cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seán MacBride
Elulugu
Tema isa oli iirlane ja ema prantslanna. Ta sündis Pariisis ja tema ema- ja kodune keel oli prantsuse keel. Ta elas Pariisis kuni 1916. aastani, mil ta saadeti Iirimaale kooli. Ta osales Inglise-Iiri sõjas. 1921. aastal oli ta vastu Inglise-Iiri lepingule ja viibis kuni 1924. aastani vangis. Siis astus ta Dublini ülikooli õigusteadust õppima.
Aastatel 1947–1957 oli ta Iirimaa parlamendi liige. 18. veebruarist 1948 kuni 13. juunini 1951 oli ta välisminister.
The Hanging Tree
"The Hanging Tree" ("Poomispuu") on James Newton Howardi kirjutatud laul, mida esitab 2014. aasta filmis "Näljamängud: Pilapasknäär - Osa 1" Ameerika näitlejatar Jennifer Lawrence. Laulu sõnade autor on triloogia "Näljamängud" autor Suzanne Collins. Muusika autoriteks on Jeremiah Fraites ja Wesley Schultz Ameerika indie folk bändist The Lumineers.
Laulu sõnad
Are you, are you Coming to the tree Where dead man called out for his love to flee Strange things did happen here No stranger would it be If we met at midnight in the hanging tree.
Are you, are you Coming to the tree Where I told you to run, so we'd both be free Strange things did happen here No stranger would it be If we met at midnight in the hanging tree.
Are you, are you Coming to the tree Wear a necklace of rope Side by side with me. Strange things did happen here No stranger would it be If we met at midnight in the hanging tree. <poem style="margin-left:6em; float:left;"> "Poomispuu"
Kas sa, kas sa tuled, ootab puu, kus kolmetapja poodi, räägib rahvasuu. Siin veidrat juhtunud, ei oleks veidram muust, kui kohtuksime südaöösel poomispuul.
Kas sa, kas sa tuled, ootab puu, kus ütlesin: vaid pagu aitab meid, ei muu. Siin veidrat juhtunud, ei oleks veidram muust, kui kohtuksime südaöösel poomispuul.
Kas sa, kas sa tuled ootab puu, köit kanna kaelakeeks mu kõrval kõdukuul. Siin veidrat juhtunud, ei oleks veidram muust, kui kohtuksime südaöösel poomispuul.
Calle Järnkrok
Calle Karl Åke Järnkrok (sündinud 25. septembril 1991 Gävles) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Toronto Maple Leafs ründajana paremäärel.
Ta alustas jäähoki mängimist Rootsi klubis Brynäs IF, debüteerides Rootsi kõrgliigas hooajal 2009–10. 2012. aastal tuli ta Brynäsiga Rootsi meistriks.
2010. aastal valis Detroit Red Wings ta NHL-i draft'is 51. valikuna. Hooajal 2012–13 debüteeris ta American Hockey League'is Red Wingsi tütarklubis Grand Rapids Griffins, kuid Red Wingsi ta NHL-is debüüti ei teinud.
2014. aasta märtsis kaubeldi Järnkronk Nashville Predatorsi ning samal kuulus debüteeris ta ka NHL-is. Esimese värava lõi ta liigas 27. märtsil 2014 mängus Buffalo Sabresi vastu. Hooajal 2013–14 lõi Järnkronk NHL-is 12 mänguga kaks väravat ja andis seitse väravasöötu. Tema esimene täishooaeg NHL-is oli 2014–15, mil tema arvele jäi 7+11. Predatorsis mängis ta kuni hooaja 2020–21 lõpuni. Tema kõige resultatiivseim hooaeg oli 2017–18, mil ta tegi 16+19.
2021. aasta juulis valis Seattle Kraken Järnkroki NHL-i Expansion Draft'​is. 2022. aasta märtsis kaubeldi Järnkron Krakenist Calgary Flamesi.
2022. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Toronto Maple Leafsiga.
2013. aastal tuli Järnkrok Rootsi jäähokikoondisega maailmameistriks. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta koondisega pronksmedali.
Jean Fernel
pisi|Jean Fernel Jean François Fernel (ladina keeles Joannes Fernelius; 1497 – 26. aprill 1558) oli Prantsusmaa arst, kes võttis kasutusele mõiste "füsioloogia" selleks, et kirjeldada uurimust keha kohta. Ta oli esimene, kes kirjeldas lülisambakanalit. Tema järgi on nimetatud kuukraater Fernelius.
Fernel väitis, et maitsepungad on tundlikud rasvale, mis osutus 21. sajandi alguses tehtud uuringutes tõeks.
Elulugu
Fernel sündis Montdidieris ja sai varasema hariduse Clermont's, hiljem ta läks õppima Pariisi Sainte-Barbe kõrgkooli. Alguses pühendus ta rohkem matemaatilistele ja astronoomilistele uuringutele, kuid alates 1534. aastast, pühendus ta täielikult meditsiinile, ta lõpetas selle eriala aastal 1530. Tema üldised teadmised, oskused ja edukus, millega ta osutus taaselustama Vana-Kreeka füüsikute uuringuid, andis talle maine.
AM (album)
"AM" on inglise indie-rokkbändi Arctic Monkeys viies stuudioalbum, mis ilmus 9. septembril 2013. aastal. Albumi nimeks on bändi initsiaalid. Album anti välja Domino Recordingsi muusikafirma alt. 2023. aasta aprilli seisuga on album müünud üle maailma rohkem kui 12,3 miljonit koopiat, mis teeb sellest nende seni kõige menukama albumi.
Žanr ja temaatika
Albumi loomisel on eksperimenteeritud peale bändile omaste indie-roki ja popmuusika ka selliste žanritega nagu hard-rokk, psychedelic-rokk, bluusrokk, R&B ning esmakordselt ka hiphop. Läbivaks temaatikaks on keerulised romantilised ja seksuaalsed suhted, kus nii-öelda tegelaste tunded pole just alati vastastikused.
Laulud
Albumi tavaversioonil on 12 laulu ning Poola ja Jaapani versioonides on üks lisaks. Album kestab kokku 41 minutit ja 38 sekundit ning lisalauluga versioon kestab 45 minutit ja 38 sekundit. Peaaegu kõik sõnad on kirjutanud Arctic Monkeyse solist Alex Turner ning muusika on loonud bändi neli liiget üheskoos.
1. "Do I Wanna Know?" (4:31)
"Do I Wanna Know?" on albumi "AM" esimene laul, mida esitati esimest korda Californias Ventura teatris 2013. aasta mais ning avaldati singlina 19. juunil 2013. aastal. "Do I Wanna Know?" on saanud plaatinaplaadi tiitleid kaheksas riigis: Ühendkuningriigis neli, Portugalis viis, Itaalias, Kreekas ja Mehhikos kaks, Ameerika Ühendriikides, Austraalias ja Taanis ühe. "Do I Wanna Know?" on kuldplaadi tiitli saanud Belgias, Saksamaal ja Mehhikos. Spotifys on laulul rohkem kui 1,6 miljardit kuulamist (11.04.2023), mis teeb sellest Arctic Monkeyse kõige enam kuulatud laulu. YouTube’i muusikavideol on üle 1,4 miljardi vaatamise (11.04.2023). Selles laulus kujutab sõnade autor Turner end kui armukest, keda piinab tema suhte olemus.
