cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rogain
Rogaini ajalugu ja levik maailmas
Rogain on kasvanud välja ööpäevastest matkadest. Rogaini nimi ja võistlusformaat võeti kasutusele Austraalias 1976. aastal. Termin "rogain" on tuletatud spordiala algatajate eesnimedest: Rod Phillips, Gail Davis (Phillips) ja Neil Phillips (RoGaiNe, e.k. rogain, rogainima, rogainija), kes olid ka esimese rogaini korraldajad Austraalias. Lisaks Austraaliale, kus toimub aastas ligi 50 rogainivõistlust, korraldatakse rogaine regulaarselt ka Uus-Meremaal, Kanadas, USAs, Jaapanis, Venemaal, Ukrainas, Tšehhis, Iirimaal, Hispaanias, Rootsis, Soomes, Lätis, Leedus ja Eestis. Korraldatakse ka ratta-, suusa- ja kanuurogaine. Austraalia ja USA linnapiirkondades korraldatud rogaine on nimetatud metrogainideks. Spordiala rahvusvahelist arengut, sealhulgas tiitlivõistluste korraldamist koordineerib Rahvusvaheline Rogainiföderatsioon (IRF). Rogaini maailmameistrivõistlused on varem toimunud üle aasta, kuid alates 2012. aastast korraldatakse neid igal aastal. Euroopa, Põhja-Ameerika ja Austraalia meistrivõistlused toimuvad igal aastal.
Rogain Eestis
Eestis harrastatakse rogaini alates 1999. aastast, mil TA Orienteerumisklubi korraldas esimese 8-tunnise rogaini. Sellest ajast on Eesti rogainidel osalejate koguarv kasvanud. Viimastel aastatel on Eesti suurimal, TAOK rogainil, osalenud 800–900 osavõtjat. Aastal 2007 osales 437 võistkonda kokku 1158 võistlejaga, mis on seni maailma osavõturohkeim rogain. Eestis koordineerib rogaini kui spordiala Eesti Orienteerumisliit (EOL). EOL on IRFi liige 2010. aastast. Eesti rogainijad on võitnud rogaini tiitlivõistlustelt palju medaleid. 2012. aastal Tšehhi Maagimäestikus tulid Rain Eensaar ja Silver Eensaar rogaini maailmameistriteks ja kordasid seda saavutust 2013. aastal Venemaal Pihkva oblastis toimunud MMil. 2014. aasta rogaini MMil USAs Lõuna-Dakota osariigis Black Hillsi mäestikus tulid Silver ja Rain Eensaar kolmandat korda maailmameistriks, seekord oli nende meeskonnas ka Timmo Tammemäe ja esmakordselt tuldi meeskondlikus arvestuses rogaini maailmameistriks kolmeliikmelise võistkonnaga.
Eesti kui rogainimaa rahvusvahelist staatust peegeldab ka rogaini tiitlivõistluste korraldamise usaldamine Eestile. 2005. aastal korraldas OK Orion Nõval 2. Euroopa rogaini meistrivõistlused. 2008. aastal korraldas TAOK Karula rahvuspargis 8. rogaini maailmameistrivõistlused. Euroopa meistrivõistlused rogainis on toimunud veel 2014. aastal Oraval ja 2021. aastal Otepääl.
Rosentali mõis
Rosentali mõis (saksa keeles Rosenthal) oli Roela mõisa kõrvalmõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal.
Rogain
Eesti rogainijate medalivõidud rahvusvahelistel tiitlivõistlustel
300px|pisi|2013. aasta rogaini maailmameistrivõistlustel saavutasid Eesti meeskonnad kaksikvõidu. Vasakult: Rait Pallo, Timmo Tammemäe (hõbe), Rain Eensaar, Silver Eensaar (kuld), Oleg Kalinin, Evgeny Dombrovskiy (pronks, Venemaa)
Rosentali mõis
Välislingid
,
Karl Heinrich Georg von Bistram
Karl Heinrich Georg von Bistram (venepäraselt Карл Иванович Бистром; 30. aprill 1770 Luiste mõis Eestimaa kubermang – 24. juuni 1838 Bad Kissingen Baierimaa Saksa Liit) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi sõjaväelane (jalaväekindral).
Elulugu
Karl Heinrich Georg von Bistram sündis Eestimaa kubermangu Märjamaa, Luiste ja Päädeva mõisniku kindralmajor Hans Heinrich von Bistrami ja Charlotte Helene von Tiesenhauseni pojana.
Bistram vormistati väeteenistusse 8. juunil 1784 kapralina ihukaardiväe Izmailovo polku, 1787. aastal viidi ta üle Neeva musketäripolku, mille koosseisus võttis osa Vene-Rootsi sõjast 1788–1790. 1. jaanuarist 1790 ülendati kapteniks ja 1798. aastal määrati ta 1. jäägripolgu komandöriks.
1805. aastal määrati Bistram 20. jäägripolgu ülemaks ja ülendati sama aasta 10. juulil polkovnikuks. 1806–1807 võttis osa Neljanda koalitsiooni sõjast Prantsusmaa vastu. 1806. aastal sai ta Pultuski lahingus jalga haavata, millega seoses autasustati teda Pour le Mérite ordeniga. Järgmisel aastal sai ta Preusisch Eylau/Eylau lahingus käest haavata, millega seoses autasustati teda kuldmõõgaga. Pärast teenistusse naasmist võttis kohe osa Peterswalde, Altkirche ja Gutstadti lahingust. Gutstadti lahingus kattis Bistrami polk Vene vägede taganemist. Bistram sai põske ja lõuga haavata, millega seoses autasustati teda Püha Anna ordeni 1. klassi ja teemantidega.
1821. aastal määrati ta kaardiväe 2. jalaväediviisi komandöriks. 1824. aastal ülendati ta kindralleitnandiks. 1825. aastal määrati kaardiväe jalaväekorpuse komandöriks ja sai samal aastal kindraladjutandiks.
Osales Vene-Türgi sõjas 1828–1829, kus juhatas Varna vallutamist.
1831. aasta Poola Novembriülestõusu mahasurumise ajal juhatas kaardiväekorpuse arjergardi. Paistis vaprusega silma Ostrołęka lahingus, mille eest teenis Püha Georgi ordeni 2. klassi. Pärast Varssavi vallutamist ülendati Bistram jalaväekindraliks.
1832. aastal kinkis Venemaa keiser Nikolai I von Bistramile Romanovka mõisa Jamburgi maakonnas Peterburi kubermangus.
Pärast Poolast naasmist elas Bistram vaheldumisi Bad Kissingenis ja oma Jamburgi maakonna mõisas. 1837. aastal määrati ta suurvürst Mihhail Pavlovitši juhitud üksiku kaardiväekorpuse asekomandöriks.
Bistram suri 1838. aastal ravil Kissingenis Baierimaal ja maeti oma Romanovka mõisa Jamburgi maakonnas. Tema mälestuseks kogutud vabatahtlike annetuste eest püstitati talle skulptor Peter Jakob Clodt von Jürgensburgi loodud pronksmälestusmärk tekstiga «Генерал-адъютанту К.И. Бистрому. Гвардейский корпус. В знак признательности. Бородино. Варна. Остроленко». Mälestusmärk asub tänapäeva Kingissepa linna ääres Romanovka pargis.
