cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anrep
Anrepid rüütelkonna matriklis
6. mail 1853 andis Vene keiser Nikolai I Kärstna mõisa harust pärit kindralleitnant Joseph von Anrepile (1796–1860) krahvinna Cecilie Julie Philippine von Elmptiga (1812–1892) abiellumisel krahvitiitli ja laiendatud vapi ning ta hakkas kandma perekonnanime Anrep-Elmpt. See haru kanti lisaks Eestimaa (nr 4), Liivimaa (nr 8) ja ka Kuramaa (nr 315) rüütelkonda.
Ala haru
Liivimaa Helme kihelkonna Ala mõisa (Haus Assikas) haru.
Anrepite suguvõsa vapp
Anrepite vapikilbil on kujutatud kammi, mis väidetavalt oli mõeldud sõjaratsu kammimiseks; see oli viide Anrepite sõjaväeteenistusele. Suguvõsa Liivi- ja Eestimaa harude vappidel oli eripära: kui Liivimaal kasutatud vapil oli kilbil kujutatud kamm must, siis Eestimaal oli see sinine. Anrepite vapp on väga sarnane Delbrücki linna Anreppeni linnaosa siiani kasutusel oleva vapiga.
pisi|Anrepi suguvõsa kabel Anrepi lõvi lähedal [[Kärstnas]]
Mererajoon
Mererajoon oli Tallinna linnarajoon aastatel 1945–1991. Mererajoon oli nii pindalalt kui ka rahvaarvult suurim Tallinna linnarajoon.
Tabasalu kammerkoor
Koori dirigent on Mai Ainsalu.
Mererajoon
Aastatel 1991–1993 kandis nime Idarajoon. Mererajoon moodustati 18. mail 1945 ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusga Tallinna linna rajoneerimise kohta ning oli sel ajal üks neljast Tallinna linnarajoonist koos Nõmme rajooni, Kopli rajooni ja Keskrajooniga.
Tabasalu kammerkoor
Koor on osalenud üldlaulupidudel.
Mererajoon
Haldusorganid
Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi konstitutsiooni § 124. kohaselt oli Riigivõimuorganiteks linnades, rajoonides, Tallinna linnarajoonides, alevites ja maa-asulates vastavad rahvasaadikute nõukogud ning § 132. kohaselt Kohalike rahvasaadikute nõukogude täitvateks ja korraldavateks organiteks olid nende poolt saadikute hulgast valitavad täitevkomiteed.
Territoorium
1945. aastal moodustatud Tallinna Linna Mererajooni kuulus linna idapoolne osa koos linnaga liidetud Pirita, Merivälja, Iru-Lepiku küla ja Kose maa-aladega, mille piirideks on Mere puiestee alates Tallinna lahest, Viru väljak, Tartu maantee linna administratiivpiirini ja linna administratiivpiir Tallinna laheni Meriväljal.
Mererajoon hõlmas Tallinna idapoolse osa, sealhulgas Mere puiestee ja Tartu maantee vahelise osa kesklinnast, Kadrioru, Pirita, Merivälja, Kose, Mõigu, Ülemiste ja mitu muud väiksemat linnaosa ning kogu Lasnamäe.
Aastast 1963 kuulus Mererajooni koosseisu Maardu linn.
Territoorium oli 57,6 km², koos Mererajoonile alluva Maardu linnaga 80,2 km².
Tartu Ülikooli kunstimuuseumi muumiad
pisi|[[Ester Oras tõmbamas välja hammast Tartu Ülikooli kunstimuuseumile kuuluva muumia suust. Radiosüsinikumeetodil ja DNA analüüsiga tuvastati muumia autentsus]] Tartu Ülikooli kunstimuuseumi muumiad on Tartu Ülikooli kunstimuuseumi kogude kolm ehtsat Vana-Egiptuse muumiat. Muumiad pärinevad Otto Friedrich von Richteri ekspeditsioonist, 1819. aastal annetas tema isa need Tartu Ülikoolile. Alates 1981. aastast kuuluvad muumiad taas kunstimuuseumi kollektsiooni, kus neid spetsiaalselt neile loodud Vana-Egiptuse surmakultuuri tutvustavas muumiakambris eksponeeritakse. Muumiad läbisid 2017. aastal põhjaliku interdistsiplinaarse uuringu, mis heitis uut valgust muumiate taustale.
Mererajoon
Territoorium
Mererajooni piirkond oli jaotatud 1971. aastast valimisringkondadeks:
Tartu Ülikooli kunstimuuseumi muumiad
Muumiate päritolu
pisi|Tartu Ülikooli kunstimuuseumi väike muumiapoiss Suur ja väike muumiapoiss, hauas olnud koerlasemuumia ja antiikne võltsitud iibise muumia jõudsid Tartu Ülikooli kunstimuuseumi tänu Liivimaa maanõunikule ja Väimela mõisnikule Otto Magnus von Richterile (1755–1826), kes 1819. aastal kinkis need Tartu Ülikoolile kui oma poja Otto Friedrich von Richteri (1791–1816) pärandi. Ta avaldas lootust, et tema poja lühikeseks jäänud elu ärgitab järeltulevaid põlvi sarnastele teaduslikele ettevõtmistele. Otto Friedrich von Richter sai muumiad 1816. aastal ekspeditsioonil Egiptusse, Nuubiasse, Türki ja Kreekasse. Muumiate täpne päritolu pole teada, sest tema päevaraamatutes ja kirjades puuduvad andmed, kust ja kuidas ta need omandas. Eesti egüptoloogi Sergei Stadnikovi (1956–2015) arvates võivad muumiad pärineda Karnaki, Luxori ja Deir el-Medina piirkonnast Ülem-Egiptuses. Annetatud pärand sisaldas kokku 128 muistist, mille hulgas oli ka vaarao kirjutaja puusarkofaag. Pärandist kuuluvad jätkuvalt Tartu Ülikooli kunstimuuseumile nooruki, poisslapse, koerlase ja iibise muumiad. Kõik teised muistised evakueeriti 1915. aastal Venemaale, kus nad praegu asuvad Voronežis Ivan Kramskoi nimelises kunstimuuseumis. Evakueerimise ajal asusid muumiad Tartu Ülikooli vanas anatoomikumis, kus nad viibisid 1862. aastast kuni 1981. aastani, mil need kunstimuuseumile tagastati.
Mererajoon
Territoorium
1975. aasta alguses toimus Tallinna linna administratiivpiiride osaline muutmine, Tallinnaga liideti uusi, aga osaliselt ka vanu, maid. Mererajooniga liideti Aegna saar ning Iru ja Väo piirkonna maid.
1989. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mererajoonis 149 574 elanikku. Neist oli eestlasi 57 745 (38,61%), venelasi 72 329 (48,36%), ukrainlasi 8461 (5,66%), valgevenelasi 4659 (3,11%), juute 1084 (0,72%) ja soomlasi 994 (0,66%).
Tartu Ülikooli kunstimuuseumi muumiad
Muumiakamber
Muumiakambris on ka interaktiivne sarkofaag koos kanoopidega. Muumiakambris on kolmemõõtmelised mudelid mõlemast poisist. Fotogramm-meetriaga dokumenteeriti muumiate hetkeseisund. Väikese poisi 3D-mudeli tegemiseks tehti 176 fotot, suure poisi mudeli tegemiseks üle 300 foto, mis töödeldi tervikuks spetsiaalse arvutiprogrammi abil.
Prioriteet
Prioriteet (ka prioriteedikuupäev) on antud tööstusomandi õiguskaitse objektile mistahes Pariisi Konventsiooniga liitunud riigi patendiametile esitatud esmase taotluse kuupäev.
Tartu Ülikooli kunstimuuseumi muumiad
Muumiate uuringud
Inimmuumiate vanuse dateerisid esimesena 1981. aastal Ermitaaži töötajad ja tollase hinnangu kohaselt jäi mõlema muumia vanus umbes aega 2000 eKr. 2004. aastal tehti iibisemuumiale röntgenuuring, mille käigus tuvastati muumias üksikud objektid, kuid ei mingit terviklikku luustruktuuri. 2013. aastal uuriti Tartu Ülikoolis kõiki muumiaid röntgeniga; inimmuumiate hammaste järgi vanuse määramine andis poisi vanuseks surma ajal 2–4 aastat ning nooruki vanuseks 9–14 aastat. Mõlemal inimmuumial on mumifitseeritud siseelundid pandud tagasi kõhuõõnde, mistõttu võisid nad elada umbes 700 eKr – selle ajani oli kombeks paigutada siseelundid eraldi kanoopidesse.
Prioriteet
Prioriteediõiguse aluseks loetakse iga taotluse esitamine, mida liitu kuuluva riigi rahvusliku seadusandluse või liitu kuuluvate riikide vaheliste kahe- või mitmepoolsete lepingute järgi peab lugema korrektseks rahvuslikuks taotluseks.
Prioriteeditähtajad on patentidel ja kasulikel mudelitel kaksteist kuud ning tööstusnäidistel ja kaubamärkidel kuus kuud, st selle ajavahemiku jooksul tuleb alates esmase taotluse esitamisest esitada taotlus väljavalitud riikidesse. Vastasel juhul ei rakendu prioriteedinõudest tulenev efekt antud riigi või rahvusvahelise organisatsiooni suhtes.
Tartu Ülikooli kunstimuuseumi muumiad
2017. aastal tehtud uuringud
2017. aasta kevadel algasid Tartu Ülikoolis uuringud muumiate päritolu ja vanuse kohta ning sellesse oli kaasatud enam kui 20 teadlast Tartu Ülikoolist, Eesti Biokeskusest ja Eesti Kohtuekspertiisi Instituudist. Uurimistulemused näitasid, et tegemist on ehtsate muumiatega. Muumiate dateerimine (vanuse määramine) toimus Tartu Ülikooli teadlaste palvel Põhja-Iirimaal Belfastis, kuna Eestis vastavad võimalused puuduvad. Uurimismeetodina kasutati radiosüsinikumeetodil dateerimist.
Prioriteet
Kuue- või kaheteistkuulise tähtaja arvestamine algab esmase taotluse esitamise kuupäevast, kusjuures taotluse esitamise kuupäev arvesse ei lähe.
Tartu Ülikooli kunstimuuseumi muumiad
2017. aastal tehtud uuringud
Muumiate kompuutertomograafiline uuring näitab, et poiste palsameerimisel on eemaldatud aju ja siseelundid, need on asendatud kihilise materjali või tekstiiliga. Arheoloogiliste inimluude uuringute käigus (röntgeniga uuriti luuotsi, nende ühinemist ja hambaid) tehti kindlaks poiste vanus surma ajal ning luukahjustuste olemasolu. Surmaarheloogia selgitab välja matmiskombed ja mida nendega tehti enne matmist. Arheotanatoloogia võimaldab välja selgitada algsed praktikad ja milline oli surnu algne kehaasend hauas. Lagunemine võib kaasa tuua luude liikumist, mis on ootuspärane laguprotsesside tulemus. Muumiad on säilinud võrdlemisi hästi. Poistega on tegeletud kohe pärast surma – kõik luud on alles. Rang- ja õlavarreluude asend näitab, et poisid on olnud sisse mähitud, kuid mitte liiga tugevalt – luud asetsevad võrdlemisi vabalt. Tihedamalt on kokku tõmmatud jalgade- ja puusaosa.
Prioriteet
Iga isik või tema õigusjärglane, kes on nõuetekohaselt esitanud patendi-, kasuliku mudeli, tööstusnäidise- või kaubamärgi registreerimise taotluse ühes liidu riikidest, kasutab taotluse esitamiseks teistes riikides prioriteediõigust nimetatud tähtaegade jooksul.
Allikad
Tööstusomandi kaitse Pariisi konventsioon Vastu võetud 20. märtsil 1883. a., uuesti läbi vaadatud Brüsselis 14. detsembril 1900. a., Washingtonis 2. juunil 1911. a., Haagis 6. novembril 1925. a., Londonis 2. juunil 1934. a., Lissabonis 31. oktoobril 1958. a. ja Stockholmis 14. juulil 1967. a. ning parandatud 28. septembril 1979. a.
Tartu Ülikooli kunstimuuseumi muumiad
2017. aastal tehtud uuringud
Vana DNA (see on DNA, mis on üle 1000 aasta vana) uuringu tegemiseks kasutati poistelt võetud luid (hammast) ja juuksekarvu. Mitokondriaalse DNA põhjal tuvastati, et inimmuumiate emaliinid on iseloomulikud Lähis-Ida endistele ja praegustele rahvastele. Täpsemat asukohta määrata ei saa, sest kaasaegne DNA on vana DNA varjutanud (nt kõiki muumiaid on inimesed katsunud). Kui enne DNA uuringut ei oldud ühe hauapanuse puhul kindlad, mis liiki koerlasega on tegemist, siis DNA tunnistas selle koeraks.
Nooruki muumia
Radiosüsinikumeetodil dateerimisel kasutati uurimismaterjalina hammast ning kõhuõõnest võetud tekstiiliproovi. Poiss elas perioodil 4.−2. saj eKr ning tema vanus oli 9–12 aastat. Kompuutertomograafi uuring näitas tema vaagnaluu killustumist, kuid see ei viita vigastustele, vaid on pigem tingitud poisi vanusest – tema vaagnaluu ei olnud täielikult luustunud ning kõhreline osa säilinud ei ole. Poisi koljus leidub praegu veel tuvastamata sisaldist. Inimluude uuring kinnitab, et poisi vanus surma ajal võis olla (9)11–14 aastat. Poisi häbeme- ja ristluu olid ühinenud, mis toimub umbes 11-aastaselt. Ka hammaste uuring näitab sama vanust, tagumised purihambad on veel lõikumata. Luude vigastusi ja patoloogiaid ei tuvastatud. Poisi killustunud vaagen viitab sellele, et muumiat on hoitud ka püstises sarkofaagis, kuna luukillud on liikunud mõnevõrra jalgade suunas. Poisi sõrmede asend näitab, et tal on olnud midagi käes, kuid ei ole teada, mis, sest ese on eemaldatud. Palsameerimisvedeliku proov saadi suuremalt jaolt poisi kõhuõõnest, kus seda oli suuremal hulgal. Kokku võeti temalt kümme proove eri piirkondadest. Palsameerimisvahenditena tuvastati taimseid õlisid ja loomseid rasvu, kõheõõnest leiti vaha. Keha kuivatamiseks on kasutatud ühe ainena naatriumsulfaati. Tekstiili immutamiseks on kasutatud taimset õli ja vaiku. Palsameerimissegu molekulaarne uuring näitab aromaatseid komponente, taimsete õlide laguprodukte, taimseid vahasid, okaspuude (mänd, seeder) vaiku.
Väike muumiapoiss
Radiosüsinikumeetodil dateerimisel kasutati uurimismaterjalina juukseid ja tekstiiliproovi. Väike poiss elas perioodil 3.−1. sajandil eKr ning tema vanus oli 2–4 aastat. Kompuutertomograafi uuring tema surma põhjust ei näita. Inimluude uuring näitab hammaste lõikumise järgi poisi vanuseks 2−(3)4 aastat, kuna esimene jäävhammas oli poisil alles tulemas. Luustiku röntgenipildil on nähtav patoloogia – Harrise jooned, mis viitavad üleelatud häiretele luu kasvades (nt toitumisvaegus, lastehaigus, imetamisest võõrutamise tõttu peatunud luu kasv). Poisi vaagna asend näitab, et muumia on mõnda aega olnud püstises sarkofaagis. Palsameerimisvedeliku analüüsiks võeti tekstiiliproov talla alt ja kolju juurest. Palsameerimisvahenditena tuvastati taimsed õlid, samuti on tekstiili immutamiseks kasutatud taimset õli. Palsameerimissegu molekulaarne uuring näitab aromaatseid komponente, taimsete õlide laguprodukte, taimseid vahasid, okaspuude (mänd, seeder) vaiku ja riitsinusõli. Huvitav on see, et väikese poisi keha ja juuste palsameerimisvahendid on erinevad. Väikese poisi juuksed olid sätitud, juustest leiti süsivesinikke, mis on kas kummiaraabik, mesi või henna.
Koerlane ja iibis
Hauapanusena kaasas olnud koer on inimmuumiatest umbes 1500 aastat vanem. Koeramuumia on ilma peata. Mähkimiseks kasutatud tekstiili immutusvahendi molekulaarne uuring näitab tavapäraseid loomseid rasvu, okaspuude (mänd, seeder) vaiku. Koera ilmselt nii põhjalikult mumifitseeritud ei ole kui inimesi – koer pärineb oluliselt varasemast perioodist. Väidetav iibis pärineb 6.−7. sajandist eKr.
Moyeni
Moyeni on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis uThukela ringkonnas Okhahlamba vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Moyeni elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,96% ja värvilisi 0,04%. Suulu keelt pidas emakeeleks 97,32% inimesi, ndebele keelt 1,53% ja inglise keelt 0,62%.
Leesi Katariina kogudus
EELK Leesi Katariina kogudus on luterlik kogudus Leesil, mis kasutab Leesi kirikut.
Kogudus kuulub Ida-Harju praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Jaanus Jalakas, organist Harri Roopenani, juhatuse esimees Karli Lambot.
Miinus Seitse
Miinus Seitse (ka -7) on Tallinnas tegutsev vokaalansambel.
Ansambel asutati 2005.
Kait Kall
Kait Kall (sündinud 19. detsembril 1987) on eesti näitleja, lavastaja ja stsenarist.
Ta lõpetas 2011. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias näitleja eriala ja asus 2013. aastal tööle Von Krahli Teatrisse.
Aastatel 2013–2019 mängis ta Kanal 2 populaarses komöödiasarjas "Naabriplika" (Tola).
Wilhelm Cuno
Wilhelm Cuno õppis õigusteadust Berliini ja Hamburgi Ülikoolis, doktoriks promoveeriti ta 1907. aastal. Ülikooli lõpetamise järel asus ta tööle Riigivaraametis assessorina, 1910. aastal sai ta valitsusnõunikuks ja 1912. aastal salajaseks valitsusnõunikuks. Esimese maailmasõja ajal oli Cuno kuni 1916. aasta juulini Riigi Teraviljaameti (Reichsgetreidestelle) juhataja. Seejärel töötas ta kuni 1916. aasta lõpuni Sõjatoitlustusametis (Kriegsernährungsamt). 1916. aasta lõpul sai ta Riigivaraametis sõjamajanduse küsimuste peareferendiks. 1. novembril 1917 lahkus ta riigiteenistusest ja asus tööle laevandusfirma Hapag juhtkonda. 20. detsembril 1918 sai ta laevandusfirma HAPAG (Hamburg-Amerikanische Packetfahrt-Actien-Gesellschaft) peadirektoriks.
1919. aastal võttis Cuno Saksamaa valitsuse eksperdina osa rahuläbirääkimistest. Ka aastatel 1920–1922 esindas ta töö asjus välismaal viibides mitteametlikult Saksamaa valitsuse majandushuve. Talle pakuti välisministri kohta, kuid ta keeldus sellest.
22. novembrist 1922 kuni 13. augustini 1923 oli Wilhelm Cuno Saksamaa riigikantsler (valitsusjuht). 1923. aasta jaanuaris okupeeris Prantsusmaa Ruhri piirkonna. See tekitas riigikantsler Cunole tõsiseid probleeme. Tema passiivse vastupanu poliitikat ei mõistetud ja 1923. aasta augustis oli ta sunnitud ametist tagasi astuma.
Cuno pöördus tagasi tööle laevandusfirmasse HAPAG, kus ta oli esialgu järelevalvenõukogu liige ja 1927. aastal sai uuesti peadirektoriks. 1927. aastal asutas ta Hamburgis Saksamaa esimese Rotary klubi, mille esimeheks ta sai. 1933. aasta jaanuaris suri ta südameinfarkti tagajärjel.
Gösta Berlingi saaga (film)
"Gösta Berlingi saaga" on Mauritz Stilleri poolt Rootsis 1924. aastal loodud tummfilm.
Film tugineb Selma Lagerlöfi samanimelisele esikromaanile.
Klassikaline tingimine
Klassikaline tingimine on õppimise vorm, mis leiab aset, kui koos esinevad tingitud stiimul ja tingimata stiimul. Klassikalise tingimise käigus seotakse eluliselt oluline ehk tingimata stiimul (N: toit) algselt neutraalse stiimuliga (N: helihargi kõla). Tingimata stiimul kutsub esile tingimata vastust (N: süljeeritus), neutraalne stiimul ei kutsu algselt esile ühtegi vastust. Kui tingimata stiimulit ja neutraalset stiimulit piisav arv kordi koos esitada (teatud sorti õppimine võib ilmneda ka juba esmase koosesinemise järel), muutub neutraalne stiimul tingitud stiimuliks ning hakkab esile kutsuma algselt tingimata vastust. Tingitud stiimuli esile kutsutud vastust nimetatakse tingitud vastuseks. Tingitud vastus on tihti sarnane tingimata vastusega, erinevus seisneb selles, et tingitud vastus on kogemuslikult õpitud ega pruugi kesta kaua.
Klassikaline tingimine erineb operantsest tingimisest selle poolest, et klassikalise tingimise käigus hakkab õppija automaatselt seostama algselt neutraalseid stiimuleid tingimata vastustega, operantse tingimise käigus kujundab õppimist käitumisele saadud vastus (N: preemia või karistus). Kuigi mõlema tingimise vahel on erinevusi, on mõlema abil võimalik kujundada nii inimeste kui ka loomade käitumist soovitud suunas. Klassikaline tingimine on koos operantse tingimisega biheiviorismi aluseks.
Avastamislugu
Vene füsioloog Ivan Pavlov uuris koerte seedimise füsioloogiat, mõõtes koerte süljeeritust. Koerkatsetuste seerias märkas ta, et loomadel algab süljeeritus juba enne toidunõu etteandmist, piisas sellest, kui katseruumi astus talitaja toiduga. Seejärel hakkas Pavlov nähtut eksperimentaalselt testima, esitades koertele neutraalset stiimulit (helihargi heli) koos toiduga, pärast mõnda kordust hakkasid koerad sülge eritama ainult helihargi heli peale, ilma toitu saamata, helihargi helist oli saanud tingitud stiimul, kutsudes esile tingitud vastust. Pavlov järeldas, et kui toidu andmise hetkel on koera läheduses teatud stiimul, hakkab koer stiimulit toiduga seostama ning stiimul üksi võib hakata süljeritust esile kutsuma. Avastatud seaduspärasust hakati nimetama klassikaliseks tingimiseks. Seda peetakse tänapäeval üheks õppimise põhiprotsessiks.
Selgitus
Klassikalise tingituse kolmeks lähtealuseks on eristamine, üldistamine ja kustutamine. Üldistamisvõtte kasutamine ehk õppimine võtab aega, et see võib kaasa tuua vigu olukorras, kus sarnased stiimulid võivad segi minna. Näiteks hüüab alguses väikelaps kõiki loomi auadeks ning alles hiljem hakkab vahet tegema kassi ja koera vahel. Õpitud üldistus säilib seda kauem, mida suurem ja selgem on eri käitumisviise tingivate stiimulite erinevus. Paljud tingreflektoorsed seosed taanduvad, kui neid ei kinnistata. Kui mingit stiimulit korrata ilma selle kinnituseta, hakkab stiimuli tähendus kaduma, kuni see mingi aja möödudes ei kutsu enam esile tingitud refleksi.
Kadrina mõis (Maarja-Magdaleena kihelkond)
Kadrina mõis (saksa keeles Katharinenhof) oli Kaiavere karjamõis Tartumaal Maarja-Magdaleena kihelkonnas.
Liptovský Mikuláš
pisi|Püha Nikolause kirik Liptovský Mikuláš (saksa keeles: Liptau-Sankt-Nikolaus, ungari keeles: Liptószentmiklós) on linn Slovakkias Žilina maakonnas, Liptovský Mikuláši ringkonna halduskeskus. Asub Váhi paremkaldal 87 km kaugusel Žilinast.
Ajalugu
Asulat on esmamainitud 1286. aastal nime all possessio Scentmiklos. 1360 andis kuningas Lajos I asulale linnaõigused. 1677 sai Liptó komitaadi halduskeskuseks. 1952. aastani oli linna nimi Liptovský Svätý Mikuláš.
1713 hukati Liptovský Mikulášis röövlipealikust slovaki rahvuskangelane Juraj Jánošík.
19. sajandil muutus linn üheks slovaki rahvusliku liikumise keskustest, kus tegutses evangeelne slovaki intelligents.
1970. aastatel rajati linna lähedale Liptovi paisjärv.
2001. aastal olid 94% elanikest slovakid, 2,3% mustlased ja 2,1% tšehhid.
Linnas asuvad 15. sajandist pärinev Püha Nikolause roomakatoliku kirik, 18. sajandil rajatud evangeelne kirik ja sünagoog.
Linna läbib Žilina–Košice raudtee.
Dikļi kihelkond
Dikļi kihelkond (saksa keeles Kirchespiel Dickeln, läti keeles Dikļu draudzes novads) oli haldusüksus Liivimaal Volmari kreisis.
Ajalugu
Dikļi kihelkonnale pani alguse aastal 1630 kihelkonna alale ehitatud kabel, milles hakkasid teenistusi pidama Aloja kihelkonna õpetajad. See tõi kaasa Aloja ja Salatsi kihelkonna vahelise tüli, sest ka Salatsi kihelkond pidas neid alasid enda koosseisu kuuluvaks ning nii hakkasid seal käima ka Salatsi kirikuõpetajad. Kihelkondadevaheline sõda lõppes sellega, et piirkond allutati hoopis Umurgale.
Kihelkonna alad kuulusid aastani 1650 Umurga kihelkonda, seejärel üritas sealne piirkond iseseisvuda, ent aastal 1655 ei kiitnud konsistoorium seda heaks. Olukord, kus Dikļi pidas end iseseisvaks kihelkonnaks, aga kirik seda ei tunnistanud, kestis aastani 1669, mil Dikļi ka ametlikult iseseisvaks kihelkonnaks kuulutati. Aastast 1873 oli Dikļi abikirikuks Augstroze kirik. Patronaadiõigus kuulus Dikļi mõisale, kaaspatroonideks olid kihelkonna rüütlimõisate omanikud. 300px|pisi|right|Volmari kreis [[Ludwig August Mellini kaardil "Atlas von Liefland, oder von den beyden Gouvernementern u. Herzogthümern Lief- und Ehstland, und der Provinz Oesel" (1798)]]
Maa tehiskaaslaste loend
''Siin on loetletud Maa tehiskaaslasi.
Kandlemuusika ja rahvalikud laulud simmanile
Kandlemuusika ja rahvalikud laulud simmanile on Kandlemees Sander 2017. aastal ilmunud vinüülplaat (LP)
Lood
A pool
B pool
Zabolotje
Zabolotje on mitme asula nimi:
Samuti on see mitme asula alternatiivne nimi:
Sadam
pisi|Tallinna Vanasadam – Eesti suurim ja tuntuim reisisadam pisi|Noblessneri sadam ja Lennusadam Tallinnas Kalamajas pisi|[[Jahtlaev|Jahid ja nende kärud Neeme sadamas 2022. aasta juulis]] pisi|400px|Maailma suuremaid sadamaid Sadam on veekogu kalda äärde ehitatud taristu rajatis laevade või muude veesõidukite sildumiseks ja teenindamiseks.
Eesti Kammerkooride Liit
Eesti Kammerkooride Liit (lühend EKKL) on Eesti kammermuusikaga tegelev ja Eesti kammerkoore ühendav organisatsioon. EKKL on Eesti Kooriühingu alaliit.
Sadam
Eristatakse reisi-, kauba-, kala-, sõja- ja väikesadamaid.
Eesti Kammerkooride Liit
EKKLi eesmärkide seas on edendada ja säilitada kõrgetasemelist a cappella koorilaulu Eestis.
Sadam
Asukoht ja rajatised
Tavaliselt on sadamakohaks valitud looduslikult sobivad, muutuvate ilmaolude eest kaitstud kohad (laht, fjord, jõe suue). Vajaduse korral ehitatakse kaitseehitised (muulid, lainemurdjad).
Sadamarajatiste hulka kuuluvad kaid, muulid, kraanad, slipid, reisi- ja kaubaterminalid. Sadamate juurde paigaldatakse tavaliselt liikluse hõlbustamiseks ka meremärke või navigastioonimärke.
Töökorraldus
Sadama tööd korraldab tavaliselt sadamakapten. Lisaks on toimivas ja teenuseid osutavas sadamas tavaliselt sadama korrapidaja või sadamavaht, kes annab loa veesõidukitele veealale sisenemiseks, väljumiseks ning muudeks manöövriteks või tegevusteks. Suuremates sadamates on tavaliselt oma teenindav abilaevastik nagu näiteks vedurlaevad, puksiirid, lootsilaevad, laevakütuse tankerid, reostustõrjelaevad.
Eesti oludes on tähtis sadama talvine jäävaba olek.
Eesti sadamad ja nende pidajad ning kaptenid peavad olema registreeritud sadamaregistris.
Läänemere-äärsete sadamate omanikud ja kasutajad on kohustatud merereostuse vältimiseks järgima HELCOM-i ja MARPOL-i kokkuleppeid ja nõudeid.
Jaan Pedajas
Jaan Pedajas (2/14. juuli 1861 – 15. aprill 1926) oli Voltveti vallavanem aastail 1900–1908 ja 1918 ning Männiku talu rentnik Suitsu külas.
Ta oli abielus Miina Siitaniga (28. august/9. september 1863 – 26. juuli 1944). Neil oli neli last, kellest noorem poeg oli kirjanik Peet Vallak.
Virtsu alumine tulepaak
Virtsu sihi alumine tulepaak on tulepaak Lääne maakonnas Virtsu poolsaare looderannikul.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on. Tulepaak moodustab sihi Virtsu ülemise tulepaagiga.
Messeenia
Messeenia on tänapäeva Kreeka ja Vana-Kreeka maakond.
Vana-Kreeka
Messeenia esiajalugu on vaid aimatav, peamiseks allikaks on müüdid. Igatahes asub seal liivane Pylos, kus valitses Nestor. See põletati maha, arvatavasti Nestori poegade ajal. Lossi raamatupidamine, mida peeti toorsavitahvlitel, põles tules kõvaks ja on alles, kuid ei ulatu kuigi kaugele tagasi, ilmselt ei säilitatud dokumente kaua. Messeenia haldus ja majandus on tuntud paremini kui ühegi teise tollase Kreeka riigi oma, ent kuninga nimi sealt ei ilmne – seda polnud muidugi vaja mainida.
8. sajandi teisel poolel eKr vallutasid Messeenia spartalased (Esimene Messeenia sõda), orjastasid sealsed elanikud ja muutsid nad helootideks (ainult osal õnnestus välja rännata või perioigi staatust saada). Umbes 7. sajandi keskel eKr puhkes helootide ülestõus. See andis spartalastele ajendi Teise Messeenia sõja alustamiseks. Liidus Argose ja Arkaadiaga õnnestus messeenlastel Aristomenese juhtimisel mitu korda lüüa sõjaliselt tugevamaid spartalasi. Pärast messeenlaste kindluse Hira langemist nende vabadusvõitlus vaibus. Osa elanikest rändas Messenesse. Kohalejäänud üritasid veel mitu korda tulemusteta spartalaste ülemvõimust vabaneda (helootide ülestõus 464 eKr, Kolmas Messeenia sõda).
Alates 369 eKr õnnestus Messeenial Teeba (Epameinondase) abiga saavutada sõltumatus.
146 eKr alistus Messeenia Rooma võimule.
Odavise
Odavise on kergejõustiku ala. Odaviskevõistluse eesmärk on visata määrustele vastavat oda võimalikult kaugele.
Eesti absoluutrekord odaviskes kuulub Magnus Kirtile tulemusega 90,61 meetrit. Eesti naiste rekord kuulub Liina Laasmale tulemusega 63,65 meetrit.
Võistlusreeglid
Odaviske hoovõturada on 30–36,5 m pikk. Oda koosneb kolmest osast: esiosast, varrest ja käepidemest. Esiosas on teravast ja tugevast metallist ots, vars on valmistatud üleni metallist või muust sobivast materjalist ja käepideme asend on selline, et oda raskuskese asub selle all. Oda varre suurim läbimõõt on käepideme kohal.
Oda kaalub meestel 800 g ja selle pikkus on 260–270 cm ning naistel vastavalt 600 g ja 220–230 cm.
Odavise loetakse määrustepäraseks juhul, kui katsel ei astuta üle viskejoone ning esimesena maandub maapinnale oda terav ots. Parema viskehaarde saamiseks võib sportlane kasutada vastavat määret, kuid ainult käel.
Vana-Kreeka
Vana-Kreekas oli odavise üks viievõistluse aladest.
Visati metallotsaga puitoda, mis ei olnud arvatavasti pikem kui 2 m. Hoovõtu- ja visketehnika ei erinenud nüüdisaegsest. Oda keskkoha ümber keriti nahkrihm, mille otsas olevast aasast pisteti läbi nimetis- ja keskmine sõrm. Kui vise lahti rullus, pani rihm oda pöörlema ning seepärast lendas see ühtlaselt ja kaugemale. Visketulemuste kohta andmeid ei ole.
Uuem aeg
Esimeste nüüdisolümpiamängude (1896, 1900 ja 1904) kavas odaviset ei olnud. Aga Skandinaaviamail ja Soomes oli see võistlusalana kasutusel juba enne Ateena olümpiamänge 1896. Harrastati peamiselt viskeid nii parema kui vasaku käega ja kogusummas ning üksteise võidu parandasid rootslased ja soomlased selle ala maailmarekordeid, mida esialgu registreerisid üksnes nemad.
Juba odaviskeajaloo algperioodil, enne Londoni olümpiamänge, puhkes võitlus nipitajatega. Vennad Jarl ja Evert Jakobson Rootsis mähkisid oda sideme alla väikesed puuklotsid, mis olid sõrmedele viske juures heaks toeks. Tulemused lähenesid liigagi kiirelt 60 meetrile ja põhjuse jälile saades tegid kergejõustikujuhid sellele uuendusele lõpu ning annulleerisid tulemised.
Naised
** : Mitteametlik maailmarekord, tipptulemus uue odaga
Genka / Paul Oja
"Genka / Paul Oja" on Genka ja Paul Oja album, mille andis 2014. aastal välja Legendaarne Records.
Album on pühendatud 2011. aastal surnud Revo Jõgisalule, kes oli lisaks Genkale ja Paul Ojale Toe Tagi liige.
Arvustused
Album sai kriitikutelt väga positiivseid hinnanguid. Postimehes ja Delfis ilmunud artiklid kirjeldasid albumit žanripiire nihutava, julge ja eksperimenteerivana. Kirjanik Rein Pakk hindas Eesti Ekspressis ilmunud arvustuses albumit hindega 9/10, nimetades mõlemaid muusikuid andekateks ja küpseteks. Müürilehe arvustuses Asko Astmäe tõi esile Genka "laia temaatilise haardega" laulukirjutamisoskust, mis sarnaneb Toe Tagi viimase albumiga. Krtiitik Märt Milter kirjeldas ERR-i kultuuriportaalis ilmunud arvustuses albumit jõulukingina, andes sellele hindeks 9/10. Samuti nimetas ta Genkat ja Paul Oja Eesti parimateks hiphoppariteks.
2015. aasta mais oli album muusika voogedastusteenuses Deezer eestlaste maikuu kuulatuim album.
2015. aasta Eesti Muusikaauhinnade auhinnatseremoonial võitis album aasta hiphop-/räppalbumi auhinna.
Narva kalevivabrik
pisi|Narva kalevivabrik Narva kalevivabrik (ka: Narva Kalevi Manufaktuur) oli aastatel 1819–1944 Narvas töötanud tekstiilivabrik. Vabrik töötas Narva kose jõul ja oli suurtööstuse esimeseks esindajaks Eestis. Vabrik hävis Teises maailmasõjas.
1820. aasta paiku asutas kaupmees Paul Momma Narva kalevivabriku, 1829. aastal kasutati vabrikus 30 kudumistelge, tööliste arv ulatus 133-ni, toodanguks oli 30 000 arssinat kalevit ja 1800 baikatekki. 1834. aastal ostis Paul Momma Axelmühle nime kandnud maatüki Narva jõe paremal kaldal ning ehitas sinna kaheksa ketramismasinaga kalevibariku, kus töötas algul 100, aga üsna pea juba 400 töölist. Neli aastat hiljem muutis omanik vabriku aktsiaseltsiks Narovskaja Manufaktura, mille omanikeringi kuulusid krahvid Nesselrode ja Benckendorff, pankurist parun Ludvig Stieglitz ja härrad Meisner ning Kramer. 1845. aastal läks vabrik pankrotti ja selle omandas Peterburi ärimees parun Alexander von Stieglitz. Vabrik ehitati ümber ning laiendati ja parun usaldas selle juhtimise Napoléon Peltzerile, kes juhatas vabrikut kuni 1860. aastani. Siis võttis ameti üle tema poeg Eduard Peltzer, kes juhtis 1873. aastast vabrikut koos oma venna dr. Robert Peltzeriga. A. von Stieglitz pärandas kalevivabriku Polovtsovile, kelle käest läks see Peltzerite omandusse. 1880. aastast kandis vabrik Narva Kalevivabriku (saksa keeles Narva Tuchmanufactur, vene keeles Нарвская Суконная Мануфактура) ühisuse nime.
Vabrik varustas kaleviga Venemaad ja Bulgaariat. Esimese maailmasõja ajal tuli vabrikul valitsuse korraldusel lõpetada riikliku tellimusena sõjaväelaste ja ametnikkude peenkalevist vormiriiete tootmine ning orienteeruda ümber jämedamakoelise sõdurikalevi valmistamisele, mis nõudis masinate väljavahetamist. Kaotanud sõjas suure osa oma töövahendeist ja ühtlasi Venemaa suure turu, alustas Narva Kalevivabrik Eesti riikliku iseseisvuse algusega ülesehitustööd. Vabriku juhina jätkas 1873. aastast seda tööd teinud Robert Peltzer ja tema poeg Rudolf Pelzer, parim toonane kalevitööstuse asjatundja Eestis.
Vabrik asus küll Narvas, kuid hulgimüük ja ladu asusid Tallinnas, kus vabriku esindaja ja kohapealne direktor oli hr Menning. Lisaks olid Narva Kalevi Manufaktuuril alalised esindused Helsingis, Stockholmis, Oslos, Kopenhaagenis, Riias, Kaunases, Berliinis, Londonis, Viinis, Budapestis, Sofias, Galatzis, Belgradis, Konstantinoopolis, Ateenas ja Shanghais, kuhu vabrik oma tooteid eksportis. Näiteks 1913. aastal toodeti 405 000 m kalevit, 1930. aastate lõpus aga kuni 240 000 m kalevit aastas.
Ülemaailmse majanduskriisi ajal hakati Eestisse sisse vedama soodsa hinnaga kangaid rikastest ja vanadest Lääne-Euroopa suurtekstiilitööstuse maadest. Tänu impordipiirangutele õnnestus vabrikul siiski tegutsema jääda, keskenduti moekaupadele, näiteks kleidiriide valmistamisele ning kaitseväe ja mitmete ametkondade vormiriidega varustamisele.
1930. aastate keskel töötas Narva Kalevivabrikus kokku umbes 640 ametnikku ja töölist.
Al-‘Aqabah' laht
thumb Al-‘Aqabah' laht (araabia خليج العقبة (Khalīj al-‘Aqabah); Iisraelis Elati laht) on laht Punase mere põhjaosas, mis eraldab Siinai poolsaart Araabia poolsaarest.
Laheäärne rannajoon kuulub Egiptusele, Iisraelile, Jordaaniale ja Saudi Araabiale. Suuremad linnad lahe kaldal on Elat (Iisrael) ja Al-‘Aqabah (Jordaania).
Noore arhitekti preemia
Preemiat annab alates 2008. aastast välja Eesti Arhitektide Liit koostöös Heldur Meeritsa ja reisibürooga Go Travel. Preemiaks on 4500 euro (varem 70 000 krooni) suurune reisitšekk ning võitja loomingut tutvustava kataloogi väljaandmine.
Anton Vaino
pisi|Anton Vaino, 2016 pisi|Anton Vaino, 2008 Anton Eduardovitš Vaino (vene keeles Антон Эдуардович Вайно; sündinud 17. veebruaril 1972 Tallinnas) on Eesti päritolu Venemaa diplomaat ja riigiametnik, alates 12. augustist 2016 Venemaa presidendi administratsiooni juht.
Anton Vaino sündis hilisema EKP Keskkomitee I sekretäri Karl Vaino poja Eduardi perekonnas, olles nii isaliinis kui ka emaliinis eestlane, tema emaliinis vanavanaema oli Luise Valge.
2008. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.
Kõrghariduse omandas ta Venemaa välisministeeriumi Moskva riiklikus rahvusvaheliste suhete instituudis, mille lõpetas 1996. aastal. Ülikooli lõpetamise järel suunati ta tööle Venemaa saatkonda Jaapanisse Tōkyōsse, kus oli teenistuses 2001. aastani. Aastatel 2001–2002 töötas Anton Vaino Venemaa välisministeeriumi Aasia teises osakonnas.
Aastal 2002 siirdus ta tööle Venemaa presidendi administratsiooni, kus töötas eri ametikohtadel protokolliosakonnas. Muuhulgas oli Vaino 2004–2007 Venemaa presidendi Vladimir Putini protokolliülema asetäitja. Putini meeskonda jäi ta ka ajal, mil too täitis Venemaa peaministri kohuseid. Alates 2007. aastast töötas Vaino Venemaa peaministri administratsioonis, esmalt peaministri kantseleiülema asetäitjana, seejärel 2008–2011 peaministri protokolliülemana.
Detsembris 2011 määrati Anton Vaino Venemaa Föderatsiooni valitsuse aparaadi ülemaks, Venemaa Föderatsiooni valitsuse liikmeks, ministriks. Ta töötas sellel ametikohal kuni peaminister Vladimir Putini volituste lõpuni seoses tema tagasivalimisega presidendiks märtsis 2012.
2012. aastal asus Vaino jälle tööle Venemaa presidendi administratsiooni. Aastatel 2012–2016 töötas ta Putini administratsiooni asejuhina. 2016. aasta augustis nimetati ta Venemaa presidendi administratsiooni juhiks.
Nicklas Jensen
pisi|Nicklas Jensen (2013) Nicklas Jensen (sündinud 6. märtsil 1993 Herningis) on Taani jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Jokerit ründajana paremäärel.
Jensen alustas klubikarjääri 2009. aastal Taani kõrgliiga klubis Herning Blue Fox. Hooajal 2009–10 valiti ta Taani liiga hooaja uustulnukaks. Järgmisel hooajal suundus ta Põhja-Ameerikasse, mängides aastatel 2010–2012 Ontario Hockey League'i klubis Oshawa Generals.
2011. aastal valiti ta NHL-i draft'is Vancouver Canucksi poolt 29. valikuna.
Hooajal 2011-12 mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubis Chicago Wolves, kuid suurema osa järgmisest hooajast mängis ta Rootsi kõrgliiga klubis AIK.
Canucksi meeskonnas tegi ta debüüdi 2013. aastal, kuid NHL-is sai ta võrdlemisi vähe mänguaega. Põhiliselt mängis ta AHL-is, kuuludes Utica Cometsi ja seejärel Hartford Wolf Packi ridadesse. Hooajal 2016-17 sai ta seitse mängu kirja NHL-i klubi New York Rangers meeskonnas.
Taani jäähokikoondise koosseisus on ta osalenud neljadel maailmameistrivõistlustel.
Jõe mõis
Jõe mõis (saksa keeles Jaegel) oli rüütlimõis Tartumaal Maarja-Magdaleena kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisasüda Jõgeva maakonda.
Jõe karjamõis oli Mäkaste (saksa Mekkast).
Ajalugu
Jõe mõisa on esmamainitud 16. sajandi keskel. 1595. aastal sai Johann von Wrangell selle lääniks Poola kuningalt Sigismund III-lt. Abielu kaudu läks mõis rittmeister Georg von Stackelbergi kätte, kellele kuulus ka Kambja mõis. 1627. aastal kinnitas mõisa kuuluvust Rootsi kuningas Gustav II Adolf.
Glasgow
pisi|Glasgow' katedraal pisi|Glasgow' raekoda Glasgow on Suurbritannias asuva Šotimaa suurim linn.
Jõe mõis
Ajalugu
1711. aastal sai Jõe mõisa omanikuks Holsteini kaardiväe kindralmajor Otto Magnus von Stackelberg, kes Venemaa keiser Peeter III soosikuna tõusis hiljem Eestimaa rüütelkonna juhiks (1747–1753). 1787. aastast, mil mõisa omandas Magnus Johann von Bock, kuulus Jõe samadele omanikele kui Saare ja Kudina mõis.
Glasgow
See asub Lääne-Šotimaal Clyde'i jõe kaldal. See suubub Firth of Clyde'i lahte, kust saab sõita Põhjaväina kaudu Iiri merre. Suuruselt teine jõgi Glasgow's on Kelvini jõgi, mis on andnud nime Kelvini parunitele ja sealtkaudu on nimetuse saanud ka temperatuuri mõõtühik kelvin.
Glasgow on olnud asustatud juba sajandeid, sest koht Clyde'i jõe kaldal sobis kalurite peatuspaigaks. Antoninus Piusi rajatud Antoninuse vall läbib tänapäeva Glasgow' kesklinna.
Ajalugu
Pidev asustus on Glasgow's alates 6. sajandist. 12. sajandil kirjutas piiskop Jocelyn, et 7. sajandil tegutsenud püha Kentigern ehk püha Mungo olevat rajanud Glasgow'sse kloostri, mille ümber olevat kerkinud küla. Kentigern ehk Mungo ise olevat saanud piirkonna esimeseks piiskopiks. Tema mälestuseks on Glasgow' vapil kujutatud lindu, puud, sõrmust suus hoidvat kala ja kella, mis on Kentigerni nelja imeteo sümbolid.
Piiskopi asupaigana oli Glasgow ümbruskonna usuelu keskus. 1150. aasta paiku peeti Glasgow's ka iga-aastast kaheksa päeva kestvat laata.
1123. aastal alustati Kentigerni-Mungo väidetava haua ümber Glasgow katedraali rajamist. Katedraal õnnistati sisse aastal 1136. Edaspidi asendati see suuremaga ja tehti juurdeehitusi, näiteks aastal 1233 nimetatakse katedraali ikka alles ehitusjärgus olevana. Katedraali ehitamise ajal hakkas Glasgow linnaks kujunema ja linnaõigused sai ta 1178. aastal.
1285. aastal ehitati üle Clyde'i jõe Glasgow' sild.
Glasgow' ülikool asutati 1451. aastal.
1478. aastal hakati linna ehitama ka ilmalikke kivihooneid.
Keskajal tabas linna mitu katkuepideemiat, aastatel 1350, 1504, 1574 ja 1584.
Clyde'i jõgi oli madal ega võimaldanud suurtel laevadel sadamasse sõita. Sellepärast rajati Firth of Clyde'i kaldale eeslinn Port Glasgow, kuhu laevad sõita said, sest Firth of Clyde on sügav. Glasgow sai kiiresti tubaka, suhkru ja puuvillaga kauplemise keskuseks. Sajandi lõpul käis üle poole Briti tubakakaubandusest Glasgow' kaudu. 1821. aastal möödus Glasgow rahvaarvu poolest Šotimaa pealinnast Edinburghist. 19. sajandi lõpul oli ta Londoni järel Suurbritannia suuruselt teine linn.
Glasgow'sse hakkas kolima suurel hulgal katoliiklikke iirlasi, eriti Ulsterist. Iirlaste sisseränne oli Glasgow's märkimisväärne kogu 20. sajandi jooksul.
Kliima
Glasgow's sajab aastas keskmiselt 1205 mm. Kõige sademeterohkemad kuud on jaanuar (142 mm) ja detsembris (138 mm). Kõige vähem, 60 mm sajab aprillis. Aastas sajab vihma keskmiselt 165 päeval. Kõige rohkem, 17 sajupäeva on jaanuaris ja detsembris, aprillist kuni juulini on 11 sajupäeva kuus. Päikest paistab aastas keskmiselt 1240 tundi, neist kõige rohkem mais (179 tundi) ja juunis (168 tundi), kõige vähem detsembris (30 tundi) ja jaanuaris (34 tundi).
Elanike arv
12. sajandini oli Glasgow harilik küla. Seoses katedraali rajamisega muutus ta 12. sajandil linnaliseks asulaks.
2001. aastal elas linnas 1 749 200 elanikku. Linna elanikkond kasvas 1920-ndatel üle miljoni, kuid on seejärel vähenenud naaberlinnadesse väljarände ja linna halduspiiride muutmise tõttu.
Tänapäeval elab Glasgow' linnastus üle 2,1 miljoni inimese.
Umbkaudne elanike arv:
Majandus
Linnas on suured metallurgia- ja laevaehitusettevõtted.
pisi|Kiirtee Glasgow's
Transport
Linnas on Glasgow' metroo (vanuselt maailma kolmas) ja linna lähedal kaks rahvusvahelist lennujaama: Glasgow ja Glasgow Prestwick.
Üle Clyde'i jõe on ehitatud palju sildu ja jõe alt läheb läbi 1957. aastal valminud tunnel.
Sport
Linnas peeti 1872 esimene rahvusvaheline jalgpallimäng Inglismaa ja Šotimaa jalgpallikoondise vahel. See lõppes väravateta viigiga.
Glasgow's on professionaalne korvpalliklubi Glasgow' Rocks.
9. novembril 2007 valiti Glasgow 2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängude toimumiskohaks. Glasgow esitas kandidatuuri 2018. aasta noorte olümpiamängude korraldamiseks.
5-6. augustil 2023 toimus Glasgow's maanteeratturite maailmameistrivõistlused.
Józef Kowalski (ülipikaealine)
Józef Kowalski (2. veebruar 1900 Wicyń – 7. detsember 2013) oli Poola vanim mees ja viimane teadaolevalt elusolev Nõukogude-Poola sõja veteran.
Kowalski osales ka Teises maailmasõjas, kus ta võttis osa Poola kaitsmisest 1939. aasta septembris. Ta langes sakslaste kätte vangi ja saadeti koonduslaagrisse, kuid jäi ellu. Ta elas Turskis Sulęcini lähedal. 2010. aasta 2. veebruaril sai ta 110-aastaseks, kuid tema ülipikaealise staatust polnud tollal rahvusvaheliselt tunnustatud.
Kammerhääled
Kammerhääled on Tallinnas tegutsev naiskoor. Koori dirigent on Ingrid Roose.
Koor asutati 2013.
Koor on Eesti Kammerkooride Liidu liige.
Püha Jakobi kogudus
EELK Püha Jakobi kogudus on luterlik kogudus Pühal.
Kogudus kuulub Saarte praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Anti Toplaan. Juhatuse esimees on Mati Mägi.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 15.00 Püha Jakobi kirikus.
Virtsu ülemine tulepaak
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on. Tulepaak moodustab sihi Virtsu alumise tulepaagiga.
Aurutank
Aurutank (Steam Tank) oli varajane Ameerika tank, mida valmistati üks eksemplar. Selle konstrueeris USA Armee Insenerikorpus 1918. aastal, võttes eeskujuks Briti tanki Mark IV, kuid kasutades aurumootoreid.
Tankil oli kaks kahesilindrilist 250 hj (186 kW) aurumootorit, millest kumbki vedas ühte roomikut. Roomikud olid 61 cm laiad ja ilma vedrustuseta, liikudes lihtsalt mööda tugirullikuid. Aurumootorid ja nende boilerid paiknesid masina tagaosas, veemahutid ja petrooleumipaagid (aurumootorid töötasid petrooleumiga) paiknesid masina keskel. Tankil oli kaks käiku edaspidi ja kaks tagurpidi liikumiseks. Maksimaalne kiirus oli kõigest 6 km/h (4 miili/h).
Tanki pearelvaks oli leegiheitja ja see oli ka põhjus, miks otsustati kasutada aurumootoreid. Nimelt loodeti boilerite auru kasutada ka leegiheitjale vajaliku surve tagamiseks, kuid nagu hiljem selgus, siis jäi nende rõhk liiga madalaks. Seetõttu lisati tankile veel 35 hj (26 kW) bensiinimootor, mis pidi leegiheitjale vajaliku rõhu tagama. Leegiheitja paiknes tanki ninas (algselt lihtsalt esiplaadil ja hiljem väikeses tornis esikabiini peal) ja selle laskekaugus oli 27 m. Tank oli mõeldud vastase kuulipildujapesade ründamiseks.
Lisaks leegiheitjale oli tankil neli 0,30 tollist (7,62 mm) kuulipildujat. Kuulipildujad paiknesid külgmistes sponsoonides, kaks tükki kummaski. Masina soomus oli 13 mm paksune ehk umbes sama, mis kaasaegsetel Briti tankidel. Meeskond oli kaheksaliikmeline ja masinasse pääses kahe külgedel paikneva luugi kaudu.
Aurutank viidi 1918. aasta lõpus Prantsusmaale, kuid lahingkatsetes see enam osaldeda ei jõudnud. Selline masin oli ilmselt ka üsna ebapraktiline.
Operantne tingimine
Toimimismehhanism
Operantse tingimise põhitööriistad on sarrustus ja karistus, mis erinevad mõjust, mida nad käitumisele avaldavad. Nii sarrustus kui ka karistus võivad olla nii positiivne kui ka negatiivne. Positiivne ja negatiivne sarrustus suurendavad käitumise tõenäosust tulevikus, positiivne ja negatiivne karistus vähendavad käitumise tõenäosust tulevikus. Lisaks võib operantse tingimist mõjutada "kustumisega", mille käigus käitumist ei sarrustata ega karistata ning seetõttu muutub käitumise tõenäosus tulevikus väiksemaks.
Kõpu Peetri kogudus
EELK Kõpu Peetri kogudus on luterlik kogudus Kõpus, mis kasutab Kõpu Peetri kirikut.
Kogudus kuulub Viljandi praostkonda.
Operantne tingimine
Taustalugu
Operantset tingimist uuris esimesena põhjalikult Edward Lee Thorndike, vaadeldes kasside käitumist, kui need üritasid Thorndike'i valmistatud probleemikastidest välja pääseda. Välja pääsemiseks pidi kass kas nööri sikutama või pulka liigutama. Esimesel kasti asetamisel läks kassidel kaua aega, enne kui nad õiget tegevust tegid ja välja pääsesid, iga järgmise korraga suutsid kassid aga järjest kiiremini kastist välja pääseda, sest õppisid selgeks tegevuse, mis neid kastist välja päästaks. Thorndike sõnastas oma avastuse tagajärje seadusena, mis tähendab, et kui tegevusele järgneb rahuldav tulemus, siis tõenäoliselt korratakse tegevust ka tulevikus, saavutamaks sama tulemust. Kui tegevusele järgneb aga mitterahuldav tulemus, siis tõenäoliselt tegevust tulevikus enam ei korrata. Thorndike'i sõnastatud tagajärjeseadust võib täheldada ka inimkäitumise juures: nimelt käitumist korratakse, kui see viib soovitud tulemuseni, ja teistpidi – käitumist ei korrata, kui soovitud tulemust ei saavutata või kui käitumisega kaasnevad ebameeldivad tagajärjed.
Kõpu Peetri kogudus
Koguduse õpetaja on Hedi Vilumaa, organistid on Merike Saaremets ja Mihkel Pajupuu, juhatuse esimees Taivo Lehesmets.
Jumalateenistused algavad pühapäeviti kell 11 või vastavalt kavale Kõpu Peetri kirikus.
Astromeetria
Eristatakse fundamentaalset astromeetriat, fotograafilist astromeetriat ja praktilist astromeetriat.
Ţālebān
pisi|Ţālebāni lipp thumb|Ţālebān [[Herātis 2001. aastal]] Taliban (dari ja puštu keeles طالبان‎ 'üliõpilased', ka nimekujul Ţālebān ja Ţālibān) on Afganistanis-Pakistanis puštu hõimude seas 1994. aastal tekkinud radikaalne sunniitide islamiliikumine, mis valitses aastail 1996–2001 Afganistani ja osaliselt Pakistani.
Ţālebān alustas sõjategevust 1994. aasta sügisel. 1996. aasta septembris langes nende kätte pealinn Kabul.
Aastal 2001 kukutasid Ameerika Ühendriikide relvajõud Afganistanis Ţālebāni võimult. Taleban jätkas vastupanu ning 2021. aasta augusti seisuga hoiab organisatsioon enda kontrolli all enamikku Afganistanist. 15. augusti 2021 seisuga hoiab Taliban enda võimu all praktiliselt kogu Afganistani, presidendipalees kavatsetakse kuulutada välja Afganistani Islamiemiraadi taastamine (Afganistani nimi taliibide võimu ajal 1996–2001).
Ţālebāni tagasitulek
thumb|Ţālebāni kohta käiv pearaha lendleht NATO alluvuses tegutsevad Rahvusvahelised julgeolekuabijõud (ISAF) vahistasid 6. juuli 2004 Afganistanis Uruzgāni provintsis Ţālebāni kõrge juhi mulla Sakhi Dad Mujahidi. Mulla Sakhi Dadi seostati liikumisele lõhkeainete hankimise ja enesetapurünnakute organiseerimise, samuti mitme Afganistani tsiviilelaniku röövimisega. Lisaks arvati, et Sakhi Dad on otsesidemetes Ţālebāni juhtkonnaga. Aastatel 1996–2001, mil Ţālebān valitses Afganistani, oli Sakhi Dad Moḩammad Omari sekretär.
2009. aasta augusti alguses tulistas Ţālebān pealinna Kabuli 12 raketiga. Enne 2009. aasta presidendivalimisi korraldas Ţālebān rünnakuid ning ähvardas valimistest osavõtjaid kõri ja näppude lõikamisega. .
Jaanuaris 2010 avaldas ajaleht Guardian teate, mille kohaselt "Ţālebāni komandörid pidasid salakõnelusi ÜRO ametnikega, et arutada rahutingimusi ehk "kõneleda kõnelustest".
Tālebān Pakistanis
2009. aasta augustis tapsid Ameerika Ühendriikide relvajõud mehitamata lennuki rünnakuga Pakistani Tālebāni juhi Baitullah Mehsudi. Seda liikumine ka kinnitas.
Józef Pisarski
Pisarski osales mõlemal Eesti ja Poola maavõistlusel poksis. Ta võitis oma kohtumise Aleksander Reinke vastu 1938. aasta kevadel ning kaotas oma kohtumise Anton Raadiku vastu 1938. aasta sügisel. Ta osales aastatel 1933-1948 rahvusvahelistel kohtumistel Poola eest kokku 17 korral.