cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rapla KEK-i haldushoone
1977. aastal valminud 3076-ruutmeetrise üldpinnaga ja kahe maapealse korrusega praeguse funktsiooniga ärihoone on oma mahult kaheksanurkne. Hoone keskel asub katuseaknaga spordisaal, mida ümbritseb koridor. Fassaadi keskosa ilmestab lintakende rivi, mille taga asuvad teise korruse bürooruumid.
Maja esimese korruse keskosas asuvad fuajee ja kaubanduspinnad, hoone külgedele jäävad koridorid, kust avanevad pääsud väiksematesse abiruumidesse: omaaegse sisekujundusega sauna, duši- ja riietusruumidesse. Hoone tagumisse külge jäävad kohvikuruumid koos abiruumide ja pääsuga sisehoovis paikneva basseini juurde.
Sisekujundus
Väiksemates linnades kerkis 1970-ndatel suisa ulmelisi ehitisi, mille sisu polnud vähem ebamaine. Näiteks Rapla KEK ja Pärnu KEKi linnak, mis on vürtsitatud kunsti ja supergraafikaga. /.../ Rapla KEKi hoone sisemuse eest sai Aulo Padar 1977. aasta sisekujunduse aastapreemia ning tänu vähestele vahenditele on see maja Raplas seni üsna originaalilähedases seisus.
Maastikukujundus
Rapla KEK-i "hoone mõjus (1970-ndate) väikelinnas uudse linnaaktiviseerijana, täiustades teistsugust suhtumist kehastava hoone kaudu linnapilti ja lisades tegevusi. Toomas Reinu üks suurejoonelisematest töödest suhestab ekspressiivse tahulise hoonemahu külgneva maastikuga. Erinevalt Linda kolhoosi peahoonest Kobelas, kus Rein hoone ning terrassid on tundlikult olemasolevasse olukorda istutatud, on Raplas maastik organiseeritud hoonest lähtuvalt. Hoonemahu astmikpüramiid on „mahulise klišeena vajutatud pargialale“, mõjudes lavastusena: maastik on hoone juurde sobivaks orkestreeritud."
Huvitavaid fakte
Hoones on kõik kaheksanurkne – nii põhiplaan kui isegi prügikastid.
Raipekärbes
Raipekärbes (Cynomya mortuorum) on kahetiivaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Aastatuhat
Aastatuhat ehk millennium (ladina mille 'tuhat' + annus 'aasta') on periood, mis võrdub tuhande aastaga.
Laurynas Stankevičius
Laurynas Mindaugas Stankevičius (10. august 1935 Aukštadvaris – 17. märts 2017 Vilnius) oli Leedu poliitik, ta kuulus Leedu Demokraatliku Tööpartei ridadesse. Ta oli 15. veebruarist 1996 kuni 27. novembrini 1996 Leedu peaminister.
Ta sündis aastal 1935 Aukštadvarises (praeguse haldusjaotuse järgi Trakai rajoonis). Lõpetas aastal 1953 Vilniuse 1. Keskkooli ning õppis aastatel 1953–1957 Leningradis majandust.
Ta oli aastatel 1988–1990 Leedu NSV sotsiaalala aseminister, kuulus toona NLKP ridadesse. Aastast 1990 kuulus ta Leedu Demokraatliku Tööpartei ridadesse.
20. oktoobrist 1993 kuni 12. juulini 1994 oli ta sotsiaal- ja tööminister Adolfas Šleževičiuse valitsuses. 15. veebruarist 1996 kuni 27. novembrini oli ta 1996 Leedu peaminister.
Julius Werncke
Julius Ludwig Werncke (16/28. aprill 1815 Peetrimõisa, Kanepi kihelkond, Võrumaa – 9/21. november 1888 Viljandi) oli Viljandi raehärra aastail 1855–1859 ja 1876–1878 ning bürgermeister aastail 1878–1888. Ta oli aastail 1867–1870 ka Viljandi suurgildi oldermann. Ta oli ka Viljandi vabatahtliku tuletõrje ühingu asutajaliige.
Tema vanemad olid Johann Christian Wernicke ja viimase abikaasa Marie Helene Wernicke.
Tema abikaasa alates 4/16. juunist 1845 oli Wilhelmine Bachmann (25. jaanuar/6. veebruar 1821 Tallinn – 6/18. juuli 1860 Viljandi).
Didkiemise vald
Didkiemise vald (leedu keeles Didkiemio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šilalė rajooni territooriumil.
Millennium (täpsustus)
Millennium võib tähendada mitut asja.
Eestlased Itaalias
Eestlased Itaalias on Itaalias elanud või elavad eestlased.
Eestlaste keskused Itaalias on Bologna, Milano ja Rooma.
Itaalias tegutseb Itaalia Eesti Selts, samuti Bologna Eesti Kool ja Milano Eesti Kool.
Henry Aiken
Henry David Aiken (3. juuli 1912 Portland, Oregon – 30. märts 1982 Cambridge, Massachusetts) oli USA filosoof, kes tegeles eetika ja esteetikaga.
Ta sai bakalaureusekraadi Portlandi Reed College'ist, magistrikraadi Stanfordi ülikoolist ja doktorikraadi Harvardi ülikoolist. Ta oli Guggenheimi stipendiaat ja õpetas filosoofiat 1940ndatel Columbia ülikoolis ja Washingtoni ülikoolis, 1946–1965 Harvardi ülikoolis ning oli 1965–1980 Brandeisi ülikooli Charles Goldmani filosoofia ja ideedeajaloo professor. Ta õpetas filosoofia ajalugu, tänapäeva eetikat ning Euroopa ja Ameerika eksistentsialismi.
Ta on kritiseerinud Harvardi ülikooli, kus oli õpetamiskauge ja õppejõududest eemale hoidev rektor (Nathan Pusey), kitsa erialase suunitlusega bakalaureuseõpe ning 500 kuulajaga vooruloengud, kus on võimatu üliõpilastega suhelda. Nende puuduste tõttu läks ta üle Brandeisi ülikooli, kus loengus on harva üle 60–70 üliõpilase ja kus üliõpilased olid tema sõnul teravamad (abrasive) ja kriitilisemad kui Harvardis.
Hindamine ja kohustus: otsustuste kaks funktsiooni käitumisejutus
Eetikas komplitseerib analüüsiprobleemi asjaolu, et sellised terminid nagu "hea" ja "peaks" on väga paindlikud ja ebamäärased. Sellepärast tundub, et mis tahes katse määrata nende ja ainult nende terminite ainulaadset ja iseloomulikult eetilist tähendust on algusest peale nurjumisele määratud. Peale selle, kimbatused, milles eetikatermineid kasutatakse, on nii erinevad, et nende "iseloomulikult eetilise" tarvitamise mõiste pole vähem ähmane kui tähendus, mis neil selles tarvituses on. Ei saa mõistlikult väita, et "hea" tähendab või ei tähenda iseloomulikult eetilises tarvituses sama mis "meeldiv", kui pole selge, mis see tarvitus on. See aga ongi väga ebaselge. Vastupidi, tundub olevat palju erinevaid kimbatusi, mida rohke või vähem kohaselt nimetatakse eetilisteks, ja kõigis neis kasutatakse selliseid sõnu nagu "hea" ja "peaks" kohaselt. Hiljutised uurimused näitavad ka, et mitte ainult eetikaterminite tähendused, vaid ka viisid, kuidas need tähendavad, on mitmekesised. Eetikajutt on seega tõenäoliselt mitmes mõõtmes painduv ja ebamäärane. Aga kui praegused analüüsimeetodid ei määra adekvaatselt eetikaterminite deskriptiivseid tähendusi, siis on nad veel abitumad emotiivse tähenduse puhtempiiriliste probleemide juures. Nii et kogu emotiivse tähenduse probleem on praegu spekulatiivses faasis ning jääb sinna seniks, kuni saab rakendada eksperimentaalseid sisuanalüüsi meetodeid.
