cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toonmaal
Toonmaal on monokromaatiline maalikunsti suund, mida iseloomustab pildi dekoloriseerimine. Maalimisel piirdutakse kitsa värvigammaga, näiteks ainult soojade või külmade toonidega.
Rutu
Rutu on mitme Eesti koha nimi:
Dire Straits (album)
"Dire Straits" on ansambli Dire Straits esimene stuudioalbum. See ilmus 1978.
Lood
Kõikide lugude autor on Mark Knopfler.
Anni Sinnemäki
Anni Milja Maaria Sinnemäki (sündinud 20. juulil 1973 Helsingis) on Soome poliitik ja luuletaja.
Anni Sinnemäki oli aastatel 2009–2011 Rohelise Liidu esimees. Alates juunist 2009 oli ta Matti Vahnase valitsuse ja alates juunist 2010 kuni juunini 2011 Mari Kiviniemi valitsuse tööminister.
Ta oli Eduskunna liige 1999–2015. Alates jaanuarist 2015 on ta Helsingi aselinnapea.
Anni Sinnemäki on avaldanud kaks luulekogu ning teinud hulga laulusõnu, sealhulgas ansambli Ultra Bra lauludele.
Baltica
Baltica võib tähendada järgmist:
Balvi rajoon
Balvi rajoon oli 1. juulini 2009 1. järgu haldusüksus Lätis. Piirnes idas Venemaaga.
Rajoonis oli kaks linna: Balvi ja Viļaka.
2009. aastal loodi rajooni asemele neli piirkonda: Balvi, Baltinava, Rugāji ja Viļaka piirkond.
Kahekõnelus (1)
Martin Buberi raamatu Kahekõnelus esimese osa KIRJELDUS kokkuvõte
KIRJELDUS
Lähtemeenutus
Ma näen mõne aasta tagant unes üht ja sama unenägu variatsioonidega. Ma nimetan seda kahekordse kutse unenäoks. Mind ümbritseb vaene, primitiivne maailm. Lõvitaoline loomake pureb kätt, ja ma tulen temaga vaevalt toime. Edasi ma seisan ja hüüan. See on väga pikk hüüe nagu laul. Ja siis kõlab vastuseks teine samasugune hüüe mulle, nii et minu hüüe hakkab mulle tunduma küsimusena, mis on sama seletamatu nagu vastuski. Vastushüüe oli iga kord erinev. Niipea kui ta oli lõppenud, tekkis mul kindlus: see on täide läinud. Alles pärast seda vastust oli minu hüüdest alguse saanud sündmus tõesti aset leidnud.
Nii see unenägu kordus, kuni viimase korrani kaks aastat tagasi. Algul oli kõik nagu tavaliselt. Ent vastust ei olnud. Esimest korda ma ootasin vastust, varem oli see alati ootamatu. Ma muutusin avatuks, ja järsku tuli mitte kaugusest, vaid õhust minu lähedal hääletu vastus. Õieti see lihtsalt oli seal, juba enne minu hüüdu, kuid nüüd, mil ma temale avanesin, lubas ta end tajuda. Ma tajusin teda sama täielikult nagu vastust oma eelmistes unenägudes. Ma tajusin teda kõigi oma pooridega. Eelmistest vastustest erines ta selle poolest, et ta oli juba alati olnud.
Kui ma vastust enam ei tajunud, tundsin ma kõlavamalt kui eales varem: see on täide läinud.
Teatatav vaikimine
Nagu kõige ägedam sõnaline suhtlemine ei ole veel kõnelus (kõige ilmsemaks saab see kõnelevate inimeste kummalises vaidluses, mida tabavalt nimetatakse diskussiooniks, võimes üksteist katkestada), nii pole kõnelemiseks tarvis häält, isegi mitte žesti. Et keel oleks keel, ei pruugi ta üldse sisaldada meelelisi märke.
Arvamused ja tõeline
Nii et inimestevaheline kahekõnelus, mis küll tavaliselt leiab väljenduse hääles ja sõnas, võib aset leida ka ilma märkideta. Kahekõneluse ülimail hetkil puudub sellel teatatav sisu, ent ometi on tegemist täiesti faktilise sündmusega.
Võiks arvata, nagu oleks siin jutt erootikast. Ent erootika ei ole sugugi mitte kahekõneluse kontsentratsioon ja arendus. Erootikas on dialoog ja monoloog segunenud ning ühtlasi peavad omavahelist võitlust. Armastusepuhang on sageli lihtsalt omaenda isiku ootamatult teoks saanud võimaluste nautimine.
Pigem on jutt pilkudest, mis inimesed möödudes heidavad rahvast täis tänaval. Mõned neist avavad teineteisele kahekõnealtid natuurid.
Mõistete abil seda edasi anda on võimatu. Saab vaid tuua näiteid isiklikust elust selle kohta, kuidas kommunikatsioon kasvab üle suhtlemiseks, lastes kehastuda kahekõnelisel sõnal.
1914. aasta kevadel kogunes mitu inimest Euroopa eri rahvaste seast, aimates ette katastroofi ning püüdes luua rahvusteülest autoriteetset instantsi. Läbirääkimised olid avameelsed ja äärmiselt viljakad, kõik fiktiivne jäi kõrvale ja igast sõnast sai fakt. Kui me hakkasime arutama, keda kutsuda ühiskondliku algatusega väljatulijate hulka, siis üks kirglikult keskendunud ja tugeva armastusjõuga inimene leidis, et nimetatud on liiga palju juute, nii et mõned riigid on ebaproportsionaalselt suurel arvul esindatud neis elavate juutidega. Kuigi minulegi polnud see kaalutlus võõras, sest leidsin, et juutlus saab mängida tõeliselt viljakat rolli kindla rahu ülesehitamisel üksnes koos, mitte üksikute osadena, protesteerisin ma niisuguses vormis väljendatud arvamuse vastu.
Hakkasin rääkima Jeesusest ja sellest, et juudid mõistavad teda seesmiselt kogu tema juudi olemuses, mis jääb kättesaamatuks kõikidele kristlikele rahvastele. "Mõistame nii, nagu see pole kättesaadav Teile," pöördusin ma otse selle preestri poole. Ta tõusis, ka mina seisin, me vaatasime teineteisele silma. "Unustatud," ütles ta, ning me embasime teineteist vennalikult.
Juutide ja kristlaste vaheline suhete klaarimine muundus kristlase ja juudi liiduks, ja selles muundumises sai tõeks kahekõnelus. Arvamised kadusid, lihas sai teoks tõeline.
Vestlused religioonist
Mulle võidakse vastu vaielda: kui jututeemaks on maailmavaated, siis ei saa kõnelust niiviisi katkestada. Iga osaline peab end oma möödapääsmatus ühekülgsuses avama, ja alles seeläbi ta mõistab, et teda piirab teine osaline. Siis nad kohtuvad oma mitteabsoluutsuses, mis on nende ühine saatus.
Ma vastan: selles, millele ma osutan, on küll olemas piiratuse kogemus, kuid kätkeb ka selle võimalik ületamine, mis küll ei leia aset "maailmavaate", vaid tegelikkuse pinnal. Ükski vaidluses osaleja ei pea oma veendumustest loobuma, vaid nad jõuavad liiduni selles riigis, kus veendumuste seadus ei kehti. Nad saavad samuti tunda oma mitteabsoluutsust, kuid vabanevad sellest surematuks silmapilguks. Nad on kohtunud juba enne seda, kui kumbki neist pöördus hinges teise inimese poole ning sellest hetkest seda teist inimest kujutledes tõesti temaga ja temale rääkis.
