cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Xenokrates
Kosmoloogia ja psühholoogia
Xenokratese kosmoloogia põhines "Timaiosel". Ta leidis, et kosmoloogiat tuleb uurida seoses psühholoogiaga.
Hing on iseliikuv arv, mis tuleneb algprintsiipidest ainsusest ja paljusest, mis annavad talle paigalseisu ja liikumise võime. Hing on kehatu ning on suuteline eksisteerima kehast eraldi. Nii mittemõistuslik hing kui ka mõistuslik hing on surematud. Nii universumil, taevakehadel, inimesel, loomadel kui arvatavasti ka taimedel on hing, mille täiuslikkuse aste oleneb olendi asendist täiuslikkuse skaalal. Universumit ja taevakehi samastas Xenokrates tähtsamate jumalatega ning jättis nende ja inimeste vahele ruumi vähem tähtsatele jumalatele.
Tunnetusteooria
Allikate järgi otsustades eristas Xenokrates kolme tunnetuse astet, mis vastavad tunnetuse eri valdkondadele – teadmist, arvamust ja aistingut. Nende objektideks on vastavalt taevaülene valdkond ehk ideed, taevavaldkond ehk taevakehad ja taevaalune valdkond ehk asjad.
Loogika
Xenokratese loogikast on teada ainult niipalju, et ta jäi Platoni juurde ning pidas Aristotelese kümmet kategooriat üleliigseteks.
Eetika
Xenokratese meelest seisnes filosoofia väärtus peamiselt inimese käitumise mõjutamises. Seetõttu pööras ta erilist tähelepanu eetikale. Tema tööde nimekirjas on palju eetikaalaseid.
Tema õpetusest on siiski vähe teada, sest säilinud on vaid omavahel seostamata pudemeid. Asju on kolme liiki: head, halvad ja neutraalsed. Häid asju (hüvesid) on kolme liiki – vaimsed, kehalised ja välised. Kõikidest hüvedest võrreldamatult suurim on voorus. Õnn seisneb vooruse omamises. Seega ei sõltu õnn isiklikest ja välistes eelistest. Vooruslik inimene on puhas nii tegudelt kui ka südamelt. Vooruse omandamisel on suurimaks abiks filosoofia, sest filosoof teeb omal tahtel seda, milleks teisi tuleb seadusega sundida. Tuleb eristada spekulatiivset ja praktilist tarkust.
Hinnang
Xenokrates ei olnud suur originaalne mõtleja. Kuid oma askeetliku elu ja aukartustäratava isiksuse tõttu oli ta hea õpetaja. Tema mõju, mida kandsid edasi Polemon ja Krates, lõppes Akadeemias alles siis, kui Teise Akadeemia rajaja Arkesilaos andis koolile uue mõttesuuna.
Diogenes Laertios
Diogenes Laertios kirjutab Xenokratest nii:
"I. Xenokrates oli Agathenori poeg ja sünnilt chalkedonlane. Varasest noorusest oli ta Platoni õpilane ning saatis teda ka reisidel Sitsiiliasse.
II. Ta oli laisa loomuga, nii et räägitakse, et Platon ütles kord teda Aristotelesega võrreldes: "Üks nõuab kannuseid, teine päitseid." Ja ühel teisel korral ütles ta: "Millist hobust ja millist eeslit soen ma teineteise vastas!"
III. Muus suhtes oli Xenokrates alati pühaliku ja tõsise iseloomuga, nii et Platon ütles talle pidevalt: "Xenokrates, ohverda kariididele!" Ja ta veetis suurema osa ajast Akadeemias, ja iga kord, kui ta oli linna minemas, olevat kogu rahutu ja riiakas rahvamass linnas talle teed teinud. Ja ükskord tahtis hetäär Phryne teda proovile panna ning põgenes tema majja varjule, teeseldes, et teda jälitatakse; ja Xenokrates laskis ta inimlikkuse pärast tõesti sisse; ning kuna toas oli ainult üks voodi, lubas ta Phryne tungival palvel naisel seda endaga jagada; aga lõpuks pidi naine hoolimata kõigist oma palvetest üles tõusma ja ära minema, olemata oma eesmärki saavutanud; ning ütles küsijatele, et ta lahkus kuju, mitte mehe juurest. Mõned aga räägivad, et tema õpilased panid talle voodisse Laise ning et Xenokrates oli nii karske, et ta laskis teha mõned rasked väljalõikamis- ja söövitusoperatsioonid.
IV. Ja ta oli väga usaldusväärne mees, nii et kuigi seadus keelas meestel anda tunnistusi ilma vandeta, tegid ateenlased talle ainsana erandi.
V. Ta oli ka väga lepliku meelelaadiga mees; nii räägitakse, et kui Aleksander saatis talle suure summa raha, võttis ta kolm tuhat Atika drahmi ning satis ülejäänu tagasi, öeldes, et Aleksandril on kõige suurem puudus, sest tal on kõige rohkem suid toita. Ja kui Antipatros saatis talle raha, ei võtnud ta mitte midagi vastu, nagu ütleb Myornianos oma "Sarnasustes". Ja ükskord, kui ta võitis iga-aastaste dionüüsiate choes 'e võistlusel, kes kõige rohkem juua suudab, kuldkrooni, läks ta välja ning asetas krooni Hermese kuju jalamile värava juures, kuhu ta oli harjunud asetama lillevanikuid. Räägitakse ka, et ta saadeti kord koos mõne kaaslasega saadikuna Philippose juurde ning neid meelitati kingitustega ning nad käisid pidusöökidel ja vestlesid Philipposega, kuid Xenokrates ei teinud midagi niisugust ja Philippos ei suutnud teda nende vahenditega lepitada; seetõttu ütlesid teised saadikud Ateenasse saabudes, et Xenokrates oli nendega ilmaasjata kaasas käinud, ning teda oldi valmis karistama, ent kui temalt saadi teada, et nüüd on tarvis rohkem kui varem linna heaolu järele valvata, sest Philippos on juba kõigile nõunikele pistist andnud, kuid ei suutnud teda mingite vahenditega lepitada, siis olevat inimesed teda kahekordselt austanud. Räägitakse veel, et Philippos ütles pärast, et Xenokrates oli ainus äraostmatu nende seas, kes tema juurde tulid. Ja kui ta läks saadikuna Antipatrose juurde ateenlastest sõjavangide asjus Samose sõja ajal ning teda kutsuti pidusöögile, pöördus ta Antipatrose juurde järgmiste värssidega: "Kirke, kas suudaks ükski küll mees, kel aus süda rinnus,/ istuda nii rahus lauda, et süüa ja juua jo enne,/ kui pole päästnud ja näind omil silmil ta kaaslasi kalleid?/ Kui tahad tõesti sa, et siin rõõmsana sööksin ja jooksin,/ siis vabaks sõbrad mul tee, et võiksin ma neid näha jälle!" Ja Antipatros, kes imetles tsitaadi sobivust, laskis nad kohe vabaks.
VI. Kord kui varblane, keda kull taga ajas, lendas Xenokratese põue, paitas ta lindu ning päästis ta jälle lahti, öeldes, et ta ei tohi palujat reeta. Ja kui Bion ta välja naeris, ütles Xenokrates, et ta ei vasta, sest kui komöödia tragöödia välja naerab, ei lasku tragöödia selleni, et vastata. Kellelegi, kes polnud kunagi õppinud muusikat, geomeetriat ega astronoomiat, kuid tahtis saada tema õpilaseks, ütles ta: "Mine ära, sest sul ei ole veel filosoofia käepidemeid." Mõnede sõnul ütles ta aga: "Mine ära, sest ma ei kraasi siin villa." Ja kui Dionysios ütles Platonile, et keegi raiub ta pea maha, siis juuresviibiv Xenokrates näitas oma pead ning ütles: "Mitte enne, kui minu pea on maha raiutud."
