cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
David Ferrer
Ta on 2013. aasta alguse seisuga ATP edetabelis viiendal kohal ning Rafael Nadali järel paremuselt teine hispaania meestennisist.
Isiklikku
Ta on 175 cm pikk ja kaalub 73 kg. Ferrer on paremakäeline.
Monroe maakond (Alabama)
Monroe maakond (Monroe County) on maakond Ameerika Ühendriikides Alabama osariigis.
Maakonna halduskeskus on Monroeville.
Ajalugu
Maakond moodustati 1815. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 23 068.
Leo Koobas
Leo (Leonid) Koobas (8. august 1917 Velise vald, Läänemaa – 8. juuli 2007 Toronto, Kanada) oli eesti elektroonik, kes osales Kanada eestlaste ühiskondlikus ja seltskondlikus töös.
Õppis 1937–1943 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Õpingute ajal ühines Leo Koobas Üliõpilasselts Liivikaga, kus ta oli nii juhatuse liige kui ka esimees. Hiljem tegutses ta ajakirja Liivika Uudised toimetajana ja tema sulest ilmus selles üle kuuekümne artikli mitmesugustel teemadel. Põhja-Ameerika vilistlaskoondise liikmena suhtles ta tihedalt ÜS Liivikaga pärast selle tegevuse taastamist. Ta toetas märkimisväärselt Liivika lauliku väljaandmist.
Leo Koobas kuulus kirjastuse Varrak direktoraati, oli Kanada Eestlaste Ajalookomisjoni liige ja üks toimetajaist. Ta oli Tartu Instituudi juures tegutseva dr Endel Aruja poolt 1985. aastal arhiivitöödeks asutatud Bibliograafia Klubi üks asutajaliikmeist.
Pelči (Rudbārži vald)
Pelči on küla (mazciems) Lätis Kuldīga piirkonnas Rudbārži vallas.
Küla asub valla lääneosas maantee A9 ääres Garūdene oja kaldal. Pelči jääb valla keskusest Rudbāržist 6,7, endisest piirkonnakeskusest Skrundast 15,7 ja Riiast 165,7 kilomeetri kaugusele.
Aastal 2005 oli külas 7 elanikku. Aastail 2009–2021 kuulus küla Skrunda piirkonda.
Ciemupe
Ciemupe on küla (lielciems) Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas.
Küla asub valla edelaosas. Ciemupe jääb piirkonna keskusest Ogrest 4 kilomeetri kaugusele.
Külas on piimatööstus ja autoremonditöökoda. Seal on ka rahvamaja.
Külas on Ciemupe raudteepeatus. Seal asuvad Zvejnieku iela, Pionieru iela, Ozolu gatve, Ķiļupe, Daugavas iela, Čabase, Āpši ja Ciemupe bussipeatused ning üks nimetu bussipeatus.
Augstzālīši asulakoht, Daugavieši keskaegne kalmistu ja Čabase asulakoht ning muinaskalmed on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all.
10.–13. sajandini asus Ciemupes liivlaste muinasasula. See omakorda asendas varasema, kiviajast pärineva asulakoha. Sealsed vanimad esemed pärinevad kammkeraamika kultuurist. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Elanikkond
pisi
Eesti Luuleliit
Liit korraldab igal aastal toimuvat võistlust "Luulekevad".
Liit annab välja veebiajakirja Ilmre.
Tomislav Tolušić
pisi|Tomislav Tolušić (2016) Tomislav Tolušić (sündinud 12. veebruaril 1979 Viroviticas) on Horvaatia poliitik, ta kuulub aastast 1997 Horvaatia Demokraatliku Liidu ridadesse. Ta oli 19. oktoobrist 2016 kuni 17. juulini 2019 Horvaatia põllumajandusminister.
Ta sündis aastal 1979 Viroviticas Virovitica-Podravina maakonnas. Pärast keskkooli lõpetamist Viroviticas lõpetas ta aastal 2003 Zagrebi ülikooli õigusteaduskonna.
Isiklikku
Ta on teist korda abielus. Esimesest abielust on tal kaks tütart, teisest abielust on tal poeg.
Helga Jõerüüt
Helga Jõerüüt (aastani 1955 Helga Imelik; 9. mai 1925 Tartu – 27. november 2011 Aa) oli eesti graafik.
Magnetiline sulustamine
Magnetiline sulustamine (inglise magnetic confinement (fusion)) on inertsiaalse sulustamise (inertial confinement (fusion)) kõrval üks kahest põhimeetodist, millega hoida laetud osakesi eemal ümbritsevast keskkonnast ning teha sellega võimalikuks nende energia suhteliselt pikaajaline säilitamine, kasvatamine ja/või suunamine. Magnetilise sulustamise füüsikaliseks aluseks on magnetvälja B poolt laenguga q ning kiirusega v liikuvale osakestele avaldatav Lorentzi jõud
Helga Jõerüüt
Ta sündis Tartus arsti perekonnas, lõpetas 1943 (või 1944?) Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi. Õppis Pallase kunstikoolis skulptuuri professor Anton Starkopfi juhendamisel, Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis maali professor Ado Vabbe juhendamisel. Lõpetas 1951. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi.
Jõerüüdi lähemate Pallase-kaaslaste seas olid temaga samal aastal õpinguid alustanud Lüüdia Vallimäe-Mark, Helju Sarnet Zauram ja Ülo Sooster, aga ka vanemad olijad Valve Janov, Kaja Kärner, Silvia Jõgever ja Lembit Saarts.
Magnetiline sulustamine
Lorentzi jõu mõjul läheb sirgjooneliselt liikunud laetud osake homogeenses magnetväljas üle spiraalsele trajektoorile, mistõttu kaob ära tema vaba liikumine magnetväljaga ristuvas tasandis.
Lokaliseerituse saavutamiseks ka kolmandas ruumimõõtmes on põhimõtteliselt kaks võimalust. Esimene variant on kasutada peegelsulustamist ja suurendada magnetvälja tugevust kahes punktis piki jõujooni, mille tagajärjel tekib nn magnetpudel. Teise paremini toimiva lahenduse pakub toroidsulustamise kontseptsioon, mille käigus antakse magnetväljale toroidisarnane (sõõriku- või sisekummilaadne, vt joonis 5) kuju ning kaotatakse sulustava magneti poolused, kust kaudu laengukandjaid saaksid süsteemist väljuda.
Helga Jõerüüt
Looming
Ta on illustreerinud lasteraamatuid, õpikuid ja ajakirja Täheke.
Magnetiline sulustamine
Magnetilise sulustamise üheks eriliigiks võib veel pidada pintš-sulustamist, mille käigus ei lokaliseerita plasmat mitte kolmemõõtmeliselt, vaid surutakse see pintš-efekti abil peenikeseks plasmajoaks.
Peegelsulustamine
Peegelsulustamise (mirror confinement) aluseks on fakt, et magnetväljaga B ristioleva kiirusosisega vr ringjalt liikuv laengukandja ehk ringlaeng, mille mass on m, omab nii ajas kui ruumis aeglaselt muutuvas magnetväljas jäävat magnetmomenti,
Helga Jõerüüt
Isiklikku
Tema isa Johannes Imelik (1889–1957) oli arst, samuti oli arst tema emapoolne vanaisa Mihkel Ostrov (1863–1940); tema onu Mihkel Ostrov-Laid oli kirikuõpetaja ja sõjaväelane. Vend Olaf Imelik (1923–2014) oli spordifüsioloog, publitsist ja luuletaja.