Teine vastuväide kõlab nii: see võib ju olla võimalik vaadete raames, kuid usutunnistuste valdkonnas mitte. Kui eri usutunnistustega inimesed vaidlevad oma õpetuste üle, siis on jutt Jumala tahte täitmisest, mitte pinnapealsest isiklikust nõusolekust. Kui keegi on valmis oma usu eest surema, selle eest tapma, siis ei saa olla riiki, kus usu seadus enam ei kehti. Säärane inimene püüab aidata kaasa tõe võidulepääsule ega lase tunnetel end uimastada. Teist inimest, kes pooldab vale usku, tuleb pöörata või vähemalt õpetada, vahetu kokkupuude temaga on võimalik üksnes väljaspool usu küsimusi, mitte nendest lähtudes.
Sellele etteheitele, mille jõud on selles, et ta ignoreerib just nagu iseenesestmõistetavana valitsevat relativeeritud vaimu mittekohustuslikkust, saan ma vastata vaid isikliku tunnistusega.
Ma ei saa mõista hukka Lutherit, kes Marburgis keeldus toetamast Zwinglit, ega isegi Calvinit, kes on süüdi Serveti surmas, sest Luther ja Calvin usuvad, et Jumala Sõna on tunginud inimeste hinge nii sügavale, et nad on võimelised seda ühemõtteliselt tõlgendama, ja selle tõlgendus peab olema ainus. Aga mina sellesse ei usu, minu jaoks on Jumala Sõna nagu langev täht, mille leegist annab tunnistust meteoriit; sähvatust ma ei näe, ma saan rääkida ainult valgusest, ma ei saa kätte kivi, et öelda: see ta ongi. Ent seda erinevust usus ei tule pidada kõigest subjektiivseks, ta ei rajane mitte sellel, et meie, kes me täna elame, ei ole oma usus piisavalt kindlad; erinevus jääb, ükskõik kui tugevaks ka ei saaks meie usk. Olukord maailmas on ise muutunud, õigemini on muutunud inimese ja Jumala vaheline suhe. Ja selle suhte olemust ei saa taibata, kui mõelda ainult meile nii harjumuspärasest kõrgema valguse varjutusest, meie ilmutuseta eksistentsi ööst. See on ootuse öö, mitte ähmase lootuse, vaid ootuse öö. Me ootame Jumala ilmumist, ja meile on teada üksnes koht, kus see aset leiab, ja seda kohta nimetatakse ühisuseks.
Selle ootuse ametlikes katakombides ei ole ei ole üheselt tunnetatavat ja esitatavat Jumala sõna: meile pärandunud sõnad selgitavad meile end meie inimlikus pöördumises üksteise poole. Kuulekus tulevasele pole võimalik ilma ustavuseta selle loodule. Selle teadmine on meie tee, mitte "edasijõudmine", vaid tee. Algab tõeliste religioossete kõneluste aeg: jutt ei ole imaginaarsetest religioossetest kõnelustest, milles õigupoolest keegi ei näe oma vestluskaaslast ega pöördu tema poole, vaid algab tõeluse kahekõneluse aeg veendumuse ja veendumuse vahel, avatud isiksuse ja avatud isiksuse vahel. Alles siis ilmneb tõeline ühisus, mitte kõikides religioonides just nagu leitud ühise sisu ühisus, vaid olukorra, hirmu ja ootuse ühisus.
Ülesande püstitus
Seda on kasulik ette kujutada säärases järsus sõnastuses. Sest sõnastava küsimuse taga uuritava kategooria piiridest peitub küsimus, mis lõhub kõik vormelid.
Meie silme all elavat inimest saab vaadelda kolmel viisil (jutt ei ole teadusest). Seejuures ei pruugi taju objekt meist ja meie juuresolekust midagi teada; pole tähtis, kas tal on mingit suhtumist meie tajusse.
Vaatleja püüab vaadeldavat tallele panna. Ta vaatleb ja joonistab seda, püüdes üles joonistada nii palju jooni kui võimalik. Vaatluse objekt koosneb joontest, ja iga joone taga on midagi varjul. Inimliku väljenduse süsteemi teadmine võtab arvesse individuaalseid variatsioone. Nägu on füsiognoomia, liigutused on žestid.
Kaeja ei pinguta üldse. Ta võtab sisse poosi, milles tal on võimalik objekti näha, ning ootab rahulikult, mida ta näha saab. Ainult algul on tal mingi kavatsus, edasi toimub kõik tahtmatult. Ta ei pane midagi tallele, jätab endale täieliku vabaduse, ei karda üldse midagi unustada ("Unustada on hea.") Ta ei anna oma mälule ülesandeid, vaid usaldab selle orgaanilist tegevust, mis säilitab kõik, mis väärib säilitamist. Ta ei vii vaatleja kombel rohtu haljassöödana ära, vaid pöörab seda ühelt küljelt teisele, et sellele langeksid päikesekiired. Ronge ta ei jälgi ("Rongid viivad vales suunas."). Kaetavas objektis ei ole talle tähtsad "iseloom" ega "väljendus" ("Huvitav ei ole tähtis."). Kõik suured kunstnikud on olnud kaejad.
Kuid on olemas ka hoopis teistsugune taju.
Kaejale ja vaatlejale on ühine see, et nii ühel kui ka teisel on hoiak, nimelt püüd tajuda oma silme ees olevat inimest; et ta oleks tajujast ning tema isiklikust elust eraldatud "objekt", mida just sellepärast saabki "õigesti" tajuda; et seega tema poolt tajutav, olgu see siis joonte summa nagu vaatlejal või eksistents nagu kaejal, ei nõuaks temalt tegusid ega oleks saatuslik; et kõik leiaks aset esteesia kõige kaugemates sfäärides.
Niiviisi öeldava tajumine käib hoopis teisiti kui vaatlemine ja kaemine. Inimest, kelle kaudu mulle midagi öeldi, ei saa ma üles joonistada, ei saa teda kirjeldada, ja kui ma teeksin katset, oleks öeldavaga kõik läbi. See inimene ei ole minu tähelepanu objekt, ma osutusin temaga kuidagi seotuks. Võib-olla pean ma teda kuidagi mõjutama, võib-olla pean ainult midagi õppima, ja asi on ainult selles, et ma selle "vastu võtaksin". Võib-olla tuleb mul vastata kohe just sellele inimesele, siinsamas; võib-olla aga on öeldul ees pikk mitmekesine edasiandmise tee ja sellele vastata tuleb mul kuskil, millalgi ja kellelegi – kes teab, mis keeles, praegu aga on kogu asi ainult selles, et ma võtan enese peale tarviduse vastata. Kaheldamatu on vaid see, et minu poole on pööratud sõna, mis nõuab vastust.
Nimetame niisugust taju märkamiseks (Innewerden).
