cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maria Laidoner
Isiklikku
1939. aasta aprillis tegi Maria koos abikaasaga ametliku visiidi Poolasse. Maria Laidoner-Kruszewska ja ka eestlaste abil toimus Lätis ja Leedus interneeritud poola ohvitseride põgenemine Soome 1940. aasta talvel ja kevadel.
Vangistus
1940. aasta suvel elasid Laidonerid Viimsis. Pärast Eesti okupeerimist Punaarmee poolt, 19. juulil 1940, küüditati Laidoneride paar NKVD poolt NSV Liitu Penzasse. Nende kasupoeg Aleksei Kruszewski suri Venemaa vangilaagris 26. novembril 1941. aastal. Kuigi Mariale ametlikku süüdistust ei esitatudki, järgnesid 12 aastat vangistuses, sh 7 aastat üksikvangistust, abikaasad lahutati teineteisest kui nad Penzast ära viidi. Laidoneri muuseumi andmetel nägi Maria oma meest viimati 1952. aasta aprillis Moskvas Butõrka vanglas. Kindral Johan Laidoner suri Vladimiri vanglas 13. märtsil 1953. aastal ning maeti päev hiljem Poola asepeaministri Jankovskiga samasse hauda linnakalmistule. Maria Kruszewska Laidoner vabastati pärast Stalini surma.
1954–1961 elas Maria Laidoner Melenki linnas, kus töötas muusikakoolis klaveriõpetajana. Tema algatusel loodi 1959. aastal Melenkisse muusikakool.
Tagasi Eestis
Esimest korda pärast vangistust käis Maria Laidoner Eestis 1954. aasta detsembris. Eestisse elama tohtis Maria Laidoner tulla 1961. aastal. Elupaigaks võis ta valida ainult mõne väikelinna. Maria valik oli Haapsalu: “Ma valisin Haapsalu sellepärast, et Haapsalus on mere ääres sanatoorium, mis nimetati mu abikaasa järgi Laidoneri-nimeliseks sanatooriumiks.” Ehkki Maria asus Haapsallu elama juba 1961.a., sai ta ametlikult Eestisse tuleku loa, pitsatitega ja paberil, alles 1977. aastal.
Haapsalu-aastate järel elas Maria Laidoner kaks aastat Viljandimaal Jämejala haiglas ning suri 12. novembril 1978, veidi enne oma 90. sünnipäeva. Sugulased ja lähedased matsid Maria Laidoneri Tallinna kalmistule tema poja Michaeli kõrvale.
Mälestuse jäädvustamine
2005. aasta juulis avati Maria Kruszewska Laidonerile mälestustahvel Haapsalus hoonel, kus Maria elas aastail 1963–1975.
2014. aasta 12. veebruaril, Eesti väejuhi J. Laidoneri 130. sünniaastapäeval, avati Viimsis mälestusmärk Laidonerile ja ta abikaasale Mariale.
Viimsi Kooliteatri etendus “Ma vaatan maailma Igaviku Aknast” on pühendatud Johan ja Maria Laidoneri elule Viimsis. Viimsis asub ka M. Laidoneri tee.
Poola vabariigi Tallinna suursaatkonna rändnäitust "Maria (Kruszewska) Laidoner – fotoportree“ eksponeeriti mitmetes Eesti linnades, sh ka Haapsalus.
Leptonlaeng
Leptonlaeng (ka leptoniarv) on ühine mõiste elementaarosakesi leptoneid iseloomustavate kvantarvude komplekti kohta. Leptonlaenguliike on kolm:
Üldine kirjeldus
Süsteemi leptoniarv (L) on defineeritud kui süsteemis olevate leptonite arv miinus antileptonite arv. See tähendab, et leptonlaeng on aditiivne kvantarv. Igal leptonil on leptoniarv 1 ja antileptonil vastavalt –1.
Igal leptonpaaril on oma leptonlaengu liik.
Leptonlaengu jäävus
Leptonlaeng (ja ka leptonlaengu liik) on kõikides vastasmõjudes jääv. See tähendab, et kõikides protsessides peavad protsessi sisenevate ja protsessist väljuvate leptonite arv ja leptoniliikide arv olema samad.
Siiski eksisteerib olukordi, kus leptoniliik ei ole jääv (neutriinovõnkumised).
Kui neutriinode seisumass oleks 0, siis peaks vastavalt stardardmudelile leptonlaengu liik olema jääv. Kuna vaatlus- ja katsetulemused kinnitavad, et teatud olukordades ei ole neutriinode leptonlaengu liik jääv (näiteks müüon-neutriino võib muutuda elektron-neutriinoks), siis järelikult peab neutriinodel olema mass.
Samuti ei ole chirali anomaalia (see toimub osakeste "lekkimisel" ühest vaakumist teise tunneliefekti tõttu) puhul jääv leptoniarv. Siiski arvatakse, et kvantarv B-L (barüonide arv miinus leptonite arv) on jääv.
Zuytpeene
Zuytpeene on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Wormhouti kantonis.
Läbi küla voolab väike Peene Becque jõgi.
Tiit Kutser
Tiit Kutser (sündinud 18. aprillil 1964 Tallinnas) on eesti geofüüsik, okeanoloog.
Elulugu
Ta sündis tehnikateadlase peres. Lõpetas 1983 Tallinna Spordiinternaatkooli ja teenis 1984–1986 Nõukogude armees.
Teadustöö ja teaduskorralduslik tegevus
1993–1997 Tartu Ülikooli doktorant, filosoofiadoktori väitekirja keskkonnafüüsika erialal "Ranniku ja sisevete seisundi hindamine passiivse optilise kaugseire meetoditega", juhendajad Hanno Ohvril ja Helgi Arst, kaitses 1997 TÜ-s.
Uurinud hägusate vete (Läänemeri, järved) optilisi omadusi, loomaks meetodeid oluliste veekeskkonna parameetrite (fütoplanktoni, hõljumi ja lahustunud orgaanilise aine hulk) hindamiseks lennuvahenditelt ja satelliitidelt. On teinud uuringuid korallriffide seisundi hindamise kaugseiremeetodite loomiseks. Kutseri peamine uurimisvaldkond on merefüüsika, sealhulgas eriti mereoptika ja kaugsondeerimine.
Avaldanud üle 80 teadustrükise.
7. aastatuhat eKr
7. aastatuhat eKr ehk seitsmes aastatuhat eKr on ajavahemik, mis algas 1. jaanuaril 7000 eKr ja lõppes 31. detsembril 6001 eKr.
Stroof (tants)
Stroof oli vanakreeka koorilüürikas tants koorilaulu saatel.
Alari Lindmäe
Alari Lindmäe (15. september 1967 Tartu – 3. mai 1985 Lviv) oli eesti lauatennisist.
Alari Lindmäe sai meistersportlaseks 15-aastaselt (1983). 1985. aastal tuli ta Eesti meistriks paarismängus. Tallinnas peetakse tema mälestusvõistlusi.
Isiklikku
Tema vend on eesti lauatennisist ja treener Rein Lindmäe.
Nava (Jõgeva)
Nava on küla Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Palamuse valda.
Külas asub muistne Nava kalme.
Mullavere
Mullavere on küla Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Palamuse valda.
