cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Theodor Pool
Elulugu
Ajakirja Uus Talu asutaja ja tegevtoimetaja ning sarja "Wäike põllumeeste kirjawara" toimetaja (koos ning ) ja põhiautoreid.
Aastast 1925 pidas Tori vallas Piistaoja talu (sünnikoht), arendas sellest Eesti parima majandi ja talu karjast parima eesti mustakirju veise sugulava. Rajas eeskujulikud kultuurkarjamaad, heal tasemel juurviljakasvatuse, propageeris silotegemist. Võttis 1938 talus kasutusele masinlüpsi ja elektritara.
Küüditati 1941 ja hukati 1942.
Tänapäeval asuvad Piistaojal veisekasvatuskatsejaam ja Theodor Pooli Talumuuseum]]. Üle 300 teadustrükise.
Martin Reim
Martin Reim (sündinud 14. mail 1971 Tartus) on Eesti jalgpallitreener ning endine Eesti jalgpallikoondise poolkaitsja ja hilisem peatreener.
Theodor Pool
Poliitikas
Theodor Pool oli:
Martin Reim
Aastail 1992–2009 esindas ta Eestit 157 korda, mis teeb temast kõige enam koondisemänge pidanud Eesti jalgpalluri. 2007. aasta augustist kuni 2009. aasta novembrini oli ta ühtlasi Euroopa rekordinternatsionaal. Valdav osa Reimi klubikarjäärist möödus FC Floras, kus oli ka tema esimene ametikoht treenerina.
Klubi
Martin Reimi koduklubi oli valdavalt Tallinna FC Flora (1992–1999, 2001–2008).
Koondis
Martin Reim mängis koondises aastail 1992–2009 ja lõi 157 kohtumises 14 väravat. Oma debüüdi koondises tegi Reim 3. juunil 1992 sõpruskohtumises Sloveeniaga. Ta viibis platsil kõik 90 minutit. See oli koondise esimene kohtumine pärast taasiseseisvumist. Samas mängus tegid oma debüüdi ka Mart Poom, Meelis Lindmaa, Urmas Kaljend, Urmas Hepner, Igor Prins, Toomas Kallaste, Indro Olumets, Sergei Ratnikov, Tarmo Linnumäe, Risto Kallaste, Viktor Alonen, Aleksandr Puštov, Urmas Kirs, Marko Kristal. Mäng Lõppes viigiga 1:1. Reim oli mängupäeval 21-aastane. Koondises mängimise lõpetas ta 2007. aastal, lahkumismängu pidas 6. juunil 2009 Ekvatoriaal-Guinea vastu.
Louise
Ameerika Ühendriikides on selle nime populaarsus aja jooksul oluliselt vähenenud. Aastail 1908–1920 kuulus see 20 kõige populaarsema tüdrukutele pandava nime hulka ja kõrgeim koht oli 17. Seevastu 1938. aastal langes nimi välja 50 populaarsema tüdrukunime hulgast, 1949. aastal 100 populaarsema tüdrukunime hulgast, 1961. aastal 200 populaarsema tüdrukunime hulgast, 1972. aastal 500 populaarsema tüdrukunime hulgast ja 1992. aastal 1000 populaarsema tüdrukunime hulgast.
Martin Reim
Karjääri statistika
''Uuendatud seisuga 23. september 2016''
Koondis
''Uuendatud seisuga 23. september 2016''
Kätised
Tänapäeval valmistatakse kätiseid mitmeks otstarbeks: jne.
Claudia Schiffer
Claudia Schiffer (sündinud 25. augustil 1970 Rheinbergis Saksamaal) on saksa supermodell ja näitleja, kelle populaarsuse kõrgaeg oli 1990. aastatel.
Elulugu
Modellitööd alustas ta 1987. aastal, mil sai töökoha Düsseldorfi ööklubis. Mõni nädal hiljem poseeris ta ajakirjas ELLE ning pärast seda sai tööd Chaneli moemajas. 1990. aastate alguses osales ta Põhja-Ameerikas Guess? teksade reklaamis.
Ta on mänginud ka mõnes filmis ja muusikavideos. Näiteks ansambli Westlife muusikavideos, mis tehti Billy Joeli laulu "Uptown Girl" kaverile, mängis ta vallatut uptown girl 'i 'äärelinna tüdrukut'. Ta osales ka Bon Jovi videos "Thank You for Loving Me". 1993. aastal mängis koguperefilmis "Richie Rich".
Schiffer oli kuus kuud kihlatud mustkunstnik David Copperfieldiga, kuni 1999. aastal tutvus Tim Jefferiesiga. Ajakiri Paris Match kirjutas, et kihlus võis olla lepinguline, kuid hiljem on Prantsuse kohus leidnud, et see väide on küsitav.
25. mail 2002 abiellus ta filmiprodutsent Matthew Vaughniga. Neil on kaks last: poeg Caspar Matthew (sündinud 2003) ja tütar Clementine (sündinud 2004). Paar elab Londonis.
Meedias
Ta on supermodelli nimetuse kohta öelnud: "Supermodelle, nagu me kunagi olime, ei ole enam." Tema arvates vastab ainult Gisele Bündchen supermodelli nimetusele.
Isiklikku
Schiffer on 180 cm pikk ja kaalub 58 kg. Ta on sinised silmad ja blondid juuksed.
Aia Ilu
'Aia Ilu' on aed-õunapuu sort.
Sordi aretas Polli katsebaasis Aleksander Siimon antoonovka vabal tolmlemisel saadud seemikust 1946. aastal.
'Aia Ilu' on sügissort. Vili valmib septembris ja säilib paar kuud. Vili on väga suur (250...300 grammi), ümar kuni tömpkooniline, üle vilja ulatuvate vähemärgatavate kantidega. Koor on keskmise paksusega. Valminult on õun täiesti kollane, päikesepoolsel küljel võib olla ka õrnalt punakas.
Viljaliha on kollakasvalge, keskmise tihedusega, mahlane, magushapu, nõrga aroomiga. Õun sisaldab rohkesti C-vitamiini ning sobib hästi kuivatamiseks ja kompotiks.
Ükskõik
Ükskõik oli 1986–1989 tegutsenud eesti ansambel, Metro Luminali eelkäija.
Laulud "Kodu" (Hando Runneli tekstile) ja "Tänavapoiss" ilmusid 1987. ja 1988. aastal välja antud kogumik­kassettidel "Young Rockers". Bändi salvestistest on säilinud ka koopiad lauludest "Kolmas", "Sai teada poiss" (originaalis: Ilmar Trulli luuletus "Selline lugu"), "Mustad Pilved", "Kusagil ootab mind keegi".
Norra kirjanike loend
Siin on loetletud norra kirjanikke.
Soo-nõiahammas
Soo-nõiahammas (Lotus uliginosus) on liblikõieliste sugukonda nõiahamba perekonda kuuluv taim.
Erik Eriksson
Erik Eriksson ehk Erik XI, hiljem on teda nimetatud ka Erik Kokutav ja Lombakas (1216 Taanis – 2. veebruar 1250) oli Rootsi kuningas esmalt alaealisena 1222–1229 ja hiljem alates 1234 kuni oma surmani.
