cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
August Annist
Teadustegevus
Aastal 1942 avaldas ta Jaan Siirase nime all koos abikaasa Linda Annistiga kirjutatud ja soomlastele adresseeritud ülevaate "Viro neuvostokurimuksessa" (Porvoo–Helsingi 1942, soome keelde tõlkinud E. A. Saarimaa), mille algusosas kirjeldatakse eestlaste rahvuslikke taotlusi ärkamisajast peale ja põhiosas paljastatakse stalinisltiku poliitikat Eesti suhtes aastatel 1939–1941 (sh esitatakse arvandmeid kaotustest Eesti majanduse, kultuuri ja rahvastiku vallas).
Madagaskari pirk
Välimus
Täiskasvanul emasel linnul on kastanpruuni värvust oluliselt vähem. Tal on tumepruun ülaosa, mis varieerub kollaka või kastanpruunide triipudega. Tagaosa ning saba ülapoole kattesuled on kaetud kaneelivärvi sulestikuga. Kere alaosa on tuhmjaskollakas ning rinna ülaosa ja rindkere küljed on kaetud mustjaspruunide triipude või täppidega, samal ajal kui rinna alaosa, tiivaküljed ja jalad on tumepruunid.
August Annist
Isiklikku
August Annist oli abielus ajaloolase ja koolijuhi Linda Annistiga (1902–1981). Neil sündis kolm tütart: ajaloolane ja arhivaar Anne-Sirje Annist, kunstiteadlane Elo-Mirjam Peil ja traumatoloog Helga-Maia-Ingrid Annist. August Annistil on kolm lapselast, kuus lapselapselast ja üks lapselapselapselaps: antropoloog Aet Annist (pojad Kiran Rudolf ja Rohan Sander Annist-Kolanu), rõivaäris tegutsev Madli Hildebrand (snd. Peil, pojad Edvin Kenneth, kellelt ka esimene lapselapselapselaps Tristan; Kevin Michael ning tütred Caroline Stephanie ja Kristin Sandrinne) ning politseiuurija Kristiina Avaste.
Madagaskari pirk
Välimus
Noorlinnu sulestik on üldiselt tuhmi värvusega. Rindkere ning ülakõhu osa on tuhkjad valgete täpikestega. Alakõht on ühtlaselt tuhkjas. Saba on punakaspruun. Isasel noorlinnul on punakaspruune sulgi näha ka rindkerel ja peas.
Kuni kahekuusel linnul on tuhkjaspruunid tiiva küljed ja sulestik. Rind ja kõht on tuhkja värvuse ning valgete täppidega, alakõhul täppe ei esine. Saba on punakas-pruun ning ka peas võib esinena punakas-pruune sulgi.
Pesitsemine
Linnu pesitsuskohad on väga erinevad, kuid peamiselt pesitsevad nad troopilistel või subtroopilistel niisketel aladel. Näiteks tiheda taimestikuga rohumaadel, taimestikuga kaetud märgaladel, metsaäärtes, lageraiealadel, riisipõldudel, kõrkjates, tarnades ja isegi põlismetsades. Nende sigimisperiood leiab aset üldjuhul septembrist kuni märtsini. Kirde-Madagaskaris on sigimine veebruaris ning Lõuna-Madagaskaris oktoobris. Linnu pesa asub maas rohu sees, rohupuhmastikes või 160 cm maapinnast. Emaslind muneb pessa 3–4 valget muna. Pesa valmistab isaslind, ehitades selle heinakõrtest, kuhu ta lisab tihedalt maas leiduvat rohtu. Emaslind viibib samal ajal pesa ligidal. Pesaehitamine võib ajaliselt võtta ligi 3 päeva.
Eluviis ja ohustatus
Madagaskari pirk toitub peamiselt putukatest ja seemnetest. Nende generatsiooni pikkuseks on loetud 3,7 aastat. Arvatakse, et Madagaskari pirgud harrastavad sigimisperioodil monogaamsust ja territoriaalsust, olles üksikud pesitsejad. Madagaskari pirk pole globaalselt ohustatud ning on IUCN-i järgi soodsas seisundis. Madagaskari pirk on Madagaskaris laialdaselt levinud, kuid salajaste pesitsuspaikade tõttu on lindu raske leida. Linnud on nähtavad 2300 meetri kõrguselt merepinnast.
SU-152
SU-152 ehk KV-14 (projekteerimisnimi) on Nõukogude Liidus 1943 aastal toodetud liikursuurtükk, mida 1943. aasta lõpuks oli kokku toodetud 704 masinat.
Eellugu
Detsembris 1942 saadud luureandmed näitasid, et sakslased kavatsevad 1943. aasta suvekampaanias kasutusele võtta uued soomusmasinad (Panther ja Elefant). Selle vastukaaluks otsustati välja töötada raske liikursuurtükk. Uue masinaga hakkasid tegelema Tšeljabinski tehase nr 100 konstruktorid ning projekt sai koondnimeks "Objekt 236" (vene Объект 236). Katsemasinat hakati ehitama 31. detsembril 1942 ning juba 25. jaanuaril 1943 oli uus masin valmis, seega valmis masin kõigest 25 ööpäevaga. Edasi läks masin koodnimega KV-14 katsetustele. 14. veebruaril 1943 võeti liikursuurtükk Punaarmee relvastusse nimega SU-152 ja 1. märtsil algas Tšeljabinskis masina seeriatootmine.
Luksmeeter
pisi|250px|Luksmeeter Luksmeeter on mõõteriist valgustustiheduse mõõtmiseks luksides; kasutatakse nt  mõõtmiseks töökohtadel, eluruumides ja tänavavalgustuses.
SU-152
SU-152 tehniline lahendus
Liikursuurtükki SU-152 hakati tootma tanki KV-1S šassiile, mis tol ajal oli samuti seeriatootmises.
Luksmeeter
Luksmeetri mõõtemuunduris muundab valgusenergia elektrivooluks fotodiood. Mõõtemuunduri voolu mõõtev digitaalne mikroampermeeter on gradueeritud luksides. Luksmeetril on mitu piirkonda, mis saadakse valgustundliku pinna katmisel vastava filtriga.
SU-152
SU-152 tehniline lahendus
SU-152 pearelvaks sai pilusuudmepiduriga 152 mm haubits ML-20S, mille raua pikkuseks oli 26,8 kaliibrit. Selle haubitsa soomust läbistava mürsu algkiiruseks oli 600 m/s ning 2000 meetri pealt läbistas see 100 mm soomust. Soomustläbistava mürsu kaal oli 48,78 ja kild-fugassmürsul 43,5 kg ning selle algkiiruseks oli 655 m/s. Kuna haubits ML-20S oli liiga suur, ei olnud võimalik paigutada seda liikuvasse torni nagu tankil KV-2, vaid selle jaoks oli vaja ehitada korpusele kinnine liikumatu soomustorn nagu näiteks sakslaste StuG III-l. Kahurit oli võimalik liigutada horisontaalselt mõlemale küljele 6° (kokku 12°), vertikaalselt aga −5° kuni +18°. Kahuri laskekiirus oli aga väga väike, 2 lasku minutis. Liikur oli varustatud panoraamsihikuga kaugete märkide tulistamiseks ning otsesihtimisega laskmisel teleskoopsihikuga ST-10. Otsesihtimise laskekauguseks oli 700 m. Masina torni lael oli viis prisma vaatepilu, peale nende oli torni esiseinas veel ka juht-mehaaniku tripleksklaasiga kaetud vaatepilu. Tootmise käigus projekteeriti masinale turell 12,7 mm õhutõrjekuulipilduja DŠK (vene ДШК) jaoks.