Visusti mõis
"Visusti mõisas oli neljaklassiline kool, ise käisin ka seal, (19)53 läksin ja siis (19)57 Tartu edasi. Kooli kohal oli rahvamaja ja raamatukogu, otsa peal oli kolhoosi kontor ja kauplus. Visusti mõisas töötasid nii kool, raamatukogu ja kõik see muu ikka Vene ajal, Eesti vabariigi tulles panid kõik kinni. Praegu on see mõis ühe Tartu muusikakooliõpetaja poolt ära ostetud, elas oma perega ka siin mõnda aega ja nüüd 5 aastat nemad on Soomes tööl ja mõis seisab tühjana."
"Visusti mõisa pargis on toodud üle 100 liigi puid, selle paruni poolt kes seal elas, umbes 18. sajand. Kooli ajal tegid seal lapsed tööd, harisid maad ja hoolitsesid pargi eest, seal oli tiik, praegu alles üks veelomp. Väga palju oli kooliajal ka lilli istutatud, [...] oli veel aiaplats, kus istutati aedvilju. Kelder oli ka, seal neid aedvilju hoitigi, õunu ja muid, neid kõiki kasutati koolimaja sööklas."
Mullavere liiklus
"Kunagi oli Mullaveres rongipeatus ka olemas, sellega sai Tartu ja Tallinna. Vene ajal hakati juba neid peatusi kinni panema, et siis sai Tartu rohkem bussiga. 2000. aasta alguses pandi ka meie Mullavere peatus kinni. Nüüdsest saigi ainult maantee juurest marsaga linna, või oli võimalus alles Tabivere peatusest rongile minna."
"Ikka päris kaua oli meil siin kruusatee, kui maanteel remonti tehti, siis pandi meile ka asfalti moodi tee, umbes 2011. aastal. Päris Visustini ei jõudnud, paar kilomeetrit meie talust künka peal sai asfalt otsa ja sinna see tee ehitus ka jäi. Nii kui see uus tee pandi, hakkas sõitma marsa Kuremaa basseinini. Suurel teel on bussipeatused ka ammusest ajast, enne veel kui meie siia tulime (1997). Kaks korda nädalas käis [...] lavka või toidubuss, sealt sai kõiksugu asju osta, see peatus kindlates punktides, kuhu ümbrusest kogunesid ka teised külaelanikud. See lõpetas veel enne asfalti panekut käimise. Palamuse poodi käib siin oma 10 aastat ka kaks korda nädalas marsa."
Elanikud ja mahajäänud hooned
"Ema käis lehmalaudas tööl, hiljem tehti sellest sigala. Eesti Vabariigi alguses pandi kõik kinni, põllud olid ka tühjad. Kirjutasin ka avalduse, et oma metsatuka tagasi saada ja põllumaa, mis talumaale kuulus. 1994 tulin Tallinnast täiesti tagasi Mullaverre.[...] Vaikselt hakkasid ühistud tekkima, kes võtsid endale niipalju põllumaad, kes kui palju ainult sai. Talurahvas pidas kõiki erinevaid loomi, paar lehma oli Mullavere ja Visusti peale ka. Nüüd ei pea eriti keegi siin lehmi ega ka muid loomi. Rahvast on üldse väheks jäänud."
"Ostsime maakodu siia Mullaverre 1997 ja kolme aasta pärast kolisime lõplikult sisse, enamus talusid siin müüdi ära suvilateks. Rahval tööd ei olnud enam, sest laudad, sigalad ja kõik muu pandi kinni ja inimesed läksid linna tööle, paljud sõitsid ära soome, just Visusti rahvas, noored kolisid ka kõik linna. Kuskil 2000 aasta piiril osteti maad välja ja tehti ühistud, maad hakati harima ja siiani istutatakse igasugust vilja.[...] Praegu on tühjana ka siloauk, kuhu veeti enne siis suurte traktoritega ja autodega heina, sinna pandi vast soola ka, seda heina pidi siis maha litsuma, selle kaeti kilega, pandi mulda ka peale ja see siis kääris. Talvel võeti auk lahti ja söödeti loomadele.[...] Karjalaudas, kui loomi enam polnud, tehti sinna aktsiaselts ja seal tehti siis grilli jaoks sütt aga see polnud ka väga pikaks ajaks lahti. Nüüd seisab tühjana."
Lõuna-Osseetia sõda
Lõuna-Osseetia sõda võib tähendada järgmist:
Vampiiride tants
"Tanz der Vampire" ("Vampiiride tants") on USA helilooja Jim Steinmani muusikal (seda võib määratleda ka modernse rokkooperina), mis põhineb poolaka Roman Polański menufilmil "Kartmatud vampiiritapjad". Lavateose libreto on kirjutanud sakslane Michael Kunze.
Muusikali lavatee
Muusikal toodi kõigepealt lavale 1997. aastal Viinis Raimundi teatris, kus seda mängiti üle kahe aasta. Maailma esietenduses olid peaosades Steve Barton (vampiirkrahv Krolock), Cornelia Zenz (Sarah) ja Aris Sas (Alfred). Seejärel liikus menukas produktsioon ka osaliselt samade osatäitjatega edasi Saksamaale Stuttgarti (2000), sealt omakorda Hamburgi, Berliini ja Oberhausenisse jm.
Broadway esietenduseks Minskoffi teatris 2002. aastal muudeti tunduvalt muusikali sisu ning endisest "gooti õudusest" pidi saama musta huumoriga pikitud õuduskomöödia. Selle nimel toodi sisse uusi tegelaskujusid, vahetati muusikaliste numbrite järjestust, osa laule kirjutati ümber, osa lühendati, mõnda vahemängu pikendati jne. Broadway avaetendusel oli laval Michael Crawford (Krolock), Mandy Gonzalez (Sarah) ning Eestiski esinenud Max von Essen (Alfred). Broadway debüüt aga kukkus läbi; juhtivad ajalehed, näiteks New York Times, nimetasid oma arvustustes teost aegunuks ja žanriliselt ebamääraseks. "Vampiiride tantsu" Broadway debüüt jääb siiski ajalukku selle poolest, et eelesietendusi toimus isegi rohkem kui ametlikke etendusi (57 eeletendust umbes 40 vastu) ning rahalises mõttes on lavastust nimetatud Broadway ajaloo üheks suuremaks krahhiks. Esietendusele lisas kõmulist vürtsi seegi, et lavastajaga kontseptuaalsetel põhjustel tülli pööranud helilooja Jim Steinman esietendusele ei ilmunud, nimetades Broadwayl mängitut hiljem oma blogis "ülimaks kõntsaks".
Esimene "Vampiiride tantsu" lavastus väljaspool Austriat ja Saksamaad sai teoks Tallinnas, seejärel on teost mängitud veel USA-s (Broadway), Poolas, Jaapanis, Belgias, Ungaris, Prantsusmaal, Soomes, Venemaal. Alates muusikali Saksamaa esmaettekandest on teos olnud pidevalt Saksamaa muusikateatrite püsirepertuaaris.
"Vampiiride tants" Eestis
Lavastus oli Eestis publiku ees kümme korda Tallinna Linnahallis novembris ja detsembris 2000. Muusikali lavastas Ivo Eensalu, tantsud seadis Marge Ehrenbusch, XXI Sajandi Orkestrit dirigeeris Erki Pehk. Teose tõlkis Kirke Kangro.