2. "R U Mine?" (3:21)
"R U Mine?" on albumi "AM" singel, mis avaldati esimest korda 27. veebruaril 2012. aastal ja salvestati hiljem albumi jaoks uuesti. Plaatinaplaadi tiitleid on singel saanud Ühendkuningriigis kaks ja Itaalias ühe. Taanis on sellel kuldplaadi tiitel. Spotifys on laulul üle 791 miljoni kuulamise (11.04.2023) ja YouTube’i videol ligi 300 miljonit vaatamist (11.04.2023).
Turner kannab selles laulus ette loo, mis näitab flirtimise ja sõltuvust tekitava iha vahelist suhet. Turner kujutab end kui nukku, kes on täielikult partneri kontrolli all ja anub tema tähelepanu.
3. "One for the Road" (3:26)
"One for the Road" on albumi "AM" laul, mis avaldati singlina 2013. aasta detsembris. Peale tavaliste bändiliikmete osalevad selles laulus ka James Ford klahvpillidel ja Josh Homme taustalauljana. Ühendkuningriigis sai "One for the Road" kuldplaadi tiitli. Spotifys on laulul ligi 200 miljonit kuulamist (11.04.23) ja YouTube’is on selle muusikavideol 51 miljonit vaatamist (11.04.2023).
Nagu laulu pealkiri viitab, siis on Turner toonud välja joobes sõitmise, pöörates tähelepanu taolise tegevuse levikule. Laul ise räägib mehe lahkumisest oma partneri juurest, aga enne ärasõitmist joob ta ühe viimase alkohoolse joogi.
4. "Arabella" (3:27)
"Arabella" on albumi "AM" laul, mis avaldati singlina 28. jaanuaril 2014. aastal. Ühendkuningriigis sai "Arabella" plaatinaplaadi ja Itaalias kuldplaadi tiitli. Spotifys on laulul rohkem kui 434 miljonit kuulamist (11.04.23) ja YouTube’is on muusikavideol 103 miljonit vaatamist (11.04.23). Laul räägib atraktiivsest ja veetlevast naisest Arabellast, kes kehastab naiste igavest atraktiivsuse stereotüüpi.
5. "I Want It All" (3:04)
"I Want It All" on laul, mis avaldati albumil "AM". Spotifys on laulul rohkem kui 113 miljonit kuulamist (11.04.23) ja YouTube’is muusikavideol 6,8 miljonit vaatamist (11.04.23). Turner räägib laulus rokkstaari mentaliteedist hoida kontakti iga veetleva naisega nii kaua kui võimalik.
6. "No.1 Party Anthem" (4:03)
"No.1 Party Anthem" on laul, mis avaldati albumil "AM". Spotifys on laulul rohkem kui 174 miljonit kuulamist (11.04.23) ja YouTube’is on muusikavideol 14 miljonit vaatamist (11.04.23).
Eesti Gregoriaani Ühing
Eesti Gregoriaani Ühing on aastal 1997 asutatud mittetulundusühing, mis muu hulgas korraldab vanamuusikaansambli Vox Clamantis tegevust.
AM (album)
Laulud
Laulu pealkiri on petlik, sest tegelikult on tegu albumi kõige aeglasema looga. Turner viskab sõnades nalja ootuste üle, mis üldiselt seonduvad peoga: tavaliselt keritakse tantsulugudes pinget üles, kuni tuleb oodatud beat drop, aga selle lauluga seda ei juhtu.
Eesti Gregoriaani Ühing
Aastal 2000 korraldas ühing gregooriuse laulu festivali, kus seminariga esines selle ala ekspert Daniel Saulnier.
AM (album)
Laulud
"Mad Sounds" on ainus laul, mis esitati avalikult enne albumi väljatulekut, aga pole singel. Bänd esitas seda esimest korda 13. juunil 2013. aastal kontserdil Rootsis Hultsfredis.
Laulu sõnad on kirjutanud Alex Turner koostöös Alan Smythiga. Spotifys on laulul rohkem kui 109 miljonit kuulamist (11.04.23) ja YouTube’is muusikavideol 4,5 miljonit vaatamist (11.04.23). Laul imiteerib eelneva loo aeglast tempot ning sõnad mõtisklevad muusika tervendava ja teraapilise võime üle.
8. "Fireside" (3:01)
"Fireside" on laul, mis avaldati albumil "AM". Spotifys on laulul rohkem kui 120 miljonit kuulamist (11.04.23) ja YouTube’is muusikavideol 8,2 miljonit vaatamist (11.04.23). Laul räägib oma armsamast lahkuminemise valust, isegi kui lahkuminek on mõlema osapoole jaoks parim otsus, ning sellest, kui raske on kellestki lahti lasta.
9. "Why'd You Only Call Me When You're High?" (2:41)
Primorska ülikool
pisi|Logo Primorska ülikool (sloveeni keeles Univerza na Primorskem) on ülikool Sloveenias Koperis, Izolas ja Portorožis. Ülikool on nime saanud Primorska piirkonna järgi.
AM (album)
Laulud
"Why'd You Only Call Me When You're High?" on albumi "AM" singel, mis avaldati varem: 11. augustil 2013. aastal. Tavalisele koosseisule lisandus ka James Ford klahvpillil. Plaatinaplaadi tiitli on singel saanud Ühendkuningriigis ja Portugalis kaks korda ning Taanis, Itaalias ja Kreekas ühe korra. Austraalias ja Mehhikos on singel saanud kuldplaadi tiitli. Spotifys on sellel laulul rohkem kui 1,14 miljardit kuulamist (11.04.23) ja YouTube’is on muusikavideol 161 miljonit vaatamist (11.04.23). Nagu loo pealkirigi aimu annab, räägib Turner fling-suhtest, kus tegu pole püsisuhtega ning ta võtab oma armukesega ühendust põhiliselt siis, kui ta on joobeseisundis.
Primorska ülikool
Ülikool asutati 2003.
AM (album)
Laulud
10. "Snap Out of It" (3:12)
"Snap Out of It” on albumi "AM" laul, mis avaldati singlina 9. juunil 2014. aastal. Ühendkuningriigis on singel saanud plaatinaplaadi tiitli . Spotifys on sellel laulul rohkem kui 402 miljonit kuulamist (11.04.23) ja YouTube’is on muusikavideol 103 miljonit vaatamist (11.04.23).
Tegu on kõige popilikuma looga albumilt. Selles laulus üritab Turner ühele armukesele selgeks teha, et tal on vaja Turner ära unustada.
11. "Knee Socks" (4:17)
"Knee Socks" on laul, mis avaldati albumil "AM". Bändi koosseisuga liitub selles laulus ka Josh Homme taustalauljana. Spotifys on sellel laulul rohkem kui 273 miljonit kuulamist (11.04.23) ja YouTube’is on muusikavideol 79 miljonit vaatamist (11.04.23).
Turner kujutab selles laulus kunagist suhet, peale mille lõppu pole osapooled enam läbi saanud. Ta üritab eksiga ühendust saada, kui teda igatsema hakkab, aga partner on ta ära blokeerinud.