Sellise märkamise objektiks ei pea olema tingimata inimene, see võib olla loom, taim, kivi: mitte ükski nähtus, mitte ükski sündmus ei ole väljas sellest reast, milles mulle midagi öeldakse. Miski ei saa keelduda olemast säärase sõna astjaks. Kahekõneluse võimaluse piirid on märkamise piirid.
Märgid
Igaühel meist on ümber turvis, mis peab märgid ära tõrjuma. Märgid on meie peale suunatud pidevalt, elada tähendab olla see, kelle poole pöördutakse, tuleb ainult see pöördumine vastu võtta, tuleb ainult kuulda seda pöördumist. Ent risk tundub meile liiga suurena, meile tundub, et selline helitu äike ähvardab hävinguga, ning me täiustame oma kaitseaparaati põlvest põlve. Meie teadus kinnitab meile: "Ole rahulik, kõik läheb nii, nagu peab minema, sinule ei ole midagi suunatud, sind ei peeta silmas, see on maailm. Sa võid seda tajuda, nagu tahad, kuid mida sa ka ette ei võtaks, see lähtub ainult sinust, sinult ei nõuta mitte midagi, sinu poole ei pöörduta, kõik on vaikne."
Igaüks meist on suletud turvisesse, millega me harjume ja mida me varsti enam ei märka. On vaid hetki, mil on võimalik sellest läbi tungida ning äratada hing tundlikkusele. Ja kui midagi sarnast on meiega juhtunud, kui me oleme muutunud valvsaks ning küsime endalt: "Mis siis ikka erilist on juhtunud? Kas see on siis midagi muud, kas see pole see, mis iga päev juhtub?", siis me võime vastata: "Tõepoolest, mitte midagi erilist, see on igapäevane asi, ainult et meid ei ole iga päev siin."
Anguilla vapp
thumb|Anguilla vapp Anguilla vapp on Anguilla (Suurbritannia autonoomse meretaguse ala) vapp. See on embleem, mis on kujutatud Anguilla lipul ja on rahvuse traditsiooniline sümbol.
Kahekõnelus (1)
Ülesande püstitus
Kõik, mis toimub, on pöördumine minu poole. Sellega, mis minuga juhtub, pöördub maailmas toimuv minu poole. Ainult seda puhastades, eraldades seda pöördumisest minu poole, saan ma minuga toimuvat tajuda mind mitte silmas pidavate maailmasündmuste osana. Seesmiselt seotud, steriliseeritud süsteem, millesse kõik peab minema, on inimtegevuse titaanlik projekt. Ka keel on sellele allutatud.
Anguilla vapp
Valgel kilbil on helesinine alaosa, valge välja keskel on kolm oranži delfiini. Kolm delfiini tähistavad sõprust, arukust ja vastupidavust, üheskoos aga ühtsust ja jõudu; nende paiknemine ringikujuliselt kujutab järjepidavust. Valge väli sümboliseerib rahu, sinine laid merd ning võitlust, noorust ja lootust.
Kahekõnelus (1)
Ülesande püstitus
Selle aegade torni tipust, kui mõned selle väravate kaitsjatest peavad võimalikuks pöörata mõningat tähelepanu sarnastele mõttekäikudele, vastatakse mulle: see on ju lihtsalt variatsioon sellest vanast ebausust, et kosmilistel ja telluurilistel nähtustel saab olla inimese elus vahetu tähendus, millest meil on võimalik aru saada. Selle asemel, et mõista toimuvat füüsikalises, bioloogilises, sotsioloogilises aspektis (mida ma uurimuste edusammudest alati vaimustuma kaldudes väga hindan, kui ainult need, kes seda teevad, teavad, mida nad teevad, ega kaota vaateväljalt piire, mille raamides nad tegutsevad), tehakse katse taibata nende imaginaarset tähendust, mille jaoks mõistuse seadustele alluvas aegruumikontiinuumis pole kohta.
Seega olen ma ootamatult sattunud augurite seltskonda, kelle kummalised alaliigid, nagu teada, on tänapäeva maailmas olemas.
Ent olgu siis tegemist ennustamisega loomade sisikonna järgi või tähtede järgi, selle märkidele on omane, et need on teatmikus kirjas, olgugi et kirjutamata teatmikus. Ja kui salajas neid teatmeid ka edasi ei antaks, igaüks, kes neid kasutab, saab teada, millist elupööret üks või teine märk tähendab; ja isegi kui mitme erinevat laadi märgi kokkupõrge tekitab erilisi raskusi seoses lahushoidmise ja kombineerimisega, on alati võimalik "toime tulla". Seda laadi tegevuste ühine tunnus on korratavus: reeglite, seaduste ja analoogiajärelduste ühesugusus, ükskord ja lõplikult avastatud, pidev rakendatavus. See, mida nimetatakse ebausuks, on minu meelest pigem ebateadmine. Ebausklikust hirmust 13. kuupäeva ees viib otsetee gnoosise petlike kõrgusteni; siin ei ole isegi mitte ahvisarnasust tõelise usuga.
Dievs, svētī Latviju
"Dievs, svētī Latviju" on Läti riigihümn.
Kahekõnelus (1)
Ülesande püstitus
Tõeline usk, kui ma tohin nõnda nimetada võimet ennast esitada ja öeldavat kuulda, algab sealt, kus lõpeb juhindumine reeglitest, kus kaob tahtminegi seda teha. See, mis minuga toimub, ütleb mulle midagi, kuid seda, mida see mulle ütleb, ei saa mulle avada mingi salateadmisega, sest seniajani ei ole seda veel kunagi öeldud ning see ei koosne kunagi hääldatud häälikutest. Seda ei saa tõlgitseda, nagu ka mitte tõlkida, seda ei saa mulle selgitada ja ma ei saa seda esitada, see ei ole üldse "Mis", see on mulle heidetud minu ellu, see ei ole kogemus, mida võib meenutada väljaspool antud olukorda, see jääb alati pöördumiseks tollel kindlal hetkel, sellest hetkest lahutamatuks, vastust sooviva küsija küsimuseks.
Dievs, svētī Latviju
Sõnade ja muusika autor on Kārlis Baumanis.
Kahekõnelus (1)
Ülesande püstitus
(Küsimus. Selles seisnebki teine tohutu vastandlikkus tõlgitsemise märkide ja siin silmas peetava märkide keele vahel: ta ei ole kunagi teatmete teatamine, selgitamine, rahustamine.)
Usk asub ainukordsuse voos, mida püüab ületada teadmine. Inimvaimu töö, kõik analoogiate, tüpoloogiate konstrueerimised on vajalikud, kuid põgenemine oleks pöörduda nende poole, kui sinule, minule on esitatud küsija küsimus. Ainult voos pannakse proovile ja viiakse täide elatav elu.
Kogu austuse juures maailmakontiinuumi vastu – elus on mulle teada üksnes maailma konkreetsus, mis seisab minu ees kogu aeg, iga minut. Ma võin seda liigendada koostisosadeks, võin võrreldes arvata neid sarnaste nähtuste rühmadesse, võin neid varasematest tuletada, lihtsamatele taandada, ja kõige selle juures ei puuduta ma oma maailmakonkreetsust, seda ei saa liigendada, võrrelda, taandada, ja ta vaatab minu peale hirmutavalt oma ainukordsuses. Nõnda tahab Stravinski balletis rändnukuteatri direktor publikule näidata, et Pierrot, kes publikut hirmutab on lihtsalt õlekimp näitlejariietes, rebib selle tükkideks, ning kukub hirmust värisedes, kui palagani katusel istub elus Petruška ja naerab tema üle.