Osatäitjad
"Vampiiride tantsu" saatis Eestis suur menu – muusikali produtsent Anne Veesaar on seda nimetanud kõige kasumlikumaks muusikaliks, mille nende produktsioonifirma Smithbridge on lavale toonud. Lavastusest pärit teise vaatuse avalaul "Öölaps" Nele-Liis Vaiksoo ja Jassi Zahharovi esituses on jäänud raadiohitiks. 2004. aastal esitati muusikal taas linnahallis, sedapuhku küll kontsertettekandes. Koit Toomet asendas siis Andero Ermel.
Varia
Saksamaal Oberhausenis mängis aastatel 2008–2010 muusikali naispeaosa Nele-Liis Vaiksoo, kes oli sama rolli esitanud ka kaheksa aastat varem Eestis. Vaiksoo mängis poolteise aasta jooksul muusikali kokku mitusada korda, kuni kaheksa korda nädalas.
Muusikali 10. lava-aastapäeva tähistati "Vampiiride tantsu" kontsert-ettekandega Viinis, kuhu lavastus tagasi pöördus sügisel 2009. Tollest esitusest on CD-plaadil antud välja ka LIVE-salvestus.
Pärast maailma esmaettekannet kirjutati ümber esimese vaatuse üks sõlmstseene, milles Sarah põgeneb kõrtsist krahvi lossi. Kui esialgselt juhtus see üksnes abstraktse tantsunumbrina, siis hiljem muudeti see Sarah' unistuseks kesköisest ballist – kiiresti vahetuv lavakujundus, võimas gospellik kooriosa ning Sarah' osatäitjalt suurt vokaalselt suutlikkust nõudev aaria on selle stseeni muutnud muusikali üheks tipphetkeks. Juhtus nii, et see osa muusikalist kanti esmakordselt publiku ees ette just Tallinna produktsioonis.
Autorid on muusikali lavatee jooksul muutnud muusikanumbrite järjekorda. Kui Alfredi esitatav armastusaaria "Sarah'le" kõlas algusaegadel teise vaatuse lõpuosas, mil noormees on pistnud rinda paljude katsumustega oma armastatu päästmiseks vampiiri küüsist, siis nüüd kõlab see laul teise vaatuse alguses – tõotusena enne päästeretkele asumist.
Paljud muusikalis kõlavad meloodiad või fragmendid nendest on üle võetud helilooja Jim Steinmanni varasematest teostest, mida on lisaks Bonnie Tylerile esitanud esitanud näiteks Taylor Dayne, Meat Loaf jt. Muusikali avamäng on Steinmanni varem plaadistatud sümfooniline teos "The Storm".
Peatselt pärast mänguaja lõppu Viinis suri 2000. aastal südameataki tagajärjel muusikali esimene peaosatäitja Steve Barton, kelle võimas hääl kõlab "Vampiiride tantsu" esimestel saksakeelsetel plaadistustel.
Kabelaud
pisi|64-ruuduline kabelaud koos nuppudega pisi|100-ruuduline kabelaud nuppudega Kabelaud on (üldjuhul) ruudukujuline laud, mis on omakorda jagatud väiksemateks ühesuurusteks ruutudeks. Ruudud on vaheldumisi tumedad (nimetatakse tinglikult mustadeks väljadeks) ja heledad (valged väljad).
Erinevaid kabeliike mängitakse erisuurustel laudadel, enamik mängudest toimub küll 64-ruudulisel laual, aga näiteks kanada kabet mängitakse 144-ruudulisel ning rahvusvahelist ja friisi kabet 100-ruudulisel mängulaual. Kõik mängud aga ei käigi ruudukujulisel laual, nii näiteks mängitakse Harkovi kabet hoopistükkis 80-ruudulisel laual.
Rahvusvahelise kabe jaoks on FMJD kabelauale kehtestanud järgmised nõuded:
pisi|left|Kabelaua diagonaalid
Aldani uluss
Aldani uluss on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaa Sahha Vabariigi lõunaosas.
Läbi ulussi voolab läänest itta Aldani jõgi ja edelast kirdesse Amga jõgi.
Ulussis on seitse 3. järgu haldusüksust, neist kaks linnad: halduskeskus Aldan ja Tommot.
79% elanikest on venelased, 5% ukrainlased, 4% jakuudid ja 2% evengid.
Aldani ulussis kaevandatakse kulda.
Burgasi laht
thumb|Satelliidifoto Burgasi lahest Burgasi laht on laht Musta mere läänerannikul.
Lahe päras asub Bulgaaria linn Burgas.
Treiali
Treiali (ka: Treieli, Treijali, Suurõ-Paklova, Suure-Paklova) on küla Võrumaal Setomaa vallas.
Küla kuulub Koolina nulka.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli külas 2 püsielanikku. 2000. aastal oli elanikke 1.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Kismet
Roboti valmistamisel simuleeriti psüühika teatavaid funktsioone, et saavutada masintundmuse erinevaid avalduskujusid.
Robot oli varustatud masinkuulmise, masinnägemise ja masinmotoorika süsteemidega, et võtta vastu informatsiooni väliskeskkonnast ja väljendada peamiselt emotsioonide motoorset komponenti. Tundmuste väljendamiseks oli robot võimeline vokaliseerima ja miimikat matkima. Näo väljendusilme muutmiseks kasutati kõrvade, kulmude, silmalaugude, huulte, lõua ja pea liigutusi.
Enn Salurand
Enn Salurand (sünninimi Eduard Sahkenberg; 13. aprill 1903 Kuusalu – 26. veebruar 1992 Toronto) oli eesti ajakirjanik.
Euroopa meistrivõistlused jalgpallis
Jalgpalli Euroopa meistrivõistlused (inglise keeles European Football Championship) on Euroopa meistrivõistlused jalgpallis. Selles osalevad UEFA liikmesmaade rahvuskoondised.
Neid korraldatakse alates 1960. aastast iga nelja aasta tagant. Algul nimetati neid võistlusi Euroopa rahvaste karikavõistlusteks European Nations Cup, alates 1968. aastast kannavad nad praegust nime.
Kuni 1976. aastani mängis finaalturniiril neli meeskonda. 1980. aastast osales finaalturniiril 8 meeskonda ja 1996. aastast mängib finaalturniiril 16 rahvuskoondist.
Finaalturniirile pääsejad otsustatakse valikmängude järgi. 1960. ja 1964. aastal peeti valikmängud karikasüsteemis kodus ja võõrsil mängitud väljalangemismängudena. Alates 1968. aastast kasutatakse nii valikturniire kui ka väljalangemismängudena. Korraldajamaa koondis pääseb valikturniirile automaatselt.
Turniiri võitja saab õiguse osaleda FIFA konföderatsioonide karikavõistlustel.
Viimane turniir, mis toimus mitmel pool Euroopas, lõppes Itaalia võiduga finaalis Inglismaa üle.
Euroopa meistrid
1 Lisaaega ei olnud. 2 ''Alates 1984. aastast 3. kohta mängu ei toimu; poolfinaalide kaotajad on nimetatud tähestiku järjekorras.''
Aranuka
pisi|Aranuka kaart Aranuka on Kiribatile kuuluv atoll Mikroneesias Gilberti saarestikus. Asub ekvaatorist veidi põhja pool. Saare geograafilised koordinaadid on 0°09' põhjalaiust ja 173°35' idapikkust.
Atoll koosneb kahest suuremast saarest (Buariki ja Takaeang), mille keskel on 19,4 km² suurune laguun. Saared on madalad.