Perekond
Karl Heinrich Georg von Bistram abiellus 1815. aastal Charlotta Konstantia von Tiesenhauseniga (1792–1823).
Gunnar Aarma
Gunnar Aarma (kuni 2.03.1939 Gunnar Abram; 6. august 1916 Tallinn – 12. veebruar 2001 Tallinn) oli eesti muusikapedagoog, esoteeriliste raamatute autor, tõlkija ja filosoof.
Elulugu
Ta õppis aastatel 1924–1935 Jakob Westholmi Gümnaasiumis ja oli just ülikooli astunud, kui läks 1. novembrist teenima mereväkke tollasele lipulaevale, torpeedopaadile Sulev.
1930. aastatel oli Noorte Kotkaste Tallinna maleva Kalevi malevkonna merirühma vanakotkas (pealik).
14. juunil 1941 arreteeriti ta NKVD poolt. Ta oli vanglates, sunnitöölaagrites ja hiljem asumisel. Eestisse naasis 1957. aastal. Ta mängis paljusid pille, aastatel 1958–1976 töötas ta Pärnu Lastemuusikakooli klaveriõpetajana.
Isiklikku
Jüri Aarma oli ja August Aarma on tema poeg, Maria Tilk oli tema tütar. Kiur Aarma on tema pojapoeg.
Alexander von Humboldt
Alexander von Humboldt, pärisnimi Friedrich Wilhelm Heinrich Alexander von Humboldt (14. september 1769 Berliin, Preisi kuningriik – 6. mai 1859 Berliin, Preisi kuningriik) oli saksa loodusteadlane, füüsilise geograafia rajaja, polühistor.
Teadustegevus
Ta tegi uurimisreise Kesk-Aasiasse, Kesk- ja Lõuna-Ameerikasse, uurides eriti Orinoco ja Amazonase jõgikonda.Ta tegi teaduslikke välitöid füüsikas, keemias, geoloogias, mineraloogias, vulkanoloogias, botaanikas, zooloogias, klimatoloogias, okeanograafias ja astronoomias. Humboldti teostel oli suur mõju loodusteaduste, eriti geograafia arengule, ta on vulkanoloogia, zoo- ja taimegeograafia, klimatoloogia, hüdrograafia ning nüüdisaegse maastikuteaduse rajajaid.
Humboldti taimealane uurimistöö Freibergi kaevandustes viis ladinakeelse teose "Florae Fribergensis, accedunt Aphorismi ex Doctrina, Physiologiae Chemicae Plantarum" (1793) kirjutamiseni, mis tõi ta Johann Wolfgang von Goethe huviorbiiti.
1799–1804 uuris nüüdse Venezuela, Colombia, Ecuadori, Peruu, Kuuba ja Mehhiko alu. Kirjutas uurimisreisist teose "Voyage aux regions equinoxiales du Nouveau Continent" (30 köidet, 1805–1834), mis on suurim sellelaadne reisikirjeldus.
Tema peateos on "Kosmos" (1845–1862), mis võtab kokku kogu tolle aja loodusteaduslikud teadmised (5 köidet, 1845–1862).
Elas aastani 1827 peamiselt Pariisis. Reisis 1829 Baltimaade, Moskva ja Uurali kaudu Altaisse. Nii teel sinna kui ka tagasi peatus Tartus.
Humboldt võttis kasutusele isotermi mõiste (1817), tegi kindlaks taimkatte kliimast tuleneva vööndilisuse ning pani aluse tänapäevasele ökoloogiale.
Mälestuse jäädvustamine
Alexander von Humboldti nimi on antud rohkem kui kümnele loomariigi esindajale ja mitmele taimele ning ta nime kannavad maakonnad, linnad, mäed, jõed, järved ja muud objektid.
Saksamaal tegutseb Alexander von Humboldt Stiftung – fond, kust on kõikide erialade teadlastel kogu maailmast võimalik taotleda stipendiumi teadustööks Saksamaal.
Tema järgi on nimetatud mitu kõrgkooli, sealhulgas Berliini Humboldti Ülikool.
Isiklikku
Ta oli Preisi riigitegelase, filosoofi ja keeleteadlase Wilhelm von Humboldti noorem vend.
Võhu mõis
Võhu mõis (saksa keeles Wöhho) oli Küti mõisa karjamõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Võhu küla lähedal Vinni vallas Lääne-Virumaal.
Pärnu–Lihula maantee
Pärnu–Lihula maantee (registrinumbriga 60) on üks Eesti tugimaanteedest.
See saab alguse Pärnu linnast Tallinna maanteelt. Tee pikkus on 56,1 km. Tee lõpeb Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee 45. kilomeetril Lihula linna, Alaküla küla ja Valuste küla piiril. Pärnu linna tänavatena kannab nimesid J. V. Jannseni tänav ja Haapsalu maantee. Lihula linna ja Valuste küla piiril kannab nimesid Alaküla tee, Uus Pärnu maantee ja Mäe tee. Papsaare külas on maantee kahe sõiduteega, mille vahele jääb haljasala.
Sillad Pärnu–Lihula maanteel
Sildade nimistu pärineb Maa-ameti andmebaasist
Asulad Pärnu–Lihula maanteel
Pärnu linn, Papsaare küla, Lemmetsa küla, Audru alevik, Malda küla, Liiva küla, Kärbu küla, Põhara küla, Aruvälja küla, Ahaste küla, Soeva küla, Nätsi küla, Kalli küla, Peantse küla, Lõpe küla, Paimvere küla, Rabavere küla, Karinõmme küla, Oidrema küla, Parivere küla, Tõitse küla, Sookatse küla, Valuste küla, Lihula linn.
Kahekroonine pangatäht
Kahekroonised pangatähed trükiti 1992. aastal USA rahatrükikojas United States Banknote Company.
Esikülg
Pangatähe esiküljel on kujutatud baltisaksa loodusteadlane, antropoloog, kirjeldava ja võrdleva embrüoloogia rajaja Karl Ernst von Baer (1792–1876). Ta sündis Eestis, töötas Königsbergis, Peterburis ja Tartus. Baer oli Vene Geograafiaseltsi asutaja ja selle esimene president. 1826. aastal avastas Baer imetajate (sh inimese) munaraku.
Tagakülg
Pangatähe tagaküljel on vaade Tartu Ülikooli peahoonele. Hoone on ehitatud aastatel 1804–1809 arhitekt Johann Wilhelm Krause projekti järgi endise Maarja kiriku varemetele. Peahoone avati pidulikult 1809. aastal. Kolmekorruseline hoone on ehitatud kõrgklassitsistlikus stiilis ja paikneb tolleaegsele esindushoonele kohaselt tõstetud terrassil. Peafassaadi kuue sambaga portikusest on kujunenud Eesti kõrghariduse sümbol. Näha on ka Toomemäel asuv Tähetorn.
Sulawesi kohv
Sulawesi kohv on Indoneesias Sulawesi saarel kasvatatavad ja toodetavad kohvisordid. Mõned neist kuuluvad maailma parimate hulka. Üks tuntumatest on Sulawesi Toraja (Celebes Toraja), mille ube kasvatatakse saare keskosa mägisel alal. Kohvi töödeldakse kuivalt. Toraja aroom on põnev kooslus maahõngulisest ja magusast, ei ole eriti hapukas, pigem meenutab vahtrasiirupit ja tumedat šokolaadi. Kuna Sulawesi kohv on väga nõutud Jaapanis ja saare toodangumaht ei ole just suur, siis on Sulawesi kohvioad kallimad isegi Sumatra kohvist, viimase kahte kohvisorti - Ankolat ja Mandhelingit - peetakse maailma parimateks.
