cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalmari unioon
Christiani kukutamine
Samal ajal kõikus Christiani positsioon ka Taanis. Christiani valitsusajal olid tema ja aadli suhted olnud halvad, kuid kuningas oli püüdnud hoida head läbisaamist kirikuga, kasutades viimast vastukaaluks aadlile. Kuningas kaotas aga nüüd ka katoliku kiriku toetuse kuna oli konfiskeerinud indulgentse müünud paavsti legaadi tulud ning lasknud Stockholmi veresaunas hukata kaks piiskopi. Samuti võis läbisaamist halvendada Christiani sümpaatia Saksa humanistide ning luterlike jutlustajate vastu, keda ta kutsus Kopenhaageni Ülikooli. Lisaks tekitasid kõrged maksud, mis olid paljuski tingitud sõjast Rootsiga, riigis üldist rahulolematust.
1522. aasta detsembris algas mäss, mida juhtisid 18 Jüütimaa aadlikku, kellest neli olid piiskopid. Jüütimaa seisused tunnustasid oma valitsejana Christiani lelle Frederiki, kes oli saanud endale ka Lübecki toetuse. Kuigi Kopenhaagen ja Malmö jäid kuningale ustavaks, otsustas Christian 1523. aastal Hollandisse põgeneda.
Kalmari uniooni lõplik lagunemine ja hilisemad personaalunioonid
Kalmari unioon ametlik lõpp leidis aset 1536. aastal, mil Taani Riiginõukogu nimetas ühepoolselt Norra Taani provintsiks. Taani ja Norra jäid personaaluniooni 1814. aastani, mil Taani oli sunnitud Kieli lepingu järgi Norra Rootsile andma. Norra ja Rootsi olid seejärel omakorda personaalunioonis 1905. aastani.
Karl Lõvisüda
Karl Lõvisüda (ka Kalle Lõvi, Korp) on minategelane Astrid Lindgreni raamatus „Vennad Lõvisüdamed“.
Karlil on vanem vend Joonatan Lõvisüda ja ema Sigrid, kes töötab õmblejana. Poiste isa Aksel merele, kui Karl oli kaks aastat vana, ja sestsaadik pole nad temast midagi kuulnud. Joonatan kutsub Karli väikesest saadik Korbiks, sest need talle väga meeldivad. Üldse hoiavad nad vennaga teineteist väga.
Välimuselt on Karl enda sõnul inetu ja kõverjalgne, kõhna näo ja pulstis juustega. Nangijaalas sai Karl endale valge laiguga musta hobuse, kelle nimi oli Fjalar. Iseloomult on Karl vaikne ja arglik, Jossi sõnul „peaks ta õige nimi olema Jänesesüda“. Raamatu lõpus tõestab väike Karl siiski oma vaprust, tehes vendade viimase hüppe Nangiliimasse.
Krisztina Tóth
pisi|Krisztina Tóth Krisztina Tóth (sündinud 5. detsembril 1967 Budapestis) on ungari luuletaja, proosakirjanik, tõlkija ja kunstnik. Teda peetakse kaasaegse Ungari luule suurkujuks.
Tema ema oli kullassepp ja vanaisa graafik. Kohe algkoolist peale hakkas ta õppima võõrkeelena prantsuse keelt, 1986. aastal lõpetas rakenduskunsti kallakuga keskkooli skulptuuri erialal. Pärast keskkooli võttis ta õppimisest vaheaasta ja töötas rahvusmuuseumis. Seejärel õppis Budapestis Loránd Eötvösi Ülikoolis kunstiteadust, kuid katkestas 1990. aastal õpingud ning veetis paar aastat (sh teise aasta kirjandusstipendiaadina) Pariisis. Ülikooli lõpetas ta 1992. aastal, siis omandas ka õpetajakutse.
Kirjanduslooming
Tema esimene luulekogu "Őszi kabátlobogás" ilmus 1986. aastal ja pälvis kohe Miklós Radnóti medali. Esimene täiskasvanutele mõeldud lühiproosakogu "Vonalkód" (eesti keeles "Vöötkood") ilmus 2006. aastal.
Pariisi-perioodil tutvus ta lähemalt prantsuse luule ja luuletajatega ning 1996. aastal ilmus tema koostatud ungarikeelne prantsuse luule antoloogia. Pärast esimese lapse sündi 1998. aastal hakkas ta vabakutseliseks kirjanikuks ning kirjutas järjest mitu lasteraamatut.
2022. aasta seisuga oli Krisztina Tóthil ilmunud 22 luulekogu, 14 jutukogu ja novelliraamatut, 2 romaani ("Akvárium" (2013) ja "A majom szeme" (2022)), 12 tõlkeraamatut ning kümmekond kirjandusõpikut ja lugemikku põhikoolile. Tema luuletusi on viisistatud ja plaadistatud. Krisztina Tóthi teoseid on tõlgitud bulgaaria, eesti, horvaadi, inglise, itaalia, hispaania, makedoonia, poola, prantsuse, rootsi, saksa, serbia, slovaki, sloveeni, soome, tšehhi ja türgi keelde.
Kunstilooming
Vahelduseks kirjandusloomingule viljeleb ta klaasikunsti ja loob meelsasti vitraaže.
Põltsamaa haigla
Põltsamaa haigla on haigla Jõgeva maakonnas Põltsamaal aadressil Lossi tänav 49. Haiglat haldab Põltsamaa Tervis SA.
Šveitsi Alpid
thumb|300px|Satelliidipilt Šveitsist 2002. aasta oktoobris. [[Alpide põhjaküljel on üle 2000 m kõrgusel asuvad piirkonnad lumega kaetud. Ticino kanton (lõunaküljel) on varasügisel peaaegu lumevaba]]
Šveitsi Alpide piirkond, mida tavaliselt nimetatakse Šveitsi Alpideks (saksa: Schweizer Alpen, prantsuse: Alpes suisses, itaalia: Alpi svizzere, romanši: Alpid svizras), kujutab endast riigi olulist looduslikku tunnust ning on koos Šveitsi platoo ja Juura mägede Šveitsi osaga üks selle kolmest peamisest loodusgeograafilisest piirkonnast. Šveitsi Alpid ulatuvad nii Lääne-Alpidesse kui ka Ida-Alpidesse, hõlmates ala, mida mõnikord kutsutakse Kesk-Alpideks. Kui põhjapoolsed mäestikud Berni Alpidest Appenzelli Alpideni on täielikult Šveitsis, siis lõunapoolsed mäestikud Mont Blanci massiivist Bernina mäestikuni on jagatud teiste riikidega, nagu Prantsusmaa, Itaalia, Austria ja Liechtenstein.
Šveitsi Alpid hõlmavad peaaegu kõiki Alpide kõrgeimaid mägesid, nagu Dufourspitze (4634 m), Dom (4545 m), Liskamm (4527 m), Weisshorn (4506 m) ja Matterhorn (4478 m). Teiste peamiste tippude kohta vaata Šveitsi mägede loend.
Alates keskajast mängis transiit üle Alpide ajaloos olulist osa. Sankt Gotthardi kurust põhja pool asuvast piirkonnast sai 14. sajandi alguses Šveitsi Konföderatsiooni tuumik.
Geograafia
thumb|Šveitsi Alpid vaadatuna Šveitsi Juurast 2010. aasta detsembris
Alpid hõlmavad 60% Šveitsi kogupindalast (41 285 km²), tehes sellest ühe kõige alpilisema riigi. Vaatamata tõsiasjale, et Šveits hõlmab vaid 14% Alpide kogupindalast (192 753 km²), asub 48 82-st Alpi neljatuhandelisest tipust Šveitsi Alpides ja praktiliselt kõik ülejäänud 34 asuvad kuni 20 km kaugusel riigi piirist.
