cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
August Leisk
Elulugu
Pärast Eesti okupeerimist ja annekteerimist 1940. aastal vabastati Leisk 1940. aasta sügisel piirivalve teenistusest ja võeti Punaarmeesse.
Šveits Napoleoni ajastul
Helveetsia vabariik
pisi|vasakul|Helveetsia vabariik, piirid teise Helveetsia põhiseaduse järgi 25. maist 1802
August Leisk
Elulugu
1941. aastal pärast Eesti okupeerimist Saksa vägede poolt ning Eesti ja NSV Liidu vahelise piiri kaitseks moodustatud Piiriomakaitse moodustamist määrati Leisk 25. novembril 1941. aastal 3. Piirikaitse Üksikpataljoni majandusülemaks, kus ta teenis kuni 1942. aasta sugiseni, mil Eesti piiriomakaitseüksused likvideeriti.
Šveits Napoleoni ajastul
Helveetsia vabariik
12. aprillil 1798 kuulutas 121 kantonisaadikut välja Helveetsia vabariigi, "ühe ja jagamatu". Uus režiim kaotas kantonite suveräänsuse ja feodaalõigused. Okupatsiooniväed rajasid Prantsuse revolutsiooni ideede põhjal tsentraliseeritud riigi.
August Leisk
Elulugu
1944. aastal põgenes Leisk Rootsi, kus elas kuni oma surmani 1972. aastal.
Ühiskondlik tegevus
August Leisk oli Rootsis Eesti Ohvitseride Kogu liige ning Kalmari Eesti Seltsi asutajaliige, juhatuse liige ning ka esimees.
Šveits Napoleoni ajastul
Helveetsia vabariik
Helveetsia vabariigi põhiseadus tuli peamiselt Baseli magistraadi Peter Ochsi sulest. See kehtestas keskse kahekojalise seadusandliku võimu, mis koosnes Suurest Nõukogust (8 liiget kantoni kohta) ja Senatist (4 liiget kantoni kohta). Täidesaatev võim, tuntud kui Direktoorium, koosnes 5 liikmest. Põhiseadus rajas ka tegeliku Šveitsi kodakondsuse, vastukaaluks vaid ühe kantoni kodakondsusele. Šveitsi kodakondsusega tuli absoluutne vabadus asuda mistahes kantonisse, poliitilised kommuunid koosnesid nüüd kõigist elanikest ja mitte ainult linnakodanikest. Siiski jäi ühismaa ja -vara endistele kohalikele linnakodanikele, kes kogunesid Bürgergemeindesse.
Šveitsi tuleviku kohta ei olnud ühtegi üldist kokkulepet. Juhtivad kildkonnad jagunesid Unitaires, kes tahtsid ühendatud vabariiki, ja Federalists, kes esindasid vana aristokraatiat ja nõudsid kantonite suveräänsuse tagastamist. Riigipöördekatsed muutusid sagedasteks ja uus režiim pidi ellujäämiseks toetuma prantslastele. Veelgi enam, okupatsiooniväed röövisid paljusid linnu ja külasid. See tegi raskeks uue töötava riigi rajamise.
Paljud Šveitsi kodanikud seisid vastu nendele "progressiivsetele" ideedele, eriti riigi keskosas. Mõned uue režiimi kõige vastuolulisemad aspektid piirasid usuvabadust, mis pani paljud pühendunud kodanikud nördimust avaldama. Aset leidis mitu ülestõusu, kolm metsakantonit (Uri, Schwyz ja Unterwalden) mässasid 1798. aasta alguses. Alois von Redingi juhitavad Schwyzi väed purustati prantslaste poolt Morgarteni kõrgendikel aprillis ja mais, Unterwaldeni väed purustati augustis ja septembris. Purustamise ja rüüstamise tõttu pöördusid šveitslased varsti prantslaste vastu.
Pärast metsakantonite ülestõusu ühendati mõned kantonid, vähendades seega nende keskvõimuvastast tõhusust seadusandlikus võimus. Uri, Schwyz, Zug ja Unterwalden muutusid Waldstätteni kantoniks; Glarus ja Sarganserland muutusid Linthi kantoniks ning Appenzell ja Sankt Gallen muutusid Säntise kantoniks.
Winterthuri lahing
Winterthuri lahing (27. mail 1799) oli oluline tegevus Doonau armee ja Masséna Šveitsi armee elementide ning Habsburgide armee elementide vahel, viimast juhatas Šveitsis sündinud Friedrich von Hotze. Winterthur asub 18 km Zürichist kirdes. Oma asukoha tõttu 7 tee ristumiskohas, linna hoidev armee kontrollis ligipääsu enamusele Šveitsile ja Reini ületuskohti Lõuna-Saksamaale.
pisi|Hotze väed saabusid hommikul Winterthuri lähistele ja ründasid kohe Ney positsioone. Pärastlõunal ühinesid tema väed Nauendorfi ja ertshertsog Karli vägedega, tähistatud kollasega
Masséna saatis 27. mail 1799 äsjaedutatud diviisikindrali Michel Ney ja osa Doonau armeest Winterthuri peatama Austria edenemist Ida-Šveitsist. Kui austerlastel õnnestuks ühendada Hotze armee idas Nauendorfi armeega otse Zürichst põhjas ja ertshertsog Karli armeega, mis paiknes põhjas ja läänes, oleksid prantslased Zürichis ohtlikult sisse piiratud.
27. mai hommikul jaotas Hotze oma väe kolme kolonni ja marssis Winterthuri suunas. Tema vastas asetas Michel Ney oma väe niinimetatud Ober-Winterthuri kõrgendikele umbes 6 km linnast põhjas. Eesliini üldkomandör Jean Victor Tharreau teatas Neyle, et saadab Jean-de-Dieu Soult'i diviisi talle toeks; Ney sai sellest aru nii, et ta asub piki kogu eesliini ja et ta ei ole isoleeritud. Ta eeldas, et tema väike vägi saab tugevduse Soult'i diviisilt. Seepärast suunas Ney nõrgima brigaadi Honoré Théodore Maxime Gazani juhtimisel liikuma piki orgu Frauenfeldi suunas ja teise brigaadi Dominique Mansuy Roget' juhtimisel võtma paremtiiva, et hoida ära mistahes Austria tiibmanööver.
Keskhommikul kohtas Hotze eelvägi esmalt mõõdukat prantslaste vastupanu kahelt brigaadilt, kelle Ney oli minema saatnud. Austria eelväed purustasid kiiresti nõrgema brigaadi ja võtsid positsiooni Islikoni küla ümbritsevas metsas. Pärast Gundeschwili, Schottikoni, Wiesendangeni ja Stogeni külade kindlustamist, Islikonist kaugemal läänes, saatis Hotze kaks oma kolonni prantslaste rinde vastu, kui kolmas kaldus prantslaste paremtiivale, nagu ka Ney eeldas. Soult ei saabunud kunagi (ta oli hiljem vastuhaku pärast tribunali all) ja Ney taandus oma vägedega Winterthuri kaudu, ühinedes Tharreau peaväega Zürichi äärealadel. Päev hiljem ühinesid Hotze väed ertshertsog Karli Austria peaväega.
