cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Land Hadeln
Maastik
Traditsiooniliselt on maad kasutatud põllumajanduslikult, karjamaade ja karjapidamisega liivanõmmel ja Sietlandis, ning põllumaade ja viljapuude kasvatamisega Hochlandis.
Tsemenditehase sulgemise järel Hemmooris vähenes tööstustööliste suhteliselt väike arv veelgi. Seetõttu pendeldavad paljud töölised Cuxhaveni, Bremerhaveni ja Stade sadamate vahet. Turismi majanduslik tähtsus on pidevalt kasvanud, eriti Otterndorfi rannakuurortides ja rabajärvedel Bad Bederkesa juures.
Hatu
Hatu on küla Harju maakonnas Lääne-Harju vallas.
Ajalugu
Kohanimi eeldatakse tulevat läänemeresoomlaste mehenimest Atu, kes võis olla Atuküla ajaloos pole teada.
Taani hindamisraamatu suures Eestimaa nimistus on mainitud Attoli küla (Attol, par. Keykel, kyl. Vomentakæ) esmakordselt aastal 1242. 1257. aastal kuulus küla (Atten) Heinricus de Kiwelele ( eesti päraselt Hendrik Kiviloolt). 1293 andis Taani kuningas sealsed maad ja ka Vihterpalu maad Lihula nunnakloostrile. Nii läks Hatu küla Lihula ordu komtuuri valdustesse. 1402 nõustus Taani kuningas Padise mungakloostri munkade palvega anda need maad neile, palve rahuldati.
1613. aastal kinkis kuningas Karl IX osa Hatu külast rüütel Lars Svenssonile. Talle kuulus 3 ½ adramaad haritavat põldu ja mõned väiksemad maatükid veel. Maa päris tema poeg Gabriel Larsson Silfwerarm, kes asutas ka esimese-algse mõisa. Gabrielile kuulus juba 6,5 adramaad.
1622. aastal kinkis Rootsi kuningas Gustav Adolf Hatu küla kõrval oleva Padise kloostri ja mõisa Riia linnapeale Thomas Rammile.
18. sajandil krahv Ludwig August Mellini koostatud kaardi järgi paiknes Hatu küla (Hatto külla) Kaldamäe oja (Kaldama) läänekaldal ja Hatu mõis (Hattokül) Kaldamäe oja idakaldal. Nende vahel paiknes vesiveski. Veski põleng toimus 1792, millest võtsid ka tuld lähedal asuvad talud. Legend räägib, et seda tehti tahtlikult, et mõis saaks omale viljakamad maad ning vahetuseks anda talupoegadele asendusmaad soistele aladele.
Aastatel 1992–2017 kuulus küla Padise valda.
Peter Singer
pisi|Peter Singer (2012) pisi|Peter Singer (2007)
Peter Albert David Singer (sündinud 6. juulil 1946 Melbourne'is) on Austraalia filosoof. Ta on Princetoni ülikooli Ira W. DeCampi õppetooli professor. Ta on ateist. Filosoofias on ta erialaks praktiline eetika, millele läheneb utilitaristlikult.
Tema tuntumate teoste hulka kuuluvad "Loomade vabastamine" ("Animal Liberation" 1975, eesti keeles 2021) ja "Practical Ethics" (1980).
Singeri teooriad üritavad ühelt poolt laiendada mõningaid inimõigusi loomadele (ta on Great Ape Projecti asutajaliige) ning samas omistavad vähem õigusi näiteks puuetega inimestele. Ta on abordi ja eutanaasia pooldaja. Hoolimata sellest palkas Singer oma emale, kellel oli Alzheimeri tõbi, hulga hooldajaid, kommenteerides seda: "Asjad on teistsugused, kui tegemist on su enda emaga."
Singer on efektiivse altruismi pooldaja ning üks tuntumaid selle mõtteviisi levitajaid.
Turks ja Caicos
pisi|Turksi ja Caicose saared Turks ja Caicos koosneb kahest suurest saarerühmast: Turksi saared idas, mille juurde kuuluvad Grand Turki ja Salt Cay saared, ning Caicose saarestik läänes, mille koosseisu kuuluvad Providenciales, Põhja-Caicos, Kesk-Caicos, Ida-Caicos, Lõuna-Caicos ja Lääne-Caicos. Saarerühmi lahutab umbes 35 km laiune Turki saarte väin. Hoolimata sellest, et asumaa koosneb umbes 300 väikesaarest, on enamus neist asustamata ja nimi on pandud ainult umbes sadakonnale saarele. Geograafiliselt moodustab Turks ja Caicos Bahama saarte jätku.
Turks ja Caicos on suhteliselt madalad saared. Kõrgeim punkt on 48 m merepinnast, mida väidavad enda kõrgeimaks punktiks nii Blue Hill Providencialese saarel kui ka Flamingo Hill Ida-Caicosel. Suurim saar on umbes 144 km² suurune Kesk-Caicos, sellele järgnevad 116 km² suurune Põhja-Caicos ja umbes 91 km² suurune Ida-Caicos. Pealinn asub 17 km² suurusel Grand Turki saarel, kus elab umbes 5000 inimest.
Loodus
Turksi ja Caicose saartel valitseb suhteliselt kuiv ja päikeseline ning troopiline ookeaniline kliima. Grand Turki saarel on tavaline temperatuur aasta läbi 24–32 °C vahel. Vihma sajab harva, umbes 600 mm aastas. Päikeselisi päevi aastas on kuni 340. Saared jäävad orkaanide tekkimisväljale. Viimase suurema kahju põhjustas orkaan Maria 2017. aastal.
Kuiva ilmaga on kohanenud ka kohalik loodus. Saartel kasvab peamiselt kuivale hästi vastupidav troopiline mets saare keskel ja mere ääres mangroovidest moodustunud soomets. Turksi ja Caicose saartel elutseb mägiiguaan (Cyclura carinata), väljaspool saari ta ei levi. Piirkonna lähistel võib kohata oma rännuteel olevaid küürvaalu. Saartel elab kokku umbes 170 linnuliiki, sealhulgas pelikanid, flamingod, kalakotkad, haigrud, fregattlinnud ja Kuuba varesed.
Rahvastik
Turksi ja Caicose rahvastik on viimase sajandi jooksul stabiilselt kasvanud. Kui 20. sajandi alguses rännati asumaalt tööpuuduse tõttu välja, siis sajandi teisel poolel see muutus. 1980. aasta rahvaloenduse järgi elas saartel ligikaudu 8000 inimest, aga 1987. aastaks oli saartel juba üle 14 000 elaniku. Kiiret kasvu toetas sisseränne Dominikaani Vabariigist ja Haitist. Kiire kasv on jätkunud ka tänapäeval, 2012. aastal elas saartel 31 458 inimest. 2020. aastal hinnati elanike arvuks juba 44 543 inimest ja 2021. aasta lõpuks oli elanikke 57 196. Umbes pool rahvastikust elab Providencialese saarel, rahvaarvu järgi suuruselt teine on Grand Turki saar, mis on kõige tihedamalt asustatud saar, kus asub ka Turksi ja Caicose pealinn Cockburn Town.
Regiooni ametlik keel on inglise keel. Enamik asumaa elanikest (ligi 90%) on etniliselt mustanahalised, samuti on enamus protestandid.
