cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Practical Reflection
Kaks: Eneseteadlikkus
Kui ma olen välistanud teod, mida ma ei suuda teha või ei tee isegi ootuse korral, jääb tavaliselt järele mitu alternatiivset tegu, ja eelnevad tõendid ei dikteeri, millist neist oodata. Asi on selles, et tavaliselt on mitu tegu, milleks mul on eelnev kalduvus, kusjuures iga kalduvus võib teistest võitu saada, kui minu kalduvus teha seda, mida ma ootan, ühte võimendab ja teised alla surub. Igal hetkel mul on motiivide komplektid, mis soosivad eri tegusid. See, millise teo ma teen, sõltub sellest, millist tegu soosib tugevaim motiivide komplekt. Aga selleks et ette näha, millise teo ma teen, ei tule mitte kindlaks teha, milline motiivide komplekt on enne ootuse kujundamist kõige tugevam, sest need motiivid ei ole tõenäoliselt kõige tugevamad pärast seda. Enne on kõige tugevam motiiv mitte teha midagi, kuni ma midagi ootan, ja ootuse kujundamine võtab selle motiivi maha. Ja need motiivid, mis enne on tugevuselt teised, ei ole pärast tingimata kõige tugevamad, sest see ootus paneb eneseteadlikkuse soovi soosima seda tegu, mida ma ootan, ja teisi vastustama. Ootus ei saa muidugi muuta motiivide tasakaalu, kui nad on juba tasakaalust väga väljas. (Vrd Charles Taylor, "Responsibility for Self", "What is Human Agency?") Nii et kui mul on mõõdukad motiivid eri tegudeks, siis ma võin oodata millist tahes neist, enne kui mul on tõendid, et ma seda tõesti teen. Enne teo ootamist on mul tarvis tõendeid ainult selle kasuks, et ma teen seda, kui ma seda ootan. Ja neid ma saan tavaliselt leida paljude omavahel ühitamatute tegude jaoks. Aga tõendite neutraalsus ei nõua, et ma jääksin ootustes neutraalseks. Ma võin kujundada kindla ootuse. Samamoodi ma võin oma praegused tõendid ületada, kui ma ootan, et ma alustan järgmist tegu kohe. Enamasti mul ei ole muid tõendeid kui see, et ma alustan järgmist tegu kohe, kui ma hakkan tähelepanu pöörama või ootan, et ma tegutsen kohe. See ei määra kindlaks, millal järgmine tegu kohe algab, ega hetke, mil ma pean nii arvama. Aga ma ei pea oma ootustes neutraalseks jääma, vaid võin mis tahes ajal mõelda, et järgmine tegu algab kohe; ja siis ta algabki kohe.
Tõendid jäävad siin mittekonklusiivseks, kuni ma teen järelduse. Alles siis, kui ma kujundan kindla ootuse, on see paremini õigustatud kui alternatiivid. Minu enesekohased ootused põhinevad tõenditel, millest need ei ole tuletatud ega saakski tuletatud olla. Tõendid selle kohta, mida ma tulevikus teen, jäävad ebatäielikeks, kuni ma hakkan midagi teadlikult ootama. Samamoodi on tõendid selle kohta, millal ma alustan, ebatäielikud, kuni ma mõtlen, et ma kohe alustan.
Stuart Hampshire ja H. L. A. Hart ("Decision, Intention, and Certainty"; Hampshire, Freedom of the Individual, ptk 3) on väitnud, et oma tegude teadmise puhul ei ole tõendite mõiste relevantne, ja teised filosoofid (Paul Grice, "Intention and Certainty") on kaldunud nõustuma. Velleman kahtlustab, et nad ajavad uskumuse alused segi uskumise võimalusega. (Gilbert Harman ("Practical Reasoning", "Willing and Intending") näeb siin väära eeldust, et uskumuse õigustus on viis, kuidas selle uskumuseni jõutakse.) Et enesekohased ootused ei tulene tõenditest, siis need filosoofid eelnevad, et nad ei saa põhineda tõenditel. Aga saavad küll. G. E. M. Anscombe toob raamatus "Intention" niisuguse näite. Kui arst ütleb haigele õe juuresolekul: "Õde viib teid operatsioonisaali," siis see võib olla nii tema kavatsuse väljendus kui ka käsk kui ka informatsioon haigele. Ja seda viimast on ta hoolimata sellest, et see pole mingis mõttes tuleviku hinnang tõendite põhjal. Tõsi, arst ei oleks saanud tõendite põhjal seda öelda, sest õde poleks haiget operatsioonisaali viinud, kui arst poleks seda öelnud. Aga tema väide põhineb ikkagi tõenditel, nimelt sellel, et õde saab öelduga implitsiitse käsu ning õed kalduvad sellistest käskudest aru saama ja neid täitma. (Arst võis siiski nii ühes kui ka teises eksida.) Kuigi arsti väide põhineb tõenditel, tekivad need alles siis, kui ta väite välja ütleb. Enne seda olid arstil tõendid ainult selle kohta, et kui ta väite välja ütleb, on sellel tõendid. Ja tal olid sarnased tõendid paljude teiste väidete kohta, millest paljud on nüüd väljaöeldud väitega vastuolus.
Mõned filosoofid (S. I. Benn ja G. F. Gaus ("Practical Rationality and Commitment"), kes omistavad selle Bernard Williamsile ("Deciding to Believe"); vrd K. W. Rankin, "The Non-Causal Self-Fulfillment of Intention" ja Geoffrey Warnock, The Object of Morality lubaduste kohta) arvavad, et ratsionaalsus nõuab, et uskumus kujundataks vastuseks tõenditele; ei piisa sellest, et uskumust toetavad tõendid, kui see on juba kujundatud. Paistab, et nad küll möönavad, et uskumise võimalus pole sama mis uskumuse alused, kuid nad väidavad, et õigustuse reeglid seda erinevust ei arvesta. Velleman ei nõustu nendega. Õigustuse reeglid on tõesti selleks, et minu uskumuste hulgas oleks võimalikult palju tõdesid ja võimalikult vähe valesid (kusjuures teised reeglid piiravad seda, mille kohta mul üldse tohib uskumus olla). Selleks võib olla tarvis reeglit, mis keelab tõenditeta uskumist. Aga kas on tarvis reeglit, et uskumust ei tohi ilma eelnevate tõenditeta kujundada? Vellemani meelest mitte, vähemalt mitte juhul, kui on tõendis, et kui see uskumus kujundada, siis ta on tõene. (William Jamesil on sarnane seisukoht artiklis "The Will to Believe". Vrd David Pears, Motivated Irrationality.)