Vaivara valla vapp
thumb|150px|Vara valla vapp Vaivara valla vapp on Eesti endise haldusüksuse Vaivara valla vapp.
Vapp kinnitati 19. veebruaril 1993.
Vapi kirjeldus
Rukkilillesinisel taustal hõbedane ketassõlg.
Põhjendus
Sõlg sümboliseerib kaitset ja kestvust, järjepidevust ning ühtekuuluvust. Ketassõlg on arheoloogiline leid IV sajandist Türsamäelt (Vaivara vald).
Vapi kasutamine
Valla vapi kujutist kasutatakse:
Valla vapi kujutis peab mõõtmetest olenemata vastama etalonkujutisele.
Hidatsad
Hidatsad (endanimetus Hiraacá) on Põhja-Ameerika indiaanlaste hõim, kes on elanud arvatavalt ligi 400 aastat USA-s Põhja-Dakota osariigis.
Hidatsad tegelesid ajalooliselt põlluharimise ja küttmisega. Nad kõnelevad siuu keelkonda kuuluvat hidatsa keelt. Prantslased ja inglased nimetavad hidatsasid gros ventre 'ideks (eesti keeles 'suur kõht'), mistõttu võidakse neid segamini ajada Montanas elava samanimelise Gros ventre'i hõimuga. See on tingitud sarnasest märgikeelest, millega iga hõim oma nime väljendas. Ajalooliselt on hidatsasid nimetatud ka minnetaree-indiaanlasteks. Sellise nime andsid neile Põhja-Dakota esimesed asukad mandanid ja see tähendas 'üle jõe tulnud'. Hidatsade arv on tänapäeval umbes 1600–3000, kuid paar sajandit tagasi oli neid palju rohkem.
Euroopa sisserändajate toodud rõuged hävitasid 1837. aastal enamiku Knife'i jõe kaldal elanud hidatsade kolme küla elanikest. Ellujäänud hidatsad ja mandanid ühinesid. Hiljem liitus nendega sõdade ja haiguste tõttu nõrgenenud arikarade hõim. Kolmest hõimust moodustunud liit võitles sõdades mitu aastakümmet üheskoos. 19. sajandi keskpaigas paigutati hidatsad, mandanid ja arikarad Fort Bertholdi reservaati Põhja-Dakotas.
Varajane ajalugu
On arvatud, et hidatsad elasid muinasajal praegse Wisconsini osariigi aladel Minnesota piiri lähedal. Hõimu nimi tuleneb sõnast hiraacá tõlkes tõenäoliselt "elumajade read". Teadmata põhjustel jätsid nad oma senised elupaigad maha ja suundusid üle Mississippi jõe läände. Pärast asumist Devils Lake'i äärde Põhja-Dakotas tekkis hidatsade seas vaidlus jahimaade pärast. Absaroke'i hõim lahkus Devils Lake'i juurest ja liikus lääne poole. Neid tuntakse ajalooliselt vareseindiaanlastena. Sellise nime andsid neile euroopa sisserändajad, kuigi tegelikult tähendas nende nimi indiaanikeeles "raudkull" või "linnurahvas". Devils Lake'i piirkonda jäänud hidatsad olid sunnitud siuude survel sellelt alalt lahkuma. Nad põgenesid üle Missouri jõe ja asusid elama jõe läänekaldale mandani hõimu lähedale. Kuigi mõlemad rahvad kuuluvad samasse keelerühma, erinevad nende murded märgatavalt.
Dakotade kaubandussidemed
Euroopa kaupmehed liikusid kaubandusvõrgu laiendamiseks 18. sajandi alguses veeteid pidi Suurest järvistust läänepoolsetele aladele. Esimese eurooplasena jõudis praeguse Põhja-Dakota alale aastal 1738 prantsuse maadeuurija Pierre La Vérendrye, kes saabus sinna Kanadast Missouri jõe kaudu. Seal külastas ta hidatsade ja mandanide külasid, kus tegeles kauplemisega. Aastaks 1750 elas Põhja-Dakotas palju erinevaid indiaanihõime. Põhja-Dakota keskosas domineerisid hidatsade ja mandanide külad. Põhjapoolsetele aladel elasid vareseindiaanlased ja assiniboinid. Idapiiril olid Yanktonai hõimu ja šaieenide elupaigad. Vareseindiaanlased elasid ka läänepiiril. Lõunas paiknes suurel alal arikarade hõim.
Hidatsade, mandanide ja arikarade küladest said omal ajal suured kaubanduskeskused. Piisoninahast keepe vahetati põllutoodete vastu, milleks oli näiteks hidatsade enda valmistatud tubakas. Isegi kaugemate suguharude vahel käis kaubavahetus. 1750. aastatel tõusis suureks kaubaartikliks hobune. Neid toodi palju edelast ja läänest. Ka eurooplaste valmistatud tooted, näiteks musketid ning hiljem vintpüssid ja noad, olid väga nõutud. Euroopa kaupmeestelt vahetusena saadud riided ja indiaani naistele meeldinud odavad nipsasjad olid osa mitmekesisest valikust.
19. sajand
Lisaks kauplemisele olid hidatsad kaasatud paljude lähiümbruses toimud sõdadesse. Peale siuude kujutasid endast eraldiseisvat ohtu põhjas elavad assiniboinid. Sõdade põhjuseks olid tavalised vaidlused jahimaade pärast, mis kasvasid sageli vastasseisuni. Arvukad tülid avaldusid jahiretkede vastaste muutuses. Hidatsad olid tuntud sõjaka hõimuna ning mõnikord saatsid nad sõjaväepatrulli kaugele läände šošonide ja isegi mustjalgade vastu. Nad võisid aeg-ajalt sõtta kaasata ka rahuliku naaberhõimu mandanid.
Kui maadeuurijad Lewis ja Clark külastasid 1804.–1805. aasta talvel hidatsasid, kohtusid nad nendega kolmes külas mõne kilomeetri kaugusel üksteisest. Suurima külale andsid nad nime Big Hidatsa, kus elas rohkem kui tuhat inimest. Hidatsade tähtsaim pealik oli Lewise ja Clarki külastus ajal LaBorgne (inglk One Eye), kelle alluvuses oli umbes 450 sõjameest. Ameerika külalistesse suhtusid hidatsad lahkelt ja lubasid neil küladega tutvuda. Vaenulikkus paljude tasandikuhõimude vahel aga jätkus. Püsiv elatusallikas, mis põhines kaubavahetusel, tõi hidatsadele majandusliku õitsengu, kuid ühtlasi kaasnesid sellega sagenenud vaenlaste rünnakud. Aastal 1834 põletasid siuud hidatsade kaks väiksemat küla maha. Nende sündmustega kaasnes hidatsade vähenemine, mida kiirendas 1837. aastal rõugeepideemia. Rõugete leviku ja siuude uute rünnakute kartuses taandusid hidatsad kaitseks suurimasse külasse.
Aastal 1845 rajasid hidatsad ja nendega liitunud tugevalt kannatanud mandanid uue küla, mis sai nimeks Like-a-fishhook (nagu õngekonks). Nad püüdsid säilitada vana eluviisi, kuid euroameerikalik eluviis ja paljud kaasaegsed tooted asendasid kiiresti hidatsade algsed traditsioonid. 1860. aastate alguses korduvalt siuude rünnakute käes vaevelnud arikarad kolisid Like-a-fishhooki külasse ning sõlmisid hidatsade ja mandanidega siuude vastu vastupidava liidu. 1870. aastal paigutati hidatsad, mandanid ja arikarad Fort Bertholdi reservaati.