Ta oli 1955. aastast abielus majandusteadlase Ivar Jõerüüdiga (1927–2000).
Magnetiline sulustamine
Peegelsulustamine
See tähendab, et kui ringlaeng liigub magnetväljas mille tugevus kasvab, siis peab µm jäävuse saavutamiseks kasvama ka tema ristsuunaline kiirus. Kuna aga magnetväli laengukandja kineetilist energiat (väikseid kiirguslikke efekte arvestamata jättes) ei muuda,
peab vr kasvades kahanema magnetväljaga paralleelne kiiruskomponent vp, nagu nähtub ka valemist
pisi|vasakul|Joonis 1. Magnetvälja tugevus kahe magnetpeegliga magnetpudelis. BM, B0 – magnetvälja suurim ja vähim tugevus pisi|Joonis 2. Kaokoonus Seega, kui laeng satub magnetvälja, mille tugevus on joonisel 1 kujutatu sarnane, jääb ta perioodiliselt pendeldama tugevama magnetväljaga alade (magnetpeeglite, joonisel 1 BM) vahele. Seda eeldusel, et osakese magnetmoment µm > KE / BM. Viibides magnetvälja vähima tugevusega piirkonnas, kehtib µm = vr02 / 2B0 ja laengukandja magnetpudelis püsimise tingimuse saab kirjutada kui
Esitades selle võrratuse graafiliselt moodustub nn kaokoonus (loss cone), mida saab kasutada laengu magnetpudelisse jäämise võimalikkuse hindamiseks – osakesed, mille kiirusvektor on suure paralleelkiirusosisega ning jääb seetõttu koonuse sisse, lahkuvad süsteemist, koonusest välja jäänud mitte.
Kaokoonuse olemasolu on põhjuseks, miks peegelsulustamine pole paraku väga efektiivne moodus laengute ruumiliseks lokaliseerimiseks. Nimelt toimuvad reaalsuses osakeste vahel põrked, mistõttu varem või hiljem laengukandja kiirusteruumis kaokoonuse sisse ka satub ja vangistus magnetväljas lõppeb. Kuigi seetõttu ebasobiv termotuumareaktorites plasma sulustamiseks, on magnetpeegli kontseptsioonil siiski oluline roll Maa kaitsmisel kosmilise kiirguse eest.
Peegelsulustumine Maa magnetväljas
pisi|Joonis 3. Laetud osake Maa magnetväljas. 1 – Larmori tiirlemine, 2 – magnetpeegeldumine, 3 – triiv
Tõenäoliselt suurima tähtsusega magnetpudel inimese ja kogu seni teada oleva elu jaoks on emake Maa oma van Alleni kiirgusvööndeid tekitava magnetväljaga. Nimelt on Maa magnetvälja profiil just selline, nagu tarvis magnetpeeglite realiseerimiseks – pooluste juures tugevam, ekvatoriaaltasandis nõrgem. Kui kosmilisest ruumist satub magnetvälja mõju alla laetud osake, mille kiirus ekvatoriaaltasandil viibides jääb väljapoole kaokoonust, jätkub tema liikumine kolmes osas: Mingile jõujoonele vastava kaokoonuse tipunurka ei määra seejuures mitte üksnes magnetvälja tugevuste suhe ekvaatoril ja poolusel, vaid ka atmosfääri tihedus, kuhu laeng oma teekonna kestel satub. Jämedates joontes võib öelda, et kui liikumistee jääb kõrgemale kui ~100 km maapinnast, on atmosfääri ioonide ja neutraalide mõju laengukandjale tühine ja pendeldamine ei sumbu. Allpool 100 km piiri aga kaod järjest suurenevad, mistõttu osakese energia väheneb ja läheb lõpuks atmosfääri koosseisu.
Atmosfääris sumbumise saatus saab varem või hiljem osaks suurele enamusele magnetvälja püütud kosmilistest laengutest, kuna samal põhjusel miks magnetpeegel ei hoia hästi kinni termotuumaplasmat (laengukandjad põrkuvad), ei püsi selles kaua ka kosmiline kiirgus. Lisaks atmosfäärile tegeleb sulustunud laengute neutraliseerimisega suurtes mastaapides läbi geokoroonat tekitava atomaarse vesinikuga toimuva laenguvahetuse ka eksosfäär.
Toroidsulustamine
Toroidsulustamisel (toroidal confinement) antakse laengukandjaid enim mõjutavale magnetväljale toroidjas kuju ning tekitatakse olukord, kus laetud osakesed jäävad liikuma ringjale orbiidile.
pisi|Joonis 4. Toroid (oranž), toroidne suund (sinine), poloidne suund (punane)
Lisaks magnetvälja toroidsele komponendile on toroidsulustamisel oluline, et plasmale mõjuks ka B poloidne osis (suunad, mis joonisel 4 kujutatud vastavalt sinise ja punase noolega). Poloidaalse magnetvälja vajaduse tingib asjaolu, et ilma lisameetmeid rakendamata hakkavad elektronid ja ioonid sõõrjas magnetväljas selle paratamatu ebaühtluse tõttu toroidi sümmeetriatelje sihis eri suundades lahknema. Laengukandjate eristumisel tekib nende vahel elektriväli E, mille suund on risti sulustava magnetvälja B jõujoontega ja põhjustab laengukandjate tiirlemistsentritele ka radiaalsuunalise triivikiiruse
pisi|vasakul|Joonis 5. Positiivne laengukandja elektri- ja magnetväljas
Viimase liikumise tekkimist aitab kvalitatiivses plaanis selgitada joonis 5. Liikudes lõigul a-b mõjub elektriväli E laengule q pidurdavalt, mistõttu selle kiirus saavutab punktis b mingi minimaalse väärtuse vb. Jõudes lõigule b-c hakkab osakese kiirus konstruktiivse E suuna tõttu kasvama kuni saavutab punktis c maksimumi vc. Et osakese trajektoori kõverust määrav Larmori raadius on võrdeline tema kiiruse ristkomponendiga,
siis on vc > vb tõttu ka ρc > ρb ja osake triivib risti nii E kui B-ga. Kirjeldatud lahknemistrende aitab kontrolli all hoida poloidne magnetväli Bp, mis avaldab toroidse kiiruskomponendiga vt laengule q telgsümmeetrilist radiaalsihilist (Lorentzi-)jõudu Fp = q (vt x Bp) (vt joonis 6) ja surub plasma kokku peeneks joaks.
Ajalooliselt esimest korda realiseeriti toroidsulustamine stellaraator-tüüpi seadmetes. Hiljem tehnika arenedes kaldus eelistus üle tokamakidele ning on sellisena püsinud kuni tänapäevani.
Stellaraator
Stellaraatori esimest versiooni esitleti aastal 1951 ning sestpeale on ta üks peamistest plasma sulustamise seadmetest. Sulustamiseks vajaliku magnetvälja nii toroidne kui poloidne osis tekitatakse vaakumkambrit ümbritsevate elektromagnetitega. Võrreldes tokamakiga kaob nii ära suur kuluartikkel elektrivoolu tekitamiseks ja hoidmiseks plasmas, samuti risk, et vool võiks mingil põhjusel katkeda ja seadmele suuri kahjustusi põhjustada. Samas on keerulisema topoloogiaga magnetvälja nii teoreetiline kui eksperimentaalne käsitlemine oluliselt tülikam, samuti komplitseerub magnetite ja energeetiliste sõlmede disain.