VII. Räägitakse ka, et kord kui Antipatros oli Ateenasse tulnud ning tervitas tesa, ei vatanud ta enne midagi, kui oli rahulikult lõpetanud ettekande, mis tal pooleli oli.
VIII. Et tal ebatavalisel kombel puudus igasugune uhkus, mõtiskles ta sageli mitu korda päevas omaette; ja räägitakse, et ta nägi iga päev ühe tunni ette vaikimisele.
IX. Ja ta jättis maha suure hulga kirjutisi ja soovitusraamatuid ja värsse, mis on järgmised: kuus raamatut "Loodusfilosoofiast", kuus "Tarkusest", ühe rikkustest "Arkaadialane", ühe köite "Määramatust", ühe "Lapsest", ühe "Mõõdukusest", ühe "Kasulikust", ühe "Vabast", ühe "Surmast", ühe "Tahtlikust", kaks "Sõprusest", ühe "Viisakusest", kaks "Vastanditest", kaks "Õnnest", kaks "Kirjutamisest", ühe "Mälust", ühe "Väärusest", ühe "Kallikles"; kaks "Elutarkusest", ühe "Seaduse jõust", ühe "Konstitutsioonidest", ühe "Vagadusest", ühe näitamiseks, et "Voorust saab edasi anda", ühe "Olemasolevast", ühe "Saatusest", ühe "Kirgedest", ühe "Eludest", ühe "Üksmeelest", kaks "Õpilastest", ühe "Õiglusest", kaks "Voorusest", ühe "Liikidest", ühe "Naudingust", ühe "Elust", ühe "Mehisusest", ühe "Ühest", ühe "Ideedest", ühe "Kunstist", ühe "Jumalatest", ühe "Teadmisest", ühe "Riigimehest", ühe Teadusest", ühe "Filosoofiast", ühe "Parmenidese koolkonnast", ühe "Archidemos" ehk "Õiglusest", ühe "Hüvest"; kaheksa neist asjust, mis puudutavad "Aru"; kümme kirjutist nende raskuste lahendamiseks, mis tekivad "Kõnede" puhul; kuus raamatut "Loodusfilosoofia" uurimisest; üks "Peamine"; ühe traktaadi "Soost ja liigist"; üks "Pütaagorlaste õpetustest"; kaks raamatut "Lahendusi", seitse "Jaotusi", mitu köidet "Lausetest", samuti mitu köidet "Väitluste pidamisest". Peale kõige selle on üks viieteistköiteline komplekt ja teine kuueteistköiteline komplekt nende uurimiste ainest, mis käivad "Kõnelemise" kohta; veel üheksa, mis räägivad "Arutlemisest", kuus raamatut "Matemaatikast", veel kaks raamatut "Aruga" seotud ainetest; viis raamatut "Geomeetriast", ühe raamatu "Mälestusi", ühe "Vastandeid", ühe "Aritmeetikast", ühe "Arvude kontempleerimisest", ühe "Intervallidest", kuus "Astronoomiast", neli elementaarset soovitust Aleksandrile "Kuningavõimust", ühe läkituse Arybasele; üks läkitus Hephaistionile, kaks "Geomeetriast", seitse raamatut "Värsse".
X. Ent kuigi ta oli niisugune suur mees, müüsid ateenlased ta ükskord, sest ta ei suutnud maksta metoikidele ettenähtud maksu. Ja Demetrios Phalereus ostis ta, ja aitas nõnda mõlemat poolt, Xenokratest kinkides talle vabaduse ning ateenlasi metoigimaksu asjus. Seda tõika mainib Myronianos Amastrast oma "Ajalooliste kokkusattumuste" peatükkide esimeses raamatus.
XI. Ta järgnes Speusipposele ning oli kooli eesotsas 25 aastat, alates Lysimachidese arhondiajast 110. olümpiaadi teisel aastal.
XII. Ja ta suri, olles komistanud öösel vaagna otsa, rohkem kui 82-aastasena. Ja ühes oma epigrammidest me räägime temast siis nii: "Ta lõi end vastu vaskpotti/ ja sai otsaette sügava haava/ ja nuttes oma julma saatuse pärast/ suikus surmaunne,/ nõnda langes Xenokrates, kes oli igaühe sõber."
XIII. Ja oli veel viis Xenokratese-nimelist inimest. Üks oli vana aja taktik, selle filosoofi kaasmaalane ja väga lähedane sugulane, kellest me rääkisime; ja on alles üks tema kõne, mis on üles kirjutatud, "Arsinoe", mis on kirjutatud Arsinoe surma puhul. Kolmas oli filosoof, kes kirjutas väga tähtsusetut eleegilist luulet; ja see pole imelik, sest kui luuletajad hakkavad proosat kirjutama, siis see õnnestub neil päris hästi, aga kui proosakirjanikud proovivad kätt luulega, ei tule neil midagi välja; siit on selge, et üks on looduse and ja teine on osavuse asi. Neljas oli kujur, ja viies laulukirjutaja, nagu ütleb Aristoxenos."
Õpetamine
Õpetamine kõige laiemas tähenduses on õppimise esilekutsumine.
Knud Suur
Knut Suur ehk Knud II, ka Knud Suur (taani keeles Knud den Store, inglise Canute the Great, eesti keeles mõnikord ka Kanut; umbes 995 – 12. november 1035) oli Inglise kuningas alates 1016, Taani kuningas alates 1018 ja Norra kuningas alates 1028 kuni surmani.
Knud Suure isa oli Taani (985–1014), Norra (985–995, 1000–1014) ja Inglise kuningas (1013–1014) Svend Harkhabe. 1013. aastal Svend Harkhabeme ja Knudi invasiooni järel Inglismaale pages Ethelred, Normandiasse ning Taani ja Norra kuningas Svend Harkhabe kuulutati Inglismaa kuningaks (1013–1014). Kuid viimane suri juba järgmise aasta alguses ning tema nooruke poeg Knud ei suutnud Inglismaad oma kontrolli all hoida.
Inglismaal
Nii sai Ethelred trooni tagasi, kuid juba 1015. aastal tungis Knud uuesti, venna Taani kuninga Harald II antud vägedega Inglismaale ning järgmisel aastal, kui Ethelred suri, oli suur osa Inglismaast juba tema kontrolli all. Inglastepoolset võitlust, Lõuna-Inglismaal jätkas veel Ethelredi poeg Edmund II. Edmund II sai sõjas taanlastelt mitu korda lüüa, ta suutis end siiski kindlustada Wessexis ning Londoni piiramisrõngast vabastada. Ent 18. oktoobril kaotas Edmund otsustavalt Assanduni lahingus. Seejärel sõlmisid Knud ja Edmund rahu, millega Edmundile jäi Wessex, Taani ja Norra kuningas Knud Suurele aga kõik alad Thamesi jõest põhja pool. Samuti lepiti kokku, et ühe valitseja surma korral pärib teine kõik tema valdused.
Edmund II suri juba poolteist kuud hiljem, 30. novembril 1016. Knud Suur, kes oli pärast venna Harald II surma ka Taani (1018–1035) ja Norra kuningas (1028–1035) abiellus Ethelred II lese ja Normandia hertsogi õe Emmaga ning oli aastatel 1016–1035 Inglismaa kuningas. Emma ja kuningas Knud Suure abielust sündinud Knud III, Inglismaa kuningas (1040–1042) nimetas oma poolvenna (kuningas Ethelred II ja Emma poja) Edward Usutunnistaja enda troonipärijaks Inglismaal.
Norras
Knud oli küll kristlane ja isegi edendas Inglismaa kirikuelu, kuid näiteks Norras lubas ta jätkuda ka vanadel muinasskandinaavia uskumustel (eelmine Norra kuningas, Olaf Püha, oli just sellepärast kukutatud, et ta püüdis norralastele vägivaldselt ristiusku peale suruda). Knudi peetakse ka viimaseks suureks viikingiaegseks Skandinaavia kuningaks.
Knudi valitsemisajal Inglismaal, püüdsid Norra kuningas Olaf II ja Rootsi kuningas Anund Jakob, tema äraolekul suurendada oma mõjuvõimu Taani aladel ning ründasid korduvalt Taanit. Knud aga alistas nad 1026. aastal Skåne lahingus ning oli varakeskaegseis Põhja-Euroopas võimsaim valitseja, võrreldav Saksa-Rooma keisri Konrad II-ga.
1025. aastal loovutas Saksa-Rooma keiser Konrad II Schleswigi margi Taani kuningale Knud Suurele.
Põhjamere impeeriumi valitseja Knud Suure huvid ulatusid ka Läänemere idakaldale ning tal olid kontaktid ka Kiievi suurvürsti (1016–1018, 1019–1054) Jaroslav Targaga.
Põhjamere impeerium
350px|pisi|Knud Suure Põhjamere impeerium koos tribuuti maksvate aladega. Riigid, mille kuningas Knud oli, on tähistatud punaselt, vasallriigid oranžilt ja teised liitlasriigid kollaselt.
Õpetamine
Enamasti peetakse õpetamise all silmas õpetaja poolt õpilasele teadmiste ja oskuste edasiandmist, nende kinnistamiseks harjutuste sooritamist ning nende omandatuse kontrollimist.
Selle kohta, mis on õpetamine ja hea õpetamine ja eriti veel hea õpetamine eri olukordades, on palju konkureerivaid teooriaid nii psühholoogia, kasvatusteaduse kui ka filosoofia vallast.
Tänapäeval peetakse õpetamisel üldiselt taunitavaks "tuupimise" kasutamist ja indoktrinatsiooni.
Analüütiline lähenemine õpetamise mõistele
Israel Scheffler esitab oma õpetamise mõiste analüüsis (1968) õpetamisele kolm tingimust:
Kavatsuse kriteerium võimaldab pidada õpetamiseks olukorda, kus õpilased mingil põhjusel ei õpi, kuigi õpetaja nende õppimist taotleb. Kuna õpilase õppimine on rangelt võttes tema enda teha (õpilane võib otsustada mitte õppida), siis ei saa mingi tegevuse õpetamiseks pidamise kriteerium eeldada õppimist kui tulemust, vaid peab piirduma sellega, et õpetamise juurde peab kuuluma kavatsus (intentsioon) kutsuda esile õppimist.
Õigustatuse kriteerium osutab eelkõige õpetaja poolt kasutatavatele meetoditele, mis ei tohi olla sellised, et nende abil ei võiks õigustatult arvata, et saavutatakse õpilase õppimine. Õigustatuse kriteerium on määratletud negatiivselt, kuna võimalikke strateegiaid õppimise saavutamise taotlemiseks võib olla mitmeid. Kuna aga pole olemas ühte õiget meetodit, siis on otstarbekas ütelda, et meetod ei tohi olla õigustamatu – vastasel juhul võiks kriteerium implitseerida üheainsa õige ja õigustatava meetodi olemasolu.
Émile Zola
Elukäik
Émile Zola sündis Pariisis 2. aprillil 1840. aastal. Tema isa François Zola (varem Francesco Zolla) oli Kreeka päritolu Itaalia insener ning ema Émilie Auber prantslanna. Kui ta oli kaheaastane, kolis pere elama Prantsusmaa kaguossa Aix-en-Provence’i. 1847. aastal suri ta isa ning pere jäi vaesusse. 1858. aastal kolis Zola koos emaga tagasi Pariisi.
Juba Aix-en-Provence’i koolis õppides oli Zola sõbrunenud Paul Cézanne’iga ning nende sõprus jätkus Pariisis. Kooli ajal hakkas Zola kirjutama romantistlikke jutukesi. Ema lootis, et poeg seob oma tuleviku juuraga, kuid tal tekkis raskusi gümnaasiumi lõpetamisega ja ta kukkus lõpueksamitel kaks korda läbi.
Pärast kooli lõpetamist oli Zola mõne aasta töötu. 1862. aastal pääses ta tööle kirjastusse Hachette ning hakkas ajalehtedele artikleid ja kunstiretsensioone kirjutama. Kunstiarvustustes hindas ta kõrgelt impressionismi. 1866. aastal alustas ta tööd vabakutselise kirjanikuna.
Aastal 1898 kirjutas Zola Prantsuse vabariigi presidendile Félix Faure’ile avaliku kirja "Ma süüdistan...!" (pr "J’accuse...!"). Kirjas kritiseeris ta väidetava Saksa spiooni Alfred Dreyfusi kohtuasja. Dreyfus oli kaudsete asitõendite põhjal sõjasaladuste Saksamaale reetmises süüdi mõistetud ja sunnitööle saadetud. Kirjaga sekkus Zola Dreyfusi afääri, misjärel mõisteti ta laimamises süüdi. Karistuse vältimiseks pages ta aastaks Inglismaale.
Émile Zola suri 29. septembril 1902. aastal Pariisi eeslinnas Médanis oma kodus vingumürgituse tagajärjel. Ta maeti algselt Montmartre’i kalmistule, aga 1908. aastal viidi ta tuhk Panteoni, kus ta säilmed on ühes krüptis koos Victor Hugo ja Alexandre Dumas’ga.
1985. avati Zola Médani kodus muuseum, kus eksponeeritakse kirjanikule kuulunud mööblit ning säilitatakse ta dokumente ja fotosid.
Looming
Aastal 1864 ilmus Émile Zolalt raamat "Jutud Ninonile" (Contes à Ninon), 1865. aastal järgnes esimene romaan "Claude’i pihtimus" (La Confession de Claude).
Aastal 1867 järgnes esimene menuteos "Thérèse Raquin", millele ta tegi 1873. aastal ka dramatiseeringu.
Aastatel 1871–1893 avaldas Zola 20-köitelise romaanitsükli "Rougon-Macquartid" (Les Rougon-Macquart). Tsükli tähtsamad romaanid on Aastal 1879 ilmus Zolalt teaduslik kirjutis "Eksperimentaalromaan" (Le Roman expérimental), kus ta selgitas oma teooriat romaani kui psühholoogilise eksperimenteerimisvõimaluse kohta. Selle kirjutisega pani ta aluse naturalismile.
Aastatel 1894–1898 kirjutas Zola romaanitriloogia "Kolm linna" (Les Trois villes) ja avaldas arvukalt esseid.
Tema viimane romaanitsükkel "Neli evangeeliumi" (Les Quatre évangiles) jäi lõpetamata.
Roald Amundsen
Roald Engelbregt Gravning Amundsen (16. juuli 1872 – 18. juuni 1928) oli norra polaaruurija. Ta läbis 1903–1906 esimesena loodeväila ja jõudis 14. detsembril 1911 esimesena lõunapoolusele. Ta oli ka esimene inimene, kes lendas üle põhjapooluse, saades sellega esimeseks inimeseks, kes käinud mõlemal poolusel.