Maailmakonkreetsuse tõeline nimetus on minule, igale inimesele usaldatud loomine. Selles on antud meie poole pöördumise märgid.
Pöördumine
Noorpõlves oli mulle tavaelus erandiks üksnes "religioosne". Tulid tunnid, mis olid asjade kulust välja võetud, miski lõhkus argielu kõva kesta. Ja siis oli asjade tavapärane püsivus rikutud. Toimunu hävitas argielu seadust. "Religioosne kogemus" oli kogemus Teisest, mis ei mahu eluseosesse. Ta võis alata millestki tavapärasest, mingi hästi tuttava objekti kaemisest, mis järsku muutus salapäraseks ja pelutavaks ning lõpuks läbipaistvaks, viies saladuse pimedusse ühes selle sähvivate välkudega. Ent aeg võis olla katki rebitud ka ilma igasuguse ajendita, – algul purunes maailma kindel ehitus, seejärel kadus veel kindlam enesekindlus, ja see olemuseta olend, kes sa äsja olid, kes nüüd on sulle juba tundmatu, andus üle asjade täiusele. "Religioosne" võttis inimese tema keskkonnast välja. Teisele poole jäi tavaelu oma tegemistega, siin aga valitsesid loobumus, kirgastus, vaimustus väljaspool aega, väljaspool tagajärgi. Järelikult haaras minu enda olemasolu siinpoolset ja sealpoolset, ja nende vahel ei olnud muud seost peale ülemineku tegeliku silmapilgu.
Asi oli ainult selles, et ükskord päeval pärast hommikul kogetud "religioosset" inspiratsiooni võtsin ma kodus vastu noormehe, panemata sellesse suhtlemisse kogu hinge. Ma ei olnud ebapiisavalt armastusväärne, ma ei suhtunud temasse vähem tähelepanelikult kui tema eakaaskastesse, kes sel ajal tavaliselt käisid minu juures nagu oraakli juures, kes laskub nendega vestlusse, ma olin tähelepanelik ja avatud, kuid ma ei vaevunud ära arvama küsimusi, mida ta mulle ei esitanud. Nendest küsimustest sain ma teada hiljem, varsti pärast seda ühelt tema sõbralt – teda ennast ei olnud enam elavate kirjas, – sain teada nende olemuslikust sisust, sain teada, et ta ei tulnud minu juurde juhuslikult, vaid saatuse käsul, tuli just minu juurde, tuli just sel tunnil mitte lobisemise pärast, vaid vastust saama. Mida me ootame, kui me meeleheites ikkagi läheme mingi inimese juurde? Tõenäoliselt tema kohalolekut, millega meile öeldakse, et mõte ikkagi on.
Sellest ajast saadik ma loobusin niisugusest "religioossusest", mis on vaid erand, väljavõtmine, väljumine igapäevaelust, ekstaas, – või see loobus minust. Nüüd on mul ainult igapäevaelu, millest ma kunagi ei välju. Saladus ei avane enam, ta on kas ära läinud või kolinud siia, kus kõik toimub nii, nagu toimub. Ma ei tunne enam muud täiust peale iga sureliku tunni täiuse koos selle juurde kuuluva pretensiooni ja vastutusega. Kuigi ma olen kaugel sellest, et selle kõrgusel olla, tean ma, et pretensioonides kohtun ma pretensioonidega ja minu vastutuses on mulle lubatud vastata, ja ma tean, kes räägib ja otsib vastust.
Ma ei tea palju rohkem. Kui see on religioon, siis ta on lihtsalt kõik, lihtne läbi elatav kõik oma kahekõneluse-võimalikkuses.
Siin on koht ka selle kõrgematele kujudele. Kui sa palvetad, siis sa ei eemaldu oma elust, vaid pead silmas just oma elu, olgu kas või ainult selleks, et seda ära anda, samuti ka siis, kui sa viibid ennekuulmatus, vallutavas, kui sinu poole hüütakse ülalt, kui sa oled nõutud, valitud, ülistatud, saadetud, peetakse sind alati silmas ühes sinu sureliku eluga, see silmapilk ei ole elust välja võetud, ta on minevikuga külg külje kõrval ja noogutab veel järelejäänud elule; sa ei sukeldu külma täiusesse, sind ihaldatakse sideme jaoks.
Kes räägib?
Meiega räägitakse elatava elu märkidega.
Aga kes räägib?
Pole mõtet öelda "Jumal", kui me ei alusta sellest, et unustame kõik, mis me arvasime Jumala kohta teada olevat, ja sukeldume öhe.
Kui me siis tõuseme pinnale, et elada uut elu, ning hakkame eristama märke, mida me siis võime teada märkide andja kohta? Ainult seda, mida me märkidest teada saame. Kui nimetada märkidega kõnelejat Jumalaks, siis see on silmapilgu Jumal.
Kui me luuletust tõeliselt tajume, siis me ei tea luuletajast muud kui seda, mis me luuletusest teada saame. Ainult selle luuletuse subjekt on meile tähtis. Ent kui me samamoodi loeme ka selle luuletaja teisi luuletusi, siis need subjektid on üksteisele täienduseks ja kinnituseks ning ühinevad oma mitmekesisuses isiksuse ühtsesse polüfoonilisse olemisse.
Nõnda tekib nendest, kes meile märke annavad, kes meie elus meiega räägivad, silmapilgujumalatest hääle Issand, Ainus.
Üleval ja all
Kord olevat Jumalast inspireeritud inimene läinud loodu vallast suurde tühjusesse. Seal ta eksles, kuni jõudis saladuse väravateni. Ta koputas. Kostis hääl: "Mis sa siit tahad?" – "Kiitsin Sind surelike ees, aga nad olid minu kõnedele kurdid. Nüüd tulin Sinu juurde, et Sa mind ära kuulaksid ja mulle vastaksid." – Seest karjuti: "Mine tagasi, siin ei kuule sind keegi. Minu kuulmine on surelike kurtuses."
Tõeline Jumala sõna suunab inimese elavate valda, kus loodute hääled käivad otsingutes üksteisest mööda ja selles ebaõnnestumises leiavad igavese partneri.
Vastutus
Vastutuse mõiste tuleb eetika vallast, õhus hõljuva "olemapidamise" vallast tagasi tuua elusa elu valda. Tõeline vastutus on vaid seal, kus on tõeline vastuse võimalus.
Vastuse millele?
Sellele, mis inimesega juhtub, mida ta näeb, kuuleb, tunneb. Tähelepanijale on keeleks elu iga tund – milles on maailm ja saatus. Kogu meie tsivilisatsiooni aparaati ongi tarvis selleks, et tähelepanu eemale juhtida.
Tähelepanijalt oodatakse, et ta tajuks kogu toimuvat loomist. See toimib nagu kõne, mitte peade kohal kõmisev, vaid just tema poole pööratud, ja kui üks inimene küsiks teiselt, kas ka tema kuulis seda, ja teine vastaks jaatavalt, siis nad räägiksid ainult taipamisprotsessist, mitte taibatavast.