Kiiresti arenev kaubandusvõrgustik tõi kaasa ka eri suundades kultuurilisi mõjutusi. Põhjatasandiku tseremooniad said mõjutusi Alam-Mississippi rahvaste kunstist, kosmoloogiast ja rituaalidest. Erinevat keelt kõnelevate rahvaste vahelise kauplemise hõlbustamiseks töötati välja eriline märgikeel. Ameerika kaupmees Charles McKenzie nägi 1805. aastal, kuidas ligi 2000 vareseindiaanlast oli hidatsadega kauplema tulnud, püstitades selleks lähedusse nädalaks ajaks mitusada tipit.
Tänapäeval
Hidatsad, arikarad ja mandanid elavad jätkuvalt põhiliselt Põhja-Dakota keskosas asuvas Fort Bertholdi reservaadis. Neid tuntakse ühiselt nime all MHA, mis on lühend nende hõimunime esitähtedest. Reservaadi kogupindala on 4000 km², millest peaaegu pool on indiaanlaste valduses. Läbi kogu piirkonna voolab Missouri jõgi, mis jagab reservaadi kolmeks eraldi osaks. Põhja- ja ida-alal on viljakas põllumaa, läänes ja lõunas on peamiselt rohtlad. Kokku kuulub selles piirkonnas elavatesse kolme hõimu enam kui 8000 inimest. Piirkonnas valitseb külmade talvede ja kuumade suvedega kliima. Tornaadod, äikesetormid, rahe ja paljud teised ilmastikunähtused on reservaadi elanikele tavapärased. Kuigi hidatsa keele kõnelejate arv langes 20. sajandil pidevalt, leidub praegu veel selliseid perekondi, kes kasutavad oma keelt kõigis ühiskondliku elu valdkondades ja jumalateenistusel. 2000. aasta rahvaloenduse kohaselt oli hidatsa keele kõnelejaid 508.
Albaania Sotsialistlik Partei
Albaania Sotsialistlik Partei (albaania keeles: Partia Socialiste e Shqipërisë, lühend PS) on vasakpoolne poliitiline ühendus Albaanias. Partei ideoloogiliseks aluseks on demokraatlik sotsialism.
Hidatsad
Külad ja elatusvahendid
Hidatsad, mandanid ja arikarad olid peamiselt põlluharijad. Nad elasid Missouri jõe kaldal. Kolme hõimu külad ja hooned olid peaaegu ühesugused, samuti oli olemuselt sarnane nende igapäevaelu. Hidatsad elasid mullast hoonetes, mille ehitamise olid nad üle võtnud mandanidelt. Hidatsade külad olid suured ja nende arv oli varaste eurooplaste teadete järgi üheksa. Aastal 1782 põhjatasandikku tabanud rõuged vähendasid külade arvu ja järgmise sajandi alguses on mainitud ainult kolme hidatsade küla. Neist suurim ja põhjapoolseim Big Hidatsa oli asutatud umbes 1740. aastal ning koosnes üle sajast hoonest ja seal elas ligi tuhat inimest. Väiksemad külad olid Amatiha ja Amahami. Külades leidus ka mingit tüüpi telksaun.
Hidatsade majanduse aluseks oli mitte ainult rikkalik maisikasvatus vaid ka paljude teiste põllukultuuride kasvatus ja hooajaline piisonijaht. Naised harisid põlde puust ja piisoniluust valmistatud kõblaste ja rehadega. Tubakakasvatusega tegelesid aga vanemad mehed. Jahiga olid hõivatud mehed, kuid lihaga käisid ümber naised, kes selle tükeldasid ja tagasid, et kõik osad saagist korralikult ära kasutatakse. Liha saadi ka teiste hõimudega kaubeldes. Hidatsad tegelesid erinevalt teistest piirkonnas elavatest rändhõimudest keraamikaga.
Albaania Sotsialistlik Partei
Aastatel 1997–2005 oli Sotsialistlik Partei taas võimul. Partei esimees Fatos Nano oli sel perioodil kahel korral (1997–1998 ja 2002–2005) Albaania peaminister.
Hidatsad
Tseremooniad
Hidatsadel ja mandanidel on palju ühiseid rituaale. Tähtsaim mandanidelt üle võetud tseremoonia oli päikesetants, mida tunti hidatsade esituses nime all Naxpike. Osa tseremooniast koosnes erinevatel viisidel kannatustest. See sisaldas ka Suure linnu vihmatantsu ja naiste esitatud piisonite kutsumise tantsu, mille eesmärk oli piisoneid küla lähedale meelitada.
Maalikunstis
Maalikunstnikud George Catlin ja Karl Bodmer tegid arvukalt maale põlisameeriklaste hääbuvast kultuurist ja elustiilist. Mõlemad kunstnikud käisid 1840. aastatel paljude hõimude juures. Tänu nende maalidel on võimalik saada parema ettekujutuse Põhja-Ameerika põlisrahvaste elust.
Albaania Sotsialistlik Partei
3. juulil 2005 toimunud parlamendivalimistel said sotsialistid lüüa ja pidid minema opositsiooni. Senisest 73 kohast 140-liikmelises parlamendis säilitasid nad vaid 43 kohta.
1. septembril 2005 astus 14 aastat partei esimehena tegutsenud Fatos Nano valimiskaotuse tõttu ametist tagasi. Uueks esimeheks valiti Tirana linnapea Edi Rama.
Rahvusvahelisel tasandil kuulub Albaania Sotsialistlik Partei Sotsialistlikku Internatsionaali.
Fenoolid
thumb|[[Kahealuselised fenoolid: katehhool, resortsinool ja hüdrokinoon]] thumb|[[Bifenool ]] Terminit fenoolid kasutatakse keemiliste ühendite kohta, milles on aromaatse tsükliga seotud hüdroksüülrühm (-OH), seega on tegu hüdroksübenseenidega. Nende lihtsaim asendusrühmadeta esindaja on fenool.
Metüülrühma sisaldavaid fenoole nimetatakse orto-, meta- ja para-kresoolideks.
Fenoole ei klassifitseerita alkoholidena, kuna siin OH-rühm ei ole seotud küllastunud süsiniku aatomiga. Fenoolide OH-rühmaga seotud happesus on reeglina alifaatsete alkoholide ja karboksüülhapete vahepealne. Prootoni (H+) eraldumisel OH-rühmast moodustub fenolaatioon, millele vastavad soolad on fenolaadid. Näiteks võib tuua fenooli reaktsiooni naatriumhüdroksiidiga:
Vahel arvatakse fenoolide klassi ka ühendid, milles OH-rühm asendab vesiniku aatomit polütsüklilises aromaatses molekulis, need on siis hüdroksüareenid.
Paljude tööstusprotsesside heitveed sisaldavad mürgiseid fenoole, mida ei tohi loodusesse juhtida. Eesti põlevkivi termilise töötlemise uttevees sisaldub unikaalseid kahealuselisi fenoole, nagu metüülresortsinoolid. Viimaste kui väärtuslike keemiatoodete eraldamiseks on välja töötatud vastavad tehnoloogiad.
