cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Duo 4
Duo 4 kava koosneb põhiliselt tänapäevastest draamasarjadest, värsketest filmidest, elustiili saadetest ja kodumaisest programmist. Kanal 11 vaadatuimad saated on tõsielusaade "Poissmees", Hispaania draamasari "Vana silla saladus", Jamie Oliveri ja Gordon Ramsey kokandussaated. 2018. aasta kevadel hakkas Kanal 11 näitama kohtamissaadet "Alasti ahvatlus", millest sai hoobilt televaatajate lemmik.
9. augustist 2021 on telekanali nimi Duo 4.
Kantar Emori andmetel jagunes 2017. aastal Kanal 11 vaatajate osakaal kogu telerivaatamise ajast järgmiselt:
PAI-Rénovation
thumb|Partei lipp PAI-Rénovation (ametlikult Aafrika Sõltumatuse Partei (Parti Africain de l'Indépendance; lühend PAI)) on Senegali erakond, mis registreeriti 14. augustil 1976. Ta peab end järjepidevaks Aafrika Sõltumatuse Parteiga.
Partei juht oli 2007. aastani Majhemout Diop (Majhmout Diop).
Praimer
Enamasti on loodusliku DNA replikatsiooi puhul praimeriks RNA lõik. Paljud biokeemia ja molekulaarbioloogia laboritehnoloogiad vajavad praimeriks DNA lõiku.
PAI-Rénovation
Eellugu
Algse Aafrika Sõltumatuse Partei 1972. aasta kongressil heideti endine peasekretär Majhmoud Diop välja.
Beru
thumb|400px|Beru atoll Beru on atoll Mikroneesias, üks Gilberti saartest. Pindala 18 ruutkilomeetrit. Saar on madal. Kuulub Kiribatile. 2015. aasta rahvaloenduse andmetel oli saarel 2051 elanikku.
PAI-Rénovation
Ajalugu
14. augustil 1976 registreeriti PAI-Rénovation legaalse parteina Aafrika Rahvusnõukogu nime all. Talle anti kolmeparteisüsteemis vasakpartei roll. (PAI-Sénégal registreeriti hiljem (1981, pärast kolmeparteisüsteemi kaotamist Sõltumatuse ja Töö Partei (PIT) nime all.)
1978. aasta Senegali parlamendivalimistel tuli Diopi PAO kolmandale kohale 3734 häälega (0,3% häältest).
Aastal 1979 ühines PAI-ga partei Ligue Démocratique/Mouvement pour le Parti du Travail Moussa Kane'i juhitud osa.
2001. aasta parlamendivalimistel sai partei 3682 häält (0,20%) ega saanud Rahvuskogus ühtki kohta.
Orientatsioon
Partei on vasakpoolne (algselt kommunistlik). Ta nimetab end pannegristlikuks, panafrikanistlikuks ja sotsialistlikuks.
Ta on kuulutanud oma eesmärkideks kõikide mustanahaliste ürituste kaitse, võitluse Aafrika ühtsuse eest ning lõpu tegemise inimese ekspluateerimisele inimese poolt.
Sümbolid
Partei deviis on "Organiseeritus, distsipliin, võitlus" (Organisation, discipline, combat).
Tunnussõnad on Mom sa reew (sõltumatus), Bok sa reew (ühtsus) ja Défar sa reew (rahvuslik ülesehitus, areng).
Partei värv on punane. Embleemil on ristatud vasar ja kõblas, mille kohal on must viisnurk punasel taustal. Lipul on must viisnurk punasel põhjal.
Organisatsioon
Partei peakorter on Guédiawayes.
Partei häälekandjad on ajaleht Monsareew (Momsarev) ja La Lutte.
217
217. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad - 210. aastad - 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad
Aastad: 212 213 214 215 216 - 217 - 218 219 220 221 222
Dolomiidistumine
Dolomiidistumine (inglise dolomitization) on protsess, mille käigus lubjakivi muutub osaliselt või täielikult dolomiidiks (dolokiviks).
Lubjakivi koosneb peamiselt mineraal kaltsiidist (CaCO3), dolokivi aga dolomiidist (CaMg(CO3)2). Seega saab kaltsiidist dolomiidi, kui asendada mineraali kristallstruktuuris osad kaltsiumi ioonid magneesiumi ioonidega. Dolomiidistumist viib läbi kivimeis ringlev põhjavesi, milles sisalduvad magneesiumi ioonid suruvad lubjakivide struktuurist välja kaltsiumi ioone, muutes kivimit aeglaselt magneesiumirikkamaks ning tehes lõpuks lubjakivist dolokivi. Sellise protsessi läbi on moodustunud praktiliselt kõik dolokivid, sest looduses ei esine tingimusi, kus dolomiit saaks veekogust otse evaporiidina kristalliseeruda.
Tähemaa
Tähemaa on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vara valda.
23
23. aasta oli 1. sajandi 23. aasta.
Kanaliha
thumb Kanaliha ehk kana on liha, mis on saadud kodukana (Gallus gallus domesticus) surmamisel. Kanalihast toidu valmistamisks kasutatakse mitmeid võtteid:
22
22. aasta oli 1. sajandi 22. aasta.
Sookalduse
Sookalduse on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vara valda.
Külast lõunasse jääb Keressaare raba, kust saab alguse läbi Sookalduse küla voolav Kääpa jõgi.
Halduslik linnaosa
Eesti
Eestis on halduslikud linnaosad Tallinnas. Neid iseloomustab halduskogu, linnaosa valitsuse ja põhimääruse olemasolu.
Boris Sepp
Boris Sepp (17. august 1894 Kuressaare – 24. november 1942 Gorki oblast) oli Eesti advokaat.
Halduslik linnaosa
Eesti
Tallinna halduslikud linnaosad:
Boris Sepp
Elukäik
Boris Sepp sündis 18. augustil 1894 ja oli pärit Torgu vallast, kõrghariduse sai ta õigusteaduskonnas Tartu Ülikoolis. Kuni 1922. aastani elas ta Venemaal, kus astus 1920. aastal bolševike parteisse ning tegutses Ust-Kamenogorski advokaatide kolleegiumi liikmena. 1921. aastal taotles ta võimalust Eestisse opteeruda, mis talle ka anti, ning Sepp kolis tagasi kodumaale.
Eestis alustas Sepp karjääri kohtuministeeriumis, töötades 1922. aasta oktoobrist Rakvere-Paide rahukogu kohtu-uurijana Rakveres. 1923. aastal kolis ta Pärnusse ja ta viidi tema enda palvel üle Viljandi-Pärnu rahukogu juurde, kust ta taas omal palvel 1925. aastal Tartusse Tartu-Võru rahukogu tööd tegema kolis. Sepa kohtuministeeriumi karjäär lõppes 6. märtsil 1926, kui ta omal palvel ametist vabastati.