12. "I Wanna Be Yours" (3:04)
"I Wanna Be Yours" on singel Arctic Monkeyse "AM" albumilt. Laulu sõnad on kirjutanud Alex Turner, kusjuures ta on kasutatud ka John Cooper Clarke’i samanimelist luuletust. Luuletusest inspireerituna otsustas Turner kirjutada päris armastuslaulu, kus ta näitab enda vajadust olla oma armsamale igat moodi kasulik.
"I Wanna Be Yours" on saanud plaatinaplaadi tiitli Ühendkuningriigis, Itaalias, Portugalis ja Kreekas ning kuldplaadi tiitli Taanis. Spotifys on sellel laulul rohkem kui 1,04 miljardit kuulamist (11.04.23) ja YouTube’is on muusikavideol 232 miljonit vaatamist (11.04.23).
Croix-en-Ternois
Croix-en-Ternois on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 45 km Arrasist läänes teede N39 ja D100 ristumiskoha ümbruses. Croix-en-Ternois on u. 60 km Calais'st lõunas.
pisi|tühi|
Maribori ülikool
pisi|Logo (ingliskeelne versioon) Maribori ülikool (sloveeni keeles Univerza v Mariboru) on ülikool Sloveenias Mariboris.
Ülikoolis õpib üle 20 000 üliõpilase.
Areni-1
pisi|Areni-1 Areni-1 (armeenia keeles Արենի-1 քարանձավ, Areni-1 kharamdzak) on koobastik Armeenias Vajotsh Dzori maakonnas Areni külas Arpa jõe ääres.
Koobastikust on leitud eneoliitikumiaegne eluase Šulaveri-Šomu kultuurist.
Aastal 2010 teatati, et sellest koopast on leitud vanim teadaolev nahast king (Areni-1 saabas). Jaanuaris 2011 teatati, et on leitud vanim teadaolev veiniköök (Areni-1 veiniköök). 2011. aastal teatati ka, et on leitud õlgseelik ajast 3900 eKr.
Andrei Makovejev
Andrei Aleksandrovitš Makovejev (vene keeles Андрей Александрович Маковеев, sündinud 16. oktoobril 1982 Tjumeni oblastis Tobolskis) on Venemaa laskesuusataja.
Maailma karikavõistlustel osales Makovejev esimest korda Anterselvas 21. jaanuaril 2005 10 km sprindis, kus ta sai 120 lõpetanu seas 46. koha. Poodiumile jõudis ta esimest korda Hantõ-Mansiiskis 15. märtsil 2007 10 km sprindis, kui ta sai 3. koha. Esimese MK-etapi võidu sai Makovejev Nové Městos 12. jaanuaril 2012 20 km eraldistardiga sõidus.
Maailma karikavõistlustel
Andrei Makovejev on osalenud (<FONT color="Purple">seisuga 24. jaanuar 2012) 98 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 6 korral, neist 1 etapi on ta võitnud.
Hriňová
Hriňová (saksa keeles Hrinau, ungari keeles Herencsvölgy) on linn Slovakkias Banská Bystrica maakonnas Detva ringkonnas.
Geograafiline asend
Hriňová asub Slatina jõe ääres Slovaki keskmäestikusse kuuluva Poľana mäestiku nõlvadel, Detvast ligikaudu 8 km idas ja Banská Bystricast umbes 33 km kagus.
Ajalugu
Asulat on ürikutes esmamainitud 1393. aastal. Linnaõigsed sai Hriňová 1. jaanuaril 1989.
Läti Kommunistlik Partei
Läti Kommunistlik Partei (ka Lätimaa Kommunistlik Partei, lühend LKP; läti keeles Latvijas Komunistiskā partija) oli 1919–1991 Lätis ja Läti NSVs tegutsenud kommunistlik partei. 1940–1990 oli see Läti NSV võimupartei ja ühtlasi ainus legaalne partei selles liiduvabariigis. Pärast Riikliku Erakorralise Seisukorra Komitee ebaõnnestunud putši 23. augustil 1991 keelustas Läti Ülemnõukogu LKP tegevuse.
LKP häälekandja oli Cīņa ('Võitlus').
1. jaanuaril 1989 oli Läti Kommunistliku Partei liikmetest lätlasi 39,7%, venelasi 43,1%, ukrainlasi 5,6%, valgevenelasi 5,6% ja teistest rahvustest inimesi 6,0%.
KOI7
KOI-7 (vene keeles КОИ-7, Код Обмена Информацией, 7 бит) on vene keele kirillitsa tähestikule kohandatud ASCII 7-bitiline märgistik (standardid GOST 13052-74 ja 19768-74). Viimane sisaldab ka märgistikku KOI-8. Teiste kirillitsal põhinevate keelte jaoks oli kasutusel ka teisi märgistikke, näiteks kasutati Serbias YUSCII-d.
KOI7 tähemärgid paiknevad järjekorras vastavalt ladina tähestikule: Ю А Б Ц Д Е Ф Г Х И Й К Л М Н О П Я Р С Т У Ж В Ь Ы З Ш Э Щ Ч Ъ
Eri märgilehti samaaegselt kasutada polnud võimalik ja nende ümberlülitamine toimus paljudel Nõukogude Liidus toodetud arvutitel üksnes riistvaralise lülitiga.
Poola merevägi
Poola merevägi (poola k: Marynarka Wojenna ehk sõjalaevastik) on Poola relvajõudude väeliik-merevägi.
Koosseis
Poola mereväe peabaas ja staap on Gdynias.
Poola mereväe koosseisus on:
Lisaks on Poola kaitseministeeriumi allvuses:
Tunnused
Poola sõjalaeva lühend on ORP - Okręt Rzeczypospolitej Polskiej (Poola Vabariigi Sõjalaev). NATO riikides tavapäraseid laevaliigi tunnuse eestähti laeva pardanumbris reeglina ei kasutata.
Laevalipud
Välislingid
Poola mereväe koduleht
Nova Gorica ülikool
Nova Gorica ülikool (sloveeni keeles Univerza v Novi Gorici) on ülikool Sloveenias Nova Goricas.
Ülikool asutati 1995.
Ülikoolis õpib üle 600 üliõpilase.
Naiste suurmeister
pisi|[[Fenny Heemskerk, kes MM pretendentide turniiril 1952. aastal jagas 2.–3. kohta]] pisi|[[Nona Gaphrindašvili]] pisi|[[Alla Kushnir, kes kolmel korral mängis MM-tiitlimatši Nona Gaphrindašviliga]] pisi|[[Milunka Lazarević (esiplaanil paremal), kes MM pretendentide turniiril 1964. aastal jagas 1.–2. kohta]]
Naiste suurmeister (inglise keeles Woman Grandmaster; lühend WGM) on males sportlike saavutuste eest naismaletajatele tulemustepõhiselt antav nimetus.
Tegu on eluaegse nimetusega ning selle saavutamiseks on vaja täita kolm vastavat FIDE normi. Nõuded naiste suurmeistri nimetuse saamiseks on madalamad kui rahvusvahelise suurmeistri (GM) ja kõrgemad kui naiste rahvusvahelise meistri (WIM) nimetuse saamiseks.