Territooriumi haldussüsteem
Turksi ja Caicose saared on ametlikult Briti meretagune ala, riigipea on Suurbritannia monarh. Kohalikul tasemel esindab territooriumil riigipead kuberner, keda toetab Suurbritannia välisministeerium. 2012. aastal vastu võetud põhiseaduse järgi kuulub asumaa seadusandlik võim parlamendile. Parlamenti nimetatakse Assamblee Kojaks ning see on 19-kohaline, millest 15 kohta on valitavad. Alates 2002. aastast loetakse Turksi ja Caicose kodanikke samuti Suurbritannia kodanikeks ning nad saavad Briti kodakondsuse.
Turksi ja Caicose riigipea on Charles III ja kohalik kuberner Nigel Dakin. Valitsuse eesotsas on Washington Misick. Kohalikus poliitikas tegutsevad Progressiivne Rahvapartei (Progressive National Party) ja Rahva Demokraatlik Liikumine (People’s Democratic Movement).
Majandus
Turksi ja Caicose majandus toetub peamiselt turismile. Juba 1980. aastatel tuli üle 10% regiooni sisemajanduse kogutoodangust turismist. Enamik turiste on pärit Ameerika Ühendriikidest. Turistide elu on tehtud mugavaks, saartel on ligi 400 km liivaranda ja ilm on püsivalt ilus ning käibel on USA dollar.
Kui sool välja arvata, puuduvad Turksil ja Caicosel väärtuslikud maavarad. Soola kaevandati 1960. aastateni, pärast seda muutus see soolakriisi tõttu kahjumlikuks ja lõpetati. Tööpuudus on põhjustanud regioonis probleeme, mistõttu on kohalikud üritanud endale paremat sissetulekut luua nii korruptsiooni kui ka uimastite müügiga. Saarestik on saanud toetust ka Suurbritannialt.
Ajalugu
Turksi ja Caicose põlisasukad olid taino keelt rääkivad aravakid, kes rändasid sinna 6. sajandil Hispaniola saarelt. Tainod (tuntud ka kui lucayad) olid meresõitjad, kes kaevandasid soola, püüdsid kala ja harisid põldu. Merel sõideti kanuudega, püüti kalu ja koorikloomi, põldudel kasvatati umbes 50 liiki kultuurtaimi. Peamiselt elasid tainod Kesk-Caicose ja Grand Turki saartel.
Turksi ja Caicose saared on üks varasemaid avastusi Ameerikas. Kohaliku elaniku Josiah Marveli teooria järgi maabus Christoph Kolumbus esimesena mitte Bahamale kuuluval San Salvadori saarel, vaid Grand Turki saarel. Teise arusaama järgi peetakse Turksi ja Caicose saarte avastajaks Hispaania konkistadoori Juan Ponce de Leóni. 1512. aastal maabusid saarel hispaanlased, misjärel surid kohalikud ühe generatsiooni jooksul välja. Allikate puudumise tõttu ei ole täpselt teada, mis tainode väljasuremise põhjustas, aga tõenäoliselt oli oma osa selles eurooplaste sisse toodud haigustel, mis saarel levima hakkasid. Pärast taino kultuuri hävimist jäid saared hõredasti asustatuks kuni 1680. aastateni.
Inimtühjad saared pakkusid huvi vähestele riikidele. Saari nõudsid endale nii Hispaania, Prantsusmaa kui ka Inglismaa, aga aktiivset võitlust ei peetud. Saared said rohkem tähelepanu alates 1678. aastast, kui seal asusid soola koguma bermudalased. Saarestiku geograafiline asend tegi soola mereveest kuivatamise lihtsaks, sest piirkonnas on madal rannik ja pidev päikesepaiste. Madala ranniku tõttu on Turksi ja Caicose saarte lähedal hukkunud üle tuhande soolalaeva.
1706. aastal vallutasid prantslased ja hispaanlased Turksi ja Caicose saared ning bermudalased aeti saarestikust välja. Brittide toetusel said Bermuda soolakogujad saared tagasi küll juba nelja aasta pärast. 18. sajandi vältel oli saarestik tugipunkt piraatidele, kuni 1765. aastal Prantsusmaa saared vallutas ja britid Inglise-Prantsuse sõja ajal (1778–1783) saartele kindlustusi ehitasid. Pärast Ameerika iseseisvussõda pagesid mitmed lojalistid Ameerika Ühendriikidest muuhulgas ka Turksi ja Caicose saartele ning hakkasid sellel asumaal orjatöö abil puuvilla kasvatama.
1799. aastal liitis Suurbritannia ametlikult saared oma koloniaalimpeeriumiga. Tollal kuulusid Turksi ja Caicose saared koloniaalse Bahama territooriumi koosseisu. 1807. aastal keelustati saartel orjandus. 1848. aastal eraldati Turks ja Caicos Bahama saartest ning saarestikust sai esimest korda omaette koloonia. 1873. aastal liideti saared Jamaica kolooniaga. Aasta hiljem said saared kannatada orkaani tõttu.
Britid on kohaliku valitsuse tagandanud mitmel korral korruptsioonisüüdistuste tõttu. 1986. aastal jäid mitu valitsuse liiget vahele Ladina-Ameerikast narkootikumide salakaubaveo toetamises. Viimati eemaldati Turksi ja Caicose autonoomia 2009.–2012. aastal, sest ametliku uurimisega tuvastati, et peaminister Michael Misick on korduvalt pistist võtnud.
Keibu
Keibu (18. sajandi kaartidel Keibo) on küla Harju maakonnas Lääne-Harju vallas.
Keibust lõunasse Nõvale suunduva Harju-Risti – Riguldi – Võntküla tee äärde jäi endine ja Kurksi järv.
Aastatel 1992–2017 kuulus küla Padise valda.
Windows on the World
Windows on the World oli Maailma Kaubanduskeskuse Põhjatorni 106. ja 107. korrusel asunud restoran. Restoran avati 19. aprillil 1976 ja see võttis enda alla 4600 m². Windows on the Worldi eestvedaja oli Joe Baum. Windows on the World restoran pakkus samuti ka veini-kooli programmi, mida juhtis Kevin Zraly.
Restoran hävis 2001. aastal koos Põhjatorniga 11. septembri terrorirünnakutes.
Restorani tegevus
Restorani peasöögisaalist avanes hea vaade Manhattanile. Restorani range nõue oli, et külastajad pidid kandma pintsakut. Mehed, kes saabusid ilma pintsakuta, suunati baari. Külastajad said laenutada pintsakut, et saada istuma peasöögisaali.
Windows on the World suleti 1993. aastal pärast pommiplahvatust maa-alustel parklakorrustel. Plahvatusel hukkus üks restoranitöötaja, kes oli parklas tellimusi kontrollimas. Restoran renoveeriti ja see taasavati 1996. aastal. Aastal 2000 - mis jäi restoranile viimaseks - oli restorani sissetulek 37 miljonit dollarit. See oli suurima sissetulekuga restoran USA-s.
Restorani viimane peakokk oli Michael Lomonaco.
11. septembri terrorirünnakud
Restoran hävis 2001. aastal 11. septembri terrorirünnakutes, kui Põhjatorn kokku varises. Kõik töötajad ja külastajad, kes lennuki torni sööstmisel restoranis viibisid, hukkusid, sest liftid purunesid ja trepikojad muutusid läbimatuks. Lõksu jäänud inimesed surid ilmselt vingumürgitusse või kui torn kokku varises.
Restoranis viibis lennuki majja sööstmise ajal 72 töötajat, kelle hulgas oli juhataja kohusetäitja Christine Anne Olender, ja 76 klienti. Restoranis tol päeval olnud vahetusest pääses eluga ainult peakokk Michael Lomonaco, kes oli rünnaku ajal maja fuajees, et lasta oma prillid ära parandada. Viimased tol päeval restoranist pääsenud külastajad lahkusid kell 8.44, ehk kaks minutit enne lennuki tornini jõudmist.
Pärast terrorirünnakuid
Pärast rünnakuid asutati hukkunud töötajate lähedaste toetuseks fond, mille asutajate hulgas olid rünnakust napilt eluga pääsenud peakokk Lomonaco ja restorani omanik David Emil.
Restoran plaaniti taasavada One World Trade Centeris, kuid rahapuudusel jäi see ära.
Misso vald
Misso vald oli vald Võru maakonnas. See oli ainuke Eesti vald, millel oli maismaapiir kahe välisriigiga: Venemaa ja Lätiga.
Misso vallavanem oli Mariliis Raidma.
Ajalugu
Misso vald moodustati 1992. aasta 10. septembril.
2017. aasta omavalitsuste haldusreformiga liideti Misso valla setu külad Hindsa, Koorla, Kossa, Kriiva, Leimani, Lütä, Mokra, Määsi, Napi, Pruntova, Põrstõ, Saagri, Tiastõ, Tiilige, Toodsi ja Tserebi Setomaa vallaga. Ülejäänud Misso vald liitus Rõuge vallaga.
Alevikud
Misso
Külad
Misso vallas oli 54 küla: Hindsa, Hino, Horosuu, Häärmäni, Hürsi, Kaubi, Kimalasõ, Kiviora, Koorla, Korgõssaarõ, Kossa, Kriiva, Kundsa, Kurõ, Käbli, Kärinä, Laisi, Leimani, Lütä, Mauri, Missokülä, Mokra, Muraski, Määsi, Möldre, Napi, Parmu, Pedejä, Pruntova, Pulli, Pupli, Põnni, Põrstõ, Pältre, Rammuka, Rebäse, Ritsiko, Saagri, Saagrimäe, Saika, Sakudi, Sandi, Sapi, Savimäe, Savioja, Siksälä, Suurõsuu, Tiastõ, Tiilige, Tika, Toodsi, Tserebi, Tsiistre ja Väiko-Tiilige küla.
Loodus
Misso vallas on palju järvi, tuntumad on Hino järv, Kisejärv ja Pullijärv.
Sõmerpalu vald
Valla territooriumi suurus oli 181,6 km². 2011. aasta rahvaloenduse järgi elas vallas 1753 inimest.
Sõmerpalu alevikus asunud vallakeskus on Võrust 12 km, Antslast 23 km ja Tartust 67 km kaugusel.
Valda läbisid Võru–Tartu ja Võru–Tõrva maantee.
Sõmerpalu vallavanem oli Aare Hollo.
Ajalugu
Sõmerpalu vald moodustati 1991. aasta 26. septembril.
Tuntud inimesi
Sõmerpalu vallast on pärit Eesti Maaülikooli professor Elmar Haller (Linnamäe), Tallinna Ülikooli professor Taimi Tulva (Kurenurme), Tartu Ülikooli professor Vambola Raudsepp (Hänike). Sõmerpaluga on seotud ka Tallinna Tehnikaülikooli professor Evald Maltenek ning põllumajandusjuht Aleksander Mette.
Divergents (matemaatika)
Vektorvälja divergents ehk allikalisus on vektorväljaga määratud skalaarne funktsioon, mille abil saab kirjeldada välja allikate (või neeldumispunktide) olemasolu. Näiteks elektrivälja divergents mingis punktis annab laengutiheduse selles punktis, mistõttu elektrilaengut käsitletakse elektrivälja allikana.
Vektorvälja, mille divergents on kõikjal null, nimetatakse solenoidaalseks.
Definitsioon
Vaatame mõnd ristkoordinaatides antud vektorvälja Vektorvälja \mathbf{a} divergents on skalaarne funktsioon kus ümarsulud tähistavad (formaalset) skalaarkorrutist ja \nabla on nabla-operaator.
Robin von Eltz
Robin von Eltz (surnud pärast 10. augustit 1388) oli Liivi ordu maameister aastatel 1385–1388.
Robini vanemad olid Richard von Eltz ja Kunegunde von Isenburg. Tema vend oli Saksa ordu liige Konrad von Eltz. Ka mitmetest teistest tema suguvõsa liikmetest said orduvennad, eriti 16. sajandil. Eltz pärines Reinimaalt Cochemi ja Koblenzi läheduses asuvast Eltzi linnusest. Tema suguvõsa põlvnes riigiministeriaalidest. Enamik selle valdustest olid saadud läänidena Trieri peapiiskopi käest, ent Eltzidel oli lääne ka teistelt ümberkaudsetelt valitsejatelt.
Eltzi ordusse astumise aega pole teada, kuid 1367. aastal oli ta ordumeister Wilhelm von Friemersheimi kumpan. 1374. aastal oli ta Karksi foogt, järgmisel aastal sai aga juba maamarssaliks. Sel ametikohal oli ta kümme aastat, kuni Friemersheimi surmani. Seejärel valiti ta uueks maameistriks. Tema ametiaeg jäi lühikeseks, sest ta suri juba kolm aastat hiljem.
Korporatsioon Rotalia lipp
alt=Korporatsioon Rotalia lipp|pisi|Korporatsioon Rotalia lipp Korporatsioon Rotalia lipuks on trikoloor, mille värvideks on sinine, must ja heleroheline. Korporatsiooni lipp on püsivalt heisatud Tartu konvendihoone katusel.
Lippu võivad kasutada korporatsiooni liikmed ja seda kasutatakse organisatsiooni aastapäevadel, pidulikel sündmustel nagu aktused jne. Mitmetel üritustel on esindatud korporatsiooni liikmetega mehitatud lipuvalve, näiteks akadeemiliste organisatsioonidega seotud üritused, rahvuslikud pühad, vastupanuvõitluse päev ja paljud teised.
Ajalugu
Sinimustrohelist lippu nähti esimest korda 1880. aasta Tallinna III üldlaulupeol 23.–25. juunil. alt=Raamatu esikaas|pisi|421x421px|Karl August Hermanni luuleraamatu "Salmikud" esikaas Peo kirjatoimetaja A. Einvald märkis mälestusraamatus, et tähelepanu äratas Maardu ranna koori originaalne lipp, mille kavandi oli koostanud professor Köler. Lipp oli taevakarva sinine, must ja roheline ja selle tähendustki teati: «sinine – taevalaotus; must – eesti mehe kuub, ja roheline – põllud ja heinamaad, kus peal ta kõnnib, sest sinise taeva all kõnnib põllumees oma muistses kuues rohelise maa peal.»
Üliõpilaste organiseerumine
19. sajandil oli Eesti ja Läti aladel oma kindla sümboolika ja värvidega üliõpilaskorporatsioonidel väga tähtis roll aristokraatia koolidena. Üha enam Eesti üliõpilasi koondusid ning 1881. aastal sooviti Tartu Ülikooli juurde asutada korporatsioon "Vironia". Asutatava korporatsiooni värvide valimise arutelus oli samuti üleval sini-must-roheline. Asutajateringis oli samuti Jaan Bergmann. Väiksemas ringis arutati ka punase värvi üle. Hiljem asutati selle seltskonna poolt korporatsiooni asemel Eesti Üliõpilaste Selts ning lipuvärvideks sai sini-must-valge.