Sotsiaaldemokraatlik Partei (Albaania)
Sotsiaaldemokraatlik Partei (albaania keeles Partia Social Demokrate) on väike sotsiaaldemokraatlik poliitiline erakond Albaanias.
Kempten
Kempteni raekoda|thumb Kempten on kreisivaba linn Saksamaal Baieri liidumaal Švaabimaal. Asub Illeri jõe ääres. Kesklinn asub 670 m kõrgusel merepinnast.
Sotsiaaldemokraatlik Partei (Albaania)
ASDP on Sotsialistliku Internatsionaali liige.
Kempten
Ajalugu
Kempten on üks vanimaid Saksamaa linnu. Strabon mainis 50 eKr keltide asulat Kambodunonit, mida peetakse vanimaks tänapäeva Saksamaa asula mainimiseks. Arheoloogilised väljakaevamised ei ole kinnitanud, et selline keltide asula olemas oli.
15 eKr vallutasid ja purustasid roomlased Nero Claudius Drususe ja tema venna Tiberiuse juhtimisel keltide asula. Nad rajasid sinna oma asula Cambodunumi. See oli tüüpiline rooma linn termide, foorumi ja templitega. Esialgu ehitati linn puust, kuid pärast 69 toimunud tulekahju, milles hävis peaaegu kogu linn, taastati kiviehitistega.
233. aastal hävitasid linna alemannid. Linn taastati, ent mitte päris endisele kohale, vaid strateegiliselt ohutumasse kohta, Burghalde mäele Illeri jõe kaldale. Viimased roomlaste väeüksused lahkusid linnast 488. aastal ja kogu piirkond läks alemannidele. Seepeale kolis asustus mäelt alla jõeäärsele tasandikule. Sel ajal nimetati linna Cambidanoks ja selle asukad olid valdavalt alemannid. 680 laastasid linna frangid, sest linn oli toetanud frankidevastast ülestõusu.
740. aastal rajati linna kohale misjonipunkt, mis 774. aastal sai abtkonna keskuseks. Selle asutasid iiri mungad Magnus ja Theodorus, kes saadeti Šveitsist Sankt Galleni kloostrist Allgäusse ristiusku kuulutama. Paari aasta pärast rajati Kempteni klooster, mis oli Allgäu esimene klooster. Karl Suure naine Hildegard oli alemanni printsess ja tema toetusel sai Kempteni kloostrist üks enim privilegeeritud kloostreid Frangi impeeriumis.
10. sajandi alguses rüüstasid linna mitu korda ungarlased; 941 taastati linn Augsburgi piiskopi ja Kempteni abti Augsburgi Ulrichi juhtimisel. Linn kuulus sellest ajast halduslikult kloostri võimu alla.
Heinrich II andis 1213 Kempteni abtidele õiguse nimetada end hertsogiteks. Vastukaaluks andis Rudolf von Habsburg 1289 Kemptenile vaba riigilinna õigused. Ometi jäi linn endiselt kloostrist sõltuma ja alles 1525 sõlmisid klooster ja linn niinimetatud suure tehingu, millega linn end suure summa eest sõltumatuks ostis. Kohe 1527 võttis linn vastu protestantismi, sellal kui klooster jäi katoliiklikuks. See tekitas nende omavahelistes suhetes suuri pingeid.
Kolmekümneaastase sõja ajal purustasid Rootsi väed nii linna kui kloostri. Vahetult pärast sõda ehitati linna kirik ja kloostri kirik, esimesed kirikud Saksamaal pärast Kolmekümneaastast sõda.
Napoleoni sõdade ajal 1802–1803 läksid linn ja klooster Baieri alla, aga halduslikult ühendati nad omavahel alles 1819.
Triigi mõis (Kose)
Triigi mõis ehk Kõue mõis (saksa keeles Kau) oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Kose valda Harju maakonnas.
Ajalugu
Kõue mõisa on esmamainitud 1319, mis teeb sellest ühe vanima mõisa Harjumaal. Esialgu asus mõisakeskuse praeguses asukohas vasallilinnus. Keskajal kuulus mõis Dückeritele. 17. sajandil läks aga Saltzade valdusse.
Põhjasõja järel kuulus mõis Strykide aadlisuguvõsale, ning peale neid Mellinitele ja Reuternitele. Strykide nimest on tulnud ka mõisa eestikeelne nimi.
1779. aastal sai mõisa omanikuks Hermann von Brevern.
1832 ostis mõisa maadeavastaja Otto von Kotzebue, kelle järeltulijaile jäi mõis 1906. aastani.
1943. aastal paigutati mõisa kool, mis jäi hoonesse kuni 1975. aastani. Sealt alates seisis hoone tühjana ja lagunes.
1992. aastal müüs kohalik omavalitsus mõisa eraisikule. 2006. aastal omandas mõisa Eerik-Niiles Kross, kes alustas renoveerimistöid, mis lõppesid 2012. aastal.
Mõisa saksakeelsest nimest Hof Kau tulenes 1992–2013 eksisteerinud Kõue valla nimi.
Mõisakompleks
pisi|Tööhobuste tall pisi|Mõisa kelder Mõisa peahoone vanimad osad võivad pärineda keskaegsest kindlustatud mõisahoonest, millele viitavad paksud ebakorrapärased müürid.
17.–18. sajandil rajati ühekorruseline barokne peahoone.
Hoone klassitsistlik kujundus pärineb 1817. aasta ümberehitustest, mil härrastemaja ühele otsale ehitati teine korrus, kujundati fassaadid klassitsistlikeks ning lisati kolm neljasambalist portaali. Samas säilis varasem barokne kelpkatus.
Hoone esise suure väljaku ääres paiknesid viie kaaravaga ait ja tall-tõllakuur. Eraldi sissesõidu tee ääres paikneb tööhobuste-tall.
Ülejäänud abihooned asusid härrastemajast eemal ning on nüüd valdavalt hävinud või varemeis.
Tänapäeval on mõisasüda eravalduses. 2010. aasta kevadel alustati Kõue mõisa mahukaid taastamistöid, mis lõpetati 2012. aastal.
Mõisas pakutakse kvaliteetset kultuurikava, eeskätt kontserte ja teatrietendusi.
Danae (Rembrandti maal)
"Danae" on Rembrandti maal.
Argose kuningas vangistas oma tütre Danae maa-alusesse vaskkambrisse, sest oraakel oli talle ennustanud surma oma lapselapse käe läbi. Naine pöörab oma pilgu ja sirutab käe ligineva kuldse hiilguse poole, mis pole muud kui kullavihmaks maskeerunud Zeus. Teenijatüdruk, võlutud sellest stseenist, on avamas voodit ümbritsevat baldahhiini. Armastust sümboliseeriv väike cupido hoiab käsi koos, et mitte rikkuda oma nooltega Zeusi naudingut.
Rembrandt laenas Tizianilt tegelaste välimused, Danae lamaskleva asendi ja tugeva koloriidi, mis tõstab esile jumaliku saju kuldse tooni. Kullasaju selge kujutamise asemel valis ta vihje. Valgus särab teenijatüdruku näol ja voodi ohtratel kaunistustel. Danae helendaval nahal võime juba märgata jumalikku paitust, mis tõmbab kõrvale jalgukatvad loorjad linad.
