cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ukraina grivna
Üldandmed
Grivna võeti kasutusele 2. septembril 1996 karbovanetsi asemele kursiga 1 grivna = 100 000 karbovanetsit.
thumb|100px|Grivna sümbol Grivna sümboliks on kahe põikikriipsuga kursiivkirjas ukraina tähestiku täht г.
Väärtus
Eesti Panga 7. jaanuari 2008 kursi järgi maksis 1 grivna 2,10879 Eesti krooni. 2007. aastal kõikus grivna kurss vahemikus 2,09...2,40 krooni. 2012. aasta lõpus maksis 1 grivna umbes 0,095 eurot ehk 1 euro võrdus umbes 10,5 grivnaga. 18. juulil 2016 oli grivna kurss euro suhtes 27,605427.
Perugia Calcio
Perugia Calcio on 2005. aastal taasasutatud Itaalia jalgpalliklubi, mis tegutseb Umbria maakonna keskuses Perugias. Klubi eelkäija on 1905. aastal asutatud AC Perugia, mis jäi hooaja 2004/05 järel ilmnenud finantsprobleemide tõttu tegevuslitsentsist ilma. Kodustaadion on Stadio Renato Curi.
Jussi Pajunen
pisi|Jussi Pajunen Jussi Ilmari Pajunen (sündinud 5. septembril 1954 Helsingis) on Soome poliitik. Ta oli Helsingi linnapea alates 7. juunist 2005 kuni 1. juunini 2017. Kuulub Rahvuslikku Koonderakonda.
Ta on lõpetanud Helsingi Kaubanduskõrgkooli.
Peeter Feofanov
Peeter Feofanov VR II/3 (3. jaanuar 1894 Pärnu – 22. juuni 1970 Sydney) oli vene rahvusest Venemaa keisririigi ja Eesti sõjaväelane (kapten).
Peter Schmeichel
thumb|right|Peter Schmeichel
Peeter Feofanov
Ta omandas üldhariduse Pärnu poeglaste gümnaasiumis. Esimese maailmasõja alguses astus ta vabatahtlikuna Venemaa sõjaväkke, kus ta määrati 20. Soome ratsaväepolku. Kuna tal oli gümnaasiumiharidus, saadeti ta 1915. aastal Peterhofi lipnike kooli, mille lõpetamise järel määrati ta 54. reservpolku. Juunis 1915 viidi ta üle 6. Soome laskurpolgu kuulipildujakomandosse, mille koosseisus osales ta Austria-Ungari vastastes lahingutes. 31. detsembril 1915 sai ta lahingus Starõje Petlikovtsõs Galiitsias haavata. Mais 1916 määrati ta sama polgu 7. roodu ülemaks; 24. juunil sai ta Redkovo lahingus küll põrutada, kuid jätkas võitlust.
Peter Schmeichel
Peter Bolesław Schmeichel (sündinud 18. novembril 1963 Gladsaxes) on endine Taani jalgpallur. Ta mängis karjääri jooksul väravavahina Taani, Inglismaa ja Portugali jalgpalliklubides.
Peeter Feofanov
Pärast bolševike tehtud riigipööret sai ta detsembris 1917 haiguse tõttu puhkust ning sõitis kodulinna Pärnusse.
1. aprillil 1918 asus ta 2. Eesti jalaväepolku teenima, kuid juba 4. aprillil saatsid Eesti okupeerinud sakslased selle laiali. Uuesti astus Eesti kaitseväe teenistusse 26. novembril 1918 ning määrati 6. jalaväepolku. Formeeris polgu kuulipildujakomando ning määrati selle ülemaks. Saatis selle 6. detsembril rindele ning asus ise 2. kuulipildujate rühma formeerima. Läks ka ise koos 2. kuulipildujate rühmaga 23. detsembril 1918 rindele. 24. aprillist kuni 8. maini 1919 täitis ta ajutiselt 3. pataljoni ülema kohuseid. 23.–28. maini 1919 oli määratud rühma ülemaks, mille ülesandeks oli Pikelni jaama ning Ainaži-Valmiera raudtee vallutamine.
Peter Schmeichel
Schmeichel tuli 1992. aastal Taani koondise koosseisus Euroopa meistriks ning võitis 1999. aastal Manchester Unitediga UEFA Meistrite Liiga.
Peeter Feofanov
13. novembril 1919 viidi Feofanov üle Sõjakooli ning määrati seal 1. kompanii ülemaks. 1. aprillil 1920 viidi ta üle lennuväkke ning arvati õppejaoskonna koosseisu. Lendas algul instruktor Nikolai Vehlmanni rühmas, kuid pärast ühist lennuõnnetust, milles Vehlman murdis jalaluu, viidi ta 15. aprillist 1920 üle leitnant Swatridge'i rühma. 20. augustil 1920 lendas ta esmakordselt iseseisvalt Avro õppelennukil. 22. augustist kuni 15. septembrini 1920 täitis Feofanov maalennu rühma ülema kohuseid.
1. jaanuaril 1921 formeeriti lennuväest lennurood ning Feofanov määrati seal lendurvaatleja kohusetäitjaks. 1. mail 1921 kustutati ta lenduriõpilaste nimekirjadest, kuna tervis ei vastanud nõuetele. 4. juunil 1921 viidi ta üle Merejõudude rannavalve osakonda, kus ta määrati 8. rajooni ülemaks. 22. juunil 1921 nimetati 8. rajoon ümber Pärnu rajooniks, Feofanov jäi selle ülemaks edasi. 1. juulil 1922 rannavalve likvideeriti ning selle ülesanded anti üle piirivalvele. Feofanov viidi üle 10. jalaväerügementi ning määrati seal 1. kuulipildujakompanii ülema kohusetäitjaks. Ta jäi esialgu siiski kuni 30. augustini rannavalvet likvideerima.
Ka seejärel ei asunud Feofanov teenistusse 10. rügementi, vaid saadeti hoopis alates 1. septembrist 1922 õppima alalisväe ohvitseride kursustele. 21. juulil 1923 lõpetas ta alalisväe kursused. Feofanov asus pärast puhkust 20. augustil 1923 lõpuks oma kohuseid täitma 10. rügemendis, vahepeal oli tema kuulipildujakompanii nimetatud 2. kuulipildujakompaniiks. 28. märtsil 1924 kinnitati ta lõplikult selle ülemaks.
Peter Schmeichel
Aastatel 1987–2001 esindas ta Taanit 129 korda. Ta on kõige rohkem koondisemänge pidanud Taani jalgpallur.
Peeter Feofanov
9. aprillil 1927 andis Feofanov oma kuulipildujakompanii üle ning läks korralisele puhkusele kuni 30. aprillini. Vabastati seejärel tegevteenistusest omal soovil ning arvati reservi.
Peter Schmeichel
Tema poeg Kasper Schmeichel on samuti väravavaht.
Saaremaa rügement
Saaremaa rügement oli Eesti sõjaväeosa, mis oleks moodustatud sõja korral Saaremaalt mobiliseeritud sõjaväelastest.
Rahuajal Saaremaal sõjaväeosi ei asunud, seal olid Saaremaakaitse juhatus ja Kaitseliidu Saaremaa malev.