Amundsen sündis Norra laevaomanike ja kaptenite suguvõsas. Inspireerituna Fridtjof Nanseni Gröönimaa ületamisest 1888. aastal otsustas ta pühenduda polaaralade uurimisele.
1890–1892 õppis ta Kristiania ülikooli meditsiiniteaduskonnas. 1894–1899 töötas ta madruse ja tüürimehena paljudel laevadel, sh 1897–1899 Antarktikas.
Alates 1903 osales ta ekspeditsioonidel ja saavutas laialdase tuntuse. 1903–1906 läbis ta laeval Gjøa esimesena loodeväila (Põhja-Ameerika põhjaranniku) idast (Gröönimaalt) läände (Alaskale). Retke tegi tähelepanuväärseks, et Gjøa süvis oli kõigest 1 meeter.
1911. aastal suundus ta laeval Fram Antarktisele. 14. detsembril jõudis ta esimese inimesena lõunapoolusele, edestades ühe kuuga Robert Scotti ekspeditsiooni.
1928 korraldati rahvusvaheline ekspeditsioon Umberto Nobile ekspeditsiooni päästmiseks, mille dirižaabel Italia oli Põhja-Jäämerre kukkunud, kui ta oli Põhjapooluselt tagasiteel. Amundsen lendas koos Prantsuse õhujõudude pilootidega teda otsima 18. mail vesilennukiga Latham ning jäi teel Spitsbergenisse teadmata kadunuks. Ta kukkus lennukiga Põhja-Jäämerre ja kogu lennuki meeskond hukkus. Viimased andmed tema asukoha kohta saadi meeskonnalt 18. juunil 1928 kell 18.45, kui ta viimast korda saatis raadiosõnumi Karusaarest 19 meremiili kauguselt.
Lesk (mesindus)
thumb Lesk ehk isasmesilane on viljastamata munast arenenud mesilane.
Lesk on jämedam ja pikem kui töömesilane ja lühem kui mesilasema. Tal on mesilasemast ja töömesilasest parem nägemine, mis on vajalik paarituslennul mesilasema leidmiseks. Tal puudub astel.
Igas mesilasperes on tavaliselt paarsada leske, kes osalevad pere elutegevuses ainult kevadest sügiseni. Lesed ei tegele korjega, kuid 1 kg leski on oma tarus elatud paari kuu jooksul suuteline ära sööma kuni 20 kg mett. Lese ainuke ülesanne on ema paaritamine. Lesk paaritab ema lennu ajal ja tarust kaugemal. Pärast mesilasemaga paaritumist lesk hukkub, sest tema suguelundid rebitakse ära. Lese eluiga on keskmiselt 40 päeva. Kui ema on paaritunud, visatakse lesed tarust välja ning nad hukkuvad.
Apis (genre)
Tallinna FCI Levadia
Tallinna FCI Levadia on Eesti jalgpalliklubi, mis asutati 22. oktoobril 1998 esmalt nime Maardu FC Levadia all.
Levadia on koduses kõrgliigas olnud raskekaallane esimestest hooaegades saadik. Meeskonna ülekaal on olnud ilmne eeskätt 2000-ndate keskpaigast, kui aastail 2004–2009 võideti viiest võimalikust meistritiitlist neli.
Eurosarjades on Levadia edukaim Eesti meeskond, kes on ainsana jõudnud Meistrite liiga 3. eelringi ja UEFA karika põhiturniirile.
Film Independent's Spirit Awards
Film Independent's Spirit Awards on 1984. aastast väljaantav Ameerika Ühendriikide filmiauhind, millega tunnustatakse peamiselt sõltumatuid filme. Praegune nimetus kehtib aastast 2005.
Auhinda annab välja mittetulundusorganisatsioon Film Independent. Tseremoonia toimub USA California osariigi Santa Monicas päev enne Oscarite jagamist.
Tallinna FCI Levadia
Ajalugu
pisi|FC Levadia mängimas [[JK Tammeka vastu]] Klubi eelkäijad on FK Maardu ja Maardu FK Olümpia.
2002 oli meistriliigas koguni kolm Levadia-nimelist meeskonda: FC Levadia Maardu (tollal esindusvõistkond), FC Levadia Tallinn ja FC Levadia Pärnu (amatöörmeeskonnad). Huvitaval kombel kohtusid sellel hooajal karikafinaalis Levadia Maardu ja Levadia Tallinn ning üllatuslikult võttis võidu viimane.
Hooajal 2006/07 sai Levadiast esimene Eesti võistkond, kes pääses UEFA karika põhiturniirile, kui 2. eelringis võideti Hollandi klubi FC Twente pärast võõrsil tehtud 1:1 viiki kodus 1:0. Selle tulemusega pääseti 1. põhiringi, kus kaotati Newcastle Unitedile võõrsil 1:2 ja kodus 0:1.
Levadia rahvusvaheliselt prestiižseim võit pärineb Meistrite liiga hooajast 2009/10, kui 2. eelringis alistati Poola meister Krakówi Wisła. Pärast üllatustlikku 1:1 viiki võõrsil piisas Levadiale kodus väravateta viigist, mis poolakate ülekaalust hoolimata ka korduskohtumise lõpuminutiteni püsis. Üleajal saatis äsja Narva Transist tallinlaste ridadesse tulnud Vladislav Ivanov palli karistuslöögist poolakate võrku, mis kindlustas Levadiale kokkuvõttes 2:1 võidu.
Ühinemine FCI Tallinnaga
4. novembril 2017 pärast hooaja viimast mängu, teatati FC Levadia ja FCI Tallinna ühinemisest. Kaks päeva hiljem toimunud FCI Tallinna ja FC Levadia ühinemise pressikonverentsil teatati, et uuel klubil ei ole veel nime, kuid juriidiline keha saab olema Levadia oma ning peatreeneriks saab senine Infoneti loots Aleksandar Rogic. 5. detsembril 2017 kinnitati uueks klubi nimeks Tallinna FCI Levadia.
Praegune koosseis
''Seisuga 13. märts 2021''
Mängijate rekordid
''Uuendatud seisuga 5. november 2016. Aktiivsed mängijad on paksus kirjas.''
Caracalla termid
thumb|Caracalla termide varemed Caracalla termid olid Vana-Rooma avalikud saunad ehk termid. Termid ehitati Roomas aastail 212–216 keiser Caracalla valitsusajal.
Need olid ette nähtud pesemiseks, ujumiseks ja üldisemalt kehaliseks treeninguks ning puhkamiseks.
Kogu kavatis oli paigutatud umbes 12 hektari suurusele ruudukujulisele maa-alale. Pargi keskel asus peahoone, mida ümbritsesid kahekorruselised hooned. Peahoones olid külm, soe ja kuum saun. Kolmest küljest ümbritses peahoonet lilleaed, neljandal, kõige kaugemal küljel asus staadion. Kõrvalhoones olid suured ujumisbasseinid purskkaevudega. Kahte korpusse olid paigutatud raamatukogu ja muusikatoad. Termid mahutasid korraga kuni 1600 inimest.
Nende ülesanne oli aga hoopis laiem kui tänapäeva saunal. Peale mitmesuguste pesemis-, massaaži- ja higistamisruumide ning basseinide olid seal saalid, kus võis kohtuda tuttavatega, jalutada, vestelda ning isegi koosolekuid pidada. Et oma rahututele alamatele meeldida, püüdsid keisrid üksteise võidu terme ehitada.