Kuno Thomasson
Kuno Thomasson (9. juuli 1923 Tallinn – 12. jaanuar 2007 Uppsala) oli eesti päritolu Rootsi algoloog, hüdrobioloog ja ökoloog.
Elukäik
1944. aastal põgenes ta Rootsi, kuhu jäigi.
1950. aastal lõpetas Uppsala ülikooli, hiljem töötas sealsamas taimeökoloogia instituudis. 1964. aastal sai filosoofiadoktoriks.
Ta on uurinud planktonvetikate süstemaatikat, limnoloogiat ja geobotaanikat. Eriti põhjalikult on ta uurinud lõunapoolkera järvede ikkesvetikaid.
Roosna mõis (Viru-Jaagupi)
Roosna mõis (saksa keeles Rosna) oli Rägavere mõisa karjamõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal.
Puka mõis (Viru-Jaagupi)
Puka mõis (saksa keeles Pucka) oli Kulina mõis karjamõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal. , tänapäeva Kulina küla lähedal Vinni vallas Lääne-Virumaal.
Priit Leito
Priit Leito (4. veebruar 1975 Tallinn – 21. märts 2020 Tallinn) oli eesti ajakirjanik, meediajuht, maletaja ja kirjastaja.
Ta lõpetas aastal 1993 Tallinna 21. Keskkooli ja aastal 1997 Tartu Ülikooli majandusteaduskonna.
Lisaks õppis ta aastatel 1981–1993 Jevgeni Kaljundi juhendamisel Tallinna Malekoolis. Aastal 2002 võttis ta osa (varumängijana) 35. maleolümpiamängudest Bledis. Aastal 2002 sai ta Eesti meistrivõistlustel males hõbemedali. Ta oli aastatel 2000–2010 Eesti Maleliidu juhatuse liige.
Ta töötas aastatel 1994–1995 ajalehes Eesti Sõnumid majandusreporterina. Aastatel 1997–2000 töötas ta Sõnumilehe arendusdirektori ja peadirektorina. Aastatel 2000–2005 töötas ta AS-i SL Õhtuleht juhatuse esimehena, aastatel 2000–2005 AS-i Ekspress Grupp juhatuse esimehena. Aastatel 2009–2017 töötas ta MTG Eesti ettevõtete juhina. Aastatel 2009–2020 oli ta TV3 tegevjuht ja All Media Eesti juhatuse esimees.
Isiklikku
Tema isa oli ajakirjanik ja meediajuht Toomas Leito, vend Ivo Leito on keemik ja Tartu Ülikooli professor.
Geomeetriline jada
Jada liikme ja sellele eelneva liikme jagatist nimetatakse geomeetrilise jada teguriks.
Geomeetrilise jada üldliige avaldub kujul kus a_0 on jada esimene liige ehk algliige ja q on geomeetrilise jada tegur.
Geomeetrilise jada liikmete summa
Geomeetrilise jada n esimese liikme summa avaldub kujul
Geomeetriline rida koondub absoluutselt parajasti siis, kui -1 < q < 1. Selle rea summa on
Viimased võrdused kehtivad kõikides Banachi algebrates, kui \|q\| < 1 ja q-1 on pööratav.
Striegistali vald
Striegistal on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Mittweida kreisi.
Kilgi (Lääneranna)
Kilgi on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Varbla valda.
Imeni Sverdlova
Imeni Sverdlova on alev Venemaal Leningradi oblastis Vsevoložski rajoonis, Sverdlovi linnaasunduse keskus. Asub Neeva paremal kaldal, 43 km Peterburist kagus.
Asula sai nime revolutsionäär Jakov Sverdlovi järgi. 1979. aastast on alev.
Kilgi
Kilgi on mitme koha nimi:
Uuemõisa mõis (Viru-Jaagupi)
Uuemõisa mõis (saksa keeles Neuhof) oli Kulina mõisa karjamõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal. , tänapäeva Aruküla küla lähedal Vinni vallas Lääne-Virumaal.
Geomorfoloogia mõisteid
Siin on loetletud geomorfoloogiaga seotud mõisteid.
Tallinna–Moskva rongiliin
Mõlemas suunas sõitis päevas üks reisirong.
Ajalugu
Liin avati 23. mail 1950.
Aastast 1998 kuni 2015. aasta kevadeni teenindas liini ettevõte GoRail.
2015. aasta suvel võttis liini opereerimise üle Venemaa Raudteede tütarettevõte FPK (Federalnaja Passazhirskaja Kompanija). Odavama pileti huvides ühendati nii Peterburi, kui ka Moskva liin. Varasemaga võrreldes erines sõit Venemaale just marsruudi poolest, kuna enam ei sõitnud rong otse Moskvasse, vaid läks sinna läbi Peterburi.
Rongiliin suleti 20. märtsist 2020.
Tartu kaudu
Tallinn – Tapa – Tamsalu – Jõgeva – Tartu – Põlva – Petseri – Liivamäe – Novoisborsk – Pihkva – Karamõševo – Padsevõ – Porhov – Dno – Polonka – Marino – Volot – Tuleblja – Staraja Russa – Parfino – 452. km – Pola – Knevitsõ – Lõtškovo – Valdai – Guzjatino – Bologoje – Võšni Volotšok – Spirovo – Kalinin – Moskva.
Sõiduaeg Tallinnast Moskvasse oli 19 tundi 27 minutit, tagasi 18 tundi 44 minutit.
Kalme (Põltsamaa)
Kalme on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas.
Küla läbib Tallinna–Tartu maantee.
Külas asub Kalme Hiiekoht. Ka Mandri-Eesti geograafilise keskpunktina tuntud koht paikneb samas. Hiiekohta on püstitatud keskpunkti tähistav kivi.
Taura vald
Vallaosad
Taura, Köthensdorf, Reitzenhain.
Pindpinevus
Pindpinevus on pinnanähtus, mis esineb aine kahe faasi, harilikult vedeliku (näiteks vee) ja gaasi (näiteks õhu) piirpinnal ja avaldub vedeliku pinnakihi püüdes võimalikult kokku tõmbuda. Pindpinevust põhjustab see, et pinnakihi molekulide vahel valitsevad tõmbejõud (vt kohesioon), mis on suunatud vedeliku sisse. Vee pinnakihi molekulidele mõjuvad seega allpool olevate molekulide tõmbejõud ja pindmised molekulid moodustavad omavahel tugevalt seostatud kihi.
Vedeliku pindmiste molekulide omavahelised jõud – pindpinevusjõud – on tõmbejõud, mis on suunatud piki pinda, täpsemalt puutuja sihis vedeliku pinna vaadeldavas punktis. Seetõttu lähenevad pinnamolekulid üksteisele, vedeliku pinnakiht on teatava mehaanilise pinge all ja käitub kui kergelt pingutatud kile. Analoogia kilega on siiski ebatäpne selles mõttes, et vedelikukihi pingus ei tulene mitte venitusest, nagu näiteks õhupalli puhul, vaid molekulaarsetest sidemetest.