Naiste suurmeistreid pärast 1978. aastat
Aastatel 1979–1989 said nimetuse 39 maletajat, sealhulgas õed Polgárid (Susan, Judit ja Zsófia).
2019. aasta märtsi seisuga on naiste suurmeistri nimetuse saanud kokku 446 maletajat.
Eesti naiste suurmeistrid
pisi|[[ Valentina Golubenko, kuni 2007. aastani Eesti maletaja]]
2018. aasta jaanuaris täitis 18-aastane Mai Narva Rootsis Stockholmis toimunud 47. Rilton Cupi põhiturniiril naiste suurmeistri normi. Kolmandat korda täitis ta normi augustis 2021 Rumeenias naiste male Euroopa meistrivõistlustel.
Põhjasõjad
Põhjasõdadeks nimetatakse mitut sõda Kirde-Euroopas aastatel 1558–1721 alates Esimesest Põhjasõjast ehk Põhjamaade seitsmeaastasest sõjast kuni Suure Põhjasõja ehk Põhjasõjani.
Nende sõdade peamised taustategurid olid Vene läänesuunalise sõjalise poliitika algus ja Rootsi suurvõimu ajastu (1611–1718) koos selleni viinud vanema Vasa ajaga (1521–1611).
Põhjasõjad:
Martin Kruusimaa
Martin Krusemann (ka Martin Kruusemann  või Martin Kruusimaa ; (10. november 1883 Sindi, Pärnumaa – 1957 Baltimore Ameerika Ühendriigid ) oli Eesti poliitik.
Martin Krusemann teenis peale kooli lõpetamist 1899 aastal, viis aastat asutustes kirjutajana. Seejärel aga vahetpidamata kakskümmend kaks aastat tegutses valla, linna ja maakonna omavalitsuste juhtivatel kohtadel. Aastatel 1922–1927 Harju maakonna ajutine maavalitsuse esimees.
Martin Krusemann oli Eesti Maakondade Liidu nõukogu liige ja juhatuse liige ning sekretär aastatel 1922–1924.
Valeri Solovei
pisi| Valeri Solovei (2011)
Martin Kruusimaa
Ta oli 1925 aastal lühemat aega II Riigikogu liige Põllumeeste Kogude nimekirjast, kui ta oli Riigikogu liige alates 7. oktoobrist 1925. Ta asendas Aleksander Lensmani. 7. novembril 1925 astus ta ametist tagasi ja tema asemele tuli Johann Ploompuu.
Valeri Solovei
Valeri Dmitrijevitš Solovei (vene keeles Валерий Дмитриевич Соловей; sündinud 19. augustil 1960 Štšastjas Ukraina NSV-s) on vene ajaloolane, õppejõud, poliitanalüütik ja publitsist.
Ta oli kuni 2019. aastani Venemaa Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi (MGIMO) reklaami ja suhtekorralduse kateedri professor ja juhataja. Tema peamised uurimisalad on Venemaa ajalugu ja poliitika, Vene-Ukraina suhted ning propaganda.
2012. aasta oktoobris valiti Solovei poliitilise partei Uus Jõud asutamiskongressil partei esimeheks. Venemaa justiitsministeerium keeldus seda parteid registreerimast.
2018. aasta Venemaa presidendivalimistel tegutseb Solovei presidendikandidaadi Boriss Titovi valimisstaabi liikmena.
2019. aasta juunis palus MGIMO juhtkond Soleveid õppejõu ametist lahkuda, põhjendades seda sellega, et ta "teeb riigivastast propagandat ja õõnestab poliitilist stabiilsust" 19. juunil 2019 teatas Solovei meediale, et olles surve all, lõpetab ta poliitilistel põhjustel õppejõutöö, lahkub MGIMO-st ja hakkab kirjutama raamatut ühe Euroopa kirjastuse tellimusel.
Intervjuus informantsiagentuurile "Rosbalt" 11. oktoobril 2020 teatas Solovjov, et alustab varsti poliitilist tegevust parteidevälise kodanukuaktiivsuse liidrina.
Haridustee
Solovei lõpetas 1983. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna. Aastatel 1983–1983 oli ta algul aspirant, seejärel teadur NSV Liidu Teaduste Akadeemia NSV Liidu Ajaloo Instituudis (1991. aastast Venemaa Teaduste Akadeemia Venemaa Ajaloo Instituudis).
1987. aastal sai ta ajalookandidaadi kraadi väitekirjaga "Роль Института красной профессуры в становлении советской исторической науки и разработке проблем отечественной истории, 1921—1938 гг.". 1995. aasta maist septembrini oli ta London School of Economics and Political Science'i külalisteadur. 2005. aastal sai Solovei ajaloodoktori kraadi väitekirjaga teemal ""Vene küsimus" ja selle mõju Venemaa sise- ja välispoliitikale ajavahemikus 18. sajandi algusest 21. sajandi alguseni".
Isiklikku
Solovei õde Tatjana Solovei on Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli etnoloogia kateedri professor.
Monstrants
Monstrants arenes välja püksiidist (pyxis) ja relikviaarist 13.–14. sajandil ning võeti kasutusele eeskätt seoses Kristuse Ihu pühaga. Pidulikumad monstrantsid valmistati väärismetallidest, neid kaunistati kalliskividega ja keerukate skulptuursete ehistega. Monstrantsi tugijalg ja kabi oli kujundatud nagu karikatel, sageli ka keskel asuva hoidmist hõlbustava pungisega.
Gooti monstrantsid kujundati sageli miniatuursete kirikute taolistena, kus läbipaistvas klaaskuplis asuv kuukujulisesse klambrisse asetatud hostia oli ümbritsetud ažuursetest arhitektuursetest kaunistustest, nagu sambad, tornikesed, tugikaared ja fiaalidega kroonitud tugipiidad.
16. sajandil kujunes välja monstrantsitüüp, kus ümaras klaaskarbis asuvat hostiat ümbritses kiirtekujuline metallpärg, milletaolist kasutatakse tänapäevani.
Vivianiit
Vivianiit on mineraal keemilise valemiga Fe3(PO4)2×8H2O. Nimetus on tulnud mineraloogi John Henry Viviani järgi, kes selle 1817. aastal Cornwallis avastas. Värvipigmendina on seda nimetatud ka "siniseks ookriks".
Kõige rohkem leidub vivianiiti Venemaal, Ukrainas ja Inglismaal.
Koostis
Vivianiit sisaldab raud(II)fosfaati ja seda nimetatakse mineraalseks raudfosfaadiks.
Vivianiiti leidub paljudes kivimites, see moodustub rauamaagilademete moondel maapinna lähedal või fosfaatide moondel pegmatiidis. Neid leidub ka turbasoodes. Vivianiidikristalle leidub sageli karpide ja tigude fossiilsetes kodades. Sarnastes paikades leidub götiiti, kipsi ja limoniiti. Fosforisisalduse tõttu peetakse teda rauamaagis kahjulikuks lisandiks.
Omadused
Vivianiidikristallid on tumesinist või tumesinakasrohelist värvi, prismakujulised või lamedad.