Termide sisekujunduseks ja viimistlemiseks kasutati kõige kallimaid materjale.
Mesinik
pisi Mesinik on inimene, kes tegeleb mesilaste pidamisega mesindussaaduste saamise ja õite tolmeldamise eesmärgil.
Mesiniku peamine töö mesilastega toimub kevadel ja suvel, kui tegeletakse mesilaste hooldamise ja mee võtmise ning töötlemisega. Talvel mesilased talvituvad ja tarust välja ei lenda, sel ajal tegeleb mesinik inventari hooldamise, mee turustamise ja erialaste teadmiste täiendamisega.
Sabancaya
Sabancaya on vulkaan Lõuna-Ameerikas Andides. Selle kõrgus on 5967 meetrit.
Tambovi oblast
Tambovi oblast asub Venemaa Keskföderaalringkonnas, Oka-Doni madaliku keskosas metsastepi vööndis.
Suuremad jõed on Tsna, Vorona ja Voronež.
Rahvastik
Tambovi oblastis elas 1989. aasta rahvaloenduse andmetel 1 320 763 ja 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 1 178 443 inimest. 2008. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 106 000 ja 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 1 092 396. Linnades elas 58,7% rahvastikust. Oblastis on 8 linna, suuremad neist on Tambov, Mitšurinsk, Rasskazovo ja Moršansk.
Haldusjaotus
Oblast jaguneb 7 linnaks (linnaringkond) ja 23 rajooniks (munitsipaalrajoon). Rajoonides on kokku 234 külaasundust.
Eugen Friedrich Reinhold Jannsen
Eugen Friedrich Reinhold Jannsen (10. oktoober 1853 Pärnu – 14. september 1930 Tartu) oli eesti rahvusliku liikumise tegelane ja arst, Johann Voldemar Jannseni poeg.
Jannsen õppis Tartus algkoolis ja gümnaasiumis aastatel 1866–1873. Seejärel õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1874–1881 arstiteadust. Selle lõpetamise järel töötas aasta Kroonlinnas.
Jannsen tegutses aastatel 1884–1892 Tartus silmaarsti ja tsensorina. Ta kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi, oli tegev ka "Vanemuise" seltsis ning Eesti Kirjameeste Seltsis. Aastatel 1892–1904 töötas ta Tartus sõjaväearstina, osales Vene-Jaapani sõjas, teenis mitmel pool Venemaal, kuni läks aastal 1913 pensionile. Vabadussõja oli Tallinna Sõjaväe Keskhaigemaja silmajaoskonna juhataja, sisustas selle oma riistadega, sanitaarteenistuse kolonel 1921. Lahkus teenistusest aastal 1921, elas seejärel Tartus.
Vercingetorix
pisi|Vercingetorixi kuldstateer pisi|219x219px|Vercingetorix alistumas [[Julius Caesar|Julius Caesaraile. Lionel Royeri maal.]] pisi|Vercingetorixi memoriaal [[Alesia|Alesias, Alise-Sainte-Reine küla lähistel.]] Vercingetorix (72 eKr – 46 eKr) oli gallialaste juht, arvernide pealik. Ta oli suure, peaaegu kõiki gallialasi haarava viimase roomlaste-vastase ülestõusu juht 52 eKr.
Julius Caesar ruttas Galliasse ülestõusu maha suruma. Vercingetorix oli võimekas juht ning taandus looduslikesse kindlustustesse, põletades samal ajal linnu, et takistada Rooma leegionide varustamist. Caesar ja tema staabiülem Labienus said esimestes, väiksemates kokkupõrketes tõsiselt lüüa.
Pärast viljatut, kaotusterohket rünnakut arvernide pealinnale Gergoviale (praeguse Clermont-Ferrand'i lähedal Auvergne'is) oli Caesar sunnitud taganema. Sealjuures saatis Vercingetorix teda tugeva väega, millega olid liitunud ka heduid, kes seni olid Caesarile truuks jäänud, ja Caesaril oli oht oma seniste pingutuste viljad vähemalt esialgu kaotada. Ent Vercingetorix laskis näiliselt soodsatel asjaoludel end ahvatlema roomlastele lahingut andma ning ta sai hävitava kaotuse osaliseks.
Kui Vercingetorix taandus Alesiasse (praegune Alise-Sainte-Reine Côte d'Ori departemangus Dijoni lähedal, kuhu Napoleon III 1864 laskis Vercingetorixi auks rajada 6,5 m kõrguse pronkskuju) ning Caesar hakkas teda seal piirama. Kui Vercingetorix kutsus gallialastest liitlased ründama Alesiat piiravaid roomlasi, lõid roomlased taganevaid vägesid ning vallutasid kindluse.
Vercingetorix tegi kõik, et vaenlasele vastupanu osutada. Kui ta aga siiski roomlaste energiale ja taibukusele alla jäi, andis ta ise oma vägedele nõu alla anda ning teda elavana või surnuna võitjatele välja anda, et paremaid tingimusi saavutada. Vercingetorix viidi Caesari ette, kes laskis ta aheldada. Pärast näitamist triumfirongkäigus Roomas laskis Caesar ta hukata.
Pisiidia
pisi|[[Anatoolia provintsid ning nende peamised linnad]] Pisiidia oli vanaaja paikkond ja geograafiliselt eraldatud suhteliselt mägine piirkond Väike-Aasias Lüükia, Kaaria, Lüüdia, Früügia ja Pamfüülia vahel.
Esimesed teated Pisiidialastest pärinevad ajajärgust 14. sajand eKr ning on pärit Hetiitidelt.
On teada, et Pisiidia oli suhteliselt iseseisev piirkond nii Hetiitide, Pärsia kui ka Lüüdia mõjuvõimu perioodidel jõudes olla ka Aleksander Suure, Seleukiidide riigi, Pergamoni, Galaatia, Kapadookia ning lõpuks alates 102. aastast eKr ka Rooma alluvuses.
Stiimul
Stiimul (ladina sõnast stimulus 'astel') on füsioloogilist reaktsiooni või psühholoogilist reaktsiooni esile kutsuv fenomen (aisting, taju, mõte, idee, aine vm).
Termini "stiimul" võttis kasutusele šoti arst ja neurofüsioloog Robert Whytt. Ta mõtles selle all lühiajalist füüsiline mõjutust, mis kutsub närvisüsteemis esile ärrituse
Kirjandus
Bodziec (psychologia)
Vene kirjandus
thumb|300px|Sageli nimetatakse suurimaks vene kirjanikuks [[Aleksandr Puškinit kui kirjandusliku vene keele loojat . Vassili Mate gravüür 1899. aastast.]] Vene kirjandus on vene keeles kirjutatud ilukirjandus, mis hõlmab nii Venemaal kui ka väljaspool seda kirjutatut, samuti teiste maade kirjanduste (nt Ukraina kirjanduse) venekeelset osa.
Vene kirjandus sündis 10. sajandi teisel poolel, kuid koosnes algul peamiselt vaimulikest teostest ja ajalookirjandusest ning jäi maailmas praktiliselt tundmatuks 19. sajandini, mil algas vene kirjanduse nn kuldajastu. Tänapäeval on vene kirjandus üks Venemaa kultuuri tähtsamaid valdkondi, ehkki oluline osa sellest on loodud väljaspool Venemaad.
