cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Verkiai mõis
Ajalugu
Verkiai piirkond on seotud nii Vilniuse asutamise kui ka Radziwillide suguvõsa tekke kohta käivate legendidega. Sealset mõisa on mainitud esimest korda 1387. aastal. Jogaila andis ristiusu vastuvõtmisel mõisa Vilniuse piiskoppide lauamõisaks; Verkiai kujunes ka piiskoppide suviseks residentsiks. Sealses lossis võõrustati ka Władysław IV Wazat. 1648. aastal toimus mõisa juures Verkiai lahing, kus Juri Dolgoruki juhitud Vene väed purustasid poolakate väesalga. Tõenäoliselt hävis toona ka loss.
Uue lossi rajas Konstanty Kazimierz Brzostowski. 1700. aastal otsustas ta vanad varemed lammutada ja rajada nende asemele uue barokkstiilis lossi. 1705. aastal viibis uues lossi Peeter I. XVIII sajandi teisel poolel rajati kaheosaline park.
1762. aastal sai Vilniuse piiskopiks Ignacy Jakub Massalski. 1792. aastal ostis ta Verkiai mõisa endale. 1782. aastal alustas ta uue residentsi rajamist. Kompleksi projekteerisid Marcin Knakfus ja Laurynas Gucevičius. Mõisakompleks valmis 1792. aastaks. Toona püstitati ka paljud kõrvalhooned. Seejärel päris mõisa Helena Apolonia Massalska, kes aga Verkiais ei elanud. 1800. aastal müüs tema abikaasa mõisa Stanisław Piotr Jasieńskile. 1812. aastal laastasid hoone lossis peatunud Prantsuse sõdurid, muutes selle sisuliselt kasutamiskõlbmatuks.
Mõisakompleks
pisi|Idapoolsest kontorihoonest sai ümberehituste järel sisuliselt uus häärber Mõisakompleksist on säilinud häärberi keldrid, kaks kontorihoonet, paviljon, sissesõidutee majad, vahimajake, jääkelder, kaks kasvuhoonet, vesiveski, villa, pumbajaam, teenijate maja, lehmalaut, kaks maja, tallimehe maja, veskimehe maja, veetorn, küün, haldushoone, majapidamishoone, tööliste maja, katlamaja, puusepa maja, park, sepikoda, postkontor, laternapost, purskkaev, lehtla varemed ja piirdemüüri fragmendid koos väravaga. Mõisakompleksi keskne osa on kaitse all kui ala, kus asusid varasemad mõisakompleksid. Mõisasüdame territooriumilt võib leida veel mõisale kuulunud kõrtsi ja restorani Šiaudinė varemed.
Keskne kompleks
Häärberi asukoht on Žaliųjų Ežerų tänav 49A. Selle lasi rajada Ignacy Jakub Massalski, hoone projekteerisid Marcin Knakfus ja Laurynas Gucevičius. Tegemist oli sümmeetrilise põhiplaaniga hoonega, mille keskosas asus risaliit. Seal oli 4 saali ja 30 tuba. Peahoones asusid kabel, varakamber, teatrisaal, suur raamatukogu, relvade ja fossiilide kollektsioonid ning kunstimuuseum. 1812. aastal laastasid häärberi sinna majutatud Prantsuse armee sõdurid, seejärel jäi hoone tühjalt seisma. 1838. aastal mõisa omandanud Ludwik Adolf Fryderyk Sayn-Wittgenstein-Sayn lasi hoone lammutada, ent selle keldrikorrus on osaliselt tänapäevani säilinud. Maa all paikneb keldri läänepoolne osa, kus asub suur sammastega keskne poolringikujuline sammassaal. Sellega on ühendatud teisigi ruume.
pisi|left|Läänepoolne kontorihoone Aadressil Žaliųjų Ežerų tänav 49 asub idapoolne kontorihoone. See rajati Marcin Knakfuse ja Laurynas Gucevičiuse projekti järgi koos häärberiga. XIX sajandi keskpaiku ehitati hoone ümber: lõunaküljele lisati kahekorruseline kasvuhoone, kaguküljele balustraadiga terrass ja bassein, põhjaküljele aga suur saal, torn ja kaks trepikoda. Sisuliselt kujundati hoone uueks häärberiks. Algselt oli tegemist kahekorruselise hoonega, mille kolmandat korrust varjas atika ja mille läänefassaadil asus portaal. Hoone all on keldrikorrus. Põhjapoolsel juurdeehitisel on neljakorruseline torn, selle all on eraldi kelder. Basseini ja kasvuhoonega juurdeehitised on säilinud osaliselt. Ida- ja lääneküljel on risaliidid, läänefassaadil nelja samba, kolmnurkse frontooni ja friisiga portikus. Kolmnurksed frontoonid on ka risaliitidel. Teisel korrusel paiknevad ruumid anfilaadina, ülejäänud korrustel ümber koridoride. Hoonet kaunistab hammaslõikega karniis, lisaks on karniise ka tornil ja risaliitidel. Suur osa hoone sisekujundusest on säilinud, sealhulgas Wittgensteinide suguvõsa vappidega puitnikerdused.
Läänepoolne kontorihoone asub aadressil Žaliųjų Ežerų tänav 47. See hoone on Marcin Knakfuse ja Laurynas Gucevičiuse projekteeritud kompleksi esialgsel ilmel säilinud osa. Tegemist on nelinurkse põhiplaaniga kolmekorruselise ehitisega, mille kohal on pööning. Kolmandat korrust varjab atika. Loodeküljel asub kelder. Hoonet liigendavad sambad ja nišid. Idafassaadil on keskne nelja sambaga ja talastikuga portikusega joonia orderi risaliit.
Sissepääsutee
Keskse kompleksi juurde viiva sissepääsutee alguses asus sissesõidutee majadeks nimetatav kompleks, selle kõrval asus postkontor. Endise postkontori aadress on Žaliųjų Ežerų tänav 22. Tegemist on nelinurkse ühekorruselise hoonega, millel on pööning ja kelder. Tellistest hoonele on hiljem loodeküljele lisatud puidust eeskoda. Pööninguosa on puidust, seda piirab puitkarniis. Tellistest seinu katab lubikrohv.
pisi|left|Sissesõidutee majake Sissesõidutee majad asuvad aadressil Žaliųjų Ežerų tänav 37. Sellel kompleksil on kolm korpust. Keskse kirdepoolse osa moodustab torniga kahekorruseline elumaja. Sellega liituvad kagus ühekorruseline pööninguga tõllakuur ja loodes ühekorruseline pööninguga tall. Neid kaht osa ühendab väravaga piirdemüür. Torni tipus on metallist hobusekujuline tuulelipp. Kirdeosa projekteeris Laurynas Gucevičius, tall ja tõllakuur lisati XIX sajandi keskpaiku. Viimases kahes korpuses on esialgsed ruumid Nõukogude perioodil vaheseintega osaliselt rikutud. Ka on neil otstes frontoonid. Keskse korpuse kirdefassaadil on kuue kivist Toscana orderi sambaga ja talastikuga portikus. Seda kaunistab väljaulatuv talastik. Torni kirde- ja edelaseinal asuvad tornikellad. Loodekorpuse põhjaküljel on tellistest eendehitis. Rajatise vundament on maakividest ja tellistest, seinad tellistest.