1920. aastate lõpus kolis Sepp Mustveest Haapsallu ja töötas advokaadina. Mitu Sepaga seotud kohtujuhtumit tekitasid kõmu ja olid vastuolulised. Sepa 1927. aastal Sergei Kerlinski rahukogusse kaebamine auhaavamise tõttu lõppes hoopis Sepale dokumendi võltsimise süüdistuse esitamisega, sest Sepp muutis tunnistust lisades uue haavava sõna. 1930. aastal kaebas Sepp Haapsalu linnapea Hans Alveri kohtusse etteheitel, et Alver töötab korraga kahel töökohal, kuid Sepp ei ilmunud ise kohtusse ega olnud ka tema kaebustel seaduslikku alust. Olles solvatud Lääne Elu artiklitest, mis Sepa problemaatilisi tegevusi ja poja süüasja kirjeldasid, kaebas ta ka kohaliku lehe kohtusse, nõudes edasikaebuste kogunemisel lõpuks poolt miljonit senti ja lehe sulgemist. Laimu pärast kaebas Sepp ka oma endise majaperenaise kohtusse. Sepa enda kaebas kohtusse politsei, kuna ta ei olnud oma pojale kaitserõugeid lasknud panna, mille peale kohtus Sepp väitis, et olid seda ise teinud. Sepp läks ka Lääne maavalitsusega kohtusse, kuna ei soovinud maksta oma naise ravimise eest omaenda varast. Petserimaal elades kaitses Sepp pussitajat, väites, et "pussitamine setu rahvakogunemisel olevat nende rahvuslik traditsioon".
Sepp lõi kaasa ka ühiskondlikus elus. Mustvees oli Sepp Vene haridusseltsi esimees, Haapsalus elades valiti ta 1930. aastal linna jaoks problemaatilise ajalooga Tööerakonna koosseisus linnavolikokku, kus juhtis linna revisjonikomisjoni. Kuid ka linnavolikogus oli Sepaga probleeme, ta keeldus järgmisele revisjonikomisjonile kedagi teist peale enda kandidaadiks üles seadmast, pidas pikki kõnesid linnavolikogul, vaidles otsuste vastu ja esitas päevakorraväliseid teemasid probleemidena.
1932. aastal elas Sepp Petseris. Temast kujunes seal kohalik avaliku elu tegelane ning ta andis välja ajalehte Setumaa, mis populaarsust ei saavutanud. Samuti tegi ta uue katse poliitikasse minna, kandideerides Rahvusliku Keskerakonna alternatiivnimekirjas (nimekirju esitati kaks) Petserimaalt Riigikokku. Sepp levitas Keskerakonna melu tekitavaid lendlehti, milles lubati erakõrtside sulgemist, armee laiali saata, maal lubati ametnike palka vähendada, samas kui linnas olid samad lendlehed sellele kategooriliselt vastu. Samuti avaldas tähelepanu Keskerakonna valimisnimekirjas olevate liikmete endine punane taust. Selle kõige tõttu polnud Sepp eriti populaarne: ta sai kokku 185 häält ja Riigikokku ei pääsenud.
Viirsavi
pisi|[[Pleistotseeni viirsavi Kanadas]]
Boris Sepp
Elukäik
Seega pöördus Sepp õigustöö tegemisele ja äsja rajatud Petseri Töölisühingu juhtimisele. Kumbki väga kaua ei püsinud, töölisühing suleti politsei poolt ja klientuur oli tal Petseris väike Petserist saadeti Sepp välja sisekaitseülema korraldusel 1933. aasta detsembrist ning tal keelati edaspidi elada piirkondades, kus kehtis kaitseseisukorra seadus. Väljasaatmise põhjuseks oli "riigivastaste organisatsioonide loomine ja kommunistlise kirjanduse levitamine".
Viirsavi
Viirsavi (inglise k varved clay) on liustikuesistes jääjärvedes tekkinud kihiline sete. Viirsavi koosneb heledatest ja tumedatest kihtidest ehk varvidest. Paari moodustavad üks hele ja üks tume kiht. Hele kiht koosneb peamiselt jämedateralisest liivast ja aleuriidist ning tume kiht peeneteralisest materjalist. Kihi paksus on tavaliselt alla 1 mm, kuid võib ulatuda ka mitme sentimeetrini. Mida lähemal kihid mandrijääle asuvad, seda paksemad nad on. Kui liikuda mandriliustikust kaugemale, siis kihtide paksus väheneb. Varvide paksus sõltub ka ilmast ja liustiku sulamiskiirusest. Viirsavi leidub näiteks Balti riikides, Poolas, Saksamaal ja Skandinaavias.
Boris Sepp
Elukäik
1930. aastate teisel poolel ajas Sepp Narvas kinnisvaraäri. Ka sel ajal käis Sepp kohtus, esiteks tülide pärast kinnisvara müügi pärast, teiseks Narva politseikomissariga, sest Narva oli kaitseseisukorras ning Sepal ei olnud õigust seal olla.
Baaside ajastul 1940. aasta algul värvati Sepp Nõukogude Liidu teenistusse. 21. juunil 1940 sai temast Johannes Vares-Barbaruse valitsuse kohtuminister. Sepa siht ministritoolis oli "värskendada kohtunike, prokuratuuri ja teiste ametnike koosseise, et saaks võimule edumeelsemad kihid". Samas kinnitas ta, et eraomand Eestis jääb püsima ning kohtuministeerium suuri muudatusi ei vaja. Saksa okupatsiooni ajal kirjeldasid lehed Seppa üheks punasematest Varese ministritest: Sepp olevat soovitanud juba valitsusse saades Hermanni torni Eesti lipu kõrvale ka Nõukogude Liidu lipu tõmmata ning minna Nõukogude Liidu saatkonda lugupidamist avaldama "rahvavalitsuse" ametisse aitamise eest. Kokku püsis Sepp oma uuel positsioonil kaks nädalat ning ta vallandati juba 5. juulil. Vallandamise põhjused üheselt selged ei ole, Tambek väidab põhjuseks olnud alkohoolsete jookide pidev tarbimine ja avalikkuses oma positsiooniga kiitlemine, samuti kohutavalt planeeritud amnestiaseadus, Saksa okupatsiooni ajal väideti põhjuseks olevat "rida kompromiteerivaid andmeid".
Xiamen Shi
Xiamen Shi (lihtsustatud hiina kirjas 厦门市, traditsioonilises hiina kirjas 廈門市) on allprovintsilinn Hiinas Fujiani provintsi kaguosas Taiwani väina ääres. See piirneb põhjas Quanzhouga ja lõunas Zhangzhouga.
Viirsavi
Varv
Varvid tekivad ainult magedas või kergelt soolakas vees, sest soolases vees on aastaringselt jämedateralisi osakesi. Suure soolasisaldusega vesi muudab savi jämedateraliseks ning seepärast on võimatu kihte eristada. Ülevooluvarvid tekkisid, kui varem settinud viirsavi erodeerus ning peale seda settisid sinna peale uued kihid, mis pole hästi eristatavad. Mida sügavamal uus kiht asub, seda väiksem on seal tera. Ülevooluvarvid on indikaatoriks jääjärvele, mille veetase kõikus märkimisväärselt.
Boris Sepp
Elukäik
1940. aasta 25. novembril arreteeriti Sepp NKVD poolt. Teda süüdistati Eesti Vabariigis revolutsioonilise tegevuse lämmatamises, nimelt oli ta 1924. aastal kohtu-uurijana kuulanud üle Nanilsoni tapmises kahtlustatavaid isikuid. Samuti süüditati teda Eestisse opteerudes bolševike parteist lahkumises, Nõukogude võimu sisseseadmise toetamist karjeristlikel eesmärkidel ning toetust advokaatide kolleegiumi loomisele. 1941. aasta märtsis mõisteti talle viis aastat parandusliku töölaagrit ja ta suri Venemaal vangilaagris 1942. aastal.
Xiamen Shi
Haldusüksuse keskus on Simingi linnarajoon.