Venekeelse ilukirjanduse juured on keskajas, mil loodi vanavenekeelseid eepilisi teoseid ja kroonikaid. Valgustusajastuks oli kirjanduse tähtsus kasvanud (üks toonaseid mõjukamaid vene kirjanduse edendajaid oli Läänes peamiselt teadlasena tuntud Mihhail Lomonossov) ning 1830. aastate alguses jõudis vene kirjandus luules, proosas ja draamas rikkaliku loominguga kuldajastusse. Romantismi esindasid näiteks luuletajad Vassili Žukovski ning tema protežee Aleksandr Puškin, kes kirjutas kõigis žanrides. Esimene suur vene romaanikirjanik oli Nikolai Gogol. Talle järgnes Ivan Turgenev, kes kirjutas niihästi meisterlikke lühijutte kui ka romaane. Kiirelt said rahvusvaheliselt tuntuks Lev Tolstoi ja Fjodor Dostojevski. 19. sajandi teisel poolel paistis lühijuttudega silma Anton Tšehhov, kellest kujunes ka juhtiv näitekirjanik. 20. sajandi algust peetakse vene luule hõbeajastuks, mil valitsesid sümbolism ja akmeism. Hõbeajastuga seostatakse tavaliselt selliseid luuletajaid nagu Konstantin Balmont, Valeri Brjussov, Aleksandr Blok, Anna Ahmatova, Nikolai Gumiljov, Ossip Mandelštam, Sergei Jessenin, Vladimir Majakovski, Marina Tsvetajeva ning Boriss Pasternak. Samast ajastust pärinevad ka mitmed suurepärased romaanikirjanikud ja novellistid nagu Aleksandr Kuprin, Nobeli kirjandusauhinna pälvinud Ivan Bunin, Leonid Andrejev, Fjodor Sologub, Aleksei Remizov, Jevgeni Zamjatin, Dmitri Merežkovski ja Andrei Belõi.
1917. aastal toimunud Oktoobrirevolutsiooni järel lõhenes vene kirjandus Venemaale jäänud nõukogude ja emigreerunud välisvene kirjanduseks. Ehkki Nõukogude Liit juurutas jõuliselt üleüldist kirjaoskust ning rajas arenenud trükitööstuse, kehtestas kommunistlik režiim ka ideoloogilise tsensuuri. 1930. aastatel sai Venemaal valitsevaks ning sisuliselt ainsaks lubatud kirjandusstiiliks sotsialistlik realism (mis tugines 19. sajandil kujunenud kriitilisele realismile). Selle juhtfiguur ning rajaja oli Maksim Gorki, tuntumaid näiteid aga Nikolai Ostrovski romaan "Kuidas karastus teras" ning Aleksandr Fadejevi "Noor Kaardivägi". Eksiilis jätkasid vähenevale lugejaskonnale vaatamata kirjutamist mitmed kirjanikud nagu luuletajad Vladislav Hodassevitš, Georgi Ivanov ja Vjatšeslav Ivanov, romaanikirjanikud Mark Aldanov, Gaito Gazdanov ja Vladimir Nabokov (kes läks hiljem üle inglise keelele) ning lühiproosa eest Nobeli auhinna saanud Ivan Bunin. Stalini surmale järgnenud Hruštšovi sula tõi uuendusi ka Venemaa kultuuriellu, kus kirjandus saavutas seniolematu populaarsuse. Sula ei kestnud siiski kaua ning 1970. aastatel said mitmed juhtivad kirjanikud taas avaldamiskeelu kriitilisuse tõttu nõukogude korra suhtes.
20. sajandi lõpp pärast riigikorra vahetust Venemaal oli vene kirjanduse jaoks raske aeg, mil vähesed kirjanikud rahvusvaheliselt silma paistsid. Enim tähelepanu pälvinute seas olid prosaist Viktor Pelevin, romaani- ja näitekirjanik Vladimir Sorokin ning luuletaja Dmitri Prigov. 21. sajandil on kerkinud esile uus põlvkond venekeelseid kirjanikke, kelle looming eristub 20. sajandi lõpu postmodernistlikust proosast, mistõttu kriitikud kõnelevad uusrealismist. Juhtivate uusrealistide seas on Ilja Stogov, Zahhar Prilepin, Aleksandr Karasjov, Arkadi Babtšenko, Vladimir Lortšenkov, Aleksandr Snegirjov ja poliitilisi teemasid käsitlev Sergei Šargunov.
Venekeelsed kirjanikud on pälvinud viis Nobeli kirjandusauhinda. 2011. aasta seisuga oli Venemaa avaldatud nimetuste arvult maailma riikide seas neljandal kohal. Levinud on väide, et venelased olevat "maailma kõige lugevam rahvas".
Below
Below oli aadlisuguvõsa.
Below'd Venemaal
Esimene suguvõsa pärineb Nikita Below'ist ja on kantud Simbirski kubermangu aadlimatriklisse. Teine suguvõsa pärineb Foma Below'ist (vene keeles от Фомы Белова) ja on kantud Kurski kubermangu aadlimatriklisse.
Below'd Eesti alal
Eesti alal tegutsesid samuti Below'd ja suguvõsa esindaja 2. järgu major Andreas von Below kanti Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Andreas oli Pärsti mõisa omanik. Below'd olid kantud ka Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Below'd Saksamaal
Saksamaa Below'd pärinesid Mecklenburgist ja Pommerist.
Müür-kipslill
Müür-kipslill (Gypsophila muralis) on taimeliik nelgiliste sugukonnast kipslille perekonnast.
Müür-kipslill on üheaastane 15–30 cm kõrgune rohttaim. Moodustab kuni 30 cm kõrguse laiuva puhma. Harulistel vartel on terveservalised, lineaalsed, vastastikku asetsevad lehed. Väga väikesed roosad õied asetsevad väikeses pöörises.
Eestis kasvatatakse müür-kipslille sorte suvelillena. Taim on mulla suhtes leplik, eelistab kuivemat lubjast pinnast.
Sobib kasvatada lillekastides ja peenral, hea lõikelilleks.
Coriolisi efekt
Coriolisi efekt ehk Coriolisi jõud [korjol'isi] (kasutatakse ka ekslikke kujusid Coriolise efekt ja Coriolise jõud) on prantsuse matemaatiku ja füüsiku Gaspard-Gustave de Coriolisi järgi nime saanud efekt, mis avaldub nii, nagu liikuvaile kehadele pöörlevas taustsüsteemis mõjuks jõud.
See tähendab, et Maa peal liikumise hetkel sirgjooneliselt kiirenduseta liikuvate objektide trajektoorid on kõverjooned, kui nad kanda kaardile. Liikuv objekt hälbib põhjapoolkeral paremale ja lõunapoolkeral vasakule. Piki ekvaatorit liikuvaile objektidele Coriolisi efekt mõju ei avalda.
Mõtleme veel
"Mõtleme veel" oli poliitiline vestlussaade Eesti Televisioonis aastatel 1987–1989.
Coriolisi efekt
Mõju suureneb kaugenedes ekvaatorist pooluste suunas vastavalt valemile F = sin φ, kus φ on liikuva objekti laiuskraad. Coriolisi jõu saame avaldada valemist Fcor = 2*m*Ω*V*sinφ, kus m on liikuva keha mass (kg), V tema kiirus (m/s), Ω Maa nurkkiirus (rad/s) jag φ objekti paiknemise laiuskraad (°). Maa nurkkiirus näitab, mitme radiaani võrra pöördub Maa ühe sekundi jooksul. Teades sideerilise ööpäeva pikkust (23 tundi 56 minutit 4 sekundit) ja seda, et Maa teeb selle aja jooksul ühe täispöörde ehk 360° ehk 2*π*rad, saame Maa nurkkiiruse väärtuseks 0,000664926 rad/s. See on konstant.