28. juunil 1939 kehtestatud koosseisu järgi kuulus Saaremaa rügementi staap, 3 pataljoni, suusk-jalgratturkompanii, 2 patareid, sidekompanii, pioneerikompanii, ratsakomando, komandandikomando, orkester, töökompanii, meditsiiniambulants ja veterinaarambulants, kokku 3097 meest.
Iisrael Eurovisiooni lauluvõistlusel
Iisrael osales esimest korda Eurovisiooni lauluvõistlusel 1973. aastal.
Iisrael on võitnud Eurovisiooni lauluvõistluse
2018. aastal Lissanbonis toimunud lauluvõistlusel esindas Iisraeli Netta  kelle esituses kõlas "Toy", mis tõi Iisraelile neljanda võidu.
Hääletamise ajalugu (1975–2019 finaalid)
Iisrael on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Rapiir
thumb|18. sajandi alguse rapiir Rapiir on sirge ja painduva teraga torkerelv, mis tulid kasutusele 16. sajandi alguses ja neid kasutati duellidel.
Tartu vapp
thumb|Tartu vapp pisi|Tartu vapp [[Raekoja plats (Tartu)|Raekoja platsi sillutises, juuli 2011.]] Tartu vapp on Tartu maakonnas asuva Eesti linna Tartu vapp.
Vapp on kinnitatud 20. mail 1992.
Praegune vapi kujutis ning punavalge lipp kinnitati linna ametlikeks sümboliteks 1928. aastal.
Vapi kirjeldus
Punasel kilbil on hõbedane, korrapärastest kividest laotud, sakmetega linnamüür väravaga ja kahe torniga mõlemas otsas. Tornide alakorrusel on kaarjad hõbedased nišid. Tornide ülakorrusel on neliksiiruse motiivid sõõrides. Teise korruse lõpetab sakmeline serv. Tornide kooniliste kivikatuste tippudes on kuldsed ristid. Tornide vahelises müüris asuvas kaarjas, ülestõstetud langevõrega väravaavas on punasel taustal hõbedane kuueharuline täht ja selle all otstest seina kinnitatud kett. Tornide vahel, müüri kohal hõljuvad ristatutena hõbedane võti vasakult alt paremale üles, keelega ülespoole ja seda kattev kuldse käepidemega hõbedane mõõk paremalt alt vasakule üles.
1940. aastal koostatud Vabariigi Presidendi otsuse kavas on vapi kirjeldus järgmine: Tartu linna vapiks on kilbi punasel väljal hõbedane, sakmetega lossi kivisein lahtise värava ja kahe torniga. Kummagi torni koonusekujulisel katuseharjal on kreekakujuline kuldne rist. Väravas asetseb mustavärviline langevõre, selle all kuueharaline hõbedane täht; tähe all, otsadest seina kinnitatud, mustavärviline ahel. Tornide vahel värava kohal põikasendis kaheterane, sirge, hõbedane mõõk kuldse käepidemega vasakul all ja ristipandult hõbedase võtmega, mille keel pööratud ülespoole.
Tõlgendus
Võti ja mõõk värava kohal on Tartu piiskopkonna ja linna kaitsepühakute Peetruse ja Pauluse atribuudid.
Ajaloolase Malle Salupere andmeil on Tartu vapil kujutatud kaubalinna avatud väravat, mis esineb kõigi nende hansalinnade vappidel, kelle kaitsepühakuteks on Peetrus ja Paulus. Ekslik on aga levinud tõlgendus, mille järgi vapp kujutab Tartu toomkiriku torne. Samuti ei ole Tartu vappi annetanud Poola kuningas Stefan Batory, kes andis Tartule lipu.
Ravimiresistentsus
Ravimiresistentsus on nähtus, mil ravimid ei avalda ettenähtud toimet. Ravimiresistentsuse korral tuleb soovitud toime saavutamiseks suurendada oluliselt ravimi annust. Ekstreemsetel ravimiresistentsuse juhtudel ei olegi võimalik soovitud raviefekti saavutada.
Ravimiresistentsuse põhjused:
Karli Luik
pisi|Karli Luik 2009. aastal Karli Luik (sündinud 19. detsembril 1977 Tartus) on eesti arhitekt.
Karli Luik lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi aastal 1996. Ta on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia arhitektuurimagistrina aastal 2003 ning täiendanud ennast Kesk-Euroopa Ülikoolis Ungaris. Aastast 2014 on Karli Luik Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri- ja linnaplaneerimise eriala doktorant.
Aastal 2004 asutas Karli Luik koos Maarja Kase ja Ralf Lõokesega arhitektuuribüroo Salto, kust lahkus 2014.
Aastal 2017 rajas Karli Luik koos Johan Taliga arhitektuuribüroo Molumba.
Karli Luik on saanud preemiaid enam kui viiekümnel arhitektuurikonkursil.
Karli Luik on Eesti Arhitektide Liidu liige ning omab arhitekt-ekspert, tase 8 kutset.
Teenindus
Teenindus ehk teenindussfäär ehk tertsiaarne sektor ehk teenindussektor on majandussektor, kus osutatakse teenuseid.
Ülejäänud kaks majandussektorit on sekundaarne sektor ja primaarne sektor.
Teenindussektori olemus ja iseloomulikud jooned
Teenindussektor hõlmab palju inimtegevuse valdkondi, mille ühisjooneks on teenuse osutamine. Teenustena võib käsitelda iga tegevust, kus inimene panustab oma aega, teadmisi ja oskusi töösse, mis ei loo ainelist kaupa, kuid annab kliendi jaoks väärtusliku tulemuse muul moel.
pisi|Grimeerija on teenindussektoris töötav inimene
Teenindusharud ja teeninduse roll majanduses
Enamikus Euroopa riikides on teenindav majandus muutunud juhtivaks majandussektoriks. Arenenud riikides töötab seal 70–80% hõivatutest ja selles sektoris luuakse kõige rohkem uusi töökohti. Tertsiaarne sektor on oma allharude poolest kõige mitmekülgsem majandussektor. Kui 1970. aastatel domineerisid teenuste koguekspordis veondus ja puhkemajandus, siis praegu on teenustevahetus mitmekesistunud, esikohale on tõusnud äriteenused ja eriti finantsteenused, mis on ühtlasi ka infoühiskonna tunnussektoriks. Maailma suurim teenuste eksportija on USA.
Teenindussektori areng
Majanduse arenedes on teenindusettevõtete tähtsus aina suurenenud. Teenindussektori osakaal hakkas suurenam 1960. aastatel ja teenindusmajandusele üleminek on ka üks postindustriaalse ühiskonna tunnuseid. Enamikus lääneriikides muutus teenindussektor majanduses domineerivaks 1980. aastatel. Teenindusmajandus on kasvamas kõikjal, mitte ainult lääneriikides. Sellise muutuse põhjuseid on olnud mitmeid, näiteks inimeste sissetulekute tõus, naiste hõivemäära suurenemine, demograafilised muutused ja linnastumine. Samal ajal on täheldatud, et suhteliselt samal arengutasemel olevate riikide teenindussektori osakaal võib olla küllaltki erinev. Selle üheks põhjuseks on peetud erinevat institutsionaalset raamistikku ning tööjõu oskuste mittevastavust teenindussektoris vajaminevatele. Teenused on domineeriv jõud kogu majanduses ja seetõttu tuleb nende arendamisele pöörata suurt tähelepanu.
