cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nõukogude Liidu sissetung Poolasse
Sõjategevuse käik
19. septembril vallutas Punaarmee kahepäevase rünnaku tulemusena Vilniuse ja jõudis lõunas Ungari piirini, 20. septembril Hrodna, 21. septembril Pinski ja 22. septembril Białystoki, Bresti ja Lwówi, mille ründamist olid Saksa väed alustanud nädal varem. 22. septembril pidasid Wehrmacht ja Punaarmee ühise võiduparaadi Brestis, mille võtsid vastu Wehrmachti kindral Heinz Guderian ja Punaarmee brigaadikomandör Semjon Krivošein.
Neli päeva vastu pannud Hrodna vallutati 24. septembril. Pärast vallutamist lasti maha 300 linna kaitsnud inimest.
28. septembril jõudis Punaarmee Saksamaaga kokku lepitud piirile. Viimane suurem kokkupõrge Poola ja Nõukogude vägede vahel oli Wytyczno lahing 1. oktoobril.
Invasiooni tulemused
Punaarmee sõjategevus kestis 12 päeva. Selle ajaga liiguti edasi 250–350 kilomeetrit ning võeti kontrolli alla 190 000 km², kus elas 12 miljonit inimest (võrdluseks – Eesti pindala on 45 228 km²). 1939. aasta oktoobri algul oli Nõukogude Liidul Poola vastu 2 421 300 meest, 5467 suurtükki, 6096 tanki ja 3727 lennukit. NSV Liidu – Poola sõjas sai surma Poola poolel 3500 inimest, haavata sai ja teadmata kadunuks jäi 20 000 inimest. Nõukogude Liidu poolel oli 1475 surnut või kadunut.
NSV Liidu kätte langes vangi 240 000 – 250 000 sõjaväelast, neist 10 000 ohvitseri, aga politsei ja teiste vastuhakanutega kokku langes vangi 454 700 inimest(?). Novembri algul koondati ohvitserid ja politseinikud – 22 000 inimest Katõni, Harkovi, Kiievi ja Minski laagritesse ja mõrvati 1940. aastal (vt Katõni massimõrv). Vallutatud aladel pani NSV Liit toime ulatusliku poolakate küüditamise – kaevandustesse ja sunnitöölaagritesse saatmise.
Sunnitöölaagritesse koondatud poola sõjaväelastest formeeriti 1942. aastal Venemaal Poola armee kindral Władysław Andersi juhtimisel, mis lõpetas sõja Aafrika ning Itaalia rindel sõdides ja pärast sõjategevuse lõppu saadeti lääneliitlaste poolt laiali.
Poola jagamine
NSV Liidu kallaletungi järel Poolale okupeeris NSV Liidu Punaarmee Poola idaosa Lääne-Ukraina ja Lääne-Valgevene. Neil aladel moodustati talurahvamiilits ja tööliskaart, kelle kontrolli all toimusid Lääne-Valgevene Rahvakogu ja Lääne-Ukraina Rahvakogu valimised (26. oktoobril). Viimased asusid vastavalt Brestis ja Lvivis. 25. septembril moodustati nõukogude võimuorganid linnades, maakondades ja valdades. 28. oktoobril esitasid Lääne-Ukraina ja Lääne-Valgevene rahvakogud palve liitumiseks NSV Liiduga. Lääne-Ukraina liideti NSV Liidu Ukraina NSV-ga 1. novembril ja Lääne-Valgevene Valgevene NSV-ga 2. novembril 1939. pisi|left|Poola territoorium 1940. aastal
Lääne-Ukraina liitmine NSV Liiduga
NSV Liidu Ukraina NSV koosseisu arvati 1. novembril 1939 Nõukogude Liidu poolt okupeeritud Lääne-Ukraina 8 piirkonda (Rivne oblast, Ivano-Frankivski oblast, Lvivi oblast, Volõõnia oblast, Tšernivtsi oblast, Ternopili oblast ja Žitomõri oblast, mis olid läinud Poola riigi koosseisu pärast 1920. aastasõda Nõukogude Venemaaga, kuid olid varem kuulunud Poolale. 2. augustil 1940 liideti Ukraina NSV-ga ka Rumeenia kuningriigilt saadud Põhja-Bukoviina ja osa Bessaraabiast.
Paria jõgi
thumb|Paria kanjon Paria on jõgi Põhja-Ameerikas, Colorado jõe lisajõgi. Läbib Ameerikka Ühendriikide Utah' osariigi lõunaosa ja Arizona osariigi põhjaosa.
Paria jõe pikkus on ligikaudu 121 kilomeetrit. Jõgi algab Colorado platoolt, voolab valdavalt lõunasse ja kagusse ning suubub paremalt Coloradosse.
Jõgi saab vee ebatasaselt ja sademetevaeselt maastikult.
Mõnes piirkonnas voolab kitsastes kanjonites.
Digital Radio Mondiale
pisi| Digital Radio Mondiale ehk DRM (mondiale tähendab itaalia ja prantsuse keeles ’ülemaailmne’) on pikk-, kesk- ja lühilainel leviva digitaalraadio standard, mis tagab sarnase helikvaliteedi ja kasutamise lihtsuse FM raadiojaamadega. Samuti võimaldab DRM integreerida edastatavasse audioprogrammi teksti ja isegi liikuvat pilti. pisi|350px|DRM-sagedus- ja lainealad DRM-saatjate signaali leviulatus on sama mis senistel AM-saatjatel, seega palju suurem kui DAB-ringhäälingu saatjail. Euroopas töötavad mitmed DRM-saatjad kesk- ja lühilainel, nt
Arendamisjärgus on digitaalraadiosüsteem DRM+ rakendamiseks ultralühilaine sagedustel (87,5–108 MHz) ja VHF-sagedustel (174 – 230 MHz). See süsteem võib hakata asendama DAB-raadiosüsteemi.
Ajalugu
The Digital Radio Mondiale (DRM) konsortsium loodi 1998. aastal: 20 ülemaailmse tähtsusega raadioorganisatsiooni kirjutasid alla vastastikuse mõistmise memorandumile Guangzhous Hiinas. Allakirjutanud organisatsioonide hulgas oli ringhäälinguettevõtteid, teadusinstitutsioone ja seadmetootjaid. Eesmärgiks oli üldkasutatava digitaalraadio tehnilise standardi väljatöötamine ringhäälingusignaalide edastamiseks senistel amplituudmodulatsiooniga lainealadel.
Tehnika
Ülekantava signaali säästkodeerimise meetodid põhinevad koodekil MPEG-4/AAC, mis võimaldab 9 või 10 kHz laiuses ribas üle kanda stereosignaali helisagedusteni 15 kHz.
Signaali raadioülekanne toimub nagu DABi puhul suurel arvul allkandesagedustel; nt 9 kHz ribas on kasutusel 204 allkandesagedust sammuga 41 2/3 Hz; andmeedastuskiirus on sel juhul kuni 30 kbit/s.
Lisaks häirekindlusele, sealhulgas peegelduste ja feedingu suhtes, on võimalik ka programmivõrgu moodustamine ühel saatesagedusel ning niiviisi katta stereoprogrammiga ulatuslikke maa-alasid, eriti arvestades kasutatavate lainete suurt leviulatust.
Eesti Komitee
Eesti Komitee oli Eesti Kongressi täidesaatev juhtorgan. See valiti Eesti Kongressi esimesel istungjärgul 78-liikmelisena.
Eesti Komitee valitud juhatusse kuulusid esimees Tunne Kelam, aseesimehed Sirje Endre ja Kaido Kama, sekretär Eve Pärnaste, liikmed Jüri Adams, Edgar Savisaar, Endel Lippmaa, Mart Laar, Kalle Jürgenson, Jüri Rätsep, Trivimi Velliste ja Paul-Eerik Rummo.
Koos Eesti Vabariigi Ülemnõukoguga moodustas Eesti Komitee 20. augustil 1991 uue põhiseaduse koostamiseks Põhiseaduse Assamblee.
Hans Surén
Hans Surén (10. juuni 1885 Berliin – 17. veebruar 1972 Berliin) oli saksa nudist ja sõjaväelane (major).
Kahekroonine münt (1930)
1930. aastal vermitud kahekroonine münt on Eesti Vabariigi esimene väärismetallist münt. Münt oli mõeldud kasutamiseks igapäevases käibes (käibis 20.02.1930 – 25.03.1941) ning neid vermiti Riigi Trükikojas 1 276 455 tükki.
See 20. veebruaril 1930 käibele tulnud münt valmistas rahvale pettumuse – kuna tegu oli Eesti esimese hõberahaga, siis oli seda eelnevalt palju reklaamitud ja rahva ootused olid kõrged. Kui münt lõpuks käibesse jõudis, siis leiti, et see on eestlastele solvav – kesksel kohal selle kujunduses on Toompea lossi müürist väljaulatuv dansker, mida on kasutanud meie rahvavalitsejad.
Vastavalt kehtinud seadusele tuli 1- ja 2-kroonised mündid vermida sulamist, milles on vähemalt 500 tuhandikku hõbedat. Nende müntide valmistamiseks vajaminev hõbe osteti Inglismaalt hinnaga 63 kr/kg, kokku ligi 9 tonni. Müntide valmistamiseks kulus sellest 7728,122 kg.
Ligatuurina kasutati 1926. aasta 10-margaseid, mida kulus kokku 8228,081 kg, hinnaga 57 senti/kg. Kõik kulud kokku oli 528 428,4 krooni, mille eest saadi 1 276 455 käibemünti ja 1000 proovimünti, seega ühe mündi hinnaks tuli 41 senti, mis on ligikaudu 20% nimiväärtusest.
Münditoorikud valmistati Arsenalis.
Kujundus
Münt on hõbehalli värvi ja kaalub 12 grammi (lubatud tolerants ± 0,007 g), läbimõõt on 30 millimeetrit ning selle serv on rihveldatud. Mündi on kujundanud Günther Reindorff ning numismaatikute hulgas on see tuntud kui "Toompea". Sama läbimõõduga, kuid raskemad (15 grammi) ja kõrgema hõbedaprooviga (800) on samal ajal vermitud Rootsi ja Taani 2-kroonised hõberahad.
Kujundus kinnitati Vabariigi Valitsuse poolt 13. juunil 1928, 12. aprillil ja 11. detsembril 1929, ning vastav teade avaldati Riigi Teatajas 11. veebruaril 1930 (RT 1930, 14, 88; vaata artikli lõpus).
Avers
Mündi esiküljel on Eesti Vabariigi suur riigivapp, sõnad "Eesti Vabariik" ja vermimise aasta "1930".
Revers
Mündi tagaküljel on Toompea loss läänest vaadates, lossi kohal on reljeefne pilvestik ning lossi müürialust mäge kujutaval pinnal on nimiväärtus "2 krooni".
Praagid
Mündist on teada ka kolm suuremat praaki, nn "pikk 1" ja "pikk E", millele vastavalt on aastaarvus olev number "1" ja sõnas EESTI olev esimene "E" täht mündi randiga koos. Mõlemad praagid on põhjustatud münditempli veast. Kolmandal praagil on Toompea lossi vasakpoolse torni akna juurest tekkinud valuvea tõttu mõra. Praake on veel umbes kahekümne ringis ning näiteks võiks tuua die clash ' i Toompea lossi parempoolse torni vasakpoolsel küljel, kus on näha ülemise vapilõvi kahe tagumise jala vaheline ala ning erinevad templimõrade variandid vapipoolel.
Erimid
Münti toodeti ainult ühe disaini järgi ja sellest loodud templitega. Templeid ei muudetud tootmisprotsessi käigus kordagi ning seega ei saa ka templite kulumise käigus tekkinud pragusid nimetada erimiteks. Erinevalt näiteks 1- ja 5-margastest müntidest 1922, kus muudeti mündi disani tootmisprotsessi käigus, luues mündist kaks täiesti selgelt erinevat erimit (1-margasel terav/tömp jalg, 5-margasel vasakule/paremale kaldu tärnid).
Võltsingud
Mündi käibimise ajal oli liikvel ka palju võltsinguid, enamasti Tartus.
Väljavõte Riigi Teatajast
Rahaseaduse § 5 põhjal (RT 48 – 1927) Vabariigi Valitsuse poolt 13. juunil 1928, 12. aprillil ja 11. detsembril 1929 kinnitatud 2-kroonilise hõbe-vahetusraha välise kuju, mõõtude, raskuse ja metallide koosseade järgi valmistatud Eesti Vabariigi 2-kroonilised hõbe-vahetusrahad Majanduseministeeriumi rahanduseosakond laseb liikvele sama seaduse § 4 põhjal 20. veebruarist 1930 alates.
Gardemariin
Gardemariin (vene keeles гардемарин; prantsuse keeles garde-marine 'merekaardivägi') oli keiserlikul Venemaal aastail 1716–1917 mereväes mitšmanist madalam sõjaväeline auaste.
Kahekroonine münt (1930)
Väljavõte Riigi Teatajast
2-kroonilise hõbe-vahetusraha esikülje joonistuseks on reljeefis keskel Toompea loss lääne poolt küljest vaadates: Riigikogu hoone, lossi müüride, Pika Hermanni ja Landskrone tornide kujutamisega. Lossi kohal on reljeefne pilvestik; lossi müürialust mäge kujutavale pinnale on löödud reljeefis sirge reana vahetusraha nimesväärtuse number ja vahetusraha üksuse nimetus "2 krooni".
Gardemariin
Aastatel 1716–1752 ja 1860–1882 oli gardemariini auaste riviauaste; ülejäänud ajal nimetati gardemariinideks mereväeõppeasutuste kasvandikke.
Kahekroonine münt (1930)
Väljavõte Riigi Teatajast
2-kroonilise hõbe-vahetusraha tagakülje joonistuseks on suure riigivapi kujutis reljeefis, mille kohal kaares reljeefse tekstiga sõnad: "Eesti Vabariik". Riigivapi pärja sidekohast allapoole on löödud reljeefis vahetusraha väljaande aastaarvu number: "1930".
Gardemariin
Auastme võttis 1716. aastal kasutusele Peeter I, et anda see Merekaardiväe Akadeemia (Академия морской гвардии) lõpetajatele, kes olid arvatud gardemariiniroodu (1718. aastast). Laevadel arvati gardemariinid "alamväelaste" hulka. Nad kandsid Preobraženski polgu vormi. Mereväemäärustiku järgi olid nad "в бою, как солдаты, в ходу, как матросы". Pärast praktilisi meresõite nooremgardemariini ja vanemgardemariini auastmes ülendati nad ohvitserideks. 1720. aasta mereväemäärustiku järgi ei olnud gardemariinide arv laevadel fikseeritud. Lahingu ajal kinnistati iga gardemariin mõne suurtüki juurde, kus ta aitas kanoniire. Ülejäänud aja täitsid nad madruse kohustusi, kuid neli tundi päevas olid nad kohustatud omandama teiste ametite kohustusi. Poolteist tundi päevas tegeles nendega tüürimees, 30 minutit sõdurite väljaõppega tegelev ohvitser, kes õpetas musketi käsitsemist, ühe tunni konstaabel või suurtükiväeohvitser, kes õpetas suurtükkidega ümberkäimist, ning ühe tunni kapten või mõni ohvitser, kes õpetas laeva juhtimist.
Kahekroonine münt (1930)
Väljavõte Riigi Teatajast
2-kroonilise vahetusraha ringpind on hambuline.
Gardemariin
Aastal 1752 kaotati mereväeohvitsere ettevalmistavad õppeasutused ning nende asemel avati Peterburis Mereväekorpus (Морской корпус). Nüüd hakati gardemariinideks nimetama selle kasvandikke, kes olid õppinud kolm aastat. Esimeses gardemariiniklassis õpiti aritmeetikat, geomeetriat, trigonomeetriat, võõrkeelt ja mitmeid mereteadusi. Teisel ja kolmandal aastal õpiti erialaaineid, kusjuures kahel esimesel aastal olid suvekuud ette nähtud praktikale laevadel.
Kahekroonine münt (1930)
Väljavõte Riigi Teatajast
2-kroonilise vahetusraha läbimõõt on 30 mm ja normaalkaal 12 grammi; normaalkaalus lubatud tolerants võib olla 0,007 normaalkaalust pluss või miinus.
Gardemariin
Aastast 1906 anti mereväekorpuse või mereväeinseneride kooli (Морское инженерное училище) lõpetajatele, kes olid suunatud laevapraktikale, laevagardemariini auaste. Pärast aastast praktikat sooritasid gardemariinid praktilised eksamid ning nad ülendati mitšmaniteks (laevaehitajad ja mehaanikud alamporutšikuteks. Laevagardemariinid, kes praktilisi eksameid edukalt ei sooritanud ning näitasid üles halbu meremeheomadusi ja halba ettevalmistust mereväeteenistuseks, vabastati teenistusest ning neile anti admiraliteediporutšiku auaste või X klassi tsiviilteenistuse auaste.
Pärast oktoobrirevolutsiooni gardemariini auaste kaotati.
Kahekroonine münt (1930)
Väljavõte Riigi Teatajast
11. veebruaril 1930. Nr. 8426/L.
Rahanduseosakonna juhataja J. Suija.
Eelarve- ja laenudeameti juhataja A. Reiman.
2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid XVII maailmameistrivõistlused jalgpallis, mis toimusid 31. maist 30. juunini Lõuna-Koreas ja Jaapanis.
Valikturniiridel osales 195 koondist.
Võistluspaigad
Lõuna-Koreas:
Kaheksandikfinaalid
15. juuni
Saksamaa – Paraguay 1:0 Inglismaa – Taani 3:0
Senegal – Rootsi 1:1 "hõbedane värav" 2:1 Hispaania – Iirimaa 1:1 penaltid 3:2
17. juuni
USA – Mehhiko 2:0 Brasiilia – Belgia 2:0
18. juuni
Aizawl
Aizawl on linn Indias, Mizorami osariigi pealinn ja suurim linn. Asub üle 900 m kõrgusel merepinnast metsaga kaetud mägisel maastikul.
2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Kaheksandikfinaalid
Türgi – Jaapan 1:0 Lõuna-Korea – Itaalia 2:1
Jesuiidid
pisi|Jesuiitide ordu pitsatijäljend Jesuiidid on katoliikliku kiriku mungaordu Societas Jesu (Jeesuse Selts) liikmed. Ordu asutati 27. septembril 1540, paavst Paulus III bullaga Regimini militantis ecclesiae. Ordu asutamise eestvedajaks oli Ignatius Loyola koos kuue sõbraga. Jesuiitide ordukindral on 2016. aastast Arturo Sosa.
Aizawl
Linnas valmistatakse muu hulgas alumiiniumist tooteid, käsitsi kootud tekstiile ja mööblit.
Linnas on Mizorami ülikool.
Jesuiidid
Jesuiitide liikumine sai alguse Hispaaniast, kus katoliku kiriku juhtkond alustas vastukaaluks reformatsioonile reforme eesmärgiga teha usuline õpetus rahvale arusaadavamaks. Liikumise taustaks oli Hispaanias ka rekonkista – maa tagasivallutamine araablastelt, mis võimaldas ja samas ka nõudis kiriku tugevdamist. Jesuiitidest kujunes üks roomakatoliku kiriku sisemise uuenduse (reformi) kandvaid jõude alates 16. sajandi keskpaigast. Ordu loomise eesmärk polnud vastureformatsioon, vaid uue elulaadi (ka reformaatorite ideede ja vaba linnaühiskonna) järgimine orduelus.
Jesuiidid Poolas, Leedus ja Liivimaal
Pärast 1582. aasta jaanuaris sõlmitud Jam Zapolski vaherahuga Stefan Bátory ja Ivan IV vahel läks kogu Liivimaa Poola valdusse. 1582. aastal jõudis Poola kuninga õukonda, Mantovast pärit jesuiit Antonio Possevino, kes jäi paavsti esindajana kuni 1585. aastani. Possevino õhutusel andis Rooma paavst 1579. aastal majandusliku toetuse jesuiitlike seminaride avamiseks Braniewos ja Olomoucis, 1569. aastal avati samasugune seminar ka Vilniuses. Seminar kujunes hiljem Vilniuse Ülikooliks. 1583. aastal märtsis pandi alus Riias jesuiitide kolleegiumile.
Jesuiidid Eestis
Katoliikliku mungaordu liikmed tegutsesid Eestis 16. sajandil Lõuna-Eesti ja Liivimaa aladel, mis anti Tartu piiskopkonna ja Riia peapiiskopi poolt 1561. aastal Liivi sõja ajal Poola kuninga Zygmunt II Augusti kaitse alla, nn Poola ajal Eestis.
Kui algselt oli Poola kuningas Zygmunt II August piirkonnas juba levinud luteri usu suhtes tolerantne, siis uueks kuningaks valitud Stefan Batory, kes liitis Lõuna-Eesti ja Liivimaa Poola (Rzeczpospolita) riigi koosseisu, andis 1582. aastal katoliku usule oma riigi uutel aladel eelisseisundi. Tartusse saadetud jesuutide juhtimisel algas vastureformatsioon (rekatoliseerimine).
Lühikesel Vene valitsemisajal (1558–1582) Tartus moodustatud Vene Õigeusu Kiriku piiskopkonna piiskop sunniti Tartust Venemaale lahkuma.
Algselt oli kavas restaureerida Liivimaal mõlemad piis­kopkonnad, Tartu ja Riia, kuid maa vaesus ja ohvrimeelsete usklike puudus sundis leppima ainult ühe piiskopkonnaga ning Tartu vahepealse vene piiskopkonna varandusega rajada kavatsetud katoliiklik piiskopkond jäi teostamata. Loodi ainult Katoliku kiriku Võnnu piiskopkond ühes toomkapiitliga, esimeseks piiskopiks sai jesuiit Andreas Patricius Nidecki (1583–1587).
Vastureformatsiooni algupäevadel polnud just puhtmajanduslikel kaalutlusil tarbekas ja kohane asutada kolleegiumi ja rajada piiskopkonda ühte linna. Liivimaa rekatoliseerimise organisatsiooni ahela kolme lüli: Riia, Võnnu, Tartu, kusjuures esimeses ja viimases arvesse tulevad jesuiitide kolleegiumid, mis moodustati Tartusse ja Riiaga. 9. märtsil 1583. aastal jõudsid Tartusse (neli preestrit ja kaks ilmikvenda), keda juhtis ordu provintsiaal Poolas, Giovanni Paolo Campana. Vastavalt paatrite valikule anti neile Tartu Püha Katariina klooster ja kirik, 1585. aastal anti neile ka Maarja kirik.
1585. aastal määrati Antonio Possevino põhiliseks tegevusalaks seminaride loomise ja arendamise Liivimaal. Ta sai sel alal töötada 1587. aastani, mil kutsuti tagasi Rooma.
Tartus asutasid jesuiidid Collegium Derpatense, mie tegutses aastail 1583–1625 ja kaks aastat hiljem kolleegiumi, mille juures tegutses ka tõlkide seminar. Aastaks 1600 oli Tartus juba 31 jesuiiti, neist 9 preestrid. Üks nendest oli ka eesti päritolu ilmikvend Johannes Esto.
2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Veerandfinaalid
21. juuni
Brasiilia – Inglismaa 2:1 Saksamaa – USA 1:0
22. juuni
Lõuna-Korea – Hispaania 0:0 penaltid 5:3 Türgi – Senegal 0:0 "hõbedane värav" 1:0
Poolfinaalid
25. juuni
Saksamaa – Lõuna-Korea 1:0
1:0 – Michael Ballack 75 min
26. juuni
Brasiilia – Türgi 1:0
1:0 – Ronaldo 49 min
Pronksimäng
29. juuni
Türgi – Lõuna-Korea 3:2
1:0 – Hakan Sükür 1 min 1:1 – Lee Eul-yong 9 min 2:1 – Ilhan Mansiz 13 min 3:1 – Ilhan Mansiz 32 min 3:2 – Song Chong-gug 90 min +3
Finaal
30. juuni
Brasiilia – Saksamaa 2:0
1:0 – Ronaldo 68 min 2:0 – Ronaldo 79 min
Edvard Munch
Edvard Munch (12. detsember 1863 – 23. jaanuaril 1944) oli norra kunstnik, keda peetakse ekspressionismi rajajaks maalikunstis.
Lapsepõlv
Edvard Munch sündis 12. detsembril 1863 Løtenis. Kunstniku lapsepõlv möödus Norra pealinnas Oslos. Ta isa Christian Munch, tuntud ajaloolase P. A. Munchi vend, oli sügavalt usklik sõjaväearst. Ta sisendas lastele tugevat kartust patu ja austust jumala ees. Ema oli isast 20 aastat noorem ja suri tuberkuloosi, kui Edvard oli alles viieaastane. Sama haigus viis hauda ka Edvardi 14-aastase õe Sophie. Ka tulevane kunstnik ise oli tihti haige ning ta elu oli varjutatud lähedaste surma ja muude üleelamistega. Ta noorem õde tunnistati juba lapseeas vaimuhaigeks. Viiest lapsest abiellus vaid üks, kuid temagi suri peatselt – viis kuud pärast abiellumist. Need läbielamised on kunstniku loomingut suuresti mõjutanud.
Kunstnikukarjäär
Pärast aastast õppimist tehnikumis pühendus Munch kunstile. Ta õppis vanade meistrite juures, võttis kunstitunde Kuninglikus Kunstiakadeemias ning teda juhendas ka üks Norra kuulsamaid kunstnikke – Christian Krohg. Ta varasemad teosed olid tugevalt mõjutatud Prantsuse realistlikest kunstivooludest.
1885. aastal läks Munch Pariisi, kus alustas mitut teost, mida hiljem on peetud tema tippteosteks. "Haige laps", mis valmis aastal 1906, oli tolle aja kuulsamaid teoseid. Pildil kujutas kunstnik oma õde Sophiet. Maal annab hästi edasi kunstniku isiklikku valusat läbielamist. Maal sai väga negatiivse kriitika osaliseks. Järgnenud aastate teosed olid vähem väljakutsuvad ja kriitikuid ärritavad. Neli aastat hiljem maalitud "Inger rannas" tõestab Munchi võimet portreteerida lüürilist atmosfääri, jäädes siiski tolle perioodi romantilise trendi raamidesse. Samal aastal maalis ta ka Karl Jensen-Hjelli, Oslo ühe tuntuima boheemlase täispikkuses portree. Tutvus Hans Jægeriga ja liikumine tema radikaalsetest anarhistidest sõprade seltskonnas sai kunstniku elu olulisimaks pöördepunktiks. Oma edasistes maalides tahtis ta realistlikult näidata inimese piinarikast ja rasket elu. Sel perioodil alustas Munch ka oma laiaulatusliku biograafiaga, mille juurde ta oma elu jooksul veel tihti tagasi pöördus.
1889. aasta sügisel korraldas Edvard Oslos suure näituse. Ta teosed osutusid nii populaarseks, et ta sai kolmeks aastaks riigilt rahalise toetuse. Munch suundus juba samal aastal Pariisi, et õppida vanameistri Léon Bonnat’ käe all. Isa surmast ajendatult, valmis maal "Öö". Linna aktiivne ööelu ja kunstnike rohkus said ka järgmiste teoste inspiratsiooniallikateks. Ajal, mil ta viibis Pariisis, toimus just postimpressionistlik läbimurre, mis mõjus kunstnikule vabastavalt. "Me ei tohiks edaspidi enam maalida tubade interjööre, tardunult istuvaid mehi ja kuduvaid naisi, vaid peaksime kujutama elusaid, päris inimesi, kes hingavad, tunnevad, kannatavad ja armastavad." Selle loosungi all valmisid Munchi edasised teosed.
pisi|Edvard Munch, "Karje" 1891. aastal korraldas ta Oslos järjekordse näituse. Valmisid ka esimesed visandid kuulsast maalist "Karje". Seda maali peetakse tihtipeale esimeseks ekspressionistlikuks teoseks ja äärmuslikuks näiteks Munchi fantastilistest nägemustest. Maalide "Karje" ja "Madonna" kurvilineaarsed jooned sisendavad rahutust. Vorm peaaegu taandatud kalligraafilisteks märkideks. "Karje" valmis lõplikult 1893. aastal.
Aastal 1892 leidis aset kaks sündmust, mis hoogustasid juugendi arengut maalikunstis ja graafikas. Esimeseks oli Edvard Munchi näitus Berliinis, mis tekitas skandaali ja seetõttu kiiresti suleti. Näitus tekitas sellist segadust ja reaktsiooni avangardi vastu, et aastal 1899 asutati impressionist Max Liebermanni juhtimisel Berliini Setsessioon. (Teiseks oluliseks sündmuseks oli Belgia rühmituse XX baasil loodud grupp XI.)
1893. aasta detsembris korraldas Munch näituse Unter den Lindenil. Tema samal aastal valminud kuulus teos "Surm haigetoas" tekitas palju ärevust kunstiseltskondades. Teoses kajastub õde Sophie surm (maalil on näha ka Edvard ja ülejäänud perekond). 1895. aastal suri ta vend Andreas, kunstnikule oli see järjekordne saatusehoop, mis leidis kajastamist ka tema loomingus.
1896. aasta kevadel lahkus Munch Berliinist ja sõitis Pariisi. Siin keskendus ta maalimise asemel graafikale ja litograafiale. Ta tegutses selle ala ühe kuulsaima kunstniku Auguste Clot' käe all. Tänapäeval loetakse Munchi, just tänu tema originaalsele stiilile, üheks litograafia klassikuks. Pariisis võttis ta vastu tellimuse Charles Baudelaire'i luulekogu "Kurja lilled" illustreerimiseks, kuid kunstnik ei lõpetanud seda teost.
Järgnenud aastatel valmis hulgaliselt maale: "Metabolism", "Aadam ja Eeva", "Tüdrukud sillal", "Elutants", "Melanhoolia" jpt. Tema maal "Elutants” väljendab selliseid igaühele arusaadavaid asju nagu noorus ja vanadus, lootused ja pettumused. Maalil "Melanhoonia” kujutas ta tuba, mis nagu lõõmaks õhtupäikeses, kuid ometi on aknast paistev maastik rahulik ja jahe. Seega võib oletada, et värvimäng toas peab väljendama kunstniku vaimuhaige õe Laura haavatud hinge rahutust. Uus sajand oli kunstniku jaoks tormilise arengu aeg. Munch hakkas tegema pingutusi, et muuta laadi ("Ma tundsin, see (maalimine) võib muutuda maneeriks”), saamaks lahti kontuurjoone monotoonsusest ja lokaalse värvipinna omavolist – murdmaks välja ühetoonilisest negativismist, konfliktist keskkonnaga. Munchi murranguperioodi on kokku võetud sententsiks: "Kui enne oli tema elu tema kunst, siis nüüd sai tema kunstist tema elu.” Paljud hakkasid huvituma ta teostest. Edu oli aga saadetud pahedest, kunstnik hakkas liigselt alkoholi pruukima ja muutus üsna pea alkohoolikuks. 1902 kaotas ta kuulihaava tõttu ühe oma vasaku käe sõrme lüli. Sellel perioodil, mis tipnes kaheksa kuuga Kopenhaageni haiglas, valmis ka "Nietzsche portree".
Alates 1909. aastast elas Munch Norras. Tähelepanuväärne on see periood eelkõige seetõttu, et läänelikust suurlinlikust seltskonna-enesehävitajast sai läänelikku tüüpi geeniusemüüdi trafaretile vastupidi kõrge eani elav ja loov askeetlik fjordierak, kontakti kompav nii looduse, elu kui ka enesega. Algul pesitses ta Kragerø linnas, kus ta maalis klassikalisi maastikumaale ja osales Kristiania (Oslo) ülikooli sisekujunduse konkursil. 1912. aastal pandi ta teosed üles Sonderbundi näitusel Kölnis. Kragerøs lasi ta endale ehitada suured stuudiod, kus ta töötas ülikooli projekti kallal, mis pärast pikka poleemikat ja diskussioone lõpuks 1916. aastal vastu võeti. Samal aastal ostis ta endale maja Ekely asulas, kus elas aastaid endassetõmbunult, spartalikku elu. Teoste põhimotiivideks kujunesid lihtsad taluinimesed, kes kündsid põldu, koristasid vilja jne. 1923. aastal suri ta õde Laura.
Edvard Munch suri 23. jaanuaril 1944, veidi rohkem kui kuu aega pärast oma 80. sünnipäeva.
Ta pärandas kõik oma teosed Oslo linnale, mis hiljem 1963. aastal andis need üle Munchi muuseumile. Pärandatud teoste hulgas oli 1006 maali, 15 391 gravüüri, 4443 joonistust ja akvarelli ning 6 skulptuuri. Nendes seas oli tähtsamaid teoseid kõigist loomeperioodidest.
22. augustil 2004 varastasid kaks relvastatud isikut paljude turistide silme all Munchi muuseumist kaks maali ning põgenesid. Varastati "Karje" ja Munchi teine "Madonna". Munch maalis oma kuulsaimast teosest neli versiooni ning üks nendest oli ka 1994. aastal mitu kuud kadunud. Vahepeal isegi arvati, et kuulus taies on põletatud, kuid teosed saadi kaks aastat hiljem kätte.
Diofantiline võrrand
Diofantiline võrrand ehk Diophantose võrrand on mitme tundmatuga (ehk määramata) täisarvuliste kordajatega algebraline võrrand, millele otsitakse täisarvulisi lahendeid.
Lineaarsete ja teist järku diofantiliste võrrandite teooria on põhjalikult välja töötatud. Kõrgemat järku diofantiliste võrrandite lahendamiseks teooria puudub, teada on vaid erivõtteid üksikute võrrandite lahendamiseks.
Diofantiline võrrandisüsteem on süsteem, kus tundmatute arv on võrrandite arvust suurem ja otsitakse täisarvulisi lahendeid.
Valgejärve matkarada
Valgejärve matkarada on Harju maakonnas Nissi vallas Ellamaa külas asuv matkarada. Matkarada tutvustab Valgejärve maastikukaitseala ja seda ümbritsevaid loodusväärtusi.
Raja tutvustus
Matkaraja pikkus on 6,5 kilomeetrit ning see on varustatud infotahvlite ja puust viitadega. Rada algab ja lõpeb Järveotsa järve kaldal asuval puhkealal. Rada on korrapäratu ringikujuline ja selle läbimiseks kulub 1,5h - 2h.
Vaadet lubjasele idakaldale ja Valgejärve suubuvatele ojadele saab nautida 6 meetrisest vaatetornist.
Taimestik
Matkaraja ääres leidub mitmesuguseid taimi: lääne-mõõkrohi, vööthuul-sõrmkäpp, kahkjaspunane sõrmkäpp, soo-neiuvaip, harilik käoraamat, harilik porss, valge vesiroos. Putuktoidulistest taimedest harilik võipätakas, harilik vesihernes, ümaralehine ja pikalehine huulhein.
Järved
Valgejärv on nime saanud tema põhja katva haruldase järvelubja järgi. Järve pindala on 15 hektarit ja sügavus koos lendmudaga 2 meetrit.
Järveotsa järv on allikatest toituv umbjärv, mille pindala on 16,9 hektarit ning sügavus 6,3 meetrit.
Tääksi
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Suure-Jaani valda.
Külas asuvad Tääksi ohvriallikas, Hiiemägi, ohvrikivi Tõnni vakk, Paksu suurkivi, Rõngu kivi ja Tääksi villaveski. Külast voolab läbi Tääksi oja, millele on paisutatud Tääksi järv.
Küla keskne asutus on Tääksi Põhikool. Korraldatakse mitmesuguseid spordivõistlusi: Tääksi kümnevõistlus, Tääksi järve jooks, bagi- ja autokrossivõistlused.
John Obi Mikel
John Michael Nchekwube Obinna (ka John Obi Mikel ja John Mikel Obi; sündinud 22. aprillil 1987) on Nigeeria endine jalgpallur kes mängis poolkaitsjana erinevates Norra, Inglismaa, Hiina ja Türgi klubides ja Nigeeria jalgpallikoondises.
Tääksi
Ajalugu
Tääksi külas paiknes keskaegne külakalmistu, Tääksi veski rajamise aeg ei ole teada.
Tääksi küla on teadaolevalt esmamainitud 1584. aastal. Selle aasta Viljandi staarostkonna Wasth moyza (Vastemõisa) mõisa teise vardjaskonna nimekirjas on toodud Taigisth küla koos järgmiste taludega: Tomas, Raucep Jan, Szaro Pied, Tutrica Piep ja Tutrica Macz. Kõikide talude suurus oli pool adramaad, kuid see oli kasutusel ainult Saru Peedi puhul. Teised kasutasid vaid poolt sellest (ehk ¼ adramaad). Lisaks elas külas vabadik Jaak, kes ei kasutanud maad ega pidanud seega ka midagi tasuma (Jak bobol niedal nicz nima nicz).
John Obi Mikel
Mikel John Obi hakkas jalgpalli mängima 12-aastaselt, kui valiti Pepsi Jalgpalli Akadeemiasse 3000 lapse hulgast. Alates 2002 mängis ta jalgpalliklubis Plateau United, kust Euroopa jalgpalli kõrgliigadesse on tulnud näiteks Celestine Babayaro ja Victor Obinna. Aastatel 2006–2016 mängis ta Londoni Chelseas.
Tääksi
Ajalugu
Poola-Rootsi sõdade tulemusel oli 1624. aastaks Tääksis vaid üks vabadik, Paidest kolinud Christoffer, kuna kõik talud olid hävinenud sõjas. ''1638. aasta maarevisjonis kuulus Tääksi Alaküla mõisa alla, seal asunud veskist oli alles veskiase, kokku külas kaks talu ja üks saunik. 1688. aastaks on küla allutatud Olustvere mõisale, külas oli kuus talu, lisaks mölder Sarukse Jaak. 1766. aasta personaalraamatu järgi on külas seitse talu, möldri pere ja üks saunik. 1866. aastast kuulus Tääksi küla Olustvere valda, 1945-1960 eksisteeris aga eraldi Tääksi külanõukogu''.
John Obi Mikel
Koondisekarjäär
Obi debüteeris Nigeeria jalgpallikoondises 17. augustil 2005 sõprusmängus Liibüa jalgpallikoondise vastu vahetusmängijana teisel poolajal.
Tääksi
Ajalugu
Varem Olustvere Papiorus asunud vallakeskus koliti 1913. aastast Tääksis valminud vallamajja. Toima talus 1868. aastal tegevust alustanud külakool kolis 1875. aastal Tillu Reinu talu maadel valminud koolimajja. Praegune koolimaja ehitati 1931. aastaks. Tääksis tegutses (enne 1940. aastat) jahu- ja saeveski, 1907 avatud Peet Aua kauplus, 1913 asutatud Olustvere Tääksi vabatahtlik tuletõrje selts, 1914. aastal tegevust alustanud Olustvere Kaubatarvitajate Ühisus oma kauplusega, 1923. aastal tegutsemist alustanud Olustvere Tääksi piimaühisus koos meiereiga (meier Konstantin Kolumbus võitis 1930. aastatel piimatööstuse auhindu) ja rida teisi seltse ja ühinguid. Tääksis paiknes ka 1925–1940 tegutsenud Olustvere Ühispank.
John Obi Mikel
Koondisekarjäär
Obi kutsuti uuesti Nigeeria koondisse 2006. aasta Aafrika karikavõistlustele. Selle valikturniir oli ühtlasi olnud 2006. aasta MM-i valikturniir. Nigeeria oli seal jäänud jagama esikohta Angola jalgpallikoondisega, kusjuures Nigeeria väravate vahe oli palju parem, aga omavahelistes kohtumistes oli Angola olnud edukam (1:0 kodus ja 0:0 võõrsil), mistõttu MM-ile Saksamaale pääses Angola. Kuid Aafrika karikavõistlustele pääses igast valikgrupist 3 parimat.
Egiptuses toimunud finaalturniiril ei osalenud Obi avamängus, milles Nigeeria võitis 1:0 Ghana jalgpallikoondise. Teises mängus Zimbabwe jalgpallikoondise vastu mängis ta teise poolaja ja tegi seda suurepäraselt, teenides kõigepealt nurgalöögi, mille järgsest olukorrast Nigeeria juhtima läks, ja lüües ise 60. minutil 2:0, mis jäigi lõpptulemuseks. Viimases alagrupimängus Senegali jalgpallikoondise vastu, mille Nigeeria võitis 2:1, oli Obi esimest korda algkoosseisus. Veerandfinaalis Tuneesia jalgpallikoondise vastu viis Victor Obinna Nigeeria juba 6. minutil juhtima, aga 49. minutil Tuneesia viigistas. Mäng lõppes penaltiseeriaga. Pärast 5 lööki oli kumbki meeskond 2 korda eksinud. Obi lõi kuuendana ja tabas. Kaheksandal löögil Tuneesia eksis ja Nigeeria pääses poolfinaali, kus kaotas Elevandiluuranniku jalgpallikoondisele 0:1. Pronksimängus võitis Nigeeria Senegali 1:0.
2008. aasta Aafrika karikavõistluste valikturniiril võitis Nigeeria oma valikgrupi 5 võidu ja 1 kaotusega. Obi ei ilmunud valikmängule Uganda jalgpallikoondise vastu võõrsil ja just selle Nigeeria kaotas. Obi nimetas põhjusena vigastust, aga ei lasknud Nigeeria koondise arstidel end kontrollida, mistõttu peatreener Berti Vogts jättis ta koondisest välja. Pärast vabandamist kutsuti ta siiski finaalturniirile. See toimus Ghanas. Nigeeria kaotas 0:1 Elevandiluurannikule, viigistas 0:0 Mali jalgpallikoondisega ja võitis 2:0 Benini jalgpallikoondise. Viimases viis Obi Nigeeria 53. minutil juhtima ja andis 86. minutil resultatiivse söödu. Nigeeria jagas teist kohta, kuid tänu paremale väravate vahele pääses täiseduga lõpetanud Elevandiluuranniku järel veerandfinaali. Seal läks ta korraldajate koondise vastu 35. minutil juhtima, kuid laskis viigistada ja 83. minutil lõi Ghana võiduvärava.
Obi ei pidanud ühtki kohtumist Nigeeria U-23 koondises. Olümpiakoondise peatreener Samson Siasia kutsus ta 2008. aasta suveolümpiamängude valikturniiri viimasesse valikmängu, kus Nigeeria vajas võitu, aga Obi ei ilmunud sellele. Kuigi Nigeeria selle võitis, ei võtnud Siasia Obit olümpiamängudele, hoolimata kohaliku ajakirjanduse suurest survest Obi ikkagi Pekingisse kutsuda. Nigeeria saavutas Obitagi olümpiamängude hõbemedali.
2010. aasta Aafrika karikavõistlustel oli Nigeeria avaringist vabastatud ja pääses kohe teise ringi, kus valikgrupivastaste hulka kuulus näiteks LAV. Sellegipoolest läbis Nigeeria valikgrupi täiseduga, võites kõik 6 mängu. Seejärel võitis Nigeeria 3 võidu ja 3 viigiga kolmandagi ringi valikgrupi, kvalifitseerudes niihästi Lõuna-Aafrikas toimuvatele maailmameistrivõistlustele kui Angolas toimuvatele Aafrika karikavõistlustele. Seal kaotas Nigeeria hakatuseks 1:3 Egiptuse jalgpallikoondisele, kusjuures Obi mängis 79 esimest minutit ja vahetati välja seisul 1:2. Pärast võitis Nigeeria 1:0 Benini ja 3:0 Mosambiigi jalgpallikoondise (mõlemas osales Obi algusest lõpuni) ning pääses alagrupist täiseduga võitnud Egiptuse järel teisena edasi. Veerandfinaalis Sambia jalgpallikoondise vastu sai Nigeeria pallur Onyekachi Apam 107. minutil punase kaardi, aga sellegipoolest suutis Nigeeria mängu väravateta viigiga lõpetada. Penaltiseerias realiseeris Obi avalöögi, ka teised nigeerlased ei eksinud ja Nigeeria pääses tulemusega 5:4 poolfinaali. Sealgi mängis Obi kogu kohtumise, aga Ghana võitis 1:0. Pronksimängus Alžeeria jalgpallikoondise vastu sekkus Obi alles 78. minutil seisul 1:0, mis jäigi lõpptulemuseks.
2013. aastal tuli ta Nigeeria koondisega Aafrika meistriks. Ta lõpetas koondisekarjääri pärast 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlusi.
2016. aasta suveolümpiamängudel võitis ta Nigeeria olümpiakoondisega pronksmedali.
Jõuluvana Väike Abiline
Jõuluvana Väike Abiline (ingl Santa's Little Helper) on joonissarja "Simpsonid" tegelane. Ta on Simpsonite pere koer. Ta saadi Simpsonitele osas "Simpsons Roasting on an Open Fire", kui Homer Springfieldi tuumajaamas tööl on, teatab jaama omanik hr Burns, et tuumajaama turvalisust parandati hindu tõstmata ja palkasid vähendamata ning töölised ei saa jõulupreemiat. Homer otsustab, et ta ei räägi Marge'le jõulupreemiast ilmajäämisest, ja teeb ise jõuluoste (ostab odavad kingitused poest, kus miski ei maksa üle 5 dollari). Homer tahab kuuske osta, aga kõige odavam kuusk maksab 45 dollarit ning ta peab selle metsast varastama.
Seejärel läheb ta kaubamajja jõuluvanana tööle, aga lõpuks saab selle eest ainult 13 dollarit.
Pärast seda lähevad Homer ja Bart koos Barneyga koerte võiduajamisele. Homer panustab koerale, kelle nimi on Jõuluvana Väike Abiline. Võiduvõimalus on 99:1, paraku jääb koer viimaseks. Esimeseks tuleb koer Keeristorm, kellele panustas Barney. Omanik jätab Jõuluvana Väikese Abilise maha ning Homer ja Bart võtavad ta endale.
Kui Homer ja Bart koju jõuavad, tunnistab Homer Marge'ile üles, et ta ei saanud jõulupreemiat ning kink jäi ostmata. Kuid Jõuluvana Väike Abiline arvati heaks jõulukingiks ja jõulud olid seega hästi läinud.
Die Simpsons (Familie)
Uuriklased
Uuriklased (Geomyidae) on sugukond närilisi. Nad elavad Kesk- ja Põhja-Ameerikas ning neid on umbes 35 liiki.
Käitumine
Kõik uurikud moodustavad uruvõrgustikke, mis tagavad neile kaitse ja on mõeldud ka toidu kogumiseks. Paigutades toitu põskedesse, transpordivad nad selle oma koopas asuvatesse sahvritesse. Nad on võimelised koguma väga suuri toidutagavarasid. Erinevalt vöötoravatest ei ela uurikud arvukates kogukondades ning satuvad harva maapinnale. Urgude sissepääsud on täidetud lahtise mullaga ning neid võib leida sealt, kus on pehme maapind ja kerge käike kaevata. Uurikutele meeldib niiske muld, mistõttu käivad nad sageli köögiviljaaedades, muruplatsidel ja taludes. Seepärast peetakse neid kahjuriteks.
Uurikud söövad peamiselt taimede maa-aluseid osi, vihmausse, tõuke ja köögivilju, näiteks lehtsalatit, rediseid ja porgandeid. Kui uuriklastel pole parajasti paaritumisaeg, on nad eraklikud ning kaitsevad oma territooriumi, mille suurus sõltub toiduvarudest, väga agressiivselt. Isased ja emased võivad elada samades käikudes ja urgudes, kui neil on seal eraldi territoorium, aga üldjuhul elavad nad siiski eraldi. Enamasti püüavad tasku-uurikud ohtu sattudes põgeneda, kuid võivad põgenemise käigus loomi, sealhulgas kasse ja inimesi ka rünnata. Pikkade ja teravate hammaste tõttu võivad nende hammustused väga tõsised olla. Sõltuvalt liigist ning kohalikust kliimast võivad tasku-uurikud paarituda kord või isegi mitu korda aastas. Igas pesakonnas on tavaliselt 2–5 poega, poegade arvukus erineb liigiti. Pojad sünnivad abitute ja pimedatena ning võõrutatakse umbes neljakümne päeva jooksul.
Tõrje
Idauurikud ja lääneuurikud on Uus-Meremaal keelustatud liigid, et takistada nende maaletoomist. Seda reguleerib "Ohtlike ainete ja uute organismide seadus 1996". Enamik tasku-uurikuid on suhteliselt levinud ega ole ohustatud. Kõrbe tasku-uurik on kõige ohustatum liik, sest tema leviala on väga väike ja sobivad elupaigad on kiired kaduma.
Korrutamisreegel
Korrutamisreegel on üks kombinatoorika kahest põhipostulaadist, mis ütleb, et kui ühte objekti saab valida m-il erineval viisil ja teist objekti saab valida n-il esimesest valikust sõltumatul viisil, siis nii esimese kui teise objekti valimiseks on täpselt mn erinevat võimalust.
Näiteks kui valida üks liige hulgast {A, B, C} ja üks liige hulgast {X, Y}, siis on võimalikud variandid selleks {AX, AY, BX, BY, CX, CY}. Esimese hulga liikmete arv (3) tuleb korrutada teise rühma liikmete arvuga (2), tulemuseks on erinevate võimaluste arv (6).
Reegel on tõlgendatav lõplike hulkade otsekorrutise võimsuse leidmise eeskirjana. Korrutamisreegli üldistus objektide suvalise lõpliku hulga juhule on sõnastatav järgnevalt:
Fotoretseptor
Fotoretseptorid on valgustundlikud valgud, mis paljudes organismides osalevad valguse aistimises ja valgusele reageerimises.
Mõned näited on rodopsiin selgroogsete võrkkesta kepikestes, jodopsiinid kolvikestes, fütokroom taimedel ja bakteriorodopsiin arhedel. Need vahendavad nägemist, fototropismi ja fototaksist, samuti fotoperiodisme, sealhulgas tsirkaadrütmi ning õitsemisaja juhtimist taimedel ja innaaja juhtimist loomadel.
Struktuur
Fotoretseptorid koosnevad tavaliselt valgupoolest ning mittevalgulisest fotopigmendist, mis reageerib valgusele fotoisomerisatsiooni või fotoreduktsiooniga, käivitades retseptorivalgu muutuse, mis vallandab signaaliülekande.
Fotoretseptorites esinevad pigmentidena muu hulgas retinaal (retinülideenvalkudes, näiteks rodopsiinis loomadel), flaviin (flavoproteiinides, näiteks krüptokroomis taimedel ja loomadel) ja biliin (biliproteiinides, näiteks  fütokroom taimedel).
Hiina abeelia
Ta on üks külmakindlamaid abeeliaid.
Taim on pärit Hiinast.
Artikli kirjutamisel on kasutatud rootsi- ja hispaaniakeelset Vikipeediat seisuga 14.3.2009.
Połonina Caryńska
Połonina Caryńska on Poola kaguosas Bieszczadys kulgev, Prowczy ja Wołosate oruga eraldatud ja nelja tipuga Karpaatide mäemassiiv. Selle pikkus on 5 kilomeetrit ja kõrgeim tipp on Kruhly Wierch, 1297 meetrit. Ülejäänud on kõrgusega 1245, 1239 ja 1148 m üle merepinna. Połonina Caryńskast põhja poole jääb Magura Stuposiańska mäetipp kõrgusega 1016 meetrit.
Połonina Caryńska on osa UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluvast Bieszczady mäestikust.
Połonina Caryńska kuulub Bieszczady rahvusparki.
Asukoht
Połonina Caryńska asub Podkarpacie vojevoodkonnas Poolas. Selle idapoolseim ots jääb Ustrzyki Górne külast kahetunnise ja Brzegi Górne külast 30-minutise kõnnitee kaugusele.
Lähimad linnad: Kraków – umbes 275 km, Slovakkia Košice – umbes 195 km ning Ukraina linnad Kaluš – umbes 250 km ja Lviv – umbes 200 km kaugusel.
Iseloomustus
Połonina Caryńska on külm ja tuuline mäemassiiv, mis paikneb keset Bieszczady ning selle maalilisi mäeharju Bukowe Berdo (1311 m), Tarnica (1346 m), Wielka Rawka (1304 m) ja Połonina Wetlińska (1255 m). Oma reljeefitüübilt Połonina Caryńska meenutab karjamaad ja Alpi aasu liigendatud madalatest mergli- ehk savika lubjakivi või lubjakivi-, kilda- ja liivakiviküngastest ning -ahelikest ümardunud kividest settekivimiga. Siin mägisemaid maastikuvorme võimaldavad ületada talvel suusarajad ja suvel rohumaad mööda suhteliselt lühikest mäeharja. Sarnaselt Połoniny Wetlińskaga on selle edelanõlvadel on lühike ja järsk laskumine orgu ning kirdes laugem vorm, kus seljandiku servi eraldamas orud väikeste ojadega. Maastikule on iseloomulikud suhteliste kõrguste märkimisväärsed erinevused ning tõusud vahelduvad triviaalselt õrnadest kohati katastroofiliselt järskudeni.
Połonina Caryńska nimega seotud kohti on selle läheduses mitu: põhjapoolsel nõlval asus varem Caryńskie küla, praeguseni säilinud püha Jani kivist kabeli varemetega, kalmistu ja 3 elanikuga. Sealsetel nõlvadel voolab külla Caryńczyki oja ning veidi läände jääb Caryńska mägi (928 m).
Mäemassiivi niitusid on nimetatud Bieszczady mäestiku karjamaadeks, kus karjatati loomi sõdadevahelistel perioodidel. Taimeliikidest kasvab seal harilik mustikas ja pöökmets, on leidunud haruldasemaid õitsvaid liike soomukaliste sugukonnast (Orobanche alba ja Tozzia alpina) ning samuti lõikheinalisi ja tulikalisi.
Maltsalised
Maltsalised (Chenopodiaceae) on (endine) taimede sugukond nelgilaadsete seltsist.
Traditsiooniliselt on maltsalisi käsitletud sugukonnana (Cronguisti süsteem). Tänapäeval on molekulaargeneetilised uuringud näidanud sugukonna kuulumist rebasheinaliste (Amaranthaceae) sugukonda, viimane on aktsepteeritud ka APG-süsteemi (1998) ja APG II süsteemi (2003) poolt. Sealses sugukonnas käsitletakse maltsalisi mõnikord alamsugukonnana – Chenopodioideae, mille enamiku moodustavad varem sugukonna (Chenopodiaceae) alla paigutatud perekonnad, välja arvatud mõned perekonnad, keda käsitletakse alamsugukondades Salicornioideae ja Salsoloideae.
Kalju Mätik
thumb|300px|Vabadusvõitleja Kalju Mätik Kalju Mätik (16. september 1932 Tartus – 2. oktoober 2019) oli Eesti vabadusvõitleja ja endine Nõukogude Liidu dissident.
Ta lõpetas 1951. aastal Tallinna 10. Keskkooli. 1959. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriinseneri erialal.
Ta on töötanud TTÜ Eesti Mereakadeemia õppejõuna.
Mätik osales aastatel 1970–1974 nõukogudevastase organisatsiooni Eesti Demokraatlik Liikumine töös. Selletõttu süüdistati teda ENSV KrK (Eesti NSV kriminaalkoodeksi) § 68 lg. 1 järgi, mis sätestas kriminaalvastutuse nõukogudevastase agitatsiooni ja propaganda eest.
Eesti NSV Ülemkohtu kriminaalasjade kohtukolleegiumi 31. oktoobri 1975 otsusega tunnistati Mätik süüdi ja teda karistati ENSV KrK § 68 lg. 1 järgi kuueaastase ja § 207 lg. 1 järgi üheaastase vabadusekaotusega. Eesti NSV KrK § 40 alusel mõisteti talle lõplikuks karistuseks 6 aastat vabadusekaotust range režiimiga parandusliku töö koloonias.
Mätik oli ERSP asutajaliige 20. augustil 1988.
Pärast Eesti taasiseseisvumist töötas ta tehniliste tekstide tõlkija ja toimetajana.
Kalju Mätik kuulus Põllumeeste Kogu juhatusse.
Ta kandideeris Euroopa Parlamendi 2009. aasta valimistel Põllumeeste Kogu nimekirjas. See erakond ei saanud piisavalt hääli, et oma esindajat Euroopa Parlamenti saata. Kalju Mätik oli Eesti Euroopa Liiduga liitumise vastu, osaledes arvukatel pikettidel ja meeleavaldustel sõnavõttudega.
Idjwi saar
pisi|Kivu järv ja Idjwi saar Idjwi on saar Kivu järves. Pindala 285 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 2238 meetrit üle merepinna, 776 meetrit üle järvepinna. Kuulub Kongo Demokraatlikule Vabariigile. Saart eraldab Rwandale kuuluvast järve lõunarannikust 1 km laiune väin.
1996. aastal hinnati saare elanike arvuks 112 000 Kongo DV kodanikku ja 46 000 Rwanda põgenikku.
Muusikapedagoogide loend
''Siin on loetletud muusikapedagooge, sealhulgas kõrgkooliõppejõude.
Marika Tuus-Laul
pisi|Marika Tuus 2011. aastal Marika Tuus-Laul (neiupõlvenimi Lenk; sündinud 12. mail 1951 Tallinnas) on Eesti poliitik ja ajakirjanik.
Haridus
Marika Tuus-Laul on lõpetanud Tallinna 39. Keskkooli 1970, Tallinna Pedagoogilise Instituudi klubitöötaja, näitejuhi erialal 1976 ning Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal 1986.