Keskse kompleksi eel asus vahimajake. Selle aadress on Žaliųjų Ežerų tänav 41. Tegemist on nelinurkse põhiplaaniga ühekorruselise hoonega, mille kohal on pööning. Korstnad on kaarjate niššide ja profileeritud karniisiga. Kaguküljel on varjualune, mida toestab Toscana orderi puidust sammas. Edelaküljel on kolme seinaga erker; kui see välja arvata, on maja akendeks topeltkaaraknad. Hoone seinad on tellistest.
Kasvuhooned
pisi|Teine kasvuhoone Esimene säilinud kasvuhoone asub aadressil Žaliųjų Ežerų tänav 51. Sellel on kolm ühekorruselist tiiba, mis on ühendatud keskse, samuti ühekorruselise osaga. Teise maailmasõjani oli tegemist majandushoonega, mille juures tehti pidevalt uuendusi. Hiljem restaureeriti see ja jagati kolmeks osaks: üks osa jäi kasvuhooneks, teise ossa rajati eluruumid, kolmandasse näitusesaal. Põhjapoolsel küljel asub kolmnurkne frontoon.
Samal aadressil asub teinegi kasvuhoone. See on sümmeetriline kahe tiivaga ja kõrgema keskse osaga ehitis. Keskne risaliit on kahekorruseline, tiivad aga ühekorruselised ja pööninguga. Varem oli lõunaküljel ka eenduv poolkorrusega osa, mis pole aga säilinud. Tiibade katustel on betoonist hammastikuga tellistest korstnad, keskrisaliidi korsten on profileeritud karniisiga. Lõuna, lääne- ja idafassaade kaunistab profileeritud karniis.
Kasvuhoonena oli kasutusel ka üks idapoolse kontorihoone nüüdseks hävinud juurdeehitistest.
Eluhooned
left|pisi|Villa aastal 1890 Aadressil Verkių tänav 77 paikneb villa. See on nelinurkse põhiplaaniga kolmekorruseline pööninguga maja. Selle korstnad on omavahel ühendatud kahe tellistest seinakesega. Säilinud on sealse trepikoja kolmanda korruse puidust balustraad. XX sajandi teisel poolel ehitati hoone ümber: eemaldati soklit katnud rustika ja muudeti ka ukseava.
Teenijate maja asub aadressil Žaliųjų Ežerų tänav 26. Tegemist on kahekorruselise pööninguga hoonega, mille teisel korrusel asuvad edela- ja kirdeküljel avatud galeriid. Esimene korrus asub soklis, teine korrus on puidust. Esimese korruse ruumid paiknevad boksidena, teisel korrusel ümber keskse koridori. Galeriisid toestavad nelinurksed puitsambad. Kirdepoolsel galeriil on osaliselt säilinud selle dekoratiivne puitpiire. Vundament on maakividest, sokkel kollastest tellistest. Hoonet kaunistavad sarikate ja tugitalade väljaulatuvad nikerdatud otsad.
pisi|Tööliste majas asus varem talulaste kool Tallimehe maja asub aadressil Verkių tänav 67. Algselt oli tegemist nelinurkse põhiplaaniga ühekorruselise hoonega, mille kohal asus pööning. Viimasel mõisaplaanil on näha hoone praegune kuju, kui idakülje ukse kohale rajati eeskoda. Läänekülg on säilinud algupärasena, seal on säilinud ka vana frontooni ehtinud puitpits. Lõunakülge kaunistavad sarikate väljaulatuvad nikerdatud otsad. Läänefassaadil ulatuvad välja tugitalad, mille otsad on samuti nikerdatud.
Veskimehe maja asub aadressil Verkių tänav 81. Tegemist on nelinurkse põhiplaaniga pööningu ja poolkeldriga ehitisega, mille edela- ja kaguküljel on puidust juurdeehitised. Pööningukorrusel on kaarjad nišid-ukseavad (neid on nii XX sajandil kui ka XXI sajandi alguses nii suletud kui ka avatud). Vundament ja sokkel on maakividest, hoone ise tellistest.
Kupja maja asub aadressil Verkių tänav 71. See on nelinurkse põhiplaaniga ühekorruseline pööninguga ehitis. Nii põhja- kui ka lõunaküljel on puidust juurdeehitised. Ida- ja läänefrontoonidel on kaarjad aknaavad. Neist läänepoolne on suletud, idapoolsemasse on hiljem sobitatud uus nelinurkne aken. Hoonel on tellistest karniis.
Tööliste maja asub aadressil Žaliųjų Ežerų tänav 30. See on kahekorruseline nelinurkne pööninguga hoone. Kaguküljele on lisatud ühekorruseline juurdeehitis. XIX sajandist pärit litograafial on hoonet kujutatud mansardkorrusega. Ka olid teise korruse aknad XIX sajandi teise pooleni ovaalsed. Hoonet piirab profileeritud tellistest karniis, mis on edela- ja kaguküljel hammaslõikega. Hoone on põletatud tellistest.
left|pisi|Pumbajaam Puusepa maja asub aadressil Verkių tänav 110. See on nelinurkse põhiplaaniga ühekorruseline hoone, millel on pööning. Nii loode- kui kaguküljele on hiljem püstitatud juurdeehitised. Edela- ja kagukülgi kaunistavad väljaulatuvad talaotsad, ka on sealsetel akendel hammaslõikega raamid.
pisi|Paviljonis asub [[Verkiai regionaalpark|Verkiai regionaalpargi juhtkond]]
Muud ehitised
Veski asub aadressil Verkių tänav 100. See on nelinurkse põhiplaaniga kahekorruseline hoone, millel on ka soklikorrus ja pööning. Kuni I maailmasõjani käivitas seda vesi, seejärel elekter. Veski tegutses 1975. aastani. 1984. aastal hävis tules hoone katus, põlesid ka puidust veskidetailid. 1986. aastal hoone rekonstrueeriti, lõunaküljele lisati soklikorrusega ühel tasandil olev juurdeehitis, mis ulatub osaliselt maa alla ja millel asub väliterrass. 1997. aastal taastati rekonstrueerimise käigus hoone kirdeküljel olnud tamm ja veekanal. Pööningu kohal on profileeritud tellistest karniis, hoonet ehivad metallist ankrud. Veski on ehitatud maakividest ja tellistest, välja arvatud kirdeosa, mis on täielikult maakividest. Soklikorrusel asub endine veski metallist ülekandesüsteem.
Paviljon asub aadressil Žaliųjų Ežerų tänav 53. Tegemist on ruudukujulise põhiplaaniga kahekorruselise hoonega, mille keskel on kuppel. Hoonel on pööning ja kelder. Kupli ümber paiknevad ringis paviljoni 12 korstent. Sealsed ruumid paiknevad anfilaadina ümber keskse saali. Aastail 1962–1984 tehti hoone põhjaosas ümberehitusi, eraldati tube ja lisati uksi. Sissepääs asub hoone loodeküljel kahe samba taga. Paviljoni kaunistab hammaslõikega karniis. Varasemad pildid näitavad, et selle küljel on asunud balustraadiga lodža. Hoone vundament on tellistest ja maakividest, sokkel ja seinad tellistest. Keldrit ehivad pilastrid ja sambad, esimese korruse põhiline dekoratiivne element on valgeks lubjatud karniisid. Kupli kessoonil on rosettornament, kupli jalamil on profileeritud karniis. Karniisi hammaslõige on näiline, see on sinna maalitud.