Zürichi lahingud
Esimeses Zürichi lahingus 4.–7. juunil 1799 põrkus linna ümbritsevatel lagendikel ligikaudu 45 000 prantslast ja 53 000 austerlast. Vasakul tiival oli Hotzel 20 pataljoni jalaväge, pluss suurtükiväe toetus, ja 27 eskadroni ratsaväge, kokku 19 000 meest. Paremal tiival juhatas kindral Friedrich August von Nauendorf veel 18 000 meest. Lahing läks mõlemale poolele kalliks maksma; Prantsuse poolel tapeti brigaadikindral Cherin ja Austria poolel tapeti Feldzeugmeister (jalaväekindral) Oliver Remigius, Wallise krahv. Prantsuse poolel 500 suri, 800 haavati ja 300 vangistati; Austria poolel 730 tapeti, 1470 haavati ja 2200 vangistati. Kui austerlased võtsid üle Prantsuse positsioonid linnas, said nad ka üle 150 suurtüki. Lõpuks loovutas Prantsuse kindral André Masséna linna ertshertsog Karli juhitud austerlastele. Masséna taandus Limmati jõe taha, kus ta kindlustas oma positsioone. Hotze väed häirisid nende taandumist ja kindlustasid jõekalda. Vaatamata prantslaste taandumise jõulisele häirimisele Hotze poolt ei jälitanud Karl taandujaid; Masséna kindlustas end Limmati vastaskaldal, kartmata Austria põhiarmee tegutsemist, mis häiris tugevalt Vene sideohvitseri Aleksandr Ivanovitš Ostermann-Tolstoid.
14. augustil 1799 ühines Aleksandr Mihhailovitš Rimski-Korsakovi juhitud Vene vägi (6000 ratsaväge, 20 000 jalaväge ja 1600 kasakat) Schaffhausenis ertshertsog Karli väega. Raudse operatsiooniga, koos venelastega, võisid nad André Masséna väiksema armee Limmati kallastel, kuhu ta oli eelmisel kevadel varjunud, ümber piirata. Selle rünnaku tõrjumiseks ründas kindral Claude-Jacques Lecourbe pontoonsildu, mille abil austerlased Reini ületasid, hävitades enamuse neist ja tehes ülejäänud kasutuks.
Enne, kui Karl sai koonduda, saabusid käsud Õukonnanõukogult Viinis sõjategevuse takistamiseks vastu tema plaanile; Karli väed pidid jätma Zürichi väidetavalt Korsakovi võimekamatesse kätesse, ületama Reini ja marssima põhja Mainzi. Karl venitas selle operatsiooniga nii kaua kui võis, kuid lõpuks pidi ta alluma Viini käskudele. Järelikult asendasid noore kindrali juhitud Vene väed Austria väed ja selle eaka komandöri. Karl viis oma väe Reinist põhja poole. Kuigi käsk Karlile ületada Rein ja marssida põhja lõpuks tühistati, kuni juhised temani jõudsid, oli liiga hilja tagasi pöörduda.
Samal ajal viis Soult väikese väe, umbes 150 musketäri, üle Linthi jõe – mehed hoidsid relvi peakohal ja kahlasid rinnuni vees olles läbi jõe – ja kaitsesid ületuskohta ülejäänud väe jaoks; Hotze tapeti selle manöövri ajal, kui Soulti mehed üllatasid teda varahommikusel luurekäigul. Selleks ajaks, kui Aleksandr Suvorov saabus oktoobri alguses Põhja-Itaaliast Sankt Gallenisse, suruti austerlased ja venelased välja ja ta oli sunnitud viima oma mehed üle Alpide Voralbergi, mis põhjustas lisakaotusi.
Kodusõda ja vabariigi lõpp
pisi|16 frangine Helveetsia vabariigi münt, esimene Šveitsi riigi raha
Ebastabiilsus vabariigis tipnes aastatel 1802–1803 – sealhulgas Stecklikrieg kodusõda aastal 1802. Koos kohaliku vastupanuga põhjustasid rahaprobleemid Helveetsia vabariigi kokkuvarisemise ja selle valitsus taandus Lausanne'i. Olukorra ebastabiilsuse tõttu oli Helveetsia vabariigil 4 aasta jooksul üle 6 põhiseaduse.
Helveetsia vabariigi periood on Šveitsis ikka veel väga vastuoluline. See oli esimest korda, kui Šveits oli ühtne riik, astudes moodsa föderaalriigi suunas. Esimest korda kutsuti elanikke šveitslasteks, mitte kindla kantoni liikmeks. Kantonitele, nagu Vaud, Thurgau ja Ticino oli vabariik poliitilise vabaduse aeg teistest kantonitest. Siiski tähistas vabariik ka välisdomineerimise ja revolutsiooni aega. Berni, Schwyzi ja Nidwaldeni kantonitele oli see sõjalise kaotuse aeg, millele järgnes okupatsioon. Aastal 1995 otsustas Liidupäev mitte tähistada 200 aasta möödumist Helveetsia vabariigist, kuid lubas üksikutel kantonitel seda soovi korral tähistada.
Vahendusakt
Šveitsi konföderatsioon taastati vahendusaktiga, mille 19. veebruaril 1803 Stecklikriegi tagajärjel andis välja Napoleon Bonaparte. Šveitsi ajaloo periood aastatel 1803–1815 on tuntud kui Vahendus. Akt kaotas eelnenud Helveetsia vabariigi, mis oli eksisteerinud alates Prantsuse vägede sissetungist Šveitsi märtsis 1798. Pärast Prantsuse vägede taandumist juulis 1802 varises vabariik kokku (Stecklikrieg). Vahendusakt oli Napoleoni püüe kompromissile Ancien Regime ja vabariigi vahel. See Šveitsi ajaloo vaheaste kestis kuni Restauratsioonini aastal 1815.
Aastal 1803 taastas Napoleoni Vahendusakt osaliselt kantonite suveräänsuse ning endised alluvad territooriumid Aargau, Thurgau, Vaud ja Ticino said võrdsete õigustega kantoniteks. Samamoodi sai Kolm Liigat, endine assotsiaat (Zogewandter Ort), kuid mitte konföderatsiooni täisliige, täisliikmeks kui Graubündeni kanton. Sankt Galleni linn, ajalooliselt samuti konföderatsiooni assotsiaat, koos oma enda endiste alluvate territooriumidega (ja nendega, mis varem kuulusid Sankt Galleni kloostrile) sai täisliikmeks kui Sankt Galleni kanton. Seevastu Bieli, Valais', endise Neuchâteli vürstkonna (hilisem Neuchâteli kanton), Baseli piiskopkonna (hilisem Berni Jura) ja Genfi territooriumid ei saanud Šveitsi konföderatsiooni osaks enne Napoleoni ajastu lõppu.
pisi|püsti|Vahendusakt, 1803
Napoleoni tegutsemisel vahendajana ja kuulutamisel, et Šveitsi loomulik poliitiline olek on föderatsioon, lõpetas Vahendusakt Helveetsia vabariigi. See taastas vana Konföderatsiooni esialgsed 13 liiget ja lisas 6 uut kantonit, kellest kaks (Sankt Gallen ja Graubünden või Grisons) olid endised "assotsiaadid" ja neli muud moodustati erinevatel aegadel vallutatud alluvatest maadest – Aargau (1415), Thurgau (1460), Ticino (1440, 1500, 1512) ja Vaud (1536). Maapäeval anti kuuele kantonile, kus oli rahvast rohkem kui 100 000 (Bern, Zürich, Vaud, Sankt Gallen, Graubünden ja Aargau), kaks häält, teised said vaid ühe. Maapäeva kokkutulekuid peeti vaheldumisi Fribourgis, Bernis, Solothurnis, Baselis, Zürichis ja Luzernis.