Linda Ariva
Linda Ariva (aastani 1955 Linda Ibrus; 18. november 1921 Tallinn – 27. jaanuar 2009 Elva) oli eesti tõlkija ja pedagoog, polüglott.
Teenindus
Teenindussektor Eestis
Eesti sisemajanduse kogutoodangus suurenes teenindussektori osatähtsus oluliselt Eesti taasiseseisvumise esimestel kümnenditel (1990–2000), mil primaarsektori osatähtsus vähenes 16%-lt 5%-le, sekundaarsektor omakorda vähenes 40%-lt ligikaudu 20%-le ning väljatõrjutud sektorid asendusid tertsiaarsektoriga. Teenindussektor oli 2013. aasta seisuga kõigis Eesti maakondades suurima osatähtsusega majandussektor ja selles sektoris hõivatute osakaal moodustas 65,5% tööga hõivatutest. Statistikaameti andmetel on 2013. aastal teenindussektoris töötavate inimeste osakaal suurim Harjumaal, kus tertsiaarsektori hõivatuid on 73,1% kõigi maakonna hõivatutest. Väikseim on see Saaremaal, kus teenindusega on hõivatud 42,5% tööjõust Eestis on teenindussektor pärast taasiseseisvumist kasvanud kiiresti. Üheks põhjuseks on üleminek plaanimajanduselt turumajandusele – plaanimajanduse tingimustes arendati ülemäära forsseeritult tööstust ja põllumajandust. Teise põhjusena saab välja tuua Eesti riigi avatumaks muutumise. Tänu sellele on suurenenud Eestit külastavate turistide arv ja kaubavahetus lääneriikidega; veoteenuste kasvuga on kaasnenud ka muude teenuseliikide areng.
Linda Ariva
Elukäik
Aastal 1941 lõpetas ta Tallinna 8. Keskkooli, 1949 Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogina. 1953–1954 täiendas end sealsamas ajaloo-keeleteaduskonnas.
Aastail 1949–1960 töötas ta pedagoogina Pärnu ja Viljandi koolides, 1960–1969 Tartu Riikliku Ülikooli inglise keele kateedris, hiljem töötas Nõo Keskkoolis.
Isiklikku
Tema abikaasa oli matemaatik Karl Ariva.
Kirjavahemärgid
Kirjavahemärgid ehk vahemärgid on kirja märgid, mida kasutatakse lause kirjapildi struktureerimiseks.
Kirjavahemärgid täidavad kirjalikus kõnes umbes sama rolli nagu kõne- ja hingamisrütm, intonatsioon ja pausid suulises kõnes, mida pole võimalik kirjalikku teksti üle kanda.
Kirjavahemärkide kasutamist ja kirjavahemärkide süsteemi nimetatakse interpunktsiooniks.
Gaeli sportmängud
Gaeli sportmängud on traditsioonilised spordialad, mida mängitakse peamiselt Iirimaal. Kaks kõige populaarsemat spordiala on gaeli jalgpall ja hurling. Rounders ja Gaeli käsipall on tuntavalt vähem populaarsed. Gaelic Athletic Association (GAA) korraldab kõike, mis on seotud nende nelja spordialaga.
19. sajandi lõpuks olid kõik gaeli mängud väljasuremise ohus, kuid GAA sihikindel tegutsemine tõi pöörde. Kõik ülejäänud gaeli sportmängud on peaaegu unustatud ja välja surnud. Vähesel määral mängitakse veel ka road bowling ' ut.
Gaeli jalgpall
Gaeli jalgpalli mängitakse kahe 15-liikmelise meeskonna vahel, ristkülikukujulisel muruväljakul, kus väljaku mõlemas otsas on H-kujulised väravad. Mängijate peamine eesmärk on lüüa või visata pall vastaste väravasse. Võidab see meeskond, kellel on mängu lõpus rohkem punkte. Omapärane mäng, mis on segu jalgpalli ja käsipalli elementidest.
Hurling
Hurling on vana gaeli sportmäng, mida mängitakse keppide ja palliga. Väidetavalt arvatakse hurling olevat kõige kiirema tempoga väljakuspordiala. Hurlingut mängitakse kahe 15-liikmelise meeskonna vahel, ristkülikukujulisel muruväljakul, kus väljaku mõlemas otsas on H-kujulised väravad. Mängijate peamine eesmärk on saada väike pall vastaste väravasse, kasutades selleks kirvekujulisi puidust keppe. Võidab see meeskond, kellel on mängu lõpus rohkem punkte.
Rounders
Rounders ' it mängitakse palli ja kurikatega. See on kõige väiksema populaarsusega gaeli sportmäng. Oma olemuselt meenutab mäng pesapalli.
Gaeli käsipall
Gaeli käsipall on mäng, kus kaks mängijat löövad kätega palli vastu seina nii, et vastasel oleks seda võimalikult raske tagasi lüüa. Mäng sarnaneb väga Ameerika käsipalliga.
Roukli
"Roukli" on 2015. aastal valminud Eesti mängufilm.
Üleminekuline maakoor
Üleminekuline maakoor on maakooretüüp, mis on omadustelt ookeanilise ja mandrilise maakooretüübi vahepealne. Enamasti ongi tegu vaheetapiga ühest teiseks muutumise protsessis.
Üleminekulise maakoorega on näiteks mandrilised riftivööndid (manner rebeneb ning asemele tekib aja jooksul ookean), saarkaared (liituvad ükskord mandriga ning saavad selle osaks), ookeanilised platood (sama saatus nagu saarkaartel).
Üleminekuliseks maakooreks nimetatakse ka mandrite stabiilse ääre üleminekuala ookeanilise maakoorega alaks.
Mõnikord üleminekulist maakoort eraldi maakooretüübina välja ei tooda.
Heinrich Rosenthal
Heinrich Rosenthal (7. juuli (vkj 25. juuni) 1846 Tartu – 10. mai 1916 Tallinn) oli Eesti rahvusliku liikumise tegelane, elukutselt arst.
Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi ja korporatsioon Fraternitas Estica asutajaliige ning auvilistlane.
Elulugu
Ta õppis Tartus kreiskoolis ja gümnaasiumis. Aastatel 1865–1871 õppis ta Tartu ülikoolis arstiteadust.
Ta oli üks Kalevipoja-õhtute algatajaid, millest kasvas välja Eesti Üliõpilaste Selts.
Ta oli aastal 1869 I üldlaulupeo pidukomitee liige. Hiljem, 1880. aastal oli ta ka üks III Tallinna laulupeo algatajaid ja selle korraldava komitee abiesimees.
Aastal 1870 Vanemuises etendunud esimeses Eesti näitemängus, L. Koidula eestistatud näidendi "Saaremaa onupoeg" osatäitja.
1871–1873 oli mereväehaigla ordinaator Kroonlinnas ja 1873–1906 mereväearst Tallinnas. 1885–1906 ka Tallinna sõjasadama meditsiinijaoskonna juhataja.
Alates 1877. aastast kuni 1894. aastani oli Rosenthal Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige. 1878. aastal valiti ta Eesti Aleksandrikooli Tallinna linna abikomitee aupresidendiks.
Rosenthal arvati pensionile 1906. aastal.
Ta oli 1912. aastal asutatud Põhja-Balti Arstide Seltsi asutajaliige.