Boris Sepp
Süüdistused koostöös NKVD-ga
Boris Sepa puhul on esinenud korduvalt kahtlusi, et kas tegemist oli Nõukogude Liidu spiooniga. Siiski praeguse hetkeni absoluutseid tõendeid ei ole, et Sepp enne baaside ajastut Nõukogude Liidu kasuks töötanud oleks. Sepa puhul kahtlust tekitavad faktid on järgmised:
Saksa okupatsiooni ajal väideti, et Sepa kinnisvaraga tegelemine 1930. aastatel Eestis oli ka sihiga töötada Nõukogude Liidu kasuks. Kui Eestis surnu jättis endast järgi kinnisvara, mille pärija Nõukogude Liidus elas, oli Sepp see, kes Eestis kinnisvara maha müüs ja raha Nõukogude Liidu saatkonda toimetas.
Eesti Poliitiline Politsei tundis huvi Sepa tegevuse vastu ja jälgis seda eriti pidevalt 1930. aastatel. Seepärast keelati Sepal aastatel 1936–1939 ära viibimine kaitseseisukorras olevates piirkondades ning ka pärast keeldu ei tohtinud ta olla Tallinnas, Tartus ega Narvas. 1936. aastal korraldas politsei Sepa korteris läbiotsimise. Poliitilise Politsei andmetel oli Sepp olnud aastatel 1919–1921 tšekaas ning naasnud Eestisse Nõukogude Liidu luure huvides. Sepp olevat olnud kohati avalikult vaenuliku suhtumisega Eesti riiki ning ülistas Nõukogude korda.
21
21. aasta oli 1. sajandi 21. aasta.
Xiamen Shi
Xiamen on tuntud ülemerehiinlaste kodukohana.
Boris Sepp
Isiklikku
Borise isa Joann (Jaan) Sepp sündis 1865. aastal Saaremaal köstrile Georg Sepale. Ta õppis ja lõpetas 1887. aastal Riia Vaimuliku Seminari ja tuli Saaremaale tagasi preestriks. Perioodil 1893–1899 töötas Joann ka preestrina Tornimäel, 1904–1918 töötas ta usuõpetajana Võru koolides. Borise ema oli Aleksandra Sepp (neiupõlvenimi Panov, elas aastatel 1870–1947), kes sündis Saaremaal Leisis. Borisel oli peres neli õde-venda: Raissa, Valentin, Nikolai, Serafima, Ivan.
Xiamen Shi
Xiameni pindala on 1640,2 km² ja elanike arv 1,57 miljonit (2004).
Dornbirn
Dornbirn on linn Austrias Vorarlbergi liidumaal. See on Dornbirni ringkonna halduskeskus.
Xiamen Shi
Linnas on Xiameni Ülikool.
Xiamen oli 10.–13. sajandil kaubasadamalinn, Qingi dünastia ajal sõjalaevastiku baas. 16.–17. sajandil eksporditi Xiameni kaudu teed. 1842. aastal sõlmitud Nankingi rahulepinguga avati sadam rahvusvaheliseks kaubanduseks.
pisi|tühi|[[Xiameni ülikooli kompleks]]
Dornbirn
Dornbirn on suurim linn Vorarlbergis ja suuruselt kümnes Austrias. See on oluline äri- ja kaubanduskeskus.
Asend
Dornbirn asub Lääne-Vorarlbergis 437 m kõrgusel üle merepinna Reini alpiorus Karreni mäe jalamil, mis on Bregenzi metsa mäeaheliku osa Ida-Alpide serval. See on Šveitsi, Saksamaa ja Liechtensteini piiride lähedal. Dornbirner Achi jõgi voolab läbi linna ja suubub hiljem Bodeni järve.
Viirsavi
Eestis
Eestis tekkis enamik viirsavist Weichseli jäätumise ajal, kui mandriliustiku serva ette tekkisid suured jääpaisjärved. Viirsavisid esineb Eestis laialdaselt: Lääne-Eestis, Saaremaal, Hiiumaal, Pärnumaal, põhjarannikul, Alutagusel, Haanja ja Otepää kõrgustikul. Eestis asuvad viirsavid peamiselt moreeni peal. Moreeni ja viirsavi vahele jääb mitmemeetriline üleminekukiht. Lääne-Eesti viirsavide pealispind on lääne ja loode suunas kaldu, sest moreeni pealispind on samas suunas kallutatud. Eesti viirsavi iseloomustab jämedateralise sette väike sisaldus. Eri piirkondade viirsavi koostis on erinev nii suve- kui ka talvekihtides. Põhja-Eestis (klindiesistel aladel) paiknev viirsavi on jämedateraline. Seevastu Lääne-Eesti viirsavi koostis on savikas ja peeneteraline. Eestis tehti esimene varvokronoloogiline uuring 20. sajandi alguses.
Dornbirn
Ajalugu
Varasemad tõendid inimeste olemasolu kohta Dornbirni piirkonnas pärinevad mesoliitikumist. Nimi "Dornbirn" tuleneb sõnadest "torrin puirron", mis tähendab Torro asulakohta (seal elanud alemanni põllumehe nimi), ja seega pole sellel mingit pistmist pirnidega (saksa keeles "Birnen"), ehkki see vili on silmapaistvalt kujutatud linna embleemil. Seda nime on esimest korda mainitud 895. aasta Sankt Galleni (Šveits) ürikus.
Viirsavi
Levik
Enn-Aavo Pirrus ja Leili Saarse on jaotanud Eestis paiknevad viirsavid kolme gruppi.
Dornbirn
Ajalugu
Dornbirn sai Habsburgide monarhia osaks 1380. aastal. 1793. aastal ülendati see turukogukonnaks. Omavalitsusõiguse sai 1901. aastal. 1932. aastal liideti mägiküla Ebnit. 1969. aastal sai Dornbirnist uue Dornbirni ringkonna keskus.
right|thumb|Dornbirn Rädermacher
Kultuur
Dornbirni linnamuuseum on Dornbirni kohalik muuseum linna ajaloost, varasest fotograafiast, traditsioonilisest käsitööst, põllumajandusest ja endisest õitsvast tekstiilitööstusest.
FLATZ Museum näeb ennast kunstiliste impulsside ja tänapäevaste positsioonide käsitlemise foorumina. See näitab rahvusvaheliste külaliskuraatorite kujundatud muutuvaid näitusi, keskendudes fotokunstile, korraldab ettekandeid, loengusarju, arutelusid ja etendusi.
thumb|Inatura
Inatura on interaktiivne loodusmuuseum. Muuseumi juurde kuulub Vorarlbergi olemust tutvustav dokumentatsioonikeskus ja interaktiivne näitus.
Mohren Biererlebniswelt on Vorarlbergi vanima pruulikoja Mohrenbrauerei õllemuuseum. See näitab traditsioonilist pruulikoja sisseseadet ja annab aimu õlle pruulimise ajaloost. Lisaks korraldab see õlletooteid.
Rolls-Royce-Museum on eraomanduses automuuseum. On öeldud, et seal on maailma suurim Rolls-Royce'i autode kollektsioon.
ART BODENSEE on kunstnike, kunstikogujate ja hindajate iga-aastane kohtumispaik. Alates 2001. aastast eksponeeritakse rahvusvaheliste kunstnike töid.
Messestadion Dornbirn on spordisiseareen Dornbirnis ja kohaliku jäähokimeeskonna kodu.
