cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kephalos ja Prokris
Kui Eos nägi, et suhtest asja ei saa, laskis ta mehel minna, kuid soovitas enne veenduda, kas ka Prokris on vahepeal sama truu olnud. Armukadedus ajas Kephalose hulluks, sest Prokris oli võrratult ilus naine. Ta muundas oma välimuse (arvatakse, et Eose abiga, sest muidu poleks muutus nii põhjalik olnud) ja läks koju, kus keegi teda ära ei tundnud, ehkki kõik ootasid. Tükk aega püüdis Kephalos edutult Prokrist võrgutada, rääkides, et mees on ta maha jätnud. Naine kostis alati, et kuulub Kephalosele: «Viibigu ta kus tahes, truuks temale ma jään.» Viimaks ühel päeval, kui Kephalos jälle Prokrist palvete, veenmise ja lubadustega ründas, lõi Prokrise usk kõikuma. Ta ei andnud küll järele, kuid ei andnud võrgutajale ka kindlat vastulööki. Sellest Kephalosele piisas. Ta paljastas end ja süüdistas naist truudusetuses.
Arusaadavalt oli naine ülimalt haavunud. Ta lahkus silmapilk kodunt ja läks üksi mägedesse elama. Kephalos taipas, milline tolvan ta oli olnud. Läks kaua aega, enne kui ta naise leida suutis. Kephalos palus alandlikult andestust.
Prokris ei suutnud mehele kohe andestada, kuid lõpuks tuli siiski mehe juurde tagasi. Nad elasid mitu aastat koos ja said poja Arkesiose, Odysseuse vanaisa.
Kephalost ja Eost on kujutatud Melose reljeefidel.
Pärastpoole aitas Kephalos Amphitryoni sõjas tafide vastu ja sai autasuks Kefallenia (ühes versioonis Taphose) saare. Kefallenia on nimetatud Kephalose järgi.
Kõige põhjalikumalt on Kephalose ja Prokrise loo kirja pannud Ovidius "Metamorfooside" 7. köites.
Ohhoota meri
thumb|300px|Ohhoota mere asendikaart Ohhoota meri on ääremeri Vaikse ookeani loodeosas.
Piirneb idas Kamtšatka poolsaarega, kagus Kuriilidega, lõunas Hokkaidōga ja edelas Sahhaliniga. Edelas on Ohhoota meri La Pérouse’i väina ja Nevelskoi väina kaudu ühenduses Jaapani merega.
Mere kogu ülejäänud rannik peale Hokkaidō kuulub Venemaale, nimelt Habarovski kraisse, Kamtšatka kraisse, Magadani oblastisse ja Sahhalini oblastisse.
Mere pindala on 1 580 000 km². Meres on tugevad looded kõrgusega kohati üle 13 meetri. Kliima on jahe. Talvel merevesi suuremalt osalt külmub, suvel on meri jäävaba.
Ohhoota meri asub üldiselt mandrilaval ja sellepärast on tema sügavus valdavalt alla kilomeetri. Piki Kuriile asub Kuriili nõgu, mis ei asu mandrilaval. Seal on ka mere kõige sügavam koht, 3521 meetrit.
Meres asuvad Šantari saared. Kui mitte arvestada Sahhalini ja Kuriile, mis ei asu täielikult Ohhoota meres, siis Šantari saared ongi Ohhoota mere ainsad suured saared.
Ohhoota ja Jaapani mere piirile suubub Amuur, aga kui see maha arvata, siis ei suubu Ohhoota merre suuri jõgesid. Kõige suurematena võib mainida kirdesoppi suubuvat Penžina jõge, läänesoppi suubuvat Uda jõge, Kamtšatkal olevat Bolšaja jõge, Korjakkias olevat Pustaja jõge ja merele nime andnud Ohhoota jõge mere põhjakaldal.
Ohhoota mere kaldal, kui Sahhalin kõrvale jätta, on vähe suuri asulaid: ainus üle 10 000 elanikuga asula on Magadan. Sahhalinil on selliseid veel 6, neist suurim on Južno-Sahhalinsk.
Sumeri kuningate nimistu
Sumeri kuningate nimistu on Isini dünastia ajal koostatud loetelu Sumeris valitsenud kuningatest ja dünastiatest koos nende valitsusaegadega. Osa nimetatud kuningatest on täiesti müütilised, lõpuosa aga ajaloolised. Tekst on säilinud mitmes versioonis.
Pällu mõis
Pällu mõis, (saksa keeles Pällo, Hermannshof, Hermannsberg ) oli Tuula mõisa karjamõis Keila kihelkonnas Harjumaal, tänapäeva Pällu küla lähedal Saue vallas Harju maakonnas.
Pällu karjamõis kuulus Valingu mõisa juurde
Šoti Klubi
pisi|Šoti Klubi 25. aastapäeva tähistamine 2018. aastal pisi|200px|Klubi logo Šoti Klubi (ametlikult MTÜ Šotimaa Sõprade Klubi) on Tallinnas tegutsev klubi, mis koondab Šotimaast ja selle kultuurist huvituvaid inimesi.
Klubisse kuulub mitmesuguste elualade esindajaid, keda seovad omavahel sarnased väärtushinnangud. Klubi oli algusaegadel küllaltki kinnine; 2020. aasta seisuga on klubis alla saja liikme. Klubi on ka apoliitiline.
Klubil on 12-liikmeline juhatus ja president. 2020. aasta mai seisuga on president Arvi Mägin. Varem on seda ametit pidanud Margus Leivo, Märt Haamer, Peep Mühls, Peeter Kangur, Valdo Kalm, Juho Ojasoo, Toivo Lepik ja Aivar Rauam.
Klubi ruumides tegutseb Lee restoran. Tallinna vanalinna südames aadressil Uus tn 29/31 on klubil ka sisehoov, mis on laiemalt tuntud kui Šoti Park. Lisaks haljastusele on klubi avanud seal büstid olulistele ajaloolistele isiksustele, kellel on side nii Eesti kui ka Šoti kultuuripärandiga.
Tegevused
Kuigi Šoti Klubi toimib üsna reglemendivabalt, on klubil välja kujunenud kindlad traditsioonilised üritused.
Robert Burnsile pühendatud õhtusöök
Igal aastal jaanuari lõpus tähistatakse Robert Burnsi sünniaastapäeva traditsioonilise õhtusöögiga. Kuulsa Šotimaa poeedi sünnipäeva tähistamise komme on levinud üle maailma ning traditsiooniliselt kuulub selle õhtusöögi juurde ka Šoti rahvusroog Haggis. Suveõhtusöök – suvise pööripäeva paiku toimub Šoti Klubi hoovil suvine vabas vormis õhtusöök, mis on välja kasvanud Šoti Klubi korraldatud suurejoonelistest jaanipäevapidustustest, omaaegse hellitusnimega „Šoti klubi jõulud“.
Aastapäev
Septembris tähistatakse Šoti Klubi aastapäeva. Iga 5 aasta tagant toimub selle raames pidulik vastuvõtt Tallinna raekojas ning rongkäik lippude lehvides ja torupillimuusika saatel läbi vanalinna.
Jõulupidu
Šoti Klubi tähistab jõuluaega peoga. Viimaste aastate armastatud komme on korraldada klubiliikmete rõõmuks jõulupeo raames suur jõululoterii.
Eesti lahtised meistrivõistlused viskitundmises
Alates 1990. aastate lõpust korraldab Šoti Klubi koos viskide maaletoojatega Eesti lahtisi meistrivõistlusi viskitundmises (Viskivõistlus). Ürituse eesmärk on arendada viskikultuuri Eestis ning anda võimalus sarnase suunitlusega klubidel üle Eesti kord aastas kokku tulla ning jõudu katsuda. Võistlus koosneb traditsiooniliselt kahest voorust: teoreetiline ja praktiline voor. Teooriaküsimused eeldavad teadmisi viski tootmise, ajaloo, tootmispiirkondade ja -kultuuri kohta ning praktilise vooru küsimused kujutavad endast erinevate väärtviskide määramist ja tundmist pimedegusteerimise kaudu.
Suveõhtusöök
Suvel suurem klubitegevus raugeb, kuid selleks, et kohtumistel liiga pikka pausi ei tekiks, saadakse pärast jaanipäeva kokku Šoti Klubi hoovis müüriäärsel ülemisel terrassil. pisi|vasakul|Šoti Klubi Suveõhtusöök juunis 2014
Muud tegevused
Lisaks traditsioonilistele üritustele saadakse kokku koolitustel, ekskursioonidel jne. Klubi algusaastail peeti igal sügisel üheskoos Šoti Klubi jahti. Legendaarseks on saanud möödunud sajandil toimunud Šoti Klubi ühisreisid Šotimaale. See traditsioon on püsinud tänaseni.
Algusaastad
Klubi loomise algataja oli Toivo Lepik, kellel tekkis idee rajada ettevõtte sisuliselt kasutamata ruumidesse täiesti uudne kooskäimiskoht. 1990. aastate alguse Tallinnas polnud just kuigi palju moodsaid toitlustusasutusi kuid nõudmine kõige uue, lääneliku järele oli juba tekkinud.
Algse mõttena luua ruumidesse esimene inglise pubi. Idee algatajate visiit Londonisse tõi kaasa täiendava mõtte, et loodavast asutusest ei saaks mitte tavalist, linnarahvast ja turiste meelitavat äriettevõtet. Planeeritava pubi puhul hakati silmas pidama hoopis Londoni härrasmeeste klubi moodi kinnist, sarnaste intellektuaalsete ja ühiskondlike huvidega inimeste kooskäimiskohta. Taust selleks tundus nii majanduslikult kui ka vaimselt igati sobiv – Eestis oli 1962. aastast tegutsenud Akadeemiline Inglise Klubi, mille liikmed tundsid põhjalikku huvi Suurbritannia ning sealsete rahvaste kultuuri vastu. Hulk selle seltskonna liikmeid sattus ka uue asutuse lätetele.
Sellest, mispärast algne inglise klubi muutus ettevalmistuste käigus Šoti Klubiks, on liikvel mitu legendi. Üks neist väidab, et Toivo Lepik kohtus Londonis pubide ja klubidega tutvudes meeldejäävate šotlastega, kes suutsid tekitada temas huvi just šoti rahva, nende kultuuri ja traditsioonide vastu. Teisalt on arvatud, et Šoti-huvi tekkis 1990. aastate alguses Eesti ärksamates inimestes tõsist huvi tekitanud Šoti viski kaudu. Kuna kontakt Toivo Lepikuga on klubil tänaseks katkenud, siis tegelik tõde ilmselt teadmata jääbki. Siiski võib teada oleva info põhjal eeldada, et kuna loodav klubi pidi asutajate arvates olema väga eriline nii liikmeskonna kui ka tegevuste poolest, siis traditsiooniline inglise kultuur tundus ehk pisut liiga tavalisena. Küllap tugeva omapäraga Šotimaa valik pidi rõhutama klubi eksklusiivsust ning mõjuma ka pisut müstilisena. Arvatavasti andis oma tõuke ka paralleel šotlaste ja eestlaste vahel – mõlemad rahvad suutsid osana suurest impeeriumist säilitada oma keele, kultuuri ja traditsioonid ning eriti pärast Nõukogude impeeriumist vabanemist oli see Eesti inimestele emotsionaalselt kõnetav.
Šoti Klubi idee arendamisel, aga ennekõike just ruumide kujundamisel oli oluline roll arhitekt Aiki Kamal. Kõige põnevamaks pidas ta selles töös inglise pubide atmosfääri ja interjööri ainulaadset läbipõimitust, mida ta taotles ka Tallinna Šoti Klubi sisekujunduse loomisel. Püüeldi traditsioonilise, romantilise, stiilse ja õdusa keskkonna poole, mis tagantjärele hinnates ka väga hästi õnnestus.
pisi|Paavst [[Johannes Paulus II eskort möödumas Šoti Klubist 1993. aastal klubi avamise päeval|alt=]]
Niisiis, esialgne pubi loomise idee oli välja jõudnud eksklusiivse ja kinnise klubi loomiseni. Klubi pidi olema koht, kus kohtuda sõprade ja partneritega, arutada eraldatud keskkonnas ühiskondlikke ja äriasju ning viia kokku erinevate elualade mõjukaid inimesi. Praktikas ei tulnud päris kinnise klubi loomine siiski kõne alla, kuivõrd majanduslikud realiteedid sundisid klubi ruume avama ka linnarahvale.
Päris alguses oli klubiliikme staatuse tunnuseks magnetkaart, mis avas tavainimestele suletud ukse Šoti Klubi ruumidesse. See maagiline pisike kaart ei avanud mitte üksnes ust kitsukesse pubiruumi, vaid hoopis laiemasse maailma – maailma, milles liikusid kultuuri-, äri- ja ühiskonnaelu kõige mõjukamad persoonid. Ihaldusväärne kaardike oli sadade linnakodanike jaoks pääs seltskonda, kus peeti kõige põnevamaid arutelusid ning tehti olulisi otsuseid. Klubi populaarsust küttis ka ajakirjandus, mis avaldas pikki fotoülevaateid Eesti “vapratest ja ilusatest”, kes Šoti Klubi üritustel osalesid ja seeläbi sissepääsuloa veelgi ihaldusväärsemaks muutsid. Klubi juhid said kiiresti aru, et neid ei rahulda laialt nõutud kaartide jagamine ja niisugune klubiline tegevus, mille liikmetest paljudele oli oluline vaid mugav juurdepääs eksklusiivsele toidukohale. Oli selge, et klubi asutamispõhimõtete säilitamiseks tuleb midagi ette võtta.
Nii toimusidki avamisjärgsetel aastatel kaks paralleelset protsessi. Klubi liikmed üritasid alguses üsna kaootiliselt kasvama hakanud klubis luua süsteemi, reegleid ja tavasid. Samal ajal pidi restoranimeeskond hakkama saama klubi majanduspoolega. Klubi kauaaegsemaid liikmeid Valdo Kalm mäletab, et klubile hakati formaalset struktuuri looma 1994. aasta lõpust, mil koos Toivo Lepiku ja Rein Voldiga pandi kirja olulisemad sisekorrareeglid. Ligi kaheksasajast klubikaardiomanikust jäid klubi liikmeteks paarsada aktiivsemat, keda lisaks heale toidule ja tõeliselt eksklusiivsele joogivalikule huvitas sügavamalt nii šoti kultuur kui ka sotsiaalne läbikäimine teiste liikmetega. Tänu toonase juhatuse tegevusele kujunes klubist välja tõeliselt klubiline asutus, millisena on see toiminud tänapäevani – sarnaseid väärtushinnanguid jagavate inimeste kooskäimise ja koostegemise ühisus, milles osalejad saavad teistega suheldes targemaks ja paremaks ning kus on lihtsalt mõnus tavaeluprobleemidest korraks eemalduda.
Samal ajal kui klubiliikmed oma ridu korrastasid, pidas restoran igapäevaselt tõsist olelusvõitlust. Klubilise läbikäimise juurde kuuluvad ju ka söömine ja joomine ning heas klubis peavad need olema korraldatud suurepärasel tasemel. Esimese tegutsemiskümnendi restorani juhataja Kalle Talvi ütleb, et klubiliikmete otsus luua klubi ja nimetada ka restoran sama nimega tõi kaasa majanduslikus plaanis parasjagu keerulise situatsiooni. Ots otsaga kokku tulemiseks tuli ruumidesse meelitada ka sobivat klubiga mitteseotud linnarahvast. Paraku tekitasid restorani nimi “Šoti Klubi” ja meedias eksponeeritud eksklusiivsus olukorra, kus tavalised inimesed pidasid klubi vaid üheks kinniseks kooskäimiskohaks ning ei julgenud restorani tulla. Loomulikult tõi selline olukord restoranijuhi pähe enam kui ühe halli juuksekarva. Õnneks tasakaalustasid neid muresid paljuski klubiliikmed, kes tihtipeale nii isiklikke kui töiseid tähtpäevi klubisse tähistama kogunesid. Toonastest sagedamatest külalistest meenuvad Kalle Talvile kohe Arvi Mägin, Peeter Kangur, Valdo Kalm, Peep Mühls ja kadunud Tarmo Ruben.
vasakul|pisi|Andresepäeva tähistamine Šoti Klubis aastal 1996 - vasaklult: [[Kullo Vende, Chris McLean, Märt Mikkov, Kalle Talvi, Artur Raidmets]] Esialgu mõnevõrra kaootiliselt alanud klubitegevus sai 1990. aastate keskpaigas sisse täiesti uue hoo – klubi liikmeskond oli muutunud kompaktsemaks ning ennekõike Toivo Lepiku eestvedamisel hakkas kujunema ka traditsiooniliste tegevuste ja ürituste nimekiri. Uute liikmete kutsumisel peeti üha rohkem silmas, et need oleks inimesed, kes sobiks senise seltskonnaga. Endiselt peeti oluliseks, et klubi liikmed oleksid oma elualal mõjukad ning nende sõna maksaks, kuid kõige olulisemaks peeti siiski huvi šoti kultuuri vastu ning kokkusobivust seniste liikmetega.
Kui mõelda sellele, miks Šoti Klubi algus osutus sedavõrd edukaks ning miks ka hiljem on klubi elujõuliseks osutunud, siis pakub Valdo Kalm välja, et üheks oluliseks teguriks on olnud klubi päris oma ruumid. Teistel klubidel, näiteks Rotary, Lions jne, reeglina oma ruumid puuduvad ning piirdutakse regulaarsete koosolekute ja eriüritustega. Šoti Klubi oli aga omaenese ruumides pidevalt tegutsev asutus, kuhu on hea päeval või õhtul sisse astuda ning tunda ennast nagu oma kodus. Seda arvamust toetab ka fakt, et hoolimata muutunud klubilisest tegevusest, on Šoti Klubi tänini elujõuline kooslus ning täidab põhiosas endiselt neid funktsioone, millele mõeldes see kunagi loodi. Rahvuslikust aspektist lähtudes pole vähetähtis ka fakt, et Šoti Klubi on pikalt tegutsenud härrasmeeste klubidest ainuke rahvuslik ühendus, mille põhimõtted on välja töötatud just Eestis.
1990. aastate keskpaiga ja lõpu Šoti Klubi oli üks aktiivsemaid seltsielu elanud klubisid. Suuresti oli selle taga Toivo Lepiku energia ning täiuslikkuse ihalus. Klubi üritused pidid olema alati väljapeetud ning viimase detailini läbi mõeldud – olid need siis avalikkusele nähtavad pidustused või omade ringis toimunud kinnised koosviibimised. Lisaks kuulsatele osalejatele olid kahtlemata atraktiivsed ka erinevad šoti kultuuriga seotud välised regaalid (seelikud, torupillid jne).
pisi|Šoti Klubi reis Šotimaale 1996 Kindlasti oli Šoti Klubi märgilisemaid tegevusi algusaastatel klubiliikmete reisid Šotimaale, esimene neist toimus 1994. aastal Estonian Airi TU-134A tšarterlennuna ja teine, juba koos perekondadega, aastal 1996. Ühelt poolt oli see loomulikult uute teadmiste ja elamuste kogumine, aga teiselt poolt oluline ka klubiliikmete ühendamisel. Öeldakse ju, et kui tahad inimest päriselt tundma õppida, siis mine temaga koos reisile. Kunagine Šoti Klubi president Aivar Rauam on meenutanud, et see esimene reis oli kinnises riigis üles kasvanud eakaaslaste ja mõttekaaslaste ühine väljasõit, mis ühendas palju kauemaks kui reisipäevad.
1990. aastate alguses oli Šoti Klubil oma roll uute, kvaliteeti hindavate tarbimisharjumuste tutvustamisel. Pärast piiride avanemist voolas seni raudse eesriide taga elanud Eestisse kokku kogu vaba maailma joogi- ja söögikultuur. Selles, et Šoti viskist kujunes kvaliteetse ja mõõduka alkoholitarbimise sünonüüm, on Šoti Klubil kindlasti oluline roll. Esiteks, liikmete kontaktide kaudu jõudsid Eestisse kümned ja kümned eri maitsega viskid (tippajal oli saadaval 155 marki), samuti tegutses klubi ruumides aastatel 1996–2000 Eesti esimene viskipood T. Grant, kust kvaliteetne märjuke jõudis paljude huviliste baarikappi või kingikotti.
2000. aastad
vasakul|pisi|Šoti Klubi sünnipäev aastal 2003 [[Margus Leivo ja Arnold Rüütel kätlemas]] Kui 1990. aastad möödusid Šoti Klubil suures osas avalikkuse tähelepanu all, siis uuel sajandil muutus klubi tegevus kinnisemaks ja sissepoole pööratumaks. Ühelt poolt tingis selle juba välja kujunenud liikmeskond, kes polnudki oma tegevuste eksponeerimisest ülemäära huvitatud, teiselt poolt mõjutas seda ka kindlasti asjaolu, et üks seniseid eestvedajaid Toivo Lepik jäi klubi tegevusest eemale.
Arvi Mägin leiab, et suuresti on Šoti Klubi muutumise taga olnud (majandus)kriisid. Nii nagu omal ajal klubi sai algustõuke suure kriisi järgsetest muudatustest, nii toimusid arengud ka 1997. ja 2008. aasta kriiside tulemusel. Ühelt poolt mõjutasid need kriisid konkreetseid klubi inimesi ning seeläbi ka nende suhteid klubiga, kuid tegelikult on iga kriis ühiskonda muutnud ja viinud omamoodi uuele tasemele. Koos ühiskonnas toimunud muudatustega on muutunud ka klubi.
Üheksakümnendate lõpus ja uue sajandi algusaastatel avanes Eesti otsustavalt Läände. Uued tuuled tõid uusi mõtteid ka Šoti Klubisse. Pärast alguskümnendi säravat avalikkuse ees tegutsemist tekkisid mõtted muuta klubi oluliselt enam liikmetele suunatuks, ehkki päris korporatiivseks organisatsiooniks klubi siiski ei muutunud.
Euroopa Liiduga liitumise eelsesse aega jääb ka Šotimaa rahandusministri delegatsiooni visiit klubisse. Saabumisel oli šotlastel arusaam eestlastest kui Euroopa Liiduga liituvast lääneriikide abi vajavast rahvast. Omavaheliste vestluste tulemusel õnnestus kauged külalised üsna teist usku pöörata ning näidata, et tegelikult on väikesel Eestil suurele Euroopale anda märksa enam kui hulk tasumist vajavaid olmearveid.
2000. aastaste alguse suursündmuseks oli ka šotlaste poolt spetsiaalse Eesti kildimustri kinkimine Eesti rahvale. See muster on täna eksponeeritud klubi Šoti toas ja sellist nn Eesti klanni kilti võib tegelikult kanda iga eestlane. Seda õigust kasutavad rõõmuga paljud klubi liikmed, kes olulisematel tähtpäevadel neid värve suure pidulikkusega kannavad.
Uue sajandi algusse jääb veel üks mälestusväärne verstapost klubi tegevuses – avati Šoti Klubi Tartu filiaal. Selleks ajaks olid Šoti Klubisse jõudnud ka esimesed tartlased – nende hulgas professor Peeter Tulviste, Tartu Ülikooli prorektor Riho Illak, abilinnapea Kaarel Sahk jne. Tõsi, see filiaal ei osutunud pikemas perspektiivis elujõuliseks, kuid selle tegevust tähistab seniajani Šoti Klubi vapp Barclay hotelli seinal.
pisi|Šoti Klubi rongkäik Raekojast klubisse aastal 2018 Šoti Klubi olulisimaks sündmuseks on kujunenud klubi aastapäev. Traditsiooni järgi viib Šoti Klubi aastapäev iga viie aasta tagant klubilised oma harjumuspärastest ruumidest välja ning pidulik koosviibimine Raekojas koos värvika rongkäiguga läbi vanalinna pakub ikka ja alati põnevust ka linnakodanikele.
Lisaks pikkadele traditsioonidele tärkab klubis ka uusi mõtteid, millest mitte kõigile pole määratud traditsiooniks saada. Nii tekkis Märt Haameri presidendiajal üks tore mõte tunnustada Eestis tegutsevaid Briti ettevõtjaid. Koos Briti-Eesti kaubanduskojaga andiski Šoti Klubi 2010. aastal välja auhinna Eestisse enim investeerinud Briti ettevõtjale. Seni ainukese autasustatu rolli kannab siia elektroonikatehase rajanud John Ross.
Läbi aegade on klubi südameks olnud restoran. Kui algusaastatel oli Šoti Klubi uudne, ennenägematu ja eksklusiivne, siis aja möödudes hakkas konkurents kasvama ja restoran sattus üha tugevamate tõmbetuulte kätte.
Restorani eneseotsingud tekitasid palju peavalu. Olid ju paljud liikmed harjunud oma ärilõunaid ja -õhtusööke pidama just siin. Nüüd aga juhtus, et kallitele külalistele pakutav kogemus võis olla ebaühtlane. Kalle Talvi meenutab, et sajandivahetuse kandis läks keeruliseks väärilise personali leidmine. Oli küll hulk inimesi, kellele võis alati kindel olla kuid neid oli vähe ja ülejäänud roteeruv meeskond ei suutnud tõepoolest alati ülesannete kõrgusel olla. Nii mõnigi kord hakkas lisaks teenindusele alt vedama ka köögipool. Aga kui miski on Šoti Klubile ajaloos iseloomulik olnud, siis just võime otsida ja leida uusi lahendusi. Tõsi, mitte alati ei ole need uued lahendused kätte tulnud väga lihtsalt. Kui Kalle Talvi restoranipidamisest loobus ja Hiiumaale kolis, katsetati restoranis mitmeid operaatoreid ja lahendusi, kuid paraku ükski neist pikemalt elujõuliseks ei osutunud.
Otsingute aeg sai läbi 2011. aastal, kui noortel ambitsioonikatel restoraniettevõtjatel Kristjan Peäskel ja Janno Lepikul õnnestus klubi juhatust veenda, et restoran ei pea ilmtingimata ajama järge Šoti retseptiraamatus, vaid et sinna sobiks kvaliteetset ja värsket Eesti toitu pakkuv moodne toidukoht. Klubi liige Mart Arrak mäletab nii mõnegi klubilise nõutut nägu, kui uue operaatoriga käed löödi. Toona tehtud julge otsus on ennast ajas igati õigustanud – Šoti Klubi ruumides tegutseb aastaid üheks Eesti parimaks tunnistatud restoran.
Kuna Šoti Klubi identiteedi tugevaks osaks on olnud klubi ruumid ja aed, siis tuleb väga oluliseks pidada klubi muutumist rentnikust omanikuks. Klubi liikmetest moodustatud ettevõttel läks korda seni klubi käsutuses olnud ruumide omandamine. Omanikuroll annab rentnikustaatusest märksa suurema kindluse tegevuse jätkamiseks märgilise tähtsusega ruumides.
Boreas
pisi|[[Peter Paul Rubens. "Boreas ja Oreithyia" (umbes 1620)]] pisi|Põhjatuul Tuultetornil Ateenas Boreas (kreeka keeles Βορέας, ladina keeles Aquilo) on Kreeka mütoloogias põhjatuule jumal, koidujumalanna Eose ja tuulte jumala Aiolose või titaani Astraiose poeg.
Tema järgi on saanud nime boora.
Boreas elas kaljulossis Traakias. Tema vennad olid Läänetuul Zephyrios, Lõunatuul Notos ja Idatuul Euros. Neil oli õde Alkyone, keda ei tohi ära segada selle Alkyonega, kes oli üks plejaadidest.
Kunstis kujutati Boreast tavaliselt tiivulise vanamehena, kellel olid sakris juuksed ja habe, mis olid mõnikord härmas või millest rippusid jääpurikad, seljas lehviv mantel või tuunika ja käes teokarp. Pausanias kirjutas, et tal olid jalgade asemel maod, aga kunstis kujutati teda ikkagi inimjalgadega, ainult kandade küljes tiivad.
Boreas olevat korda moondunud täkuks, läinud Trooja kuninga Erichthoniose märade juurde ja sigitanud nendega 12 varssa. Sel viisil sündinud hobused olid pisut lennuvõimelised ja suutsid joosta üle viljapõllu ilma vilja maha trampimata.
Kord Atikas puhudes nägi ta Ateena kuninga Erechtheuse tütart Oreithyiat, armus temasse ja palus kuningalt tema kätt. Erechtheus oli oma tütre Prokrise juba andnud Borease vennapojale Kephalosele ning see abielu oli õnnetu. Sellepärast oli terve Ateena kosilase vastu. Erechtheus ei julgenud jumalale ka ära öelda ja keeldus põhjendusel, et Oreithyia on liiga noor. Vihane Boreas röövis Oreithyia ära, kui see õdede seltsis Ilissose jõe kaldal mängis. Oreithyia röövimise paika püstitati Borease altar.
Boreasel ja Oreithyial sündisid kaksikpojad Kalais ja Zetes, keda tunti boreaadidena. Sündides olid poisid tavalise lapse välimusega, kuid hiljem kasvasid nende õlgadest välja kuldsed tiivad. Nad langesid Heraklese käe läbi. Boreasel ja Oreithyial oli ka tütar Chione, lumejumalanna.
Kui pärslaste sissetungi ajal Kreekasse sai vaenlase laevastik Artemisiumi lahingus 480 eKr tormis kõvasti räsida, peeti seda Borease soosingu märgiks.
Boreast kummardati Ateenas, kus tema auks korraldati iga-aastast festivali boreasmi.
