cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frankie Animal
2017-2018: Eesti Laul
2017. aastal anti välja kolm singlit: "Nightlights", "Pretty Late" ja "(Can't Keep Calling) Misty". Viimasega osaleti Eesti Laul 2018 konkursil, kus saavutati seitsmes koht ning hulgaliselt meediatähelepanu. Maikuus anti koos Jüri Pootsmanniga välja singel "Funny".
2019-Tänapäev
2019. aasta juunikuus andis Frankie Animal välja singli "Playful" Made in Baltics (Sony Music) plaadifirma alt. "Playful" oli 2019. aasta juulikuus Raadio 2 enimmängitud lugu. 1. mail 2020 anti välja singel "Restless". “Mulle tundub, et me oleme “Playfuli” ja “Restlessiga” kätte saanud suuna, kuhu poole soovime kogu albumiga muusikaliselt liikuda. Veidi popilik, nostalgiahõnguline ja meie kolme nägu. Tunnen, et side meie kolme vahel on ka üha tugevam ja selle võrra on muusika ka terviklikum,” räägib bändi kitarrist Jonas Kaarnamets.
Heinrich Rohrer
pisi Heinrich Rohrer (6. juuni 1933 Buchs, Sankt Galleni kanton – 16. mai 2013 Wollerau, Schwyzi kanton) oli Šveitsi füüsik.
August Kründel
August Kründel (15. november 1897 Peterburi kubermang – 25. mai 1967 Tallinn) oli Eesti NSV riigitegelane.
Ta sündis Peterburi kubermangus Tartumaalt väljarännanute peres Terpilitsõ külas (praeguse haldusjaotuse järgi Volossovo rajoonis Leningradi oblastis).
Lapsena oli karjane ja hiljem sulane. Aastal 1915 mobiliseeriti ta tsaariarmeesse.
Aastal 1918 asus ta tööle Kolositsa (Kaložitsõ) sovhoosi. Kuid Nikolai Judenitš tungis Petrogradi peale, astus Kründel vabatahtlikult Punaarmeesse ning võttis osa võitlusest Jamburgi all ja lõunarindel. Aastal 1922 lõpetas ta soomusmasinajuhtide kooli, misjärel töötas ta mõne aja remonditehases ja autotöökojas. Aastatel 1923–1929 töötas ta Metallitööliste Ametiühingu oblastikomitees. Aastatel 1929–1932 töötas ta Moskva autotehases algul lukksepp-motoristina, hiljem jaoskonnaülema asetäitjana ja tehase parteikomitee sekretäri asetäitjana. Aastatel 1923–1929 õppis ta Moskvas Tööstusakadeemias, pärast selle lõpetamist töötas Moskva autotehases peakonveieri tehnilise osakonna juhatajana, hiljem tehase parteikomitee sekretärina. Nõukogude–Saksa sõja ajal evakueerus ta koos tehasega Uljanovskisse, kus oli pikemat aega majandusalasel ja ametiühingutööl.
Ta oli aastast 1918 NLKP liige, oli ka EKP Keskkomitee liige. Ta kuulus Eesti NSV Ülemnõukogu II, III, IV koosseisu ja V koosseisu (sh 5. märtsist 1947 14. jaanuarini 1953 oli ülemnõukogu juhataja) ning kuulus NSV Liidu Ülemnõukogu III koosseisu (1950–1954).
August Kründel suri 25. mail 1967 ja maeti 30. mail 1967 Metsakalmistule.
Johann I (Mecklenburg-Stargard)
Johann I (1326 – 9. august 1392 / 9. veebruar 1393) oli Mecklenburgi hertsog aastatel 1344-1352 ja Mecklenburg-Stargardi hertsog aastatel 1352-1392.
Perekond
Ta oli tõenäoliselt Mecklenburgi isanda Heinrich II "Lõvi" ja selle naise Anna noorim laps.
Elu
Johann I sündis tõenäoliselt 1326. aastal. Tema isa suri 1329. aastal ja ta jäi eestkoste alla 1344. aastani, mil ta jõudis täisikka ja hakkas kandma pitserit kui osaleja Mecklenburgi valitsemises. 8. juulil 1348 ülendas Saksa-Rooma keiser Karl IV Johanni ja tema venna Albrecht II Prahas hertsogiseisusesse. Johann, Albrecht ja Karl toetasid esialgu Vale-Waldemari, kuid 1350. aastal leppisid nad Baieri hertsogi Ludwig V-ga.
Mecklenburgi jaotamisega 25. novembril 1352 sai Johann Stargardi, Sternbuergi ja Ture isandkonnad. Ta toetas oma vennapoega Albrecht III tema katsetes saada Rootsi kuningaks.
Abielud ja lapsed
Johann oli kolm korda abielus. Tema esimene naine Rixa (teadmata taustaga) suri arvatavasti varsti pärast pulmi ja abielu jäi lastetuks.
Tema teine naine Anna oli Pinnebergi ja Schauenburgi krahvi Adolf VII tütar. Tõenäoliselt suri ta 1358. aastal. Johann ja Anna tütre Anna.
Johanni kolmas naine Agnes oli Lindow-Ruppini Ulrich II tütar. Tõenäoliselt abiellusid nad 1358. aastal ja said järgmised lapsed:
Estonia kaevanduse põleng
Estonia kaevanduse põleng oli 1988. aasta hilissügisel toimunud põleng Kohtla-Järve rajoonis Estonia kaevanduses.
Põlengu põhjused
Põlengu täpsed põhjused ei ole teada, kuigi selle väljaselgitamiseks moodustati kaks komisjoni. Ametliku akti järgi arvati põlengu võimalikuks põhjuseks 4. paneeli konveierstrekil olnud põlevate ainete süttimine. Ainete süttimise põhjust kindlaks teha ei suudetud.
Estonia kaevanduse toonane direktor Väino Viilup on tagantjärele veendunud, et põlengu põhjustas süütamine, mille eesmärk oli poliitilise õhkkonna pinevamaks muutmine ning isiklik kättemaks talle Rahvarinde toetamise eest. Kaevanduse toonane peainsener Aivo Viirlaid süütamist tõenäoliseks ei pidanud ja leidis, et põlengu põhjustas ebasoodsate asjaolude kokkulangemine.
Kustutustööd
Otto Sullakatko arvates oli tegemist lokaalse tulekahjuga, mis paisus suureks paljude valede otsuste vastuvõtmise tõttu. Teisel objektil olnud mäepäästeüksused olevat hilinenud. Sullakatko arvates oleks põlenguga siiski oma jõududega hakkama saadud, kui tulekahjust ei oleks Soome televisioonis räägitud.
Kustutustöödel osalesid lisaks kohalikule mäepäästele ka mäepäästjad Donbassist ja Kuzbassist, aga ka Tula oblastist, kust abilised jõudsid kohale kõige kiiremini – kahe päevaga.
Tagajärjed
Estonia kaevanduse põlengul inimohvreid ei olnud.
Eesti Põlevkivi toonane tehnikadirektori asetäitja A. Petrovitski leidis 1989. aasta veebruaris, et põleng tekitas kahju üle miljoni rubla. Põlengu ajal olevat tootmata jäänud 80 000 tonni põlevkivi, samuti olevat Eesti Põlevkivile osaks saanud "ränk moraalne kahju". Otto Sullakatko on materiaalseks kahjuks hinnanud 17 miljonit rubla.