Tokamak
Tokamaki põhimõtet esitleti laiemale avalikkusele esimest korda 1968. aastal ning on seni parimaid tulemusi andnud magnetilise sulustamise kontseptsioon.
Sarnaselt stellaraatoriga tekitatakse plasmat sulustava magnetvälja toroidne osis vaakumkambrit ümbritsevate poolide abil. Kuna toimimiseks on tarvis tugevaid magnetvälju, need aga tingivad vajaduse suurte voolude järgi, eelistatakse tänapäeval võimsuskadude vähendamiseks ülijuhtivaid poole. Laetud osakeste trajektooride stabiliseerimiseks kasutatakse pintš-efekti, kui poloidse magnetvälja saamiseks juhitakse läbi plasma tugev elektrivool. Pintš-efekti rakendamine on tokamaki kõige suuremaks põhimõtteliseks eripäraks võrreldes stellaraatoriga.
Kõige käepärasem moodus voolu tekitamiseks oleks see indutseerida muutuva magnetväljaga. Muutuvale magnetväljale panustamine tingiks aga kogu süsteemi impulssrežiimis toimimise vajaduse, mis tooks kaasa mitmeid tehnilisi probleeme, sh materjalide kiirenenud väsimine. Mõnevõrra parem ja praktikas ka rakendatav variant on kasutada kas elektromagnetilist mõjustamist (sarnane mikrolaineahju soojendamisprintsiibiga) või/ja kõrge energiaga neutraalsete (magnetvälja poolt mitte mõjustatavate) aineosakeste juhtimist plasmasse, kus need laengukandjatega põrkudes panevad viimased soovitud suunas liikuma ja muutuvad samal ajal ka ise laengukandjaiks.
Pintš-efekt
Pintšide tööpõhimõtet on hea vaadelda z-pintši näitel, kus läbi plasma lastakse z-telje sihis tugev elektrivool i. Voolu ümber tekib Θ-sihiline (ringjas) magnetväli B, mis avaldab plasmalõiku dl aja dt jooksul läbivale laengule dq = idt telgsümmeetrilist radiaalsihilist (Lorentzi-)jõudu
kus v – laengu dq keskmine liikumiskiirus (joonis 6).
Kui vool on piisavalt tugev ja voolukanal küllalt pikk, kasvab plasma peenikeseks joaks surumise käigus oluliselt selle temperatuur ja rõhk, mistõttu juga muutub ebastabiilseks ning jaguneb väiksemateks juppideks.
Duatlon
pisi|400px|Duatlon: rattasõit ja jooks Duatlon on spordiala, mis koosneb kolmest alast: jooksust, jalgrattasõidust ja jooksust. Neil aladel võisteldakse järjest (ilma pausideta). Duotloniga tegelevaid sportlasi nimetatakse duatleetideks. Duatlon sobib eriti lühikese ja jaheda suvega maadesse ning annab triatleetidele võimaluse võistlushooaega pikendada ajale, kus avaveekogudes ujumine on võimatu. Samuti pakub duatlon võimaluse kaasa teha neil harrastajatel, kellel ujumine ei ole just tugevaim ala.
Ajalugu
Duatlon ehk jooks-ratas-jooks variant triatlonist ilmus esmakordselt 1980ndate keskpaigas biatloni nimetusega. Algusaegadel oli kõige levinum formaat jooks-ratas, millele järgnes jooks-ratas-jooks ja seejärel ratas-jooks formaat, kuid ajapikku hakati keskenduma jooks-ratas-jooks formaadile, mis ongi jäänud püsima tänapäevani. See oli Daniel Honigi, New Yorgi tritloni klubi presidendi idee. Mõte tekkis sellest, et kevadel ja sügisel oli veetemperatuur liiga jahe, et triatloni harrastada. Ta nägi duatlonis eelkõige võimalust pikendada mitmespordi spordialade hooaega. Kiiresti sai aga selgeks, et see sobib hästi ka eraldiseisva spordialana, eriti neile kelle ujumisoskus oli kehv või lausa puudulik. 1990ndate keskpaigas muudeti nimetus "biatlon" "duatloniks", kuna rahvusvaheline triatloni liit tegi avalduse, et triatlon võetaks olümpiamängude kavva. Kuigi jooks-ratas varianti ei olnud plaanis mängude kavva lisada sai selgeks, et vaja on uut nime kuna talvistel olümpia mängudel on biatlonina tuntud murdmaasuusatamine ja täpsuslaskmise mitmesport ning rahvusvaheline biatloni liit ei olnud rahul olukorraga, kus biatlon saaks olla nii talve- kui ka suvemängude kavas. Seega otsustati kreekapärase alguse asemel kasutada ladinapärast ning nimetuseks saigi duatlon.
Võistlusalad ja distantsid
Lastedistants: jooks 1–2 km, jalgrattasõit 4–8 km, jooks 0,5–1 km
Sprindidistants: jooks 5 km, jalgrattasõit 20 km, jooks 2,5 km
Standarddistants: jooks 10 km, jalgrattasõit 40 km, jooks 5 km
Gries
Gries on Austria suuruselt teise linna Grazi V ringkond, mis asub siselinnast üle Muri jõe edelas.
Duatlon
Võistlusalad ja distantsid
Pikk distants: jooks 20 km, jalgrattasõit 80 km, jooks 10 km
Lyophyllum caerulescens
Eestis kasvab Lyophyllum caerulescens haljasaladel, nt seotuna tammega.
Seene viljakeha on mustuv katsudes, lõigates ja vananedes. Eospulbritrükk on valge, kuivades kollakas.
Vyšejšaja liga
Vyšejšaja liga (valgevene keeles Вышэйшая ліга) on Valgevene jalgpalli kõrgeim liiga.
Alates 2016. aastast on liigas mänginud 16 klubi. Aastate jooksul liigasse ühel hooajal kuulunud maksimaalselt 17 klubi (hooajal 1992–93) ja minimaalselt 11 (hooajal 2012). Kõik klubid mängivad hooaja jooksul üksteisega kaks korda läbi. Hooaja lõpus langevad kaks viimast klubi esiliigasse, kõrgliigas 14. koha saanud klubi kohtub üleminekumängus samal hooajal esiliigas kolmanda koha saanud klubiga.
Esimese klubina tuli iseseisvas Valgevene riigi meistriks 1992. aastal Minski Dinamo, mis oli 1990. aastatel kuue tiitliga ka riigi edukaim klubi. Viimasel kahel kümnendil on liigas domineerinud Borissovi FK BATE, mis on võitnud alates 1999. aastast 15 meistrivõistlust. Aastatel 2006–2018 tuli Borissovi FK BATE meistriks 14 hooajal järjest. Kokku on Valgevene meistriks tulnud kaheksa klubi. Valitsev meister on Saligorski Šahtjor, kes tuli 2020. aastal meistriks teist korda.
Praegused klubid
2021. aasta hooajal mängivad liigas järgmised kuusteist klubi:
NGC 6193
pisi|NGC 6193 ja udukogu [[NGC 6188]] NGC 6193 on Altari tähtkujus asuv hajusparv, mis koosneb 27 tähest.
Parv asub Maast 3765 valgusaasta kaugusel ja see on umbes 3 miljonit aastat vana.
Matilde di Canossa
pisi|Matilde di Canossa, fragment maalist Matilde di Canossa (itaalia keeles Matilde, ladina keeles Matilda, Mathilda; märts 1046 Mantova – 24. juuli 1115 Bondeno di Roncore) oli Toscana markkrahvinna, tuntud ka Suure krahvinna ja Toscana Matildena.
Matilde oli investituuritüli ajal paavst Gregorius VII poolel ja oli üks vähestest keskaja naistest, kes tegeles ka sõjapidamisega.
Bellem
Bellem on hollandikeelne asula ja osavald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis Aalteri vallas.
Bellem oli kuni 1977. aastani omaette vald.
Morgani maakond (Alabama)
Morgani maakond (Morgan County) on maakond Ameerika Ühendriikides Alabama osariigis.
Maakonna halduskeskus on Decatur.
Ajalugu
Maakond moodustati 1818. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 119 490.
Kaliopi
Kaliopi (kodanikunimega Kaliopi Bukle, makedoonia keeles Калиопи Букле; sündinud 28. detsembril 1966 Ohridis) on Põhja-Makedoonia laulja.
Militarnõi
2017. aastal loodi MTÜ "Ukraina militaarkeskus" («Український мілітарний центр»).
Kaliopi
Ta osales aastatel 2012 ja 2016 Eurovisiooni lauluvõistlusel.
Ilmar Palo
Ilmar Palo (6. detsember 1929 Võru – 1. september 2003 Viljandimaa ) oli eesti alpinist ja matkasportlane.
Ta osales alpinistina eestlaste esmatõusus seitsmetuhandelise mäe tippu (1965) ja jõudis NSV Liidu kõrgeima mäe tippu (1972).
Ta oli Viljandi Turismiklubi (praegu Viljandi Matkaklubi) üks asutajaliikmeid ja juhatuse liige.
Elukäik
1946. aasta veebruaris arreteeriti ta 9. klassi õpilasena süüdistatuna riigireetmises (lendlehtede levitamine ja nõukogudevastane propaganda). Talle mõisteti karistuseks kuus aastat vangistust koos sellele järgneva asumisega. Karistust kandis ta Norilskis.
Pärast vangilaagri- ja asumisaastaid Siberis sattus ta elama Viljandisse, kus lõpetas 1958. aastal õhtukooli (Viljandi Töölisnoorte Keskkool ) ja töötas elektrikuna Viljandi linavabrikus.
1964. aastal võttis ta naise. Hilisemas elus näitas ta oma asumiskohta Siberis ka oma abikaasale ja kahele pojale, organiseerides selleks Norilskisse matka.
Ta suri 2003. aastal autoõnnetuses saadud vigastuste tagajärjel.
Sport, matkamine ja alpinism
Matkamisega hakkas ta tegelema 1959. aastal Viljandi matkaklubis. Ta harrastas jalgsi-, vee- ja mägimatkamist, kuid tegeles ka suusatamise ja orienteerumisega.
Ta osales Eesti ja Balti matkajate kokkutulekutel võistleja ja kohtunikuna (1959–1963) ning töötas instruktori ja treenerina Viljandi matkaklubi matkakoolis.
1960. aastal hakkas ta harrastama alpinismi. Viimati käis ta mägedes ronimas 1990. aastate algul, varem käis alpinistina mägedes peaaegu igal aastal.
Tipputõusud seitsmetuhandelistele
1965. aastal võttis ta osa Pamiiri ekspeditsioonist Lenini mäetipule ja tõusis koos kaaslastega Ragnar Palmre juhtimisel mäe lõunaküljelt tippu. Baltikumi alpinistidel oli see tõus esimene ja tunnistati 1965. aasta parimaks tõusuks. Tõusuga lõunast saadi ka NSV Liidu esivõistlustel 4. koht.
1970. aastal võttis ta osa III Eesti Pamiiri ekspeditsioonist, mille käigus 12 eesti alpinisti tõusid Ilmar Priimetsa juhtimisel Korženevskaja tippu. Tippu jõudnute hulgas oli ka Ilmar Palo.
1972. aastal osales ta Pamiiris ekspeditsioonil Kommunismi mäetipule. Koos Peeter Varepi, Vello Parki ja Kaljo Palmistega tõusis ta NSV Liidu kõrgeima mäe tippu, korrates sellega Eesti kõrgtõusude rekordit.
1974. aastal tõusis ta teist korda Lenini mäetippu.
Isiklikku
Tema abikaasa oli Viljandi antikvaar ja matkategelane Mai Palo (sündinud 1940). Neil on kaks poega (sünniaastad 1964 ja 1966).
Venemaa teeneline treener
pisi|150px| Venemaa teenelise treeneri rinnamärk (kuni 2007) pisi|150px| Venemaa teenelise treeneri rinnamärk (alates 2007)
Venemaa teeneline treener (vene keeles Заслуженный тренер России) on aunimetus spordi valdkonnas Venemaal. Asutatud 1992. aastal. Aunimetusega kaasneb rinnamärk.
Alates 2007. aastast on teenelise treeneri aunimetust välja antud ka välismaalastele (2015. aasta seisuga seitsmele inimesele).
Nõukogude Liidus anti välja NSV Liidu teenelise treeneri aunimetust.
Łyskava loss
pisi|Lossi läänevall Łyskava loss või Lõskava loss (valgevene keeles Лыскаўскі замак) oli kindlustatud loss Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Łyskavas. Lossi varemed on ajaloomälestisena kaitse all.
Lossi arhitektuur
Loss asus 68 × 68 meetri suurusel maa-alal. Lossi ümbritsesid mullast vallid, mis on säilinud tänapäevani. Kõige paremini on säilinud läänepoolne vall, mis oli kaks meetrit kõrge ja kümme meetrit paks. Just selles vallis asus ka lossi sissepääs. Säilinud on ka lõunapoolne vall ja osa idapoolsest vallist. Lossihoovi nurkades asusid kaheksameetrise diameetriga tornid.
Vallist väljaspool piiras lossi vallikraav, mille taga asus uus vall. See oli neli meetrit paks ja 1–1,5 meetrit kõrge. Säilinud on see osalt lossi lõuna- ja lääneküljel. Sellest 90 meetri kaugusel asus kolmas vall, mille juures asus samuti vallikraav. See vall piiras lossi põhjast, lõunast ja läänest, idast kaitses lossi soine jõekallas. Vallides asunud läbipääsusid kaitsesid tornitaolised mullast kõrgendikud.
Lossi ajalugu
Pärast Viciebski vojevoodi Maciej Kłoczko surma andis ta naine Łyskava Bona Sforzale. XVI sajandil asus seal Leedu suurvürstide lauamõis; sinna rajati tõenäoliselt juba XV sajandi lõpus ka loss. Hoone hävis Põhjasõja ajal, kui 1706. aastal toimus selle juures lahing.
Tänapäeval on säilinud üksnes lossi ümbritsenud muldvallid. Lossi kohta on rohkem infot saadud väljakaevamistel. Esimesed uuringud tehti XIX sajandil, XX sajandi seitsmekümnendatel aastatel uuris lossiaset Michaś Tkačoŭ. Selgus, et kultuurikihi paksus on 40 cm. Väljakaevamistelt leiti telliseid, mille küljes oli lubja ja savi jäänuseid, kahhelplaate ja keraamikat.