Aikeni meelest on vähe lootust eetikaprobleemidest arusaamist edendada, analüüsides üksikute sõnade nagu "õige" ja "hea" tavatähendusi. Sellepärast pakub ta käitumisjutu ehk "praktilise mõistuse" analüüsiks (mis on tema meelest eetikateooria ainus kasulik ülesanne) hoopis teistsuguse lähenemise. Ta püüab seletada otsustuste funktsioonide kahe fundamentaalse, kuid teineteist mitte välistava tüübi funktsioone ja suhteid praktilises jutus. Ta arvab, et väärarusaamadest nende kohta suuresti tulevadki lõputud ja kasutud vaidlused tänapäeva eetikas. Kui need kõrvaldada, peaks praegune huvi konkreetsete eetikaterminite õige analüüsi vastu suuresti kaduma.
Ei ole ühtainukest tavakeele väljendite komplekti, mille abil kumbagi neist otsustusviisidest eksklusiivselt või õigesti väljendataks. Kumbagi saab väljendada mitmekesistel viisidel, millest paljusid ei peeta eriomaselt "eetilisteks". Kui nende analüüs kuulub eetikateooria valda, siis sellel pole pistmist konkreetsete terminitega, mille abil neid juhtumisi sõnastatakse, vaid ainult asjaoluga, et need osalevad peaaegu igas kaalutluses või jutus, mis puudutab käitumise eesmärke.
Jutt on a) "hinnanguotsustustest" ja b) "kohustusotsustustest". "Hindamisotsustus" on mis tahes otsustus, mis teeb kindlaks, kirjeldab või võrdleb inimeste vajaduste tegelikku või potentsiaalset rahuldamist, objekte, mille abil see toimub, või rahulduste või nendele objektide põhjusi. Rahulduste all ei mõista Aiken huviobjekti ega huviobjekti realiseerimist. Asi on selles, et rahuldus ei sõltu nende tulemuste saavutamisest, mida me arvame tahtvat, nende rahuldamiskäitumise mustrite teostumisest, mis sageli leiavad aset ilma ettevalmistava või ootava tegevuseta. Rahuldused on tegevuse korduvad lõpp-punktid, ega ole iseenesest "silmaspeetavad eesmärgid", "huviobjektid" ega "eesmärkobjektid" ega nende teostamised. Mitte et me ei võiks käitumist meelega suunata rahulduse poole. Kuid puudub paratamatu seos eesmärkide vahel, millele meie huvid on juhtumisi suunatud, ja käitumismustrite vahel, millega nende aluseks olevaid huvisid rahuldatakse. Heaolu määravate rahulduste vaatepunktist ei ole eesmärkide ja silmaspeetavate eesmärkide õige funktsioon vähem instrumentaalne ega vähem ajutine kui mis tahes muu instrument, mida käitumises kasutatakse. On näiteks täiesti lubatav öelda, et inimese eesmärk täitub pärast tema surma, aga oleks absurdne rääkida surnute rahuldustest. Ja on täiesti õige rääkida juhuslikest naudingutest kui rahuldustest, kuigi me ei tea, et oleksime neid soovinud.
Kunst ja antikunst
Ettekannet "Art and Anti-Art" alustab Aiken nii. Üks prantsuse õpetlane pakkus välja järgmise teooria. Kirjandusteos ei ole midagi "objektiivset", mis on muutumatult ja lõplikult kõigi silme all. Romaan või luuletus on ühtaegu subjektiivne, avaliku pilgu eest peidus, ja tõlgendusvõimaluste poolest lõputu. Aiken vastas, et sellega ei ole luule õmblusmasinatest ja kividest adekvaatselt eristatud. Õmblusmasinad saavad muuseumides kunstiteosteks, mida võib mitmeti tõlgendada, kividel on sama lõputult võimalusi nagu romaanidel, ja paljud tellimustöödena tehtud romaanid ja luuletused on lõplikud ja objektiivsed. Vastus oli, et õmblusmasinatest võivad saada kunstiteosed, aga tema ei rääkinud kunstiteostest ega kasuta seda sõna kirjandusest rääkides, vaid vihkab juttu luuletusest kui kunstiteosest ning hoolib ainult kirjandusteoste subjektiivsusest, ainukordsusest ja vabadusest. Ainult kirjanduses saab tänapäeva artefaktide ja asjade maailma inimene end näidata ja väljendada, nagu just talle meeldib ja tema peab.
Zahhonje
Zahhonje (vene keeles Захонье) on mitme Venemaa asula nimi:
Henry Aiken
Kunst ja antikunst
Kunstiteos on tõesti midagi käegakatsutavat ja lõplikku, millelt midagi oodatakse või nõutakse, kas või võimet tekitada teatud reaktsiooni, ja selle järgi neid hinnatakse. Nad on välja pandud. Aga Franz Kafka romaanid, Samuel Becketti ja Jean Genet' näidendid, Allan Ginsbergi luuletused ei ole välja pandud, need kuuluvad loojale ja tema sõpradele, või õigemini kõigile, keda need huvitavad ja haaravad. Nii et jutt oli sellest, et kirjanduse puhul käivad "kunst" ja eriti "kunstiteos" avalikkuse ja objektiivsete ideede kohta ning on seetõttu sõimusõnad. Isegi sõnad "kirjandus" ning võib-olla isegi "luule", "ilukirjandus", "romaan" on Friedrich Nietzsche sõnu kasutades "halb õhk". Ta esindas liikumist, mis kasutab sõnu "antiromaan", antikangelane" ja "antikunst" ühise kangekaelsuse, umbusu ja traditsioonist võõrdumise väljendamiseks.
Meie avangard ei ole ainus traditsioonide hülgaja. Iga ajastu on isatapja, millegi loomine on millegi tapmine. See lohutab vähe ega peagi: meie, absurdistid, põlgame lohutust, nagu ka seepi ja kainust. See ka ei õigusta, sest muidu oleks see geneetiline eksijäreldus. Me ei ole ajalooinimesed, vaid meie sõltumatus on kvalitatiivselt uus, sest see on and ajalooteadvuselt, mille Friedrich Nietzsche avastas ja mida Karl Marx prohvetlikult ennustas.
Ajalugu ei eita uusima kirjanduse ja maalikunsti värskust, kangekaelset veidrust ega õudsust, vaid aitab mõista, millega on tegu ja kuidas sellele läheneda kui kaasinimeste arusaamatutele tegudele. Arusaamist pole tarvis armastamiseks, vaid otsustuse tegemiseks. Sellest ongi nii. Igaüks, kes on Andy Warholi filmi "Sleep" läbi maganud, arvab, et tal on õigus kuulutada see ajaloo suurimaks filmisündmuseks, nii nagu iga ametnik peab võimetust aru saada Robert Motherwelli maalist "New England Elegy" oma väärtusetuse tunnistuseks.
Praegune kunsti ja eriti kaunite kunstide mõiste on olnud käibel vaid pisut üle kolmesaja aasta. Platonil oli technē mõiste, kuid see käis ka riigimehekunsti kohta, ja ilu mõiste, kuid matemaatika pakub palju kaunimat kunsti kui skulptuur, tants ja teised mimeetilised kunstid. Luulet pidas ta pseudokunstiks, ei heaks ega ilusaks: luuletajad on liiga eneseväljenduslikud, ässitavad emotsioone ja valetavad. Tõeline kunst on teadmine, ja kunst, mis seda nõuet ei täida, on äraspidine. Aristoteles möönis, et mimēsis pakub ise naudingut, ja universaale tuleb osata seal näha. Platon ei saanud adekvaatselt aru jäljendamise pakutavat eripärast naudingut ega seda, kuidas see võib väljendada universaalset, püsivat või ideaalset. Aristoteles sai ka aru, et selleks et leida õnne, mida tragöödia pakub, tuleb õigest kohast ja õigesti otsida. Aga isegi Aristoteles hindas Euripidese tragöödiaid "Medeia" ja "Hippolytos" Sophoklese mõõdupuuga. Ta ütles, et need veidrad ja metsikud teosed on ebatäiuslikud tragöödiad: et temalgi polnud kunstiteose mõistet, ei saanud ta neid nimetada ebatäiuslikeks kunstiteosteks. Tema meelest piisas arusaamisest, et need olid ebatäiuslikud tragöödiatena. Euripidest võib pidada esimeseks antitragöödiakirjanikuks. Teda oli tarvis mõista nii, nagu Aristoteles ei suutnud. Ta andis kummalise põnevuse, mis ei pruukinud olla õnnelik ja mis kindlasti polnud hea, kuid oli haaratuile vajalik. Euripides oli hooletu jäljendaja, teda huvitas obsessioon, kompulsiivsus, repressioon, mõistus- ja inimvastane, võib-olla isegi antikunst.
Pärast renessanssi hakkasid tekkima arusaamad kunstist, mis on meie omadele lähedasemad. Toimus sügav nihe meie mõistes kaunite kunstide iseloomus ja kavatsustes. Maalikunstnikud, skulptorid ja muusikud ei tahtnud enam anda anonüümset panust meie mõistes mittekunstiliste eesmärkide teenistuses. Piiblistseene hakati käsitama võimalusena oma kunstiliste eesmärkide jaoks. Nad ei tahtnud enam olla illustraatorid, dekoraatorid, kommentaatorid võõraste ideede teenistuses. Nad ei olnud enam nõus, et neid koheldaks käsitöölistena. Nemad õnnistavad tellijat; kirik või avalik hoone annab neile võimaluse oma oskusi näidata. Kunstnik saab teadlikuks endast kui sõltumatust jõust, omaette saatuslikkusest. Võrdlus Cimabue ja Masaccio vahel näitab, mida uus vabadus kunstnikele tähendas. Sel pole pistmist kunsti seesmise ilu või väärtusega, küll aga sellega, kas ja mis asjaoludel seesmise ilu ja väärtuse küsimust tõstatatakse. Nihe varajase ja hilise Giovanni Bellini vahel või Bellini eelkäijate ja Tintoretto vahel ei puuduta ainult stiili, vaid ka seda, mida maalikunstnikule kui kunstnikule on lubatud ja mida temalt oodatakse. Tintoretto on Aikeni meelest kindlasti religioosne kunstnik võib-olla ka kristlik kunstnik, kuid ta ei anna oma andeid kiriku ega riigi käsutusse, või kui, siis irooniliselt ja möödaminnes.
Ülikooli kimbatus
Raamatus "Predicament of University" ütleb Aiken, et USA suured ülikoolid on muutunud juhitamatuteks ja nende intellektuaalne kasutegur langeb. Ülikooli peavad juhtima õpetlaste valitud esindajad, kelle üle rektoril ega hoolekogul ei ole võimu. USA ülikoolide keskne probleem on kitsalt professionaalsete õppekavade lepitamine üldise humanitaarhariduse traditsiooniga. Humanitaarias on segadus kõige suurem. Hariduse reformimisse peab olulise panuse andma vabastatud analüütiline filosoofia. Kui kogu kõrghariduse ideoloogia tuleb reformida, siis ei saa ükski teadlane end teadjaks pidada. Ülikool peab olema avatud kõigile olenemata vanusest ning nad peavad saama samasugused kraadid, nagu antakse noortele. Ülikoolid võivad ellu jääda, kuid ainult juhul, kui tehakse muudatused, mis teevad need ellujäämise väärilisteks.
Hume'i kohustuseteooria originaalsus
Artiklis "The Originality of Hume's Theory of Obligation" ütleb Aiken, et David Hume'i järgi ei ole tema meelest kohustuslikku vaadet, rääkimata moraalsest või poliitilisest vaatekohast. Ükski printsiip ei ole iseenesest kohustuslik. Sarnaselt George Edward Moore'i lahtise küsimuse printsiibiga (küll rohkem Harold Arthur Prichardi ja William David Rossi moodi) võib küsida: "Aga kas alati peaks seda tegema?" Mitte et see (või mõni teine) argument oleks definitiivne. William Frankena arvas, et ta sai lahtise küsimuse argumendist jagu, aga see oli kõigest viik. Lahtine küsimus "Aga kas seda peaks tegema?" on paremal juhul induktiivne. Kuigi lahtise küsimuse argument ei tõesta midagi, on see üsna usutav: küsimust saab esitada järjest uute kohustuste kohta. Aikeni meelest on Hume'i juhtumil mitterange "tõestus", et kohustuse mõiste peab alati olema lahtine: meil on ainult kohustuse kontseptsioonid, kuid puudub kohustuse mõiste. Ükski kohustus ei ole definitiivne. Igat sorti kohustusel või isegi kohustusel endal on tarvilikud või piisavad tingimused, kuid ei ole kohustuse kui niisuguse definitiivseid piisavaid ja tarvilikke tingimusi.
Räägime nüüd moraalsest kohustusest. Hume eristab "Traktaadis inimloomusest" sõna moral kaht tähendust. Ühes tähenduses käib see kõigi "moraalsete" valdkondade kohta, nii et moraalsete kohustuste hulka kuuluvad ka poliitilised, õiguslikud ja religioossed (vaevalt siit üldse mõni kohustus välja jääb). Kitsamas mõttes vastandub moraalne selgelt poliitilisele kohustusele. Poliitilised kohustused selles kitsamas mõttes on lojaalsuse kohustused näiteks rahvusriigile. Moraalsed kohustused jäävad alles, kui riigis on revolutsioon või kodusõda. Erinevalt Edmund Burke'ist rõhutas Hume, et revolutsioonid võivad olla õigustatud, aga pärast revolutsiooni tuleb kohe kehtestada õigluse reeglid, mis Hume'i jaoks käivad suurelt jaolt omandi ja omandiõiguste kohta. Kas moraalsed kohustused on poliitiliste kohustuste aluseks? Hume ütleb "Traktaadis" ühemõtteliselt, et ei ole. Lojaalsuskohustused ei sõltu moraalsest kohustusest ja neid ei saa nendega paratamatuega õigustada. Võib-olla annavadki moraalsed kohustused üldse (võib-olla ainsa) põhjendi poliitilise ühiskonna rajamiseks, kuigi Hume pidas juttu loomuseisundist mõttetuseks. Kui aga riik on rajatud, on poliitilised kohustused (võib-olla nõrgalt) sõltumatud. Millised moraalsed kohustused siis alles jäävad? Kas ainult inimeste kohustused ja õigused üksteise suhtes? Paljud kohustused ei ole vastastikused, vaid ainult retsiprooksed. Kohustused on vastastikused, kui mõlema osapoole õigused ja kohustused on täpselt samad. Näiteks vanemate ja laste või valitsejate ja tavakodanike puhul see pole nii.
Aikeni meelest ütleb Hume, et saavad olla kategoriseerimata kohustused kui niisugused. On näiteks sinu ja minu vahelised kohustused. Need on meie kui lihtsalt isikute vahel. On ka inimeste kohustused (need pole tingimata seotud õigustega) teiste suhtes, kellel pole kohustusi. Näiteks võib mul olla kohustus hoolitseda oma koera eest. Koomas inimesel võib olla õigusi, kuid tal pole kohustusi. Surijal võib olla õigusi, kuid tal pole kohustusi. Filosoofid püüavad teada saada sõnade tähendusi või vorme, samuti elu vorme. Inimene ei pruugi olla mõistusega loom ega naerev loom, kuid ta on kindlasti kõnelev ja kirjutav loom. Selle suure ja ainulaadse võime poolest erineb ta kõigist teistest eluvormidest. Aiken oleks peaaegu valmis nimetama seda definitsiooniks, kuigi ta ei salli definitsioone, välja arvatud praktiliseks otstarbeks. Hume oli keelefilosoof kõige laiemas ja rikkamas mõttes. Aga ta püüdles tarkuse poole kõigi jaoks. Ükski filosoof, isegi mitte Sokrates, ei armastanud tarkust rohkem kui tema. Ta andis panuse meie ühisesse tarkusesse peaaegu igas valdkonnas, ka väljaspool filosoofiat (epistemoloogia, metafüüsika, eetika, poliitika, juura, kunstifilosoofia, religioon). Ta oli Adam Smithi tunnistuse järgi ka suurepärane majandusteadlane, ja poliitiline ökonoomia on fundamentaalne humanitaarne valdkond.
Aiken väidab, et Hume'i järgi ei ole kohustuslikku vaadet, rääkimata moraalsest või poliitilisest vaatekohast. Kui religioossed kohustused alluvad lahtisele küsimusele, siis ka moraalsed, poliitilised, juriidilised ja teised. Lühidalt, on lihtsalt kohustused. Ja see kohustuse mõiste on küll kirjeldatav, kuid mitte defineeritav, ning on raske oletada, et kohustusemõiste on üldse olemas.
Sellel vaatel on äraarvamatud järelmid. Tuleb välja, et kohustust on täiesti vääriti mõistetud. Ei ole religioosset vaatekohta, moraalset vaatekohta ega muud sellist vaatekohta. Lahtise küsimuse argumendil on tähtis rakendus igas jutu- või tegutsemisvaldkonna. Näiteks võib iga inimesedefinitsiooni korral alati küsida: "Aga kas ta on selle definitsiooni mõttes inimene?" Kas inimene on mõistusega loom? Jah ja ei. Kas inimene on naerev loom? Jah, aga mitte alati. Kas Jumal on defineeritav? Alati saab küsida: "Aga kas Jumal on kõikvõimas, kõikteadev ja kõikarmuline?"
Ei saa eitada, et meil on kohustused, kuigi mõned filosoofid, nagu Paul Ziff, on väitnud, et me saame ilma nendeta läbi. Aga isegi Ziff piiras end lubadustega. Paistab, et Friedrich Nietzsche pidas sealpool head ja kurja olevast rääkides midagi niisugust silmas. Aga nii "Moraali genealoogiast" kui ka "Sealpool head ja kurja" ütlevad, et "õilsatel" on kohustused teiste õilsate vastu ja neil on nende poolt õigused. Aga sidusat teooriat kohustuse kui niisuguse kohta pole pakutud.
Võib tunduda, nagu Aiken oleks kasutanud Hume'i oma kohustuse antiteooria esitamiseks. Kui me tahame, saame kirjeldada lihtsalt kohustusi ilma niisuguste sõnadeta nagu "religioosne" ja "moraalne". Aga need kirjeldused jätavad palju tõlgendamisruumi. Hume'i puhul ongi nii. Tema filosoofia põhimõiste on sentiment. Ta ei räägi ainult moraalsetest ja religioossetest sentimentidest, vaid ütleb "Uurimuses inimmõistusest", et faktiväited väljendavad heakskiidu või mitteheakskiidu sentimenti. Hume oli üks tänapäeva halvustavas mõttes kõige vähem sentimentaalseid inimesi. Ta rääkis tõtt ainult siis, kui väitis, et kuulub humaansuse parteisse. Vähesed sõbrad oleksid nimetanud teda sentimentaalseks, kuigi teda oleks õige olnud nimetada sentimendiinimeseks tollases mõttes. Enamik tema sentimente olid heatahtlikud, ja ta pidas end õigusega humanistiks sõna parimas mõttes.
Mida pidas Hume silmas sentimendi all peale selle, et see on külm kirg (calm passion)? Sentiment on nii öelda tunnetuslik emotsioon või emotsionaalne tunnetus. See on kirglik (passional), aktiivne, tegusid suunav, kuid ka tunnetuslik. Sentimendi väljendus on või võib olla tõene või väär või õigemini tõenäoline või ebatõenäoline.
Kogu filosoofia asi on Aikeni järgi armastada tarkuset ja püüelda selle poole. Ja tarkus seisneb suuresti sentimentide kujundamises täpselt nii, nagu Hume neid kirjeldab ja kujundab. Muidugi ei saa keegi olla tark, kui ta ainult kujundab neid. Harva on olnud mõni tark, kes suudab kõnelda. Kujutleme tarkusearmastajat, kes on ükskõikne enda ja oma armastatute elatusvahendite vastu. Ainult pühakud, ja vähesed meist on pühakud, on ükskõiksed maailma hüvede vastu. Hume ei olnud pühak ja oleks naernud, kui keegi oleks teda pühakuks nimetanud. Leslie Stephen nimetas John Stuart Milli ratsionalismi pühakuks, aga Stephen oli sentimentalist, ja Mill oleks olnud viimane, kes oleks aktsepteerinud oma elu niisugust kirjeldust. Hume'i jaoks ei ole pühak kasulik moraalne ega religioosne kategooria. Pühakud on religioossed neurootikud. Me oleme inimesed! Meie asi on elu siin maa peal ja elukombed siin.
