cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Perception of the Environment
Vorm ja tunne
Raamatus "Philosophy in a New Key" mõistis Susanne Langer võtit arusaamise registrina. Kunstiteose tähendus tuleks leida teosest endast, nii nagu ta meie teadvuses on, mitte sellest, mida ta peaks representeerima või tähistama. Läänes on harjutud võtma kunsti representatsioonina (igal pildil peaks allkiri olema), nii et see kuidas me reageerime teosele, läheb segi sellega, kuidas me reageerime representeeritavale. Üks viis sellest raskusest mööda minna on keskenduda muusikale. Muusikalise tähenduse uurimine peaks saama näidata, kuidas tähendus saab olla kunstis eneses. Muusika saab Langeri arvates peegeldada tunde morfoloogiat. Ingoldi meelest saab seda ideed üldistada eeldusel, et tunne on maailmaga puutes olemine. Käsitööline tunneb (katsub) materjali, ja tundest ilmub anuma vorm. Orkestrant tunneb (vaatab) dirigenti, ja tundest tuleb helifraas. Kunst vormib tunnet; see on kuju, mille meie maailmataju võtab, kui seda suunavad meeltekasvatusest näitamise teel saadud orientatsioonid, dispositsioonid ja tundlikkused.
Leoš Janáček märkis mere ääres üles lainete helisid (karjumist, mulisemist, röökimist). Ta kuulas, pani tähele, see on tegevus. Tema teadvuse liikumine resoneerus helidega, ja iga visand annab sellele liikumisele vormi. Janáček kogus ka kõnemeloodiaid. Kõne ja muud helid olid tema jaoks laul. Kas nendes meloodiates on loodusel meie jaoks kodeeritud teated? Janáčeki järgi mitte. Kõnehelid ei ole ainult sümbolid, mis väljendavad siseseisundeid. Heli kasvab välja kogu meie olemisest, ükski heli ei ole elu puust lahti murtud.
Kui vihaselt röögitakse, siis röökimine on viha, mitte selle kandja. Heli ei ole vaimuseisundist lahti murtud, röökimise kajad on minu enda olemise järelkõlad keskkonnas. Maurice Merleau-Ponty ütleb "Taju fenomenoloogias", et röökimine ei pane mind vihast mõtlema, vaid ongi viha ise. Nagu inimesed valavad oma olemise kõnemeloodiatesse, valavad lained oma olemise vahutamisse ja murdmisse, kanad kaagutamisse. Janáčeki järgi tuleb meil laulmisest õppida elu tõde. Selle pärast Austraalia aborigeenid laulavadki unenäoaja laule, mis annavad vormi nende tundele oma maa kohta.
Kokkuvõte: tundliku ökoloogia poole
Kütt on tajuvilumustega toimija, kes leiab keskkonnast need peened vihjed, mis ilmutavad loomade liikumist ja kohalolu: ta saab öelda, kus loomad on. Ta oskab ka jutustada lugusid oma jahiretkedest ja kohtumistest loomadega. Kui kütt jutustab, kuidas põhjapõder end talle pakkus, siis ta ei mõtle kujutada looma eneseküllase mõistusliku toimijana, kelle enesekinkimine väljendas mingit sisemist otsust. Küti lugu on esitus nagu muusika; nagu muusika, püüab see anda vormi inimese tundele, siin põhjapõdra kui teise tundliku olendi elava läheduse tundele. Silmside hetkel tundis kütt looma valdavat kohalolu; ta tundis, otsekui tema olemine oleks looma olemisega segunenud, armastuse tunnet, mida inimsuhetes tuntakse suguühtes. Sellele tundele annab ta kõnes kuju.
David Andersoni järgi on Taimõri põhjapõdrakasvatajatel ja küttidel tundlik ökoloogia. Teadmine keskkonnast ei ole edasiantav väljaspool praktilist rakendust, vaid põhineb tundel, mis seisneb vilumustel, tundlikkustel ja orientatsioonidel, mis on kujunenud konkreetses keskkonnas elamise pika kogemuse tulemusena. Sellist kogemust sai Janáček kõnemeloodiat tähele pannes ning kütid saavad seda loomade liikumist, helisid ja žeste tähele pannes. Sellist tundlikkust ja reageerimisvalmidust nimetatakse intuitsiooniks. Läänes on peetud seda ratsionaalse aru saadustest madalamaks teadmise liigiks. Aga selline teadmine on meil kõigil ja me kasutame seda kogu aeg. See on ka igasuguse teaduse või eetika tarvilik alus. Tundlike olenditena peavad inimesed juba asuma teatud keskkonnas ning olema vastavates suhetes. Need suhted ja nende lahtivoltimisel kujunenud tundlikkused on aluseks otsustuste tegemise võimele ja eristamise vilumustele, ja ka teadlased sõltuvad nendest. Sellepärast on abstraktse mõistuse suveräänne vaatekoht, millele Lääne teadus apelleerib, praktiliselt saavutamatu: maailmas elamise tingimustest täiesti lahutatud intellekt ei saaks neid mõtteid mõelda. Sellepärast ei ole ka algprintsiipidest võimalik tuletada toimivat eetikasüsteemi. Otsustusel, mis ei põhine intuitsioonil, ei oleks praktilist ega motivatsioonilist jõudu. Kui algprintsiipidest tuletatakse intuitsioonivastane loogika, siis ei jäeta kõrvale intuitsiooni, vaid muudetakse printsiipe. Intuitiivne arusaamine ei ole teaduse ega eetika vastane ega apelleeri mõistuse asemel instinktile või sisseehitatud inimloomusele; ta põhineb tajuvilumustel, mis ilmuvad arengu käigus ajalooliselt konkreetses keskkonnas. Nendel vilumustel peab põhinema mis tahes teadus või eetika, mis keskkonnast hoolib. Tundlik ökoloogia on objektiivsuse- ja eetikaeelne. Loodusteadus ja keskkonnaeetika on väga vajalikud, kuid nende aluseid ei tohi silmist kaotada. Tegu ei ole mitte alternatiivse teadusega, vaid elukohas elamise poeetikaga.
Würzburgi koolkond
Würzburgi koolkond kujutas endast 19. sajandi lõpul Würzburgi koondunud psühholooge, kes avasid maailmale mõtlemise eksperimentaalse uurimise. Selle liikumise juhiks võib nimetada Tartu Ülikooli lõpetanud Oswald Külpe'i, kes arendas tunduvalt edasi Wundti seatud eksperimentaalpsühholoogilist suunda.
Ajalugu
Würzburgi koolkondlased seevastu disainisid eksperimente, kus katseisikutele esitati keeruka sisuga stiimuleid (näiteks Nietzsche aforism või loogiline probleem) ning pärast selle mõningast töötlust (näiteks aforismi tõlgendamist või probleemi lahendamist), kirjeldasid osalised retrospektiivselt kõike, mis nende teadvusest oli katseaja vältel läbi käinud. Sellisest protsessist väideti olevat leitud mitmeid teadvuse elemente, sealhulgas teadvuse kogumid, teadlikkus ja mõtted. Inglise keeleruumis öeldakse neile tihtipeale kollektiivselt kujundita mõtted (imageless thoughts).