Miks toimija üldse hüppab järeldusele, milleks tal ei ole veel piisavaid tõendeid? Enamasti tõmbab teda väljavaade teha see järeldus sellega tõeseks. Anscombe'i näites saab arst aru, et tal on võimalik ühtaegu kutsuda esile soovitav tegu ja anda edasi soovitav teadmine, lausedes isetäituva ennustuse. Samamoodi motiveerib toimijat väljavaade kutsuda esile teatud tegu ja jõuda selle teadmiseni. Tal on soove mis soosivad mingi teo tegemist, ja ta soovib teada mis tahes teost, mille ta teeb. Need soovid soosivad seda, et ta teeks isetäituva järelduse, et tulevikus ta tegutseb nende soovide järgi. Tavaliselt hakkab toimija ootama seda tegu, mille jaoks tema eelnevad motiivid on kõige tugevamad, aga mitte sellepärast, nagu see oleks ainus tegu, mida ta on õigustatud ootama: tema motiivid teha mis tahes tegu, mille jaoks eelnevad motiivid on nõrgemad, saaksid kõige tugevamaks, kui ta ainult ootaks, et ta teeks seda. Asi on hoopis selles, et ta eelistab oodata tegu, mille jaoks tal juba on kõige tugevamad motiivid, ja sellepärast ta tunneb, et ta on õigustatud seda ootama. (Võidakse vastu väita, et toimijal pole vaba valikut oodata seda, mida ta eelistab, sest uskumust ei saa kujundada tahtlikult. Velleman ütleb, et uskumust saab tahtlikult kujundada, vähemalt juhul, kui propositsioon, mida usutakse, on niisugune, et selle tõesus sõltub selle uskumisest. Bernard Williams ("Deciding to Believe") ignoreerib seda võimalust. Williamsi järgi saab inimesel olla mingi uskumus ainult juhul, kui ta peab end sellega tõesust rihtivaks, ja seda viimast ta ei saa, kui ta omandab uskumusi tahtlikult. Aga saab küll, kui uskumus on niisugune, et kui ta selle omandab, siis see saab tõeseks.) Ja ta eelistab oodata seda tegu sellepärast, et kuna ta mis tahes teo puhul, mida ta ootab, näeb ette, et ta teeb seda, siis tema motiividest seda tegu teha saavad motiivid seda oodata. Sellepärast ta soovib oodata, mitte ei pea ootama, seda tegu.
Toimija eneseteadlikkus tundub spontaanne selles mõttes, et ta teab, mida ta teeb, ilma et ta oleks seda avastanud. Tundub, et ta teab, mida ta teeb, sest tal oligi mõte seda teha. Toimija leiutab selle, mida ta tegema hakkab, võttes tahtlikult omaks ühe omavahel ühitamatutest arusaamadest oma tulevase teo kohta. Nüüd tal pole tarvis teada saada, märgata ega tunda, mida ta teeb; ta juba teab, sest tegu järgneb vastavalt tema käsitusele. Ja kuigi ta kujundas selle käsituse tahtlikult, põhineb see soliidsetel tõenditel ning seda saab pidada tema tõe tõeseks representatsiooniks. Nii tekitabki toimija eneseteadlikkuse.
Toimija eneseteadlikkuse spontaansus piirdub teadmisega, mida ta proovib teha. Mitte et toimija spontaanselt mõtleks, et ta proovib midagi teha. Proovimise peale mõtleb ta harva. Ta mõtleb tegemise peale, sest tema ootus on tegemise ootus. Siiski on tema ootus spontaanne ainult niivõrd, kui ta hüppab sellele tõenditeta, ja hüppamiseks ta vajab mingeid eelnevaid tõendeid. Enne kui ta ootab, et ta midagi teeb, on tal tarvis tõendeid, et ta suudab seda teha ning ta juba kaldub seda tegema niivõrd, et ta teeks seda, kui ta ootaks, et teeb seda. Nii et ilma edasiste tõenditeta tuleb tal ületada lõhe millegi tegemiseks valmis ja suuteline olemisest selle tegemiseni. Ja seda lõhet nimetataksegi proovimiseks. Kui toimija ootab, et ta teeb midagi, siis selle lõhe ületamist ta võtab enesestmõistetavana. Ta ei teadvusta spontaanselt seda, mida ta proovib teha, vaid seda, mida ta teeb, ja see teadlikkus on spontaanne niivõrd, kui see hõlmab seda, mida ta proovib teha.
Seda, et inimene teab oma uskumusi, seletatakse sellega, et kui ma tahan teada, mida ma millegi kohta usun, siis ma lihtsalt ütlen "ma usun..." ning ütlen, mis mul selle kohta pähe tuleb, ja see mõtlematu ütlus osutubki usaldatavaks kirjelduseks selle kohta, mida ma usun. Tuleb välja, et minu teadmine oma uskumuste kohta kehastub ennastõigustavates ütlustes. Need ütlused on siis õigustatud tõenditega, millest neid ei saanud tuletada, nimelt sellega, et ma neid lausun. Siis nad ei ole üldse tõenditest tuletada, sest nende usaldatavus sõltubki sellest, et ma lausun neid järele mõtlemata. Kui see oleks tõsi, siis see seletaks, miks filosoofid kalduvad väitma, et oma uskumusi teatakse ilma tõenditeta. (Siin aetakse jälle segi võimalus ja alused.) Need ennastõigustavad ütlused on küll väga sarnased tegutsemise ootustega, kuigi neil ei ole samasugune spontaansus. Neid ütlusi ei mõelda välja nagu oma järgmist tegu. Nad ei ole isetäituvad. Nad ei ole usaldatavad põhjused, vaid usaldatavad tagajärjed. Tegutsemise ootused õigustavadki ennast just sellepärast, et nad kalduvad oodatavat tegu esile kutsuma. Toimija eneseteadvuse teeb spontaanseks see, et see on lubatud soovmõtlemine. Soovmõtlemine on lubatud, sest mõtted on isetäituvad.
Toimija teab tavaliselt oma teo motiive sellepärast, et ta harva alustab tegu, enne kui ta motiive teab, sest ta soovib aru saada, mida ta teeb. Ta teab tavaliselt, mida teeb, ilma et ta oleks seda avastanud, sellepärast, et ta tavaliselt toimib vastavalt eelnevale toimimise ootusele, sest ta soovib teada, mida ta teeb. See praktilise eneseteadmise seletus sarnaneb Elizabeth Anscombe'i omale.
Paljud teod on motiveeritud pigem harjumuste kui soovidega. Ja soovidega initsieeritud tegu koosneb sageli lühematest tegudest, mida seob kokku harjumus. Kuidas eneseteadvuse mehhanism harjumustega kokku käib?
Eneseteadvuse mehhanismid võimendavad harjumusi samamoodi nagu soove, aga eriti mehaaniliselt, sest harjumusliku teoga kaasneb tavaliselt harjumuslik teadmine. Ma tean, et mul on harjumus. Mul on ka harjumus toetuda oma pikaajalisele teadmisele harjumuse kohta, mitte mõelda oma käitumise põhjuste üle. Ikkagi ma soovin aru saada, mida ma teen, ja sellepärast ma soovin teha ainult seda, millest ma aru saan. Aga ma ei pea enam veenduma, et ma tean motiivi, enne kui ma luban endal tegutseda. Sest ma tean pikast kogemusest, et ma saan oma käitumise harjumuse hooleks jätta. Toetudes teist laadi teadmisele võin loobuda valvamisest, et ma ei teeks tegusid, mida ma ei oota. Sama rutiini lugematud kordused on andnud mulle harjumuse iga sammu ette näha. (Need ootused võivad sõltuda täielikult harjumusest.) Sellepärast ma olen omandanud ka harjumuse toetuda neile harjumuslikele ootustele, et oma hrjumusliku käitumisega kaasas käia. Ma soovin ikkagi teada, mida ma teen, niipea kui ma seda teen, sellepärast ma soovin ikkagi teha ainult seda, mida ma juba ootan, et ma teen. Aga ma ei pea veenduma, et mul on järgmine tegu meeles, enne kui ma luban endal tegutseda. Sest ma tean pikast kogemusest, et vastavus tunnetus- ja käitumisharjumuste vahel säästab mind enesekohastest üllatustest. Harjumuslikud ootused ikkagi võimendavad käitumisharjumusi. Ma soovin teada, mida ma teen, ja sellepärast aitab järgmise ülesande täitmise ootus mul seda ülesannet täita. Aga isegi kui ootused katkeksid, võivad tegevused jätkuda, sest ma olen loobunud valvamast, et ma ei teeks ootamatuid tegusid. Harjumusliku tegevuse ajal on kõige tõenäolisem, et ma tegutsen hajameelselt. Mõnikord ma leian end keset harjumuslikku tegevust, mida ma ei oodanud algatada. Kui käitumine on harjumuslik, siis ka eneseteadmise mehhanismid on harjumuslikud, ja tulemused ei ole alati ideaalsed.
Kui need enesekohase teadlikkuse ja arusaamise mehhanismid on olemas ja toimijal on neist aimu, siis need peavad keeruliselt üksteist mõjutama ja tagasisidet andma.
Toimija soov aru saada, mida ta teeb, paneb ta tegema seda, millest arusaamisest ta on teadlik. Toimija on teadlik, et ta saab teost aru, kui ta on teadlik, et teeb selle motiive. Aga paistab, et ta saab ka aru, et tal on motiive eri tegudeks, mille seast ta teeb millise tahes teo, mida ta teadlikult ootab. Tegu, mille tegemisest ta aru saab, ei ole sellepärast mitte lihtsalt mis tahes tegu, mille motiive ta teab, vaid see tegu, mille kohta ta on teadlik, et ta võimendab selle motiive, oodates teadvustatult, et ta seda teeb. Ta oleks hämmeldunud ja üllatunud, kui ta leiaks, et teeb tegu, mille kohta ta pole arvanud, et ta seda ootab. Nii et teo teadlik ootamine ei ole vajalik mitte ainult selleks, et toimija arvaks, et ta oleks teost teadlik, kui ta seda teeks, vaid ka selleks, et ta arvaks, et ta oskab seda seletada. Nii et see, et tegu tundub talle arusaadav, sõltub sellest, et ta on teadlik, et ootab seda, ning seega enesest arusaamise soov on veel üks motiiv teha ainult seda, mida ta teadvustatult ootab.
Oletame, et toimija enesemõistmine hõlmab peale oma enesekohastest ootustest arusaamise ka oma enesekohasest arusaamisest arusaamise, st teadmise, et tavaliselt on ta pärsitud tegemast seda, millest arusaamisest ta pole teadlik. Siis ta ei oota, et ta midagi teeks, kui ta ei arva, et on teadlik, et saab sellest aru. Aga ta ei arva, et saab teost aru, kui ta ei ole teadlik, et ootab seda. Ka selles mõttes ei ole tõendeid, et ta ootab mingit tegu, enne, kui ootus on juba kujunenud. Toimijal ei ole alust oodata, et ta teo teeb, kui ta ei arva, et see tegu osutub talle arusaadav paistvaks, aga ta teab, et tegu ei osutu talle arusaadav paistvaks, kui ta ei ole juba teadlik, et ta ootab seda. Toimija lihtsalt kujundab ootuse, enne kui tõendid on käes. Ta võib oodata, et ta teeb mis tahes teo, mille motiivide teadmisest ta on teadlik, olles kindel, et kui ta on juba teadlik, et ootab selle tegemist, siis ta ka on teadlik, et saab selle tegemisest aru ning saab sellega veel ühe motiivi selle tegemiseks, mitte ainult kalduvusest teha seda, mida ta ootab, vaid ka kalduvusest teha seda, millest ta aru saab.
Soov teada, mida ma teen, ja soov aru saada, mida ma teen, toovad motiividesse peeni keerustusi. Nende motiividega toimija teeb seda, mida ta kõige rohkem teha soovib, aga mitte enam ainult sellepärast, et ta seda soovib. Siin on järgmine põhjuste ahel. Ta taipab, et seda ta soovib kõige rohkem teha. Ta hakkab arvama, et ta saaks aru nii sellest, et ta laseb end seda tegema panna, kui ka teost enesest, ja see võimendab tema eelistust lasta end seda tegema panna. Ta kujundab teadliku ootuse, et ta teeb selle teo, selleks et panna end seda tegema. Teadlikkus sellest, et ta ootab, et ta selle teo teeb, ja uskumusest, et seda tegu ta tahabki kõige rohkem teha, kinnitab tema uskumust, et ta teaks ja saaks aru, mida ta teeb, kui ta seda teeks. Ootus, et ta teo teeb, võimendab tema algseid motiive selle tegemiseks ja teost arusaamise teadlikkuse motiveerivust nonde motiivide valguses, nii et ta teebki seda.
See seletus on üks võimalik seletus, mis on kooskõlas tervemõistusliku vaatluse ja introspektsiooni tõenditega. Sellised hüpoteetilised väited saavad lahendada filosoofilisi küsimusi, mis käivadki võimalikkuse kohta. Siin on küsimus selles, kas meie praktilise eneseteadmise spontaansus on ühitatav sellega, et me allume motivatsioonilisele põhjuslikkusele. Kuidas me saaksime vältida seda, et meil tuleb teada saada, mida ja miks me teeme, kui meie teod oleks mingi psühholoogilise mehhanismi saadused? See on nüüd seletatud. Seda, kas me tegelikult oleme seda laadi motivatsioonisüsteemid, nagu siin kirjeldatud, ei ole filosoofia pädevuses kindlaks teha.
Anu Kannike
Anu Kannike (sünninimi Anu Varrak; sündinud 14. augustil 1967) on eesti etnoloog.
Ta lõpetas 1990. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloo ja kunstiajaloo erialal. 1995. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas magistrikraadi ja 2002. aastal doktorikraadi etnoloogia alal. Doktoritöö "Kodukujundus kui kultuuriloomine: etnoloogiline Tartu-uurimus " on avaldatud Eesti Rahva Muuseumi Sarjas 2002. Ta on töötanud Tartu Ülikoolis, Londoni Ülikoolis, Tallinna Ülikoolis ja Eesti Rahva Muuseumis. Anu Kannike on raamatute "101 Eesti toitu ja toiduainet" (2016), "Eesti eluolu 100 aastat" ja "Moodsa elu õppetunnid" (2022) kaasautor. Ta on avaldanud teadusartikleid Eesti argikultuuri ajaloost ja kaasajast, eeskätt kodukultuurist ja toidukultuurist ning museoloogiast.
Isiklikku
Tema vanaisad olid poliitik Johannes Kurvits ja ohvitser ning metsavendade salga juht Eerik Varrak. Tema ema oli muuseuminõunik Kaia Varrak. Tema abikaasa on diplomaat Sulev Kannike. Tema vanaonu oli kunstnik Georg Westenberg.
Margo Klaar
Margo Klaar (sündinud 10. jaanuaril 1958  ) on Eesti jurist, kohtunik.
1983–1993 oli Klaar majandusjurist.
7. septembril 1993 nimetas Vabariigi President Riigikohtu üldkogu ettepanekul Margo Klaari esimese astme kohtunikuks Harju Maakohtusse.
14. veebruaril 2002 nimetas Vabariigi President Riigikohtu üldkogu ettepanekul Margo Klaari teise astme kohtunikuks Tallinna Ringkonnakohtusse. Ta töötab kohtu tsiviilkolleegiumis.
Maadlus 1960. aasta suveolümpiamängudel
Maadlusturniir 1960. aasta suveolümpiamängudel peeti Itaalias Roomas.
Medalialad
Nii Kreeka-Rooma kui ka vabamaadluses võisteldi kaheksas kaalus: kuni 52 kg, kuni 57 kg, kuni 62 kg, kuni 67 kg, kuni 73 kg, kuni 79 kg, kuni 87 kg, ja + 87 kg
Pavlivka (Pogrebõštše rajoon)
Pavlivka (ukraina keeles Павлівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Pogrebõštše rajoonis. Elanike arv on 977. Pindala on 0,362 km².
Todaiži
Todaiži on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Kuldīga piirkonnas Īvande vallas.
Küla asub valla lääneosas merepinnast 70 meetri kõrgusel Kauliņa jõe kaldal ja jääb piirkonna keskusest Kuldīgast 17 ning Riiast 167 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud endise Todaiži mõisa (Todaischen) keskuse juurde.
pisi|tühi
Messier 71
Messier 71 (ka M71 ja NGC 6838) on kerasparv, mis asub Noole tähtkujus.
Parve avastas 1745. aastal Philippe Loys de Chéseaux ja 1780. aastal lisas Charles Messier selle oma kataloogi. See on üks väiksemaid teadaolevaid kerasparvi.
Messier 71 asub Maast umbes 12 000 valgusaasta kaugusel ja on umbes 27 valgusaastat lai.
Anastasio Somoza Debayle
Lapsepõlv ja haridus
Anastasio Somoza sündis 5. detsembril 1925 Nicaraguas Leónis. Tema isa oli Anastasio Somoza García ja ema Salvadora DeBayle. Ta õppis La Salle pedagoogilises instituudis, kus üks tema kursusekaaslasi oli Violeta Chamorro tulevane abikaasa Pedro Joaquín Chamorro Cardenal. Kui Anastasio Somoza oli 10-aastane, saatis isa ta USA-sse Tampasse Saint Leo kolledži ettevalmistusosakonda. Edasi õppis ta La Salle sõjaväeakadeemias ja lõpetas aastal 1946 Ameerika Ühendriikide Sõjaväeakadeemia.
Nicaraguasse naastes määras isa ta rahvuskaardi juhiks. Kaks aastat hiljem sündis tal abieluväline tütar Patricia. Aastal 1950 abiellus ta oma nõo Hope Portocarreroga. Laulatus leidis aset Managua katedraalis, noored pani paari Nicaragua peapiiskop José Antonia Leczano. Neil sündis viis last: Anastasio Somoza Portocarrero, Julio Somoza Portocarrero, Carolina Somoza Portocarrero, Carla Somoza Portocarrero ja Roberto Somoza Portocarrero.
Dünastia loomine
21. septembril 1956 tulistas luuletaja Rigoberto López Pérez Leónis tema isa. See suri 29. septembril 1956 Panama kanali tsoonis Ancónis, kuhu ta ravi saamiseks toimetatud oli. Kohe atentaadi järel sai Anastasio vend Luis Somoza Debayle presidendi kohusetäitjaks, järgmisel aastal valiti ta sellele positsioonile juba ametlikult. Anastasio Somoza võttis enda peale rahvuskaardi juhatamise. Isa mõrvamine võimaldas vendadel opositsiooniga arved klaarida.
Aastal 1963 toimusid Nicaraguas valimised ja Luis taandus presidendiametist. Sisuliselt jäi võim riigis siiski tema ja ta venna kätte, kuna nad kontrollisid sõjaväelist rahvuskaarti ja tagasid selle abil uute presidentide lojaalsuse Somozade klannile. Ka oli Luis aastail 1965–1966 Nicaragua Rahvuskongressi Senati president.
Esimene võimuperiood
Venna surma järel kandideeris Anastasio Somoza ise presidendiks.
Anastasio võimulolekut pehmendas tema abikaasa, kes oli riikliku sotsiaalameti president. Hope rajas Nicaragua Rahvusliku Kultuurikeskuse, Rahvusraamatukogu arhiiviosakonna, Rahvusliku Konservatooriumi, Rahvusliku Kaunite Kunstide Kooli, Rahvusmuuseumi ja kunstigaleriisid. Hope eestvedamisel rajati Nicaragua Rahvusteater, lastehaigla, haigla Nicaragua naistele ja orbude keskus, mida hiljem hakati kutsuma tema nimega. Samas oli Anastasiol juba aastast 1955 suhe Deborah Sampsoniga, mistõttu nende abielu oli täis lahkhelisid.
Anastaso Somoza Debayle ees seisis nüüd probleem: tema teine ametiaeg oli lõppemas, kuid põhiseadus ei lubanud tal uuesti kandideerida. Aastal 1971 sõlmis ta Fernando Agüeroga nn Kupia Kumi tehingu (miskiito keeles tähendab see ühte südant), kus lepiti kokku edasises ühises tegutsemises. Aastal 1972 andis ta võimu ametlikult üle kolmest mehest huntale, kuigi sisuliselt jäi ta võimule edasi. Võimu üle andes seadis Somoza tingimuseks, et triumviraat koostab uue põhiseaduse, mis jõustub aastast 1974 (ehk siis valimiste aastast).
Triumviraat
Lepinguga said võimule konservatiiv Fernando Agüero ja liberaalid Roberto Martínez Lacayo ja Alfonso Lovo Cordero ga, moodustades kolmanda Nicaragua valitseva hunta (Junta Nacional de Gobierno) aastail 1972–1974 (hiljem asendas Agüerot Edmundo Paguaga Irías).
23. detsembril 1972 purustas maavärin Nicaragua pealinna Managua ja võim läks eriolukorra tingimustes üle rahvuskaardile, mille juhiks oli Anastasio Somoza. Taoline võimukaotus rikkus Agüero meelest pakti põhimõtteid ja ta astus ametist tagasi. Edmundo Paguaga Irías asus tema asemele.
Taolised manöövrid viisid sisuliselt selleni, et konservatiivide partei kujunes Somoza käepikenduseks. Edmundo Paguaga Irías kandideeris valimistel, kus 748 985 häält sai Anastasio Somoza (kokku anti 815 758 häält). 1. detsembril 1974 sai Somoza taas presidendiks.
Anastasio oli koos oma pojaga ettevõtte Plasmaferesis omanik. Firma tegeles vereplasma ekspordiga. Nicaragua maavärina järel eksportis Anastasio väidetavalt maavärinas kannatanud Nicaragua elanike abistamiseks saadetud vereplasmat, jättes maavärina ohvrid kannatama. Ka omastas ta maavärina järel taastustöödeks mõeldud abiraha, mistõttu suur osa Managuast jäigi üles ehitamata.
Teine võimuperiood
Aastal 1974 korraldati Nicaraguas valimised, mille võitjaks oli Anastasio Somoza. See tõi kaasa aga tema kasvava ebapopulaarsuse. Anastasio vastu astusid nüüd katoliku kirik, sealsed oligarhid ja inimõiguslased, ka elavnes sandinistide liikumine. Anastasio omakorda kehtestas riigis tsensuuri.
Aastal 1976 kuulus Anastasio Somozale 346 ettevõtet, ka oli tema omandis veerand Nicaragua põllumajanduslikust maast.
Aastal 1976 suundus Hope koos nende noorema tütre Carlaga Londonisse, kuigi ametlikult jäid nad katoliiklastena abielupaariks edasi. Ema eeskujul pühendas ka Carla oma elu heategevusele.
Juulis 1977 sai Anastasio südamerabandusse ja suundus USA-sse end ravima.
Suvel alustasid sandinistid inimröövide kampaaniat, millele Anastasio reageeris riigis sõjaseisukorra kehtestamisega. Opositsionääre ja kahtlustatavaid isikuid hukati ilma kohtuta, osad laibad uputati merre, teised heideti Momotombo vulkaani kraatrisse. Sandinistide vallutatud linnu pommitati lennukitelt ja tulistati suurtükkidest. Selle tagajärjel lõpetas Jimmy Carter inimõigusaktivistide nõudel Somoza režiimi toetamise. Nii jäi ainsaks riigiks, kust Anastasio Somoza veel relvi hankida sai, Iisrael, sest tema isa oli omal ajal seda maad märkimisväärselt aidanud. Ka tõi see kaasa putši, mille käigus osa Rahvuskaardist üritas tappa Anastasiot ja tema peret. Kuigi Anastasio relvamüügiembargo peale sõjaseisukorra tühistas, ei muutnud see enam olukorda riigis. Sandinistid said samal ajal abi nii Panamalt kui ka Venezuelalt, põhiliselt aga Kuubalt. Kodusõjas hukkus ligi 30 000 Nicaragua elanikku. Lisaks pages riigist vägivalla eest 150 000 elanikku. Panamas asusid pagulased ka oma väesalkasid moodustama.
Pagulus
Algul suundus Somoza USA-sse, kus elas koos armukesega USA-s Floridas. Peagi hakati teda aga USA-s soovimatuks isikuks pidama.
19. augustil 1979 suundus Somoza Paraguaysse, kus Alfredo Stroessner talle varjupaika pakkus.
1980. aastal avaldas ta oma memuaarid raamatuna "Nicaragua Traicionada", kus kujutas end kommunismivastase võitluse eesliinil olijana. Paraguays elades omandas ta seal 25 miljoni hektari suurused maavaldused ja hotelli, lisaks ostis valdusi Brasiilias ja Colombias asuva söekaevanduse. Aastal 1979 oli tema varanduse suurus Brasiilia ajalehe Gazeta Mercantil hinnangul miljard dollarit, Somozade pere varandus aga viis miljardit dollarit.
Atentaat
17. septembril 1980 sooritas seitsmeliikmeline Nicaragua sandinistide rühm Somozale atentaadi. Rühma relvastusse kuulusid kaks automaati AK-47, kaks kuulipildujat, kaks püstolit ja granaadiheitja RPG-7. Rühma juhtis Argentina päritolu marksist Enrique Gorriarán Merlo.
Kell 10.10 lahkus Anastasio kodust. Hugo Irurzún tulistas autot granaadiheitjast, ent lasi mööda. Ramon lasi seepeale autojuhi maha, sellal kui Hugo laadis oma granaadiheitja ja tulistas uuesti. Teine lask tabas autot. Plahvatuses hukkusid lisaks Somozale veel autojuht César Gallardo ja Somoza finantsnõunik Jou Baittiner.
Seitsmest vandenõulasest suutsid kuus põgeneda. Hugo Irurzún tabati ja hukati. Atentaadi korraldas Kuuba julgeolekuteenistus.
Somoza maeti Miamis asuvasse perekonna hauakambrisse. Matused kujunesid Nicaragua ja Kuuba pagulaste protestimeeleavaldusteks oma kodumaade vasakpoolsete valitsuste vastu, samas kui kõrvalseisjad märkisid, et Anastasio Somoza surm oli neile suureks kergenduseks, kuna nad ei tahtnud endid seostada Somoza režiimi veretöödega. Tema surma järel said contra' 'd reaalselt alustada võitlust sandinistide režiimi vastu. Ka alustas tema vennapoeg Alvaro seejärel võitlust vaba Nicaragua eest.
Aleksandr Solovjov
Aleksandr Solovjov on olnud mitme tuntud inimese nimi:
Vireolanius pulchellus
Vireolanius pulchellus on virelindlaste sugukonda kuuluv lind.
Ta on levinud Kesk-Ameerika subtroopilistes või troopilistes metsades Panamast Lõuna-Mehhikoni.
Täiskasvanud isend on keskmiselt umbes 14 cm pikk ja kaalub 30 grammi.
Eristatakse mitmeid alamliike: V. p. pulchellus, V. p. deaborni, V. p. verticalis, V. p. viridiceps ja V. p. ramosi.
Lohe (tähtkuju)
pisi|Lohe Lohe (ladina Draco, lühend Dra) on põhjataeva tähtkuju.
Lohe katab 1083 ruutkraadi ja on ulatuselt 88 tähtkuju seas 8. kohal. Heledaim täht on Eltanin ehk γ Draconis (2,4m). Thubani (α Dra, heledus +3,6m) juures oli taeva põhjapoolus 4500 aastat tagasi.
Lohe on Ptolemaiose poolt loetletud 48 tähtkuju seas. Vanakreeka mütoloogias peeti seda hesperiidide õunu valvanud Ladoniks.
Lohes asuvad Drakoniidide ja Kvadrantiidide meteoorivoolu radiandid.
¡¡Que corra la voz!!
"¡¡Que corra la voz!!" on ansambli Ska-P viies stuudioalbum (2002).
Lohe (tähtkuju)
Kassisilma udukogu (NGC 6543) on esimene planetaarudu, mille spektri sai William Huggins 1864. aastal spektroskoobiga vaadeldes. pisi|NGC 6543
¡¡Que corra la voz!!
Albumi pikkus on 48 minutit ja 16 sekundit.
Paisu kaudu suletav türistor
pisi|Suletavate türistoridega toiteskeem pisi|Trollil Škoda 14Tr kasutatakse türistori implussinvertorit asünkroonmootori toitmiseks Paisu kaudu suletav türistor ehk GTO türistor (inglise keeles gate turn-off thyristor) on suletav türistor, mida kasutatakse jõupooljuhtmuundurites, näiteks elektrimootori elektroonilises juhtsüsteemis lülitina.
Tavalised türistorid ei ole täielikult juhitavad. Neid saab lülitada ainult sisse, aga mitte välja. Väljalülitmiseks on harilikule SCR türistorile vaja lisaks keerukaid ja mahukaid sulgemisahelaid. Sellepärast on harilikku mittesuletavat ehk SCR türistori edasi arendatud ja kasutusel erinevad meetodid türistori väljalülitamiseks. Üks neist on GTO türistor.
Suletavad türistorid on türistoride suhteliselt uued mudelid. Nad töötati välja 1960. aastatel, aga mootorite juhtimiseks hakati neid kasutama alles 1970. aastate lõpul. Neid kasutatakse mootorite juhtimise pakettides järjest laiemalt, sest nad ei vaja väliseid komponente juhitava ränialaldi ehk kolmejuhtmiselise türistori väljalülitamiseks alalisvooluahelates. Suletav türistor vajab sisselülitamiseks harilikult suuremat väravavoolu kui tavaline kolmejuhtmeline türistor. Suure võimsusega seadmed vajavad väravavoolu vähemalt 10 A. Seadme töösagedus on kuni 1kHz ja väljalülitamiseks on vaja anda talle suur negatiivne vooluimpulss, mille suurus on kuuendik kuni veerand seadet läbivast voolust.
Suletavate türistoridega inverter (vaheldi) koosneb türistoridega jõuplokist. Türistori tüürelektroodidele antakse tüürvoolu mikrokontrollerilt või impulss-generaatorilt.
Suletavate türistoride pooljuhi struktuur on keerukam kui üheoperatsioonilisel türistoril, koosnedes paljudest rakkudest. Väljalülitumise võime saavutatakse katoodide saarekestena hajutamise ning katoodi ja tüürelektroodi vahelise distantsi vähendamisega. Need türistorid on tunduvalt kiiremad üheoperatsioonilistest türistoridest ja neid kasutatakse sagedusteni kuni 500 kHz.
Suletavate jõupooljuhtseadiste (sh GTO türistoride) ja mikroprotsessortehnika laialdane kasutamine iseloomustab elektertranspordi veeremi kolmandat põlvkonda.
São Paulo ülikool
pisi|Logo São Paulo ülikool (portugali keeles Universidade de São Paulo) on ülikool Brasiilias São Paulos; ühtlasi riigi suurim ülikool ja üldse riigi prestiižseim õppeasutus.
Ülikool asutati 1934.
Ülikoolis õpib üle 90 000 üliõpilase (2010).
Upītes
Upītes on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Kuldīga piirkonnas Īvande vallas.
Küla asub valla lõunaosas merepinnast 69 meetri kõrgusel ja jääb piirkonna keskusest Kuldīgast 16 ning Riiast 162 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Vecmuiža ehk Īvande linnamägi.
Julius Grober
Julius Johann August Armin Grober (27. november 1875 – 10. november 1971) oli saksa sisearst.
Ta võttis osa Esimest maailmasõjast, olles seal arst. Pärast sõda sai ta 1918 Landesuniversität Dorpati korraliseks professoriks ja direktoriks. Ühtlasi oli ta ka ülikooli arstiteaduskonna prodekaan.
Meditsiiniteaduste Akadeemia
pisi|Meditsiiniteaduste Akadeemia asub [[Londoni keskklinnas aadressil 41 Portland Place]]
Meditsiiniteaduste Akadeemia (inglise keeles Academy of Medical Sciences) on Suurbritannia teaduste akadeemia, üks neljast Briti rahvuslikust akadeemiast.
Meditsiiniteaduste Akadeemia asutati 1998. aastal. Igal aastal valib Meditsiiniteaduste Akadeemia kuni 50 uut Briti meditsiiniteadlast enda liikmeskonda (Ordinary Fellow). . Akadeemiasse valitakse ka välisliikmeid (Honorary Fellow). Akadeemiasse kuulus 2017. aastal üle 1200 liikme.
Stella Maris (laev)
Laevavraki avastas 3. juunil 2005 Eesti Meremuuseum. Laevavrakk on arvele võetud kultuurimälestisena (Eesti majandusvööndis asuv kultuurimälestis).
1905 vedas laev koksi Rotterdamist Narva, ent 18. aprillil sattus laev Keri saarest põhja pool rasketesse jääoludesse. Rasketes oludes sai laev leki ja uppus. Laevameeskond pääses.
Amanda Kernell
pisi|240px|Amanda Kernell (2017)
Amanda Kernell (sündinud 9. septembril 1986 Umeås Västerbotteni läänis) on saami päritolu Rootsi filmilavastaja ja stsenarist.
Tema isa on saam ja ema rootslane. Amanda Kernell mängis vallateatris. 18-aastaselt tegi näitlejana kaasa seitsmeminutises lühifilmis "Maison", mis esilinastus 2004. aastal Umeå filmifestivalil. Õppis Taani Filmikoolis filmirežii eriala. Pärast kooli lõpetamist 2013. aastal elab ja töötab Kernell Kopenhaagenis. Filmiloome kõrval tegutseb ta ka režiiõppejõuna.
"Saami veri"
2015. aastal oli Kernell Nordisk Filmi lühifilmi "Stoerre Vaerie" stsenarist ja režissöör (filmi kestus 15 minutit). 2016. aastal valmis tal samas filmistuudios selle lühifilmi ainetel täispikk mängufilm "Sameblod" ("Saami veri"). See oli Kernelli esimene täispikk mängufilm. Film esmalinastus 2016. aasta septembris Veneetsia filmifestivalil; Rootsis tuli see linale 2017. aasta märtsis. Film pälvis filmifestivalidel rohkesti auhindu ja nominatsioone. Film räägib noorest saami tüdrukust, kes hülgab oma kogukonna, sest unistab teistsugusest elust, aga kohtab oma eesmärgi poole püüdlemisel rassistlikku suhtumist.
Triumfiväljak
pisi|Triumfiväljak Triumfiväljak (vene Триумфальная площадь; aastail 1935–1992 Majakovski väljak /площадь Маяковского/; kuni 1935. aastani kandis väljak nime площадь Старых Триумфальных ворот) on väljak Moskvas.
Väljak rajati 16. sajandi lõpul Moskva maalinna Tveri väravate juurde. 1721. aastal rajati Põhjasõja võitu tähistavad Triumfiväravad, mida kaudu sisenes pidulikult Moskvasse Peeter I.
Alates 1958. aastast paikneb väljaku keskel Vladimir Majakovski mälestussammas.
Alates 2009. aasta juulist korraldatakse väljakul igal 31. kuupäeval meeleavaldusi kogunemisvabadust deklareeriva konstitutsiooni 31. artikli kaitseks.
Emulgatsioon
Emulgatsiooni vastandprotsess on de-emulgeerimine või de-emulgeerumine.
Tančík vz. 33
'''Tančík vz. 33' (Tankett vz. 33'') oli kahe sõja vahel loodud Tšehhoslovakkia tankett. Peamiselt kasutas neid Slovaki vabariik teise maailmasõja ajal. Ehitati 74 tanketti, millest umbes 40 langes sakslaste kätte, kui nad Böömi- ja Määrimaa okupeerisid, ning 30 langes slovakkide kätte, kui nad iseseisvuse välja kuulutasid. Puuduvad teated, et sakslased oleksid neid kasutanud, ja slovakkide käes nägid need lahinguid ainult Slovakkia rahvusliku ülestõusu ajal.
Ajalugu
Tšehhoslovakkia armee ostis kolm Carden-Loyd Mark VI tanketti koos litsentsiga nende tootmiseks 1930. aastal. Českomoravská Kolben-Daněk (ČKD) ehitas samal aastal neli koopiat prototüüpidena. Carden-Loyd tankette katsetati sügiseste manöövrite käigus ja leiti mitu probleemi: meeskonnaliikmetel oli läbi kitsast vaatluspilude väga väike vaateväli, kuulipilduja laskesektor oli väga kitsas ja meeskonnal oli raskusi omavahel suhtlemisega. Lisaks olid tanketid liiga nõrga mootoriga, aeglased ja läksid tihti rikki. Üks prototüüp ehitati nende vigade kõrvaldamist silmas pidades ümber. Kõigis suundades lisati täiendavaid vaatluspilusid, tanketi sisemist laskemoonavaru suurendati ja kuulipilduja laskesektorit suurendati 60 kraadini. Ümberehitatud prototüüpi testiti 1931–1932 ja viidi sisse veel muudatusi. Soomuse paksust külgedel suurendati 6 millimeetrist 8 millimeetrini ja esiküljel 9 millimeetrist 12 millimeetrini. Juhile lisati fikseeritud asendis kuulipilduja. Veel kaks prototüüpi ehitati samal moel ümber ja kõik kolm võeti sõjaväe poolt 17. oktoobril 1933 vastu. Viimane prototüüp anti lõpuks Iraani šahhile. Tellimus 70 masinale esitati 19. aprillil 1933 ja kõik masinad anti üle 1934. aasta oktoobriks.
Kirjeldus
Tančík vz. 33 raam oli valmistatud terasest vinkelraudadest ja soomus kinnitati raamile neetidega. Juht istus paremal ja tal oli 300×125 mm vaatlusava, mida kaitsesid 50 mm kuulikindel klaas ja soomusluuk, milles oli 2 mm pilu. Laskur istus vasakul ja tal oli kaks korda väiksem vaatlusava. Sarnaseid vaatlusavasid paiknes ka külgedel ja taga. Laskuri kuulipilduja ZB vz. 26 paiknes laskuri ees sfäärilises laskepesas. Juhi samatüübiline kuulipilduja oli fikseeritud ja sellest sai lasta Bowdeni kaabli abil. Tanketis oli kuulipildujate jaoks 2600 padrunit.
Tanketi mootoriks oli 1,95-liitrine 30-hobujõuline (22 kW) 4-silindriline Praga vesijahutusega mootor, mis paiknes meeskonnaruumis. Maksimaalseks kiiruseks saavutas tankett 35 km/h. Vasakul pool mootorit paiknes 50-liitrine kütusepaak. Käigukastil oli neli edasi ja üks tagurpidikäik. Käigukast koos reduktori, diferentsiaali, kardaanide ja piduritega olid pärit veoautolt Praga AN.
Vedrustus oli täiustatud versioon Carden-Loydi tanketi omast. See koosnes kahest maanteerattast, mis olid omavahel raamiga ühendatud, ja raamid olid omakorda paaride kaupa lehtvedrudega ühendatud kandevankriks, kummalgi küljel üks. Roomik avaldas maapinnale rõhku kõigest 0,5 kg/cm2. Tankett suutis ületada 1,2 meetri laiusi kraave, poole meetri kõrgusi takistusi ja läbida 40 sentimeetri sügavusi veetakistusi.
Tšehhoslovakkia
Sügismanöövrid 1934. aastal kinnitasid paljude sõjaväelaste kahtlusi masina suhtes. Laskuril oli raskusi kuulipilduja hoidmisega suurematel kiirustel kui 10 kilomeetrit tunnis ega suutnud seda üldse korralikult sihtida. Juht ei saanud samal ajal sõita ja lasta. Tanketi maastikuläbivus oli vilets ja see ei kõlvanud luuremasinaks, kuna meeskond nägi suletud masinast ainult teed. Raadio puudumine muutis rühma või veel suurema üksuse tegevuse koordineerimise võimatuks.
Aastatel 1934–1936 kasutati neid peamiselt kergetankide asemel, mis polnud veel teenistusse jõudnud. Hiljem organiseeris sõjavägi neist kolmemasinalised rühmad ja määras need piirialade tugevduseks. Neid rühmi kasutati palju Konrad Henleini Sudeedisakslaste Partei (Sudetendeutsche Partei ehk SdP) ja Sudetendeutsche Freikorps (sudeedisakslaste paramilitaarsed grupeeringud, keda koolitasid Saksamaal SS-i instruktorid) protestide ja rahutuste mahasurumisel mais ja oktoobris 1938. Neid kasutati ka Poola ja Ungari piiririkkumiste tõrjumiseks. Tanketid aitasid katta jalaväe evakueerimist Slovakkiast pärast Esimest Viini arbitraaži 2. novembril 1938.
Kolmas Riik
Sakslaste kätte langes 40 tanketti Tančík vz. 33, kui nad Tšehhoslovakkia okupeerisid. Kuid nende kasutamise kohta andmed puuduvad, mistõttu võib oletada, et need kas tehti kiiresti vanarauaks või võeti kasutusele õppemasinatena.
Slovakkia
30 tanketti Tančík vz. 33 moodustasid 1939. aasta keskel ühe rühma Slovakkia armee soomuspataljonis Martin, kuid suunati 1940. aasta jooksul treeninguüksustesse. Mässajad kasutasid neid mõnevõrra Slovakkia Rahvusliku ülestõusu ajal alates 1944. aasta septembrist, kuid nende tegevuse kohta on vähe andmeid.
Sekele keel
Sekele keel on põhjakhoisani keelteks nimetatava murdekontiinumi põhjapoolne osa. Sellesse kuulub ka maligo keel.
Sekele keel oli kunagi laialt levinud Angola lõunaosas. Praegu kõneleb seda diasporaa Namiibia põhjaosas.
Emakeelena kõnelejate arv oli 2000. aastal ligi 8000.
KORD
KORD (ukraina keeles Корпус Оперативно-Раптової Дії) on Ukraina politsei kiirreageerimisüksuste üldnimetus.
Ajalugu
2016. aastal toimus soomusauto Varta kasutusse võtmine.
Colorado Avalanche
Colorado Avalanche on USA jäähokiklubi, mis tegutseb Colorado osariigis Denveris. See mängib NHL-i Läänekonverentsis Keskdivisjonis.
Klubi koduväljak on Pepsi Center.
Klubi peatreener on Jared Bednar.
Praegune koosseis
''Seisuga 21. juuli 2023''
Rapla Gümnaasium
Rapla Gümnaasium on riigigümnaasium Raplas.
Kool alustas tegevust 2018. aastal. Seoses riigigümnaasiumi tulekuga muutusid Rapla ühisgümnaasium ja Rapla Vesiroosi gümnaasium põhikoolideks.
Kooli jaoks valmis 2018. aastal uus koolimaja, mis ehitati Rapla ühisgümnaasiumi algklasside maja asemele. Koolihoone projekteerimisel kasutati Salto Arhitektuuribüroo ideelahendust nimega "Lainurk".
Õppeaastal 2021/2022 õppis kooli 234 õpilast.
Mono keel
Mono keel on USAs California osariigis Mono orus räägitav keel, mis kuulub jutoasteegi keelkonna numi rühma.
Mono keel on kriitiliselt ohustatud. 2011. aastal rääkis mono keelt alla 40 vanemaealise inimese.
Fonoloogia
Mono keeles on 6 vokaalfoneemi ja 15 konsonantfoneemi.
Vaal (tähtkuju)
pisi|Vaala tähtkuju kaart pisi|300px|Vaala tähtkuju paiknemine tähistaevas Vaal (ladina Cetus, lühend Cet) on suur põhjataeva tähtkuju.
Vaal katab 1231 ruutkraadi ja on ulatuselt 88 tähtkuju seas 4. kohal. Heledaim täht on β Ceti ehk Deneb Kaitos (2,04m). Ekliptika möödub Vaalast vähem kui 1 kraadi kaugusel ja seetõttu võivad Kuu ja planeedid ning osa Päikesest lühikest aega Vaala tähtkujus olla.
