cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uranaži
Külas asuvad riikliku kaitse all olevad Uranaži muinaskalmed.
2013. aasta Saksamaa parlamendivalimised
Valimiste eellugu
Kantslerikandidaate nimetavad tavaliselt ainult kaks põhiparteid: CDU-CSU ja sotsiaaldemokraadid (SPD), samas FDP, rohelised, Vasakpartei ja muud väiksemad parteid ei nimeta kandidaate, kuna nende võimalus tulla esimeseks on väga ebatõenäoline. Selle asemel nimetavad nad partei juhid. Kuna CDU-CSU oli juba valitsuses, siis Angela Merkel jäi ilma vaidlustamata kantslerikandidaadiks.
Uranaži
Aastal 2007 oli külas 5 elanikku.
2013. aasta Saksamaa parlamendivalimised
Valimiste eellugu
SPD kolm võimalikku kandidaati olid parteijuht Sigmar Gabriel, partei Liidupäeva fraktsiooni juht Frank-Walter Steinmeier ja endine rahandusminister Peer Steinbrück, samas võimalik neljas – Põhja-Rein-Vestfaali liidumaa peaminister Hannelore Kraft – ei olnud kantslerikohast huvitatud. Kuid kõigi kolme kandidaadi (Gabrieli, Steinmeieri ja Steinbrücki) juhtimisel oli partei kas Liidupäeva või Maapäeva valimised kaotanud: Gabrieli ajal kaotas SPD Alam-Saksi Maapäeva valimised 2003. aastal, Steinbrücki ajal all Põhja-Rein-Vestfaali valimised 2005. aastal ning Steinmeieri ajal kaotas partei eelmised, 2009. aasta Liidupäeva valimised. 28. septembril 2012 teatati, et partei kandidaadiks saab Steinbrück.
Valimised
Valijaskond kokku: 61 946 900
Valimisaktiivsus: 71,5% ehk 44 309 925
Kehtetuid sedeleid: 1,3% ehk 583 069
Kehtivaid sedeleid: 98,7% ehk 43 726 856
Valimiste tulemused
CDU-CSU esines vägagi hästi, absoluutenamusest jäi puudu vaid viis kohta. FDP aga jäi ootamatult alla 5% valimiskünnise, puudu jäi 0,24% (ligi 103 000 häält), mistõttu jäi esmakordselt Liidupäevast välja. Ka uus parempopulistlik/euroskeptiline partei (AfD) jäi alla valimiskünnise. Matemaatiliselt olnud võimalik puna-puna-roheline (SPD, Vasakpartei, rohelised) koalitsioon, kuid Merkel hoiatas selle eest. Ka paljud SPD siseringlased ei soovinud moodustada valitsust Vasakparteiga. Päev peale valimisi teatas Merkel, et alustas koalitsioonikõnelusi SPDga, kuid ei välistanud teisi võimalusi. Kuigi umbes 65% SPD liikmetest oli suure koalitsiooni (CDU-CSU/SPD) vastu, siis otsustati, et enne lõplikut lepet peetakse parteihääletus. Rohelised olid nõus moodustama koalitsiooni CDU-CSUga, kuid CSU juhid teatasid, et ei ole nõus. Rohelised polnud nõus moodustama koalitsiooni Vasakparteiga.
Esimesed koalitsioonikõnelused algasid oktoobri esimestel nädalatel. 27.–28. novembril jõudsid CDU-CSU ja SPD koalitsoonileppeni, mille 14. detsembril SPD kiitis hääletusel heaks 76%-ga. Kolmas Merkeli valitsus astus ametisse 17. detsembril.
Mehhiklased
Mehhiklased (hispaania keeles mexicanos) on Mehhiko kodanikud. Nad räägivad enamasti hispaania keelt, kuid nende seas on ka põlisrahvaste keelte kõnelejaid.
Varbla looduskeskus
pisi|Varbla looduskeskus (oktoober 2015) Varbla looduskeskus on looduskeskus Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Varbla külas. Keskust haldab Riigimetsa Majandamise Keskus. Keskuse juhataja on Tiiu Annuk.
Mehhiklased
Mehhiklased on väga seltsivad. Mehhiklaste saunas sooritavad preestrid rituaale. Mehhiklased kasutavad sülti koeratoiduna.
Miezāji
Miezāji on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Zante vallas. Küla asub valla lõunaosas.
Aastal 2006 oli külas 20 elanikku.
Robert Walpole
pisi Robert Walpole (26. august 1676 Houghton Hall, Norfolk – 18. märts 1745 London) oli Briti riigitegelane, keda tema mõju tõttu valitsuskabinetile peetakse Suurbritannia kuningriigi esimeseks peaministriks, kuigi tol ajal sellist ametinimetust tegelikult ei olnud.
Tema isa Robert Walpole oli viig ja kuulus parlamendi alamkotta. Peres oli kokku 17 last, kellest 8 surid lapsena. 1690. aastal astus Walpole Eton College'isse ja 1696. aastal Cambridge'i King's College'isse. 1698. aastal suri tema ainus veel elanud vanem vend ning ta pöördus koju, et isale abiks olla. Ta oli kavatsenud saada vaimulikuks, kuid vanima pojana pidi nüüd hakkama hoolt kandma perekonna valduste eest. 30. juulil 1700 abiellus ta Catherine Shorteriga. Neil sündis kaks tütart ja neli poega:
Catherine suri 1737. aastal. Pärast seda, aga enne 3. märtsi 1738 abiellus Walpole oma armukese Maria Skerrittiga, kellega ta oli avalikult koos elanud juba umbes 1724. aastast. Neil oli enne abiellumist sündinud ka üks tütar.
Tuulehaugilised
Tuulehaugilised (Beloniformes) on selts kalu klassist kiiruimsed.
Robert Walpole
Aastal 1732 pakkus kuningas George II Londoni Downing Street 10 ja selle kahte naaberkinnistut Sir Robert Walpole'ile, kes võttis kingituse vastu tingimusel, et see antakse First Lord of the Teasury kantseleile (seda ametikohta täidab Suurbritannia peaminister), mitte talle kui eraisikule. Hoone on tänapäeval Suurbritannia valitsuse peakorter ning First Lord of the Treasury ametlik residents ja ametihoone.
Tuulehaugilised
Sugukonnad
Tuulehaugiliste seltsi kuulub viis sugukonda:
Saaroa keel
Saaroa keel on Taiwani keelte hulka kuuluv Austroneesia keel, mis on Taiwani saare keskosas elavate Taiwani põlisrahvaste hulka kuuluva saaroa rahva põliskeel. Seda osakab Taoyuani ja Kaochungi külas 10 vanemat inimest, kes igapäevasuhtluses kasutavad peamiselt hiina ja bununi keelt.
Saaroa keeles on 13 konsonantfoneemi: |p, t, k, ʔ, s, v, ts, m, n, ŋ, r, ɾ, ɬ| ja 4 vokaalfoneemi |i, ɨ, u, a|.
Saaroa keeles on laensõnu jaapani, hiina, lõunamini ja bununi keelest.
Gantimurov
pisi|Gantimurovite vapp Gantimurov (vene keeles Гантимуровы) oli Dauria (vene keeles Даурия, Даурская земля) päritolu vene aadlisuguvõsa.
Suguvõsa esiisa oli Gantimur (suri 1686).
