cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti loodus
Pangad ja paljandid
Põhja-Eesti pank ei ole aga ainus omasugune Eestis. Siin paljanduvad ka Siluri klint Lääne-Eesti saartel ja Devoni punakast liivakivist kaldakaljud mitmel pool Lõuna-Eestis.
Rändrahnud
Enamik Eesti rändrahnudest paikneb Põhja-Eestis. Eriti palju on neid Lahemaal. Maapealseid rahne ümbermõõduga üle 50 meetri on Eestis kaks: Ehalkivi ja Kabelikivi. Suuruse alusel loetakse neid hiidrahnudeks, mille hulka arvatakse rändrahnud ümbermõõduga üle 25 meetri. Kokku on Eestis selliseid teada 87 ning suurem osa neist on võetud ka kaitse alla. Suuri rahne, mille ümbermõõt jääb vahemikku 10–25 meetrit, on Eestis tuhatkond. Väiksemate rahnude hulk on aga juba praktiliselt loendamatu.
Eesti hiidrahnudest on 64% koostiselt rabakivid. See ei peegelda siiski nende päritolupiirkonna Fennoskandia kilbi keskmist koostist. Rabakivis on säilinud tardumisjärgne ristsuunaline lõhelisus, mis tuleneb hilisema moonde puudumisest. Ristsuunalise lõhelisuse tõttu oli liustikul rabakivitahukaid lihtsam lahti murda ja Eestisse tuua. Ülejäänud 36% hiidrahnudest koosnevad pegmatiidist, gneisist, migmatiidist, graniidist ja gneissbretšast.
Veestik
pisi|250px|"Viies aastaaeg" [[Kuusekääral Soomaa rahvuspargis]] Parasvöötme kliima ja tasase pinnamoe tõttu on Eestis palju väikseid siseveekogusid. Eestis ületab sademete hulk aurumist aastas keskmiselt 200–300 mm võrra. Aurumata sadevesi saab voolata ära jõgede kaudu või koguneda järvedes ja soodes.
Veeseaduse § 27 järgi on Eestis kolm vesikonda: Lääne-Eesti, Ida-Eesti ja Koiva vesikond. Kuni 30.09.2019 kehtinud määruse järgi olid alamvesikonnad Harju, Matsalu, Pärnu, Läänesaarte, Viru, Peipsi, Võrtsjärve. Neist esimesed neli kuulusid Lääne-Eesti vesikonda ning viimased kolm Ida-Eesti vesikonda. Pandivere kõrgustikul moodustatud Pandivere põhjavee alamvesikond kuulus nii Lääne-Eesti kui ka Ida-Eesti vesikonda.
Jõed
Eesti jõgedevõrk kujunes viimase jääaja lõppedes (üle 10 000 aasta tagasi) mandrijää taandumise järel.
Eesti jõgedevõrk on suhteliselt tihe: vooluveekogusid on üle 7000 ja nende kogupikkus on umbes 31 000 km. Vooluvetevõrk on kõige hõredam Pandivere kõrgustikul ja saarte rannikualadel, kõige tihedam Põhja-Eestis.
Kõige veerohkemad jõed on Narva jõgi, Emajõgi, Pärnu jõgi ja Kasari jõgi. Pikimad on Võhandu, Pärnu ja Põltsamaa jõgi.
Järved
Eestis on üle 1400 järve, neist enamik on väga väiksed. Suuremad on Peipsi järv (2611 km²; koos Pihkva ja Lämmijärvega 3555 km²) idapiiril ja Võrtsjärv (270 km²) Lõuna-Eestis. Sügavaim järv on Rõuge Suurjärv (38 m).
Enamik Eesti järvi on mandrijäätekkelised. Leidub ka laukajärvi, rannajärvi, jõelookeist moodustunud järvi, karstijärvi, tehisjärvi ja meteoriiditekkeline Kaali järv.
Joad
Eesti põhjarannikul Paldiskis ja Narvas on üle ühemeetrise kõrgusega jugasid ja kaskaade kokku teada 33, neist enamik paikneb väiksemail ojadel. Suurim juga on Narva juga, mille astangud on tänapäeval paraku hüdroelektrijaama rajamise tõttu 1957. aastal kuivaks jäänud. Kõrgeima joa tiitlit kannab aga kunstlikult tekitatud, kuivenduskraavi suudmes asuv Valaste juga, mis langeb alla Ontika pangalt.
Saared
pisi|Paadivrakk [[Saaremaal]]
Eestis on ligikaudu 1520 saart. Kaks suurimat saart on eraldi maakonnad: Saaremaa ja Hiiumaa.
Mullastik
pisi|[[Gleistunud muld|Gleistunud rähkmulla mullaprofiil. Pilt on tehtud Harju maakonnas Kose vallas]]
Eesti nüüdisaegsete muldade areng algas pärast viimast jääaega esimeste taimede ilmumisega.
Eesti mullastik on üsna mitmekesine. See on tingitud vaheldusrikkast pinnamoest, aastaaegade vaheldumisest, vee-oludest jne. Suurtes piirides kõigub isegi pinnakatte paksus. Paetasandikel ulatub pinnakate vaid mõne sentimeetrini või puudub üldse. Põhja- ja Kesk-Eestis on pinnakatte paksus enamasti 2–3 meetrit, Lõuna-Eesti tasandikel 5–10 meetrit ning kuhjelistel kõrgustikel ja mattunud ürgorgudes kohati isegi üle 100 meetri.
Eesti muldade lähtekivim on kohalikud aluspõhjakivimid ja pinnakattesetted. Eesti alal saab eristada viit aluspõhjakivimit: Ediacara, Kambriumi, Ordoviitsiumi, Siluri ja Devoni ajastu kivimid.
Taimestik
Eesti floora on mullastiku mitmekesisuse tõttu võrdlemisi liigirikas. Eestis elab pärismaiseid soontaimi 1440 liiki ja samblaid 525 liiki.
Endeemsetest taimeliikidest kasvab Eestis saaremaa robirohi ja eesti soojumikas.
pisi|Eesti on üks väheseid riike, kus võib veel kohata väljasuremisohus [[Naarits|euroopa naaritsat]]
Loomastik
Eesti faunat võib maailma ulatuses lugeda üsna liigivaeseks. Ent võrreldes samal laiuskraadil asuvate ja sama suurte aladega on see üks liigirikkamaid. Selle põhjus on, et Eesti jääb üpris mitme liigi levila piirile (enamasti põhja- või läänepiirile). Enamik selliseid liike on levinud veel põhja-, lääne-, või idapoolseil naaberaladel, kuid tavaliselt ainult ühel neist.
Praegune loomastik on kujunenud välja peamiselt pärast viimast jääaega.
Imetajad
Eestis elab 68 liiki imetajaid.
Euroopa mastaabis paistab Eesti silma kiskjaliste (hunt, karu, ilves, saarmas, kärp, kährik jt) üsna suure arvukuse poolest. vasakul|200px|pisi|[[Siniraag on Eestis I kategooria looduskaitsealune liik]]
Linnud
Eesti jääb arktiliste rändlindude Ida-Atlandi rändeteele; Eestis leidub ka palju sobivaid metsa, soo ja kultuurmaastikke. Seetõttu on Eestis registreeritud üsna palju linnuliike võrreldes naaberaladega. Väinamere-äärsed piirkonnad, nagu näiteks Matsalu laht, pakuvad vägagi huvi ornitoloogidele liikide ja läbirändajate arvukuse tõttu. 18. augusti 2010 seisuga kuulub Eesti lindude nimestikku 374 loodusliku päritoluga meil või naabermail püsiva asurkonna moodustanud ning 5 teadmata päritoluga linnuliiki.