2022. aastal avastas Hubble'i kosmoseteleskoop Vaala tähtkujust tähe WHL0137-LS, mis on teadaolevalt kõige kaugemal asuv täht (asub 28 miljardi valgusaasta kaugusel).
Tähelepanuväärne täht on veel Mira ehk ο Ceti, mis oli esimene vaadeldud muutlik täht ja sai seega omasuguste prototüübiks. Selle heledus võib muutuda kuni 1700 korda.
Ainus Vaala tähtkujus asuv Messier' kataloogi objekt on spiraalgalaktika Messier 77.
Vaal on Ptolemaiose poolt loetletud 48 tähtkuju seas. Vanakreeka mütoloogias oli see merekoletis Ketos, kes saadeti Andromedat tapma ja kelle Perseus tappis.
Kazanets
pisi|Postkaart laevast pisi|Kazanets merepõhjas (2013) Kazanets oli Venemaale kuulunud "Ukraina" tüüpi miiniristleja.
Laev ehitati 1905 Riias ja kuulus Balti laevastikku. Laev uppus 28. oktoobril 1916 Saksa allveelaeva UC-27 torpeedotabamusest Soome lahes Osmussaare lähedal.
Laevavrakk avastati 1993. Laevavrakk on arvele võetud kultuurimälestisena (Eesti territoriaalmeres asuv kultuurimälestis).
Lavali ülikool
pisi|Ülikoolilinnak (2004) Lavali ülikool (prantsuse keeles Université Laval) on prantsuskeelne eraülikool Kanadas Québecis.
Ülikool asutati 1663 (seminar) ja 1852 sai ülikooli staatuse.
Ülikoolis õpib üle 44 000 üliõpilase (2008).
Virelindlased
Virelindlased (Vireonidae), varem lehtõgijalased, on Ameerikas levinud värvuliste sugukond.
Süstemaatika
Virelindlasi arvatakse olevat suguluses vareslastega ja õgijalastega. Liike on 50 ringis.
Perekonnad
Levila
Hallkiird-virelind (Vireo olivaceus), kuldkurk-virelind (Vireo flavifrons) ja kanada virelind (Vireo philadelphicus) on vähestel kordadel sattunud ka Euroopasse.
Välimus
Virelindlased on umbes 10–17 cm pikkused laululinnud. Välimuselt meenutavad ühed liigid lehelinde ja põõsalinde, teised liigid väikeseid õgijaid. Virelindlaste sulestik on üldiselt tagasihoidlik tuhm ja rohekas, vähesed liigid (perekondadest Vireolanius, Cyclarhis) on värvikama sulestikuga. Sugupooled on sarnased. Kõigil virelindudel on konksja tipuga nokk. Virelindlaste laul on tavaliselt üsna lihtne ja mõnel liigil monotoonne.
Kaitse
Kuus liiki (Vireo atricapilla, Vireo bellii, Vireo caribaeus, Vireo gracilirostris, Vireo masteri, Vireo osburni) on ohustatud.
!=
!= on programmeerimiskeeles C ja selle järglastes relatsioonioperaator relatsiooni ≠ jaoks.
Apuzes
Apuzes (ka Apuze) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Kuldīga piirkonnas Īvande vallas.
Küla asub valla põhjaosas merepinnast 55 meetri kõrgusel ja jääb piirkonna keskusest Kuldīgast 17 ning Riiast 166 kilomeetri kaugusele. Apuzes on tekkinud ajaloolise Apuze mõisa (Apussen) keskuse juurde.
Wolfgang Stammler
Aastal 1918 sai ta Tartu ülikooli professoriks. Aastatel 1924–1936 töötas ta Greifswaldi ülikoolis.
Johannes Haussleiter
Johannes Haussleiter (23. juuni 1851 – 2. november 1928) oli saksa evangeelne luteri teoloog.
Digitaalne kihistumine
Digitaalne kihistumine on ühiskonnaliikmete eristumine selle järgi, millisel määral nad oskavad infotehnoloogilisi lahendusi kasutada ja on selleks motiveeritud, saades neist kasu oma igapäevaelu parandamisel.
Johannes Haussleiter
1891 kutsuti ta Tartu ülikooli kirikuajaloo korraliseks professoriks. 1892 läks ta Greifswaldi ülikooli, kus kuni oma emeriteerumiseni õpetas Uut Testamenti.
Digitaalne kihistumine
Digitaalne kihistumine on digitaalse lõhe analoog n-ö järgmisel tasandil, kus ebavõrdsus tuleneb mitte info omamisest või puudumisest, vaid erinevusest interneti ja muu infotehnoloogia kasutusviisides.
Johannes Haussleiter
2. märtsil 1894 nimetati ta Tartu ülikooli audoktoriks.
Kibira rahvuspark
Kibira rahvuspark on rahvuspark Burundis.
Park asub riigi loodeosas Mweri aheliku ümbruses ning ulatub Cibitoke, Bubanza, Kayanza ja Muramvya provintsi territooriumile. Selle geograafilised koordinaadid on. Teisel pool Rwanda piiri jätkub ta Nyungwe rahvuspargina.
Park asutati aastal 1982. Metsaraiet hakati reguleerima juba alates 1933. aastast.
Rahvuspargi pindala on 378,7 km². Koos Nyungwe rahvuspargiga hõlmab ta 1300 km². Kibira rahvuspark asub 1600–2666 meetri kõrgusel merepinnast. Aasta keskmine sademete hulk on 1400–2000 mm.
Umbes 96 protsenti rahvuspargi territooriumist katavad metsad. Peamised puuliigid on Symphonia globulifera, Newtonia buchananii, Albizia gummifera ja Entandrophragma excelsum. Esineb ka roogbambust Arundinaria alpina. Kokku on pargi alalt leitud vähemalt 644 taimeliiki.
Mägedes pesitseb üle 200 linnuliigi, sealhulgas Ida-Aafrika riftivööndi piirkonna endeeme. Lindude hulgas on hiidturako.
Rahvuspargis elab ligi sada imetajaliiki, sealhulgas paavianid, šimpansid ja pärdiklane Procolobus tephrosceles.
Pargis on kuumaveeallikaid.
Rahvusparki ohustavad puude langetamine, bambuse lõikamine, tulekahjud ja salaküttimine. Rahvuspark on kannatanud relvastatud jõukude kontrollimatu tegevuse, maastikupõlengute (näiteks septembris 2000 põles 150 ha ulatuses maastikku), ebaseadusliku koriluse, põlluharimise, metsaraiumise, kullaotsimise, salaküttimise, ravimtaimede otsimise, karjatamise, kivisöe tootmise ja julgeolekumeetmete tõttu. Kaitstav maastik on oluliselt laastatud.
Kibira rahvuspargi territooriumil asub piirkonna suurim pais ning mitu hüdroelektrijaama, mis toodavad umbes poole riigi elektrienergiast.
Briti Akadeemia
pisi|Briti Akadeemia [[logo]] pisi|Briti Akadeemia asub [[Londoni kesklinnas aadressil 10–11 Carlton House Terrace]]
Eesti teadlastest valiti 1977. aastal Juri Lotman Briti Akadeemia välisliikmeks.
Johannes Kuusemets
Johannes Kuusemets (24. aprill 1900 Raikküla vald – 7. september 1968 Tallinn) oli eesti kontrabassimängija ja muusikapedagoog.