Põlengu tagajärjel tekkis veereostus, kui utmisel tekkinud fenoolid kaevandusvette sattusid, mis pani ohtu ka põhjavee ja veekogude puhtuse. Endel Lippmaa ja Arno Pihlak põlengust põhjustatud veereostust looduskatastroofiks siiski ei pidanud.
Põlengu järel vabastati ametist Estonia kaevanduse direktor Väino Viilup. 1989. aastal sai kaevanduse direktoriks senine tootmisdirektor Enn Loko, kes püsis selles ametis 10 aastat.
Brandeļi
Külast läheb läbi maantee A3. Seal on Valmiera VTU bussipeatus.
Tumala mõisa kalmistu
pisi|Tumala mõisa kalmistu kabeli varemetega Tumala mõisa kalmistu on kalmistu Pöide kihelkonnas Saaremaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tumala külas Saaremaa vallas Saare maakonnas.
Ajalugu
Kalmistu rajasid arvatavasti 1833. aasta paiku Tumala mõisa tollased omanikud Stackelbergid, sest siis toimus seal esimene matus. Sinna on üldse maetud umbes 15 lahkunut.
Kirjeldus
Kalmistu jääb kunagisest mõisa südamest linnulennult umbes 500 m kaugusele põhjakirdesse. Kalmistu on praegu jäetud maha ja rüüstatud, kuid seal säilinud on hauatähiseid ja nende osasid.
Kalmistu kabel
Kalmistul paikneb klassitsistlikus stiilis matusekabel. See rajati arvatavasti 1846. aastal ning oli kaunistatud dolomiidist raiddetailidega. Praegu on kabel varemetes, kuid sellele on paigaldatud ajutine katus.
Intensiivõenduse õde-spetsialist
Intensiivi õde-spetsialist on õde, kes peale õenduse põhiõppe (üldõenduse) on läbinud ka erialase spetsialiseerumise kõrgkoolis. Intensiivõenduse õde-spetsialist on intensiivravile ja erakorralisele meditsiinile spetsialiseerunud õde, kelle pädevus ja oskused võimaldavad tal teha iseseisvaid otsuseid mitte ainult õenduses, vaid ka meditsiini valdkonnas (ilma arstita) kriitilises seisundis patsiendi käsitlemisel.
Veljo Kuusemäe
Veljo Kuusemäe (sündinud 8. septembril 1947 Martna vallas, Läänemaa) on eesti kergejõustiklane.
Lõpetas 1966 Haapsalu 1. keskkooli, õppinud Tallinna Pedagoogilise Instituudi Kehakultuuri teaduskonnas. Kergejõustikku harrastas aastast 1961 Haapsalu spordikoondises Einart Proosi suunamisel, tuli 1965 kettaheites Nõukogude Liidu noortemeistriks, oli 1966 Euroopa juunioride mängudel 5. Tallinnas. Treenis Heino Lipu juhendamisel.
Püstitas 1971 kettaheites Nõukogude Liidu rekordi 63.70 (Euroopa hooaja edetabeli 10. tulemus) ja tuli 1974 Nõukogude Liidu meistriks. Eesti meistrivõistlustel võitnud 1967–1978 kettaheites 5 kulda, 2 hõbedat ja 3 pronksi ning kuulitõukes hõbeda ja pronksi, talvistel meistrivõistlustel kettaheites 1 kulla, hõbeda ja pronksi ning kuulitõukes pronksi.
Kalkūni mõis
pisi|Kalkūni mõisa peahoone Kalkūni mõis (läti keeles Kalkūnes muiža, saksa keeles Kalkuhnen) oli mõis Kuramaal Daugavpilsi kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Lätis Augšdaugava piirkonnas Kalkūni vallas Kalkūnis.
Peahoone laskis aastail 1890–1892 ehitada August von Oettingen Wilhelm Neumanni projekti järgi. Peahoonet ehib Wolter von Plettenbergi raidkuju. Aastast 1900 oli mõisa omanikuks krahv Ignatjev, aastast 1912 Kaasani kaupmees Vassili Korjakin. Aastal 1920 mõis võõrandati ja aastal 1927 rajati sinna Grīva linna sünnitusmaja. Teise maailmasõja ajal oli seal sõjaväehaigla. Alates 1945. aastast on mõisas lastekodu.
Majandushoonetest on säilinud aidad.
Hahkkaruslane
pisi|Hahkkaruslane Hahkkaruslane (Phragmatobia luctifera, varem ka Arctinia caesarea) on karuslaste sugukonda kuuluv liblikas. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).
Eestis on ta väga harva püütud Lääne- ja Põhja-Eesti liivasel rannikul ning luidetel.
Karvane päevakübar
Karvane päevakübar (Rudbeckia hirta) on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim on kantud Eesti punasesse raamatusse.
Svētkalnsi ordulinnus
Orduloss asus Tervete jõe paremal kaldal, 20 meetri kõrgusel künkal. Linnusest kahel poole olid kaevatud vallikraavid, mis moodustasid umbes 30 000 m² suuruse nelinurkse linnuseala.
The Stig
thumb The Stig on telesarja "Top Gear" salapärane katsesõitja, kes kunagi ei eemalda oma kiivrit ega ütle midagi. Stigi ülesanne on autode testimine Top Geari ringrajal.
Nimi Stig tuleneb Jeremy Clarksoni koolist, kus uusi õpilasi kutsuti alati Stigideks.
Telesarjas osales kaks fiktiivset tegelaskuju, vastavalt tema kombinesooni värvuse järgi – must ja valge Stig. Katsesõitjana osalenud isikute tegelik arv ja taust hoitakse ranges saladuses.
Isikud
The Stigi kehastas kuni 2002. aastani vormelisõitja Perry McCarthy ("must Stig"), osaledes 22 "Top Geari" saates. Testisõitja saladuse paljastas McCarthy oma elulooraamatus "Flat Out, Flat Broke".
Uueks Stigiks ("valge Stig") valiti võidusõitja Ben Collins. Pärast Stigi isiksuse avalikuks tulekut 2009. aastal lõpetas BBC mehega lepingu. Mälestusteraamatus "The Man in the White Suit: The Stig, Le Mans, The Fast Lane And Me" on mees kinnitanud oma rolli The Stigina.
Pärast Collinsi lahkumist on The Stigi maski taga varjunud erinevaid isikuid, nende hulgas ka Michael Schumacher ja Damon Hill.
Varia
2010. aastal pandi üks The Stigi (kasutati aastatel 2002–2005) kiivritest oksjonile hinnaga 800–1200 Inglise naela. Kiivril on Richard Hammondi, Stigi ja produktsioonimeeskonna liikmete autogrammid.
Viestura laukums
Viestura laukums on küla (lielciems) Lätis Valmiera piirkonnas Valmiera vallas. Küla jääb piirkonna keskusest Burtniekist 25 ja Riiast 110 km kaugusele.
Küla tekkis pärast II maailmasõda. Aastail 2009-2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda.
Küla lähedalt läheb läbi maantee A3. Seal on Viesturskola bussipeatus.
Külas asub valla raamatukogu.
Stūrastas
Stūrastas on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Gulbene piirkonnas Stāmeriena vallas.
Küla asub valla idaosas. Sealt algab Kazupe jõgi.
Aastal 2007 oli külas 16 elanikku.