Pindpinevus annab vedelikule erilisi omadusi, näiteks võib vesi kanda kerget kuiva eset, mille erikaal on suurem kui veel. Pindpinevus on ka põhjus, miks väiksed vedelikukogused, näiteks veepiisad, püüavad võtta kera kuju.
Pindpinevusel on oluline osa kapillaarsuse tekkes.
Pindpinevust iseloomustav füüsikaline suurus on pindpinevustegur. See näitab, kui suur jõud hoiab koos vedeliku pinnakihi ühikulise pikkusega piirjoont (mõõtühik njuuton meetri kohta, N/m) või kui palju tööd.tuleb teha selle pinnakihi pindala suurendamiseks ühe ühiku võrra (mõõtühik džaul ruutmeetri kohta, J/m2); tööd on seejuures vaja teha uute molekulide viimiseks pinnakihti.
Vee molekulide vahel on tõmme vesiniksidemete tõttu suhteliselt suur ja seetõttu on vee pindpinevustegur (72,8 mN/m temperatuuril 20 °C) suurem kui paljudel teistel vedelikel.
Vee peal kõndimine
Väikesed putukad, näiteks liuskurlased, saavad vee peal kõndida, sest nende kaalust ei piisa pinnast läbitungimiseks.
Nõela ja kirjaklambri ujumine
Nõela saab panna vee peale ujuma, kuigi nõel on veest mitu korda tihedam. Kui veepind liikuma panna, siis pindpinevus väheneb ja nõel upub.
Veepinnale pandud kirjaklamber ei märgu või märgub osaliselt, vajub veepinnast pisut madalamale, kuid võtab veepinna kaasa.
Telgi veekindlus
Telk on sageli veekindel sellepärast, et vee pindpinevus tekitab telgiriide peene koe avade vahele sillad. Kui riiet näpuga katsuda, siis veekiled purunevad ja riie hakkab sellest kohast läbi tilkuma.
Kollatõvetest
Normaalse uriini pindpinevustegur on umbes 66 dyn/cm, kuid kui see sisaldab sappi, langeb pindpinevustegur umbes 55 dyn/cm-ni. Hay testis raputatakse uriini pinnale väävlipulbrit. Kui uriin on normaalne, jääb pulber pinnale; kui uriin sisaldab sappi, vajub pulber uriini sisse.
Desinfitseerimisvahendid
Desinfitseerimisvahendid on tavaliselt väikese pindpinevusega lahused. See võimaldab neil läbida bakteri rakuseina.
Pesemine
Seebid ja detergendid vähendavad vee pindpinevust, nii et vesi pääseb kergemini pooridesse ja määrdunud kohtadesse. Piisab väikesest pindaktiivse aine (detergendi kogusest, et pindpinevust tunduvalt vähendada.
Sooja veega pestakse peamiselt sellepärast, et soojal veel on tunduvalt väiksem pindpinevus. Detergendi abil on võimalik sama efekt saavutada ka külma veega.
Mullid
Vee pindpinevuse tõttu tekivad vees õhumullid. Et pind püüab võtta vähimat pindala, on mullid kerakujulised.
Tilgad
Kui tilgale mõjub teisi jõude, siis võib selle kuju kerakujust hälbida, näiteks üle 1 mm läbimõõduga vihmatilga puhul ja tilkade puhul tahkise pinnal kus mõjub ka adhesioon. Tilga kuju hälbib kerakujust ja tilk märgab tahkise pinda seda enam, mida suurem on tahkise ja vedeliku vaheline adhesioon.
Meekärg
Mesilaste kärjekannud on kuuetahulised. Kõigepealt ehitatakse mesilasvahast ümmargused kannud. Et taru on soe, hakkab vaha voolama ning moodustab kannude vahele tasapinnalised piirpinnad (minimaalpinnad).
Uurimislugu
Pindpinevuse mõiste võttis kasutusele Niccolò Cabeo 1629. aastal ning 1751. aastal selgitas seda Johann Andreas von Segner.
Pindpinevuse teooriasse on väärtusliku panuse andnud Thomas Young 1805, Pierre-Simon Laplace 1806, Siméon Denis Poisson 1830 (Youngi-Laplace'i võrrand, Youngi võrrand) ning Joseph Plateau 1842–1868.
Väike-Kamari
Väike-Kamari on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas.
18. sajandi lõpul rajati Väike-Kamarisse Vana-Põltsamaa mõisa karjamõis. Külas on Kaarlimõisa paikkond, kus asus Eesti Aleksandrikool, ja kus praegu asub Põltsamaa Ametikool.
Samas asub Põltsamaa jõel Kamari hüdroelektrijaam.
Siniraag
Siniraag (Coracias garrulus) on ainuke nii Eestis kui kogu Euroopas elav siniraaglaste sugukonda kuuluv lind.
Välimus
Siniraag on haki suurune, kehapikkus on 30–32 cm, tiiva siruulatus 52–58 cm. Täiskasvanud lind kaalub 120–126 g.
Pea ja kõht on türkiissinise sulestikuga, selg on roostepruun, tiivaotsad mustad. Sugupooled on välimuselt sarnased. Lend on sirgjooneline, laperdav.
Levik
Siniraag on levinud Euroopas, Lääne-Aasias ja Marokos. Ta on rändlind, talvitub Aafrikas Saharast lõunas. Siniraa leviala on kitsenenud ja Eestist on ta haudelinnuna ilmselt taandunud, 2012. aastal ei leitud ühtegi pesitsusterritooriumi.
Kui siniraag oli Eestis tavaline põllumajandusmaastiku lind veel 1960. aastatel, siis viimased pesitsused on teada 2010. aastal Kagu-Eestist. Samuti on liigi arvukus kiirelt vähenemas Lätis, mis on pärast siniraa asurkonna taandumist tänaseks liigi põhjapoolseim asuala.
Pesitsemine ja elupaigad
Siniraag teeb pesa enamasti puuõõnde või kaevab pesaõõne kruusasele mäenõlvale. Kurnas on 5–7 muna, mida emaslind haub keskmiselt 18 päeva.
Iseloomuliku kaitsereaktsioonina roojavad siniraa pojad end vaenlase liginedes täis. See vähendab nende atraktiivsust suutäiena ning informeerib nende vanemaid pesa juures käinud külalistest.
Toitumine
Siniraag toitub suurtest putukatest, sisalikest ja konnadest. Saaki varitseb mõnel väljaulatuval kohal istudes.
Arvukus
Siniraa arvukus on Euroopas alates 1970. aastatest pidevalt vähenenud. Teda ohustavad keskkonnamürkide kasutamine, põllumajanduse ja metsanduse intensiivistumine. Efektse välimuse tõttu ohustab liiki ka jälitamine inimeste poolt.
Liigi Euroopa asurkonnaks hinnatakse 7000 – 10 000 pesitsevat paari.
Ebasarikas
Ebasarika peamised tüübid on monohaasium, dihaasium ja pleiohaasium.
Siniraag
Kaitse
Siniraag on kantud Eesti punase raamatu eriti ohustatud liikide hulka ja kuulub I kaitsekategooriasse. Tegemist on ka Euroopa Liidu linnudirektiivi I lisa ning Berni ja Bonni konventsiooni II lisa liigiga.
Ebasarikas
Dihaasium on õisik, millel on järgmine ehitus: pearaag lõpeb õiega, millest allpool paikneb kaks külgharu, mis kumbki lõpeb õiega; nende õite raagudel on samuti kaks külgharu, mis lõpevad õiega, kummastki külgharust võib omakorda lähtuda kaks külgharu, millest kumbki lõpeb õiega; jne. Vahel võib pearao tipmine õis ka mitte välja areneda.