Erik sündis pärast oma isa surma ja asus kuningatroonile 1222 pärast kuningas Johan Sverkersson noorema surma. Juba 1216, kui Johan Sverkersson kuningaks valiti, tahtis paavst vastsündinud Erikut Rootsi monarhiks. Rootsi kõrgülikud eelistasid siiski Johanit, kes siis oli 15-aastane ja seega küps ise otsustama. Pärast 7 aastat troonil alaealisena kukutati Erik võimult pärast lüüasaamist Olustra lahingus aastal 1229. Rootsit oli selle aja jooksul juhtinud nõukogu, millesse kuulus võimu haaranud Knut Holmgersson hüüd nimega Pikk. Aastal 1234 Knut II suri ja Erikust sai taas kuningas. Ta püsis troonil kuni oma surmani (1250). Eriku valitsemise ajast (1224) pärineb Rootsi kuninglik vapp. Vapil on kujutatud kolme kroonitud leopardi.
Erik oli abielus Katarina Sunesdotteriga Bjälbo suguvõsast, kuningas Sverker Karlsson noorema tütretütrega. Ta suri lastetult ja on maetud Varnhemi kloostrikirikusse.
Eriku kroonika kohaselt oli kuningas Erik lombakas ja kokutas. Sellest lähtudes on teda edaspidi kirjanduses nimetatudki ”Erik Lombakaks ja Kokutajaks”.
Yale
Yale võib tähendada järgmist:
Mstislav Zapašnõi
Mstislav Mihhailovitš Zapašnõi (vene keeles Мстислав Михайлович Запашный; 16. mai 1938 Leningrad – 22. september 2016 Sotši) on Venemaa tsirkusetegelane (tsirkusejuht, tsirkuselavastaja ja tsirkuseartist).
1958. aastal oli Zapašnõi mängufilmis Mister X peaosa mänginud Georg Otsa dublant tsirkusenumbrites.
Zapašnõi lõpetas 1971. aastal Venemaa Teatrikunsti Instituudi – GITIS režii alal. Aastatel 1992–2003 oli ta Sotši Riikliku Tsirkuse direktor ja kunstiline juht. Aastatel 2003–2009 oli ta riikliku tsirkusekompanii Rosgostsirk peadirektor.
Anija vald (1939)
Anija vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950.
1939. aasta vallareform
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Anija valla maa-alast, välja arvatud Aavere küla ja Pillapalu asunduse maa-alad ning Anija asunduse läänepoolse osa maa-ala kuni taludeni nr. A-122 ja A-151, viimased kaasa arvatud; senise Raasiku valla Paasiku küla ja asunduse maa-aladest; senise Peningi valla Kiviloo mõisa järgi oleva Soo-otsa talu ja metsakvartaalide nr. 25, 26, 29, 30 ja 31 maa-aladest; senise Alavere valla Uuearu, Pikva, Arava, Soo-otsa, Jõeääre ja Kuusiku külade ning Alavere ja Pikva asunduste maa-aladest. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad 1939. aastal kuulusid Anija valla koosseisu: Anija, Aruoja, Härmakosu, Kehra, Kõrve, Lille, Loo, Pirsu, Pirga, Oja, Ülejõe, Lehtmetsa, Vikipalu, Soodla, Partsaare ja Paasiku külad, Kehra alevik, Kehra riigimõis ja Kehra tehased, Kuusiku, Jõeääre, Pikva, Arava, Uuearu, Soo-otsa ja Rasivere külad ja Alavere ja Pikva asundused.
Arancóni vald
Arancóni vald on vald Hispaanias Soria provintsis.
Anija vald (1939)
1939. aasta vallareform
Vabariigi Valitsuse otsusega 11. aprillist 1940 tunnustati asulaks Anija vallas asuv Kehra alevik ja selle lähem ümbrus.
Arancóni vald
Vallas on järgmised asulad:
Anija vald (1939)
1939. aasta vallareform
Esimene vallavanem oli Johannes Kallang. Vald kuulus Riigivolikogu 17. valimisringkonda, kust valiti Jakob Kalle, ning Raasiku põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Arancóni vald
pisi|tühi|Arancóni kirik
Anija vald (1939)
1939. aasta vallareform
Vallas asus Kehra asula.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega valla maa-alal Anija külanõukogu, Kehra külanõukogu ja Pikva külanõukogu.
Sõjaprintsess Xena
"Sõjaprintsess Xena" (originaalpealkiri "Xena: Warrior Princess") on aastatel 1995–2001 toodetud USA draamasari, mille looja on Robert Tapert.
Elar Kuus
Elar Kuus (kodanikunimega Elmar Kuusik; 17. november 1899 Keeri mõis, Meeri vald, Tartumaa – 6. november 1988 Tallinn) oli eesti lastekirjanik. 1930. aastail kasutas ta ka pseudonüümi Elmar Ramla.
Elukäik
Elar Kuus õppis Peterburi kubermangus Sudela (Volkovo) külakoolis ja aastail 1911–1916 Narva-Jõesuu Eesti Haridusseltsi koolis. Jätkas õpinguid 1916–1918 Rakvere Õpetajate Seminaris, lõpetas 1925 Hugo Treffneri gümnaasiumi Tartus eksternina ja hiljem Tartu Õpetajate Seminari. Aastatel 1926–1930 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ajalugu ja majandusteadust. Selle kõrvalt õppis ka Tartu Konservatooriumis.
Ta töötas aastail 1918–1927 algkooliõpetajana Narva-Jõesuus, Kaareperes ja Tartus, 1928–1929 Tartu Õpetajate Seminaris, 1930–1940 Viljandi Poeglaste Gümnaasiumis ja 1940–1944 Tallinna Pedagoogiumis. Aastail 1944–1945 oli ta Tallinna 1. Tööstustehnikumis ajalooõpetaja.
Aastail 1946–1948 töötas ta noorsooteatri ja 1948–1949 Estonia teatri kirjandusala juhatajana.
Aastail 1950–1954 kandis Elar Kuus Narva vangilaagris karistust enda kirjutatud ajalooõpikute eest. Hiljem keskendus ta kirjandusloomele.
Loominguline tegevus
Pidades ligi 30 aastat õpetajaametit, jõudis ta eesti lastekirjandusse tänu kirjastuse Loodus lastekirjanduse võistlustele. 1936 pälvis ta preemia teosega "Lugu pöialpoisist, kotkast ja sitikast" (ilmus samal aastal sarjas "Looduse Lasteraamat"). Jutustus "Kodukäijad seiklevad: kolm väikest inimest erapooletul ribal suvel 1918" ilmus lugejani 1937 sarjas "Rahvaraamat". 1938. aastal sai ta Looduse lastekirjanduse võistlusel taas auhinna. Seekord muinasjutu "Jänesepoeg, kes luuletas" eest.
Elar Kuusi kõige tuntum teos "Memme musi" ilmus ajakirjas Täheke 1966. aastal. Tema jutukesi ilmus kogumikes, ajakirjades Täheke, Pioneer ja Nõukogude Naine ning ajalehes Säde.
Isiklikku
Ta sündis Tartumaal Nõo kihelkonnas Keeri mõisas mõisa puusepa Kustav Kuusiku (sündinud Kudina mõisas Maarja-Magdaleena kihelkonnas Põhja-Tartumaal) ja Leena Kuusiku (sündinud Rätsep) viienda, noorima lapsena. 1905. aastal põgenes pere mustsajalaste eest ingeri külla Sudelasse (Volkovo) Peterburi kubermangu. Lapsepõlv möödus Prillitsa mõisas. 1910 kolis pere tagasi Eestisse Narva-Jõesuusse. 1926. aastal abiellus Elmar Kuusik Narva-Jõesuus arsti haridusega Alma Rohdega (lõpetas Tartu Ülikooli 1926). Nende abielust sündisid tütar Ene Kuusik Helaia (arst) ja poeg Aare Kuusik (bioloog-entomoloog). Pärast sõda algas pikk kooselu lastekirjaniku Aino Tigasega, kellega koos ilmus 1959 lasteraamat "Meie Ott". Maetud Tallinna Metsakalmistule oma elukaaslase Aino Tigase kõrvale.
Olles väga andekas, valdas ta ka vene, prantsuse, saksa, inglise, soome ja esperanto keelt. Soome keel oli tema lapsepõlves kodune keel. Armastas klaverimängu ja unistas saada muusikuks. Harjutas Rakvere Õpetajate Seminaris olles õhtuti viiulimängu ja harmooniumi. Mängis seminari orkestris flööti, klarnetit, saksofoni ja muid pille.
Paderborn
Paderborn on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal, Paderborni kreisi keskus. Asub Paderi jõe äänes.
Ajalugu
799. aastal toimus Paderbornis Riigipäev. Seal kohtusid Karl Suur ja paavst Leo III ning pidasid nõu Karl Suure keisriks kroonimise üle, kuid kokkuleppele ei jõutud.
Teise maailmasõja ajal hävis Briti ja USA õhujõudude pommirünnakute tagajärjel 85% Paderborni kesklinnast. Suurimad pommirünnakud olid 1945. aasta 17. jaanuaril, 22. märtsil ja 27. märtsil.
Külma sõja ajal paiknes linnas Briti garnison.
Sõpruslinnad
Paderbornil on kuus sõpruslinna.
Välislingid
Paderborni koduleht
Kaheldav nõiahammas
Kaheldav nõiahammas (Lotus ambiguus) on liblikõieliste sugukonda nõiahamba perekonda kuuluv taim.
Maahoki olümpiamängudel
right|180px|Olümpiarõngad 200px|right|Maahoki
Maahokit mängitakse olümpiamängudel meeste võistlusena alates 1908. aasta suveolümpiamängudel Londonis, kus osales kuus võistkonda, sealhulgas neli Suurbritanniast ja Iirimaalt.
Maahoki ei kuulunud 1924. aasta suveolümpiamängude programmi Pariisis rahvusvahelise alaliidu puudumise tõttu. Rahvusvaheline Maahoki Föderatsioon (FIH, Fédération Internationale de Hockey) asutati samal aastal Pariisis vastusena olümpiamängudelt eemale jäämisele. Meeste maahokist sai püsiv olümpiaala järgmistel olümpiamängudel, 1928. aasta suveolümpiamängudel Amsterdami.
Pikka aega domineeris India olümpiamängudel, võites aastatel 1928–1964 meeste seitse olümpiavõitu kaheksast. Hiljem domineeris Pakistan, võites aastatel 1956–1984 kolm kuld- ja kolm hõbemedalit. India võitis oma viimase maahoki olümpiavõidu 1980. aasta suveolümpiamängudel Moskvas ja Pakistan neli aastat hiljem 1984. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses.
Esimene naiste olümpiamäng maahokis toimus ROK-i heakskiidul 1980. aasta suveolümpiamängudel. Kunstmurul mängiti maahokimänge esmakordselt 1976. aasta olümpiamängudel Montréalis.
Kuni 1988. aasta olümpiamängudeni oli turniir kutseline, kuid FIH kehtestas kvalifikatsioonisüsteemi alates 1992. aasta mängudest. India on 11 medaliga (8 kuld-, 1 hõbe- ja 2 pronksmedalit) juhtiv riik meeste medalite üldarvestuses. Nii meeste kui ka naiste üldarvestuses on juhtival kohal Holland 17 medaliga (5 kuld-, 6 hõbe- ja 6 pronksmedalit). India on juhtpositsioonil ka enim kuldmedaleid võitnute üldarvestuses.
Meeste turniirid
1920. aastal osales ainult neli riiki ja toimusid alagrupi mängud, mille tulemusel selgusid medalivõitjad. 1932. aastal toimus kolme osalenud riigi vahel turniir ja nii selgusid medalivõitjad.
Naiste turniirid
1980 ja 1984. aastal eraldi medalimänge ei peetud ja medalikohad selgusid alagrupi mängude põhjal. 1984. aasta USA ja Austraalia lõpetasid täpselt sama arvu punktide ja sama väravate vahega. Vastastikusel tulemusel polnud mingit tähtsust, kolmanda koha eest võeti kasutusele karistuslöögid; tulemus: 10-5 USA jaoks.
Shīrīn ‘Ebādī
thumb|Shīrīn ‘Ebādī 2005. aastal Shīrīn ‘Ebādī (pärsia شیرین عبادی; sündinud 21. juunil 1947) on Iraani jurist ja inimõiguste aktivist, kes 2003. aastal pälvis Nobeli rahuauhinna demokraatia ning inimõiguste, eriti naiste ja laste õiguste, kaitsmise eest. Ta on esimene iraanlane ja esimene mosleminaine, keda Nobeliga pärjatud.
Frank Sinatra
Sinatra mõlemad vanemad olid itaalia immigrandid: isa Anthony (Saverio Antonino Martino Sinatra) oli pärit Lercara Friddist Sitsiilias ja ema Dolly (Natalina Maria Vittoria Garaventa) oli Lumarzost Liguurias. Dolly vanemad ei kiitnud tütre abielu sitsiillasega heaks, mispeale nad abiellusid salaja 14. veebruaril 1914.
Shīrīn ‘Ebādī
Ta asutas Iraani Lasteõiguste Toetamise Assotsiatsiooni (Children's Rights Support Association).
Frank Sinatra
Läbi seitsme kümnendi kestnud karjääri jooksul salvestas Sinatra suure hulga klassikalisi albumeid nagu "In the Wee Small Hours", "Songs For Swingin' Lovers", "Come Fly With Me", "Only the Lonely" ja "September of My Years" koos mitmete tuntud lauludega nagu "My Way", "New York, New York", "Strangers in the Night" ja "It Was a Very Good Year".
Shīrīn ‘Ebādī
Novembris 2009 teatas Shīrīn ‘Ebādī, et Iraani ametivõimud konfiskeerisid talle antud Nobeli auhinna medali ja aukirja ning nõuavad auhinnasummalt maksude tasumist.
Frank Sinatra
Tema plaate on müüdud rohkem kui 250 miljonit; Sinatra ja tema muusika on jätkuvalt populaarsed ka praegu.
Näitlejana muutus ta kõrgelt hinnatuks oma esinemistega filmides nagu "From Here to Eternity" ("Siit igavikku"; 1953), "The Man with the Golden Arm", "Suddenly", "Pal Joey", "Ocean's Eleven", ja "The Manchurian Candidate".
Andres Ots
Andres Ots (sündinud 3. oktoobril 1944 Tallinnas) on eesti näitleja ja laulja.
Seejärel suunati ta Pärnusse Lydia Koidula nimelisse draamateatrisse, kus ta esines ka mitmes muusikalavastuses, nagu Gerd Natschinski "Servus, Peter" (1970), Ernst Bruun Olseni "Billy Jacki lugu" (1970) ja Agnieszka Osiecka "Murelimaik" (1971). 1974. aastal siirdus ta Eesti NSV Riiklikku Noorsooteatrisse, kus töötas kuni 2010. aastani. Praegu töötab ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis lavakõne õppejõuna.
Lauljana on Ots tegev olnud alates 1965. aastast, mil ta oli vokaalartist orkestris Rütm. 1968. aastal tuli ta esikohale vabariikliku estraadilauljate konkursi nooremas grupis, 1980. aastal osutus ta ka parimaks etlejaks Voldemar Panso nimelisel konkursil.
Isiklikku
Andres Otsa vanemad olid näitlejad Jori Ots ja Made Varango.
Laura Põldvere
pisi|Laura Põldvere (2007) Laura Põldvere (2013–2016 Laura Remmel ; esinejanimi ka Laura; sündinud 30. augustil 1988) on eesti laulja.
Haridustee
Ülenurme laulustuudios õppinud Laura on lõpetanud muusikakoolis viiuli eriala, laulnud Anne Adamsi stuudios, õppinud Ursel Oja käe all ja Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.
Pärast Miina Härma Gümnaasiumi lõpetamist läks Laura edasi õppima Ameerikasse Bostoni Berklee Muusikakolledžisse.
Elu
Laura sai üldsusele tuntuks Eurolaulu finaalvooru pääsemisega nii ansambli Suntribe koosseisus lauluga "Let's Get Loud" kui ka soololauluga "Moonwalk". Eurovisiooni poolfinaali pääses Laura pärast Sky Plusi võistlusel osalemist, mille peaauhind oli Sven Lõhmuse kirjutatud laul. Oma soololauluga saavutas ta teise koha ja sõitis 2005. aasta kevadel Suntribe'iga Eestit esindama Kiievisse Eurovisioonile. Laul ei jõudnud Eurovisiooni lõppfinaali, pälvides poolfinaalis 20. koha.
Laura võitis 2005. aasta lauluvõistlusel "Kaks takti ette" esikoha. Erinevalt Eurovisioonist sai Laura siin laulda seda, mis talle tõesti hingelähedane – džässi.
2007. ja 2009. aasta Eurovisioonil edastas Laura maailmale Eesti rahvahääletuse tulemused.
1. septembril 2007 tuli välja tema debüütalbum "Muusa", millest sai Eesti järgmise aasta album. Samal päeval alustas ta oma kooliteed Berklee kolledžis.
2013. aastal võitis Lätis rahvusvahelisel lauljate võistlusel Riga Jazz Staue teise koha.
2013. aastal hakkas Laura esinema ka koosseisuga "Carrot Lights", kuhu kuuluvad tema ise, Joel-Rasmus Remmel ja Kaspar Kalluste.
2014. aasta sügisel ilmus Carrot Lightsi debüütalbum "Carrot Lights".
2015. aasta lõpus pääses Laura lugu "Supersonic" võistluse Eesti Laul 2016 poolfinaali. "Supersonic" ilmus singlina 3. detsembril 2015. Laul pääses finaali ja saavutas 2. koha. Võitis Jüri Pootsmann.
Ta osales 2016. aasta sügishooajal meelelahutussaates Su nägu kõlab tuttavalt.
2017. aasta Eesti Laulul võitis ta koos Koit Toomega esitatud lauluga "Verona" esikoha ning esindas Eestit 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis. Eurovisioonil laul teisest poolfinaalist edasi ei pääsenud.
Isiklikku
Laura isa on ettevõtja Ailar Põldvere ja onu oli Oleg Ljadov. Detsembris 2016 suri Laura vend Gregor Tais. Laura oli aastatel 2014 kuni 2016 abielus pianist Joel-Rasmus Remmeliga; endise abikaasa isa on kontrabassist ja pedagoog Taavo Remmel (sünd. 1964), isa vend on Tartu Salemi baptistikoguduse pastor Meego Remmel ja vanaisa Aamo Remmel (sünd. 1936) on Viljandi baptistikoguduse pastor. Aprillis 2016 sai teatavaks, et paar on otsustanud abielu lahutada.
Balti nõiahammas
Balti nõiahammas (Lotus balticus) on liblikõieliste sugukonda nõiahamba perekonda kuuluv taim.
Babelthuap
thumb|Rannik [[Melekeoki juures]] Babelthuap ehk Babeldaob on saar Mikroneesias, üks Karoliinidest. Pindala 373 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 242 m (Ngerchelchuusi mägi). Kuulub Belaule.
Ahvenamaa lipp
thumb|[[Pilt:FIAV historical.svg|23pxAhvenamaa mitteametlik lipp 1922-1954]] Ahvenamaa lääni lipp on Soome autonoomse lääni Ahvenamaa lipp. Lipp võeti ametlikult kasutusele 3. aprillil 1954. See on põhivärvilt sinine, millele on lisatud kahevärviline Skandinaavia rist. Lipu alus on Rootsi lipp, millele on lisatud punane rist. Kollane (PMS 116C) ja sinine (PMS 2945C) pärinevad Rootsi lipult, kollane ja punane (PMS 186C) aga Soome vapilt. Lipu väljad on jaotatud horisontaalselt 16+3+4+3+26 ja vertikaalselt 12+3+4+3+12.
Ahvenamaa eelmine lipp oli horisontaalsete võrdsete väljadega sini-kolla-sinine lipp, mis oli mitteametlikult kasutusel 1922-1954.
Éomer
Éomer on J. R. R. Tolkieni kolmikteose "Sõrmuste Isand" tegelane.
Sankuru
pisi| thumb|Sankuru jõgi (üleval paremal) suubub Kasai jõkke, satelliidipilt
Sankuru on jõgi Aafrika lääneosas Kongo Demokraatlikus Vabariigis. Jõgi algab Katanga lavamaalt. Ülemjooksul on kärestikuline, voolab valdavalt põhja. Alamjooksul pöördub läände. Suubub paremalt Kasaisse. Jõe pikkus on 1230 km, see on Kasai pikim lisajõgi. Ülemjooksul nimetatakse jõge Lubilanjiks.
Éomer
Taust
Pärast vanemate surma läksid Éomer ja Éowyn elama oma onu kuningas Théodeni ja tema poja Théodredi juurde. Kuningas ja tema poeg kohtlesid neid kui oma lähikondlasi.
Iseloom
Éomer armastas oma onu, onupoega ning õde väga. Ka tema armastus oma kodu ja kuningriigi vastu oli tugev ning ta jäi oma riigile ustavaks isegi siis, kui see tähendas talle oma armastatud riigist lahkumist.
Éomer kasvas pikaks ning tugevaks ning sai osavaks ratsutamises ning sõdimises. Temast sai Ratsuri Margi kolmas marssal, kes valvas ja kaitses edukalt oma kompaniiga maa piire, nagu ka tema isa omal ajal.
Kuid Rohanit ei ohustanud mitte üksnes väljastpoolt tulevad vaenlased, vaid ka vaenlased nende endi keskel. Nende onu kuningas Théoden langes sügavale Grima Ussikeele mõju alla. Grima oli aga Sarumani sokutatud saadik, kes mürgitas kuninga meeli. Grima ei suutnud Théodredi ja Éomeri teineteise vastu pöörata. Seega püüdis ta veenda kuningat, et Éomer on liialt ambitsioonikas. Sellele vaatamata jäi Éomer oma kuningale ustavaks ja toetas teda kõiges.
Tulge minu juurde kõik, kes teie vaevatud ja koormatud olete, mina tahan teile hingamist saata
Ajalugu
1870. aastal õnnistati ehitatav Kaarli kirik sisse, kuid siseviimistlus ja altarimaalid võtsid veel aega.
Arhitekt Otto Pius Hippius oli Itaalias rännates näinud mosaiigis tehtud Kristuse kujutusi, mis jätsid talle sügava mulje. Ta soovitas ka Kaarli kirikule tellida altaripildiks kui mitte mosaiigis, siis vähemalt freskotehnikas altarimaali. Ilmselt oli tema ka see, kes soovitas pöörduda Johann Köleri poole, sest viimane oli kiriku ehituse vastu suurt huvi üles näidanud. Ilma piilariteta ruum võimaldas tol ajal kirikutes peaaegu ainulevinud eraldiseisva altaripildi asemel luua hoopis mõjuvama ja suurejoonelisema altaripildi seinamaalina apsiidi võlvil. Sellise lahendusega sai Hippius arvestada juba kiriku projekteerimisel.
Köler maalis fresko tasuta ning see võttis tal aega kümme päeva. Altarimaal valmis 23. juulil 1879 (vana kalendri järgi) ning selle pidulik ning rahvarohke sisseõnnistamine toimus 29. juulil.
Éomer
Iseloom
Suurimat ohtu Sarumani plaanile kujutasid Théodred ja Eomir. 3019. aastal saadabki Saruman välja väed tapmaks Théodredi. Esimese lahingu peavad väed vastu, kuid Théodred saab raskelt haavata ning sureb mõni päev hiljem. Järgmisel päeval pärast lahingut saab Éomer jälile tõsiasjale, et Saruman on need orkid sinna saatnud – osa orkidest kannab kiivreid, millel on Sarumani käe valge jälg. Éomer hakkab kahtlustama liitu Sarumani ja Sauroni vahel. Ta soovib orkidele vastu astuda, kuid Grima veenab Théodenit, et vastupanul pole mõtet, ja jätab niiviisi Rohani maad piisava kaitseta. Éomer tahab seepeale kallale söösta Grimale, keda ta kahtlustab reetmises ning seetõttu laseb Grima ta maalt välja saata koos oma ustavate ratsanikega.
Tulge minu juurde kõik, kes teie vaevatud ja koormatud olete, mina tahan teile hingamist saata
Ajalugu
Maalil domineerivad sinine ja punane toon. Tõenäoliselt oli Kölerile eeskujuks Kopenhaageni Jumalaema kiriku Kristuse kuju, mille oli teinud Bertel Thorvaldsen.
Éomer
Iseloom
Éomer ratsutab oma kompaniiga orkide järgi ning Fangorni Metsa juures saavadki nad orkid kätte. Sinna tuleb kamp uruk-haisid, kes on minemas Raudlinna ja kes asuvad rohirrimitega võitlusesse. Ratsanikud kaitsevad end ja piiravad vaenlase sisse. Urukite liider Ugluk püüab nende käest metsa põgeneda, kuid Éomer läbistab ta oma mõõgaga. Rohirrimid peavad maha ägeda lahingu ega jätta ühtegi orki ellu, laipadele panevad nad tule otsa. Lahingus kaotavad nad 15 meest ja 12 hobust, langenud matavad nad maha.
Tulge minu juurde kõik, kes teie vaevatud ja koormatud olete, mina tahan teile hingamist saata
Ajalugu
Köler kasutas Kristuse prototüübina Hiiumaa meest Villem Tamme, kes olevat enne surma ka Tallinna külastanud, et fresko oma silmaga ära näha.
Éomer
Iseloom
Tagasiteel Endorasse kohtab Éomer oma ratsanikega kolme võõrast: inimest, päkapikku ja haldjat, kes näikse ilmuvat eikusagilt. Éomer küsib nende nimesid ja pärib, mis toob neid Rohanisse. Saanud teada, et võõrad tulevad Lothlórienist, küsib Éomer, et vahest on nad siis Emand Galadrieli nuhid. Seepeale vihastab Gimli nii väga, et Éomer ja Gimli on peaaegu võitlusse astumas, kuni võitlusvalmis Legolas samuti nende vahele astub, et kaitsta oma sõpra.
Tulge minu juurde kõik, kes teie vaevatud ja koormatud olete, mina tahan teile hingamist saata
Kultuuriloos
Oma raamatus "Kolmandad mäed" on Jaan Kross võtnud teose aluseks fresko loomisprotsessi ning kirjeldanud kunstniku siseheitlust, kui ta teada saab, et Jeesus Kristuse prototüübiks valitud Ilus Villem on tegelikult õel ja kuri inimene.
Éomer
Iseloom
Kuid siis sekkub Aragorn. Ta tutvustab end Aragornina, Isilduri pärijana, ning tõmbab seepeale tupest mõõga – Andurili mõõga, mis oli murtud, kuid on nüüd taassepistatud. Éomeris äratas see aukartust ning ta kuulas ära kolme võõra jutustuse nende rännakust Rivendelli, Gandalfi ning Boromiri kaotusest. Sellest, kuidas nad jälitavad orke, kelle käes on nende sõbrad kääbikud Ilomac Kangepukk ja Peregrin Tukk. Éomer on kuuldust hämmingus.
Kuigi Rohani seadus keelas võõraid ilma kuninga loata riiki laskmast, otsustab Éomer lubada neil oma rännakut jätkata. Ta annab neile 2 hobust, kelle peremehed langesid võitluse orkidega, ja palub neil õigustada oma usaldust nende vastu sellega, et nad tagastaksid hobused Edorases.
Kui Éomer jõuab tagasi Rohani, süüdistab Grima teda allumatuses kuninga käsule ning selles, et ta lubas orkid ning võõrad vabalt Rohani. Ta laseb Éomeri selle eest aresti panna ning võtab temalt ta mõõga nimega Guthwinei. Viimaks tuleb Hama teda vabastama ja Éomer küsib oma mõõka. Ta pakub seda kuningas Théodenile öeldes: "Võta see, kallis isand! See on alati olnud sinu teenistuses."
Éomer on ülirõõmus, kui avastab, et kuningas Théoden on vabastatud Grima mõju alt. Grima sepitsused Sarumaniga on paljastatud. Éomer sooviks Grima tolle reetlikkuse ja kogu kurjuse eest tappa, aga Gandalf peatab Éomeri ja Théoden laseb Grimal vabalt lahkuda.
Kuningas tagastab Éomeri mõõga ja nimetab ta enda pärijaks. Éomer otsustab juhtida rohirrimi ratsanike lahingus Sarumani vastu ja seab Endorasesse välja valve. Éomer palub Gimlit, kas too ratsutaks temaga koos ta hobusel ning kas Aragorn ning Legolas ratsutaksid temaga koos ning nad nõustuvad. Järgmisel päeval kohtavad nad skaut Ceorli, kelle käest kuulevad, et rohirrimite väed on kandnud suuri kaotusi kokkupõrkes Sarumani tohutute vägedega. Gandalf soovitab seepeale Théodenil juhtida oma väed Helmi sügavikku ja lubab nendega seal kohtuda.
Ruprechti nõiahammas
Ruprechti nõiahammas (Lotus ruprechtii) on liblikõieliste sugukonda nõiahamba perekonda kuuluv taim.
Al Pacino
pisi|Al Pacino (2004) Al Pacino (õieti Alfredo James Pacino; sündinud 25. aprillil 1940 New Yorgis) on USA näitleja, kes on eelkõige tuntud Michael Corleone kehastajana filmitriloogiast "Ristiisa" ja Tony Montana osatäitjana filmist "Arminägu".
Pacino sündis Manhattanil itaalia päritolu vanemate Salvatore Pacino ja Rose Gerardi peres. Vanemad lahutasid abielu, kui Pacino oli kõigest kaheaastane, ning ta kolis koos emaga Bronxi vanavanemate juurde.
Filmiauhinnad
1972 mängis Pacino filmis "Ristiisa" Michael Corleonet. Selle rolli eest nimetati ta Oscari kandidaadiks parima kõrvalosatäitja kategoorias, Kuldgloobuse kandidaadiks draamanäitleja kategoorias ning Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinna kandidaadiks parima uustulnuka kategoorias. Ta ei võitnud neist ühtki.
1973 mängis ta nimiosalist filmis "Serpico". Selle rolli eest nimetati ta Oscari, Kuldgloobuse ja BAFTA auhinna kandidaadiks parima näitleja kategoorias, aga võitis neist üksnes Kuldgloobuse.
1974 mängis ta filmis "Ristiisa 2" Michael Corleonet. Selle rolli eest nimetati ta taas Oscari, Kuldgloobuse ja BAFTA auhinna kandidaadiks, neist võitis ta viimase.
1975 mängis ta filmis "Lämbe pärastlõuna" pangaröövlit Sonny Wortzikit. Selle rolli eest nimetati ta samuti Oscari, Kuldgloobuse ja BAFTA auhinna kandidaadiks ning jällegi pälvis ta BAFTA auhinna.
1977 mängis ta nimiosa filmis "Bobby Deerfield". Selle rolli eest nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks draamanäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda.
1982 mängis ta peaosa filmis "Author! Author!". Selle rolli eest nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks komöödianäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda.
1983 mängis ta peaosa filmis "Arminägu". Selle rolli eest nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks draamanäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda.
1989 mängis ta peaosa filmis "Sea of Love". Selle rolli eest nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks draamanäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda.
Samal aastal mängis ta filmis "Ristiisa 3" Michael Corleonet ja nimetati selle eest Kuldgloobuse kandidaadiks draamanäitleja kategoorias. Ta ei võitnud seda auhinda.
1992 mängis ta filmis "Glengarry Glen Ross" ning nimetati selle rolli eest Oscari ja Kuldgloobuse kandidaadiks kõrvalosatäitja kategoorias, aga ei võitnud neid.
Samal aastal mängis ta filmis "Naise lõhn" kolonelleitnant Frank Slade'i ning nimetati selle rolli eest Oscari ja Kuldgloobuse kandidaadiks. Ta võitis nad mõlemad.
pisi|Al Pacino (1996) 1997 mängis ta filmis "Kurjuse kaitsja" Kuradit. Selle rolli eest nimetati ta Saturni kandidaadiks parima näitleja kategoorias, aga ei võitnud seda.
2007 mängis ta filmis "Oceani kolmteist" Willy Banki ja nimetati Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks lemmikpahalase kategoorias, aga ei võitnud seda auhinda.
2010 mängis ta filmis "You Don't Know Jack" Jack Kevorkiani. Sellegi rolli eest nimetati ta Kuldgloobuse ja Emmy kandidaadiks filmi- või lühisarjanäitleja kategoorias ning ta võitis need mõlemad.
Iru vald
Iru vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950.
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Nehatu valla maa-alast; senise Viimsi valla maa-alast; senise Jõelehtme valla Kostivere mõisa järgi oleva Ületee nr 9 talu ja Männiku rabast põhja pool asuvate heinamaade maa-aladest. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad 1939. aastal oli vallas 4598 elanikku. Territooriumi suurus oli 137,07 km² (13 707,21 ha).
Esimene vallavanem oli Konstantin Jüssi.
Vabariigi Valitsuse otsusega 11. aprillist 1940 tunnustati asulaks AS-i Eesti Fosforiit poolt valda rajatav Maardu kaevanduse ja vabriku asupaik ja lähem ümbrus.
21. augustil 1940 oli Irul esimene Eesti naisvallavanem Alide Sommerling.
Vald kuulus Riigivolikogu 18. valimisringkonda, kust valiti Kustav Kurg.
Valla aukodanik oli Johan Laidoner.
Seadlusega 2. märtsist 1945 liideti Iru valla Pirita, Merivälja, Iru-Lepiku ja Kose asula Tallinna linnaga.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Iru külanõukogu, Maardu külanõukogu ja Viimsi külanõukogu.
26. septembril 1950 arvati vald Harju rajooni koosseisu.
Kandava
Kandava (liivi keeles Kāndav) on linn Lätis Kurzemes Tukumsi piirkonnas Abava jõe ääres. Linn asub Riiast 91 kilomeetri kaugusel, merepinnast 75 meetri kõrgusel.
Vaatamisväärsused
Linnas on muistne (kurelaste) linnamägi, ordulinnuse varemed ning terviklik ajalooline linnasüda.
Kaitstavad objektid
Muinsusmälestistest on linnas riikliku kaitse all Kandava vanalinn, Kandava ordulinnuse varemed koos püssirohutorniga, elumaja aadressil Lielā iela 14, Kandava linnamägi ehk Kirikumägi, Kandava luteri kirik koos selle oreli, kantsli ja pihilambiga, Kandava muinaskalmed ja Vilkumuiža järve muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Katkukünka muinaskalmed.
Looduskaitse all on Ozolāji lava tamm, Kandava mets-pirnipuu, Kandava pöök, Talsu iela jalakas, aadressil Abavas iela 6 kasvav saar ja üks nimetu põline tammepuu. Linn jääb täielikult Abava ürgoru loodusparki.
Ajalugu
Kandavat on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1230 ( villa Candowe). Arvatakse, et asula nimi tuleb liivi keelest. Aastal 1253 läks see Liivi ordu valdusse. Ordu rajas kurelaste linnamäele Kandava ordulinnuse, kust hoiti kontrolli all kogu kuralaste Vanema maakonna alasid. Linnus oli Kandava foogtide residentsiks.
Keskajal oli Kandava alev (aastast 1625). Aastail 1645–1676 tegutses seal püssirohuvabrik. Aastal 1710 laastas Kandavat katk. Aastal 1881 oli Kandavas 1520 elanikku, neist 494 olid lätlased, 244 sakslased ja 775 juudid. Linn aastast 1917, kuigi osaliselt sai asula linnaõigused juba aastal 1892. Aastal 1904 valmis linnast mööduv Moskva–Ventspilsi raudtee. 2009. aastani kuulus Tukumsi rajooni. Aastail 1999–2021 oli linn Kandava piirkonna keskus.
Edsger Wybe Dijkstra
Elukäik
Sündinud Rotterdamis, õppis Dijkstra Leideni Ülikoolis teoreetilist füüsikat.
1970. aastate alguses asus ta tööle USA-s Burroughs Corporationis. 1984. aastal asus ta arvutiteaduste valdkonnas Schlumberger Centennial Chair kohale, USA Texase ülikoolis (The University of Texas), mis asub Austinis.
2000. aastal läks pensionile. Dijkstra suri 72-aastaselt vähki 6. augustil 2002.
Panus ühiskonda
Tema tugev arvamus goto lausendi halvast mõjust koodi loetavusele ja 1968. aastal avaldatud artiklist põhjustatud järelkaja peetakse tänapäeval põhiliseks mõjutajaks asjaolule, miks antud lausendit laiamastaapselt halvaks siiliks peetakse. Goto asemel soovitas ta kasutada struktureeritud konstruktsioone nagu while tsükkel. Antud põhimõtetest arenes välja struktureeritud programmeerimine. Dijkstrat tunti kui Algol-60 fänni ning ta meeskond implementeeris 1961. aastal Electrologica X1 arhitektuurile esimese ALGOL 60 kompilaatori.
Käsikiri, mida ta tihti kirjutas, kutsutakse EWD, hüüdnime sai ta prefiksi järgi unikaalloenduris. Dijkstra jagas fotokoopiaid EWD-dest oma kolleegidele; paljudest tehti mitmeid fotokoopiaid ja nõnda levisid EWD-d rahvusvahelisse informaatikute kommuuni. Peamiselt on kirjutatud matemaatika ja informaatika teemadel, kuid leidub ka kõnesid jms.
Dijkstra algoritm ehk lühima tee leidmise algoritm on graafi otsimise algoritm, mis lahendab ühe-allika lühima tee probleemi graafidel, kus ei kasutata negatiivseid tee hindasid, tagastades lühima tee puu.
Harilik nõiahammas
Harilik nõiahammas (Lotus corniculatus) on liblikõieliste sugukonda nõiahamba perekonda kuuluv taim.
799
799. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastad: 794 795 796 797 798 - 799 - 800 801 802 803 804
Surnud Linnad
Surnud Linnad on eesti ansambel, mis alustas tegevust 16. mail 1997 Kilingi-Nõmmes. Praeguseks on kollektiiv tegevuse lõpetanud.
Simon von Rietberg
Krahv Simon von Rietberg (surnud enne juunit 1523) oli Liivi ordu liige ja Tallinna komtuur aastatel 1516–1523.
Simoni vanemad olid krahv Johann von Rietberg ja Margareta zur Lippe. Ta sündis Vestfaalis Rietbergi krahvkonnas Rietbergi asulas. Tema suguvõsa oli krahvkonda valitsenud alates 13. sajandist ja vaatamata oma valduste suhtelisele väiksusele oli Vestfaalis küllaltki mõjukas, sest Rietbergi krahvid olid osanud oma mõjuvõimu edukate abieludega laiendada. Nõnda olid Simoni sugulased saanud nii Münsteri, Paderborni, Mindeni kui ka Osnabrücki piiskoppideks.
Simon saabus Liivimaale tõenäoliselt kas 15. sajandi lõpus või 16. alguses. 1510. aastal on teda märgitud Pärnu komtuurina ja 1516. aastal sai temast Tallinna komtuur. Sellel ametikohal oli ta kuni surmani.
Arktiline kliimavööde
pisi|400px|Arktilise kliima ala Arktiline kliimavööde on põhjapoolkeral asuv põhikliimavööde, kus aasta läbi valitseb arktiline õhumass. Sellele kliimavöötmele on iseloomulik madal õhutemperatuur ja väike sademete hulk. Aasta läbi puhuvad pooluse piirkonnast lähtuvad kirdetuuled. Esineb polaaröö ja polaarpäev.
Arktiline kliimavööde hõlmab Arktika piirkonna. Selle lõunapiiriks loetakse juuli keskmise +5 °C samatemperatuurijoont.
Arktilisele kliimavöötmele on iseloomulik arktiline kliima.
Aasta läbi valitsevad siin arktilised õhumassid, millega kaasneb madal õhutemperatuur. Seda põhjustavad päikesekiirte väike langemisnurk, kuni pool aastat kestev polaaröö ning suur albeedo ehk peegelduva kiirguse osa. Suur albeedo on tingitud valge jää ja lumega kaetud pinnasest.
Arktilise kliima aladel on õhutemperatuur madal niihästi talvel (kuni −40 °C) kui ka suvel (juuli keskmine kuni +5 °C). Polaarpäeva ajal on otsekiirguse hulk suur, kuid ilm on ka pilvine ja ududega. Aasta sademete hulk on 100–200 mm. Lähisarktilise kliimale üleminekul areneb tsüklonite tegevus ja sademete hulk suureneb kuni 400 mm aastas.
Köppeni kliimaklassifikatsiooni järgi vastab arktilisele kliimavöötmele kliimatüüp E (polaarkliima), kus kõige soojema kuu keskmine õhutemperatuur on alla +10 °C. Polaarkliima puhul eristatakse omakorda kahte kliimatüüpi: ET (tundrakliima) ja EF (külmakõrb). Tundrakliimas on kõige soojema kuu keskmine temperatuur vahemikus 0...+10 °C. Külmakõrbe kliimas ei ole ühegi kuu keskmine temperatuur üle 0 °C.
Tallinna linnamüür
pisi|Tallinna linnamüür, [[Tornide väljak]] pisi|Tallinna linnamüür, Suur-Kloostri värav ja [[Saunatorn]] pisi|Tallinna linnamüür, [[Müürivahe tänav ja Munkadetagune torn, 2011. aasta kevad]] pisi|Tallinna kaitsemüüride säilinud fragment [[Uus tänav (Tallinn)|Uuel tänaval, 2011. aasta kevad]] pisi|püsti|Tallinna linnamüür [[Rüütli tänav (Tallinn)|Rüütli tänaval, 2011. aasta kevad]] pisi|püsti|Tallinna linnamüür ja Assauwe kaitsetorn, [[Müürivahe tänaval, 2011. aasta kevad]] pisi|püsti|Linnamüür [[Laboratooriumi tänaval, 2011. aasta suvi]]
Tallinna linnamüür on keskajal Tallinna all-linna ja Toompea kaitsmiseks ehitatud rajatiste süsteem.
Esimene Tallinna linnamüür, mis oli küllaltki madal ja tagasihoidlik, ehitati 13. sajandi teisel poolel. Seda nimetati Margareti müüriks, sest käsu selle ehitamiseks andis 1265. aastal Taani kuninga Erik V Klippingi ema Margrete Sambor, kes oli Eestimaa emand (Domina Estoniae).
Tallinna keskaegne linnamüür oli oma aja suurimaid ja tugevamaid kaitsesüsteeme kogu Põhja-Euroopas. Tallinna linnuse (7,30 ha) ja linna (28,00) ringmüüriga ümbritsetud pindala oli 35,30 hektarit. Teiste Eesti linnade keskaegsetest kindlustusi on võimalik hinnata ainult arhiivides säilinud vanade linnaplaanide abil. Linnamüüriga olid ümbritsetud ka Tartu (6,90+20,70~27,60 ha), Uus-Pärnu (4,30+11,40~15,70 ha), Viljandi (4,60+10,20~14,80 ha), Narva (2,60+14,60~17,20 ha) ja Haapsalu linn ja piiskopilinnus. Riia linnuse ja linnamüüri ringmüüriga ümbritsetud pindala oli 2,30+25,10~27,40 ha.
13. sajand
Vanim dokument Tallinna kaitserajatiste ehitamisest pärineb 1265. aastast, kui Taani kuninga Erik V Klippingi ema ja Eestimaa emand Margrete Sambor andis korralduse linnamüüri ehitamiseks. Puitkaitsekäiguga müür koosnes 60–70-st eri kõrgusega ja ilmselt ka eri meistrite ehitatud müürilõigust, mis olid lihtsad, küllaltki madalad (enamasti alla 5 m) ja mitte eriti paksud (allosas alla 1,5 m, rinnatise kohal alla 1 m). Tallinna linna keskaegsete kaitserajatiste uurija Rein Zobel tunnistab Margareti müüri ja praeguse säilinud linnamüüri kokkulangevust.