Ent see kõne kujutab endast isikliku igapäevaelu sündmusi. Nendega pöördutakse meie poole, olgu nad siis suured või väikesed, kusjuures suurteks peetavad ei anna meile suuremaid märke kui teised.
Me ei tulnud olukorraga toime, sellest tuli loobuda, mitte kunagi pole võimalik toime tulla sügavalt mõistetud olukorraga, kuid me saame olukorrast üle, viies ta sisse oma elatava elu substantsi. Ainult nii, ustavuses silmapilgule, saame tundma elu, mis on miski muu kui silmapilkude summa. Me vastame silmapilgule, kuid ka vastutame silmapilgu eest. Koer vaatas sinu peale, sa vastad tema pilgule, laps võttis sul käest kinni, sa oled vastutav tema puudutuse eest, rahvahulk liigub sinu ümber, sa vastutad nende hädade eest.
Moraal ja religioon
Vastutus, mis ei vasta lausutud sõnale, on vaid moraali metafoor; vastutus on faktiliselt olemas üksnes juhul, kui on olemas instants, mille ees ma olen vastutav, ja "vastutus iseenda ees" on reaalne üksnes juhul, kui "ise", mille ees ma vastutan, on läbipaistev ja viib absoluuti. Ent see, kes tunneb reaalset vastutust, kahekõneluse vastutust, ei saa jätta nimetamata seda, kes lausub sõna, millele ta vastab; ta tunneb teda selle sõna substantsis, mis nõudes, hinge tungides, sisemeele intonatsiooni võttes teda hingepõhjani erutab. Inimene võib Jumala olemist kõigest väest tagasi lükata, ent tunda seda kahekõneluse karmis pühaduses.
Ei maksa arvata, nagu ma teeksin küsitavaks moraali, kiites religiooni. Tõsi küll, religiooni eelis moraali ees seisneb selles, et ta on fenomen, mitte postulaat, samuti selles, et peale otsustavuse suudab ta haarata ka rahu; moraali tegelikkus, Nõudja nõue on sees ka religioonis, kuid religiooni tegelikkust, Nõudja absoluutset olemist, ei ole sees moraalis. Kui aga religioon tunneb rahuldust ja kinnitab end, muutub ta kahtlasemaks kui moraal, just sellepärast, et ta on tegevam ja ulatuslikum. Religioon kui risk, mis on valmis iseendast lahti ütlema, on toitev arterite süsteem; süsteemina, mis valdab tõde, on kindel ja kindlust pakkuv, religioonisse uskuv religioon, on venoosne veri, mis jääb oma liikumises toppama. Ja kui pole midagi, mis võib inimeste nägu meie jaoks nõnda moonutada nagu moraal, siis religioon võib meie jaoks rohkem kui miski muu moonutada Jumala palet. Ühel juhul on see printsiip, teisel juhul dogma; ma oskan hinnata dogma "objektiivset" kindlust, kuid nii ühe kui teise taga on – ilmalik või püha – sõda olukorra kahekõnelise võimuga, peitub see kord ja lõplikult omaksvõetu, mis seisab vastu ettenähtamatule silmapilgule. Dogma on isegi seal, kus tema pretensiooni juured ei tekita kahtlust, muutunud ilmutuse suhtes tundetuse ülevaks vormiks. Ta ei kannata lõpuleviimist, kuid inimene viib ta endale omase illusoorse kindlusega lõpule.
Luureohvitser
Luureohvitseri, kelle ülesandeks on juhendada koostööle värvatud spiooni, nimetatakse kontrollohvitseriks.
Vastuluureohvitser on sõjaväelise auastmega ohvitser, kes on saanud vastava väljaõppe ning kelle ülesanne on välisriigi agentide avastamine, ümbervärbamine, varjatud jälgimine jne.
Tulundusühistu
Tulundusühistu on äriühing, mille eesmärk on toetada ja soodustada oma liikmete majanduslikke huve läbi ühise majandustegevuse. Tulundusühistute tegevust reguleerivad tulundusühistuseadus ja äriseadustik.
Tulundusühistu nimetus ei ole päris korrektne, sest ühistulise ettevõtlusvormi eesmärk ei ole tulu teenimine ning kasumi jagamine, nagu see on äriühingute puhul, vaid liikmete vajaduste rahuldamine. Samas aga katab tulundusühistu oma tegevuskulud majandustegevuse abil, mitte annetuste ja/või liikmemaksude abil, nagu on tavapärane mittetulunduslikele organisatsioonidele.
Kui ühistu tarbija ja omanik on samad isikud, muutub mõttetuks tarbijalt kõrgema hinna nõudmine lisandväärtuse vormis, sest parimal juhul saab sama isik omanikuna kasumi vormis pisut vähem tagasi sellest summast, mille ta tasus tarbijana. Rahvusvahelises praktikas kasutatakse ühistu puhul määratlust not-for-profit, mida eesti keeles võiks määratleda kasumit mitte eesmärgiks seadva ettevõttena.
Tulundusühistu asutamine
Tulundusühistu liige ei vastuta isiklikult ühistu kohustuste eest, kui põhikirjaga ei ole ette nähtud teisiti. Kui tulundusühistu põhikirjaga ei ole ette nähtud ühistu liikmete isiklikku vastutust ühistu kohustuste eest, peab osakapital olema vähemalt 2500 eurot. Tulundusühistu vastutab oma kohustuste eest oma varaga. Tulundusühistu liige ei saa olla riik.
Tulundusühistu võtab vastu uusi liikmeid oma põhikirjas sätestatud tegevuspiirkonnas. Juhul kui liikmeks vastuvõtmisest keeldutakse, peab seda taotlejale alati kirjalikult teatama, selleks edastatakse taotlejale ärakiri ühistu juhatuse vastavasisulisest otsusest.
Eestis kehtivad järgnevad tingimused:
Välislingid
Cooperative 生活協同組合
Sprotid
pisi|Suitsutatud kilud Sprotid (saksa sõnast Sprotte 'kilu') on suitsutatud kilud õlis.
Sprottide valmistamine kodusel viisil
Selleks võetakse suitsukilud või suitsuräimed ja lõigatakse neil pead maha (võib ka soovi korral alles jätta). Kalade kehad laotakse kõhud ülespoole, tihedalt nõusse, mida saab õhukindlalt sulgeda. Kui nõu on suitsutatud kalakehasid täis laotud, valatakse neile peale õlisegu. Suitsukalade kehad tõmbavad õli enda sisse. Vajadusel tuleb õli juurde valada nii palju, et õli kataks kalade kehad. Nüüd pannakse nõule kaas õhukindlalt peale. (Meie esivanemad sidusid spetsiaalsetel kiluämbritel veel ka linanööriga sangad ja kaane kinni, et keetmisel tekkiv aur kaant pealt ära ei lööks).
Nõu asetatakse teise nõu sisse (puupliidi puhul katlasse), milles on nii palju vett, et nõu oleks kolmveerandi ulatuses vee sees. Ka veenõu kaetakse omakorda kaanega ja lastakse keema tõusta. Keetmise aega (1,5–3 tundi) loetakse hetkest, kui vesi veenõus (või ka pajas) keema tõuseb. Keeduaeg sõltub keedetavate kalakehade kogusest ja liigist, näiteks kilude keeduaeg on keskmisest lühem. Keetmisel tuleb jälgida, et vesi liiga hoogsalt ei keeks ning kui veetase langeb alla kolmveerandi etteantud veekogusest, tuleb keevat vett lisada. Sprotid on valmis keedetud, kui nende kehade selgroog on pehme, kuid nahk veel terve.
Sprottide valmistamiseks kasutatavaid õlisegusid:
1) 1/3 osa sinepiõli ja 2/3 osa seesamiõli; 2) 1/2 osa seesamiõli ja 1/2 osa sojaõli; 3) 1/2 osa sojaõli ja 1/2 osa oliiviõli; 4) 1 osa puhast oliiviõli.
Stabilitron
Stabilitron ehk Zeneri diood (ka Z-diood) on pooljuhtdiood, mis hoiab pinge temaga rööbitisel koormusel peaaegu püsivana, kuigi toitepinge või koormustakistus muutub suures ulatuses. pisi|175 px|18,8 V nimipingega stabilitron (katood vasakul)
Põhimõte ja ühendamine
Stabilitroni tööpunkt valitakse pinge-voolu tunnusjoone järsult langeva vastuharu sirgosal (joonisel punkt A). Tüüpilises stabiliseerimisskeemis sisalduva piiramistakisti takistus R võetakse niisuguse väärtusega, et stabilitroni läbiv vool ei saaks ületada suurimat lubatavat väärtust IZmax.
Stabilitroni tähtsamad parameetrid
pisi|250px|Erineva stabiliseerimispingega UZD stabilitronide temperatuuritegur TC (ühik 10‒4 ehk 0,01%)
Stabilitronide eriliike
Peale tavaliste stabilitronide valmistatakse veel täppisstabilitrone ja kaheanoodilisi stabilitrone.
Madis Rubel
Madis Rubel (2. juuli 1935 – 13. detsember 2011) oli eesti paleontoloog ja stratigraaf.
Stabilitron
Kaheanoodilised stabilitronid
Kaheanoodilises stabilitronis on kaks stabilitroni ühendatud nii, et üks on alati pärisuunas ja teine vastusuunas. Sel juhul ei ole vaja pöörata tähelepanu stabilitroni ühendamise polaarsusele ja pärisuunas töötav siire toimib ka temperatuuri mõju kompenseeriva elemendina.
Madis Rubel
Ta lõpetas 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogina ja töötas seejärel pikka aega TA Geoloogia Instituudis.
Jaransk
Jaransk on linn Venemaal Kirovi oblastis, Jaranski rajooni keskus. Asub Jarani jõe ääres 180 km Kirovist edelas.
Stabilitron
Impulss-stabilitronid
Impulss-stabilitronid on mõeldud pingeimpulsside piiramiseks. Sel juhul valitakse tööpunkt B pinge-voolu tunnusjoonel veidi enne läbilöögipinget.
Jaransk
Jaransk rajati venelaste kindlusasulana 1584. või 1591. aastal maride maale. 1780 sai linnaõigused.
Stabilitron
Stabilitron päripingerežiimis
Ränidioodi pärisuuna tunnusjoon on samuti võrdlemisi järsu tõusuga. See võimaldab kasutada ka pärisuuna režiimi 0,6‒1 V püsiva pinge saamiseks. Tööpunkt valitakse siis pärisuuna tunnusjoone järsult tõusval osal. Kõrgema stabiliseerimispinge saamiseks ühendatakse neid ühte korpusse kaks või kolm järjestikku. Selliseid seadiseid nimetatakse stabistorideks. Nende stabiliseerimispinge on väiksem kui stabilitronidel ja ka stabiliseeriv toime on väiksem.
Madis Rubel
Ta oli Tartu Ülikooli paleontoloogia ja stratigraafia professor (1992–2000), seejärel emeriitprofessor. Ta töötas muu hulgas numbrilise (kvantitatiivse) stratigraafia alal ning uuris brahhiopoodide paleontoloogiat.
Jaransk
Linnal on raudteeühendus Joškar-Olaga.
Madis Rubel
Isiklikku
Tema õde oli keemik Mall Reeben.
Konjunktsioon
pisi| tähistav [[Venn diagram|Venni diagramm]] pisi| tähistav Venni diagramm
Konjunktsioon ehk loogiline korrutamine on binaarne loogikatehe: lausete A ja B konjunktsioon A\landB loetakse tõeseks parajasti siis, kui laused A ja B on mõlemad tõesed ning vääraks kõigil muudel juhtudel.
"A ja B" on tõene siis ja ainult siis, kui A on tõene ja B on tõene.
Seotud mõisted teistes valdkondades on järgmised:
Konjunktsiooni ja eituse abil on võimalik esitada kõik ülejäänud loogikatehted.
Notatsioon
Konjunktsiooni tähistatakse tavaliselt infiks-operaatoriga:
Definitsioon
Loogiline konjunktsioon on operatsioon kahel loogilisel väärtusel, enamasti kahel propositsioonil, mis väljastab väärtuse tõene siis ja ainult siis, kui mõlemad operandid on tõesed.
Tõeväärtustabel
pisi|Vasakul poolel olevate argumentide konjunktsioonid – [[Sierpinski kolmnurk|Sierpinski kolmnurga tõesed bitid]]
Valemi~A \land B tõeväärtustabel:
Teiste operaatorite kaudu defineerimine
Süsteemides, kus lauseloogika konnektor pole primitiiv, võib konjunktsiooni defineerida järgmiselt:
Omadused
Konjunktsioonil on järgnevad omadused:
kommutatiivsus: jah
assotsiatiivsus: jah
distributiivsus: mitmete loogikatehetega jah, näiteks tehtega või, kuid mitte kõigiga
idempotentsus: jah
monotoonsus: jah
tõesust säilitav: jah Kui kõik sisendid on tõesed, on ka väljund tõene
väärsust säilitav: jah Kui kõik sisendid on väärad, on ka väljund väär.
Walshi spekter: (1,-1,-1,1)
Mittelineaarsus: 1 (funktsioon on kõver)
Kasutades binaarseid väärtuseid tõese (1) ja väära (0) jaoks, siis töötab loogiline konjunktsioon täpselt nagu aritmeetiline korrutamine.
Rakendusi informaatikas
pisi|AND [[loogikavärav]] Kõrgetasemelises programmeerimises ja digitaalses elektroonikas on konjunktsioon tavaliselt tähistatud infiks operaatoriga, enamasti tähisega nagu " ", algebraline korrutamistehe või sümbol " ".
Loogilist konjunktsiooni kasutatakse tihti bitikaupa tehtavates operatsioonides, kus tähistab  väära ja   on tõene.
Seda operatsiooni saab rakendada ja kahele binaarsele sõnale, mida vaadeldakse võrdse pikkusega bitistringidena, leides iga samal positsioonil oleva bitipaari jaoks neile vastava AND väärtuse. Näiteks;
Seda saab kasutada, et valida mingi osa bitistringist bitimaski kasutades. Näiteks   =   eraldab viienda biti 8-bitisest bitistringist.
Arvutivõrkude teaduses, kasutatakse bitimaske olemasoleva alamvõrgu võrguaadressi leidmisel nii, et ANDitakse IP aadress ja alamvõrgu mask.
Loogiline konjunktsioon " " on ka kasutusel SQL operatsioonides andmebaasi päringutel.
Vastavus hulgateoorias
Elemendi kuuluvus kahe hulga ühisosasse on hulgateoorias defineeritud loogilise konjunktsiooni abil: x ∈ A ∩ B siis ja ainult siis, kui (x ∈ A) ∧ (x ∈ B). Selle vastavuse tõttu jagab hulgateoreetiline ühisosa samuti mitmeid loogilise konjunktsiooni omadusi, nagu assotsiatiivsus, kommutatiivsus ja idempotentsus.
Loomulik keel
Nagu ka matemaatilise loogika teiste tehetega, on loogiline konjunktsioon ning seotud, kuid mitte täpselt võrdne, grammatilisele konjunktsioonile ning loomulikus keeles.
Eesti keele sõnal "ning" (või "ja") on omadused, mida loogiline konjunktsioon ei säilita. Näiteks tähistab "ning" vahel järjekorda. Lause "Nad abiellusid ning said lapse" tähendaks tavaarusaama järgi, et abiellumine toimus enne lapse saamist. Sõna "ning" ("ja") võib ka võib ka väljendada mingi asja osadeks tegemist, nagu lauses "Eesti lipp on sinine, must ja valge". See lause ei tähenda, et Eesti lipp on samaaegselt sinine, must ja valge, vaid seda, et lipu eri osadel on erinev värv.
Nayariti osariik
Nayarit on osariik Mehhiko keskosas Vaikse ookeani rannikul. Piirneb põhjas Sinaloa, Zacatecase ja Durango ning idas ja lõunas Jalisco osariigiga. Osariigi koosseisu kuuluvad ka Maríase saared.
Ajalugu
Nayariti osariik on loodud 1917. aastal ja oli seega üks viimaseid territooriume, mis sai osariigi staatuse.
Haldusjaotus
Nayariti osariik on jagatud 20 kohalikuks omavalitsuseks.
Rahvastik
95% elanikest on hispaaniakeelsed mestiitsid, 4% indiaanlased ja 1% kuuluvad eri rassidesse. Suuremad indiaanirahvad on huitšolid ja korad.
Välislingid
🇲🇽
Paju (Lõuna-Korea)
Paju (ka P'aju; ametlikult Paju-si, hangulis 파주시, hanjas 坡州市) on linn Lõuna-Koreas Gyeonggi provintsis. Paju nimetati linnaks 1996. aastal. Elanike arv oli 2006. aasta seisuga 302 275.
Korijärv
Korijärv ehk Koosa järv (ka Korvi järv, Korri järv, Koori järv) on järv Valgamaal Valga vallas, Antslast 8 km kaugusel.
Järv on loode–kagusuunaline, põhikujult ümar.
Järv asub 48,8 m merepinnast kõrgemal, keskmine sügavus on 3,5 m (maksimaalne 5,1 m). Järve pindala on 37,6 ha.
Korijärv on tuntud supluspaiga ja hea kalakohana.
Verhni Usloni rajoon
Verhni Usloni rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Verhni Uslon.
Rajoonis on 19 külaasundust, kus on kokku 74 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 16 580. 2010. aasta seisuga olid elanikest 65,8% venelased, 24,9% tatarlased ja 6,9% tšuvašid.
Julian Huxley
Julian Sorell Huxley [haksli] (22. juuni 1887 London – 14. veebruar 1975) oli inglise teaduspoliitik ja ühiskonnategelane, UNESCO esimene peasekretär (1946–1948) ja üks Maailma Looduse Fondi asutajaliikmeid (1961).
Tema vend oli kirjanik Aldous Huxley, poolvend oli Nobeli meditsiiniauhinna laureaat Andrew Huxley, isa oli kirjanik ja toimetaja Leonard Huxley ning isapoolne vanaisa oli evolutsiooniteoreetik Thomas Huxley.
Julian Huxley oli evolutsiooniteoreetik, humanist ja internatsionalist, loodusliku valiku tuline pooldaja ja sünteetilise evolutsiooniteooria (neodarvinismi) juhtkuju. Aastatel 1935–1942 oli ta Londoni Zooloogiaühingu sekretär.
1953. aastal pälvis ta UNESCO Kalinga auhinna teaduse populariseerimise eest. 1956 sai ta Londoni Kuninglikult Ühingult Darwini medali. 1958 pälvis ta Linn ühingult Darwin-Wallace'i medali, mis antakse välja iga 50 aasta tagant hulgale evolutsiooniteoreetikutele. Samal aastal tõsteti ta rüütliseisusse. 1959 pälvis ta Laskeri Fondi eriauhinna kategoorias "Plaanitud lapsevanemakssaamine – maailma rahvastik". 1959–1962 oli ta Briti Eugeenikaühingu president.
Oma essees "Crowded World" ("Ülerahvastatud maailm") ennustas Huxley, et maailma rahvaarv jõuab 6 miljardini 2000. aastaks. ÜRO Rahvastikufond tähistas niinimetatud kuue miljardi päeva 12. oktoobril 1999.
Koorimuusika
Koorimuusika žanre:
Lydia Mei
Lydia Mei (ka Lidia Mey; aastast 1920 Starkopf-Mei, ka Mei-Starkopf 2. juuli 1896 Liepāja – 14. september 1965 Tallinn) oli eesti akvarellist.
Elukäik
Ta sündis Liepājas Hiiumaalt pärit laevakapteni pere kolmest tütrest teisena. Lõpetas 1915 Tallinna tütarlaste gümnaasiumi. Õppis 1915–1916 Peterburis Bagajevi arhitektuurikursustel ning 1916–1918 Petrogradi Naiste Polütehnilises Instituudis arhitektuuri.
Tulnud Eestisse töötas ta 1918–1919 arhitekti abina Tallinna Linnavalitsuses. 1919 esines esmakordselt Tartus kunstiühingu Pallas kunstinäitusel ning täiendas end Nikolai Triigi juures maali alal. 1920–1921 töötas Tartu Õpetajate Seminaris joonistusõpetajana. Järgneval kahel aastal viibis korduvalt Saksamaal, peamiselt kopsuhaigete sanatooriumides. Esines 1925. aastast alates järjekindlalt näitustel nii Eestis kui ka Helsingis, Riias, Berliinis, Amsterdamis jm.
Aastatel 1950–1960 töötas tekstiilikujundajana ja kavandas postkaarte.
Aastast 1925 Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu liige, 1931–1935 Eesti Kunstnikkude Rühma liige, 1936 Rakenduskunstnike Ühingu liige, 1946. aastast Kunstnike Liidu liige.
Isiklikku
Kunstnikud Natalie Mei ja Kristine Mei olid tema õed. Ta oli aastatel 1920–1928 abielus Anton Starkopfiga.
Led Zeppelin III
"Led Zeppelin III" on ansambli Led Zeppelin kolmas stuudioalbum. See ilmus 1970. aasta 5. oktoobril.
Lydia Mei
Looming
Juba 1930ndate lõpus hakkasid tema loomingus domineerima motiivid loodusest, lopsakad vaikelud, ei puudunud ka paar agulimotiivi. Sõjajärgsetel aastakümnetel hakkas kunstnik üha enam tegelema lillemaaliga ning tema akvarellikäsitlus muutus ajastule vastu tulles detailitäpseks. Ta on jäädvustanud nii lihtsaid põllulilli kui ka suurejoonelisi bukette. Samuti maalis ta puu- ja köögiviljadega vaikelusid. On teinud ka talumööblikavandeid, eksliibriseid, raamatuillustratsioone ja maalinud portselani.