Kaasaegse Vorarlbergi arhitektuuri näide on LifeCycle-Tower ONE (LCT ONE), keskkonna- ja energiatõhususe arhitektuuri eeskuju. See on esimene kaheksakorruseline modulaarne puidust hübriidkompleks ja ehitati 2012. aastal.
Majandus
ORF (Austria ringhääling) Vorarlbergi piirkondlik stuudio asub Dornbirnis.
Zumtobel on ATX kaubeldav Dornbirnis asuv ettevõte. Paljud muudki suured ettevõtted asuvad seal. Linn oli varem suur tekstiilitööstuse keskus, mis on alates 1980. aastatest languses.
Boris Sepp
Isiklikku
Boris oli abielus Vanda Sepaga, kellega tal oli poeg Georg Sepp. Abikaasa oli vene rahvusest ja lapsi õpetasid Sepad vene keeles ja meeles. Narvas elamise ajaks oli Boris abielus juba Marie Sepaga.
Dornbirn
Majandus
Mohrenbrauerei August Huber on Vorarlbergi vanim pruulikoda ja turuliider gastronoomia- ja jaekaubanduse turuosaga 47,2%.
Boris Sepp
Isiklikku
Seppa on tihti kujutatud Nõukogude-vaenulikes allikates juunipöörde järel ka joodikuna. Esimest korda on mainitud tema kommet alkoholi liigselt tarbida, kui rääkides tema elust on väidetud, et ta jõi maha töölisühingu raha. Samuti kujutab teda joodikuna oma teostes Elmar Tambek, kirjeldades teda kui ehtsat joomarit ning pool-, kui mitte pärishullu narkootikut ja süfiliitikut.
Dornbirn
Transport
Paiknedes Reini oru keskel, on Dornbirn oluline piirkondlike ja piirkondadevaheliste bussiliinide ristmik, mis ühendab Bregenzit põhjas, Feldkirchi lõunas ja Bregenzerwaldi idas. A14 Rheintali maantee/kiirtee (Autobahn) möödub läänes. 2009. aastal avatud Achraini tunnel ühendab Dornbirni/Haselstaudeni otse Bregenzerwaldi-Alberschwende piirkonnaga. Linnas on suurepärane munitsipaalbusside võrk.
Boris Sepp
Isiklikku
Eri allikates iseloomustatakse Seppa välja konfliktse ja tujuka inimesena. Teda nimetatakse protsessihimuliseks, sest ta kaebas pidevalt kellegi kohtusse, näidatakse tüli norimas Haapsalu linnavolikogus teiste liikmete ja linnapeaga, ta suutis minna tülli kohaliku lehe Lääne Elu toimkonnaga ja nad kohtusse kaevata, mistõttu temast leiab värvikaid artikleid. Samas ei olnud tal oma kohtuprotsessides eriti edu, enamasti ei ilmunud ta kohtusse ning peaaegu kõikide ta kaebuste puhul tegi kohus otsuse Sepa kaebuse kahjuks.
Dornbirn
Transport
Dornbirni raudteejaam on oluline peatus kõigi rongide jaoks läänest itta Austrias.
Hohenemsi lähedal asub väike lennujaam.
Algot Untola
pisi|Algot Untola Algot Untola (sünninimi Algoth Tietäväinen; tuntuim kirjanikunimi Maiju Lassila; 28. november 1868 Tohmajärvi – 21. mai 1918 Helsingi) oli soome kirjanik, ajakirjanik ja pedagoog.
Eesti keeles on tema loomingust ilmunud ainult jutustuste kogumik "Tuletikke laenamas" (Eesti Riiklik Kirjastus, 1957). Nimijutustus on teist korda välja antud ka 2002. aastal.
Elulugu
Tulevane kirjanik sündis talunike pojana, õppis koolis hästi ja omandas 1887–1891 kooliõpetaja kutse Sortavala õpetajate seminaris. Õpetajana töötas ta aastani 1900, mil asus tööle puidukaupmehena Peterburis. Osales Peterburis vasakpoolsete riigivastaste rühmituste tegevuses ja põgenes pärast siseminister Vjatšeslav von Plehwele korraldatud atentaati tagasi Soome, kus töötas aastatel 1904–1907 taas kooliõpetajana.
Alates 1905. aastast tegi ta kaastööd Soome Partei ajalehele Kokkola. Ladusalt kirjutatud lood viisid Untola palkamiseni erakonna valimisagitaatoriks. Aastatel 1908–1909 oli ta Poris ajalehe Satakunta toimetaja.
Hiljem astus ta Soome Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse ja tegi alates 1916. aastast kaastööd partei ajalehele Työmies. 1917. aasta lõpus sai temast selle väljaande toimetaja.
Kodusõjas punaseid toetanud Untola arreteeriti pärast Helsingi vallutamist valgete vägede poolt ja mõisteti surma. Ta hukkus ebaselgetel asjaoludel, kui teda viidi laevaga hukkamispaika Suomenlinnasse.
Untola on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Tegevus kirjanikuna
Untola tegevus kirjanikuna algas võrdlemisi hilja – esimese romaani avaldas ta alles 1909. aasta kevadel. Ta kasutas mitmeid kirjanikunimesid, millest tuntuim oli Maiju Lassila. Veel on ta avaldanud oma loomingut järgmiste nimede all:
Untola teostest tuntuimad on tema esikromaan, autobiograafiline teos "Harhama" (1909) ja aasta hiljem ilmunud jutustus "Tuletikke laenamas" (1910). Jutustuse eest pälvis ta riikliku preemia, kuid keeldus seda vastu võtmast.
Teosed
Irmari Rantamala pseudonüümiga
Leningradi sõjaväeringkond
pisi|Leningradi SVR vapp Leningradi sõjaväeringkond (vene keeles Ленинградский ордена Ленина военный округ, lühendid ЛВО, ЛенВО) oli NSV Liidu relvajõudude ja aastatel 1992–2010 Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude piirkondlik operatiiv-strateegiline väekoondis, mis hõlmas aastatel 1945–1956 ka Eesti NSV territooriumi.
Leningradi sõjaväeringkond likvideeriti sõjaväereformi käigus 1. septembrist 2010 ja endise Leningradi sõjaväeringkonna ja Moskva sõjaväeringkonna, Põhjamere laevastiku ja Balti mere laevastiku maismaaväeosade ning Venemaa Föderatsiooni Õhujõudude ja Venemaa Föderatsiooni Õhukaitsevägede 1. juhatuse väeosade baasil moodustati Lääne sõjaväeringkond.
Sõjaväeringkonna keskus oli Leningradi (Peterburi) linn, sõjaväeringkonna staap asus Talvepalee hoonetekompleksis, kus kunagi oli asunud Venemaa Keisririigi Sõjaministeeriumi Peastaabi Peavalitsus.
Sõjaväeringkonna haldusala ja koosseis
Sõjaväeringkonda kuulusid Leningradi oblast, Murmanski oblast, Novgorodi oblast, Arhangelski oblast, Vologda oblast, Pihkva oblast, Karjala Vabariik ja Komi Vabariik.
Sõjaväeringkonna territooriumil asusid 3 suuremat maaväe väekoondist:
Lisaks
Mart Velsker
Mart Velsker (sündinud 12. mail 1966) on eesti kirjandusteadlane.
Leningradi sõjaväeringkond
Sõjaväeringkonna haldusala ja koosseis
Sõjaväeringkonnas asus ka 76. õhudessantdiviis, Pihkvas.