Villem Reimani Kolleegium
Villem Reimani Kolleegium on 2002 Kolga-Jaani pastoraadis asutatud mittetulundusühing, mille eesmärk on muu hulgas hoida ja levitada Villem Reimani vaimset pärandit.
Kolleegiumi asutasid Peeter Tulviste, Tiia Tulviste, Anti Sepri, Urmas Petti, Hando Runnel, Piret Noorhani, Tiit Rosenberg, Hovard Nurme, Kristjan Raba, Helir-Valdor Seeder ja Ants Tooming. Kolleegiumi liikmeteks on veel Andres Andresen, Mart Laar ja Tarmo Piir.
Fouquières-lès-Béthune
pisi|Fouquières-lès-Béthune'i vallamaja
Fouquières-lès-Béthune on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandus- ja kergetööstusküla asub 1,6 km Béthune'ist edelas ja 48 km Lille'ist edelas, teede D181, N41 ja N43 ristumiskoha ümbruses. Lähedalt möödub Autoroute A26.
pisi|tühi|
Järvere mõisa park
Järvere mõisa park on kaitsealune park Võru maakonnas Võru vallas Vagula järve juures. Park asub endisaegse Järvere mõis ees. Pargi pindala on 8,8 ha.
Caderzone Terme
thumb|San Giuliano järved
Heinrich Staden
Heinrich Staden oli Tartus 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi algul tegutsenud fotograaf.
Caderzone Terme
Caderzone külgneb järgmiste valdadega: Pinzolo, Giustino, Spiazzo, Strembo, Carisolo, Massimeno ja Bocenago.
Sprīvuļi
Külas asuvad kohaliku kaitse all olevad Sprīvuļi muinaskalmed.
Aastal 2007 oli külas 5 elanikku.
Kalaranna tänav
pisi|Kalaranna tänav Kalaranna tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis. Tänav on nime saanud Kalaranna allasumi järgi, mida see läbib.
Tänav algab Kalasadama tänavalt, ristub Vesilennuki tänava, Noole tänava, Lennusadama tänava, Peetri tänavaga ja lõpeb Tööstuse tänavaga ristudes.
Kalaranna tänava pikendus rajati endise Kultuurikilomeetri maa-alale ja avati liikluseks 14. septembril 2015.
Aadressimuudatused
Kalasadama tänava ja Tööstuse tänava vahele endise endine Balti raudtee Tallinna sisese Tallinna sadama teenindustrassi alale rajatud tänava nimeküsimust arutas Tallinna Linnavalitsuse nimekomisjon esmakordselt juba 2008. aastal. Kuna uus tänav paikneb osaliselt endise Kalaranna tänava sängis, toetati 1959. aastast kasutusel oleva Kalaranna tänava nime säilitamist ja seoses sellega Kalaranna tänava leviala muutmist. Kalaranna tänav on ümbernimetatud, endine Kalda tänav Kuna Kalaranna tänava pikenduse rajamine raudteetammile tõi kaasa Kalasadama tänavalt algava Suur-Patarei tänava katkemise enne ristumist Kalaranna tänavaga, tekkis Kalaranna tänavast põhja poole jäävale osale uus juurdepääs Kalaranna tänavalt, kuid lõuna poole jääva Suur-Patarei tänavaga Kalaranna tänaval ühendust ei tekkinud. Tallinna linnavalitsuse nimekomisjoni hinnangul oli vaja muuta ka Suur-Patarei tänava leviala, mis lõpeb edaspidi Vana-Kalamaja tänaval ja teisele poole Kalaranna tänavat endise Patarei merekindluseni enam ei ulatu. Suur-Patarei tänava leviala muutmisel adresseeriti ümber neli maaüksust, sh Kalaranna 28 (algselt Kalaranna 2) / Vesilennuki 2 ja 4, kus asub endine Keskvangla hoone.
1,75 kilomeetri pikkune tänav kujutab endast kaherajalist ja kahesuunalist sõiduteed, mida ääristab nelja meetri laiune kergliiklustee. Tänava maapoolsele küljele on endise kultuurikilomeetri asemel rajatud uus 4 m laiune kergliiklustee ja merepoolsel küljel on kahe meetri laiune kõnnitee.
Kalaranna tänava viadukt
pisi|left|Endine [[Noblessneri laevatehase raudteeviadukt]]
Kalaranna tänava ehitustööde käigus rekonstrueeriti muinsuskaitse objektina registreeritud olemasolev endine Balti raudtee Tallinna sisese Tallinna sadama teenindustrassi Noblessneri laevatehase raudteeviadukt (Tööstuse tänav 48), mille alune ühendustee tagab juurdepääsu Tööstuse tänavalt Noblessneri kvartalisse. 1997. aastal toimunud raudteesilla remondi käigus vahetati avaehitise metallist konstruktsioon sama pika raudbetoonkonstruktsiooni vastu. 2015. aastal valminud uus Noblessneri viadukt on ehitatud üle vana viadukti kaldesammaste. Uue viadukti kogulaius on 15m, selle moodustab kaks 3,25m laiust sõidurada, lõunaküljel 4,5m laiune kergliiklustee ja põhjaküljele 2m laiune kõnnitee. Vanu kaldesambaid ümbritsenud muldkoonused on uue konstruktsiooni paigalduse vajadusel eemaldatud. Koonused on asendatud kumerate astmeliselt koonduvate gabioonidega. Ülejäänud viadukti ümbritsev nõlv on kaetud sillutuskividega. Gabioonide alaosas on säilinud vana paekivist müüritis.
Kalaranna tänavat nimetati selle avamise järel Eesti kõige nutikamaks ja Tallinna esimeseks niinimetatud nutitänavaks: see on varustatud nüüdisaegsete LED-lampidega ning tänavale paigaldatud sensorid annavad reaalajas teavet musta jää ohu ja mürataseme kohta. Samuti saab jälgida sensorite abil kogutud andmete põhjal inimeste ja sõidukite liiklustihedust ning tänavavalgustuse energiatarvet. Tänavavalgustuse juhtsüsteem on osa nutistu taristust.
Hoonestus
Kalaranna kvartalisse kavandatakse ehitada kolmes etapis, kaksteist hoonet. Kalaranna tn 8 asuvale kinnistule planeeritakse kaheksa hoonet.
Küti, Kalaranna ja Oda tänavaga piirnevasse Küti kvartalisse kavandatakse ehitustegevuse teises etapis kortermajad Kalaranna tn 25, Kalaranna tn 27 ja Kalaranna tn 29 ning kolmandas etapis Kalaranna tn 21 ja Kalaranna tn 23
Kalaranna 24, Patarei merekindluse juures Kalaranna ja Suur-Patarei tänava vastas asub 1899. aastal sõdurite toitmiseks ehitatud endine leivatehas
Aadressil Kalaranna 28 (algselt Kalaranna 2) / Vesilennuki 2 ja 4 asub endine Kalaranna fordi ja Keskvangla hoone. 2020. aasta suvel avati Kalaranna fordi gorži hoov ning ligi 200 aastat suletud olnud Kalaranna fort on nüüd kõikidele külastajatele avatud.
Henn Kilkson
Henn Kilkson (30. detsember 1930 Tartus – 9. juuni 2019 ) oli eesti keemik.