Administratiivhoone asub aadressil Jeruzalės tänav 45. Tegemist on ruudukujulise põhiplaaniga hoonega, mille idaküljel on poolringikujuline apsiid. Edelaküljel on mansardkorrus ja kelder. Aastal 1840 tehtud rekonstruktsioonitööde käigus rajati idaküljele poolkaaraknaga peasissepääs, apsiid sai poolkaarekujulised aknad. Hoonet rekonstrueeriti taas aastail 1975–1977; nende tööde käigus sai maja uue katuse. Idaküljel on nelinurksed nišid. Keldris on tellistest silindervõlvid, ka ülejäänud hoone on rajatud eri liiki tellistest.
pisi|left|Mõisa katlamaja Pumbajaam asub aadressil Verkių tänav 102. Hoone rajati XIX sajandi alguses vesiveskina, ent sajandi teisel poolel ehitati see ümber pumbajaamaks. See on ühekorruseline nelinurkse põhiplaaniga hoone, millel on pööning. Hoone soklikorrus asub kahel tasapinnal, alumine osa ehitati veskimehhanismide tarbeks ojaga ühele tasapinnale. Loodeküljel asub puitkarkassiga ja frontooniga eeskoda, mida ehib profileeritud puidust hammaslõikega karniis. Sokkel on maakividest ja tellistest, pealmine osa tellistest. Varem asunud esimesel korrusel möldri ruumid, soklikorruse ülemisel poolel jahvatati vilja, alumisel poolel asusid ülekandemehhanismid. Seal on säilinud kaks metallist veskiratast.
pisi|Veetorn Mõisa katlamaja on nelinurkse põhiplaaniga ühekorruseline hoone, millel on ka pööning. Maja tellistest korstna kaunistusteks on hammaslõikega karniisid. Põhjaküljel on frontoon. Maja piirab pööningukorrust eraldav tellistest karniis. Tellistest hoone asub maakividest soklil.
Aadressil Verkių tänav 69 asub ühekorruseline mansardkorrusega hoone. Selle korstnad on punastest tellistest, neid kaunistab profileeritud karniis. Hoone idafassaadil on nišid. Lõunaküljel asub puidust galerii. Hoone on rajatud tellistest tulpadest, mille vahele on laotud õhemad tellistest vaheseinad. Aastal 1936 valminud majandushoone on ühekorruseline. Selle sokkel on maakividest ja seda ehivad ribilised krohviribad. Ülemine osa on palkidest, katuseharjade aluseid nurki katavad teravatipulised püstised lauad. Kaguküljel on kahe poolega puidust värav, mida kaunistavad välja ulatuvad talad. Kagukülje soklil on kirjas hoone valmimise aasta.
Lehmalaut asub aadressil Žaliųjų Ežerų tänav 24. Ühekorruseline hoone on pööninguga. Sees toestavad seda sambad, väljas kaunistavad nišid. Kagufassaadil asuvad varasemate metallkonstruktsioonide roostetanud jäänused, seal asub ka algse ilme säilitanud kahe poolega puidust uks. Küün asub aadressil Žaliųjų Ežerų tänav 14. See on ühekorruseline pööninguga hoone, mille põhja-, lääne- ja lõunaküljel on puidust kahe poolega väravad. Küün asub maakividest soklil. Seinad koosnevad tellistest tulpadest, mille vahele on rajatud puidust osad.
Muud rajatised
pisi|Purskkaev Kontorihoonete juures paikneb laternapost. See on ümmargune ja metallist ning jaguneb kolmeks eri kujundusega osaks. Alumist osa katavad reljeefsed paneelide imitatsioonid. Keskmine osa on lainjas ja seda kaunistavad korrapärased kaheksanurgad. Ülemist osa katab luuderohumotiiv, selle päis on kujundatud stiliseeritud kapiteelina. Post on sepistatud rauast ja hiljem kaetud vasekihiga.
Laternaposti lähistel paikneb maakividest püramiidja kujuga purskkaev, mille tipus on metallist lilleõisi kujutav kompositsioon. Purskkaev pole säilinud algsel kujul – hävinud on nii seda ümbritsenud bassein kui ka seda ümbritsenud rajad.
pisi|left|Tiik mõisa pargis Lehtla kohal asus XIII sajandil pühamu. See oli rombikujulise põhiplaaniga kontraforssidega ehitis, millel pikkust 10 meetrit, laiust aga veidi üle kaheksa meetri. Sellest on leitavad altari ja poodiumi asupaigad. XVI sajandil oli selle kohale rajatud kaheksanurkne kabel mõõtudega 9×9 meetrit, mille põhjaküljel asus eendehitis. XVII sajandil rajati selle kohale ühe lööviga kirik. Kirikul oli kaks torni ja põhjaküljel kaks käärkambrit. Selle mõõdud olid 8×17 meetrit. Hilisematel aastatel ehitati see ümber kolmelööviliseks. Brzostowski ajal olid selle tornid kolmekorruselised. Põhjaküljel asus kolonnaad. Keskne lööv oli ruudukujuline, kolonnaadi taga asuv lööv aga pikliku. Idaküljel, arvatavasti ka lääneküljel ühendasid lööve puidust galeriid. XIX sajandil rajati sinna lehtla, mis oli kujundatud rotundina. Säilinud on varasemate rajatiste sokli ja keldriseinte jäänused. Need on valdavalt tellistest, ent üks seinajupp on ka maakividest.
Park
pisi|Tee mõisa pargis Pargil võib eristada kahte osa: keskset ja suuremat. Maastikupark rajati XVI sajandil ja XVII sajandi algusaastatel Nerise terrassidele, idaosa ka jõeoru kohal olevale künklikule maastikule, sinna rajati mitu tiiki. Toona oli pargi pindala 250 hektarit. Varem asus pargi kohal hiis. XVIII sajandil jagati park kaheks osaks, ent hiljem jätkati üksnes sisemise osa hooldamist, väline osa metsistus. Parki läbib kolm oja (Turniškė, Verkė ja Riešė), millele rajati ka tiigid. Lisaks dekoratiivsele funktsioonile kasvatati tiikides kalu. XIX sajandil muudeti kalatiikide ümbrusesse jääv pargi osa aiaks.
Keskse osa kaguotsas asub tellistest tugimüüri ja metallist piirdega terrass. Parter on ovaalne. Algselt oli see lühem, ent hiljem pikendati seda hävinud häärberi arvelt. Pargiteed looklevad, neist osa on sillutatud. Teede rajamisel on lähtutud eri aegade põhimõtetest. Varaseimad neist on rajatud vastavalt manerismi nõuetele. XVII sajandil rajatud rajad vastasid barokkperioodi ideaalidele, hilisemad teed kujundati sobima inglise parki. XIX sajandi teisel poolel uusi teid ei rajatud, küll istutati sinna aga uusi puid. Valdavalt kasvavad seal kohalikud liigid: tammed, saared, kuused, männid, pärnad, jalakad ja künnapuud. Võõrliikidest kasvavad seal hall pähklipuu, pensilvaania saar, punane tamm, valge mänd, mägivaher, harilik elupuu, Poola-Karpaadi lehis, siberi lehis, suurelehine pärn, läiklehine pärn ja ameerika pärn.
Pargi vanad tammed on eremiitpõrnika elupaigaks.
Engure kihistu
Engure kihistu (inglise Engure Formation) on siluri ajastu Paadla lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1976. Kihistu on nime saanud Engure asula järgi.