Wundt osutas säärastele eksperimentidele kui pettusele ning kritiseeris neid jõuliselt. Ta vaidles, et säärastes mõtteeksperimentides puudus täielik eksperimentaalne kontroll. Katseisikud ei olnud teadlikud sellest, missugune ülesanne neile antakse. Järgnev vaimne protsess varieerus katseisikult katseisikule ning katsekorrast katsekorrale, mistõttu polnud võimalik tulemusi korrata. Ta väitis, et on keeruline, kui mitte võimatu katseisikul samaaegselt mõelda talle antud ülesandest ning jälgida seda sama mõtteprotsessi. Wundt arvas, et niinimetatud kujundita mõtete leiud on puudulikud ning korrektselt läbi viidud eksperimendid tõestaksid, et kujundita sisu oli siiski kujundlik.
Kuigi Würzburgist-inspireeritud töö jätkus ka pärast 1909. aastat (eriti Otto Selzi poolt), läks koolkond suuresti laiali pärast Külpe'i lahkumist Bonni Ülikooli. On tõendeid, et Külpe töötas enne surma süstemaatilise teooria kallal, mis koondaks Würzburgi uuringuid, kuid säärast teooriat ei avaldatud. 1909.aastast kuni oma surmani, ei kuulutanud Külpe suuresti midagi Würzburgi dramaatilistest tulemustest, mistõttu ei kerkinud ühtegi alternatiivset psühholoogilist suunda. Würzburgi koolkonna meetodid olid innovaatilised, nende leiud stimuleerivad ja anomaalsed, ning nad panustasid püsivalt vaimse seisundi olemusse. Kuid Würzburgi koolkond oli siiski vaid koolkond, uurimisprogramm, mis katkestati enneaegselt.
Küberkaitseliit
Küberkaitseliit (KKL) on Kaitseliidu allüksus, mis on 2010. aastal loodud Eesti küberruumi kaitsmiseks. Küberkaitseliidu liikmeteks on vabatahtlikud IT-spetsialistid.
Küberkaitseliidu eesmärgid
Küberkaitseliidu missioon on kaitsta Eesti kõrgtehnoloogilist eluviisi, kaitstes informatsiooni infrastruktuuri ja teostades seega laiapõhjalise riigikaitse eesmärke.
Eesmärgid
Ajalugu
Informaatikateadlane Ülo Jaaksoo käis Küberkaitseliidu idee välja 2007. aastal peale aprillirahutusi, mille ajal ja pärast seda olid toimunud küberrünnakud Eesti asutuste veebilehtede vastu.
2008. aastal võeti vastu "Riiklik küberjulgeoleku strateegia 2008–2013" ning hakati pidama regulaarseid küberturbeõppusi.
2010. aasta alguseks olid Kaitseliidu Tallinna ja Tartu maleva juurde moodustatud küberkaitseüksused.
Tallinna trammiliiklus
Trammiliiklus Tallinnas algas 1888. aastal, kui kolme kohaliku paruni ettevõtmisel hakkasid sõitma hobutrammid Vanaturu kaelast mööda Viru tänavat ja Narva maanteed Kadriorgu, mis oli sel ajal populaarne suvituspiirkond.
Tallinna trammiliinid
2023. aasta seisuga on Tallinnas viis trammiliini:
Kavandamisel on trammitee ehitus Vanasadamani, mis võimaldab trammiühendust lennujaama ja reisisadama vahel.
Varem on eri aegadel käigus olnud ka trammiliinid number 5 ja 7.
Salle Richelieu
pisi|260px|Salle Richelieu teatrisaal
Salle Richelieu (prantsuse keelest 'Richelieu saal') on Pariisis Palais-Royalis asuv teatritrupi Comédie-Française'i teatrihoone (koduteater).
Tallinna trammiliiklus
Hobutrammiliiklus
1888. aasta 22. septembrist pandi käiku hobutrammiliin Vene turg – Tartu maantee, mis kulges mööda Tartu maanteed Heeringa (Turu) tänavani. 1899. aastal müüsid endised omanikud ettevõtte Belgia aktsiaseltsile Tramways de Réval.
Salle Richelieu
Teatrihoone ehitati aastatel 1786–1790 arhitekt Victor Louis' projekti järgi.
Tallinna trammiliiklus
Hobutrammiliiklus
1899. aastal avati hoburaudtee pikendus Kadrioru Luigetiigi juurest mööda Jaan Poska tänavat Narva maanteele ning sealt edasi kuni Emil Fahle majani Pirita tee ja Narva maantee ristumise piirkonnas.
Salle Richelieu
Teatrisaalis on 862 istekohta.
Tallinna trammiliiklus
Hobutrammiliiklus
Tramways de Révali ettevõtmisel avati 28. märtsil 1901 hobutrammiliin Vene turg – Pärnu maantee. Vene turult mööda Jaani tänavat üle Peetri platsi, sealt edasi piki Roosikrantsi tänavat ja Tõnismäelt lõuna suunas suunduval Suur-Pärnu maanteel kuni laiarööpmelise raudtee ülesõidukohani. Hobutrammiliinid kulgesid Tallinna linna läbivail peamagistraalidel — Narva, Tartu ja Pärnu maanteel ja hobutrammiliinide kogupikkus oli 1902. aastal 7,24 km.
Trammiliin suleti ajutiselt seoses Esimese maailmasõjaga 1914. aastal ning lõplikult 14. novembril 1918. Hoburaudteed pärast seda enam ei taastatud. 1926. aastal kirjutati Rahvalehes: "Viimase ajaloolise mälestusmärgina meie tänavraudtee konka elukäigus on kahtlemata kaks endist konkavagunit, mis ühes muu vana rämpsuga Kadriorust on toodud uude trammikuuri. Oma välimuselt viletsad, aknad ilma klaasideta, puuduvad assid ja isegi rattad, lasevad vihma läbi – nõnda lamavad nad nüüd töökoja õuel mahajäetuina." . Aktsiaseltsi likvideerimiskomisjoni viimane koosolek peeti Brüsselis 27. novembril 1927.
Mootortrammiliiklus
pisi|[[Kopli trammidepoo]] 1915. aasta sügisel alustas liiklust Vene-Balti tehase ja Bekkeri tehaste poolt mööda Kopli tänavat, trammiliinil Vene-Balti Tehas – Telliskivi tänav ehitatud trammiliin, kus sõitsid auruvedurid ja automootoriga töötavad mootorvagunid. Kopli liin ehitati laiarööpmelisena (1524 mm). Kopli aurutramm koosnes auruvedurist ja kolmest vagunist. Aastal 1926 anti Kopli tramm üle Tallinna linnavalitsusele ning viis aastat hiljem ehitati see 1067 mm rajalaiusele ja Kopli liinil algas mootortrammi liiklus. Kui hobutrammi liiklus 1918. aastal täielikult katkes, töötas Kopli trammiliin edasi ja sõja-aastail oli siiski põhiliseks liiklusvahendiks, mis ühendas Kopli poolsaart Tallinna kesklinnaga. Pärast hobutrammi liikluse katkemist 1918. aastal seiskus trammiliiklus Tallinna südalinnas kuni 13. maini 1921. 13. mail 1921 avati taas trammiliiklus liinil Vene turg – Kadriorg, Narva maantee liinil. Liikumist alustasid hobutrammi vagunitest ümber ehitatud bensiinimootoriga trammid. Esimestel päevadel sõitis liinil kaks mootorvagunit koos haakevagunitega. Esialgu sõitis mootortramm Kadriorust Vene turuni. 1921. aasta juulis pikendati liini Peetri platsini. 1923. aastal hakati Narva maanteele rajama üherealise trammiliini asemele kaheliinilist uut trammiteed, samal ajal rajati ka Kadrioru ringtee, mis on kasutusel tänapäevalgi.