Vivianiidi kõvadus on Mohsi skaala järgi 2, tihedus 2,6–2,7. Ta võib olla nii läbipaistev kui läbipaistmatu. Läige on klaasjas. Süngoonia on monokliinne. Murdejoon on helesinine või valge. Ta lahustub soolhappes ja lämmastikhappes. Keemiliselt stabiilne, välja arvatud tumenemine õhuhapniku toimel, kui Fe2+-ioonid oksüdeeruvad Fe3+ ioonideks.
Kasutamine värvipigmendina
Vivianiiti kasutatakse dekoratiivse materjalina, kuid ajalooliselt on seda kasutatud värvipigmendina maalikunstis indigosinise värvi saamiseks. Pigmendi saamiseks vivianiidikristallid koguti, purustati, hõõruti peeneks ja puhastati saadud pulber lisanditest. Jahvatatud ja puhastatud pigment on pastellsinise värvusega, kollase linaseemneõliga segatult annab indigosinise õlivärvi. Pigmendina on tuntud antiigist alates, kuid selle kasutamine õlivärvis on haruldane.
Näiteid
Jan Vermeeri maalil "Kupeldaja" on esiplaanil oleva idamaise vaiba mustri rohekas-sinakad osad maalitud vivianiidivärviga.
Cesvaine vald
pisi|[[Graši mõisa häärber]] Cesvaine vald (läti keeles Cesvaines pagasts) on vald Lätis Madona piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Cesvaine linnaga, Dzelzava, Sarkaņi, Arona ja Liezēre vallaga ning Gulbene piirkonna Druviena ja Tirza vallaga. Vallas elas 2016. aasta seisuga 1261 inimest.
Ajalugu
Cesvaine valla pindala aastal 1935 oli 62,8 km² ja seal oli 2096 elanikku.
Quattrocento
right|pisi|200px|Aastatel 1489–1490 maalitud [[Sandro Botticelli teost "Paastumaarjapäev" võib pidada quattrocento-kunsti näiteks]] right|pisi|200px|[[Masaccio|Tommaso Masaccio fresko "Andamiraha"]] Quattrocento (itaalia keeles '400', 'neljasajandad'; lühend väljendist 'tuhande neljasajandad' (1401–1500), ehk 'XV sajand') on itaaliakeelne liitsõna (quattro+cento), mida kasutatakse peamiselt 15. sajandi Itaalia kultuuri- ja kunstiloo sündmuste määratlemisel.
Cesvaine vald
Ajalugu
Aastal 1945 moodustati vallas Cesvaine ja Aizkuja külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1950 sai Cesvaine külanõukogus asuv Cesvaine töölisasula staatuse, kujunedes seega linnaliseks asulaks. Ülejäänud külanõukogu maad liideti Aizkuja külanõukoguga. Aastal 1957 likvideeriti ka Aizkuja külanõukogu ja liideti Cesvaine aleviga kui Cesvaine maapiirkond. Maapiirkonnaga ühendati aastal 1961 likvideeritav Graši külanõukogu, kolhoosi «Sarkanais stars» maad liideti aga Sarkaņi külanõukoguga. Aastal 1975 liideti maapiirkonnaga ka likvideeritav Kraukļi külanõukogu.
Quattrocento
Ajalooline taust
Lääne-Rooma keisririigi langusega 476. aastal levisid majanduslangus ja kaubavahetushäired üle kogu Euroopa. Seda võib pidada varakeskaja alguseks, mis kestis ligikaudu 11. sajandini, mil kaubandus hakkas kosuma, rahvastik kasvama ja paavst taastas võimu.
Cesvaine vald
Ajalugu
Aastal 1991 sai Cesvaine linnaõigused. Aastal 2009 moodustati Cesvaine linnast ja maapiirkonnast Cesvaine piirkond, aasta hiljem moodustati maapiirkonnast Cesvaine vald. 2021. aastast kuulub vald Madona piirkonda.
Quattrocento
Giovanni Santi loend
Kunstnik Giovanni Santi (u 1435–1494), Raffaello Santi isa, pani kirja loetelu temale teadaolnud väljapaistvatest kaasaegsetest Itaalia ja Flandria kunstnikest (järjestus muutmata):
Cesvaine vald
Loodus
Looduskaitse all on Strautnieki mänd ja arvukalt nimetuid põlispuid.
Kaitstavad mälestised
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Vēršāri muinaskalmed ehk Krākals, Sesviina muinaslinnus, Kalnieši talu elumaja, Jurguči muinaskalmed, Paukši muinaskalmed, Saulieši muinaskalmed ehk Kalmemägi, Kalnaspieķi muinaskalmed, Lucese muinaskalmed ehk Kaseküngas, Grantskalni muinaskalmed, keskaegsete kindlustiste piirkond Grūbase kants ja Lejasgalši muinaskalmed.
Kohaliku kaitse all on Lauri muinaskalmed, hiiepaik Vaļģi Kuradikivi, Purgaļi muinaskalmed, Lejasgremi muinaskalmed, hiiepaik Lāgi Kirikumägi, Šķilteri muinaskalmed, Birznieki muinaskalmed ehk Rootsi kalmistu, Dālderi muinaskalmed ehk kalmemägi ja Dālderi Püssirohukeldri küngas.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 1151 lätlast, 42 venelast, 16 valgevenelast, 3 ukrainlast, 3 poolakas ja 1 leedulane.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Tallinna linnavolinike loend (1930)
Tallinna linnavolinike loend (1930) on 18.-19. jaanuaril 1930 Tallinnas valitud Tallinna Linnavolikogu linnavolinike loetelu.
Kristlik Rahvaerakond
Ei registreeritud valimistele
Kazimira Prunskienė
pisi|Kazimira Prunskienė (2008) Kazimira Prunskienė (sündinud 26. veebruaril 1943) on Leedu poliitik ja majandusteadlane. Ta oli 11. märtsist 1990 kuni 10. jaanuarini 1991 taasiseseisvunud Leedu esimene peaminister.
1988. aastast sai ta üheks tähtsamaks isemajandava Leedu kontseptsiooni väljatöötajaks. Ta oli ka üks Sąjūdise asutajaid.
Dainville
pisi|Dainville'i kirik
Dainville on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajanduslik ja kergetööstuslik eeslinn asub 3,2 km Arrasist läänes teede N25, D60 ja D59 ristumiskoha ümbruses.
Surnud 18. mail
Siin loetletakse 18. mail surnud tuntud isikuid.
Eesti Hääl
Eesti Hääl on Suurbritannias elavate eestlaste ajaleht, mis ilmub kuulehena. Ajalehte annab välja Inglismaa Eestlaste Ühing.
Ajaleht on asutatud aastal 1947 ja algul ilmus see nädalalehena. Seejärel (1981–1999) ilmus kaks korda kuus. Aastast 2000 ilmub kuulehena. 2019. aastal ilmus A4 formaadis 8-küljelisena.
Ajalehes põhisisu moodustavad artiklid eestlaste tegevusest Suurbritannias, aga ka mujal.
Bioloogiliste relvade konventsioon
Bakterioloogiliste (bioloogiliste) ja toksiinrelvade täiustamist, tootmist ja varumist keelustav ning nende hävitamist nõudev konventsioon ehk bioloogiliste relvade konventsioon (BWC) ehk bioloogiliste ja toksiinrelvade konventsioon (BTWC) oli esimene mitmepoolne desarmeerimisleping, millega keelustati kogu relvaliigi tootmine.