Kihistu stratotüüp on Valdgale lähistel asuv Talsi 55 puurauk, kus kihistu esineb 479,2..525,6 meetril.
Kihistu koosneb valdavalt lubjarikkast sõlmjast merglist.
Peterburi eestlased
Peterburi eestlased on Peterburis elanud või elavad eestlased.
Seisuga 2010 elas Peterburis 1534 eestlast.
Eestimaaga piirneva Peterburi piirkonnaga, kui suurlinna ja kultuurikeskusega olid eestlastele eriti tihedad sidemed. Pärisorjuse tõttu puudus eestlastel võimalus lahkuda iseseisvalt elukohtadest enne 1816. aasta talurahvaseadust. Üldjuhul Peterburis lihttöid (kutsarid, teenrid, majateenijad) tegevate eestlaste kõrval on silmapaistvamad eesti päritoluga isikud, patriootlikud haritlased: Philipp Karell, Johann Köler, Friedrich Nikolai Russow, kellest 1850. aastate lõpul tekkis nn Rahvasõprade ehk Peterburi patriootide ring, tänu kellele jõudis 1862 Peterburi naasnud ja rühma liidriks tõusnud Johann Köleri eestvedamisel Eesti talurahva hulgas tekkinud sotsiaalmajanduslik liikumine oma palvekirjadega ka Venemaa keisri ette.
Massilise Peterburi koloonia organiseerumise alguseks võib pidada esimese eestlaste organisatsiooni Püha Johannese ehk Peterburi Jaani koguduse rajamist 1839. aastal.
Peterburi eestlaste ligikaudu 5000-pealisena loendatud koloonia hakkas vähehaaval kasvama 1860. aastatel ja kasv hoogustus järgnenud aastakümnetel seoses Venemaa ja eelkõige Peterburi tööstusliku arenguga (Balti raudtee ehitamisega Peterburini ja linnas tööstuse arenguga, mis vajas töölisi (Putilovi tehas, Peterburi Balti laevatehas, Uus Admiraliteedi laevatehas jne)).
Rahvaloenduse andmetel elas Peterburis 1890. aastal 7431 ja 1897. aastal 12 238 eestlast.
22. augustil 1884. aasta “Eesti Postimehe” andmetel elas Peterburis koguni 45 000 – 50 000, ja teistel andmetel elas seal ligikaudu 50 000 eestlast ka 1908. ja 1917. aastal. Võib arvata et suur osa eestlasi elas Peterburis end arvele võtmata, kusjuures eestlaste arv kasvas põhiliselt 20. sajandi alguses. Enne Esimest maailmasõda pidi eestlasi seal olema oluliselt üle 50 000 elaniku.
1926. aasta rahvaloenduse ajal asus Petrogradi oblastis – Luga rajoonis, Oranienbaumi rajoonis, Jamburgi rajoonis, kus oli ligi 130 kolhoosi, umbes 22 000 eesti rahvusest elanikku.
Religioon
1884. aastal kuulus Jaani kogudusse ligikaudu 11 000 liiget, kuid nende hulka kuulusid ka perifeersete asunduste elanikud.
Kultuur
Pärast keiser Aleksander III poolt Läänemere provintsides alustatud venestamist omandasid eestlased tänu ministeeriumikoolides omandatud vene keele oskusele võimaluse jätkata haridusteed kõigis Venemaa kõrgkoolides, kuid suurem arv eesti üliõpilasi jätkas siiski õpinguid eestilähedases Peterburis. Eestlaste õppimise ja järgneva erialase töö leidmine oli piiratud saksa valitseva rüütelkonna poolt. Eesti üliõpilaste poolt asutati ärkamisajal Peterburi Eesti Üliõpilaste Selts (1880) ja eesti kogukonna poolt Eesti Heategev Selts (1880), Karskusselts Ustavus, Peterburi spordiselts Kalev, hiljem ka eestikeelne ajaleht Peterburi Teataja (1909).
Peterburis tegutsesid 20. sajandi alguses eesti haritlased: Peeter Hellat, Arthur Lossmann, Ludvig Puusepp, August Timus, Amandus Adamson, Hans Kuusik, August Vallner, Ottomar Maddison.
Eestlaste demonstratsioon Petrogradis
20. sajandi revolutsioonisündmustes Petrogradis osales aktiivselt eestlasest Paul Laasimir, kes oli Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee esimene esimees ning 1917. aasta märtsis korraldasid Petrogradis viibivad eestlased Eestimaa kubermangu autonoomia saavutamiseks massilise demonstratsiooni.
Välislingid
Peterburi eestlaste ajaloost Vikerraadio ajaloosaates "Eesti lugu"
Raudtee tänav (Tartu)
pisi|Raudtee tänav Raudtee tänav on tänav Tartus Tammelinnas.
Tänav algab Riia tänavalt, kulgeb algul kagusse, teeb piki Tartu–Valga raudtee äärt suure kaare ning lõpuks kulgeb edela suunas. Tänav lõpeb Laseri tänavaga ristudes.Kuni 2006 lõppes Aardla tänaval, siis nimetati lõik raudtee ja Aardla tänava vahel Laseriks.
Raudtee tänav on 3,65 km pikkune.
Raudtee tänavaga külgneb Tamme staadion.
Andres Pajula
Andres Pajula (sündinud 22. veebruaril 1963 Rakveres) on eesti haridustegelane, endine poliitik.
Ta on lõpetanud 1981. aastal Rakvere 3. Keskkooli. 1987. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi tööõpetuse ja üldtehniliste distsipliinide erialal ning 2006. aastal Tallinna Ülikooli sotsiaalteaduskonnas juhtimise sotsiaalsete strateegiate erialal magistrikraadiga.
Ta töötas aastatel 1987–1988 Nissi Põhikoolis tööõpetuse ja füüsika õpetajana, aastatel 1988–1997 oli ta Nissi Põhikooli direktor. Aastatel 1997–1999 oli ta Saue abilinnapea ja 1999–2002 Saue linnapea. 17. märtsist 2003 on ta Tallinna Haridusameti juhataja.
Steve Nash
Stephen John Nash (sündinud 7. novembril 1974 Johannesburgis) on Lõuna-Aafrika Vabariigis sündinud Kanada korvpallitreener ja endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 18 hooaega ja on praegune NBA klubi Brooklyn Netsi peatreener.
NBA karjäär
Viiel hooajal NBA parimaks sööduandjaks kerkinud Nash nimetati aastatel 2005 ja 2006 põhihooaja kõige väärtuslikumaks mängijaks.
NBA karjääri jooksul 10 335 resultatiivset söötu jaganud Nashist on enamat suutnud üksnes John Stockton (15 806) ja Jason Kidd (12 091).
334 eKr
334. aasta eKr ehk ab urbe condita CDXX (420).
Luis Hernández Rodríguez
Luis Hernández Rodríguez (sündinud 14. aprillil 1989 Madridis) on Hispaania jalgpallur (keskkaitsja), kes mängib Hispaania kõrgliiga klubis Cádiz.
Ta alustas klubikarjääri Madridi Realis, kuid klubi põhimeeskonda ta ei jõudnud. Aastatel 2012–2016 mängis ta Sporting de Gijónis, esimesed kolm hooaega Hispaania esiliigas ja hooajal 2015–16 Hispaania kõrgliigas.