Valimiskogu (Saksamaa)
Valimiskogu (ka Liidukogu; saksa keeles Bundesversammlung) on lisaks Ühiskomiteele üks kahest Saksamaa mittealalisest põhiseaduslikust institutsioonist. Valimiskogu ainus ülesanne on valida Saksamaa president kas iga viie aasta tagant hiljemalt 30 päeva enne ametisoleva presidendi ametiaja lõppu või 30 päeva jooksul pärast presidendi ametiaja ennetähtaegset katkemist. Valimiskokku kuuluvad kõik parlamendi ehk Liidupäeva liikmed ning sama palju esindajaid Saksamaa 16-lt liidumaalt.
Põhiseaduse järgi võib presidendi valimiseks toimuda kuni kolm hääletusvooru. Esimeses kahes voorus peab valimiste võitmiseks saama absoluutse häälteenamuse. Kolmandas voorus saab presidendiks enim hääli saanud kandidaat. Kandidaate võib üles seada iga Valimiskogu saadik.
Tavaliselt ei ole Saksamaa presidendi valimiste tulemus üllatav, kuna erakondade saadikute arvu pealt on võimalik kokku arvutada, millisel kandidaadil suurim edušanss on. Tihti võidab Liidupäeva koalitsiooni kandidaat juba esimeses voorus.
Anstrupe
Anstrupe on küla (mazciems) Kuramaal Lätis. Küla asub Talsi piirkonnas Dundaga vallas Pāce jõe kaldal ja jääb valla keskusest Dundagast 3 ning Riiast 161 kilomeetri kaugusele.
Külas asuvad Anstrupe kalmistu ja vana saksa kalmistu. Sinna jäävad ka Ozollapase bussipeatus ja Kaņķumi bussipeatus. Sealsed Kaņķumi muinaskalmed on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.
Aastail 2009-2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.
Leonardo Renan Simões de Lacerda
Leonardo Renan Simões de Lacerda (mängijanimega Léo; sündinud 30. jaanuaril 1988 Belo Horizontes) on Brasiilia jalgpallur, kaitsja. Ta mängib Brasiilia esiliiga klubis Chapecoense.
Léo alustas klubikarjääri Grêmios, kus mängis kuni 2009. aastani. 2010. aasta hooaja esimese poole veetis ta Palmeirases.
Karvane põldpuju
Karvane põldpuju (Artemisia campestris var. sericea, sünonüüm Artemisia marschalliana) on korvõieliste sugukonda kuuluv taim; põldpuju (Artemisia campestris) varieteet, käsitletud ka eraldi liigina.
Leonardo Renan Simões de Lacerda
Aastatel 2010–2021 mängis ta Cruzeiros. Ta tuli klubiga kahel korral Brasiilia meistriks (aastatel 2013 ja 2014).
2022. aasta veebruaris sõlmis ta üheaastase lepingu Chapecoensega.
Malai keel
pisi|Malai keele leviala Malai keel (Bahasa Melayu) on austroneesia keelte hulka kuuluv keel, mida räägib emakeelena 40 miljonit inimest Kagu-Aasias.
Malai keel on ametlik keel Malaisias, Bruneis ja Indoneesias (vt indoneesia keel) ning ka üks neljast ametlikust keelest Singapuris.
Malai keelt kirjutatakse tänapäeval valdavalt ladina kirjas. Ajalooliselt on malai keele kirjutamiseks kasutatud mitmesuguseid kirjaviise.
Alain Delon
Alain Delon (sündinud 8. novembril 1935 Sceaux's) on prantsuse teatri- ja filminäitleja, filmilavastaja, stsenarist ja produtsent, keda peetakse 1960.–1980. aastate üheks maailma kuulsaimaks filmitäheks ja seksisümboliks.
Pärast sõjaväeteenistuse lõppemist 1956. aastal töötas ta teenindajana ühes Pariisi õllesaalis, kuid see töö ei meeldinud talle. Sõprade soovitusel saatis ta oma foto mitmele filmiprodutsendile. 1957. aasta Cannes'i filmifestivalil tutvus noor Alain Ameerika talendipüüdja Harry Wilsoniga, kes otsis asendust hiljuti elust lahkunud James Deanile (1931–1955). Wilson saatis Deloni Roomasse proovivõtetele, mis läksid hästi, ja Wilson pakkus talle 7-aastast lepingut tööks USA-s Hollywoodis.
1958. aastal kutsuti ta juba peaosatäitjaks Pierre Gaspard-Huit' (1917–2017) ajaloolisesse melodraamasse "Kristiina", kuid see ei osutunud menukaks. Järgnes Michel Boisrondi (1921–2002) komöödia "Nõrgad naised" ("Faibles femmes"; 1959), mis meeldis küll publikule, kuid kriitikud võtsid selle vastu jahedalt märkides positiivsena vaid Alain Deloni looduslikku head välimust.
Seejärel kutsus režissöör René Clément (1913–1996) Deloni mängima peaosa filmides "Andekas mr Ripley" ja "Ereda päikese all". Kriitikud võtsid need filmid vastu vaimustunult ja Delonist hakati rääkima kui Gérard Philipe'i (1922–1959) mantlipärijast.
Delon sai kuulsaks ka väljaspool kodumaad ja 1960. aasta suvel pakkus Itaalia režissöör Luchino Visconti (1906–1976) talle rolli oma uues filmis "Rokko ja tema vennad" ("Rocco e i suoi fratelli"). 1962. aastal mängis Delon koos Monica Vittiga (1931–2022) peaosa Michelangelo Antonioni (1912–2007) filmis "Varjutus" ("L' Eclisse"), millest sai lavastaja üks kuulsamaid töid ja mis võitis Cannes'i filmifestivalil žürii eripreemia.
Samal aastal tuli välja ka Visconti lavastatud eepiline draama "Leopard", milles mängitud rolli eest nomineeriti Delon Kuldgloobusele kui kõige paljulubavam noor meesnäitleja. Tema partneriteks olid Claudia Cardinale ja Burt Lancaster.
1963. aastal mängis ta esimest korda koos tolleaegse tippnäitleja Jean Gabin'iga režissöör Henri Verneuil'i (1920–2002) gangsterifilmis "Keldrimuusika" ("Mélodie en sous-sol"), mis nomineeriti 1964. aastal "Kuldgloobusele" kui parim välismaine film.
1964. aastal mängis Delon režissöör Christian-Jaque'i (1904–1994) seikluslikus komöödiafilmis "Must tulp" ja koos Jane Fondaga René Clémenti filmis "Les Félins".
1965. aastal kolis Delon koos perega USA-sse ning asus tööle Hollywoodis. Filmistuudio Metro-Goldwyn-Mayer egiidi all mängis ta kolme aasta jooksul mitmes filmis, kuid need ei olnud edukad.
Alain Delon naasis Prantsusmaale ning mängis paljudes politsei- ja seiklusfilmides.
Tema filmipartneriteks on olnud Romy Schneider (1938–1982), Simone Signoret (1921–1985), Lino Ventura (1919–1987), Vanessa Paradis (s. 1972) jpt.
1979. aastal nõustus Delon mängima vene režissööride Aleksandr Alovi ja Vladimir Naumovi ajaloolises detektiivfilmis "Teheran-43". Film pälvis Moskva rahvusvahelise filmifestivali peaauhinna.
1983. aastal mängis Delon aristokraadist homoseksualisti Saksa režissööri Volker Schlöndorffi (s. 1939) filmis "Swanni armastus".
1985. aastal kolis ta Šveitsi ja elab Genfi lähistel Chêne-Bougeries'is.
1990. aastal mängis ta Jean-Luc Godardi (s. 1930) filmis "Uus laine" ("Nouvelle Vague"), mis nomineeriti Kuldsele palmioksale.
Järgmine silmapaistev osatäitmine oli Casanova roll komöödiafilmis "Casanova tagasitulek" ("Le Retour De Casanova").
1995. aastal esilinastus režissöör Agnès Varda komöödiafilm "Simon Cinema sada ja üks ööd" ("Les Cent et une nuits de Simon Cinema"), milles Alain Delon mängis iseennast.
1998 mängis Delon üht kolmest peaosast Patrice Leconte'i krimikomöödias "Üks võimalus kahest" ("Une chance sur deux").
Aastal 1999, seega 14 aastat pärast Šveitsi kolimist, võttis ta selle riigi kodakondsuse, jäädes ka Prantsusmaa kodanikuks.
Pärast pikemat pausi mängis Delon taas 2008. aastal esilinastunud komöödiafilmis "Asterix olümpiamängudel" ("Astérix aux Jeux Olympiques"), kus ta kehastas Julius Caesarit.
2012 mängis ta taas iseennast, seekord Vene filmis "Head ööd, emad" ("С новым годом, мамы!").
6. mail 2017 teatas Alain Delon oma näitlejakarjääri lõpetamisest.
Joodiku
Joodiku oli küla Simuna kihelkonnas praeguse Paasvere küla lääneosas.
Kapu–Rakke–Paasvere tee ääres asub samanimeline bussipeatus, mida läbib muuhulgas Tartu–Rakvere liinibuss (liin nr 246). Seoses Joodiku bussipeatusega levivad naljajutud.
Joodikul asus Paasvere külakool, mis lõpetas tegevuse 1932.
Küla liideti Paasvere külaga 1977. aastal.
Küla nimi pärineb talupoja lisanimest: 1716 on mainitud isikut Jotiko Michel ja 1726 oli Paasvere lähedal metsavahiks ilmselt sama mees Jodiko Michell. Küla kuulus Paasvere mõisale.
Pärimus räägib, et küla nimi tuli loomade jootmiskohast (jõge lähedal polnud, küll oli aga madalamas kohas tiik) ning algne kohanimi oli Joodaku.
Margus Pooga
pisi|Margus Pooga 2010. aastal. Margus Pooga (sündinud 7. augustil 1957 Viljandis) on eesti biokeemik. Tartu Ülikooli keemilise bioloogia professor.
Elulugu
Margus Pooga lõpetas 1975. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1980. aastal cum laude Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna orgaanilise keemia erialal. Doktorikraad biokeemias 1998. aastal (TÜ, väitekiri "Cell penetrating peptide transportan and its predecessors, galanin-based chimaeric peptides"). Doktoritöö juhendaja oli Ülo Langel.
Aastatel 1980–88 oli ta KBFI nooremteadur. 1988–2004 Eesti Biokeskuse teadur ja vanemteadur, ühtlasi 1992–1996 ja periooditi ka 1997–2002 Stockholmi Ülikooli neurokeemia ja neurotoksikoloogia instituudi külalisteadur. 2005–2008 Tartu Ülikoolis vanemteadur.
Alates septembrist 2008 arengubioloogia õppetooli juhataja Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudis.
Ķempēni
Ķempēni on küla (mazciems) Lätis Valmiera piirkonnas Ēvele vallas. Aastail 2009-2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda.
Margus Pooga
Teadustöö
Margus Pooga teadustöö põhisuunad on rakubioloogia, valkude ja peptiidide keemia ja rakutransport. Töid biomolekulide struktuurist ja dünaamikast, valkude puhastamisest ja primaarstruktuuri määramisest, geeniregulatsioonist, immunoloogiast, rakkudes signaaliülekandest ja rakutranspordist. Suurem tähelepanu on rakku sisenevate peptiidide uurimisel.
Eesti Biokeemia Seltsi, The Biochemical Society, American Society For Cell Biology ja European Peptide Society liige.
Ķempēni
Küla asub endise Ķempēni mõisa alal. Seal asub Žagatase bussipeatus. Külas kasvav hobukastan ümbermõõduga 3,46 m on looduskaitse all.
Margus Pooga
Teadustöö
Üle 70 teadustrükise.
Breanne Benson
Breanne Benson (sünninimi Benedetta Hamzai; sündinud 22. aprillil 1984 Tiranas Albaanias) on Albaania päritolu Ameerika Ühendriikide pornonäitleja.
Elulugu
Kui Breanne Benson 2003. aastal pornoga tegelema hakkas, osales ta algul vaid fotosessioonidel, seejärel filmide soolostseenides ning hiljem stseenides teiste naistega. 2004. aasta lõpuks loobus ta pornotööstusest ja hakkas tegelema striptiistantsuga Spearmint Rhino ketti kuuluvas striptiisiklubis, mis asus Industry linnas Californias. 2009. aasta juunis pöördus ta tagasi pornofilmide juurde. Sama aasta novembris otsustas ta osaleda edaspidi ka stseenides koos meesnäitlejatega.
2010. aasta algul osales ta uue 3D telesüsteemi promomises messil AVN Adult Entertainment Expo Las Vegases.
Hiljem on ta esinenud pornoparoodiates, sealhulgas menufilmis "Bat FxXx: A Dark Night Parody". 2011. aasta jaanuaris oli ta ajakirjas Penthouse Penthouse Pet.
Andorra 2018. aasta taliolümpiamängudel
Andorra osales 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis viie sportlasega.
Andorrat esindasid mäesuusatamises Marc Oliveras, Joan Verdu Sanchez ja Mireia Gutiérrez, murdmaasuusatamises Irineu Esteve Altimiras ning lumelauasõidus Lluis Marin Tarroch.
Mängude avatseremoonial oli Andorra lipukandja Irineu Esteve Altimiras.
Nagu
pisi| Nauvo saarestik
Nagu ( (Rootsi hääldus: [ˈnɑːɡʉ] ; Soome keel <span class="IPA" title="Representation in the International Phonetic Alphabet (IPA)">[ˈNɑuʋo] ) on vald ja kogukond Soomes. 1. jaanuaril 2009 liideti Nagu (Nauvo) Houtskär, Iniö, Korpo (Korppoo) ja Pargas (Parainen) uueks omavalitsuseks. Omavalitsuse nimi on rootsi keeles Pargas stad, Paraisi linn.
Nauvo asub Turust lõunas Päris-Soome maakonnas ning koosneb kahest peasaarest ja 1500–3000 väiksemast saarest ja skäärist. Nauvo saarestik on osa suuremast saarestikust mis hõlmab 100 000 suuremat ja väiksemat saart, skääri ja laidu Rootsist, Soomest ja Eestist.
Teedest, sildadest ja maanteepraamidest koosnev võrgustik ühendab suuremat osa Nauvo saartest. Parvlaevadega saab liikuda lõunapoolsete saarte vahel, kust Läänemere rahvusvahelised veed ei ole enam kaugel.
Rahvastik
Nauvos on püsielanikke umbes 1500 (detsembris 2008 oli 1428 inimest), aga suviti on seal üle 10 000 inimese. Nauvo on kakskeelne: 70% soomerootslased ja 29% soomekeelsed (2008. aasta andmed). Umbes 20 erineva rahvuse seas on eestlaste osakaal üsna suur.
Teenused
Nauvo on saarestiku suurim teenindus- ja turismikeskus. Nauvo saarestikus on mitu sadamat, suurim neist asub Nauvo keskuses Kirikukülas. Suure keskaegse kiriku ümber kasvanud külas on sadamale lisaks veel kaks toidukauplust, kaks pangakontorit, bensiinijaamad autodele ja mootorpaatidele, postkontor, mitu hotelli/hostelit, restoranid ja suveniiripoed. Suveniiripoed ja paljud restoranid on avatud ainult suvekuudel. Mitmed korrad päevas on võimalik sõita liinibussiga nii Turu kui ka Houtskari vahet.
Nauvo kirik ja kabelid
pisi| Nauvo kirik alt=|pisi|Laevandusmuuseum Nauvos on 1400ndate keskel ehitatud keskaegne maakivikirik, Nauvo kirik. Schwan-orel aastast 1791 on üks Soome vanimatest tänaseni kasutuses olev orelitest, mis koosneb suures osas originaalosadest ja kõlab samamoodi kui 1700ndatel.
Nötö kirik, Aabrahami kabel, õnnistati sisse 1757. Nötö kiriku dekoreeris Gustaf Lucander, kelle altarimaal täidab tänaseni altariakna. Lucander maalis galerii täis apostleid. Tema autoportreegi on selles samas kirikus olemas.
Seili kirik on ehitatud aastal 1733. Üks osa kirikusaalist on endiselt suletud. Suletud osas istusid vanasti Seili leeprahaiged.
Kirikuküla – Nauvo keskus
pisi| Purjekas Nauvo rankas. Laevandusmuuseumis näeb saarte laevanduse ajalugu |link=Fail:Julle_%22julli%22_från_Möviken,_Brinkas,_Nagu,_Finland._1932..jpg Laevandusmuuseum pakub näitusi Nauvo laevanduse ajaloost alates 1800ndate algusest.
Nauvo Kirikuküla metsas kulgev Nauvo-Auvo rada on lastega perede hulgas soositud. Marsruudil kohtab kirjaniku Henrika Anderssoni Nauvo-Auvo raamatute tegelasi.
Westerholmi matkarada on kolm kilomeetrit pikk. See algab Lõunasadama turult ja läheb läbi Ernholmi metsa. Westerholmi rada ei ole traditsiooniline matkarada, pigem kultuurimatkarada, mis räägib selle läbijatele soomlasest maastikukunstnikust Victor Westerholmist, kelle lapsepõlv möödus Ernholmi saarel.
Nauvo sadam on olnud purjetajate lemmik aastast 1980, aasta sadamaks nimetati see 1984. aastal. Sadamat on järjepidevalt laiendatud ja korrastatud. Olemas on kaid, sadamakontor, tankla, restoranid ja väikesed butiigid. pisi| Finby labürint Finby labürint asub keskuse lähedal (u 2 km). Minna tuleb Könni Puistoteed (Puistotie/Parkvägen) mööda lääne suunas ning spordi- ja jalgpalliväljakute juurest Norrstandsvägeni poole. Tee ääres on viidad, mis juhatavad metsa suunduvatele radadele ja labürindimäele.
Seili saarele pääseb Kirikuküla Põhjasadamast otse m/s Österniga (ainult suvehooajal ja sõidu eest tuleb maksta) või m/s Falköga (hooajaväliselt, tasuta).
Muud huvitavat Nauvos
M/S Estonia mälestusmärk Pärnäises on püstitatud Estonia katastroofis (28. september 1994) 852 hukkunu mälestuseks. Teerada viib Pärnäise praamisadamast mälestusmärgini.
Fagerlundi traktorimuuseum on eraomandis olev muuseum Tackorgis, u 10 km Nauvo keskusest Korpo poole. Muuseumis on 30 täielikult restaureeritud traktorit.
Prostviki Kasbergi mägi (Gaasimägi) on Nauvo kõrgeim koht, 62 meetrit üleval pool merepinda. Umbes nelja kilomeetri pikkune rada viib Saaristoteelt ja Parola mäelt mäele, kust avaneb kaunis vaade põhja poole.
Smörasken (Võikast) on mägi Hösare saarel, kus on suur kivirahn ja imeline vaade lõunasse.
Vargberget (Hundimägi) Mattnesis on mägi metsas, mille vaatetornist näeb lõunapoolset Nauvot. Vargbergetile viiv 2,4 km pikkune tee algab Petsorivägeni juurest. pisi| Nötö saar Nötö on saar ja küla Lõuna-Nauvos. Suviti on seal avatud väike sadam, pood, majutuskoht ja kohvik. Külastada tasub kirikut ja loodusradu, mis viivad „laulvale kivile” ja eelajaloolistele matmispaikadele.
Brännskär on Kirjaisist lõuna pool asuv väike saar, kus on sadam, kohvik ja (üüri)suvilad.
Bornholmi saar Hangslaxis
Transpordiühendus
pisi| Nauvo ja Paraineni vahel sõidab kaks parvlaeva pisi| Kohalik tee nr 180, mida teatakse Saaristoteena, Nauvos pisi| Nauvo sadam Peasaarele ja selle lähedal asuvatele saartele pääseb autoga mööda teid, üle sildade ja tänu praamidele. Väiksematele ja kaugematele saartele viivad tasuta parvlaevad, tähtsamad on Nauvo keskuse, Kirjaisisaare ida- ja Pärnäisi sadam, viimasest viib ka maanteepraam Korpposse.
Saartevahelise liikluse keskus on Nauvo Kirikuküla. Saaristotee (kohalik tee nr 180) kulgeb Turu piirkonnast Paraisilt läbi saarestiku: Nauvo keskus, Korpo ja Houtskari. Korpost saab ka Ahvenamaale.
Turust Nauvosse tuleb tulla ühe praamiga. See on tasuta ja teekond kestab 8 minutit. Praam sõidab iga päev kaks kuni neli korda ja öösel umbes üks kord tunnis, nädalavahetusel harvem.
Turu ja Nagui vahet sõidab saarestiku buss – Saaristobussi – aasta läbi iga päev mitu korda.
Saaristo ringtee
Suvehooajal on avatud kaks looduskaunist turismimarsruuti, mida saab läbida auto, bussi, mootorratta või jalgrattaga. Mõlemad ringteed ühendavad Turu saarestikku ja lähevad läbi Nauvo. Mõlemad marsruudid sisaldavad üht tasulist praamisõitu, teised on tasuta. Suur ringtee läbib suure osa saarestikust, aga väike ringtee läheb Nauvost läbi väikesele kaunile Seili saarele. Seili traagiline ja liigutav ajalugu pidalitõbiste ja vaimuhaigete saarena on Seilist teinud peamise turismisihtkoha. Nauvo Põhjasadamast viib praam Seilile 20 minutiga.
Togo 2018. aasta taliolümpiamängudel
Togo osales 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis ühe sportlasega. See oli teine kord, mil Togo taliolümpiamängudest osa võttis (esimest korda 2014. aastal).
Togo esindas murdmaasuusatamises Mathilde-Amivi Petitjean, kes võistles naiste klassikasprindis ja 10 kilomeetri vabatehnikasõidus.
Lasnama
Lasnama oli küla Saaremaal, ajalooliselt Pihtla mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Pihtla küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Püha kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Pihtla külaga.
Küla nime lähteks on talupoja lisanimi (1738 Lasnama Töns).
Raczki Elbląskie
Raczki Elbląskie (saksa keeles Unterkerbswalde) on küla Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Elblągi maakonnas Elblągi vallas. Raczki Elbląskie asub Elblągi kesklinnast ligikaudu 3,5 km lõunaedelas.
Raczki Elbląskies asub Poola madalaim punkt (1,8 meetrit alla merepinna).
Viikar
Viikar oli aastatel 1980–1994 Eesti Meremuuseumi juures tegutsenud allveearheoloogia klubi.
Klubi asutati Eesti mereasjandusloo uurimise edendamiseks Eesti Meremuuseumi direktori Ants Pärna käskkirja alusel 28. aprillil 1980.
Eesti Meremuuseum tegi uppunud laevade otsimisega algust Hiiumaa lähistel 1978. aasta suvel.
Klubi liikmed olid kutselised tuukrid Kirovi-nimelisest Näidiskalurikohoosist ja allveeklubi Nemo amatöörsukeldujad.
Asutatud klubi merearheoloogiauuringud kujunesid peagi Meremuuseumi üheks esmatähtsaks tegevussuunaks. 1982. aastal hankis muuseum ekspeditsioonilaeva, mis ehitati põhjalikult ümber ja moderniseeriti. Laeva nimeks pandi Mare.
Allveeuuringuid sooritati kõigil Eesti merevetel, aga ka siseveekogudel, näiteks Viljandi järvel, Koorküla-Valgjärvel, Narva jõel. Allveeleidudest hakati koostama Eesti vrakiregistrit.
1994. aastal hakkas klubi Viikar tegevus aegamisi soikuma. Meremuuseumi juurde loodi 1998. aastal allveearheoloogia osakond.
Seotud laiend
Tegusõna seotud laiend on laiend, mis sõltub lauses nii sisuliselt kui vormiliselt tegusõnast.
Seotud laiend ja tegusõna vahel toimiv grammatiline seos on sõltumine ehk rektsioon.
Tegusõna levinumad seotud laiendid on lauses alus ja sihitis.
Näiteks:
Isa (seotud laiend) vaatab diivanil (vaba laiend) telekast (vaba laiend) jalgpalli (seotud laiend).
Koerad (seotud laiend) haukusid eile (vaba laiend) kõvasti (vaba laiend) akna all (vaba laiend).
Õpilane (seotud laiend) küsis küsimuse (seotud laiend).
Tegusõnal võib olla:
Tegusõna semantiline valents võrdub seotud laiendite arvuga.
Ihumetsa
Ihumetsa (ka Aruküla) oli küla Saaremaal, ajalooliselt Audla mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Ridala küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Pöide kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Ridala külaga.
Alates 1930. aastatest nimetati küla Arukülaks.
Ezermuiža
Ezermuiža on küla (mazciems) Kuramaal Lätis Talsi piirkonna Dundaga vallas. Ezermuiža jääb valla keskusest Dundagast 21 ja Riiast 172 kilomeetri kaugusele.
Küla on kujunenud endise Ezermuiža karjamõisa (Seehof) juurde. Aastail 2009-2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.
Aleksei Zavizon
Aleksei Zavizon (vene keeles Алексей Владимирович Завизьон; sündinud 13. mail 1965 Narvas) on Venemaa sõjaväelane, kindralleitnant.
Ta sündis aastal 1965 Narvas. Ta õppis aastatel 1982–1986 Tšeljabinski Kõrgemas Tankikoolis. Aastatel 1994–1997 õppis ta Malinovski-nimelises soomustankivägede akadeemias Moskvas, mille lõpetas kuldmedaliga. Aastatel 2009–2011 õppis ta Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemias.
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kaks last.
Karvane puhmikmalts
Karvane puhmikmalts (Bassia hirsuta) on rebasheinaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim on kantud Eesti punasesse raamatusse.
Johann II (Mecklenburg-Stargard)
Johann II (enne 1370 - 6. juuli / 9. oktoober 1416) oli titulaarne Mecklenburgi hertsog. Ta oli Mecklenburg-Stargardi kaasvalitseja aastatel 1392 või 1393 kuni 1408 ning Sternbergi, Friedlandi, Fürstenbergi ja Lycheni ainuvalitseja 1408. aastast kuni oma surmani.
Perekond
Ta oli Johann I ja selle naise Agnese vanim laps.
Elu
Johann II sündis tõenäoliselt enne 1370. aastat ja valitses koos oma nooremate vendade Ulrich I ja Albrecht I.
Ta toetas oma nõbu Albrecht III, kes üritas jõustada oma õigusi Rootsi kuningana. Selles mõttes tegutses ta tõenäoliselt kui Vitaalivendade juht.
1408. aastal jaotas Johann pärandi venna Ulrichiga. Johann II sai Sternbergi, Friedlandi, Fürstenbergi ja Lycheni isandkonnad. Ta valis oma residentsiks Sternbergi ja tõenäoliselt suri seal 1416. aastal. Ta ka maeti Sternbergi.
Abielu ja lapsed
1388. aastal abiellus Johann II Leedu suurvürsti Algirdase tütre Wilheidaga. Nad said järgmised lapsed:
Kummistu kalmistu
pisi|Kummistu kalmistu (2011) Kummistu kalmistu on kalmistu Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kerema külas, Heltermaa–Kärdla maantee Suuremõisa teeharust umbes 200 meetrit Kärdla pool, kirde suunda jäävas metsas. Kalmistu pindala on 0,56 ha.
Jõgeva Täiskasvanute Keskkool
Jõgeva Täiskasvanute Keskkool oli keskkool Jõgeval aadressil Piiri tänav 1C.
Kummistu kalmistu
Kummistu kalmistul on kaks väravat: üks ida- ja teine lääneküljel. Väravapostid on laotud paekivist, väravad puuduvad. Kalmistut ümbritseb pinnasega toetatud kiviaed.
Kalmistu on rajatud pärast Vene Keisririigi Senati 1772. aasta ukaasi, mis keelas matused kirikutesse ja kirikute ümbrusse. Vaatamata sellele sängitasid "saksad" (mõisnikud ja pastorid) oma pereliikmeid edasi Pühalepa kiriku juurde. Kummistu kalmistu ja Pühalepa kirikukalmistu matustel on omapärane seos – kui Kummistu kalmistule maeti peamiselt vaid talupoegi, siis paremale järjele jõudnud kohalikud (laevakaptenid, mõisarahvas) maeti edaspidigi kiriku juurde. Sakstest on Kummistu kalmistule maetud vaid kolm pastor Alexander von Sengbuschiga seotud naist: abikaasa Juliane Wilhelmine von Sengbush (sünd. von Nolcken; 1802–1875), vanim tütar Maria von Sengbusch (1828–1855) ning Pühalepa pastoraadi seltsidaam/õpetajanna mademoiselle Luise Catharina Krellenberg (16.10.1820 Pärnus – 20.05.1854 Pühalepa pastoraadis). Hauad asuvad maanteepoolsest väravast sisenedes vasakus nurgas ning on piiratud jämeda raudketiga.
Jõgeva Täiskasvanute Keskkool
Ajalugu
Töötavate noorte õpetamist alustati Jõgeval 1949. aastal.
Kuni 1956. aastani töötasid kohaliku keskkooli juures üksikud klassid. 1956. a sügisel avati Jõgeval Töölisnoorte Keskkool, kus õppetöö toimus päevakooli ruumides kolmanda vahetusena, 1968. aastal kool suleti. Aastatel 1956-1968 õppis koolis lausa 1030 õpilast.
Kummistu kalmistu
Kalmistu keskel kõrgub ainulaadne, nelja meetri kõrgune raudteerööbastest rist. Mälestusrist oli kingitus Pühalepa kiriku pastori (1822–1877) Alexander von Sengbuschi pojale, Peterburi tehnikakooli direktorile Johannes von Sengbuschile. Mälestusristi kinkisid Peterburi tehnikakooli õpilased.
Kokku on kalmistule maetud 1400–1500 inimest. Kalmistule matmine lõpetati 20. sajandi alguses ruumi puudusel. Vanim säilinud hauatähis pärineb 1851. aastast ja on püstitatud Ingel Baiole (Pajule) ning viimane säilinud daatumiga hauatähis kuulub Ann Liigile ja pärineb 1924. aastast.
Jõgeva Täiskasvanute Keskkool
Ajalugu
1971. aastal avati Jõgeva Kaugõppekeskkool, mille keskus asus Jõgeval, konsultatsioonipunktid olid Põltsamaal, Mustvees, Maarjas ja Laiusel kohalike koolide juures. Järgnevatel aastatel avati veel konsultatsioonipunktid Sadala, Puurmani, Vaimastvere, Adavere, Tabivere ja Palamuse kooli juures ning Jõgeval avati vene õppekeelega osakond. 1971. a sügisel asus Jõgeval õppima 381 õpilast, õpetajaid oli 54, neist 13 põhikohaga. Õpilaste arv suurenes aasta-aastalt, jõudes 1975. aastal 672-ni.
Kummistu kalmistu
Aastatel 1998–2000 puhastati maanteelt kalmistule viiv tee ning kalmistu ise võsast ja risust.
Jõgeva Täiskasvanute Keskkool
Ajalugu
Jõgeva Kaugõppekeskkool suleti 1983. aastal ja selle asemele loodi Jõgeva Keskkooli kaugõppeosakond, mis nimetati 1. septembrist 1984 ümber Jõgeva 1. Keskkooli kaugõppeosakonnaks.
Kummistu kalmistu
Praegu on kalmistu hooldamata.
Jõgeva Täiskasvanute Keskkool
Ajalugu
1. septembril 1995 moodustati kaugõppeosakonnast iseseisev kool – Jõgeva Kaugõppekool, mis nimetati 7. juulil 2000.a ümber Jõgeva Täiskasvanute Keskkooliks (JTKK).
Vilistlased
2021/2022 lõpetas Jõgeva Täiskasvanute Keskkooli 66. lend, mis on üksiti ka selle kooli viimane lend.
Muu info
1995. aastal liitus kool Eesti Täiskasvanute Koolitajate Assotsiatsiooniga (ANDRAS), seetõttu tegutses koolis ka õppijate saadik - Õppijate saadik on vabatahtlik, kelle poole saab pöörduda õppimisega seotud probleemidega. Õppijate saadik pakub kaasõppijatele tuge, oskab olla heaks kuulajaks ja vajadusel õigete kontaktide vahendajaks.
Kool osales ka aastatel 2020-2022 ESF projektis "Teisel ringil uuesti kooli".
Karjala pirukas
pisi|Poest ostetud Karjala pirukas Karjala pirukas (soome keeles karjalanpiirakka; karjala keeles kalittoa; livviko keeles šipainiekku) on traditsiooniline Karjala väike pirukas ehk väikesed täidisega pirukad, pealt katteta. Tänapäeval on need levinud kogu Soomes ja mujalgi.
Traditsiooniliselt küpsetati nende pirukate õhuke koorik hapendamata rukkijahutainast. Põhja- ja Laadoga-Karjalas lisati ka nisujahu. Täidiseks kasutati odratanguputru või kama. 19. sajandil hakati täidisena kasutama kartuli- ja tatraputru, veel hiljem ka riisi- ja hirsiputru.
Tänapäeval valmistatakse Karjala pirukad kõige sagedamini rukkijahust ja riisipudrutäidisega. Euroopa Liidu tootemääratluse järgi peab Karjala piruka tainas vähemalt poole moodustama rukkijahu ning täidiseks võib olla vaid odratangu-, riisi- või kartulipuder. Leidub küll ka porganditäidisega pirukaid.
Karjala vanasõna ütleb: "Kalittoa kyzyy kaheksoa", mis tähendab, et Karjala pirukate tegemiseks on vaja kaheksat komponenti: jahu, vett, hapupiima, soola, piima, võid, koort ja täidist. Täidis valmistati kartulitest, kruupidest ja kamajahust.
Demonstratiiviteooria
Demonstratiiviteooria on mitme vaate nimi:
Ruth Heidok
Ruth Heidok (7. november 1950 Tallinn – 30. juuni 2021) oli eesti nahakunstnik.
Tegevusala
Ruth Heidok lõpetas aastal 1969 Tallinna 24. Keskkooli ja aastal 1975 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi nahkehistöö eriala.
Ta kasutab nahkköidete puhul mitmesuguseid nahakunsti tehnikaid. Ta on töötanud NJTK-s Kommunaar, Tallinna Kunstitoodete Kombinaadis ARS, Tallinna Huvikeskuses Kullo, Mustamäe Laste Loomingu Majas ja OÜ Loodusperes. 1976. aastast töötab Tallinna Huvikeskuses Kullo kunstiõpetajana.
Ta on osalenud oma töödega väga paljudel näitustel nii Eestis kui ka välismaal.
1989. aastast on Eesti Kunstnike Liidu liige.
Teosed
1986. aastal ilmus tema koostatud raamat asjahuvilistele "Paberi- ja papitööd" (kirjastuses Valgus).
Isiklikku
Tema abikaasa oli Valdo Heidok (24. märts 1952 – 2004), tütar Pille-Riin Özmen.
Pomo keeled
pisi|Pomo keelte levila enne kontakti eurooplastega Pomo keeled moodustavad hoka hõimkonnas eraldi haru, mida kutsutakse pomo keelkonnaks. Sõnavaralised ja grammatilised sarnasused osutavad pomo keelte suhtelisele lähedusele tšimariko ja jana keelele.
Martin Johann Roth
Martin Johann Roth (1686 Pärnu – 30. jaanuar/10. veebruar 1750 Puhja) oli Eesti vaimulik.
Pomo keeled
Leviala
Pomo keelte ajalooline leviala on Põhja-Ameerika läänerannikul, tänapäeva California osariigi põhjaosas Santa Rosa linnast põhja pool. Kirdepomo keele leviala oli teiste pomo keelte levialast eraldatud vintu keelte kõnelejatega.
Martin Johann Roth
Roth immatrikuleerus 12. juunil 1705 Academia Gustavo-Carolinasse (Pärnu ülikooli), kus õppis aastatel 1705–1709. Immatrikuleeriti 8. juunil 1709 Greifswaldi ülikooli.
Pomo keeled
Jagunemine
Pomo keelkonda kuulub seitse selgeltpiiritletud väljasurnud või väljasuremisohus olevat keelt :
Martin Johann Roth
Oli aastatel 1712–1720 Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, teenis 1714–1720 ka Vigala Maarja kogudust. Aastatel 1721–1750 oli ta Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja, teenides 1721–1729 ka Rannu Püha Martini kogudust.
Pomo keeled
Jagunemine
Pomo keeled pole omavahel arusaadavad. Üksnes läänepomo lõunarühma keeled ning võib-olla ka põhja- ja kirdepomo keeled on omavahel vähesel määral arusaadavad.
Martin Johann Roth
Roth oli Tartu suurgildi liige ja sai aastal 1722 Tartu linna kodanikuks.