Šveitsi Alpide liustikud hõlmavad 1220 km² (3% Šveitsi territooriumist), mis moodustab 44% Alpide liustike kogupindalast (2800 km²).
Šveitsi Alpid asuvad Šveitsi platoost lõunas ja riigi lõunapiirist põhjas. Alpide ja platoo vaheline piir kulgeb Veveyst Genfi järve kaldal Rorschachini Bodeni järve kaldal, möödudes Thuni ja Luzerni linnade lähedalt. Šveitsi täpselt määratlemata piirkondi, mis asuvad Alpide veerel, eriti neid, mis asuvad põhjaküljel, nimetatakse Šveitsi Eel-Alpideks (prantsuse: Préalpes, saksa Voralpen, itaalia Prealpi). Šveitsi Eel-Alpid koosnevad peamiselt lubjakivist ja need ei ületa üldiselt kõrgust 2500 m.
Mäestikud
Alpid jagunevad tavaliselt kaheks peamiseks osaks, Lääne-Alpideks ja Ida-Alpideks, mille piir on piki Reini Bodeni järvest Splügeni kuruni. Läänepoolsed mäestikud hõlmavad suurema osa Šveitsist, samas palu arvukamad idapoolsed mäestikud on palju väiksemad ja asuvad kõik Graubündeni kantonis. Viimane on osa Kesk-Ida-Alpidest, välja arvatud Ortleri Alpid, mis kuuluvad Lõuna-Lubjakivialpidesse. Penniini, Berni ja Bernina mäestikud on riigi kõrgeimad mäestikud, need sisaldavad vastavalt 38, 9 ja 1 üle 4000 m tippu. Madalaim mäestik on Appenzelli Alpid, mis ulatub kuni 2500 m kõrguseni.
thumb|200px|Šveitsi Alpide lääneosa kaart
Ida-Alpid
thumb|200px|Šveitsi Alpide idaosa kaart
Jõed
thumb|right|[[Ruinaulta|Reini kuristik Graubündenis]]
Šveitsi Alpide põhjakülge kuivendavad Rhône, Rein ja Inn (mis on Doonau vesikonna osa), lõunakülge aga peamiselt Ticino (Po vesikond). Põhjapoolsed jõed voolavad Vahemerre, Põhjamerre ja Musta merre, lõunapoolne Po voolab Aadria merre. Suurimad kolmikvalgalad Alpides asuvad riigi piires, need on: Piz Lunghin, Witenwasserenstock ja Monte Forcola. Witenwasserenstocki ja Piz Lunghini vahelt kulgeb Euroopa veelahe, mis eraldab Atlandi ookeani (Põhjameri) ja Vahemere (Aadria ja Must meri) vesikonnad. Euroopa veelahe on ainult osaliselt peaahelikul. Šveits valdab 6% Euroopa mageveest ja mõnikord nimetatakse seda ka "Euroopa veetorniks".
Järved
thumb|right|[[Lac des Dix, Valais]]
Kuna kõrgeimad tammid asuvad Alpide piirkonnas, on paljud suured mägijärved tehislikud ja neid kasutatakse hüdroelektrijaamade veehoidlatena. Mõningaid suuri tehisjärvi võib leida kõrgemal kui 2300 m, kuid looduslikud järved, mis on suuremad kui 1 km², on üldiselt kõrgusel alla 1000 m (välja arvatud Engadini järved, nagu Silsi järv, ja Oeschinen Berni Oberlandis). Madalate kõrguste liustike sulamine võib tekitada uusi järvi, nagu 0,25 km² suurune Triftsee, mis moodustus aastatel 2002–2003.
Liustike sulamise mõjud hüdroenergiale
Šveits on kasutanud seda kliimale üleminekut positiivse võimalusena arendada uusi uuendusi ja muuta riigis energiatootmise viise. Šveits sõltub hüdroelektrienergia kasutamisest lähedalasuvate kogukondade toiteks, kuid kui liustikud sulavad ja lõpetavad külmumise, lakkab sulamisest tekkiv energia olemast. Teadlased on hinnanud, kuidas topograafia muutub, kui liustikud hakkavad vähenema, ning uurivad sügavamalt võimalikke ehituskulusid, energiatootmist ja tulevasi probleeme, mis neil uute arengutega võivad tekkida. Šveits on üks paljudest riikidest, mis peavad kliimamuutustele reageerides hakkama mõtlema energiatootmise tulevikule. Šveits sillutab teed uuele innovatsioonilainele ja loomingulisele probleemide lahendamisele, mida ülejäänud maailm lõpuks järgima peab.
Maapinna kõrgus
Järgnev tabel näitab üle 2000 m ja 3000 m kõrgust pindala ning vastavat osakaalu iga kantoni kogupindalast, mille kõrgeim punkt on üle 2000 m.
Liustiku muutuste jälgimine aja jooksul
PERMOS (Šveitsi igikeltsa seirevõrgustik) on operatiivseire teenus, mille peamine eesmärk on luua pikaajaline teaduslik dokumentatsioon Šveitsi Alpide igikeltsa muutuste kohta. Alpide praeguste olude täpseks esitamiseks registreerib võrk igikeltsa temperatuuri ja puuraukude termilisi muutusi, lumikatte põhja temperatuuri, maapinna temperatuuri ja lumikatte arengut. Lisaks teeb võrk perioodiliselt õhupilte valitud piirkondadest. Need seirestrateegiad arenevad edasi, kuna aja jooksul registreeritakse uusi uuringuid ja andmeid.
Geoloogia
thumb|[[Lauterbrunneni org Berni Alpides, sügav U-kujuline org, mis tekkis liustike erosiooni tagajärjel]]
Suurte tektooniliste üksuste koosseis peegeldab Alpide tekkimise ajalugu. Kivimid helveetsia vööndist (põhja pool) ja austroalpiinsest kattest (Lõuna-Alpid; lõuna pool) pärinevad vastavalt Euroopa ja Aafrika mandrilt. Penninikumi kivimid kuuluvad endisele Briançoni mikromandri ja Tethyse ookeani alale. Viimase sulgemine subduktsiooni teel Aafrika laama alla (Piemonte ookean esiteks ja Valais' ookean hiljem) eelnes kahe laama kokkupõrkele ja niinimetatud alpi orogeneesile. Peamine kerkemurrang Glaruse Alpide idaosas annab nähtava näite mäetekke protsessidest ja kuulutati seetõttu UNESCO maailmapärandiks. Teine hea näide annab Alpsteini piirkonna koos mitme nähtava helveetsia vööndi materjali üleskerkega.
Mõningate eranditega on Rhône'ist ja Reinist põhja pool asuvad Alpid helveetsia vööndi osa ja lõunapoolsed on Penninikumi osa. Austroalpiinne vöönd puudutab peaaegu ainult Ida-Alpe, välja arvatud Matterhorn.
Viimased jäätumised muutsid Šveitsi maastikku oluliselt. Paljud Šveitsi Alpide orud on jääaja erosiooni tõttu U-kujulised. Würmi jäätumise suurima ulatuse ajal (18 000 aastat tagasi) katsid liustikud täielikult Šveitsi platood, enne kui taganesid ja jätsid jäljed ainult kõrgetesse mägipiirkondadesse. Tänapäeval on Aletschi liustik Berni Alpide lääneosas Alpide suurim ja pikim, saavutades maksimaalse sügavuse 900 m Konkordiaplatzil. Koos Fiescheri ja Aare liustikega sai see piirkond 2001. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse. Reini liustiku taandumise tagajärg umbes 10 000 aastat tagasi oli Flimsi kivivool, suurim siiani nähtav maalihe maailmas.
Keskkond ja kliima
Ohustatud liikide kaitsmiseks on mõned alad kaitse alla võetud. Šveitsi rahvuspark Graubündenis loodi 1914. aastal kui esimene alpirahvuspark. Entlebuchi ala määrati 2001. aastal biosfääri kaitsealaks. Suurim kaitseala riigis on 2006. aastal avatud Parc Ela pindalaga 600 km². Jungfrau-Aletschi kaitseala on esimene maailmapärandi paik Alpides.
Kliimavööndid
Kuna temperatuur väheneb kõrgusega (0,56 °C 100 m kohta aasta keskmine), leidub Šveitsi Alpides kolm erinevat kõrguslikku vööndit, millest igaühel on erinev kliima:
thumb|right|Metsapiir rahvuspargis thumb|right|[[Liskamm (4527 m) Gorneri liustiku kohal]]
Subalpiinne vöönd on piirkond, mis asub metsapiirist allpool. See on kõige olulisem piirkond, kuna see on kolmest suurim ning sisaldab peaaegu kõiki inimasustusi ja tootmispiirkondi. Metsad koosnevad peamiselt okaspuutaimedest 1200–1400 m kõrgemal, lehtpuumets on piiratud madalamate kõrgustega. Subalpiinse vööndi ülempiir asub u 1800 m kõrgusel Alpide põhjaküljel ja u 2000 m kõrgusel lõunaküljel. See võib aga mõnes piirkonnas erineda, nagu Appenzelli Alpid (1600 m) või Engadini org (2300 m).
Alpiinne vöönd asub metsapiirist kõrgemal ja on madala keskmise temperatuuri tõttu puudevaba. See sisaldab enamasti rohtu ja väikseid taimi koos mägililledega. Igikeltsapiiri all (u. 2600 m kõrgusel) kasutatakse alpiniite sageli karjamaadena. Mõned külad on endiselt madalamatel kõrgustel nagu Riederalp (1940 m) või Juf (2130 m). Alpiinse vööndi ulatust piirab esimene püsiv lumi, selle kõrgus varieerub suuresti sõltuvalt asukohast (ja orientatsioonist), jääb vahemikku 2800–3200 m.
Liustikuvöönd on püsiva lume ja jää ala. Kui nõlv ei ole liiga järsk, põhjustab see lume kogunemist ja tihenemist, mis muutub jääks. Tekkinud liustik voolab seejärel orust alla ja võib ulatuda kuni 1500 meetrini (Ülemine Grindelwaldi liustik). Seal, kus nõlvad on liiga järsud, koguneb lumi, moodustades üleulatuvaid servaosi, mis liustiku allapoole liikumise tõttu perioodiliselt alla kukuvad ja jäälaviine põhjustavad. Berni Alpid, Penniini Alpid ja Mont Blanci massiiv sisaldavad enamikku Alpide liustikualadest. Nendes piirkondades ei leidu asulaid, välja arvatud uurimisjaamad, näiteks Sphinxi observatoorium.
Liustike sulamise mõju
Ilmastiku muutumise tõttu on oodata, et suved lähevad järjest soojemaks ja kuivemaks ning talved muutuvad niiskemaks. See ilmastiku muutus suurendab tõenäosust, et suuremad vihmasajud ujutavad üle, igikeltsavööndid sulavad, geograafia ja elusloodus muutuvad ning esineb surmavamaid maalihkeid. Lisaks tekivad sagedamini looduslikud ohud, nagu üleujutused, laviinid ja maalihked. Lisaks on liustike algselt pakutav veevarustus vähenemas, mis on problemaatiline energia tootmiseks, põllumajandustavadeks ja muuks inimkasutuseks. Lõpuks seab liustike sulamine majanduse ohtu, sest turismi- ja puhketeenustest saab vähem rahalisi tulusid, mida need liustikud ja ökosüsteemid tavaliselt pakuvad. Kõik need mõjud häirivad läheduses asuvaid kogukondi ja nõuavad ajakohastatud infrastruktuuri ja turvameetmete rakendamist, et vältida massihävingut.
Reisimine ja turism
thumb|right|[[Glacier 3000]] Turism Šveitsi Alpides algas esimeste mäkketõusudega peamistele Alpide tippudele (Jungfrau 1811. aastal, Piz Bernina 1850. aastal, Monte Rosa 1855. aastal, Matterhorn 1856. aastal, Dom 1858. aastal, Weisshorn 1861. aastal) põhiliselt Briti mägironijate poolt, keda saatsid kohalikud teejuhid. Turistidele rajatiste ehitamine algas 19. sajandi keskpaigas hotellide ja mägihüttide ehitamisega (Šveitsi Alpiklubi loomine 1863. aastal) ning mägirongiliinide avamisega (Rigi 1873. aastal, Pilatus 1889. aastal, Gornergrat 1898. aastal). Jungfraubahn avati 1912. aastal; see viib Euroopa kõrgeimalasuva raudteejaama Jungfraujochi juurde.
Suveturism
Šveitsil on 62 000 km pikkune hästi hooldatud radade võrgustik, millest 23 000 km asub mägipiirkondades. Paljud mäed meelitavad ligi palju alpiniste kogu maailmast, eriti neljatuhandelised ja suured põhjaseinad (Eiger, Matterhorn ja Piz Badile). Suured talikuurordid on suviti samuti populaarsed sihtkohad, kuna enamik õhutramme tegutseb aastaringselt, võimaldades matkajatel ja mägironijatel ilma suurema vaevata suurele kõrgusele jõuda. Klein Matterhorn on Euroopa kõrgeim tipp, mida teenindab köisraudtee.
Talveturism
Suusatamise ja muude talispordialade peamised sihtkohad asuvad Valais's, Berni Oberlandis ja Graubündenis. Mõni küla on autovaba ja sinna pääseb ainult ühistranspordiga, nagu Riederalp ja Bettmeralp. Zermattis ja Saas-Fees on mõlemas suvised suusapiirkonnad. Suusahooaeg algab juba novembrist ja kestab mai lõpuni; kuid enamik Šveitsi suusakuurorte kaldub avama detsembris ja sulgema aprillis. Külastatavuse järgi populaarsemad kohad on
thumb|Kodanike tugeva poliitilise tahte tõttu jääb Zermatt autovabaks ja säilitab suure osa oma algsest iseloomust
Teised olulised sihtkohad piirkondlikul tasandil on Engelberg-Titlis ja Skiarena Andermatt-Sedrun koos Andermatti ja Sedruniga, Leysin-Les Mosses, Villars-sur-Ollon, Les Diablerets-Glacier 3000, Leukerbad, Savognin, Scuol, Obersaxen, Breil/Brigels, Meiringen – Hasliberg, Sörenberg, Klewenalp koos Beckenriedi ja Emmetteniga, Melchsee-Frutt, Flumserberg ja Pizol, Toggenburg koos Wildhausiga – Unterwasser – Alt St. Johann, Hoch-Ybrig ja Stoos, Braunwald ja Elm, Airolo ja Bosco/Gurin ja paljud teised.
Esimene inimene, kes Šveitsis Grindelwaldis suusatas, oli inglane Gerald Fox (kes elas Tone Dale majas), kes pani 1881. aastal oma hotelli magamistoas suusad jalga ja jalutas läbi hotelli baari nõlvadele.
