cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chartalism
Taust
Abba P. Lerner (1903–1982), vene-juudi sünnipäraga ameerika majandusteadlane, sõnastas funktsionaalse sihipärase rahanduse teooria, millega tema arvates oli võimalik saavutada (madal) täistööhõive. Oma artiklis „Raha kui riigi loomus“ väitis ta, et „vastutus inflatsiooni ja majanduskriiside ärahoidmise eest lasub riigil, kuna vaid tema on võimeline looma raha ja maksustama oma alamaid“.
Kasarmu tänav (Pärnu)
Tänava pikkus on ligikaudu 106 meetrit.
Viljo
Viljo on eesti- ja soomepärane mehenimi.
1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Viljo 132 mehel. Lennart oli Eestis populaarsuselt 560. mehenimi. Kõige populaarsem oli eesnimi Viljo vanuserühmas 55–59, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 1,85 ning Rapla maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 3,28. Viljo oli keskmiselt 51 aasta vanune (mediaanvanus oli 52).
Eesti Rahvameelne Eduerakond
Eesti Rahvameelne Eduerakond (lühend ERE) oli 1905. aastal Venemaa Keisririigis moodustatud Eesti erakond.
Latern
pisi|Latern [[Itaalias]] Latern on tuule- ja vihmakindel kantav (nt tormilatern) või kinnitatud (nt tänavalatern) valgusti.
Eesti Rahvameelne Eduerakond
Programm
ERE asutati 1905. aastal pärast 1905. aasta revolutsioonisündmusi Eesti esimese poliitilise erakonnana. Erakond toetas algselt Venemaa Konstitutsiooniliste Demokraatide Partei ideid parlamentaarsest – konstitutsioonilisest monarhiast Venemaal, täiendades seda nõudmistega Eestile piiratud autonoomiaõiguste andmise kohta analoogselt Soome Suurvürstiriigi ja Poolaga ning eestlastele baltisakslaste ja venelastega võrdsete õiguste saavutamine rahumeelsel ja demokraatlikul teel. Erakonna peamised ideoloogid olid Jaan Tõnisson ja tema mõttekaaslane Villem Reiman, erakonna tegevuses lõid kaasa Heinrich Koppel, Oskar Rütli jt.
Legaalses poliitikas osalemine
1905. aasta lõpus toimunud Eesti Rahvaasemike Kongressil jäi ERE tagasihoidlikumate seisukohtade juurde, samas kui sotsialistid ja teised radikaalid esitasid "aulakoosolekul" tunduvalt äärmuslikumaid seisukohti. ERE mõõdukad vaated võimaldasid erakonnal tegutseda ka pärast 1905. aasta revolutsiooni mahasurumist. Palju aastaid oligi see Eesti ainus legaalselt tegutsev erakond.
ERE saadikud kandideerisid Venemaa keisririigi Riigiduumasse ning nende esindajad valiti Riigiduuma 3 koosseisu.
1917. aasta alguses, kui poliitilised olud Veebruarirevolutsiooni aegadel taas vabamaks muutusid, reorganiseeris Jaan Tõnisson ERE Eesti Demokraatlikuks Erakonnaks.
Jenisseisk
Jenisseisk on Venemaa linn Krasnojarski krais Jenisseiski rajoonis. Linn asub Jenissei vasakul kaldal.
Linnas elas 17 774 elanikku (2020; 18 359 elanikku 2015. aastal).
Linn asutati 1619 ja linnaõigused sai see 1679.
Jenisseiskisse saadeti inimesi asumisele. 18. sajandil kujunes linn Siberi karusnahakaubanduse keskuseks. 19. sajandi alguses kaotas Jenisseisk oma tähtsuse karusnahaturuna.
Agathenburg
thumb|Agathenburgi loss
Agathenburg (alamsaksa Gothenborg) on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Stade kreisis. Valla pindala on 11,32 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1217 inimest.
Ajalugu
Lieth, nagu seda alguses nimetati, kuulus vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda, 1180. aastal rajatud otse keisrile alluvasse territooriumisse. 16. sajandi keskpaigas võtsid Liethi elanikud omaks luterluse. Tilly juhitud Katoliikliku Liiga okupatsiooni ajal kannatas Lieth uuestikatoliseerimise katsete all.
1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris hertsogkonna üürike Vestfaali kuningriik, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast selle ülendamist Hannoveri kuningriigiks 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Agathenburgist, sai 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Vaatamisväärsused
1655. aastal püstitas Bremen-Verdeni hertsoglik kindralkuberner Hans Christoff von Königsmarck Liethis lossi ja nimetas selle oma naise Agathe von Leesteni järgi. Lossi nimest sai ka Liethi küla nimi.
Suur Hadronite Põrguti
pisi|500px|Suure Hadronite Põrguti skeem LHC – põhikiirendi SPS – [[superprootonisünkrotron PS – prootonisünkrotron AD – antiprootonite aeglusti CTF3 – kompaktse lineaarpõrguti katseseade CNGS – Gran Sasso neutriinoprojekt ]] pisi|Vaade tunnelile pisi|[[Õõsresonaatori testimine]] Suur Hadronite Põrguti (Large Hadron Collider, lühend LHC) on Euroopa Tuumauuringute Keskuse osakestekiirendi Prantsusmaa ja Šveitsi piiril Genfi lähedal. Kiirendi paikneb keskmiselt 100 meetri sügavusel asuvas rõngakujulises umbes 27-kilomeetrise ümbermõõduga tunnelis. See on maailma suurim ja võimsaim kiirendi ning üks suuremaid ja kallimaid inimese loodud rajatisi. Selle peamine ülesanne on tuvastada ülisuure energiani kiirendatud laetud osakeste (prootonite ja raskete ioonide) kokkupõrkel tekkivaid senitundmatuid osakesi.
Kiirendi otsustati rajada 1994. aastal. Eesmärgiks seati lahenduste otsimine seni mõistatuseks jäänud füüsika ja kosmoloogia probleemidele, sealhulgas eelkõige standardmudeli ennustatud Higgsi bosoni avastamine. Loodetakse leida ka muu hulgas teadaolevate osakeste võimalikke supersümmeetrilisi partnereid ja märke tumeaine olemusest, taasluua universumi sünnijärgse seisundi kvark-gluuonplasma, otsida seletust aine ja antiaine ebasümmeetriale, täheldada stringiteooria ennustatavaid lisamõõtmeid.
Ehitust alustati 1998. aastal ja põrguti lülitati esimest korda tööle 10. septembril 2008.
Põrgutis kiirendatakse kahes kõrvutiasuvas vaakumtorus vastassuundades liikuvaid hadronite kimpe raadiosageduslikus elektromagnetväljas. Prootonite maksimaalseks energiaks saadakse täisvõimsusel töötava kiirendi korral 7 TeV ja kiiruseks 99,9999991 protsenti valguse kiirusest. Pliituumade maksimaalne energia on 574 TeV. Ringkiirendi torud ristuvad neljas kohas, kus vastassuunas liikuvatel osakestel lastakse kokku põrgata ja põrke saadused registreeritakse detektorite abil. Osakesi kiirendatakse mitmes etapis, kasutusel on neli eelkiirendit. Hadronite kimpe juhitakse võimsate ülijuhtidest mähistega magnetite abil, mis jahutatakse vedela heeliumi abil absoluutse nulltemperatuuri lähedase temperatuurini.
Ajalugu
Euroopa Tuumauuringute Keskus CERN tegi plaane võimsama põrguti rajamiseks juba 1980. aastate alguses, kui Suurt Elektronide-Positronide Põrgutit (LEP) alles rajama hakati. Aastal 1984 Lausanne'is korraldatud sümpoosioniga käivitusid põhjalikumad ettevalmistused ja LHC-st sai üks CERNi prioriteete. Detsembris 1994 kiitis CERNi nõukogu heaks LHC rajamise olemasolevasse LEPi tunnelisse. Heakskiit anti tingimusel, et ehitus toimub kindlaksmääratud eelarve raames. Projekti plaaniti esialgu kaheetapilisena. Et aga Ameerika Ühendriikides Texasesse juba rajamisel olnud superpõrguti projekt 1993. aasta oktoobris katkestati, hakkas ka USA LHC projekti vastu suurt huvi tundma, ja osaleda soovisid ka teised mitteliikmed, sealhulgas Jaapan , Venemaa, Kanada Hiina, Brasiilia ja India, otsustati 1995. aastal ühe etapi kasuks. Aastatel 1996–1998 kiideti heaks neli eksperimenti (ALICE, ATLAS, CMS ja LHCb) ning 1998. aastal alustati ATLASe ja maapealsete rajatiste ehitust. Hiljem on lisandunud veel kolm suuremat eksperimenti. CMSi juures tegutseb TOTEM ja ATLASe juures LHCf. Aastal 2010 kiideti heaks LHCb juures tegutsev MoEDAL.
Kuni Suure Hadronite Põrguti käivitumiseni suurim olnud kiirendi Tevatron lõpetas tegevuse 2011. aasta septembris.
Rahastamine
Iga eksperiment on iseseisev üksus, mida rahastavad selles osalejad. CERN on üks osalejatest; ta maksab umbes 20 protsenti CMSi ja LHCb eelarvest, 16 protsenti ALICE'i eelarvest, 14 protsenti ATLASe eelarvest ja 30 protsenti TOTEMi eelarvest.
Asukoht
pisi| Põrguti asub Prantsusmaa ja Šveitsi piiril Genfist vahetult loodes Genfi järve ja Juura mägede vahel. Tunnel ületab riigipiiri neljas kohas. Suurem osa sellest paikneb Prantsusmaal. Ainult kaks eksperimenti (ATLAS ja selle juures paiknev LHCf) viiakse läbi Šveitsi territooriumil.
Tunneli geograafilised koordinaadid on.
Põrguti territooriumil on eristaatus ning seal ringi liikudes ei pea täitma näiteks piiriületus- ja tolliprotseduure. See ei allu ei Prantsuse ega Šveitsi võimudele, näiteks ei pea ka CERNis töötavad teadlased kummaski riigis makse maksma.
Ehitus
Betoonvooderdusega tunnelisse on paigaldatud kaks kõrvutiasuvat vaakumtoru vastassuunaliste osakestekimpude kiirendamiseks. Torusid majutava tunneli läbimõõt on keskmiselt 3,8 meetrit. Magnetitest ümbritsetud kiirenditoru kõrval on kitsas juurdepääsutee, mida mööda vajadusel elektrisõidukitega liigutakse. Tunnelit ühendab maapealsete rajatistega kuus šahti, mille kaudu seadmeid transporditakse ja hooldatakse. Neli šahti asub põrkekohtades.
Kiirenditoru ümbritsevad osakesi suunavad ülijuhtivast materjalist dipoolmagnetid. Osakestekimpude fokuseerimiseks enne kokkupõrkekohti kasutatakse kvadrupoolmagneteid. Osakeste kiirendamiseks ja hilisemaks energiataseme hoidmiseks kasutatakse õõsresonaatoreid.
Põhikiirendi ei moodusta tegelikult päris ringjoont. See koosneb kaheksast sektorist. Osa sektorist on kaarekujuline ning seda ümbritseb 154 kiirt suunavat dipoolmagnetit. Osa sektorist on aga sirgjooneline – selles osas leiavad aset eksperimendid, osakeste laadimine ja mahalaadimine ning kiire puhastamine. Iga sektor on osaliselt iseseisva varustusega (elektrienergia, jahutus jms) üksus.
Vaakumsüsteemid
LHC-l on kolm eraldi isoleeritud vaakumsüsteemi – ülijuhtivate magnetite, heeliumijaotussüsteemi ja kiiretorude jaoks. Kiiretorudes on rõhk 10−13 atm.
Magnetid
pisi|Dipoolmagnet pisi|Kvadrupoolmagnet Osakestekimpude juhtimiseks ja fokuseerimiseks on põrgutis kasutusel rohkem kui 50 tüüpi elektromagnetid. Kokku on magneteid 9593. Kiire "painutamiseks" ja ringtrajektooril hoidmiseks kasutatakse 1232 ülijuhtiva mähisega dipoolmagnetit. Need tekitavad magnetvälja, mille magnetiline induktsioon on 8,33 teslat. See on üle 100 000 korra tugevam kui Maa magnetväli. Sellise magnetvälja tekitamiseks kasutavad dipoolid voolu tugevusega 11 850 amprit. Dipoolmagnetite mähised on valmistatud nioobiumtitaanist, mis muutub 10 kelvini juures ülijuhiks. Magnetid jahutatakse vedela heeliumi abil temperatuurini 1,9 K, mis on madalam isegi kosmoses valitsevast temperatuurist (2,7 K). Ühe dipoolmagneti pikkus on 15 meetrit ja mass umbes 35 tonni.
Vahetult enne kokkupõrkekohti osakestekimbud fokuseeritakse, et suurendada kokkupõrke tõenäosust. Selleks kasutatakse kokku 392 kvadrupoolmagnetit. Need suruvad kiire ristõike kokku umbes 0,2 millimeetrilt 16 mikromeetrile. Pärast põrget suunavad dipoolmagnetid kummagi kiire taas oma rajale.
Enne kiiretoru tühjendamist kasutatakse spetsiaalseid magneteid osakeste aeglustamiseks. Eraldi magnetid on ka juhuslikult teelt kõrvale sattunud osakeste püüdmiseks, et vältida tundliku aparatuuri kahjustamist.
Õõsresonaatorid
Õõsresonaatorid kiirendavad osakesed lõpliku energiani ning hoolitsevad seejärel ringorbiidile kallutamisest tingitud energiakaotuse kompenseerimise eest ja selle eest, et kimbud koos püsiksid. Kummalgi kiirel on kaheksa õõsresonaatorit, mis asetsevad kummagi toru ümber neljakaupa kahes krüomoodulis, mis tagavad töötemperatuuri 4,5 kelvinit. Õõsresonaatorid on paigutatud kiirenditoru sirgele osale ning nende juures on vastassuunaliste kiirte vahelist kaugust suurendatud tavapäraselt 195 millimeetrilt 420 millimeetrile. Nende kiirenduspinge on 2 MV ja välja võnkumise sagedus 400,8 MHz.
Välja suuna muutumine on sünkroonis osakeste liikumisega, nii et see mõjub kiirendavalt osakestele, mis on kimbust maha jäänud, ja aeglustavalt neile, mis on ette jõudnud. Kiirendamine maksimaalse energiani võtab aega umbes 15 minutit ning selle aja jooksul läbivad kimbud õõsresonaatoreid umbes miljon korda.
Jahutussüsteem
Süsteemi jahutamiseks 1,9 kelvinini kulub mitu nädalat. Jahutussüsteemis voolab 120 tonni heeliumi. Jahutatavaid magneteid on kokku umbes 36 000 tonni. Jahutamine toimub kolmes etapis. Kõigepealt jahutatakse heelium 80 kelvinini. Selleks kasutatakse vedelat lämmastikku. Seejärel jahutatakse heelium turbiinide abil temperatuurini 4,5 K ning juhitakse magnetitesse, kus see jahutatakse lõpliku temperatuurini 1,9 K. Sellel temperatuuril on heelium ülivoolavas olekus. Õõsresonaatorite jahutussüsteemis kasutatakse heeliumi, mille temperatuur on 4,5 K.
Energiatarbimine
Suure Hadronite Põrguti tarbitava elektrienergia koguvõimsus on umbes 120 MW. Umbes sama suur on kõigi Genfi kantoni kodude tarbitav võimsus. Kui arvestada 270 tööpäevaga aastas, on põrguti aastane energiatarbimine umbes 800 000 MWh (andmed on 2009. aasta kohta). Põrgutit varustab elektrienergiaga peamiselt Prantsuse firma EDF. CERNil on tarnijaga kokkulepe, et energiat saadakse soodsamalt juhul, kui ollakse nõus katsed peatama talvekuudeks, mil kohalik tarbimine on kütmisvajaduse tõttu suurenenud.
Osakeste teekond kiirendites
Osakeste liikumine algab juba eelkiirenditest, millest nende energiat suurendatakse enne, kui osakesed jõuavad põhikiirenditesse. See protsess saab alguse vesinkuballoonist, millest vesinik suunatakse lineaarkiirendisse Linac 2. Selle elektriväljas eemaldatakse vesiniku aatomi elektronid ning prootoneid kiirendatakse energiani kuni 50 MeV ja umbes kolmandiku valguse kiiruseni. Buustersünkrotronis (Proton Syncrotron Booster, PSP) – see on 157-meetrise ümbermõõduga ringkiirendis, toimub uus kiirendamine, milles osakesed kiirendatakse elektriväljas energiani 1,4 GeV kiiruseni 0.916c. Sellest omakorda suunatakse 628-meetrise prootonsünkrotroni (Proton Syncrotron, PS), mille kiirendus tase on 1,2 sekundi jooksul 99,6 protsendini valguse kiirusest. Alates sellest enam prootonite kiirus väga suureneda ei saa ning seetõttu suureneb mass. Etapi lõpuks on energia jõudnud 25 GeV-ni. Viimane ja ühtlasi suurim eelkiirenditest on 7-kilomeetrise ümbermõõduga superprootonsünkrotron (Super Proton Syncrotron, SPS), kus saavutatakse energiatase 450 GeV-d.
Plii-ioonid saadakse umbes 500 °C juures aurustatud pliist. Pliiaur ioniseeritakse elektriväljas ning saadakse segu erinevate laengutega ioonidest (kuni umbes +29) Ioonid alustavad teekonda lineaarkiirendis Linac 3, kus need kiirendatakse energiani 4,2 MeV nukleoni kohta. Pärast kiirendit juhitakse ioonid läbi süsiniklehe, mis eemaldab veel osa elektrone, jättes iooni laenguks keskmiselt +54. Kimp akumuleeritakse. Seejärel suunatakse ioonid kiirendisse Low Energy Ion Ring (LEIR), kus pikad kimbud (impulsid) koondatakse neljaks lühemaks kimbuks, millest igaüks koosneb 2,2×108 ioonist. ; LEIRis kiirendatakse ioone 2,5 sekundi vältel kuni energiani 72 MeV. Järgmisena läbivad ioonid prootonisünkrotroni, kus kiirendatakse kuni 5,9 GeV-ni, ning seejärel süsinikukihi, kus eemaldatakse kõik allesjäänud elektronid. Pliituumad laenguga +82 suunatakse superprootonisünkrotroni, kus need kiirendatakse energiani 117 GeV nukleoni kohta ning saadetakse lõpuks põhikiirendisse. Täisvõimsusel töötava süsteemi korral on kokkupõrkavate ioonide energia 2,76 TeV nukleoni kohta.
Pliituumade põrgatamiseks tehakse igal aastal prootonikatsetes umbes kuuajaline paus. Sel ajal töötab ainult ALICE'i eksperiment.
Osakesed liiguvad kiirendis kimpudena. Selle tingib eelkõige kiirendamiseks kasutatav raadiosageduslik elektromagnetväli. Kiirendamine leiab aset ainult siis, kui õõsresonaatori väli on seda läbivate hadronite suhtes sobivalt orienteeritud, seega peab välja faas olema täpselt ajastatud. Kimbu suurus ei ole kõikjal ühesugune – enne põrkekohti surutakse kimp kokku. Põrkekohtadest kaugemal on kimbu pikkus paar sentimeetrit ja läbimõõt umbes üks millimeeter, enne põrget on ristlõike läbimõõt aga 16 mikromeetrit. Täisheledusega töötava põrguti korral on kahe järjestikuse kimbu kaugus umbes 25 nanosekundit ehk umbes 7 meetrit. Seega on põrgete sagedus igas põrkekohas 40 MHz. Põrkekohtades satub vastamisi umbes 200 miljardit osakest, kuid toimub vaid maksimaalselt 20 mitteelastset põrget. Sekundis ristuvad kiired umbes 30 miljonit korda, seega toimub sekundis umbes 600 miljonit põrget.
Kummaski prootonkiires on prootonid koondatud 2808 kimpu; eksperimendi alguses on prootoneid igas kimbus 1,1×1011. Osakeste tiirlemissagedus on 11 245 ringi sekundis. Kiire heledus on 1034 cm−2 s−1.
Korraga kiirendis olevate prootonite seisumass on kokku vaid umbes miljardik grammi.
Kahe prootoni kokkupõrke massikeskme energia on täisvõimsusel 14 TeV. Tavaelus ei ole see muljetavaldav energiahulk (suurusjärgus 10−6 J), kuid et see energia on kontsentreeritud äärmiselt väikesse ruumiossa, on sellel tohutu jõud.
Andurid hoiavad kiirte teekonnal silma peal ning vähimagi kõrvalekalde korral juhitakse kiir spetsiaalsetesse energiat summutavatesse grafiitplokkidesse.
Eksperimendid
Suure Hadronite Põrguti juures viiakse läbi kokku seitse suuremat eksperimenti. CMS, ATLAS, ALICE ja LHCb on põhieksperimendid, mille detektorid asuvad neljas põrkekohas. Kahe esimese detektorid on üldotstarbelised ning eksperimentide käigus püütakse tuvastada kõiki prootonite põrgetel tekkivaid seninägematuid protsesse. ALICE uurib pliituumade põrgete saadusi, eelkõige kvark-gluuonplasmat; LHCb b-kvarke sisaldavaid hadroneid.
Prootonisünkrotron varustab prootonitega muu hulgas antiprootonite aeglustit (AD), kus antiprootonite kiirus vähendatakse umbes kümne protsendini valguse kiirusest. Aeglustist saadavaid antiprootoneid kasutatakse antiaine uurimisega tegelevate eksperimentide (AEGIS, ALPHA, ASACUSA, ATRAP ja ACE) juures.
Detektorid
pisi|400px Kõik põrkel tekkivad vähegi huvipakkuvad osakesed on väga lühikese elueaga ning lagunevad praktiliselt kohe stabiilseteks osakesteks ehk elektronideks, prootoniteks, neutroniteks, footoniteks ja neutriinodeks. Detektori jaoks on tuvastatav ka müüon, sest see jõuab enne lagunemist detektorisse jälje jätta.
Detektor koosneb kontsentrilistest kihtidest, mis on ette nähtud erinevate osakeste tuvastamiseks. Laetud osakeste puhul jääb detektorisse jälg tema trajektoorist, ülejäänud osakeste puhul talletub üksnes energia. Detektori sisemise osa moodustab träkker, mis võimaldab määrata laetud osakeste trajektoorid. Magnetväljas aset leidva kõrvalekalde järgi on võimalik leida osakeste elektrilaeng ja impulss. Träkker koosneb omakorda mitmest eriotstarbelisest kihist. Träkkerid valmistatakse valdavalt pooljuhtmaterjalidest, näiteks CMSi ja ATLASe puhul ränist.
Järgmise kihi moodustavad kalorimeetrid, mis mõõdavad osakeste energiat ja registreerivad selle salvestumise täpse asukoha. Kalorimeetri sisemine osa on elektromagnetiline kalorimeeter, mis peatab footonid ja elektronid/positronid ning salvestab nende energia; välimine aga hadronikalorimeeter, mis tuvastab prootonid, neutronid ja piionid. Elektromagnetiline kalorimeeter võib olla valmistatud pliivolframaadist (PbWO4; näiteks CMSi puhul). Hadronikalorimeeter valmistatakse messingist või terasest. Välimine detektori kiht salvestab detektorist välja lendavate müüonite jälje. Neutriinod läbivad häirimatult kõik detektori kihid.
Suurem osa sündmustest pole huvipakkuvad. Tuleb välja valida potentsiaalselt huvitavad.
Andmetöötlus
Suurem osa põrkesaaduste kohta registreeritavast infost jäetakse tähelepanuta. Salvestatakse vaid andmed teatud kindlate tunnuste järgi välja valitud sündmuste kohta. Sellegipoolest toodab LHC aastas umbes 25 petabaiti informatsiooni. Andmete jagamiseks, salvestamiseks ja analüüsiks kasutatakse võretehnoloogiat. Ülemaailmne andmetöötlusvõre (The Worldwide LHC Computing Grid; WLCG) ühendab paarisajas arvutikeskuses mitmekümnes riigis üle kogu maailma asuvaid kümneid tuhandeid arvuteid.
Arvutisüsteem loodi 2002. aastal. See annab rohkem kui 8000 füüsikule enam-vähem reaalajas juurdepääsu andmetele.
Eksperimentide käik
Suur Hadronite Põrguti käivitati esimest korda 10. septembril 2008. Juba 19. septembril juhtus aga tunnelis õnnetus. Üks magnetite elektrisüsteemi ühendus oli vigane ja kuumenes üle. Temperatuuri tõusu tõttu paisus jahutussüsteemi heelium ning selle plahvatamise tagajärjel paiskus oma kohalt mitu magnetit. Kokku sai vigastada 53 magnetit, mis tuli parandada või asendada. Lekkis umbes kuus tonni heeliumi. Et ennetada õnnetuste kordumist, kontrolliti üle kõik ühendused ja paigaldati uued andurid. Aasta hiljem olid seadmed uuesti töökorras.
Higgsi bosoni avastamine
4. juulil 2012 teatas CERN, et nii CMSi kui ka ATLASe eksperimendi käigus on leitud uus boson, mis võib tõenäoliselt olla Higgsi boson. 14. märtsil 2013 kinnitas CERN, et seni analüüsitud andmete põhjal võib osakest pidada Higgsi bosoniks, kuid kinnituse saamine sellele, et tegu on standardmudeli Higgsi bosoniga, nõuab täiendavat analüüsi.
Tähelepanu äratanud neutriinoeksperiment
Muu hulgas toodab Suur Hadronite Põrguti superprootonisünkrotronist saadud prootonitest müüneutriinosid, mis saadetakse otse läbi maakoore Itaaliasse Gran Sasso laborisse neutriinovõnkumiste uurimiseks. Põrgutist 732 km kaugusel kaljus asuvas Gran Sasso laboris püüab kaks töörühma (OPERA ja ICARUSe eksperiment) registreerida müüneutriinode muutumist tauneutriinodeks. Septembris 2011 teatas OPERA töörühm, et on mõõtnud neutriinode kiiruseks valguse kiirusest suurema kiiruse. Hiljem selgus, et tegu oli eksitusega ning mõõtmisviga oli tingitud halvasti kinnitatud optilisest kaablist ja kella liiga kiiresti võnkuvast ostsillaatorist. Märtsis 2013 avastati Genfist saabuvas neutriinovoos kolmas tauneutriino.
Eesti teadlaste osalus
Põrguti töös osalevad Eesti füüsikud on tegevad CMSi juures. Eestis on oma uurimisrühm ja arvutuskeskus Tallinnas Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis.
Timoteus Linna
Timoteus Linna (1. märts 1912 – 23. aprill 2011) oli eesti muuseumitöötaja, EAÕK preester ja koorijuht.
Noorus
Timoteus Linna sündis Petseri maakonna Pankjavitsa valla Lõkovo (Ojavere) külas väiketaluniku peres. Lõpetanud kohaliku algkooli, astus Timoteus Linna 1926. aastal Petseri ühisgümnaasiumi, kus õppis (vaheaegadega) viis aastat. Aastatel 1932–1933 läbis ajateenistuse Tartus I ratsarügemendis, pärast seda töötas kodus isatalus. 1935. aastal astus ta Petseri vaimulikku seminari, mille lõpetas 1937. aastal.
Preestriametis
Eesti AÕK sinod määras Timoteus Linna Kuressaare Püha Nikolai koguduse köstriks ja koorijuhiks Saaremaale. Köstriameti kõrval oli T. Linna Kuressaare linna algkooli õpetaja. 1939. aasta kevadel valiti ta Leisi Püha Olga koguduse preestriks, kelle hoolde anti ka Metsküla Issanda Templisseviimise kogudus.
1940. aastal alanud Nõukogude okupatsioon pani Linna preestriametist loobuma ning ta leidis uue töökoha Maasi algkooli õpetajana.
Teises maailmasõjas
1941. aasta mobilisatsioon Punaarmeesse viis Timoteus Linna algul tööpataljoni; Eesti korpuses määrati ta 917. laskurpolgu sanitariks. Velikije Luki lahingus haavata ja põrutada saamine tõi kaasa väeteenistusest vabastamise ning 1944. aasta talvel tuli tal Tadžiki NSV Šahrinai rajoonis lastekodulapsi õpetada.
Tegevus Saaremaal
Kui Timoteus Linna 1944. aasta sügisel Saaremaale tagasi jõudis, määrati ta Saaremaa maakonna TSN Täitevkomitee haridusosakonna juhatajaks, kuid sellisel ametipostil ei saanud endine preester kaua töötada – juba 1946. aasta sügisel tagandas uus täitevkomitee esimees Vassili Riis ta Saaremaa koduloomuuseumi direktoriks, kelleks jäi Timoteus Linna 30 aastaks. Saaremaa Muuseumi taastamisest ja arendamisest sai tema elutöö põhiosa.
Timoteus Linnal on suured teened ka Saaremaa turismi arendamisel: 1966. aastal alustati ekskursioonijuhtide koolitamist ja 1968. aastal hakkas muuseumi baasil tööle Tallinna ekskursioonibüroo filiaal.
Üsnagi jõuline oli Linna ajal Saaremaa Muuseumi laienemine: igal tema töökümnendil lisandus üks uus filiaal. Kui 1948. aasta novembris avatud V. Kingissepa majamuuseum asutati n-ö ülaltpoolt, siis 1959. aastal asutatud ainulaadse Mihkli talumuuseumi saamisloos oli Timoteus Linnal oluline roll. 1973. aastal avati Koguvas kolmanda filiaalina Juhan Smuuli muuseum, mis nüüd on arenenud iseseisvaks Muhu muuseumiks.
1975. aastal täitus muuseumidirektori kauane unistus: algasid Kuressaare linnuse põhjalikud restaureerimistööd. Järgmisel kevadel võis Timoteus Linna rahuliku südamega pensionile jääda.
Hobid
Juba 1936. aastal kirjutas ajaleht Petseri Teataja, et seminari kooris laulab üks Linna-nimeline mees, keda kutsutakse Petseri kloostri ööbikuks. Laul saatis teda kogu elu, mille jooksul ta juhatas vähemalt 14 laulukoori ja kolme ansamblit. Timoteus Linna suur kirg oli aiandus. Talle meeldis kasvatada nii viljapuid ja -põõsaid kui ka lilli ja tarbetaimi, kuid tema eriline armastus kuulus õunapuudele.
Tiigi tänav (Rakvere)
Tiigi tänav on tänav Rakvere linna keskosas, mille kaugus lõuna pool asuvast Keskväljakust linnulennul mõõdetuna on 700 meetrit.
Tänav on pikkusega 263 meetrit ja põhiosas laiusega 25 meetrit. Tiigi tänav paikneb Lilleküla linnaosas, olles läänepoolsel lõigul piiritänavaks Vanalinna linnaosaga. Saades alguse Tööstuse tänava ristmikult, ristub lääne suunas kulgedes Kalda ja Carl Robert Jakobsoni tänavaga ning lõpeb Vabriku tänava ristmikul.
Jelena Muhhina (iluuisutaja)
Jelena Muhhina (sündinud 22. oktoobril 1988 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja.
2005. aastal tuli ta Eesti meistriks naiste üksiksõidus. 2005. aasta maailmameistrivõistlustel sai ta 21. koha.
Ta on töötanud Tiiu Valgemäe Uisukoolis.
Ettevaatamatus (karistusõigus)
Ettevaatamatus on üks süüteo subjektiivse koosseisu tunnustest. Subjektiivse koosseisu tunnused kirjeldavad teo toime pannud isiku suhtumist toimepandud teo objektiivsetesse asjaoludesse. Vastutuse määra sõltuvus isiku subjektiivsest suhtumisest on tingitud üldisest arusaamast, et õigushüve tahtlik ründamine on kogemata kahjustamisest taunitavam.
Tiigi tänav (Rakvere)
Tiigi tänav kujunes välja 20. sajandi esimeses pooles, kui 1930. aastal valmis praegu Tööstuse tänav 12 paiknev omaaegne Rakvere Linna 1. Algkooli koolimaja, nüüdne Rakvere Eragümnaasiumi hoone.
Ettevaatamatus (karistusõigus)
Ettevaatamatusest toime pandud tegu on karistatav ainult siis, kui seadus on selle eest karistuse ette näinud. Üldjuhul on kuriteona karistatav ainult tahtlik tegu. Väärteona on karistatavad nii tahtlusest kui ka ettevaatamatusest kantud teod.
Tiigi tänav (Rakvere)
Tiigi tänav viib lääne suunas välja Rakvere mõisa pargi luigetiigini. Tänava lõpus jääb paremale Rakvere Piiritusetehase hoonestu, mille kaugem eelkäija oli mõisa viinavabrik. Tiigi tänav 6 oli viimaseks elupaigaks andekale romaanikirjanikule Helga Pärli-Sillaotsale. Tiigi tänav 3 paiknevad endise Rakvere Piimakombinaadi tootmishooned, tootmine viidi Jõhvi linna üle 2011. aastal.
Tänava põhjaküljel asuvad ka ühepereelamud abihoonetega, mis on ehitatud enamuses 20. sajandi keskel.
Ettevaatamatus (karistusõigus)
Ajalugu
Arhailises õiguses ei sõltunud isiku vastutus süüteo eest sellest, kas ta põhjustas õigusvastase tagajärje tahtlikult või mitte. Karistati iga kahjustusteo toimepanijat. Kahjuliku tagajärje põhjustanud isiku subjektiivset suhtumist hakati esimest korda arvesse võtma Vana-Egiptuses ja juudi arhailises karistusõiguses. Seeläbi kujunesid välja tahtliku ja tahtmatu tegutsemise kontseptsioonid.
Mari Pärtelpoeg
Mari Pärtelpoeg (sündinud 24. aprillil 1956 Tallinnas) on eesti metalli- ja ehtekunstnik.
Ettevaatamatus (karistusõigus)
Ajalugu
Järgmine suur muutus tänapäevase subjektiivse koosseisuni jõudmisel toimus Antiik-Kreeka õigussüsteemis. Teo toimepanija psüühilise suhtumise hindamiseks loodi terviklik kergendavate ja raskendavate asjaolude süsteem. Sarnane süsteem võeti hiljem kasutusele ka Vana-Roomas. Süsteemi täiendades võtsid Rooma õigusteadlased esimest korda kasutusele ettevaatamatuse mõiste selle tänapäevases tähenduses.
Mari Pärtelpoeg
Ta lõpetas 1974. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1979. aastal ERKI.
Ettevaatamatus (karistusõigus)
Ajalugu
Germaani õiguses jäi pikaks ajaks domineerima tagajärjevastutuse põhimõte ja tahtmatust kui kergendavat asjaolu võeti arvesse harva. Vana-Roomas kujunenud subjektiivsete tunnuste süsteemi võtsid uuesti kasutusele glossaatorid ja postglossaatorid.
Mari Pärtelpoeg
Aastatel 1979–1980 töötas ta Eesti Vabaõhumuuseumis restaureerimiskunstnikuna ja 1983–1990 ERKI metallehistöökateedris õppejõuna. Aastast 1990 on vabakutseline kunstnik.
Ettevaatamatus (karistusõigus)
Ettevaatamatuse liigid
Ettevaatamatuse liigid on kergemeelsus ja hooletus. Ettevaatamatuse liike eristatakse kognitiivse ja voluntatiivse elemendi kaudu. Kognitiivse elemendi raames hinnatakse isiku teadmist õigusvastase tagajärje saabumise kohta. Voluntatiivse elemendi astmel hinnatakse, kas ja millisel määral on isik õigusvastase tagajärje saabumisega nõus.
Mari Pärtelpoeg
Eesti Kunstnike Liidu (EKL) liige aastast 1990. Kunstnik on üks ON-grupi asutajatest.
Paljud suved on veetnud Ruhnul, kus on endise Ida-Steffensi talu omanik.
Ettevaatamatus (karistusõigus)
Kergemeelsus
Praktikas võib tekitada probleeme kergemeelsuse piiritlemine kaudsest tahtlusest. Mõlema kohaldamise eeldus on sama kognitiivne element – isik peab võimalikuks süüteokoosseisule vastava asjaolu saabumist. Erinevus seisneb voluntatiivses elemendis. Kui kaudse tahtluse puhul isik möönab õigusvastase tagajärje saabumist, siis kergemeelsuse puhul loodab isik seda siiski vältida. Riigikohtu praktika järgi peab vältimissoov kergemeelsuse puhul olema seejuures üldisele elukogemusele tuginedes põhjendatud. Isikul peab olema adekvaatne lootus, et õigusvastane tagajärg ei realiseeru. Kergemeelsuse ja kaudse tahtluse eristamine on oluline, kuna enamik süüteokoosseisudest näevad ette karistuse ainult tahtliku teo eest.
Mari Pärtelpoeg
Looming ja näitused
Osalenud näitustel aastast 1978. Võtnud osa nt Jabloneci ehtenäitusest, Erfurdi tarbekunstikvadriennaalist, tarbekunstinäitusest Karlsruhes, Baltimaade ja Taani tarbekunsti näitustest. Isikunäitusi on korraldanud Tallinna kunstisalongis 1986. aastal koos Anu Paaliga ja 2006. aastal üksi ning A-Galeriis 2009. aastal. 2017. aastal avas koos Katrin Veegeniga näituse "Garten". Näitus oli aasta varem toimunud samanimelise näituse edasiarendus. Loob peamiselt geomeetriliste kujunditega ehteid. Osa inspiratsioonist saab mere ääres jalutamisest.
Isiklikku
Tema ema on sisearhitekt Leila Pärtelpoeg, isa suusataja, treener ja sporditegelane Ilmar Pärtelpoeg ning õde sisearhitekt Kadri Tarbe.
Ettevaatamatus (karistusõigus)
Hooletus
Tegu on karistusõiguslikus tähenduses hooletu, kui toimepanija ei ole teadlik süüteokoosseisule vastava asjaolu esinemisest, mida ta oleks pidanud tähelepaneliku ja kohusetundliku suhtumise korral ette nägema. Hooletu käitumise karistatavus tuleneb hoolsuskohustusest. Hoolsuskohustus ei ole kehtivas õiguses ammendavalt kodifitseeritud. Seega võib selle sisu olenevalt olukorrast tuleneda nii seadusest, kutse-eetikast, tavast kui ka moraalist.
Mulgi heinamaa
Mulgi heinamaa on luht ja puisniit Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Sandra külas Lemmjõe kallastel. Heinamaa jääb Soomaa rahvuspargi piiresse.
Rawlinsi maakond
Rawlinsi maakond (Rawlins County) on maakond Ameerika Ühendriikides Kansase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Atwood.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 2519.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Practical Ethics
"Practical Ethics" on Peter Singeri filosoofiline raamat. Esimene trükk ilmus 1980, 2. trükk 1993, 3. trükk 2011.
See on sissejuhatus rakenduseetikasse, milles autor esitab oma vaated. Raamat on tõlgitud vähemalt 15 keelde ja seda on kasutatud paljude kõrgkoolide õppetöös. Selles esitatud vaated on kutsunud esile ägedat protesti, sealhulgas tapmisähvardusi.
Eetika ei ole "teoorias hea, kuid praktikas mitte"
Eetika ei ole ideaalne süsteem, mis on teoorias väga õilis, kuid praktikas kõlbmatu. Pigem vastupidi: kui eetikaotsustus on praktikas kõlbmatu, siis tal peab ka mingi teoreetiline puudus olema, sest eetikaotsustuste mõte ongi praktiliste juhtnööride andmine. Mõnikord arvatakse, et eetika ei ole tegelikus maailmas rakendatav, sest see on niisuguste lühikeste ja lihtsate reeglite süsteem nagu "ära valeta", "ära varasta", "ära tapa". Pole ime, et sellise eetikamudeli pooldajad ei pea eetikat elu keerukuste jaoks kohaseks. Ebatavalistes olukordades on reeglid omavahel vastuolus; ja isegi kui pole, võib mõne reegli järgimine viia katastroofini. Aga see ei tähenda, et eetika kui niisugune oleks ebaõnnestunud. Ebaõnnestunud on ainult üks arusaam eetikast, ja sedagi mitte parandamatult. Need, kes peavad eetikat moraalireeglite süsteemiks, (deontoloogid) saavad leiutada keerukamaid ja konkreetsemaid reegleid, mis pole omavahel vastuolus, või panna reeglid hierarhilisse järjekorda. Pealegi, reeglitega seotud raskusi väldib konsekventsialism, mis ei alusta mitte moraalireeglitest, vaid eesmärkidest. Tegusid hinnatakse selle järgi, mil määral need neid eesmärke edendavad. Tuntuim, kuigi mitte ainus konsekventsialistlik teooria on utilitarism. Klassikaline utilitarist peab tegu õigeks, kui see toob nendele, keda see mõjutab, rohkem õnne kui mis tahes alternatiivne tegu, ja vääraks, kui see nii ei ole. Täpsustuseks tuleb öelda, et 1) õnne hulga arvestamisel arvatakse maha teo poolt põhjustatavate kannatuste hulk ja 2) kui kaks tegu jagavad esikohta, siis mõlemad on õiged. Teo tagajärjed olenevad asjaoludest, nii et utilitarismile ei saa kunagi süüks panna ebarealistlikkust ega ideaalidest jäika kinnihoidmist hoolimata praktilisest kogemusest.
Pasiekste
pisi|left|Pasiekste tuulik Pasiekste (ka Pasiekstes ciems) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Ventspilsi piirkonnas Vārve valla kirdeosas. Pasiekste jääb valla keskusest Ventavast 15,3, piirkonna keskusest Ventspilsist 7,3 ja Riiast 195,8 kilomeetri kaugusele.
Practical Ethics
Eetika ei põhine religioonil
Eetika ei ole arusaadav ainult religiooni kontekstis. Siinne esitus on religioonist täiesti sõltumatu. Mõned teistid ütlevad, et eetika ei saa religioonita läbi, sest "hea" tähendabki 'see, mida Jumal heaks kiidab'. Platon kummutas selle väite: kui jumalad kiidavad mingeid tegusid heaks, siis sellepärast, et need on head, ning sel juhul jumalate heakskiit ei tee neid heaks; kui oleks ümberpöördult, siis juhul kui jumalad kiidaksid piinamise heaks ega kiidaks heaks ligimeste aitamist, oleks piinamine hea ja ligimeste aitamine halb. Mõned teistid on vastu väitnud, et Jumal on hea ega saa piinamist heaks kiita; aga mida siis tähendab, et Jumal on hea?
Pasiekste
Küla asub Ventspilsi lõunapiiril. Pasiekste on kujunenud endise Pasiekste mõisa (Gut Passeexten) keskuse juurde.
Practical Ethics
Eetika ei põhine religioonil
Tähtsam seos religiooni ja eetika vahel on olnud see, et religioon pidi ütlema, milleks teha seda, mis on õige: põhjend on see, et vooruslike tasu on igavene õndsus, aga teised lähevad põrgusse. Mitte kõik religioossed mõtlejad pole sellega nõustunud; Immanuel Kant põlgas moraaliseaduse järgimise omakasupüüdlikke motiive: me peame seda järgima selle enda pärast. On ka pikk mõttetraditsioon, mille järgi eetika allikaks on meie heasoovlikud kalduvused ja kaastunne. Igatahes võib täheldada, et eetiline käitumine ei nõua usku taevasse ja põrgusse ning see usk ei kutsu alati esile eetilist käitumist.
Pasiekste
Pasiekste tuuleveski ja Pasiekste muinaskalmed on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.
Practical Ethics
Eetika ei põhine religioonil
Nii et moraali päritolu mõistmine vabastab meid Jumalast ja loodusest kui peremeestest. Me oleme eellastelt pärinud moraaliintuitsioonide komplekti; nüüd tuleb uurida, milliseid tuleb muuta.
Eetika ei sõltu ühiskonnast, milles elatakse
Singer eitab, et eetika on suhteline või subjektiivne, vähemalt mõnes sageli väidetavas tähenduses.
Sageli väidetakse, et eetika sõltub ühiskonnast, kus elatakse. Tõsi küll, mõne teo õigsus või väärus sõltub olukorrast. Näiteks juhuslik vahekord võib olla väär, kui selle tagajärjeks on lapsed, kes jäävad piisava hooleta, ja mitte olla väär, kui see tõhusa kontratseptsiooni tõttu üldse ei vii paljunemiseni. See on pinnapealne relativism, mis ütleb, et konkreetne printsiip "Juhuslik vahekord on väär" võib sõltuda ajast ja kohast, kuid on ühitatav sellega, et see printsiip on objektiivselt väär, kui seda väidetakse kõikide juhuslike vahekordade kohta hoolimata asjaoludest. Selline relativism ei anna ka põhjust loobuda üldisemast printsiibist "tee seda, mis suurendab õnne ja vähendab kannatust".
19. sajandil sai populaarseks fundamentaalsem relativism. Teadmine, et on kohti, kus seksuaalsuhteid vallaliste inimeste vahel peeti täiesti normaalseks, külvas seemet pöördeks seksuaalhoiakutes. Pole ime, et mõned jõudsid järeldusele, et mitte ainult et 19. sajandi Euroopa moraalikoodeks pole objektiivselt kehtiv, vaid ka moraaliotsustused saavadki üksnes peegeldada ajastu kombeid. Marksistid kohandasid moraalirelativismi oma teooriatele: iga ajastu valitsevad ideed on valitseva klassi ideed ja ühiskonna moraal sõltub selle valitsevast majanduslikust klassist, seega kaudselt selle majanduslikust baasist. Nad arvasid, et see võimaldab neil võidutsevalt ümber lükata feodaalse ja kodanliku moraali objektiivse üldkehtivuse pretensiooni. Mõned marksistid küsisid: kui moraal on suhteline, mis siis kommunismis nii erilist on? Miks olla proletariaadi, mitte kodanluse poolel? Friedrich Engels loobus relativismist väite kasuks, et klassiühiskonna moraal peegeldab alati valitseva klassi huve, seevastu klassideta ühiskonna moraal oleks tõeliselt inimlik moraal. See ei ole enam normatiivne relativism, kuid marksism inspireerib ikka veel relativistlikke ideid, sageli postmodernismi kujul. Probleem, mille tõttu Engels relativismi hülgas, tabab ka tavalist moraalirelativismi. Keerulist moraaliprobleemi ei lahenda see, kui soovitatakse teha seda, mida me ühiskonna arvates peaksime tegema. Me peame ise otsustama. Kuigi kasvatusel on suur mõju, on meil võimalik järele mõeldes otsustada, kas me läheme sellega kaasa või selle vastu. Kui ühiskondadel on mingis moraaliküsimuses erinevad vaated, siis relativism ei võimalda nende vahel valida; vastuolu tegelikult polegi, sest kumbki räägib ainult sellest, mis on tema ühiskonna positsioon. Relativism ei saa ka rahuldavalt seletada moraalset nonkonformismi: see oleks lihtsalt faktiviga. Arvamusküsitlus saaks tõestada moraaliotsustuse väärust. Reformijate vaated muutuksid tõesteks alles siis, kui neil õnnestuks oma ühiskonna enamust veenda.
Eetika ei ole lihtsalt subjektiivse maitse või arvamuse asi
Subjektivism vähemalt ei muuda moraalireformijate juttu mõttetuseks, sest see paneb moraaliotsustuse sõltuvusse otsustuse tegija, mitte tema ühiskonna heakskiidust. Aga selle järgi tuleb välja, et kui ma ütlen, et loomade julm kohtlemine on väär, siis ma ütlen lihtsalt, et mina ei kiida seda heaks; ja siis ei saa seletada lahkarvamust. On ka sellist subjektivismi, mida see vastuväide ei taba: moraaliotsustused ei ole tõesed ega väärad, sest nad ei kirjelda midagi. Näiteks nad väljendavad emotsionaalseid hoiakuid, ja lahkarvamused tulevad sellest, et me püüame kuulajatele sisendada erinevaid hoiakuid. Seda vaadet, mis pärineb Charles Stevensonilt, nimetatakse emotivismiks. Või öeldakse Richard Hare'i kombel, et moraaliotsustused on ettekirjutused, nii et need peavad olema sarnasemad käskude kui faktiväidetega. Selle vaate (universaalse preskriptivismi) järgi tulevad lahkarvamused sellest, et me hoolime sellest, mida inimesed teevad. John Mackie kaitses vaadet, mille järgi eetikamõtlemise ja -jutu paljud aspektid eeldavad objektiivsete moraalistandardite olemasolu, kuid see eeldus on ekslik ning pärineb usust, et eetika on Jumala antud koodeks või tuleb kalduvusest oma soove ja eelistusi esemestada. Need on usutavad teooriad. Neil võib olla õigus, et pole reaalsesse maailma kuuluvat moraalifaktide maailma, mis oleks meist täiesti sõltumatu. Kui see on nii, kas siis moraaliotsustused on kriitika suhtes immuunsed, eetikas pole kohta mõistusele ega argumentidele ja mõistuse seisukohast on kõik moraaliotsustused samaväärsed? Vaevalt küll, ja nende kolme vaate pooldajad ei eita mõistuse ja argumendi rolli eetikas, kuigi omistavad sellele erineva tähtsuse. See ongi põhiline probleem, mis tekib, kui väidetakse, et eetika on subjektiivne. Et praktilisel eetikal oleks vettpidav alus, on tarvis näidata eetilise arutluse võimalikkust. Kui pole objektiivseid moraalifakte, siis see veel ei tähenda, et eetilist arutlust ei oleks. Siin on kiusatus öelda, et järgnev jutt tõestab selle võimalikkust. Aga see pole teoreetiliselt rahuldav, sest tuleb ka mõista, kuidas see on võimalik, ega ka praktiliselt rahuldav, sest kui me ei mõista arutlemise alust, siis võib kergemini juhtuda, et arutlemine läheb eksiteele.
Poeke loss
Poeke loss on loss Belgias Ida-Flandria provintsis Aalteri vallas.
Gentist läänes, Poeke küla lähistel paiknev loss asub umbes 55 hektari suuruses pargis. Igast küljest veega ümbritsetud hoonesse pääseb lossi esi- ja tagaküljel olevate sildade kaudu.
Practical Ethics
Mis eetika on: üks vaade
Kas sellest lähtudes saab tuletada eetikateooria, mis ütleb, mis on õige, mis väär. Filosoofid on stoikutest Hare'i ja Rawlsini püüdnud seda teha, kuid ükski katse pole üldtunnustatud. Häda on selles, et kui eetika universaalset aspekti kirjeldada formaalselt, siis on sellega kooskõlas paljud üksteisele vasturääkivad teooriad, kui aga kirjeldada seda nii, et see viib vältimatult mingi kindla eetikateooriani, siis süüdistatakse meid selles, et me oleme eetilisuse definitsiooni salakaubana sisse toonud omaenda eetilised vaated, aga see definitsioon peab olema nii avar ja neutraalne, et selle alla mahuksid kõik tõsised eetikateooria pretendendid.
Poeke loss
Esimesed teated praeguse lossi kohal asunud linnuse kohta pärinevad aastast 1139.
Genti ülestõusu ajal vallutas linnuse Genti maakaitsevägi. 5. juulil 1452 vallutas Philippe Hea lossi tagasi, hukkas kaitsjad ja purustas ehitise.
Practical Ethics
Võrdsuse alused
Pärast Teist maailmasõda on toimunud dramaatilised nihked moraalihoiakutes näiteks abordi, abieluvälise seksi, pornograafia, eutanaasia ja enesetapu asjus. Uue konsensuseni pole veel jõutu, need probleemid on endiselt vaieldavad ja traditsioonilistel vaadetel on austatud kaitsjaid. Võrdsusega paistavad lood olevat teisiti. Muutus hoiakutes ebavõrdsuse, eriti rassilise ebavõrdsuse suhtes on olnud sama järsud ja dramaatilised, kuid täielikumad. Rassistlikud eeldused, mida enamik eurooplasi 20. sajandi alguses jagas, on vähemalt avalikus elus muutunud täiesti mitteaktsepteeritavateks. Mitte et rassiste enam poleks, kuid nad peavad oma vaateid varjama. Printsiip, et kõik inimesed on võrdsed, on nüüd domineeriva poliitilise ja eetilise ortodoksia osa. Aga mida see tähendab ja miks me seda aktsepteerime?
Poeke loss
Loss võeti arhitektuurimälestisena kaitse alla 1943. aastal. Lossi ümbritsev park kuulutati maastikukaitsealaks 1978. aastal.
pisi|tühi|300px|Vaade kirdest
Practical Ethics
Võrdsuse alused
Kui hakata küsima, millel põhineb printsiip, et kõik inimesed on võrdsed, siis konsensus hakkab mõranema, eriti üksikjuhtude puhul. Üks märk sellest on vaidlus 1970ndatel Arthur Jenseni ja Hans Eysencki väidete üle, et intelligentsuse rassidevahelise erinevuse taga on geneetilised erinevused. Probleem kerkis uuesti üles, kui 1994 ilmus Richard Herrnsteini ja Charles Murray raamat "The Bell Curve". Paljud oponendid eeldasid, et kui need väited peavad paika, siis nad õigustavad rassilist diskrimineerimist. Kas neil on õigus? Samamoodi võib küsida Lawrence Summersi spekulatsiooni kohta 2005. aastal, et meeste ja naiste vahelised bioloogilised erinevused võivad olla üks põhjus, miks ülikoolil on raske määrata rohkem naisi matemaatika ja loodusteaduse professoriteks. Tekkinud kära peetakse üheks põhjuseks, miks Summers Harvardi ülikooli presidendi kohalt tagasi astus. Kas see oli seksism? Meie arusaama üle võrdsusest sunnib järele mõtlema ka küsimus, kas diskrimineeritud vähemusi peaks tööle ja õppima võtmisel soosima. Mõned filosoofid ja juristid väidavad, et võrdsus nõuab positiivset diskrimineerimist, teised aga väidavad, et võrdsus välistab igasuguse diskrimineerimise rassi, rahvuse või soo alusel.
Et vastata, tuleb selgeks teha, mida saab õigustatult öelda, kui me väidame, et kõik inimesed on võrdsed. Alustame võrdsuse printsiibi eetilistest alustest. Mida me väidame, kui me ütleme, et kõik inimesed sõltumata rassist ja seksist on võrdsed? Võrdsuse oponendid on sageli märkinud, et pole lihtsalt tõsi, et kõik inimesed on võrdsed: nende keha, võimed, moraalne pale, emotsionaalne rikkus jne on erinevad. Erinevused on nii mitmekesised, et faktilise aluse otsimine võrdsuse printsiibi postuleerimiseks tundub lootusetu.
John Rawls pakkus raamatus "A Theory of Justice", et võrdsuse saab rajada inimeste loomulikele omadustele, kui valida "skaalaomadus". Kui tõmmata paberile ring, siis kõigil selle punktidel ("skaalal") on võrdselt omadus olla ringi sees; samamoodi on peaaegu kõik inimesed "moraalsed isikud", ja neil on see omadus võrdselt. Moraalne isik ei ole Rawlsil mitte moraalselt hea isik, vaid isik, kellel on moraal. Tal peab olema arusaam õiglusest. Moraalne isik on isik, kelle puhul saab apelleerida moraalile mingi väljavaatega, et see mõjub. Rawlsi väitel on moraalne isiksus inimeste võrdsuse alus; see vaade tuleb sellest, et tema arusaam õiglusest pärineb ühiskondliku lepingu traditsioonist, mille järgi eetika on omamoodi vastastikune kokkulepe: ära puutu mind, ja mina ei puutu sind. Seega on eetika sfääris ainult need, kes suudavad hinnata, et neid ei puututa, ning ise puutumisest hoiduda.