Kuigi kompositsioon on teostatud nn itaalia stiilis, kujutatakse akti hollandi stiilis, mis vastab Põhja-Euroopa meistrite realistlikule traditsioonile, kes eelistasid Aadamat ja Eevat Veenusele. Rembrandt ei taotlenud itaallaste kättesaamatut ideaali. Tema kujutatud naine on tehtud lihast ja luust, maalitud modelli või Saskia enda järgi. See on füüsilise vaatluse tulemus, mis kätkeb vahetut erootilisust – eristada võib kõiki anatoomilisi detaile. Ümar kõht on vajunud raskelt allapoole, madrats on kaardunud. Modelli keha on kaugel klassikalisest ilust – kael on lühike ja jäme, hulk kurde rõhutab kaenlaaluste, kaela ja käsivarte täidlust. Kompositsioonis leidub ohtralt erootilisi vihjeid, mille hulka kuuluvad ka voodi ees olevad kingad.
15. juunil 1985 viskas hiljem vaimuhaigeks tunnistatud mees maalile väävelhapet ja lõikas seda noaga. Maali restaureeriti aastatel 1985–1997.
Kadunud poja tagasitulek (Rembrandti maal)
"Kadunud poja tagasitulek" oli Rembrandti viimane pühakirjale toetuv maal ja ühtlasi on seda peetud ka neist kõige suurejoonelisemaks. Seda mitte ainult kompositsiooni suuruse, vaid ka emotsionaalse intensiivsuse poolest. Inspireerituna Luuka evangeeliumi 15. peatükis olevast tähendamissõnast arendab Rembrandt siin andestuse ja halastuse teemat. Rembrandt oli seda käsitlenud juba 1630. aastal gravüüril, mis kujutab isa jooksmas vastu pojale, kes oli oma varanduse maha parssinud ning seakarjuseks sattunud. See töö on piiblitekstile truu – teenija on toomas kojujõudnud pojale parimat kuube ja kingi, tegelased on liikumises ja vestluses.
Sellel oma elu lõpul loodud traagilise varjundiga pildil keskendub kunstnik andestusele ja kaastundele, mis lähtuvad isa armastusest oma poja vastu. See ülendab stseeni universaalse sümboli tasandile. Paljakspügatud peaga põlvitav poeg näeb tõepoolest seakarjuse moodi välja. Kasimata ja närudes, jalad haavades, surub ta oma näo isa rüppe. Isa sarlakpunase kuue pehmus otsekui mässiks poja jumalikku andeksandmisse. Poeg on vajutanud alandlikult oma näo vana isa vastu, otsides kaastunnet ja kaitset. Mõlema silmad on suletud, sest sõnad ja pilgud on liigsed.
Teos omandati Prantsusmaalt 1766. aastal ja on sealtpeale eksponeeritud Peterburi Ermitaaži muuseumis.
Braunschweig-Bevern
Selle esimene liige oli Braunschweig-Lüneburgi Ferdinand Albrecht I (1636–1687), valitseva Braunschweig-Wolfenbütteli vürsti, hertsog August Noorema neljas poeg. Pärast tema isa surma 1666. aastal ja pikaleveninud vaidlust tema vanemate vendadega sai Ferdinand Albrecht I pärandi osana Beverni lossi Holzmindeni lähedal. Omakorda pidi ta loobuma kõigist õigustest ja nõuetest valitseda Welfide Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkonda.
Sellegipoolest tuli Beverni liin Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkonnas võimule, kui Braunschweigi noorem pealiin hertsog Ludwig Rudolfi surmaga 1735. aastal hääbus. Ferdinand Albrecht I neljas poeg Ferdinand Albrecht II, kes järgnes oma isale Bevernis 1687. aastal, tõusis troonile. Siis andis ta Braunschweig-Beverni apanaaži oma nooremale vennale Ernst Ferdinandile (1682–1746), kellest sai seeläbi Braunschweig-Beverni noorema liini pea. Tema pojad August Wilhelm ja Friedrich Karl Ferdinand pidasid sekundogenituuri 1809. aastani. Braunschweig-Wolfenbütteli pealiin hääbus 1884. aastal hertsog Wilhelmi surmaga.
Tobrova
Tobrova (ka: Tammesalu) on küla Võrumaal Setomaa vallas.
Küla kuulub Koolina nulka.
Külas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 14 elanikku, kõik eestlased. 2000. aastal oli elanikke 9.
Ka külast läbivoolava Tuhkvitsa oja üks nimevariant on Tobrova oja.
Johann Diedrich von Tiesenhausen
Vabahärra Johann Diedrich von Tiesenhausen (ristiti 23. aprill (vkj 12. aprill) 1767 Tallinnas; suri 8. mail (vkj 26. aprill) 1834 Rakveres) oli Venemaa sõjaväelane (major) ja Eestimaa mõisnik.
Johann Diedrich von Tiesenhausen sündis Rakvere ja Tudulinna mõisniku vabahärra Jakob Johann von Tiesenhauseni (1729–1784) ja Wilhelmine Margarethe von Baranoffi (1737–1808) pojana.
Perekond
Johann Diedrich von Tiesenhausen abiellus 26. juunil (vkj. 15. juunil) 1795 Türi-Alliku mõisas Anna Wilhelmine Henriette von Baranoffiga (1776–1801), kes oli Suure-Lähtru mõisniku Christoph von Baranoffi (suri 1747) ja Helene von Helffreichi tütar. Abielust sündisid:
Hiljem abiellus Johann Diedrich von Tiesenhausen Julie Charlotte von Wrangelliga, kes oli Uhtna mõisniku Georg von Wrangelli (surnud 1836) ja vabapreili Katharina von Ungern-Sternbergi tütar. Abielust sündisid:
Sugupuu
Viited:
Karoliinid
Nimi Karoliinid võib viidata järgnevale:
Saksi-Meiningeni hertsogiriik
Saksi-Meiningeni hertsogiriik (saksa Herzogtum Sachsen-Meiningen) oli hertsogiriik Saksamaal 1680–1918, üks ernestiinide hertsogkondadest. Riiki valitses Wettini dünastia ernestiinide haru.
1675. aastal suri Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog Ernst I ja tema seitse poega asusid koos hertsogkonda valitsema. 1680. aastal jagasid vennad oma valdused; vanuselt kolmas poeg Bernhard sai Meiningeni linna ja selle juurde kuuluvad alad. Temast sai esimene Saksi-Meiningeni hertsog.
Hertsogkond kaotati 1918. aastal.
Adžaaria vapp
Adžaaria vapp on Adžaaria Autonoomse Vabariigi vapp.
Tessova
Tessova (ka: Teessova, Teesova, Tessovo, Stešovo, Pedasma, Pedasmäe) on küla Võrumaal Setomaa vallas.
Külas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 2 elanikku. 2000. aastal oli elanikke samuti 2.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Roop (muusika)
thumb|[[Viiuli roop]] thumb|[[Kitarri roop]] thumb|[[Kromaatiline kannel|Kromaatilise kandle roop]]
Roop on keelpillide ja mõnede klahvpillide metallist, puidust või luust detail, mis ühendab keeli pilli kerega, on keelte võnkuva osa alguseks ja kannab nende võnkumist edasi pilli kerele.
Põhja-Osseetia vapp
thumb|Põhja-Osseetia vapp.
Põhja-Osseetia vapp on Venemaa koosseisu kuuluva Põhja-Osseetia Alaania Vabariigi vapp.