Soomuse paksus suurtükimaskil oli 120, korpuse esiküljel 70 ja külgedel 60 mm.
Liikursuurtükid varustati raadiojaamadega 10-RK-26 ning sisemiseks sidepidamiseks deadmega TPU-3.
KV-1S tootmise lõpetamisega lõppes ka 1943. aasta lõpus SU-152 tootmine, mida selleks ajaks oli valminud 704 masinat.
Växjö
thumb|Växjö toomkirik Växjö on linn Rootsis, Kronobergi lääni ja Växjö valla keskus.
Växjö on klaasikunsti regiooni, nn Klaasiriigi keskus.
Växjös on emigratsioonimuuseum, lossimuuseum ja klaasimuuseum.
Linnas on ka Växjö ülikool.
Piko-
Piko- (tähis p) on SI-süsteemi ühikunimetuste detsimaaleesliide. Selle eesliitega moodustatud ühik on alusühikust 1012 korda väiksem.
Näiteks mahtuvus 1 pikofarad (pF) on 10−12 faradit ehk triljonik faradit.
Eesliide tuleneb itaalia keele sõnast piccolo (väike) ja võeti ametlikult kasutusele 1960. a koos SI-süsteemiga.
PM
Pm või PM või pm on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Death Note (anime)
"Death Note" on anime.
Anime räägib müstilisest raamatust "Death Note", millel on vägi tappa inimene, kelle nimi on sinna sisse kantud. See raamat kuulub surmajumalatele, kuid igavuse pärast heidab surmajumal Ryuk enda oma meie maailma, mille leiab noormees Yagami Light. Ta leiab, et meie maailm on mäda, ning otsustab seda parandada, tappes kurjategijaid selle raamatuga. Tema tegudele jõuab järele maailma kuulsaim detektiiv L, kes osutub samasuguseks geeniuseks nagu on Light, kuid tema maailmavaade erineb kardinaalselt. Anime jutustabki, kuidas L lahendab salapärast müsteeriumi, kuidas kõik kurjategijad üle maailma järsku surema on hakanud, ning mõistab, et tegemist on millegi üleloomulikuga.
Kuid raamatu kasutamisel on ka oma hind, nimelt pärast oma surma läheb raamatu kasutaja tühjusse, mitte taevasse/põrgusse. Lõppude lõpuks õnnestub Lightil suure vaevaga L-ist lahti saada, kuid paar aastat pärast seda hakkavad seda müsteeriumi lahendama kaks L-i järeltulijat : Near ja Mello. Mello küll sureb, kuid tänu sellele õnnestub Nearil lõpuks ometi kuulus Kira (ehk siis Killer) tabada, ning sel momendil otsustab Ryuk, et mänguaeg on läbi, ning surmab Yagami Lighti läbi enda "death note'i".
DEATH NOTE
40. Kaitsepataljon
40. Kaitsepataljon (valveteenistus) ehk '''40. Kaitsepataljon (valveteenistus) "Pleskau"' (Schutzmannschaft Wacht Bataillon 40 ehk Schutzmannschaft Wacht Bataillon 40 Pleskau'') formeeriti vabatahtlikest 1941 aasta augustis Võrus, Valgas ja Petseris.
Vabatahtlik kaitsepataljon värvati väegruppi "Nord" tagalaülemjuhataja Franz von Roques'i ja Rusland-Nord kõrgema SS'i ja politseijuhi korraldusel. Pataljoni suuruseks oli 4 kompaniid. Pataljon formeeriti valve ja julgestusteenistuseks Pihkvas.
Juhtkond ja koosseis
Pataljoniülem:
2. oktoobrist 1941 teostas pataljon valveteenistust Pihkvas. 1942. aasta sügisest oli pataljon tagalajulgestuses Valgevenes.
7. märtsil 1943 andis väegrupi “Nord” tagala ülemjuhataja korralduse 40. Kaitsepataljon Ostrovisse tuua ja seal laiali saata, pataljoni mehed tuli anda 37., 38. ja 39. kaitsepataljonile täienduseks. Kuid korraldus muudeti hiljem ära ja laiali saadeti hoopis 39. pataljon.
40. Eesti Politseipataljon
1943 aasta detsembris muudeti pataljoni nimi 40. Eesti Politseipataljoniks (Estnische Polizei Bataillon 40) ja pataljonis kehtinud Wehrmachti auastmed asendati Saksa Korrapolitsei auastmetega.
1944. aasta algul toodi pataljon tagasi Eestisse, kus see sai täiendust ning liideti 2. Eesti Politserügemendiga, mille koosseisus võttis osa Dünamünde operatsioonist.
Augustis 1944 pataljon likvideeriti ja pataljoni isikkoosseis jagati 20. Eesti SS-diviisi ja 38. Eesti Politseipataljoni täienduseks ning major Julius Ellandi määrati 38. Eesti Politseipataljoni ülemaks.
Suuruluk
Suurulukiteks nimetatakse Eestis suuri jahiulukeid.
Neile tohib jahti pidada suuruluki jahilubade alusel jahiajal.
Suurulukitest on Eestis arvukaim metskits, kelle arvukuseks hinnatakse umbes 60 000 isendi ringis. Talle järgnevad metssiga umbes 20 000 isendiga ja põder umbes 12 000 isendiga. Metskits ja metssiga on Eestis ka enimkütitud jahiulukid.
Suurulukite loetelu
Eestis küttida lubatud jahiulukite loetelu kinnitab Eesti kliimaminister määrusega. Suurulukiteks arvatakse:
Himmiste
Himmiste on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Ajalooliselt kuulus küla Kihelkonna kihelkonda.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. 2014. aastani kuulus ta Lümanda valda.
1977. aastal liideti Himmiste külaga Jõeveere-Himmiste.
Eduard Paukson
Eduard Paukson (29. oktoober 1935 – 4. september 2008) oli Eesti NSV KGB töötaja (auastmelt kapten) ja hilisem eesti astroloog.
Ta õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis füüsikat.
Ta töötas 1960–1970. aastail Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee Operatiivtehnilises osakonnas.
Astroloogina
Koos abikaasa Edda Pauksoniga andis ta välja sarja "Astroloogiline abimees", pärast Eduardi surma tegeleb sellega edasi Edda Paukson.
Ta on Eesti Astroloogide Liidu auliige (postuumselt).
Tyndalli efekt
right|thumb|[[Vesi|Vees suspendeeritud jahu näib sinine, kuna sinine valgus hajub jahuosakestelt rohkem kui punane valgus]] Tyndalli efekt on nähtus, kus valguskiirgus kolloidlahuse süsteemis (tolmune õhk, udus jt) hajub. Valgus hajub keskkonnas suspendeerunud aineosakestel ning valgusvihu tee keskkonnas muutub nähtavaks. Tyndalli efekt ilmneb ka puhtas meediumis selle tiheduse fluktuatsioonide pärast.
Efekt on nime saanud iiri teadlase John Tyndalli järgi, kes avastas selle 1869. aastal.
Mihkel Kärmas
pisi|Mihkel Kärmas, Arvamusfestival 2015 Lieven-Mihkel Kärmas (sündinud 4. veebruaril 1974 ) on eesti ajakirjanik.