Korporatsioon Rotalia
1913. aastal otsustas kümme eesti üliõpilast Peterburis asutada korporatsiooni Rotalia ning võtta värvideks sinimustrohelise. Sellest ajast on korporatsiooni lipp ja sini-must-roheline värvikombinatsioon olnud esindatud tänaseni.
Teater
pisi|Riia Ooperiteater pisi|Teater "[[Juliusz Słowacki", Kraków, Poola]]
Teater on mitmetähenduslik sõna.
Teatrietendus sünnib näitekirjaniku, näitlejate, lavastaja ja kujundaja (teatrikunstniku) koostöös. Neil on rohkesti abilisi: valgustajad, helitehnikud, rätsepad, riieturid, jumestajad ehk grimeerijad ja lavatöölised.
Näitekunsti sugemeid leidus juba loodusrahvaste tavades, näiteks enne jahile minekut korraldati maagilisi mänge, millega paluti jumalailt head saaki. Mänguõnn pidi tooma õnne ka tegelikku ellu.
Aastatuhandete jooksul arenes sellistest kombetalitustest näitekunst. Eri rahvail on see isesugune. Teater kui meelelahutusasutus tekkis Vana-Kreekas. Etendused toimusid amfiteatris. On teada, et 534 eKr korraldati esimene tragöödiate võistlus. Etendati ka komöödiaid. Kreeklasi jäljendasid roomlased: ka nemad hakkasid etendama näidendeid, sealhulgas palju kreeka omi. Roomas etendati areenil ka veriseid vaatemänge, trikke loomadega jms, millest on hiljem arenenud tsirkus.
Keskajal paikset ja püsivat teatrit polnud, esinesid rändnäitlejad (miimid) ja žonglöörid. 10. sajandil hakkas katoliku kirik korraldama pühade ajal kirikus või kiriku ees väljakul piibliainelisi vaatemänge. 13. sajandil osales piiblit seletavais või usuimesid kujutavais müsteeriumides ja miraaklites arvukas tegelaskond. Neile hiigeletendustele, kus mängiti korraga mitmel sõõrjalt püstitatud laval, kogunes terve linn. Etendati ka moraliteesid – mängulisi lugusid pahede ja vooruste võitlusest. Kunstide üldine elavnemine renessansi ajal virgutas ka teatrit. Jõudsasti hakkasid edenema teatriehitus ja lavakujundus. Sellest ajast pärineb Euroopas tavapäraseks jäänud nn karplava.
Rämekoomiline laadateater (commedia dell'arte) mängis põhiliselt väljas; rändnäitlejad, kellest igaüks kehastas üht kindlat tüüpi, improviseerisid: mõtlesid teksti välja etenduse jooksul. Inglise teater puhkes õitsele William Shakespeare'i eluajal. Prantslast Molière'i peetakse tänini üheks säravaimaks komöödiate autoriks. Hispaania näitekirjanduse tipp on Lope de Vega ja Pedro Calderón de la Barca looming.
Prantsusmaal kujunesid lõplikult klassitsismile omased aja, koha ja tegevuse ühtsuse reeglid (Pierre Corneille' ja Jean Racine'i loomingus). 18. sajandil valgustusaja suurimad näitekirjanikud olid Denis Diderot, Voltaire ja Gotthold Ephraim Lessing. Friedrich Schiller andis kaaluka panuse kodanliku draama arendusse, ta mõjutas ka romantikuid (Johann Wolfgang von Goethe). 19. sajandi alguses oligi valitsev romantiline suund (Victor Hugo, Alfred de Musset jt.). 19. sajandi lõpus seadis naturalism eesmärgiks argise tõetruuduse. Perekonnaelu vastuolude kirjeldamisega ning ühiskonnakriitilise realismiga tõusid esile Henrik Ibsen, August Strindberg ja Gerhart Hauptmann. Psühholoogilise realismi suurmeister teatris oli Anton Tšehhov. Maurice Maeterlinck oli sümbolismi meister. Isiksuse ja hulga konflikti käsitlesid pärast I maailmasõda ekspressionistid Georg Kaiser ja Ernst Toller.
Poliitilise teatri lipukandja Bertolt Brecht arendas eepilise teatri teooria. Pärast II maailmasõda olid mõjukad eksistentsialism (Jean-Paul Sartre) ja absurditeater (Samuel Beckett ja Eugène Ionesco).
Näitemäng rahvusliku ärkamise ajal
Lydia Koidula "Saaremaa onupojaga" 1870. aastal Vanemuise seltsis alguse saanud eesti teater oli esmalt veel vähenõudlikuma maitsega kui baltisaksa teater, piirdudes külakomöödiate ja romantiliste melodraamadega, ehkki mõlemad vahendasid piiratult ja varjatult ka ühiskondlikke hoiakuid. Tõeliselt üllatav on aga kiirus, millega linnade eestlastest alamrahvas ja talupojad selle neile seni võõra kunstiliigi nüüd omaks võtsid. 1880. aastail kattis maad – linnu ja külasid – juba üle saja mängupaiga.
Nagu laulu- ja pasunakoorid olid näiteringidki peaasjalikult rahvusliku liikumise vormiks ja uuetüübilise seltskondliku suhtlemise kooliks, mis aga sugugi ei välistanud ka puhast mängulusti. Kogu selle asjaarmastajaliku arengujärgu vältel oli juhtiv teater Tartu Vanemuine, mis August Wiera käe all kujunes juba poolkutseliseks teatriks. Kunstiliselt asetus selle kõrgaeg 1880. aastatesse, kui katsetati ka maailmaklassikaga. Hiljem jäi Wiera oma jantide ja laulumängudega kiiresti esile tõusva harituma kihi nõudmistest eemale.
Vladislav II
Vladislav II on olnud mitme valitseja nimi:
Władysław II nime all on tuntud:
Kobru
Kobru on küla Harju maakonnas Lääne-Harju vallas.
Kobru küla talude nimekiri: Kurissoo, Tõnupere, Vanatoa, Tänatse, Kaasiku, Suurejaagu, Sepa, Põllutaguse. Ükski taludest ei ole tegutsev.
Aastatel 1992–2017 kuulus küla Padise valda.
Robert Oppenheimer
pisi|J. Robert Oppenheimer Julius Robert Oppenheimer (22. aprill 1904 New York – 18. veebruar 1967 Princeton) oli ameerika tuumafüüsik, keda peetakse aatomipommi isaks.
Ta juhtis Manhattani projekti teaduslikku osa, mille käigus 16. juulil 1945 lõhati New Mexico osariigis maailma esimene tuumaseadeldis (Trinity katse).
Elukäik
1925. aastal omandas ta Harvardi ülikoolis vabadele kunstide (Bachelor of Arts) bakalaureusekraadi summa cum laude (kõrgeima kiitusega). 1926. aastal asus Oppenheimer õppima Saksamaale Göttingeni ülikooli, et õppida Max Borni käe all füüsikat. Göttingeni ülikool oli üks maailma juhtivaid teoreetilise füüsika keskusi. 1927. aastal lõpetas ta ülikooli filosoofiadoktori kraadiga.
Pärast uurimistööd teistes ülikoolides liitus ta füüsikaosakonnaga California Ülikoolis Berkeleys, kus temast sai 1936. aastal korraline professor. Ta andis märkimisväärse panuse teoreetilisesse füüsikasse, sealhulgas oli mitmeid olulisi saavutusi kvantmehaanikas ja tuumafüüsika arendamises. Koos oma õpilastega arendas ta ka valgete kääbuste, neutrontähtede ja mustade aukude teooriaid, kvantväljateooriat ja kosmiliste kiirte vastastikmõju uuringuid.
1942. aastal kutsuti Oppenheimer Manhattani projektiga tegelema ja 1943. aastal määrati ta projekti Los Alamose labori direktoriks New Mexico osariigis. Labori tegevuse ülesandeks oli töötada välja esimesed tuumarelvad. Tema juhtimisvõimed ja teadusalased teadmised olid projekti õnnestumisel olulised. 16. juulil 1945 osales ta maailma esimese tuumarelva katsetusel koodnimega Trinity. 1945. aasta augustis kasutati tuumarelvi Jaapani vastu Hiroshima ja Nagasaki pommirünnakutes, mis on jäänud seni ainsaks tuumarelva kasutamiseks relvastatud konfliktis. Vapustatuna tuumarelva purustusjõust Hiroshima ja Nagasaki pommitamisel püüdis ta edaspidi teha kõik selleks, et vältida tuumasõda ja võidurelvastumist Nõukogude Liiduga.
1947. aastal sai Oppenheimer New Jersey osariigis Princetonis asuva Institute for Advanced Study direktoriks ning ta juhtis seejärel vastloodud USA aatomienergiakomisjoni mõjukat üldnõuandvat komiteed. Ta tegi komitees lobitööd tuumaenergia rahvusvahelise kontrolli saavutamiseks, et hoida ära tuumarelva levikut. Ta oli vesinikupommi väljatöötamise vastu aastatel 1949–1950 sel teemal peetud valitsuse aruteludel ja võttis seejärel eitava seisukoha sellegaga seotud küsimustes, mis kutsusid esile USA valitsuse ja sõjaliste ringkondade halvakspanu ja viha.
Oppenheimer oli vasakpoolsete vaadetega. Tema vend Frank kuulus koguni Ameerika Ühendriikide Kommunistlikku Parteisse (see oli enne Teist maailmasõda legaalne). Ka Robert ei salanud eriti oma vaateid. Makartismi ajal viisid Oppenheimeri seisukohad ja tema varasemad seosed kommunistliku parteiga tema julgeolekukontrolli staatuse tühistamiseni pärast 1954. aastal toimunud julgeolekualast ülekuulamist. Ta lasti riigiametitest lahti põhjusel, et ta oli avaldanud enda kohta käivat salastatud teavet. See lõpetas tema juurdepääsu valitsuse tuumasaladustele ja seega ka tema karjääri tuumafüüsikuna. Kuigi ta jäi ilma poliitilisest mõjust, jätkas Oppenheimer loenguid, kirjutamist ja uurimistööd füüsikas. pisi|[[Albert Einstein and J. Robert Oppenheimer 1950. aastate alguses]] Septembris 1957 sai temast Prantsusmaa Auleegioni ordeni ohvitser ja 3. mail 1962 valiti ta Londoni Kuninglik Seltsi välisliikmeks. President Lyndon Johnson andis 1963. aastal talle poliitilise žestina Enrico Fermi auhinna, mis sümboliseeris tema rehabiliteerimist. Oppenheimer asutas Californias Berkeleys teoreetilise füüsika kooli, kus töötas surmani.
Tema vaadete tõttu on mõned veendunud, et tema abil saadeti vajalik info NSV Liitu, mille tagajärjel ka NSV Liit suutis luua oma tuumapommi pisi|Robert Oppenheimer 1964. aastal Oppenheimeril diagnoositi 1965. aasta lõpus kõrivähk. Pärast tulemusteta operatsiooni läbis ta 1966. aasta lõpus ebaõnnestunult kiiritusravi ja keemiaravi. 18. veebruaril 1967, kolm päeva pärast koomasse langemist, Oppenheimer suri oma kodus Princetonis 62-aastaselt. Oppenheimeri surnukeha tuhastati ja tema tuhk urniga visati merre.
Nord Projekt AS
Nord Projekt AS on Eesti projekteerimisbüroo.
Robert Oppenheimer
Elukäik
2022. aasta detsembris käskis USA energeetikaminister Jennifer Granholm tühistada 1954. aasta otsuse Oppenheimeri julgeolekukontrolli staatuse kohta.
Muud
Oppenheimer omandas filosoofiadoktori kraadi 1927. aasta märtsis 23-aastaselt. Pärast suulist eksamit ütles administreeriv professor James Franck väidetavalt: "Mul on hea meel, et see on nüüd läbi. Ta kavatses mind üle kuulama hakata."
Visuaalkunst
Visuaalne kunst on seotud esteetilise ilu ja inimese loovusega, mis on võimeline tekitama silmadele meeldivaid ilminguid või toiminguid.
Nord Projekt AS
AS Nord Projekt pakub interdistsiplinaarseid lahendusi, mis katavad kogu tööprotsessi, esimesest ideest paberil kuni linnapildis kõrguva valmis hooneni.
Robert Oppenheimer
Muud
Saksamaalt USA-sse naastes võttis Oppenheimer vastu õppejõukoha California Ülikoolis Berkeleys. Füüsik Hans Bethe ütles tema õppejõu aastate kohta: "Tema hiilgeaegadel oli tema rühmas umbes kaheksa-kümme kraadiõppurit ja umbes kuus järeldoktoranti. Ta kohtus selle rühmaga kord päevas oma kabinetis ja arutas üksteise järel õpilaste uurimisprobleemide seisu. Teda huvitas kõik ja päeva jooksul võis ta nendega arutleda kvantelektrodünaamika, kosmiliste kiirte, elektronpaaride tekke, tuumafüüsika ja muudel teemadel.
Visuaalkunst
Jaotus
Visuaalse kunsti saame jagada neljaks:
Robert Oppenheimer
Muud
Tema õpilased nägid teda eemalhoidliku ja muljetavaldava geeniuse ning esteedina ja võtsid omaks tema kõnni-, kõne- ja muud maneerid ning isegi kalduvuse lugeda tekste nende originaalkeeles. Oppenheimeri töid peeti raskesti mõistetavateks isegi abstraktsete teemade standardite järgi, milles ta oli asjatundja. Talle meeldis kasutada elegantseid, kuigi äärmiselt keerulisi matemaatilisi tehnikaid füüsikaliste põhimõtete demonstreerimiseks.
Visuaalkunst
Kaunid kunstid
Kõik kaunid kunstid kuuluvad visuaalse kunsti alla. Nende hulka kuuluvad sellised tegevused nagu: joonistamine, maalimine, graafika ja skulptuur koos nendega seotud tegevustega, nagu graafika, käsikirjavalgustus, raamatuillustratsioon, kalligraafia ja arhitektuur.
Alt
right|90px Alt (itaalia alto 'kõrge'; vananenud eesti keeles "alto") ja kontraalt on madal poisihääl või omapärase rinnahääletämbriga naishääl. Alt on ka vastava häälestusega keel- või puhkpill.
Kontraalt on algselt märkinud nais- või meeshäält (kastraati). Kõige madalam ulatus (diapasoon) on neil väikese oktavi g. Paljudes ooperites kujutab madal naishääl vanemat naist. Kontraalt on väga haruldane hääl ja heliloojad on kirjutanud sellele vaid väheseid ooperirolle.
Madalat naishäält on hinnanud heliloojad Rossini, Berlioz, Brahms; 20. sajandi muusikateatri heliloojatest Kurt Weill, Josef Kosma ja Luciano Berio.
Visuaalkunst
Kaasaegne kunst
Visuaalkunst hõlmab ka mitmeid kaasaegseid kunstivorme, näiteks: montaaž, kollaaž, segameediumid, kontseptuaalne kunst, installatsioonikunst, sündmused ja performance-kunst, lisaks filmipõhistele erialadele nagu fotograafia, videokunst ja animatsioon või mis tahes muu nende kombinatsioon. Sellesse tegevusrühma kuuluvad ka kõrgtehnoloogia valdkonnad, näiteks arvutigraafika ja giclee-väljatrükid. Teine moodne visuaalne kunst on uus keskkonna- või maalikunst, mis hõlmab ka ajutisi vorme nagu jää- ja lumeskulptuurid, ja ka grafiti kunst.
Robert Oppenheimer
Muud
Kui tema isa 1937. aastal suri, jättis ta Roberti ja tema venna Franki vahel jagamiseks 392 602 dollarit (vastas umbes 8 miljonile dollarile 2022. aastal). Oppenheimer kirjutas kohe testamendi, mis jättis tema pärandvara California ülikoolile, et seda kasutada ülikooli lõpetajate jaoks stipendiumitena.
Nord Projekt AS
Peaaegu 30-aastase büroo 16 tippspetsialistist koosneva meeskonna käe alt on tulnud nii avalikus kasutuses olevaid ehitisi (nt KUMU kunstimuuseum, Saku Suurhall, Audentese Spordihall) kui ka ärihooneid (Rocca al Mare keskus, Maxima logistikakeskus, Strand hotell) ja elamuid (Suur-Jõekalda ja Padriku elurajoonid). Samuti on Nord Projektil kogemusi modernsete autokeskuste rajamisel.
Visuaalkunst
Dekoratiivkunst ja käsitöö
Lisaks hõlmab visuaalkunsti üldkategooria mitmeid dekoratiivkunsti erialasid ja käsitööd, sealhulgas keraamika ja stuudio keraamika, mosaiikkunst, seinavaip, klaasikunst (sh vitraažid) ja teised.
Muud
Kujutava kunsti laiemad määratlused hõlmavad mõnikord tarbekunsti valdkondi nagu graafiline disain, moedisain ja sisekujundus. Lisaks võivad visuaalse kunsti üldisesse rubriiki kuuluda ka uued kehakunsti liigid. Nende hulka kuuluvad: tätoveerimiskunst, näomaalingud ja kehamaalingud.
Haridus ja koolitus
Kujutava kunsti koolitus on üldiselt toimunud praktikumide ja töötoasüsteemide variatsioonide kaudu. Kujutavast kunstist on nüüdseks saanud enamikus haridussüsteemides valikaine.
Visuaalse kunsti tööstus
20. sajandi teisel poolel kasvanud jõukus on toonud kaasa märkimisväärsed lisainvesteeringud suurima visuaalse kunsti tööstuseks. Paljudes Euroopa riikides õpetavad kolmanda astme kunstikolledžid nüüd sadadele tuhandetele kunstiüliõpilastele tohutut hulka aineid. Terved valitsusasutused, mille eelarved on mitme miljoni dollari suurused, on nüüd pühendatud kujutava kunsti edendamisele, samal ajal kui isegi kohalike omavalitsuste ametivõimud peavad täistööajaga "kunstiametnikke" kohaliku tasandi tegevuse koordineerimiseks. Seda struktuuri täiendavad sageli riigiettevõtted (nt kunstinõukogud), mille ülesanne on hajutada visuaalsete kunstnike toetuste, stipendiumide, residentuuride, spetsiaalsete stipendiumide ja muud tüüpi rahalise toetuse suurenemist. Lisaks muutuvad valitsused oluliseks kunstipatrooniks, ostes märkimisväärses koguses maale, plastilist kunsti ja muid teoseid. Avaliku kunsti toetamiseks on välja töötatud uued rahakogumismeetodid, näiteks Iirimaa skeem Percent For Art. Vaatamata hiljutistele kärbetele näitab see visuaalse kunstitööstuse tohutut ulatust 21. sajandil. Isegi kui paljud täiskohaga kunstnikud ongi endiselt vaesed, on see peamiselt seetõttu, et nende arv on viimase paarikümne aasta jooksul märkimisväärselt suurenenud.
Tähtsus
Visuaalne kunst on väga oluline vahend varases lapsepõlves, mis kujutab endast olulist stiimulit lapse arengu eri etappides. Visuaalse kunsti kaudu arendavad lapsed oma loovust ja kujutlusvõimet ning suudavad omandada uusi oskusi ning võimalusi maailma avastamiseks. Paljud eksperdid ütlevad, et peamine eesmärk ei ole laste hindamine esteetilisest aspektist, vaid mõista, kuidas lapsed erinevaid materjale muudavad ja kasutavad uute elementide loomiseks.
Ajalugu
Mõiste "visuaalkunst" praegune kasutus hõlmab nii kujutavat kunsti kui ka tarbekunsti, dekoratiivkunsti ja käsitööd, kuid see ei olnud alati nii. Enne kunsti- ja käsitööliikumist Suurbritannias ja mujal 20. sajandi vahetusel tähendas mõiste “kunstnik” tavaliselt kujutava kunstiga (näiteks maal, skulptuur või graafika) tegelevat inimest, mitte aga käsitöölist või tarbekunstnikku.
Kunstikoolid tegid vahet kaunite kunstide ja käsitöö vahel, väites, et käsitöölist ei saa pidada kunstnikuks.
Tööriistad
Visuaalkunsti saab luua mitmesuguste tööriistade või vahendite abil nagu paber, puit, krohv, savi, arvutitarkvara, pildistamis- ja taasesitusseadmed nagu näiteks videokaamerad või kaamerad.
Tartu jesuiitide gümnaasium
Jesuiitide gümnaasium asutati Tartu jesuiitide domitsiiliumi juurde 18. aprillil 1583.
Nord Projekt AS
Peaprojekteerimine-projektijuhtimine
Peaprojekteerimine algab küsimusest: “Mis on sekke projekti eesmärk?” Seejärel määratletakse töö raamistik: millised on kliendi soovid ja vajadused, missugused kitsendused antud objektile kehtivad, mis peab ja mis võib olla. Peaprojekteerimise käigus komplekteeritakse just käesoleva töö iseloomust lähtudes sobivaim projekteerimismeeskond ja pannakse paika ajagraafik, pidades sealjuures alati silmas valmivat projekti kui tervikut. Tagamaks parimad võimalikud lahendused on kogu protsessi vältel tähtsal kohal suhtlus kliendiga.
Arhitektuur
Projekteerimise käigus mõeldakse läbi kõik valmiva objektiga seotud lahendused, alustades hoonet kandvatest tarinditest ning lõpetades ruumide akustika ja loomuliku valguse küsimustega. Lähtudes tellija soovidest pannakse paika hoone kasutamise funktsionaalskeem, töötatakse välja ehituskonstruktsioonid ja tehnosüsteemid, kavandatakse fassaad ja valitakse välisviimistlusmaterjalid. Samuti garanteeritakse, et valmiva objekti iga detail on lisaks oma otstarbelisele rollile ka osake esteetilisest tervikust.
Tugevvoolpaigaldised
Lähtuvalt ruumidele ette nähtud funktsioonidest ja tellija erisoovidest kavandatakse hoonele turvalised, töökindlad ja kaasaegsed tugevvoolupaigaldised, mis võimaldavad elektrienergiat toota, salvestada ja laiali jaotada. Lisaks sellele on Nord Projekti elektriinseneridel nii väljaõpe kui ka kogemused valgusarvutuste teostamises. Valgusarvutused võimaldavad täpselt määrata, missugune valgustussüsteemi lahendus oleks valmiva hoone seisukohalt kõige funktsionaalsem ja säästlikum.