Dihaasium esineb näiteks nelgilistel, loalistel ja linalistel.
Monohaasiumil areneb tipmisest õiest allpool ainult üks külgharu, sellel omakorda ainult üks külgharu jne.
Pleiohaasiumil on harudel külgharusid enamasti rohkem kui kaks.
Mõisamaa hiis
Mõisamaa hiis on muistne hiiemägi Mõisamaa külas Märjamaa vallas Rapla maakonnas.
Hiis on kantud kultuurimälestiste riiklikusse registrisse numbriga 12091. pisi|Mõisamaa hiie ohvrikivi ehk rahakivi. Kultuurimälestis nr 12092
Ülesehitus
Ligipääs hiiele on mõõda põlluteed Lipa-Mõisamaa teelt. Põlluteelt pääseb nõlvale, kus leidub kaks kultuurse tähtsusega kivi: orja istumise kivi ning orja sõrmejälgede kivi.
Lagendiku põhjaserval pääseb mõõda võsastunud rada hiiemäele, kus asub muistne ohvri- ehk rahakivi. Kivi kõrval seisab roostetanud silt, mis teatab ohvrikivi kultuurimälestise staatusest.
Hiiemägi ja ümberolev ala on viimaste aastakümnete jooksul kinnikasvanud tihedaks metsaks.
Kultuuriline tähtsus
Hiieaugu idapoolsel järsakul põletati pärimuse järgi vanasti surnuid.
Rahvapärimuse järgi ristiti hiiemäel kohalikku rahvast katoliiklike misjonäride poolt. Väidetakse ka, et seal olevat kunagi asunud kirik, kuid selle usutavus on vaieldav.
Ohvrikivis on tehislikud lohud, mis tõestavad selle kasutust ohverdamiseks. Lohkudesse kogunenud vett kasutati vanasti huulte niisutamiseks, kuna seda peeti ravivaks. Praegugi jäetakse inimeste poolt kivile vahel toitu või münte.
Hiie kohta on väga vähe säilinuid kirjalike allikaid ning selle olemasolu ning olulisus on antud edasi suuliselt põlvkonnalt põlvkonnale. Üks väheseid allikaid hiie kohta on koduloolase Meinhard Uustalu kirjutatud artikkel "Mõisamaa hiiemägi" (1975. aasta Eesti Looduse ajakirjas nr 7; artikkel on kättesaadav digitaalarhiivis DIGAR).
Rahvapärimuslikud muistendid
Väheste kirjalike allikate ning pika suulise pärimuse tõttu on kujunenud Mõisamaa hiie ümber muistendeid.
Üks lugu räägib sellest, kuidas oli kord üks nõid, kes juhtis ohvrikivi juures toimunuid tseremooniaid. Nõid olevat iga õhtu külarahva poolt kivile toodud andamid endale koju võtnud ja saanud sel viisil rikkalikult toitu ja varandusi. Millagi märkas rahvas nõia vargust ning ajas ta külast välja.
Räägitakse ka seda, et ohvrikivi all olevat peidus kuld, mille kättesaamist takistab punane pull. Sellest loost tuleneb ohvrikivi teine nimetus rahakivi. Teine variant sellest loost on, et kivi ümbruses on peidus 7 koormat Rootsi kulda. Kulda pole ohvrikivi juurest leitud, kuid sealt on väljakaevatud Rootsi-aegseid hõbemünte.
Mnemosyne
pisi|[[Dante Gabriel Rossetti maal ]] Mnemosyne (kreeka keeles 'mälu') on Vanakreeka mütoloogias mälujumalanna, titaan, Uranose ja Gaia tütar.
Sääselised
pisi|Sääse tiiva äär pisi|Isase metsasääse ([[Aedes cinereus) hüpopüüg ehk genitaalid]] Sääselised (Nematocera) on putukate alamselts kahetiivaliste seltsis.
Sääselised on pikatundlalised kahetiivalised. Neile on iseloomulik enamasti sale ja õrn keha, pikad jalad ning pikad tundlad, mis on sageli silmatorkavalt harjasjad. Sääskede vastsetel on hästi arenenud pea haukamis-mälumissuistega. Valmikutel on suised pikenenud ning kohastunud vedela toidu imemiseks – neil on pistmis-imemissuised. Sääse nokk koosneb kuuest tihedalt koos olevast harjasest ehk kimbust (kaks sae sarnast tera ja kude läbivat alalõuga, kaks terava oda sarnast ja kimpu sügavamale viivat ülalõuga, sülge eritav paeljas alaneel ning verd imev elastne ülahuul), mida ümbritseb nahka mitte läbiv tupp. Sääse eritatav sülg tuimastab nahka, takistab vere hüübimist ja soodustab vere voolamist. Sääse sülje kaudu levivad parasiidid uude peremehesse. Sääsed väldivad otsest päikesevalgust, rohkem tegutsevad nad varjulistes paikades ning õhtuhämaruses.
Sääseliste valmikud toituvad enamasti taimemahladest. Kolmes sugukonnas on valmikud verd imevad (Culicidae, Simuliidae ja Ceratopogonidae). Mõned sugukonnad on redutseerunud suistega (Chironomidae ja Cecidomyiidae).
Sääseliste vastsed asustavad väga mitmesuguseid elupaiku nii vees kui maismaal, nende seas on nii rööv- kui ka taimtoidulisi vorme.
Kärbselistega võrreldes on sääselised enamasti küllalt kehvad lendajad, nad on aeglasemad ja kohmakamad.
17. sajandil levisid kollapalavikku levitanud sääsed Aafrikast Uude Maailma orjalaevadega. Tänapäeval levitavad sääsed lisaks kollapalavikule ka dengepalavikku, Chikungunya, Lääne-Niiluse viirust, malaariat, lümfisoonte filarioosi ja Zikat.
Viivi Timm
Viivi Timm (19. oktoober 1934 Tartu – 13. veebruar 1997 Puhja) oli eesti zooloog (malakoloog) ja hüdrobioloog.
Elukäik
Aastal 1958 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli bioloogias. Aastatel 1958–1961 oli kooliõpetaja. Ta oli bioloogiakandidaat (1979; kinnitatud Leningradis 1980).
Aastast 1961 töötas Eesti NSV Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudi Võrtsjärve Limnoloogiajaama teadurina (1986. aastast vanemteadurina).
Ta uuris Eesti järvede zoobentost, eriti mageveelimuseid. Kirjeldas 4 uut herneskarplase liiki.
Pere
Ta oli eesti zooloogi ja hüdroloogi Tarmo Timmi abikaasa. Tema pojad on hüdrobioloog Henn Timm ja muusik Tõnu Timm.
Nõmavere
Nõmavere (18. sajand kaartidel Nemmefer) on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas.
Laiendplaat
pisi|[[PCI-Express laiendussiini käiv videokaart]] pisi|[[PCI siin|PCI ja PCI-Express siinid]] Laienduskaart on elektroonikalülitus elektroonikaseadmele mingisuguse täiendava funktsionaalsuse lisamiseks.
Arvutite laienduskaardid
Arvutikomplektides ühendatakse laienduskaart tavaliselt emaplaadi laiendussiini.
Laienduskaardi ühes servas on kontaktid, millega laienduskaart emaplaadi külge ühendatakse. Kaardi tagaküljel olevad pistikud võimaldavad kaardi külge ühendada väliseid sisend- ja väljundseadmeid. Olenevalt emaplaadi ja arvuti korpuse ehitusest on võimalik ühendada kuni seitse laienduskaarti.
Laienduskaarte on mitmesuguste mõõtmetega ja mõõtmed on standardiseeritud. Väiksemate arvutite jaoks kasutatakse madalamaid kaarte (low-profile).
Laienduskaarte, mis on mõeldud väliste seadmete ühendamiseks, nimetatakse sisend-väljund (I/O või Input/Output) kaartideks.
Laienduskaardi peamiseks eesmärgiks on lisada funktsioone ja võimalusi, mida emaplaat ei paku. Näiteks puudus enne 2000. aastat paljudel emaplaatidel sisseehitatud graafikakaart ning pildi kuvamiseks tuli emaplaadi külge laienduskaardi näol ühendada eraldiseisev graafikakaart.
Ajalugu ja kasutusvaldkonnad
Esimene müügile tulnud arvuti, millel oli võimalus kasutada laienduskaarte, oli Micral N aastal 1973. Esimene arvuti, mis laienduskaarte ka reaalselt kasutas, oli 1974–1975. aastal toodetud Altair 8800. 1970ndate lõpuks kasutasid Intel 8080/Zilog Z80 põhinevad, CP/M operatsioonisüsteemil jooksvad, arvutid S-100 siine standardina. 1981. aastal esitles IBM koos IBM PC-ga ISA (Industry Standard Architecture) siini, mis tollal PC siini nime kandis. Ka 1983. aastal esitletud IBM XT kasutas sama siini, kuid väikeste muudatustega. 1984. aastal asendas XT 8-bitise ISA 16-bitine ISA, mida tunti AT siinina. Kuni 1997. aastani kasutas Compaq mõningatel oma emaplaatidel ka 32-bitist modifikatsiooni EISA (Extended ISA).
1993. aastal tõi Intel turule P5 baseeruvad Pentium protsessorid ning nendega koos ka PCI siini, mida küll tutvustati kui ISA asendusena 1991. aastal. PCI tehnoloogia (versioon 3.0) on kasutusel emaplaatidel ka tänapäeval. PCI toetab nn. sildamist ning seda on testitud kuni kümne seadme ühendamisega. 1997. aastal esitles Intel AGP siini, mis oli mõeldud videokaartide ühendamiseks. AGP seadmed on ühendatud PCI seadmega sildamise teel, kuid sellegipoolest toetab vaid ühte videokaarti korraga. Alates 2005. aastast on nii PCI kui AGP asemel kasutatud PCI-Express siini.
USB on saanud tunnustatud laiendussiiniks, eriti sülearvutitel. Kõik lisakaartide funktsioonid on võimalik saavutada ka USB teel, sealhulgas video-, võrgu-, talletus- ning helifunktsioonid. USB 2.0 kuulub ExpressCard liidese ja USB 3.0 ExpressCard 2.0 liidese alla.
FireWire ehk IEEE 1394 on jadasiini põhimõttel töötav liides, mida tutvustas Apple Inc. Tihti kasutatakse seda talletusseadmetel ja videokaameratel, kuid ka võrgu, video ja heli rakenduste juures. Mõningal määral on seda oma arvutitel kasutanud ka mõned personaalarvutite tootjad.
Laienduskaarte kasutavad ka paljud mängukonsoolid, mis töötasid mängukassettidega (nt. Sega Genesis). Kuigi need mängukassetid kvalifitseerusid laienduskaartide alla, kuna olid võimelised nii lugema kui kirjutama, ei ole tehniliselt oma füüsiliselt olemuselt siiski laienduskaardid.
Anali keel
Anali keel on Hiina-Tiibeti keelkonna Tiibeti-Birma keelte kuki-tšini rühma kuuluv keel, mida räägitakse India Manipuri osariigi kaguosas ja sellega piirneval alal Myanmaris.
Kõnelejate arv Indias oli 2001. aastal 13 853.
Anali keele kirjutamiseks kasutatakse ladina kirja.
Carlo Azeglio Ciampi
Carlo Azeglio Ciampi (9. detsember 1920 Livorno – 16. september 2016 Rooma) oli Itaalia poliitik, Itaalia kümnes president. Ta oli presidendi ametikohal 13. maist 1999 kuni 10. maini 2006.
Ta jõudis olla ka Itaalia peaminister, turismi- ja meelelahutusminister, siseminister ning rahandusminister.
Elulugu
1941 kaitses ta Pisas olevas ülikoolis Scuola Normale Superiore bakalaureusekraadi vanakreeka kirjanduse ja klassikalise filoloogia alal. Tema bakalaureusetöö käsitles 2. sajandi vanarooma intersoolist sofisti Favorinust.
Teise Maailmasõja ajal kutsuti Ciampi Itaalia sõjaväkke ja ta teenis leitnandina Albaanias. 8. septembril 1943 sõlmis Itaalia Cassibile vaherahu ja astus sõjast välja, kuid Saksamaa okupeeris seepeale Põhja-Itaalia ja moodustas seal Itaalia Sotsiaalse Vabariigi. Ciampi tuli Itaaliasse tagasi, läks salaja okupeeritud Põhja-Itaaliasse, astus seal vabariiklikku ja sotsialistlikku parteisse Partito d'Azione ja osales antifašistlikus liikumises.
1946 pälvis ta Pisa Ülikoolist bakalaureusekraadi õigusteaduse alal ja asus tööle Itaalia Pangas. Samal aastal abiellus ta Franca Pillaga, kellega oli abielus 70 aastat. Neil oli kaks last.
Ciampi astus ametiühingusse, mille liikmeks jäi 1980. aastani.
1960 kutsuti ta tööle Itaalia Panga keskadministratsiooni. Seal sai ta 1973 panga peasekretäriks, 1976 peadirektori asetäitjaks ja 1978 peadirektoriks. Oktoobris 1979 nimetati ta Itaalia Panga kuberneriks ja riikliku rahavahetusbüroo presidendiks. Neid ametikohti täitis ta kuni 1993. aastani.
28. aprillist 1993 kuni 10. maini 1994 oli Ciampi Itaalia peaminister ning ühtlasi turismi- ja meelelahutusminister, ühtlasi alates 19. aprillist 1994 Itaalia siseminister. Ta juhtis tehnokraatide valitsust ja oli esimene Itaalia peaminister rohkem kui sajandi vältel, kes oli tulnud väljastpoolt parlamenti.
17. juulist 1996 kuni 13. maini 1999 oli Ciampi Itaalia rahandusminister. Sellel ametikohal valmistas ta ette Itaalia ühinemise eurotsooniga. Ta valis isiklikult välja üheeurose mündi rahvusliku poole kujunduse (ülejäänud müntide rahvusliku poole kujundus valiti televisioonihääletuses ministeeriumi ettevalmistatud kandidaatide vahel). Üheeurosele valis Ciampi Leonardo da Vinci joonistatud Vitruviuse mehe. Vitruviuse mees sümboliseerib tema sõnul asjaolu, et inimene peab olema kõigi asjade mõõt ning et raha peab olema inimese teenistuses, mitte vastupidi.