Kahepaiksed
Kahepaikseid elab Eestis 11 liiki. Nende seas on arvukamad ja laiema levikuga harilik kärnkonn, rohukonn, rabakonn ja tähnikvesilik. Haruldased ning ühtlasi ka range kaitse all on juttselg-kärnkonn (ehk kõre), rohe-kärnkonn ning harivesilik.
Roomajad
Roomajatest on Eestis esindatud arusisalik, kivisisalik, vaskuss sisalike ning rästik ja nastik madude seast. Rästik on ainuke mürkmadu.
pisi|[[Vääna-Jõesuu rannikumere lest]]
Kalad
Eesti vetest on püütud 71 liiki kalu.
Eesti kalaliikide seas endeeme ei leidu, ent peipsi siig ja peipsi tint on Peipsi järvele ainuomased alamliigid.
Selgrootud
Selgrootuid loomi elab Eestis ligikaudu 20 000 liiki.
Looduskaitse
pisi|Lisaks [[juttselg-kärnkonnale kuulub Eestis elavatest kahepaiksete liikidest I kaitsekategooriasse ka pildil olev rohe-kärnkonn]] pisi|[[Viru raba matkarada päikesetõusul. Matkaradu rajatakse nii õppe- ja rekreatiivsetel eesmärkidel kui ka looduskaitselistel põhjustel]] Esimesed Eestis looduskaitse alla võetud liigid olid 24 taimeliiki, mille kaitseks võeti 12. mail 1936 vastu Looduskaitse seadus. Keelati nende liikide kogumine, hävitamine ja meelega kahjustamine kogu riigis, sõltumata maa omandivormist. Sama aasta 4. novembril lisati nimekirja kaunis kuldking (Cypripedium calceolus) ja talvik (Chimphila umbellata), mille puhul keelati taimede müük ja nendega kauplemine. Lisaks asuti kaitsma mõningaid kaitstavate liikide esinduslikumaid kasvukohti (näiteks jugapuude kaitseala Hiiumaal, mis paikneb tänapäeval Tahkuna looduskaitseala keskmes).
31. detsembri 2007 seisuga on Eestis kaitstavat territooriumi 18% (777 101 ha) maismaast ja 33% (ehk 897 281 ha) akvatooriumist. Pindala järgi on enim kaitstavat territooriumi Pärnu maakonnas (111 760 ha) ja kõige vähem Põlva maakonnas (18 687 ha). Protsentuaalselt on aga enim kaitsealust pinda Lääne maakonnas – 32% (76 105 ha) – ja kõige vähem Põlva maakonnas – 9%.
Kaitsealad
Eesti ja ühtlasi kogu Baltikumi vanim kaitseala on Vilsandi rahvuspark. Seal tehti esimesi samme Vaika saartel pesitsevate lindude kaitseks juba 1906. aastal ning 14. augustil 1910. aastal kuulutati need saared loodusreservaadiks.
Väike Munamägi
Väike Munamägi on küngas Valgamaal, Otepää kõrgustiku kõrgemaid kupleid. Asub Otepääst 3 km lõunas.
Künka kõrgus on 207,5 meetrit, suhteline kõrgus üle 70 m. Talvel on kõrgendikul avatud mäesuusa- ja lumelauakeskus.
Ülo Lumiste
pisi|Ülo Lumiste 2007. aastal Ülo Lumiste (kuni aastani 1936 Lunden; 30. juuni 1929 Vändra – 20. november 2017) oli eesti matemaatik, Eesti Teaduste Akadeemia liige (valitud 1993).
Ta on rajanud Eestis oma geomeetriakoolkonna.
Elukäik
Tartu Riiklikus Ülikoolis töötas Ülo Lumiste alates 1960. aastast: dotsendina, professorina, algebra ja geomeetria kateedri juhatajana, aastatel 1974–1980 matemaatikateaduskonna dekaanina. 1995. aastast oli ta Tartu Ülikooli emeriitprofessor.
1993. aastal valiti Ülo Lumiste Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks matemaatika alal, ta kuulus akadeemias astronoomia ja füüsika osakonda.
Suure panuse on Ülo Lumiste andnud õppejõuna. Tema loenguid on kuulanud enamik Eesti matemaatikuid, paljude koolide matemaatikaõpetajad on tema õpilased, tema käe all on kirjutatud kursuse- ja diplomitöid. Ta on juhendanud 13 kandidaaditööd, magistritöid, olnud doktoritööde konsultandiks. Ülo Lumiste oli Eesti Matemaatika Seltsi asutajaid (1987) ja selle esimene president. Ta võttis osa Euroopa Matemaatika Seltsi Nõukogu tööst ning oli Eesti Loodusuurijate Seltsi liige, sarja "Teaduse ajaloo lehekülgi Eestist" algataja ning I ja II kõite toimetaja.
Ta oli Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Teadustöö
Ülo Lumiste peamisteks uurimissuundadeks on olnud diferentsiaalgeomeetrias alammuutkonnad, seostuse teooria ning selle rakendused kalibratsiooniteoorias ja sisestatud kihtkondade geomeetrias. Samuti on ta avaldanud uurimusi matemaatika ajaloost Eestis. Tal ilmus üle 260 teaduspublikatsiooni, sealhulgas õpikuid ja monograafiaid. Viimane neist “Semiparallel Submanifolds in Space Forms” ilmus Springeri kirjastuses 2009. aastal.
Isiklikku
Tema harrastusteks olid kehakultuur ja meeskoorilaul, hilisemal ajal klassikalise muusika kuulamine.
Ülo Lumiste poeg on Jüri Lumiste.
Gedeon Burkhard
thumb|right|Gedeon Burkhard Gedeon Burkhard (sündinud 3. juulil 1969 Münchenis Saksamaal) on saksa filmi- ja seriaalinäitleja.
Lynx (brauser)
Lynx (eesti keeles ilves) on paindlikult seadistatav tekstipõhine veebibrauser. Lynx on mõeldud kasutamiseks kursoriga suunatavates tekstilahtritel (ehk tärkidel ) põhinevates tekstikuvaga seadmetes. Lynx on vanim arenduses olev veebibrauser, seda on arendatud alates 1992. aastast. 2020. aasta seisuga on Lynx veel kasutuses ja arenduses.
Gedeon Burkhard
Kuigi ta on mänginud paljudes filmides ja sarjades, tuntakse teda enim Alex Brandtneri rolli järgi Austria ja Saksamaa koostöös toodetud politseisarjas "Komissar Rex" (1998–2001).
Lynx (brauser)
Kasutusvõimalused
Lynxi on võimalik siduda ekraani (pimedate punktkirja ekraani) ja kõnesüntesaatoriga. Brauseril on tänapäevane TLS-i tugi tänu OpenSSL-i teegile.
Toetatud platvormid
Lynx on levinud UNIX-i laadsetes operatsioonisüsteemides. See on vaikimisi olemas OpenBSD süsteemides ja seda võib leida enamiku Linux süsteemide paketihoidlatest ja Mac OS X opsüsteemi Fink paketivaramust.
Lisaks UNIX-ilaadsetele süsteemidele on Lynx saadaval ka VMS-i, Microsoft Windowsi, DOS ja OS/2 EMX operatsioonisüsteemidele.
Gedeon Burkhard
Gedeon on näitleja Elisabeth von Molo poeg, kes on hariduse saanud ühes Inglise internaatkoolis. Tema näitlejakarjäär algas 1979. aastal Saksa telefilmis "Blut und Ehre". Burkhardi mänedžer on tema isa Wolfgang Burkhard.
