cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ajafilosoofia
Teised võimalikud maailmad
Kas mõnes võimalikus maailmas kulgeb aeg tagurpidi, nii et näiteks inimesed mäletavad tulevikku?
Aja voolamine
Aja b-seeria korrastab sündmused vastavalt sellele, kas nad on üksteise suhtes varasemad või hilisemad.
Loire
Loire [luaar] on Prantsusmaa pikim jõgi, kui selleks mitte pidada Reini, mille paremale kaldale Prantsusmaa ei ulatu. Jõe pikkus on 1012 km, valgla 117 000 km². Loire on pikkuselt Euroopa viies jõgi.
Ajafilosoofia
Aja voolamine
McTaggart väidab, et aeg ei ole reaalne, sest a) a-seeria on vastuoluline ja b) b-seeria üksinda ei kirjelda aja loomust, sest a-seeria kirjeldab üht aja olemuslikku aspekti.
Loire
Loire algab Keskmassiivist, voolab põhja ja pärast Orléansi läände ning suubub Bretagne'i poolsaarest lõuna pool Atlandi ookeani. Suuremad lisajõed on Cher, Indre, Loiret ja Maine'i jõgi. Jõe ääres asuvad Orléans, Tours, Angers ja Nantes. pisi|Loire'i jõe hüdrograaf
Antiikajal kutsuti Loire'i Ligeriks. Selle nime andsid jõele keldid ja see tähendab setteid. Loire oli ligikaudu Gallia lugdunensise ja Akvitaania provintsi piiriks.
Ajafilosoofia
Aja voolamine
Selles küsimuses on välja kujunenud kaks leeri. Aja a-teooria pooldajad peavad saamist ajale iseloomulikuks ning püüavad näidata, kuidas b-faktid tulenevad a-faktidest. Aja b-teooria pooldajad seevastu püüavad tuletada a-seeriat b-seeriast, kasutades näiteks aega väljendavaid indeksikaale.
Seda eristust võib kirjeldada ka jaotusena ajavormiliseks ajateooriaks ja ajavormituks ajateooriaks. Ajavormitu teooria algvariandi järgi ei ole ajavormid (grammatiline aeg semantiliselt fundamentaalsed, sest need saab analüüsida ajavormituteks terminiteks ("toimub hetkel t", "toimub enne", "toimub üheaegselt").  Hiljem möönsid ajavormitu teooria pooldajad, et ajavormiline väljendusviis ei ole taandatav ajavormitule väljendusviisile, kuid jäid selle juurde, et ajavormiliste väidete tõesustingimused on esitatavad ajavormitute faktide kaudu.
Loire
Erinevalt paljudest Euroopa jõgerdest ei ole Loire'il peaaegu üldse paise (1985. aastal rajati Villerest' pais mõni kilomeeter Roanne'ist lõuna poole). Ühest küljest põhjustab see suurvee ajal üleujutusi, teisest küljest on see muutnud Loire'i populaarseks paadiretkede toimumise kohaks.
Ajafilosoofia
Presentism ja eternism
Presentism on seisukoht, mille kohaselt aeg on mitme reaalsuse omavaheline järjestus. Teatud kindlal ajal mõned asjad eksisteerivad ja teised mitte. Meil on tegemist ainult praeguse reaalsusega. Näiteks ei saa öelda, et Homeros eksisteerib, sest praegu ta ei eksisteeri.
Loire
Loire'i üleujutustest toimusid suurimad 1856, 1866 ja 1910.
Ajafilosoofia
Presentism ja eternism
Eternism on seisukoht, mille kohaselt aeg on samasugune reaalsuse mõõde nagu ruumi kolm mõõdet, mistõttu minevik, olevik ja tulevik on kõik ühevõrra reaalsed. Selle teooria kohaselt Homeros eksisteerib reaalselt. Siiski tuleb paljudes keeltes minevikust, olevikust ja tulevikust rääkides kasutada erinevaid ajavorme.
"Kasvava universumi teooria" kohaselt on minevik ja olevik reaalsed, tulevik aga veel mitte.
Loire
Loire'i-äärset kliimat peavad prantslased eriliselt meeldivaks: pehmete talvede ja väikese temperatuurierinevusega. Selle tarbeks on neil väljend le climat ligérien.
Ajafilosoofia
Endurantism ja perdurantism
Endurantism on seisukoht, et objekti püsimine läbi aja seisneb selles, et ta eri aegadel eksisteerib täielikult ("kestab"). Tema ilminguid eri aegadel saab küll üksteisest eraldada, kuid nad on numeeriliselt identsed.
Perdurantism on seisukoht, mille kohaselt asja püsimine läbi aja seisneb selles, et ta eksisteerib pideva reaalsusena, mis koosneb tema eksisteerimisest eri aegadel kui osadest (ta "vältab").
Tavaline seisukoht on endurantism, mis vastab meie intuitsioonile: näiteks leian ma, et kui ma kellegagi vestlen, siis ma vestlen selle isiku kui tervikuga, mitte (ajalise) osaga temast. Perdurantistid (kelle hulka kuulus David Lewis), viitavad muuhulgas sellele, et perdurantism võimaldab muutumist paremini seletada.
Tavaliselt on presentistid ühtlasi endurantistid ja eternistid ühtlasi perdurantistid ning ümberpöördult, kuid mitte tingimata. On näiteks võimalik väita, et aja möödumine annab märku järjestatud reaalsuste seeriast, kuid sellesse kuuluvad objektid eksisteerivad mingil viisil väljaspool reaalsust kui tervikut. Säärased positsioonid on siiski raskesti kaitstavad ja haruldased.
Kolu (Kose)
Kolu on küla Harju maakonna Kose vallas.
Küla läbib Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 97 inimest. Kõik olid eestlased.
Kolu piires asuvad mitu muinsuskaitsealust kultuskivi.
Külas tegutseb AS Klaasimeister, mis on üks Kose valla suuremaid tööstusettevõtteid.
Runrig
pisi|300px|Runrig esinemas Runrig oli šoti ansambel, mille asutasid vennad Rory ja Calum MacDonald 1973. aastal Skye saarel. See tegutses 2018. aastani.
Ansambel sai tuntuks gaelikeelse rokkmuusika ja kultuuri edendajana.
Jaan Willem Sibul
pisi|Jaan Willem Sibul. Jaan Willem Sibul (sündinud 24. märtsil 1956) on eesti laulja (bariton) ja näitleja.
Elukäik
Sündis Sverdlovski oblastis Verhoturjes väljasaadetute perekonnas. Tema isa oli dirigent Karl Lembit Sibul, ema laulja Adelina Sibul. Perekond kolis tagasi Eestisse 1961. aastal.
Jaan Willem Sibul lõpetas Antsla Keskkooli ja Antsla Lastemuusikakooli (flöödi erialal) 1974. Samal aastal astus Tallinna Eduard Vilde nimelisse Pedagoogilisse Instituuti, mille lõpetas 1978. aastal orkestrijuhtimise erialal. Järgnes teenistus Nõukogude armees (1978–1980).
1980. aastal alustas tööd Riiklikus Akadeemilises Meeskooris ja astus Tallinna Riiklikku Konservatooriumi, mille lõpetas 1988. aastal laulu erialal (Teo Maiste klassis). Tegeles rokkmuusikaga (ansambel T-Klaas). Alates 1992. aastast on ta Vanemuise teatri ooperisolist.