Nõukogude Venemaa Petrogradi sõjaväeringkond
Nõukogude Venemaa Petrogradi sõjaväeringkond moodustati 23. märtsil 1918 Petrogradi Töökommuuni otsusega varasema Venemaa Keisririigi Petrogradi sõjaväeringkonna piires ning sõjaväeringkonna ülemaks määrati Vladimir Antonov-Ovsejenko, kuid juba 31. märtsi Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu otsusega liideti piirkond (Petrograd ja Petrogradi kubermang), Jaroslavli sõjaväeringkonnaga. Sõjaväeringkond allus Vabariigi Revolutsioonilisele Sõjanõukogule.
Malta saar
Pindala 246 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 253 meetrit.
Kuulub Maltale.
Mart Velsker
Ta lõpetas 1984. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1991. aastal Tartu Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal.
Leningradi sõjaväeringkond
Nõukogude Venemaa Petrogradi sõjaväeringkond
6. septembril 1918 moodustati 1918. aasta kevadel Nelikliidu ja Nõukogude Venemaa vahel sõlmitud Brest-Litovski rahulepingu alusel ajutise rahu tingimustes uuesti Petrogradi SvR.
Venemaa kodusõja ning Eesti Vabadussõja käigus valgekaartliku Nikolai Judenitši poolt juhitud Loodearmee pealetungi ajal 9. maist kuni 6. augustini 1919 aga linna kaitse paremaks organiseerimiseks allutati Petrogradi SvR Läänerinde Revolutsioonilisele Sõjanõukogule.
Pärast Nõukogude Venemaa ja Eesti Vabariigi vahelise Tartu rahulepingu sõlmimist liideti Punaarmee 7. armee (NSV Liit) väed territoriaalse Petrogradi SvR-ga.
NSV Liidu Revolutsioonilisele Sõjanõukogu otsusega nr 126 1. veebruarist 1924 nimetati Petrogradi SvR, kuhu kuulusid Leningradi oblast, Pihkva oblasti, Novgorodi oblasti, Olonetsi oblasti, Tšerepovetsi oblasti territooriumid, Leningradi sõjaväeringkonnaks.
Eesti okupeerimine ja liitmine Leningradi SvR
, Eesti Teises maailmasõjas 9. juunil 1940 andis Nõukogude Liidu kaitserahvakomissar marssal Semjon Timošenko ja Punaarmee kindralstaabi ülem, 1. järgu komandarm Boriss Šapošnikov välja NSV Liidu Kaitserahvakomissariaadi direktiivi nr 02622, millega Punalipuline Balti laevastik ja Leningradi sõjaväeringkond said korralduse alustada ettevalmistusi sissetungiks Eestisse: viia 10. juunil kell 5.00 Punalipuline Balti laevastik Leningradi sõjaväeringkonna juhataja Kirill Meretskovi alluvusse ja olla 12. juunil valmis lahinguülesannete täitmiseks.
Teine maailmasõda
, Idarinne (Teine maailmasõda) 24. juunil 1941 moodustati Leningradi SR baasil Põhjarinne, mis augustis 1941 jaotati aga Leningradi rindeks ja Karjala rindeks.
Pärast Teist maailmasõda
9. juulil 1945 pärast rindemoodustiste likvideerimist Leningradi SR taastati ning SR koosseisu lülitati Leningradi oblast, Pihkva oblast, Novgorodi oblast ja Eesti NSV (kuni 1956. aastani). 1960. aastal liideti SR ka Põhja sõjaväeringkond.
Leningradi sõjaväeringkonna vägede juhatajad
1924. aasta sõjaväeringkondade reorganiseerimise järel loodi järgmine SvR juhtorgan Staap koos allüksustega:
16. aprillil 1925 lihtsustati SvR Staabi struktuuri ning koosseisus olid põhiüksused: Tugiteenustena: riviosakond ja juhtivkoosseisuga komplekteerimise ning administratiiv-haldusosakond.
SvR juhiks oli ülemjuhataja, kelle juures tegutses nõuandev organ: Lahingulise ettevalmistuse nõukogu; Nõukogusse kuulusid peale juhataja Revolutsioonilise Sõjanõukogu liikmed, ringkonna staabi ülem ja komissar ning inspektsioonide ja valitsuste ülemad.
Narva ja Ingerimaa superintendent
Narva ja Ingerimaa superintendent (saksa keeles Superintendent in Narva und Ingermannland) oli 1641–1704 Rootsi kuningriigi dominiooni Rootsi Ingeri Narva ja Ingerimaa riigikiriku vaimulik juht (superintendent).
Superintendendid:
Undi
Undi on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vara valda.
20
20. aasta
Sõrmuste isand
pisi|Üks sõrmus "Sõrmuste isand" on J. R. R. Tolkieni fantaasiaromaanide triloogia. Prantsuse ajaleht Le Monde valis selle sajandi 100 parima raamatu hulka.
Raamatusarja esimene osa kannab pealkirja "Sõrmuse Vennaskond", teine osa on "Kaks kantsi" ja kolmas "Kuninga tagasitulek". Sarja tegevus toimub Tolkieni väljamõeldud maailmas Keskmaal (inglise keeles Middle-earth) ning see jätkab tema varasema romaani "Kääbik" tegevust, samad on ka mõned tegelased ja tegevuspaigad.
Eesti keeles ilmus triloogia 1996-1998.
Ujurlutiklased
Ujurlutiklased (Naucoridae) on sugukond putukaid lutikaliste alamseltsist.
Ujurlutiklased on nii morfoloogiliselt kui ka eluviisilt väga sarnased hiidlutiklastega (Belostomatidae). Ujurlutiklased elavad enamasti tiikides ja teistes seisuveekogudes.
Ujurlutiklased on levinud kogu maailmas.
Süstemaatika
Ujurlutiklasi on teada umbes 20 perekonda 5 alamsugukonnaga.
Eesti liigid
Eestis elab üks liik ujurlutiklasi.
NRK
right|thumb|NRK logo NRK (norra keeles Norsk rikskringkasting AS) on Norra riigiringhääling. right|thumb|Tyholttårnet [[Trondheimis ]]
1975
1975. aasta (MCMLXXV) oli 20. sajandi 75. aasta.
Sündmused Eestis
pisi|Gaasikaitse õppus pisi|Võistlus Tallinna ratas pisi|[[Krusenstern (laev)|Krusenstern Tallinnas Paljassaare sadamas]]
Surnud
pisi|[[Georg Otsa matus Estonias pildistatuna hotell Viru katuselt. Lauljaga hüvasti jätma tulnute rivi oli mitme kilomeetri pikkune]]
IBAN
IBAN (lühend ingliskeelsest nimetusest International Bank Account Number) on panganduses rahvusvaheline pangakonto number.
IBAN võimaldab rahvusvaheliselt identifitseerida eri riikide pangakontosid ja teha rahaülekandeid.
IBAN-ide kasutamine reglementeeriti standardiga ISO 13616:1997, praegune standard on ISO 13616:2007. IBAN-numbrid võeti algul kasutusele Euroopa Liidus, nüüd on süsteemiga liitunud ka teisi Euroopa ja muu maailma riike. Rahvusvahelist IBAN-numbrite süsteemi haldab SWIFT.
IBAN koosneb kuni 34 sümbolist, millest kaks esimest on riigi ISO 3166-1 kahetäheline kood, seejärel kaks kontrollnumbrit ning lõpuks kohalik pangakonto number.