Mitme allika põhjal leiti just selle lossi varemetest Bychowieci kroonika käsikiri.
Bagui koolkond
Bagui koolkond (hiina keeles 八桂學派/八桂学派; Bāguìxuépài) on antropoloogide ja teadlaste rühm Bagui (Guangxi hüüdnimed), mida juhtis Huang Xianfan. Nad käisid koos enamasti üle nädala alates 1953. Bagui koolkonna mõiste võeti kasutusele 1950ndatel.
Bagui koolkonna on teadusharu koolkonna, mis uurib tšuangi keeli ja kirjandust, samuti tšuangi kultuur.
Firenze Vabariik
170px|pisi| Firenze floriini esi- ja tagakülg Firenze Vabariik (itaalia keeles: Respublica Florentina) oli linnriik Itaalias Toscana maakonnas keskusega Firenzes.
Firenze vabariik moodustati 1115. aastal, kui firenzelased tõusid üles Toscana markkrahvkonna vastu ja moodustasid kommuuni. Ajavahemikus 1185–1197 oli Firenze Saksa-Rooma riigi võimu all. 1532. aastal sai Firenze vabariigist Firenze hertsogkond.
14.–16. sajandil oli Firenze vabariik poliitiliselt, majanduslikult ja kultuuriliselt Euroopa esirinnas. Rajati esimesed manufaktuurid, võeti kasutusele palgatööjõud. Firenze oli koduks Dante Alighierile, keda kutsutakse ka itaalia keele isaks, Francesco Petrarcale ja Giovanni Boccacciole. 1321. aastal asutas Firenze Vabariik Firenze ülikooli.
Eellugu
Esialgne asustus kujunes välja Arno ja Mugnone jõe ühinemiskohal olevale Arno koolmekohale. Arvatavasti eksisteeris etruskide asustus sel kohal juba vahemikus 10. sajand eKr kuni 8. sajand eKr. Fiesolest umbes kuue kilomeetri kaugusel edelas asuva Arno jõe koolmekoha võtsid etruskid kasutusele vahemikus 7. sajand eKr kuni 6. sajand eKr.
Firenze asutamisaastaks peetakse traditsiooniliselt aastat 59 eKr ja asutajaks Julius Caesarit. Võimalik et samal kohal asus Rooma-eelne asula ning mõned ajaloolased toetavad ka hüpoteesi, mille kohaselt purustas Sulla sel kohal asunud asula aastal 80 eKr. Esimene püsisild rajati Arno jõele 123. aastal.
4. sajandil oli Firenze vaheldumisi bütsantslaste ja idagootide võimu all, 6. sajandil langobardide võimu all. 774. aastal vallutas maa Karl Suur ning valdusest sai Toscana krahvkonna osa, kuni markkrahvinna Matilde di Canossa surmani 1115. aastal.
Linnriik koges kolme erineva vabariikliku valitsemiskorraga valitsemist.
Firenze kommuun (1115–1434)
Firenze vabariik moodustati veidi enne markkrahvinna Matilde di Canossa surma 1115. aastal. Vabariigi esimeseks vallutuseks oli naabruses asunud Fiesole linnriigi maade liitmine 1125. aastal. Kirjasõnas on Firenze vabariiki esmamainitud 1138. aastal, kui mitmed Toscana ümbruse linnad moodustasid liidu Baieri hertsogi Heinrich X vastu. Riik oli nominaalselt Püha Rooma riigi osa.
Vabariiki juhtis nõukogu, mida tuntakse ka Sinjoriia nime all. Firenze gildide liikmete poolt iga kahe kuu tagant ametisse valitud gonfaloniere (linna nominaalne juht) valis välja Sinjoriia liikmed.
Laiahaardelise väliskaubanduse toel saatis Firenzet 12. sajandil edu. See omakorda pani aluse rahvaarvu kasvule, mis tõusis 30 000 inimeseni. Edenes ehitustegevus, ehitati mitmeid kirikuid ja paleesid. Õitsengu katkestas keiser Friedrich I Barbarossa sissetung poolsaarele 1185. aastal, misjärel Toscana markkrahv võttis Firenze ja selle maad taas oma võimu alla. Firenzelased taastasid iseseisvuse pärast Püha Rooma riigi keisri Heinrich VI surma 1197. aastal.
Gvelfide ja gibelliinide vastasseis
Gvelfide ja gibelliinide vastasseis 13. sajandil (1216–1260). 1254. aastal vallutas gvelfide võimu all olnud Firenze gibelliinide valitsetud Pisa vabariigi. 1257. aastal sai Firenze podestà ' ks gvelfide hulka kuuluv Luca Grimaldi. Gvelfide pealejäämisele järgnes nende lõhenemine "mustaks" ja "valgeks" fraktsiooniks. Lõpuks jäi peale Must klikk ning Valge fraktsiooni liikmed, teiste seas Dante Alighieri, pagendati linnast. 13. sajandi II poolel oli Firenze majandus haripunktis.
Aastatel 1293–1295 rakendatud meetmed ülikute võimu piiramiseks (Ordinamenti di giustizia – "Õigluse dekreedid") kujunesid Firenze põhiseaduse aluseks.
1348.–1350. aasta musta surma laastav mõju Euroopale ja Firenzele. Hinnanguliselt elas Firenzes enne 1348. aasta katku 80 000 inimest. Must surm tappis umbes kolmandiku Euroopa elanikest.
Kaheksa pühaku sõjas (1375–1378) juhtis Firenze Itaalia linnriikide koalitsiooni paavst Gregoriuse vastu. 1361. aastal allutati Volterra.
1345. aastal toimus Firenzes esimene villakraasijate (itaalia keeles ciompi) streigi katse. 1378. aasta juunis alanud ciompi ' de vastuhakk tõi Firenzes võimule linna ajaloo kõige demokraatlikuma valitsuse. 31. augustil said Sinjoriia platsile kogunenud ciompi ' d lüüa teistelt gildidelt, kelle eesotsas oli lihunike gild.
Pangandus
1397. aasta oktoobris asutas Giovanni di Bicci de' Medici kuulsa Medici panga, mis kestis kuni 17. sajandini. Panga klientide seas oli ka Rooma paavst. Giovanni di Bicci de' Medici surma ajal 1429. aastal olid pangal kontorid Firenzes, Roomas, Veneetsias ja Genovas. Cosimo de' Medici juhtimisel, pärast 1435. aastat laienes pangakontorite võrk ka Pisasse, Milanosse, Bruggesse, Londonisse, Avignoni ja Lyoni.
1406. aastal allutati Pisa vabariik, mis jäi firenzelaste võimu alla kuni Itaalia sõdade alguseni 1494. aastal.
Medicite valitsusaeg
Linnriigi ajalugu on kirju kildkondadevaheliste riigipöörete ja vasturiigipöörete poolest.
Giovanni di Bicci surres sai Cosimost Medicite panga juht. Erinevalt isast asus Cosimo de' Medici püüdlema ka poliitilist mõjuvõimu, asudes selleks kasutama nii oma rahalist mõjukust kui ka häid suhteid vaimuinimestega. Medicite mõjuvõimu kiire tõus tegi ärevaks Firenze vanad patriitsiperekonnad, eriti aga Rinaldo degli Albizzi ja Palla Strozzi, kellest esimene asus tegema väga intensiivset propagandat Cosimo kõrvaldamiseks. Aastal 1433 haaras Rinaldo degli Albizzi Firenzes tegeliku võimu enda kätte, tema käsul Cosimo vangistati ja teda süüdistati diktaatorivõimu haaramise püüetes. Albizzi soovis ilmselt Cosimo surma, kuid Signoria otsustas siiski pagendamise kasuks. Cosimo siirdus Veneetsiasse, kuhu siirdusid ka mitmed tema pooldajad. Samaaegselt sattus Firenze aga sõtta Milanoga ning Albizzi seltskonna populaarsus langes kiiresti. Aastal 1434 naasis Cosimo seetõttu võidukalt ja mõjutas sealtpeale surmani tugevasti Firenze valitsemist. Giovanni de' Medici poeg Cosimo de' Medici, keda kutsuti ka Vanaks (Vecchio) või Isamaa isaks (Pater Patriae), valitses Firenzet aastatel 1434–1464. Medicid hoidsid Firenzet oma kontrolli all kuni 1494. aastani.
Cosimo de' Medici suureks teeneks tuleb pidada ka seda, et ta tõi Firenzesse pikaajalise sise- ja välispoliitilise stabiilsuse, mistõttu tema isikuvõimule tugevat vastuseisu ei tekkinud. Välistest jõududest toetasid teda nii paavst, Veneetsia vabariik kui ka Francesco Sforza, kes oli kondotjeer ja hilisem Milano hertsog.
Pärast Cosimo surma sai Firenze valitsejaks (1464–1469) ja Medicite panga juhiks tema poeg Piero di Cosimo de' Medici. Cosimo surma järel päris Piero nii panga kui ka mõjuvõimu Firenze üle. Medicite võim polnud siiski veel kuigivõrd kindlustunud, suur osa Firenze eliidist oli eriti Cosimo viimastel valitsusaastatel muutunud rahulolematuks ning tema surma järel proovisid nad Mediceid kukutada. 1466. aastal alustasid nad Piero äraolekul linnast Veneetsia toetusel riigipöördekatset, kuid Medicite pooldajad suutsid Firenzes rahutused maha suruda, samuti löödi tagasi Veneetsiast lähtuv invasioonikatse. Kuid juba 1467. aastal puhkes uus sõda Veneetsiaga. Piero suutis sõlmida aga laiaulatusliku liidu, kuhu peale Firenze kuulusid veel Milano, Kirikuriik ja Napoli. Nende ülekaalukate vägede ees pidi Veneetsia taanduma ning Itaalias valitses taas rahu. pisi|Lorenzo de' Medici
Lorenzo Toreda valitsemisajal tegutsesid kuulsad renessansiaegsed kunstnikud: Leonardo da Vinci, Michelangelo, Botticelli, Domenico Ghirlandaio, Antonio Pollaiuolo, Filippino Lippi, Giuliano di Maiano, Andrea del Verocchio jt.
Lorenzo de’ Medici vanim poeg Piero oli võimul kuni 1494. aastani. Piero di Lorenzo de' Medici võimu Firenzes ähvardas 1494. aastal alanud prantslaste sissetung Itaaliasse, Itaalia sõjas (1494–1498). Prantsusmaa kuninga Charles VIII-ga oli liitunud ka Milano hertsog, Medicite kunagine liitlane, samas kui paavst Aleksander VI ajas väga raskesti mõistetavat ning kahepalgelist poliitikat. Piero püüdis seetõttu jääda erapooletuks, kuid Charlesil oli Napolisse tungimiseks vaja läbida ka Firenzele kuuluvad alad. Charles esitas ulatuslikud nõudmised nii raha kui ka kindluste loovutamise osas. Piero püüdis esialgu organiseerida sõjalist vastupanu, kuid enamik firenzelasi oli sellele vastu. Seejärel üritas ta kuningaga läbi rääkida, kuid osutus viletsaks diplomaadiks ning alistus kõigile tema nõudmistele. See tekitas Firenzes suurt viha ning tõi lõpuks kaasa Medicite kukutamise. Charles VIII armee saabumine tiivustas firenzelasi pagendama Piero de' Medici ja kehtestama vabariikliku valitsuse.
Savonarola (1494–1498)
pisi|Savonarola hukkamine [[Sinjoriia platsil 1498. aasta mais. Tundmatu autori maal San Marco muuseumis, Firenzes.]] 1494. aasta 22./23. detsembri seadusega reorganiseeriti Firenze valitsemissüsteem, likvideeriti Medicite ajal moodustatud Seitsmekümne ja Saja nõukogud ning moodustati endisaegseid Kommuuni ja Kodanike nõukogusid ühendav uus organ, mida hiljem hakati nimetama Suureks Nõukoguks. Sinna kuulusid kõik vähemalt 29-aastased meessoost linnakodanikud, kelle esivanemad olid olnud registreeritud vähemalt ühte kolmest tähtsamast valitavast riigiametist.
Aastatel 1494–1512 oli Firenze linnvabariigi "hingeks" Suur Nõukogu. Tähtsaimaks täidesaatva võimu organiks oli 9-liikmeline Sinjoriia, mille eesotsas oli Gonfaloniere di Giustizia (Õigluse gonfaloniere). Sinjoriia kaheksat ülejäänud liiget nimetati Priori di Libertá ' deks (umbes: "vabaduse kaitsjad").
Fanaatikust dominikaani munk Girolamo Savonarola oli üks Firenze poliitilisi juhte aastatel 1494–1498.
Piero Soderini (1498–1512)
1502. aasta 1. novembril valisid kodanikud Piero Soderini eluaegseks Õigluse gonfaloniere ' ks, kuna lootsid tagada seeläbi riigile suuremat poliitilist stabiilsust.
1509. aastal alistati pärast mitmekuist piiramist taas kord Pisa vabariik.
Soderini kaotas võimu 1512. aasta septembris, kui paavstiriigi väed kardinal Giovanni de Medici juhtimisel vallutasid Cambrai liiga sõja käigus Firenze ja taastasid Medicite võimu.
1527. aasta vabariik
Medicite võim kukutati teist korda 1527. aasta mais, Cognaci liiga sõja ajal. Taaskehtestati 1494. aasta põhiseadus. Kõrgemaks võimuorganiks sai 200 kodanikust koosnev Suur nõukogu, mis valiti vana, demokraatliku süsteemi järgi.
Firenzelased kapituleerusid 1530. aasta 12. augustil, pärast 11 kuud kestnud piiramist, ning nõustusid Medicite tagasituleku ja valitsemiskorra ümberkorraldamisega. Vabariiklik valitsus saadeti laiali 1532. aastal, kui paavst Clemens VII nimetas Lorenzo Toreda lapselapse Alessandro de' Medici "Firenze vabariigi hertsogiks", muutes seega vabariigi pärilikuks monarhiaks.
Järglased
Firenze hertsogkond (Ducato di Firenze; 1532–1569), Toscana suurhertsogkond (Granducato di Toscana; 1569–1801, 1815–1859). Aastatel 1865–1870 oli Firenze Itaalia Kuningriigi pealinn.