Konventsioon on jätkuks 1925. aasta Genfi protokollile, millega keelustati keemiliste ja bioloogiliste relvade kasutamine, kuid mitte nende omamine või väljatöötamine ja täiustamine.
Briti valitsus esitas konventsiooni eelnõu allkirjastamiseks 10. aprillil 1972. Samal päeval allkirjastas lepingu 82 riiki.
Ratifitseerimisdokumente säilitatakse kolmes linnas: Londonis, Moskvas ja Washingtonis. Riik loetakse konventsiooniga ühinenuks, kui ta esitab oma dokumendid ükskõik millisele neist linnadest. Paljud riigid on oma dokumendid esitanud kõigile kolmele linnale, ehkki mitte tingimata ühel päeval.
Konventsioon jõustus 26. märtsil 1975, kui oma ratifitseerimisdokumendid esitasid 8 riiki, nende seas Suurbritannia, NSV Liit ja USA. Koos seda varem teinud riikidega oli selleks päevaks ratifitseerimisdokumendid esitanud 43 riiki.
Eesti ühines konventsiooniga 1993. aasta suvel. Eesti esitas ratifitseerimisdokumendid Washingtoni 21. juunil 1993 ja Moskvasse 1. juulil 1993, Londonisse ei esitanud.
Mitu riiki on konventsiooni ratifitseerinud reservatsioonidega, näiteks lisades, et nad pole konventsiooniga täiesti rahul, sest see lubab bioloogiliste ja muude mürkainete ladustamist profülaktilistel, kaitse- ja muudel rahumeelsetel eesmärkidel. Samuti on mõni riik konventsiooni ratifitseerides teatanud, et see ei tähenda teiste selle konventsiooni ratifitseerinud maade iseseisvuse tunnustamist.
10 ÜRO liikmesriiki pole seda lepingut alla kirjutanud ega ratifitseerinud. Enamasti asuvad need Aafrikas ja Okeaanias, kuid nende riikide hulka kuulub ka Iisrael. 4 riiki, sealhulgas Egiptus ja Süüria, kirjutasid küll lepingu alla, kuid pole seda ratifitseerinud. Pole ette näha, et Iisrael, Egiptus või Süüria selle lepingu lähemas tulevikus ratifitseeriks.
Suni
Suni kõrgus merepinnast on 340 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
pisi|tühi|Nuradeo [[nuraag]]
Leida Levald
Leida Levald (24. august 1914 – 20. jaanuar 2012) oli eesti näitleja ja telelavastaja.
1946 lõpetas ta Eesti Riikliku Draamateatri draamastuudio (sama lennu lõpetasid näiteks Heino Mandri, Ferdinand Veike, Valter Luts ja Astrid Lepa).
Ta oli aastatel 1948–1951 Tallinna Balletikooli direktor.
Ziedoņdārzs
Ziedoņdārzs on Andrejs Zeidaksi eestvedamisel rajatud park Lätis Riia linnas Avotu iela asumis. Park asub Artilērijase, Matīsa, Sparģeļu ja A. Čaka tänava vahelisel maa-alal.
1930. aastatel lammutati pargi kohal asunud suurtükiväe kasarmud, intendantuur ja remonditöökojad. Vabale platsile püstitati laste liumägi ja karussell. Suvel peatus seal rändtsirkus. Pargi projekteeris linnahaljastusprojekti "Rīgas dārzi" (tõlkes Riia aiad) eestvedaja Andrejs Zeidaks, kes andis sellele ka nime, mis tähendab tõlkes 'õitsev aed'. Pargi ümbruses asus tööliskvartal; selle rajamiseks tuli lammutada mõned vanad puidust tööliselamud. Selle keskseks elemendiks on läänepärna allee. Pargi muudab tavatuks see, et park oli rajamisel kavandatud aktiivse puhkuse veetmise piirkonnaks. Nii rajati sinna Riia vanim avalik laste mänguväljak. Lisaks rajati sinna paviljon ja rosaarium. Park avati aastal 1937, kuigi tööd lõpetati seal alles kaks aastat hiljem. Aastal 1949 valmis sealne lava. Aastal 1981 püstitati sinna luuletaja Aleksandrs Čaksi kuju. Aastal 1990 rajati allee lõppu purskkaev.
Tadasuni
Tadasuni on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Oristano provintsis Barigadus.
Tadasuni kõrgus merepinnast on 180 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Tadasuni piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Ardauli, Boroneddu, Ghilarza, Sorradile.
Gender Trouble
"Gender Trouble: Feminism and the Subversion of Identity" (eesti keeles Soopahandus: feminism ja identiteedi õõnestamine) on 1990. aastal ilmunud Judith Butleri raamat, mis on mõjutanud akadeemilist filosoofiat ja kväärteooriat, kuid on olnud populaarne ka rahva seas üldisemalt. Raamatut "Gender Trouble" peetakse ka soo performatiivsuse teooria alusepanijaks. Seda peetakse üheks olulisemaks tööks kväärteoorias, postmodernistlikus ja poststrukturalistlikus feministlikus kirjanduses.
Butleri eesmärk raamatus "Gender Trouble" on näidata, et kui sooidentiteet ja seksuaalsus on sotsiaalselt konstrueeritud ning nende moodustumisel puuduvad loomulikud põhjused, siis kõik põhjuslikud seosed bioloogilise soo, sotsiaalse soo ja iha vahel on kunstlikud. Butleri väitel on kõik traditsioonilised arusaamad soost reguleeritud heteroseksuaalsuse all, mis ise toodab mees- ja naissugu, postuleerides neid kui loomulikke. Samuti väidab Butler, et sugu on omandatud ainult läbi korduvate "soo näitemängude", ning need näitemängud, žestid, liigendatud ja kehastatud ihad loovad illusiooni sisemisest ning organiseeritud sootuumast.
Peatükk 1. Bioloogilise soo/sotsiaalse soo/iha subjektid
Butler alustab raamatut rünnates üht traditsioonilise feministliku teooria keskset eeldust: eeldust, et on olemas kindel identiteet ja subjekt, kes vajab poliitilist ja keelelist esindust. See tähendab, et varemalt on eeldatud, et on olemas naiste kategooria, mille alla kuuluvad kõik bioloogilised naised ning see kategooria vajab poliitilist esindatust, eeldusel, et kõik praegused esindused esindavad ainult bioloogilisi mehi. Lisaks sellele leiavad osa feministlikke mõtlejaid, et on vaja välja töötada ka keel, mis annaks edasi naiseks olemist või naise sõnumit, ning mitte mehe oma, mida nende eelduste kohaselt teeb keel praegu. See aga, näitab Butler, on problemaatiline, kuna sugu interakteerub väga erinevate teiste kontseptsioonidega nagu rass, klass, seksuaalsus, päritolu ja religioon, ning seega ei ole võimalik osutada naiste kategooriale, kuhu kuuluksid kõik naised. Sellist kategooriat ei ole olemas. Veel enam, sellise kategooria postuleerime toob Butleri järgi hoopis teised tulemused, kui idee väljakäijad on tõenäoliselt silmas pidanud. Selle asemel, et anda naistele rohkem poliitilist ja sotsiaalset staatust ja võimu, kinnitab oletus naiste kategooria olemasolust hoopis sugude binaarsust ning lahutab neid teineteisest kindlakäeliselt. Vajalik on selline süsteem, mis ei jäta välja ühtegi indiviidi ning ei pane kedagi valede kategooriate alla.
Ta alustab oma kriitikat, tuues välja traditsioonilise bioloogilie soo ja sotsiaalse soo, millest esimene on loomulik ja paratamatu ning teine kultuuriliselt konstrueeritud, kuid näitab, et selline eristus ei paista paika panevat. Kui Simone de Beauvoir ütleb, et "naiseks ei sünnita, vaid naiseks saadakse", illustreerib ta traditsioonilist feministlikku arusaama bioloogilise ja sotsiaalse soo eristusest täiuslikult. Beauvoiri jaoks bioloogiline sugu ei põhjusta sotsiaalset sugu (ehk naiseks või meheks olemist selle sotsiaalses tähenduses), vaid sotsiaalne sugu omandatakse elu jooksul õppimise teel. Bioloogilise soo ja sotsiaalse soo eraldamine väidab seega, et ükskõik millised sugude vahelised bioloogilised erinevused ka pole, ei tulene sellest sotsiaalsed või psühholoogilised erinevused, ning viimased on omandatud üksnes kultuurist. Butler argumenteerib aga, et bioloogiline sugu ise on samuti sotsiaalne konstrukt nagu sotsiaalne sugu ning keha vaid paistab passiivse meediumina, millele siis kultuurilisi tähendusi peale kirjutatakse. Butler väidab aga, et 'keha' ja bioloogiline sugu ise on kultuurilised konstruktid, kuna neil puudub tähenduslik eksistents enne sotsiaalsete tähiste ilmumist. Meie arusaamas on bioloogiline sugu ja keha alati juba soostunud kategooriad, nad on mõlemad juba seotud sotsiaalse kontseptsiooniga soost, ning me tajume ja mõtleme neist ainult läbi sotsiaalsete tähenduste. Naisest tõepoolest saab naine, nagu Beauvoir oli väitnud, kuid ainult kultuurilise sundsuse alla naiseks saada. Samuti 'saab keha olevaks' ainult läbi kultuurilise prisma.
Butleri väitel on sugu on üksnes ja alati performatiivne ning me omandame oma soo läbi nn soonäitemängude, mis lõpuks saavad küll osaks meie identiteedist. Lisaks tajume me Butleri väitel oma sooidentiteeti loomulikuna, kuid reaalsuses on sugu (nii sotsiaalne kui bioloogiline) kultuuriliselt konstrueeeritud. Butleri järgi pole olemas identiteeti enne eksistentsi, mis siis ennast läbi sooaktide väljendaks, vaid need sooaktid loovad illusiooni lineaarsest ja stabiilsest soost. See omakorda tähendab, et igasugune sugu on alati konstrueeritud ning ei eksisteeri loomulikku, universaalset sugu, mis meil tuleb vaid endas leida.
Peatükk 2. Keeld, psühhoanalüüs ja heteroseksuaalse maatriksi produktid
Teises peatükis võtab Butler vaatluse alla teise feministlikus traditsioonis kõlava teooria – patriarhaat. Ta nendib, et feministid on tihti rääkinud ajast enne patriarhaati kui ajast, mil repressioon naiste vastu puudus ning kui näitest, mille põhjal me saame teha järelduse, et kui selline aeg on kord olnud, siis võib see ka uuesti olla. Sel samal põhjusel on ka bioloogilise soo transformeerumine sotsiaalseks sooks intsestitabu läbi olnud feministidele olulised kontseptsioonid. Butler käsitleb oma töös kolme sellist teooriat: Claude Levi-Straussi antropoloogilist strukturalismi, mille järgi intsestitabu loob olukorra, kus naisi vahetatakse erinevate hõimude vahel, mis loob olukorra, kus mehed domineerivad naisi; Joan Riviera psühhoanalüütiline seletus leinast ja melanhooliast, mis peidab naise maskuliinset identifikatsiooni ning seega peidab ka naise iha teise naise vastu, ja Sigmund Freudi psühhoanalüütilist teooriat leinast ja melanhooliast, mille järgi kaotus paneb ego omaks võtma kaotatu omadusi – libiido energia saab identifikatsiooniks. Nii Freudi kui Riviera teksti keskmeks on Oidipuse kompleks, intsestitabu klassikaline näide. Nende näidete uurimise käigus Butler laiendab neid, et soo performatiivsed aspektid tuleksid selgemini nähtavale. Levi-Straussiga näitab ta, et intsest on "perversne kultuuri fantaasia" ning intsestitabu ise loob neid fantaasiaid, mida ta väidetavalt keelab. Riviera puhul näitab ta, et jäljendamine ja maskeraad ise loovad sootuuma, mida Riviera järgi maskuliinsed naised on sunnitud maskeerima. Freudi puhul toonitab ta, et sooidentifikatsiooni puhul on tegemist melanhooliaga, mille puhul keelatud objekti bioloogiline sugu on omandatud kui keeld ning seega enda samastamine sama bioloogilise sooga (st poiss samastab end maskuliinse sooga, tüdruk feminiinse) sõltub lahendamata (aga ka unustatud) heteoroseksulaasest libiido energiast. Butleri jaoks on heteroseksuaalne melanhoolia kultuuriliselt loodud selleks, et tagada stabiilsed sooidentiteedid. Kuid selleks, et hereroseksuaalsus jääks stabiilseks, peab tagatud olema ka keeld homoseksuaalsusele, mitte vaid selleks, et anda õigus ainult heteroseksuaalsusele, vaid ka seepärast, et keeld kinnitab reeglit ning seega keeld homoseksuaalsusele aitab heteorosekusaalse diskursuse püsimisele kaasa ning on tegelikult selle diskursuse osa. Peatüki lõpus näitab Butler veel, et intsestitabu loob sotsiaalse seaduse, mis loob ja reguleerib heaks kiidetud heteoroseksuaalsust ja sellele allutatud homoseksuaalsust, millest kumbki ei eksisteeri enne sellist seadust.
Peatükk 3. Õõnestavad kehalised aktid
i. Julia Kristeva keha poliitika. Vastena Jasques Lacanile, kes postuleeris, et Sümboolne kord ja "feminiinne" repressioon vajasid keelt ja kultuuri, tõi Kristeva naised tagasi sellesse narratiivi, väites et poeetiline keel – sümboolne keel – väljendub naisekehas. Kristeva jaoks on poeetiline kiri ja emadus ning nemad üksi kultuuriliselt võimalikud viisid naistel pöörduda tagasi naisekeha juurde, mis neid kandis, ja naise homoseksuaalsus on võimatus, ligilähedane psühhoosile. Butler, argumenteerides Kristevale vastu, väidab et Kristeva tungiv "naiseks olemine", mis kuidagi moodi eelneb kultuurilisele ja poeetilisele keelele kui võimalusele pöörduda tagasi naisekeha juurde on oma juurtes juba lõks. Kristeva konstrueerib emaduse instinkti kui instinkti, mil on ontoloogiline staatus, mis eelneb patriarhaalsuse seadusele, kuid tal ei õnnestu arvesse võtta, nagu Butler näitab, et see sama seadus, võib ise olla põhjus samale, mida ta näiliselt represseerib. Butler väidab, et arusaam emadusest ja naiseksolemisest kui kaotatud paradiisist on sotsiaalne konstrukt. Toetudes Foucault' argumentidele "Seksuaalsuse ajaloos", näitab Butler, et arusaam naiseksolemisest, emadusest ja repressioonist on kõik sama diskursuse osad ning toetavad üksteist. Seega, repressioon tegelikult toodab objekti, mis teda eitab, st patriarhaalsuse seadus (sümboolne) leiutab idee "naiselikkusest", mida ta seejärel "represseerib".