Led Zeppelin III
Paljud albumi lood on kirjutatud 1970. aasta alguses Bron-Yr-Auri kotedžis Gwyneddis Walesis, kus laulja Robert Plant ja kitarrist Jimmy Page veetsid aega pärast USA-turneelt naasmist.
Albumi osaliselt akustiline ja folkmuusika mõjuline helikeel eristub selgesti Led Zeppelini varasemast loomingust.
Lood
A pool
B-pool
5-dibensosuberenoon
5-dibensosuberenoon (inglise keeles 5-Dibenzosuberenone) või 5H-dibenso[a,d]tsüklohepteen-5-ool (5H-dibenzo[a,d]cyclohepten-5-one) või dibensosuberenoon (Dibenzosuberenone) on karbotsükliline ühend, mis leiab kasutamist mitmesuguste ühendite sünteesil, millega ravitakse depressiooni (tritsüklilised antidepressandid – amitriptüliin, imipramiin), migreeni, düspepsiat, soole ärritussündroomi.
Keemiline valem C15H10O. Molekulmass 206,2393 g/mol.
Raul Ainla
thumb|Raul Ainla 2010. aastal Raul Ainla (sündinud 13. oktoobril 1969 Tartus) on Eestis tegutsev vandeadvokaat.
Aastatel 1998–2007 töötas Alvini Advokaadibüroos ja Advokaadibüroos Alvin, Rödl & Partner.
Vandeadvokaadina tegutseb alates 2002. aastast.
2008. aastast Advokaadibüroo Eipre & Partnerid partner.
Isiklikku
Tema isa Eugen Ainla (1945–1994) oli samuti vandeadvokaat.
Kammermuusika
Kammermuusika on muusika ühele instrumendile, vokaalansamblile või väikesele (sageli ilma dirigendita) orkestrile. Kammermuusika erineb orkestrimuusikast selle poolest, et iga partiid esitab harilikult ainult üks instrument (orkestris mängivad partiisid pillirühmad).
Hans Nielsen Hauge
Hans Hauge sündis 3. aprillil 1771 Østfoldis tavalises taluperes. Tema lapsepõlv oli tugevalt mõjutatud pietismist, mis XVIII sajandi esimesel poolel Norra vaimuelus domineeris. 5. aprillil 1771, nagu ta ise on maininud oma teostes, koges ta müstilist nägemust, mille tulemusena tunnetas ta oma missiooni kuulutada inimestele „elavat usku” ja vaga eluviisi. Sel viisil sai alguse suurim religioosne liikumine, mis Norras on läbi aegade olnud. 1797–1804 reisis ta jutlustajana ringi ja pidas arvutul hulgal rahvakoosolekuid. Ta kirjutas raamatuid (kokku oli neid 17), mis olid kaua aega rahva seas väga populaarsed. Oma tegevusega sattus ta konflikti Norra seadusega, mis keelas igasuguste religioossete kogunemiste pidamise ilma kihelkonna preestri järelevalveta. 1797. aastal arreteeriti ta esimest korda ja sellest ajast saadik kuni 1804. aastani vangistati teda 10 korda. Hauge reisis linnades ja külades ning sai hea ettekujutuse Norra geograafiast ja majanduslikust seisust. Ta oli veendunud, et kristlus ja äriline tegevus ei välistanud teineteist. Hauge ühendas endas religioosset innukust ja praktilist meelt ning 1801. aastal hakkas ta ajama äri Bergenis. Otseselt Hauge poolt mõjutatuna rändasid paljud talupojad linna ja hakkasid käsitöömeistriteks. Hauge aitas paljudel neist alustada oma äri ning ta ise rajas samuti uusi ettevõtteid.
Monster Energy NASCAR Cup
Sarja nimetus tuleneb selle praeguse peasponsori energiajoogifirma Monster nimest. Algul kandis see nimetust Strictly Stock Series (1949), seejärel Grand National Series (1950–1970). Aastatel 1971–2003 oli sari tuntud Winston Cupi sarjana. 2004. aastal sai sarja peasponsoriks telekommunikatsioonifirma Nextel ja sarja nimeks Nextel Cup; nimesponsori liitmise järel Sprinti korporatsiooniga 2007. aastal muudeti sarja nimi Sprint Cupiks. 2017. aastal sai sarja peasponsoriks energiajoogifirma Monster ning sarja nimeks Monster Energy Nascar Cup Series.
Hans Nielsen Hauge
Hauge liikumise tähtsamad tagajärjed
1. Huvi lugemise ja kirjutamise vastu tõusis. Hauge raamatuid oli lugenud kokku umbes 100 000 inimest. (Tol ajal oli Norras umbes 900 000 elanikku, kellest 90% olid talupojad.) Tema isiklik näide inspireeris ka noori kirjanikke loometöös. 2. Ühiskonna majanduslik areng. Hauge isiklik näide ning tema paljude järgijate ettevõtmised andsid tõuke Norra majandusliku seisukorra paranemisele. 3. Poliitiline areng. Hauge liikumine oli kõigepealt madalamate kihtide ülesärkamine, see oli aeg, mil talurahvas hakkas mängima üha suuremat rolli Norra valitsemissüsteemis ning aeg, mil Norras hakkas välja kujunema demokraatia.
Kammermuusika
Kammermuusika (itaalia keeles musica da camera) tähendas algselt õukonna tubades (salongides) esitamiseks mõeldud muusikat.
Monster Energy NASCAR Cup
Sarja paremusjärjestuse paneb paika punktisüsteem, kus sõitjatele jagatakse punkte etapil saavutatud koha ja juhitud ringide arvu järgi. Sarja 36 etapist koosnev hooaeg jaguneb kaheks osaks. Esimese 26 etapi järel pääseb 16 kõige enam võite ja punkte kogunud sõitjat 10-etapilisele "finaalturniirile", millega selgitatakse meister. alt=NASCAR Sprint Cup 2016. aasta meistri [[Jimmie Johnsoni võistlusauto|pisi|NASCAR Sprint Cup 2016. aasta meistri Jimmie Johnsoni võistlusauto Chevrolet SS]] Sarja peamiseks kandepinnaks on USA kaguosa, kus toimuvad pooled meistrivõistluste etappidest. Enamjaolt sõidetakse betoon- või asfaltkattega trekiovaalidel, kuid mõned etapid sõidetakse ka "euroopalikel" ringradadel. Kõik sarja etapid toimuvad tänapäeval USAs, kuigi varem on meistrivõistluste etappe peetud ka Kanadas, millele on lisandunud demonstratsioonsõidud Jaapanis ja Austraalias. Sarja kõige prestiižikamat etappi, Daytona 500 miili sõitu jälgis 2016. aastal Ameerikas 11,4 miljonit televaatajat – kaks korda vähem kui selle hiilgeaegadel 2000. aastate keskel.
Hans Nielsen Hauge
Hauge liikumise tähtsamad tagajärjed
4. Muutused eluviisis. Hauge propageeris „elavat” armastust Jumala ja inimeste vastu, karskeid ja vagasid elukombeid, töökust ja kannatust.