Kuid Vahendusaktiga lubatud õigused hakkasid varsti kaduma. Aastal 1806 anti Neuchâteli vürstkond marssal Berthier'le. Ticinot okupeerisid Prantsuse väed aastatel 1810–1813. Aastal 1810 okupeeriti ka Valais ja muudeti Prantsuse Simploni departemanguks Simploni mäekuru kaitseks. Kodus piirati aastal 1805 Maapäeva poolt vabadust (kuigi põhiseadusega antud) liikuda ühest kantonist teise, piirates kümne aasta elamisajaga ja siis mitte andes poliitilisi õigusi kantonis või õigust kasu saada ühisvarast.
Niipea, kui Napoleoni võim vankuma hakkas (1812–1813), ohustus Šveitsi positsioon. Austerlased, keda toetas Šveitsi reaktsiooniline partei, ja ilma igasuguse reaalse vastupanuta Maapäeva poolt, ületasid piiri 21. detsembril 1813. 29. detsembril tühistas Maapäev Austria survel 1803. aasta põhiseaduse, mis oli loodud Napoleoni poolt Vahendusaktiga.
6. aprillil 1814 otsustas niinimetatud Pikk Maapäev asendada põhiseaduse. Maapäev jäi halvatuks kuni 12. septembrini, kui Valais, Neuchatel ja Genf ülendati Konföderatsiooni täisliikmeteks. See suurendas kantonite arvu 22-ni. Maapäev saavutas siiski väikest edu kuni Viini kongressini.
Restauratsioon
20. märtsil 1815 sai Bern Biel/Bienne'i ja enamuse Baseli piiskopi maast kompensatsiooniks territooriumi kaotuse eest Pikal Maapäeval. Valtellina, mida varem omas Graubunden, anti Austriale. Mülhausen (Mulhouse) jäi Prantsusmaa osaks.
7. augustil 1815 vandusid uuele põhiseadusele truudust kõik kantonid peale Nidwaldeni. Nidwalden nõustus alles sõjalise surve all 30. augustil ja karistusena kaotas Engelbergi Obwaldenile. Uue põhiseadusega tunnustati täielikult iga kantoni suveräänseid õigusi ja taastati mitmed vana põhiseaduse read, kuigi alluvaid maid enam ei olnud, ja poliitilised õigused ei olnud enam mistahes kodanike klassi eriõigused. Igal kantonil oli üks hääl Maapäeval, kus absoluutne enamus otsustas kõik välispoliitilised küsimused, kui nõuti 3/4 enamust.
Sassi külanõukogu
Külanõukogu moodustati 13. septembril 1945 Valjala valla koosseisus, sinna kuulusid Rahula, Vilida-Mäe, Väkra, Koksi, Männiku, Kõriska, Kuiste, Kogula, Urelilbi, Kalju, Tõnija, Põlluküla ja Veeriku küla.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega arvati Sassi külanõukogu Orissaare rajooni koosseisu. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 4. detsembri 1953 seadlusega nimetati Sassi külanõukogu Veeriku külanõukoguks.
Asveja
Üldandmeid ja geograafiline asend
See 21,9 kilomeetrit pikk, kitsas ja suhteliselt sügav järv asub Leedu kirdeosas Asveja regionaalpargis, mis asutati aastal 1992 ja hõlmab 30 järve. Asveja rannajoone pikkus on 72,5 km, seda liigestavad kolm suuremat abajat:
Koos abajatega on järve suurim pikkus 29,7 kilomeetrit ning järv ulatub Molėtai, Švenčionyse ja Vilniuse rajooni territooriumile. Ühtne looduslik veetee piki Dubinga (18 km), Žeimena, Nerise ja Nemunase jõge viib Asvejast Vilniuseni ning sealt edasi Kura lahte.
Järve suubuvad Melnyčėlė, Kirnė ja Baluoša ojad. Asulaist asuvad järve kaldal Dubingiai, Laumikoniai, Šiupieniškiai, Merionys II, Jurkiškis, Bartkuškiai, Gramiškiai, Gurakalnė, Grinkliškiai, Giraičiai, Žalktynė, Miežoniai, Ciūniškiai, Alka, Jonėnai, Velianka, Jokūbiškės, Šakimas, Blužnėnai, Bekepuriai, Abejučiai, Tarakonys, Bieliškės, Kregžlė ja Žingiai.
Suuremate Leedu linnade kaugus järvest:
Asveja sügavus vaheldub 1,5–3 meetrist kuni 50,2 meetrini ning järv on ametlikult Leedu järvede seas sügavuselt kolmandal kohal. Järve keskmine laius on 340 m. Liivapõhjad vahelduvad 12–15 meetri paksuse mudaga ning liivarannad ja luiteline laugrannik 1,5–2 kuni 12 meetri kõrguse järsakrannikuga. Järv asub merepinnast 138 m kõrgusel. Järve pindala on 978 hektarit ja seal asub kuus saart kogupindalaga 4,4 ha. thumb|Dubingiai puusild
Esimesed inimesed asusid järve äärde elama tõenäoliselt umbes II–I aastatuhandel eKr.
Üks haruldusi on 84 meetri pikkune puidust sild Dubingiai künkalt üle järve. Sügavaim koht silla all on 15 meetrit. See on üks Leedu esimesi sildasid üle järve ja ehitati aastal 1934. Silla avamisel osales tolleaegne Leedu president Antanas Smetona. Samas paigas asus aga sild ka 16. või 17. sajandil.
Floora ja fauna
Järve ümbritsevad enamasti männimetsad, kust võib leida Leedu ühe jämedama männi – umbes 350 aastat vana Purviniškiai männi. Lehtpuudest kasvavad seal tammed ja kased. Asveja järv on väga selge veega ja seal elab enam kui 14 liiki kala, arvukamalt esindatud liigid on karpkala, koger, roosärg, särg, haug, ahven, viidikas, latikas, linask, säinas, kiisk, rääbis, säga, turb, tint, luts ja angerjas.
Piiratud juurdepääs järvele on suurendanud sealset loomastikurikkust, nii on sageli võimalik jälgida järves ujuvaid hirvi ja põtru, põlismetsas metssigu ja metskitsi, rääkimata euroopa naaritsatest, minkidest, kobrastest ja nirkidest. Linnusõpradel on õnnestunud seal vaadelda luikesid ja juba kolmandat aastat järjest haruldasi must-toonekurgesid.
Meuse'i departemangu haldusüksuste loend
Siin on toodud ära kõik Meuse'i departemangu haldusüksused (ringkonnad, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka valdade INSEE koodid. Bar-le-Duci ja Verduni vald on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse, mille vahel on vald jagatud, kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast.
Rembate vald
pisi|Lielvārde lennuväebaas Rembate vald (läti keeles Rembates pagasts) on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Lielvārde ja Ķegumsi linnadega ning Birzgale, Ogresgalsi, Lielvārde, Tome, Suntaži, Laubere ja Lēdmane vallaga.