14. sajand ja Kanne müür
Tallinna all-linna ja Toompead ümbritsevate kindlustuste ehitamist joonele, kus see on linnamüürina tänapäevani säilinud, alustati 1310. aastal Tallinna asehalduriks määratud Johannes Canne (Jens Kanne) juhtimisel.
Kanne müür asendas varasema Margrete kaitsemüüri põhjas ja loodes kuni Suure Rannaväravani ja sealt mööda tänapäeva Laboratooriumi tänavat ümber Püha Miikaeli nunnakloostri kuni Toompea järsakuni. Müüriga haarati linna piiresse tsistertslaste ordu Püha Miikaeli nunnaklooster.
Lõuna pool aga juhiti uus, ehitatud linnamüür mööda tänapäeva Müürivahe tänavat üle Harju tänava Toompeani. Enne Toompea kõrgendikku tegi müür pöörangu põhja poole, suundus Lühikesest jalast mööda ning laskus Pika jala kohal ümber Toompea järsu jalami Nunnaväravasse.
Suurte kaarniššidega müür, mida hakati kutsuma Kanne müüriks, oli 6,5 meetrit kõrge ja 2,3 meetrit paks. Seda täiendas müüri siseküljel asuv kaitsekäik, mis toetus võlvitud kaartele. Erinevalt varasemast ehitusstiilist varustati müürid ripptornidega.
15. sajandi ümberehitused
15. sajandi esimesel poolel ehitati linnamüür ulatuslikult ümber, müür tehti paksemaks ja siseküljele ehitati tugimüürid. Mahukad tööd linnamüüri põhjaküljel algasid pärast Püha Miikaeli kloostrit piirava müüriäärse maa kloostrilt võõrandamist 1422. aastal. Linnamüür ehitati nüüd 11–16 meetri kõrguseks, kaitsekäik, mis asus kas linnamüüri peal või konsoolidel, oli peaaegu 3 meetrit kõrge.
1414. aastast säilinud nimekirjas oli 27 kaitsetorni. 15. sajandi teisel kolmandikul ehitati ümber ja varustati eesväravatega ka kõik linnamüüris olevate läbipääsuväravate väravatornid. Aastatel 1439–1445 täiendati Nunnavärava eesväravat, 1448–1460 ehitati kahe torniga Suure Rannavärava eesvärav, 1448–1453 ehitati Harju värava eesvärav. Aastatel 1453–1456 täiendati merepoolse Väikese Rannavärava kindlustusi, valmisid ka kahe torniga Viru värava eesvärav ja Karja värava eesvärav.
1456. aastal ehitati Lühikese jala väravatorn ja aastatel 1450–1456 rekonstrueeriti Pika jala väravatorn ning ehitati ka nende väravate vahele, Pika jala tänava äärde ja Pika jala väravast Nunnaväravani linnamüür, müürilõigule ehitati kaks torni: Saunatagune torn ja torn, mida nimetati lihtsalt "uueks torniks".
15. sajandi jooksul moderniseeriti linnamüüri kaitsetorne ning ehitati mitu sadultorni ümber linnamüürist eenduvateks poolringilise põhiplaaniga tornideks. 1475. aastal ehitati Kiek in de Köki torn. Kaitsetornid olid enamasti kuni 24 meetri kõrged, nelja-viiekorruselised ehitised, mille ülemine korrus oli lahtise platvormiga ning selle all asusid kaitsekorrused, madalamad korrused olid kasutusel ladudena. Kaitsetornidele ehitati varikatused alles 16.–17. sajandil. Kaitsetornidest erineb arhitektuuriliselt Bremeni torn, mille esimest ja teist korrust kasutati vanglana. 15. sajandi viimasel veerandil täiendati vanal vertikaalsel kaitseprintsiibil ehitatud kaitsetorne Toompeast lõuna pool asuva Kiek in de Köki suurtükitorniga.
Tallinna kaitsevööndi kaitsetornid, loetletud päripäeva alates Pika jala väravatornist kuni Lühikese jala väravatornini: Nunnatorn, Saunatorn, Kuldjala torn, Nunnadetagune torn, Loewenschede torn, Lippe torn, Köismäe torn, Plate torn, Eppingi torn, Grusbeke-tagune torn, Renteni torn, Wulfardi-tagune torn, Suur Rannavärav zwingeri ja suurtükitorniga, Stoltingi torn, Hattorpe-tagune torn, torn Vana vene kiriku juures, Bremeni torn, Munkadetagune torn, Hellemani torn, Viru värav Suure zwingeriga, Hinke torn, Kuraditorn, Assauwe torn, Kitsetorn, Kiek in de Kök, Megede torn, Tallitorn, Seegitagune torn, Saunatagune torn, Tallinna ordulinnuse eesvärav Roosikrantsi torniga – ordulinnus Stür den Kerli, Pika Hermanni, Pilstickeri ja Landskrone torniga, ordulinnuse värava (Kellatorn) ja umbes 13 müüritorni, Sadamatorn.
16. sajand ja uued kaitserajatised
pisi|Viru värava eesvärav augustis 2012 1561. aastal moodustasid kaitserajatised 2,35 km pikkuse ringmüüri, milles oli 27 müüri- ja 8 väravatorni ning kuni 21 eesväravatorni ja muud kivist kaitseehitist. Tallinna linnamüüris oli 16. sajandil 8 väravat, mis omakorda koosnesid tavaliselt mitmest tornist ja neid ühendavatest müüridest. Värava peatornid olid alati neljakandilised, eelväravad varustati sageli ühe või kahe väikese ümartorniga. Tallinna linnamüüri kuulunud Harju värav valmis 1452. aastal, Viru värav ja Väike Rannavärav (1454), Karja värav (1456) ja Nunnavärav (1461). Väravate süsteemi tugevdasid Harju, Karja ja Viru väravates pea- ja eelväravate vahel asunud vesiveskid, mis olid kasutusel 19. sajandini.
Väravatesüsteemist on kuulsamaid Viru tänava alguses säilinud Viru eesvärava tornid, mis on ainsad jäljed kunagisest eesväravast, mis rajati 1447. aastal. Viru eesvärava moodustas pikk müüridega ümbritsetud käik, mille idapoolses välisotsas oli külgtornide ja tõstesildadega väravhoone.
Tallinna linna kaitserajatised pandi proovile 1569. aastal, mil Tallinna lahte saabunud Taani ja Lübecki ühendatud laevastik linna 13 päeva ägedalt pommitas. Aastatel 1570–1571 piirasid Tallinna 7 kuud edutult Moskva ja hertsog Magnuse väed. 1577. aasta alguses piirasid Moskva väed linna kuus nädalat, kuid jälle edutult.
Hilisem aeg
Linnamüüri Suure Rannavärava kompleks koos Paksu Margareetaga ja Laboratooriumi tänava äärne linnamüür koos Köismäe, Plate, Eppingi ja Grusbeke-taguse torniga kuulusid kuni Vene keisririigi lõpuni sõjaväe Inseneride Departemangu valdusse; pärast 1918. aastat võttis objektid oma valdusse Eesti Vabariigi Sõjaministeerium. 1920. aastail oli linnamüür täis ehitatud, enamik torne oli eravalduses, muuhulgas kasutati neid elamutena.
13.–16. sajandil välja kujunenud Tallinna all-linna ümbritsenud keskaegne linnamüür on Põhja-Euroopa üks paremini säilinuid – 2,35 km pikkusest müürist on alles 1,85 km, 46 värava- ja müüritornist on säilinud 28 keskaegset linnamüüritorni ning kolm torni fragmentidena.