Detailplaneeringud
Detailplaneeringu loomine on esimene samm uue hoone valmimise poole. Töö käigus tehakse kindlaks antud krundi võimalused ja piirangud ehitustegevuseks, arvestades näiteks haljastust, keskkonnamõjusid ja muinsuskaitseseadust. Detailplaneeringul on ennekõike juriidiline tähtsus – see tagab, et ühel maa-alal toimuv ehitus vastaks kohaliku omavalitsuse plaanidele ja saaks loomulikuks osaks ümbritsevast keskkonnast laiemalt.
Tehtud töid
Tuntumaid projekte on kindlasti Rocca al Mare Keskus, Saku Suurhall, Tornimäe kaksiktornid, Audi Torn, KUMU kunstimuuseum, Tammsaare ärikeskus ja Põhja Prefektuuri kesklinna jaoskonna hoone.
Rocca al Mare keskus on kaubanduskeskus Tallinnas Haabersti linnaosas, mis avas uksed 1998. aastal, olles tollal esimene ja suurim omataoline ostukoht Eestis.
Saku Suurhall on üle 10 000 külastaja mahutav multifunktsionaalne areen äri-, spordi- ja meelelahutusüritusteks. Selle loomise idee sündis 1998. aastal, kuid ehitis ise valmis 2001. aasta sügisel.
Tammsaare Ärikeskus ühendab inspireeriva keskkonna mugavate ja põhjalikult läbimõeldud lahendustega. Kolmeosalisest büroohoonest avanevad kaunid linnavaated, see on hoolikalt komponeeritud pisidetailide suurejooneline kooslus, mille eesmärgiks on pakkuda inspireerivat töökeskkonda.
Kumu on Eesti Kunstimuuseumi peahoone ning suurim ja esinduslikem näitusepaik Eestis. Muuseumis saab ülevaate Eesti kunsti eri ajajärkudest – akadeemilisest stiilist modernismini, sovetpopist kaasaegse kunstini. Eraldi vaatamisväärsus on maja moodne arhitektuur.
Mai 2006
Mai 2006, kroonika
Robert Oppenheimer
Muud
Los Alamoses paiknes sõjaväelabor ning Oppenheimer ja teised teadlased pidid saama sõjaväelasteks. Oppenheimer tellis endale kolonelleitnandi mundri ära ja sooritas seejärel sõjaväelase füüsilise testi, mis aga ebaõnnestus. Sõjaväearstid pidasid teda alakaaluliseks (ta kaalus 128 naela ehk 58 kg), diagnoosisid tal kroonilise köha tuberkuloosiks ja olid mures tema kroonilise nimme-ristluu liigesevalu pärast.
Oppenheimer oli pikka kasvu ja kõhn ning ahelsuitsetaja, kes jättis intensiivsel keskendumisperioodil sageli söögikorrad vahele. Paljud sõbrad ütlesid talle, et ta võib olla ennasthävitav.
Oppenheimerit vaevasid kogu tema elu jooksul depressiooniperioodid ja ta ütles kord oma vennale: "Ma vajan füüsikat rohkem kui sõpru".
Hans Bethe on öelnud: "Kuna Oppenheimeri teadusliku tähelepanu objekt muutus sageli kiiresti, ei töötanud ta kunagi piisavalt kaua ühegi teema kallal viimaks seda lõpuni ja pälvida Nobeli preemia."
Helena Klakočar
Helena Klakočar (sündinud 1958 Tuzlas Bosnias ja Hertsegoviinas) on Horvaatia ja Hollandi karikaturist, animaator ja maalikunstnik, kes käsitleb oma koomikseis autobiograafilisi, ühiskondlikke ja poliitilisi teemasid.
Elu ja töö
Helena Klakočar sündis horvaadi perekonnas. Kui ta oli seitsmeaastane, kolis perekond Sloveeniasse Maribori, kus Helena käis algkoolis.
Ta õppis graafikat Zagrebi Kunstiakadeemias Horvaatias ning sai tuntuks koomiksiautori, plakatikujundaja ja animaatorina. Zagrebis töötas ta ka kunstikorraldajana.
1991. aasta suvel läks Klakočar koos abikaasa ja kaheaastase tütrega purjetama. Nende tagasitulek Kreekast venis, kuna endise Jugoslaavia aladel puhkes sõda. Talvel purjetas ta väikesel katamaraanil, kujutades kodumaa igapäevaelu ja mälestusi joonistustes ja tekstis, millest sündis auhinnatud graafiline romaan "Rahutu meri 1" ("Restless Sea 1", prantsuse keeles "Passage en douce"), mis on tõlgitud paljudesse keeltesse.
Loo jätkamiseks sai Helena Klakočar grandi Amsterdamis asuvalt sihtasutuselt Fonds BKVB ning hiljem ka Pariisi Raamatukeskuselt (Centre de la livre).
1992. aastal kolis Klakočar koos abikaasa ja tütrega Hollandisse, kus kajastas immigrantide elu koomiksis "Friisimaa (Rahutu meri 2)" ("Friesland (Restless Sea 2)").
Igavese valguse tipp
Kuu
Kuul ei ole tuvastatud igavese valguse tippe, kuid on leitud punkte, mis on valgustatud enam kui 80% Kuu aastast. Kuul leiavad aset ka päikesevarjutused, mistõttu sealsed igavese valguse tipud võivad saada siiski vahetevahel varjutatud. Võimaluse, et Kuul võiks igavese valguse tippe leiduda, pakkus 1879. aastal välja Camille Flammarion.
Kuu põhjapoolus
Teadlaste töörühm Johns Hopkinsi Ülikoolist avastas kosmoseaparaadi Clementine'i fotodelt, et Kuul on neli asukohta Peary kraatri äärel, mis võivad olla igavese valguse tipud. See kraater asub Kuu põhjapooluse lähedal. Clementine'i fotod tehti põhjapoolkera suve ajal ning oli võimatu kinnitada, kas need neli tippu on mingil ajal talve jooksul varjus. Edasine info SELENE kosmoseaparaadilt tegi kindlaks, et üks tipp Peary Kraatris saab valgust 89% jooksul Kuu aastast.
Kuu lõunapoolus
Kuu lõunapoolus asub suures sügavikus (selle tõttu on sealne kõrguste amplituud umbes 16 kilomeetrit). Kuu lõunapooluse fotode analüüsimisel on leitud mõned valgustatud kõrgendikud 15 kilomeetri raadiuses poolusest. Igaüks neist on nagu saar, mille läbimõõt ei ulatu üle mõnesaja meetri. Valgust saavad need tipud Kuu talvel 70–90% ajast ning tõenäoliselt terve Kuu suve jooksul.
Merkuur
Igavese valguse tippude olemasolu Merkuuril võib olla samuti võimalik, kuid kindlad andmed nende kohta veel puuduvad. Sealsed tipud ei saaks varjutatud päikesevarjutuste ajal, kuna Merkuuril ei ole teadaolevaid looduslikke kaaslasi.
Kontraalt
Kontraalt on madalaima ulatusega naishääl. Selle ulatus on väikese oktavi F-st (F3) kuni teise oktavi F-ni (F5).
Paljudes ooperites kujutab madal naishääl vanemat naist. Kontraalt on väga haruldane hääl ja heliloojad on kirjutanud sellele vaid väheseid ooperirolle.
Taavi Eelmaa
Taavi Eelmaa lõpetas 1996. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli 17. lennu näitlejana. Kursust juhendas Kalju Komissarov.
1996 – 2002 aastatel töötas ta Eesti Draamateatris. Alates augustist 2002 on ta Von Krahli Teatri näitleja.
Ta on mänginud mitmes mängu- ja lühifilmis, sh Veiko Õunpuu filmides "Tühirand", "Sügisball" ja "Viimased". Õunpuu 2009. aasta filmis "Püha Tõnu kiusamine" mängis ta peaosa.
Telesarjas "Kelgukoerad" kehastas ta uurija Posti (2010 – 2012) ja tegi kaasa ka telesarjas "Pank".
Kirjutanud teatritekste („Kadunud sõbra juhtum”, 2014).
Liikmesus
Ta on olnud Eesti Teatriliidu ja Näitlejate Liidu liige (1996 – 2014).
MC Battle
MC Battle oli aastatel 2001–2010 korraldatav Eesti räpparite võistlus.
Reeglitest
MC Battle koosnes eelvoorudest, veerandfinaalidest, poolfinaalidest ja finaalist. Igas voorus astusid kaks võistlejat üksteise vastu, kes pidid kordamööda etteantud aja jooksul räppides vastasest parem olema. Võistlejate sooritust hindas žürii. Iga raundi võitja pääses edasi järgmisesse raundi, kus ootas teda uus vastane.
Kloon
Kloon on raku või organismi vegetatiivne järglaskond ja seetõttu geneetiliselt ühetaoline.
Kloonid võivad tekkida apogaamia, vegetatiivse paljunemise ja paljundamise tulemusena.
John Finnis
pisi|John Finnis John Mitchell Finnis (sündinud 28. juulil 1940) on Austraalia päritolu õigusfilosoof. Ta on University College'i, Oxfordi ja Notre Dame'i ülikooli professor. Tema peateos "Natural Law and Natural Rights" järgib Oxfordi ja katoliku loomuõiguslikku-tomistlikku filosoofilisi traditsioone, vastandudes John Austini ja H. L. A. Harti positivismile.
Abordi õigsused ja väärused
Artikkel " The Rights and Wrongs of Abortion: A Reply to Judith Thomson" polemiseerib Judith Jarvis Thomsoni artikliga "A Defense of Abortion".
Õnneks ei pea ühtki argumenti abordi kasuks või kahjuks tingimata sõnastama õiguste kaudu. Thomson peaaegu möönab seda. Et ta argumenteerib, vastandades õiguse elule õigusele otsustada, mis toimub subjekti kehas ja kehaga, püüab Finnis näidata, et selline lähenemine teeb probleemi tarbetult keeruliseks ja segaseks. Teatud juhtudel on õigustest rääkimine kohane, kuid see on väga ebamugav ja kohatu, kui jutt on näiteks abortidest, mida tehakse soovita tappa.
Thomson näitab üht probleemide sõlme seoses sellega, millele annavad õigused (eriti õigus elule) õiguse; näitab üht probleemide sõlme seoses õiguse allikaga, öeldes muuhulgas, et paljudel juhtudel peab õiguse talle keegi andma; möönab, et tema argument abordi kohta puudutab  ainult seda, mis on moraalselt nõutav või moraalselt lubatav, kuigi õigupoolest on küsimuse all ema vastutus ning alles teiseselt sündimata lapse õiguste ulatus ja allikas.
Ofelia
Ofelia oli Saaremaa Laevakompanii parvlaev, mis oli ehitatud 1968. aastal Saksamaal Kröger Werfti laevatehases.
Ofelia sõitis aastail 1998–2012 peamiselt Rohuküla–Heltermaa liinil.
19. juunil 2012 müüdi Ofelia Sjöfartstidningeni teatel Lissaboni firmale Roris Maritime Co. Ltd. sõiduks piki Angola rannikut loodaval parvlaevaliinil. Laeva uueks nimeks pandi Tuizidi, pardale maaliti uus kaubamärk Angocab ja lipuriigiks sai Saint Kitts ja Nevis.
2022. aastal oli Tuizidi näha Angolas Praia do Saricos randa kinni triivinuna ja hüljatuna.
Metsosopran
right|90px Metsosopran on madal sopran, soprani ja aldi vahepealne hääl. Mitte kunagi ei ole täiesti selget vahet tehtud kontraaldi, metsosoprani ja madala soprani vahel. Alles 19. sajandil hakati kasutama metsosoprani nimetust, kui heliloojad hakkasid nõudma järjest suuremat hääleulatust (diapasooni).
Kuna Mozarti ajal metsosoprani nimetust ei kasutatud, esitavad tänapäeval ainult metsosopranid selliseid rolle:
Nikolai Bassov
pisi|Nikolai Bassov (1964) Nikolai Gennadijevitš Bassov (vene keeles Никола́й Генна́диевич Ба́сов; 14. detsember 1922 Usman (praegu Lipetski oblastis) – 1. juuli 2001 Moskva) oli vene füüsik. 1964. aastal anti talle, Aleksandr Prohhorovile ja Charles Hard Townesile Nobeli füüsikaauhind töö eest kvantelektroonika vallas.
Bassov sündis 1922. aastal Voroneži lähedal Usmanis praeguse Lipetski oblasti alal. Tema isa Gennadi Fedorovitš Basov oli Voroneži ülikooli professor, kes uuris metsavööndi mõju põhjaveele ja maapinna kuivamisele.
Pärast 1941. aastal keskkooli lõpetamist Voronežis suundus ta ajateenistusse Kuibõševi (nüüdne Samara) Sõjalis-Meditsiinilise Akadeemiasse. Kahe aasta pärast sai ta kutselt sõjaväearsti assistendiks. Teises maailmasõjas saadeti ta teenima 1. Ukraina rindele.
Pärast sõda kolis ta 1945. aastal Moskvasse ja asus füüsikat õppima Moskva füüsika-tehnika instituudis. 1950. aastast õppis ta Lebedevi Füüsikainstituudis, kus koostas Mihhail Leontovitši ja Aleksandr Prohhorovi juhendamisel väitekirja. Samas instituudis juhtis kvantraadiofüüsika osakonda. Moskva füüsika-tehnika instituudis oli ta samal ajal tahkisefüüsika osakonna professor. Füüsika-tehnika instituudis sai ta 1953. aastal teaduste kandidaadi (kandidat nauk) kraadi ja Lebedevi Füüsikainstituudis 1956. aastal teaduste doktori (doktor nauk) kraadi. Lebedevi Füüsikainstituudis kaitstud doktoriväitekiri oli maseri teoreetiliseks ja eksperimentaalseks aluseks.
1954. aastal avaldas Bassov koos Aleksandr Prohhoroviga uurimuse, milles nad tõestasid koherentse mikrolainekiirguse generaatori võimalikkust. Vastava seadme, mida hakati nimetama maseriks, konstrueeris samal aastal USA-s neist sõltumatult Charles Hard Townesi töörühm. 1955. aastal esitas ta koos Prohhoroviga kolmenivoolise laseri tööpõhimõtte, mille põhjal loodi pidevalt töötav laser, ning 1959. aastal pooljuhtlaseri tööpõhimõtte. Bassov on andnud olulise panuse ka optoelektroonikasse.
Bassov oli aastatel 1973–1988 Lebedevi Füüsikainstituudi juhataja. 1966. aastal sai ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia liikmeks.
Rumba sild
Mõiste Rumba sild võib tähistada järgmisi sildasid: