cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ole Golubjatnikov
Isiklikku
Tema isa Dmitri Golubjatnikov oli arst, nagu ka tema vend Rjurik.
Bibbi maakond
Maakonna halduskeskus ja suurim linn Macon.
Maakonna pindala on 661 km², millest 13 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 155 547. Aastal 2000 oli elanike arv 153 887.
Ajalugu
Bibbi maakond moodustati 9. detsembril 1822. aastal Jonesi, Monroe, Houstoni ja Twiggsi maakonna osadest. Maakond on saanud nime esimese Alabama kuberneri William Wyatt Bibbi järgi.
EMV
AS EMV oli Eesti ehitusettevõte. Ettevõte oli Tallinna börsi nimekirjas.
Aastal 2000 ühinesid AS EMV, Skanska Ehituse AS ja AS EMV Soilmec ja moodustati uus ettevõte: AS Skanska EMV.
Rudolf Kuuskmaa
Rudolf Kuuskmaa (kuni 17. veebruarini 1931 Rudolf Kuuskmann; 19. september /1. oktoober 1888 Anija vald – 20. september 1955 Tallinn) oli eesti advokaat ja NMKÜ esimees.
Shōgun
“Shōgun” on James Clavelli romaan. See on ilmunud 1975. aastal ning on autori "Aasia triloogia" kolmas avaldatud raamat, kuid on kronoloogiliselt sarja esimene. Raamat on jagatud 6 osaks ning 61 peatükiks. Kuigi see on ilukirjanduslik teos, on see lähedalt seotud ajalooga ja võtab palju eeskuju Jaapani ajaloost.
Romaani minategelane erineb peatükkides, kuid peategelane, kes on enamasti jutustaja, on John Blackthorne. Paljudel raamatu tegelastel on ajalooline isik eeskujuks: John Blackthornei eeskujuks on 16. sajandi Hollandi laeval Erasmus töötav Inglise tüürimees William Adams. Romaani alguses uhutakse Hollandi laev Jaapani rannikule ning alles jäänud meeskond pääseb vaevalt eluga, kui kohalik feodaal ehk daimjo, Kasigi Yabu annab käsu Blackthorne ja tema meeskond hukata. Blackthorne pääseb siiski eluga ning kohtub Kantō ala isanda Toranagaga kelle ajalooline eeskuju on Tokugawa Ieyasu. Blackthorne satub Toranaga ja tema poliitilise rivaali Ishido vahele, kuna tema informatsioon ja suhted Jaapani-välisest maailmast on väärtuslikud. Kuigi Blackthorne on teose alguses väga skeptiline Jaapani kultuuri ja keele suhtes, õpib ta neid paremini tundma seal elades. Ka jaapanlased väärtustavad teda, kui ta on rohkem integreerunud nende ühiskonda ja õppinud kohalikku keelt.
Blackthorne on vastumeelne ka kohalikkudele jesuiitidele, kuna ta ise on protestant. Seetõttu proovivad kohalikud jesuiidid teda tappa ja saboteerida, et ta ei saaks mõjutada kohalikke elanikke nende vastu ega naasta Inglismaale nüüd, kui ta teab teed Jaapanisse.
Kui Ishido, kelle ajalooline eeskuju on Ishida Mitsunari, võtab mitmed daimjo'de pereliikmed pantvangi, siis Toranaga samurai ja Blackthornei armuke Mariko ohverdavad ennast, et päästa pantvangid ning seejärel Ishido nad ka vabastab.
SdKfz 252
SdKfz 252 oli Saksamaal toodetud poolroomiksõiduk.
Shōgun
== Tegelaste eeskujud ==
Angus (ansambel)
Angus on 2010. aastal asutatud reggae- ja skamuusikat viljelev Eesti ansambel. Bändi kuuluvad muusikud Viljandist ja Viljandi Kultuuriakadeemiast.
Ansambel on korduvalt esinenud Viljandi pärimusmuusika festivalil.
Sigismund (Rossini)
"Sigismund" (originaalis Sigismondo) on Gioachino Rossini ooper (dramma) kahes vaatuses Giuseppe Maria Foppa libretole. Esmaettekanne toimus 26. detsembril 1814 Veneetsia Teatro La Fenices.
Elupaiga fragmenteerumine
Elupaiga fragmenteerumine ehk elupaiga killustumine on pideva ja ulatusliku elupaiga jagunemine väiksemateks ning ruumiliselt rohkem eraldatud osadeks. Elupaikade fragmenteerumisega toimub tavaliselt üheaegselt ka elupaikade hävimine. Kuigi mõned elupaigad võivad olla killustunud looduslikel viisidel, on inimtegevuse tagajärjel maastik killustunud üle terve maailma, muutes sellega elupaikade ühendatavust ja kvaliteeti. 500x500px|Metsa fragmenteerumine|pisi
Sigismund (Rossini)
Rollide esmaesitajad
-         Marietta Marcolini (Sigismondo)
Elupaiga fragmenteerumine
Olemus
Elupaiga fragmenteerumine hõlmab viit eraldi nähtust:
Sigismund (Rossini)
Rollide esmaesitajad
-         Domenico Bartoli (Radoski)
-         Claudio Bonoldi (Ladislao)
Elupaiga fragmenteerumine
Põhjused
pisi|495x495px|Maastiku fragmenteerumine kiirteedega Kuigi elupaigad võivad killustuda ka looduslikel viisidel (vulkaaniline tegevus, tulekahjud, kliimamuutused), siis suuremas osas on põhjustajaks olnud inimtegevus. Satelliitidelt kogutud andmetelt on selgelt näha, kuidas inimtegevus muundab terveid ökosüsteeme. Nendest tähelepanekutest ilmneb suur kontrast metsaga kaetud alade ja antropogeense päritoluga maakatte vahel. Metsatustumise tagajärjel on üle maailma kadunud enam kui kolmandik kogu metsakattest. Lisaks metsade kadumise otsestele mõjudele ja inimtekkeliste maakatete (näiteks põllumajandusmaade ja linnapiirkondade) laienemisele on allesjäänud metsad suurema tõenäosusega väiksemad, isoleeritumad ja rohkem mõjutatud servaefektist.
Sigismund (Rossini)
Rollide esmaesitajad
-         Elisabetta Manfredini Guarmani (Aldimira)
-         Marianna Rossi (Anagilda)
Elupaiga fragmenteerumine
Geneetiline mõju
Väiksemaks jäänud pindalaga alad suudavad mahutada ka väiksemaid populatsioone. Kahanenud populatsioonidel on suurenenud risk geneetilisteks tagajärgedeks, mis mõjutavad nende pikaajalist ellujäämist. Allesjäänud populatsioonid sisaldavad sageli vaid osa esialgsest populatsiooni geneetilisest varieeruvusest. Geneetilist varieeruvust saab parandada näiteks sisserände teel, mis on efektiivsem ühtsetes elupaikades, kuna siis on sisserändajatel vähem takistusi jõudmaks uude sobivasse paika. Fragmenteeritud elupaikades on aga migratsioon raskendatud, seega uute liikide sisserände puudumisega on peatunud ka geenivool. Allesjäänud populatsioonides suureneb inbriiding, mille tagajärjel homosügootide tase tõuseb ning geneetiline varieeruvus vaesub. Selle tulemusel populatsiooni kohasus langeb, ehk selles elukeskkonnas on ka sigimisedukus vähenenud.
Sigismund (Rossini)
Rollide esmaesitajad
-         Luciano Bianchi (Ulderico ja Zenovito)
Elupaiga fragmenteerumine
Servaefekt
Lisaks viib elupaiga fragmenteerumine servaefektini. Fragmendi servades asuvates elupaikades võivad olla teistsugused kliimatingimused, mis soosivad eri liike ka elupaiga sisemisest osast. Mikroklimaatilised muutused valguses, temperatuuris ja tuules võivad muuta fragmendi ümbruse ökoloogiat ja muutuvad fragmendi sisemise ja välimise osa suhe. Tulekahjud muutuvad tõenäolisemaks nendel aladel, kus niiskustase langeb ja temperatuur ja tuule tugevus tõusevad. Eksootilistel liikidel ja kahjuritel võib olla kerge asustada taolisi häiritud keskkondi ja koduloomade lähedus tihti häirib ka looduslikku süsteemi.
Sigismund (Rossini)
Ajalugu
Ooper on kirjutatud vahetult enne Rossini Napolisse tööle asumist. Ta komponeeris selle pärast suuri õnnestumisi ooperitega Tancredi ja L'italiana in Algeri ning vahetult pärast Milanos edukalt esitatud Il turco in Italia-t. Milanost Veneetsiasse reisimiseks, libreto leidmiseks, komponeerimiseks ning ooperi proovideks ja lavastamiseks jäi napilt neli kuud.
Teos kukkus karnevalihooaja avamise esietendusel läbi, ega saavutanud ka edaspidi mingit publikumenu. Osa ebaõnnestumisest oli tingitud armetust teemast, mis oli sama, mida Foppa oli kasutanud Rossini farsis  L'inganno felice. Esitati vähese eduga ka Cremonas (1819), Reggio Emilias (1819), Padovas (1819), Senigallias (1820), Firenze (1820), Siena (1821), Portos (1821) ja lõpuks Bolognas (1827). Pärast Bolognas lavastamist see ooper enam kuskil mängukavva ei ilmunud. Rossini kasutas osa muusikat hiljem oma palju edukamates ooperites Elisabetta, regina d’Inghilterras, Il barbiere di Siviglia laimujutu aarias ja La Cenerentolas.
Elupaiga fragmenteerumine
Väljasuremisvõlg
Muutused liigirikkuses ei pruugi alati ilmneda kohe, vaid võivad avalduda hilinemisega. Sel juhul on tegemist väljasuremisvõlaga. Suurema tõenäosusega esineb väljasuremisvõlg pikaealistel liikidel või populatsioonidel, mis on jõudnud väljasuremiskünnise lähedale. Nende liikide puhul, kes on lähedal väljasuremisele, kuid endiselt püsivad, pole veel hilja rakendada selliseid säilitusvõtteid nagu elupaikade taastamine ja maastiku haldamine.
Sigismund (Rossini)
Ajalugu
1992. aastal toimusid kontsertetendused Rovigos, Savonas ja Trevisos ning 1995. aastal Praha laval. 2010. aastal toimus esimene ettekandmine Pesaros Rossini festivalil. On olnud ka Rossini festivali programmis Wildbadis (2016).
Helisalvestused on aastatest 1992, 1995 ja 2016.
Elupaiga fragmenteerumine
Olukord Eestis
Eesti on aktiivselt toetanud üleeuroopalise kompensatsioonialade võrgustiku (European Ecological Network) kujundamise ideed. Selle lähenemisviisi kohaselt peavad kaitsealad, metsamaad ja rabamaastikud olema ühendatud, tagamaks loomadele varjevõimalusi ja sobivaid kasvukohti ning leevendama kahjulikku inimtegevuse mõju keskkonnale. Kompensatsioonialade võrgustiku väljatöötamise jaoks on vajalik tagada kaitse ja säilitamine ulatuslikele metsamaastikele, rabadele ja teistele kaitsealadele, vajalik on nendele aladele luua ühenduskoridore ning hävitatud elupaiku ja kasvukohti peab taastama. Ürgilmeliste metsade pindalade kahanemisega suureneb lendorava ohustatus Eesti faunas ning looduslike metsade ja rabade vähenemise ning killustatusega võib kaasneda näiteks must-toonekure ja kotkaste kui liikide kadumine.
Sigismund (Rossini)
Rollid
-         Ladislao (tenor), Poola peaminister
Elupaiga fragmenteerumine
Lahendused
pisi|545x545px|Rohetaristu Parandamaks ühendatust fragmenteeritud maastikes, on üle maailma kasutusele võetud mitmesuguseid tehnikaid. Ökoloogilised koridorid (ka rohelised koridorid) aitavad liikidel levida eraldatud elupaikade vahel. Meres esinevaid ühendusteid kutsutakse sinisteks koridorideks. Koridor võib olla mis tahes ühendus alates väiksemast hekipõõsastikust kuni tohutute maastikualade ühendamiseni. Ökoloogilised astmelauad on elupaikade laigud, mis kergendavad liikumist läbi maastiku ilma, et loodaks otsest pidevat ühendust. Puhvertsoonid ümber metsamaa võivad aidata alandada servaefekti, mille puhul elupaikade sisemised tsoonid on mõjutatud selle elupaiga servadel asuvate teiste elupaikade erinevate tingimustega. Luuakse ka liigispetsiifilisi ühendusi, nagu näiteks mägratunnelid ja õhuteed oravatele.
Sigismund (Rossini)
Rollid
-         Sigismondo (kontraalt), Poola kuningas
-         Aldimira (sopran), Ulderico õde ja Sigismondo naine
Elupaiga fragmenteerumine
Tulevik
Põllumajandussüsteemide tootlikkuse ja tõhususe edendamiseta on inimpopulatsiooni kasvu tõttu elupaikade jätkuv kadu ja fragmenteerumine vältimatu. Ennustatakse, et selle sajandi keskpaigaks moodustavad põllumaad maakerast tervelt 18%. Aastaks 2030 ennustatakse ka linnakeskuste ala suuruse kolmekordistumist. Allesjäänud metsade ja teiste looduslike elupaikade võimekus säilitada elurikkus ning võime pakkuda ökosüsteemide teenuseid jääb sõltuma allesjäänud killustunud elupaikade hulgast ja kvaliteedist, nende ühendatavusest ja sellest, kuidas nad suudavad vastu panna teistele inimese põhjustatud häiretele nagu näiteks kliimamuutused ja invasiivsed liigid.
Sigismund (Rossini)
Rollid
-         Ulderico (bass), Böömimaa ja Ungari kuningas
-         Anagilda (sopran), Ladislao õde
-         Zenovito (bass), Poola aadlik
Süžee
Tegevus käsitleb sündmusi 16. sajandil väljamõeldud Poola kuninga Sigismondo ministri Ladislao antud nõuannete täitmise ümber, kuidas kuningas peaks kohtlema oma naist Aldimirat, kes oli Böömimaa ja Ungari kuninga tütar. Sigismondo mõistis aastaid tagasi oma naise Aldimira truudusetuse pärast surma. Nüüd on ta kahetsusest ja süütundest peaaegu hullunud. Ta ei tea, et Aldimira oletatav truudusetus oli tema peaministri Ladislao salakavalus, kelle lähenemise oli Aldimira tagasi lükanud ja kes talle sel moel kätte maksis. Nüüd tahab Ladislao, et ta õde Anagilda abielluks kuningaga. Aldimira isa Ulderico läheb Sigismondo vastu sõtta. Kuid Aldimira pole surnud, vaid elab inkognito aadlik Zenovito hoole all Poola metsades. Sigismondo sattub metsaonni. Ta näeb Aldimira ja usub, et see on Zenovitose tütar, kuid tabab ära ka suure sarnasuse oma väidetavalt hukatud naisega. Böömimaa kuningas Ulderico ei taha suurest sarnasusest hoolimata oma õde ära tunda. Sigismondo kaotab sõja. Aldimira saab taas kuningannaks.
Analüütiline proov
pisi|Söekaevanduse äravoolust mudaproovi võtmine Analüütiline proov on mingist objektist võetud esinduslik alamhulk selle keemilise koostise määramiseks (analüüsiks).
Proovivõtmine (inglise sampling) on uuritavast objektist teatava materjalikoguse võtmine, mille tulemusena saadakse kogu uuritavat objekti või mõnda selle konkreetset osa esindav proov (inglise sample).
Proovi kõikide komponentide – välja arvatud analüüt – kooslust nimetatakse maatriksiks (inglise matrix).
Lambarahu (Hiiu maakond)
pisi|Lambarahu Lambarahu on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Orjaku külas Kassari lähedal asuv 945 m² suurune saar (rahu). Saare rannajoone pikkus on 142 meetrit.
Rahu koordinaadid on.
Rahu asub 200 meetrit Orjaku säärest kagus. Rahu on pikliku kujuga ja liivase pinnamoega.
Rahu kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
ASA Kindlustus
ASi ASA Kindlustus aktsiaga hakati kauplema Tallinna börsil 25.11.1997, ASA Kindlustuse aktsia lahkus börsilt 1.12.1999. aastal.
ASA Kindlustus AS-i juhtkonda kuulusid kuni 14. detsembrini 1998 nõukogu liikmed Leonid Apananski, Leon Glikman, Viktor Mahhov, Meelis Kubits ja juhatusse kuni 18. jaanuarini 1999 Sergei Netšajev. Alates 14.12.98: nõukogu liikmed Leonid Apananski, Viktor Mahhov, Erki Aavik ja alates 18.01.99 juhatuse esimees Sergei Netšajev, Valeri Tšernõsev, Dmitri Iljušin, Mati Vihul, Viktor Mahhov, Erki Aavik.
ASA Kindlustuse osanikfirma, väidetavalt Leonid Apananski offshore- ehk maksuvabas piirkonnas (USA Delaware'i osariik) registreeritud ettevõte Westfield Financial Group S.A. maksis 6. jaanuaril 2000 Balti Kindlustuse ASile 15 904 krooni, mis kattis Lääne-Virumaal Eru külas asuva Hundisilma talu ja 8671 krooni Tallinnas Nõmmel asuva Olevi tänav 24 eramu 2000. aasta esimese poole kindlustusmaksed. Edgar Savisaar esitas kohtusse hagi Äripäeva vastu artikli peale, mis kirjeldas Savisaare kindlustusarvete maksmist ärimees Leonid Apananskiga seotud ettevõtte poolt. Savisaar nõudis Äripäevalt au ja väärikuse riivamise eest miljon krooni.
Tallinna linnakohus kuulutas rahandusministeeriumi taotlusel ASA Kindlustuse pankroti välja 14. jaanuaril 2000. ASA Kindlustuse pankrotiprotsessis oli tunnustatud nõuded 103 960 081 krooni ulatuses. Neist rahuldati vaid 2,3 protsenti.
Joseph Hall
pisi|Joseph Hall [[John Payne'i gravüüril 1628. aastast.]] Joseph Hall (1. juuli 1574 – 8. september 1656) oli Briti satiirik ja vaimulik, Norwichi piiskop.
1640. aastail oli Hall tuntud poleemilise autorina usulistel teemadel, ehkki tema vaated kirikupoliitikale olid tegelikult mõõdukad. Selge ja lihtsa stiili tõttu on teda nimetatud Inglise Senecaks, ehkki stoitsismi, neostoitsismi ja Justus Lipsiuse mõjus talle on ka kaheldud.
Kirmesamblikulaadsed
Kirmesamblikulaadsed (Verrucariales) on kottseente selts.
Barbara Stanwyck
Barbara Stanwyck (õieti Ruby Catherine Stevens, pärast abiellumist Ruby Catherine Taylor ; 16. juuli 1907 New York – 20. jaanuar 1990 Santa Monica, California) oli USA filmi- ja seriaalinäitleja. Teda peetakse tänapäeval Hollywoodi kuldajastu üheks legendaarsemaks näitlejaks.
Stanwyck alustas näitlejakarjääri 1924. aastal Broadwayl ning tänu teatris saavutatud edule hakkas ta saama ka filmirolle. Filmidebüüdi tegi ta 1927. aastal ning kolis pärast seda õige pea Hollywoodi, et töötada seal täiskohaga filminäitlejana. 1930. ja 1940. aastatel kuulus ta juba Hollywoodi suurimate filmistaaride hulka ning oli tunnustatud režissööride Cecil B. DeMille'i, Fritz Langi ja Frank Capra üks lemmiknäitleja. Ta mängis nii draama- kui ka komöödiafilmides.
Stanwycki tuntakse eriti film noir'i menunäitlejana. Ta võitis kolm Emmy auhinda ja ühe Kuldgloobuse, kuid ei võitnud karjääri jooksul kordagi Oscarit, kuigi kandideeris sellele neli korda: filmidega "Stella Dallas" (1937), "Tulekera" ("Ball of Fire"; 1941), "Kahekordne hüvitis" ("Double Indemnity"; 1944) ja "Sorry, Wrong Number" (1948). Sageli on teda nimetatud parimaks naisnäitlejaks, kes pole saanud Oscarit. Siiski pälvis ta 1982. aastal elutöö Oscari.
1999. aastal valis Ameerika Filmiinstituut Stanwycki 20. sajandi parimate naisnäitlejate edetabelis (AFI's 100 Years...100 Stars) 11. kohale.
Noorpõlv
Ruby Catherine Stevens sündis New Yorgis Brooklyni linnaosas viielapselise pere noorima lapsena. Tema isa Byron Stevens oli inglise päritolu ja ema Catherine McGee iiri päritolu. Mõlemad tema vanemad kuulusid töölisklassi. Byron ja Catherine olid kolinud New Yorki Massachusettsi osariigist Chelseast. Kui Ruby oli nelja-aastane, suri tema ema pärast seda, kui üks tundmatu purjus sõitja lükkas ta liikuvalt trammilt maha, nurisünnitusest tingitud tüsistustesse. Kaks nädalat pärast abikaasa matuseid hülgas Byron oma viis last ning läks laevale, mis viis kaevandustöölisi Panama kanali töödele. Tema lapsed ei näinud teda enam kunagi. Ruby õed-vennad olid Maud, Mabel, Mildred ja Malcolm. Tema vanimad õed Maud ja Mabel abiellusid ja alustasid oma elu. Ruby ja tema venna Malcolmi kasvatas üles nende vanem õde Mildred. Pärast seda, kui Mildred sai tööd tantsijana, pandi Ruby ja Malcolm kasuperre. Ruby ja Malcolm käisid lapsepõlves ühest kasuperest teise (oli sageli rohkem kui neljas kasuperes aasta jooksul). Ruby jooksis kasuperedest tihti ära.
Ruby reisis 1916. ja 1917. aasta suvel õega kaasas käies rändtrupiga ja tutvus lavataguse eluga. Sel ajal tekkis Rubyl huvi tantsimise ja esinemise vastu. Samuti vaatas ta sel ajal filme, mille peaosas mängis Pearl White, kellest sai tema iidol. Kui ta oli 14-aastane, visati ta koolist välja ning ta asus pärast seda tööle ühes Brooklyni kaubanduskeskuses. Hiljem töötas ta veel mitmel ametikohal, mis võimaldas tal saada majanduslikult iseseisvaks. Tal oli aga soov töötada meelelahutusäris.
Karjääri algus Broadwayl
pisi|Stanwyck Ziegfeldi-tüdrukuna (1924) 1923. aastal, mõni kuu enne oma 16. sünnipäeva, kandideeris Ruby tantsija kohale New Yorgis Times Square'il asunud ööklubis ja sai koha endale. Mõni kuu hiljem sai ta tantsijana tööle "Ziegfeld Folliesi" etendustes Broadwayl New Amsterdam Theatre'is. Järgmistel aastatel töötas ta ööklubides keskööst kuni kella seitsmeni hommikul tantsu- ja laulutüdrukuna. Billy LaHiff, kellele kuulus tollal üks populaarne pubi, mida paljud meelelahutustegelased külastasid, tutvustas 1926. aastal Rubyt impressario Willard Mackile. Mack otsis esinejaid oma lavastusse "The Noose" ja LaHiff soovitas talle, et tantsu- ja laulutüdrukute osi võiksid esitada päris tantsu- ja laulutüdrukud. Mack nõustus sellega ja pärast edukat prooviesinemist sai lavastuses rolli ka Ruby. Lavastus ei olnud algselt edukas. Selle parandamiseks otsustas Mack muuta Ruby esitust hoogsamaks. "The Noose" lavastati Hudson Theatre'is uuesti 20. oktoobril 1926 ning sellest sai hooaja üks edukamaid lavateoseid, mida näidati Broadwayl üheksa kuu vältel 197 korda. Macki või David Belasco soovitusel võttis Ruby esinejanimeks Barbara Stanwyck: lavastuse "Barbara Frietchie" ja selles mänginud Briti näitleja Jane Stanwycki järgi.
Stanwyck sai esimese peaosa komöödias "Burlesque", mis esietendus 1. septembril 1927 Plymouth Theatre'is, ja temast sai peagi üks Broadway tähti. Ta pälvis rolli eest kiitvaid arvustusi. Umbes samal ajal kandideeris ta rollile tummfilmis "Broadway Nights". Ta ei saanud peaosa, kuna ei suutnud proovis nutta, kuid sai pisirolli tantsijana. See oli Stanwycki filmidebüüt.
Hollywoodi kolimine ja karjääri tõus
pisi|vasakul|Stanwyck filmis "[[Gambling Lady" (1934)]] Lavastuses "Burlesque" mängides tutvustas Oscar Levant teda vodevillinäitleja Frank Fayle. Stanwyck ja Fay abiellusid 26. augustil 1928 ning kolisid peagi pärast seda Hollywoodi.
Hollywoodis oli Stanwycki esimene roll George Fitzmaurice'i lavastatud filmis "The Locked Door" (1929), mis oli ühtlasi Stanwycki esimene helifilm. Filmi ei saatnud suur edu, nagu ka samal aastal linastunud Stanwycki järgmist filmi "Mexicali Rose". Tal ei õnnestunud pärast seda järgmise poole aasta jooksul saada rolli üheski filmis, kuigi osales paljudel prooviesinemistel. Tema abikaasal Fayl õnnestus lõpuks veenda lavastaja Frank Caprat, et too tema abikaasa näitlejaoskusi hindaks. Stanwyck esitas Caprale etteaste oma varasemast lavastusest "The Noose". Caprale meeldis Stanwycki näitlemine ja mees andis talle rolli filmis "Ladies of Leisure" (1930).
Tänu sellele filmile sai Stanwyck populaarseks ja mängis veel kolmes filmistuudio Warner Bros. filmis. 1931. aasta septembris suundus Stanwyck siiski tagasi filmistuudiosse Columbia Pictures, kus oli teinud oma esimesed filmirollid. Järgmise nelja aasta jooksul mängis ta kokku 14 filmis. Nendest kõige meeldejäävamad osatäitmised tegi ta filmides "Night Nurse" (1931), kus kehastas meditsiiniõde, kes päästab lapsed pahelise tegelase (rollis Clark Gable) käest, "So Big!" (1932), kus ta mängis vaprat talunaist, "Torm üle Aasia" ("The Bitter Tea of General Yen"; 1933), "Baby Face" (1933), kus ta kehastas auahnet naist, ja "Annie Oakley" (1935), kus esitas nimirolli.
Tema abikaasa Fay karjäär hakkas alla käima, kui Stanwycki karjäär just hoo sisse oli saanud. Selleks, et hoida suhet püsivana ja aidata kaasa Fay karjääri jätkumisele, nõustus Stanwyck 1933. aastal mängima Fay näidendi "Tattle Tales" lavastuses, mis esietendus 1. juunil 1933, kuid lõpetati pärast 28 etendust 24. juunil. Kaks aastat hiljem Stanwyck ja Fay lahutasid abielu.
Tippaastad
pisi|Stanwyck filmis "[[The Gay Sisters" (1942)]] 1938. aastal pälvis ta osatäitmise eest filmis "Stella Dallas" (1937) esimese Oscari nominatsiooni parima naispeaosatäitja kategoorias. Stanwycki järgmised edukamad filmid olid "Golden Boy" (1939), kus meespeaosa mängis William Holden, ja "Leedi Eve" ("The Lady Eve", 1941), kus ta mängis koos Henry Fondaga. 1941. aastal mängis ta veel kahes väga edukas filmis, "Saage tuttavaks - John Doe" ("Meet John Doe") ja komöödias "Tulekera" ("Ball of Fire"), kus Stanwyck sai naispeaosa Ginger Rogersi ees. Rolli eest filmis "Tulekera" pälvis ta oma teise Oscari nominatsiooni parima naispeaosatäitja kategoorias.
1943. aastal mängis ta müstikafilmi elemente sisaldavas muusikafilmis "Lady of Burlesque" (1943). Aastal 1944 mängis Stanwyck peaosa Billy Wilderi lavastatud ja seitsmele Oscarile kandideerinud film noir'is "Kahekordne hüvitis" ("Double Indemnity"), kus Stanwyck sai oma kolmanda parima naispeaosatäitja Oscari nominatsiooni. Ta esitas salakavalat Phyllis Dietrichsoni, kes meelitab oma väljavalitu (Fred MacMurray) tema abikaasat tapma. Ameerika Filmiinstituut seadis Phyllis Dietrichsoni 20. sajandi Ameerika filmide saja silmapaistvama kangelase ja kaabaka seas kaheksandale kohale. Filmi linastumise ajal oli Stanwyck enim teeniv USA naisnäitleja ja oma populaarsuse tipul.
1945. aastal soovis Stanwyck saada naispeaosa filmi "Mildred Pierce", kuid selle sai hoopis Joan Crawford. Crawford võitis filmis näitlemise eest parima naispeaosatäitja Oscari. Stanwyck mängis selle asemele jõulufilmis "Jõulud Connecticutis" ("Christmas in Connecticut"). 1946. aastal mängis Stanwyck Lewis Milestone'i filmis "Martha Iversi kummaline armastus" ("The Strange Love of Martha Ivers") ja 1947. aastal kriminaalfilmis "The Two Mrs. Carrolls", milles mängis meespeaosa Humphrey Bogart. Film noir "Sorry, Wrong Number" (1948) tõi Stanwyckile neljanda ja viimase Oscari nominatsiooni. Filmis mängis meespeaosa Burt Lancaster.
1950. aastatel mängis Stanwyck veel mitmes edukas filmis, sealhulgas ühele Oscarile esitatud filmis "The Furies" (1950), kus Stanwycki vastasrollis oli Walter Huston, Fritz Langi filmis "Clash by Night" (1952), kus mängis teiste seas ka Marilyn Monroe, Jean Negulesco lavastatud Titanicu uppumisest rääkivas Oscariga pärjatud filmis "Titanic" (1953), märulifilmis "Blowing Wild" (1953), kus meespeaosas oli Gary Cooper, neljale Oscarile esitatud filmis "Liisk on langenud" ("Executive Suite"; 1954), mille peaosades mängisid William Holden, June Allyson ja Fredric March, ning vesternis "Cattle Queen of Montana" (1954), milles mängis ka tulevane USA president Ronald Reagan. Selle filmiga sai alguse Stanwyck karjäär vesternites. Ta alustas seriaalikarjääri 1956. aastal ja see kestis 30 aastat – kuni 1986. aastani. Stanwycki esimene seriaaliroll oli telesarjas "Ford Television Theatre". 1950. aastate lõpus mängis Stanwyck peaosa filmides "Need metsikud aastad" ("These Wilder Years"; 1956), kus ta mängis koos James Cagneyga, "Crime of Passion" (1957) ja "Forty Guns" (1957). Aastatel 1958–1959 mängis ta Dick Powelliga telesarja "Dick Powell's Zane Grey Theatre" neljas jaos. 1950. aastate alguses reklaamis ta Lustre Crème'i šampooni telereklaamis.
Viimased aastad suurel ekraanil
Aastatel 1958–1961 ei pakutud Stanwyckile ühtegi filmirolli, kuni 1962. aastal sai ta rolli filmi "Walk on the Wild Side", kus mängisid ka Jane Fonda ja Anne Baxter. 1964. aastal mängis ta Elvis Presleyga filmis "Roustabout". Stanwycki viimaseks filmirolliks jäi roll samal aastal linastunud William Castle'i lavastatud trilleris "The Night Walker".
Stanwyck mängis karjääri jooksul kokku 83 mängufilmis. Ta sai neli parima naispeaosatäitja Oscari nominatsiooni, kuid ei võitnud neist ühtegi. Stanwycki on sageli nimetatud parimaks naisnäitlejaks, kes ei võitnud kunagi mainekaid auhindu. 1982. aastal tunnustati teda lõpuks siiski pika karjääri ja elutöö eest elutöö Oscariga. 1987. aastal pälvis ta Ameerika Filmiinstituudi elutöö auhinna.
Siirdumine seriaalinäitlejaks
pisi|vasakul|Stanwyck Victoria Barkleyna telesarjas "[[The Big Valley" (1968)]] 1960. aastatel pühendus Stanwyck täielikult telesarjades näitlemisele, seal kujunes üheks menukamaks tema osalusega telesarjaks "The Big Valley". Sarjas mängis ta Victoria Barkleyt, 1966. aastal sai rolli eest Emmy auhinna ja kandideeris sellele veel ka järgmisel kahel aastal. Esimese Emmy sai ta juba 1961. aastal oma telesarja eest "The Barbara Stanwyck Show", mis aga lõpetati pärast esimest hooaega ja 37. jagu. "Big Valley" oli seevastu aga edukas ja sellest tehti aastatel 1965–1969 kokku 112 osa, kus Stanwyck kõigis kaasa tegi. Kolmanda Emmy võitis ta Mary Carsoni rolli eest telesarjas "Ogalinnud" ("The Thorn Birds"; 1983); sama rolli eest võitis ta 1984. aastal Kuldgloobuse. 1985. aastal mängis Stanwyck teleseriaali "Dünastia" ("Dynasty") kolmes osas. Aastatel 1985–1986 mängis ta "Dünastia" kõrvalsarja "Colbyd" ("The Colbys") 24 jaos. Seriaalinäitlejakarjääri jooksul mängis ta ka telefilmides, näiteks filmis "The House That Would Not Die" (1970), ning oli külalisesineja muuhulgas sellistes telesarjades nagu "Rawhide" (1962), "The Untouchables" (1962–1963) ja "Charlie inglid" ("Charlie's Angels"; 1980).
Stanwyck otsustas näitlejakarjääri lõpetada 1986. aastal. Tema filmikarjäär kestis ligi 40 aastat – kuni 1964. aastani, nii et pärast seriaalinäitlejakarjääri lõpetamist 1986. aastal oli ta meelelahutustööstuses töötanud kokku üle kuuekümne aasta.
Eraelu ja surm
pisi|[[Robert Taylor ja Barbara Stanwyck (1941)]] Stanwyck oli abielus kaks korda. 26. augustil 1928 abiellus ta näitleja Frank Fayga. Nad adopteerisid 1932. aasta detsembris poisslapse Dioni, kes oli sündinud sama aasta veebruaris. Paar läks lahku 30. detsembril 1935 Fay alkoholiprobleemide tõttu.
13. mail 1939 abiellus Stanwyck näitleja Robert Tayloriga, kellega ta tutvus filmi "His Brother's Wife" (1936) võtete ajal. Ka see abielu ei olnud õnnelik, sest Taylor pettis abikaasat sageli teiste naistega. 1951. aastal läksid nad lahku. Samal aastal katkestas Stanwyck suhted oma poja Dioniga. 1964. aastal mängisid Stanwyck ja Taylor koos peaosi filmis "The Night Walker". Pärast Taylorist lahutamist Stanwyck rohkem ei abiellunud.
Stanwyckil oli pärast kahte abielu suhe näitleja Robert Wagneriga, kellega ta oli tutvunud filmi "Titanic" võtete ajal. Suhte alguses oli Wagner 22-aastane, samas kui Stanwyck 45-aastane. Vanusevahe tõttu hoidsid nad suhte salajas, et see nende karjääri ei mõjutaks.
Kogu kuulsusrikka karjääri jooksul arvati Stanwyck olevat homoseksuaalne; asja on arutatud veel pärast Stanwycki surma ja jõutud järeldusele, et ta oli tõenäoliselt vähemalt biseksuaalne.
1981. aastal kell üks öösel murti sisse 74-aastase Stanwycki majja Beverly Hillsis. 1985. aastal hävis Stanwycki maja tules. Ta oli šokeeritud, kui kuulis, et hävisid ka kõik Robert Taylori saadetud armastuskirjad.
Poliitiliselt vaadetelt oli ta konservatiivne vabariiklane, nagu näiteks ka William Holden, Ginger Rogers, Gary Cooper ja Fred MacMurray.
Stanwyck suri 82-aastaselt 20. jaanuaril 1990 California osariigis Santa Monicas Saint Johni haiglas südamepuudulikkuse, kopsuemfüseemi ja kroonilise obstruktiivse kopsuhaiguse tagajärjel. Stanwyck oli enne surma soovinud, et talle matuseid ei korraldataks, mistõttu ta tuhastati. Tema tuhk puistati laiali California osariigis Lone Pine'is, kus olid toimunud mitmed tema vesternite võtted.
Tunnustus
Stanwyck sai 8. veebruaril 1960 filmikarjääri eest Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe, mis paikneb aadressil 1751 Vine Street. 1973. aastal võeti ta Oklahoma osariigis Oklahoma Citys National Cowboy & Western Heritage Museumis asuva vesterninäitlejate kuulsuste halli (Hall of Great Western Performers) liikmeks.
Klooga Kool
Klooga Kool oli kuueklassiline algkool Harju maakonnas Klooga alevikus. Kooli õppekeel oli eesti ja vene keel.
1952–1995 õpetati koolis vaid vene keeles. Nõukogude ajal oli Klooga kinnine sõjaväelinnak. Tänapäeval kasutatav koolimaja valmis 1953.
2017. aastal Keila vallas läbi viidud haridusasutuste reformiga likvideeriti Klooga Kool kui eraldiseisev asutus ja ühendati Laulasmaa Kooliga. Alates septembrist 2017 on tegemist Laulasmaa Kooli ühe õppehoonega, mis kannab ametlikku nime Laulasmaa Kooli Klooga koolimaja.
Sławno
Sławno (saksa Schlawe) on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas, Sławno maakonna halduskeskus. Sławno asub Słupskist umbes 25 km lääneedelas.
Liivarahu
Liivarahu on Saare maakonnas Saaremaa vallas Kiirassaare lahes asuv väike saar (rahu).
Sławno
Asulat on esmamainitud 1186. aastal. Sławno sai linnaõigused 1317. aastal. Kolmekümneaastases sõjas sai linn rängalt kannatada. 1945. aastal läks linn Saksamaa koosseisust Poolale.
Liivarahu
Rahu koordinaadid on.
Blounti maakond (Alabama)
Blounti maakond (Blount County) on maakond USA-s Alabama osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Oneonta.
Maakonna pindala on 1685 km². Veepindala on 13 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 57 322. Aastal 2000 oli elanikke 51 024.
Ajalugu
Blounti maakond moodustati 6. veebruaril 1818. aastal Montgomery maakonna osast. Maakond on saanud nime Tennessee kuberneri Willie Blounti järgi.
Albrecht Achilles
thumb|Albrecht Achillesi portree, [[St. Gumbertus (Ansbach)|St. Gumbertus (1484)]]
Albrecht III (9. november 1414 – 11. märts 1486) oli Brandenburgi kuurvürst 1471. aastast kuni oma surmani, kolmas Hohenzollernite dünastiast. Luigeordu liikmena sai ta lisanime Achilles oma rüütellike omaduste ja vooruste tõttu. Ta valitses ka Frangimaa Ansbachi (1440. aastast) ja Kulmbachi (1464. aastast) vürstkondi (kui Albrecht I).
Lapsepõlv ja noorus
Albrecht sündis Brandenburgi Tangermünde residentsis Nürnbergi linnakrahvi Friedrich I ja selle naise Elisabethi kolmanda pojana. Tema isa oli Brandenburgi valitseja; mõni kuu pärast Albrechti sündi andis Luksemburgist keiser Sigismund Konstanzi kirikukogul Friedrich I-le kuurvürstitiitli.
Pärast mõnda aega keiser Sigismundi õukonnas veetmist võttis Albrecht osa Hussiitide sõdadest ja abistas seejärel Sigismundi järglast, Habsburgist kuningat Albrecht II hussiitide ja nende Poola liitlaste vastu. 1435. aastal käisid tema ja ta vanem vend Johann palverännakul Jeruusalemmas.
Valitsemine Frangimaal
Pärast isa surma 1440. aastal toimunud territooriumi jagamisel sai Albrecht Ansbachi vürstkonna, samas Johann hakkas valitsema kui Brandenburgi kuurvürst. Ehkki Albrechti vahendid olid napid, asus ta peagi juhtivale kohale Saksa vürstide seas ja oli eriti silmapaistev linnade omavalitsuse saamise katsetele vastu panemisel.
Sellest hoolimata ebaõnnestusid Albrechti plaanid tema valitsemise ajal endine Frangimaa hertsogkond uuesti ühendada: 1443. aastal moodustas ta liidu, mis oli suunatud peamiselt Riigilinn Nürnbergi vastu, mille üle tema isa oli varem kasutanud linnakrahvi õigusi. Alles 1448. aastal leidis ta rünnaku ettekäände. Pärast esialgseid sõjalisi õnnestumisi Esimeses markkrahvisõjas sai ta lüüa Pillenreuther Weiher lahingus, mille tulemusel sõlmiti Bambergi leping (22. juunil 1450), mis sundis Albrechti tagastama kõik vallutatud territooriumid ja tunnistama Nürnbergi ja sellega seotud linnade sõltumatust.
Albrecht toetas Habsburgist keiser Friedrich III-t tema võitluses vürstidega, kes soovisid reforme Saksa-Rooma riigis, ja sai vastutasuks selle lojaalsuse eest Friedrichilt palju soosingumärke, sealhulgas ulatuslikud kohtuõigused, mis äratasid naabervalitsejate seas märkimisväärset ärritust.
1457. aastal korraldas Albrecht oma vanema poja Johanni ja Tüüringi maakrahvi Wilhelm III tütre Margarete abielu. Katse abielu kaudu Hohenzollernitele troone kindlustada nurjus ja sarnane saatus tabas Albrechti püüdlusi taaselustada oma kasuks Frangimaa hertsogi kehtetu tiitel.
thumb|Kuurvürst Albrecht Achilles, 17. sajandi gravüür
Albrecht elas alaliselt Ansbachis 1460. aastast; ta päris ka Kulmbachi vürstkonna pärast oma venna Johanni surma 1464. aastal.
Praktilise mõistuse kriitika
"Praktilise mõistuse kriitika" (saksa keeles "Kritik der praktischen Vernunft") on saksa filosoofi Immanuel Kanti üks peateoseid, mis ilmus esmakordselt aastal 1788. Raamat arendab edasi Kanti "Puhta mõistuse kriitikas" esitatud seisukohti eetika ja moraalifilosoofia vallas.
Albrecht Achilles
Brandenburgi kuurvürst
1471. aastal sai Albrechtist Brandenburgi kuurvürst, kuna tema elusolev vend, kuurvürst Friedrich II, astus aasta varem tagasi. Nüüd kogu Hohenzollernite valduse ainuvalitsejana tegeles ta peagi aktiivselt nende haldamisega. 1472. aasta Prenzlau lepinguga lõpetas ta Stettini pärilussõja, tuues ka Pommeri hertsogkonna oma ülemvõimu alla.
Praktilise mõistuse kriitika
Järjekorras teine "Kriitika" mõjutas olulisel määral eetikateooria edasist arengut ning kujunes 20. sajandi jooksul deontoloogilise eetika tähtsaimaks alustekstiks.
1922. aasta tõstmise maailmameistrivõistlused
1922. aasta tõstmise maailmameistrivõistlused toimusid 29. ja 30. aprillil 1922 Tallinnas. Osales 33 sportlast 4 riigist.
Albrecht Achilles
Brandenburgi kuurvürst
Olles kinnitanud oma õiguse kehtestada margis veinimaks, andis ta 1473. aasta veebruaris välja Dispositio Achillea, millega määrati, et Brandenburgi markkrahvkond peab päranduma tervikvarana vanemale pojale, nooremad pojad aga saavad perekonna Frangimaa valdused. Pärast asjatut abielu sobitamist ühe oma poja ja hertsog Charles Südi tütre ja pärijanna, Burgundia vürstinna Marie vahel, andis Albrecht Brandenburgi valitsemise üle oma vanemale pojale Johann Cicerole ja läks tagasi oma Frangimaa valdustesse.
Pärast seda nõudsid Albrechti põhitähelepanu keisririigi asjad. Raskelt haigena võttis ta osa 1486. aasta keisrivalimisest, mis valis Frankfurdi toomkirikus Habsburgist Maximiliani Roomlaste kuningaks. Mõned nädalad hiljem, märtsis, Albrecht suri, olles ikka veel Frankfurdis; ta maeti Heilsbronni kloostri kirikusse Ansbachi lähedal. Ta jättis maha märkimisväärse hulga varandust.
Pere ja lapsed
thumb|Albrecht ja tema teine naine Saksimaa Anna (u.1625) Albrecht oli kaks korda abielus. Esmalt abiellus ta 12. novembril 1446 Badeni markkrahvi Jakob I ja Katharina von Lothringeni tütre Margaretega. Sellest abielust sündisid järgmised lapsed:
Margarete suri 24. oktoobril 1457 ja 1458. aastal abiellus Albrecht Saksimaa Friedrich II ja Austria Margarete tütre Annaga. Nende lapsed olid:
Tema laste dünastilised abielud
1474. aastal andis Albrecht oma tütre Barbara naiseks hertsog Henryk XI Głogowskile, kes jättis oma valdused pärast surma 1476. aastal oma lesele järglusõigusega tema perekonnale; sellise korralduse vastu oli Henryku sugulane, hertsog Jan II Szalony. Ungari kuninga Mátyás Hunyadi abiga tungis Jan II Szalony Brandenburgi ja pomoraanid kasutasid võimalust mässuks. Neil asjaoludel naasis Albrecht 1478. aastal Brandenburgi, sundis pomoraane tema ülemvõimu tunnistama ja tagas 1482. aastal pärast sihikindlat võitlust osa hertsog Henryku maadest oma tütrele.
Vera Wang
pisi|Disainer Vera Wang (2007) Vera Ellen Wang (sündinud 27. juunil 1949 New Yorgis) on Ameerika moedisainer.
Tema vanemad tulid Hiinast Ameerika Ühendriikidesse 1940. aastate keskel.
Karjäär
Wang lõpetas The Chapini kooli aastal 1967. Wang hakkas iluuisutamisega tegelema 8-aastaselt. Keskkooli ajal treenis ta partner James Stuartiga ja võistles aastal 1968 iluuisutamise meistrivõistlustel. Kui selgus, et tal ei õnnestunud saada USA olümpiameeskonda, alustas ta karjääri moetööstuses.
Kohe pärast lõpetamist palgati Vera Wang Vogue'i toimetajaks. Ta oli Vogue'i kõige noorem toimetaja. Vogue'is töötas ta 17 aastat ning lahkus, et teha koostööd Ralph Laureniga, kelle juures ta töötas 2 aastat. 40-aastaselt hakkas ta iseseisvaks pruutkleididisaineriks.
Vera Wang on teinud pulmakleite paljudele staaridele, nagu näiteks: Chelsea Clinton, Karenna Gore, Ivanka Trump,Campbell Brown, Alicia Keys, Mariah Carey, Victoria Beckham, Sarah Michelle Gellar, Avril Lavigne, Hilary Duff, Khloe Kardashian, ja Kim Kardashian. Wangi õhtukleiti on kandnud ka Michelle Obama. Ta on disaininud ka kostüüme paljudele iluuisutajatele (Nancy Kerrigan, Michelle Kwan ja Evan Lysacek).
Aastal 2006 hakkas ta tootma soodsamaid riideid, selle brändi nimeks sai Simply Vera.
Viisakusmaksiimid
Taktitunne
See maksiim ütleb: „Vähenda teise inimese vaeva ja suurenda teise inimese hüve.“ Esimene puudutab negatiivse viisakuse strateegiat ja teine positiivse viisakuse strateegiat. Selle maksiimi esimene osa sobib kokku Browni ja Levinsoni negatiivse viisakuse strateegiaga, mis vähendab kohustust. Teine pool peegeldab positiivse viisakuse strateegiat, mis keskendub kuulaja huvidele, tahtmistele ja vajadustele.
Suuremeelsus
See maksiim ütleb: „Vähenda iseenda kasu ja suurenda iseenda kulusid.”
Heakskiit
Heakskiit ütleb: „Vähenda laitust teisele ja suurenda kiitust.“ Esimene osa väldib lahkarvamust ja teine tekitab inimestes heaolu, näidates solidaarsust.
Sümpaatia
Sümpaatiamaksiim ütleb: „Vähenda omavahelist antipaatiat ja suurenda sümpaatiat.“ Sinna kuulub väike grupp kõneakte, nagu õnnitlus, kaastunne ja muud, mis on kooskõlas Browni ja Levinsoni positiivse viisakuse strateegiaga.
U
U (väiketähena u) on eesti tähestiku ja teiste ladina kirja kasutavate tähestike täht. U on ladina tähestiku 21. täht.
Ladina kirjas oli U algselt V variant. Seda hakati kasutama 1. sajandil.
Leks Kindlustus
Leks Kindlustus oli Eesti kindlustusettevõte. Ettevõte oli Tallinna börsi nimekirjas.
2000 ühines ettevõte Leks Kindlustus ettevõttega ja moodustati ettevõte BICO-LEKS Kindlustuse AS.
Ashot Hovakimian
Ashot Hovakimian (armeenia Աշոտ Հովակիմյան; sündinud 16. novembril 1961 Jerevanis) on Armeenia diplomaat ja poliitik.
Ta on olnud Armeenia suursaadik Eestis.
2006. aastal anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk.
Ultrabook
pisi|Sony Vaio pisi|Asus Eee
Ultrabook on väike sülearvuti, mida on kirjeldanud ja mille on tootena patenteerinud Intel.
Ultrabooki eelkäija on Sony Vaio TZ – sülearvuti, mis loobus DVD-lugerist ning oli erinevate lahenduste tõttu õhuke (2,25 cm paksune). Laiatarbearvutina hakkas Ultrabooki müüma Apple ning seda MacBook Airi näol. MacBook Airile vastamiseks töötas Intel välja platvormi Ultrabook.
Ajalugu
2011. aastal teatas Inteli peakorter, et on hakanud rahastama uut tehnoloogiat, mille ideed on järgmise põlvkonna sülearvutite jaoks. Ettevõte seadis eelarveks 300 miljonit dollarit kolme kuni nelja aasta peale, et rahastada Ultrabooki ja sellega seotud projekte. Intel tegi Ultrabooki idee teatavaks 2011. aastal toimunud Computexil. Ultrabookiks saab õhuke (vähem kui 0,8 tolli paksune) sülearvuti, mis kasutab Inteli protsessoreid, omab ühiseid tunnusjooni puutetundlike tahvelarvutitega nagu puutetundlik ekraan ja millel on kaua vastupidav aku.
Inteli Arendus Foorumil 2011. aastal näitasid neli Taiwani ODM-i Ultrabooki prototüüpe, mis kasutasid Inteli Ivy Bridge'i kiipe. Consumer Electronics Show esitlusel tegi Inteli müügijuht teatavaks turu-uuringute tulemused, mis näitasid, et tarbija ei ole rahul ainult 13-tollise Ultrabookiga, ja lubas 2012. aastaks tootjate abiga turule tuua 50% Ultrabookide 75 mudelist 14- või 15-tollise ekraaniga.
Minimaalne elujõuline populatsioon
Minimaalne elujõuline populatsioon ehk väikseim elujõuline populatsioon (inglise minimum viable population) on isoleeritud populatsiooni väikseim suurus, mis vaatamata ettenähtavas ulatuses toimivale geneetilisele, demograafilisele ja keskkonna stohhastilisusele ning looduskatastroofidele, teatud aja jooksul suure tõenäosusega säilib.
Verrucariaceae
Verrucariaceae on kottseente sugukond.
Kuuste Raamatukogu
pisi|Kuuste raamatukogu (september 2012) Kuuste Raamatukogu on Tartu maakonnas Vana-Kuustes Vana-Kuuste mõisa härrastemajas asuv raamatukogu. Raamatukogu toodi mõisahoonesse 2001. aastal.
1926-1940: raamatukogu Sipe algkoolis
Kuuste raamatukogu sünniajaks võib lugeda 1926. aastat, mil Vana-Kuuste vallavalitsus otsustas asutada Sipe algkooli juurde täiskasvanutele ja õpilastele avaliku raamatukogu. Raamatukogu komplekteerimine ja laenutamine tehti ülesandeks koolijuhataja Eduard Prügile. Raamatute arv kogus oli 54, sellest ilukirjandust 45. Raamatud olid liigitatud, kasutati inventarivihikut ja kaardikataloogi. Lugejaid oli 34, neist 14 õpilast. 1940. aastaks oli fondis juba 703 raamatut, neist ilukirjandust 433. Kõik raamatud olid eestikeelsed. Raamatukogu oli avatud 2 tundi nädalas, korraga laenutati 4 köidet 30 päevaks. Raamatukogu mahtus ära klassitoa kappi ja jäi sinna 15 aastaks.
1941-1950: raamatukogu Vana-Kuuste mõisa härrastemajas
1941. aastal toodi avalik raamatukogu Vana-Kuuste mõisa härrastemajja, kus asusid tööle ka Kambja valla täitevkomitee ja rahvamaja. Kooliraamatukogu jäi Sipele ja hävis sõjas peaaegu täielikult. Ka Kuuste raamatukogu sai osaliselt kannatada.
Kuuste raamatukogu taasavati 1945. aastal. 1947. aastal asus raamatukogujuhatajana tööle Elisabeth Kihno, kelle juhtimisel saavutas Kuuste raamatukogu vabariiklikul ülevaatusel juba 1948. aastal esimese koha.
1951-2000: raamatukogu "rännuaastad"
1951. aastal alustas Vana-Kuuste mõisahoones tööd Kuuste 7-klassiline kool ja raamatukogu pidi oole sajandi jooksul viis korda asupaika vahetama, sest alati läks ruume kellelegi rohkem tarvis. Kolimiste raskus langes 1959. aastast raamatukogu juhatama asunud Saima Nemvaltsi õlgadele. Mõisahoonest koliti kõigepealt kõrvalasuvasse moonakamajja, sealt kolhoosi "Uus elu" senisesse kontorisse, seejärel Vambola kolhoosi vabanenud kontorisse ning lõpuks isegi kolhoosi töökoja 30 ruutmeetri suurusesse kütteta abiruumi.
Alates 2001: raamatukogu tagasi Vana-Kuuste mõisa härrastemajas
2001. aastal kolis raamatukogu tagasi Vana-Kuuste mõisa härrastemajja. Muu hulgas (taas)ühendati küla- ja kooliraamatukogu. Raamatukogu teenindab nii kõiki piirkonna lugejaid kui ka kooli, tegeldes ka õppekirjanduse hankimise, laenutuse ja müügiga. Raamatuid on koos õpikutega üle 15 000, lugejaid 200 ringis. 42 aastat Kuuste raamatukogu juhatajana töötanud Saima Nemvalts ja kauaaegne kooliraamatukogu juhataja Milvi Padjus läksid pensionile. Ühendatud raamatukogu juhatajana asus tööle Kuuste kooli emakeeleõpetaja Heli Nemvalts.
Trigonocephalus
Trigonocephalus on järgnevate maoperekondade taksonoomiline sünonüüm:
Kuuste Raamatukogu
Alates 2001: raamatukogu tagasi Vana-Kuuste mõisa härrastemajas
Alates 1. oktoobrist 2020 töötab Kuuste raamatukogu Tõrvandi raamatukogu harukoguna.
Õpetaja-metoodik
Õpetaja-metoodik ehk pedagoog-metoodik on kõrgeima kvalifikatsiooniga ametijärgu nimetus Eesti haridussüsteemis.
Ametijärk antakse atesteerimisel.
Stilist
Stilist on inimene, kes tegeleb kellegi või millegi stiili loomise ja kujundamisega.
Prandi looduskaitseala
Prandi looduskaitseala on looduskaitseala Järva maakonnas.
Kaitseala pindala on 862,6 ha.
Nasvarahu
Nasvarahu on Saare maakonnas Saaremaa vallas Pilguse lahes asuv väike saar (rahu).
Prandi looduskaitseala
Kaitsealale jäävaid objekte:
Nasvarahu
Rahu koordinaadid on.
Sangaste Rukkiküla
Sangaste Rukkiküla on Sangaste piirkonna koostöövõrgustik.
2018. aasta jaanuari seisuga kuulub MTÜsse 28 liiget.
Sangaste Rukkiküla korraldab oma liikmetele koolitusi, tutvustab Eesti ja välisriikide messidel Sangastet turismisihtkohana ning propageerib rukist, eriti just Sangaste rukist. Osaletakse Sangaste Rukki Päeval, mida peetakse regulaarselt alates 2005. aastast.
Punasekivirahu
Punasekivirahu on Saare maakonnas Saaremaa vallas Vilsandi lähedal asuv väike saar (rahu).
Rahu koordinaadid on.
Mahaska maakond
Mahaska maakond (Mahaska County) on maakond Ameerika Ühendriikides Iowa osariigis.
Maakonna halduskeskus on Oskaloosa.
Ajalugu
pisi|Mahaska, aiovate pealik Maakond moodustati 17. veebruaril 1843. Maakond sai nime aiovate pealiku Mahaska järgi, kes tapeti 1834. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 22 381.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Szarvas
Szarvas (ungari keeles 'punahirv') on linn Ungaris Békési komitaadis, Szarvasi kreisi keskus. Esimene kirjalik märge Szarvasi kohta pärineb Szarvashalomi nime all Anonymuse kroonikast. 1495. aastal oli see ungarlaste küla, kuid pärast türklaste vallutust jäi asula tühjaks. Alles 1722 asustati see uuesti, seekord slovaki asunikega, kelle parun Johann Georg von Harruckern sinna kutsus. 1786–1788 ehitati linna luteri kirik ja 1808–1812 katoliku kirik. 1834. aastal avati linnas gümnaasium.
Szarvas oli linn aastatel 1848–1872. Aastal 1966 sai uuesti linnaõigused.
Szarvasist on pärit ajakirjanik ja poliitik Endre Bajcsy-Zsilinszky.
Tallinna Spordikool
Tallinna Spordikool (lühend TSK) on spordikool Tallinnas aadressil Pärnu maantee 6.
Tallinna Spordikool alustas tegevust 1. septembril 2014. Kooli juhataja on sellest peale olnud Maksim Butšenkov.
Spordikooli vastuvõtt toimub iga kahe aasta järel konkursi alusel. Kandideerida on võimalik järgmistele spordialadele: epeevehklemine, iluuisutamine, iluvõimlemine, judo, jäähoki, karate, kergejõustiku mitmevõistlus (teivashüpe), kiiruisutamine, korvpall, käsipall, laskesuusatamine, maadlus, poks, rannavõrkpall, sulgpall, taekwon-do, tennis, ujumine, võrkpall ja erinevate individuaalalade ühendrühm. Alates 2023/2025 hooajast on võimalik kandideerida ka parasportlastel.