Tema mälestused “Kulturbestrebungen des estnischen Volkes während eines Menschenalters (1869–1890)” on üks parimaid kaasaegseid kokkuvõtteid Eesti ärkamisajast.
1884–1895 oli ta EÜS-i vilistlaskogu esimees ehk vilistlaste talitaja, 1895. aastal valiti ta auvilistlaseks. 1907. aastal lahkus Rosenthal EÜSist koos Fraternitas Estica asutajatega ning valiti ka Fr. Estica auvilistlaseks.
Oksiidsed mineraalid
Oksiidsed mineraalid on mineraalid, mis sisaldavad hapniku ja metallilise elemendi ioone.
Tähtsamad oksiidsed mineraalid on hematiit, magnetiit, rutiil, tsinkiit jne.
Oksiidsed mineraalid on majanduslikult väga olulised, sest on peamised tina, raua, alumiiniumi, tsingi, kroomi, titaani ja mangaani allikad.
Langenud ingel
Langenud ingel on kristlikus traditsioonis taevast pagendatud ingel, kes hakkas vastu Jumalale. Paljudest langenud inglitest olevat saanud deemonid.
pisi|Langenud ingel ([[Ricardo Bellver|R. Bellver, 1877), Madrid]]
Kristlikus demonoloogias tuntakse suurt hulka langenud ingleid. Neid loetleb näiteks 5. sajandist pärinev koguteos Corpus Areopagiticum.
Langenud inglite loend kristlikus demonoloogias
(Märkus: paljud nimed esinevad erinevates väljaannetes erineval kujul.)
Abaddon - Adirael - Agares - Amy - Ananael - Arakiba - Araqiel - Araxiel - Ariel - Arioch - Armans - Armaros - Asael - Asbeel - Asmodeus - Astaroth - Astoreth - Azael - Azaradel - Azazel - Azibeel - Azkeel - Azza - Atarculph
Badariel - Balam - Balberith - Baraqel - Barbatos - Barbiel - Basasael - Batarel - Batarjal - Beelzebub - Beleth - Beliar - Belphegor - Busasejal
Caim - Carnivean - Carreau - Chobaliel
Dagon - Daniel
Ertrael - Ezeqeel - Exael
Flauros - Focalor - Forneas
Gadreel - Goap - Gressil - Gurson
Hakael - Hosampsich
Imamiah - Iomuel - Iuvart
Jeqon - Jetrel - Junier
Lauviah - Leviathan - Lucifer
Mammon - Marchosias - Marou - Mephistopheles - Moloch - Mulciber - Murmur
Nelchael - Nilaihah - Nisroch - Nithael
Oeillet - Omiel - Orus
Paimon - Penemue - Phenex - Procell - Pruflas - Pusron
Raum - Regent - Rimmon - Rosier - Rugziel - Rumjal
Salikotal - Sameveel - Sammael - Samsapeel - Samsawiel - Saraknyal - Sarfael - Sariel - Sealiah - Semyazza - Senciner - Seriel - Shaftiel - Shamsiel - Simapesiel - Sonneillon
Zagiel - Zavebe
Tabaet - Tamiel - Thammuz - Thausael - Tiril - Tumael - Turael
Verrier - Verrine - Vual
Xaphon
Pirjo Muranen
pisi|Pirjo Muranen Tour de Skil Prahas (2007) Pirjo Elina Muranen (sünninimi Pirjo Manninen; sündinud 8. märtsil 1981 Rovaniemis) on soome endine murdmaasuusataja.
Langenud ingel
Langenud inglite loend kristlikus demonoloogias
Höllensturz
Johannes Loots
Johannes Loots (Joannes Loots; u. 1665–1726) oli hollandi kartograaf.
Pirjo Muranen
Muranen on võitnud maailmameistritiili nii individuaalses sprindivõistluses 2001. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis kui ka teatevõistluses 2007. aasta MM-il Sapporos koos Virpi Kuituneni, Aino-Kaisa Saarineni ja Riitta-Liisa Roponeniga.
Johannes Loots
Ta valmistas ka matemaatilisi ja merendusalaseid abivahendeid, ning väljastas meresõidujuhendeid.
Pirjo Muranen
Maailmakarikavõistlustel on ta sprindivõistlustel võitnud viis etappi. Sprindikarika arvestuses tuli ta 2000–2001 hooajal kokkuvõttes teiseks ja 2002–2003 kolmandaks.
Muranen võitis ka MM-il 2001. aasta Lahtis ja 2003. aastal Val di Fiemme‎s hõbemedali, kuid mõlemal korral võistkonna tulemus tühistati, kuna Lahtis Virpi Kuitunen ja Milla Saari ning Val di Fiemmes Kaisa Varis jäid vahele dopingu kasutamisega. Murase treener on 2006. aasta kevadest Reijo Jylhä. Enne seda oli tema treeneriks isa Jorma Manninen. Pirjo Murase vend on tuntudkahevõistleja Hannu Manninen. Pirjo Muranen abiellus 30. juunil 2007 võrkpallur Ville Muraneniga.
Jeremy Irons
Jeremy John Irons  (sündinud 19. septembril 1948 Cowesis Wighti saarel) on teatriauhinnaga Tony, filmiauhindadega Oscar, Kuldgloobus ja Emmy pärjatud inglise näitleja.
Tema tuntud osatäitmised pärinevad filmidest "Muutlik õnn" (1990), "Süütust näpates" (1996), "Lolita" (1997), "Taevane kuningriik" (2005) ja minisarjas "Elizabeth I".
Ta mängis seriaalis "Borgiad" (2011) Aleksander VI-t.
Ukraina politsei
Ukraina politsei (ukraina keeles Національна поліція України, Ukraina riiklik politsei) on Ukraina korrakaitse keskasutus.
Ajalugu
Ukraina politsei moodustati Petro Porošenko juhitud reformide käigus 3. juulil 2015 ning see asendas Ukraina miilitsa. Politsei allub Ukraina siseministeeriumile. Ukraina miilits lõpetas lõplikult tegevuse 7. novembril 2015 ning selle töötajad võisid pärast taustakontrolli ning täiendkoolitusi liituda politseiga.
Pärast 24. veebruaril 2022 alanud Venemaa sissetungi Ukrainasse asus politsei abistama relvajõude riigi kaitsmisel. Politseinikud tagasid Ukraina tagalas korda, eskortisid vange ja korraldasid sõjavangide vangistust, seadsid üles kontrollpunkte ning otsisid ja pidasid kinni vaenlase luurajaid. Politsei eriüksuslased osalesid Kiievi kaitsmise ajal otseses lahingutegevuses. 1. märtsiks 2022 oli sõjas hukkunud 17 politseinikku, 50 saanud vigastada ja kaks jäänud kadunuks.
Ülesanded
Ukraina politsei ülesanneteks on tagada:
Interpunktsioon
Interpunktsioon ehk punktuatsioon ehk kirjavahemärgistus ehk vahemärgistus on kirjavahemärkide kasutamine.
Ilmamaa
Ilmamaa on Tartus tegutsev kirjastus, mis alustas tegevust 1993.
Interpunktsioon
Interpunktsiooniks nimetatakse ka kirjavahemärkide süsteemi mingis kirjasüsteemis.
Ilmamaa
2006. aasta lõpuks oli kirjastus avaldanud ligi 320 trükist.
Interpunktsioon
Ajalugu
Vanim ürik, mis kasutab interpunktsiooni, on Meša steel, kus sõnade vahel on punktid ning mõttelõikude vahel horisontaaljooned.
Vanakreeka kirjades on sõnade vahel vertikaaljoon, üks, kaks või kolm punkti ülestikku.
Vanarooma raidkirjades on interpunktsioon sagedasem: punktidega eraldatakse sõnu, rea lõpus aga punkti ei ole.
7. sajandil tekivad teised süsteemid, mille ehitus on siiski samalaadne. Karolingide ajal kasutati eraldusmärgina punkti, peale selle oli aga juba kasutusel kriips (virgula). Sellise interpunktsiooni võtsid üles hilisema keskaja trükkalid ning kasutasid seda ilma üheselt mõistetavate reegliteta.
Sander Liivak
1998. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli eesti ja soome-ugri filoloogia erialal.
Tõlkeid
Ta on tõlkinud peamiselt ungari ja soome keelest.
Liikmesus
Ta on Eesti Kirjanike Liidu, Emakeele Seltsi ja Eesti Ungari Seltsi liige.
Tunnustus
2014. aastal pälvis ta esimese eestlasena Ungari kirjandusauhinna Bálint Balassi mälestusmõõga.
Grigori Geršuni
pisi|Grigori Geršuni Grigori Geršuni (Isaac (Yitzhak) Gersh (vene keeles Григорий Андреевич Гершуни (Гершициков), Херш Ицхак) 1870 Tavrovo, Kaunase kubermang – 3(vkj)/16. märts 1908 Šveits) oli Venemaa poliitik ning oma eesmärkide saavutamiseks individuaalterrorit teostanud "SR Võitlusorganisatsiooni" liider.
Hariduselt proviisor-bakterioloog. "SR Võitlusorganisatsiooni" looja ja liider ning Sotsialistide-Revolutsionääride Partei Keskkomitee liige.
Siseminister Dmitri Sipjagini tapmise 1902. aastal, sinodi oberprokurör Konstantin Podedonostsevi tapmiskatse, Harkivi kuberneri vürst Ivan Obolenski, Ufaa kuberneri Nikolai Bogdanovitši, siseminister Vjatšeslav von Plehwe (1904) ja Tveri kuberneri Aleksei Ignatjevi tapmise (1906) organisaator.
Arreteeriti 13. mail 1903 Kiievis. 18.–25. veebruaril 1904 toimunud Peterburi sõjaväljakohtus mõisteti koos kaasosaliste Remjannikovi, Waitsenfeldi (Ремянников, Вайценфельд) ja teistega süüdi ning määrati surmanuhtlus, mis asendati tähtajatu sunnitööga.
Kandis karistust Schlüsselburgi kindluses, Butõrka vanglas ja asumisel Akataul, kust põgenes 13. oktoobril 1906. Asus elama Lääne-Euroopasse, kus jätkas terroristliku tegevuse juhtimist Venemaal SR Võitlusorganisatsiooni juhtide Jevno Azefi ja Boriss Savinkovi kaudu.
Bengt Klasson Horn
pisi|Bengt Klasson Horn koos [[Margaretha Sparre ja Ingeborg Banériga. David Klöcker Ehrenstrahli maal aastast 1675]] Bengt Klasson Horn af Åminne (10. november 1623 Vikhus – 7. veebruar 1678 Riia) oli Rootsi poliitik ja väejuht, vabahärra.
Bengt Horni vanemad olid riiginõunik ja Åminne vabahärra Klas Kristersson Horn (1587–1651) ja Sigrid Oxenstierna (1590–1644), kelle vend Bengt Oxenstierna (1591–1643) ja poolvend Gabriel Oxenstierna (1586–1656) olid kõrgetel ametikohtadel Eesti, Liivi- ja Ingerimaal. Tema vend Krister Klasson Horn (1622–1692) oli samuti riigitegelane, vanaisa Krister Klasson Horn (1554–1612) oli Rootsi saadik Täyssinä rahu sõlmimisel ja vanavanaisa Klas Kristersson Horn (1518–1566) Viiburi asehaldur ja admiral, kes sai 1561. aastal Åminne ehk Joensuu mõisa vabahärra tiitli.
1647. aastal määrati Horn Blå rügemendi kapteniks, 1653 ülendati ooberstiks ja 1656 kindralmajoriks. Aastast 1656 oli ta Eestimaa kuberner, 1660 sai riiginõunikuks ja juhtis 1661. aastal Rootsi delegatsiooni Kärde rahu sõlmimisel. Aastatel 1672–1674 oli Horn Eestimaa kindralkuberner, 1674 Svea õuekohtu president ja 1677 ülendati feldmarssaliks.
Åminne vabahärra Bengt Hornile kuulusid Ekebyholmi loss Norrtäljes, Koivaliina (Adsel), Mustiala (Tammela), Viki (Wijk), Edshammari (Edsshammer), Ridö (Ryda), Djursö (Diurssöö), Frössviki (Frösswyck) ja teised mõisad.
Perekond
Horn abiellus 20. novembril 1652 Stockholmi lossis vabapreili Margareta Sparrega (1631–1660), kes oli maamarssal Lars Eriksson Sparre (1590–1644) ja Märta Banéri (1593–1638) tütar.
16. septembril 1662 abiellus ta Stockholmis vabapreili Ingeborg Banériga (1641–1675), kes oli riiginõunik Axel Gustafsson Banéri (1594–1642) ja tema kolmanda abikaasa Carin Nilsdotter Bielke tütar. Abielust sündis:
Serbia vapp
thumb|Serbia täisvapp thumb|Serbia väike vapp
Serbia vapp on Serbia Vabariigi vapp.
Samal hääletusel otsustati võtta hümnina taas kasutusele "Bože pravde" ning asetada uue vapi kujutis lipu vasakusse vardapoolsesse nurka.
Vapp kuni 2004
Pärast Teist maailmasõda võeti kasutusele Nõukogude liidu ja teiste sotsialistlike riikide vappide eeskujul kujundatud vapp. Traditsioonilise Serbia sümbolina pandi vapile ka nelja C-ga vapp, kuid ilma ristita.
thumb|tühi|1941-1944 thumb|tühi|Serbia vapp 1945–2004.
Virtuaalraamatukogu
Virtuaalraamatukogu on süsteem, mille kaudu kasutaja saab ühendust võtta eemal asuvate raamatukogude ja andmebaasidega, kasutades selleks vahendajana näiteks kohaliku raamatukogu kataloogi ja võrguarvutit; kvaliteetne infoteenus, mis vahendab raamatukogu andmebaasi valitud ja teatud valiku- ja kvaliteedikriteeriumidest lähtuvalt kirjeldatud infomaterjale.
Olemus
Virtuaalraamatukogu eesmärgiks on elektrooniliselt paikneva informatsiooni kättesaadavaks tegemine, arvestamata ressursside asukohta ja kättesaamiseks kuluvat aega. Tegemist on akadeemilistes ringkondades algatatud infoteenustega Internetis, et pakkuda alternatiivi üldtuntud otsivahenditele ning hõlbustada kasutamist haridus- ja teadustööd tegevatele ringkondadele. Põhivaldkonnad: uurimis- ja arendustegevus, säilitamine ja arhiivindus, haridus, teaduskommunikatsioon. Esimeseks virtuaalraamatukoguks peetakse WWW Virtual Libraryt, vanimat internetikataloogi, millele pani aluse Tim Berners-Lee, HTML-i ja veebi looja, 1991. aastal Genfis CERN-is.
Virtuaalraamatukogu saab vaadelda kui kogumit elektroonilisi ressursse ja ühendatud tehnilist suutlikkust, oskusi ja võimalusi info loomiseks, otsimiseks ja kasutamiseks. Selles tähenduses on nad info säilitamise ja otsisüsteemid, mis opereerivad digitaalsete andmetega ükskõik millist tüüpi infovahendaja või meediumi kaudu ning eksisteerivad võrgus. Sisu koosneb andmetest ja metaandmetest, viimased omakorda kirjeldavad loojat, omanikku või õigusi. Sisu koosneb samal ajal ka sidemetest muude andmete või metaandmetega, mis loodud digitaalraamatukogus või väljaspool seda, looduna (kogutuna, organiseerituna) kasutajate kogukonna poolt ning nende funktsionaalsed võimed toetavad selle kogukonna infovahetust. Virtuaalraamatukogu mitte lihtsalt ei kogu kasutajaskonnast sõltuvalt mingit sisu, vaid ka loob ja pakub paljude infoinstitutsioonide tegevusi. Võimaldab läbi võrgu juurdepääsu mitmetele inforessurssidele.
Seotud mõisted
Sageli kasutatakse sünonüümidena termineid "virtuaalraamatukogu", "elektrooniline raamatukogu", "digitaalraamatukogu" ja "e-raamatukogu", kuid igaühele neist omistatakse siiski ka oma definitsioon. Elektrooniline raamatukogu saab hõlmata digitaalraamatukogu, kuna ta on laiem mõiste. Nii digitaalraamatukogu kui ka elektrooniline raamatukogu võivad olla virtuaalraamatukogud, kui nad eksisteerivad ainult virtuaalselt, kuna virtuaalraamatukogu kaasab erinevad infomaterjalid ja -teenused, mis on arvutite ja arvutivõrkude kaudu organiseeritud virtuaalruumi.
1988. aasta taliolümpiamängud
right|200px|Olümpiasümbol 1988. aasta taliolümpiamängud olid XV taliolümpiamängud, mis toimusid 13.–28. veebruaril 1988 Kanadas Calgarys.
Calgary valiti 1988. aasta taliolümpiamängude korraldajaks Rahvusvahelise Olümpiakomitee (ROK) istungil 1981. aastal Rootsi linna Faluni ja Itaalia linna Cortina d'Ampezzo ees. Enne seda oli Calgary kandideerinud taliolümpiamängude korraldajaks kolmel korral. Need olid teised olümpiamängud ja esimesed taliolümpiamängud Kanadas. Suurem osa võistlustest toimus Calgarys, kuid enamus suusaalasid peeti linnast lääne pool Nakiska ja Canmore'i talispordikeskustes.
Taliolümpiamängudest võttis rekordiliselt osa 1423 sportlast 57 riigist. Edukamad sportlased olid kolme kuldmedaliga Soome suusahüppaja Matti Nykänen ja Hollandi kiiruisutaja Yvonne van Gennip.
Korraldajalinna valimine
Kanada kandideeris 1988. aasta taliolümpiamängude korraldajaks juba seitsmendat ja Calgary neljandat korda (eelnevalt 1964, 1968 ja 1972). Enne seda olid edult kandideerinud lisaks Montréal (1956) ja Vancouver (1976 ja 1980). Calgary Olümpiaarenduse Liidu (Calgary Olympic Development Association, CODA) tegevus peatus 1966. aastal pärast seda, kui ei õnnestunud 1972. aasta mängude korraldusõigusi saada, kuid selle tegevus elustus uuesti 1979. aastal Frank Kingi juhtimisel seoses kandideerimisega 1988. aasta olümpiamängudeks. Calgary sai Kanada nimel kandideerimisõiguse Kanada Olümpialiidult (Canadian Olympic Association, COA), edestades Vancouveri. Vancouveri kandideerimise eest seisnud komitee esitas kriitikat selles osas, et nad kaotasid kallimatele mängudele, kuna Calgary kavatses mängude korraldamiseks kulutada eeldavalt ligi kolm korda enam kui Vancouver.
Pärast seda, kui kandideerimisõigus oli hangitud, avaldas taliolümpiamängudel kandideerimiseks toetust Calgary 600 000 elanikust 80 000. Föderaal- ja provintsiaalvalitsus toetasid kandideerimist 270 miljoni Kanada dollariga ning linnajuhid, teiste seas Calgary linnapea Ralph Klein, reklaamisid linna mitmel pool maailmas, lootes püüda Rahvusvahelise Olümpiakomitee (ROK) delegaatide tähelepanu. 1980. aastal kolis linna jäähokiliiga National Hockey League'i klubi Calgary Flames, mille jaoks alustati olümpiastaadioni Olympic Saddledome ehitamist juba enne Rahvusvahelise Olümpiakomitee istungit. See näitas Calgary otsusekindlust mängude korraldamiseks ja mõjutas positiivselt delegaate. Calgary kõrval kandideerisid korraldajaks Rootsi linn Falun ja 1956. aasta taliolümpiamängude korraldajalinn Cortina d'Ampezzo Itaalias.
Hääletus leidis aset 30. septembril 1981 Lääne-Saksamaal Baden-Badenis toimunud Rahvusvahelise Olümpiakomitee 84. istungil ja 11. olümpiakongressil. Pärast seda, kui Cortina d'Ampezzo esimeses voorus viimaseks jäi, võitis Calgary teise vooru ja ühtlasi korraldusõiguse Faluni ees häältega 48:31. Need olid esimesed taliolümpiamängud ja teised olümpiamängud Kanadas pärast 1976. aasta Montréali suveolümpiamänge.
Võistluspaigad
pisi|1988. aastal 20 016 pealtvaatajat mahutanud [[Olympic Saddledome on suurim olümpiamängudel kasutatud jäähokiareen]] Ava- ja lõputseremoonia toimus Calgary suurimal, 1960. aastal avatud välistaadionil McMahon Stadium. See oli esimene kord 28 aasta jooksul, mil nii ava- kui ka lõputseremoonia toimusid samas paigas. Kolmes teises juba varem olemas olnud võistluspaigas toimusid osad teisestest võistlustest: Max Bell Centre'is leidsid aset näidisaladena kavades olnud jääkeegel ja lühirajauisutamine ning Father David Bauer Olympic Arenal ja Stampede Corralil toimusid osa jäähokimängudest, viimases osad iluuisutamise võistlused. Kuigi Stampede Corrali väljak ei vastanud Rahvusvaheline Jäähokiföderatsiooni (IIHF) nõuetele, õnnestus Calgary korralduskomiteel selle kasutamiseks IIHF-ilt 1,2 miljoni dollari suuruse makse eest heakskiit saada.
Calgary mängude viis peamist võistluspaika olid ehitatud nendeks mängudeks märkimisväärse maksumuse eest. Olümpiastaadionil Olympic Saddledome toimus suurem osa jäähoki- ja iluuisutamise võistlustest. Eeldati, et selle ehitamiseks kulub 83 miljonit Kanada dollarit, kuid lõplik maksumus küündis ligi 100 miljoni Kanada dollarini. Kiiruisutamise hall Olympic Oval rajati Calgary Ülikooli linnaku alale. See oli esimene täielikult katuse all paiknev 400 meetri pikkuse rajaga kiiruisutamise hall maailmas. Enne seda olid kõikidel taliolümpiamängudel kiiruisutamise võistluse toimunud välistaadionitel, kuid Calgary äärmuslikud ilmaolud (karm pakane või rada sulatada võivad soojad tuuled) seda ei võimaldanud. Calgary läänepoolsesse eeslinna rajati olümpiapark, kus toimusid bobisõidu, suusahüpete ja vigursuusatamise võistlused. Kompleks oli maksumusega 200 miljonit Kanada dollarit kõige kallim nendeks mängudeks ehitatud ehitis.
Calgaryst umbes tunnise autosõidu kaugusele läände jäävasse Kaljumäestiku eelmäestikusse rajati kaks võistluspaika. Suusastaadion ehitati Canmore'i linna lähedale ja selle ehitamist rahastas 90 protsendi ulatuses Alberta provints 17,3 miljoni Kanada dollariga. Suusastaadion ehitati selle eesmärgiga, et seda saaks sportimiseks kasutada aasta läbi. Suusakeskuses toimusid murdmaasuusatamise, laskesuusatamise ja kahevõistluse alad. Mäesuusatamise võistluseks Canmore'ist veidi lõuna poole rajatud Nakiska (krii keeles 'kohtumine' või 'kohtumispaik') oli kõige vastuolulisem ehitis. Võistluspaika kritiseeriti alguses seetõttu, et see oli rajatud kohta, kus sageli esineb lumepuudust, mistõttu tuli suur osa lumest toota kunstlikult, samuti kritiseeriti võistlusrada, mis ei olnud tehniliselt piisavalt raske. Rahvusvaheline Suusaföderatsiooni ametnikud tegid rajal mõningad muudatused, mis pälvisid lõpuks võistlejate heakskiidu. Nakiska 25 miljoni Kanada dollari suuruste ehituskulude eest tasus Alberta provints.
Olümpiatuli
pisi|125px|1988. aasta olümpiatuli Olümpiatuli süüdati 15. novembril 1987 Ateenas Olümpias. Kolm päeva hiljem alustati tõrvikujooksu Kanada pinnal Atlandi ookeani rannikul paiknevast St. John'si linnast. Esimesena kandsid tõrvikut iluuisutaja Barbara Ann Scott, olümpiavõitja 1948. aasta mängudelt, ja 1952. aasta Helsingi mängudel osalenud käija Harry Ferdinand Hayward. Olümpiatuli läbis seejärel peaaegu kõiki suuremaid linnu Kanada lõunaosas. 19. jaanuaril 1988 jõudis olümpiatuli ülalpool põhjapolaarjoont Põhja-Jäämere ääres asuvas Inuvikis oma teekonna kõige põhjapoolsemasse punkti, kus õhutemperatuur langes –30 °C-ni. Pärast seda viidi see lennukil Victoriasse ning sealt kaudu alustati uuesti teatejooksu läbi Briti Columbia provintsi Albertasse ja lõpuks Calgary.
Olümpiatule kandsid 13. veebruaril McMahoni staadionile mäesuusataja Ken Read ja kiiruisutaja Cathy Priestner, kes esindasid Kanada endiseid olümpialasi. Nad andsid tõrviku 12-aastasele koolitüdrukule Robyn Perryle, ambitsioonikale iluuisutajale, kes esindas tulevasi olümpialasi ja kes olümpiatule staadionil süütas. Olümpiatule süütaja oli Calgary mängudel tavapärast ebatavaline, sest enamasti oli olümpiatule staadionikatlas süütanud korraldajariigi mõni kuulus sportlane või sportlased.
pisi|left|Olümpiatule teekond Kanadas algusega St. John's. Punasega on märgitud teekond maal, sinisega õhus. Olümpiatule teekonna kogupikkus oli 18 000 kilomeetrit, millest 11 000 kilomeetrit läbis see maal ja 7000 kilomeetrit lennukil, helikopteril või praamil. Olümpiatuli läbis kõiki Kanada provintse ja territooriume ning olümpiatule teekonna kestus igas haldusüksuses oli vastavuses iga haldusüksuse elanike arvuga. Tõrvikujooksus osales kokku umbes 7000 inimest. Olümpiatõrvikut kanti muuhulgas ka mootorkelgul ja koerakelgul.
Olümpiatõrvik oli kujundatud Calgary kesklinnas asuva 191 meetri kõrguse vaatlustorni Calgary Toweri järgi. Tõrvik oli valmistatud alumiiniumist ja käepide vahtrapuidust. See oli kavandatud sellel põhimõttel, et see jääks põlema ka Kanada talve karmides tingimustes.
Avatseremoonia
Calgary olümpiamängude avatseremoonia toimus 13. veebruaril McMahon Stadiumil. Sellest võttis osa 5500 esinejat. Kanada helilooja David Foster esitas mängude tunnuslaulu, instrumentaalpala "Winter Games". Avatseremoonial esines teiste seas tunnustatud Kanada folklaulja Gordon Lightfoot.
Mark
"Mark" on mitmetähenduslik sõna.
1988. aasta taliolümpiamängud
Spordialad
1988. aasta taliolümpiamängudel toimus kümnel spordialal kokku 46 võistlusala. Uutena aladena olid kavas meeste ja naiste ülisuurslaalom mäesuusatamises, kahevõistluse ja suusahüpete võistkonnavõistlused ning kiiruisutamises naiste 5000 meetri distants. Pärast 1948. aastat olid mäesuusatamises uuesti kavas meeste ja naiste Alpi kahevõistlus.
Võistluste ülevaade
pisi|left|Katarina Witt võitis kuldmedali naiste iluuisutamises Kogu talimängude ajal avaldas võistlustele olulist mõju ilm. Tugev soe föön chinook kergitas päeval õhutemperatuuri ligi 17 soojakraadini ning tingis välialade võistlusprogrammis arvukalt muutusi. Sageli lükati võistlusi sportlastele ohtu kujutanud tugeva tuule tõttu edasi. Võistluspaikades tuli toota kunstlund. See oli esimene kord olümpiamängude ajaloos, kui mäesuusavõistlused toimusid kunstlumel. Mänge varjutas Austria mäesuusakoondise arsti Jörg Oberhammeri surm, kes hukkus 25. veebruaril Nakiskas kokkupõrkes rajamasinaga.
Calgary taliolümpiamängude edukamad sportlased olid Soome suusahüppaja Matti Nykänen ja Yvonne van Gennip, kes mõlemad võitsid kolm kuldmedalit. Itaalia mäesuusataja Alberto Tomba võitis neil mängudel oma karjääri viiest olümpiamedalist esimesed kaks, saades hiljem esimeseks mäesuusatajaks, kes on võitnud medaleid kolmedelt mängudelt. Ida-Saksamaa iluuisutaja Katarina Witt kaitses oma olümpiavõitu, võites naiste üksiksõidus teise kuldmedali. Tema kaasmaalane Christa Luding-Rothenburger tuli olümpiavõitjaks kiiruisutamise 1000 meetri distantsil ning võitis samal aastal toimunud Souli suveolümpial naiste trekisprindis hõbemedali, kaotades seejuures finaalis Erika Salumäele. Luding-Rothenburger on sellega ainus sportlane olümpiamängude ajaloos, kes on võitnud medali ühel aastal nii tali- kui ka suveolümpiamängudelt. Jäähokis võitis seitsmenda ja viimase kuldmedali Nõukogude Liidu koondis. Hõbemedali pälvis Soome ja pronksmedali Rootsi koondis. Kahevõistluse individuaalvõistluses pälvis pronksmedali Allar Levandi, kes oli ainus Eesti sportlane neil mängudel.
Sarnaselt Montréali korraldatud 1976. aasta suveolümpiamängudega ei õnnestunud Kanadal korraldajariigina ka neil mängudel kuldmedalit võita. Kanada sportlased võitsid siiski kaks kuldmedalit näidisaladelt, mis ametlikus medaliarvestuses arvesse küll ei läinud. Kanada sportlased saavutasid parimad tulemused iluuisutamises, kus Brian Orser ja Elizabeth Manley võitsid mõlemad üksiksõidus hõbemedali. Meeste üksiksõit kujunes Orseri ja ameeriklase Brian Boitano duelliks, mille meedia tembeldas "Brianide lahinguks" ja mis oli mängude üks tippsündmusi. Naiste üksiksõidus ei loetud Manleyt medalinõudlejate sekka, kuid tänu vabakavas tehtud sooritusele kaotas lõpuks Wittile vaid väga napilt.
Ameerika kiiruisutaja Dan Janseni isiklik tragöödia oli nende mängude üks südantlõhestavaid sündmusi. Jansen sai stardipäeva hommikul teate oma 27-aastase õe surmast. Jansen, kes oli üks kuldmedali nõudlejaid, startis pärast seda paar tundi hiljem 500 meetri distantsil. Ta otsustas võistelda, kuna teadis, et tema õde oleks seda soovinud. Janseni võistlus lõppes kukkumisega. Hiljem tunnistas ta, et teadis juba enne starti, et kukub. Neli päeva hiljem toimunud 1000 meetris oli Jansen veel poolel võistlusmaal juhtimas, kuid kukkus taas. Tema jaoks ebaõnnestusid ka Albertville'i mängud, kuid 1994. aastal Lillehameri mängudel õnnestus tal lõpuks olümpiavõitjaks tulla.
pisi|Kolm kuldmedalit võitnud [[Yvonne van Gennip (vasakul) ja kaks medalit võitnud Leo Visser, mõlemad Hollandi kiiruisutajad]] Calgary mängude üks populaarsemaid sportlasi oli Briti suusahüppaja Eddie Edwards. Suurbritannia kõige esimesele suusahüppajale olümpiamängudel anti hüüdnimedeks Eddie the Eagle ja le Benny Hill du ski. Ta jäi ülekaalukalt viimaseks nii normaal- kui ka suurel mäe võistluses. Edwardsi fenomen tulenes sellest, et ta oskas oma ebaharilikku olukorda osavalt ära kasutada. Ta käis kohtumas ettevõtete esindajatega ja sponsoritega, talle korraldati oma pressikonverents ning ta sai kutseid esinema televisiooni ja isegi filmidesse. Rahvusvaheline Suusaföderatsioon tundis tema tegemistest piinlikkust, mistõttu karmistati pärast Calgaryt olümpiamängudele pääsemise tingimusi. Hoolimata sellest andis mängude korralduskomitee president Frank King au Edwardsi ebatavalisele sportlikule pärandile, mida kujutati 2016. aastal linastunud mängufilmis "Kotkas Eddie" ("Eddie the Eagle").
Samuti kogus populaarsust Calgary mängudel esimest korda osalenud Jamaica ja selle bobisõidumeeskond. Jamaica bobisõidumeeskonna loomise idee pärines USA ärikonsultandilt George Fitchilt. Meeskond pandi kokku veidi aega enne mängude algust Jamaica sõjaväelastest. Kahebobil lõpetas Jamaica paar Dudley Stokes ja Michael White 41 osaleja seas 30. kohaga. Neljabobil võistlus ei õnnestunud, sest sõideti rajalt välja. Lisaks tõid bobisõiduvõistlustesse eksootikat veel mitu troopilisest kliimast pärit meeskonda, teiste seas Hollandi Antillid, Mehhiko ja USA Neitsisaared. Mehhikot esindasid neli venda Tamésed. Jamaica bobisõidumeeskond oli inspiratsiooniks 1993. aastal linastunud filmile "Libe liug" ("Cool Runnings").
Osalenud riigid
pisi|275px|Mängudest osavõtnud riigid rohelise ja sinise värviga. Rohelisega on märgitud ka varem mängudel osalenud riigid ja sinisega esimest korda osalenud riigid 1988. aasta Calgary taliolümpiamängudest võttis osa rekordiliselt 57 riiki, üheksa riiki enam kui neli aastat tagasi Sarajevos. Mängudel osales 1423 sportlast (1122 meest ja 301 naist), mis oli 151 enam kui 1984. aastal ja mis oli samuti suurim taliolümpiamängudel osalenud sportlaste arv läbi aegade.
Kuus riiki osalesid taliolümpiamängudel esimest korda, nendeks olid Fidži, Guam, Guatemala, Hollandi Antillid, Jamaica ja USA Neitsisaared. Luksemburgi võistkond osales taliolümpial esimest korda pärast 52 aastat, Portugal pärast 36 aastat, Taani ja India pärast 20 aastat ning Filipiinid pärast 16 aastat. 1988. aasta Calgary mängud tähistasid viimast korda, mil taliolümpiamängudel osales enne selle lagunemist Nõukogude Liit. Neli aastat hiljem osalesid Eesti, Läti ja Leedu iseseisvate riikidena ning ülejäänud endise Nõukogude Liidu vabariigid SRÜ ühendvõistkonnana. Lisaks osales järgmistel mängudel pärast Lääne- ja Ida-Saksamaa ühinemist ühtse võistkonnana Saksamaa.
1988. aasta taliolümpiamängudel osalenud riigid koos sportlaste arvuga:
Medalitabel
pisi|1988. aasta taliolümpiamängude medalikomplekt
Vallila
thumb Vallila on linnaosa Helsingi kesklinna põhjaosas. See piirneb lõunas Kallio linnaosaga.
Vallilasse kuulub ka 1910–1927 rajatud ja 1980. aastail renoveeritud Puu-Vallila puumajade asum.
Vallilas asub postkontor (Hämeentie 103). Vallila sihtnumber on 00550 HELSINKI.
Neuroleptikumid
Neuroleptikumid on grupp keemilisi ühendeid, millel on tõhus raviv toime psühhoosile. Tihti kasutatakse sõna "neuroleptikum" sõna "antipsühhootikum" sünonüümina.
Neuroleptikumid jagatakse kaheks üldrühmaks – traditsioonilised ehk konventsionaalsed ehk vanad neuroleptikumid ehk tüüpilised ja uued ehk atüüpilised neuroleptikumid. Mõlemasse rühma kuuluvad ravimid on kasutusel olnud suhteliselt pikka aega.
Neuroleptikumide toime raviannustes manustatuna võib halvendada tähelepanu, vähendada motivatsiooni ning põhjustada võimetust kogeda naudingut.