1922. aasta augustis algas bussiühendus liinil Kopli aurutrammi jaam – Vene turg (Graniidi, Soo ja Uus-Kalamaja tänava ning Mere puiestee kaudu). 1924. aasta detsembris avati taas ka liin mööda Tartu maanteed (kuni Lubja tänavani).
Elektritrammiliiklus
1925. aasta jooksul ehitati ja 28. oktoobril 1925 avati esimene elektritrammiliin Narva maan­teel Kadriorust Vabaduse platsini. Elektritammiliinidel kasutamiseks kõlbulike üheksa elektritrammivaguni ehitamisega sai vaguniehitustehas Dvigatel hakkama alles sama aasta detsembris. 1927. aastal hakkas ka Tartu maantee liinil liikuma elektritramm. Aastail 1925–1936 hakkas kõigil kolmel linnaliinil liikuma elektritramm, bensiinimootorvagunid aga viidi üle Kopli liinile, mis 1932. aastast alates ulatus linna pool kuni Balti jaamani. 1931. aastal aga naelutati Kopli algne laiarajaline (1524 mm) rööbastee ümber rajalaiusele 1067 mm ja ka seal hakkasid sõitma ainult bensiinimootortrammid.
1930. aastate viimaseks suuremaks tööks oli Pärnu maantee liini elektrifitseerimine ja pikendamine Tondi jaamani veebruaris 1936. 1936. aastal valmis Tallinna trammidepoo.
1954. aastal eraldati Tallinnale NSV Liidu Väliskaubandusministeeriumi Velomašimpordist teiseks poolaastaks, 30 LOWA T54 mootor- ja 20 LOWA B54 järelvagunit, esimesed uued trammid Saksa DV-s Gotha linna tehasest Lokomotiv- und Waggonbau ehk LOWA laaditi Tallinna sadamas laevalt maha jaanuaris 1955. Uued trammid olid helepunast värvi, täismetallist kerega vagunitega, suurte akende all sinine triip, madalad trepiastmed, mootorvagunitel suruõhuga avanevad uksed ning lakitud puuistmed asusid mitte mööda seinaääri, nii et sai aknast välja vaadata. LOWA järelvagunite uksed olid sõitjate poolt avatavad-suletavad. LOWA trammid hakkasid sõitma 3. ja 4. liinil (Tõnismäe kolmnurgalt nüüdse kino Kosmos juurest vastavalt Kadriorgu ja Ülemistele). Aastatel 1961–1967 ehitati kõik LOWA trammid ümber ühesuunalisteks. Uute Gotha G4 liigendtrammide saabudes (1965–1966) viidi kõik LOWA koosseisud üle Kopli depoosse 1 ja 2. LOWA trammide mahakandmine algas kevadel 1975, viimane kanti bilansist maha märtsis 1977. aastal. Aastail 1960–1980 oli Tallinnas sõidus 5 Gotha T59E+B59E trammikoosseisu. T59E+B59E mudel oli ühe juhikabiiniga ja ustega vaid vaguni ühel küljel, istmed aga olid paigutatud nägudega vastamisi. T59E+B59E trammikoosseisud sõitsid 3. liinil, kuni üleviimiseni Kopli depoosse.
Septembris 1962 jõudsid Tallinna Gotha T2-62 mootorvagunid, T2-62+B2-62 koosseisud sõitsid kuni 1975. aastani pea eranditult 3. liinil ning viidi siis üle Kopli depoosse 1. ja 2. liinile. Ajavahemikus 1963–1981 oli Tallinnas sõidus 14 koosseisu T2-62+B2-62.
Gotha G4 oli kolmest sektsioonist koosnev tramm, mille esi- ja tagasektsioon olid senistel Gotha trammidel kasutatud alusvankritel, keskmine lühike sektsioon aga oli ühendatud esi- ja tagaosaga liigendite ning kummeeritud riidest lõõtsühendustega. Tallinna linn sai detsembrist 1964 kuni juulini 1967 50 Gotha G4 liigendtrammi. 1976. aasta sügiseni oli Gotha G4 trammidega komplekteeritud 4. liin, samuti Pärnu maantee depoo teenindatavad 1. ja 2. liin. Sealtpeale viidi nad järk-järgult üle Kopli depoosse, kus 1981. aastal algas ka nende mahakandmine. Viimane liigendtramm sisustati algul muuseumiks, praegu aga on kasutusel kohviktramm Pauliinena. Pauliine seisab 2020. aasta seisuga trammidepoos ja ootab renoveerimist, et taas Tallinna tänavatel sõita. Märtsis 1973 jõudsid Tallinna Praha ČKD Tatra Tatra T4SU trammid, 1981. aastani anti käiku kokku 60 vagunit T4 ehk 30 koosseisu. Algul komplekteeriti nendega 3. liin, seejärel suuremalt osalt ka 4. T4 trammid sõitsid Tallinnas reeglina kahekaupa paaris. Viimased T4 koosseisud võeti liinilt maha mais 2005. 1980. aastail likvideeriti 3. trammiliinilt Paide trammipeatus ning kesklinnast väljuval suunal viidi Viru trammipeatus Viru tänava nurgalt Valli tänava nurgale. Tatra KT4SU trammid jõudsid Tallinna märtsis 1981, KT4-d hakkasid sõitma Pärnu maantee depoo 1. ja 2. liinil, asendades Koplisse viidud vanu Gotha liigendtramme. Järgmised KT4 partiid asendasid 1. ja 2. liinil juba vanemaid KT4 tramme, mis omakorda Kopli depoosse üle viidi. Tatra KT4D vagunid saabusid Tallinnasse 1996 ja juba juunis läksid liinile, detsembris 1997 soetati veel 5 Tatra KT4D trammi.
pisi|right|KTNF6 tramm Kesklinnas (2015) 2003. aasta suvel seoti kõik liinid kokku uues Hobujaama peatuses, mis paigutati endistviisi kitsale ribale keset mitmerealist sõiduteed. Pronksi ja Maneeži peatused likvideeriti.
2023. aasta suvel ajutine trammiliin 6 muudeti püsivaks.
Trammiliinide kogupikkus Tallinnas ulatub 39 kilomeetrini. Trammide koguarv 2021. aasta detsembri seisuga on 65.
Rööpmelaius
Trammitee rööpmelaius on 1067 mm ehk pool sülda. või kolm jalga ja kuus tolli – 3'6".
Täitmata plaanid
Veebruaris 1948 otsustas Eesti NSV Ministrite Nõukogu, et trammiliiklus Tallinnas ei ole perspektiivne ning tuleb asendada trammiliinid trollidega 15 aasta jooksul. See otsus on jäänud täitmata, kuna vajalikud trolliliinid polnud tähtajaks ehitatud. 1960. aastail kaaluti trammiühenduse võimalust Mustamäe ja Kesklinna linnaosa vahel. Plaan on jäänud täitmata: Balti Raudtee nõudis liiga kallist viadukti Lilleküla raudteepeatuse lähedal, milleks projektis polnud raha kavandatud. 1967. aastal hakkas selle trammiliini asemel sõitma Mustamäele troll.
Kiirtrammivõrgustik
1970. aastail plaaniti ühendada Tallinna eri linnaosad omavahel kiirtrammidega. Täpsemad detailid pidid selguma pärast Lasnamäe 11. mikrorajooni ehitamist. 1980. aastail oli välja töötatud projekt kiirtrammivõrgustikuga, mille järgi pidi Tallinna tulema kolm laiarööpmelist trammiliini: kaks pidid ühendama Lasnamäed teiste linnaosadega, kolmas liin pidi kulgema Kakumäe ja Peetriküla vahel. Trammidepoo koos dispetšeripunktiga pidi rajatama Varraku tänava ja Laagna tee nurgale. Veeremiks nähti liinidel A ja C trammirongi kolmest Tatra T5C5 vagunitest ning liinil B Tatra KT8D5 vaguneid. Nähti ette, et pärast viimase trammiliini ehitamist Tallinnas likvideeritakse kitsarööpmelise trammi liiklus. Kvartalisiseseks veoks nähti ette radiaalselt sõitvad toitebussid trammipeatuste vahel (näiteks, bussiliin 39 pidi ühendama Tiigiveski, Mäekalda, Majaka ja Maarjamäe trammipeatust kõigil kolmel trammiliinil). Projektis nähti ette ka järgmised suured tunnelid: Projekteerimisel selgiti, et kõikide kolme planeeritavate trammiliinide soovitaval teekonnal voolab Härjapea jõgi ning Kesklinna linnaosas pole võimalik kaevata tunnelit. Näiteks planeeritava trammiliini C teekond langes kokku Härjapea jõega Juhkentali asumis. Lõpuks otsustati ehitada trammitee Gonsiori tänavale ning kaevata tunnel ainult Viru hotelli ja Vabaduse väljaku vahele.
Teija Toivari
Teija Tuula Marjatta Toivari (sündinud 14. mail 1974 Valkealas) on Soome päritolu Eesti meditsiinitöötaja, hospiitsi arendaja.
Ta on õppinud Lahti rakenduskõrgkoolis diakonissiõeks.
Ambroise Oyongo
Ambroise Oyongo Bitolo (sündinud 22. juunil 1991 Ndikinimékis) on Kameruni jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Montpellier ja Kameruni jalgpallikoondises.
Teija Toivari
2012. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis õendusteaduses magistritööd „Dementsusega inimeste omashooldajate kogemused hooldajaks olemisest ja professionaalse abi saamisest: parim praktika, probleemid ja ettepanekud tulevikuks“ (juhendajad Kai Saks ja Kristi Toode) ja sai terviseteaduse magistri kraadi. ,
Ambroise Oyongo
Ta alustas klubikarjääri 2010. aastal Kameruni klubis Coton Sport. Aastatel 2010, 2011 ja 2013 tuli ta klubiga Kameruni meistriks. 2014. aastal liitus ta Major League Socceri (MLS) klubiga New York Red Bulls. Seejärel jätkas ta mängimist MLS-is, liitudes kaheks hooajaks Montreal Impactiga. 2017. aasta detsembris sõlmis ta lepingu Montpellier'ga.
Teija Toivari
1999. aastal asus ta tööle EELK Tallinna Diakooniahaigla õena, hiljem töötanud hospiitsi õendusjuhi, haigla kvaliteedijuhi, hospiitsi juhi ja hospiitsosakonna vanemõena.
Ambroise Oyongo
Debüüdi Kameruni jalgpallikoondises tegi Oyongo 28. juulil 2013 mängus Gaboni vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste esimeses alagrupimängus Mali vastu. 2017. aastal tuli ta Kameruniga Aafrika meistriks. Ta on kuulunud Kameruni koondisse veel 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril ja 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Teija Toivari
Ta on MTÜ Pallium ja Tallinna Soome-kooli juhatuse liige. , Ta on ka Eesti Gerontoloogia ja Geriaatria Assotsiatsiooni liige.
Hanns Hörbiger
pisi Hanns Hörbiger (täisnimega Johann Evangelist Hörbiger; 29. november 1860 Atzgersdorf – 11. oktoober 1931 Mauer bei Wien) oli Austria insener.
Elulugu
Hörbiger sündis Viini külje all Atzgersdorfis, ent veetis nooruse Kärntenis. Seejärel õppis ta Viinis masinaehitust. 1880. aastate alguses tegutses ta mõnda aega joonestajana, seejärel töötas 1884. aastast Brünni masinaehitustehases ja 1887. aastast Helenentali tekstiilivabrikus. 1891. aastast tegutses ta pikemat aega Budapestis. 1900. aastal asutas ta koos Friedrich Wilhelm Rogleriga sealsamas oma inseneribüroo, mille viis 1903. aastal Viini üle. 1925. aastal rajas ta koos poegade Alfredi ja Hans Robertiga ettevõtte Hoerbiger & Co.
Hanns Hörbiger suri 11. oktoobril 1931 Maueris ja maeti Maueri kalmistule.
Juba Hörbigeri eluajal, 1925. aastal nimetati tema järgi Johann-Hörbiger-Gasse Maueris ja pärast surma, 1932. aastal Hörbigerplatz Breitensees.
Tegevus insenerina
Insenerina tegutses Hörbiger peamiselt kompressoritehnoloogiaga. 1895. aastal patenteeris ta ventiili, mida hakati nimetama Hörbigeri ventiiliks. Ta arendas oma ventiili ka järgnenud aastatel korduvalt edasi.
Glatsiaalkosmoloogia
Hörbiger oli glatsiaalkosmoloogiaks (saksa keeles Welteislehre või Glazialkosmogonie) nimetatud pseudoteadusliku õpetuse autor. Inspiratsiooni olevat ta saanud sulaterase voolamisest külmunud maapinnale ja Kuu pinna heleduse jälgimisest, mis viis ta mõttele, et Kuu koosneb jääst. 1913. aastal ilmus tema ja harrastusastronoomi Philipp Fauthi koostöös teos "Hörbigers Glacial-Kosmogonie", milles Hörbigeri teooriat tutvustati. Teooria järgi sai Päikesesüsteem alguse massiivse ja ülikuuma taevakeha kokkupõrkel jääst koosnenud hiigelplaneediga. Planeet tungis selle "superpäikese" sisse ja sadu tuhandeid aastaid hiljem toimunud plahvatuse järel paiskusid sulamata planeeditükid maailmaruumi, moodustades praeguse Päikesesüsteemi.
Oktsidentaal
pisi|Hanns Hörbiger ja Hans Robert Hörbiger (vasakult) koos Engelbert Pigali ja oktsidentaali leiutaja [[Edgar von Wahliga Maueris]] Hörbiger oli tehiskeele oktsidentaali üks varasemaid järgijaid. Seejuures toetas ta 1920. aastate teisel poolel oktsidentaaliliikumist ka materiaalselt märkimisväärselt. Koos Engelbert Pigali ja veel mitme Austria inseneriga moodustas ta Kesk-Euroopa oktsidentalistide tuumiku.
Isiklikku
Hanns Hörbigeri emapoolne vanaisa oli orelimeister Alois Hörbiger. Hörbigeril oli neli poega, kellest Paul ja Attila kogusid tuntust näitlejatena ja panid aluse Hörbigeride kui näitlejate suguvõsale, Alfred Hörbiger hoidis käigus oma isa rajatud ettevõtte, Hans Robert Hörbiger aga oli sarnaselt isaga oktsidentalist.
Comédie-Française
pisi|260px|[[Pariisis Palais-Royalis asuv Comédie-Française'i koduteater Salle Richelieu]]
Comédie-Française, tuntud ka kui Théâtre-Français on teater Pariisis, üks väheseid riigile kuuluvaid teatreid Prantsusmaal.
Allan Kaljakin
Allan Kaljakin (sündinud 11. mail 1984 Tallinnas) on psühhodraama superviisor, coach, koolitaja ja pedagoog.
Allan Martinson
pisi|Allan Martinson 2017. aastal Euroopa füüsikaolümpiaadi akadeemilisel karjääripäeval Allan Martinson (sündinud 8. oktoobril 1966 Tartus) on eesti tehnoloogiaettevõtja ja investor.
Allan Kaljakin
Ta on õppinud Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumis ja Tallinna Ülikoolis, kus omandas prantsuse filoloogia magistrikraadi ja õpetajakutse. Täiendanud end Le Miraili Ülikoolis Toulouse'is ja Jean Monnet' Ülikoolis Saint-Etienne'is, kus spetsialiseerus täiskasvanute koolitamisele. Seejärel täiendas end Tartu Ülikoolis haridusasutuse juhtimise erialal.
Allan Martinson
Ta on lõpetanud 1984. aastal Tallinna 1. Keskkooli ning 1991. aastal Moskva Riikliku Ülikooli, kus õppis arvutusmatemaatika ja küberneetika teaduskonnas.
Allan Kaljakin
Ta töötas kümme aastat Prantsuse Instituudis – algul prantsuse keele õpetajana ja siis õppekoordinaatorina. Seejärel töötas Läti Prantsuse Instituudis keeleõppe osakonna juhatajana Riias. On olnud keeltekoolides Multilingua Keelekeskus, Võõrkeeltekeskus, TEA Keeltekool õpetaja ja kõrgkoolides lektor.
Allan Martinson
Ta on üks uudisteagentuuri Baltic News Service (asutatud aprillis 1990) ja infotehnoloogiaettevõtte MicroLink (asutatud augustis 1991) asutajaid.
Allan Kaljakin
Aprillist 2016 on ta Tallinna Õpetajate Maja direktor.
Täiendanud end ka Prantsusmaal, Ungaris, Austrias, Tšehhis ja Belgias. 2018. aastal asus ta Tallinna Majanduskooli õppima meeskonnajuhtimist.
Allan Martinson
Martinson on olnud ka Cherry Meedia OÜ üks investoreid (2011–2016) ja juhatuse esimees (2013–2014).
Ta on osaühingu MTVP omanik, mille nimi võiks olla tuletatud kunagise äriühingu Martinson Trigon Venture Partners nimest.
Naiste suguelundite moonutamine
pisi|Väljalõikamine (2. tüübi FGM) 1940. aastal [[Kesk-Aafrika Vabariik|Kesk-Aafrika Vabariigis]] Naiste suguelundite moonutamine (naiste ümberlõikamine, Female Genital Mutilation, FGM) on tavaliselt 4–10-aastaste tüdrukute väliste suguelundite kultuurilistel või muudel mittemeditsiiniliste põhjustel moonutamine ja kahjustamine. Seda võidakse õigustada traditsioonide ja kultuuriliste põhjendustega, kuid ennekõike kontrollitakse sel moel naiste seksuaalsust. Tütarlaste sel moel sandistamine rikub nende inimõigusi ja tervist. Eestis karistatakse tütarlapse suguelundite sandistava moonutamise või tema sellesse sundimise eest kuni viieaastase vangistusega.
Tulvi-Hanneli Turo
Tulvi Turo (kuni 1999 Tulvi-Hanneli Vanaselja; sündinud 21. mail 1969 Tallinnas) on eesti köite- ja nahakunstnik ning konservaator.
Haridus
Ta on lõpetanud 1987. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1983. aastal Nõmme Muusikakooli klaveri erialal. 1993. aastal lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia kujutava ja tarbekunsti teaduskonna nahakunsti erialal. 1995. aastal sai magistrikraadi köitekunsti ja köiteajaloo alal tööga „16. sajandi rariteetsetest trükistest Eesti Kunstimuuseumi raamatukogus“ ning esines isikunäitusega Adamson-Ericu muuseumis.
Töökäik
Oli aastatel 1988–1999 Eesti Kunstimuuseumi raamatukoguhoidja ja köitekonservaator, 1999–2006 Eesti Akadeemilise Raamatukogu konservaator ja restaureerimisosakonna juhataja, 2006–2013 Ennistuskoja Kanut konservaator, 2013–2018 Rahvusarhiivi ja Tallinna Linnaarhiivi paberi- ja köitekonservaator ja Tartu Kõrgem Kunstikooli restaureerimise külalisõppejõud. Alates 2019 aastast töötab SA Eesti Vabaõhumuuseumi Konserveerimis- ja digiteerimiskeskuses Kanut. Ta on andnud köitekursusi Eestis ja välismaal, juhendanud Eesti Kunstiakadeemia ja Tartu Kõrgema Kunstikooli üliõpilasi ja praktikante. Ta on olnud Eesti ja rahvusvahelise kutseatesteerimise, bakalaureuseõppe ning köitenäituste hindamiskomisjonide liige, veebilehe „Sulgurid ja metallpanused köidetel Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu Baltika osakonnas“ algataja ja koordinaator. Omab köitekonservaatori kutsekvalifikatsiooni 8 taset.
Naiste suguelundite moonutamine
Tüübid
pisi|Ingliskeelne illustratsioon FGM-i tüüpidest Naissuguelundite sandistamist saab jagada neljaks tüübiks, kuni 85% ümberlõikamistest kuulub esimese kahe kategooria alla :
Tulvi-Hanneli Turo
Töökäik
Ta on 1995. aastast Eesti Muuseumiühingu ja 1999. aastast ICOM-i liige, aastast 2000 kuulub Eesti Köitekunstnike Ühenduse juhatusse, 2011. aastast on Eesti Nahakunstnike Liidu ja Eesti Konservaatorite Ühingu liige.Tulvi-Hanneli Turo on esinenud eesti ja rahvusvahelistel näitustel, on Tallinnas toimuva rahvusvahelise köitekunstinäituse "Scripta manent" üks korraldajaliikmetest. Näitustel esineb alates 1995. aastast.
Naiste suguelundite moonutamine
Tüübid
I: kliitordektoomia – kliitori ots eemaldatakse osaliselt või täielikult
Tulvi-Hanneli Turo
Looming
Valik näitusi 2013–2023
Naiste suguelundite moonutamine
Tüübid
II: väljalõikamine – kliitori ots ja väiksed häbememokad eemaldatakse osaliselt või täielikult
Oliver Lauridsen
Aastatel 2008–2011 mängis ta USA-s Minnesota osariigis St. Cloud State University jäähokimeeskonnas.
Naiste suguelundite moonutamine
Tüübid
III: täielik ümberlõikamine (raskekujuline, vaaraolõige), kus välised suguelundid eemaldatakse osaliselt või täielikult. Häbememokad õmmeldakse kokku, jättes väike ava uriini ja menstruaalvere väljutamiseks
Oliver Lauridsen
2009. aastal valiti ta NHL-i draft'is Philadelphia Flyersi poolt 196. valikuna. 2011. aastal asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Flyersi noorteklubis Adirondack Phantoms. 30. märtsil 2013 debüteeris Lauridsen NHL-is mängus Boston Bruinsi vastu. Hooajal 2012–13 osales ta NHL-is 15 põhihooaja mängus, lõi kaks väravat ja andis ühe väravasöödu. Pärast seda pääses ta järgmise kahe aasta jooksul NHL-is väljakule vaid korra, mängides üle jäänud aja AHL-is.