Vapi saamiseks kuulutati välja konkurss, millest tehti kokkuvõtted 1994. aastal. Vapi autor on M. F. Džigkajev. Seadusele, mis sätestab vapi kasutamise, kirjutas president Ahsarbek Galazov alla 24. novembril 1994.
Omedu
pisi|Omedu jõgi suubumas Peipsi järve, 2011. Omedu (varem ka Omedo, Kodavere murrakus Õmedu ; Omeda) on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas. Kuue kilomeetri pikkune ridaküla asub Peipsi järve ja Omedu jõe vahel, 8 km Mustveest lõunas, selle geograafilised koordinaadid on 58° 46' N 27° 0' E.
Põhja-Osseetia vapp
Põhja-Osseetia vapil on ümmargusel punasel kilbil kuldset maad mööda kõndiv mustatähniline kuldne lumeleopard. Tema taga kõrguvad seitse hõbedast mäge (üks, kolm ja kolm). Esimesel alumisel mäel on kaks tippu, millest esimene on kõrgem.
Lumeleopard mägede taustal on Osseetia ajalooline embleem ja oli keskajal osseedi riigi vapiks. Kilp on traditsiooniliselt ümmargune, idamaine. Kilbi punane värv märgib õigust, jõudu ja mehisust.
Omedu
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kasepää valda.
Küla nimi tuleneb vene sõnast, mis tähendab jõehauda.
Eesti 2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas Omedu külas 119 elanikku.
Pikka aega tegutses Omedus kool, esimesed teated sellest pärinevad 1766. aasta kirikuvisitatsioonist, mille aruande kohaselt avati Omedus kool 10 õpilasega. Ajalehe Wirulane teatel pidi uus koolimaja ehitatama juba 1885. aastal, ent Oleviku teatel õnnistati uus kool sisse 1889. Kool lõpetas tegevuse 1962. Vana koolihoone tunnistati 1997. aastal ajaloomälestiseks.
Omedu on traditsiooniline parvekoht, kus parv viis üle Omedu jõe kuni 1957. aastani, mil selle asemele rajati Tartu–Mustvee maanteele sild. Esimene sillaehitusplaan 1935.-1936. aastal jäi katki, kuna selle käigus taheti vana jõesuue sulgeda ning rajada uus. Kohalikud kalurid esitasid selle vastu mitmesaja allkirjaga protesti.
1898. aastal valminud koolimajas tegutseb alates 1999. aastast külaselts. 1999. aastast korraldab selts Omedu külapäevi. Külas on ka laulu- ja tantsutrupp Eluõied.
Omedu jõesuudmes asuvad puhkekoht, kaks kaid kalalaevadele, piirivalve paadisild ja vaatlustorn. Loodusmälestistest paikneb seal Kalevipoja kivi – Rookivi, mille ta olevat visanud lammast murdva hundi pihta.
Küla asub kunagise Kodavere kihelkonna piires, Kodavere murdealal.
Ajalugu
Omedut on esmamainitud 1590. aastal nimega Ommieden. Orduajal jäi Omedu Laiuse ametkonna lõunapiirile, sellest lõunas oli juba Tartu piiskopkond.
Sõjad ja taudid vähendasid Peipsi kandi külade rahvaarvu järsult, 1638. aasta Rootsi revisjonis oli külades poole vähem peresid. Omedu (Omita) küla kohta kirjutati revisjoniaruandes, et see oli varem kuulunud Roela mõisale, 1625 aga Laiusele. Külas elanud Omette Reynul, Karkaya Marttil ja Karkaya Pehtzil polnudki maad, vaid üksnes rand.
1828. aastal oli Omedus külas oli üks venelaste maja 130 elaniku kohta, 1851. aastal 11 venelast ja 203 eestlast. Talude päriseksostmine algas Omedus 1853. aastal, 1883. aastal oli külas ostetud kaks talu ja 1887. aastal viis talu. 19. sajandi teisel poolel rändas Kodavere rahvas välja Peipsi taha Oudovamaale, väljarändajaid oli ka Omedust.
Traditsioonilise kalapüügi ja sibulakasvatuse kõrval levis 19. sajandi II poolel Peipsiäärel ka sigurikasvatus linnade tarbeks, kus läks moodi kohvijoomine. Kuna päris kohv oli kallis, lisati sellele sigurit (või tehtigi kohvi üksnes sigurist). Kuna 1830. aastail hakkas kalasaak Peipsil vähenema, liikusid Omedu kalurid ka väiksematele järvedele, näiteks Saadjärvele ja Kuremaa järvele.
Peipsi tindi kuivatamiseks tarvitati erilisi ahje, mis olid 2,5–3 meetrit pikad ja 2 meetrit laiad ning võlvlaega. Ahjude vahe oli 75 cm ja mõnel külamehel oli isegi üle tosina ahju. Ühte ahju läks kolm puuda tinte.
Vähemal määral tegeldi Peipsi kandis ka palgiparvetusega. Kodavere metsadest veeti Tartusse küttepuid, mis parvetati jõge mööda alla, veeti jõesuudmes veest välja, järgati ja laaditi lotjadele. 1909. aastal parvetati Omedu jõe kaudu kuni 27 000 palki ja 200 kantsülda puid, 1923. aastal sai aktsiaseltsi Silva Omedu puupapivabrikus ja saekojas tööd üle 200 inimese.
Aastatel 1938–1941 oli Omedu piirivalvekordoni ülem laskmise maailmameister Eduard Seren.
1944. aasta veebruari lõpus tungis Omedu lähistel üle Peipsi Punaarmee partisanisalk, mille oli moodustanud NKVD alluvuses tegutseva Eesti Partisaniliikumise staap. Salga piiras sisse ja hävitas kohalik Omakaitse. Lahingu mälestuseks paigaldati Omedusse Nõukogude ajal mälestuskivi, mille vaskplaat nimede ja daatumitega langes pärast Eesti taasiseseisvumist metallivaraste saagiks.
Nõukogude ajal tegutses Omedus Kirovi-nimeline kalurikolhoos, millele kuulus 1981–1088 jõekaldale ehitatud Omedu keskus. Punasest tellisest hilismodernistlik telgsümmeetrilise kompositsiooniga hoonekompleksi arhitekt oli Ado Eigi. 1982. aastal valmisid haldus- ja tootmishoone, hiljem pumbajaam, söökla (1983) ja muud abihooned.
Põhja-Osseetia vapp
Lumeleopard sümboliseerib osseedi riiklust ja tugevat võimu, kuldne värv ülimuslikkust, suursugusust ja austust.
Mäeahelik tähistab kaheksatipulist kosmoloogilist Ilmamäge, mis kajastab osseetide ürgset arusaama maailmakorrast. Ülemine üksik tipp on jumalik absoluut, ülim võim. Kesktaseme kolm tippu on inimeste maailma kolm sotsiaalset funktsiooni. Alumise, eesmise rea neli tippu märgivad nelja ilmakaart. Mägede hõbedane värv tähendab puhtust, tarkust ja rõõmu.
Bioloog
Bioloog on teadlane, kes tegeleb eluslooduse uurimise ehk bioloogiaga.
Kuna bioloogia jaotub paljudeks harudeks, on ka kasutusel palju eriala täpsemalt määratlevaid nimetusi – näiteks jne.
Bioloogia üldiste küsimustega tegelevad bioloogiateoreetikud.
Interdistsiplinaarsete küsimustega tegelevad nt biofüüsikud, biokeemikud, biomatemaatikud, biosemiootikud.