Ta õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis. 1944. aastal põgenes koos vanematega Saksamaale. 1949. aastal lõpetas Lingenis eesti gümnaasiumi. Samal aastal kolis ta koos ülejäänud perega USA-sse, kus lõpetas 1952. aastal Colorado ülikooli keemiainsenerina. Kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi. 1957. aastal kaitses ta Cornelli ülikoolis doktoriväitekirja ja sai keemiadoktori kraadi.
Keemiainsenerina töötas ta ettevõtte Du Pont de Nemours & Co teaduskeskuses Wilmingtonis. Ta uuris kõrgtemperatuurseid polümeere, osales terasest tugevama polümeeri (kevlari) väljatöötamises ning sai mitu patenti.
Isiklikku
Tema isa oli füüsik Ernst Kilkson, ema Salme Kilkson ja vend biofüüsik Rein Kilkson (1927–2011).
Kõrgrenessanss
Kõrgrenessanss oli itaalia kunsti arengu õitseperiood. Firenze ja Rooma olid kohad, kus loodi harmoonilist ja suursuguse vormikäsitlusega kunstiloomingut. Ajastu kestis 16. sajandi esimesel kolmandikul (umbes 1500–1530), millele järgnes hilisrenessanss ja manerism. Kuna kunstiajaloolaste seas ei leidu ühist meelt, siis renessansiajastu lõpu määratlemisel esineb lahkarvamusi.
Hari
pisi|Põrandahari Hari on tööriist, mida enamasti kasutatakse puhastamiseks, maalimiseks, juuste ja loomakarvastiku kammimiseks, meigi pealekandmiseks jne.
See on üks kõige kasutatavamaid tööriistu, igas majapidamises on vähemalt üks hari. Harjad koosnevad enamasti käepidemest ja varrest, millele on kinnitatud harjased.
Harju liigitatakse funktsiooni järgi, näiteks:
Kõrgrenessanss
Skulptuur
Veel ajastu skulptoreid:
Hari
Harju võib liigitada ka materjali järgi:
Kõrgrenessanss
Maalikunst
Kõrgrenessansi maalikunst juhindub läbimõeldud ja lihtsustatud suurejoonelisusest. Peamiseks jooneks muutus idealiseeritud tõde. Kõrgrenessanssi iseloomustavad maalikunstis tasakaalustatud kompositsioon, mis on kooskõlla viidud iga üksikasjani ja moodustab harmoonilise terviku, nii värvides, joontes, kui ka oma pidulikus ja salapärases meeleolus. Suurmeistrid maalikunstis olid Leonardo da Vinci, Raffael ja Michelangelo. Kõrgrenessansi maalikunsti näiteid:
Tomograafia
pisi|Kompuutertomograafia abil loodud kujutis Tomograafia (kreeka keeles τομογραφία, inglise keeles tomography) on kujutise saamine keha teatava koha (rist)lõikest (inglise keeles cross section).
Tomograaf on meditsiinis rakendatav röntgeni-, ultraheli-, footon- või muu seade, millega saadakse objekti kihitine kujutis.
Lauri Kaldoja
Lauri Kaldoja (sündinud 5. jaanuaril 1987 Tartus) on eesti näitleja ja muusikaline kujundaja.
Tomograafia
Tomograafia liigid
Olenevalt kujutise saamiseks kasutatava füüsikalise meetodi olemusest on kasutusel mitut liiki tomograafiad.
Lauri Kaldoja
Haridus
Ta lõpetas 2006. aastal Nõo Reaalgümnaasiumi ja 2010. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli.
Tomograafia
Tomograafia liigid
Ultraheli kasutamisel saadakse kujutis keha ristlõikest, kallutades keha sisse suunatavat ultraheli allikat uuritava ristlõike tasandis. Kuigi seda praktikas nii ei nimetata, saadakse siin tomograafiline kujutis lühikeste ultrahelisignaalide erinevate kihtide pinnalt tagasi peegeldunud signaalise kulgemise aja analüüsi tulemusena. Ultraheli piiratud leviku ulatuse tõttu ei saada nii üldreeglina kujutist mitte kogu keha ristlõike kohta, vaid ainul ultraheliseadme vahetus läheduses oleva keha osa kohta, millest aga paljudel juhtudel (näiteks meditsiinilise diagnostika puhul) tihti piisab. Sellise tomogrammi saamine on võimalik ka suhteliselt lihtsate (analoog)elektroonika vahendite abil, kuid arvuti kasutamisega saab kujutise kvaliteeti oluliselt parandada.
Ajalooliselt esimeseks klassikalise tomograafia liigiks on röntgentomograafia, mille puhul uuritavat keha skaneeritakse uuritava lõike kohas peene röntgenikiirega. Nii saadav keha läbinud kiirguse profiil vastab vastava röntgenikiirguse (ekvivalentse) allika puhul saadava röntgenipildi ühele joonele. Kui seda teha mitmest suunast, siis on saadud profiilidest võimalik välja arvutada (konstrueerida) keha selle lõike kiirguse neeldumise kujutis ehk tomogramm. Selle keeruka arvutuse teostamiseks kasutatakse elektronarvuteid, mistõttu on röntgentomograafia meetod saanud praktilises kasutuses kompuutertomograafia nimetuse. Praktilistes lahendustes pannakse röntgenikiirguse allikas pöörlema ümber uuritava keha.
Lauri Kaldoja
Töökohad
Kuni 2013. aastani töötas ta Rakvere Teatris näitlejana. Pärast seda oli vabakutseline. Alates 2019. aastast on Eesti Draamateatri audiovisuaalala juhataja.
Loominguline tegevus
Lauri Kaldoja on osalenud ka filmides („Free Range. Ballaad maailma heakskiitmisest”, 2013, „Portugal”, 2018) ja sarjades ning andnud välja kaks luulekogu: „Panoptikoni“ (2015) ja „Vesseli“ (2017). Ta on loonud helikujundusi näitustele (Peeter Lauritsa fotonäitus „Logos & Mythos”, Arthur Arula installatsioon „Mute Swan”, 2013). Koos Maria Lee Liivakuga on ta kirjutanud libreto Tõnu Kõrvitsa ooperile „Liblikas” (2013).
Tomograafia
Tomograafia liigid
pisi|Magnetresonantstomograafia abil saadud kujutis Aatomituuma magnetresonantstomograafia puhul kasutatakse tomograafilise kujutise saamiseks ülitugeva magnetvälja tugevuse järsul muutmisel aatomituumades toimuvaid resonantsnähtusi. Selle juures tekkivat (tuumaresonantsi sagedusega) elektromagnetvälja vahelduvkomponenti registreeritakse paljude keha ümbritsevasse ruumi paigutatud vastuvõtuantennide (poolide) abil. Niiviisi saadud signaalide keeruka analüüsi tulemusena on võimalik saada väga suure eraldusvõimega tomograafiline kujutis.
Impedantstomograafia puhul on uuritava keha ristlõike kujutiseks keha elektrijuhtivuse (või selle pöördväärtuse elektritakistuse) jaotumine keha ristlõike ulatuses. Elektromagnetilise ergutuse tekitamiseks kehas kasutatakse kas elektroode või poole. Kuigi sellisel viisil saadava kujutise eraldusvõime on väike, osutub impedantstomograafia mõnel juhul vägagi kasulikuks meetodiks.
Peale nimetatute on kasutusel veel teisi tomograafilise kujutise saamise viise.
Meditsiiniline tomograafia kui selline on üks piltdiagnostika erivorme.
Mitmete lähestikku tehtud tomogrammide põhjal saab esitada uuritava keha sisu kolmemõõtmelise (3D) kujutise. Selle saamist nimetatakse tihti samuti tomograafiaks.
DanTDM
Dan Robert Middleton (sündinud 8. oktoobril 1991), tuntud kui DanTDM, on Briti juutuuber ja elukutseline mängur.
2021. aasta aprilli seisuga oli ta kanalil 17 miljardit vaatamist ja üle 25 miljoni tellija.
Theódoros Papagiánnis
Theódoros Papagiánnis (Θεόδωρος Παπαγιάννης; sündinud 1942 Ellinikós (Ioánnina piirkonnaüksus) on kreeka skulptor.
Aastatel 1961–1966 õppis ta Yiannis Pappase stipendiumiga Ateena kunstikoolis (School of Fine Arts).
Aastal 1967 õppis ta kaheaastase Kreeka valitsuse stipendiumiga (IKY) Vana-Kreeka kunsti ja Vahemere piirkonna kunsti,. Vahemere-reisid viisid ta Egiptusse, Väike-Aasiasse, Küprosele, Lõuna-Itaaliasse ja Sitsiiliasse.
Papagiánnis on olnud Ateena kunstikooli skulptuuriprofessor.
Kiiu torn (kaubamärk)
Kiiu torn on kaubamärk, mille all ettevõte Remedia turustab kolme likööri: munaliköör, kooreliköör ja šokolaadi-rummiliköör. Neist kõige kauem on müüdud munalikööri.
Sõmerpalu mõisa park
Sõmerpalu mõisa park on kaitsealune park Võru maakonnas Võru vallas Sõmerpalu alevikus. Park ümbritseb endisaegset Sõmerpalu mõisat. Pargi pindala on 10,9 ha.
Parki ilmestavad vanad tammed ja pärnad.
Borõslav
Borõslav (ukraina keeles Борислав, poola keeles Borysław) on linn Ukrainas Lvivi oblastis Drohobõtši rajoonis. Borõslav asub Lvivist umbes 75 km edelas.
Linna on esmamainitud 1387. aastal.
Borõslav on naftatööstuse keskus.
Pääsukala
Pääsukala (Exocoetus) on perekond kalu sugukonnast pääsukalalased.
Perekonna tuntuim liik on harilik pääsukala (Exocoetus volitans).
Polüpürrool
Polüpürrool (PPy) on pürrooli polümeriseerumisel tekkinud orgaaniline polümeer, mis kuulub koos polütiofeeni, polüaniliini ja polüatsetüleeniga elektroaktiivsete juhtivate polümeeride (conducting elctroactive polymers CEP) hulka. Juhtivate omaduste tõttu sarnaselt metallidega kutsutakse juhtivaid polümeere sünteetilisteks metallideks. PPy suhteliselt suur elektrijuhtivus, head mehaanilised omadused ja valmistamise lihtsus on teinud temast ühe enim uuritava juhtiva polümeeri.
Polüpürrooli valmistamise meetodid
Polüpürrooli on võimalik valmistada monomeeri oksüdeerumisel, kasutades keemilisi, fotokeemilisi või elektrokeemilisi meetodeid.
Omadused
PPy kiled on sõltuvalt redoksolekust kas kollakas-läbipaistvad (redutseeritud olek) või mustjad (oksüdeeritud olek). Õhuga kokkupuutel need aja jooksul oksüdeeruvad ja muutuvad mustaks. Polümeeri värvus sõltub eelkõige kile paksusest ja aluspinnast, millele on kile kantud. Nad on õhu käes küllaltki stabiilsed kuni 150–300 °C temperatuuril (sõltuvalt dopandi anioonist), kõrgemal temperatuuril dopandi ioon väljub ja kile laguneb. Dopeeritud kiled on sinised või mustad sõltuvalt polümerisatsiooni temperatuurist ja kile paksusest. Mittedopeeritud ja dopeeritud kiled ei lahustu, kuid paisuvad lahustites. Anorgaaniliste anioonidega dopeerimine muudab materjali hapraks võrreldes kiledega, mis on dopeeritud kogukate orgaaniliste anioonidega.
PPy-i kõige olulisem omadus on elektrijuhtivus. See on dielektrik, kuid oksüdeeritud olekus väga hea elektrijuht. Materjali juhtivus sõltub eelkõige sünteesitingimustest, reagentidest, temperatuurist ja redoksolekust. Üldjuhul jääb juhtivus vahemikku 2–100 S/cm.
Juhtivus
Juhtivusmehhanismi laengukandjad on polaronid ja bipolaronid, mis moodustuvad dopeerimise käigus. Iga radikaalkatiooni tekkega tekib võrdne kogus polarone ja dikatiooni tekkega tekib üks ühele bipolarone. Polaron ja bipolaron on laiali laotunud iga kolmanda või neljanda monomeeri lüli tagant üle terve polümeeri ahela. Mida kaugemal on positiivsed laengud üksteisest, seda ebastabiilsem on süsteem. Energeetilised arvutused on näidanud, et põhilised laengukandjad on bipolaronid.
Kasutamine
Heade omaduste, kerge töödeldavuse ja kerguse tõttu on PPy kiled väga mitmekülgselt kasutusel.
Polümeeri kasutatakse
Kõige suuremat kasutust leiavad PPy polümeerid eelkõige elektroonikaseadmetes ja keemilistes andurites.
Okani
Okani on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Kalncempji vallas. Okani asub valla idaosas merepinnast 157 meetri kõrgusel. Küla jääb valla keskusest Kalncempjist 6, piirkonna keskusest Alūksnest 19 ja Riiast 205 kilomeetri kaugusele.
Külas asuvad riikliku kaitse all olevad Okāni muinaskalmed, tuntud ka Kivimäe või Kalmemäe nime all. Külas kasvav Pukši mänd on looduskaitse all.
Aastal 2007 oli külas üks elanik.
Ekaterina kirik
Ekaterina kirik ka Jekaterina kirik või Katariina kirik on mitme kiriku nimi või nime osa:
Väimela mõisa park
pisi|Väimela mõisa park 2013. aasta oktoobris Väimela mõisa park on kaitsealune park Võru maakonnas Võru vallas Väimela alevikus. Park ümbritseb endisaegset Väimela mõisat. Pargi pindala on 7,6 ha
Szemud
Szemudi läbib ekspressmaantee S6.
Küla on esmamainitud 1311. aastal.
Väimela mõisa park
Parki ilmestavad vanad tammed ja pärnad.
Äestamine
Äestamine on mulla pindmine harimine, eesmärgiga takistada ja hävitada umbrohtude kasvu. pisi|359x359px|Äestamine
Äestamise käigus kobestatakse mulla pind, mis aitab väetistel kiiremini mulda imenduda. Äestamise efektiivsus sõltub umbrohtude kasvufaasist: mida väiksemas arengufaasis on umbrohi, seda efektiivsem on äestamine. Tärkamisstaadiumis umbrohtudest rebitakse välja 11%, maetakse mulla alla 72% ja kahjustatakse 17%. Idulehtede kasvufaasis on äestamisega võimalik hävitada 60–70% umbrohtudest, see eest 2–4 pärislehe kasvufaasis hävib 30–50% umbrohtudest. 6–8 lehe kasvufaasis ei anna äestamine piisavat efekti. Hilisemas kasvufaasis olevate umbrohtude korral tuleb äkked seadistada suuremale survele maapinna suhtes. Samuti tagab suurem töökiirus tõhusama töö.
Erinevat liiki umbrohud reageerivad äestamisele erinevalt. Näiteks vesiheina ja põldkannikese äestamisel hävib 80–100% taimedest. Valget hanemaltsa äestades suudetakse hävitada aga 60–80% taimedest. Sammasjuureliste umbrohtude puhul on äestamise efektiivsus alla 60%, samas vähendatakse siiski umbrohtude seemnesaaki. Samuti on äestamise mõju väga väike vegetatiivselt paljunevatele umbrohtudele.
Äestamise ohud
Äestamine tekitab taimedele stressi, mis heades tingimustes on taimekasvule hea. Halbades tingimustes võib stressiga taimi kahjustada. Enne äestamist tuleb veenduda: :
Helena Läks
Helena Läks (sündinud 4. septembril 1987 Kuressaares) on eesti luuletaja, toimetaja ja kirjastaja.
Õppinud Tartu Ülikoolis filosoofiat ja usuteadust.
Teine luuleraamat "Korrosioonikihk" ilmus 2014. aasta suvel. Selles "/.../vaoshoitumale väljendusele vaatamata või just hoopiski selle tõttu luuletused /.../ puudutavad ning nende naiivsusest vaba siirus on ehe ja elujõuline," kirjutab kriitik Kadri Naanu oma arvustuses Sirbile.
Koos Maarja Pärtnaga loonud Tartus tegutseva väikekirjastuse Elusamus.
Läksilt on ilmunud luulevalikuid Müürilehes, Värskes Rõhus, Vikerkaares ja Loomingus, lisaks intervjuusid, artikleid, muusika- ja kirjanduskriitikat.
Alates 2015. aastast on ta Eesti Kirjanike Liidu liige.
2010
luulekogu "Helena läks" (Verb)
2014
luulekogu "Korrosioonikihk" (Verb)
2016
lastejutt "Kasside salajane pagaritöökoda" (Päike ja Pilv)
Max Liebermann
Max Liebermann (20. juuli 1847 – 8. veebruar 1935) oli saksa-juudi päritolu maalikunstnik ja graafik ning üks Saksa impressionismi silmapaisvamaid esindajaid.
Pärast õppimist Weimaris ning viibimist Pariisis ja Madalmaades lõi Liebermann esialgu naturalistlikus stiilis sotsiaalse alatooniga teoseid. Käies läbi prantsuse impressionistidega, leidis ta aga 1880. aastatel tema kuulsamaid teoseid iseloomustava värvikülluse ja elujaatava maalitehnika. Seesugune pööre loomingus tegi Liebermannist Berliini kunstielu juhtfiguuri. Aastatel 1920–1933 juhtis ta Preisi Kunstiakadeemiat, kuni natsionaalsotsialistlikud mõjud sundisid teda kunstipoliitikast taanduma. Viimased eluaastad veetis Liebermann tagasitõmbunult kodulinnas Berliinis.
Noorus
pisi|vasakul|Max Liebermann 16-aastaselt Max Liebermann sündis 20. juulil 1847 Berliinis jõuka juudi töösturi Louis Liebermanni ja tema abikaasa Philippine peres. Tema vanaisa Josef Liebermann oli tähelepanuväärne tekstiilitööstur ja Liebermannide varandusele alusepanija. Tal oli viis õde-venda.
Liebermannid elasid Berliini kesklinnas ning kui Max oli 10-aastane, ostis tema isa Brandenburgi värava kõrval asetseva maja. Hoolimata sellest, et nende kodus oli lugematult magamistube ja salonge, jagasid Lieberamnnide pere kolm poega ühist magamistuba, millel muuhulgas oli aken, mille kaudu jälgiti laste koolitöödega tegelemise hoolikust.
1859. aastal tellis Louis Liebermann maalikunstnik Antonie Volkmarilt õlimaali oma abikaasast. Max oli emaga kaasas, kui viimane käis kunstniku juures poseerimas, ning hakkas ajaviiteks ka ise joonistama. Kuigi vanematele ei avaldanud valminud teos eriti muljet, hakkas Max edaspidi koolivabadel pärastlõunatel käima maalitundides kunstnike Eduard Holbeini ja Carl Steffecki juures.
Arvestades, et Max Liebermanni pere oli suguluses märkimisväärsete Saksa juudi perekondadega, ei paistnud Max kuidagi silma. Koolis ei olnud ta edukas ja teda kiusati seal ning kuigi vanemad toetasid teda igati, ei sobitunud ta hästi oma ümbrusega. Kunstitalenti ei osanud tema vanemad eriti hinnata: nii keelas tema isa Maxil Liebermanni nime kasutamise, kui ta avaldas 13-aastaselt oma esimesed tööd.
1862. aastal külastas tollal 15-aastane Max üritust, kus esines noor sotsialistlik poliitik Ferdinand Lassalle, kelle ideed avaldasid miljonäripojale muljet. 1866. aastal lõpetas Max gümnaasiumi ning kuigi pere pidas teda halvaks õpilaseks, lõpetas ta kooli oma klassi paremuselt neljanda lõpueksami tulemusega.
Õpiaeg ja varajane looming
Pärast gümnaasiumi lõpetamist astus Max Liebermann Friedrich-Wilhelm-Universitäti (praegune Berliini Humboldti Ülikool) keemiat õppima. Samal alal oli juba edukas tema nõbu Carl Liebermann. Ülikool oli eelkõige suitsukate isa ees, et samal ajal pühendada end hoopis kunstile ja meeldivale ajaveetmisele, mistõttu Max ei võtnud ülikoolis õppimist kuigi tõsiselt. Selle asemel, et käia loengutes, ratsutas ta pigem Tiergarteni parki ja maalis. Carl Steffecki ateljees oli ta üha tihedamini abiks suurte lahingumaalide valmistamisel. Seal õppis ta tundma ka Wilhelm Bodet, kellest sai hiljem Liebermanni patroon ja Kaiser-Friedrich-Museumi direktor. 22. jaanuaril 1868 eksmatrikuleeris ülikool Liebermanni. Pärast konflikti isaga võimaldasid ta vanemad astuda Max Lieberamnnil Weimaris tegutsenud Saksi Suurhertsoglikku Kunstikooli (Großherzoglich-Sächsischen Kunstschule). Seal sai Liebermannist Belgia ajaloomaalija Ferdinand Pauwelsi õpilane, kes tutvustas talle Rembrandti loomingut. See mõjutas oluliselt noore Liebermanni stiili.
Alates 1871. aasta nelipühadest oli Max Liebermann Düsseldorfis, kus prantsuse kunsti mõjud olid tugevamalt esindatud kui Berliinis. Seal tutvus ta Mihály Munkácsyga, kelle realistlikud igapäevastseenide kujutised äratasid Liebermanni huvi. Oma venna Georgi rahastamisel reisis ta esmakordselt Hollandisse, Amsterdami ja Scheveningenisse, kus teda võlusid sealsed inimesed, valgus ja maastik. pisi|320px|"Hanekitkujad" (1872) Tema esimene suur maal "Hanekitkujad" (Die Gänserupferinne) valmis Hollandist naasmisele järgnenud kuudel. Maal kujutab tumedates toonides hanede sulgedest puhastajate igapäevast tegevust. Kui Liebermann 1872. aastal oma teosega Hamburgis kunstinäitusel osales, kutsus tema ebatavaline teemavalik esile eelkõige põlastust ja šokeeritust. Kuigi kriitikud kiitsid tema oskuslikku maalimisviisi, omandas ta kuulsuse kui "inetute maalija". Kui maali esitleti samal aasta Berliinis, olid reaktsioonid sarnased, kuid raudteemagnaat Henry Bethel Strousberg ostis siiski selle teose.
Oma teise suure teose, "Konservivalmistajad" (Konservenmacherinnen) saatis Liebermann Antwerpeni suurele aastanäitusele, kus tekkis kohe selle vastu ka ostuhuvi. Liebremann oli leidnud oma stiili – ta maalis realistlikult ja ilma liigse sentimentaalsuseta töötavaid inimesi. Tema maalides puudus üleolev kaastunne või selgitav romantism, aga ka häbimärgistamine. Tema valitud stseenid kajastavad loomulikku väärikust ega ilust olukorda.
1873. aastal nägi Liebermann Weimari lähistel talupoegi peete koristamas ning otsustas selle stseeni maalile jäädvustada. Kui aga kunstnik Karl Gussow soovitas tal mitte selle peale aega raisata, jättis ta teose lõpetamata ning suundus motivatsiooni otsima Viini ajaloo- ja salongimaalija Hans Makarti juurde. Sinna jäi ta aga vaid kaheks päevaks. Selle asemel otsustas Liebermann lahkuda tema arvates tagurlikult ja läppunud õhuga Saksa kunstimaastikult.
Pariisi, Barbizoni ja Amsterdami periood
pisi|270px|"Hollandi õmbluskool" (1876) 1873. aastal kolis Max Liebermann Pariisi ja asus tööle Montmartre’il asunud ateljees. Pariisis lootis ta sõlmida sidemeid juhtivate realistide ja impressionistidega, kuid prantsuse kunstnikud keeldusid igasugusest suhtlusest. 1874. aastal esitas Liebermann "Hanekitkujad" Salon de Paris’ kunstinäitusele, kuhu teos küll vastu võeti, kuid pressis sai see eelkõige natsionalistlikest meeleoludest tulenevalt negatiivse kriitika osaliseks. 1874. aasta suve veetis Liebermann Barbizonis Fontainebleau metsa lähistel.
Barbizoni koolkond oli impressionismi arengu seisukohalt oluline, kujundades impressionistliku maastikumaali arengut. Sealne õhustik kutsus Liebermannis esile eemalepöördumise vanamoodsast raskepärasest maalimisstiilist.
1875. aastal veetis Liebremann kolm kuud Hollandis Zandvoortis. Haarlemis tegi ta koopiaid Frans Halsi maalidest – tegeledes portreemaalija Halsi loominguga, lootis Liebermann saada sealt mõjutusi oma stiili arendamiseks.
Ka 1876. aasta suvel veetis Liebremann mitu kuud Hollandis. Ta jätkas seal Halsi loomingu uurimist. Selle kaudu leidis ta oma stiili, mis hiljem väljendus eriti portreemaalide puhul. Hollandis sõlmis ta sidemed ka kunstnik Jozef Israëlsi ja Haagi koolkonnaga. Sel perioodil sündis teos "Hollandi õmbluskool" (Holländische Nähschule) ning valmisid esimesed visandid Amsterdami orbudekodust.
Vanematelt lähtuv surve ja suutmatus Pariisi kunstiellu sulanduda viisid Liebermanni depressiooni. Seevastu avaldas talle suurt mõju regulaarne Hollandis viibimine ning Liebermann otsustas lõplikult Pariisist lahkuda.
München ja maali "Kaheteistaastane Jeesus templis" sünd
pisi|300px|vasakul|Maal "Kaheteistaastane Jeesus templis" 1878. aastal suundus Liebermann esimest korda Itaaliasse. Veneetsias tahtis ta tutvuda Vittore Carpaccio ja Gentile Bellini teostega, et leida endale uusi arenguideid. Seal kohtus ta rühma Münchenist pärit kunstnikega, sealhulgas Franz von Lenbachiga, kelle seltsis veetis ta Veneetsias kolm kuud ning järgnes lõpuks neile Münchenisse. Baieri pealinn oli tänu Müncheni koolkonnale tollal Saksa naturalistliku kunsti keskus. pisi|Visand maalile "Kaheteistaastane Jeesus templis", millelt on näha, kuidas kujutas Max Liebermann Jeesust originaalmaalil Detsembris 1878 alustas Liebermann tööd maali "Kaheteistaastane Jeesus templis" (Der zwölfjährige Jesus im Tempel) kallal. Visandid maali jaoks oli ta teinud Amsterdami ja Veneetsia sünagoogides. Kunagi varem polnud Liebermann kasutanud oma teostess nii suures ulatuses situatsiooni lavastamist: sünagoogide interjööri visandid sidus ta figuuridega, kelle ta eelnevalt oli aktistuudios jäädvustanud ning seejärel nad riideid selga maalides ühte stseeni kokku toonud.
Valminud teose suhtes paisus kogu riigis pahameeletorm. Kuigi Baieri regent Luitpold asus Liebermanni poolele, kirjutas näiteks ajaleht Augsburger Allgemeine, et kunstnik oli maalinud "kõige koledama, ninatargema juudijõmpsika, keda ette võib kujutada". Avalikkus ristis Liebermanni jumalateotajaks. Baieri maapäeval leidis rahvasaadik Daller, et Liebermannil kui juudil, pole õigust Jeesust sel viisil kujutada. Berliinis tõmbas vaimulik Adolf Stoecker maali antisemiitlikku arutellu. Kui kiriku ja kriitikute vastuseis muutus üha teravamaks, asusid mitmed tema kunstnikest kolleegid, nende seas näiteks Friedrich August von Kaulbach ja Wilhelm Leibl, Liebremanni poole.
Vastusena kriitikale maalis Liebermann osa teosest uuesti üle ja kujutas Jeesust teisiti. Originaalist on säilinud foto, millele on lühikeses keebis, lokkidega, paljajalu ja ettesirutatud peaga laps. Ülemaalitud teosel on kujutatud sirgelt seisvat pikemate juustega last pikas rõivastuses ja sandaalides.
Tähelepanu teose ümber tegi Liebermannist kuulsa kunstniku, kuid loominguliselt oli ta jäänud seisakusse. 1880. aastal osales Liebermann Salon de Paris’ näitusel, kus olid väljas teosed, mis kujutasid sõbralikult ja harmoonias koos töötavaid inimesi. Seesugust meeleolu ei kogenud ta aga antisemitismist haaratud Münchenis, vaid Hollandis, kus ta juba igal aastal viibis. Lisaks Hollandile käis ta 1879. aastal maalimas Dachau rabas, Rosenheimis ja Inntali orus, kus sündis ka maal "Brannenburgi õlleaed" (Brannenburger Biergarten).
Holland ja edu Pariisis
pisi|300px|vasakul|"Vanadekodu Amsterdamis" 1880. aasta suvel sõitis Liebremann Põhja-Brabanti külla Dongenisse, kus sündisid visandid, mida ta kasutas hiljem maali "Kingsepatöökoda" (Schusterwerkstatt) loomisel. Enne Münchenisse naasmist külastas ta ka Amsterdami. Seal sattus ta juhuslikult kiikama katoliikliku vanadekodu hoovi, kus vanahärrad päikese käes pinkidel istusid. Ta hakkas nähtud motiivi maalima ning kasutas esmakordselt efekti, kus laseb valgusel paista läbi lehtla katuse (või mõne muu barjääri), nii et tekivad valguslaigud, mis loovad meeleoluka atmosfääri. Seesugust tehnikat hakati hiljem nimetama "liebermanlikeks päikeselaikudeks" (Liebermann'schen Sonnenflecken). pisi|"Kingsepatöökoda" Salon de Paris’ näitusel sai see maal 1880. aastal esimese Saksa kunstniku teosena avaliku kiituse osaliseks. Lisaks ostis mõjukas impressionistliku kunsti koguja Léon Maître mitu Liebermanni maali. Kauaigatsetud edust tiivustatuna pöördus Liebermann varem käsitletud teema juurde tagasi ning maalis varasematele visanditele toetudes pildi "Vahetund Amsterdami orbudekodus" (Freistunde im Amsterdamer Waisenhaus), kasutades päikeselaikude efekti.
Sügisel suundus Liebermann uuesto Dongenisse, et lõpetada maal "Kingsepatöökoda". Ka sellel maalil avaldub talle omane valgusekasutus, kuigi stiililt sarnanes see Liebermanni tööolukordi käsitleva varasema loominguga. Nii "Kingsepatöökoja" kui ka "Vahetunni Amsterdami orbudekodus" ostis 1882. aasta Salon de Paris’ järel muusik Jean-Baptiste Faure. Prantsuse press tituleeris Liebermanni impressionistiks.
Selle asemel et lasta end impressionismist kaasa haarata, pöördus Liebermann teosega "Murul pleegitamine" (Rasenbleiche) tagasi naturalismi juurde. Kui Liebermann Zweeloos kõnealuse maali kallal töötas, püüdis ka Vincent van Gogh temaga kokku saada, kuid see ei õnnestunud. Hollandist naasmise järel võttis ta esimese asjana vastu Maltzani krahvinna kutse sõita Sileesiasse Miliczi, et maalida seal tellimustööna üks külavaade.
Tagasi Berliinis
1884. aasta mais kihlus Liebermann oma venna abikaasa õe Martha Marckwaldiga ning laulatus toimus sama aasta 14. septembril. Paari esimene kodu asus Tiergarteni pargi põhjaservas. Pulmareisile läks paar tolle aja kohta tavatult – enamasti sõideti Itaaliasse – Hollandisse Scheveningenisse, peatudes teel Braunschweigis ja Wiesbadenis. Seal liitus nendega Jozef Israëls; üheskoos sõideti edasi Larenisse, kus Liebermann tutvus kunstnik Anton Mauvega. Reisi käigus külastati ka Deldenit, Haarlemit ja Amsterdami. Kõigis peatuspaikades tegi Liebermann visandeid ja kogus ideid, mida ta järgnevatel aastatel teostas.
Berliinis võeti Liebermann vastu Berliini Kunstnike Liitu. Tema vastuvõtmise poolt hääletas ka Liebermanni hilisem vastane Anton von Werner. 1885. aastal sündis Liebermanni ainus tütar Marianne Henriette Käthe, kuid keda kutsuti vaid Kätheks. Sel perioodil Libermann ei maalinud peaaegu üldse, vaid pühendus täielikult isarollile.
1889. aastal toimus Pariisi maailmanäitus, mis langes ajaliselt aga kokku Prantsuse revolutsiooni sajanda aastapäeva tähistamisega. Sellest tulenevalt ei osalenud näitusel Venemaa, Suurbritannia ja Austria-Ungari monarhid. Kui sakslased Gotthardt Kuehl, Karl Koepping ja Max Liebermann näituse žüriisse kutsuti, põhjustas see Berliinis poliitilise skandaali. Liebermann küsis osalemiseks luba Preisi vaimu-, õppe- ja meditsiiniasjade ministrilt Kustav von Goßlerilt, kes nõustus tema Pariisi sõiduga. Ajaleht La France vedas parasjagu Pariisis kampaaniat preislaste osalemise vastu maailmanäitusel.
Liebermann pani koos Adolph Menzeli, Wilhelm Leibli, Wilhelm Trübneri ja Fritz von Uhdega kokku kava esitleda Saksa maalikunsti paremikku. Saksa press süüdistas teda aga revolutsioonimõtete propageerimises. Maailmanäitus tõi Liebermanni lõplikult tähelepanu keskpunkti – Pariisis tunnustati teda aumedaliga ja talle anti tiitel Société des Beaux-Arts. Prantsuse Auleegioni ordenist loobus ta vaid silmas pidades suhteid Preisi valitsusega.
1889. aastal sõitis Liebermann Katwijki, et maalida oma viimane sotsiaalse süžeega maal "Naine kitsedega" (Frau mit Ziegen). Tänu üha kasvavale edule ja tunnustusele leidis ta võimaluse pöörduda kergemate teemade maalimise juurde.
1890. aastal sai Liebermann mitu tellimust Hamburgist. Lisaks pastellmaalile "Kirchenallee tänav St. Georgi linnaosas" (Kirchenallee in St. Georg) sai ta ka esimesed portreetellimused. Linnapea Carl Friedrich Peterseni portree põhjustas tellijas aga pahameelt, sest tema arvates ei sobinud kujutatu loomulikkus kokku rõivastuse ja ametirahaga. Rohkem edu tõi Liebermannile teos "Naine kitsedega", mille eest ta sai 1891. aasta Müncheni Kunstiühingu näitusel suure kuldmedali.
Percha
thumb|Percha valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
Percha (itaalia: Perca) on vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 60 km Bolzanost kirdes. Valla pindala on 30,3 km².
2015. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1532 inimest. 2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 94,86% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 4,29% itaalia keelt ja 0,84% ladiini keelt.
Percha külgneb järgmiste valdadega: Bruneck, Sand in Taufers, Gais ja Rasen-Antholz.
Vallas on mitmed alljaotused (frazioni), peamiselt külad ja asundused: Aschbach, Wielenberg (Sopranessano), Nasen (Nessano), Litschbach (Rio Liccio), Platten (Plata Montevila), Oberwielenbach (Vila di Sopra) ja Unterwielenbach (Vila di Sotto).
D-sub
D-sub (ka D-sub-miniatuurne ühendus) (inglise D-subminiature) on arvutustehnikas levinud elektriline pistikühendus tehnoloogiliste seadmete omavaheliseks ühendumiseks ja suhtluseks. Nimetus tuleneb varjestava metallkesta sarnasusest D-tähega. D-sub konnektorid on laialdaselt kasutuses alates tarbekaupadest kuni satelliitseadmeteni.
Tähistused ja tüübid
D-sub ühendused lõi ITT Corporationi osakond Cannon 1952. aastal. D-sub seeria konnektorite teisel kohal tähistuses olev täht (A, B, C, D või E) määrab metallkesta suuruse. Kahe tähe ja sidekriipsu järel paiknev number näitab konnektori kontaktide (ingl. pins) või kontaktipesade arvu. Rohkem levinud on järgmised tähistusviisid: DA-15, DB-25, DC-37, DD-50, DE-9 ehk siis 9-, 15-, 25-, 37- ja 50-kontaktiga pistikud. Näiteks tähis DA-15 tähendab 15 peenikest kontakti või 15 kontaktipesa (sõltuvalt soost). pisi|DA, DB, DC, DD ja DE mõõtu pistikühendused Teadaolevalt on D-sub konnektoritel 5 standardtähisega metallkesta suurust (DA, DB, DC, DD ja DE). Igaüks neist sisaldab eri arvu kontakte. Kontaktide arv ja nende paiknemise tihedus on omavahel seotud, mida suurem tihedus, seda rohkem on konnektoris kontakte.
D-sub ühendused sisaldavad kahte või enamat paralleelset kontaktirida või ühenduspesasid. Neid ümbritsev D-kujuline metallkest on mõeldud pistiku mehaanilise toe tagamiseks, soo identifikatsiooniks ja elektromagnetilise interferentsi (EMI) ehk elektromagnetilise häiringuga põhjustatud seadme jõudluse degradeerumise ärahoidmiseks. D-sub, mis sisaldab kontaktirida, on isane pistikühendus. Emane D-sub pistikühenduses on ühenduspesa. Tähise lõpus on vastavalt P (kontaktid ehk pins) või S (pesa ehk socket) täht, mis määrab ära soo. Võib olla kasutatud ka tähti M ja F (inglise male ja female). Soo määramine tähistuse põhjal on kindlam ja lihtsam, kui konnektori enda põhjal. Selle võib teha raskemaks konnektorite keerukamad ja varieeruvad ehitused. Näiteks on DE-15 konnektori emane oma kinnitusplaadilt väljaulatuv, kuigi tal on olemas pesa, millesse DE-15 konnektori pistik ehk isane käib. DE-15 pistikühenduse pistikul on süvendatud pesa, milles on püstised kontaktid, mis kinnituvad emase konnektori pesa aukudesse. Samuti on DE-15 konnektoril kaks kruvikinnitust, et tagada tugevam mehaaniline tugi.
pisi|DB-13W3 kombineeritud konnektor kolme jämedama kontaktiga Kontaktide vahekaugus iseloomustab ka tihedust, mis saab olla normaalne, kõrge või kahekordne. Tihti on võimalik kontaktide tiheduse kohta saada informatsiooni konnektori tähistusest endast. Näiteks võib olla konnektori tähistuseks DB-26HD või HD-26. Kontaktide kõrgele paiknemistihedusele viitab tähises tähekombinatsioon 'HD' ehk High Density (kõrge tihedus). Samuti on olemas veel nii-öelda kombineeritud D-sub konnektorid. Nendel on jämedamad kontaktid, et kasutada neid konnektorites, mis toimivad ka suurema pinge ja voolu korral. Näiteks konnektor tähistusega DB-13W3 on mõeldud kõrgkvaliteediliste ja suurt jõudlust nõudvate video ühendamiseks. DB-13W3 konnektorile on lisatud lisaks 10-le normaalsuuruses kontaktile ka 3 jämedamat kontakti. Igale jämedamale kontaktile vastab üks värv RGB värvidest ehk iga jäme kontakt tähistab vastavalt kas punast, rohelist või sinist värvi videosignaali. Kombineeritud D-sub konnektoreid on samuti saadaval veekindlatena ning nad vastavad IP-67 standardile.
DE-15 liides
Üks levinumaid D-sub konnektor on DE-15 ehk VGA. Seda kasutatakse analoog arvutikuvari 15-kontaktilise VGA-pistikühenduse korral. VGA on analoogliides, mille lahutusvõime on 640 × 480 pikslit. Kontaktid on paigutatud kolme ritta ning neid ümbritseb E-kujuline metallkest. DE-15 on üks vähestest standarditest, mis võimaldab ühilduda pea iga personaalarvutiga nõudmata selleks spetsiaalse tarkvara olemasolu. Kontaktidevaheline horisontaalne kaugus on 2,3 millimeetrit ja vertikaalne kaugus 2 millimeetrit. Kontaktide vahekaugus iseloomustab ka tihedust, mis saab olla normaalne, kõrge või kahekordne. DE-15 puhul on tegemist kõrge tihedusega ehk kontaktid paiknevad üksteisega suhteliselt tihedalt koos.
DE-15HD ehk VGA konnektor on aga asendumas tänapäeval rohkem levinumate ja uuemate konnektoritega. Nendeks on DVI, HDMI ja DisplayPort. Paraku aga iga vanema seadmega need konnektorid ei ühti ehk ei ole kasutuseks sobivad. Näiteks kineskoopkuvarit arvuti külge ühendades on endiselt vajalik D-sub konnektor. Kuna selle kuvari puhul on kasutamisel analoogliides, siis DVI pakutav analoogliides sobib samuti kineskoopkuvari ühendamiseks arvutiga. Kuid D-sub konnektor ehk siinkohal VGA konnektor jäi nende kuvarite puhul pikemalt kasutusele. DVI hind oli VGA omaga üsna ligilähedane, kuid viimase üldkogemus kasutajatele oli selgem ja lihtsam.
Rakendusi
D-sub konnektoreid kasutatakse mitut tüüpi elektroonika puhul. Näiteks on need kasutusel ühenduste loomiseks, kui on vaja saata mingeid andmeid või infot ühest seadmest teise. D-sub konnektorit kasutades on võimalik ühendada näiteks arvutiga nii printereid kui ka ekraane. Arvutipildi saamiseks arvutikuvarile kasutatakse eelnevalt mainitud DE-15 ehk VGA konnektorit. Sõltuvalt konnektori tüübist saab teda erinevate seadmetega kasutada ehk iga seadme jaoks on määratud mingi kindlat tüüpi konnektor. Näiteks DB-9 tüüpi konnektorit kasutatakse lubaringvõrgu (inglise Token Ring Network) ning ka muude võrkude puhul. Hoolimata sellest, et DB-9 nimetuses on B täht, siis selle konnektori metallkest on E-kujuline. Aastatega on toimunud tehnoloogias ja elektroonikas suur areng. Elektroonika on muutunud väiksemaks ning mitmekesisemaks. Lisaks sellele on muutunud ka D-sub konnektorite kasutamine ning erinevaid võimalusi neid kasutada on rohkem. Näiteks esimesed Apple'i arvutid kasutasid neid konnektoreid ühendumiseks välise disketi (inglise floppy disk) külge. Lisaks flopiketa ühendamiseks arvutiga, sai D-sub konnektoriga Amiga arvuti videopilti välja saata. See kõik oli juba võimalik 1990ndatel. Kuna aga D-sub seeria konnektorid on mõõtmetelt võrdlemisi suured, siis on nende kasutamine tarbekaupade juures vähenenud kõvasti. Nad on endiselt väga populaarsed mittetarbekaupade juures, kus ei mängi nii olulist rolli tarbijale olulised näitajad ehk hind ja suurus.
Samuti on ajaga asendunud D-sub jada- ja paralleelliidese konnektorid palju lihtsamate ja odavamate IEEE 1394, SATA, USB või ThunderBolt-konnektoritega. Nende vastupidavus pole siiski sama hea kui D-sub konnektoritel oli, kuid tavakasutajatele on nende vastupidavus juba täiesti piisav.