ii. Foucault, Herculine ja seksuaalse pidevusetuse poliitika. Olles eelnevalt küll Foucault'le viidanud, toob Butler selles peatükis välja Foucault' mõtlemise vead seoses sissejuhatusega hermafrodiitse Herculine Barbini päevikutesse. Herculine elas Prantsusmaal 19. sajandi alguses ja sooritas lõpuks enesetapu, kui teda sünniti võimude poolt mehena elama. Oma sissejuhatuses Herculine'i päevikutesse näitab Foucault, kuidas oma elu alguse poole oli Herculine'il võimalik väljendada oma sotsiaalset või bioloogilist sugu kui midagi, mida ta nägi kui 'õnnelikku limbot identiteediküsimuseta'. Butleri jaoks aga on Foucault' selline avaldus romantiseeritud, ning sellest väitest tuleneb hoopis, et on siiski olemas 'õnnis' identiteet, mis eelneb kultuuristele mõjutustele ning seega läheb vastuollu Foucault' väidetega "Seksuaalsuse ajaloos", kus ta postuleerib, et igasugune idee 'tõelisest', 'õigest' või 'originaalsest' seksuaalsest identiteedist on illusioon. Teiste sõnadega: 'seks' ei ole lahendus repressiooni lõpetamiseks, vaid osa sellest samast süsteemist, mis loob illusiooni, et meie seksuaalsus on represseeritud, muutus meie sekusaalsuse ning iha diskursuseks. Butler paigutab Herculine'i nooruspõlve päevad mitte 'õnneliku limbosse', vaid näitab, et igasugune seksuaalsus on alati osa suuremast sotsiaalsest kontrollist ning näilised represseeritud seksuaalsused on alati osa sellest samast diskursusest, mis neid näiliselt represseerib ja keelab. Butler teeb peatüki lõpu poole ettepaneku, et Foucault' üllatavad väited seoses Herculine'iga on äkki Foucault' enda ülestunnistused enda seksuaalsuse kohta või tema homoseksuaalsuse õigustamine, millest ta peaaegu kunagi ei rääkinud.
iii. Monique Wittig: keha lagunemine ja väljemõeldud seksuaalsus. Butler jälgib Wittigi mõtteid lesbilisusest kui ainsast võimalusest seksuaalsust dekonstrueerida. Wittig väidab, et bioloogiline sugu on alati kodeeritud kui naine, määratletud kui mitte-mees. Naine Wittigu järgi taandub oma bioloogilisele soole ning ei saa sellest koormast vabaneda. Wittig väidab, et isegi kehaosade nimetamine loob fiktiivse olukorra ning konstrueerib meid fragmentideks, tükeldades seda, mis oli kunagi üks tervik. Keel, mis läbi aja ikka kordub, produtseerib reaalsuse efekti, mida me võtame lõpuks kui fakte, kuid mis on tegelikult kultuuriliselt konstrueeritud. Siiski, toob Butler välja, et lesbilisus ei ole ainus võimalus seksuaalsust dekonstrueerida ning heteroseksuaalsus ei sisalda paratamatult käibel olevaid võimusuhteid ning dekonstruktsioon heteroseksuaalsuse sees on täiesti võimalik ning Wittigi poolt on naiivne oleteda, et see nii ei ole.
iv. Kehalised sissekirjutised, performatiivsed õõnestused. Butler alustab seda peatükki küsides, kas keha on tõesti loomulik entiteet, passiivne meedium, millena me oleme harjunud seda võtma. Ta toob välja, et keha loomulikkus on eeldatud selgituseta, kuid vaatamata sellele seisab keha kui kindel pind, millelt sugu saab tõusta. Toetudes Mary Douglasele, väidab Butler, et keha piirid on tõmmatud selleks, et toetada teatud tabude olemasolu, mis siis limiteerivad meid ning määravad ära vahetuse võimalikkused. Seega hegemoonne ja homofoobne press ise reostab meie arusaamu meie kehadest, mida Butler illustreerib AIDSi näitega, mis on omistatud homoseksuaalsetele inimestele, kui näitena homoseksuaalsusest kui keelust. Teiste sõnadega väidab Butler, et keha ise on nende samade tabude tagajärg, mis teda kogu aeg formuleerivad. Meie arusaamas meie kehast ja bioloogilisest soost on mõlemad juba seotud sotsiaalse kontseptsiooniga soost ning me tajume ja mõtleme oma bioloogilisest soost ainult läbi selle kontseptsiooni. Butler näitab, et sugu on ainult ja alati performatiivne ning me omandame oma soo läbi nn soonäitemängude, mille me läbi korduvate aktide võtame oma identiteedi osaks ning mida me tajume kui loomulikke. Tegelikkuses aga, väidab Butler, on sugu alati ja ainult kultuuriline konstrukt. Butler illustreerib soo performatiivsust transseksuaali näitega, kelle peal on selgelt näha, kuidas nn loomulikud meheks või naiseks olemise juurde kuuluvad komponendid on tegelikult kultuuri saavutus. Läbi liialduse demonstreerib transseksuaal publikule hästi, et sugu on ette kirjutatud, harjutatud ja esitatud.
Järeldus: paroodiast poliitikasse
Raamatu viimases osas üritab Butler konstrueerida feminismi, kus soomääratlused on eemaldatud või pole eeldatud kui mõistlik kategooria. Ta väidab, et isegi subjekt/objekt binaarsus on osa eeldusest, mis oletab, et selleks, et olla võrdne peavad naised saama subjektideks ning lõpetama olemast objektid. Butler väidab, et selline kahesüsteemsus on kunstlik ja hegemoonne jaotus. Ettekujutus subjektist on Butleri järgi formuleeritud läbi tähendusliku praktika. Butleri jaoks illustreerib transseksuaalsus aga teed, mis destabiliseerib ning teeb nähtavaks nähtamatut oletust sooidentiteedist kui loomulikust ning soost kui millestki, mis omab ontoloogilist staatust. Butler usub, et soo paljastamine sel viisil (näidates, et sugu on ainult ja alati performatiivne ning ainult nii me saame oma sooks) viib lõpuks positiivse ja transformeerunud poliitikani, kus tähtis pole enam sugude binaarsus, vaid igaühe personaalne mina ja personaalne sooidentiteet, ning poliitikani, kus kõik need minad on aktsepteeritud.
Must pilvik
pisi Must pilvik (Russula nigricans) on pilvikuliste sugukonda pilviku perekonda kuuluv seen.
Põhjuslik uurimus
Muutujate põhjuse ja tagajärje uurimiseks on kaks uurimismeetodit: