cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Avioonika
Taktikalised elektronoptilised seadmed
Pilootidele taktikalise eelise andmiseks kasutatakse FLIR (Forward-Looking InfraRed) ja PIDS (Passive Infrared DeviceS) seadmeid. Infrapunaseadmeid kasutatakse nii vaenulike vägede liikumise jälgimiseks ja rakettide sihtimiseks kui ka SAR (Search-And-Rescue) operatsioonidel kadunud inimeste otsimisel. Infrapunase sagedusvahemiku seadmete kasutamise eelis on see, et kuna enamik objekte kiirgavad ka soojust, mida inimsilm tavaliselt ei erista, siis infrapuna sagedusvahemikus on näha ka objekte, mis muidu jääksid märkamatuks. Suur osa tänapäeva sõjalistel lennuvahenditel kasutatavaid rakette on varustatud infrapunasensoritega, mis võimaldab väljatulistatud raketil n-ö lukustuda sihtmärgi soojusjäljel.
Elektroonilised toetusmeetmed
Elektroonilisi toetusmeetmeid kasutatakse sõjaväe lennumasinate turvalisuse suurendamiseks lahingolukorras. Sellesse kategooriasse kuulub väga erinevaid seadmeid, näiteks raadiosegajad, elektroonilised soojustundlikud raketiavastamisseadmed, mis tuvastavad n-ö raketilukustust.
Lennuseadmete sidevõrgud
Suurem osa sõjaväelennukitest, aga ka suured reisilennukid ja kallimad eralennukid on siseseadmetega, omavahel, maapealsete toetussüsteemidega ja satelliidipõhiste toetusseadmetega võrku ühendatud. Lennunduses kasutatakse mitut võrguprotokolli, millest tuntumad on:
Päästekopterite ja -lennukite avioonika
Päästetööde lihtsustamiseks on paljudes päästelennukites ja -kopterites kasutusel samasugused seadmed nagu sõjalennunduses. Levinud on infrapunaseadmed, helgiheitjad (ka automatiseeritud) ja erilised autopiloodid, mis peavad lennuvahendit õhus stabiilsena hoidma ka väga rasketes oludes. Suurt osa päästelennunduses kasutatavast avioonikast, eriti sensoritest, peeti alles hiljuti ainult sõjalennunduse pärusmaaks.
Nikolai Karatšentsov
Ülemaalise kuulsuse saavutas Karatšentsov mängides peaosa Aleksei Rõbnikovi rokkooperis "Junona ja Avoss", mille esietendus toimus 1981. aastal ja mida mängitakse siiani. Sellest kujunes Lenkomi teatri visiitkaart.
Filminäitlejana alustas Karatšentsov 1967. aastal ja 1970. aastate teisel poolel kujunes temast üks hõivatumaid nõukogude näitlejaid, kusjuures kõik keerukad kaskadööritikid tegi ta alati ise.
Ta mängis enam kui sajas filmis. Muuhulgas on ta dubleerinud vene keelde kümneid Prantsuse näitleja Jean-Paul Belmondo rolle ja helindanud mitmeid multifilme.
2011. aasta kevadel tegi ta läbi kahekuulise ravi ühes Iisraeli haiglas, mille järel tema kõnevõime paranes. 2013. aastal raviti teda veel ühes Pekingi haiglas.
26. oktoobril 2014 tähistati Lenkomi teatris pidulikult Karatšentsovi 70. juubelisünnipäeva.
27. veebruaril 2017 sattus ta jälle autoõnnetusse, seekord oma Moskva-lähedase suvila juures. Haiglast kirjutati ta välja 3. märtsil 2017.
Septembris 2017 diagnoositi näitlejal kopsuvähk, oktoobris 2018 viidi ta ravile Moskva Onkoloogiahaiglasse, kus ta suri üks päev enne oma 74. sünnipäeva. Hüvastijätt näitlejaga toimus 29. oktoobril 2018 Lenkomi teatris. Ta on maetud Moskvasse Trojekurovo kalmistule.
Oma 40 aasta pikkuse karjääri jooksul esitas Karatšentsov üle 200 laulu, talle kirjutasid laule heliloojad Gennadi Gladkov, Maksim Dunajevski, Vladimir Bõstrjakov jt.
Hispaania köök
Iseloomulik
Lisaks kasutatakse palju mereande, kana ja jamon serrano ehk sinki, mis on valmistatud mägedes elavatest sigadest ning mida serveeritakse küpsetamata, õhukeste viiludena. Liha ja kala on tihti kasutusel pirukate täidiseks, lisaks on populaarsed kammkarbid ja vasikaliha. Ka mitmesugused juustud on Hispaania köögile omased, näiteks Cabrales, mis on sinihallitusjuust lehma- ja kitsepiimast. Tortillad on Hispaanias populaarsed, üks tuntumaid on quesadilla.
Samuti on vein Hispaania köögis tähtsal kohal. Koos kohaliku toiduga peetakse seda piirkonna kultuurilise identiteedi osaks, mis esindab elanike eripära. Lisaks on Hispaania köögile omane küüslauk, mida kasutatakse enamikus roogades.
Hispaania suupistete ehk eelroogade kohta kasutatakse nimetust tapas. Nende hulka võivad kuuluda majaeripakkumised, kastmete ja erinevate lihade ning juustudega, mida serveeritakse kohvikutes ja baarides. Tuntumad on Hispaania omlett, Pulpo a feira (kaheksajalaroog kartulite ja sibulaga), Pimientos de padrón (oliiviõlis praetud rohelised paprikad).
Paella
Paella nimetus pärineb sõnast patella, mis tähendab hispaania keeles spetsiaalset pannitüüpi (tõsi, ladina keeles hoopis väikest taldrikut). Paella on populaarne roog, mille olulisim koostisosa on riis, kuhu juurde lisatakse liha ja köögiviljad. Paella valmistamisviisidest neli tuntumat on: Paella de verduras, Paella de marisco, Paella valenciana ja Paella zamorana. Klassikalised koostisosad on kanaliha, küülikuliha või sealiha, rohelised oad, tomat, paprika, oliiviõli, vesi, sool. Traditsiooniliselt valmistatakse paella lahtisel tulel, tänapäeval aga on populaarsem seda teha gaasipliidil. Traditsioonide kohaselt süüakse paellat otse pannilt puust lusikatega. Patella panni kasutati juba ammustes aegades riisi praadimiseks, riisiroogadele hakati ajapikku lisama köögivilju ja kaunvilju ning hiljem arenes sellest roog paella.
Eesti jalgpalli 2017/2018. aasta karikavõistlused
'''Eesti jalgpalli 2017/2018. aasta karikavõistlused''' oli Eesti jalgpalli karikavõistluste 28. hooaeg, mis algas 10. juunil 2017 ja lõppes mais 2018.
Valitsev karikavõitja oli FCI Tallinn, kes võitis esimese tiitli, alistades 2016/2017 hooaja finaalis Tartu JK Tammeka 3:0.
Johannes Türn
Aastatel 1925, 1941 ja 1944 tuli ta Eesti meistriks males ja 1950. aastal 64-ruudulises kabes. Ta on ainus, kes on tulnud Eesti meistriks nii kabes kui males.
Teadus- ja arendusasutus
Teadus- ja arendusasutus (lüh TA-asutus; inglise research and development institution, lüh R&D institution) on juriidiline isik, kelle (üheks) põhitegevuseks on vähemalt üks teadus- ja arendustegevuse kolmest komponendist: alusuuringud, rakendusuuringud või eksperimentaalarendus.
Teadus- ja arendusasutused jagunevad üldjoontes kolme rühma:
Eestis on teadus- ja arendusasutusel on õigus taotleda oma teadus- ja arendustegevuse finantseerimist riigieelarvest juhul, kui tema teadus- ja arendustegevus on vähemalt ühes valdkonnas korraliselt positiivselt evalveeritud. 2018. aastal oli Eestis 20 positiivselt evalveeritud teadus- ja arendusasutust, neist seitse ülikooli, seitse riiklikku ja kuus eraõiguslikku teadus- ja arendusasutust.
Pabaži
pisi|Pabaži rannik. Inčupe suue Pabaži, vanasti ka Katrīnbāde, on Läti linna Saulkrasti osa. Saulkrastiga liideti see piirkond 1950. aastal. Pabaži asub linna lõunaosas. Pabažis on mitu võõrastemaja, lastepansionaat ja jalgrattamuuseum. Inčupe suudmes asub rannal looduskaitsealune luide Baltā kāpa.
Alex DeBrincat
Alexander DeBrincat (sündinud 18. detsembril 1997 Farmington Hillsis Michigani osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Ottawa Senators ründajana (vasak või parem ääreründaja).
2016. aastal valis Chicago Blackhawks ta NHL-i draft'is 39. valikuna. Enne NHL-i karjääri mängis ta kolm hooaega Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Erie Otters. Hooajal 2014–15 valiti ta OHL-i ja kogu Canadian Hockey League'i hooaja uustulnukaks. 2017. aastal tuli ta Ottersiga OHL-i meistriks. Hooajal 2016–17 lõi ta liigas 65 väravat ja kogus 127 punkti, olles mõlemas arvestuses liiga parim mängija. Ta pälvis sel hooajal liiga kõige väljapaistvamale mängijale antava Red Tilson Trophy.
Debüüdi NHL-is tegi DeBrincat Blackhawksi meeskonnas 5. oktoobril 2017 mängus Pittsburgh Penguinsi vastu. Sama aasta 10. oktoobril lõi ta mängus Montreal Canadiensi vastu oma esimese värava NHL-is. Oma esimesel hooajal tegi ta kaks kübaratrikki ja valiti klubi ajaloo noorima mängijana Blackhawksi hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2018/19 lõi DeBrincat NHL-is 41 väravat ja andis 35 väravasöötu. Oma punktitulemust suutis ta parandada hooajal 2021/22, kui kogus 78 punkti (41+37).
Pärast seda, kui Blackhawksi jaoks oli hooaeg 2021/22 ebaõnnestunud, otsustati hakata meeskonda uuesti üles ehitama. Seetõttu kaubeldi DeBrincat tulevaste draft'i valikute vastu Ottawa Senatorsi.
2022. aastal osales DeBrincat NHL-i tähtede mängul.
Pabaži
Selle piirkonna kohta on juba XIII sajandil kasutatud nime Pabasile. 1764. aastal rajas Katariina II toonase Pabaži riigimõisa mererannale puhkepaiga Katrīnbāde, mille saksakeelne nimi oli Badeort Catharinenbad. 1898. aastaks olid mõisa rannaäärsed maad osalt kaluritele, enamasti aga suvilakruntideks müüdud.
Alex DeBrincat
USA jäähokikoondise koosseisus võitis ta 2018. aasta maailmameistrivõistlustelt pronksmedali.
Pabaži
1931. aastal nimetati Katrīnbāde ümber Pabažiks. Pabaži raudteepeatus avati 1. juunil 1934.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Ģelži pere suvila aadressil Inčupes iela 10. Kohaliku kaitse all on elumaja aadressil Rīgas iela 41 ja sama maja kaev.
Oleg Rogatšov
Oleg Rogatšov (23. november 1959 Gorki – 24. juuli 2016 Tallinn) oli Eesti näitleja.
Ta õppis aastatel 1966–1974 Tallinna 19. Keskkoolis, ta lõpetas aastal 1978 Tallinna Polütehnikumi ja Vene Teatri stuudio.
Ta töötas aastatel 1978–1979 Sevastopolis Lavrenjovi-nimelises Mustamere Laevastiku Teatris
Ta töötas aastatel 1981–2016 näitlejana Vene Teatris.
Avioonika
Avioonika tarkvara
Avioonika tarkvara on tarkvarakomplekt, mida kasutatakse digitaalsetes avioonikakomponentides või ka täisdigitaalsetes ja modulaarsetes avioonikakomplektides. See tarkvara on siiani olnud igale avioonikapaketile eraldi toodetud. Viimase kahe kümnendi jooksul on hakatud tootma ka modulaarseid avioonikapakette, mis sobivad erinevatesse lennukitesse. Sellise süsteemi puhul on uue lennuki ehitamisel vaja läbi viia vaid kalibreerimis- ja testifaas, mis vähendab töömahtu ja seega ka hinda.
Oleg Rogatšov
Isiklikku
Tema abikaasa oli näitleja Svetlana Dorošenko (1954–2016); nende poeg Jegor on arst. Tema vend on näitleja Igor Rogatšov.
Edward Lewis
Edward Butts Lewis (20. mai 1918 – 21. juuli 2004) oli Ameerika Ühendriikide geneetik.
Avioonika
Avioonika tarkvara
Avioonikatarkvara on üks enim testitud tarkvaraliike, kuna tarkvara tõrgeteta tööst sõltub paljude inimeste elu ning väga kallite lennukite ja kopterite töökorras olek.
Edward Lewis
1939. aastal sai Lewis Minnesota Ülikoolist bakalaureusekraadi biostatistikas ning 1942. aastal doktorikraadi California Tehnoloogiainstituudist (Caltech). 1943. astus ta sõjaväkke ning töötas neli aastat ilmaennustajana Hawaiil ja Okinawal. 1946. aastal naasis ta Caltechi ning sai 1956. aastal professoriks ja 1966. aastal bioloogia professoriks.
1995. aastal sai Lewis koos Christiane Nüsslein-Volhardi ja Eric Wieschaus embrüonaalse arengu geenide uurimise eest.
Ozolaine
pisi|left|Mezmuiža mõisa peahoone Ozolaine on küla (lielciems) Lätis Limbaži piirkonna Limbaži vallas. Küla asub Dūņezersi kaldal merepinnast 65 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Limbažist 2 ja Riiast 88 kilomeetri kaugusel. Külas on lasteaed, see kuulub Limbaži ühistranspordivõrku. Külas asub Ozolaine bussipeatus.
Küla tekkis Teise maailmasõja järel Ozolaine Mezmuiža mõisa hoonete juurde kui Limbaži sovhoosi keskasula.
Küla jääb Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealale, osaliselt ka Dūņezersi järve kaitsealale. Looduskaitse all on Ozolaine tammed.
Aastal 2015 oli külas 711 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 665.
Tournon-sur-Rhône
Tournon-sur-Rhône [tur'non sür roon] on linn Prantsusmaal Ardèche'i departemangus. Ta on departemangu alamprefektuur (sous-prefecture) ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks. Ta asub Rhône'i jõe paremal kaldal.
Jõgi on ka departemangu piiriks ning teispool jõge temaga piirnev asula on Drôme'i departemangu kuuluv Tain-l'Hermitage'i linn. Viimasega moodustavad nad ühtse linnastu.
Linna territoorium asub 115–508 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linnapeaks on Frédéric Sausset Vabariiklaste Parteist (Les Républicains) (endise nimega UMP).
pisi|tühi|Tournon-sur-Rhône'i plaan ja teda ümbritsevad vallad
Lotka-Volterra mudel
Lotka-Volterra mudel on ökoloogias kiskja ja saaklooma vastastikku sõltuvat populatsioonidünaamikat kirjeldav matemaatiline mudel.
Mudeli töötasid välja (sõltumatult) Alfred Lotka ja Vito Volterra.
Tavaliselt esitatakse see mudel kahest võrrandist koosneva diferentsiaalvõrrandite süsteemina:
kus
Mudel võimaldab kirjeldada kiskja ja saaklooma püsivat kooseksisteerimist, kusjuures mõlema arvukus on võnkuv, teineteise suhtes faasinihkega.
Pruun toruseen
Pruun toruseen (Pseudocraterellus undulatus) on toruseene perekonda kuuluv seeneliik.
Pruun toruseen on söödav.
Charles Ruijs de Beerenbrouck
Charles Joseph Maria Ruijs de Beerenbrouck (1. detsember 1873 – 17. aprill 1936) oli Hollandi poliitik. Alates 9. septembrist 1918 kuni 4. augustini 1925 ja 10. augustist 1929 kuni 26. maini 1933 oli ta Hollandi peaminister.
Vambo Käeri
Vambo Käeri (sündinud 15. mail 1956 Tallinnas) on eesti teatritegelane.
Vambo Käeri lõpetas 1988. aastal praeguse Peterburi Teatriakadeemia (ЛГИТМиК) teatrijuhi erialal.
Aastatel 1978–1988 oli Eesti Riiklikus Noorsooteatris (praegune Tallinna Linnateater) heliinsener. Seejärel oli Eesti Teatriliidu teatrikooperatiivi Tühi Ruum asutaja ja tegevkorraldaja aastatel 1988–1990.
Aastatel 1990–1993 oli Vambo Käeri Eesti Draamateatri asedirektor.
Ta on olnud Dominiiklaste Kloostri Muuseumi asutaja ja tegevdirektor aastatel 1994–2009. Vambo Käeri on paljude giidietenduste autor ja läbiviija esinejanime "Müntide Vermija" all.
Tööst vabal ajal tegutses Vambo Käeri EÕM-i Harju Ranna rühma komandörina aastatel 1981–1986.
Sedlčany
Sedlčany (saksa keeles Seltschan) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Příbrami ringkonnas. Sedlčany asub Příbramist umbes 32 km idas ja Praha kesklinnast ligikaudu 48 km lõunas.
Sedlčanyt on esmamainitud 1294. aastal, linnaõigused sai 1418. aastal.
Raul Land
Raul Land (sündinud 1959) on eesti tehnikateadlane.
Haridus
Ta lõpetas 1982. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI, alates 1989. aastast Tallinna Tehnikaülikool, TTÜ) automatiseeritud juhtimissüsteemide erialal (kood LS) saades süsteemiinseneri kvalifikatsiooni.
Doktorikraadi omandas ta samuti TTÜ-s 2002. aastal. Doktoritöö teemaks oli võendsignaalide sünkroonne aproksimeerimine ja töötlus ("Synchronous Approximation and Processing of Sampled Data Signals"). Doktoritöö juhendajaks oli mõõte-elektroonika professor Mart Min.
Töökohad
Peamised töökohad on olnud järgmised: TPI automaatika kateedri insener, 1982–1984 TPI elektroonika kateedri nooremteadur, 1984–1987 TPI mõõtesüsteemide labori teadur, 1987–1989 TTÜ mõõtesüsteemide labori vanemteadur, 1989–1992 Stockholmi Kuningliku Tehnikainstituudi (KTH) külalisteadur, 1993–1995 TTÜ elektroonikainstituudi teadur, 1995–2002 TTÜ elektroonikainstituudi mõõte-elektroonika õppetooli vanemteadur 2002–2013 TTÜ Thomas Johann Seebecki elektroonikainstituudi Siduselektroonika teaduslabori vanemteadur, alates 2013. aastast.
Vaksali park
Vaksali park (rahvakeeles tuntud ka kui Karu park) on park Tartu kesklinnas, Jaan Tõnissoni tänava ja Julius Kuperjanovi tänava vahel.
Raul Land
Teadus- ja arendustegevus
Sünkroondetekteerimisel (lock-in technology) põhinevate vektormeetriliste mõõteseadmete (vektorvoltmeetrite ja vektoranalüsaatorite) väljatöötamine Tallinna Tootmiskoondise RET jaoks ning nende eksperimentaalnäidiste valmistamine ja väikeseerialise tootmise teostamine.
Vaksali park
Pargi suurus on 1,9 hektarit. Selles asub praeguseks liivaga täidetud purskkaev, mille keskel seisab graniitskulptuur Karu. Kuju lõi Ole Ehelaid 1957. aastal. 2012. aastal rajati parki laste mänguväljak.
Raul Land
Teadus- ja arendustegevus
Sünkroondetekteerimisel põhinevate mõõtmiste automatiseerimine ja mõõtetulemuste interpreteerimine.
Nerėpai (Mosėdise vald)
Nerėpai on küla Leedus Skuodase rajoonis Mosėdise vallas. Nerėpai lõunaosa moodustab samanimelise küla, mis jääb Imbarė valda.
Raul Land
Teadus- ja arendustegevus
Elektrilise impedantsi (electrical impedance) mõõtmisel põhinevate tehnilise ja meditsiinilise diagnostika meetodite arendamine ning mõõtetulemuste interpreteerimine elektriliste ekvivalentskeemide tasemel.
Leiutised ja patendid
Kokku 14 leiutist ja patenti 28.05.2019 seisuga.
Nerėpai (Mosėdise vald)
Asulat on esmamainitud 1568. aastal. XVIII sajandil kuulus asula Vilniuse trinitariaanide kloostrile. 1847. aastal konfiskeeriti küla kloostrilt ja see läks riigile kuuluva Mosėdise mõisa omandisse.
Raul Land
Publikatsioone
Kokku 96 publiktsiooni 2019. aasta juunikuu seisuga.
Nerėpai (Mosėdise vald)
Küla põhiosa jäi tänapäevase Imbarė valla aladele, Nerėpai aladel asus üksiktaludega mõisa mets. Nõukogude perioodil jagati küla kaheks.
Epictinae
Epictinae on madude alamsugukond.
Klassifikatsioon
Alamsugukonda Epictinae liigitatakse roomajate andmebaasis järgmised maoperekonnad :
565
565. aasta
Elsdorf (Alam-Saksi)
Elsdorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 49,01 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2003 inimest.
Elsdorf kuulus – selle valitsusena – 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. Kuid religioosses mõttes moodustas Elsdorf osa Verdeni piiskopkonnast, kuni 1566. aastal kaotasid senised piiskopid paavsti tunnustamise, peale viimase katoliku piiskopi aastatel 1630–1631. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Elsdorfist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Ludwig VI (Baieri)
Elulugu
Ludwig sündis Roomas, kuna tema vanemad olid tema isa Saksa-Rooma keisriks kroonimiseks sinna reisinud, siit tema hüüdnimi "Roomlane". Kui tema isa 1347. aastal suri, sai Ludwigist üheskoos oma viie vennaga Baieri hertsog ning Hollandi ja Hainaut' krahv. Ludwig loovutas Hollandi ja Hainaut' 1349. aastal oma vendadele Wilhelm I ja Albrecht I, kuna ta eeldas, et saab Poola krooni, abielludes kuningas Kazimierz III ja Aldona Ona Gediminaitė tütre Kunegunda Kazimierzównaga. Hilisemad nõuded Wilhelmile ja Albrechtile ei olnud edukad. Seetõttu toetas Ludwig oma ema sõjas Wilhelmiga.
1351. aasta detsembris sai Ludwig VI ainuvalitsemise eest Ülem-Baieris oma vanemalt poolvennalt Ludwig V-lt Brandenburgi. Ludwig V-st vähem kogenule esitas talle väljakutse ka "Vale-Waldemar", petis, kes nõudis Brandenburgi ja sai toetust mitmelt linnalt ja Saksa-Rooma keisrilt Karl IV-lt, kuni Wittelsbachid Karliga kokkuleppele jõudsid. Samuti pidi Ludwig loobuma nõuetest Mecklenburgile ja Pommerile. 1356. aasta kuldbullaga sai Ludwig kuurvürstitiitli. 1358. aastal vabastati Ludwig paavsti ekskommunikatsioonist.
Pärast Kunegunda surma 1357. aastal abiellus Ludwig Albrecht II ja Eufemia Eriksdotteri tütre Ingeborgiga. Ludwig ei saanud temaga lapsi, seega sai tema noorem vend Otto V järglaseks Brandenburgis. Lastetud hertsogid Ludwig ja Otto olid juba 1364. aastal lubanud Karl IV-le järgluse Brandenburgis kättemaksuks oma venna Stephan II konflikti pärast Baieri järgluse üle pärast nende vennapoja, Ludwig V poja Meinhardi surma. Ludwig Roomlane suri Berliinis 1365. aastal.
Änniste (Järvamaa)
Änniste oli küla Järvamaal, ajalooliselt Särevere mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Vilita küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Türi kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Vilita külaga.
Külast on teateid alates umbes 1900 (Энисте).
Šarūnas Marčiulionis
Raimondas Šarūnas Marčiulionis (sündinud 13. juunil 1964 Kaunases) on Leedu endine elukutseline korvpallur, kes mängis aastatel 1989–1997 korvpalliliigas NBA.
Nõukogude Liidu korvpallikoondisega olümpiavõitjaks tulnud ja ka Leedu korvpallikoondisega tiitlivõistluste medaleid võitnud Marčiulionis on valitud nii FIBA kui ka Naismithi nimelisse korvpalli kuulsuste halli.
Leedu
Marčiulionis mängis aastatel 1981–1989 Vilniuse Statyba (nüüdse Vilniuse Rytase) meeskonnaga Nõukogude Liidu meistrivõistlustel.
NBA
Golden State Warriors valis Marčiulionise 1987. aasta NBA draft 'ist 127. valikuga, kuid leedulane jõudis liigasse kaks aastat hiljem, olles üks esimesi NBA-ga liitunud Nõukogude Liidu mängijaid. Warriorsis mängis ta neli hooaega, viskas debüüthooajal (1989/90) keskmiselt 12,1 ja karjääri resultatiivseimal hooajal (1991/92) keskmiselt 18,9 punkti mängus.
Hooaja 1993/94 jättis ta põlvevigastuse tõttu vahele ning mängis seejärel ühe aasta Seattle SuperSonicsis, Sacramento Kingsis ja Denver Nuggetsis, misjärel lõpetas karjääri.
Koondis
Marčiulionis on Nõukogude Liidu korvpallikoondisega võitnud olümpiamängudel 1988. aastal kulla ning Euroopa meistrivõistlustel 1987. aastal hõbeda ja 1989. aastal pronksi.
Pärast Leedu taasiseseisvumist 1990. aastal oli Marčiulionis üks võtmeisikuid, kes aitas taaselustada Leedu korvpallikoondise. Ta võttis ühendust mängijatega ja ärgitas neid koondisega liituma, valis välja võistlusvormid ja leidis koondisele sponsorid. Leedu koondisega on ta võitnud olümpiamängudel 1992. ja 1996. aastal pronksi ning Euroopa meistrivõistlustel 1995. aastal hõbeda.
Isiklikku
Poeg Augustas Marčiulionis on samuti elukutseline korvpallur, kes debüteeris Leedu korvpalliliigas 19. septembril 2020 samas meeskonnas, kus 1981. aastal ka tema isa: Vilniuse Rytases.
Rruga e Partisë
"Rruga e Partisë" (albaania keeles "Partei Tee") oli aastatel 1954–1991 Tiranas ilmunud ajakiri, Albaania Tööpartei teoreetiline häälekandja.
Katri Kulmuni
Katri Briitta Ilona Kulmuni (sündinud 4. septembril 1987 Tornios) on Soome poliitik, ta on Keskerakonna liige. Ta oli 10. detsembrist 2019 kuni 9. juunini 2020 Soome rahandusminister Sanna Marini valitsuses.
Ta lõpetas aastal 2006 Tornios lütseumi ja aastal 2010 kandidaadina Lapi ülikooli sotsiaalteaduste alal; aastal 2018 sai ta sotsiaalteaduste magistriks.
Ta töötas detsembrist 2010 kuni juunini 2011 Soome väliskaubandus- ja arenguministri Paavo Väyryneni pressiatašeena. Aastatel 2015–2019 oli ta Soome-Venemaa sõprusühingu eesistuja.
Esmakordselt valiti ta Eduskunna liikmeks 2015. aasta Soome parlamendivalimistel Lapimaa valimisringkonnas, ta sai 9702 häält. 2019. aasta Soome parlamendivalimistel sai ta 8423 häält ja ta jätkas Eduskunnas.
6. juunist kuni 10. detsembrini 2019 oli ta Soome majandusminister.
Isiklikku
Usu poolest on Katri Kulmuni luterlane.
Rahumeri
Rahumeri (ka Rahujärv) on looduslik järv Pärnu maakonnas Saarde vallas Kärsu külas. Järve pindala on 1,5 ha.
Eesti koolmeistrite kool
Eesti koolmeistrite kool oli 1814. aastal Pärnus asutatud kool, mille eesotsas oli Johann Heinrich Rosenplänter.
Koolis õpetati järgmisi aineid: kirjutamine, rehkendamine, geograafia, usuõpetus, muusika, aiatöö ja pedagoogika. Õppeaeg oli koolis kolm aastat.
1920. aastal jätkas kooli sisulist tööd Saugas avatud kirjutuskool, mida juhtis Abram Holter.
Eesti Helikunsti Keskus
Eesti Helikunsti Keskus (inglise Estonian Music Centre) aastal 1956 New Yorgis moodustatud asutus.
Asutuse eesmärkide seas tutvustada Eesti helikunsti, koostada bibliograafiad, kirjastada heliloomingut, luua muusikaarhiiv.
Sloani Suur Sein
Sloani Suur Sein (inglise keeles Sloan Great Fall) on kosmiline struktuuriüksus, galaktiline filament, galaktikate superparvede kogum.
Tegemist on vaadeldava Universumi suuruselt kolmanda astronoomilise objektiga (kuni 2013. aastani peeti suurimaks). Sloani Suure Seina pikkus on 1,37 miljardit valgusaastat. Kaugus seinani on umbes 1,2 miljardit valgusaastat.
Sloani Suure Seina avastamisest andsid 2003. aastal teada Princetoni Ülikooli astrofüüsikute grupp, kuhu kuulusid teiste seas ka John Richard Gott ja Mario Jurić.
Kahvatu laht
Kahvatu laht on järv Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Järve pindala on 5,9 ha.
Eesti-Sloveenia suhted
Eesti-Sloveenia suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Sloveenia vahel.
Kui Sloveenia iseseisvus 25. juunil 1991, siis tunnustas ta 25. septembril 1991 Eesti Vabariiki. Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted said alguse 11. detsembril 1991.
Tegutseb Eesti suursaadik Sloveenias, kes resideerib Prahas. Tegutseb ka Sloveenia suursaadik Eestis, kes resideerib Varssavis. 27. novembril 2015 avas Sloveenia aukonsulaadi Tallinnas.
Mandegas
Mandegas (ka Mandaga, Mandagas, Mandagi, nõukogude ajal Skulte) on küla (vidējciems) Lätis Limbaži piirkonnas, Skulte valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 30 meetri kõrgusel Aģe jõe kaldal, piirkonna keskusest Limbažist 40 ja Riiast 55 kilomeetri kaugusel.
Küla rajati nõukogude perioodil «Skulte» sovhoosi keskasulaks. Aastal 1983 sai sellest ka Skulte külanõukogu halduskeskus. Külas on raamatukogu. Seal asub Mandegase bussipeatus.
Aastal 2015 oli külas 282 elanikku. Aastal 2021 oli elanikke 271, aastal 2022 aga 267.
NSV Liidu auradist
"NSV Liidu auradist" (vene keeles Почетный радист СССР) oli Nõukogude Liidu rinnamärk (1945–1991), esimene sõjajärgne teenetemärk NSV Liidus.
Teenetemärk asutati 2. mail 1945 NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu määruse nr 939 punktiga 5. Selle alusel autasustatakse rinnamärgiga "Auradist" isikuid panuse eest raadio arengusse teaduse, tehnika, tootmise või ekspluatasiooni valdkonnas. Aasta hiljem, 4. aprillil 1946, kehtestati rinnamärgi statuut ja kirjeldus NSV Liidu Ministrite Nõukogu määrusega nr 729. Informatsioon märgi "NSV Liidu auradist" kohta ilmus ajakirja Radio sõjajärgses esimeses numbris 1946. aasta aprillis. Esimesed autasustamised toimusid 1946. aastal, nende seas Ernst Krenkel.
Eesti NSV-s on rinnamärgi "NSV Liidu auradist" saanud raadiotehnikateadlane Eduard Schults.
2007. aastal asutati Venemaal rinnamärk "Venemaa auradist".
Bambergi piiskopkond
Bambergi vürstlik piiskopkond loodi aastal 1007, et levitada kristlust kaugemale Saksamaal. Vaimulik riik oli Saksa-Rooma riigi osariik umbes aastast 1245 kuni selle liitmiseni Baieri kuurvürstkonnaga aastal 1802.
Riik
Bambergi piiskopid said vürstitiitli Saksa-Rooma keiser Friedrich II-lt enne tema kukutamist paavst Innocentius IV poolt aastal 1245, kusjuures diötseesist sai keisririigi osariik.
18. sajandi jooksul valitseti seda sageli koos Würzburgi piiskopkonnaga naabruses. Bamberg piirnes teiste seas Würzburgiga läänes, Brandenburg-Ansbachi markkrahvkonna ja Nürnbergi vabalinnaga lõunas, Brandenburg-Bayreuthi markkrahvkonnaga idas ja Saksi-Coburgi hertsogkonnaga põhjas.
Vürstlik piiskopkond valitses ka suuri valdusi Kärnteni hertsogkonnas, sealhulgas strateegiliselt tähtsad linnad Villach, Feldkirchen, Wolfsberg ja Tarvisio Alpiteel Veneetsiasse, samuti Kirchdorf an der Krems Austria ertshertsogkonnas. Habsburgist keisrinna Maria Theresia ostis need territooriumid aastal 1759.
Saksamaa mediatisatsiooni käigus aastatel 1802 ja 1803, kui kaotati peaaegu kõik kiriklikud vürstkonnad, annekteeriti Bamberg Baierisse. Endise vürstliku piiskopkonna pindala oli siis 3580 km² ja rahvaarv 207 000.
Ajalugu
Alates 1. novembrist 1007 peeti Frankfurdis sinodit. Kohal oli 8 peapiiskoppi ja 27 piiskoppi, keda juhtis Mainzi peapiiskop Willigis, samuti oli kohal roomlaste kuningas Heinrich II. Kuningas kavatses luua uue diötseesi, mis oleks aidanud paganlust Bambergi ümbruses lõplikult vallutada. Kuid vendide territooriumid Maini, Wiesenti ja Aischi ülemjooksul kuulusid alates Kesk-Saksamaa piiskopkondade kujundamisest Püha Bonifatiuse poolt Würzburgi piiskopkonda, nii et uut diötseesi ei saanud tekitada ilma selle piiskopi nõusolekuta. Würzburgi piiskop Heinrich I oli valmis loobuma mõnest oma territooriumist, kui kuningas lubas Würzburgi peapiiskopkonnaks ülendada ja anda talle samaväärse Meiningenis. Sellele korraldusele saadi paavst Johannes XVII nõusolek, kuid Würzburgi ülendamine peapiiskopkonnaks osutus võimatuks ka Willigise reservatsioonide tõttu ja piiskop Heinrich I loobus esialgu oma nõusolekust.
thumb|[[Altenburg (Bamberg)|Altenburgi loss, Bambergi vürstlike piiskoppide residents aastatel 1305–1553]] thumb|Bambergi toomkirik koos vürstlike piiskoppide vana ja uue paleega thumb|Seehofi loss Bambergi lähedal, suveresidents
Siiski, pärast mitut täiendavat soodustust sai kuningas Heinrich II nõusoleku Bambergi diötseesi loomiseks Würzburgi ja hiljem Eichstätti diötseesi osadest. Bamberg tehti otse Roomale alluvaks. Otsustati ka, et kuninga kantsler Eberhard pühitsetakse Mainzi peapiiskopi Willigise poolt uue piiriäärse diötseesi peaks. Uus diötsees sai sinodil dokumentidega kinnitatult kalleid kingitusi, et panna sellele tugev alus. thumb|175px|Vürstlik piiskop Martin von Eyb (1580–1583) thumb|Viimane vürstlik piiskop Christoph Franz von Buseck (1795–1802) Heinrich tahtis Hildesheimi toomkapiitli – Heinrich ise sai seal hariduse – kuulsat munklikku rangust ja usinust kokku siduda oma kontrollialuste kirikutega, sealhulgas tema lemmik Bambergi piiskopkonnaga. Järgmised 7 piiskoppi nimetasid keisrid, pärast mida sai reegliks valimine toomkapiitli poolt, nagu kõigis Saksa vürstlikes piiskopkondades. Eberhardi otsene järglane Suidger Morslebenist sai aastal 1046 paavstiks kui Clemens II. Ta oli ainus paavst, kes on maetud Alpidest põhja poole, Bambergi toomkirikusse.
13. sajandil sai diötsees järk-järgult territoriaalseks vürstkonnaks ja selle piiskopid võtsid ilmaliku tähtsuse peapiiskoppide järel; piiskop Heinrich I von Bilversheim (1242–1257) sai esimeseks vürstlikuks piiskopiks.
Neljakümnes piiskop Georg III von Limburg (1505–1522) kaldus reformatsiooni suunas, mis põhjustas vägivaldse sotsiaalse puhangu tema järglase Weigandi (1522–1556) ajal, ning linn kannatas rängalt Teises markkrahvisõjas (1552–54), samuti Kolmekümneaastases sõjas, kui see läks uue Frangimaa hertsogi Bernhardi valitsemise alla.
Vestfaali rahuga (1648) taastasid vürstlikud piiskopid oma valdused. Prantsuse revolutsiooni ajal okupeerisid Bambergi prantslased ja Saksamaa mediatisatsiooni käigus aastal 1802/3 annekteeriti see Baierisse. Aastatel 1808–1817 oli piiskopitool vakantne; kuid 1817. aasta Baieri konkordaadiga tehti see peapiiskopkonnaks, kus abipiiskopkondadeks olid Würzburg, Speyer ja Eichstätt.
Patronaaž
Vürstlikud piiskopid pidasid õukonda nagu väikeses kuningriigis ja palkasid kunstnikke, eriti muusikuid. Õukonda haaratud kapellmeistrite ja organistide hulgas oli mitu väikest Lõuna-Saksa meistrit nagu Heinrich Pfendner, Johann Baal, Georg Arnold ja Georg Mengel.
Gabriel Fauré
Fauré on üks väljapaistvamaid 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi alguse prantsuse muusikuid. Ta õppis Camille Saint-Saënsi ja Gustave Lefèvre’i käe all Pariisis Niedermeyeri muusikakoolis ning töötas Pariisi Madeleine'i kirikus kapellmeistri ja organistina. Hiljem sai temast Pariisi konservatooriumi kompositsiooni professor, aastatel 1905–1920 oli ta sama asutuse direktor.
Elulugu
Gabriel Fauré ema oli Marie-Antoinette-Hélène Lalène-Laprade ja isa Toussaint-Honoré Fauré, Pamiers’ algkooli õpetaja, kellest sai hiljem õpetajate kolledži direktor. Gabriel lahkus 1854. aastal kodust ja asus õppima Pariisis Niedermeyeri muusikakoolis, mis oli spetsialiseerunud klassikalisele ja kirikumuusikale. Seal valmistati ette koorijuhte, kapellmeistreid ja kiriku organiste. Fauré õppis seal 11 aastat ning lõpetas klaveri, kompositsiooni ja harmoonia erialadel. Tema õpetajate hulgas oli mitu heliloojat, sealhulgas Camille Saint-Saëns, kes tutvustas talle kaasaegsete heliloojate (Robert Schumanni, Franz Liszti jt) muusikat, ja kooli direktor Gustave Lefèvre.
1870. aastal astus Fauré sõjaväeteenistusse ja võttis osa Pariisi kaitselahingutest Prantsuse-Preisi sõjas. 1871. aastal sai temast Saint-Sulpice'i kiriku organist, samal ajal külastas ta regulaarselt Camille Saint-Saënsi ja kuulsa lauljatari Pauline Garcia-Viardot’ salonge. Seal kohtus ta Pariisi tähtsamate muusikutega ja kuulus koos nendega seltsi Société nationale de musique.
1874. aastal lahkus Fauré töökohalt Saint-Sulpice'i kirikus ja hakkas Madeleine'i kirikus asendama Saint-Saënsi, keda ei olnud tihti kohal. 1877. aastal sai Fauré kiriku kapellmeistriks ja koorijuhiks. Samal ajal kihlus ta Marianne Viardot’ga, Pauline Garcia-Viardot’ tütrega, kuid Marianne katkestas kihluse. Sellest said alguse Fauré depressiooni- ja melanhooliahood, mille all ta kannatas elu lõpuni. Murest murtuna sõitis ta välismaale: Weimarisse, kus kohtus Ferenc Lisztiga, ja Kölni, kus ta osales Richard Wagneri ooperitsükli „Nibelungi sõrmus“ lavale toomises. Fauré imetles Wagnerit, kuid samas on ta üks vähestest oma põlvkonna heliloojatest, kes ei sattunud Wagneri mõju alla.
1883. aastal abiellus Fauré skulptor Emmanuel Frémier’ tütre Marie Frémier’ga, kellega tal oli kaks poega. Perele elatise teenimiseks töötas Fauré Madeleine'i kirikus ning andis klaveri- ja harmooniatunde. Ainult suvel võttis ta aega heliloominguga tegelemiseks ja oma teostega ta eriti raha ei teeninud. Sel perioodil kirjutas Fauré mitu olulist teost, aga ka arvukalt klaveripalu ja soololaule, millest enamiku ta hävitas pärast mõnda ettekannet ning jättis alles vaid mõned osad, et samu motiive hiljem kasutada.
1886. aastal tutvus Fauré krahvinna Élisabeth Greffulhe’iga, kes teda edaspidi toetama hakkas. Krahvinna organiseeris Fauré teoste ettekandeid ja kutsus teda regulaarselt Dieppe’i puhkama. Fauré pühendas krahvinnale oma Pavaani, mida võib nimetada tõeliseks muusikaliseks portreeks, ja kinkis talle selle partituuri. 1890. aastal sõitis Fauré Veneetsiasse, kus ta kohtus sõpradega ja kirjutas mitu teost. 1892. aastal sai temast provintsi muusikakoolide inspektor. 1896. aastal nimetati Fauré Madeleine'i kiriku peaorganistiks ja Jules Massenet’ järglasena Pariisi konservatooriumi kompositsiooni professoriks. Nüüd õpetas ta selliseid tulevasi suuri heliloojaid nagu George Enescu, Maurice Ravel ja Nadia Boulanger. Tema rahaline olukord paranes ja hea maine heliloojana sai kinnitust. Aastatel 1903–1921 töötas Fauré kriitikuna ajalehes Le Figaro.
1905. aastal sai Fauré Pariisi konservatooriumi direktoriks. Ta muutis kardinaalselt konservatooriumi juhtimisstiili ja õppekava, taastas distsipliini, moodustas sõltumatutest ekspertidest koosnevad vastuvõtu-, eksami- ja konkursikomisjonid. Need muudatused ja Fauré järeleandmatus tekitasid paksu verd eelkõige vanemate kolleegide hulgas, kellest osa lahkusid. Umbes samal ajal tekkisid Faurél kuulmisprobleemid. Ta hakkas kurdiks jääma ja lisaks sellele kuulis helisid moonutatud kujul. 1909. aastal valiti Fauré Institut de France'i liikmeks. Tema kandidatuuri toetas krahvinna Greffulhe. Kohustused konservatooriumis ja kuulmise kaotus viisid selleni, et Fauré tegeles vähem loominguga. Esimese maailmasõja ajal oli ta Prantsusmaal. 1920. aastal, 75-aastaselt jäi ta konservatooriumist pensionile. Samal aastal autasustati teda Auleegioni ordeniga. See oli tol ajal muusiku jaoks ebatavaliselt suur austusavaldus.
Fauré tervis oli nõrk, osalt ka ülemäärase suitsetamise tõttu. Sellest hoolimata oli ta alati noorte heliloojate, eelkõige rühmituse Le Six liikmete käsutuses. Gabriel Fauré suri Pariisis 4. novembril 1924 kopsupõletiku tagajärjel. Riiklik matus toimus Madeleine'i kirikus. Ta on maetud Passy kalmistule Pariisis. Tema majale aadressil Rue des Vignes 32 on paigaldatud mälestustahvel.
Looming
Gabriel Fauré jättis endast maha kümmekond orkestriteost, sadakond prantsuse mélodie 'd, kammer- ja koorimuusikat. Fauré muusika paistab silma meloodia õrnuse ja tasakaalustatud ülesehituse poolest. Tema loodud harmooniakeelt õpitakse konservatooriumites tänapäevani. Teoste orkestratsioon on pigem klassikaline ja ei toonud kaasa suuri uuendusi. Oluline on intiimsus, endasse süüvimine ja muusika puhtuse idee. Seetõttu hoidus ta oma ajastule iseloomulikest suurtest efektidest, nagu näiteks Richard Wagneri, Claude Debussy või Igor Stravinski hulljulged orkestratsioonid.
Fauré loomingut saab jagada varasesse, keskmisse ja hilisesse perioodi, kuid tegelikult ei ole varaste ja hiliste teoste vahel radikaalseid erinevusi. Teemad, harmoonia ja vorm jäävad põhiolemuselt samaks, kuid muutuvad iga teosega värskemaks, omanäolisemaks ja sügavamaks. Fauré sündis ajal, mil Hector Berlioz ja Frédéric Chopin tegelesid veel loominguga. Frédéric Chopin oli üks tema varase loomingu mõjutaja, samuti Wolfgang Amadeus Mozart ja Robert Schumann. Viimaste aastate loomingus on Fauré andnud aimu hilisemast Arnold Schönbergile omasest atonaalsest kompositsioonitehnikast ja toetunud veidi džässitehnikale. Varasem looming järgib 19. sajandi prantsuse romantismi traditsioone, kuid hilisemad teosed on sama modernsed, kui tema õpilaste omad.
Kontrastiks harmooniale ja meloodiale, mis laiendasid tolleaegse muusikastiili piire, on Fauré rütmimotiivid pigem tagasihoidlikud ja korduvad, kuigi sarnaselt Johannes Brahmsile kasutab ta diskreetselt sünkopeerimist. Fauréd on nimetatud prantsuse Brahmsiks. Ta on vahelüli Brahmsi saksa romantismi ja Debussy prantsuse impressionismi vahel. Meloodia ilu ja vahest ka teatraalsuse tõttu on Fauré teoseid kasutatud klassikalises tantsus.
Vokaalmuusika
Fauréd peetakse prantsuse soololaulu mélodie meistriks. 1922. aastal kirjutas Maurice Ravel, et Fauré päästis prantsuse muusika saksa liedi domineeriva mõju alt. Fauré kirjutas ka laulutsükleid. Näiteks tsüklit "Cinq mélodies de Venise" nimetas Fauré uutmoodi laulutsükliks, kuna samad teemad korduvad terve tsükli jooksul.
Reekviemi ei kirjutanud Fauré konkreetse inimese mälestuseks, vaid lihtsalt naudingu pärast, nagu ta ise ütles. Reekviemi esmaesitus toimus 1888. aastal. Valdava õrna tooni tõttu on seda nimetatud surma hällilauluks. Fauré tegi oma reekviemi aastate jooksul mitu korda ringi, seega esitatakse praegu mitmeid eri versioone, alates kõige varasemast väikesele koosseisule loodud variandist kuni lõppversioonini, mis on kirjutatud orkestri täiskoosseisule.
Fauré ooperid ei ole jõudnud teatrite tavarepertuaari hulka. Neid on nimetatud muusikaliselt huvitavaks ja kvaliteetseks, kuid mitte piisavalt teatraalseks ja dramaatiliseks.
Klaverimuusika
Põhiosa Fauré klaverimuusikast moodustavad kolmteist nokturni, kolmteist barkarooli, kuus eksprompti ja neli valss-kapriisi. Need palad on loodud aastakümnete jooksul ning kajastavad seetõttu stiilimuutusi alates lihtsast nooruslikust sarmist kuni salapärase ja tulise eneseanalüüsini. Märkimisväärsed klaveriteosed on veel sõnadeta romansid, ballaad Fis-duur, masurka B-duur, teema variatsioonidega Cis-duur ja kaheksa lühikest pala. Neljale käele on kirjutatud süit Dolly ja Wagnerit parodeeriv lühisüit Bayreuthi mälestused, mille Fauré kirjutas koos oma sõbra ja endise õpilase André Messager’ga.
Klaveriteostes on sageli kasutatud arpedžeeritud motiive, kus meloodia liigub ühest käest teise, ja organistidele omast sõrmevahetust. Need elemendid võivad olla pianisti jaoks heidutavad. Isegi selline virtuoos nagu Franz Liszt on öelnud, et Fauré muusikat on raske mängida. Varasemates teostes on selgelt tunda Chopini mõjutusi. Veel suurem mõjutaja oli Schumann, kelle klaverimuusikat armastas Fauré üle kõige. Hilisemate teostega väljub Fauré oma eelkäijate varjust ning väljendab sellist isiklikku kirge ja üksildust, mis vaheldub viha ja saatusele alistumisega, et kuulajatel võib hakata ebamugav.
Orkestri- ja kammermuusika
Fauré ei olnud orkestreerimisest huvitatud ning palus aeg-ajalt oma endistel õpilastel orkestreerida oma kontserte ja teatrimuusikat. Teda ei ahvatlenud eri tämbrite uhkeldavad kombinatsioonid, mida ta pidas ettekäändeks või maskeeringuks tegeliku musikaalse loovuse puudumise korral. Ta ütles oma õpilastele, et peab olema võimalik orkestreerida ilma, et otsida olukorrast väljapääsu kellamängu, tšelesta, ksülofoni, torukellade või elektriliste muusikainstrumentide abil.
Tuntuimad orkestriteosed on süit "Masques et bergamasques", mille ta orkestreeris ise, süit Dolly orkestriversioon, süit Pelleas ja Melisande, mis põhineb Maurice Maeterlincki samanimelisele näidendile kirjutatud saatemuusikal ja Pavaan, mis on algselt loodud klaverile ja koorile, kuid paremini tuntud orkestriversioonis koos koori ja tantsijatega või ilma.
Fauré tuntuimad kammerteosed on tema kaks klaverikvartetti, eriti esimene. Lisaks on ta kirjutanud kaks klaverikvintetti, kaks tšellosonaati, kaks viiulisonaati, klaveritrio ja keelpillikvarteti. Tema kammermuusika on saanud kriitikutelt nii ülistavaid kui ka kriitilisemaid hinnanguid.
Ujumine (füüsika)
Ujumine on keha võime püsida vedelal pinnal või kindlal tasemel vedelikus või gaasis. Kehade ujumist seletatakse Archimedese seadusega.
Keha ujumise tingimused
Fr = ρkVg
Keha ujumise tingimused valemitena
Fr > Fü  - Keha upub
Fr = Fü  - Keha ujub
Sõltumine teguritest
Kehale mõjuv raskusjõud sõltub keha massist, mis omakorda avaldub keha ruumala ja keha tiheduse kaudu.
Allikad
https://www.taskutark.ee/m/kehade-ujumine/
Tühi Ruum
Teatrikooperatiiv "Tühi Ruum" asutati 1988. aastal Juhan Viidingu ja Tõnis Rätsepa heatahtlikul õhutusel ning sellest sai esimene omalaadne teatritegemise kui ettevõtluse vorm tollases Nõukogude Liidus.
Ujumine (füüsika)
Allikad
https://opik.fyysika.ee/index.php/book/section/9287
Tühi Ruum
Teatrikooperatiiv "Tühi Ruum" kui esinejaid koondav ühistu asutati Vambo Käeri diplomitööna Peterburi Teatriakadeemias. Teatrikooperatiivi "Tühi Ruum" asutajate seas olid veel David Vseviov ja Ülle Vaarik. Oma tegevusaastatel koondati ja esindati paljusid esinejaid, kollektiive ja ansambleid. Lindistati ja avaldati helikassetil lavakava "ÖÖTÖÖ", korraldati kontserte ja etendusi.
Reinhold Saulmann
Reinhold Saulmann (17. mai 1895 Tallinn – 6. juuni 1936 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane, jääpallur ja sporditegelane.
1920–1924 oli ta sprindis (100, 200 ja 400 m) ning 400 m tõkkejooksus 5-kordne Eesti meister.
Isiklikku
Ta maeti 9. juunil 1936 Tallinna Rahumäe kalmistule.
Ons Jabeur
pisi|Ons Jabeur 2021. aastal Ons Jabeur (araabia keeles أُنْس جابر‎ Uns Jābr; sündinud 28. augustil 1994 Qaṣr Hallālis) on Tuneesia tennisist. Tema parim WTA edetabelikoht on 7. (1. novembril 2021).
Ta on võitnud 11 ITFi turniiri ja 1 WTA turniiri. 2021. aastal võitis ta turniiri Birmingham Classic alistades finaalis Darja Kassatkina 7:5, 6:4.
Rakvere Õpetajate Seminar
Rakvere Õpetajate Seminar oli aastatel 1912–1957 Rakveres pausidega töötanud õppeasutus.
Jaakko Kalela
Jaakko Kaarlo Antero Kalela (sündinud 24. jaanuaril 1944 Helsingis) on endine Soome diplomaat ja riigiametnik.
Rakvere Õpetajate Seminar
Kool asutati 1912. aasta oktoobris Venemaa keisririigi Riia õpperingkonna rahvakoolide inspektor Aleksander Orlovski juhtimisel. Esialgu, enne oma maja ehitamist, tegutseti Rakveres Tartu tänav 132. 1913 asutati kooli juurde kaheklassiline harjutuskool.
Kaitu
Kaitu oli küla Läänemaal, ajalooliselt Hanila kirikumõisa ja Voose mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Hanila küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Hanila kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Hanila külaga.
Rakvere Õpetajate Seminar
Rakvere Õpetajate Seminar
1913. aasta sügisel alustati koolimaja ehitustöid. 22. mail 1914 toimus pidulik nurgakivipanek ning 1. augustil olid peahoone välistööd valmis ja asuti kõrvalhoonete ehitamisele. Ehitus valmis lõplikult 1915. aasta sügiseks, olles esimene maja Rakveres, mis sai elektrivalgustuse. Peahoone alumisel korrusel paiknesid kooli juhtkonna ruumid, köök, söökla ja võimla, teisel korrusel väike saal vahetundide tarbeks ja kolmandal magamistuba õpilastele. Kõikidel korrustel olid ka klassid. Peahoone ette rajati munakivisillutisega ringtee ja sõidutee Piiri tänavani ning nende äärde jalgteed. 22. septembril 1916 toimus kooli pidulik sisseõnnistamine. 1918. aastani oli õppekeel vene keel. Õppetöö kestis neli aastat. Kooli juhatajana tegutses Riia õpperingkonna rahvakoolide inspektor Aleksander Vassiljevitš Orlovski.
Jaakko Kalela
Ta on lõpetanud Helsingi ülikooli riigiteaduste litsentsiaadi kraadiga (1969).
Kaitu
1782 ja 1798 on esimest korda mainitud nime Kaito, hiljem 1913 Koitko.
Jaakko Kalela
Aastatel 1968 ja 1972–1973 oli ta ajakirja Ulkopolitiikka peatoimetaja, 1972–1973 Soome välispoliitika instituudi direktor.
Rakvere Õpetajate Seminar
Rakvere Õpetajate Seminar
Kool sai töötada veidi üle kahe aasta, pärast veebruarirevolutsiooni võeti Orlovski direktori kohalt maha ja hoone läks sõjaväele. Seminari viimase kursuse lõpetajad jätkasid õppetööd direktori korteris. Veebruari lõpus võtsid kooli üle Saksa väed. 1918. aasta lõpul Saksa väed lahkusid ja kuni 1919. aasta suveni jäi maja Eesti sõjaväe kätte. 11. juunil 1919 määrati Rakvere Õpetajate Seminari direktoriks Voldemar Raam. Tema ülesandeks sai koolihoonete tagasisaamine sõjaväelt ja õpetajate majas asuvalt nakkushaiglalt. Juulis lahkusid sõjaväeosad ja ka haigla ning koolimaja kordaseadmiseni toimus õppetöö Pikal tänaval Viru Maakonna Reaalgümnaasiumi ruumides, Pikk tänav 15. Jaanuaris 1920 lõhkesid peahoones proovikütmisel radiaatorid ja seminar oli sunnitud kolima Malla mõisasse. Tagasi koolihoonesse koliti 1920. aasta suvel. Aastatel 1919–1932 oli kool 6-klassiline.
1932. aastal hakkas õpetajate seminaride sulgemine. Sama saatus ootas ka Rakvere seminari. Maju nõudis endale kaitseministeerium 1. diviisi staabi, Intendantuuri ja Viru-Järva Kaitseväe Ringkonna staabi paigutamiseks. Sõjaväe kätte läinud koolimaja kohendati ametiruumideks, kõrvalhoonetesse majutati ohvitserid. Staadioni kasutati riviõppusteks ja sportimiseks, majade taha ehitati lasketiir. Direktori korterisse, seadis end sisse 1. Diviisi ülem kindralmajor Aleksander Tõnisson. Eesti sõjaväe kätte jäi seminar 15 aastaks, kuni Teise maailmasõja alguseni.
Jaakko Kalela
Aastatel 1973–1983 oli ta Soome presidendi välispoliitiline nõunik ning seejärel kuni 2005. aastani presidendikantselei direktor.
Rakvere Õpetajate Seminar
Rakvere Õpetajate Seminar
Sõja järel olid koolihooned Nõukogude sõjaväe käes. 1945. aastal taasavatud õpetajate seminar alustas tööd Rakvere I Keskkooli ruumides, taotledes samal ajal sõjaväelt endisi hooneid tagasi. 1947 andis sõjavägi põhjalikku remonti vajavad hooned üle. Direktoriks oli Jaan Kurn, kelle eestvõtmisel taastati õppe-katseaed, staadioni kõrvale rajati puuviljaaed. Aastatel 1945–1950 oli seminar neljaklassiline ja õppetöö toimus eesti keeles. Lisaks algkooliõpetajate ettevalmistamisele hakati koolitama vanempioneerijuhte.