2016. aasta juunis sõlmis ta lepingu värske Inglismaa meistri Leicester Cityga, kuid naasis juba 2017. aasta jaanuaris Hispaaniasse, liitudes Málagaga.
2020. aasta oktoobris sõlmis ta lepingu Iisraeli kõrgliiga klubiga Maccabi Tel Aviv.
2022. aasta jaanuaris naasis ta Hispaanisse, sõlmides 18 kuu pikkuse lepingu Cádiziga.
Janis Rozentāls
Janis Rozentāls (18. märts (6. märts vkj) 1866 – 8. jaanuar 1917 (26. detsember 1916 vkj) Helsingi) oli läti maalikunstnik.
Janis Rozentāls alustas kunstiõpinguid Riias saksa kaubanduskoolis. 1888. aastast oli ta vabakuulaja Peterburi Kunstiakadeemias, seejärel jätkas õpinguid samas Vladimir Makovski käe all. Õpingute ajal tegutses koos teiste lätlastest üliõpilastega kunstiringis Rūķis (Kääbus). 1894. aastal valmis diplomitööna maal "Kirikust". Lõpueksami sooritas 1896. aastal.
Rozentāls suri Soomes Helsingis, kuhu ta oli perega 1915. aastal elama asunud. 1920. aastal viidi ta põrm kodumaale ja maeti Riia metsakalmistule.
1936. aastal püstitati rahvuskunstimuuseumi ette Rozentālsi mälestusmärk (skulptor Burkards Dzenis). Tema mälestusmärk on ka Salduses.
Looming
Janis Rozentāls oli väga mitmekülgne. Tema loomingusse kuuluvad maastiku- ja olustikumaalid, portreed. Ta viljeles ka graafikat, illustreeris raamatuid ja ajakirju.
Călărași (Moldova)
Călărași on linn Moldovas, Călărași rajooni halduskeskus. Călărași asub pealinnast Chișinăust ligikaudu 47 km loodes.
335 eKr
335. aasta eKr ehk ab urbe condita CDXIX (419).
Kollakas kukeseen
pisi|Kollakas kukeseen Kollakas kukeseen, ka lehterkantarell (Craterellus lutescens, varem Cantharellus aurora) on seen torbikseene perekonnas.
Normaalne kontsentratsioon
Keemias tähendab normaalne kontsentratsioon ehk normaalsus suurust, mis näitab lahustunud aine grammekvivalentide arvu ühes liitris lahuses.
Lahuse normaalsuse (tähis N, ühik mol/l) saame leida molaarsuse c kaudu: c – molaarne kontsentratsioon (mol/l); n – ainehulk (mol, see on aine massi ja molaarmassi suhe); V – lahuse ruumala (l); z – aine ekvivalent; feq – ekvivalentsusfaktor (feq = 1/z)
Näiteks kui ühes liitris väävelhappe lahuses sisaldub 4,904 g H2SO4, siis on lahus 0,1 normaalne (4,904•2/1•98,08 = 0,1).
Sõltuvalt reaktsioonist, milles antud aine osaleb, võib normaalsus olla erinev kui reaktsiooni ekvivalentsusfaktor on erinev.
Jenesien
thumb|Jenesieni valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
Jenesien (itaalia: San Genesio Atesino) on vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 4km Bolzanost loodes.
Geograafia
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 2952 inimest ja valla pindala on 69.0km².
Jenesien külgneb järgmiste valdadega: Bolzano, Mölten, Ritten, Sarntal ja Terlan.
Frazioni
Jenesieni vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Afing (Avigna), Flaas (Valas), Glaning (Cologna) ja Nobls (Montoppio).
Lihuntsi mõis
Lihuntsi mõis (saksa keeles Lihometz) oli Lihula mõisa karjamõis Lihula kihelkonnas Läänemaal. .
Jenesien
Sõpruslinnad
Jenesieni sõpruslinn on:
Pirni tänav (Tartu)
Tänav algab Soinaste tänavalt, kulgeb läände, ristub Lemmatsi tänavaga ja Tamme puiesteega.
Pirni tänav on umbes 0,5 km pikkune.
Pirni tänaval asub üks osa Tartu Botaanikaaiast.
Grodków
Grodków (saksa Grottkau) on linn Poolas Opole vojevoodkonnas Brzegi maakonnas, Grodkówi valla halduskeskus. Grodków asub Brzegist umbes 19 km lõunaedelas ja Opolest ligikaudu 39 km läänes.
Küla on esmamainitud 1210. aastal, linnaõigused sai 1266. aastal. Linn kujunes kaubandus- ja käsitöökeskuseks, oli aastatel 1344–1810 Breslau piiskoppide omanduses. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Santiago Carrillo
Santiago Carrillo Solares (18. jaanuar 1915 Gijón, Astuuria, Hispaania – 18. september 2012) oli Hispaania poliitik. Ta osales Hispaania kodusõjas, oli aastatel 1960–1982 Hispaania kommunistliku partei peasekretär, eurokommunismi parempoolse tiiva teoreetik.
Viru raba
pisi|Viru raba aerofoto pisi|Viru raba Viru raba on raba Harjumaal Lahemaa rahvuspargis Tallinna–Narva maantee lähedal. Viru raba matkarada algab Liiapeksi–Loksa maantee lähistelt ja lõpeb Jõelähtme–Kemba tee ääres.
Teke ja nime päritolu
pisi|püsti|Viru raba täiskuuööl Viru raba asub kohas, kus peale liustikujää sulamist ja jääpaisjärvede taandumist oli järv, mille mudasetted asuvad siiani soopõhjas. Järve kinnikasvamisel hakkaski tekkima raba, mille laienemisele panid piirid seda ümbritsevad luitevallid. Teades, et turba juurdekasv aastas on keskmiselt üks millimeeter ning turbalasundi paksus on ligikaudu kolm meetrit, saab arvutada välja Viru raba vanuse, mis on ligikaudu 3000 aastat.
Viru raba nimi on tulnud sellest, et see asub ajaloolise Harjumaa idaosas, vastu Virumaad. Kuigi piir nende kahe maakonna vahel kulges veidi ida pool, mööda Valgejõge, võib arvata, et nii raba kui ka seda põhja pool ületav vallseljak, Viru mägi, on nime saanud piiriäärse asendi järgi.
Lähiminevikus on Viru rabas toodetud freesimismenetlusel turbapuru, kuid nüüd otsitakse meetodeid freesturbaväljade taastamiseks. Selleks hakati 2011. aastal jääksoid taastama: tahetakse taastada looduslik veerežiim, eemaldada puittaimestik ja kõlvata uut turbasammalt. Taastamine kestis 2013. aasta novembrini.
Taimestik
Matkarada läbib mitmeid kooslusi. Palumänniku all maapinnal leidub Eestis tavalisi samblaid: palusammalt ja harilikku laanikut. Alustaimestik on suhteliselt hõre: leidub kanarbikku, pohla, mustikat, palu-härgheina ja sügiseti mitmesuguseid söögiseeni. Põõsaid ja teisi puid peale mändide ei ole.
Nõmmemetsad on heaks kasvukohaks samblikele. Seda metsa iseloomustavad lillaõielise kanarbiku, lõhnava nõmm-liivatee ja heleda põdrasambliku esinemine alustaimestikus.