Mõtleme veel
"Mõtleme veel" saatejuhid olid Hagi Šein, Rein Järlik ja Feliks Undusk, režissöör Vello Reili. "Mõtleme veel" oli otsesaade, mis oli Nõukogude Liidus 1980. aastatel haruldane.
Coriolisi efekt
Mõnikord väidetakse, et Coriolisi efekt mõjutab ka seda, kumbapidi hakkab pöörlema vannist äravoolav vesi jne. Tegelikult ei sõltu see mitte Coriolisi efektist, vaid pigem vee liikumissuunast jms. Coriolisi efekt on nii väike, et ta pääseb mõjule alles väga suurtes süsteemides pika aja jooksul.
Coriolisi jõu arvestamisel on suur tähtsus geograafias, satelliitide trajektooride arvutamisel jne. Geograafias näiteks on Coriolisi jõu tõttu Eestis valitsevaks läänekaarte tuuled ja Inglismaa kliima palju pehmem kui Sahhalinil, kuigi mõlemad asuvad ligikaudu samal laiuskraadil. Coriolisi jõud loob globaalse keskmiste valitsevate tuulte ja hoovuste süsteemi. Samuti põhjustab see Maa poolustele lähematel aladel jõgede kallaste erinevat erosiooni, eriti meridiaanidega paralleelsetel või nende suhtes väikese nurga all voolavatel jõgedel.
Stureforsi loss
thumb Stureforsi loss on loss Rootsis Östergötlandi läänis Linköpingi vallas Ärlångeni järve ääres.
Lossi omanik on krahv Bielke ning loss on huvilistele suletud.
Margarita Kustinskaja
Margarita Kustinskaja on vene päritolu Eesti laulja ja laulukirjutaja, kes laulab vene keeles. 2015. aastal ilmus tema esimene singel "Nezavisima", mis oli üliedukas ja pani aluse tema soolokarjäärile.
2016. aastal Riias toimunud rahvusvahelisel laulukonkursil Tonna Awards võitis Kustinskaja parima naislaulja auhinna. Samal aastal laulis Kustinskaja duetti Ilona Kaldrega. 2020. aasta seisuga on lauljal ilmunud juba mitu singlit ning ta on andnud menukaid kontserte, sealhulgas esinenud rahvusvahelisel festivalil "ru" Vitebskis.
Rjazani oblast
Rjazani oblast asub Venemaa Keskföderaalringkonnas.
Rahvastik
Rjazani oblasti rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmeil 1 227 910. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 157 700 ning 2020. aasta alguses 1 108 847. Linnades elab 65% rahvastikust. Suuremad linnad on Rjazan, Kassimov, Skopin ja Sassovo.
Suuremad rahvusrühmad olid 2002. aastal:
Haldusjaotus
Oblast jaguneb 25 rajooniks ja 4 linnaringkonnaks.
Evgeny Bareev
pisi| Evgeny Bareev (2007) pisi| Evgeny Bareev (2008) pisi| Evgeny Bareev (pildil vasakul) mängimas [[Tata Steeli maleturniir|Tata Steeli turniiril (2019)]]
Evgeny Bareev (vene keeles Евгений Ильгизович Бареев Jevgeni Ilgizovitš Barejev; sündinud 21. novembril 1966 Jemanželinskis Tšeljabinski oblastis) on Kanada maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (1989), FIDE vanemtreener (2011).
Bareev tuli 1982. aastal Guayaquilis (Ecuadoris) noorte maailmameistriks U16-vanuseastmes. Esines edukalt NSV Liidu meistrivõistlustel: 2.–7. koht (1986), 1.–4. koht (1990) ja 4.–8. koht (1991). 1986. aastal andis FIDE talle rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 23-aastaselt 1989. aastal.
Bareev on mänginud Wijk aan Zees ja Linareses. 1995. aastal Hoogovensi turniiril nokautsüsteemis tuli teiseks. 2002. aastal võitis ta Coruse A-turniirii (18. kategooria) ja 2003. aastal tuli Coruse 19. kategooria turniiril kolmandaks. 1994. aastal Linarese turniiril (18. kategooria) tuli neljandaks.
Venemaa meistrivõistlustel jagas Bareev 2004. aastal 4.–7. ja 2005. aastal 4.–6. kohta.
Alates 2015. aastast esindab Bareev rahvusvahelistel malevõistlustel Kanadat.
Maailma karikaturniirid ja MM-võistlused
Septembris 2000 Shenyang Shis 24 osavõtjaga maailma kariakturniiril jõudis Bareev finaali, kus jäi alla Viswanathan Anandile tulemusega ½:1½. Detsembris 2000 New Delhis FIDE MM-turniiril nokautsüsteemis jõudis Bareev veerandfinaali, kus kaotas Hispaania esindajale Alexéi Shírovile tulemusega 1½:2½.
Aprillis 2002 pääses Bareev tänu kõrgele reitingule (üle 2700) Dortmundis peetud kaheksa osavõtjaga PCA pretendentide turniirile, kus poolfinaalis kaotas Veselin Topalovile tulemusega 2½:3½. Novembris-detsembris 2002 Moskvas FIDE MM-turniiril nokautsüsteemis võitis Bareev kaheksandikfinaalis Ameerika Ühendriike esindanud Jaan Ehlvesti tulemusega 2:0, kuid kaotas veerandfinaalis turniiri võitnud Ruslan Ponomarjovile tulemusega 1:3.
2005. aastal mängis Bareev Hantõ-Mansiiskis peetud maailma karikaturniiril. Kaheksandikfinaalis võitis ta 15-aastast Magnus Carlsenit, kuid kaotas veerandfinaalis hiljutisele FIDE maailmameistrile Ruslan Ponomarjovile. 5.–8. koha mängudes võitis Bareev Sergei Rublevskit ja Boris Gelfandit ning sai lõppkokkuvõttes viienda koha ja edasipääsukoha mais 2007 Elistas alanud 16 osavõtjaga pretendentide turniirile.
Elistas jõudis Bareev teise ringi (8 parema sekka), kus aga kaotas Péter Lékóle tulemusega 1½:3½ ja nende nelja hulka, kes kolm kuud hiljem MM-turniirile pääsesid, ta ei kvalifitseerunud. Aasta lõpul mängis ta Hantõ-Mansiiskis maailma karikal (kvalifikatsioonivõistlus MM-tsüklis 2007–2010), kus võitis kolmandas ringis Aleksandr Grištšukki, kuid kaheksandikfinaalis jäi alla Jevgeni Aleksejevile.
Võistkondlik esinemine
pisi| Evgeny Bareev mängimas [[2016. aasta maleolümpia|Bakuu maleolümpial Kanada võistkonna esimesel laual (2016)]] Bareev on võitnud neljal maleolümpial kuldmedali Nõukogude Liidu (1990) ja Venemaa (1994–1998) võistkonna koosseisus, seejuures mängis ta 1994. ja 1996. aastal kolmandal laual (teistel kordadel oli varumängija rollis). 2006. aastal tuli Bareev Venemaa võistkonnaga (esimesel laual Vladimir Kramnik) Torino maleolümpial kuuendaks. 2016. ja 2018. aastal osales Bareev maleolümpial Kanada võistkonna koosseisus: 11. koht (2016; 1. laud ) ja 23. koht (2018; 4. laud).
Bareev on tulnud Venemaa võistkonna koosseisus kahel korral Euroopa meistriks (1992, 2003) ja maailmameistriks (1997, 2005).
Maletreener
Bareev oli aastatel 2010–2011 Venemaa malekoondise peatreener. 2010. aastal oli Hantõ-Mansiiski maleolümpial Venemaa I võistkonna kapten-treener (võistkond tuli teiseks). 2011. aastal, pärast Venemaa võistkonna ebaõnnestunud esinemist Hiinas toimunud võistkondlikel maailmameistrivõistlustel (neljas koht) esitas ta Venemaa Maleföderatsioonile tagasiastumispalve peatreeneri kohalt.
Bareev on olnud Vladimir Kramniku sekundandiks PCA MM-tiitlimatšidel: 2000. aastal matšis Garri Kasparoviga ja 2004. aastal matšis tiitlipretendendi Péter Lékóga. Kirjutas 2006. aastal Kramnikust raamatu.
Barbadose kindralkuberneride loend
Barbadose kindralkuberneride loend loetleb Barbadose riigipeana tunnustatava Suurbritannia kuninganna kohapealsed esindajad alates riigi iseseisvumisest 1966. aastal.
Steninge loss
thumb|Steninge loss Steninge loss asub Stockholmi lähedal Sigtuna vallas Mälareni kaldal.
Loss ehitati 1694–1698 Nicodemus Tessin noorema projekti järgi. Loss on kahekorruseline ja tugevalt mõjutatud Prantsusmaal asuvast Vaux-le-Vicomte'i lossist. Seda peetakse Rootsi üheks ilusamaks barokkstiilis lossiks. Loss moodustab stiilse arhitektuurilise kompleksi koos selle juurde kuuluva aia, terrasside, treppide ja paviljonidega.
Peter Yates
Peter Yates (24. juuli 1929 Hampshire – 9. jaanuar 2011 London) oli Briti režissöör ja produtsent.
Steninge loss
Tänapäeval kuulub loss eraomandisse ning seal asub Steninge Lossi Kultuurikeskus (Steninge Slott Kulturcenter). Loss on külastajatele avatud.
Peter Yates
Peter Yates on lavastanud filmid "Bullitt" (1968), "John ja Mary" (1969), "Murphy sõda" (1971), "Pagemine" (1979), "Kostümeerija" (1983) jpt.
Filmi "Pagemine" režii eest sai ta esimese Oscari nominatsiooni.
Film "Kostümeerija" kandideeris kokku viiele Oscarile, sealhulgas ka parima režii kategoorias, võitmata neist ühtegi. Berliini filmifestivalil võitis filmi peaosatäitja Albert Finney parima meesnäitleja Hõbekaru.
Klarnetistide loend
''Siin on loetletud klarnetiste.
Viiuldajate loend
''Siin on loetletud viiuldajaid.
Susannah York
pisi|Susannah York Susannah York (sünninimi Susannah Yolande Fletcher; 9. jaanuar 1939 Chelsea – 15. jaanuar 2011 London) oli Briti teatri- ja filminäitleja.
Susannah Yorki filmikarjäär algas 1960. aastal, kui ta sai rolli Ronald Neame'i filmis "Tunes of Glory". Tema esimene suurem filmiroll oli aga Henry Fieldingi romaani 1963. aasta adaptatsioonis "Tom Jones". Samuti on ta mänginud Fred Zinnemanni filmis "Mees kõigiks aegadeks" ("A Man for All Seasons"), Delbert Manni lavastatud filmis "Jane Eyre" ning Supermani filmides, kus ta kehastab peategelase ema.
Aastal 1969 kandideeris ta rolli eest filmis "Äraaetud hobused lastakse ju maha" ("They Shoot Horses, Don't They?") Oscarile, kuid auhinna võitis seekord Maggie Smith. Susannah York võitis osatäitmise eest Briti Akadeemia filmiauhinna (1971).
Aastal 1972 võitis ta Cannes'i filmifestivalil parima näitleja auhinna filmi "Images" eest.
Susannah York on kirjutanud ka kaks lasteraamatut.
Ta oli 1960–1976 abielus Michael Wellsiga. Neil sündis kaks last: poeg Orlando ja tütar Sasha.
Susannah York suri 72-aastaselt vähki.
Valerio Magrelli
pisi|Valerio Magrelli (2017) Valerio Magrelli (sündinud 1. jaanuaril 1957 Roomas) on itaalia luuletaja.
Doug Savant
thumb|right|Doug Savant Douglas Peter Savant (sündinud 21. juunil 1964 Burbankis Californias) on USA filminäitleja.
Aastatel 1992–1997 kehastas ta teleseriaalis "Melrose Place" dr Matt Fieldingut; see oli üks esimesi avalikult homoseksuaalseid tegelasi televisioonis. Hiljem tegi Savant külalisrolle telesarjades "Profiler", "Firefly", "JAG", "Nip/Tuck", "CSI kriminalistid" ja "24". Aastatel 2004–2012 kehastas ta Tom Scavot USA komöödiasarjas "Meeleheitel koduperenaised".
Eraelu
Savant on abielus oma "Melrose Place'i" kaasnäitleja Laura Leightoniga, kellega tal on kaks last. Kaks last on tal ka eelmisest abielust.
Vello Toomemets
pisi|Vello Toomemets Šoti klubis 1997. aastal pisi|Vello Toomemets esinemas 1987. aastal Kuldse Trio koosseisus Vello Toomemets (sündinud 1. oktoobril 1954 Tartus) on eesti muusik ja helilooja.
Ta õppis viiulit Pärnu Lastemuusikakoolis.
Muusikukarjääri alustas 1970. aastate alguses Pärnu ansamblis Con Amore. Ansambli koosseisus olid veel Hillar Sutt, Urmas Rondo, Kalju Ammer jt. Aastatel 1973, 1976–1983 mängis ja taas 1995. aastast mängib Toomemets ansamblis Fix. Hiljem on ta mänginud veel mitmes ansamblis, sealhulgas ka Kuldses Trios ja Kukerpillides.
Ta on kirjutanud muusika lauludele "Tsirkus", "Jaanipäev", "On kevad Tartu peal", "Tõuse üles ja läheme ära", "Kaua sa kannatad", "Maa tuleb täita lastega" jpt.
Harilik murumuna
Viljakeha on 3–8 cm kõrge ja 2–5 cm lai; pirnikujuline ja selgepiirilise jalaosaga. Välispind on noorena hallikasvalge, hiljem pruunikas. Pinnal on jämedad pudenevad ogad, mida ümbritsevad väiksemad näsad. Sisemus on algul valge, hiljem tume. Endoperiid avaneb kübaraavas, kust eosepulber vabaneb.
Looduses sage. Seent võib kohata juulist oktoobrini metsades, karjamaadel, parkides ja koduaedades lehe- ja oksavarise mädandajana, üksikult või rühmiti.
UEFA Euroopa Liiga
UEFA Euroopa Liiga (ametlikult UEFA Europa League) on UEFA Meistrite liiga järel tähtsuselt teine Euroopa jalgpalliklubide iga-aastane rahvusvaheline karikavõistlus. Klubid pääsevad võistlusele koduses liigas ja karikavõistlustel saavutatu põhjal.
Sotsiaalne ettevõtlus
Sotsiaalne ettevõtlus on ettevõtte tegevus, mille põhieesmärk on mõjutada positiivselt ühiskonda. Teisisõnu: sotsiaalsed ettevõtted müüvad oma tooteid või teenuseid eesmärgiga muuta maailma paremaks. Sotsiaalsete ettevõtete ühiskondlik eesmärk tähendab nende otsest panustamist inimeste toimetulekusse ja heaolusse ning loodus- ja elukeskkonna soovitava seisundi püsimisse.