Selge taevas
Süžee
Nõukogude Liidu kangelane katselendur Astahhov sattub sõja ajal sakslaste kätte vangi, kuid tal õnnestub põgeneda. Ent vangistuses viibinud Astahhovit umbusaldatakse, ta visatakse parteist välja, vallandatakse töölt ja jäetakse ilma valitsuse autasudest. Pikki aastaid ei saa ta lendurina töötada ja joob end põhja. Stalini surma järel aga ajad muutuvad ning Astahhov saab jälle katselendurina töötada.
Haue
Haue (omastav haudme) on peamiselt ühiseluliste putukate munade ja vastsete kogum. Mõnikord arvatakse haudme alla kõik valmikueelsed järgud: munad, vastsed, nümfid ja nukud.
Darcy Kuemper
Aastatel 2008–2011 mängis ta Western Hockey League'i klubis Red Deer Rebels. Hooajal 2010–11 pälvis ta liiga hooaja parimale väravavahile antava Del Wilson Trophy ja liiga hooaja parimale mängijale antava Four Broncos Memorial Trophy ning valiti kogu Canadian Hockey League'i hooaja parimaks väravavahiks.
2009. aastal valis Minnesota Wildi ta NHL-i draft'is 161. valikuna. 2011. aasta mais sõlmis ta Wildi kolmeaastase lepingu. Ta mängis esmalt ECHL-i klubis Ontario Reign ja American Hockey League'i klubis Houston Aeros. NHL-is debüteeris Kuemper Wildi meeskonnas 2013. aasta veebruaris.
2017. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Los Angeles Kingsiga. 2018. aasta veebruaris siirdus ta Arizona Coyotesi. 2020. aastal valiti ta NHL-i tähtede mängule, kuid vigastuse tõttu ei saanud ta seal mängida.
2021. aasta juulis kaubeldi Kuemper Colorado Avalanche'i. 2021/22 põhihooajal kogus ta 37 võitu, mis on tema NHL-i karjääri parim tulemus. Samal hooajal võitis ta Avalanche'iga Stanley karika.
2021. aastal tuli Kuemper Kanada jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks. Ta kuulus Kanada koondisse ka 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Akkajaure
Akkajaure (Lule saami Áhkajávrre) on paisjärv Rootsis Norrbotteni läänis Jokkmoki ja Gällivare valla piiril, Luleälveni ülemjooksul.
Akkajaure on Rootsi üks suurimaid paisjärvi, mis moodustus kuuest väiksemast järvest ja paljudest ruutkilomeetritest karjamaast pärast seda, kui 1919–1923 rajati Luleälveni jõele esimene Suorva tamm. Tammi tõttu muutub järve veetase kõrgusvahemikus 423–453 m. Maksimaalse veeseisu korral on järve pindala 242 km², keskmine sügavus 30 m, suurim sügavus 92 m ning koguruumala u 8 km³. Minimaalse veeseisu korral väheneb pindala 94 km²-ni. Tammide mitmete ümberehitustega on järve reguleeritav maht järk-järgult suurenenud ning on praegu 5,9 km³.
Järve valgala haarab enamiku Padjelanta rahvuspargist ning Sareki rahvuspargi lääneosa. Valgala pindala on 4650 km². Suurim sissevoolav jõgi on Vuojatädno, mis annab üle poole kogu järve saabuvast veest. Umbes viiendiku sissevoolust annab Sitasjaure järvest läbi Ritsemi elektrijaama kulgev tunnel. Kogu aastane sissevool on 6,8 km³. Väljavool toimub kagutipust Suorvast kahe tammi kaudu. Märkimist väärib ka järve looduslik väljavool Stora Sjöfalletis, mis moodustab võimsa joa.
Järve kaldad piirnevad suures osas Stora Sjöfalleti rahvuspargiga, kuid akvatoorium on sihilikult arvatud rahvuspargi piiridest välja. Kirdekaldale on rajatud maantee. Kirdekaldal asuva Ritsemi ja edelakalda vahel on suvel regulaarne laevaühendus, mida kasutavad matkajad Padjelanta ja Sareki rahvusparki pääsemiseks. Järve edelaküljel asub Akka massiiv.
Akkajaure ümbrus on suvepoolaastal Sirgesi saamiküla läänepoolseim tuumikala, mil teda kasutatakse põhjapõtrade karjatamiseks. Suvel põhjapõdrad paarituvad ja poegivad seal. Piirkonnas on palju karjatamisega seotud rajatisi: karjaseonne, aedikuid põhjapõtrade märgistamiseks ja tapmiseks ning saami asundusi.
Marijas muiža
Marijas muiža on küla (mazciems) Lätis Kuldīga piirkonnas Rudbārži vallas.
Küla asub valla lääneosas maantee A9 ääres. Marijas muiža jääb valla keskusest Rudbāržist 6,1, endisest piirkonnakeskusest Skrundast 15,1 ja Riiast 165 kilomeetri kaugusele.
Küla on tekkinud endise Marija karjamõisa (Marienhof) juurde. Nõukogude perioodil rajati külast lõunasse raketiväebaas, kus paiknes 29. raketiväediviisi 344. raketipolgu teine divisjon. Aastail 2009–2021 kuulus küla Skrunda piirkonda.
Seal kasvav tamm ümbermõõduga 4,32 meetrit on looduskaitse all.
Aastal 2005 oli külas 23 elanikku.
Tytuvėnai regionaalpark
pisi|Männik Tytuvėnai ümbruskonnas Tytuvėnai regionaalpark (leedu keeles Tytuvėnų regioninis parkas) on regionaalpark Põhja-Leedus Kelmė, Radviliškise ja Raseiniai rajoonis.
Tytuvėnai regionaalpark asub Žemaitija lääneosas. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta Tytuvėnai ja Šiluva ümbruse metsi, sealset ökosüsteemi ning katoliiklikku kultuuripärandit.
Tytuvėnai regionaalpargi territooriumist on 45,4% metsaga kaetud. Tytuvėnai ümbruskonna männikud on üks vanemaid kuurorte Leedus. Užpelkiais asub mitme kilomeetri pikkune põhjast lõunasse kulgev kivikülv, mida kohalikud kutsuvad Rūžaks. Ümbruskonnas on ka mitmeid märgalasid, kus asuvad linnuvaatlustornid. Regionaalpargi territooriumil elab mustlaik-apollo.
pisi|left|Tytuvėnai kirik ja kloostrikompleks
Regionaalpargis asuvad mitmed kultuurimälestised, neist olulisemad on Tytuvėnai kirik ja kloostrikompleks, samuti ka Šiluva kirik ja kabel. Tytuvėnais asuvad veel aastal 1875 valminud õigeusu kirik ja Pagryžuvyse mõisa omanike kabel-mausoleum. Regionaalpargi territooriumil asuvad kaks linnamäge, kaks mõisakompleksi ja mitmed vanad kalmistud.
Tytuvėnai regionaalpargi halduskeskus asub Tytuvėnais aadressil Miško g. 3. Teine tähtsam asula regionaalpargi territooriumil on Šiluva alev. Regionaalpargi pindala on 18 159 hektarit. Kaitsealade all on kokku 39,7%, reservaadi all 1,5% regionaalpargi territooriumist.
Näituse tänav
Näituse tänav on tänav mitmes Eesti asulas:
OpenHAB
OpenHAB on avatud lähtekoodiga automatiseerimisplatvorm, mis on loodud eri seadmete integreerimiseks ühte lahendusse. OpenHAB on kasutatav seadmetes, mis on võimelised käitama Java virtuaalmasinat ning on loodud tootjatest sõltumatuna. Seega on võimalik integreerida väga suur hulk erinevaid seadmeid eri tootjatelt.