Piklikel rabapeenardel kasvavad rabamännid sookailu, mustika, kanarbiku ja sinikaga. Ning puudeta peenrail kasvab pigem kukemarja, murakat, kanarbikku ja tupp-villpead. Älvestel kasvavad veel küüvits, huulhein, jõhvikas ning rabakas. Viru rabas leidub kahte sorti putuktoidulist huulheina – nii ümaralehist kui ka pikalehist.
Linnud
Viru rabas elutsevad linnud, kes eelistavad vaikust, rahu (kuigi linnulennult umbes ühe kilomeetri kaugusel olevat Tallinna–Narva maanteed on väga hästi kosta) ja niiskust. Sügiseti võib Viru rabas kohata tuhkhalli sulestikuga sookurgi, kelle jaoks on laukarabad sügisrände ajal ohututeks ööbimispaikadeks. Linnule on iseloomulikeks tunnusteks mustad hoosuled ja kurgualune ning puhmjalt alla rippuv saba, vanalinnul peas paiknev punane laik. Sookured elutsevad tavaliselt Viru raba soostuvatel raiesmikel. Veel võib Viru rabas kohata ka kaljukotkaid.
Värvulistest on Viru rabas rohkearvuliselt esindatud metskiur ja metsvint. Paljud linnud kasutavad ära laugaste olemasolu, pesitsedes rabasaartel. Näiteks võib seal kohata hõbekajakaid, parte ja varte.
pisi|püsti|Viru raba vaatetorn
Loomad
Viru raba on küllaltki lage raba, mis pakub vähe varjet seal pesitseda üritavatele loomadele, mistõttu kohtab loomi pigem raba servaaladel ja seljandikel, kus on rohkem võimalusi märkamatuks jääda. Loomi kohtab vähe ka turistidele ja matkalistele soodsa asendi tõttu: Viru raba asub Tallinna–Narva maanteest ühe kilomeetri kaugusel ning rappa saab hästi laudteed mööda.
Viru rabas võivad jahti pidamas käia karu ja hunt, vahel ka ilves. Tihemini on näha rebast. Kährikut võib Viru rabas kohata, kui ta tuleb marju, hiiri ja linnupesi otsima. Metssiga kohtab seljandikel poegimise ajal. Talvel võib märgata põtra, kes jätab endast lumme sügavaid puhkeasemeid.
Matkarada
Viru raba matkarada on 3,4 kilomeetri pikkune, kulgeb enamasti mööda laudteed ja on tähistatud valge-rohelise-valge markeeringuga puudel. Eraldi on tähistatud ka pikem rada, 5,5 kilomeetri pikkune ringikujuline õpperada, mis kulgeb mööda laudteed ja loodeserval olevat luiteharja. Samune rabalõik on tähistatud sinise markeeringuga puudel. Raja ääres on puhke- ja vaatlusplatvorme ning raja keskel on suur vaatlustorn, millelt avaneb vaade tervele rabale. Matkamise muudavad informatiivsemaks ja hõlpsamaks mitmed rajaäärsed infotahvlid ja viidad. Liiapeksi–Loksa maantee poolt vaatlustornini viiv laudtee osa renoveeriti 2013. aastal ning on nüüd läbitav ka ratastooli ja lapsevankriga. Ratastooliga on võimalik sõita vaatetorni esimesele platvormile, vaatetorni tõusmisel tuleb kasutada abilist. Lisaks kuulub Viru raba matkarada RMK 370 kilomeetri pikkuse Eestit läbiva matkaraja hulka, mis algabki Põhja-Eestist Lahemaa rahvuspargist, kulgedes läbi Kõrvemaa metsade ja Soomaa rahvuspargi soomaastiku. 2008. aasta 26. aprillil toimunud Giidi- ja kodulookonkursil "Viru Raba Rääkijad" tunnistati parimaks rabagiidiks Sirje Lillemets.
Delavari keeled
pisi|Lenape'i keelte kaart Delavari keeled on munsee keel ja väljasurnud unami keel, mida tuntakse ka Lenape keeltena. Need kaks lähedast põlisameerika keelt kuuluvad Algi keelkonna ida-algonkini keelte rühma.
Keeli on kõneldud tänastes New Yorgi, New Jersey, Delaware'i ja Pennsylvania osariikides.
Tiit Kala
Tiit Kala (sündinud 19. augustil 1954) on eesti ettevõtja ja poliitik, XIV Riigikogu liige.
Elulugu
Tiit Kalal on keskeriharidus, ta on lõpetanud 1974. aastal Palamuse Metsamajanduse Sovhoostehnikumi.
1973–1976 töötas ta Tartu Metsamajandi Kaiavere metskonna metsatehnikuna, 1976–1993 oli Ruusa sovhoosi metsatehnik ja vanemmetsainsener. 1993. aastast on ta metsanduse ja põllumajandusega tegeleva OÜ Ruusa Puit juhatuse liige.
Callaway maakond
Callaway maakond (Callaway County) on maakond Ameerika Ühendriikides Missouri osariigis.
Tiit Kala
Elulugu
2005–2009 oli ta Räpina vallavolikogu esimees. 2017. aastast on ta Räpina Vallavolikogu aseesimees.
2019. aasta Riigikogu valimistel sai ta 1033 häält ega osutunud valituks, kuid pääses asendusliikmena Riigikokku pärast Arno Silla loobumist.
Callaway maakond
Maakonna halduskeskus on Fulton.
Tiit Kala
Liikmesus
Ta on Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige ja alates 2017. aastast erakonna juhatuse liige.
Tiit Kala kuulub Kaitseliidu Põlva malevasse.
Callaway maakond
Ajalugu
Maakond moodustati 1821. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 44 332.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Sangla turbamaardla
pisi|Sangla turbamaardla Viljandi maantee ääres Sangla turbamaardla on üleriigilise tähtsusega turbamaardla, mis asub Tartu maakonnas. Maardla pindala on 12 124 ha.
Tootsa kihi paksus on hästilagunenud turba puhul 2,2 m ja vähelagunenud turba puhul 1,5 m. pisi|Sangla turbamaardla Maardla hästilagunenud turvast saab kasutada nt kütteks, vähelagunenud turvast nt aiandusturbaks.
Kalju Jurkatamm
Kalju Jurkatamm (sündinud 27. septembril 1941 Tallinnas) on Eesti endine kergejõustiklane, kelle põhiala oli 110 m tõkkejooks.
1960. aastal lõpetas ta Tallinna 1. Keskkooli ja 1966. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arvutusmatemaatikuna.
1956. aastal alustas ta kergejõustikutreeninguid Jaan Pällingu juhendamisel. Alates 1960. aastast treenis ta Hans Torimi juures.
Aastatel 1951–1974 jagati 200 m tõkkejooksus medaleid nii NSV Liidu kui ka Eesti NSV meistrivõistlustel. Jurkatamm võitis Eesti NSV-s kaheksa ja NSV Liidus kaks korda. Ta oli ka kiire tõketeta 200 m jooksus ja oli ajaga 21,2 Eesti rekordi omanik. Aastatel 1964–1971 kuulus ta 200 m tõkkejooksus maailma edetabeli esiviisikusse (1968 1.) ja kuulunud aastatel 1968–1969 110 m tõkkejooksus Euroopa teise kümnesse. Tema 110 m Eesti rekord 13,8 püsis riigi rekordina ligi 20 aastat. 1969. aastal kuulus ta NSV Liidu koondisse. Aastatel 1961–1971 võistles ta 32 korda Eesti NSV koondises. Ta oli tõkkejooksjana üle 10 aasta (1961–1971) Eestis võitmatu. 1969. aastal võitis ta sisevõistlustel tõkkesprindi 21 stardist 20, edestades NSV Liidu, Euroopa ja USA paremaid jooksjaid.