1990. aastatel elas ta Ameerika Ühendriikides ja töötas mitme projekti kallal, kuid ei saavutanud märkimisväärset edu. Sel perioodil ta ka abiellus Las Vegases, kuid nelja kuu pärast abielu lahutati. Pärast seda elas ta üle viie aasta Austrias Viinis, kus filmiti sarja "Komissar Rex". Seejärel tegi ta kaasa Quentin Tarantino 2000. aastal valminud sõjafilmis "Vääritud tõprad" (Inglourious Basterds), kus mängis nooremseersant Wilhelm Wicki.
Kuni 2007. aasta novembrini elas ta Saksamaal Kölnis, kus filmiti telesarja "Kutsuge Cobra 11"; Gedeon Burkhard mängis selles uurija Chris Ritterit. Seejärel kolis näitleja Saksamaale Berliini, kus elab tema tütar Gioia.
Nick Heidfeld
Nick Heidfeld (sündinud 10. mail 1977 Mönchengladbachis) on Saksamaa Vormel 1-võidusõitja.
Enne Vormel 1
1996 osales Heidfeld Vormel 3 sarjas, võites 15 etapist 3 kvalifikatsiooni ja 3 sõitu. See andis 3. koha. Järgmisel aastal võitis Heidfeld 18 etapist juba 5 kvalifikatsiooni ja 5 etappi ning kogu sarja.
1998 osales Heidfeld Vormel 3000 sarjas, võites 12 etapist 2 kvalifikatsiooni ja 3 etappi. See andis 58 punktiga Juan Pablo Montoya järel teise koha. Heidfeldi meeskonnakaaslane sai üksnes 5 punkti, kuid ka meeskond oli teine. 1999 sai Heidfeldist Vormel 3000 maailmameister. Ta võitis 10 etapist 4 kvalifikatsiooni ja 4 etappi ning sõitis 5 etapil kiireima ringi. Kaks korda oli ta teine ja korra kolmas. Ta kogus 59 punkti ja tema ülekaal oli nii võimas, et ehkki tema meeskonnakaaslane jäi punktita (parim koht 14.), oli ka nende meeskond parim. Individuaalse teise koha sai 30 punktiga.
1998–1999: McLaren
Ajal, mil Heidfeld sõitis Vormel 3000 sarjas, oli ta ühtlasi McLareni testsõitja. Sel ajal olid McLareni meeskonnas Mika Häkkinen ja David Coulthard. 1999. aastal oli ta ühtlasi Prosti testsõitja.
2001–2003: Sauber
Hoolimata ebaõnnestunud hooajast sai Heidfeld kolmeaastase lepingu Sauberiga. Sauberi eelmised sõitjad Pedro Diniz ja Mika Salo olid mõlemad ise meeskonnast lahkunud. Heidfeldi meeskonnakaaslaseks sai tollal tundmatu Kimi Räikkönen, kelle osalemise vastu hulk tuntud vormelitegelasi, sealhulgas Max Mosley, protestisid, sest pidasid Räikköst ohtlikuks teistele sõitjatele.
Juba esimene sõit Austraalias kummutas kahtlused. Heidfeld ja Räikkönen, kes polnud veel ühtki Vormel 1 punkti saanud, võtsid vastavalt 4. ja 6. koha. Etapilt said nad 4 punkti – terve eelmise hooaja jooksul oli Sauber saanud 6 punkti. Viimati olid mõlemad Sauberi sõitjad korraga punktidele sõitnud 1996. aastal.
Ülejärgmisel etapil Brasiilias lõpetas Heidfeld juba kolmandana. Hooaja teine pool nii ladusalt ei läinud, kuid Heidfeld oli 12 punktiga 7.–9. ja Räikkönen 9 punktiga 10. Sauber oli 21 punktiga koguni 4. – Sauberi läbi aegade suurim punktisaak ja kõrgeim koht.
OR21
OR21 (vene keeles ОР21) oli Nõukogude Liidus aastail 1953–1954 toodetud auruveduri tüüp (teljevalemiga 1-5-1).
Nick Heidfeld
2001–2003: Sauber
pisi|Heidfeld oli [[2004. aastal Kanadas 8]]
2004: Jordan
Jordan Grand Prix polnud pikendanud Giancarlo Fisichella ja Ralph Firmaniga lepingut. 2004. aastaks asemele palgatud Heidfeldilt ja Giorgio Pantanolt loodeti kobedamat esinemist, kuid auto ei olnud konkurentsivõimeline. Pantano lasti lahti ja asemele võeti senine testsõitja Timo Glock, kuid ei aidanud seegi. Heidfeld oli 3 punktiga 18., Glock 2 punktiga 19., Pantano 0 punktiga 24. ja Jordan 5 punktiga eelviimane, 9.
OR21
pisi| 2-10-2
Nick Heidfeld
2004: Jordan
Jordani raskused suurenesid järjest ja ta ei saanud endale sellise klassiga sõitjaid kui Heidfeld ja Glock lubada. Järgmine hooaeg jäi talle viimaseks.
OR21
Kokku valmistati ainult kolm seda tüüpi vedurit. Kuigi OR21 näitas katsetel häid tulemusi, ei läinud see masstootmisse, sest auruvedurite asemel kasutati juba elektri ja -diiselvedureid.
Nick Heidfeld
2004: Jordan
pisi|Heidfeld oli [[2005. aastal San Marinos 6]]
2005: Williams
WilliamsF1 mõlemad sõitjad Ralf Schumacher ja Juan Pablo Montoya olid lahkunud palgaküsimuste tõttu ning Williams vajas 2005. aastaks kaht sõitjat jätkama kuulsusrikkaid traditsioone. Heidfeld võitis katsevõistluse Antônio Pizzonia vastu ja pääses meeskonda Mark Webberi kõrvale. Heidfeld tuli kaks korda järjest, Monaco Grand Prix'l ja kodusel Euroopa Grand Prix'l Nürnburgringil teiseks (võitis ka kvalifikatsiooni). Itaalias sai Heidfeld treeningul vigastada ja pidi hooaja ülejäänud võistlused vahele jätma. Hooaja lõpuni sõitis tema asemel Pizzonia, kuid erilise eduta.
Hooaja kokkuvõttes ei vastanud tulemused ootustele: Webber oli 36 punktiga 10., Heidfeld 28 punktiga 11. ja Williams 66 punktiga 5. Nõrgema koha oli Williams viimati saanud 1988 ja Heidfeldiga lepingut ei pikendatud. Tema asemele võeti Nico Rosberg. Webber ja Rosberg said järgmisel aastal kahe peale kokku ainult 11 punkti ja sellest ajast pole Williams tippmeeskondade seas olnud.
2006–2009: BMW Sauber
pisi|Heidfeld katkestas [[2006. aastal Brasiilias]] BMW Sauber tekkis siis, kui BMW võttis üle senise Sauberi meeskonna. Eelmisel hooajal Sauberis sõitnud Massa lahkus Ferrarisse ja eksmaailmameistri Jacques Villeneuve'i kõrvale palgati 2006. aastaks Heidfeld. Testsõitjaks sai Robert Kubica. Heidfeld tõusis hooaja keskel meeskonna liidriks, jõudis Ungari Grand Prix'l ka poodiumile ja oli hooaja kokkuvõttes 23 punktiga 9. Villeneuve seevastu sai Saksamaa Grand Prix'l vigastada ja sellega sai tema vormelikarjäär läbi. Ta oli 7 punktiga 15. Tema asemel sõitis hooaja lõpuni Kubica, kes tuli samuti korra kolmandaks, kuid teisi arvestatavaid tulemusi kõrvale ei saanud: 6 punktiga 16. BMW oli 36 punktiga 5.
2007. aastal oli BMW auto hulga parem kui eelmisel aastal. Nii Heidfeld kui Kubica sõitsid enamikul etappidel punktidele, kuid poodiumikohti tuli ainult kaks: Kanadas ja Ungaris, mõlemad Heidfeldile. Heidfeld oli 61 punktiga 5., Kubica 39 punktiga 6. ja BMW 101 punktiga koguni 2. (pärast McLareni diskvalifitseerimist).
pisi|Heidfeld oli [[2008. aastal Kanadas teine]] 2008. aastal olid meeskonna testsõitjad Christian Klien ja Marko Asmer. Meeskonna punktisaak suurenes veelgi: nii Heidfeld kui Kubica tulid 4 korda poodiumile, Kanadas saadi isegi kaksikvõit (Kubica oli esimene). Heidfeld tegi ajalugu, lõpetades kõik etapid. Kokkuvõttes oli Kubica 75 punktiga 3.–4., Heidfeld 60 punktiga 6. ja BMW 135 punktiga 3. Kolmandal etapil Bahreinis võitis Kubica kvalifikatsiooni, teisel etapil Malaisias ja hooaja keskel Saksamaal sõitis Heidfeld kogu võistluse kiireima ringi.
2009. aastal Asmer enam testsõitja ei olnud, üksnes Klien oli. BMW tegi pika sammu tagasi. Teisel etapil Malaisias tuli Heidfeld teiseks, eelviimasel etapil Brasiilias Kubica samuti ja oligi enam-vähem kõik. Eriti nõrk oli hooaja esimene pool, teisel poolel said mõlemad pisut väikesi punkte. Kokkuvõttes oli Heidfeld 19 punktiga 13., Kubica 17 punktiga 14. ja BMW 36 punktiga 6.
2010. aastal saab Heidfeldist Mercedes GP testi- ja reservsõitja.
pisi|Heidfeld oli [[2009. aastal Austraalias 10]]
Tulemused
Heidfeld on osalenud enam kui 160 Vormel 1 etapil. Ta on vormeliajaloos peaaegu kõige rohkem etappe sõitnud piloot, kellel pole ühtki võitu, jäädes alla üksnes Andrea de Cesarisele (214 etappi, 208 starti). Kui ta etapi võidaks, saaks temast kõige rohkem etappe enne oma esimest võitu sõitnud vormelipiloot. Praegu on see rekord Mark Webberi käes, kes saavutas oma esimese võidu 131. katsel. Heidfeld on nendest, kes pole võitnud ühtki vormelietappi, saanud oma karjääri jooksul kõige rohkem punkte (219), kõige rohkem teisi kohti (8) ja kõige rohkem poodiumikohti (12, jagab seda koos Stefan Johanssoniga). Tema käes on ka kaks teistsugust rekordit: nii on ta ilma katkestamata lõpetanud 41 etappi järjest (aastail 2007–2009) ja ainus, kes ühel hooajal lõpetanud 18 etapil (kõik 2008. aasta etapid. 2005. aastal lõpetas ka Tiago Monteiro 18 etappi 19-st).
* Võistlus jäi vihma tõttu pooleli ning välja jagati vaid pooled punktid.
Eraelu
Heidfeld elab Šveitsis Stäfas koos pruudi Patricia, tütre Juni (sündis juulis 2005) ja poja Jodaga (sündis juulis 2007).
BeFour
thumb|beFour beFour oli Saksamaa popmuusika-ansambel, mis loodi Kölnis 2007. aastal. Ansamblil oli neli liiget: Manou, Angel, Dan, Alina.
Vasalemma sild
Vasalemma sild on raudbetoonist kaarsild üle Vasalemma jõe.
Keila–Haapsalu maantee 15. kilomeetril asus 1958. aastal ehitatud Vasalemma jõe betoonsild. Kuna see ei vastanud liiklusohutusnõuetele, ehitati selle asemele 2019. aastal uus raudbetoonist kaarsild, mille pikkus on 38 ja laius 11 meetrit.
Lubatud sõidukiirus on sillal 50 km/h ja keskmine liiklussagedus 4200 sõidukit ööpäevas.
Hannah
Hannah (sünninimi Hanna Pruuli, aastast 2003 Ild; sündinud 12. mail 1981 Tallinnas) on eesti laulja ja laulukirjutaja.
Noorus
Esimese laulu viisi ja sõnad kirjutas Hanna 13-aastaselt.
1999. aastal lõpetas ta Gustav Adolfi Gümnaasiumi.
21. juunil 2003 abiellus ta kinnisvaraarendaja Ander Ildiga.
Lauljakarjäär
Enamik Hannah' laule on tema enda loodud.
Soololauljadebüüdi tegi Hannah 1999. aastal, mil koos Caater Productionsiga üllitas singli "Sind otsima jään". Sellele järgnesid hitid "Sinuta" ja "Su poole hüüan".
Hannah' lugu "Blinded" ilmus singlina ka 30. juulil 2002 Ameerika Ühendriikides. Plaadi andis välja Robbins Entertainment.
2004. aastal avaldas ta plaadifirma Up Music Production toetusel neljanda albumi "Hannah Ballaadid II".
2007. aastal avaldas Hannah Inglismaal singli "You Are". Loole tehti ka muusikavideo.
2008. aasta kevadel kuulutas Hannah end eluaegseks Eesti parimaks lauljaks ja turismisaadikuks.
2010. aastal valis inglise raadiojaam TalkSport Hannah' lugu "I Believe In You" Inglismaa jalgpallikoondise 2010. aasta MM-finaalturniiri mitteametlikuks hümniks.
Äritegevus
2004. aastal ostsid Hannah ja Ander Ild Kadrinas riikliku kultuurimälestise, juugendstiilis Neeruti mõisa ning teevad selle korda lootuses, et sellest saab hotelliga muusikamõis. 2016. aasta juunis sõlmisid Hannah ja Ander Ild mõisapargi veestiku rekonstrueerimise lisatööde tegemiseks töövõtulepingu aktsiaseltsiga Terrat, kuid tasusid 17 476 euro suurusest arvest vaid 4687 eurot, 8460 eurot jätsid maksmata. 2017. aasta jaanuaris tegi Viru Maakohus tagaselja otsuse, et Ildid peavad Terratile koos viivistega maksma 24 983 eurot. Ildid enam MTÜ Neeruti Mõisa Park majandusaasta aruandeid ei esitanud ja riik kustutas registrist selle MTÜ koos Terrati võlaga. 21. septembril 2017. aastal lõid Ildid uue mittetulundusühingu – MTÜ Neeruti Mõis.
2016. aastal avas Hannah Sauel pagarikoja Buxhöwden Pagar, kus lisaks palgatöötajatele küpsetab ka ise käsitööleiba, saiakesi, kooke ja küpsiseid. Buxhöwdeni ettevõttel on Tallinnas ja Sauel poed. 2021. aastaks on ettevõttel majandusaasta aruanne esitamata ning kolme pagarikoda haldaval firmal on ligi 110 000 eurot maksuvõlgasid, sellest ligi 39 000 eurot ajatatud. Samuti on Buxhöwden Äripäeva Infopanga andmetel Valio Eestile võlgu ligi 5100 eurot ja Julianus Inkasso ootab 4700 euro maksmist.
Vabatahtlik töö
2012. aastal hakkas Hannah vabatahtlikuna kaasa lööma MTÜ Kasside Turvakodu töös. Et sealsed loomad leiaksid uue kodu, võttis ta kasutusele lihtsad, kuid tõhusad turundusnipid – portreteeris hüljatud kasse südamlike kirjutiste ja fotodega. Temast sai Kasside Turvakodu eestkõneleja, ta osales ka 2013. aastal kasside hukkamise vastase petitsiooni meedias tutvustamisel. Eesti Loomakaitse Selts tunnistas 2012. aasta sügisel MTÜ Kasside Turvakodu jõulise tegevuse aasta loomasõbralikuks teoks.