Hume'i kohustuseteooria originaalsus on vaieldamatu. Ta näitab, miks moraalne vaatepunkt, poliitiline vaatepunkt, religioosne vaatepunkt, kui võtta neid nagu William Frankena ja Kurt Baier, ei tööta. Moraalsest vaatepunktist pole võimalik täielikult aru saada, isegi mitte ideaalse filosoofilise eksperimendina. Vaatepunktid on igas valdkonnas kahtlemata olemas, kuid need on indiviidide või kogukondade vaatepunktid. Need kujunevad ajalooliselt. Need on kultuuriti ja tsivilisatsiooniti väga erinevad. See on vaieldamatu. Ei ole kohustuslikku vaadet ning kohustuse, samuti moraalse, poliitilise või religioosse kohustuse definitsioonid on illusoorsed.
Isiklikku
Temal ja tema abikaasal Helenil sündis viis last.
Fayette'i maakond (Iowa)
Fayette'i maakond (Fayette County) on maakond Ameerika Ühendriikides Iowa osariigis.
Maakonna halduskeskus on West Union.
Ajalugu
Maakond moodustati 21. detsembril 1837. See sai nime Gilbert du Motier de La Fayette'i järgi.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 20 880.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Otto II (Brandenburg)
Otto II (pärast 1147 – 4. juuli 1205), hüüdnimega Helde (der Freigiebige), oli kolmas Brandenburgi markkrahv 1184. aastast kuni oma surmani.
Elu
thumb|upright|left|Otto II, [[Joseph Uphues (1898), endiselt Siegesalleelt Berliinis]]
Otto II oli Askania dünastiast Otto I ja Piastist Poola hertsogi Bolesław III Krzywousty tütre Judyta Bolesławówna vanem poeg. Mõni aeg pärast oma isa surma abiellus Otto II oma isa lese Adaga. Kuid see abielu oli lastetu.
Brandenburgi markkrahv
Pärast isale järgnemist parandas ta Brandenburgi kaitset ja asustamist ning korraldas slaavlaste ja Knud VI vastaseid kampaaniaid. 1198.–99. aasta talvel laastas ta Taani poolt okupeeritud Pommerit ja konsolideeris järgmisel aastal oma territooriumi kasvatamist kampaaniaga, mis survestas Rügenit ja ohustas Hamburgi. 1200. ja 1203. aastal toetas ta Hohenstaufenist kuningat Švaabi Philippi Welfist Saksa-Rooma keisri Otto IV vastu.
Järglus
Pärast tema surma päris markkrahvkonna tema vend Albrecht II.
Reoloogia
Reoloogia on mehaanika haru, mis tegeleb keskkonna (selle terminiga haaratakse tahkiseid ja vedelikke) deformeerumise ja voolamisega. Teise definitsiooni kohaselt uurib reoloogia peamiselt vedelas olekus aine voolamist, aga käsitleb ka "pehmete tahkiste" või tahkiste, mis teatud tingimustel ja jõudude mõjul elastse deformeerumise asemel hakkavad plastselt voolama. Seega tegeleb reoloogia nii tahke kui vedela keha deformatsiooni ja voolamisega.
Hiroyasu Tsuchie
Hiroyasu Tsuchie (jaapani keeles 土江 寛裕 Tsuchie Hiroyasu; sündinud 14. juunil 1974 Izumos) on Jaapani sprinter. .
Reoloogia
Voolamise mõõtmist nimetatakse ka reomeetriaks.
Konstantinoopoli konverents
pisi|300px|Konverentsisaadikud pisi|300px|Bulgaaria pärast konverentsi Konstantinoopoli konverents (türgi keeles Tersane Konferansı ehk nii-nimetatud "laevatehase konverents", Tersane Sarayı ehk "Laevatehase Palee" järgi) peeti imperiaalsete Euroopa suurriikide (Ühendkuningriik, Saksamaa, Venemaa, Prantsusmaa, Austria-Ungari ja Itaalia) vahel Osmanite riigi pealinnas Kostantiniyyes (tänases İstanbulis) ajavahemikul 23. detsember 1876 kuni 20. jaanuar 1877. Konverents järgnes Hertsegoviina ülestõusule 1875. aasta aprillis ning Bulgaarias toimunud Aprilli ülestõusule 1876. aasta aprillis. Suurriigid leppisid kokku poliitiliste reformide projektis nii Bosnias kui ka suure bulgaarlaste enamusega territooriumitel Osmanite valitsemise all.
Osalised
Suurriike esindasid konverentsil vastavalt:
Ökoloogiline turundus
Ökoloogiline turundus ehk Roheturundus on turundusharu, mis reklaamib keskkonnahoidlikke või keskkonnaprobleemidele lahendusi pakkuvaid tooteid ja tootmisviise.
Ökoloogiline turundus kujunes välja 1990. aastatel.
Ökoloogilise turunduse osakaal on kasvu teel ja see on põhjustanud ka rohepesufenomeni levikut.
DNA tüpiseerimine
DNA tüpiseerimine ehk DNA profiili määramine on levinud meetod kriminalistikas, millega saab identifitseerida inimesi tänu igaühe individuaalsele DNA mustrile. Analüüsitavaks materjaliks võib olla veri, sülg, higi, karvad, nahk, luu ja muu bioloogiline materjal, mille rakud sisaldavad DNAd. Meetodit kasutatakse ka põlvnemise kindlakstegemisel ja säilmete identifitseerimisel.
Ajalugu
1984. aastal avastas Alec Jeffreys, et igal isikul on ainult talle omane DNA muster ehk DNA sõrmejälg, mille alusel on võimalik isikuid identifitseerida. 1983. ja 1986. aastal vägistati ning tapeti Leicesteris kaks noort briti tüdrukut. Kuna mõrvad toimusid samas piirkonnas ja olid sarnaste tundemärkidega, kahtlustas politsei küll ühte meest, kuid lähemal uurimisel osutus too süütuks. 1986. aastal tegi Inglise politsei Alec Jeffreysile ettepaneku aidata neid mõrvade uurimisel. Töö tulemusena vabastati süütu mees ning mõisteti süüdi tegelik kurjategija.
1980. aastatel oli kasutusel metoodika, mis oli äärmiselt töömahukas ning vajas suures hulgas DNAd, mida on sündmuskohalt tihti keeruline leida. Praeguseks ajaks on kohtuekspertiisialane DNA analüüsi tehnoloogia ning metoodikad kiirelt arenenud ning kvaliteetne DNA profiil on võimalik kätte saada lühikese aja jooksul väga väikesest hulgast bioloogilisest materjalist. Lisaks inimese DNA uurimisele analüüsitakse ka loomade, taimede, putukate, bakterite ja seente DNAd.
DNA profiili määramiseks on eri aegadel kasutatud mitmeid meetodeid. Kõige esimene kasutatav meetod oli RFLP (ingl restriction fragment length polymorphism) analüüs, mille käigus kasutati restriktsiooni ning analüüsiti VNTR (ingl variable number tandem repeat) järjestusi. See meetod on ülimalt ajakulukas ja nõuab palju hea kvaliteediga DNAd, mida ei ole tihti võimalik sündmuskohalt leida. Kümme aastat hiljem asendus RFLP meetod STR (ingl short tandem repeat) järjestuste analüüsimeetodiga. STR analüüs on kiirem ning analüüsi jaoks piisab üsna väikesest kogustest bioloogilisest materjalist.
STR (short tandem repeat) meetod
Tänapäeval kasutatakse DNA tüpiseerimiseks meetodit, mille käigus uuritakse üksteise järel korratud lühikesi kordusjärjestusi ehk STR järjestusi. Nendes kordusjärjestustes esineb nii suur varieeruvus, et iga indiviid on seetõttu teistest eristatav. Analüüsi käigus amplifitseeritakse ehk kordistatakse (baseerub polümeraasi ahelreaktsiooni metoodikal) uuritavas proovis kindlaid DNA järjestusi. PCRi (ingl polymerase chain reaction) tulemusena tehakse nendest järjestustest miljoneid koopiaid. Amplifitseeritud fragmendid lahutatakse ja määratakse kindlaks nende pikkus kapillaarelektroforeesiga. Kriminalistikas analüüsitakse nii autosoomsetes kromosoomides esinevaid kordusjärjestusi (auto-STR) kui ka Y-kromosoomis esinevaid kordusjärjestusi (Y-STR).
DNA analüüsides kasutatavad STR markerid
Uuritavad DNA järjestused peavad olema võimalikult lühikesed, sest kohtuekspertiisialaste DNA analüüside puhul uuritakse väga mitmekesist bioloogilist materjali, DNA võib olla lagunenud ning proovid võivad sisaldada aineid, mis takistavad DNA analüüsimist. Enamikus testsüsteemides jäävad uuritavate lookuste pikkused vahemikku 90–500 aluspaari. Lagunenud DNA uurimiseks on välja töötatud testsüsteeme, kus uuritavate lookuste pikkused jäävad vahemikku 70–290 aluspaari (mini-STRid).
Lisaks on STR markerite valimisel olulisteks kriteeriumideks veel järgmised omadused:
DNA analüüsi tulemusel saadud profiilid on võrreldavad teiste laborite tulemustega juhul, kui on analüüsitud samu markereid. 1997. aastal valiti Ameerika Ühendriikides välja 13 STR lookust, mida pidid hakkama kasutama kõik laborid üle riigi. Euroopas valiti kohustuslikud STR lookused välja 1999. aastal. Lookuste komplekt nimetati ESS (ingl European Standard Set) lookusteks ning see sisaldas seitset lookust. 2009. aastal suurendati lookuste arvu 12 lookuseni. See oli vajalik ennekõike riigiti kasvavate DNA andmebaaside tõttu ning vältimaks valepositiivsete kokkulangevuste saamist DNA andmebaasist otsimisel nii riigisiseselt kui ka DNA andmete vahetamisel riikide vahel. Kohustuslikke lookusi peavad kasutama kõik Euroopa riigid. 2010. aastal alustati Ameerika Ühendriikides diskussiooni teemal, et senist kohustusliku 13 lookuse asemel võiks kohustuslike lookuste arvu suurendada 18 lookuseni. Lisada tahetakse 5 ESS lookust.
Y-kromosoomi analüüs
Y-kromosoomi ehk meessugukromosoomi analüüsi saab kasutada põlvnemise kindlakstegemiseks, migratsiooni ajaloo uurimisel ja kohtuekspertiisialastes DNA analüüsides. Y-kromosoomi analüüs on hea vahend põlvnemise uurimisel, sest Y-kromosoom pärandub isalt pojale ning seetõttu on kõigil sama meesliini pidi põlvnevatel isikutel sama Y-kromosoomi haplotüüp. Kriminalistika valdkonnas annab Y-kromosoomi analüüs palju informatsiooni proovide puhul, kus on palju naisisiku DNAd ning vähestes kogustes meesisiku DNAd (nt kuriteod, kus ohvriks on naine ja kurjategijaks meesisik). Y-kromosoomi analüüsil saadud haplotüüp ei ole unikaalne, sest see esineb veel uuritud isiku meesliini sugulastel.
Uno Puusepp
Uno Puusepp (sündinud 1951) on endine ENSV RJK töötaja ja hilisem KAPO tehniline spetsialist (töötas KAPOs alates 13. novembrist 1991 kuni 8. aprillini 2011). Uno Puusepp on pensionil ja elab Moskvas.
Ülestunnistus
2014. aasta detsembris andis Uno Puusepp intervjuu Venemaa telekanalile NTV, kus ta väitis, et edastas kontaktisik Nikolai Jermakovi kaudu FSB-le salastatud infoallikaid. Dokumentaalfilmis "Meie mees Tallinnas" väidab ta, et töötas 20 aastat FSB agendina. Ta pani strateegiliste infoallikate koopiad salakeldrisse, kust hiljem võttis neid Nikolai Jermakov ja toimetas Venemaale.
Väidete tõepärasus
Uno Puusepa väidete kontrollimiseks alustas KAPO koostöös riigiprokuratuuriga kriminaalmenetlust karistusseadustiku § 232 lg 1 (riigireetmine) sätete alusel.
Kożany
Kożany küla Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Białystoki maakonnas Juchnowiec Kościelny vallas. Kożany asub Białystoki kesklinnast ligi 24 km lõunas.
Narva Linna Sümfooniaorkester
Narva Linna Sümfooniaorkester on aastal 1994 Narvas asutatud sümfooniaorkester, mida haldab Narva linnavalitsuse kultuuriosakond.
Orkester on aastast 1995 Narvas toimuva Rahvusvahelise Jevgeni Mravinski muusikafestival algatajaid.
Sümfooniaorkestri peadirigent ja ühtlasi kunstiline juht on Anatoli Štšura.
Tallinna JK Piraaja II
Tallinna JK Piraaja II on Eesti jalgpalliklubi Tallinna JK Piraaja duubelmeeskond, mis mängib IV liigas.
Atheliaceae
Atheliaceae on kandseente hõimkonda kuuluv seente sugukond.
122 mm haubits 1938 M-30
pisi|M-30 postamendil 122 mm haubits 1938 (M-30) (vene k 122-мм гаубица образца 1938 года) on enne teise maailmasõja algust Nõukogude Liidus valmistatud ja sõja ajal massiliselt toodetud kerge välihaubits.
M-30 haubits oli pikalt relvastuses ka pärast maailmasõda, kuid tänapäeval seda enam ei kasutata.
Ajalugu
1928. aastal otsustati Nõukogude Venemaal välja töötada uus moodsam ja ka mootorveoks sobilikum välihaubits. Relvakonstruktor Fjodor Petrov konstrueeris mudeli M-30, mis võeti relvastusse septembris 1939. Relvastusse võtmisele eelnes konkurss konstruktor V. Grabini mudeliga F-25, mis oleks olnud efektiivsem, kuid keerukam toota. Masstootmine algas 1940. aastal ja lõpetati alles 1955. aastal. Aastatel 1940–1945 toodeti 16 887 ja kuni aastani 1955 kokku 19 266 M-30 haubitsat. M-30 oli seega toodetuim ja kasutatavaim NSV Liidu välihaubits teise maailmasõja päevil. Lafeti baasil hakati hiljem valmistama 152 mm välihaubitsaid D-1 ja laskeseadet kasutati ründesuurtükil SU-122.
Pärast sõja lõppu jäi hulgaliselt haubitsaid relvastusse ja neid eksporditi mitmetesse riikidesse Aasias ja Aafrikas (nt Süüriasse ja Egiptusse). 1960. aastate algul tuli M-30 asemele uus, 122 mm välihaubits D-30. M-30 jäi siiski tänu kasutuslihtsusele ja arvukusele vähesel määral relvastusse veel praktiliselt kuni sajandivahetuseni.
Kirjeldus
pisi|1. Raud, 2. Taandurmehhanism, 3. Kaitsekilp, 4. Sihtimisseadmed, 5. Urvik lukuga, 6. Rattad, 7. Lafeti haarad M-30 on lihtne ja väga töökindel suurtükiväerelv. Relval on sektorlukk, mida peeti relva valmistamise ajal kiillukust töökindlamaks. Lafeti tugev ehitus võimaldas sellele sõja ajal paigaldada ka võimsama, 152 mm haubitsa. Rattad on täiskummirehvidega, mis oli oma aja kohta kasulik lahendus, kuid sõjajärgsel ajal vähendas mobiilsust. Laskekaugus oli vähemalt võrdne ja algul isegi ületas omaaegseid kergeid välihaubitsaid, seda hoolimata üsna lühikesest (22 kal) rauast ning ka suudmepiduri puudumisest. Relva mass oli pisut suurevõitu, kuid see ei seganud efektiivset kasutamist. Pukseerimiseks kasutati esialgu ka väiksemate rataste ja kolme istekohaga eelikvankrit, rakendit vedas tavaliselt roomiktraktor (näiteks Stalinets).
Eksponaadina Eestis
122 mm haubitsaid M-30 on Eestis teadaolevalt säilinud kolm: üks asub Ida-Virumaal postamendil elektrijaama lähistel, teine Eesti kaitseväe Tapa sõjaväelinnakus ja kolmas Eesti sõjamuuseumis.
Bioreoloogia
Bioreoloogia on biofüüsika haru, mis tegeleb elusorganismides toimuvate voolamisega seotud liikumisnähtuste uurimise ja kvantitatiivse kirjeldamisega.
Näiteks kuulub bioreoloogia uurimisalasse vereringe modelleerimine, samuti vedelike voolamine taimede juhtkudedes.
Uurdesaag
Uurdesaag on saag, mis koosneb pidemest ja sellest risti läbipandud pulgast, mille allotsas on väike saeleht. Saelehel on 3–6 hammast ja saeleht ulatub pulgast välja umbes poole cm ulatuses.
Eestis on uurdesaage kasutatud Mandri-Eestis ja Hiiumaal.
Darren Sutherland
Darren John Sutherland (18. aprill 1982 Dublin – 14. september 2009 London) oli Iirimaa poksija. Tema ema oli iirlane ja isa oli pärit Saint Vincenti saarelt.
Sutherland sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 2008. aasta Pekingi olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale James DeGale'ile (Suurbritannia).
Sutherland osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 13. maailmameistrivõistlustel (Mianyang, 2005), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Matvei Korobovile (Venemaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 14. maailmameistrivõistlustel (Chicago, 2007), kuid kaotas 2. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Alfonso Blancole (Venezuela) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Sutherland poksis alates detsembrist 2008 elukutselisena. Ta jõudis osaleda kokku 4 kohtumisel ning võitis need kõik nokaudiga.
Sutherland leiti 14. septembril 2009 oma Londoni korterist pooduna. Tõenäoliselt oli ta teinud enesetapu.
Doubs' departemang
Doubs [duu] on departemang Prantsusmaal Bourgogne-Franche-Comté piirkonnas. See on nime saanud Doubs' jõe järgi.
2015. aastani kuulus departemang Franche-Comté piirkonda.
Departemang jaguneb halduslikult:
Kaiduni meteoriit
Kaiduni meteoriit on meteoriit, mis kukkus 3. detsembril 1980 Jeemenisse, Al-Khuraybah' küla lähedal asunud Nõukogude sõjaväebaasi.
Algul nähti taevas loodest kagu suunas lendavat tulekuuli ning hiljem leiti väikesest impaktkraatrist umbes 2 kg kaaluv kivi.
Koostis
Meteoriidi koostises on palju mineraale ning selle päritolu pole päris selge. Suures osas on ta koostiselt sarnane CR2-tüüpi süsinikkondriitidega, kuid sarnaneb osalt ka muud tüüpi süsinikkondriitidega (tüübid C1, CM1 ja C3). Ligikaudu 60 mineraalist, mida selles meteoriidis leidub, pole mitut siiani kuskilt mujalt loodusest leitud, näiteks florenskiiti (keemilise valemiga FeTiP).
Päritolu
Märtsis 2004 pakuti välja, et see meteoriit võiks olla pärit Marsi kaaslaselt Phoboselt.
Ökooptimism
Ökooptimism on arvamus, et inimtegevus ei ohusta kunagi tõsiselt ökoloogilist tasakaalu ja ökosüsteemi toimimist, sest looduskeskkond suudab inimmõju alati tasakaalustada ja absorbeerida.
Enamik teadusringkondi peab tänapäeval seda mõtteviisi põhjendamatuks.
Agar.io
Agar.io (mõnikord Agario) on brauseripõhine pealtvaates mitmikmäng, mille loojaks on Redditi kasutaja Zeach.
Mängus kontrollib mängija rakku, mida saab mänguväljal liigutada arvutihiirega. Eesmärgiks on enda rakku kasvatada. Selleks tuleb süüa mänguväljal tekkivaid värvilisi graanuleid või teiste mängijate juhitavaid rakke. Massi suurendamiseks tuleb süüa enda rakust väiksemaid rakke, kuid samal ajal hoiduda suurematest, mis raku hoopis ise ära sööks.
Robotid
"Robotid" (inglise keeles "Robots") on 2005. aastal valminud Ameerika Ühendriikide animafilm, mille režissöör on Chris Wedge.
Harilik pistekärbes
Harilik pistekärbes (Stomoxys calcitrans) on kahetiivaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Välimuselt sarnaneb ta toakärbsega, kuid imeb loomade verd. Pistekärbsed ilmuvad sügise poole.
Pistekärbsed on veiste sagedased verd imevad välisparasiidid, Eesti oludes olulisim ümarusstõbi, millesse veised nakatuvad eriti pistekärbeste vahendusel, on veiste suvehaavandtõbi ehk stefanofilarioos.
Nicolas Rashevsky
Nicolas Rashevsky (9. november 1899 – 16. jaanuar 1972) oli Ukrainast pärit Ameerika Ühendriikides töötanud biofüüsik ja bioloogiateoreetik, üks matemaatilise bioloogia rajajaid.
Ta õppis teoreetilist füüsikat Kiievi Ülikoolis. Ta oli biofüüsika professor Chicago Ülikoolis. Tema õpilane oli Robert Rosen.
Ta rajas ajakirja Bulletin of Mathematical Biophysics ja oli pikka aega selle peatoimetaja.
Ellipsoid
Ellipsoid on kolmemõõtmeline kujund, mille ristlõiked on ellipsid ja ringid. Ellipsoidil on kolm telge, mis lõikuvad või ristuvad ellipsoidi keskel. Iga telg on risti kahe teise telje suhtes ja ellipsoid on sümmeetriline ümber kõigi kolme telje. Pöörates ellipsoidi täpselt 180° ümber oma telje, ei muutu selle välimus. Ellipsoide on nelja tüüpi, iga ellipsoidi iseloomustab kindel suhe.
Ellipsoidi tüübid
Ellipsoid on matemaatiline pind, mille kõik lõiked tasandiga on ringjooned või ellipsid; ka selle pinnaga piiratud keha. Juhul kui ellipsoidi kaks pooltelge on võrdsed, siis on ta pöördellipsoid aga kui kõik kolm pooltelge on võrdsed, siis kerapind ehk sfäär. Ellipsoidi ruumala valem on V = 4/3 πabc, kus a, b ja c on ellipsoidi poolteljed.
Ellipsoide on nelja tüüpi:
Maaellipsoid
Maa tõelisele ku­jule lähedane lapik pöördellipsoid, mida kasutatakse ma­temaatilise abipinnana geodeetiliste põhivõrkude ra­jamisel. Maaellipsoidi mõõtmete täpsustamiseks kasutatakse kraadimõõtmisi, astronoomilisi vaatlusi ning Maa tehiskaaslaste or­biitide mõõtmise ja gravimeetriliste mõõtmiste and­meid.
Maaellipsoidile on esitatud järgmised nõuded:
Eristatakse üldist maaellipsoidi, mis kõige täpsemini vastab geoidi kujule, ja referentsellipsoidi. Maapealse punkti asukoha maaellipsoidil määravad geodeetilised koordinaadid (geograafilised koordinaadid) В ja L ning kõrgus H (punkti kaugus maaellipsoidi pinnast piki selle normaali).
Athelia
Athelia on kandseente hõimkonda kuuluv seente perekond.
Eric Dier
Eric Jeremy Edgar Dier (sündinud 15. jaanuaril 1994 Cheltenhamis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib Inglismaa kõrgliiga klubis Tottenham Hotspur ja Inglismaa jalgpallikoondises kaitsja või poolkaitsjana.
Dier kasvas üles Portugalis ja alustas klubikarjääri Lissaboni Sportingus. 2014. aastal liitus ta Tottenham Hotspuriga, sõlmides klubiga viie aasta pikkuse lepingu.
Koondisekarjäär
Debüüdi Inglismaa rahvuskoondises tegi ta 14. novembril 2015 sõprusmängus Prantsusmaa vastu.
Esimese värava lõi ta koondise särgis 26. märtsil 2016 sõprusmängus Saksamaa vastu.
2016. aasta Euroopa meistrivõistluste esimeses alagrupimängus lõi ta värava Venemaa vastu.
2018. aasta maailmameistrivõistluste kaheksandfinaalis kohtus Inglismaa Colombiaga. Mäng lõppes nii normaal- kui ka lisaaja järel viigiseisul 1:1. Järgnenud penaltiseerias realiseeris Dier otsustava löögi, tuues Inglismaa koondisele esimesel võidu penaltiseerias pärast 1996. aasta Euroopa meistrivõistlusi.
Aurelianuse müür
pisi|250px|Osa Aurelianuse müürist Porta Ardeatina ja Porta San Sebastiano vahel. pisi|250px|Muistse Rooma linna kaart, kus on esile tõstetud Aurelianuse müür (punaselt) ja selle väravad. 4. sajandil eKr ehitatud Serviuse müür on tähistatud sinisega Aurelianuse müür (itaalia keeles Mura aureliane) on keisrite Aurelianuse ja Probuse valitsemisajal aastatel 271 kuni 275 Roomas ehitatud linnamüür.
Müüridega ümbritseti kõik Rooma seitse küngast, Campus Martiuse piirkond ja Tiberi (tänapäevase nimega Tevere) jõe paremal kaldal olev Trastevere. Näib, et jõe linna keskosas olnud kallas jäeti kindlustamata, kuigi Campus Martiuse aladel oli kallas kindlustatud.
Ehitus
Müüride kogupikkus oli 19 kilomeetrit ja see ümbritses 13,7 km² suurust ala. Müürid, mis ehitati väljastpoolt tellistega kaetud betoonist (nn Rooma betoon), olid 3,5 meetri paksused ja 8 meetri kõrgused ja neis oli iga 100 Rooma jala (29,6 meetri) järel ruudukujulise põhiplaaniga torn.
4. sajandil läbi viidud ümberkujundamise tulemusena kahekordistati müüride kõrgust 16 meetrini. Aastaks 500 oli müüriringil 383 torni, 7020 parapetti, 18 pea- ja 5 kõrvalväravat, 116 latriini (käimlat) ja 2066 suurt väljaspool asuvat akent.
Ajalugu
3. sajandiks olid Rooma linna piirid kasvanud kaugemale kui ulatus vana Serviuse müür, mis oli ehitatud vabariigi ajajärgul 4. sajandil eKr. Kuna puudusid linna enda vastu suunatud ohud, oli Rooma jäänud järgmiste riigi laienemise sajandite jooksul kindlustamata. Rooma kodanikud olid väga uhked teadmise üle, et Rooma ei vajanud Pax Romana nime kandnud rahuperioodi ja Vana-Rooma armee tekitatud stabiilsuse tõttu mingeid kindlustusi. Ent riiki 3. sajandil tabanud kriisi, mil barbarite hõimud germaanlaste piirialalt läbi murdsid ja Rooma sõjaväel nende peatamisega raskusi oli, ajal tekkis tungiv vajadus kaitserajatiste järele. 270. aastal Itaalia põhjaossa tunginud germaani hõimud suutsid enne seda kui roomlased nad lõpuks taganema sundisid, roomlasi Placentia lahingus ka võita. 271. aasta suvel puhkesid rahutused ka Rooma linnas kui rahapaja töölised mässama hakkasid. Sellele järgnenud ägedas võitluses hukkus tuhandeid inimesi.
See, et Aurelianus hädaabinõuna müüre rajama hakkas, oli otsene reaktsioon 270. aastal toimunud barbarite sissetungile. Ajaloolane Aurelius Victor kirjutas selgesõnaliselt, et projekti eesmärgiks oli vähendada linna haavatavust. Võimalik on ka, et see oli mõeldud kas poliitilise signaalina Rooma inimestele (näitamaks, et Aurelianus uskus seda, et roomlased jäävad talle truuks) või siis avaldusena selle kohta, et võim on kindlalt keisri kätes. Müüride ehitamine oli kõige suurem ehitusprojekt, mis Roomas aastakümnete jooksul aset oli leidnud, ja nende ehitamine kinnitas Rooma jätkuva tugevust.
Müürid ehitati lühikese ajaga (vaid viie aasta jooksul), kuid keiser Aurelianus ise suri enne selle projekti lõpetamist. Olemasolevaid rajatisi müüri külge liites kiirendati edenemist ja säästeti raha. Müüriga liidetud hoonete hulka kuulusid Amphitheatrum Castrense amfiteater, Castra Praetoria kasarm, Cestiuse püramiid ja isegi osa Aqua Claudia akveduktist Porta Maggiore värava lähedal. Arvatakse, et hinnanguliselt kuni kuuendik müüridest võis koosneda varem olemas olnud ehitistest. Müüride taga olnud ala puhastati ja sinna ehitati vahimeeste läbipääsud, et võimaldada müüri kiiret relvastamist.