Lumetegevused
Mõned populaarsemad sporditegevused:
Kliimamuutus
Kliimamuutus mõjutab Euroopa Alpide turismi looduslike ohtude suureneva arvu ja intensiivsuse tõttu ning seab ohtu turismisihtkohtade ligipääsetavuse ja infrastruktuuri. Sulavad liustikud mõjutavad Alpide maastiku atraktiivsust, talvise temperatuuri tõusu tõttu lüheneb suusahooaeg ja need kliimamuutused piiravad toodetud lumikatte hulka. Kõik need kliima- ja geograafilised tegurid toovad kaasa väiksema külastajate arvu ja tulude vähenemise, millel võib olla tugev majanduslik mõju talvisele turismile. Nendele muutustele reageerides on Šveits pöördunud kunstlume tootmise poole, et see vastaks nõudlusele nende turismisihtkohtade järele ning säilitaks majanduse struktuuri ja heaolu.
Transport
thumb|right|[[Glacier Express Landwasseri viaduktil, Albula Alpid]] thumb|right|[[Lötschbergi raudtee]]
Šveitsi Alpidel ja Šveitsil on ulatuslik transpordivõrk. Praktiliselt igasse mägikülla pääseb ühistranspordiga, kas rongi, bussi, funikulööri, köisraudtee või tavaliselt nende kombinatsiooni abil. Sidusalt integreeritud ühistranspordisüsteemi peamised ettevõtted on
Enamik mägipiirkondi on Šveitsi peamistest linnadest ja vastavalt nende lennujaamadest 1–3 tunni kaugusel. Engadin Graubündeni kantonis asub suurtest linnadest 3–6 tunni kaugusel; rongireis ise koos panoraamvaatega Glacier Expressi või Bernina Expressiga on turistide seas populaarne.
Samedani lennujaam Sankt Moritzi lähedal kõrgusel 1704 m on Euroopa kõrgeimal asuv.
Alpide ületamine on riiklikul ja rahvusvahelisel tasandil võtmeküsimus, kuna Euroopa manner on kohati mäestikega jagatud. Alates industrialiseerimise algusest on Šveits parandanud oma transalpiinset võrku; see algas 1882. aastal Gotthardi tunneli ehitamisega, millele 1906. aastal järgnes Simploni tunnel ja 1913. aastal Lötschbergi tunnel, ning üsna hiljuti, 2007. aastal, Lötschbergi alustunnel. 57,1 km pikkune Gotthardi alustunnel, maailma pikim raudteetunnel, avati 2016. aastal ja pakub otsest tasast rööpaühendust läbi Alpide.
Pinnavormide nimetused
Mägede ja muude pinnavormide nimetused on esitatud neljas riigikeeles. Allolevas tabelis on toodud kõige sagedamini esinevad nimetused.
Samuti on Šveitsi mägede järgi nime või hüüdnime saanud ka suur osa tippudest väljaspool Alpe, näiteks Wetterhorn Peak Colorados või Matterhorn Peak Californias.
Baltoro liustiku ja Godwin-Austeni liustiku ühinemiskoht Karakorami mäestikus K2-st lõunas sai Euroopa uurijate poolt nime Konkordiaplatz.
Vaata ka
thumb|150px|Alpid on Šveitsi 50-frangisel rahatähel alates 2016. aastast
Liiva raamatukogu
pisi|Liiva raamatukogu Liiva raamatukogu on raamatukogu Saare maakonnas Muhu vallas Liiva külas. Üks kahest raamatukogust Muhu saarel (teine on Hellamaa raamatukogu).
Liiva raamatukogu asutamisaastaks loetakse aastat 1910, mil asutati Muhu-Suurevalla raamatukogu. 1926. aastal nimetati raamatukogu ümber Piiri raamatukoguks. Piiri raamatukogu on asunud tolleaegse Piiri algkooli hoones, Piiri vanas vallamajas, 'Ühenduse' kolhoosi kontori majas, Viira küla Kuusikul. 1991. aastal nimetati Piiri raamatukogu ümber Liiva raamatukoguks ja 1994. aastal koliti raamatukogu Viira külast praegustesse ruumidesse Liiva külla, mis asuvad Muhu Lasteaia hoones. Raamatukogu juhataja on Marie Saarkoppel.
Dąbie
Dąbie (saksa Dabie, 1940–1945 Eichstädt (Wartheland)) on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Koło maakonnas, Dąbie valla halduskeskus. Dąbie asub Kołost umbes 17 km kagus.
Dąbiet on esmamainitud 1232. aastal, linnaõigused sai 1423. aastal.
Speaking from Ignorance: Not Agreeing with Others We Believe Are Correct
Ignoreerides tõde (Speaking From Ignorance) – mittenõustumine, kuigi usutakse, et teiste seisukoht on õige on Bert H. Hodgesi, Benjamin R. Meagheri, Daniel J. Nortoni, Ryan McBaini ja Ariane Sroubeki sotsiaalpsühholoogia alane uurimus, mis ilmus ajakirjas Journal of Personality and Social Psychology, 2014, kd 106, nr 2, lk 218–234.
Sandla raamatukogu
Sandla raamatukogu on raamatukogu Saare maakonnas Saaremaa vallas Sandla külas.
Raamatukogu juhataja on Marju Pulk.
Päri paemurd
Päri paemurd on endine paemurd Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Päri külas.
Speaking from Ignorance: Not Agreeing with Others We Believe Are Correct
Sissejuhatus
Artiklis püstitatakse küsimus, kuidas inimesed toimivad olukorras, kus neil tuleb vestelda teemal, millest kaasvestlejad nende arvates rohkem teavad (näiteks teised näevad midagi, midagi inimene ei näe, kuid kirjeldavad, mida nad näevad): kas nad püüavad oma peaga kaasa rääkida või lihtsalt kordavad, mida teised ees räägivad. Olukord laieneb ka teistele tegevustele peale rääkimise. Kui inimesel ei ole infot või see pole ühemõtteline, siis ainus mõistlik lahendus tundub olevat konformism. Juhindumine asjatundjatest on üks kultuurilise evolutsiooni alustaladest ) Sellega nõustuvad peaaegu kõik sotsiaalpsühholoogia teooriad, eriti sotsiaalse mõju teooriad. Sellise käitumise kaks kõige mõjuvamat põhjendit arvatakse olevat, et: 1) inimesed tahavad, et neil oleks õigus, ja 2) inimesed tahavad olla aktsepteeritud ja meeldida.
Päri paemurd
Paemurrus olev esinduslik paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Paljand on Adavere lademe ja Rumba kihistu neostratotüüp.
Speaking from Ignorance: Not Agreeing with Others We Believe Are Correct
Sissejuhatus
Autorid peavad ülalkirjeldatud olukorda, mida nad nimetavad teadmatuna rääkimiseks (speaking-from-ignorance), tunduvalt keerulisemaks, ning ennustasid, et teadmatuna rääkijad otsustavad sageli teadjamate õigete vastustega mitte nõustuda, sest nad tahavad teha koostööd ning väärtustavad tõde, solidaarsust ja usaldust. See hüpotees tuleneb väärtuste pragmaatika teooriast, mis aitab seletada Solomon Aschi tuntud uurimuste tulemusi. Sellise käitumise tagamaad on sarnased põhjenditega, miks vahel nõustutakse valede vastustega Aschi olukorras.
Metoodika
Kõigis kolmes eksperimendis osalesid Austraalia ühe ülikooli bakalaureuseastme tudengid. Eksperimendis osalejad paigutati ruumi istuma nii, et nad näeksid erinevalt kauguselt ja erineva nurga alt ekraani, kuhu eksperimendi käigus projitseeriti sõnu ning paluti neid osalejatel kindlas järjekorras nimetada. Kusjuures osalejad teadsid, et teatud istekohtadelt ei näe vastust kas üldse või vähemasti mitte sama hästi, kui teistelt positsioonidelt.
Uurimistöö käigus viidi läbi kolm eksperimenti. Neist 1a ja 1b olid ettevalmistavad, uurides kas SFI- efekt eksisteerib või mitte. Teises eksperimendis andsid osalejad vastuseid nii teadja kui ignoreerija positsioonilt. Selline manipulatsioon võimaldas selgemini uurida SFI efekti ja hinnata, kas on tõendeid väärtuspõhise pragmaatika kohta. Lisaks andis see alternatiivseid tingimusi SFI mõju testimiseks (reaktiivsus, teiste jäljendamine jne). Kolmandas katses õhutati osalejaid  ausalt kirjeldama, kuidas kujunes mittenõusolek,  nagu ennustas väärtuste- pragmaatika teooria.
Nähtuse avaldumine muudes valdkondades
Kuigi on eeldatud, et keele eesmärgiks on jõuda vestluses nõustumiseni, siis samas ei leiaks vestlus üleüldse aset, kui inimesed alati üksteisega nõustuksid. Seega mittenõustumine suunab küsimustele ning tõe otsimisele. Teistega kasuliku vestluse saavutamine sisaldab rohkemat, kui vaid teiste arvamuse usaldamine ning nende alati nõustumine (või vaiki olemine), isegi juhul kui ollakse mitteteadja positsioonil. Ja kuigi vahel võib jääda nö narripositsiooni, siis teise soov uurida mittenõustuja ignorantsuse tagamaid saab usalduse aktiks, näidates üles huvi kas inimese enda või arutletud teema kohta. Või kui vaadata kaugemale, siis mittenõustumine eksperdiga või küsides mitteteadlikke küsimusi võib näidata, et usutakse seda, et tulevikus ollakse antud teemal paremini informeeritud. Nähtus on kaudselt seotud Aschi konformsuse eksperimendiga, kus ilmselgetes tingimustes nõustutakse grupi ehk enamuse vale arvamusega.
Valga Issidori peakirik
Valga Issidori peakirik on Valgas aadressil Pargi tänav 1a asuv õigeusu kirik. Kirik on nimetatud Tartu preestermärtri Issidori järgi.
Kirikut kasutab Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Valga Issidori peakiriku kogudus.
Kolmkümmend kuus luulepühakut
Kolmkümmend kuus luulepühakut (jaapani keeles 三十六歌仙 Sanjūrokkasen) on jaapani luuletaja ja luulekriitiku Fujiwara no Kintō koostatud loend Asuka, Nara ja Heiani perioodidel elanud Jaapani parimatest waka-luuletajatest. Nende hulgas on kolmkümmend üks meest ja viis naist.
Valga Issidori peakirik
Ajalugu
Kirik ehitati aastatel 1897–1898 ja pühitseti sisse 1898. Hoone arhitekt on Vladimir Lunski. Kirik oli algselt mõeldud linna venelastest ja lätlastest õigeusklike kogudusele, ent kui õigeusklike eestlaste koguduse kasutada olnud Valga Püha Nikolai Imetegija kirik Vabaduse ja Kuperjanovi tänava ristumiskoha lähedal 1913. aastal maha põles, hakkas Valga Püha Nikolai kogudus ka seda kirikut kasutama ja 1923. aastal sai kirik peakiriku staatuse. 1993. aastal kogudus lõhenes ja venekeelne koguduseosa lahkus ning ehitas oma pühakojaks ümber endise Valga raudteelaste klubi.
Kolmkümmend kuus luulepühakut
Alates 11. sajandist muutus loendisse kuuluvate luuletajate kujutamine populaarseks jaapani kunstnike seas.
Tengil
Tengil on tegelane Astrid Lindgreni raamatus „Vennad Lõvisüdamed“. Ta on pärit Karmanjakast, mis asub üleval Ürgmägede mägedes, mööda mida voolab Ürgjõgede jõgi. Tengil on türann ei taha lasta inimestele elada orgudes nii, nagu nad elavad ja talle meeldib laastada kõike, mis ta teele jääb. Lisaks sellele on Tengilil vaja ka orje, eelkõige vallutamatu kindluse ehitamiseks. Ükski sellele tööle valitud meestest pole eluga tagasi tulnud. Hirmutamiseks ja tapmiseks on tal olemas Katla – tänu sõjasarvele temale alluv draakon. Tengilil on kuldne lodi ja must täkk kuldsete ratsmete ja kuldse sadulaga. Tal on kurjad silmad ning Kibuvitsaorgu külastades kandis ta veripunaseid rõivaid ning veripunane oli ka ta kiivritutt.
Voprossõ Literaturõ
Voprossõ Literaturõ (vene keeles Вопросы литературы 'kirjandusküsimused') on Venemaa teadusajakiri, mis avaldab artikleid kirjandusteooriast ja -ajaloost. Ajakirja annab välja fond "Литературная критика". Ajakirja peatoimetaja on Igor Šaitanov.
Ajakiri ilmub alates aprillist 1957 Moskvas.
Ajakirja tiraaž on 2400 eksemplari.
Hõbeda allikas
Hõbeda allikas on allikas Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Hõbeda külas Allika talu alal. Allikas on tunnistatud ürglooduse objektiks.
Menetlus
Menetlus on kindlas järjekorras tehtavad õiguslikud toimingud mingi küsimuse lahendamiseks.
Orüks
Orüks (Oryx) on nelja antiloobiliiki hõlmav perekond.
Mõrv golfiväljakul
"Mõrv golfiväljakul" on Agatha Christie 1923. aastal avaldatud kriminaalromaan, milles astuvad üles Hercule Poirot ja Arthur Hastings.
Orüks
Kolm neist esinevad Aafrika kuivadel aladel ning üks Araabia poolsaarel. Orüksite karvkate on kahvatu, tumedamate triipudega peapiirkonnas ning jalgadel, ning nende sarved on pikad ja sirged. Erandiks on mõõksarv-orüks (Oryx dammah), kelle sarved on kaarjad ning kelle karvkattel puuduvad tumedad triibud, välja arvatud aimatavalt tumedamad laigud peapiirkonnas.
Mõrv golfiväljakul
Jutustuse sündmused toimuvad Prantsusmaal. Seal kohtab kapten Hastings Dulcie Duveeni, kellega hiljem abiellub.
Karpoši mäss
Karpoši mäss (ka Karpoši ülestõus) oli Osmanite Riigi vastane kristlaste ülestõus Kesk-Balkanil oktoobris 1689. Mässu juht Karpoš sündis Osmanite Vardari Makedoonias (tänapäeva Põhja-Makedoonias), ilmselt Vojniki külas, mis tänapäeval jääb Staro Nagoričane omavalitsuse aladele, Kumanovo linna lähistele. Tema sünninimi oli Petar ning ta põgenes juba noorena Valahhiasse, kus töötas kaevurina. Vanemana kolis ta Rodope mägedesse Dospati linna (tänapäeva Kreeka-Bulgaaria piiril), kus temast sai kurikuulus haidukk. Kui Saksa-Rooma Riigi sõjavägi Osmanite Balkanile tungis, asus Karpoš elama tänapäeva Bulgaaria-Serbia piirile Trani lähistele, kus ta alustas Osmanite keskvõimu vastase tegevusega.
Eellugu
Aastal 1683 moodustasid Saksa-Rooma Riik, Poola ja Veneetsia Osmanite-vastaseks sõjaks Püha Liiga. Hiljem liitus sellega ka Venemaa. Aastal 1683 sai Osmanite Riik Viini lahingus lüüa ning oli sunnitud Kesk-Euroopast taganema. Osmanite Riigi ebastabiilsus Balkani poolsaarel andis ruumi rahva rahulolematusele, eriti pingeline oli olukord Üsküpis (Skopjes) ja Nişis (Nišis), kust Karpoši mäss ka alguse sai. Oktoobris lõpus 1689 jõudsid Püha Liiga Austria väed, mida juhtis kindral Enea Silvio Piccolomini, Üsküpi tasandikule, kus kohalikud neid rõõmuga tervitasid. Piccolomini väed süütasid 26. oktoobril 1689 Skopje. Tulekahju kestis kaks päeva ning enamik linnast hävis. Ajaloolased ei ole Piccolomini kavatsustes kindlad, ilmselt süütas ta linna, kuna teadis, et ei ole võimeline Austriast nii kaugel asuvaid alasid niikuinii kontrollima, kuid võimalik on ka, et ta tegi seda mõne haiguse leviku peatamiseks.
Ülestõus
pisi|Karpoši mälestusmärk [[Skopjes]] Mäss puhkes oktoobris 1689 Köstendili (Kyustendili), Şehirköy (Piroti) ja Üsküpi (Skopje) vahelistel aladel. Türgi ajaloolase Silahdar Findiklili Mehmed Agha järgi oli mässu juht Karpoš Dospati ümbrusest pärit vojevood või haidukk. Mässulised olid suvel olnud rahulikud, kuna lootsid Austriast abi saada, kuid sügisel tõusid vojnukid Osmanite võimu vastu Põhja-Traakias Filibes (Plovdivis) ja Pazarcıkis (Pazardžikis) üles. Türklased olid Karpoši nimatanud Sofya (Sofia), Köprülü (Velesi), Doyrani (Dojrani), Köstendili (Kyustendili) ja Nevrokopi (Gotse Deltševi) mässulisi maha suruma, kuid ta asus vastupanuliikumise poolele üle. Karpoš vallutas Osmanite käest Eğri Palanka (Kriva Palanka) linna ning tegi sellest enda ülestõusu keskuse. Ei ole teada, kas austerlased aitasid ülestõusnuid. Karpoši nimetati Kumanovo kuningaks, selle tiitli andis talle Saksa-Rooma keiser Leopold I, kes saatis talle tunnustuse märgiks ka ehitud kiivri.
Mahasurumine
Mässuliste olukord halvenes poliitilistest ja sõjalistest suunamuutustest tingitult kiiresti. Osmanitürgi võimud tungisid piirkonda, surusid mässu maha ning ajasid Austria väed enda territooriumilt välja. Osmanid said selleks abi Krimmi khaanilt Selim I Gerailt.
Osmanite sõjanõukogu kogunes Sofias 14. novembril 1689 ning otsustas mässulistele peale tungida läbi Kyustendili, kuid enne seda tuli tagasi vallutada Kriva Palanka. Kui mässulised Osmanite plaanidest teada said, otsustasid nad Kriva Palanka maha põletada ning seadsid enda uue keskuse üles Kumanovos. Nad jõudsid end vaevalt osmanitürklaste ja tatarlaste pealetungiks ette valmistada. Mässulised olid suures arvulises vähemuses ning said kiiresti lüüa. Pealetungi käigus langesid neist paljud, k.a Karpoš, vangi. Pealetungi nimetati teiseks Kumanovo lahinguks.
Pärast lahingut hukati kõik mässulised, kes koostööd ei teinud. Karpoš jäeti koos paljude teistega vangi. Pärast Kumanovo vallutamist liikusid Osmanid koos vangidega Skopjesse, kus nad Karpoši ja teised hukkasid. Arvatavasti suri Karpoš Skopje ajaloolisel Kivisillal.
Tagajärjed
Lahingutes ellujäänud mässulised olid sunnitud surmanuhtluse vältimiseks riigist põgenema. Paljud põgenesid põhja, üle Sava ja Doonau jõgede.
Pärand
pisi|Karpoši mälestustahvel [[Skopjes]] Üks Skopje kümnest omavalitsusest, Karpoši omavalitsus, on nimetatud Karpoši järgi.
Teise maailmasõja ajal Jugoslaavia kommunistide ja Makedoonia Partisanide ridades võidelnud Hristijan Todorovski Karpoš võttis enda pseudonüümi Karpošilt.
Skopjes on Kivisilla, Karpoši tõenäolise surmapaiga juures Karpoši väljak, mille lähedal on temale pühendatud mälestustahvel ja -märk.
Antarktise Ida-Shetlandi saarestiku Snow Islandil on Karposh Point, mis on samuti Karpoši järgi nimetatud.
Hindrek Riikoja
Hindrek Riikoja (sündinud 11. märtsil 1980) on eesti ajakirjanik, Maalehe peatoimetaja.
Hindrek Riikoja töötas aastatel 1997–2000 uudisteagentuuri BNS siseuudiste reporterina, 2000–2008 Postimehes majandustoimetuse reporterina, majandustoimetuse juhatajana ning ajakirja Otsustaja vastutava toimetajana.
2009–2011 oli Hindrek Riikoja ametis põllumajandusministeeriumis.
2011. aastast töötas ta 9 aastat Kuku Raadio peatoimetajana. 1. detsembril 2020 sai temast Maalehe peatoimetaja.
Eduard Stavõtskõi
pisi|Eduard Stavõtskõi Eduard Stavõtskõi (Едуард Анатолійович Ставицький; sündinud 4. oktoobril 1972 Lebedõnis Sumõ oblastis) on Ukraina poliitik ja riigiteenistuja, energeetika- ja söetööstuse minister 24. detsembrist 2012 kuni 27. veebruarini 2014. Žõtomõri oblastiraada 6. koosseisu liige (2010. aastast).
2014. aasta 21. märtsil leidsid õiguskaitseorganid Stavõtskõiga seotud ruumide läbiotsimisel 42 kilo kulda ja paar miljonit dollarit.
Torgu raamatukogu
Torgu raamatukogu on raamatukogu Saare maakonnas Saaremaa vallas Iide külas. Raamatukogu juhataja on Estra Kullamaa.
Illi allikad
Illi allikad on allikad Võru maakonnas Võru vallas Illi külas. Allikad on tunnistatud ürglooduse objektiks.
Stalker (auhind)
Stalker on Eesti Ulmeühingu aastaauhind, mis on saanud nime Andrei Tarkovski kultusfilmi "Stalker" järgi.
Illi allikad
Allikad toidavad Raudoja.
Torgu raamatukogu
Raamatukogu loeb oma asutamise ajaks 1919. aastat.
Stalker (auhind)
Eesti autoreist on auhinna enim kordi võitnud Indrek Hargla, samas arvestuses on teisel kohal Veiko Belials, ja kolmandal Maniakkide Tänav (viimase kahe autori mitmed võidutööd on kirjutatud koos Joel Jansiga).
Välisautoreist on auhinna enim kordi võitnud George R. R. Martin.
Sverre Sigurdsson
Sverre sündis Norra naise pojana. Algul arvati, et tema isa on Fääri mees, kuid hiljem tuli välja, et ta on hoopis Norra kuningriigi valitseja Sigurd II poeg. Kuningas Sverre (Sverre av Norge, vananorrapäraselt Sverrir Unasson (Sigurðarson)) oli birkebeinerite juht ja tema 25 troonil veedetud aastat jätsid Norrale märkimisväärse jälje. Ta pani aluse uuele kuninglikule perekonnale Sverreæten, mis valitses, kuni Norra ja Taani liitusid.
Deltaplaan
right|thumb| Deltakujulise tiivaga lennuvahend vahetult enne liuglemise algust pisi|A – [[rünkpilv 1 – päikesekiirgusest soojenenud õhk maapinna kohal 2 – ümbritsevast õhust soojem õhk tõuseb 3 – jahenenud õhk laskub (konvektiivliikumine)]]
Sverre Sigurdsson
Perekond
Alates 1176. aastast elas Sverre koos Fääri naisega, kes võis olla Astrid Roesdatter. Neil sündis abieluväline poeg Haakon III Sverresson (1185–1204). Haakon sai Norra kuningaks peale oma isa Sverret.
Deltaplaan
Deltaplaani piloot stardib enamasti jalgadelt. Enamik tänapäeva deltaplaane kujutab endast tiiba, mille kangas on pingule tõmmatud alumiiniumist või süsinikkiust raamile. Piloot on kinnitatud rakmetesse, mis on omakorda kinnitatud tiiva külge. Piloot juhib tiiba, suunates keharaskuse vastassuunas kolmnurksele juhtraamile ehk trapetsile. Tänapäeva deltaplaanidel kasutatakse vahel ka lennukitelt pärinevaid tiivapindade juhtimissüsteeme.
Lohe Katla
Katla on koletis Astrid Lindgreni raamatus „Vennad Lõvisüdamed“. Ta on ürgaegadest tulnud lohe. Arvatakse, et ta tuli välja Katla koopast, kus ta oli musttuhat aastat maganud ning ärgates roomas ta Tengili lossi juurde, puhudes surmavat tuld igaühele, kes talle ette juhtus. Katla kardab aga Tengili sõjasarve hüüdu ning kui Tengil seda puhub, kuulab ta pimesi mehe sõna. Tengil hoiab teda kullast keti otsas ühes uues koopas Karmi kose lähedal. Katla vastu pole relvi olemas, teda ei saa tappa teisiti kui näljaga ning üksainus tema väike tulekeel on küllaldane, et halvata ja surmata keda tahes.
Sverre Sigurdsson
Perekond
Mainitud on ka Sverre ja Astridi vanimaid tütreid ning noorimat poega. Tütar Ingeborg sündis 1184. aastal ning Cecilie sündis u 1189. aastal. Noorim poeg Erling sündis u 1190. aastal.
Valjala raamatukogu
Valjala raamatukogu on raamatukogu Saare maakonnas Saaremaa vallas Valjala asulas. Raamatukogu juhataja on Tiia Lätt.
Sverre Sigurdsson
Perekond
1185. aastal abiellus kuningas Sverre Margrete Eriksdatteriga, kes suri 1209. aastal. Margrete Eriksdatter oli Rootsi kuningriigi valitseja Erik Püha tütar. Margretel ja Sverrel sündis tütar Kristina/Kristin Sverresdotter, kes suri 1213. aastal.
Valitsusviis
Kuningas Sverre jätkas valitsejana Magnus V jälgedes. Nii palju, kui oli võimalik, korraldas ta suuri poliitilisi kohtumisi. Enne Erik Ivarssoniga tülli minemist hoidis Sverre kiriku ja kuninga vahelisi suhteid ning alles jäi ka nendevaheline seadusandlus, mis oli iseloomulik olnud Magnus V ja peapiiskop Eysteini suhetele. Uue kohaliku haldussüsteemi (sýslumenn) alge moodustasid kuninglikud ametnikud juba varem, kuid Sverre jätkas süsteemi laiendamist. Ta lisas ka uuenduse, nimetades ametisse kuninglikud advokaadid, kelle ülesandeks oli kohtute õigussüsteemi toetamine ja juhendamine. Kuningas Sverre oli uuendusmeelne ka sõjapidamises, nii strateegilises kui ka tehnilises küsimuses. Ta püstitas esimesed kivist tugipunktid Trondheimi ja Bergenisse, samuti ehitas ta suuremaid sõjalaevu. Sverre pikaaegne võitlus fraktsioonidega, kuhu kuulus enamik lendir menne’e, viis suure verevalamiseni riigi tähtsaimate perekondade vahel. Hiljem muutus poliitilise organisatsiooni arenemise seisukohalt oluliseks tõsiasi, et birkebeinerite hirdi kuulusid pigem need mehed, kes esindasid teenistusaristokraatiat varasema ilmaliku aristokraatia asemel.
Valitsusaeg
1177. aastaks oli Sverrest saanud birkebeinerite juht. Birkebeinerid olid aga ametisoleva valitseja Magnus V rivaalid. Sverre alistas Magnuse 1179. aastal. Selleks ajaks olid võitlused muutunud juba kodusõjaks. Sverre sai Norra ainukuningaks 1184. aastal, kui tema väed alistasid ja tapsid Magnus V. Kui eksiilis viibinud piiskop Eystein Erlendsson naasis, Magnus V toetaja, sõlmis kuningas Sverre temaga rahu. Sverre soovis õigust valida peapiiskoppi ja vähendada peapiiskopi isiklikke relvajõude. Erik Ivarsson, Eysteini järglane, keeldus selle peale Sverre kroonimisest ning põgenes koos paljude teiste piiskoppidega Taani. Teised piiskopid kroonisid Sverre 1194. aastal kuningaks. 1198. aastal üritas paavst Innocentius III nii kuningat kui ka teisi paavste valitsusest kõrvaldada. Kuid kuningas Sverre sõdis edasi. 1196. aastal ühendas Oslo piiskop Nikolas Arnesson jõud paguluses viibiva peapiiskop Erik Ivarssoniga ning naasis laevastikuga Norrasse, põhjustades Crosieri sõja. Crosier oli rühmitus, mille eesotsas olid usulised ja ilmalikud juhid, kes olid vastu Sverre kiriklikule usule ja haldusreformidele. Nikolas saavutas kontrolli suure osa Ida-Norra üle ning võitis töölisklassi toetuse ja ähvardas tungida Sverre valdusse kuuluva sisemaa territooriumile. 1202. aastaks alistas Sverre Crosieri rühmituse, kus ta ise surma sai. Siiski kodusõda sellega ei lõppenud. Sverre troonipärijaks sai Haakon III (Haakon Sverresson), Sverre abieluväline poeg. Haakon III sõlmis kirikuga rahu, kuid suri paar aastat peale troonile tõusmist.
Sverre kuningasaaga
Kuningas Sverre lasi endast kirjutada kuningasaaga, mis oli tollel ajal täiesti tavaline. Saaga tegevus saab alguse tema noorest east ning lõpeb veidi enne tema surma 1202. aastal. Sverre saaga nagu teisedki kuningasaagad on hagiograafiline, see tähendab, et saaga räägib kuninga elust, selle seikadest ja sõjategevusest (kohati läbi usulise vaatevinkli). Tihtipeale esineb saagades ka kuninga histograafiat. Sverre saaga sisaldab retoorilisi kõnesid, mille on pidanud väidetavalt tema ise. Saaga lõpu poole kirjeldatakse tema moraalseid vooruseid, füüsilist välimust ning käitumise ja sotsiaalsete harjumuste üksikasju. Loole annab vahetu emotsiooni tema autobiograafiline lugu, mida kohtab sellises kirjanduses harva.
Lohe Katla
Katla vaenlane on hiiglaslik lendmadu Karm. Raamatu järgi tavatseti vanasti laps hirmutada lugudega lohest Katla koopas ja lendmaost Karmi koses. Joonatan viskab jõuetus raevus Katlat kiviga ning lohe paiskub tagurpidi Karmi koske. Karm ja Katla surevad mõlemad üksteist rünnates.
Deltaplaan
Spordiala algusaegadel kujutasid lennud endast lühikest allaliuglemist väikeselt künkalt. Tänapäeva deltaplaanid võimaldavad pilootidel lennata tunde, tõusta kerkivate soojade õhuvoolude abil tuhandete meetrite kõrgusele, teha vigurlendu ja lennata sadade kilomeetrite kaugusele.
Eestis kontrollib deltaplaani pilootide lennutegevust Eesti Lennuspordi Föderatsioon.
Kristen Iversen
pisi|Kristen Iversen Kristen Iversen (sündinud 5. märtsil 1958 Des Moinesis Iowa osariigis) on Ameerika Ühendriikide kirjanik, kes kirjutab aimekirjandust, ilukirjandust ja memuaare.
Niko Peleshi
Niko Aleks Peleshi (sündinud 11. novembril 1970) on Albaania poliitik. Ta kuulub Albaania Sotsialistlikku Parteisse.
Niko Peleshi lõpetas Tirana Polütehnilise Ülikooli elektriinsenerina.
Seejärel töötas ta Korçës erasektoris ja oli aastatel 2001–2004 Korçë Kaubandus-Tööstuskoja juhataja. 2004. aasta oktoobris sai ta Korçë maakonna prefektiks.
2005. aastal valiti ta Albaania Sotsialistliku Partei Korçë piirkonna esimeheks. 2007–2013 oli ta Korçë linnapea. Alates 2012. aastast kuulub ta Albaania Sotsialistliku Partei eestseisusse.
2013. aasta septembrist kuni 2017. aasta maini oli ta Albaania asepeaminister. 2017. aasta mais valiti ta Albaania parlamenti. 2017. aasta septembrist kuni 2019. aasta jaanuarini oli ta Albaania põllumajandusminister. Alates 4. jaanuarist 2021 on ta Albaania kaitseminister.
Endriejavase vald
Valla pindala on 145 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1675 inimest. Valla keskus on Endriejavase alev (2011. aastal oli seal 640 elanikku). Vallavanem on Laimutė Šunokienė.
Vallas on järgmised külad.
Monoliitsüsteemid
Monoliitsüsteem on kontekstuaalne mõiste, mida kasutatakse IT süsteemides nii riist- kui ka tarkvara arhitektuuri kontekstis.
Monoliitarhitektuuris täidab monoliitsüsteem kõiki ülesandeid ehk see on vaadeldav ühtse tervikuna.
Näiteks tarkvararakendus, mis koosneb kolmest põhikomponendist: kasutajaliidesest (UI), andmebaasist ja serveri rollist mis töötleb infot. Seega, kuna kõik komponendid on paigutatud kokku ühtseks süsteemiks ning on mõeldud täidetava ülesande täitmiseks, peavad kõik komponendid töötama tervikuna ning kogu süsteemi arhitektuur on vaja mõelda välja otsast lõpuni. Sellest tulenevalt on mõningateks tunnusteks näiteks isoleeritus, algse arenduse lihtsus, kuid hilisem paindumatus, keerukus edasiarendustel ja probleemid süsteemi skaleeritavuses.
Näiteks riistvara korral on monoliitsüsteemis erinevad komponendid integreeritud ühtsesse integraalskeemi.
Sissejuhatus
Sõna "monoliit" on tulnud vanakreeka keelest, kus sõna monos tähendas üksikut ja lithos kivi. Seega sõna monolithos all mõeldi ühe suurt kiviplokki mis etendas tavaliselt kas sammast või monumenti. Peatselt võtsid prantslased kasutusele muganduse monolithe ning inglise keeles hakati kasutama 19. sajandil sõna monolith. Eestis leidis sõna monoliit]] suuremat kasutamist geoloogide seas 1980. aasta lõpus, samuti on mõiste monoliit] tarvitusel [[arheoloogias. Tänaseks kasutatakse ka eelpool kirjeldatud sõna laialdaselt mitmete IT süsteemide kirjeldamisel. Siiski on IT valdkonnas väikene varieeruv käsitletavas kontekstis ning üldisema tähenduse saamiseks, tuleks monoliitsüsteemide kirjeldamisel läheneda arhitektuurilisest lähenemisest.
Monoliitne tarkvaraarhitektuur
Monoliitses IT arhitektuuris on elemendid omavahel tihedalt seotud, mis tähendab, et tegemist on bimodulaarsete süsteemide (agiilsete süsteemide) lähenemisviisi vastandiga. Sellest tulenevalt võiks lihtsustatult öelda, et monoliitnesüsteem koosneb ühest tervikust, mis sisaldab kõiki tööks vajalikke koostisosi. Näiteks monoliitnerakenduse korral on programmide komponendid üksteisega tihedalt sidestatud ja üksteisest sõltuvad ega kasutata lõdvalt sidustatud lähenemist, nii nagu seda tehakse modulaarsete rakenduste korral.
Valesti mõistmine
Võidakse arvata, et monoliitarhitektuur võib sõltuda ühest suurest süsteemist või ühest suurest arendusest ja ühest suurest andmebaasist, kuhu ühendatakse klientseadmeid. Tegelikult monoliitsüsteem ei tähenda seda. Monoliitsüsteemides võib olla kasutusel mitu serverit ja ka mitu andmebaasi, kuid nad on kõik ühtse tervikusüsteemi osad.
Monoliitse tarkvarasüsteemi plussid ja miinused
Plussid:
Miinused:
Monoliitse tarkvarasüsteemi tänapäev ja tulevik
Tänaseks on tugev trend mikroteenuste baasil põhinevate arhitektuuride evitamisel ning tihti võrreldakse neid monoliitsüsteemidega. Samuti on väga tugev trend ka monoliitsüsteemide "lahtilammutamisel" mikroteenusteks ning vastandlike seisukohtade võtmisel nende kahe täiesti erineva paradigma vahel. Sellest tulenevalt kasutatakse mõistet "monoliit" üha enam, kui halvustavat väljendit, nii nagu ka seda tehakse ka pärandsüsteemde korral (legacy). Monoliiti tuleks aga pidada arhitektuuriliseks stiiliks ja arendus mustriks. Kuna stiilid ja mustrid peavad sobituma vajaduspõhiselt siis on monoliitsüsteemidel olema alati õigustatud koht IT-süsteemide arhitektuuris.
Joséphine de Beauharnais
pisi|Keisrinna Joséphine Joséphine de Beauharnais (neiupõlvenimi Marie-Joséphe-Rose de Tascher de La Pagerie; 23. juuni 1763 – 29. mai 1814) oli keiser Napoleon Bonaparte'i esimene naine ning seega Prantsusmaa esimene keisrinna.
Joséphine'i abielu Napoleoniga oli tema teine abielu, tema esimene abikaasa Alexandre de Beauharnais giljotineeriti ning tema ise pandi Carmes'i vanglasse viis päeva pärast Alexandre'i hukkamist. Tema kaks Alexandre'ga saadud last olid kuninglikule suguvõsale tähtsad. Oma tütre Hortense'i kaudu on ta keiser Napoleon III vanaema. Poja Eugène'i kaudu on ta mitmete Rootsi ja Taani monarhi esiema. Belgia, Norra ja Luksemburgi kuninglikud suguvõsad on samuti tema järglased. Napoleonilt naine lapsi ei saanud, sellepärast lahutas Napoleon 1810. aastal temast ja abiellus Austria Marie Louisega.
Joséphine sai Napoleonilt arvukalt armastuskirju, paljud nendest on säilinud tänapäevani. Tema Malmaison'i palee on tähelepanuväärne selle roosiaia pärast. Joséphine oli rooside kogumisest vaimustatud ning kogus üle maailma erinevaid roosisorte.