Lüüs
right|222px|thumb|Lüüs [[Hollandis Noordoostpolderis]]
Lüüs (hollandi sõnast sluis < ld excludere 'takistama, eraldama' ) on rajatis, mille eesmärk on tagada laevatatavus erinevate veetasemetega veekogude või veekogude osade vahel (laevasõidulüüs) ja vooluhulga reguleerimiseks (reguleerimislüüs).
Lüüsi kõige iseloomulikum komponent on lüüsikamber, kus toimub veetaseme reguleerimine.
Lüüsid asuvad nt Göta kanalil ja Panama kanalil.
Vanaussaia
Vanaussaia on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Ajaloost
Kohalikus pruugis Vana‿`ussaja, Kodavere, kuulunud Kavastu mõisale, 1818 Ussaja. Vanaussaia talust väljakasvanud küla, esimest korda nimestikus 1970. Varem oli Kõnnu küla osa. 1977 liideti Vanaussaiaga Kõnnu küla (1582 Kende). Külas on ka Vastse-Ussaia talu. Lõuna-Eesti murretes tähendab `ussaid või usse aid õue või aeda. Küla kaguosas paiknevad Kusnetsi talud (vn Кузнецо́во), mida on varem ka külaks peetud
38
38. aasta oli 1. sajandi 38. aasta.
Arhiivindus
pisi|Arhiivindus: Jacob von Rammingen, Von der Registratur (1571), Baldassare Bonifacio, De Archivis (1632)
Arhiivindus on ajaloo abiteadus, mis käsitleb dokumentide (s.o. arhiivimaterjali) kogumist, korraldamist, säilitamist, kasutamist ja trükis avaldamist. Arhiivindus hõlmab arhiivinduse teooria ja praktika, arhiivinduse ajaloo, arhiivinduse organisatsiooni jm.
13.–18. sajand
Arhiive hakati korraldama, s.o dokumente süstematiseerima ja inventeerima 16. sajandil. Enamasti rühmitati dokumendid temaatiliselt, vahel järjestati need kronoloogiliselt või tähestikuliselt. 19. sajandil sai Prantsusmaal arhiivikorraldamise aluseks fondi austamise põhimõte, mille kohaselt suurte teemade piires järjestati dokumendid asutuste kaupa. Seda järgis ja täiendas Saksamaal rakendatud nn provenientsipõhimõte: ühe asutuse või isiku tegevuse tulemusena tekkinud dokumentide kogum moodustab ühtse terviku, mida korrastamisel ei tohi lõhkuda. Hollandi arhivaarid arendasid selle põhimõtte äärmuseni: neid dokumente ei tohtinud ka terviku, s.t fondi piires ümber süstematiseerida.
Rootsi Riigiarhiivi asutamine Stockholmis 1618. aastal avaldas kaudselt mõju Eesti arhiivikorraldusele. Tallinnas Eesti- ja Riias Liivimaa kindralkuberneri residentsi juures kujunesid välja kesksed arhiivid, mis talletasid keskvõimu ja provintsivõimude regulaarse kirjavahetuse. 17. sajandil hakati senisest järjekindlamalt pidama kirikuraamatuid. Ürikuid hakati üha enam kasutama ka ajalooallikatena.
1700. aastal alanud Põhjasõda tõi kaasa kaose: hulgaliselt arhiividokumente evakueeriti Rootsi, kust osa neist jõudis pärast Venemaa ja Rootsi rahulepingu sõlmimist Eestisse tagasi. Tänaseni on aga Rootsi Riigiarhiivis rikkalik Livonica kogu, kus on palju Eesti ajaloo seisukohast olulisi dokumente.
19. sajand
19. sajandil hakati taas rohkem tähelepanu pöörama arhiivimaterjalide kasutamisele ajalooallikana. Seda soodustas eriti baltisakslaste huvi kasv oma kodumaa ajaloo vastu, kaasa aitas Tartu Ülikooli taasavamine 1802. aastal. Mitu kultuuriseltsi (nt. Õpetatud Eesti Selts ja Eestimaa Kirjanduse Ühing) seadsid eesmärgiks ka ajalooliste dokumentide kogumise. Alustati arhiividokumentide teaduslikku publitseerimist.
Eesti rahvusliku ärkamise aeg 19. sajandi teisel poolel ja paljude eesti seltside tekkimine andsid tõuke eesti rahvuskesksete dokumentide kogumiseks. Tähtsat osa etendasid selles Eesti Kirjameeste Selts, Eesti Üliõpilaste Selts, Eesti Rahva Muuseum ja Eesti Kirjanduse Selts. Vanim teaduslikult korraldatud arhiiv on Tallinna Linnaarhiiv.
1893. aastal asutati Pärnu ja 1900. aastal Tartu linnaarhiiv.
Esimene maailmasõda
Esimene maailmasõda põhjustas Eesti arhiivindusele suurt kahju. Augustis 1915 evakueeriti Tallinna Linnaarhiivi väärtuslikumad arhivaalid, hõbedakogu ja gobeläänid (87 kasti) Moskvasse. Vara evakueerimise kõrgpunkt oli 1917. Venemaale viidud vara paigutati mitu korda ühest kohast teise ümber, paljud arhiividokumendid läksid kaotsi või hävisid Venemaa kodusõjas ja 1917. aasta revolutsiooni sündmustes.
Eesti Vabariik 1918–1940
24. veebruaril 1918 kuulutati Eesti iseseisvaks. Esialgu takistasid arhiivinduse korraldamist Saksa okupatsioon ja sellele järgnenud Vabadussõda. Tartu rahu nägi ette kogu Eestist väljaviidud vara Eestile tagastamise. Tallinna Linnaarhiivi vara jõudis selle alusel küll kadudeta tagasi, kuid paraku Venemaa endale võetud kohustusi lõpuni ei täitnud ja suur hulk vara on jäänud tagastamata. Haridusministeeriumi algatusel kutsuti 1920 kokku Arhiivikomisjon, mille esmaseks ülesandeks seati laialipillatud ja hävimisohus olevate arhiivide kogumine ja korraldamine. Riigikantseleile alluv Riigiarhiiv alustas Toompeal tööd 1. aprillil 1921 eesmärgiga koguda sinna EV riigiasutuste dokumente.
4. novembril 1921 moodustati Arhiivikomisjoni asemele kõrgemaks arhiivialaseks juhtorganiks Riigikantselei juures tegutsev Arhiivinõukogu, mille otsused olid osalt soovituslikud, osalt kohustuslikud. Nõukogu esimeheks kinnitati Arno Rafael Cederberg. 18. jaanuaril 1922 võeti vastu EV valitsuse otsus, mis keelas kõigil ametiasutustel arhivaalide hävitamise või müümise ilma Arhiivinõukogu sellekohase loata. 19. juunil 1925 võeti vastu muinasvarade kaitse seadus, millega kaitsti ka arhivaale. 1920.–1930. aastail asus Eesti arhiividesse tööle hulk TÜ-s ettevalmistuse saanud ajaloolasi, näiteks Otto Liiv, Arnold Soom, Evald Blumfeldt, Nigolas Treumuth-Loone, Erik Tender, Rudolf Kenkmaa ja Adolf Perandi; neist said nii juhtivad arhivaarid kui ka silmapaistvad ajaloolased. 1920. aastail alustas tegevust hulk uusi arhiive.
18. detsembril 1929 moodustas Arhiivinõukogu arhiiviseaduse koostamiseks erikomisjoni. Arhiiviseadus kehtestati riigivanema dekreediga 12. juulil 1935. Arhiiviseadust täiendati 1938. aastal.
Suur tähtsus riikliku arhiivinduse jaoks oli "Arhiivinduse käsiraamatul" (I osa 1933, II osa 1936), milles antakse ülevaade arhiivinduse arengust, arhivaalide hoiupaikadest ja arhiivialasest seadusandlusest, jagatakse juhtnööre arhivaalide kogumiseks, korraldamiseks ja kasutamiseks ning jooksvaks asjaajamiseks asutustes, lisatud on oskussõnastik ja bibliograafia. "Arhiivinduse käsiraamatus" ja arhiiviseaduses on nimetatud Eesti arhiivikorralduse aluseks provenientsiprintsiipi.
15.–16. oktoobril 1938 toimusid Tartus I Eesti arhivaaride päevad, kus otsustati asutada Eesti Arhivaaride Ühing (EAÜ), mille põhikirja kinnitas Siseministeerium 9. märtsil 1939. Ühingu kaasabil publitseeriti arhiivialaseid artikleid Ajaloolises Ajakirjas ning muudes kodu- ja välismaa väljaannetes. Rohkesti ilmus arhiiviallikaile tuginevaid uurimusi ja monograafiaid. Eesti arhiivinduse loomuliku arengu katkestas Nõukogude okupatsioon.
Kui NSV Liit oli Eesti okupeerinud, moodustati arhiivinduse juhtimiseks ENSV Siseasjade Rahvakomissariaadi Arhiivide Talitus.
Nõukogude okupatsioon 1940–1941 / 1944–1991
Nõukogude arhiivindusele oli alus pandud Vene SFNV RKN 1. juuni 1918. aasta dekreediga "Arhiivinduse reorganiseerimisest ja tsentraliseerimisest".
4. septembri 1940. aasta määrusega "Arhiiviasjanduse organiseerimise kohta Eesti Nõukogude Sotsialistlikus Vabariigis" pandi alus Eesti arhiivinduse ümberkorraldamisele NSV Liidu eeskujude järgi. Kõik dokumentaalmaterjalid kuulutati riigi omandiks ja nendest moodustati ühtne riiklik arhiivifond. Jooksvate meetrite asemel hakati köidetud arhiivimaterjali arvestust pidama säilikutes ja lahtiste dokumentide puhul kilogrammides. Riigiarhiivist moodustati ENSV Riigi Keskarhiiv ja Riigi Keskarhiivist selle Tartu osakond. Arhiivinõukogu ja EAÜ kaotati.
Saksa okupatsiooni perioodil moodustati Eesti arhiivinduse juhtimiseks Haridusdirektooriumi juurde arhiivinduse voliniku koht. Rohkesti arhivaale hävis Tallinnas 1944. aasta märtsi Nõukogude õhurünnaku tagajärjel, tugevasti said kannatada ka arhiivihoidlad.
1980. aastate II poolel algasid seoses ühiskonnas toimuvate vabanemisprotsessidega positiivsed muudatused ka arhiivinduses.
4. aprillist 1980 hakkas kehtima NSV Liidu Riikliku Arhiivifondi uus põhimäärus.
1987. aastal hakati avama arhiivifonde. 1988. aastal avati juba suurem osa EV ja Saksa okupatsiooni aegsetest dokumentidest. 1989. aastaks oli jäänud kasutamispiirang üksnes suhteliselt väikesele osale uuematele arhiividokumentidele. Väljaspool riiklikku arhiivisüsteemi olevad hoiupaigad, nagu Parteiarhiiv, KGB ja Siseministeeriumi arhiiv, jäid endiselt kasutajatele suletuks.
1989. aastal ilmus ajalehtedes Sirp ja Vasar ning Edasi kümne Eesti ajaloolase ja arhivaari märgukiri, milles juhiti tähelepanu arhiivinduse katastroofilisele olukorrale ja tehti olukorra parandamiseks ettepanekuid. 14. märtsil 1989 taasasutati EAÜ.
9. juulil 1990 reorganiseeriti Arhiivide Peavalitsus riigiministri valitsemisalas tegutsevaks Riiklikuks Arhiiviametiks, mille halduses oli 22 riiklikku arhiivi. Sellega viidi lõpule Eesti arhiivide eraldamine Moskva keskvõimust.
Eesti Vabariik alates 1991. aastast
Valitsuse seaduse põhjal reorganiseeriti Arhiiviamet 1996. aastal Riigikantselei arhiivide osakonnaks. 25. märtsil 1998 võttis Riigikogu vastu arhiiviseaduse. Senistest riiklikest arhiividest moodustati 1999 Riigikantselei haldusalas tegutsev Rahvusarhiiv, mida juhib riigiarhivaar, kelle valib Arhiivinõukogu ja nimetab riigisekretäri ettepanekul viieks aastaks ametisse valitsus. Olulistes arhiivindusalastes küsimustes tegutseb riigisekretäri juhtimisel nõuandva organina kuni 15 liikmest koosnev Arhiivinõukogu, Rahvusarhiivis tegutsevad Teadusnõukogu ja Nõukoda.
Polaarjoon
pisi|Polaarjoon Polaarjoon on kujutletav joon maakera pinnal, millest alates pooluse suunas esinevad polaaröö ja polaarpäev.
Põhjapolaarjoon asub põhjalaiusel 66°33'38" ja lõunapolaarjoon lõunalaiusel 66°33'38".
Laevakapten
Laevakapten (sõjalaevas komandör, väikelaevas kipper) on laevajuht, kes juhib laeva ja laevaperet ning vastutab laeva, lasti ja inimelude eest laeva pardal.
Ülesanded ja vastutus
Kapten on kõrgeim juhtiv isik laevas, kellel lasub ülim ning lõplik vastutus laevaoperatsioonide ohutu ja efektiivse teostamise eest vastavalt rahvusvahelistele, kohalikele ja lipuriigi nõuetele ning reederi juhistele. Laevaoperatsioonide aluseks on laevapere juhtimine navigeerimisel, lastioperatsioonide teostamisel, laeva hooldamisel ja teistel laeva kasutamise eesmärki täitvatel tegevustel. Laeva, sellel viibivat isikut või lasti ähvardava ohu korral, samuti laevapere liikme allumatuse või vastuhaku korral või muudel hädajuhtudel võib kapten ohu tõrjumiseks kasutada vajalikke sunnivahendeid. {lisa viide}} , mille lipu all ta sõidab, siis on kapten ka riigivõimu esindaja oma laeval.
Ameti- ja muud nimetused
Eestis eristatakse kaptenidiplomeid laeva kogumahutavuse järgi:
Varasem jaotus oli kaugsõidukapten (kaugsõitude õigusega kapten) ja lähisõidukapten (lähisõitude õigusega kapten). Kaptenidiplom peab olema ka sadamakaptenil (sadamajärelevalve ülemal) ning kapteni või vanemtüürimehe diplom lootsil.
Kapteniks nimetatakse ka merehariduseta laevajuhte: jahtkapten (väikelaevajuht), metskapten (ilma erihariduseta laevajuht), kipper (väikese laeva juht, tihti ka omanik).
Kutse omandamine
Kapteni kutse saamiseks tuleb lõpetada laevajuhi koolitus mereõppeasutuses ning läbida nõutav meresõidupraktika praktikant-madrusena või madrusena, vahitüürimehena ja vanemtüürimehena. Kapteni kutseoskusi kinnitab lipuriigi väljastatud diplom või tunnistus.