Eesti Solistide Liidu esimees (2003) ja Eesti Näitlejate Liidu juhatuse liige (2003–2010).
Tupplehed
pisi|[[Tokkroosi tupplehed]] Tupplehed on õiekatte väliskihi enamasti rohelised õielehed. Nad moodustavad õietupe. Vahel on ka tupplehed eredalt värvunud.
Tupplehed võivad olla vabad (lahklehine tupp) või omavahel kokku kasvanud (liitlehine tupp).
Mõnel liigil tupplehed puuduvad.
Tupplehtede olemasolu ja arv on tähtsad määramistunnused.
Vaata ka
sepal
Skellefteå vald
Skellefteå vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Västerbotteni läänis. Läbi valla voolab Skellefteälven.
Valla suuremad asulad on Skellefteå, Skelleftehamn ja Ursviken.
Iide
Iide on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Torgu valla halduskeskus.
Külas asub Torgu Apostel Johannese kirik, mis on alates 1944. aastast varemetes.
Külas tegutseb Torgu raamatukogu.
Kas tead, mida tähendab...
"Kas tead, mida tähendab..." on saatesarja "Eesti otsib superstaari" esimese hooaja võitja Birgit Õigemeele esimene singel tema omanimeliselt debüütalbumilt. "Kas tead mida tähendab..." valiti Raadio 2 iga-aastasel "Aastahiti" auhinnagalal kodumaistest lugudest 2007. aastal teisele kohale. Laul oli nomineeritud ka 2008. aasta Eesti Muusikaauhindadel aasta hittloo kategoorias. "Kas tead, mida tähendab..." oli üks lauludest, mida tüdrukud said saatesarja "Eesti otsib superstaari" teisel hooajal teatrivoorus laulmiseks valida.
Ajalugu
Muusika on laulule kirjutanud Pearu Paulus, Ilmar Laisaar, Alar Kotkas ja sõnad Jana Hallas. Loo produtsent on Alar Kotkas. Laul anti ametlikult välja 12. november 2007, kuid selle esmaesitlus toimus Raadio 2 saates "Pleier". See oli üks esimestest lugudest, mis Alar Kotkase, Pearu Pauluse ja Ilmar Laisaarega tehti ning Birgitile kõige südamelähedasem lugu debüütalbumilt. Birgiti soovil muutis Jana Hallas veidi laulusõnu. .
Õietolm
pisi|Tiigi pinnale ladestunud õietolmust moodustunud spiraal Kõrvemaal 2023. aasta kevadel Õietolm on harilikult kollakas pulbritaoline tolmjas mass, mis koosneb seemnetaimede tolmukais valminud tolmuteradest. Õietolm kandub laiali tuule, putukate või veega.
Osade uurijate arvates võis õietolmu terminit (pollen) esimesena kasutada Saksa arst ja botaanik Valerius Cordus (1515–1544). 1750. aastal teatas Arthur Dobbs Londoni Kuninglikule Seltsile, et õietolm on 'meessooline' ning 'maandudes' emakasuudmele, võib see avaldada viljastavat toimet.
Tuultolmlejail on õietolm kuiv ja kerge, putuktolmlejail raskem ja kleepuv. Käpaliste õietolm on kleepunud mügaraiks, polliiniumideks, mida putukad edasi kannavad.
Vaata ka
mzn:گرده (نمین)
Marzahn-Hellersdorf
Marzahn-Hellersdorf on Berliini linnarajoon. See tekkis 1920. aastal, mil Berliiniga liideti viis linna lähedal olevat küla: Biesdorf, Hellersdorf, Kaulsdorf, Mahlsdorf ja Marzahn.
Idapoolsetest rajoonidest on see üks moodsamaid. See ehitati Saksa Demokraatliku Vabariigi ajal, kusjuures see oli üks esimesi kohti endises idablokis, kus hakati paneelmaju renoveerima.
Rajooni läbib Wuhle jõgi. Selle jõe ääres asub Kienbergi mägi (102m), mille kõrvale on rajatud stiliseeritud park (Erholungspark Marzahn) koos mitme maa aiaga.
Rajoonivalitsuse 55 kohast kuulub 19 kohta Vasakparteile, 16 kohta on Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikul Parteil, 10 kohta Saksamaa Kristlik-Demokraatlikul Liidul (CDU), 4 kohta on piraatidel, 3 kohta rohelistel ning 2 kohta on natsionalistidel ja üks koht pole täidetud.
Rajooni kõrgeim tipp on üks kahest Ahrensfelde mäest (Ahrensfelder Berge), mis on 112 ning 101 meetrit üle merepinna.
thumb|Linnaosad Marzahn-Hellersdorfis
Linnaosad
Marzahn-Hellersdorfi linnarajoon koosneb viiest linnaosast. Hellersdorf, Kaulsdorf ja Mahlsdorf moodustasid 1986–2001 iseseisva linnarajooni Hellersdorfi.
Parasvööde
Sellele kliimavöötmele on iseloomulik kõrge õhutemperatuur suvel ja madal talvel ning selgesti eristatavad neli aastaaega – talv, kevad, suvi ja sügis.
Sademete hulk selles kliimavöötmes sõltub asukohast ja jääb vahemikku 250–2000 ning kohati ka enam millimeetrit aastas. Kliimavöötmele on iseloomulik õhumasside liikumine läänest itta, mistõttu mandrite lääneosad on sademeterikkamad. Euraasia idaosas puhuvad mussoonid.
Andrei Vilkitski
pisi|Andrei Vilkitski Andrei Vilkitski (vene keeles Андрей Ипполитович Вилькицкий; 1. juuli 1858 Minski kubermang – 26. veebruar 1913 Peterburi) oli vene hüdrograaf, kindralleitnant, hüdrograafia peavalitsuse ülem.
1894–1896 oli hüdrograafiaekspeditsiooni juhina Kara mere ranniku, Jenissei ja Obi suudmete uurimiseks. Pärast sai Põhja-Jäämere hüdrograafiaekspeditsiooni juhiks.
Andrei Vilkitski on tuntud vene hüdrograafi Boriss Vilkitski isa.
Teadustööd
Andrei Vilkitski auks on nime saanud:
Novaja Zemlja saarel:
Juuni 2008
Juuni 2008, kroonika.
2008. aasta juuni algas pühapäeval ja lõppes 30 ööpäeva pärast esmaspäeval.
Viinapuu
thumb|Viinapuu lehed ja marjad Viinapuu (Vitis) on viinapuuliste sugukonda kuuluv puitliaanide ja lehtpõõsaste perekond.
Selle koosseisu kuulub umbes 70 liiki, mis kasvavad peamiselt põhjaparasvöötmes.
Viinapuu viljaks on munakujuline ja mahlakas mari ning seda nimetatakse viinamarjaks. Viinamarja värv sõltub suuresti nii liigist kui sordist ja võib olla kollane, roheline, tumesinine, lilla või must. Viinamarjad sisaldavad suhkruid, happeid ja vitamiine. Neid kasvatatakse neljaks otstarbeks: veini, mahla ja rosinate tegemiseks ning värskelt söömiseks. Mitmel pool maailmas, näiteks Vietnamis ja Kesk-Aasia maades, süüakse ka viinapuulehti.
Kõige levinum on harilik viinapuu (Vitis vinifera), mis on iidne kultuurtaim. Temast on aretatud tuhandeid sorte; mõnda neist saab kasvatada ka Eestis.
Viinapuuliike on küll palju, kuid nad on üksteisele lähedased ja võivad moodustada viljakaid hübriide. Sel põhjusel ei ole ka täpne liikide arv teada. Eriti ebaselge on Aasia viinapuuliikide arv. Hübriidid on vastuvõtlikumad külmale ja haigustele.
Üldiselt on viinapuuliikidel 38 kromosoomi, aga alamperekonnal Muscadinia on 40 kromosoomi.
Peterborough
Peterborough on linn ja tervikomavalitsus Inglismaal, mis kuulub Cambridgeshire'i tseremoniaalkrahvkonda.
Tallinna–Pääsküla rongiliin
Tallinna–Pääsküla rongiliin on Elroni opereeritav rongiliin lõpp-peatustega vastavalt Tallinnas Balti jaamas ja Pääskülas. See on ainus rongiliin, mille nii algus- kui ka lõpp-punkt asub Tallinnas.
Tallinna–Pääsküla rongiliin oli esimene elektrifitseeritud rongiliin Eestis, kus elektrirongid sõidavad aastast 1924.
Aastast 1962 asub Pääskülas rongide depoo. Pääskülast liigub Balti jaama suunas tööpäeviti 19, puhkepäeviti 16 reisirongi, vastupidises suunas tööpäeviti 22, puhkepäeviti 16 koosseisu. Arvestades ka läbisõites liine, on rongikoosseise rohkem.
Peatused, tsoonid ja hinnad
Liinile jääb 9 peatust: Tallinn (Balti jaam), Lilleküla, Tondi, Järve, Rahumäe, Nõmme, Hiiu, Kivimäe ja Pääsküla. Kõik peatused asuvad 1. tsoonis. Seisuga 7. detsember 2008 maksis liini mistahes peatuste vahel täispilet 12 ja sooduspilet 11 krooni. Seisuga 1.05.21 maksab I tsooni tavapilet 1,40 € ja sooduspilet 1 €, Tallinna linna registreeritud elanikele on sõit (rohelise ühistranspordikaardi esitamise korral) kogu liinil tasuta.
Viited
https://elron.ee/wp-content/uploads/2019/06/Hinnakiri-alates-1.08.2019-%c3%bche-korra-piletid-2.pdf
Mahepõllumajandus
pisi|Maheköögiviljad Mahepõllumajandus on looduskeskkonda ja ökoloogilist tasakaalu arvestav ja seda säästev põllumajandussaaduste tootmistehnoloogia.
Viljelevate taimede ja loomade valik ning pidamise kord peab silmas, et suurendada või säilitada mulla viljakust. See saavutatakse eri külvikordadel eri taimede kasvatamisel ja põllumajandusjäätmete (näiteks loomasõnniku) põllule viimisel tehislike väetiste asemel. Umbrohtude ja teiste seotud probleemidega võitlemiseks kasutatakse võimalikult minimaalselt sünteetilisi vahendeid, selle asemel kasutatakse rohkem biotõrjet.
Mahepõllumajandus Eestis
Eestis algas ökoloogilise põllumajandusega tegelemine organiseeritult (kaasa arvatud talude kontrollimine) 1989. aastal Eesti Biodünaamika Ühingu eestvõttel. Mahepõllumajanduse seadus võeti vastu 1997. aastal, 1999. aastast on kasutusel riiklik mahemärk.
Aktiivsemad valitsusvälised organisatsioonid Eesti mahepõllumajanduse edendamisel on Eesti Mahepõllunduse SA ja Ökoloogiliste Tehnoloogiate Keskus. 2006. aastal moodustasid mahepõllumajandusorganisatsioonid mahepõllumajanduse ühiseks arendamiseks ja oma huvide kaitsmiseks Mahepõllumajanduse Koostöökogu, kuhu kuulub üheksa selles valdkonnas tegutsevat organisatsiooni.
Cercle
thumb|350px|right|Mali cercle 'id Cercle on haldusüksus Malis. Mali jaguneb kaheksaks piirkonnaks, mis omakorda jagatakse 49 cercle 'iks ning need omakorda 703 vallaks.
Prantsuse kolonisatsiooni ajal olid cercle 'id väikseimad haldusüksused, neid juhtisid tavaliselt Prantsuse ohvitserid.
Esimene cercle oli 1887. aastal rajatud Bafoulabé.
Võsund
pisi|[[Aedmaasikas|Aedmaasika 'Pink Panda' võsundid]] pisi|[[Soo-alss levib ka maa-aluste võsundite abil.]] Võsund ehk stoolon on varre maapealne või maa-alune pikenenud külgharu, millel tekkivate pungade abil taim levib ning vegetatiivselt paljuneb.
Ehituselt on võsundid tavalised varred, selle erinevusega, et nad moodustavad lisajuuri ja kulgevad mitte püstiselt, vaid rõhtsalt. Võsunditel on tavaliselt sõlmede vahe pikk ja lehti vähe, aga veetaimede kohta see ei kehti. Leidub taimi, mis võib juured alla kasvatada ükskõik missugusesse kohta, kus võsund viljakat mulda puudutab.
Erinevalt risoomist ei kogune võsundisse varuaineid. Risoom ei ole ka nii pikk kui võsund ja risoomi sõlmede vahe on tavaliselt lühike. Võsundile võivad moodustuda lisapungad ja lisajuured ning tippu ja lisajuurte kohale ka uued noored taimed.
Võsundid on üks taimede mittesugulise paljunemise vahenditest. Erinevalt sugulisest paljunemisest on kõik võsundite abil saadud tütartaimed emataime kloonid ehk geneetiliselt täpsed koopiad.
Võsundeid leidub nii roht- kui ka puittaimedel. Tunetud on eriti nende taimede võsundid, mis kasvavad maa peal, aga leidub ka hulgaliselt taimi, mille võsund on täies ulatuses maa all ja millest aeg-ajalt ulatuvad maapinnale võrsed.
Tüüpiliselt närtsivad võsundid pärast tütartaimede moodustamist ära, kui need juba nii suured on, et ilma emataime abita hakkama saavad. Sellega muutuvad tütartaimed emataimest sõltumatuteks. See on veel üks erinevus risoomist, mis ei sure pärast taime maapealse osa moodustumist.
Kartulil hakkavad võsundid kasvama 10 päeva pärast seda, kui taime võrse on jõudnud maapinnale. Võsundite otsa hakkavad moodustuma uued mugulad. Mugulad on modifitseerunud võsundid, mis on kohastunud toitainete hoidmiseks. Kuna nad ei ole risoomid, siis ei moodusta nad juuri, vaid juured kasvavad uue varre külge, mis mugulast välja kasvab.
Suess
thumb|'Hamza mošee Suessis Suess on sadamalinn Egiptuses Suessi lahe ääres.
Linn hävitati Teises Araabia-Iisraeli sõjas 1967 ning jäeti seejärel maha. Suess ehitati uuesti üles, kui Suessi kanali aastal 1975 taasavati.