Naiste suguelundite moonutamine
Tüübid
IV: klassifitseerimata tüüp, näiteks kliitori või häbememokkade läbitorkamine, augustamine, lõikamine, venitamine, söövitamine kudede põletamisega, tupeava kraapimine (angurya-lõige), tupe lõikamine (gishiri-lõige), verejooksu tekitamise eesmärgil söövitavate ainete sisestamine, taimede panemine tuppe selle vähendamiseks või kitsendamiseks ja muud sarnased protseduurid.
Oliver Lauridsen
Hooajal 2015–16 mängis Lauridsen Rootsi kõrgliiga klubis Frölunda HC. Ta võitis sel hooajal klubiga nii Rootsi meistrivõistlused kui ka Jäähoki Meistrite Liiga. Aastatel 2016–2020 mängis ta KHL-is Jokerite ridades.
Naiste suguelundite moonutamine
Ajalugu
Moonutamine sai alguse enne kristluse ja islami laialdast levikut. Varaseimad teated naiste suguelundite moonutamisest pärinevad Egiptusest ja Kreekast 2.–3. sajandist eKr, aga ka Vana-Roomast, samuti kasutati seda Euroopas ja Ameerika Ühendriikides 19. sajandil FGM-i näiteks nümfomaania ravimiseks.
Oliver Lauridsen
2020. aasta aprillis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Redhawksiga.
Naiste suguelundite moonutamine
Mõju
pisi|FGM-i keelavad seadused riigiti. Tumeroheline: spetsiifiliselt keelav ja karistav seadus. Heleroheline: üldsõnalised seadused, mida saab kasutada kohtumõistmiseks. Kollane: osaliselt või ebaselgelt kohaldatav seadustik. Punane: pole seadusvastane. Hall: andmed puuduvad. Tervisemõjud on valu, veritsus, šokk, teetanus, kudede ja elundite traumad, sageli uriinipeetus, infektsioon, sepsis, HIV, luumurrud, aneemia, haavade aeglane paranemine, menstruaalprobleemid, häbeme tsüstid ja abstsessid, valulik vahekord ja surm. Rasedal võib kaasneda hilinenud sünnitamine, sünnitamisel rebendid ja haavainfektsioonid, krambid, verejooks, sünnituseelse jälgimise raskused, ebavajalikud keisrilõiked, kateetri panemise raskused. Kaasnevad ka paljud psühholoogilised probleemid, emotsionaalsed raskused ja sotsiaalsed mõjud.
Oliver Lauridsen
Lauridsen on osalenud Taani jäähokikoondise koosseisus seitsmetel maailmameistrivõistlustel.
Tema noorem vend Markus Lauridsen on samuti jäähokimängija.
Kümotrüpsiin
pisi|Kümotrüpsiini kristalne kuju Kümotrüpsiin on seedekulgla seedeensüüm, mis lagundab kaksteistsõrmiksooles valke ja polüpeptiide. Seda protsessi nimetatakse protolüüsiks. Kümotrüpsiin lõhub eelistatult peptiidi amiidsidemeid, kus karboksüülne osa amiidsidemest (P1 asendis – asend, mis laguneb esimeses järgus) on äärmiselt hüdrofoobne aminohape (türosiin, trüptofaan ja fenüülalaniin). Need aminohapped sisaldavad oma kõrvalahelas aromaatset tuuma, mis sobib hästi ensüümi "hüdrofoobsesse taskusse" (P1 asendis). See sobitamine toimib aktiveerituna ainult trüpsiini juuresolekul. Peptiidsubstraadi P1 kõrvalahela ja ensüümi S1 (asend, mis laguneb teises järgus) siduva süvendi hüdrofoobsus ja kuju täiendavad üksteist. Need täiendavad üksteist ainult tänu vastava ensüümi substraadi eripäradele. Kümotrüpsiin hüdrolüüsib aeglaselt ka teisi amiidsidemeid peptiidides, eriti neid, milles P1 asendis sisalduvad leutsiin ja metioniin.
Struktuuriliselt on see arhetüüpne struktuur, mis kuulub proteaaside hulka.
Ajalugu
1900. aastate algul käis Horace Middleton Vernon välja idee, et kõhunääre võib aktiviseerida omaenda ensüüme. Vernon leidis piima hüübimise katsetega, et on vähemalt kaks vastavat ensüümi ja üks on teisest stabiilsem. Siiski ei saanud see idee heakskiitu 1934. aastani, mil Moses Kunitz ja John Northrop kinnitasid lisaks trüpsiinile ka teise ensüümi olemasolu, nimetades seda kümotrüpsiiniks. Nad kristalliseerisid selle, nagu ka mitteaktiivse eellase kümotrüpsinogeeni. 1938. aastal nimetas Kunitz aktiivsed kümotüpsiini vormid: alfa, beeta ning gamma.
1940. aastate algul uurisid kümotrüpsiini eripärasid Joseph Fruton ja Max Bergmann. Nad leidsid mitmeid uusi substraate. Peagi tegi Albert Jacobson kindlaks uued vormid, nimetades need delta- ja pii-vormiks. 1948. aastal kirjeldas George William Schwert esmakordselt kümotrüpsiini ja kümotrüpsinogeeni omadusi täpsemalt.
1954. aastal leiti esimesi tõendusmaterjale kümotrüpsiini kolmeetapilisest amiidide ja estri substraatide hüdrolüüsist. Brian Selby Hartley ja Bernard Kilby oletasid, et selline hüdrolüüs esineb atsüülensüümi vaheühendi olemasolekul. 1955. aastal avastas Michael Laskowski teise kristallilise kümotrüpsinogeeni, nimetades selle B-kümotrüpsinogeeniks. 1964. aastal määras Hartley A-kümotrüpsiini aminohappe järjestuse, mille Bill Meloun kinnitas 1966. aastal. Alates 1968. aastast kinnitas Iain Smillie B-kümotrüpsiini aminohappe järjestuse, millel on 80%-line sarnasus A-kümotrüpsiiniga. 1970-ndatel ja 1980-ndatel töötati selle kallal, et mõista paremini reaktsioonimehhanisme ja tuvastada trüpsiini ja kümotrüpsiini aminohappe järjestuserinevusi.
Struktuur
Esmase struktuuri järgi on disulfiidsidemetel valkude sidumisel väga tähtis roll. Valk on sfääriline ning koosneb kolmest polüpeptiidahelast. Lisaks on kümotrüpsiinil ka tasku, mida nimetatakse aktiivseks alaks. See ala sisaldab katalüütilist triaadi (Ser-195, His-57 ja Asp-102). Ser-195 on vesiniksidemega seotud His-57-ga, mis omakorda on vesiniksidemega seotud Asp-102 jäägiga. His-57 ülesandeks on positsioneerida Ser-195 jääke ja polariseerida hüdroksüülrühma, et seda võiks deprotoneerida alkosiidiooniks. Substraadi juuresolekul võtab see vastu prootoni, käitudes ise alusena. Asp-102 suunab His-57-t ja stabiliseerib seda vesiniksideme ja elektrostaatika kaudu.
Aktiveerimine
Kümotrüpsiini, mis on eelkäijaks kümotrüpsinogeenile, sünteesitakse kõhunäärmes valgusünteesi käigus. Trüpsinogeen on ensümaatiliselt mitteaktiivne. Trüpsiin aktiveerib kümotrüpsinogeeni, lõhkudes tema peptiidsidemeid positsioonidel Arg15 – Ile16, tekitades π-kümotrüpsiini. Seejärel reageerib Ile16 aminorühm (-NH3+) Glu194 kõrvalahelaga, saades "oksüaniooni augu" ja hüdrofoobse "S1 tasku". Lisaks soodustab kümotrüpsiin oma aktiivsust, lõhkudes sidemeid positsioonidel 14–15, 146–147 ja 148–149, tekitades α-kümotrüpsiini (mis on isegi aktiivsem ja stabiilsem kui π-kümotrüpsiin). Lõpptulemuseks on kolme polüpeptiidiga molekul, mis on omavahel ühendatud disulfiidsidemetega.
Spetsiifilisus
Kümotrüpsiin aktiveerub, kui trüpsiin lõhub arginiini ja isoleutsiini (R15 ja i16) vahelise sideme. Niiviisi struktuur muutub. Kümotrüpsiin erineb trüpsiinist selle poolest, et trüpsiin lõhub peptiide arginini ja lüsiini jääkidest, samas eelistab aga kümotrüpsiin suuri hüdrofoobseid jääke. Kümotrüpsiin katalüüsib eelistatult peptiidsidemete hüdrolüüsi, sealhulgas türosiini L-isomeere, fenüülalaniini ja trüptofaani. Samuti reageerib see kergesti tundlike amiidide ja estritega vastavas aminohappes.
Kuigi trüpsiini ja kümotrüpsiin S1 struktuuridel on ainult üks erinevus (positsioonil 189), siis vastavate ainete mutagenees pole suutnud vahetada nende spetsiifilisusi. See viitab, et mehhanism, millega trüpsiin ja kümotrüpsiin saavutavad substraadi spetsiifilise katalüüsi, pole veel täielikult teada.
Toimemehhanism ja kineetika
pisi|α-kümotrüpsiini reaktsioonimehhanism In vito kümotrüpsiin on proteolüütiline ensüüm, mis toimetab paljude organismide seedeelundkondades. Kümotrüpsiin aitab hüdrolüüsireaktsiooniga lõhkuda peptiidsidemeid, mis on termodünaamiliselt väga soodne, kuid samas katalüsaatori puudumisel väga aeglane reaktsioon. Peamised kümotrüpsiini substraadid sisaldavad trüptofaani, türosiini, leutsiini ning fenüülalaniini, mis lõhutakse C-terminaalses karboksüülhappes. Nagu paljud proteaasid, hüdrolüüsib ka kümotrüpsiin in vitro amiidsidemeid, tänu millele on võimalik substraatide analoogide kasutus, näiteks N-atsetüül-L-fenüülalaniini p-nitrofenüül amiidi ensüümianalüüs.
Kümotrüpsiin lõhub peptiidsidemeid, rünnates nende mitteaktiivset karbonüülrühma tugeva nukleofiili, seriin-195 sademega. See asub ensüümi aktiivsel alal ja muudab peptiidsideme substraadiga seoses nõrgalt kovalentseks sidemeks, moodustades ensüümsubstraadi vaheühendi. Koos histidiin-57 ja asparagiinhape-102-ga moodustab see seriini sade aktiivsel alal katalüütilise triaadi.
Need tulemused on saadud inhibitsioonitestidega ja eespool nimetatud ensüümsubstraadi lõhkumise kineetikauuringutega. Nende tulemustest ilmnes asjaolu, et ensüümsubstraadi vaheühend p-nitrofenolaat on kollast värvi, võimaldades mõõta kontsentratsiooni valgusneeldumise lainepikkusel 410 nanomeetrit.
Kümotrüpsiini ja selle substraadi reaktsioon toimub kahes osas, millest esimene on purse reaktsiooni alguses. Teine osa on rahulik ja püsiv ning järgib Michaelise-Menteni kineetikat. Seda kutsutakse ka ping-pongi mehhanismiks. Kümotrüpsiini toimemehhanism selgitab seda kui hüdrolüüsi kahes osas toimumist. Esimene on substraadi atsüülimine, et saada atsüülensüümi vaheühend, ning teine on deatsüülimine, et viia ensüüm tagasi varasemasse algolekusse. See toimib koostöös kolme aminohappejäägiga katalüütilises triaadis. Aspartaataminotransferaasi vesinikud seovad end histidiini N-δ vesinikkude külge, kasvatades ε-lämmastiku pKa, ja seega võimaldavad sel deprotoneerida seriini. See on deprotoneerimine, mis lubab seriini kõrvalharul käituda nukleofiilina ja siduda end valgu peaahela puuduva elektroniga karbonüülsüsiniku juurde. Karbonüülrühma hapniku ioniseerimine stabiliseeritakse kahe vesiniksideme kõrvuti asetamisega peaahela N-vesinikkude juures. See esineb oksüaniooni augus ja tekitab tetraeedrilise adukti ning lõhub ära peptiidsideme. Tekib seriini külge seotud atsüülensüümi vaheühend ning lõhutud valgu N-terminaalne aminohape saab dissotsieeruda. Teises reaktsioonietapis aktiveerib histidiin vee molekuli ja käitub kui nukleofiil. Hapniku molekul vees ründab seriiniga ühendatud atsüülrühma karbonüülsüsinikku: tekitab teise tetraeedrilise adukti, taastab seriini –OH rühma ning vabastab prootoni ja osa valgust tekkinud uue C-terminaali karboksüülhappe.
Shikantaza
Shikantaza (jaapani ja hiina keeles 只管打座 zhiguan dazuo 'ainult istumine' või 'lihtsalt istumine') või vaikne valgustus (hiina keeles 默照 mozhao; jaapani keeles mokushō) on zen’i harjutusviis, mida viljeldakse eriti caodong’i ehk sōtō koolkonnas. Jaapanisse tõi selle Dōgen 1227. aastal Hiinast naastes.
Shikantaza seisneb ristijalu vaikselt ja liikumatult istumises ning täielikus keskendumises enda meelele, rakendades üheaegselt meelerahu ja analüüsivat vaatlust. Sōto õpetajate väitel avab selline pikaajaline harjutamine igaühes varjul oleva budasuse, mida tajutakse kerguse ja avatuse tundena. Shikantaza harjutamise tulemusel vabaneb meel koormavatest sundmõtetest ja meeleplekkidest, samas jääb avatuks, toimivaks ja vastuvõtlikuks kõikidele välistele impulssidele, laskmata end ometi neist kaasa haarata. Shikantaza väliselt passiivse harjutusviisi tõttu nimetatakse seda mõnikord ’harjutamiseks ilma harjutamata’.
Vaikses valgustuses on lõimunud budismi meeleharjutuste kaks traditsioonilist aspekti: ‘vaikust’ (hiina keeles mo) samastatakse meelerahuga (sanskriti keeles śamatha; hiina keeles zhi), ‘valgustust’ (hiina keeles zhao) aga analüüsiva vaatlusega (sanskriti keeles vipaśyanā; hiina keeles guan). Vaikse valgustuse harjutustes käsitletakse mõlemat ühe ja sama protsessi lahutamatute osadena. Keskendumine objektile, milleks võib olla hingamine, oma keha, meeleolud või mõni muu seadmus, tähendab ühtlasi ka selle üksikasjalikku uurimist ja analüüsi; üks toetub teisele ja vastupidi.
Pikaajalise vaikse valgustuse harjutamise tulemusel vabaneb meel ahistavatest sundmõtetest ja meeleplekkidest ning kaob tunnetuspiir enese ja teiste ning ümbritseva maailma vahel. See süvendab kaastunnet ja mõistmist. Ideaalis viib vaikse valgustuse pikaajaline harjutamine virgumiseni.
Lazdynėliai
pisi|Lazdynėliai Lazdynėliai on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Lazdynai valla territooriumil. Lazdynėliai piirneb põhjas Lazdynaiga, läänes üle Nerise Jočionysiga, lõunas üle Nerise Jankiškėsega ja kagus Bukčiaiga.
Linnaosas lääneosas asub Bukčiai kalmistu.
Linnaosa kujunes Lazdynai ja Bukčiai vahelisele alale. Algul loeti sealsed alad Bukčiai osaks, ent hiljem, kui rajati Lazdynai lähedased elamupiirkonnad, sai ala nimeks Lazdynėliai. Linnaosa nimi tuleneb nagu Lazdynailgi vanast Leszczyniaki nime kandnud külast, millele on lisanud deminutiivne liide. Ala hakati omaette linnaosaks pidama 1996. aastast. Nõukogude perioodil oli piirkond ka suurte garaažirühmade ala, mille asemele on tänapäeval enamasti rajatud elamud.
Durbe järv
Durbe järv (ka Dorbe järv, läti keeles Durbes ezers) on järv Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Tadaiķi, Durbe ja Dunalka vallas.
Järv asub merepinnast 23,2 meetri kõrgusel. Selle valgla on 156 km²
Järv on eutrofeerunud, ent selge veega, ja seal vohab veetaimestik. Kaldad on kohati järsud, ligipääs järvele on hea. Välja voolab Durbe jõgi, mille voolu reguleeriti aastail 1929—1930 ja 1961–1964. Põhja katab 0,5—2,5 meetri paksune mudakiht. Järve kirdeosa jääb aastal 2004 moodustatud Durbe järve luha hoiualale. Idakaldal asub Līguti mõisa häärber, mille juures kasvab mitmete põlispuudega park. Durbe järves elab 12 liiki kalu.
Klinë
Klinë (serbia keeles Klina) on linn Kosovos Peja rajoonis.
Linn paikneb samanimelise jõe suudmekohal Valgesse Drini.
Linna lähedal asub Kosovo üks suurematest boksiidikaevandustest.
pisi|vasakul
Kogemusnõustamine
Kogemusnõustamine (ingl peer support) on sarnase kogemusega inimeste teadmiste ja kogemuste jagamine ja/või nõustamine, mille käigus pakutakse üksteisele emotsionaalset, sotsiaalset ja/või praktilist tuge.
Kogemusnõustamise olemus
Kogemusnõustamist hakati kõigepealt kasutama psühhiaatrilise diagnoosiga inimeste aitamiseks. Kogemusnõustamise alus on arusaamine vaimse tervise aspektidest ja inimõigustest ning sellest, kuidas meditsiinisüsteem surub alla erinevusi. Kogemusnõustamise eesmärk on saavutada inimese heaolu ja vabanemine läbi tervenemisprotsessi – inimene laseb lahti patsiendi rollist ning keskendub sellele, kuidas saada hakkama tavaelulistes olukordades. Paljud erivajadusega inimesed on võtnud omaks arusaama, et nad on n-ö puudega. Sellest loobumiseks on vaja näidata, et me kõik oleme võrdsed. Kogemusnõustamine ei baseeru psühhiaatrilistel mudelitel ega meditsiinilistel diagnoosidel. Erivajaduse ja haiguse asemel keskendutakse tervisele ja toimetulekule.
Kogemusnõustamise keskmes on inimesest aru saamine läbi kogemuse, emotsionaalse ja psühholoogilise valu. Kogemusnõustaja võtab inimest sellisena, nagu ta on, toetades teda tervenemisprotsessis ja aidates tal suuremates süsteemides kohaneda. Loobudes inimese eraldamisest sildiga „vaimselt haige“, või „erivajadusega inimene“ suurendame tema eneseusku ja elukvaliteeti.
Kogemusnõustamine põhineb vastastikusel toetusel ja usaldusel, jagatud vastutusel ja ühisel arusaamal, mis on mõlemale kasutoov. Teadmine, et ka teised on sarnaseid muresid läbi elanud, annab inimesele tunde, et ta ei ole oma hädas üksi. Suurema osa ajast end üksildasena tundnud inimesed julgevad jälle astuda kogukonna liikmeks ja luua sõprussuhteid.
Kogemusnõustamise protsessi olulised aspektid
Kogemusnõustumise kui protsessi juures on taunitav sildistamine ning esikohal on nõustatava ja nõustaja aus ning otsekohene kommunikatsioon, piiride paika panemine, vastutuse jagamine, südamest tulev austus teise inimese vastu ja kriitilise tagasiside andmine ning vastuvõtmine.
Kogemusnõustamises kasutatakse osaluskuulamist – lihtsalt loo jutustamise asemel loob jutustaja dialoogi teistega ja jagab oma lugu. Kogemusnõustamise põhialus on toetav suhe sarnase kogemusega inimesega, samas on kogemusnõustamise protsessis oluline järgida all nimetatud aspekte.
Kriitiline õppimine
Kogemusnõustamine õpetab klienti kriitiliselt mõtlema. Kriitiline õppimine ei eelda probleemi meditsiinilist defineerimist, vaid see aitab inimesel näha laiemat vaatenurka ja avastada probleemide lahendusi uutel viisidel.
Keel
Üks olulisimaid aspekte vastastikuse abistamise protsessis on rääkida mõlemale poolele arusaadavas kogemuste vahetamise keeles ‒ kumbki pool peab aru saama, mida teine tunneb. Kogemusnõustamisel on tähtis sümptomite asemel keskenduda kogemusele, mis teeb võimalikuks teise inimese tõlgenduse vastavalt olukorrale.
Ühine vastutusala
Kogemusnõustamises räägitakse ühisest vastutusest, mis tähendab, et:
Turvalisus ja riskide jagamine
Turvalisus tähendab seda, et vastutus on jagatud ühiselt ja üksteist usaldatakse. See saavutatakse siis, kui keegi meisse usub ja kui me oleme üksteise vastu ausad ning ületame iseenda ebamugavustunde. Kogemusnõustamise turvarisk on enim seotud jõujoonte jagunemisega (kuidas mida kaotada, ära kasutada või tasakaalustada). Samuti saame jagada kogemust selle kohta, mis tunne on, kui meid ei usaldata või me oleme usalduse kaotanud. Ausus üksteise vastu töötab hästi lähedastes suhetes, kuid rühmades peab sellega olema ettevaatlik.
Nõustamisprotsessis püsimine
Põhiline kogemusnõustamise protsessi iseloomustav külg on selle praktilisus või saadud elukogemus, milles õppimine ja arusaamine on seotud konkreetse kontekstiga.
Lendorf
Lendorf on vald Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.
Ajalugu
thumb|270px|Sankt Peter in Holz, kirik ja muuseum Teurnias