Peter Paul Rubens on maalinud seda, kuidas Boreas Oreithyiat röövib.
Naistepuna
Naistepuna (Hypericum L.) on malpiigialaadsete seltsi naistepunaliste sugukonda kuuluv taimede perekond.
Kirjeldus
Naistepunad on ühe- või mitmeaastased rohttaimed. Neist väikseimad on kõigest 5–10 cm kõrged, aga suurimad on kuni 12 m kõrged puud.
Naistepunade lehed on lihtsad ja ovaalsed, 1–8 cm pikad. Leidub nii heitlehiseid kui igihaljaid liike. Lehed paiknevad paarikaupa vastakult. Õie läbimõõt on 0,5–6 cm. Õied on kahvatukollased kuni tumekollased ja viie, harva nelja õielehega. Mõnd naistepunaliiki kasvatatakse ilutaimena ja neil on suured silmatorkavad õied. Aretatud on ka arvukalt hübriide ja kultivare. Vili on tavaliselt kupar, mis avanedes vallandab arvukalt tillukesi seemneid. Mõnel liigil on vili lihakas ja marjataoline.
Tõrje
Naistepunad on levinud umbrohud, mis võivad põhjustada kariloomadel mürgistust. Naistepuna biotõrjes kasutatakse taime lehtedest toituvaid põrnikaid Chrysolina quadrigemina ja Chrysolina hyperici ning naistepuna-salehundlast, kes sööb naistepuna juuri. Naistepuna-salehundlane viidi Euroopast Põhja-Ameerikasse, et aidata ohtlikuks võõrliigiks osutunud liht-naistepunaga võidelda.
Leidub liblikaid, mille röövikud toituvad naistepuna lehtedel. Keskmise ogavaksiku (Aplocera plagiata) röövikud toituvad ainult naistepunal.
Itšnja
Itšnja (ukraina Ічня) on linn Ukrainas Tšernihivi oblastis, Itšnja rajooni keskus. Asub Itšenka jõe ääres.
Nossivka
Nossivka (ukraina Носівка) on linn Ukrainas Tšernihivi oblastis, Nossivka rajooni keskus. Asub Rudka jõe ääres.
Asulat on esmamainitud 1147. aastal. 1960. aastal sai linnaks.
Kronoloogia
Absoluutne kronoloogia on sündmuste dateerimine praeguse hetke suhtes, suhteline kronoloogia on nende dateerimine üksteise suhtes.
Kronoloogiaks nimetatakse ka loendit, kus ajaloosündmused on dateeritud ajalises järjekorras.
Kosmogoonia (humanitaarteadused)
Kosmogoonia (kr kosmogonia 'maailma tekkimine') on müüt, jutustus, või õpetus maailma tekkimisest.
Nahkja mõis
Nahkja mõis, ka Nahkjala karjamõis (saksa keeles Nachtigal) oli Keila mõisa karjamõis Keila kihelkonnas Harjumaal.
Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb kunagine mõisasüda Harju maakonna Lääne-Harju valla Ohtu küla territooriumile.
Kosmogoonia (täpsustus)
Kosmogoonia on mitmetähenduslik sõna.
Institutsionaalne majandusteadus
Institutsionaalne majandusteadus on suunatud inimeste loodud institutsioonide rollide mõistmisele majanduselus toimuvates tegevustes.
USA-s oli institutsionaalne majandusteadus peamine majandusteaduse suund ja seda esindasid sellised majandusteadlased nagu Thorstein Veblen, Wesley Mitchell ja John R. Commons. Mõned institutsionalistid käsitlevad institutsionalismi esindajana ka Karl Marxi, kuna ta kirjeldas kapitalismi kui ajalooliselt sidusat süsteemi. Teised institutsionalistid ei nõustu Marxi kirjeldusega, kuna ta ei käsitlenud kesksena mitte turge, raha ja tootmise eraomandust, vaid neid kõiki kui indiviidide tegevuse tulemust.
Institutsionalism tänapäeval
Tänapäevases institutsionalismis on mitu suunda: uusinstitutsionalism, mida esindab Nobeli auhinna saanud Douglass North, ja institutsionaalne poliitiline ökonoomia ning "vana" või "kriitiline" institutsionalim (millele vastandub radikaalselt neoklassikaline majandusteadus) ning mida seostatakse Cambridge'i majandusteadlaste Ha-Joon Changi, Daniel Bromley (Wisconsin-Madison Ülikool), Warren Samuelsi (Michigani Ülikool) ja Geoffrey Hodgsoniga Hertfordshire'i Ülikoolist. Institutsionaalse majandusteaduse muutumist peavooluks võib jälgida selliste Nobeli auhinna võitjate nagu Daniel Kahnemani, Thomas Schellingu, Gunnar Myrdali ja Herbert Simoni töödes.
Herzogtum Lauenburgi kreis
thumb|Asend [[Schleswig-Holsteini liidumaal]] Herzogtum Lauenburg on 2. järgu haldusüksus (kreis) Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal. Asub liidumaa kaguosas. Piirneb idas Mecklenburg-Vorpommerniga, lõunas Alam-Saksimaaga ja läänes Hamburgiga.
Kreisis asub Lauenburgische Seeni looduspark.
Haldusjaotus
Herzogtum Lauenburgi kreis jaguneb 6 maakonnavabaks linnaks ja 8 maakonnaks (mis jagunevad 132 linnaks ja vallaks).
Strange Days
Strange Days on ansambli The Doors teine stuudioalbum. See ilmus 25. septembril 1967 plaadifirma Elektra Records all. Album oli edukas, jõudes US Billboard 200 edetabelis 3. kohale ning sai lõpuks plaatinaplaadi nimetuse. Albumil on top-30 singlid "People Are Strange" ja "Love Me Two Times".
Kõikide lugude autorid on John Densmore, Robbie Krieger, Ray Manzarek ja Jim Morrison.
2003. aastal koostatud Rolling Stone'i kõigi aegade 500 parema albumi loendis asub see 407. kohal jäädes siiski maha albumitest "The Doors" (42. koht) ja "L.A. Woman" (362. koht).
Piibliatlas
Piibliatlas on eraldi raamatuna välja antud või mingi raamatu (näiteks Piibli-väljaande) osana esitatud Piibli tegevuspaiku kujutavate kaartide kogumik.
Eesti keeles andsid Eesti Piibliselts ja kirjastus Logos 1994. aastal välja 34-leheküljelise John Strange'i piibliatlase, mille on saksa keelest tõlkinud Elmi-Johanna Pata. (ISBN 9985-9027-0-X)
Suur-Aru mõis
Suur-Aru mõis (saksa keeles Suurarro) oli Tuula mõisa karjamõis Keila kihelkonnas Harjumaal.
1851. aastal müüs Reinhold Wilhelm von Samson-Himmelstjerna Tuula mõisa karjamõisa Suur-Aru Toompea vabade inimeste oklaadi sissekirjutatud Hans Johani p Thalheimile.
Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb kunagine mõisasüda Harju maakonna Saue valla Tuula küla territooriumile.
Sulejman Tihić
Aastatel 2002–2006 oli ta Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri liige, esindades seal Bosnia muslimite kogukonda. 28. veebruarist oktoobrini 2004 ja 28. veebruarist 6. novembrini 2006 oli ta selle kolmeliikmelise presidentuuri esimees.
1. oktoobril 2006 toimunud presidendivalimistel kogus ta 28,1% muslimitest valijate toetuse ja kaotas selle tulemusega oma koha Haris Silajdžićile.
Sulejman Tihić oli abielus ja tal on kolm last.
Abdelaziz Bouteflika
Abdelaziz Bouteflika (araabia keeles: عبد العزيز بوتفليقة, Abd al-'Aziz Bu Tafliqa) (2. märts 1937 – 17. september 2021) oli Alžeeria poliitik. Ta oli Alžeeria president 27. aprillist 1999 kuni 2. aprillini 2019
17. aprillil 2014 toimunud presidendivalimistel valiti ta presidendiks tagasi ka neljandaks ametiajaks. Valimistel sai ta 81,5% hääletanute toetuse.
Sillamäe kaubajaam
pisi|[[Konteinerite vedu Sillamäe raudteel]] Sillamäe kaubajaam on kaubajaam Ida-Virumaal Sillamäe sadama territooriumil.
Kaubajaamas asub kokku 14 jaamateed pikkusega 1050–1500 meetrit; raudteede kogupikkus on 33,9 km.
AS Sillamäe Sadama valdusse kuulub ka 6 manöövervedurit ja 4,6 km pikkune harutee, mis liitub AS Eesti Raudteele kuuluva avaliku raudteega Vaivara jaamas.
Jaam käitleb mitmesuguseid kaubagruppe (kuni 12 miljonit tonni aastas) ja on laiendatud ka kaide alale.
Detsember 2009
Detsember 2009, kroonika
2009. aasta detsember algas teisipäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast neljapäeval.
Birziņciems
Birziņciems on küla (skrajciems ehk hajaküla) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Roja vallas. Küla asub valla keskosas Roja jõe ääres. Küla oli vahepeal arvatud Rude küla koosseisu. Aastail 2009–2021 kuulus küla Roja piirkonda.
Blaise Compaoré
Ta tuli võimule pärast 1987. aasta riigipööret ning valiti presidendiks 1991. aastal. 1998., 2005. ja 2010. aastal valiti ta ametisse tagasi.
Oktoobris 2014 püüdis Burkina Faso valitsus muuta seadust, mis ei oleks lubanud Compaorél enam 2015. aastal presidendiks kandideerida. Valitsuse kava kindlustada talle veel üks ametiaeg vallandas pealinnas Ouagadougous massilised rahvarahutused. Kuigi president saatis 30. oktoobril 2014 valitsuse laiali ja kehtestas erakorralise seisukorra, ei suutnud see rahutusi peatada ning järgmisel päeval astus Compaoré ametist tagasi.
Uus-Siberi saared
350px|thumb|Uus-Siberi saarte kaart Uus-Siberi saared on saared Põhja-Jäämeres. Koosnevad kolmest rühmast: Ljahhovi, Anjou ja De Longi saared. Saared eraldavad Laptevite merd Ida-Siberi merest.
Uus-Siberi saared kuuluvad Venemaale Sahhale. Nende kogupindala on 38 tuhat km².
Esimesed teadaanded Uus-Siberi saartest pärinevad Jakov Permjakovilt, kes seilas Leena suudmest Kolõma poole. 1712 maabus ta koos kasakasalgaga, mida juhtis Merkuri Vagin, Suur-Ljahhovi saarele. 19. sajandil uuris saarestikku Jakov Sannikov 1809–1811, hiljem parun Eduard Gustav von Toll 1886–1892.
Saarestiku kõrgeim mägi on 374 m kõrgune Malakatõn-Tass Kotelnõi saarel. Palju on järvi, soid ja väikesi jõgesid.
Kliima on arktiline. Saarestikus on arktiline tundra ja külmakõrb. Kõikjal sarestikus on igikeltsa ja maa-alust jääd. Põhjapoolsed saared on kaetud lumega 9-10 kuud aastas. Sademeid on aastas 132 mm. Jaanuari keskmine temperatuur on -28...-31 °C. Juuli keskmine temperatuur on kaldal keskmiselt +1...+3 °C, soojal päeval +8...+11 °C. Sisemaal on mõne kraadi võrra soojem: keskmiselt 3...6 °C, soojal päeval isegi 16...19 °C.
Alaline elanikkond saarestikus puudub. Kotelnõi saarel tegutseb alates 1933 polaarjaam.
Uus-Siberi saared
Uus-Siberi saarte hulka kuulub ka müütiline Sannikovi maa, mida tänapäeval ei eksisteeri.
Johan Afzelius
pisi|Johan Afzelius Johan Afzelius (1753 Larv, Västergötland – 20. mai 1837) oli rootsi keemik, kes on tuntud eelkõige Jöns Jacob Berzeliuse doktoritöö juhendajana.
Ta oli botaanik Adam Afzeliuse ja Per von Afzeliuse vend.
Aastal 1776 sai ta Torbern Bergmani juhendamisel Uppsala ülikoolist magistrikraadi ning huvitus orgaaniliste ühendite uurimisest. Aastal 1777 sai ta dotsendiks. Ta teenis mõnda aega Mäekolleegiumis. Aastal 1780 sai ta Uppsala ülikooli adjunktiks ja laboraatoriks. Aastatel 1784–1820 oli ta Uppsala ülikooli keemia, metallurgia ja farmaatsia professor.
Ta tegi mineraalide analüüse (näiteks baariumseleniidi kohta). Tema hinnaline mineraalide kogu on tähtis osa Uppsala ülikooli rikkalikust mineraalide kabinetist.
Ta isoleeris sipelgatest sipelghappe ning näitas, et sipelghape on erinev karboksüülhappest ja äädikhappest.
Samuti uuris ta nikli ja oksaalhappe keemiat.
Peale keemia oli ta erudeeritud ka paljudes muudes valdkondades.
Sentimeeter
Sentimeeter (tähis cm) on SI-süsteemi pikkusühik, mis võrdub sajandiku meetriga ehk 10 millimeetriga:
Sentimeeter on pikkuse põhiühik CGS-süsteemis.
Edith Paris
Edith Paris (24. märts 1924 Tallinn ‒ 27. aprill 2020) oli eesti graafik. Kunstnikuna on Edith Parise tuntuks teinud eelkõige 1950. aastate ofordid Ants Laikmaa majast Taeblas, mis on 1960. aastast Läänemaa Muuseumi filiaal. Edith Parise noorus oli seotud Haapsaluga, kus ta lõpetas 1943. aastal gümnaasiumi. 1949. aastal lõpetas Paris graafikuna Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi.
Edith Paris oli aastatel 1950‒1970 väga nõutud kui kiire ja korrektne etiketikalligraaf. 1968. aastal tegi ta koos Väino Parisega näituse Tallinna Kunstisalongis, 1974. aastal juubelinäituse sealsamas.
Isiklikku
Ta sündis Tallinnas advokaat Tõnis Jürise perekonnas. Ta abiellus 1948. aastal instituudi samuti graafikuna lõpetanud Väino Parisega, kes pühendus maalimisele. Maalija on ka nende tütar Mall Paris.
Tema ema Edith Schlaff oli Ants Laikmaa onutütre tütretütar, kes on tuntud maestro Haapsalu-perioodi portreelt „Tutty Schlaff“ (1902, Eesti Kunstimuuseum). Tutty Schlaff jõudis jagada oma mälestusi Laikmaast ning värvikad on ka Edith Parise mälestused elust-olust Haapsalus ajakirjas Põlvnemislugu (nr 8, 1999).
Akmeism
Akmeism (kreeka sõnast akmē — kõrgiga) on kirjandusvool, mis tekkis 1910. aastail Venemaal. Selle suuna moodustasid mõned sümbolistid, kes otsisid sümbolismile uusi väljundeid. Akmeismi nimetatakse igatsuseks maailma kultuuri järele. Klassikaline kirjandus oli akmeistidele baas, millest nad ammutasid ideid. Nende arvates ei pea luuletaja kartma teemade korduseid. Nad väärtustasid maist elu, eitasid müstikat, kasutasid luules maalilisi kujundeid. Püüdlesid keelelise lihtsuse ja arusaadavuse poole. Nende jaoks oli püha inimese iga hingeseisund, läbi selle muutsid nad hetked ja pisiasjad ajatuteks. Tegevusaeg 1907–1914. Rühmituse liikmete saatused olid traagilised.
Näppepillid
Näppepillid (saksa keeles Zupfinstrumente) ehk näppekeelpillid (inglise keeles plucked string instruments), ka näpitspillid on keelpillid, mida mängitakse sõrmedega või elastse plaadikese (plektroniga) näppides.
Jaotus
Näppepille võib jagada kolmeks rühmaks või "perekonnaks" pilli kuju järgi.
Esimesse rühma kuuluvad kõlakasti ja kaelaga näppekeelpillid (nt kitarr, basskitarr, mandoliin, bandžo, lauto, balalaika, sitar jt). Sellistel pillidel on üldiselt suhteliselt vähe keeli ning need asetsevad kaela kohal, mille vastu keelt vajutades saab helikõrgust määrata ehk igal keelel mängida suures ulatuses helikõrgusi.
Teise rühma moodustavad näppepillid, millel kaela ei ole ja keeled asetsevad täies pikkuses kõlakasti kohal. Sellesse rühma kuuluvad kannel ja selle sugulased eri maades (kantele, kokle, kankles, gusli) jt. Nendel pillidel on tavaliselt iga vajaliku helikõrguse jaoks vastav keel, iga keel häälestatakse kindlale helikõrgusele. Keelte pikkust ei ole üldiselt võimalik mängimise käigus muuta (ja sellega muuta helikõrgust). Seega sõltub pilli heliulatus keelte arvust. Olenevalt kõlakasti suurusest on keeli vähem või rohkem.
Kolmanda rühma pillidel ei ole samuti kaela, aga keeled ei asu täies pikkuses kõlakasti kohal. Sellised pillid on näiteks harf ja lüüra.
Ka klavessiini loetakse näppekeelpilliks, kuigi see ei kuulu ühessegi mainitud rühma ning seda mängitakse klahvide abil.
Ajalugu
Juba väga vanal ajal oli mitmel rahval olemas harfi- ja kandlelaadseid instrumente. Vana-Kreekast tuntud pill oli lüüra, mille saatel esinesid poeedid. Algselt oli lüüra valmistatud kilpkonna kilbist ja kõveratest antiloobisarvedest ning tal oli seitse keelt.
Ivan Karpov
Ivan Karpovi nime kannab mitu isikut:
Horos
thumb|Horos Horos (ladina keeles Horus) on egiptuse mütoloogias kulli- või pistrikupäine taeva ja päikesejumal. Horos esines mitmel kujul: Horos-vanem oli Gebi ja Nuti poeg ning ta oli kullipäine, Horos-noorem oli aga jumal Horose ja jumalanna Rattauiti poeg, keda kujutati noorukina. Võimalik, et Horost peeti taeva näoks: Horos-vanemana kehastas ta taeva päevast nägu, Horos-nooremana kehastas ta aga tõusva päikese esimesi kiiri.
Egiptlased pidasid Horosest väga lugu pojaliku austuse tõttu, mida ta oma isa Osirise mälestuse vastu üles näitas. Tema määras kindlaks jumala mumifitseerimise üksikasjad ja oli kohusetundliku egiptuse poja musternäidis. Teda peeti surnute abistajaks. Lahkunute eest hoolitsemisel oli Horosel neli abilist, keda tunti kui Horose pooldajaid. Nad olid seotud lahkunu keha kaitsmisega.
Üks Horose vorme on ka Heru-Behudeti, kes kehastab keskpäeva ja päikesekuumuse haripunkti. Heru-Behudeti olulisimad pühakojad asusid Edfus, Philais, Mesenis, Aatabis ja Tanises, kus teda kummardati kui vaenlastel tallavat lõvi, kuigi tavaliselt kujutati teda siiski kullipäisena, käes oganui või kaigas. Need sümboliseerisid tema hävitajalikku olemust. Heru-Behudeti oli armutu sõjamees. On võimalik, et ta kehastas päikesepistet ja ka headuse jõudu kurja vastu. Seda see tõttu, et ta kihutas keskpäeval välja öö koos tema kuratliku saatjaskonnaga.
Horost peetakse ka viljakuse ja emaduse jumalanna Isise ning ülestõusnute jumala Osirise pojaks. Horos sündis pärast oma isa Osirise surma, kelle tappis kurjuse kehastus Seth. Isise ja Osirise poeg Horos oli sedavõrd tähtis, et temas ühinesid kõikide Horos-jumalate omadused. Kui Osiris esindas egiptlaste kujutluses „eilset”, siis Horos esindas „tänast” päeva.
Horos oli algselt päikesejumal ja teda samastati Raga. Mõnes kirjutises koguni väidetakse, et Ra oli Horose isa. Aja jooksul hakati Rad ja Horost pidama eri jumalateks: Ra asus kõrgeimal positsioonil ja Horos täitis tema väejuhi osa. Ühe Sethi korraldatud mässu ajal muutus Horos tarkusejumal Thoti abil tiivuliseks päikesekettaks ja hävitas vaenlased. Nõnda esindas Horos valguse väge ja Seth sümboliseeris pimedust. Tiivulist ketast hakati pidama sümboliks kaitseks vägivalla ja hävingu vastu.
Ühes jutustuses väidetakse, et kui Horos-laps oli meheks sirgunud, kutsus Seth ta elu ja surma peale võitlema. Horos asus teele laevas, millele oli tema ema Isis pannud peale loitsu, mis muutis laevaomaniku võitmatuks. Seth moondus sel ajal aga tohutu suureks punaseks jõehobuks. Ta tekitas metsiku tormi, kuid Horose ja tema saatjaskonna laevad olid võlukunstiga kaitstud ja torm ei suutnud neid hävitada. Horos moondas end hiiglase kasvu noormeheks ja hoidis käes suurt harpuuni, mida surelik ei suudaks tõstagi. Kui Seth punase jõehobuna veepinnale tõusis, saadeti tema pea suunas teele võimas harpuun. Nii lõppes Sethi elu. Pärast seda lauldi Horos Võitja auks kogu maal kiidulaule.
Heru-Behudeti kummardajad viitasid talle kui Sepikojalinna ehk Edfu Isandale. Just Edfus sepistatigi päikese kuldketas. Selle linna templi pühapaiga taga asus ruum, mda nimetati Mesnetiks. Seal teenisid jumalat preestrid, kes rõivastusid lühikestesse rüüdesse, mille kaelused meenutasid keepi. Nad kandsid odasid ja pistodataolist metallrelva. Ka neid saatev Heru-Behudeti oli samamoodi riietatud.
Kättemaksumüüdis, mis pajatab sellest, kuidas Horos maksis Osirise tapmise eest Sethile kätte, on Horos-vanem Osirise vend ja Horos-noorem tema poeg.
Horos on Vana-Egiptuse ajaloos üks vanemaid ja märkimisväärsemaid jumalaid.
Emine Ceppar
Emine Ceppar (ukraina keeles Еміне Айяровна Джапарова, krimmitatari keeles Emine Ayar qızı Ceppar, sündinud 5. mail 1983) on Ukraina ajakirjanik ja riigiametnik.
Riigi teenistuses
Ta oli 2016-2019 Ukraina infopoliitika ministri esimene asetäitja. Alates 10. juunist 2020 on ta Ukraina välisministri esimene asetäitja.
Natalja Vodjanova
pisi|Natalja Vodjanova Pariisi moenädalal suvel 2019 Natalja Mihhailovna Vodjanova (vene keeles Ната́лья Миха́йловна Водяно́ва (ta ise hääldab Водя́нова); sündinud 28. veebruaril 1982 Gorkis (nüüd Nižni Novgorod)), hüüdnimega Supernova, on Venemaa modell, filantroop, ettevõtja.
Tema vanaema on ersa.
Ta oli 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel poolfinaalide õhtujuht.
2012. aastal oli ta Forbesi enimteenivate modellide nimistus kolmandal kohal.
Teismelisena aitas ta emal puuvilju tänaval müüa.
Alar Karis
Alar Karis (sündinud 26. märtsil 1958 Tartus) on eesti molekulaargeneetik ja arengubioloog, alates 11. oktoobrist 2021 Eesti president.
Ta on olnud Eesti Maaülikooli ja Tartu Ülikooli rektor. Aastatel 2013–2018 oli ta riigikontrolör ja 2018–2021 Eesti Rahva Muuseumi direktor.
Haridus
alt=Alar Karis Tartu Ülikooli rektorina aastal 2007|pisi|Alar Karis Tartu Ülikooli rektorina 2007. aastal pisi|Alar Karis Eesti mäluasutuste suveseminaril 2019. aastal pisi|Alar Karis (2021) pisi|[[Carl XVI Gustaf visiidil Tallinna, mida võõrustas Alar Karis (2023)]] Karis on lõpetanud 1976. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1981. aastal Eesti Põllumajandusakadeemia veterinaariateaduskonna. Hiljem on ta end täiendanud mitme ülikooli juures Saksamaal, Suurbritannias ja Hollandis. 2010. aastast on ta Eesti Üliõpilaste Seltsi koopteeritud vilistlane.
Töökäik
Aastatel 1981–1987 töötas Karis teadurina Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudis, seejärel oli teadur (1987–1990) ja vanemteadur (1990–1992) Eesti Teaduste Akadeemia alluvuses töötavas Eesti Biokeskuses.
1991. aastast oli Karis teadur mitme välismaise ülikooli juures: esmalt külalisteadur Hamburgi Ülikoolis Saksamaal, siis 1992–1993 teadur Rahvuslikus Meditsiini Instituudis Londonis Suurbritannias ning viimaks 1993–1998 teadur Erasmuse Ülikoolis Rotterdamis Hollandis.
1996. aasta alguses asus ta tööle Tartu Ülikooli, kus oli kuni 1998. aasta lõpuni erakorraline vanemteadur molekulaar- ja rakubioloogia instituudis ning seejärel kuni 1999. aasta lõpuni samal ametikohal ülikooli tehnoloogiakeskuses. 1999. aastal sai temast Tartu Ülikooli professor loodus- ja tehnoloogiaosakonna ökoloogia- ja maateaduste instituudi zooloogia õppetooli juures.
1999. aastal asutas Alar Karis koos professor Eero Vasaraga Tartu Ülikoolist võrsunud äriühingu Visgenyx, mille juhatuse liige oli ta aastani 2005. Firma tegeles transgeensete organismide valmistamisega Euroopa biotehnoloogia ettevõtetele ja ülikoolidele.
Aastatel 2003–2007 oli ta Eesti Maaülikooli rektor. Ühtlasi oli ta aastatel 2005–2018 ka Tartu Ülikooli arengubioloogia professor. 2008. aastal olid tema teadustööd Eesti teadlaste omadest kõige tsiteeritumate hulgas.
26. märtsil 2013 nimetas Riigikogu Karise riigikontrolöriks.
2017. aasta oktoobris valiti Karis Eesti Rahva Muuseumi direktoriks. Ametikohale asus ta 9. aprillil 2018.
31. augustil 2021 valiti Karis Eesti presidendiks, ta asus ametisse 11. oktoobril.
Välisvisiidid
Presidendi esimesed välisvisiidid olid naaberriikidesse. 14. oktoobril 2021 kohtus ta Riias parlamendi esimehe Ināra Mūrniecega, lisaks külastas Kristjan Jaak Petersoni mälestuskivi ning tutvus tulevase Eesti suursaatkonna hoonega.
Avaliku arvamuse uuringud
Vahetult pärast Karise presidendiks saamist, 2021. aasta septembris, toetas teda Kantar Emori küsitluses presidendina 68% küsitletutest (võrdluseks: Kersti Kaljulaid alustas 73%, Toomas Hendrik Ilves 71%, Arnold Rüütel 74% ja Lennart Meri 32% toetusega). Karist kui presidenti ei toetanud 11% ja oma arvamust ei osanud öelda 21% küsitletutest. Keskmisest suurem oli poolehoid üle 50-aastaste, eestlaste ning Reformierakonna, Isamaa ja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna toetajate hulgas. Vastajaid, kes Karisele hinnangut ei osanud anda, oli keskmisest enam venelaste hulgas. Suhteliselt väiksem oli poolehoid Karisele Konservatiivse Rahvaerakonna toetajate hulgas.
2022. aasta jaanuaris ja aprillis Kantar Emori korraldatud Eesti poliitikute usaldusväärsuse küsitlustes teatas oma usaldusest Alar Karisele vastavalt 58% ja 60% vastajatest. Sellega oli ta küsitlusse kaasatud poliitikute võrdluses kõige suurema usalduse pälvinud isik.
Riigikantselei tellitud ja Turu-uuringute AS-i lehtud avaliku arvamuse seireuuringute raames on mõõdetud ka presidendi institutsiooni usaldusväärsust vastajate seas. Tulemused Karise ametiperioodil:
Isiklikku
Alar Karise isa on fütopatoloog Harry Karis. Alar Karise abikaasa Sirje Karis on olnud Eesti Ajaloomuuseumi direktor ja oli 2018–2022 Tartu Linnamuuseumi direktor. Neil on täiskasvanud pojad Kristjan ja Martin, täiskasvanud tütar ja viis lapselast.
Karis oli aastatel 1979–1989 tegutsenud kantriansambli Rentaablus liige, kus ta mängis viiulit.
Málaga CF
Málaga Club de Fútbol on Hispaania jalgpalliklubi, mis tegutseb Málagas. Málaga CF mängis Hispaania kõrgliigas aastatel 2008–2018. Hooajal 2019–2020 mängitakse esiliigas.
2010. aasta juunis ostis klubi Katari sheikh Abdullah Bin Nassar Al-Thani. Kuu hiljem sai ta klubi presidendiks. Uueks klubi treeneriks määrati Manuel Pellegrini, samas ostis klubi tähtmängijaid nagu Ruud van Nistelrooy, Santi Cazorla ja Martín Demichelis.
Málaga CF parim tulemus Hispaania kõrgliigas on neljas, mis on saavutanud hooajal 2011–2012. Hooajal 2012–2013 osales klubi UEFA Meistrite Liigas, kus veerandfinaalis kaotati Dortmundi Borussiale kahe mängu kokkuvõttes tulemusega 2:3. UEFA karika hooajal 2002–2003 jõudis Málaga CF samuti kaheksa parema sekka.
Klubi kodustaadion La Rosaleda, mis mahutab 30 044 pealtvaatajat.