Valla pindala on 80,9 km². Aastal 2021 oli elanikke 1026. 2011. aasta seisuga elas vallas 1184 inimest. Valla keskuseks on Rembate küla. Vallamaja asub aadressil Lielvārdes iela 3.
Meuse'i departemangu haldusüksuste loend
Departemangus on 17 kantonit (alates 2015):
Rembate vald
Loodus
Valla suurim jõgi on selle lõunapiiril voolav Daugava, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Ogre jõgi.
Meuse'i departemangu haldusüksuste loend
Departemangus on 499 valda (seisuga 1. jaanuar 2019):
Rembate vald
Loodus
Looduskaitse all on Kalnrēžase ja Tarbiņase dolomiitliivakivi paljandid, Sietiņi hiidrahn, Jaunstakari jalakas, Jaunstakari mänd, Seitsmetüveline pärn, Silmači tamm, Zemzari tamm ja Rubeņi tamm, lisaks veel kakskümmend kaks nimetut põlispuud. Valda läbib Ogre oru looduspark.
Ajalugu
Maareformi ajal jäid valda Rembate mõis, millele kuulus 5253 hektarit maad, ja Ķegumsi mõis, millele kuulus 640 hektarit maad. Aastal 1924 liideti osa Rembate vallast Lielvārde vallaga. Aastal 1935 oli Riia kreisi kuuluva Rembate valla pindala 82,9 km² ja seal oli 1682 elanikku.
Aastal 1945 moodustati vallas Ķegumsi ja Rembate külanõukogud, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Aastal 1954 liideti Rembate külanõukoguga likvideeritav Ķegumsi külanõukogu. Aastal 1963 liideti Ogre sovhoosi maad Lēdmane külanõukoguga. Aastal 1977 liideti Rembate külanõukoguga osa Suntaži ja Ogresgalsi külanõukogude alasid. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2002 liideti vald Ķegumsi piirkonnaga. Aastal 2021 ühendati piirkond Ogre piirkonnaga.
Kultuurimälestistest on regionaalse kaitse all Vecdzilnase muinaskalmed ja kohaliku kaitse all Kuradikivi nime kandev hiiepaik.
Asustus
2011. aasta seisuga elas vallas 979 lätlast, 107 venelast, 16 valgevenelast, 41 ukrainlast, 14 poolakat ja 4 leedulast.
Valla külad on:
Avio (Trento)
thumb|Avio loss (Sabbionara) thumb|Avio valla paiknemine Trento provintsis
Avio (saksa: Aue) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias. See asub umbes 50 km Trentost, Vallagarinas ja sellest voolab läbi Adige jõgi. Avio hõlmab tasandiku, mida ümbritsevad Monte Baldo idast ja Monti Lessini läänest.
Majandus
Avio ala on eriti tuntud veini tootmise poolest, nagu autohtoonne Enantio.
Kazuo Echigo
Kazuo Echigo (jaapani keeles 越後 和男 Echigo Kazuo; sündinud 28. detsembril 1965 Mie prefektuuris) on Jaapani endine jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1986–1987 6 mängu ja lõi 1 värava.
Emil Dimitrov
pisi|Emil Dimitrov (1970) Emil Dimitrov (bulgaaria Емил Димитров Димитров; 23. detsember 1940 Pleven – 30. märts 2005 Sofia) oli bulgaaria laulja ja helilooja.
Emil Dimitrov tegutses lauljana aastatel 1960–2000 ja andis välja ligikaudu 30 heliplaati. Ta oli populaarne ka väljaspool Bulgaariat, sealhulgas Nõukogude Liidus.
NGC 5866
pisi|NGC 5866 NGC 5866 on lääts- või spiraalgalaktika, mis asub Lohe tähtkujus.
Galaktika avastas 1781. aastal tõenäoliselt Pierre Méchain või Charles Messier ning Messier lisas selle ilmselt oma kataloogi kui Messier 102. Messier 102 on süvataeva objekt, mille asukohas pole üksmeelt. 1788. aastal avastas selle iseseisvalt William Herschel.
NGC 5866 asub umbes 44 miljoni valgusaasta kaugusel ning see on Maalt vaadeldav ainult küljepealt. Galaktika diameeter on 60 000 valgusaastat ning selle tähesuurus on 10,7.
Harilik suitsik
Harilik suitsik (Bjerkandera adusta) on suitsiku perekonda kuuluv seeneliik.
Suitsikud meenutavad välimuselt taklu (Trametes), kuid värsked, üsna tugevad viljakehad murduvad painutades juustutaoliselt. Viljakehad on üheaastased. Viljakeha on kübarjas, kuid sageli alusel puutüvele laiuv, harva liibuv; väike, õhuke, riiulitaoline. Kasvab sageli paljukübaraliste kogumikena. Pind sile ja matt. Algul pruunikasvalge, justkui hallituskirmega, hiljem hiirhall või suitsupruun ja sageli tumedavöödiline, lõpuks mustjashall. Serv terav, kasvamise ajal valge, kuid muljumiskohad ja vanemalt kogu serv muutub mustaks. Liibuva osa serv on valge.
Harilik suitsik meenutab vööttakla (Trametes ochracea) ja poolliibuvat antrodielli (Antrodiella pallescens), kuid nemad on sitked ja valge torukestekihiga. Liibunud viljakeha sarnaneb väga halli sametkorgiku (Cinereomyces lindbladii) omaga, kellel on selge värske lõhn ja murdepind peaaegu ühevärviline. Harilik suitsik murdub värskelt nagu juust, kuivalt aga raksatades. Parimaks tunnuseks on murdepinnal näha olev selge värvierinevus heleda seeneliha ja tumeda torukestekihi vahel.
Eestis tavaline kogu maal metsades ja parkides paljudel lehtpuudel (haab, kask, lepp ja tamm). Harvem võib teda leida okaspuude kändudel, püstistel surnud ja lamatüvedel (kadakas, kuusk, mänd, nulg).
Algieba
See asub Maast umbes 130 valgusaasta kaugusel ning selle tähesuurus on 2,28. Algieba on heleduselt tähistaeva 50. täht ja Lõvi tähtkuju heleduselt teine täht. Kahest tähest suurem on K-klassi täht, mille pinnatemperatuur on 4410 kelvinit ning on Päikesest 285 korda heledam ja diameetrilt 23 korda suurem. Väiksem täht on G-klassi täht, mille pinnatemperatuur on 4980 kelvinit ning on Päikesest 72 korda heledam ja diameetrilt 10 korda suurem. Kahe tähe vahel on vähemalt 170 aü ning nende tiirlemisperiood on üle 500 aasta.
2009. avastati, et Algieba peamise tähe ümber tiirleb eksoplaneet.
Adam Mickiewiczi ülikool
Ülikool asutati 1919.
Ülikoolis õpib üle 40 000 üliõpilase (seisuga umbes 2010).
Kaansoo mesimuraka kasvuala
Kaansoo mesimuraka kasvuala (varem ka: Kaansoo liigikaitseala) asub Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas. Kaitseala moodustati 1991, et kaitsta mesimuraka ehk soomuraka (II kategooria liik) kasvukohti. Kaansoo on Eesti suurim ja vanim mesimuraka kasvuala. Kaitseala pindala on 102 ha, mis on 8 lahustükina.