Tyndalli efekt
Sarnaselt Rayleigh' hajumisega sõltub hajunud valguse intensiivsus valguse sageduse neljandast astmest. Tyndalli efekti seletab kõige paremini Mie hajumine, kuna osakesed on enamasti sfäärilised ja suuremad kui valguse lainepikkus.
Mihkel Kärmas
Ta on lõpetanud Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja Tallinna Tehnikaülikooli turunduse ja välismajanduse erialal.
Tyndalli efekt
Tyndalli ja Rayleigh' hajumise peamine erinevus seisneb intensiivsuses: Tyndalli hajumine on oluliselt intensiivsem, kuna kolloidosakesed on palju suuremad kui aatomid või molekulid (Rayleigh' hajumise korral). Tyndalli efekti kasutatakse, et teha kindlaks, kas tegemist on kolloid- või tõelise lahusega. Efekt töötab ka väga väikese kontsentratsiooni korral (kuni 0,1 ppm), kuid esineb ka erandeid. Näiteks piimas Tyndalli efekt ei avaldu. Ka tolmu olemasolu õhus saab kontrollida Tyndalli efekti abil.
Mihkel Kärmas
Mihkel Kärmas töötab nädalalehes Eesti Ekspress ja teeb Eesti Televisioonis saadet "Pealtnägija", mis on eetris iga nädal alates 1999. aasta sügisest.
Ta on koos Rasmus Kaggega filmi "Riigireetur" (2009) stsenarist.
Tyndalli efekt
Meteoroloogias näitab Tyndalli efekt, et atmosfääris esineb uduvine, udu või sudu. Selle eelduseks on väga suur õhuniiskus (80–85%). Efekt võib udu tekkele ka eelneda, kui õhus on suurenenud veepiiskade või jääkristallide hulk. Kuiva kliimaga aladel põhjustab efekti ilmnemist enamasti tolm.
Mihkel Kärmas
Tunnustus
2002. aastal pälvis ta Bonnieri preemia, kui oli kirjutanud Viktor Kaasiku ebaeetilistest maatehingutest.
2009. aastal pälvis ta Valdo Pandi nimelise ajakirjanduspreemia.
2011. aastal sai ta koos Rasmus Kaggega Bonnieri preemia "Pealtnägija" lugudega "Eesti isamaalised poliitikud hangivad Vene miljonäridele elamislube" ja "Investorid esitasid oma elukohana Stelmachi kolleegide aadresse" eest.
Isiklikku
Mihkel Kärmase õde on laulja ja helilooja Maian Kärmas.
Jõgela
Jõgela on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Ajalooliselt kuulus küla Kihelkonna kihelkonda. 2014. aastani kuulus ta Lümanda valda.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas.
41. Kaitse Tagavarapataljon
41. Kaitse Tagavarapataljon ((saksa keeles Schutzmannschaft Erzats Bataillon 41) oli Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsioonivõimude poolt Eestis vabatahtlikest 1941. aasta sügisel Tartus moodustatud sõjaväeüksus.
Pataljoni suurusena oli nähtud ette 975 meest, tegelikult ei ületanud suurus kunagi 300 meest. Staap asus kogu eksisteerimise aja Tartus.
Pataljon värvati väegruppi "Nord" tagala ülemjuhataja Franz von Roques'i ja Rußland-Nordi kõrgema SS-i ja politseijuhi korraldusel.
Juhtkond ja koosseis
Pataljoniülemad:
Kompaniis oli neli rühma:
41. Kaitse Tagavarapataljoni koosseisus oli oktoobrist 1941 kuni veebruarini 1942 suuskurkompanii. See liideti 3. märtsil 1942 major Aleksander Sobolevi 39. Kaitsepataljoni koosseisu, mis paiknes Kalinini rindelõigus. Suuskurkompanii ülem oli kapten Jaak Vinni.
Ģibzde
Ģibzde on küla (mazciems) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Valdgale valla loodeosas Atara jõe kaldal.
Küla asub valla keskusest Pūņasest 16, piirkonna keskusest Talsist 29 ja Riiast 148 kilomeetri kaugusel.
Ģibzdes asuvad Ošbiržese muinaskalmed on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.
Aastal 2017 oli külas 31 elanikku.
Aulis Aarnio
pisi|Aulis Aarnio (2010) Aulis Arvi Aarnio (sündinud 14. mail 1937) on soome õigusteadlane, Helsingi ülikooli emeriitprofessor. Ta on tuntud Multi Level Approach käsitluse arendajana.
Budapest
Budapest on Ungari pealinn. See on riigi suurim ja rahvastatuim linn. 1,752 miljoni elanikuga on see Euroopa Liidu suuruselt üheksas. See moodustati 1873. aastal Buda, Pesti ja Óbuda linna liitmise teel.
Alates 1934. aastast hakati linna kutsuma spaalinnaks. Kolm aastat hiljem korraldati Gellérti vesiravilas esimene rahvusvaheline balneoloogia kongress. Budapestis on rohkem kuumaveeallikaid kui üheski teises maailma pealinnas. Samas on see terve maailmajao üks kõige merekaugemaid linnu, Aadria mere rannikulinnad asuvad sealt üle 500 km kaugusel.
Kliima
Kui Alpides kevaditi lumi korraga sulab, võib see Budapesti tuua üleujutused, millest suurim toimus aastal 1838.
Asend
Budapest asub Doonau jõe keskjooksu mõlemal kaldal, Ungari keskmäestikus ja Kesk-Doonau madalikul, Dunántúli ja Alföldi tasandiku vahel.
Haldusjaotus
pisi|Budapesti ringkondade kaart Linn on halduslikult jaotatud 23 ringkonnaks (kerület), mida tähistatakse Rooma numbritega (I–XXIII).
Need jagunevad omakorda linnaosadeks (városrész).
Ajalugu
pisi|[[Gellérti mägi|Gellérti mäelt avanev vaade Doonaule ja Budapestile]] pisi|[[Széchenyi ravitermid|Széchenyi vesiravila]] pisi|[[Keleti raudteejaam|Keleti raudteeterminal (pályaudvar)]] pisi|Keskturu halli sisevaade pisi|[[Linnapark (Budapest)|Linnapargis asuv Miklós Ligeti skulptuur "Anonymus"]]
Paleoliitikum (50 000–10 000 eKr)
Kõige varasemad asukad Budapesti alal olid neandertali inimesed (Homo neanderthalensis), kes saabusid varase kiviaja keskel. Érdi kõrglaval paljastus nende avatud laagriplats, mis koosnes kahest uurdest maapinna tufis. Olulise avastuse kõrval on tähele pandud, et eelajalooline inimene külastas paika korduvalt. Laagriplats andis välja jahitud saakloomade säilmeid ning loendumatu hulga luid, sealhulgas väljasurnud liikide omasid. Leitud on ka kivist töövahendite kilde. Laager seati sisse viimase Würmi jäätumise aegselt, selle leiud on umbes 50 000 aastat vanad. Hooajaliselt kasutatud varjualune avastati ka Remete ülemisest koopast. 1997. aasta väljakaevamised Corvini väljakul osutasid, et väike salk neandertali jahilisi olid endis sisse seadnud ka iidse Doonau jõesängi kõrval.
Üks Euroopa vanimaid kaevandusi avastati samuti Budapestis Farkasrétis. Eelajalooline mees oli kaevandanud ümardatud ränikivist mügaraid kitsas orus tänapäevase Denevéri tänava kohal. Nende väljakiskumiseks kasutati hirvesarvedest tööriistu ning peenestamiseks kvartsiidist käsikirveid, mille järel tahuti need kivist tarvikutega. Kaevandust kasutati enne viimast jäätumist ligikaudu 40 400 aastat tagasi.
Eelajaloolistele inimestele viitavaid leide on leitud ka hilisest kiviajast Hegyalja tänavalt.
Neoliitikum (5400–4000 eKr)
Esimesed alalised asulad Budapesti piirkonnas rajati noorema kiviaja kestel toitu varuvate nüüdisinimestest (Homo sapiens) koosnevate kogukondade poolt. Kõige varasemad külad koosnesid Kesk-Euroopa sirgkeraamika kultuuri esindajatest. Nende leidesemeid on leitud üle Pesti üleujutusala kõrgunud Buda terrassilt Doonau-äärsete allikate kõrvalt, mis voolasid kõrgendikelt alla jõkke. Kõige varasem selle epohhi asula on leitud Óbudast Arany-hegyi oja madalikust. Hiljem kujunes välja tihedam asulavõrgustik, kui piirkond muutus oluliseks kontaktalaks Transdanuubia kultuuride ja Ida-Ungari vahel. Avastatud on inimnägusid kujutavaid anumaid, mis kandsid olulist rolli usukultuslikes rituaalides.
Asundused koosnesid majadest, mis olid konstrueeritud ümber püstiste puidust raamistike. Elatusvahendid põhinesid põllumajandusel ja loomakasvatusel. Kodundusest on leitud vihjeid ketramisele, kudumisele ja keraamika tootmisele. Koolnud maeti ajutiselt kasutamata või mahajäetud asula osadesse. Usk hauatagusesse ellu peegeldus anumates, mis pandi haudadesse kaasa. Need sisaldasid toitu ja jooke teekonnaks teispoolsusse. Samuti on leitud tõendeid rituaalselt maetud loomade ja inimeste kohta.
Neoliitikumi epohhi lõpus oli Budapesti piirkond osa territooriumist, kus levis Lengyeli kultuur (4700–4000 aastat eKr). See sai nime esimese Transdanuubias välja kaevatud asukoha järgi. Käesolevalt on piirkonnast kultuuri kohta teada vaid ainult mõned juhuslikud leiud.
Vaseaeg (4000–2500 eKr)
Varajasel vaseajal oli Budapesti piirkond asustatud inimrühmade poolt, kes jätkasid noorema neoliitikumi traditsioone. Materiaalse elu järkjärgulise ümberkujunemise kõrval muutusid toimetuleku mustrid, mida märgivad väiksemate kuid lühema elueaga asulate välimused. Enamik teadaolevaid asulaid piirkonnas pärinevad vaseaja keskelt ning neid on võimalik seostada Ludanice'i kultuuriga, mis levis niisamuti Edela-Slovakkias (umbes 4000 eKr). See populatsioon asustas Buda mägiste külgede koopaid, kuigi mõned asulad on leitud ka madalamal asuvate voolusängide kõrvalt. Nende keraamika kujundusviisid viitavad naaberkultuuride kokkupuutelistele mõjutustele. Peale mõne haua ei ole leitud sellele inimrühmale kuuluvaid matmispaiku. Karpaatide nõost ja Ungari pealinna aladelt on leitud mitmeid vasest valmistatud esemeid. Nende kuhjumine antud aladel märkis jõukuse kasvu. Keskmise vaseaja teisel poolel olid Budapesti alad asustatud hoopkeraamika kultuuride poolt. Nende kohalolekut tõendavad vaid mõned üksikud juhuti esinevad leiud eri asukohtades.
Vaseaja viimane esinemisjärk (3500–2500 eKr) nägi Badeni kultuuri saabumiste laineid lõunapoolsetelt lagendikelt. See kultuur hõlmas edaspidi enamuse Karpaatide nõost. Nende asundused Doonau jõe ning väiksemate ojade ääres peegeldavad rahumeelset ja agraarset populatsiooni, mida iseloomustavad eri tüüpi maapealsed majad. Nende majandus põhines põllumajandusel ja loomatalitusel. Nende üks iseärasusi oli loomade ohverdamine matuseriitustel. Badeni kultuuri hauad sisaldasid nii kremeeritud kui ka maetud säilmeid, koos hauatagusesse ellu kaasa pandud esemetega. Võrreldes eelnenud perioodiga kasutati Badeni kultuuris üha vähem vaske.
Leiud lõunast saabunud Kostolaci kultuuri kohta näitavad samaaegset ja sellele järgnevat eksisteerimist Badeni kultuuriga.
Pronksiaeg (1200–800 eKr)
Hilise pronksiaja lõpus olid Transdanuubia ja sealhulgas Budapesti alad osa Kesk-Euroopa Urnfieldi kultuuri provintsist. Selle aja jooksul nähti enneolematut pronksist metallurgia õitsengut ja kaubandust. Kalmistud mitmete sadade hauaplatsidega ja küla-tüüpi asundustega peegeldavad rahu ja majandusliku heaolu perioodi.
Békásmegyeris avastati erakordselt oluline Urnfieldi kultuuri Vál-populatsiooni kalmistu. Haua siseseadete väljapaistev rikkus peegeldab Budapesti piirkonna geograafilist olulisust kui ka pikamaa kaubanduse tähtsat rolli piirkonnas. Kõigest ühe maetud haua kõrval sisaldasid kõik teised kalmed kremeeritud säilmeid. Tuleriidal põletatud koolnute tuhad olid paigaldatud personaliseeritud ornamentidega urnidesse, või kraabiti vastavad sümbolid kalmeaukude põhja. Lai valik ainulaadseid anumaid või esemeid annavad ülevaate Váli populatsiooni religioossetest vaadetest. Kalmetest on välja kaevatud üle kahekümne saapa- ja linnukujulise urni, mida kaunistasid pronksist needid. Anumatesse puuriti sisse auk, mille kaudu sai uskumuse kohaselt lahkunute hing teispoolsusse põgeneda. Kalmed kaeti tihti kivist või lubjakivist plaatidega, mõnikord asetati lahkunud hoopis kastikujulistesse kambritesse.
Rauaaeg (800–300 eKr)
Varajasel rauaajal kuni keldi hõimude saabumiseni oli Budapesti piirkond erinevate kultuuride kohtumispaik. Transdanuubia oli asustatud pannonite poolt. See oli populatsioon, mis rääkis illüürlaste keelega suguluses olevat keelt ning moodustus kohalikust Urnfieldi kultuurist ja läänest saabuvatest inimrühmadest. Samaaegselt arenes Ungari Suur-lagendikul etnilistel ja kultuurilistel alustel stepilik eelsküüdi kultuur. 6. sajandil enne Kristust oli viimane suuresti mõjutatud Lõuna-Venemaa tasandike sküütide kultuuri poolt. Sajandi keskel määrasid illüüria-sküüdi rahumeelsed või vaenulikud suhted põhiliselt kindlaks Budapesti esiajaloo. Kuigi Doonaust sai piirijõgi, säilitasid selle koolmekohad enda endise majandusliku tähtsuse. Esile kerkis põhiline sküüdi asula Rákospalota tänapäevase Pesti poolse osa alal.
Indoeuroopa keelkonda kuuluvad keldid saabusid Budapesti piirkonda 3. ja 2. sajandi vahetusel eKr. Esimesed väiksed inimrühmad asusid elama Doonau koolmekohtadesse. 1. sajandil enne Kristust asustasid Eravisci keldid jõe parema kalda. Nende agraarasulaid on leitud Békásmegyerist kuni Nagytétényni. Väiksed grupid asustasid ka Buda künkaid ja Csepeli saart. Leitud on tõendeid laialdase potiketrade, rauast tööriistade kui ka esmaste vermitud müntide kasutamise kohta. Gellérti mäelt paljastus kindlustatud kaitsevalliga (oppidum) hõimukeskusest asula. Seda peetakse esimeseks tõeliseks linlikuks asulaks Budapesti piirkonnas. Kuigi selle hävitasid roomlased 1. sajandi keskel pKr, kasutati seda religioosse keskusena kuni 3. sajandi lõpuni. Järk-järgult latiniseeritud elu külades kestis kuni hilise 2. sajandini, sedagi Rooma impeeriumi raamistikus.
Rooma-aegne sõjaväelaager Aquincum (1.–5. sajand pKr)
Budapesti linnaajalugu algab 89. aastal roomlaste rajatud Aquincumi sõjaväelaagriga, mis asus praeguse Óbuda linnaosa põhjaosas. Algselt oli see eraviskide asula. Kohalikeks olid keldi ja illüüria populatsioonid. Aquincum sai 106. aastal Rooma 2. leegioni asukohaks ja Alam-Pannoonia pealinnaks. Laagri ümber tekkis sõjaväelinn koos vahitornidega, selle kõrvale munitsiipium – tsiviillinn, millest suuri osi on säilinud.
Aquincum purustati Markomanni sõjas. Tema taastamine edenes eriti Septimius Severuse ajal; sõjaväelinnast sai koloonia. Umbes 400. aastal viidi sõjavägi Galliasse ja Aquincum jäeti hunnidele.
Süstemaatilisi väljakaevamisi Aquincumis on korraldatud 1854. aastast. Välja kaevati munitsiipium hulga era- ja avalike hoonete (termid, Mithra pühamud) jäänustega. Ehitisi olid kaunistanud maalid, mosaiigid, käsitöötooted jne, sealhulgas orel. Välja kaevati asehalduri palee, sõjaväelinna varemed ja mõlemad amfiteatrid. Üksikleide hoitakse praegu tsiviillinna maa-alal olevas muuseumis.
Keskaeg (9. sajand – 1541)
pisi|[[Buda (Budapest)|Buda keskajal, puulõige Nürnbergi kroonikast (1493. aastast)]] Suure rahvasterändamise ajal läbisid piirkonda nii germaani hõimud kui ka lombardid, avaarid ja slaavlased. Ugri keelerühma kuuluvad ungarlased saabusid Ida-Euroopa steppidest üle Karpaatide tänapäevase Budapesti aladele 9. sajandil, umbes aastal 896. Nende esimene asundus rüüstati mongolite poolt ajavahemikul 1241–42. Taasasutatud linnakust sai 15. sajandil üks humanistliku renessansskultuuri keskusi. Aastatel 1361–1541 oli Buda linn Ungari kuningriigi pealinn.
Uusaeg (1541–1918)
pisi|Budapesti kujutav [[1884. aasta kaart]] 1541. aastal vallutasid Buda linna osmanid, kes aeti välja 1686. aastal. Sellest ajast oli Buda taas Ungari pealinn.
Pärast Mohácsi lahingut ja ligi 150 aastat Osmanite valitsusaega, tõusis linnas üldine heaolu, mis viis Buda ja Pesti linna liitmiseni 1873. aastal. Keiser Franz Joseph I allkirjastas vastava määruse 22. detsembril 1872. Samaaegselt nii-öelda Budapesti "kuldajaga", mis käivitas linna majandusliku, kultuurilise ja intellektuaalse esiletõusu, ehitati kesklinnas välja historitsistlikud (sealhulgas ohtrasti uusbarokkarhitektuuri näiteid) kui ka juugendlikud elamukvartalid ning rajati maailma vanuselt teine metroo (1896). Suurehitamine Budapestis oli seotud nn Milleeniumipidustustega aastal 1896, mälestamaks tuhande aasta möödumist Pannoonia madaliku hõivamisest ja Ungari riigi rajamisest. Ehitusprojektt mis hõlmas ka Andrássy avenüü laiendamist ja renoveerimist ning Budapesti metroo esimese liini (Földalatti) ehitamist. Jõudsalt arenesid ka kaubandus- ja tööstussuhted. Näiteks elektrotehnikat tootvas tehases Ganz töötas sajandivahetusel 1200 töötajat.
Juutlus
Oma suure juudi kogukonna tõttu kutsuti 20. sajandi alguses linna tihti "Juudi Mekkaks" või "Judapestiks". 1900. aastal elas neid linnas 23,6%. Saksa okupatsiooni ajal surmati ligi kolmandik kogukonnast. Siiski õnnestus šveitsi diplomaadil Carl Lutzil päästa kümneid tuhandeid kohalikke juute, väljastades neile šveitsi kaitsepabereid ja kuulutades osa linna hooneid Šveitsi kaitsealusteks territooriumiteks. Paljud pääsenud emigreerusid Teise maailmasõja lõppedes Lääne-Euroopasse, Ameerika Ühendriikidesse kui ka Iisraeli.
Uusim aeg (1918 – tänapäev)
pisi|Linn kandis kaugeleulatuvaid [[Teine maailmasõda|Teise maailmasõja põhjustatud kahjustusi]] Pärast Esimest maailmasõda ning Austria-Ungari impeeriumi kokkuvarisemist kuulutas Ungari välja iseseisvuse, Budapestist sai Ungari Vabariigi pealinn.
Teise maailmasõja ajal 1944. aastal hävines osa linnast Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide õhurünnakutes. 24. detsembrist 1944 kuni 13. veebruarini 1945 piirati linna, mida teatakse kui Budapesti piiramist. Linn kannatas suuresti omakorda Nõukogude Liidu ja Rumeenia vägede rünnakute all, kui kaitsepositsioonid olid sisse võtnud Saksamaa ja Ungari sõdurid. Rohkem kui 38 000 linnaelanikku kaotas konfliktis enda elu, kõik jõge ületavad sillad purustati sakslaste vasturünnakutes. Tuhanded juudid kaotasid enda elu koonduslaagrites, mõnedel õnnestus tänu Šveitsi ja Rootsi diplomaatidele pääseda.
Pärast natsionaalsotsialistliku Saksamaa kapituleerumist allutati Budapest Moskva kommunistliku režiimi mõjusfääri. 1956. aastal toimus nn Raudse eesriide taguses Budapestis Ungari ülestõus. Pärast NSV Liidu lagunemise protsessi algust, kannab riik 1989. aastast taas nime Ungari Vabariik, pealinnaga Budapestis. 1991. aastal lahkusid Ungarist Nõukogude väed.
Vesiravilad
Linn on tuntud ka juba Osmanite riigi ajast pärinevate kuumaveeallikatele rajatud avalike ravitermide ehk spaade (ungari keeles gyógyfürdő) poolest:
Väikeuluk
Väikeuluk on Eestis kasutatav jahindusalane mõiste väikeste jahiloomade (imetajad ja linnud) kohta, kellele tohib jahilubade alusel jahiajal jahti pidada. Väikeulukite hulka kuuluvad imetajad on enamikus karusloomad.
Eestis küttida lubatud jahiulukite loetelu kinnitab Eesti kliimaminister määrusega.
Nera
Nera on mitme jõe nimi:
Geir Rönning
pisi|Geir Rönning Geir Ola Rönning (norra keeles Geir Rønning) (sündinud 5. novembril 1962 Ålesundis) on norra laulja. Ta elab praegu Oslos. Ta on elanud ka Stockholmis, New Yorgis ja Los Angeleses.
Nera
Nera ASA on Norra ettevõte.
Geir Rönning
Ta valiti lauluga "Why?" Soome esindajaks 2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis, aga laul ei saanud poolfinaalist edasi. Ta oskab ka veidi soome keelt.
FC Kuressaare
FC Kuressaare on 1997. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Kuressaares.
Ajalugu
Saaremaa jalgpalli esindusklubi FC Kuressaare moodustati 1997. aasta 14. märtsil. Paar aastat varem oli maakonna jalgpalliedendamist alustanud klubi B.B. Sport Johannes Kaju eestvedamisel. Esimesel aastal tegutses tema juhendamisel kaks treeninggruppi 60 poisiga.
Eesti jalgpallimeistrivõistlustel hakkas FC Kuressaare meeskond osalema 1997. aastal, mil Saaremaa paremaid jalgpallureid ühendav klubi osales III liigas. Suur roll meeskonna juhtimisel ja mängudeks ette valmistamisel oli klubi juhatuse esimehel Aivar Pohlakul, kes ise mängis väljakul erinevatel positsioonidel. Meeskond kogus hooaja lõpuks kokku viis võitu ja ühe viigi ning 16 punkti ja väravate vahega 18-3 võideti kolmas liiga.
1998. aastal hakkas meeskond treener Jan Važinski juhendamisel mängima Eesti jalgpallimeistrivõistluste Esiliigas ja meeskonna tuumiku moodustasid saarlased, keda tugevdasid üksikud mängijad FC Flora süsteemist. Hooaeg lõpetati kuuenda kohaga.
1999. aastal võitis FC Kuressaare Esiliigas esikoha ja tagas endale koha Meistriliigas. Meeskonna arvele jäi 21 võitu, 4 viiki ja 3 kaotust. Turniiri suurimad väravakütid oli Svajunas Rauckis 27 ja Aivar Pohlak 24 väravaga. Fänniklubi valis hooaja parimaks mängijaks Mark Švetsi.
2001. aastal tegi FC Kuressaare läbi noorenduskuuri ja meeskonna treeneriks asus Zaur Tšilingarashvili. FC Kuressaare jäi Meistriliigas 7 punktiga viimaseks ja langes Esiliigasse.
2002. aastal saavutati Esiliigas treener Sergei Zamogilnõi juhendamisel FC Valga järel teine koht. Meistriliiga üleminekumängudes võideti Kohtla-Järve FC Lootus, millega tagati 2003. aastaks koht Meistriliigas. Välismaalastest on FC Kuressaare ridades mänginud leedukad Svajunas Rauckis, Valdemaras Marinkenas, Tomas Sirevicius, norralased Trond Haughland ja Kim Solberg, grusiin Otar Gorgalidze.
2004. aastal jäi FC Kuressaare Esiliigas viiendaks, teenides 28 mängust 35 punkti. Sellest hoolimata tõusti tänu liigade laienemisele uueks hooajaks Meistriliigasse. 2005. aasta oli FC Kuressaare senise ajaloo jooksul klubi edukaim hooaeg Meistriliigas. 36 mängust koguti 7 võitu, 6 viiki ja 23 kaotust. Kokku koguti 27 punkti ning ühepunktilise kaotusega kaheksandale kohale jäi meeskond üheksandaks. Üleminekumängudel Lasnamäe FC Ajax vastu tuli aga tänu Ajaxi võõrsil löödud väravale alla vanduda. 2005. aastal püstitati ka klubi rekordskoor. Tallinna JK Dünamo alistati 8:1. Samas mängus vormistasid FC Kuressaare esimesed kübaratrikid Meistriliigas Andrus Koplimäe ning Martti Pukk.
Kurioosumina läheb ajalukku 14. juulil 2009 peetud Meistriliiga kohtumine FC Kuressaare ja Nõmme Kalju vahel. Kalju jäi teenitud võidupunktidest ilma, sest saatis väljakule üheaegselt neli nõndanimetatud võõrmängijat, mistõttu sai Kuressaare esiti kirja 2:– võidu. Et aga Kuressaare meeskonnas mänginud Elari Valmas ei oleks tohtinud madalamates liigades teenitud kaartide tõttu kohtumises kaasa teha, kanti mõlemale meeskonnale protokolli kaotus.
Praegune koosseis
''Seisuga 20. märts 2021''
Cīruļi (Valdgale vald)
Cīruļi on küla (vidējciems) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Valdgale valla kirdeosas.
Küla asub valla keskusest Pūņasest 4,5, piirkonna keskusest Talsist 16 ja Riiast 134 kilomeetri kaugusel.
Cīruļi kujunes 1920. aastatel Stende-Ventspilsi väliraudtee Cīruļi raudteejaama juurde. Nõukogude perioodil asus seal kolhoosi Vārpa keskasula, 1963. aastal asus seal ka Ziedoņi külanõukogu halduskeskus. . Külas asub Ārlava babtistide kirik. Sinna jääb ka Cīruļi bussipeatus.
Lääne-Sepiki provints
Provintsis räägitakse 95 kohalikku keelt. Suurem osa asustusest on koondunud rannikule Aitape ümber ja Torricelli mägedesse.
Sandauni provints jaguneb neljaks ringkonnaks:
🇵🇬
Raasiku vald
Raasiku vald on kohaliku omavalitsuse üksus Eestis Harju maakonnas Tallinnast kagus.
Raasiku vald piirneb põhjas Jõelähtme, idas Anija, lõunas Kose ja läänes Rae vallaga.
Raasiku vallavanem on Raul Siem.
Loodus
alt=Kukerpuu|pisi|[[Kukerpuu on üks iseloomulikumaid põõsaliike Aruküla männikus]] alt=Leivajõgi|pisi|Leivajõgi on Raasiku ja Rae valla piiriks Raasiku valla pinnamood on Põhja-Eesti lavamaale iseloomulikult tasane. Valdavalt moreentasandikud ja lamedad moreenkattega kõrgustikud. Rohkelt on väikevoore Raasiku-Perila-Kiviloo joonel.
Metsad on liigirikkad segametsad. Raasiku raudteejaama juures kasvavad Eestimaa jämedamad hõbepajud ehk hõberemmelgad. Arukülas kasvab suur loopealne männik, mis on tuntud oma liigirikkuse poolest. Männik on ka Aruküla ja terve Raasiku valla sümboliks ning seetõttu on ka valla sümboolikal kujutatud mändi.
Esineb madalsoid, haruldane on vaid rabaturbast koosnev Peningi raba. Rae valla piiril madalsoos Paraspõllu looduskaitsealal kasvavad käpaliste liigid. Tuntud on ka Kurgla raba, kust 1930ndatel kaevandati turvast.
Künnimaadel on levinumad põllumajandustegevuseks sobivad saviliiv- ja liivmullad.
Valda läbib oma lisaharudega Jõelähtme jõe keskjooks, kuhu Raasiku vallast jooksevad Mallavere külast alguse saav Silmsi oja, sellega Rätlas ühinev Perila peakraav ning Pikaveres ühinev Mallavere peakraav. Raasiku ja Rae valla piiril jookseb Pirita jõe parempoolne lisajõgi Leivajõgi. Raasiku vallast jooksevad Leivajõkke Järsi peakraav, mis saab alguse Järsi külast, ning Igavere peakraav, mis algab Peningi rabast. Valda läbib ka Jägala-Pirita kanal.
Raasiku valla ainus looduslik järv on Lõilasmäe järv Peningi rabas. Tehisjärved asuvad Mallaveres, Järsil ja Kurglal.
Asustus
Raasiku vallas on kaks alevikku ja 13 küla. Alevikud said oma tänapäevase suuruse küll kolhoosiajal, kuid nende arengu oluliseks tõukeks oli ka 1890ndatel rajatud Paldiski–Peterburi raudtee, mis läbis mõlemat alevikku ning mille äärde rajatud raudteepeatused mõjutasid palju kohalikku majanduselu. Raasiku oli esimene peatus Tallinna–Peterburi liinil. Aruküla peatus lisati nõudepeatusena tunduvalt hiljem. Külad on tekkinud kunagiste mõisate asukohtade lähedusse ning arenenud ja väljakujunenud eelkõige nõukogude perioodil seoses väikemajandite loomisega.
Alevikud
Aruküla – Raasiku
Raasiku valla alevikest on suurem Aruküla, mis sai kohaliku elu keskuseks 1970ndatel loodud Aruküla kolhoosi tõttu, millega liideti ümberkaudsed väikekolhoosid ja -sovhoosid. Aruküla asustus on kujunenud kunagise Raasiku kõrvalmõisa Aruküla mõisa südame, 20. sajandi algul rajatud raudteepeatuse ja 1930ndatel asustatud Aruküla männiku ümber.
Raasiku asustus on tunduvalt vanem ning on tänapäeval koondunud kunagise muinasasula Mägise küla, Raasiku mõisasüdame ning 19. sajandi lõpul loodud raudteepeatuse ümber.
Külad
Härma - Igavere -Järsi- Kalesi - Kiviloo - Kulli - Kurgla - Mallavere - Peningi - Perila - Pikavere - Rätla - Tõhelgi
Varasem ajalugu (1241–1992)
Esimesi viiteid Raasiku valla alade kohta on Taani hindamisraamatus 1241. aastast. Samuti on hulgaliselt leitud ja märgistatud muinasaja lõpu kultusekive ja asulakohti.
Aastal 1933 on Raasikult leitud noorema pronksiaja sirp, mis on ainulaadne leid Läänemere piirkonnas. Juba varasel rauaajal oli asustus Raasiku-Perila-Kiviloo-Pikavere väikevoortel, millest saigi Harju-Jaani kihelkonna tuumik. Kui taanlased 1219 Tallinnas maabusid, toimus oletatavasti otsustav lahing harjulaste-revalaste ja taanlaste vahel just Peningi-Raasiku ümbruses.
Kohalikud vallad tekkisid 19. sajandi I poolel. 1938. aastal oli Harju-Jaani kihelkonnas kolm valda: Peningi, Raasiku ja Anija vald. 1939. aasta valdade reformi järel kuulusid tänapäevase Raasiku valla alad Raasiku, Peningi, Rae ja Anija valla alla.
1941. aasta karmides Perila-Kiviloo lahingutes hukkunuid meenutab Ott Kangilaski ja Juhan Raudsepa loodud kaunis mälestusmärk Pikavere-Perila-Kiviloo teeristil.
1945. aastal loodi Raasiku valla aladel külanõukogud. 1954. aastal toimunud külanõukogude liitmise järel tekkis Raasiku valla tänapäevastes piirides Raasiku külanõukogu. alt=Raasiku külanõukogu hoone|pisi|Raasiku vallavalitsus alustas tegevust endises Raasiku külanõukogu administratiivhoones Raasiku alevikus Kolhoosi (praeguses Vahtra) tänavas
Lähiajalugu (alates 1992)
pisi|Raasiku vallavalitsushoone Arukülas.Raasiku vald oma tänapäevase kujul ja tänapäevase nimega sai omavalitsusliku haldusüksuse õigused Eesti Vabariigis 12. märtsil 1992.
Esimese vallavanema ja volikogu esimehena alustas 1992. aastal tööd Toivo Veenre, kes oli vallavanema ametis kuni aastani 1996. Vallavalitsus alustas tööd endises külanõukogu hoones Raasiku alevikus Kolhoosi (hiljem Vahtra) tänaval. Pärast maja tagastamist omanikule kolis vallamaja Aruküla alevikku endisse kolhoosikontori hoonesse.
5. novembril 1992 asutati valla kütte-, vee- ja kanalisatsiooniteenuse osutamise korraldamiseks valla osalusega osaühing Raven.
1993. aasta lõpus avastati Aruküla alevikus suuremahuline põhjaveereostus, mis rikkus joogivee enam kui 200 kaevus. Reostuse likvideerimiseks rajati uus veetrass, mille ehitust toetas Keskkonna Investeeringute Keskus 11 miljoni krooniga.
1994. aastal korraldati valla sümboolika leidmiseks konkurss, mille võitis Ülo Udumäe kavand. Lõplik Raasiku valla vapp ja lipp kinnitati 1996. aastal.
1996. aastal pärast kohalikke valimisi valiti Raasiku vallavanemaks Olev Rähni.
1999. aastal pärast kohalikke valimisi valiti Raasiku vallavanemaks Andre Sepp, kes valiti tagasi veel kolmel korral. 2011. aasta Riigikogu valimistel pääses Andre Sepp asendusliikmena Riigikogusse ning vallavanema leidmiseks korraldati avalik konkurss. Konkursi tulemusel asus vallavanemana tööle Aare Ets.
2013. aastal korraldati pärast kohalikke valimisi uus konkurss vallavanema leidmiseks. Konkursi tulemusel asus vallavanemana tööle Raivo Uukkivi.
2017. aasta valimiste järel sai vallavanemaks taas Andre Sepp.
2021 aasta valimiste tulemusel sai vallvanemaks Raul Siem
Kodulugu
Raasiku valla kodulooline tegevus sai suurema tõuke 1987. aastal üleriikliku muinsuskaitseliikumise ajal. Sel aastal asutati Aruküla Muinsuskaitse Selts, mis korraldas koduloolisi memme-taadi õhtuid, kohalike kuulsuste mälestusõhtuid ning Aruküla esmamainimise 700. aastapäeva tähistamise pidustusi "Aruküla päevad". Nende pidustuste eeskujul korraldati hiljem mitmel pool valla külade esmamainimise tähistamiseks üritusi.
Raasiku valla ajalookonverentsid
Aastast 2013 korraldatakse märtsis valla aastapäeva paiku Raasiku valla ajalookonverentse, kus saavad sõna kohalikud koduloolased ning ka üle riigi tuntud ajaloolased või ajaloo- ja koduloohuvilised. Internetikeskkonnas Facebook on avatud koduloolisi materjale koondavad lehed "Aruküla ajalugu" ning "Raasiku valla ajalugu".
Haridus- ja kultuurielu
Raasiku vallas on neli kooli: Aruküla Põhikool, Raasiku Põhikool ja Pikavere Mõisakool ning Aruküla Vaba Waldorfkool; kaks lasteaeda: Aruküla ja Raasiku lasteaed; kolm raamatukogu: Arukülas, Raasikul ja Pikaveres ja kaks rahvamaja: Arukülas ja Raasikul. Kunstilist haridust annab soovijatele Aruküla Huvialakeskus Pääsulind.
Kultuurielu korraldamiseks asutati 1998. aastal MTÜ Aruküla Kultuuriselts, mis korraldab lisaks Aruküla piirkonna kultuuriüritustele ka ülevallalisi kultuuriüritusi. Suuri kultuuriprojekte on korraldanud ka 2006. aastal asutatud MTÜ Tuulekell, mis tegutseb peamiselt Raasiku piirkonnas. Pikavere piirkonnas on kultuuriürituste eestvedajaks saanud 2015. aastal asutatud MTÜ Pikavere Mõis, mis arendab kogukonnakeskust Pikavere mõisahoones ja selle ümbruses.
Sidet minevikuga on alal hoidnud tegelemine rahvakultuuriga. Järjepidevalt on vallas tegutsenud koorid, näiteringid ja tantsurühmad. Neist parimad on alati osa võtnud vabariiklikest laulu- ja tantsupidudest. Kõigile on meeldinud kalendritähtpäevadega seotud üritused jaanipäeval ja jõulude ajal ning valla laste tantsupäev, külade päev jm.
Külaelu
Raasiku vallas on 13 küla ja 2 alevikku. Külaelu edendamiseks on loodud külaseltse, alevikes kannavad seda rolli nii rahvamajad, koolid kui ka mitmed mittetulundusühingud. Raasiku vallavalitsus toetab eelarveliste vahenditega külaelu edendamist neis külades, kus on valitud külavanem vastavalt Raasiku valla külavanema statuudile, on olemas kehtiv ja küla üldkoosoleku poolt kinnitatud arengukava ja kus tegutseb külaselts.
Raasiku valla küladest kõige aktiivsemad on seni olnud Tõhelgi, Peningi, Pikavere, Mallavere, Härma ja Kiviloo.
Külavanem on valitud 9-s külas 13-st. Külaseltsid tegutsevad Kiviloo, Härma, Pikavere-Mallavere, Peningi ja Tõhelgi külades. Pikaveres tegutseb lisaks külaseltsile külaelu arendamisega ka MTÜ Pikavere Mõis. Alevikes vanemaid valitud ei ole. Raasikul on lisaks rahvamajale ja koolile kohaliku elu edendanud Raasiku Rahvahariduse Selts ning Raasiku Kodukandi Selts. Arukülas on kohaliku elu edendamisega peamiselt tegelenud Aruküla Kultuuriselts ning koolid.
Juhtimine
Raasiku vald on avalik-õiguslik juriidiline isik, keda esindavad seaduste ja käesoleva põhimääruse alusel volikogu, volikogu esimees, vallavalitsus ning vallavanem või nende poolt volitatud isikud. Raasiku valla esinduskogu on Raasiku Vallavolikogu, mille valivad Raasiku valla hääleõiguslikud elanikud kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse alusel. Volikogu moodustatud täitevorganiks on Raasiku Vallavalitsus, mille tegevust juhib vallavolikogu valitud vallavanem.
Raasiku Vallavolikokku valitakse 15 liiget.
Austla
Austla (saksa keeles Haustla) on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Austla piirneb põhjas Vilsandi rahvuspargi ja Atla külaga ning kagus Karala külaga. Ajalooliselt kuulus küla Karala riigimõisa alla Kihelkonna kihelkonnas, 1991.–2014. aastal Lümanda valda, 2014.–2017. aastal Lääne-Saare valda.
Karala ja Austla küla vahelisel Roopa lahel on arvatavalt olnud muistne sadamakoht looduslike paekaljudest neemikute vahel.
1930ndatel oli küla rahvaarv 150–200. Austlas oli 12 normaalsuuruses talukohta, lisaks 5–7 popsikohta (sh nn soldatikohad). Külas oli algkool. Eesti Vabariigi maareform kulges siin nõnda loiult, et 1940. aastaks ei jõutud talusid kruntida. Iga talu kasutas endiselt tavaõiguse alusel oma lapimaad, ühiselt kasutati karjamaid ja randa (vt numeratsiooni lapimaade kaardilt). vasakul|pisi|Austla küla lapimaad 1928 Kuna põllumaad olid kehvad, tegeldi rannapüügiga ja käidi "mandre pääl linna ehitamas", aga tõsist kapitali saadi haakrikust, kaugsõidust ja salakaubaveost (põhiliselt piiritus).
Suur osa Austla elanikest põgenes 1944. aastal Rootsi, sealt edasi Kanadasse ja mujale.
Kõruse-Austla piirkonnas asus Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse rannakaitsepatarei nr 24, IV-130.
1940ndatest kuni augustini 1992 paiknes Austlas 10. Karala piirivalvekordon, mis oli üks suurimaid ja salajasemaid NSV Liidu piirivalve kordoneid Saaremaal. Algul kasutas NSV Liidu piirivalve 11. Kingissepa piirivalvesalk rekvireeritud talude elamuid, mis aga hüljati lagunemise ja reostumise tõttu. Kohalikele elanikele kehtis nõukogude ajal eriti range piiritsoonirežiim, külastamiseks oli vaja nii Saaremaa piiritsooni luba kui ka eriluba Austlasse lühiajaliseks sisenemiseks. Loaga kaasnes riigilõiv, kohustus pidada majaraamatut elanike ja külaliste loendiga ning külaliste kohustus ilmuda iga päev miilitsajaoskonda. Selliste piirangute tõttu küla tühjenes. 1970ndatel süvendas piirivalve lõhkamise teel Austla peakraavi ja ehitas Lahtepää talu asemele kasarmukompleksi. Spioonide eksitamiseks olid Karala kandis nõukogude ajal kilomeetripostidel valed numbrid ja teeristidel valed sildid. Kõik loata juhukülalised arreteeriti ja peeti taustakontrolliks kinni kordoni arestikambris.
Austla lähiajalugu on esindatud Saaremaa muuseumi püsiekspositsioonis. Seal on fotod "NLi piirivalvurid Austla sildi all", "Elda piirivalveposti prožektorikuur loosungiga "ГРАНИЦА СССР СВЯЩЕННА И НЕПРИКОСНОВЕННА" (ee "NLi piir on püha ja puutumatu") ja museaalid piirivalve harjutusväljaku postid okastraadiga, majaraamat Loretsi talust, Kaitseliidu käeside Ingli talust jmt.
1992. aastaks oli Austlas vaid viis püsielanikku, neist kolm üle 70aastased. Hooned olid veel vaid viiel talukohal (neistki kahel olid peahooned hävinud) ja kolmel väiksemal majapidamisel. Ülejäänud küla oli varemetes.
1994. aastal suudeti 41 õigusjärgse omaniku vahel saavutada kokkulepe, tänu millele Austla maad korraldati ja krunditi riigi kulul. Lapimaade tavaõiguslik kasutusviis kui õiguslik seisund oli Maa-ameti andmetel seni Eestis pretsedenditu.
2018. aasta seisuga on külas ülekaalus maakodud, mida kasutatakse enamasti suviti. Lisandunud on neli uut majapidamist. Endisi kasarmuid kasutatakse lambalautadena.
Beastie Boys
Beastie Boys oli Ameerika Ühendriikide hiphopansambel. Sellesse kuulusid Michael Diamond (esinejanimi Mike D), Adam Yauch (MCA) ja Adam Horovitz (Ad-Rock), sajandivahetusel lisandus Michael Schwartz (Mix Master Mike).