13. mail 1999 valiti Carlo Azeglio Ciampi presidendivalimistel Itaalia presidendiks. Võit tuli juba esimese voorus suure ülekaaluga. Esimeses voorus valituks osutumiseks oli vaja koguda 2/3 hääli ning Ciampi sai 1010 valijamehe häälest 700.
Presidendina ei olnud Ciampi seisukohad lähedased Vatikani ja katoliku kiriku omadele. Selles osas erines ta oma religioossest eellasest Oscar Luigi Scalfarost. Ciampi rõhutas suhteliselt palju patriotismi olulisust. Itaalias on see ebatavaline, sest fašismi ajal üleskutseid patriotismile kuritarvitati.
10. veebruaril 2006 kuulutas Ciampi korraldava riigi riigipeana avatuks 2006. aasta taliolümpiamängud Torinos.
Ciampi sekkus päevapoliitikasse suhteliselt vähe. Seevastu rääkis ta sageli üldistest põhimõtetest, väljendades niimoodi oma seisukohta ilma liigselt pealetükkivaks muutumata. Tema sõnavõtud käsitlesid sageli kõigi erakondade vajadust järgida põhiseadust ja jääda poliitilistes väitlustes viisakaks. Üldiselt toetasid teda kõik parlamendis esindatud erakonnad. Seetõttu tekkis küsimus, kas peaks talle 2006. aastal andma teise ametiaja. Kuid selle Ciampi välistas. «Ühtki eelmisest 9 presidendist pole tagasi valitud. Minu arvates on see mõistlik reegel. Ma parem ei riku seda.»
2004 pälvis Ciampi Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärgi.
Äravooluta valgla
pisi|400 px|Suuremad äravooluta alad
Äravooluta valg(a)la ehk äravooluta ala on valgla, kust pinnavesi ei voola maailmamerre.
Äravooluta valglale langenud sademed kas kuivavad enne maailmamerre jõudmist, voolavad äravooluta soolajärve või infiltreeruvad pinnasesse. Meile lähim suur sisevooluala on Volga jõgikond Venemaal (suurim "äravooluta" jõgi maailmas).
Äravooluta on näiteks Kaspia mere, Araali mere ja Surnumere valglad. Selliste järvede vesi on tavaliselt suure soolsusega. Suurimad äravooluta alad ongi Sise-Aasias ja Sahara kõrbes, ka Eyre'i järve valgla Austraalias ja Okavango jõe valgla Lõuna-Aafrikas.
Koeri
Koeri on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Varbla valda.
Akadeemiline organisatsioon
Üliõpilasorganisatsioonide tekke lugu
Keskajal tekkisid kultuurimetropolides ülikoolide juurde õppivate noorte rühmitused. Need said alguse Pariisi ülikoolist, kus rahvusvaheline üliõpilaspere koondus nelja natsiooni. Natsioonidel olid oma loengusaalid ja kirikud ning natsioonide prokuraatorid valisid ülikooli rektori. Natsioonid jagunesid omakorda rühmitusteks (societas convivales). Need olid samast rahvusest ja samast provintsist üliõpilaste koondised, mille eesmärk oli sõpruse viljelemine ja teiste liikmete majanduslik abistamine. Peatselt muutusid natsioonid organisatsioonideks. Selline samm oli kahtlemata tingitud sellest, et tolleaegsed üliõpilased olid võrdlemisi taltsutamatud. Seda võib järeldada Pariisi akadeemilise ringkonna seadustest, mis keelasid ja karistasid tegevusi nagu teaduslike ja muude lahkarvamuste lahendamine lööminguga, salamõrv, sissemurdmine, kodanike naiste häbistamine ja röövimine jne.
Pariisist said alguse veel ka teist tüüpi üliõpilasorganisatsioonid – kolleegiumid (collège). Need kujunesid 13. sajandil loodud usuteadusliku õppeasutuse Sorbonne'i juures. Hiljem laiendati õppeasutust ja suurenenud üliõpilaspere jagunes mitmesse kolleegiumi, kus aja jooksul arenesid välja oma kombed ja traditsioonid ning need kandusid põlvkonnalt põlvkonnale edasi. Taoline õppiva noorsoo organiseerumine levis Pariisist ka mõningatesse teistesse prantsuse ülikoolidesse.
Oma algkodust, Pariisi rahvusvahelise ülikooli juurest, levisid natsioonid peaaegu kogu Euroopa rahvuslikesse ülikoolidesse. Taolisest arengust jäid mõjutamata vaid inglise õppeasutused. Inglismaal arendas kasvatussüsteemi välja tsentraalne võim, st katoliku kirik. Selleks võeti Prantsusmaalt üle internaatide süsteem ja toomkirikute juurde loodi õppeasutused, mis pidid ette valmistama kirikliku haldusorganisatsiooni kõrgemaid ametikandjaid. Sellises õppeasutuses said kasvandikud nii kesk- kui ka kõrghariduse. Vanim taoline õppeasutus Inglismaal on Winchesteri kool. Kui katoliku kiriku mõju vähenes, vabanesid õppeasutused kiriku mõjusfäärist, kasvatusprintsiipides aga muudatusi ei tehtud. Loodi uusi koole (public schools), mis võtsid jälle eeskujuks toomkirikute kolledžid.
Üliõpilasorganisatsioonide levik
Maakondlikud kogud levisid saksa ülikoolide juures Landsmannschaftide nime all. Üliõpilaskond tolleaegsetes saksa ülikoolides oli aga rahvusvaheline nagu Pariisiski, ega soodustanud selletõttu kindlailmeliste organisatsioonide kujunemist. Kooshoidvad asjaolud näisid peamiselt olevat vastastikune majanduslik abi ja vajadus kollektiivselt vastu astuda üsna vaenulikult häälestatud linnakodanikele, samuti ülikooli seadustega konflikti sattunud kaasvõitlejate ja kaasmaalaste kollegiaalne toetamine.
Üliõpilasorganisatsioonide jõudmine Tartusse
Rootsist levisid maakondlikud organisatsioonid ka Uppsala sõsarülikooli Tartusse, Rootsi kuninga Gustav II Adolfi asutatud Academia Gustavianasse. Nii nagu Uppsalas, jõuti Tartuski peagi arusaamisele, et üliõpilaste organiseerimatus on pahe. Kuna üliõpilastel oli sageli kokkupõrkeid linnakodanike ja sõduritega, pidi ülikooli juhtkond tihti olema õigustmõistev organ. Ebaseaduslikes ja salajastes natsioonides tehti kollektiivselt ulakusi ning lõpuks tunnistati maakondlikud kogud Tartus legaalseteks, seda samal ajal Uppsala organisatsioonidega, s.o aastal 1663.
Uustulnuka vastuvõtmine üliõpilasperre toimus depositsiooniks nimetatud tseremoonial – nooruk riietati kaltsudesse ning ehiti eeslikõrvade ja seakihvadega, deposiitor ajas noviitsi puukirve ähvardusel suurde saali kogunenud kaasvõitlejate ette, kes omakorda noorukit narrisid. Seejärel esitas deposiitor noviitsile keerulisi küsimusi – rahuldavate vastuste korral vabastati nooruk häbistavatest tunnusmärkidest ja filosoofiateaduskonna dekaani kuulutas ta vabaks üliõpilaseks. Sellise protseduuri läbi teinud, pidi noor üliõpilane kostitama oma kodukohast pärit vanemaid kaasvõitlejaid kornut-õllega.
Jim Thorpe
Jacobus Franciscus "Jim" Thorpe [džim toorp] (sooki-foksi keeltes Wa-Tho-Huk; 28. mai 1887 või 1888 Oklahoma – 28. märtsil 1953 Lomita, California) oli USA sportlane.
1912. aasta suveolümpiamängudel Stockholmis võitis Jim Thorpe kergejõustikus kaks kuldmedalit (viievõistluses ja kümnevõistluses).
Kodumaale Ameerika Ühendriikidesse naastes sai Jim Thorpe'ist rahvuskangelane. Teda austati paraadiga Broadwayl ja bankettidega paljudes linnades. President William Howard Taft nimetas ta "kõrgemat tüüpi kodanikuks". Kui Thorpe kooli tagasi jõudis, hakkas ta mängima Ameerika jalgpalli.
Akadeemiline organisatsioon
Ülikooli sulgemine ja taasavamine
Rootsi kaotuse tõttu Põhjasõjas suleti ülikool ja koos sellega kadusid ka maakondlikud kogud. Peaaegu terve sajandi seisis Tartu ülikool suletuna, kuigi vene võimud lubasid Liivimaa rüütelkonnale korduvalt, et see taasavatakse. Ülikool avati Tartu Saksa Ülikoolina alles 1802. aastal, maakondlikud kogud olid aga keelatud. 23. augustil 1803 kinnitas keiser dokumendi "Eeskirjad K. T. Ü. üliõpilastele". Sellega läksid üliõpilased täielikult ülikooli eestkoste alla. Iga üliõpilane, kes laenas vajadusest rohkem, kuulutati raiskajaks ja talle määrati hooldaja, samuti olid üliõpilase abielulubadused kehtetud (kusjuures tõestatud võrgutamise eest eksmatrikuleeriti üliõpilane). Rootsi-aegsest vabast üliõpilasest, kellel esimesed sammud üliõpilaskondliku omavalitsuse teel astutud, oli saanud kroonu vormi kandev koolipoiss.
Jim Thorpe
1913. aasta jaanuaris tabas Thorpe'i hoop, mis mõjutas kogu tema edasist elukäiku. Aastatel 1909–1910 olevat ta pesapalli mängimise eest Põhja-Carolinas teeninud 25 dollarit nädalas. Sellise süüdistusega tuli välja Massachusettsi osariigi Worcesteri linna ajalehe Worcester Telegram masinakirjutaja Roy Johnson, kes kahele vanale fotole toetudes väitis, et Thorpe on "räpane proff".
Oma treeneri Glenn Pop Warneri ning Carlisle'i indiaani kooli inspektori Moses Friedmani abiga kirjutas ta USA Amatöörsportlaste Uniooni (AAU) presidendile James Sullivanile: "Arvan, et mind võib osaliselt vabandada asjaolu, et olin lihtne indiaani koolipoiss ega teadnud kõiki neid asju. Ma tõesti ei teadnud, et toimisin valesti, sest tegin niisamuti nagu paljud kolleegid."
Treener Pop Warner rääkis: "Thorpe oli niisugune mees, kes pani alati kaardid lahtiselt lauale. Paljud teised mängisid samas meeskonnas, kuid nad olid ettevaatlikud ja küllalt targad, et mängida valenimede all. Thorpe esines aga oma õige nime all, sest ta ei osanud vahet teha, mis on elukutseline ja mis on amatöörsport. Ta ei näinud selles midagi halba, et mängis pesapalli ja teenis suve jooksul väikest taskuraha. Ta ei suutnud aru saada, miks see peaks takistama tal osa võtmast teisel pool maakera toimuvatest olümpiamängudest."
USA Amatöörsportlaste Uniooni juhtkond otsustas kustutada Thorpe'i nime kõigist rekordiraamatutest. Ka Rahvusvaheline Olümpiakomitee pöördus Thorpe'i poole ning käskis tagastada võidetud medalid ja kingitused. Kuid keegi ei saanud olematuks teha seda, mida Thorpe oli teinud.
Akadeemiline organisatsioon
Ülikooli sulgemine ja taasavamine
Tõuge uuesti organiseeruda tuli Napoleoni sõdade ajal. Kroonu vajas sõjaväe jaoks meedikuid, need toodi välismaalt ja saadeti Tartus täienduskursustele. Nende nn kroonumeedikute või kroonustudentide käitumine oli aga väga ebamoraalne ja selle tõttu hakkasid moodustuma uued rühmitused, kes soovisid neist eristuda.
Jim Thorpe
Jim Thorpe jäi maailma suurimaks atleediks. Seda tunnistasid ka rootslane Hugo Wieslander ja viievõistluse võitjaks kuulutatud norralane Ferdinand Bie, kes keeldusid Thorpe'ilt äravõetud medaleid vastu võtmast. Wieslander saatis kuldmedali spordimuuseumisse.
Kuigi keegi ei ole kunagi vaielnud Thorpe'i võimete üle, ei andnud aeg-ajalt toimunud kampaaniad tema au taastamiseks mingeid tulemusi.
1950. aastal hääletas Associated Press Jim Thorpe'i USA 20. sajandi esimese poole kõige väljapaistvamaks meessportlaseks.
Akadeemiline organisatsioon
Ülikooli sulgemine ja taasavamine
1834. aastal jõustus uus üliõpilasmäärustik. Segane olukord organisatsioonidega vallandas sellise anarhia üliõpilaskonnas (kaklused), et rektor tegi endistele korporatsioonidele ettepaneku uuesti tegutsema hakata. Esialgu küll mitmesuguste katteorganisatsioonidena. Näiteks tegutses korporatsioon Fraternitas Rigensis kirjandusliku-seltskondliku ühinguna. Samal ajal liitusid korporatsioonid ka omavahel, moodustades korporatsioonide liidu Chargierten Conventi (Ch!C!). See liitorganisatsioon püsis sel kujul Tartus kuni Eesti Vabariigi alguseni. Legaalseks muutusid korporatsioonid Tartus 1855. aastal.
Jim Thorpe
1972. aastal asutas ajakirjanik Robert Wheeler Jim Thorpe'i Ühingu, millesse suhtus positiivselt ka USA Olümpiakomitee. 1975. aastal, 63 aastat pärast Thorpe'i saavutusi Stockholmis ja 22 aastat pärast tema surma, pöördus president Gerald Ford ROK-i presidendi lord Killanini poole: "Jim Thorpe'i nimi tähistab väärikust, võimekust, uhkust ja võitlejahinge. Maailma ühe suurima atleedina on ta muutunud USA legendiks." Kuid seegi pöördumine ei andnud tulemusi. Kuldmedaleid ja kingitusi ei tagastatud. Thorpe'i nimi ei ilmunud ikka veel olümpiarekordite raamatusse.
Robert Wheeleri pingutused kandsid lõpuks vilja. Nimelt leidis ta seadusepügalatest, et 1913. aastal tehtud otsus on õigustühine, sest "otsus sportlase võistluskõlblikkuse kohta tuleb teha 30 päeva jooksul". Worcester Telegram oli oma sensatsioonilise uudise avaldanud aga alles kuus kuud pärast olümpiamänge. Seda asjaolu pidas lõpuks ka ROK oluliseks põhjenduseks ja 13. oktoobril 1982 kanti Thorpe'i nimi taas olümpiaraamatutesse.