cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1948. aasta male maailmameistrivõistlused
Turniiri reglement
Muide, kui oleks rakendatud mõnda tavapärast meetodit (ingl k: tiebreaker) võrdse punktisaagi puhul edetabeli täpsustamiseks alates teisest kohast, siis ei oleks viimane voor tõenäoliselt saanud enam mõjutada Kerese ja Reshevsky omavahelist paremusjärjestust – juhul, kui nad turniiri lõpuks on saavutanud sama palju punkte. Kuna nad ei mängi viimases voorus omavahel, siis ei saa see voor mõjutada ka nende omavahelist skoori. Ja kui neil on pärast viimast vooru sama palju punkte, siis pidid nad oma viimase vooru partiides saama ühesuguse tulemuse – mistõttu ei saa muutuda ka see vahekord, kumb neist on turniiril mänginud resultatiivsemalt ning saavutanud sama punktisaagi korral rohkem võite. Reshevskyl oli Kerese vastu parem skoor, ent Keres oli turniiril resultatiivsem.
Olemasoleva informatsiooni põhjal peame me eeldama, et kui Keres ja Reshevsky saavad oma viimase vooru partiides ühesuguse tulemuse, siis jäävad nad III–IV kohta jagama. Kui aga üks neist saab viimases partiis parema tulemuse kui teine, saavutab ta puhta kolmanda koha, jättes teise üksinda neljandaks.
III ja IV koha jaotumine heaolupunktides
III koht – 1 heaolupunkt (väga hea)
III–IV koht – 0,5 heaolupunkti (pooleldi rahul)
IV koht – 0 heaolupunkti (täiesti pettunud)
Olgu Keres järjekorranumbrilt esimene ja Reshevsky teine. Siis heaolupaar 1 – 0 tähendab, et Keres sai III koha; paar 0,5 – 0,5 tähendab, et Keres ja Reshevsky jäid jagama III–IV kohta; ning paar 0 – 1 tähendab, et Reshevsky sai III koha.
Viimase vooru strateegiline tabel
Turniirisituatsiooni loogikat ning strateegilist olukorda saab nüüd kompaktselt esitada alloleva mänguteooria (ingl k: Game Theory) tabeliga (soovi korral võib seda nimetada ka otsustusteooria – ingl k Decision Theory – tabeliks):
Ülalolevas tabelis kirjeldavad paksus kirjas kirjutatud numbritepaarid partiide tulemusi,
tavaliselt kirjutatud numbritepaarid aga Kerese ja Reshevsky tulemusi võitluses kolmanda koha pärast.
See tabel ei kirjelda malepartiid ega malemängu. Sarnaste tabelitega saab kirjeldada ka spordivõistlusi hoopis teistsugustel aladel.
Selles tabelis on "mängijateks" kaks paralleelselt kulgevat malepartiid. Keresel on kolm võimalikku "käiku": võita Botvinnikut, viigistada Botvinnikuga või kaotada Botvinnikule. Ka Reshevskyl on kolm võimalikku "käiku" oma partiis Euwega.
Stromae
Paul Van Haver (sündinud 12. märtsil 1985 Brüsselis Belgias), esinejanimega Stromae, on belgia muusik, räppar, laulja ja laulukirjutaja.
1948. aasta male maailmameistrivõistlused
Strateegiline mäng kolmanda koha pärast
Tegemist on staatilise mänguga (ingl k: static game või simultaneous game]) siis, kui malepartiide tulemused selguvad üheaegselt või kui ühel laual mängijad oma partiid lõpetades veel ei tea, milline oli paralleelse partii tulemus või kas see on juba lõppenud.
Kui aga ühel malelaual mängijad saavad teada teise malepartii lõppemisest ühes selle tulemusega, siis on kindlasti tegemist dünaamilise mänguga (ingl k: dynamic game või sequential game).
Turniiriraamatus (Keres 1949) kirjutab Keres oma partii Keres-Botvinnik kohta (lk 272): "Valge pidi selle partii iga hinna eest võitma, kui ta tahtis võidelda kolmanda koha pärast." Ent Keres kirjutab ka partii Reshevsky-Euwe kohta (lk 268): "Reshevsky pidi selle partii iga hinna eest võitma, et saavutada lootusi kolmandale kohale." – Ent seni, kuni pole esitatud täiendavat informatsiooni, on need Kerese märkused eksitavad, neuroosi väljendavad vms. Kujutlegem, et Reshevsky oleks hajameelsusest kiiresti juba 8. käigul ühekäigulise mati saanud ja Keres, kes viibis turniirisaalis, oleks seda loomulikult kiiresti teada saanud. Strateegilises tabelis ülal oleksime seega kõige parempoolsemas tulbas. Turniiril puhta kolmanda koha saavutamiseks piisaks Keresele viigist. Kujutlegem, et Botvinnik teeks nüüd oma käigu 12... Od7, vangutaks pead ja pakuks viiki. – Tõenäoliselt võtaks Keres kujunenud turniiriolukorras, arvestades ka malelaual tekkinud seisu, viigiettepaneku vastu, sest see kindlustaks talle puhta kolmanda koha ilma igasuguse riskita.
Nüüd aga läheb pilt sedavõrd kirjuks, et me loobume edasiste, keerukamate tabelite esitamisest.
Keres ei saa "valida" oma võitu Botvinniku üle, küll aga saab seda teha Botvinnik – näiteks Keresele meelega kaotades. Keres sai "valida" viigi siis, kui Botvinnik pakkus viiki pärast oma käiku 12... Od7. Ent Keres ei võtnud seda viigiettepanekut vastu. Botvinnik omakorda sai "valida" viigi oma 21. käigul, mängides 21... Le1+, ent ta ei teinud seda ja mängis 21... Lxf4.
Sellistes strateegilistes turniirimängudes valivad mängijad tavaliselt teatavaid malelisi strateegiaid. Näiteks Keres valis Botvinniku vastu terava avanguvariandi, mängides '''4. Od2'''. Sedasi suurendas Keres nii tõenäosust, et ta võidab kui ka tõenäosust, et ta kaotab – vähendades tõenäosust, et partii läheb viiki. Reshevsky seevastu valis Euwe vastu üsna rahuliku, aeglase ja äraootava avanguvariandi.
Kas Botvinnik kaotas tahtlikult?
Evans (1996) püüab lugejat veenda, et Botvinnik kaotas viimases voorus Keresele tahtlikult. – Sellega on Evans sisse toonud partii Keres-Botvinnik välised tegurid. Ent ta peab silmas ainult ühte sellist tegurit – nõukogude võimu riiklikku malepoliitikat. Aga mitte ükski selline partiiväliste tegurite analüüs ei saa sellises viimase vooru olukorras, kus kolmandale kohale konkureerivad kaks mängijat (Keres ja Reshevsky), kes omavahel ei mängi, mööda minna sellest loogilisest struktuurist, mis on esitatud strateegilises tabelis ülal. Nii Evansi väite jaatamisel kui eitamisel on vägagi asjassepuutuv, et partiid Keres-Botvinnik ja Reshevsky-Euwe kulgesid paralleelselt.
Näiteks kui Reshevsky oleks kiiresti kaotanud, oleks nõukogude malepoliitika ühes Botvinniku eneseuhkusega viinud arvatavasti selleni, et Botvinnik oleks Keresele nõudlikult viiki pakkunud ja Keres oleks selle ettepanekuga nõustunud.
Me peaksime analüüsima mõlemat partiid. Me peaksime teadma mitte ainult seda, kes ja millal oli ajapuuduses. Me peaksime teadma selle vooru ajalist dünaamikat: millisel kellaajal millisel laual toimus oluline muudatus. Kahjuks ei olnud Moskvas 1948. aastal videokaameraid, samuti ei olnud sel ajal veel internetti. Esialgu teame me väga vähe selle viimase vooru dünaamikast.
Üks on kindel: Euwe oli väga nõrgalt mänginud sellel turniiril. Seega võis Keres pidada väga tõenäoliseks, et Euwe kaotab ka Reshevskyle. Selles mõttes võis õigustatud olla Kerese arvamus, et ta pidi Botvinnikut iga hinna eest võitma. Või siis Botvinniku võimalik arvamus, et tõenäoliselt tuleb tal kaotada.
Partii Reshevsky-Euwe
Reshevsky omakorda võis mõtelda, et Keresel võib maailmameister Botvinniku vastu ka (järjekordselt) halvasti minna. Samas ta teadis, et Euwe mängib nõrgalt. Reshevsky poliitika valida aeglane rahulik avang võis sellepoolest olla õigustatud. Reshevsky lihtsalt venitas, viitis aega, oodates, mis kõrvallaual juhtub. Kui Keres oleks liigselt riskeerinud ja Botvinnikule kaotanud, oleks Reshevsky pakkunud Euwele viiki. Kui Keres oleks võitnud, oleks Reshevsky käised üles käärinud ja oma seisu käsile võtnud. Seni ta aga lihtsalt ootas, et Euwe teeks ise vea. Paraku läks Reshevsky partii kellegi süül üsna peatselt vägagi teravaks, kusjuures kord oli Reshevskyl väga hea seis, siis aga näis äkki, et ta hakkab hoopis kaotama, seejärel aga järsku jälle hoopis vastupidi. Seda vigaderohket põnevat partiid saab vaadata allolevalt lingilt:
Reshevsky-Euwe
Botvinnik kaotas ju enne Euwet!
Kahjuks ei ole Kerese turniiriraamatus (Keres 1949) mitte mingisugust informatsiooni selle viimase vooru dünaamika kohta.
Väikese infokillu leiame aga Euwe turniiriraamatust (Euwe 2013). Lk 217 saame me teada, et "partii Keres-Botvinnik lõppes, kui partii Reshevsky-Euwe oli alles mängimisel". Enamgi veel: selgub, et tormilised ovatsioonid Paul Keresele ja fotograafide askeldamine segasid Euwel oma käiku mõtlemast ning ta oli kohtuniku peale pahane, et see tema mängu kohe ei katkestanud. Euwe puudutab ka Kerese võidu mänguteoreetilist aspekti seoses turniiristrateegiaga (lk 217): "... see tähendas, et ta [Reshevsky] peab nüüd võitma, et mitte lõpetada neljanda kohaga." Kahjuks ei saa me aga ka Euwe esitatud partiianalüüsist (lk 218–223) teada, mitmendat oma käiku Euwe parasjagu mõtles, kui Botvinnik Keresele alistus.
Informatsiooni vähesuse tõttu ei saa me viimase vooru strateegilise analüüsi abil veel ei kinnitada ega kahtluse alla seada Evansi (1996) arvamust, et Botvinnik kaotas Keresele tahtlikult. Seni me veel lihtsalt ei tea näiteks seda, milline seis oli laual partiis Reshevsky-Euwe sel hetkel, kui partiis Keres-Botvinnik laskis Botvinnik viigivõimaluse käest ja tegi vea 21... Lxf4? Me saame oma analüüsiga põhjendada ainult üldist hoiakut, et Evansi analüüs on pealiskaudne ja poolik. Et oma väidet usutavaks teha, peaks ta näiteks ära seletama, miks Botvinnik otsustas Keresele kaotada veel enne seda, kui Reshevsky oli Euwet võitnud.
Võimalikud koalitsioonid: NSV Liit vs. Lääs
Et Evansi (1996) hüpoteesi Botvinniku tahtlikust kaotamisest usutavaks teha, võiksime eeldada, et Nõukogude Liit oli huvitatud sellest, et võimalikult palju nõukogude maletajaid tuleks turniiril võimalikult kõrgetele kohtadele. Evans ise sellist eeldust ei maini, ent Soltise (2000) raamat "Nõukogude male 1917–1991" esitab piisavalt tõendeid säärasest pikaajalisest poliitikast. Seetõttu peame võimalikuks motiivi, et viimases voorus kaotas Botvinnik Keresele selleks, et Keres tuleks turniiril kolmandale kohale.
Teisisõnu: me peame silmas riiklikke maletajate koalitsioone.
Ent teaduslik objektiivsus nõuab, et me sel juhul peaksime võimalikuks ka vastupidist kokkumängu: turniiril osalenud lääne esindajate koalitsiooni nõukogude maletajate vastu. Kuna Euwel ei olnud edetabelis niikuinii enam midagi võita ega kaotada, siis on täiesti mõeldav, et Euwe kaotas Reshevskyle tahtlikult – selleks, et vähemalt üks lääne maletaja pääseks auhinnalisele kohale. Pärast Kerese võitu Botvinniku vastu pidi ju Reshevsky ilmtingimata võitma, et kolmandat kohta jagama tulla.
Botvinniku ja Euwe kaotused kui koalitsioonide domineerivad strateegiad
Lõpuks mainigem veel, millistel tingimustel võiks olla mõtestatud Kerese seisukoht, et Keres ja Reshevsky pidid mõlemad iga hinna eest viimases voorus võitma, selleks et võidelda kolmanda koha pärast. – Iga hinna eest pidi seda tegema näiteks juhul, kui nii nõukogude leer kui ka lääne leer mängisid isekeskis kokku ja mõlemad vastastikku teadsid seda. Oli ette teada, et Euwe kaotab tahtlikult ja oli ette teada, et Botvinnik kaotab tahtlikult. Leebema variandi järgi oli tegemist aga külma sõja olukorraga, milles kumbki pool kahtlustas teist poolt kokkumängus ja pidas seetõttu ka ennast kokkumängule sunnituks. Kas see nii oli ja mis see "hind" oli, seda me ei tea.
Juhul kui tõesti oli tegemist kahe poliitilise koalitsiooni omavahelise võitlusega viimases voorus, siis võib strateegiline tabel ülal kirjeldada nende koalitsioonide vahelist staatilist mängu, milles partiide tulemused otsustatakse juba enne vooru algust. Nõukogude leeri jaoks on strateegia "Botvinnik kaotab Keresele" Pareto-eelistatud strateegia ehk motiveerivalt nõrgalt domineeriv strateegia (ingl k: weakly dominant strategy) ning vastasleeri jaoks on selliseks strateegiaks "Euwe kaotab Reshevskyle".
Näiteks Nõukogude Liidu jaoks väljendub see tulpade kaupa järgmistes võrratustes Nõukogude Liidu tulemitele:
Esimene tulp: 0,5 > 0 = 0
Teine tulp: 1 > 0,5 > 0
Kolmas tulp: 1 = 1 > 0,5
Mis ka ei juhtuks partiis Reshevsky-Euwe, strateegia "Botvinnik kaotab Keresele" annab Nõukogude Liidule vähemalt sama hea tulemuse kui mistahes teine strateegia ja vähemalt ühel juhul isegi parema tulemuse.
Seetõttu võiks Stalin anda Botvinnikule korralduse viimases voorus kaotada – väljaarvatud muidugi juhul, kui Reshevsky näiteks kiirelt mati saab ja piisaks viigist. Viimasel juhul oleks ikkagi veel tegemist strateegilise hiilimisega – dünaamilise mänguga. Kuna aga kaotada ei tohi liiga läbinähtavalt, tuleb kaotust aegsasti ette valmistama hakata. Malepartiil on oma loogika ja teatud strateegilisi otsuseid saab ja tuleb teha teatud kindlates seisudes või partii staadiumites. Seega võis viimase vooru strateegiline turniirimäng olla ka osalt dünaamiline ja osalt staatiline.
Botvinniku ja Euwe kaotused kui koalitsioonide Nashi tasakaal
Strateegiatepaar "Botvinnik ja Euwe mõlemad kaotavad" on ühtlasi ka Nashi tasakaal (ingl k: Nash equilibrium). See tähendab: kui Botvinnik kaotab, siis on Euwe kaotus lääneleerile kasulik ja vastupidi – kui Euwe kaotab, siis on Botvinniku kaotus Nõukogude Liidule kasulik.
Staatilise mängu puhul on mänguteooria ennustus ja soovitus siin ühene: Botvinnik ja Euwe mõlemad kaotavad. Seda eeldusel, et ei sõlmita koalitsioonide omavahelist kokkulepet. Mänguteooriale tüüpiline paradoks väljendub siin selles, et kolmanda koha jagamine oleks saavutatud ka siis, kui mõlemad partiid oleks viiki lepitud, mis Botvinnikule ja Euwele oleks individuaalselt sobilikum olnud.
Kõigis neis ülalvaagitud hüpoteesides aga mängisid omavahel malet mitte individuaalsed maletajad, vaid riigid või ideoloogilised leerid või nende (sunnitud) vastased. Kõigis neis variantides oli male aastaks 1948 politiseeritud – mis vähemalt Nõukogude Liidu puhul on küllaltki ranget tõendamist leidnud (vt Soltis 2000).
Enne sõda
1927
Alehhin saab male maailmameistriks, võites matši Alehhin-Capablanca.
1928
Alehhin kritiseerib avalikult bolševismi. Nõukogude Maleföderatsioon kuulutab Alehhini nõukogude võimu vaenlaseks.
1935
Euwe saab maailmameistriks, võites matši Euwe-Alehhin 1935.
1937
Alehhin saab taas maailmameistriks, võites revanšmatši Alehhin-Euwe 1937.
1938
Paul Keres võidab AVRO turniiri ja saab õiguse esitada Alehhinile väljakutse maailmameistrimatšiks. Fine tuleb teisele ja Botvinnik kolmandale kohale.
Botvinnik alustab Alehhiniga läbirääkimisi maailmameistrimatšiks.
September 1939
Algab teine maailmasõda.
Alehhini läbirääkimised Botvinnikuga ja Keresega maailmameistrimatšide üle katkevad.
Juuni 1940 – juuli 1941
Nõukogude okupatsioon Eestis.
September–oktoober 1940
NSV Liidu XII esivõistlused. Bondarevski ja Lilienthal jagavad esikohta. Keres jääb neljandaks ja Botvinnik jagab V–VI kohta.
Nõukogude võimu arusaamise kohaselt pidi selle turniiri võitja esitama Alehhinile väljakutse maailmameistrimatšiks. Esialgse kava kohaselt oleks pidanud toimuma täiendav Bondarevski-Lilienthali matš, selgitamaks Alehhini väljakutsujat. Ent see matš jääb ära.
Märts–aprill 1941
NSV Liidu absoluutsed meistrivõistlused. Botvinnik oli esitanud võimudele kaebuse, et NSV Liidu XII esivõistluste turniirisaalis oli liiga hea akustika ja lärm segas maletajail mõtlemist. Bondarevski-Lilienthali matš maailmameistri väljakutsuja väljaselgitamiseks jäetakse ära ja selle asemel korraldatakse käesolev turniir, millel osalevad Nõukogude Liidu eelmiste, XII esivõistluste kuus paremat.
Botvinnik tuleb esikohale ja saavutab nõukogude võimu arusaamise kohaselt õiguse kutsuda Alehhin välja maailmameistrimatšiks. Keres tuleb teisele kohale. Endised liidrid Lilienthal ja Bondarevski jäävad vastavalt eelviimaseks ja viimaseks. – Allikad: (Botvinnik 1982), lk 73–75 ja (Soltis 2000), lk 130–136.
Märts 1941
Pariser Zeitung avaldab Alehhini nime all rea artikleid, mis on suunatud juudi maletajate vastu. Oma 1937. aasta matši võitu Euwe üle kirjeldab Alehhin kui "triumfi juudivandenõu üle".
Juuni 1941
Saksamaa kuulutab Nõukogude Liidule sõja.
Juuli 1941 – oktoober 1944
Saksa okupatsioon Eestis.
September 1941
Hispaania ajalehtedes ilmuvad intervjuud Alehhiniga, mis sisaldavad antisemiitlikke lausungeid.
1942–1944
Keres osales mitmel maleturniiril, mis toimusid natsi-Saksamaal ja selle poolt okupeeritud aladel.
Alehhin pakub mitu korda Keresele maailmameistrimatši, millest Keres aga keeldub, viidates käimasolevale sõjale. – Allikas: Heuer 1995.
Jaanuar 1944
Nõukogude väed tungisid Eestisse.
Juuli 1944
Nõukogude väed vallutasid Narva.
1944–1946
Paul Kerese liikumisvabadus oli nõukogude võimu poolt piiratud. Keres oli poliitilises ebasoosingus.
September 1944
Nõukogude väed vallutasid Tallinna.
NKVD kuulas Kerese üle Nõukogude Liidu poolt okupeeritud Eestis. Kerest kahtlustati vaenlasega koostöö tegemises. – Allikas: Soltis 2000.
Oktoober 1944
Konfiskeeriti maletaja Paul Kerese maja, väidetavalt ajades teda segamini kriminaal Robert Keresega. – Allikas: Heuer 1995.
7. aprill 1945
Paul Keres saadab patukahetsuskirja Molotovile. – Allikas: Heuer 1995.
7. mai 1945
Saksamaa kapituleerus, mis tähistab teise maailmasõja lõppu Euroopas.
Detsember 1945
Tõenäoliselt visiidi ajal Moskvasse loovutab Keres Botvinnikule oma õiguse maailmameistrimatšiks Alehhiniga. – Allikas: Heuer 1995.
Detsember 1945 – jaanuar 1946
Hastingsi aastavahetuse turniir. Alehhini kutse turniirile tühistati.
Jaanuar 1946
Londoni turniir. Alehhin oli turniirile kutsutud. Teiste seas esitasid protesti Hollandi Maleföderatsioon ja eksmaailmameister Max Euwe. Alehhini kutse tühistati.
4. veebruar 1946
Botvinnik esitas Alehhinile ametliku väljakutse maailmameistrimatšiks.
Matši ettevalmistamise ajal tellis Botvinnik nõukogude võimult endale luksuslikud tingimused. – Allikas: Shaburov 1994.
24. märts 1946
Male maailmameister Alehhin suri 53-aastasena Portugalis üks päev pärast seda, kui talle saadeti telegramm teatega, et on otsustatud korraldada maailmameistrimatš tema ja väljakutsuja Botvinniku vahel. Ametliku versiooni järgi suri Alehhin infarkti. Ent tema surma ajastus ja kummalised asjaolud on toitnud vandenõuteooriaid, et Alehhin mõrvati.
31. august 1946
Tõstatati küsimus, kas Kerest tohiks eales lubada mingitele maailmameistrivõistlustele. – Allikas: Soltis 2000.
13. august – 7. september 1946
Groningeni turniir – esimene suur rahvusvaheline maleturniir pärast teist maailmasõda. Keres on turniirile kutsutud, ent ei ilmu välja, sest Nõukogude Liit ei luba tal turniiril osaleda. Turniiril saavutab esikoha Botvinnik.
17. detsember 1946
Nõukogude julgeoleku organite dokumendile '''1946 29. augustist''' on käsitsi lisatud, et Eesti Kommunistliku Partei Keskkomitee peasekretär isiklikult vastutab Kerese eest ja peab võimalikuks teda välismaale lubada. Nähtavasti oli see Nikolai Karotamm, kes Kerest soosis. – Allikas: Cafferty 2000.
2. veebruar – 8. märts 1947
NSV Liidu XV esivõistlused.
Rühm nõukogude maletajaid esitab Kerese peale kaebuse, milles ta tembeldatakse fašistiks. – Allikas: Heuer 1995.
Keres tuleb esikohale. Botvinnik ei osale.
Algonkini keeled
pisi|Algonkini keelte levila Algonkini keeled on algonkini-ritva keelkonda kuuluv keelte rühm, kuhu kuuluvad mitmed Põhja-Ameerika põlisrahvaste kõneldavad keeled. Paljud sellesse keelkonda kuuluvad keeled on ohustatud või väljasurnud.
1948. aasta male maailmameistrivõistlused
19. märts 1947
Stalini allkirjaga dokument, mis autoriseerib Nõukogude Liidu astumise rahvusvahelisse maleföderatsiooni FIDE ning Botvinniku, Smõslovi ja Kerese osalemise male maailmameistrivõistlustel Nõukogude Liidus. – Allikas: Cafferty 2000.
August 1947
Rahvusvahelise maleföderatsiooni FIDE kongress Haagis.
Kongressil kuulutatakse (Hollandi ettepanekul) Euwe maailmameistriks. Kui Berliini segadustes takerdunud Nõukogude Liidu esindajad lõpuks kongressile jõuavad, siis see otsus tühistatakse. Eksmaailmameister (1935–1937 maailmameister) Euwe sai olla uuesti maailmameister vaid ühe päeva. – Allikas: Soltis 2000.
Kongressil otsustati lõplikult korraldada maailmameistri matšturniir Haag-Moskva 1948.
Märts–mai 1948
Male maailmameistri matšturniir Haag-Moskva 1948.
Esikohale tuleb ja maailmameistriks saab Nõukogude Liidu esindaja Mihhail Botvinnik.
Favoriit Paul Keres kaotab Botvinnikule viiest partiist esimesed neli ning võidab alles viimase partii – mille mängimise ajaks Botvinnik oli juba maailmameistriks tulnud. Keres jääb Reshevskyga jagama kolmandat-neljandat kohta.
1948
Ilmub Euwe kirjutatud hollandikeelne turniiriraamat (Euwe 1948).
Dr. J. Hannak tituleerib selles raamatus Botvinnikule eelnenud maailmameistriks Euwe – esitades Euwe koos kõigi tema turniiritabelitega ja vaikides Alehhinist.
1949
Ilmub Kerese kirjutatud eestikeelne turniiriraamat (Keres 1949).
1991
Ilmub Botvinniku hollandikeelne intervjuu (Botvinnik 1991), milles Botvinnik tunnistab, et turniiri teise poole ajal Moskvas oli Stalin pakkunud Botvinnikule maailmameistriks tulemisel abi Kerese ja Smõslovi tahtlike kaotuste näol. Botvinniku väitel ta keeldus sellest ettepanekust.
Kirjanduse ülevaade
Venekeelne originaal ilmus Moskvas 1978. Selles raamatus ei ole partiide analüüse. 1948 maailmameistriks tulnud Mihhail Botvinnik kirjeldab oma teekonda tippu. Otseselt turniirile on pühendatud peatükk "Matšturniir" (lk 91–112). Mõned aastad enne oma surma (1995) andis Mihhail Botvinnik oma 80. sünnipäeva (1991) puhul intervjuu, mis ilmus Hollandis hollandi keeles. Võimalik, et Botvinnik aimas seda ette, et tema eluajal ei jõuta seda intervjuud inglise või vene keelde tõlkida.
Selle skandaalse intervjuu lõpus (lk 16) tunnistab Botvinnik napisõnaliselt, et Haag-Moskva 1948. aasta turniiri teisel poolel Moskvas pakkus Stalin talle abi maailmameistriks tulemisel Kerese (ja Smõslovi) mängust elimineerimise teel. Botvinnik väidab, et ta solvus ja keeldus. Intervjuus ei ole midagi öeldud selle kohta, kas nõukogude organid siis püüdsid või ei püüdnud Paul Kerest mõjutada vms. Botvinniku intervjuu jäi maleajaloolastele pikemaks ajaks märkamatuks. Osaliselt ilmus see inglise keeles alles 10. detsembril 1999 ühes blogis. Üheleheküljeline artikkel, mis käsitleb kahte leitud dokumenti (mida ei maini Heuer 1995).
29. augusti 1946 dokumendis otsustavad julgeolekuorganid, et Botvinniku ja Smõslovi kohta pole kompromiteerivat materjali, ent leidub tõsist kompromiteerivat materjali Kerese kohta tema koostöö tõttu sakslastega ning tema seoste tõttu Eesti aktiivsete "kodanlik-natsionalistlike põrandaalustega". Sel põhjusel ei lubatud Kerest reisida välismaale, kaasaarvatud Groningen 1946 turniirile.
17. detsembril 1946 on sellele dokumendile käsitsi lisatud, et Eesti Kommunistliku Partei peasekretär isiklikult vastutab Kerese eest ja peab võimalikuks teda välismaale lubada.
19. märtsi 1947 dokument on Stalini allkirjaga ja autoriseerib Nõukogude Liidu astumise rahvusvahelisse maleföderatsiooni FIDE ning Botvinniku, Smõslovi ja Kerese osalemise male maailmameistrivõistlustel Nõukogude Liidus. Euwe analüüsib lakooniliselt ja täpselt mitte ainult 1948 turniiri partiisid, vaid ka sellel turniiril osalenute omavahelisi varasemaid partiisid. Raamatu täpsemat kirjeldust vt (Euwe 2013) alt. Eelmise raamatu tõlge inglise keelde, tõlke "Eessõna" (lk 5–8) on kirjutanud Hans Ree.
Ree väljendab oma eessõnas (lk 8) tugevat kahtlust, et turniiri teisel poolel Moskvas mängitud Kerese ja Botvinniku vahelistest partiidest esimeses (III ring, 15. voor, partii Keres-Botvinnik – nende omavaheline kolmas kohtumine sellel turniiril) kaotas Keres katkestusseisu jätkamisel Bovtinnikule järjekindla tahtlikkusega.
Raamat sisaldab (lk 9–18) ka J. Hannaki kirjutatud eessõna "Habemus Papam (We have a Pope): The Lead-up to the Great Tournament", mis ilmus originaalis Euwe 1948. – See tekst sisaldab üllatavat infot turniiri Haag-Moskva 1948 korraldamisest ja sellega seotud intriigidest. Nii näiteks selgub, et maailmameistriturniiri hakati korraldama pärast teist maailmasõda veel maailmameister Alehhini eluajal ning temast mööda minnes, sest Alehhin oli end sõja ajal rängalt kompromiteerinud. Samuti saame teada, et Poola päritolu Argentina maletaja Miguel Najdorf elimineeriti (vist reegleid rikkudes) maailmameistriturniiri osavõtjate nimekirjast tervelt kahel korral. Suurmeister Larry Evans püüab Botvinniku ja Kerese omavaheliste partiide (Haag-Moskva 1948) analüüsi najal muuta usutavaks väidet, et Keres kaotas Botvinnikule tahtlikult.
Kingston (1998) kritiseerib Evansit metodoloogilistel alustel, leides, et Evansi muud tõendid on nõrgad, aga rumalate käikude tegemisele on ka teisi usutavaid seletusi. Seejuures isegi ühe ja sama vastase vastu järjest mitme nõrga partii mängimisele on alternatiivseid mõistlikke seletusi.
Evans väidab mitte ainult, et esimesed 4 partiid kaotas Keres Botvinnikule tahtlikult, vaid koguni, et viienda partii Keres-Botvinnik kaotas omakorda Botvinnik Keresele tahtlikult (käik 21... Le3xf4?).
Evansi maleanalüüsid on aga pealiskaudsed ega sisalda uut võrreldes varemilmunuga. Ta ei võta piisavalt detailselt arvesse ka ajapuudust, psühholoogiat, turniiriseisu, tausta jms. Seejuures kohati tsiteerib ta Paul Kerest veidi ebatäpselt. Sisuliselt piirdub Evans vaid Kerese jämedate vigade loetlemisega ning nende üle imestamisega. Näiteks ei maini Evans seda, et absurdselt nõrk mäng vankrite lõppmängus on täiesti kohatu just Paul Kerese puhul, kes oli vankrilõppmängude ekspert.
Kerese ja Botvinniku esimene omavaheline Moskva-kohtumine toimus III ringis, 15. voorus partiis Keres-Botvinnik, mis läks katkestamisele. Katkestusseisu jätkamisel võis Keres vähemetturiga vankrilõppmängus saavutada viigi ka lihtsalt paigalseismisega, ent tavaliselt suurepärane lõppmängude sooritaja Keres manööverdas sihikindlalt oma vankri "kõige passiivsemasse positsiooni malelaual", kirjutab Hans Ree oma "Eessõnas" raamatule Euwe 2013, lk 8. Ree peab siin Kerese käike '''50. a3-a4?; 53. Vd4-d3? ja 54. Vd3-a3?''' tundemärgiks, et midagi on valesti. – Nimelt paigaldas valge oma vankri musta etturi poolt tõkestatud valge etturi taha, selle asemel, et mängida see näiteks enda etturi ja vastase etturi vahele, kust see oleks korraga nii kaitsenud enda etturit kui rünnanud vastase oma. On raske uskuda, et isegi esimese järgu maletaja teeks välkpartiis sääraseid manöövreid. Esmatrükk 1949. Harry Golombek on paljude tuntud maleraamatute autor. Sisaldab Taylor Kingstoni artikleid Kingston 1998 ja Kingston 2001 (vt lk 265–289). Rahvusvahelist tunnustust pälvinud Eesti maleajaloolase artikkel Paul Kerese olukorrast II maailmasõja ajal ja edasi kuni 1948. aasta turniirini (k.a).
Heuer kurdab selles artiklis, et hoolimata tema ponnistustest pole ta leidnud otsest asitõendit sellest, et nõukogude võim sundis Kerest Haag-Moskva 1948 turniiril Botvinnikule kaotama. Otseseks asitõendiks oleks näiteks KGB arhiivist saadud dokument või toimik vms. Ent 1995 seisuga ei olnud Venemaa andnud Heuerile juurdepääsu Kerese toimikuile neis arhiivides. Selle artikli kirjutamise ajal ei olnud Heuer nähtavasti teadlik Botvinniku antud intervjuust (Botvinnik 1991).
Kingston (2001) teatab, et pärast artiklit Heuer 1995 pole töökas Valter Heuer enam uusi olulisi dokumente avastanud. Turniiri partiid Paul Kerese kommentaaridega. Venekeelsele väljaandele on lisatud Romanovski ja Zubarevi eessõnad. Näiteks Romanovski kirjutab oma eessõnas "Botvinnik", et Botvinnik on kommunistliku partei liige ja oma sotsialistliku isamaa suur patrioot, kellest tema seltsimehed peavad sügavalt lugu (lk 26). Raamat sisaldab Kerese kommentaaridega tema tuntud malepartiisid aastaist 1931–1958, sealhulgas 5 partiid turniirilt Haag-Moskva 1948. Raamat sisaldab Kerese kommentaaridega tema tuntud malepartiisid aastaist 1931–1964, sealhulgas 5 partiid turniirilt Haag-Moskva 1948. Selle raamatu III peatükk sisaldab infot Paul Kerese maletamistest teise maailmasõja päevil natsi-Saksamaal ja selle poolt okupeeritud aladel. Raamatus on avaldatud Kerese tolleaegsed artiklid tema reisidest ja võistlustest.
See materjal selgitab hästi, miks Nõukogude Liidu juhtkonnal võis olla tõsine plaan takistada Kerese tulemist maailmameistriks pärast teist maailmasõda. Kingston nõuab Kerese ahistamise juhtumi uurimisel objektiivsust ja kindlaid otseseid asitõendeid ehk "suitsevat püssi" (ingl k: a smoking gun) ning kritiseerib teisi autoreid, kes teevad kaudsete tõendite põhjal liiga kaugeleulatuvaid järeldusi. Kingston nimetab oma ideaalidena ajalooteaduslikku rangust, "kvaasilegaalset standardit" ning süütuse presumptsiooni. Selles artiklis teeb Kingston kokkuvõtte oma uurimustest Keres-Botvinnik kaasusest, võttes arvesse ka Botvinniku intervjuu (1991) vahepeal ilmunud ingliskeelset osalist tõlget 1999. aastal (vt allpool VÄLISLINGID/SAYING NO TO STALIN).
Kingston leiab, et tema "kvaasilegaalse standardi" järgi ei ole veel piisavalt tõestatud, et Haag-Moskva 1948 turniiril kaotas Keres Botvinnikule ettekavatsetult ja nõukogude võimu poolt sunnitult. USA kohtus ehk ei õnnestuks nõukogude võimu selles kuriteos süüdi mõista, sest pole veel olemas kuriteo toimumise ilmset fakti ennast. Samas teatab ta, et ajaloolane peaks ehk lähtuma pigem hoopis teaduslikust standardist. Olemasolevate tõendite valguses oleks teadlasel perversne loobuda hüpoteesi provisoorsest heakskiitmisest. "Lõppotsus: Kommud tegid seda." Tõenäoliselt ei kästud ega ähvardatud Kerest ametlikult ja otse, vaid seda tehti vihjamisi mõne tuttava kaudu Eesti Kommunistlikust Parteist. Efekt oli sama. Keres teadis, et tal ei lähe hästi, kui see on tema süü, et Botvinnik ei tule maailmameistriks.
Ent eelnevates artiklites (Kingston 1998) Kingston veel vältis sääraseid tõenäosuslikke argumente. Samas kurdab ta siin artiklis Kingston 2001, et tema eelmiste artiklite (juriidilise või ajaloolise) ranguse tõttu on talle ohtralt esitatud süüdistusi vasakpoolsuses ning kommunistide ja Nõukogude Liidu toetamises, kuigi ta ainult nõudis ranget tõestust väidetele, mida ta ise niikuinii usub.
Artikkel käsitleb Vene malemeistri ja ajaloolase Dmitri Oleinikovi poolt leitud dokumendi mustandit kirjale ÜK(b)P Keskkomitee sekretär A. Ždanovile.
Mauro-Giuseppe Lepori
Mauro-Giuseppe Lepori (sündinud 18. märtsil 1959 Luganos) on tsistertslaste kindralabt alates 2010. aastast.
1948. aasta male maailmameistrivõistlused
Kirjanduse ülevaade
9. oktoobril 1946 dateeritud dokumendi mustandis (vt: Välislingid, DOKUMENT 9. oktoober 1946) soovitavad N. Romanov, G. Aleksandrov ja M. Suslov lubada Paul Kerest maailmameistrivõistlustele, mis on kavas korraldada 1947. aasta kevadel. Dokumendis lisatakse, et Eestimaa K(b)P KK sekretär Karotamm leiab, et Kerest võib lubada rahvusvahelistele võistlustele ja sõitudeks välismaale.
Mauro-Giuseppe Lepori
16. mail 1994 valiti ta Hauterive'i kloostri abtiks ja 2. septembril 2010 tsistertslaste kindralabtiks.
1948. aasta male maailmameistrivõistlused
Kirjanduse ülevaade
Paavo Kivine teeb siit kaugeleulatuva järelduse, et see dokumendi mustand tõestab, et nõukogude võim oli otsustanud mitte lasta Keresel tulla maailmameistriks. Ent otseselt tõestaks see dokument vaid, et Kerese tulemine maailmameistriks poleks nõukogude juhtkonna silmis olnud teretulnud.
See näidend käsitleb Paul Kerest II maailmasõja keerises ja vahetult pärast seda. Tundub olevat ajaloolaste uurimustega heas kooskõlas. Draamateatri lavastuses esineb refräänina keegi KGB polkovnik, kes Paul Kerest üle kuulab, tema peale karjub ja tal isegi käsi väänab. Polkovnik nõuab Kereselt, et ta Botvinnikule kaotaks ja enamgi veel – et ta pärast alistumist Botvinnikul naeratades kätt suruks. Madis Kõivu vihjavas käsitluses oli Paul Keres ehk Eesti Vabariigi valitsuse spioon, kes käis Saksa võimude eest salaja Rootsis läbirääkimisi pidamas, ent kes olude sunnil hiljem allus nõukogude polkovniku käsklustele. Arhiivimaterjalid, paralleelselt nii vene kui ka inglise keeles. Juri Šaburovi poolt Venemaa Rahvusarhiivist leitud Nõukogude Liidu Spordikomitee dokumendid "Ettevalmistused 1946. aasta maailmameistrivõistlusteks".
Eeldatavasti pidi toimuma Botvinniku matš Alehhiniga. Muuhulgas selgub, et seltsimees Botvinnik tellis parteilt ja valitsuselt selleks puhuks endale kalli hotellitoa, esinduslikud riided, esindusliku auto ja rohkesti kaaviari. Ent Alehhin heitis hinge ja matš jäi ära. Kerese rolliks oli olla enne matši Botvinniku treeningupartner.
Botvinniku teekonda maailmameistriks pärast teist maailmasõda kirjeldavad selle raamatu peatüki "10. Joining the World" (lk 157–194) leheküljed 165–176, mis algavad pealkirjaga "The Keres Mystery" ("Kerese müsteerium").
Autor käsitleb ka Paul Kerese diskrimineerimist pärast teist maailmasõda ning Stalini ja NKVD aktiivsust Kerese tõkestamisel ning Botvinniku kujundamisel maailmameistriks. Peatükis "Keres" (lk 197–198) deklareeritakse lakooniliselt, et pärast sõda naasis Keres kodumaale, ent mitte enne Nõukogude võimudega kokkuleppe sõlmimist. Keres olevat lubanud mitte segada Botvinniku väljakutset matšiks Alehhiniga ja vastutasuks lubatud talle "andestada" teise maailmasõja aegne Saksamaa turniiridel mängimine (lk 197).
See väide varajasest kokkuleppest Kerese ja nõukogude võimu vahel paistab esinevat ainult siin kirjeldatavas raamatus.
Peatükis "Alekhine" (lk 7–9) antakse lugejale mõista, et Alehhin oli ahelsuitsetaja ja alkohoolik, et tema vihkamiseks oli põhjust kommunistidel, prantslastel ja juutidel, et ta oli pärast II maailmasõda põlu all ja halva tervisega. Selle peatüki andmeil pidas maailmameister Alehhin läbirääkimisi maailmameistrimatšiks Botvinnikuga enne ja ka pärast teist maailmasõda; läbirääkimisi Keresega ei ole mainitud. Artiklis teatatakse, et Alehhin "suri infarkti" 1946. aastal üks päev pärast seda, kui talle saadeti telegramm maailmameistrimatši korraldamisest Botvinnikuga.
Algi keeled
pisi|Algi keelte levila enne kontakti eurooplastega Algi keeled ehk algonkini-ritva keelkond on Ameerika põliskeelte üks suurimaid keelkondi, mille hulka kuuluvad Algonkini keeled (levinud Kaljumäestikust kuni Atlandi-Kanadani), lisaks hääbunud juroki keel ja vijoti keel (Californias).
Roomlaste kuningas
Roomlaste kuningas (ladina keeles Romanorum Rex, saksa keeles Römisch-deutscher König) oli nimetus, mida omistasid endale Saksa kuningad alates Heinrich II-st (valitses 1002–1024), viidates Saksa-Rooma riigile kui Vana-Rooma riigi taastatud lääneosale.
See tiitel viitas isikule, kelle vürstid olid Saksa kuningaks valinud, kuid kes ei olnud veel ametlikult Saksa-Rooma keisriks kroonitud.
Nimetus tekkis vastusena mõistele 'sakslaste kuningas' (rex teutonicum), mida kasutasid paavstid, viidates sellele, et tegu on kaugelt põhjast pärit võõramaalasega, kel pole tegelikult õigust valitseda varem Rooma impeeriumile kuulunud alasid, veel vähem kanda keisrikrooni.
Tubakakott
pisi|Tubakakott [[Põhjamaade muuseumis]] Tubakakott (Saaremaal ka pakikott ) on kott piibu tubaka hoidmiseks ja kaasavõtmiseks.
Tänapäeval leiavad tubakakotid harva kasutamist, samas kasutatakse neid mitte ainult piibutubaka, vaid ka teiste suitsetamistarvete hoiustamiseks.
Polotski vürstiriik
Polotski vürstiriik oli idaslaavlaste vürstiriik peamiselt tänapäeva Valgevene põhjaosas.
10. sajandil oli vürstiriigi keskus Połack (venepäraselt Polotsk). thumb|[[Polatski Püha Sofia katedraal]]
Vürstiriigi moodustumine
thumb|300px|Kiievi-Vene alad [[1015–1113]] Kiievi suurvürsti (980–1015) Vladimir Püha poolt enne surma (1015) oma järglaste vahel Vana-Vene riigi alade jagamise tulemusel sai Polotski vürstiriigi valitsejaks tema poeg Izjaslav Vladimirovitš, kelle järglasdünastia valitses vürstiriiki ka edaspidi. Vladimir Püha surma järel alanud järglastevahelises võimuvõitluses võitsid tema pojad: Jaroslav Tark ehk Jaroslav Vladimirovitš ja Mstislav Vladimirovitš, kes jagasid 1026. aastal Kiievi-Vene alad omavahel. Mstislav Vladimirovitši surma järel (1036) taastas Jaroslav Tark taas ainuvõimu Vana-Vene aladel, väljaarvatud Polotski vürstiriigi aladel.
11. sajandil toimusid Polotski vürstiriigi vürsti Vseslav Brjatšislavitši ja Jaroslav Targa järglaste Jaroslavitšite Kiievi suurvürstiriigi ja liitlaste vahel sagedased sõjaretked eesmärgiga allutada iseseisev Polotski vürstiriik Kiievi suurvürstile või laienda Polotski vürsti võimu põhja poole Pihkva ja Novgorodi aladele. Osana suursugususe ja võimsuse demonstreerimisest ehitati Sofia kirikud (Kiievis, Polotskis ja Novgorodis, mille hiilgus pidi olema võrreldav Konstantinoopoli Hagia Sophia katedraaliga. Omavaheliste lahingute käigus vallutas Polotski vürst Vseslav Tšarodei (Imetegija) 1066. aastal Novgorodi. Ta laskis Novgorodi Sofia katedraali kirikukella maha võtta ja paigutada Polotski Sofia katedraali kellatorni. 1066. aastal Vseslav Brjatšislavitš vangistati, olles kutsutud läbirääkimistele Jaroslavitšitega.
Vseslav Brjatšislavitši surma järel jaguses riik 6-7 osastisvürstiriigiks, tema järglaste vahel: Gleb Vseslavitšile Minski vürstiriik, Boriss Vseslavitšile Polotski vürstiriik, Roman Vseslavitšile Drucki vürstiriik, Svjatoslav Vseslavitšile Viciebski vürstiriik, teistele Hrodna vürstiriik jm.
Polotski vürstid
Kiievi suurvürstiriigi lagunemise järel iseseisvus Polotski vürstiriik 1136. aastal.
1223. aastal liideti Smolenski vürstiriigi osastisvürstiriigiks.
1307. aastaks ühendati vürstiriik Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigiga.
1335. aastal rüüstas vürstiriiki Liivimaa ordumeistri Eberhard von Monheimi vägi.
Suhted balti hõimudega
12. sajandil liikus vürstiriigi poliitilisse mõjusfääri Daugava jõe alamjooksu piirkond. Enne Läänemere ristisõdu kogusid Polotski vürstid andamit neid ümbritsenud balti hõimudelt (žemaitid, latgalid jt) ning vürstiriiki kuulusid ka osastisvürstiriigid: Jersika vürstiriik ja Koknese vürstiriik. 1180. aastal olevat liivlasi olnud Polotski vürsti abiväes. 1184. aastal saabus Liivimaale esimene saksa misjonär Meinhard, kellele Polotski vürst andis loa liivlaste seas misjonitööd teha.
Liivimaa vallutamise käigus Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu poolt püüdis Połacki vürst taastada oma mõjuvõimu liivlaste aladel (Daugava alamjooksul), tehes 1203. aastal sõjakäigu Riiale.
Vürstiriigi väed osalesid 1206. aasta teises Holmi lahingus. Polotsk oli sunnitud 1212. aastal sõlmima Riia piiskopiga leedulastevastase liidulepingu ning loobuma liivlaste alade taotlemisest. Lõpetati kokkuleppel piiskop Albertiga traditsiooniline Väina liivlaste maksukohustus Polotski vürsti suhtes.
Aastal 1208 vallutasid ristisõdijad seal leedulaste eest kaitseks asunud garnisoni tapmist ettekäändeks kasutades Koknese vürstiriigi. Leedulaste rüüsteretki nii Riia ümbruse katoliiklaste kui ka õigeusklike vastu toetanud Jersika vürstiriigi keskuse hõivasid ristisõdijad aastal 1209. Seejärel allus see juba formaalselt piiskop Albertile ning Polotsk oli oma valdused Baltimaades kaotanud.
1216. aastal plaanis vürst Vladimir saarlastega ühist sõjakäiku Riiale, kuid suri enne sõjakäiku.
Avinurme Gümnaasium
Avinurme Gümnaasium on gümnaasium Avinurmes.
Elliot Rodger
Isiksus
Rodgeril ei olnud kunagi vähimatki seksuaalkogemust naisega ja ülikooli ajal asus ta planeerima oma "tasumispäeva" nende "karistamiseks". Tema manifestis on kirjeldatud, kuidas ta leiab, et naised on loomuldasa väärakad olendid, kes himustavad kõige jõhkramaid ja primitiivsemaid mehi ja põlgavat temasuguseid "džentelmene". Ta unistas sellest, et saata kõik naised koonduslaagritesse, kus neist rõhuv enamus tahtlikult nälja abil tapetaks. Elliot Rodger oli YouTube'is aktiivne ja laadis üles rea videoid, kus kurtis oma üksinduse ja võimatuse üle leida tüdruksõpra.
Veretöö Isla Vistas
Oma viimase video "Elliot Rodger's Retribution" (Elliot Rodgeri kättemaks) laadis ta üles 23. mail 2014 9:17 pärast seda, kui ta oli tapnud oma kolm toakaaslast. Seejärel sõitis ta Isla Vistas asuva California Ülikool Santa Barbaras naisüliõpilasseltsi Alpha Phi majja, kus ta kavatses sisenedes lasta maha niipalju tüdrukuid kui võimalik, kuid ta ei pääsenud majja.
Avinurme Gümnaasium
Koolis õpib ligikaudu 150 õpilast. Kooli direktori kohusetäitja on Kristina Pikas.
Elliot Rodger
Veretöö Isla Vistas
Seepeale otsustas ta rünnata juhuslikke inimesi, tulistades esiteks kolme naiskorporatsiooni Delta Delta Delta liiget, tappes neist kaks ja vigastades kolmandat. Ta istus uuesti autosse ja sõitis linnas ringi, tulistades hoonetesse, inimeste ja politseinike pihta. Samuti sõitis ta mitmele inimesele tahtlikult otsa, tehes lõpuks avarii.
Avinurme Gümnaasium
Ajalugu
Esimesed teated kooli olemasolust Avinurmes on aastast 1647. Avinurme kool asutati kõrgema algkoolina 1920. aastal vallamajja (ehitatud 1912. aastal, tänapäeval kooli söökla). 1929. aastal ühineti Maetsma kooliga, ning kool hakkas kandma nime Avinurme 6-klassiline Algkool. Pärast seda on kooli nime muudetud järgmiselt: 1940/41. õppeaastal kandis kool nime Avinurme Algkool, 1944. aastal Avinurme Mittetäielik Keskkool, 1950 Avinurme 7-klassiline kool ja 1961 Avinurme 8-klassiline kool. 1976 valmis kooli suur juurdeehitis. Alates 1976. aastast hakkas kool haridust andma keskkoolina ning kooli nimeks sai Avinurme Keskkool Avinurme Gümnaasiumi nime kannab kool Avinurme Vallavolikogu määrusega 109 alates 1. septembrist 2009.
Elliot Rodger
Veretöö Isla Vistas
Pärast avariid tegi Rodger autos enesetapu, tulistades end pähe. Ta tappis kokku kuus inimest ja vigastas neljateist.
Tagajärjed
Rodgeri veretöö vallandas USAs diskussiooni misogüünia üle.
Samuti avaldasid mitmed demokraatliku partei senaatorid arvamust, et relvaseadusi tuleks karmistada ja laiemalt avaldati toetust psühhiaatrilise abi kättesaadavuse paremaks tagamiseks.
Kure tänav (Tallinn)
Kure tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis Mooni allasumis. Kure tänav algab Räägu tänavalt ja lõpeb Linnu teel.
Kure tänav on põhjakirde-lõunaedela suunaline. Kure tänav on paralleelne Mooni ja Vuti tänavaga ning ligikaudu 400 meetri pikkune.
Kure tänav sai nime 14. veebruaril 1958.
Ene Ahven
Ene Ahven (sündinud Tartus ) on eesti koorijuht, koormeister, muusikaõpetaja ja flötist.