Arhitektuur
OpenHAB on süsteem, mis koosneb alamsüsteemidest. Seega on OpenHAB-i kasutamise eelduseks, et alamsüsteemid on OpenHAB-ist sõltumatult üles seatud ja konfigureeritud. OpenHAB-i arhitektuuri mõistmiseks tuleb sellele mõelda kui kahest komponendist koosnevale tervikule.
Esimene osa hõlmab süsteemi lisatud seadmeid, nendevahelisi ühendusi ja teisi süsteemi füüsilisi aspekte.
Teine osa OpenHAB-ist keskendub sellele, kuidas informatsioon seadmete ja ühenduste vahel kasutajaliideses on esitatud, kuidas kasutaja seatud reeglid mõjutavad seadmete kujutamist tarkvaras. Lisaks sellele on selle osa ülesanne ka kasutajaliideses läbi viidud tegevustele vastavad muudatused sisse viia ka valitud seadme tarkvaras.
Struktuur
OpenHAB on arendatud Javat kasutades ning suures osas Eclipse Smarthome'i raamistikul põhinev. Tegemist on modulaarse tarkvaraga, mis on lisade kaudu laiendatav. Lisade abil on OpenHAB-il lai valik funktsioone, alustades kasutajaliidestega ning lõpetades suure hulga ühendatavate seadmetega.
Philipp (Pfalz-Neuburg)
thumb|Pfaltskrahv Philipp Sõjakas ([[Hans Baldung, 1517)]] thumb|250px|Hans Daucheri medal aastast 1527, sellel Philipp von Pfalz-Neuburg.
OpenHAB
Komponendid
pisi|366x366px|Joonisel 1 on kujutatud täitur (asi), mis konfigureeritud läbi kahe kanali kontrollima lambipirne (kirjed). Kanalid on kirjetega seotud läbi lülide
Philipp (Pfalz-Neuburg)
Philipp Riiakas (saksa: Philipp der Streitbare) (12. november 1503 – 4. juuli 1548), Wittelsbachide dünastia liige, oli titulaarne Reini pfaltskrahv ja valitsev Pfalz-Neuburgi hertsog aastatel 1505 kuni 1541.
OpenHAB
Komponendid
Asjad (ingl k. things) on OpenHAB-i kontekstis üksused, mida saab süsteemile lisada. Need võivad olla füüsilised seadmed, kuid võivad olla ka mingi muu hallatava informatsiooni või funktsiooni allikad. Asjadel võib olla rohkem kui üks funktsioon.
Philipp (Pfalz-Neuburg)
Elu
Philipp oli Reini pfaltskrahvi Ruprechti ja selle naise, Baieri-Landshuti hertsogi Georg tütre Elisabethi noorim poeg.
OpenHAB
Komponendid
Asjad täidavad oma funktsiooni läbi kanalite (ingl k. channels). Asjadel on iga rolli jaoks kanal ning ainult juhul, kui asi on seadistatud vastavat rolli kasutama, on selle rolli kohta käiv kanal aktiivne. Kasutaja ei ole kohustatud kasutama asja kõiki funktsioone.
Philipp (Pfalz-Neuburg)
Elu
Olles vastuolus keiserliku õiguse ja pärimislepinguga Baieri-Müncheni hertsogitega, püüdis hertsog Georg anda oma Baieri-Landshuti maad oma tütrele Elisabethile. See viis aastal 1503 Landshuti pärilussõjani, mille Elisabethi ja tema abikaasa Ruprechti väed kaotasid. Elisabeth ja Ruprecht surid teineteise järel 1504. aasta sügisel. Kölni arbitraažiga aastal 1505 andis keiser Maximilian I kompensatsioonina territoriaalsete kaotuste eest väikese riigi nimega Pfalz-Neuburg (Alam-Baieri territooriumite hulgast) Elisabethi kahele pojale. Philipp valitses seda territooriumit koos oma vanema venna Ottheinrichiga.
OpenHAB
Komponendid
Köited (ingl k. bindings) on lisad, mis võimaldavad siduda kirjed (ingl k. items) füüsiliste seadmetega.
Mari Kiviniemi valitsus
Mari Kiviniemi valitsus oli Soome 71. valitsus. Valitsus astus ametisse 22. juunil 2010 pärast Matti Vanhase teise valitsuse tagasiastumist ja oli ametis kuni Jyrki Kataineni valitsuse ametisseastumiseni 22. juunil 2011.
Philipp (Pfalz-Neuburg)
Elu
Aastal 1529 võitles ta kahe rügemendi eesotsas edukalt türklastega Viini piiramisel ja tehti kaks aastat hiljem Kuldvillaku ordu rüütliks.
OpenHAB
Komponendid
Kirjed on rakenduse võimalused, mida on võimalik kasutada kasutajaliideses või automatiseerimises. Igal kirjel on määratud seisund ning neile on võimalik käske anda.
Mari Kiviniemi valitsus
Enamik eelmise valitsuse koosseisust jäi samaks, Mari Kiviniemi asemele regionaalministriks sai Tapani Tölli.
Mari Kiviniemi valitsus jätkas eelmise valitsuse programmi täitmist.
OpenHAB
Komponendid
Lülid (ingl k. links) on seotud täpselt ühe kanali ja ühe kirjega. Kui kanal on kirjega seotud, siis on võimalik kasutada vastava kirje võimalusi läbi kanali asjaga suhtlemiseks. Igal kirjel võib olla mitu kanalit ning igal kanalil võib olla mitu kirjet.
Horvaatia kuningriik (Habsburgide)
18. sajandini hõlmas Habsburgide Horvaatia kuningriik vaid tänapäeva Horvaatia loodeosa Zagrebi ümbruses ja väikese rannikuriba Rijeka ümbruses, mis ei olnud Osmanite riigi ega Habsburgide sõjaväestatud piiriala osa. Aastatel 1744 kuni 1868 sisaldas Horvaatia kuningriik alluvat autonoomset kuningriiki, Slavoonia kuningriiki. Slavoonia kuningriigi territoorium võeti tagasi Osmanite riigilt ja oli hiljem mõnda aega Habsburgide sõjaväestatud piiriala osa. 1744. aastal organiseeriti nendest territooriumitest Slavoonia kuningriik ja arvati autonoomse osana Horvaatia kuningriiki.1849. aastal eraldati kaks kuningriiki täielikult ja need eksisteerisid kui kaks eraldi haldusüksust. 1868. aastal ühendati need Horvaatia-Slavoonia kuningriigiks.
OpenHAB
Lisad
OpenHAB-i süsteemi muudavad täielikuks mitut liiki lisad. Välja on töötatud eri liiki kasutajaliideseid, näiteks nutitelefoni või siis arvuti jaoks. OpenHAB-i on ka integreeritud võimalus andmeid üle aja salvestada. Selleks on võimalik kasutada püsivusteenuseid. Lisaks sellele on kasutajatele saadaval veel ka palju spetsiifilisi teenuseid nagu hääljuhtimine ning suur hulk reegleid ja skripte, mida on seadmete juhtimiseks võimalik kasutada.
Horvaatia kuningriik (Habsburgide)
Ajalugu
pisi|vasakul|[[Mohácsi lahing 1526, Bertalan Székely]]