2000. aastast töötas Salva Kindlustuse infotehnoloogiajuhina.
Isiklikku
Kergejõustikuga tegeles ka Kalju abikaasa Tiiu (neiupõlvenimi Tiitus). Nende poeg Veiko Jurkatamm valis aga korvpalli ja kuulus Eesti esindusmeeskonda Tallinna Kalevisse.
Oberhalbsteini Alpid
thumb|Piz Platta
Oberhalbsteini Alpid (saksa: Oberhalbsteiner Alpen) või Platta rühm (itaalia: Alpi del Platta) on mäestik Alpides Ida-Šveitsis ja Põhja-Itaalias. Seda peetakse Kesk-Ida-Alpide osaks. Oberhalbsteini Alpid on eraldatud Leponti Alpidest läänes Splügeni kuruga; Plessuri Alpidest põhjas Albula jõega; Albula Alpidest idas Septimeri kuru ja Gelgia jõega; Bernina rühmast lõunas Val Bregagliaga.
Oberhalbsteini Alpidest voolavad välja Hinterrheini, Gelgia, Liro ja Mera jõed.
Tipud
thumb|left|Piz Platta thumb|left|[[Juf]]
Kurud
Oberhalbsteini Alpide peamised mäekurud on:
Fjäcka kihistu
Fjäcka kihistu (inglise keeles Fjäcka Formation) on ordoviitsiumi ladestu Vormsi lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson aastal 1963. Kihistu sai nime Fjäcka oja järgi Dalarnas.
Eestis on see esindatud riigi lõunaosas, kus see on kõige paksem Taagepera puuraugus (2.7 m). Leedus eristatakse kihistut maa loodeosas ja Nemunase madalikul. Selle suurim paksus on Leedus 4,5 meetrit.
Kihistu moodustab hall savimergel ja must argilliit. Seda peetakse Rootsi Fjäcka kihistu vasteks, kuigi sealsed kildad kuuluvad osalt ka Nabala lademesse.
Oleg Brõžak
Oleg Brõžak (ukraina Олег Брижак, 27. oktoober 1960 – 24. märts 2015) oli Kasahstanist pärit ukrainlasest Saksamaa ooperilaulja (bass-bariton).
Ta oli lõpetanud Karaganda muusikakooli bajaaniklassi ning Alma-Ata konservatooriumi soololaulu klassi.
Pärast õpinguid töötas ta 2 aastat lauluõpetajana.
1980. aastate lõpul oli ta Lvovi ja Tšeljabinski ooperiteatrite solist.
Seejärel töötas ta kuni 1991. aastani Peterburi Glinka-nimelise Kapelli solistina.
1991 kolis laulja Saksamaale ning oli kuni 1996. aastani Karlsruhe Riigiteatri solist.
Ta gastroleeris paljudes riikides.
Brõžaki viimane esinemine toimus Barcelonas, kus ta esines Richard Wagneri ooperis "Ziegfrid".
Sara Ramírez
pisi|Sara Ramírez (2008) Sara Elena Ramírez (sündinud 31. augustil 1975 Sinaloas) on Ameerika Ühendriikide laulja ja näitleja.
Ta on Eesti televaatajale tuntud seriaalist "Grey anatoomia", kus ta mängib Calliope Iphegenia "Callie" Torrest. Filmis "Sulle on sõnum" mängis ta Rose'i. Filmis "Ämblikmees" mängis ta politseinikku.
Märtsis 2011 ilmus tema album, mis kandis ta enda nime.
Aasasisalik
Aasasisalik (Darevskia praticola) on sisaliku liik.
Klassifikatsioon
Aasasisalikul klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid :
Levila
Nad elavad Iraanis, Aserbaidžaanis, Gruusias, Venemaa lõunaosas, Türgis, Kreekas, Bulgaarias, Rumeenias, Serbias ja Armeenias.
Roland Peeretaja
Roland Peeretaja (Roland the Farter, Roland le Fartere, Roulanduse le Fartere, Roland le Petour) oli 12. sajandil Inglismaa kuninga (oletatavalt) Henry II kojanarr, kes pidi õukonna traditsioonilistel jõulupidudel esitama tantsu, mis lõppes üheaegse hüppe, vilistamise ja peeretusega (Unum saltum et siffletum et unum bumbulum). Oma teenete eest sai ta vastutasuks Hemingstone'i mõisa koos 100 aakri (12 hektari) maaga Suffolkis.
Arhiiviandmed
Täpseid ajaloolisi andmeid Rolandi kohta napib, kuigi üldjoontes peab kirjeldus tema tegevuse kohta arvatavasti paika, kuna on olemas selle ajastu raamatupidamise märkmed selle kohta, millist tasu ja mille eest ta sai, ehkki puuduvad tähtajad. Raamatus "On Farting: Language and Laughter in the Middle Ages" kirjeldab kirjandusprofessor Valerie Allen, et Roland (sünninimega George) oli esmalt Henry I teenistuses, seejärel Henry II, kuid väidetavalt hilisem kuningas, oletatavalt Henry III, pidas tema tegevust kohatuks ja võttis maad ning mõisa tagasi. Selle kirjelduse kohaselt pidanuks Roland tegutsema 120 aastat, mistõttu ei saa tema täpses tegevusperioodis kindel olla.
Liber feodorum
1302. aastal koostatud raamatus "Liber feodorum" kirjeldatakse Rolandi tegevust:
Aasasisalik
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Darevskia praticola seisuga 18.12.2013.
Roland Peeretaja
Liber feodorum
"Edmundus de Breinton' tenet Hemelingeston' cum pertineciis, ... et est ista seriancia faciendi unum saltum, siffletum, et pettum."
Tõlge: "Edmundus de Breintonile kuulub Hemelingestoni koos kõige juurdekuuluvaga ... ning peab tegema ühe hüppe, ühe vile ja ühe peeru."
"Seriantia que quondam fuit Rollandi le Pettour in Hemingeston' in comitatu Suff', pro qua debuit facere die Natali Domini singulis annis coram domino rege unum saltum et sifflettum et unum bumbulum"
Tõlge: "Maaomanik Rolland le Pettour Hemingstone'ist, Suffolki krahvkonnast … pidi tegema ühe hüppe, ühe vile ja ühe peeru."
Kontekst
Lisaks oli tolle ajastu õukonna meelelahutuse – akrobaadid, žonglöörid, tuleneelajad, jutuvestjad, muusikud, koomikud – osa ka kõhutuule kasutamine, Iirimaa 8. sajandi kirjalikest allikatest leiab nimekirja õukonna "peeretajatest" (bruigedoire), kellele määrati töötasuks kindel osa jahisaagist. Ligikaudu Rolandi tegevusperioodil kirjeldatakse üht peeretajate rühma Iirimaa kuninga juures.
Griškabūdis
Alevis on raamatukogu, kultuurikeskus ja keskkool. Vaatamisväärsusteks on radiaalplaneeringuga vana (põhiliselt XIX sajandist pärinev) alevi osa, aastal 1796 ehitatud kirik ja selle aastal 1933 valminud kellatorn.