Gisenyi
Gisenyi on linn Rwanda Lääneprovintsis Rubavu ringkonnas.
Linn asub Kongo DV piiri ääres Kivu järve kaldal. Naaberlinn teisel pool piiri on Goma. Paarikümne kilomeetri kaugusel põhjas asub Nyiragongo vulkaan.
Gisenyi on liivarandadega kuurortlinn, kus harrastatakse muu hulgas veesporti.
Linnas on lennujaam.
Ajalugu
Aastal 1976 asutasid Burundi, Kongo DV ja Rwanda esindajad Gisenyis Suurjärvistu Maade Majandusühenduse.
Rwanda genotsiidi ajal tegutses Gisenyis Rwanda ajutine valitsus.
Linnas hoitakse vangistuses 2009. aastal kinni peetud Kongo DV sõjaväelast Laurent Nkundat.
Raine Loo
Raine Loo (28. märts 1945 Taevere vald – 16. mai 2020 Tallinn) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1963. aastal Tartu 8. Keskkooli ja 1965. aastal Vanemuise õppestuudio.
Aastatel 1965–2004 töötas Raine Loo Vanemuise teatris näitlejana, oli ka lavastaja assistent.
Ta mängis filmides "Kolme katku vahel" (Eesti Telefilm, 1970), "Värvilised unenäod" (Tallinnfilm, 1975), "Inimene, keda polnud" (Tallinnfilm, 1989) ja "See kadunud tee" (Tallinnfilm, 1990); telelavastuses "Püha öö – üksildusöö" (1982) ja kuuldemängudes ("Iphigeneia Taurises", 1982).
Isiklikku
Tema abikaasa oli botaanik Hans Trass, nende poeg on helilooja ja organist Toomas Trass.
Lyoni maakond (Nevada)
thumb|Asend Nevada osariigis pisi|Lyoni maakonna kohtumaja Lyoni maakond (Lyon County) on maakond USA-s Nevada osariigis. Geograafilised koordinaadid on 39°01' N, 119°19' W.
Maakonna halduskeskus on Yerington ja suurim linn Fernley.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 51 980. Aastal 2000 oli elanikke 34 501.
Ajalugu
Lyoni maakond moodustati 1861. aastal. Maakond on saanud nime kindral Nathaniel Lyoni järgi. Esimene maakonna halduskeskus oli Dayton. Pärast seda, kui 1909 Daytoni kohtumaja maha põles, sai 1911. aastal uueks halduskeskuseks Yerington.
Rahvastik
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Lyoni maakonnas 34 501 inimest, 13 007 leibkonda ja 9443 perekonda.
Elamuühikuid (housing units) oli 14 279 (keskmine tihedus 3/km²).
Rassiline koosseis oli järgmine:
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 10,97%.
Leibkonnas oli keskmiselt 2,61 inimest ja perekonnas keskmiselt 3,02 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii:
Ea mediaan oli 38 aastat.
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 102,50 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 100,00 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan 40 699 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 44 887 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 34 034 dollarit, naistel 25 914 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 18 543 dollarit.
10,40% elanikkonnast ja 7,20% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 14,10% alla 18-aastasi ja 7,10% üle 65-aastasi.
Rajandi
Rajandi on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Rajandi uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Perkmann, Rosenstrauch, Rudsit ja Stachelstrauch. Edgar-Adolf Rajandi palvel kanti Rajandi perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 67 all.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Rajandi Eestis vähem kui viiel mehel ja vähem kui viiel naisel.
Jaan Salm
Elulugu
Jaan Salm on talupidaja poeg.
Salm lõpetas 1955 Tallinna Kommunaal-Ehitustehnikumi, 1960 Tartu Ülikooli füüsikaosakonna, 1968 aspirantuuri TÜ-s. 1970. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi geofüüsika erialal Vilniuse Ülikoolis väitekirjaga "Диффузионные искажения при измерении спектра аэроионов" ("Difusioonmoonutused aeroioonide spektri mõõtmise"). Ta täiendas end 1973–74 Berliinis Humboldti Ülikoolis, 1979 Moskva Ülikoolis, 1984 Toulouse'is Paul Sabatier' Ülikoolis ning 1990 Tampere Tehnikaülikoolis.
Thedinghauseni vald
pisi|tühi|Maarja-Magdaleena kirik
Jaan Salm
Elulugu
1961–64 oli Salm TÜ üldfüüsika kateedri vanemlaborant, 1969–82 vanemõpetaja, 1982–85 dotsent, 1985–87 aeroelektri labori vanemteadur, 1987–92 juhtivteadur, 1992–93 vanemteadur, 1993–2003 keskkonnafüüsika instituudi vanemteadur, 2003. aastast erakorraline teadur, 2007. aastast ka Füüsika Instituudi erakorraline teadur. 1974–83 oli ta ka TÜ aeroionisatsiooni ja elektroaerosoolide labori aeroioonide spektromeetria sektori teaduslik juhendaja. Salm on lugenud TÜ-s füüsika, juhuslike funktsioonide teooria ja statistilise hüdromehaanika kursusi ning koostanud õppevahendeid.
Teadustöö
Jaan Salmi peamised uurimisvaldkonnad on olnud aeroioonide liikuvusjaotus, evolutsioon ja mõõtmisvahendid, atmosfääri aerosooli karakteristikud ja elektrilised protsessid aerosoolis. Ta on avastanud seaduspärasusi liikuvusanalüsaatorite lahutusvõime määramiseks, aerosooliosakeste tekke ja laadumise selgitamiseks ning atmosfääri ioonide karakteristikute kirjeldamiseks, samuti arendanud teadusaparatuuri.
Salm on osalenud TÜ poolse juhina välimõõtmistel Moskva oblastis (1986), Leedus (1988) ja Soomes (1999–2000). Ta on juhendanud teadusuuringute lepinguid ja hoidnud Eesti Teadusfondi grante. 1988. aastal oli ta üks Tahkuse Õhuseirejaama rajajaid. Ta on Jaapani Atmosfäärielektri Ühingu liige.
Salm on avaldanud üle 160 teadustrükise ja aimeartikleid, tal on 15 autoritunnistust. Ta on tõlkinud teaduslikke artikleid jaapani keelest.
Tunnustus
Jaan Salm on pälvinud Nõukogude Eesti preemia (1967, kollektiivis), NSVL Rahvamajanduse Saavutuste Näituse audiplomi (1967) ja pronksmedali (1982), NSVL leiutaja rinnamärgi (1988), Tartu Ülikooli medali (2003) ning Tartu Ülikooli aumärgi (2007).
Dian Fossey
Dian Fossey (16. jaanuar 1932 – 27. detsember 1985) oli ameerika zooloog, primatoloog ja antropoloog, kes juhatas üle 18 aasta ulatuslikku uuringut gorillade kooselu kohta.
Fossey uuris mägigorillasid Rwandas Vulkaanide rahvuspargis. Ta rajas 24. septembril 1967 Karisoke uurimiskeskuse.
Saanud julgustava tõuke antropoloog Louis Leakeylt, viibis Fossey iga päev Rwanda mägimetsades, uurides gorillade elu. Fossey 1983. aastal avaldatud raamat "Gorillas in the Mist" on ülevaade tema enda elust ja teadustööst mägigorillade uurimisel Karisoke uurimiskeskuses. 1988. aastal tehti raamatu põhjal ka film. Fossey tapeti 1985. aastal ja juhtum on endiselt lahendamata.