Isiklikku
2018. aasta aprillis sündis Hannah' ja Anderi tütar Elisabeth Emmy.
Diskograafia
Albumid
Raimond Kolk
Elulugu
Raimond Kolk sündis Võrumaal vallasekretäri pojana. Ta lõpetas 1943. aastal Tartu Õpetajate Seminari. 14.jaanuaril 1944 põgenes Soome, kust siirdus Rootsi. Õppis Stockholmi Ülikoolis aastatel 1958–1963, kus omandas kõrghariduse riigiteaduse, rahvamajanduse ja statistika alal. Töötas Rootsi Põllutööministeeriumis ametnikuna.
Kolk kuulus vabatahtlikuna Soome armee jalaväerügementi JR 200.
Raimond Kolk kuulus kirjandusrühmitusse "Tuulisui" ja Eesti Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei Välismaise Koondise juhatusse.
Enn Murdmaa
Enn Murdmaa (kuni 1935. aastani Ernst Martinson; 21. detsember 1874 Käru vald (Vändra kihelkond) – 7. jaanuar 1957 Tallinn) oli eesti pedagoog, haridustegelane ja koolijuht.
Murdmaa osales Eesti koolikorralduse kujundamises, pooldades uuendusmeelseid suundi (kooliuuendust). Oli 1920. aastal vastu võetud "Avalikkude algkoolide seaduse" eelnõu autor. Oli õpetajate kutseühingute peamisi eestvedajaid. Avaldas koolikirjandust, peamiselt aabitsaid ja lugemikke ning ilmutas ajakirjanduses rohkesti kasvatusteaduslikke artikleid.
Haridustee
Õppis Kohila-Lohu vallakoolis, Vändra kihelkonnakoolis, Jõhvi ministeeriumikoolis ja Tartu Õpetajate Seminaris, mille lõpetas 1894. aastal algkooliõpetaja kutsega. Lõpetas 1905. aastal Lätis Limbažis aianduskursused.
Teenistuskäik
Töötas aastail 1894–1905 algkooliõpetajana mitmel pool Eestis: Sagadi Kalevipoja Seltsi koolis (1894–1896), 3-klassilises Toila vallakoolis juhatajana 1896–1899, Järvakandi ministeeriumikooli juhatajana 1899–1901, Käru vallakoolis 1901–1902, koolijuhatajana Kadrina kihelkonnakoolis 1902–1903, Rägavere vallas Vaeküla vallakoolis 1903–1905. Oli aastatel 1905–1907 Väike-Maarja Tütarlastekooli, 1907–1915 Haljala Kalevipoja Seltsi kooli ja Narva-Jõesuu Kooliseltsi kooli juhataja. 1915. aastal asus õpetajana tööle mitmes Tallinna koolis: Tallinna Linna 3. ja 4. algkool, Tallinna Kõrgem Algkool, Jakob Westholmi Gümnaasium ja Tallinna Linna 1. Tütarlaste Gümnaasium.
Oli aastail 1917–1918 Tartu õpperingkonna Tallinna II jaoskonna rahvakoolide inspektori kohusetäitja, samal ajal Harju Maavalitsuse abiesimees ja haridusosakonna juhataja.
Aastatel 1918–1919 töötas Haridusministeeriumi rahvakoolide osakonna ja 1919–1920 kooliosakonna juhatajana. Haridusministeeriumi esimesed korraldused käsitasid emakeelse õpetuse sisseseadmist koolides, kaasa arvatud erakoolides. 1921. aastal oli haridusministri abi.
Aastail 1923–1942 oli Tallinna 21. Algkooli ja 1944–1946 Tallinna 21. Mittetäieliku Keskkooli juhataja (1942–1943 oli Tallinnas vangistuses).
Asutava Kogu (1919–1920) ja Riigikogu (1920–1926) liige Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei fraktsioonis. Kandideeris I Riigivolikogu valimistel 4. valimisringkonnas.
Ühiskondlik tegevus
Võttis osa õpetajate kutseühingute tööst: kuulus 1917. aastal Tallinna Õpetajate Seltsi ja Eesti Õpetajate Liidu asutajate hulka. Oli 1923–1940 (vaheaegadega) Eesti Õpetajate Liidu juhatuse esimees ja 1937–1938 Õpetajate Koja esimees.
Oli aastail 1921–1940 ajakirja Kasvatus ja 1926–1928 ajakirja Noorusmaa toimetaja.
Viiekroonine pangatäht
pisi|Viiekroonise esikülg pisi|Viiekroonise tagakülg
Need 5-kroonised pangatähed võeti kasutusele 1992. aasta rahareformiga.
Pistik
Pistik on paljundamise eesmärgil emataime küljest eraldatud lehe-, varre- või juureosa, mis sisaldab kõiki taimekudesid ja on seetõttu võimeline soodsas kasvukeskkonnas regenereerima puuduolevad organid. Puuduvad elundid taastuvad pistikule arenevatest lisajuurtest või lisapungadest. Pistikutega paljundamine on vegetatiivse paljundamise meetod.
Viiekroonine pangatäht
Leping nende pangatähtede trükkimiseks sõlmiti Inglismaal Thomas De La Rue & Co Ltd-s 10. mail 1991.
Pistik
Pistik on esialgu, kuni moodustuvad juured, väga haavatav.
Pistikutega paljundatakse paljusid aia- ja metsataimi.
Pistikutega paljundamise hulka loetakse ka paljundamine pistvaiade, haljaspistikute ja juurepistikutega.
Viiekroonine pangatäht
Kujundus
Pangatähe on kujundanud Vladimir Taiger, selle suurus on 140 × 69 mm ja põhivärv on oranž.
Pistik
Pistikute liigitus
Pistikud liigitatakse taimeosa järgi:
Pistikutega paljundamine
Pistikute võtmine oleneb taime liigist, elutsüklist, kasvupiirkonnast ja pistikute liigist.
Paljundamise meetodi rakendamise eelselt tuleks eraldada paljundataval taimel generatiivsed võrsed ja vegetatiivsed võrsed (kasvuoksad). Olles tuvastanud kasvuoksa võib kaaluda pistiku võtmist. Selleks sobivaim paik oleks osadel taimedel näiteks lõikus sõlmekohtade alt, siis on pistikul juurdumiseks paremad eelised, kuna sõlmekohad sisaldavad taime kasvuks vajalike hormoone. Pistikud tuleks peale taimelt eemaldamist vastavalt taimeliigile paigutada kas vette, mulda, liiva sisse või kasvusubstraati. Kui seda pole kohe võimalik teha siis tuleks püüda paljundusmaterjal paigutada kas niisutatud paberisse või näiteks kilekotti panna.
Pistikute juurdumine oleneb taime liigist ja ka taime arengutsüklist jpt teguritest, nii näiteks saab piparmünti (jt mündi perekonna taimi) paljundada pistoksaga mis on pistetud veega täidetud anumasse ja juured moodustuvad üsna ruttu. Elupuu pistikud aga vajavad kunstlikes tingimustes mitme kuu pikkust juurdumisaega.
Viiekroonine pangatäht
Kujundus
Kupüüri esiküljel on kujutatud Eesti maletaja, rahvusvahelise suurmeistri ja maleteoreetiku Paul Kerese büsti. Tagaküljel on vaade Narva Hermanni ordulinnusele, Narva jõele ja Jaanilinna kindlusele.
Erimid
Kui pangatähele trükitud aastaarv välja arvata, siis on 1991. ja 1992. aasta kupüürid täpselt ühesugused. 1994. aasta kupüüri üldine kujundus on sama, kuid trükkimisel on kasutatud uusi värve ja lisatud on turvaelemente.