Pomo keeled
Nimi
Euroopa keeltes kasutatava etnonüümi ‘pomo’ etümoloogia kohta on kaks versiooni, mis mõlemad põhinevad põhjapomo keelel. Esimene neist põhineb kohanimel pʰo:mo: ‘ookriaugulised’ (st. augu juures, kust ookrit leitakse); teise versiooni kohaselt on ‘pomo’ otselaen tavalisest põhjapomo etnonüümides kasutatavast tüvest pʰoʔmɑʔ ‘(mingi koha) rahvas’ (nagu näiteks Willitsis asuva hõimukese nimi miṭʰo:m-pʰoʔmɑʔ ‘Väikese Järve rahvas’).
Martin Johann Roth
Isiklikku
Tema isa Johannes Roth oli Pärnu linnakooli rektor ja aastal 1692 Pärnu Nikolai koguduse (saksa koguduse) abiõpetaja. Tema poeg Martin Gottfried Roth oli Räpina Miikaeli koguduse õpetaja. Tema väimees Tobias Plaschnig oli Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja.
Pomo keeled
Nimi
Pomodel, välja arvatud kašajadel, oma keelte kohta omanimetus puudub. Ilmakaartel põhineva nomenklatuuri võttis omakeelsete nimedeta keelte kohta 1908. aastal kasutusele Samuel Barrett.
Kirjeldus
Kuigi kõik pomo keeled on sarnase grammatilise ehitusega, on nii fonoloogias kui ka tarindites küllalt palju erinevusi.
Pomo keeli on uurinud eesti päritolu ameerika keeleteadlane Eero Vihman.
Fonoloogia
Konsonante on võrdlemisi palju. Sulghäälikuid ja afrikaate on moodustamiskoha järgi seitse (p, t, ṭ, č, k, q, ʔ), millest esimesed kuus võivad esineda lihtkujul, aspireeritult ja glotaliseeritult. Lisaks on kaks helilist sulghäälikut (b ja d). Ahtushäälikuid on vähemalt kaks (s ja š) pluss üks pseudoahtushäälik (h). Kagupomo keeles vastavad aspireeritud sulghäälikutele pʰ, kʰ ja qʰ ahtushäälikud ƒ, x ja . Idapomo keeles vastab muude keelte aspireeritud sulghäälikule qʰ ahtushäälik x. Kõikides pomo keeltes on vähemalt kaks ninahäälikut (m ja n) ning sonorandid l, w ja j. Kirdepomo keeles on veel r ning idapomo keeles on kõik sonorandid olemas helitul kujul (kirjutatakse amerikanistlikus traditsioonis suurtähtedega M, N, L, W, ja J).
Vokaale on kõigis pomo keeltes viis (a, e, i, o, u), mis võivad olla kas lühikesed või pikad. Rõhuasetus erineb keeleti ning põhjapomo ja kahšaaja keeled on üksteisest sõltumatult arenenud tooniaktsentkeelteks.
Morfoloogia
Võrreldes muude piirkonna keeltega ei ole pomo keelte morfoloogia kuigivõrd sünteetiline. Indiaani keeltes tüüpiliste asesõnaliste eesliidete asemel on tavalised iseseisvad asesõnad. Nii asesõnad kui nimisõnad käänduvad. Tegusõnadele liituvad lokatiivsed järelliidikud ning tegusõnatüvele lisatakse instrumentaaleesliited. Tuletusjärelliidetega tähistatakse mitmesuguseid modaal- ja määrsõnalisi kategooriaid. Sõnalõpuliidetega tähistatakse aspektierinevusi, millest kõige põhilisemateks on perfektiivne ja imperfektiivne aspekt. Evidentsiaalsust tähistatakse evidentsiaaljärelliidikutega. Viitevahetus on tavaline kõikides pomo keeltes.
Jevgeni Tamm
Jevgeni Igorevitš Tamm (vene keeles Евгений Игоревич Тамм; 16. november 1926 Moskva – 26. jaanuar 2008 Moskva) oli Venemaa füüsik ja alpinist.
Ta on kaitsnud füüsika-matemaatikadoktori kraadi ja töötanud Venemaa TA Lebedevi-nimelise Füüsikainstituudis kõrgete energiate füüsika sektori juhatajana.
Alpinism
1961. aastal tuli ta NSV Liidu meistriks alpinismis. 1962. aastal sai ta NSV Liidu meistersportlaseks alpinismis. Ta on juhtinud alpinismiekspeditsioone Kaukaasias, Pamiiris, Tjan-Šanis ja Altais (1957–1972).
1978–1981 oli ta Himaalaja ekspeditsioonide ettevalmistusperioodil treeningulaagrite juht ja treener. Treeningukogunemisi peeti kaks korda aastas, sinna pääsemiseks sõeluti välja parimad saja kandidaadi hulgast. 1982. aastal juhtis ta esimest Nõukogude Himaalaja ekspeditsiooni. Selle käigus vallutati Džomolungma. Tipul käis 11 ekspeditsiooni liiget.
Alfons Håkans
Alfons Håkans on 1910 asutatud pukseerimisteenuseid osutav Soome laevakompanii.
Jevgeni Tamm
Alpinism
Aastatel 1978–1981 juhtis ta NSV Liidu Alpinismiföderatsiooni. pisi|80px| [[NSV Liidu teeneline treener|NSV Liidu teenelise treeneri rinnamärk ]]
Alfons Håkans
Septembris 2004 alustas kompanii Soome sadamate kõrval tegutsemist ka Eesti sadamates. Sellel eesmärgil loodi tütarettevõte Alfons Håkans OÜ ning kaks laeva hakkasid sõitma Eesti lipu all.
Albert Thomson
Albert Thomson (pseudonüümiga Obadus) (18. september 1873 Türi-Alliku – 24. juuni 1901 Paide) oli eesti graafik, karikaturist ja maalikunstnik.
Sündis Järvamaal Türi-Alliku aedniku perekonnas. Alghariduse sai Türi algkoolis. Õppis ja töötas Tallinnas maalrisellina. Elas Paides 1896–1901 aastatel ja oli "Ühenduse" seltsi dekoratsioonide maalija. Maalimist õppis 1897–1898 Riias G. von Roseni juures, lühikest aega õppis veel Düsseldorfis, Hamburgis ja 1899–1900 Düsseldorfis, Hamburgis ja Berliinis ja seejärel veel Riias. Vahepeal Paides olles asutas ta karskuskuratooriumi joonistuskursused. Tema õhulisi maastikumaale ja joonistusi avaldati 1903–1904 ajakirjas Linda ja karikatuure avaldasid Meie Mats (1902) ja Nalja Liisa (1904) aastal, pärast kunstniku surma.
Kruopiai
thumb|Kruopiai Kruopiai on alev Leedus Šiauliai maakonnas Akmenė rajoonis, Kruopiai valla halduskeskus.
Kruopiais on keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1889 püstitatud katoliku kirik, sealne mõisakompleks ja selle juures asuv park.
Ajalugu
Kruopiaid on esimest korda mainitud XV sajandil, XVI sajandil rajati sinna mõis. Esimene kirik rajati sinna aastal 1786, praegune kirik valmis aastal 1889. Aastal 1920, Leedu vabadussõja ajal, asus alevis bolševike vastu võitlema läinud vabatahtlike staap.
Boliivia 2018. aasta taliolümpiamängudel
Boliivia osales 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis kahe sportlasega. See oli esimene kord pärast 1992. aastat, mil Boliivia taliolümpiamängudest osa võttis.
Boliiviat esindas mäesuusatamises Austria päritolu Simon Breitfuss Kammerlander ja murdmaasuusatamises Soome päritolu Timo Juhani Grönlund.