Oma eluajal kõige edukamaks primatoloogiks peetud Fossey töötas koos Jane Goodalli ja Birutė Galdikasega töörühmas, mida sageli kutsuti nimega The Trimates. Selle all mõeldi kolme silmapaistvat naisteadlast, kes uurisid primaate (Fossey uuris gorillasid, Goodall šimpanse, Galdikas orangutane). Omavahel hüüti seda töörühma ka Leakey ingliteks (Leakey's Angels), sest inimahvide uurimist nende loomulikus keskkonnas juhtis ja koordineeris Louis Leakey.
Elu ja karjäär
Dian Fossey sündis California osariigis San Franciscos kindlustusagendi George. E. Fossey III ja modelli Kathryn "Kitty" (Kidd) Fossey peres. Tema vanemad lahutasid, kui Fossey oli kuueaastane. Ema abiellus järgmisel aastal ärimees Richard Price'iga. Isa üritas tütrega suhelda, kuid ema tegi kõik, et seda vältida, mistõttu ajapikku kontakt kadus. Fossey kasuisa Richard Price ei kohelnud teda kunagi kui oma last. Price ei lubanud tal koos tema ja emaga söögilauas istuda. Range distsipliiniga kasuisa ei pakkunud Fosseyle kuigi palju emotsionaalset tuge. Võideldes sisemise ebakindlusega, leidis Fossey tee loomadeni, kes võtsid teda nii, nagu ta oli. Tema armastus loomade vastu sai alguse esimese kuldkala saamisega ning kestis terve elu. Kuueaastaselt hakkas ta tegelema ratsutamisega, mis tegi temast koolis tunnustatud sportlase.
Haridus
Fossey sai hariduse Lowelli keskkoolis. Kasuisa juhendamisel jätkas Dian õpinguid Marini kolledžis ärikorralduse erialal. Veetnud 19-aastaselt suve Montana rantšos, taaselustas see armastuse loomade vastu ja ta osales California Davise ülikoolis bioloogia veterinaaria algkursusel. Seistes oma kasuisa ärikooli soovitustele vastu, otsustas Fossey karjääri loomadega siduda, mistõttu keeldusid Fossey vanemad teda suuremate summade puhul rahaliselt toetamast. Fossey pidas end ise üleval, töötades müüjana kaubamajas White Front, tehes mujal kassapidaja tööd ning töötades tehastes masinatega.
Kuigi Fossey oli alati eeskujulik õpilane olnud, oli tal raskusi peamiste teadusharudega nagu keemia ja füüsika ning seetõttu langes ta teisel aastal koolist välja. Fossey suundus San Jose kolledžisse tööteraapiat õppima ja sai bakalaureusekraadi 1954. aastal. Vastavalt saadud kolledžikraadile alustas ta karjääri terapeudina. Fossey käis praktikal paljudes California haiglates, kus tegeles tuberkuloosihaigetega. Ta oli olnud edu ratsutamisvõistlustel, mistõttu sattus ta 1955. aastal Kentuckysse ning aasta hiljem võttis seal vastu tööpakkumise Kosairi puuetega laste haiglas.
Lastega töötamist lihtsustas tema arg ja tagasihoidlik isiksus. Lõpuks kutsus üks töötaja Fossey enda pere juurde elama. Ta kolis farmi ja hakkas igapäevatööna karjakasvatusega tegelema. Farmiomanike perekonna Henrydega tundis Fossey armastava perekonna hoolitsust, mis oli tema elust senini puudunud. 1963. aastal võttis ta farmist puhkust, et sõita seitsmeks nädalaks Aafrikasse. 1966. aastal lahkus Fossey töölt, sest Louis Leakey oli saanud tema mägigorillade uurimistööle rahalise toe.
Huvi Aafrika vastu
1963. aasta septembris jõudis Fossey Keeniasse Nairobisse. Reisi käigus kohtus ta näitleja ja Treetopsi hotelli omaniku William Holdeniga, kes tutvustas teda oma safarigiidile John Alexanderile. Alexanderist sai seitsmeks nädalaks Fossey giid Keenias, Tansaanias, Kongo DV-s ja Rodeesias. Ta näitas Fosseyle Aafrika suurimat rahvusparki Tsavot, Manyara soolajärve, mis meelitab ligi suuri flamingokolooniaid, ja rikkaliku loodusega Ngorongoro kraatrit. Kaks viimast külastust olid Tansaanias Olduvai Gorges, kus Louis ja Mary Leakey arheoloogilisi väljakaevamisi tegid ning Kongos Mikenos, kus ameerika zooloog George Schaller oli 1959. aastal mägigorillade uurimist alustanud. Olduvai Gorges tutvus Fossey Leakey ja ta abikaasaga, kes otsisid inimahvide fossiile. Leakey rääkis Fosseyle Jane Goodali tööst ja inimahvide pikaajalise uurimistöö tähtsusest. Kuigi Fossey oli külastuse käigus saanud pahkluumurru, jätkas ta reisi ja peatus 16. oktoobril Walter Baumgarteli väikeses hotellis Ugandas. Gorillade kaitsmise toetaja Baumgartel oli esimeste seas, kes nägi kasu, mida turism piirkonnale tuua võiks. Ta tutvustas Fosseyt Keenia metsiku looduse fotograafidele Joan ja Alan Rootile. Paar lubas Fosseyl ja Alexanderil ööbida oma laagri läheduses ning nende päevade jooksul kohtus Fossey esimest korda mägigorilladega. Pärast Rodeesias sõbra juures viibimist naasis Fossey Louisville'i, et oma võlg tagasi maksta. Ta avaldas oma reisi kohta kolm artiklit ajalehes The Courier-Journal.
Kalevipoeg ja Sarvik
pisi|"Kalevipoeg ja Sarvik" 1914 saadetud fotopostkaardil "Kalevipoeg ja Sarvik" on Amandus Adamsoni 1896 valminud skulptuur, mis kujutab Kalevipoega tapmas Sarvikut. Skulptuur asub Eesti Kunstimuuseumis.
Natalia Mäting
Natalia Mäting (sündinud Hissamutdinova; 16. november 1983 Kohtla-Järve) on endine Eesti ujuja.
Eesti parim naisujuja aastatel 1998, 1999, 2002, 2003 ja 2006.
Aastast 2012 elanud ja töötanud Soomes.
Eesti erikoolide loend
Eesti erikoolide loend'is on loetletud praegusi ja endisi Eesti erikoole.
Kutsekoole loetletakse Eesti kutseõppeasutuste loendis ja kõrgkoole Eesti kõrgkoolide loendis.
Teneur
pisi|Teneuri kirik
Teneur on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Teneur asub 40 km Arrasist loodes, teede D97 ja D94 ristumiskoha ümbruses, Ternoise'i jõe kallastel.
pisi|tühi|
Süütu Vanaema
Süütu Vanaema oli 1981. aastal asutatud Eesti ansambel.
Randal (perekonnanimi)
Randal on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Randal uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Pavel ja Reismann. Gottfried Randali palvel kanti Randal perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 198 all.
Ebreichsdorf
Ebreichsdorf on linn (Stadtgemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Badeni ringkonnas.
John Ford (näitekirjanik)
John Ford (17. aprill 1586 Ilsington, Devon, Inglismaa – u 1639) oli inglise renessansiaegne näitekirjanik ja luuletaja, Charles I valitsusaja üks tuntumaid dramaturge.
Ehkki Fordi esimesed teosed avaldati juba 1606. aastal, sai ta tuntuks alles draamateostega, mida ta oli kirjutama hakanud 1620. aastatel. Algul tegutses Ford koostöös tuntud näitekirjanikega nagu Thomas Dekker, John Webster ja William Rowley, kümnendi lõpupoole aga omal käel. Fordi tuntuim teos on intsestiteemaline tragöödia "'Tis Pity She's a Whore" (1633), mille pealkirja on hiljem sageli muudetud. Skandaalsusele vaatamata kuulub näidend inglise kirjandusklassikasse ning sellest on tehtud kaks filmiversiooni (Rootsis 1966. ja Belgias 1978. aastal). Konfliktid kire, südametunnistuse, moraali ja seaduste vahel on Fordi näidendite läbiv teema, samuti kui huvi abnormaalse psühholoogia vastu. Tugevat mõju ta teostele avaldas Robert Burtoni "Melanhoolia anatoomia".
"'Tis Pity She's a Whore" andis nime inglise laulja David Bowie laulule "'Tis a Pity She Was a Whore" (2014; plaadil "Blackstar" 2016).
Teosed
Nagu mitmete teistegi Inglise kodusõja eelsete näitekirjanike puhul, on ka Fordi paljud teosed hävinud. Teada on kuus näidendit, mille ta lõi kaasautorina (autorsuse üle vaieldi tihti kuni 2017. aastani, mil ilmunud John Fordi kogutud teoste II köites toimetaja Brian Vickers autorsusprobleeme põhjalikult analüüsis) ning kaheksa säilinud sooloteost.
Kaasautorina:
Ainsa autorina:
Ford kirjutas ka ohtralt luulet, sealhulgas 1613. aastal pika usulise poeemi "Christ's Bloody Sweat" ("Kristuse verine higi"). 1920. aastatel lõi Fordi palale "Beauty's Beauty" muusika Austraalia helilooja John Gough.
Johannes Taul
Johannes Taul (24. juuli 1922 Valgamaa, Riidaja – 26. veebruar 2010) oli eesti pärimusmuusika traditsioonide edendaja ja torupillimuusika taaselustaja, helilooja, pillimeister ja -õpetaja.
Asutas 1972. aastal rahvamuusikaansambli Torupill ning on olnud veel mitme rahvapilliansambli looja ja juht. Ansambel Torupill on paljukordne vabariiklike ja üleliiduliste taidlusfestivalide laureaat ning esindanud eesti rahvamuusikat paljudes välisriikides . Johannes Tauli loodud ansambel Torupill oli üldse esimene torupilliansambel Eestis. Torupillide koosmängu võimaldas nende ehitamine ühes helistikus, mida varasemas torupillimängu traditsioonis Eestis ei kasutatud.
Johannes Taul on rahvamuusikat ise kogunud ja kogutut oma ansamblitega esitanud. Ka on ta oma ansamblite jaoks ise muusikat loonud, korraldanud rahvusvahelisi torupillipidusid ja esitanud torupillimuusikat välismaal. Johannes Taul on viisistanud laule nii enda kui teiste autorite sõnadele.
Lycodonomorphus bicolor
Lycodonomorphus bicolor on Lamprophiidae sugukonna maoliik.
Jaan Ulst
pisi|Jaan Ulst, 2015 Jaan Ulst (sündinud 1983 Nõos Tartumaal) on eesti koreograaf, lavastaja ja tantsija.
Lycodonomorphus bicolor
Levila
Seda maoliiki võib roomamas kohata Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Rwandas, Tansaanias ja Sambias.
Viited
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Lycodonomorphus bicolor seisuga 9.05.2015.
Emmanuel Korir
Emmanuel Kipkurui Korir (sündinud 15. juunil 1995 Itenis) on Keenia kergejõustiklane, keskmaajooksja. Tema põhiala on 800 meetri jooks.
Jaan Ulst
Koreograafi ja lavastajana loonud lavastusi Hollandis, Prantsusmaal ja Tšehhis. Eesti koostööpartneriteks on olnud Vanemuise teater, Sõltumatu Tantsu Ühendus, tantsuteater Zick ja rahvakunstiansambel Leigarid. Koostööpartneriteks on olnud ka Tartu Linnavalitsus, Eesti Koolispordi Liit, Tartu Muusikafestival (Europeade 2011), Viimsi Rannarahva muuseum, Tartu Kõrgem Kunstikool, Tallinna Ülikool, Võru Folkloorifestival ja Tartu Observatoorium.
Emmanuel Korir
Ta alustas karjääri sprinterina, kuid keskendus juunioride vanuseklassis 400 ja 800 meetri jooksule. 2016. aastal siirdus ta õppima Texase Ülikooli El Pasos ning tuli debüüthooajal 800 meetri jooksus NCAA meistriks nii sise- kui ka välitingimustes. 2017. aasta jaanuaris püstitas ta 600 meetri jooksus sisemaailmarekordi 1.14,97.
Yasuharu Kurata
Yasuharu Kurata (jaapani keeles 倉田 安治 Kurata Yasuharu; sündinud 1. veebruaril 1963 Shizuokas) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Emmanuel Korir
Tiitlivõistluste debüüdi tegi Korir 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis, kus jäi 800 meetri jooksus poolfinaalis neljandaks ning finaali ei pääsenud.
Jaan Ulst
Näitlejana on Jaan Ult kaasa Eesti Draamateatri suvelavastuses "Laul, mis jääb ... " (2014–2015), lavastaja Merle Karusoo.
Yasuharu Kurata
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1986–1987 6 mängu.
Emmanuel Korir
2018. aastal jooksis ta Londonis 800 meetri jooksus isiklikuks rekordiks 1.42,05. Sellega tõusis ta kõigi aegade edetabelis 6. kohale. Aafrika meistrivõistlustel Asabas võitis ta hõbemedali 800 meetri jooksus ning Keenia meeskonna koosseisus kuldmedali 4×400 m teatejooksus.
Jaan Ulst
2012. aastast elab ta Tallinnas.
Emmanuel Korir
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas sai Korir 400 meetri jooksu finaalis ajaga 44,94 6. koha. 800 meetri jooksus oli ta oma poolfinaali kolmas ning finaali ei pääsenud.
Tokyo olümpiamängudel tuli Korir ajaga 1.45,06 kaasmaalase Ferguson Rotichi ja Patryk Dobeki ees 800 meetri jooksus olümpiavõitjaks. 400 meetri eeljooksus ta valestardi tõttu diskvalifitseeriti.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is tuli Korir ajaga 1.43,71 Djamel Sedjati ja Marco Aropi ees maailmameistriks.
Korir on 800 meetri jooksus kolmekordne Teemantliiga võitja (2018, 2021, 2022).
Mihkel Seeder
pisi|Mihkel Seeder esinemas kirjandusfestivalil [[HeadRead Foto: Ave Maria Mõistlik, 31. mai 2012 ]] Mihkel Seeder (sündinud 9. detsembril 1988 Tallinnas) on eesti näitekirjanik.
Elukäik
Ta on kirjutanud näidendeid nii eesti kui ka saksa keeles.
Isiklikku
Mihkel Seeder on rahvuselt eestlane. Mihkli vanemad on Siret ja Janno Seeder.
Clarki maakond
Clarki maakond on maakond mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Rue McClanahan
Eddi-Rue McClanahan (21. veebruar 1934 Healdton – 3. juuni 2010 New York) oli Ameerika Ühendriikide näitleja.
Blanche Devereaux' rolli eest telesarjas "Kullakesed" võitis ta 1987. aastal Emmy auhinna.
Ternas
pisi|Ternasi kirik
Ternas (lääneflaami: Ternast) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Ternas asub 37 km Arrasist läänes, teede D8 ja D83 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Loomeprotsess
Loomeprotsess (inglise keeles creative process, saksa keeles kreativer Prozess), ka looming, on originaalse tulemuseni jõudmine.
Loomeprotsess rajaneb loovusel.
Palladium (jaht)
Palladium on 2010. aastal Saksamaal valminud mootorjaht ehk lõbusõidulaev.
Loomeprotsess
Loomeprotsessi tulemus on looming.
Palladium (jaht)
pisi|tühi|Palladium [[Eivissa sadamas (2014)]]
Loomeprotsess
Loomeprotses kujutab endast tavaliselt sihipärast uute materiaalsete ja vaimsete väärtuste loomist.
Loomeprotsessi võib mõista sammude ahelana, mis on vajalik probleemi lahendamiseks. Kuna neid samme läbitakse tavaliselt mitu korda, räägitakse loomeprotsessist ka kui iteratiivsest protsessist.
Loomeprotsessi tulemuseks on tavaliselt mõistuse abil tunnetatav stabiilne tulemus, mille saavutamine toimub tavaliselt vertikaalse ehk konvergentse mõtlemise (kord, eesmärgid, reeglid, arvestused, loogika) ja lateraalse ehk divergentse mõtlemise (kaos, vabadus, juhus, spontaansus) koosmõjus.
Loomeprotsess on seotud tegelikkuse või nähtumuse tunnetuse ja kujutlusega. Loomeprotsess võib esineda kõikides inimtegevuse valdkondades.
Platon käsitles loomeprotsessi kui "jumalikku ekstaasi", Friedrich Schelling ja Eduard Hartmann kui "teadvusetu elustavat hingust", Henri Bergson kui "müstilist intuitsiooni", Sigmund Freud kui "instinktide avaldumist". Loomeprotsessist võtavad osa inimese kõik vaimsed jõud, eriti kujutlusvõime, selles esinevad ka õppimise ja mängu elemendid. Loomeprotsessi on subjektiivselt kirjeldatud ka matemaatiku Henri Poincaré poolt, kuid nende süstematiseerimise ja võrdlemiseni on jõutud palju hiljem.
Loomeprotsessi atribuudid
Igasugust inimtegevust, sealhulgas ka loomelist mõjutavad tema meeled. Keskkonna poolt meele(elundi)le mõju avaldumise otsene tulemus on aisting. Tunnetus algab aistingust, kus esemete ja nähtuste üksikud omadused (märgid!) vahetult peegelduvad teadvuses. Eseme või nähtuse aistingule tuginev mudel on taju, mis sõltub ka varaseimaist kogemusist, emotsioonidest ja mõtlemisest. Tegelikkuse peegeldamise kõrgeim vorm ehk maailma peegeldus on teadvus. Tähelepanu filtreerib kogu meelte kaudu tuleva teabe ja keskendub teadvuse mingile objektile või tegevusele. Mõtlemine on tunnetava subjekti ja tunnetatava objekti vastastikuse mõjutamise protsess, subjekti tegelikkuses orienteerumise peamine vorm. Inimmõtlemine on seotud keelega.
Loova mõtlemise piirid ulatuvad kujundlikust (visuaalsest) mõtlemisest kuni abstraktse (mentaalse) mõtlemiseni. Väidetakse, et loovuseks on vaja tingimusi: a) seda soodustab atmosfäär, milles inimene tajub teatud pinget, tunneb, et vanaviisi enam ei saa; b) loovisik peab antud valdkonda hästi tundma, kuid ei lepi selle vanade lahendustega; c) kriitika ja nõuanded aitavad ideid enne avalikkuse ette viimist vajalikul määral põhjendada; d) mõned loovisikud võivad mitte huvituda tavapärastest elumõnudest ja "menukusest".
Loovust sütitab inspiratsioon, kui kogu vaimujõu keskendumine loomingu objektile. Seda toetavad ka intuitsioon, kui tunnetuse vahetu, loogilist arutelu välistav külg ning assotsiatsioonid, kui indiviidi elu kestel tekkinud sidemeid psüühilise tegevuse ja või seisundite vahel, mis väljendub ühtede esilekutsumises teiste poolt.
Väidetavalt toimub maailma peegeldus (kujutus) ajus mudeli põhimõttel. Pole kahtlust, et nii kunstiteosel kui ka teaduslikul esitusel on mudeli omadus. Modelleerida, st luua uus reaalsus, mis peegeldab maailma ning sarnaneb "primaarse" reaalsusega. Modelleerimine üldse, sh ka kunstis, kujutab endast inimese tunnetusliku ja loomingulise tegevuse ühtsust.
Laias laastus jaguneb loome sensoorseks ja mentaalseks kujundiks. Visuaalseks ehk nägemismeelega tajutavaks loomeks peetakse kujutavat kunsti, mille all on aegade jooksul mõeldud küll vaid maali, graafikat, skulptuuri ja arhitektuuri kuid see hõlmab ka teisi, nii tarbekunstiks tituleeritud harusid kui ka mitmesuguseid disaini- ja teisi nišiilminguid. Auditiivseks ehk kuulmismeelega tajutavaks loomeks on helikunst ehk muusika. Peaaegu kõikides kunstiharudes esineb sensoorsust ehk meelelisust. Mentaalsust ehk mõtestatust või vaimsust võib leiduda nii kujutavas- ja helikunstis kui ka kirjanduses ja teaduses.
Selleks, et midagi luua peab see eelnevalt ette kujutatud ehk kujutletud olema. Kujutlus on meeleline kujund, mis tekib objekti (varem tajutud eseme või nähtuse) otsese mõjuta meeleelunditele. Puškini väitel on kujutlus vajalik nii geomeetrias kui ka poeesias. Tunnetusprotsessis on kujutlus meelelise tunnetuse ja abstraktse mõtlemise vaheaste. Kujutlus on teadvuse vältimatu element, sest see seostab alati mõistete tähendust ja mõtet asjade kujunditega ning annab samal ajal teadvusele võimaluse vabalt opereerida esemete meeleliste kujunditega. Kujutlusvõime on võime luua inimteadvuses tegelikkusest saadud muljete ümbertöötamise alusel uusi meelelisi või mõttelisi kujutusi, mida ei esine meile antud tegelikkuses. Fantaasia on kujutlusvõime, millele on iseloomulik loodavate kujundite eriline jõud, eredus ja ebatavalisus.
Salme soon
Salme soon (ka Kasevälja kraav) on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Matsalu, Meelva, Petaaluse, Laulepa ja Poanse külas.