Kultuur
Vanasõna kapteni kohta: "Jumal taevas, kapten laevas."
Ecser
Ecser [ˈätšär] on asula ja suurvald (nagyközség) Ungaris Pesti komitaadis Budapestist kagus.
Küla ainus mälestis on katoliku kirik 1740. aastast.
Külas tantsitakse maailmakuulsat rahvatantsu "Ecseri pulm" (Ecseri lakodalmas).
Ajalugu
Ecseri küla on kirjalikult esmamainitud 15. detsembril 1315, kuid küla eksisteeris juba 896. aastast, mil ungarlased saabusid nende praeguseaegse riigi territooriumile.
Legendi järgi sai küla nime ungari suguharust pärit prints Árpádilt. Kui ta küsis küla nime kohta, ei osanud kohalikud elanikud talle vastata. Seega Árpád ütles külarahvale, et need kutsuksid seda küla ühe tamme (ungari keeles cser) järgi.
Türgi võimu ajal (1526–1686) suri küla välja. Esimesed asunikud saabusid tagasi 1699. aastal. Rákóczi vabadusvõitluses (1703–1711) osales Ecseri külast 11 sõdurit.
18. sajandi alguses tõi  küla omanik krahv Antal Grassalkovich sinna elama  slovakke.
Vara küla
Vara on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Vara valla halduskeskus.
Elanike arv oli 432 (2002).
Vara külas asub 9-klassiline Vara põhikool. Samuti on külal oma lasteaed, raamatukogu, kogukonnakeskus, rulapark ja üks kauplus.
Rudolph Fentz
Rudolph Fentz on tuntud kui fiktiivne ajarändur 1876. aastast 1950. aastasse.
Väidetavasti ilmus vanaaegsetes riietes tundmatu mees 1950. aasta juunis New Yorgi tänavale ja jäi kohe pärast seda auto alla. Tema läbiotsimisel leiti 19. sajandi raha ja dokumendid, mis võimaldasid teda identifitseerida kui 1876. aastal kaduma läinud Rudolph Fentzi.
Juhtumi kirjeldust on korratud arvukates paraväljaannetes. Tegelikult on kogu lugu väljamõeldis ja pärineb 1951. aastal ilmunud Jack Finney novellist.
Parlamentaarne monarhia
Parlamentaarne monarhia on parlamentarismi vorm, kus riigipeaks on monarh, kellele kuulub vaid esindusfunktsioon ja ta ei oma poliitilist võimu.
39
39. aasta oli 1. sajandi 39. aasta.
Polaaröö
thumb|Päike on polaaröö ajal horisondist madalamal pisi|Polaaröö [[lõunapoolusel Antarktikas]] Polaaröö on ajavahemik, mille vältel Päike püsib ööpäev ringi horisondist madalamal. Polaaröö vastand on polaarpäev.
Polaaröö esineb polaaraladel – põhjapoolkeral (Arktikas) ja lõunapoolkeral (Antarktises), mille laiuskraadid on üle 66°33'.
Polaaröö kestab ühest ööpäevast polaarjoonel kuni poolaastani poolusel (sügisesest võrdpäevsusest kevadise võrdpäevsuseni).
Polaaröö on üks põhjustest, mille tõttu on polaarne kliima karm.
Särgla
Särgla on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vara valda.
Süntaktika
Süntaktika on keeleteaduse (või üldisemalt semiootika, samuti loogika) haru, mis tegeleb keele (või muu märgisüsteemi) märkide vaheliste seoste (süntaksi) uurimisega.
Epp Annus
Epp Annus (sündinud 30. augustil 1969) on eesti kirjandusteadlane.
Ta lõpetas juunis 1993 Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe ja sama aasta detsembris magistriõppe eesti keele ja kirjanduse erialal. 2002. aastal kaitses ta samas eesti kirjanduse erialal doktoriväitekirja "Kuidas kirjutada aega". Ta on end täiendanud 1996. aastal Turu ülikoolis ja 1999. aastal Cornelli Ülikoolis.
Aastatel 1994–2004 töötas ta Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuses teadurina, 1999–2001 Tartu ülikooli kirjandusteooria õppetooli lektorina.
2005–2019 oli ta Eesti Kirjandusmuuseumi kultuuri- ja kirjandusteooria töörühma vanemteadur. Alates 1. veebruarist 2020 on Annus Tallinna Ülikooli Humanitaarteaduste instituudi vanemteadur.
Tema peamised uurimissunad on Eesti proosakirjandus, filosoofia ja kirjandus, argielu fenomenoloogia, postkolonialism.
Heinrich Steding
Heinrich Steding (surnud enne 1580) oli Liivi ordu liige ja eelviimane Kuldīga komtuur.
1535. aastal on Stedingit märgitud Liivi ordu rüütelvennana, 1545. aastal oli ta linnusekomtuur (Hauskomtur) Viljandis. 1550. aastal sai temast Kandava foogt ja 1556. aastal Kuldīga komtuur. 1560. aastal läks ta sellelt ametikohalt erru ja oli hiljem Kuramaa hertsogi Gotthard Kettleri vasall. Viimati on teda elusolevana märgitud 1576. aastal, 1580. aastaks oli ta aga juba surnud.
Reet Laugaste
Reet Laugaste (kuni 1966 Reet Rajasalu; sündinud 23. oktoobril 1939 Tallinnas) on eesti algoloog; bioloogiakandidaat (1968).
Elukäik
Ta lõpetas 1958. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli, aastast 1967 töötab ta EPMÜ Zooloogia ja Botaanika Instituudi Võrtsjärve Limnoloogiajaamas.
Ta on peamiselt uurinud Võrtsjärve, Peipsi ja Eesti väikejärvede vetikaid, nende produktsioonibioloogiat ja seoseid Eesti järvede hüdrobioloogilise tüübi ja ökoloogilise seisundi vahel.
Tai jalgpallikoondis
Tai jalgpallikoondis on Tai jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Taid rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
1976
1976. aasta (MCMLXXVI) oli 20. sajandi 76. aasta.
Teatriteadus
Teatriteadus on teatrit, teatri ajalugu ja etendust uuriv teadusharu.
Tallinna Keskraamatukogu
Tallinna Keskraamatukogu on Tallinna avalik rahvaraamatukogu, mille eesmärk on tagada linnaelanikele vaba ja piiramatu juurdepääs informatsioonile, teadmistele, kultuurile ning toetada elukestvat õppimist ja enesetäiendamist. Selleks on põhimääruses sätestatud raamatukogu põhiülesanne – koguda, säilitada ja teha lugejale kättesaadavaks temale vajalikud trükised, auvised ja muud teavikud ning avalikud andmebaasid.
Hoone
pisi|püsti|Keskraamatukogu peahoone
Tallinna Linna Maksuta Avalik Raamatukogu ja Lugemistuba avas lugejatele uksed 27. oktoobril 1907 (14. oktoobril vkj) aadressil Nunne tn 2. Aastatel 1920–1921 koliti majja tollase aadressiga Gogoli puiestee 4 (nüüd Estonia puiestee 8).
Ajalugu
Tallinna Linna Maksuta Avaliku Raamatukogu ja Lugemistoana alustanud, vahepeal M. Gorki nimelise ja A. H. Tammsaare nimelise raamatukoguna tegutsenud asutus kannab alates 1994. aastast nime Tallinna Keskraamatukogu.
Raamatukoguhoidjad, juhatajad ja direktorid
Raamatukogu juhatajat nimetatakse 1930. aastast direktoriks.