Hemolümf
pisi|Hemolümf on iseloomulik kehavedelik lülijalgsetele Hemolümf on veretaoline kehavedelik, mis täidab avatud vereringega selgrootute hemotsööli ning on vahetult ühenduses kõikide organismi elundite ja kudedega. Hemolümf on iseloomulik lülijalgsetele (Arthropoda) ja limustele (Mollusca). Vere ja hemolümfi erinevused seisnevad selles, et kui olulised ained liiguvad (difundeeruvad või osmoosi teel) verest rakku läbi veresoonte, siis hemolümf transpordib vajalikud ühendid vahetult rakkude juurde. Lisaks eristab hemolümfi selgroogsete verest erütrotsüütide puudumine ja vabade aminohapete kõrge kontsentratsioon.
Hemolümfi ülesanded
Hemolümfil ja selle ringlusel on kehaõõnes (hemotsöölis) täita väga palju olulisi ülesandeid lülijalgsete ja limuste normaalseks elutalitluseks. Järgnevalt on loetletud ning kirjeldatud peamised putukate hemolümfi ülesanded.
Hemolümfi koostisosad
Hemolümf koosneb veest, anorgaanilistest ühenditest ja orgaanilistest ühenditest (süsivesikutest, valkudest ja lipiididest). Erinevalt verest ei ole hemolümf oma koostisainete vahekordade ja kontsentratsioonide poolest eriti püsiv ning muutub pidevalt olenevalt arenguetapile, vanusele, aktiivsusele ja muudele põhjustele. Sõltuvalt loomaliigist võib hemolümf sisaldada ka hapnikku kandvaid pigmente. Hemoglobiini asemel on hapniku transportijaks hemolümfis vaske sisaldav valk hemotsüaniin. Hapnikuga kokkupuutel muudab see hemolümfi siniseks või roheliseks, mitte ei ole punane nagu hemoglobiini sisaldav veri selgroogsetel. Kui hemolümf ei ole hapnikuga kokku puutunud, on see enamasti läbipaistev või veidi halli värvi. Paljudel putukatel on hemolümf siiski kollaseks või roheliseks värvunud. Värvi annavad sellised pigmendid nagu β-karoteen, riboflaviin ja biliverdiin. Putukatel ja mõnedel teistel lülijalgsete klassidel on hapnikku siduvaid pigmente enamasti vähesel määral või puuduvad täielikult, kuna nende hingamine toimub trahheede vahendusel (Hingamine difusiooni teel, läbi kehapinnal olevate kattekudedest moodustunud sügavate torujate sissesopistuste kaudu). Väga väikse hapnikusisaldusega keskkonnas võib osadel putukatel (nt surusääskedel) hapniku paremaks transportimiseks siiski esineda vähesel määral lisaks hemotsüaniinile ka hemoglobiini. Samuti on hemoglobiini avastaud osadel limustel.
Hemotsüüdid
Hemotsüüdid on hemolümfis vabalt ringlevad vererakud. Nad mängivad olulist rolli lülijalgsete ja limuste immuunsüsteemis. Hemotsüüte on väga palju erinevaid ja nende rühmitamine on küllalt keeruline, kuna nende kuju ja muud tunnused on pidevalt muutuvad. Siiski võib välja tuua seitse peamist hemotsüüti, mis esinevad putukatel. Need on prohemotsüüdid, plasmatotsüüdid, granulotsüüdid, sferulotsüüdid, adipohemotsüüdid, oenotsütoidid ja koagulotsüüdid (inglise keeles vastavalt: prohemocytes, plasmatocytes, granulocytes, sphrulocytes, adipohemocytes, oenocytoids ja coagulocytes).
Anorgaanilised ühendid
Anorgaaniliste ioonide sisaldus varieerub erinevate liikide puhul väga suures ulatuses. Katioonidest on peamised Na+, K+, Ca2+ ja Mg2+ ning anioonidest Cl-. Lisaks võib hemolümfist leida väikeses koguses vaske, rauda, tsinki ja mangaani.
Apterügootidel (Apterygotes) on sarnaselt imetajatega veres kõrge naatriumi ja kloori kontsentratsioon. Liblikaliste (Lepidoptera), mardikaliste (Coleoptera) ja kiletiivaliste (Hymenoptera) puhul on kõrge naatriumi ja kloori tase asendunud kõrge kaaliumi, magneesiumi ja orgaaniliste anioonide tasemega hemolümfis. Selle põhjuseks peetakse nende putukarühmade ja õistaimede vahelist koevolutsiooni. (Putukad on alati toitunud lehtedest, millel on suur kaaliumi- ja magneesiumisisaldus.) Erinevused naatriumi tasemes tulenevad peamiselt toidueelistustest ja toitumistüübist. Ioonide kontsentratsioon on vastsetel ja täiskasvanutel sama, juhul kui neil on ka sama toiduobjekt. Kui vastsetel ja täiskasvanutel on erinev toiduobjekt, on erinev ka mõnede ioonide kontsentratsioon. Putukate puhul on täheldatud ka näiteks kaaliumisisalduse muutusi ööpäevases rütmis sõltuvalt valguse hulgast. Mõnel määral on putukad võimelised hemolümfis olevate ioonide kontsentratsiooni ka ise muutma ja see ei sõltu alati toiduvalikust.
Madalmolekulaarsed orgaanilised ühendid
Hemolümfis on palju orgaanilisi happeid ja fosfaate, mis on seal anioonide kujul. Hemolümfis on suur hulk ka süsivesikuid. Putukatel on süsivesikutest kõige suuremal hulgal trehaloosi. Trehaloosi taset reguleeritakse hemolümfis hormoonide abiga. Vähesel määral võib hemolümfis olla ka glükoosi. Lipiididest on putukate hemolümfis kõige suuremal hulgal diatsüül-glütserooli ja triatsüül-glütserooli. Veel on mitmeid rasvhappeid, fosfolipiide ja kolesterooli. Neid kõiki transpordivad hemolümfis spetsiaalsed transportvalgud. Suurel hulgal on hemolümfis vabasid aminohappeid. Nad omavad suurt mõju hemolümfi osmootsusele. Vabad aminohapped täidavad suure osa hemolümfi anioonidest ja katioonidest. Kõik kakskümmend aminohapet, mis esinevad valkudes, esinevad vabal kujul ka hemolümfis. Lisaks on hemolümfis veel vabal kujul β-alaniini ja tauriini, mida valkude koostises ei ole. Külluslikult on enamasti glutamiini ja proliini. Väikeses koguses on glutamaati, kuna see on virgatsaine ja suur kogus võiks olla neurotransmissiooni jaoks takistava mõjuga.
Plasmavalgud
Hemolümfi plasmas on suurel hulgal erinevaid valke, millel on täita väga palju erinevaid ülesandeid. Suurim on valkude kontsentratsioon putuka vastsejärkude lõpus, väikseim vastsejärkude alguses. Putukatel viiakse valgusünteesi läbi rasvkehas. Mitmete valkude puhul on sünteesil abiks ka epiderm ja hemotsüüdid. Valgud jaotatakse enamasti rühmadesse nende ülesannete järgi. Valdavalt on hemolümfis mõned valgud, mida on suurel hulgal ja sadu teisi valke, mida on väheses koguses. Tihti teataksegi ainult nende valkude ülesandeid, mille kontsentratsioon on suur. Valkude eraldamiseks ja äratundmiseks kasutatakse elektroforeesi. Kõige suuremal hulgal on hemolümfis rasvkeha poolt sünteesitud varuvalke. Suurel hulgal on erinevaid vees halvast lahustuvaid molekule kandvaid transportvalke. Kõige rohkem on transportvalkudest lipiide transportivaid lipoproteiine (putukatel lipophorin). Rebuvalgud (nt vitellogeniin) osalevad putukate embrüo arengus. Veel on olemas rühm valke, mis on seotud immuunsüsteemiga. Need valgud kaitsevad organismi mikroobidega nakatumise eest. Paljude putukate hemolümfi koostises on lüsosüüm. See on valk, mis on suuteline lagundama bakteri rakukesta. Teine väga oluline ensüüm on fenooloksüdaas, mis aktiveerub vigastuse parandamiseks või sissetungija hävitamiseks. Fenooloksüdaasi aktiivsus näitab seega näiteks seenparasiitide levimise ja hulkraksete rünnaku vastast tegevust.
Hemolümfi kogus
Hemolümf on koguse poolest väga varieeruv nii liigiti kui ka kindla isendi erineva eluperioodi ulatuses. Hemolümfi mass võib muutuda päevaga sõltuvalt vee ja toidu kättesaadavusest. Hemolümfi kogust mõjutab ka organismi arenguetapp. Osad putukad koguvad toitumise ajaks vee hemolümfist makku ja sellega väheneb samuti hemolümfi mass. Vee sisaldus hemolümfis võib kõikuda putukatel 20–50%-ni. Hemolümfi koguse mõõtmiseks on mitu meetodit. Lihtsaim on võtta kaalutud kogus majapidamispaberit, koguda putukast nii palju vedelikku kui võimalik ja paber seejärel uuesti ära kaaluda.
Upa–Leisi maantee
Upa–Leisi maantee (registrinumbriga 79) on üks Eesti tugimaanteedest.
See saab alguse Upa külas Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee 140. kilomeetril. Tee pikkus on 36,8 km. Tee lõpeb Leisi alevikus Orissaare–Leisi–Mustjala tee 31. kilomeetril. Leisi alevikus kannab nime Kuressaare maantee.
Sillad Upa–Leisi maanteel
Sildade nimistu pärineb Maa-ameti andmebaasist
Ridala valla lipp
thumb|Ridala valla lipp Ridala valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Ridala valla lipp.
Lipp kinnitati 7. veebruaril 2000.
Lipu kirjeldus
Ridala valla lipp on vapilipp, millel on vapil olevad kujundid pööratud horisontaalseks. Punase kanga vardapoolsel osal on must valge äärisega rõngasrist. Risti lehvipoolne haar väljub ringist ning läbib horisontaalselt lehvipoolse lipuvälja. Risti harude vahelised sektorid on kollased.
Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Põhjendus
Rõngasrist sümboliseerib elupuud, mis tähendab igavest elu ning pärineb unikaalselt muistiselt, milleks on trapetsikujuline hauaplaat Ridala kiriku edelanurga lähedal. Risti harude vahelised kollased sektorid sümboliseerivad Päikeseketast ilmasamba otsas.
Bafoulabé
Bafoulabé on linn Malis Kayesi piirkonnas. Ta on samanimelise cercle'i keskus.
Linn asub kohas, kus Bafingi ja Bakoye jõgi ühinevad Senegali jõeks. Kohalikus bambara keeles tähendab Bafoulabé kohtumist kahe jõega.
Linnast 90 kilomeetri kaugusel asub Manantali hüdroelektrijaam.
Drepung
Teaduskonnad
Gomang (sGo-mang), Loseling (Blo-gsal gling), Deyang (bDe-dbyangs), Shagkor (Shag-skor), Gyelwa (rGyal-ba) või Tosamling (Thos-bsam gling), Dulwa (‘Dul-ba, vinaaja) ja Ngagpa (sNgags-pa).
Herbert George Wells
thumb|H. G. Wells (1920) pisi|Kuuldemängu "Time Machine" esimene osa Herbert George Wells (tavaliselt kasutatakse nimekuju H. G. Wells; 21. september 1866 – 13. august 1946) oli inglise kirjanik. Ta oli üks kirjanikest, kelle teosed panid aluse ulmekirjandusele. Wells oli sotsialist ja enamik tema teoseid sisaldab ühiskonnakriitilisi elemente.
Drepung
Ajalugu
thumb|Drepungi noored mungad filosoofilisel dispuudil
Herbert George Wells
Ta ennustas, et 1966. aastal haaravad lendurid võimu oma kätte ja kaotavad eraomanduse.
Drepung
Ajalugu
Drepung Gomangi rajas Jamyang Choje. Gomang läbi aastasadade on olnud kuulus oma filosoofia kateedri poolest, mis on ka kõige vanem kloostri teaduskondadest Drepung Loselingi rajas Khenpo Lekden. Selle ehitusel osalesid nii esimene kui ka teine dalai-laama. thumb|Monk meeting Drepung
Harilik äiakas
Harilik äiakas ehk nisulill (Agrostemma githago) on nelgiliste sugukonda äiaka perekonda kuuluv üheaastane taimeliik.
Ta on levinud umbrohuna, taliviljapõldudel ja söötidel.
Varem oli liik levinud hajusalt üle Eesti, kuid nüüdseks on järele jäänud ainult üksikud leiukohad.
Vars ja lehed on pehmekarvased. Õie läbimõõt on 2–4 cm, õietupp on 4–5 cm pikkune, kitsaste hõlmadega. Õitseb juunis, juulis. Seemned on karedad ning sisaldavad mürgist glükosiidi agrostemiini.
pisi|left|Õis
Georgij Alafuzoff
thumb|Georgij Alafuzoff (2013) Georgij Alafuzoff (vene keeles Георгий Борисович Алафузофф; sündinud 15. septembril 1953 Helsingis) on Soome endine mereväelane, kontradmiral (kontra-amiraali).
Aastatel 2007–2013 oli ta Soome kaitseväe luurejuht. Ta on üks Soome mõjuvõimsamaid ohvitsere ja tähtsamaid Venemaa sõjanduse asjatundjaid.
Aprillist 2013 on ta Euroopa Liidu sõjaväeluure juht.
Mana (ajakiri)
Mana on 1957–1999 väljaspool okupeeritud Eestit ilmunud eestikeelne ajakiri. Programmiliselt oli see suunatud globaalsele kontaktile üleilmse, st ka Eesti NSV kaasaegse kunstielu ja ühiskondliku mõttega.
Mana toimetaja oli aastatel 1957–1964 Rootsis elav arstist luuletaja Ivar Grünthal ning aastast 1965 USA-s elav mitmekülgne literaat Hellar Grabbi, siis trükiti ajakirja Kanadas. Mana toimetuskolleegiumi on kuulunud peale nimetatute Johannes Aavik, Ivo Iliste, Endel Kõks, Ilmar Laaban, Alur Reinans, Paul Laan, Enn Nõu, Paul Reets, Rein Silberg, Mardi Valgemäe ja Vootele Vaska.
Ajakiri Mana ilmus algaastal korra kvartalis ja alates 1958. aastast ebaregulaarselt, trükiarv kõikus 800 ja 1500 vahel. Üks Mana väljaanne (nr 57) on ilmunud 1995. aastal ka Eestis.
Banfora
Banfora on linn Burkina Fasos. Linn on kasvanud välja suhkrurootööstusest. Banfora asub 85 kilomeetri kaugusel Abidjani-Ougadougou raudteest. Eri etnostest elavad linnas bobod ja senufod.
Linna lähistel asuvad unikaalsed kaljud, mis on populaarsed mägironijate hulgas.
Kalju Soo
Kalju Soo (18. veebruar 1930 – 13. aprill 2016) oli eesti põlevkiviuurija.
Kalju Soo sündis Pärnus riigiametniku perekonnas.
Aastal 1948 lõpetas Pärnu 1. Keskkooli (kuldmedaliga) ning 1954. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi kütuste keemilise tehnoloogia erialal.
Aastatel 1959–1963 õppis TPI kaugõppe aspirantuuris. Töötas 1954–1957 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Tehnikumis õppejõuna ja 1958–1992 Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituudis (Põlevkivi Instituut) vaneminsenerina, nooremteadurina, vanemteadurina ning teadus- ja tehnikainformatsiooni osakonna juhatajana, olles ühtlasi instituudi Õpetatud Nõukogu sekretär.
Aastatel 1992–2006 Virumaa Kõrgkooli (2000. aastast TTÜ Virumaa Kolledž) insener ja tehnikaspetsialist. Aastail 1975–1991 oli teaduslik-tehnilise bülletääni "Gorjutšije slantsõ" (alates 1984. aastast "Slantsevaja promõšlennost") toimetuse kolleegiumi liige.
Uurimisvaldkonnad
Kokku 70 teaduslik-tehnilise ja metoodilise publikatsiooni autor.
Arnaud Cordier
Arnaud Cordier (sündinud 26. novembril 1974 Dijonis) on Prantsusmaa kabetaja, rahvusvaheline suurmeister.
Ta on 14-kordne Prantsusmaa meister (1996, 1997, 1998, 2000, 2001, 2005, 2007, 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 ja 2015).
Tema isa Henry Cordier oli Prantsusmaa meister aastal 1979.
ENIAC
300px|pisi|ENIAC ENIAC (inglise Electronic Numerical Integrator And Computer ) oli esimene USA laiaotstarbeline, elektrooniline digitaalne arvuti, mida oli võimalik programmeerida lahendama paljusid arvutusülesandeid. Andmetöötlus toimus elektronlampide ahelates. Varasematel arvutitel olid samuti mõned nendest omadustest. Algselt oli ENIAC mõeldud USA sõjaväe suurtükiväe lasketabelite arvutamiseks, kuid hiljem rakendati seda ka kosmilise ja tuumakiirguse uuringutes.
ENIAC-i töötasid välja ja kujundasid John Mauchly ja J. Presper Eckert Pennsylvania ülikoolist. Inseneride meeskonda, kes olid abiks arendustegevuses, kuulusid Bob Shaw (funktsioonitabelid), Chuan Chu (jagaja/ruutu tõstja), Kite Sharpless (peaprogrammeerija), Arthur Burks (korrutaja), Harry Huskey (andmete luger/väljasti) ja Jack Davis (akumulaatorid).
pisi|300px|Programmeerijad opereerivad ENIACi peajuhtpaneeliga Moore'i Elektrotehnika koolis. USA sõjaväe arhiivi foto. Vasakul: [[Jean Bartik|Betty Jean Jennings; paremal: Fran Bilas]]
Kui ENIAC 1946. aastal avalikkusele tutvustati, oli see ajakirjanduses kuulutatud "hiiglaslikuks ajuks". See oli üle tuhande korra kiirem kui elektromehaanilised masinad. Arvutuskiiruse osas toimus suur hüpe, millega seni polnud ükski masin hakkama saanud. ENIACi matemaatiline võimekus, millele lisandus üldotstarbeline programmeeritavus, äratas teadlaste ja töösturite huvi. Leiutajad aitasid kaasa uute mõtete levikule, pidades loenguid arvutite ehitusest.
Kirjeldus
ENIAC konstrueeriti Pennsylvania ülikooli Moore'i Elektrotehnika koolis alates 1943. aasta juulist. Esimene ENIAC valmis 14. veebruaril 1946 Pennis ning hinnaks oli peaaegu 500 000 dollarit. ENIACi töö seisati 9. novembril 1946 täiustusteks ja mälu uuendamiseks ning toimetati Marylandi osariiki Aberdeeni 1947. Sealsamas alates 29. juulist 1947 kuni kella 23.45-ni 2. oktoobril 1955 oli arvuti pidevalt töös.
ENIAC koosnes eraldiseisvatest moodulitest, mis lahendasid erinevaid ülesandeid. Nendest moodulitest kakskümmend olid salvestid, mis peale liitmise ja lahutamise hoidsid mälus kümnekohalist kümnendarvu. Arvandmed liikusid moodulite vahel läbi mitme üldotstarbelise siini. Suure arvutuskiiruse saavutamiseks pidid moodulid andmeid saatma ja vastu võtma, arvutama, tulemusi salvestama ning järgmist ülesannet sooritama – seda kõike ilma liikuvate osadeta. Masina mitmekülgsus seisnes hargnevuses; ülesande sooritamine sõltus eelmiste arvutuste tulemustest.
Peale kiiruse on ENIAC märkimisväärne ka suuruse ja keerukuse poolest. ENIAC sisaldas 17 468 elektronlampi, 7200 kristalldioodi, 1500 releed, 70 000 takistit, 10 000 kondensaatorit ja umbes 5 miljonit käsitsi joodetud ühendust. See kaalus 27 tonni ja võttis enda alla 70 ruutmeetrit põrandapinda ning selle koguvõimsus oli umbes 150 kW. Andmete sisestus toimus IBM-i kaardilugeri kaudu ja IBMi perfokaardi perforaator oli väljundiks. Neid kaarte sai kasutada IBM-i raamatupidamise masinates, näiteks IBM 405.
Arvude säilitamine toimus kümnekohalistes ringnihkeregistrites; iga arvu hoiti mälus 36 elektronlambi abil, millest 10 olid topelt trioodid ja toimisid nihkeregistri multivibraatorina. Aritmeetikat teostati nihkeregistritega impulsse loendades ja tekitades kandjaimpulsse, kui nihkeregister "pöördus". Idee seisnes mehaanilise aritmomeetri hammasrataste töö elektroonilises emuleerimises. ENIAC-il oli 20 salvestit, mis suutsid omavahel sooritada 5000 liitmise või lahutamise tehet sekundis. Oli võimalus ühendada mitu salvestit samaaegseks tööks nii, et arvutuskiirus suurenes.
Töökindlus
Mõned elektroonika asjatundjad arvasid, et elektronlambid lakkavad tihti töötamast ning ENIAC ei ole seega praktiliselt kasutatav. See arvamus osutus osaliselt õigeks: iga päev lakkas mitu elektronlampi töötamast, lühendades arvuti tööaega umbes poole võrra. 1948. aastast olid saadaval spetsiaalsed elektronlambid, mis olid töökindlamad. Enamik töökatkestusi esines siiski soojenemise ja jahtumise ajal, kui elektronlampide osad olid kõige suurema mehaanilise pinge all. Insenerid ei lülitanud arvutit välja ning selle abinõuga lühendasid nad ENIACi tööseisakute aega sellise määrani, et iga paari päeva järel lakkas töötamast üks elektronlamp. 1989. aastal ütles Eckert ühes usutluses, et jutud pidevatest elektronlampide riknemistest on müüt: "Umbes iga kahe päeva tagant riknes mõni elektronlamp ja me leidsime selle asukoha 15 minuti jooksul." Kõige pikem ENIACi tööaeg, mille jooksul ühtegi riket ei toimunud, oli 1954. aastal 116 tundi (peaaegu viis päeva).
Programmeerimine
ENIAC oli programmeeritav täitmaks keerukaid käskude jadasid, mis sisaldasid tsükleid, valikuid ja alamprogramme. Ülesande püstitamine ja masina jaoks kavandamine oli üsna keeruline ja võttis aega nädalaid. Pärast seda, kui programm oli kirjalikult paberile üles märgitud, siis programmi realiseerimine ENIACis lülitite ja kaablite ümberpaigutamisega võttis veel päevi.
Patent
Paljude asjaolude tõttu (muuhulgas seetõttu, et Mauchly uuris 1941. aasta juunis Atanasoffi-Berry arvutit, mille prototüübi valmistasid 1939. aastal John Atanasoff ja Clifford Berry) kuulutati 1964. aasta USA patent 3,120,606 ENIAC-ile kehtetuks 1973. aastal. Sellega asetati elektroonilise digitaalse arvuti leiutis avalikku kasutusse ja anti juriidiline tunnustus Atanasoffile kui esimese elektroonilise digitaalse arvuti leiutajale.
Thiruvananthapuram
Thiruvananthapuram (varasem nimi Trivandrum) on India Kerala osariigi pealinn.
Elsa Lell-Kingissepp
Elsa Lell-Kingissepp (1887 Saaremaa – 27. märts 1952 Moskva, NSV Liit) oli eestlasest Venemaa ning Nõukogude Liidu töölisliikumise tegelane ja tõlkija, alates 1918. aastast Viktor Kingissepa abikaasa. Kaksiknime Lell-Kingisepp kasutas ta alates 1918. aasta märtsist.
Elulugu
Pärast gümnaasiumi lõpetamist töötas Elsa Lell Soomes kommertsinstituudis saksa keele õpetajana, seejärel aga Riias Eesti haridusseltsis. 1910. aastal Kuressaares viibides kohtus Elsa Lell Viktor Kingissepaga, kellega asus koosellu ilma kirikliku laulatuseta (kuna V. Kingisepp oli ametlikult lahutamata), nn kodanlikku koosellu.
1910. aasta sügisel asus Viktor Kingissepp uuesti õppima Peterburi ülikooli ning Peterburi kolis ka Elsa Lell, kus asus Pjotr Lesgafti kõrgematele naiskursustele ja seejärel ka Bestuževi kursustele õigusteaduskonda. Peterburis viibis ta kuni 1912. aastani.
1912. kolis Elsa Lell koos V. Kingissepaga Narva, kus nad andsid välja bolševistlikku ajalehte Kiir. Elsa Lell tegeles tellijate värbamise ning artiklite tõlkimisega VSDTP ajalehest Pravda ja Pravda jaoks Kiire artikleid.
1912. aastal liitus Elsa Lell VSDTPga ning oli juba 1913. aastal toimunud VSDTP eesti organisatsioonide illegaalsel konverentsil saadik.
Aastatel 1914–1916, kui V. Kingissepp viibis asumisel, tegeles Elsa Lell poliitilise tegevusega Peterburis.
Pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni oli Elsa Lell Tallinnas toimunud VSDTP Põhja-Balti organisatsioonide I konverentsi sekretär ja valiti ka VSDTP Petrogradi linnaorganisatsiooni konverentsi saadikuks, kus ta viibis kuni 1917. aasta oktoobrini.
1917. aasta detsembris asus Elsa Lell tööle Tallinna Linnavalitsuse sekretärina.
1917. aasta sügisel oli Elsa Lell Eestimaa Tööliste, Soldatite ja Talupoegade Saadikute Nõukogude Täitevkomitee liige (sotsiaalkindlustuse osakonna juhataja) Tallinnas, toimetades samal ajal Eestimaa Nõukogude Täidesaatva Komitee häälekandjat Eesti Teataja.
1918. aasta veebruaris, kui Saksa keisririigi väed okupeerisid Tallinna evakueerus Elsa Lell koos Nõukogude Täitevkomiteega Soome ja seejärel Petrogradi.
Petrogradis viibimise ajal valiti Elsa Lell IV Erakorralise ülevenemaalise Kesktäitevkomitee konverentsi saadikuks.
1918. aasta teisel poolel töötas ta Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee juures asuvas Revolutsioonilise Tribunali juurdlusosakonnas ning Moskva oblasti sotsiaalkindlustuse osakonna komissari asetäitjana. V. Kingissepp oli Kesktäitevkomitee juures asuva Revolutsioonilise Tribunali juurdlusosakonna uurija.
1918. aastal oli Elsa Lell-Kingissepp Eesti Töörahva Kommuuni juures tegutsenud telegraafiagentuuri ESTA juhataja.
1919. aasta märtsist töötas Elsa Lell-Kingissepp Kominterni saksakeelse ajakirja toimetaja Petrogradis.
1927. aastal kolis Elsa Lell-Kingissepp Moskvasse, kus töötas ajalehe Rabotšaja Gazeta ja Väikese Nõukogude Entsüklopeedia toimetuses.
1930. aastail oli Elsa Lell-Kingissepp ajakirjade Tšto Tšitat ja Knižnõje Novosti toimetaja asetäitjana.
1940. aastast oli ta Politizdati ajaloolise ja poliitilise kirjanduse toimetuse toimetajana ning oli ka VK(b)P KK parteikomitee liige ja asutuse parteialgorganisatsiooni büroo liige.
Pärast Teist maailmasõda külastas Elsa Lell-Kingissepp Eestit ja osales ka EKP V kongressil.
Elsa Lell-Kingissepp suri Moskvas 27. märtsil 1952.
FrameMaker
FrameMaker on Adobe Systemsi tekstitöötlus- ja küljendusprogramm. FrameMaker on mõeldud eeskätt keerulise ja mahuka tehnilise dokumentatsiooni, teadusartiklite, väitekirjade ja muude pikkade dokumentide ja trükiste töötlemiseks, küljendamiseks ning trükiettevalmistuseks.
Friedrich I Barbarossa
thumb|Friedrich Barbarossa poegadega Friedrich Barbarossa (1122 või 1124 – 10. juuni 1190) oli Saksa kuningas alates 1152. aastast, Saksa-Rooma Rooma keiser alates 1155. aastast kuni surmani 1190. aastal. Ta oli ka Švaabimaa hertsog Friedrich III nime all 1147–1152 (tegelikult jäi Švaabimaa hertsogiriigi valitsejaks kuni surmani). Teda peetakse üheks võimekaimaks ja edukaimaks Saksa-Rooma keisriks. Ta suutis oma valdustes kehtestada korra ning stabiilsuse. Ta hukkus teel Kolmandasse ristisõtta, kui läks ujuma kiirevoolulisse Salephi jõkke Väike-Aasias.
Liignime Barbarossa, itaalia keeles punane habe, saksa keeles Kaiser Rotbart sai ta Itaalia sõjakäikudes.
Saksa-Rooma keisririigi keisrivõimu kõrgajaks võib lugeda 12. sajandit, mil valitsesid edukad monarhid Friedrich Barbarossa ja Heinrich VI.
Švaabimaa hertsog
Friedrich Barbarossa oli Hohenstaufenite dünastia Švaabimaa hertsogi Friedrich II ja Welfide suguvõsa esindaja Judithi poeg. Friedrichi vanaisa oli Švaabimaa hertsog Friedrich I ja tema ema oli Saksa-Rooma keisri Heinrich IV tütar Agnes. Friedrich II-l ei õnnestunud 1125. aastal Saksa kuningaks saada ning ta oli edasisest üritamisest loobunud. Kuid tema vend ja Barbarossa onu, Frangimaa hertsog Konrad jätkas võitlust Lothar von Supplinburgi vastu ning valiti viimaks 1138. aastal ka Saksa kuningaks. Konrad oli esimene Saksa kuningas pärast Saksa-Rooma riigi loomist, kes ei saanudki Saksa-Rooma keisriks. Noort Friedrich von Hohenstaufenit mainiti esimest korda 1147. aastal Friedrich III nime all, Švaabimaa hertsogiks saamise tõttu. Samal aastal läks ta kuningas Konradi kaaskondlasena Teise ristisõtta. Ristisõjast tagasi jõudes sai ta kuninga üheks tähtsaimaks lähikondlaseks.
Saksa kuningas
Enne oma surma nimetas Konrad troonipärijaks, Saksa kuningaks, oma venna Friedrichi poja Friedrichi. Kui Konrad suri, olid Friedrich ja Bambergi piiskop Eberhard ainsad tunnistajad ning kuningas nimetas nende kuuldes noore Friedrichi oma järglaseks. Kõigest mõne nädala pärast valiti Barbarossa 1152. aastal Kölnis uueks Roomlaste kuningaks, veidi tekitasid vaid pingeid Saksimaa hertsogi Heinrich Lõvi ambitsioonid, kuid need õnnestus maandada. Kuningas Konradi 6-aastane poeg nimetati aga uueks Švaabimaa hertsogiks (Friedrich IV nime all) ning tulevaseks troonipärijaks, kuid viimane hukkus sõjakäigul Rooma (1167), misjärel Švaabimaa läks Barbarossa 3-aastasele pojale Friedrich V-le.
Saksa-Rooma keiser
Paavst (1154–1159) Hadrianus IV uuendas jaanuaris 1155 Eugenius III ja Saksa kuninga Friedrich I Barbarossa vahel sõlmitud Konstanzi rahulepingut, soovides kuningalt abi võitluseks Roomas võimul olnud kommuuni ja Sitsiilia kuningriigiga ning paavsti kutsel saabus Friedrich Itaaliasse ja omavahelistest erimeelsustest hoolimata kroonis paavst ta 18. juunil 1155 Rooma Peetri kirikus Saksa-Rooma keisriks.
Keiser Friedrich I Barbarossa taaskehtestas Burgundia krahvkonnas keiserliku mõjuvõimu, vangistas krahv Guillaume IV venna ja laiendas oma mõju, abielludes pärast Guillaume IV surma Renaud III tütre ning Guillaume IV vennatütre ja pärija Béatrice I-ga, olles (1156–1190) tema abikaasa ja kaasvalitseja; pärast Béatrice surma ainuvalitseja. Pärast keiser Friedrichi surma aastal 1190 sai tema noorem poeg Otto I Burgundia krahvkonna ja omandas ülemkrahvi tiitli. , "Franche-Comté"
Aastal 1156 lähenes Hohenstaufenist keiser Friedrich I Welfidele. 1156. aasta Riigipäeval Regensburgis sunniti Heinrich Jasomirgott Baieri hertsogkonnast Saksimaa hertsogi Heinrich Lõvi kasuks loobuma. Kompensatsiooniks ülendati Babenbergide Austria markkrahvkond võrdseks Saksa-Rooma riigi Austria hertsogkonnaks.
Friedrich I nimetas 1156. aastal oma noorema venna Konrad der Stauferi esimeseks pärilikuks Reini pfaltskrahvkonna pfaltskrahviks (1156–1195). Reini pfaltskrahvkonna valdusega liidetud territooriumid algasid Hohenstaufenite valdustest Frangimaal ja Reinimaal (Hohenstaufenite muud harud said valdusi Švaabimaal, Franche-Comté ja nii edasi). Suur osa sellest oli nende keiserlikelt eelkäijatelt, Saali keisritelt, ja osa Konradi emapoolsetelt eelkäijatelt Saarbrückenist. Aastal 1195 läks Pfalz Staufeni krahvi pärija Agnese abielu kaudu Welfidele. 13. sajandi algul langes territoorium Welfi pärija Agnese abielu kaudu Wittelsbachi Baieri hertsogitele, kes olid ka Baieri pfaltskrahvid.
Itaalia sõjakäigud
, Itaalia kuningriik (keskaegne), Sitsiilia kuningriik Saksa-Rooma keiser Friedrich I sooritas sõjaretki Itaaliasse, eesmärgiga Saksa-Rooma riigi keiserlikku võimu seal laiendada, tema toetajad said tuntuks kui gibelliinid (Ghibellini). Lombardia Liiga ja selle liitlased, kes kaitsesid Itaalia keskaegsete kogukondade iseseisvust keisri sissetungide vastu, said tuntuks kui gvelfid (Guelfi).
Saksa kuningas Otto I oli vallutanud Itaalia kuningriigi ja krooninud end 962 Roomas Saksa-Rooma keisriks. Sellest ajast alates olid Itaalia kuningad alati ka Saksa kuningad ja Itaaliast sai seega Saksa-Rooma riigi osastiskuningriik, koos Saksa kuningriigi (regnum Teutonicorum) ja – aastast 1032 – Burgundiaga. Üldiselt jättis asjaolu, et monarh viibis peamiselt eemal, veetes oma aja Saksamaal, Itaalia kuningriigi vähese keskvõimuga. Võimuvaakumi täitsid järk-järgult paavst ja piiskopid, samuti üha rikkamad Itaalia linnad, mis haarasid järk-järgult ümbritsevaid maapiirkondi. Pärast keiser Otto III surma aastal 1002 sai üks viimastest Berengari järglastest, markkrahv Arduin, isegi Itaalia krooni ja alistas Kärnteni hertsogi Otto I juhitavad keiserlikud väed. 1045. aastal kuulutati Saksa kuningate võimu all oleva Itaalia kuningriigi põhjaosas asuvas Milanos välja autonoomse valitsusega kommuun ning Milano asus teiste tugevate linnadega nagu Pavia, Cremona, Lodi ja Comoga võitlema ülevõimu pärast Lombardias. 1158. aastal toimus Milano linnas ülestõus, mille keiser Friedrich I Barbarossa maha surus ja nõudis 1158. aasta Roncaglia riigipäeval keisririigi otsest kontrolli Itaalia üle ja alustas Itaalia linnade ametnike (podestà) asendamist enda esindajatega. 1164. aastal moodustasi Verona, Padova, Vicenza linnade ja Veneetsia vabariigi Lombardia Liiga. Liigat toetas ka paavst (1159–1181) Aleksander III, kes soovis näha Friedrich I võimu vähenemist Itaalias.
1154. aastal saabus Friedrich paavsti Hadrianus IV kutsel Itaaliasse võitluseks Roomas võimul olnud kommuuni ja Sitsiilia kuningriigiga ja omavahelistest erimeelsustest hoolimata kroonis paavst Friedrichi 18. juunil 1155 Rooma Peetri kirikus Saksa-Rooma keisriks.
1159. aastal tegi Friedrichi I sõjakäigu ülestõusnud Crema, Brescia ja Milano vastu, allutas need ja hävitas linnad, pagendades linnaelankud.