Ajalugu
XVII sajandi alguses olid asula ümbruses suured laaned ja asustus puudus. Esimest korda on asulat mainitud Sintautase kiriku meetrikaraamatus (aastaist 1697–1706). Aastail 1742–1743 ehitati sinna puidust kabel, mida haldas Kudirkos Naumiestise karmeliitide klooster. Aastal 1765 sai Griškabūdisest alev. Aastal 1796 püstitati vana kabeli asemele uus kirik.
Aastal 1819 avati alevis kihelkonnakool. Selle hoone põles aastal 1842 maha; kool avati taas aastal 1860. Alevit ennast laastasid suured tulekahjud aastail 1840 ja 1915. Knygnešystė ajal oli asula üks leedukeelse kirjanduse levitamise keskuseid.
Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude võimu ajal oli Griškabūdis kohaliku kolhoosi keskasula.
Tööstuselektroonika
Tööstuselektroonika on tööstuses kasutatav elektroonika, mille hulka kuuluvad ka mitmesugused elektroonika, jõuelektroonika ja elektrotehnika rakendused.
Gerli Noodapera
Gerli Noodapera (sündinud 3. detsembril 1989 Pärnus) on Eesti sõudja.
Lõpetas 2009 Pärnu ühisgümnaasiumi ja 2012 keskkonnakorralduse erialal TLÜ.
Sportima hakkas Pärnu SK-s Helju Suti võrkpallitreeninguil, aastast 2004 tegelnud sõudmisega Ulvi ja Roman Lutoškini juhendamisel. Tulnud 10 korral Eesti meistriks:
Aastast 2016 APL Agencies Estonia OÜ klienditeenindaja. Alates 2018 Anvest OÜ juhatuse liige.
Liigvere mõis
Liigvere mõis (saksa keeles Ligfer) oli Hulja mõisa karjamõis Kadrina kihelkonnas Virumaal. , tänapäeva Orutaguse küla lähedal Kadrina vallas   Lääne-Virumaal..
Neeme tee
Neeme tee on Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Karepal asuv tee. Neeme tee on Haljala valla avalik tee.
Aleksander Nevski orden
Aleksander Nevski orden (vene keeles oрден Александра Невского) oli Nõukogude Liidu sõjaline autasu. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist annab seda välja Venemaa Föderatsioon.
Vladimiri suurvürsti Aleksander Nevski järgi nimetatud autasu loodi Nõukogude Liidu Ülemnõukogu otsusega 29. juulil 1942.
Esimesena pälvis Aleksander Nevski ordeni vanemleitnant (pärastpoole alampolkovnik) I. Ruban, kes juhtis merejalaväe laskurbrigaadi. Lahingus Doni ääres 1942. aasta augustis jagas ta oma pataljoni kolmeks. Üks osa meelitas sakslaste polgu ennast ründama ja ülejäänud ründasid seda tagalast, hävitades 7 tanki ja üle 200 sõduri.
Aleksander Nevski ordenit anti välja peaaegu kaks korda rohkem kui kõiki ülejäänud Nõukogude Liidu lahinguordeneid kokku: üle 40 tuhande. Sellegipoolest ei kohta teda sageli. See on seletatav ordeni kavaleride sagedase hukkumisega järgnevates lahingutes.
Kõige rohkem, 3 korda on Aleksander Nevski ordeni pälvinud alampolkovnikud ja polguülemad Ivan Borissenko ja Nikolai Nevski. 2 korda on selle ordeni pälvinud 51 inimest, kellest keegi ei ole muuga peale sõjaväeliste teenete väga tuntuks saanud. Ordeni on pälvinud üksnes 7 naist, neist 1 postuumselt.
Pärast Nõukogude Liidu lagunemist säilitati Aleksander Nevski orden Venemaa autasude süsteemis, aga seda ei saanud kuni 7. septembrini 2010 välja anda vastava statuudi puudumise tõttu. Hiljem on Aleksander Nevski ordeni pälvinud üle 330 inimese, nende hulgas näiteks Boriss Grõzlov (15. detsembril 2010) ja patriarh Kirill (7. jaanuaril 2011).
Aleksander Nevski on ainus isik, kelle nimeline orden on olnud nii Venemaa keisririigis kui Nõukogude Liidus.
Kapera mõis
Kapera mõis (saksa keeles Reinholdshof) oli Vastseliina mõisa karjamõis Vastseliina kihelkonnas Võrumaal. .
Uinak
pisi|Lapsed lõunauinakut tegemas ([[Kuuba)]] Uinak on lühiajaline magamine, mis enamasti võetakse ette päevasel ajal lisaks ööunele. Tavaliselt tehakse uinakuid ärkveloleku jooksul võimaliku väsimuse ja unisuse leevendamise eesmärgiga. Lisaks on võimalik teha uinakuid ka eesmärgiga valmistada end unepuuduseks ette.
Uinakud moodustavad olulise osa juppune meetodist.
Eri maades ja kultuurides suhtutakse uinakutesse erinevalt. Lääne kultuuris eeldatakse, et lapsed ja vanemad inimesed teevad päevasel ajal uinakuid ning neile on selleks ette nähtud vastavad ajavahemikud ja magamiskohad (näiteks lastel lasteaias), kuid töötavate täiskasvanute puhul peetakse seda pigem ebatavaliseks.
Uinakute kahjulikkus
Uinakud võivad osutuda kahjulikuks kui neid on palju ja pika kestusega ning seotud mõne teise haigusega. On leitud, et erinevad terviseriskid (südame-veresoonkonna haigused, südameinfarkt, diabeet jne) on seotud harjumuspäraste uinakutega, eriti vanemaealistel inimestel. Harilikud uinakud on ka neuroloogilise degradeerumise, näiteks dementsuse indikaatoriks eakatel, kuna ajufunktsiooni vähenemine põhjustab suuremat unisust.
Ajastamine ja uinaku pikkus
Lisaks väsimusele ja unepuudusele mägib uinakute vajaduses rolli ka tsirkadiaanrütm: unisus tõuseb pärastlõuna keskel, seega parim aeg uinakuteks on varajane pärastlõuna. Uuringud on soovitanud täiskasvanute uinaku pikkuseks 20-30 minutit. Noored lapsed ja vanurid võivad vajada pikemaid uinakuid, pikkusega 2-2,5 tundi.
Une inertsus viitab "ajutisele unisuse, desorientatsiooni ja kognitiivsete võimete halvenemise ajale, mida kogetakse ärkamisel." Une inertsuse sümptomeid mõjutab uinaku pikkus. Kuna une inertsus tuleneb sügava une faasist ärkamisest, siis on inertsuse sümptomid tugevamad pika uinaku puhul. Näiteks 10-minutilise uinaku puhul ei koge inimesed inertsust, samas kui 30 minuti puhul võib seda esineda. Une inertsuse vältimiseks on soovituslik panna äratuskell.
Tunneta oma vajadusi
Uuringud on näidanud, et uinakute tõhusust vähendab eksisteeriv unevõlg. Seega on oluline magada nii nagu keha seda vajab ning hoida oma unegraafik regulaarsena.
Krystin Pellerin
Krystin Pellerin (sündinud 12. juulil 1983 Saint John'sis Newfoundlandi ja Labradori provintsis) on Kanada näitleja.
Eesti televaataja teab teda seriaalist "Doyle'i vabariik", kus ta mängib politseiseersant Leslie Bennetti.
Clay Matemaatikainstituut
CMI asutas Bostoni ärimees Landon T. Clay. Organisatsioon asub USA-s Cambridge'is.