Turvamärgid
Alates 1994. aastast on lisaks eelloetletule kasutusel järgmised turvaelemendid:
Billungid
Billungid on dünastia, mis valitses Saksimaa hertsogiriiki 961–1106.
Poor
Poor (ka urve) on mingil kehal või selle sees olev väike ava või õõs. Nähtust, kus mingil kehal esineb palju poore, nimetatakse poorsuseks ehk urbsuseks.
Teadusharuti kasutatakse mõistet erinevalt:
Eksport
Eksport ehk väljavedu on toodete või kaupade müümine välisriiki. Tegemist võib olla nii omatoodete kui ka välismaalt sisse toodud kaupade väljaveoga, kaupade ajutise väljaveoga nende töötlemiseks mujal riigis, taasväljaveoga pärast töötlemist või välisriikide vee- ja õhusõidukite varude tarnetega. Eksport ei hõlma läbivedu (transiiti) ega teenuseid.
Mõiste ajalugu
Mõistet eksport hakati kasutama 15. sajandil. Sõna on tulnud ladinakeelsest sõnast exportare 'ära viima'. Sõna selle tänapäevases tähenduses võeti kasutusele 17. sajandil.
Mida eksport kaasa toob
Kuna eksportimisega müüakse tooteid koduturust väljapoole, siis tavaliselt tähendab eksport ka:
Otsene eksport
Otsese ekspordi erinevused kaudsest ekspordist:
Otsese ekspordi eelised kaudse ekspordi ees: Üldiselt leitakse, et suurematele turgudele on kasulikum ise eksportida, kuna õige juhtimisega kaetakse ekspordiosakonna loomise ja tegutsemise kulud ning saadakse tulu. Kui tulevasi tarbijaid on lihtne määratleda ning nendeni jõuda, siis peaks otsene eksport olema edukas. Otsese eksportimise nõrgaks küljeks on tunduvalt suurem risk, kuna kõik kulud ja kogu vastutus on tootja kanda.
Kaudne eksport
Ettevõte on kaudseks eksportijaks, kui tema toodangut müüakse välisturul kodumaiste vahendajate kaudu. Tootja on ekspordis passiivne osaline, kogu eksporttöö teeb ära vahendaja. Tootja ülesanne on toodangu valmistamine ja selle kättetoimetamine vahendaja organisatsioonile. Sel juhul ei pea tootja ise rahvusvahelise turundusega tegelema. Kaudsel eksportimisel tehakse koostööd kodumaiste ekspordivahendajatega: tooraaine väljaveo firmad, välismaised agendid, ekspordikorraldusfirmad.
Kaudse eksportimise puudused:
Enamasti eksporditakse kodumaise ekspordifirma abil kaugemale turule, mida hästi ei tunta või kuhu ise minna ei soovita.
Suurimad ekspordiriigid
Maailma esikümme: suurima ekspordiga riigid aastal 2012
Eksport Eestis
Aastal 2012 kasvas Eestis kaupade ja teenuste eksport võrreldes eelnenud aastaga 7,7%. Ekspordi kogumaht oli 15,7 miljardit eurot. Kaupade eksport kasvas 4,5% ja kaupu eksporditi 12,6 miljardi euro eest. Võrreldes aastaga 2011 kasvas põllumajandussaaduste ja toidukaupade eksport 14,5%. Lisaks kasvas keemia ning keemiatoodete väljavedu 14,5% ning plasti- ja kummitoodete eksport 9,9%. Enim ehk 9,1% vähenes mineraaltoodete väljavedu. 29% koguekspordist moodustasid masinad ja seadmed, 15% mineraalsed tooted ning 9% põllumajandussaadused ja toidukaubad. Täheldatud on suure lisandväärtusega sektorite, nagu masinate ja seadmete ning keemiatoodete suuremat konkurentsivõimet. Eesti ekspordi osatähtsus maailma kaubanduses on viimastel aastatel jäänud 0,08% ja 0,09% kanti. Aastaks 2015 on Eesti eesmärk suurendada ekspordi osatähtsust maailmas 0,1%-ni ja aastaks 2020 0,11%-ni.
Heimar Nolcken
Heimar Ernst Gustav Nolcken (1/13. märts 1899 Kudjape – 8. veebruar 1960 Heidelberg) oli Eesti (leitnant) ja Saksamaa (kolonel ooberst) sõjaväelane.
Heimar Nolcken teenis Eesti Vabadussõjas leitnandina Eesti Ratsapolgus, pärast Vabadussõda lõpetas Sõjakooli ja teenis hiljem Ratsarügemendis. Ta õpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna kehalise kasvatuse osakonnas ratsutamist.
Heimar Nolcken lahkus Eestist 1939. aastal umsiedlungi käigus ning astus Saksa Wehrmachti teenistusse, kus teenis ratsaväeüksuses väeosa ohvitseridele taktikaõpetaja ja lektorina.
Teises maailmasõjas teenis ta Saksa armees, kus oli 1941. aastal 268. Baieri luuredivisjoni komando ülem, osaledes lahingutes Moskva all (Serpuhovi ja Juhnovo piirkonnas); 1942. aastast 32. Luuredivisjoniga Demjanski piirkonnas ja 1943. aastast 2. Siberi Kasakarügemendi (Sibirisches Kosakenregiment 2) ülem, mis kuulus ooberst Hans-Gert von Baathi juhitud 1. Kasaka ratsaväediviisi (1. Kosaken-Kavallerie-Division) ja see omakorda XV. Kasakate SS-Ratsaväekorpusse (XV. Kosaken-Kavallerie-Korps), mille ülem oli kindralleitnant Helmuth von Pannwitz.
Taira Aasa
Taira Aasa (sündinud 1. augustil 1956) on Eesti poliitik.
Ta on lõpetanud Tallinna Pedagoogilise Instituudi 1978. Tal on magistrikraad. Aastal 2013 lõpetas ta Tallinna Ülikooli õigusakadeemia õigusteaduse magistrantuuri. Alates 2013. aastast on ta Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi liige.
2009. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kogus ta üksikkandidaadina 263 häält. Sama aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kogus ta üksikkandidaadina Tallinna kesklinna valimisringkonnas 15 häält. Ta vaidlustas selle tulemuse, kuid nii valimiskomisjon kui ka Riigikohus jättis tema kaebuse rahuldamata.
Ta arvati mais 2009 Keskerakonnast välja. Äriregistri andmetel oli ta Keskerakonna liige 2005. aasta detsembrist kuni 2009. aasta augustini.
2010. aastal asutas ta Uue Tööerakonna. 2011. aasta Riigikogu valimistel kogus ta üksikkandidaadina 60 häält.
2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kogus ta üksikkandidaadina 126 häält.
Phil Hellmuth
Phillip Jerome Hellmuth, Jr (sündinud 16. juulil 1964 Madisonis Wisconsini osariigis) on USA elukutseline pokkerimängija.
Tal on 2018. aasta juuli seisuga rekordarv (15) World Series of Pokeri (WSOP) käevõrusid. Ta on 1989. aasta WSOP peaturniiri võitja ehk pokkeri maailmameister. Tema käevõrudest 13 on võidetud Texas Hold'emis, kaks seitsme kaardiga razzis. 2016. aastaks on ta live-turniiridelt võitnud üle 19,3 miljoni USA dollari ning ta on sellega kõige aegade tabelis seitsmendal kohal.
Aleksander Voldemar Oklon
Aleksander Voldemar Oklon (23. jaanuar 1889 Tallinn – 11. november 1961 Heidelberg) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1940), arhitekt ja ornitoloog.
Oklon õppis Riia Polütehnilises Instituudis ja lõpetas selle insener-arhitektina 1915. aastal.
Ta projekteeris Sakala-Kentmanni-Kaupmehe kvartalisse planeeritud Vabadussõja muuseumi hoone. See jäi aga 1930. aastate lõpus praeguse Kaitseministeeriumi hoone kõrvale ehitamata.
Aleksander Uurits
Aleksander Uurits (12. mai 1888 Tallinn – 10. august 1918 Velikije Luki) oli eesti graafik ja maalikunstnik.
Elulugu
Aleksander Uurits õppis aastatel 1903–1906 Ants Laikmaa ateljeekoolis. 1904. aastal töötas ta maalrina maalermeister Bersmanni juures, 1905. aastal Volta tehases mehaanikaõpilase ja rauatreialina. Samal ajal hakkas ta kaastööd tegema töölisliikumisega seotud väljaannetele.
Aastatel 1906–1910 õppis ta Peterburi Kunstide Edendamise Seltsi kunstikoolis Nikolai Roerichi ja Ivan Bilibini juures. Tänu Ants Laikmaa juures saadud tugevale põhjale alustas ta õpinguid kooli viiendast, natuuriklassist, jättes vahele sellele eelnenud ornamendi, kapiteeli-, pea- ja figuuriklassi.
Aastatel 1910–1911 täiendas ta end Pariisis, 1913. aastal Peterburis.
1916. aastal viibis Uurits lühikest aega taas Peterburis, sealt läks edasi Moskvasse, kus sai tööd sorteerijana granaaditööstuseks kohandatud Olovjaniškovi tehases. Loomingule sai kunstnik taas pühenduda pärast seda, kui sõitis Kaukaasiasse ja jäi pikemaks ajaks peatuma Ülem-Linda asundusse. 1918. aastal siirdus Uurits Moskva kaudu Velikije Lukisse, kus pidi asuma tööle kunstikooli või kunstikursuste juures, kuid haigestus malaariasse ning suri 1918. aasta 10. augustil.
Looming
pisi|left|Daami portree (1917) Uurits on loonud rahvusromantilisi juugendlikus stiliseeringus raamatuillustratsioone, dekoratiivpannoosid, õli- ja pastellmaale. Ta oli esimesi kunstilise plakati loojaid Eestis.
Uuritsa loomingus on mõjutusi nii Nikolai Triigilt kui ka Paul Burmanilt. Triigiga tutvus Uurits juba Ants Laikmaa juures õppides. Pärast Pariisist naasmist elasid nad ühes majas, kasutasid sama modelli ning töötasid koos Kunstide Edendamise Seltsi kunstikooli natuuriklassis. Heades sidemetes oli Uurits ka Paul Burmaniga, kellega koos käidi loomaaias joonistamas. 1908. aastal esines Uurits Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi põllu- ja käsitöönäitusel "joonistuste, ofortide ja maalimise töödega" ning pälvis esimese auhinna.
1911. aastal sai Uurits Eestis tellimuse kahe suuremõõtmelise dekoratiivpannoo ("Jahimeeste kokkutulek" ja "Kandle helidel") maalimiseks Karl Burmani projekteeritud Kalevi spordiseltsi ehitatavasse majja Pirital. Samasse hoonesse maalisid teiste hulgas teoseid August Jansen ("Kalevipoeg kivi viskamas"), Peet Aren ("Viikingite meresõit") ja Paul Burman ("Kari jõe ääres").
pisi|Sõjaväehaigla Uurits võttis osa ka Eesti Kirjanduse Seltsi korraldatud „Kalevipoja“ illustreerimise võistlusest 1912. aastal. Kunstniku esimesed katsed raamatugraafika vallas pärinevad juba õpilasaastatest Laikmaa juures, mil ta nagu paljud teisedki ateljeekooli õpilased oli seotud Juhan Lilienbachi toimetatavate väljaannetega. Esimesed vinjetid, mis ilmusid nalja- ja satiiriajakirjas Tapper, pärinevad juba 1906. aastast. Tema karikatuure avaldati ka satiiriajalehes Kilk (Tallinnas 1912–1914). Peterburis tegi Uurits kaastööd sealsetele eestikeelsetele väljaannetele. Uurits on teinud kaanekujundused Karl Eduard Söödi ja Gustav Suitsu koostatud antoloogiale "Eesti luule" (1910) ja "Ääsi tules II" (1910). Ta on illustreerinud Marta Sillaotsa teose "Algajad" ning Matthias Johann Eiseni "Eesti muistsed jumalad ja vägimehed".
Uuritsalt on teada ka kaks pintslidekooriga kaunistatud vaasi.
Ludvig Jakobsen
Ludvig-Karl Jakobsen VR I/3 (ka Jacobsen; 29. mai 1893 Viljandi, Liivimaa – 11. detsember 1961 Köln, Saksamaa LV) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Sõjaväeteenistus
Ludvig Jakobsen teenis Vabadussõjas oli 6. Jalaväepolgu majandusülem, aprillist 1919 Sõjakooli roodu- ja pataljoniülem.
1921. aastal oli L. Jakobsen 5. Jalaväepolgu Sakala Partisanide Pataljoni ülem ning aastatel 1921–1924 Sakala partisanide üksiku pataljoni ja ühtlasi Viljandi garnisoni ülem. Seejärel oli ta sõjaväeline esindaja Poolas ja Rumeenias, 1930–1934 Riigivanema vanem käsundusohvitser.
Aastatel 1934–1936 oli L. Jakobsen 1. Jalaväerügemendi ülem, 1936–1940 Eesti sõjaväeline esindaja Saksamaal ja Ungaris.
Ludvig Jakobsen oli Eesti Sõjainvaliidide Kapitali volinik Saksamaal. Akadeemiliselt kuulus Jakobsen korp! Sakalasse.
Mihkel Veiderma
thumb | Mihkel Veiderma 2008. aastal oma isa [[Aleksander Veiderma 120. sünniaastapäeva tähistamisel]]
Mihkel Veiderma (27. detsember 1929 Tallinn – 25. oktoober 2018) oli eesti keemik, Eesti Teaduste Akadeemia liige (1975).
Haridus
1948. aastal lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli (kuldmedaliga) ja 1953. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemia-mäeteaduskonna anorgaaniliste ainete tehnoloogia erialal (cum laude). Ta oli Väetiste ja Insektofungitsiidide Teadusliku Instituudi (Moskvas) kaugõppe aspirant 1960–1964 ja oli TPI doktorant 1969–1971; 1965. aastal kaitses Mihkel Veiderma Moskvas Väetiste ja Insektofungitsiidide Teaduslikus Instituudis kandidaadiväitekirja ja 1972. aastal samas doktoriväitekirja teemal "Obolusfosforiitide fosforväetisteks ja söödafosfaatideks töötlemise uurimine". Täiendas end Helsingi Tehnikaülikoolis, Budapesti Tehnikaülikoolis, Bochumi Ülikoolis (Saksamaa), Praha Keemilise Tehnoloogia Instituudis jm. Dotsent 1961; tehnikakandidaat 1964 (kinnitus 1965); tehnikadoktor 1972; professor 1973.
Töökäik
Pärast ülikooli lõpetamist töötas Mihkel Veiderma seitse aastat Maardu Keemiakombinaadis (sh 1956–1960 peainsenerina).
Tallinna Polütehnilises Instituudis töötas 1960. aastast: keemilise tehnoloogia dotsent 1960–1969; mineraalväetiste laboratooriumi teaduslik juhendaja 1965–1992; anorgaanilise ja analüütilise keemia kateedri professor 1972–1992, kateedrijuhataja 1971–1987; keemiateaduskonna dekaan 1978–1983; Tallinna Tehnikaülikooli keemiainstituudi anorgaanilise ja analüütilise keemia professor 1992–1997, emeriitprofessor 1997. aastast ; anorgaaniliste materjalide teaduslaboratooriumi erakorraline vanemteadur 2005. aastast.
Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks valiti Mihkel Veiderma 1975. aastal anorgaanilise keemia alal, akadeemikuks 1983. Ta kuulus akadeemia bioloogia, geoloogia ja keemia osakonda. Oli aastatel 1988–1999 Eesti TA asepresident ja 1999–2004 peasekretär, 2004–2009 juhatuse liige. Oli pikaaegne Eesti TA energeetikanõukogu esimees (1998–2007).
Aastatel 1992–1994 oli Mihkel Veiderma Eesti Vabariigi Presidendi Kantselei direktor.
Teadustöö põhisuunad
Mihkel Veiderma oli ligi 250 teadusartikli autor või kaasautor, 11 raamatu või artiklikogumiku autor, koostaja või toimetaja, 12 autoritunnistuse kaasautor. Ta oli paljude doktori- ja diplomitööde juhendaja.
Teaduskorralduslik tegevus
TTÜ mineraalväetiste ja söötade laboratooriumi teaduslik juhendaja 1965–1992; NSV Liidu TA kahe keemiaalase teadusnõukogu liige; Rahvusvahelise Fosfori Keemia Teadusliku Komitee liige ja XI rahvusvahelise fosfori keemia konverentsi esimees; Rahvusvahelise Puhta ja Rakenduskeemia Liidu liige; Eesti Teadusfondi nõukogu ja Eesti Teadusfondi liige; Eesti TA fosforiidinõukogu ja energeetikanõukogu esimees; Vabariigi Presidendi akadeemilise nõukogu liige; Vabariigi Valitsuse säästva arengu komisjoni liige; Soome-Eesti energeetika-alase koostöökomisjoni kaasesimees; Maailma Energeetikanõukogu (WEC) Eesti Rahvusliku komitee liige, USA-Eesti põlevkiviuuringute programmi koordinatsiooninõukogu liige; Eesti TA Keemia Instituudi, Geoloogia Instituudi ja Ökoloogia Instituudi nõukogu liige; Eesti TA Toimetiste keemiaseeria toimetuskolleegiumi esimees; riigiettevõtete Silmet, Kunda Tehased ning Eesti Geoloogia Seltsi juhatuse liige.
Estonia Seltsi, Eesti Kodu-uurimise Seltsi, Õpetatud Eesti Seltsi, Eesti Teadlaste Liidu, MTÜ K. Pätsi Muuseumi ja Tallinna Teadlaste Maja liige.
Mihkel Veiderma oli Eesti Keemia Seltsi ja Eesti Looduseuurijate Seltsi auliige, Soome Tehnikateaduste Akadeemia välisliige ja Soome Keemiaseltsi kirjavahetajaliige ning paljude nõukogude ja komisjonide liige.
Isiklikku
Mihkel Veiderma sündis Tallinnas haridus- ja riigitegelase Aleksander Veiderma perekonnas viienda lapsena.
Tema harrastused olid Eesti teaduse ja hariduse ajalugu, muusika, teater, XX sajandi poliitika. ÜS Raimla liige. Ta lõi kaasa mitme kultuuri- ja huviseltsi tegevuses.
Logistika mõisteid
Siin on loetletud logistika mõisteid.
Vikerla
Vikerla oli aastatel 1917–1918 tegutsenud Noorte Kujurite Ühing.
Sinna kuulusid Oskar Kallis, Balder Tomasberg, Välko Tuul, Aleksander Mülber, Aleksander Krims-Radava ja Roman Haavamägi. Alfred Vaga nimetab oma 1923. aastal avaldatud artiklis vikerlaseks ka Paul Liivakut, keda tegelikult hakatakse arvustustes märkima alles 1920. aastal. Mitmed neist kunstnikest surid väga noorelt või hukkusid Vabadussõja rinnetel, seepärast jäi võimsa rühmituse tegevus väga lühiajaliseks.
Vikerlaste ainus suurem koosesinemine toimus 9. novembril 1918 avatud Eesti Kunstiseltsi VI näitusel.
Dublini krahvkond
Dublini krahvkond (iiri keeles Contae Átha Cliath) ehk Dublini regioon on ajalooline krahvkond Iirimaa idaosas, Leinsteri provintsis. Krahvkond on nime saanud oma keskuse, Dublini linna järgi. thumb|Dublini regiooni omavalitsusüksused 1994. aastal moodustati krahvkonna alale neli omavalitsusüksust: Dublini linn (1) ja Dún Laoghaire-Rathdowni (2), Fingali (3) ning Lõuna-Dublini (4) halduskrahvkond.
Xankəndi
Xankəndi (aserbaidžaani Xankəndi) ehk Stephanakert (armeenia Ստեփանակերտ) on rahvusvaheliselt Aserbaidžaani territooriumiks loetaval alal paiknev linn, alates 1992. aastast tunnustamata Mägi-Karabahhi Vabariigi pealinn.
Stephanakert paikneb Väike-Kaukasuse jalamil.
Elanike arv on Mägi-Karabahhi 2005. aasta rahvaloenduse järgi 49 300. Aserbaidžaani andmetel 2009. aastast on elanike arv 55 000. Elanikud on valdavalt armeenlased, aserbaidžaanlased on põgenenud.
Linnas on siiditöötlemis-, naha-, rõiva- ja toiduainetööstuse ning veini valmistamise ettevõtted.
Xankəndi küla ('khaani küla') rajas 18. sajandil Karabahhi khaan. Aastal 1923 rajati küla kohale linn, mis sai Stephan Šahumjani järgi nimeks Stephanakert. Linn sai ühtlasi Mägi-Karabahhi autonoomse oblasti halduskeskuseks.
Anne Eenpalu
pisi|Anne Eenpalu ja [[Urmas Reinsalu Isamaa suurkogul juunis 2021 Tartu Lauluväljakul]] pisi|Anne Eenpalu ja [[Urmas Reinsalu Hirvepargi kõnekoosolekul Foto: Ave Maria Mõistlik, 23. august 2014 ]] Anne Eenpalu (sündinud 31. jaanuaril 1954 Andrejevkas Tomski oblastis) on Eesti poliitik.
Ta lõpetas 1983. aastal Leningradi Kõrgema Kultuurikooli metoodik-lavastajana. Aastatel 1983–1984 töötas Eesti Riiklikus Filharmoonias tõsise muusika kontsertide korraldajana. Aastatel 1984–1994 töötas ta teadustajana Eesti Raadios.
Alustas 1990. aastal võitlust perekonna Hellema talu tagasisaamise nimel. Ajalooline Hellema talu Arukülas Harjumaal on nüüdseks üles ehitatud ja poeg Ivo Eenpalu kasvatab ümberkaudsetel põldudel vilja.
Ta oli aastatel 1998–2002 Kodutütarde organisatsiooni peavanem.
Alates 1988. aastast korraldab ta küüditatutele mälestusseisakuid Leinava Linda kuju jalamil Toompea nõlval Tallinnas. Leinaseisakud toimuvad 14. juuni 1941. aasta ja 25. märtsi 1949. aasta küüditamisohvrite mälestuseks.
Poliitiline tegevus
Ta on kuulunud Vabariiklaste Koonderakonna, hiljem ka Õigusvastaselt Represseeritute Rahvusliku Erakonna juhatusse.
Ajavahemikul 25. juuli 1997 kuni 1. mai 2005 kuulus ta Põllumeeste Kogusse ja oli ka sealse juhatuse liige.
Ajavahemikul 8. mai 2006 kuni 1. jaanuar 2009 kuulus ta Keskerakonda, kus ta korraldas kultuurilisi üritusi.
2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta üksikkandidaadina ja kogus 100 häält.
5. novembrist 2012 on ta Isamaa ja Res Publica Liidu liige.