cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jorge Molina Vidal
pisi|Jorge Molina Vidal [[Elche CF|Elche särgis]] Jorge Molina Vidal (sündinud 22. aprillil 1982 Alcoys) on Hispaania jalgpallur, kes mängib keskründajana Hispaania kõrgliiga klubis Granada.
Eesti rahvusväeosad
Eesti rahvusväeosad olid 1917. ja 1918. aastal Esimese maailmasõja ajal eestlastest ja Eestimaa kubermangust mobiliseeritud sõjaväelastest moodustatud väeosad Venemaa relvajõudude koosseisus.
Jorge Molina Vidal
Ta alustas karjääri Hispaania madalamates liigades. Profidebüüdi tegi ta alles 25-aastaselt Polideportivo Ejidoga liitudes. Hooajal 2009–2010 mängis ta Hispaania esiliiga klubis Elche. Hooajal 2009–10 lõi ta liigas 26 väravat, millega oli liigas suurim väravakütt.
Eesti rahvusväeosad
Väeosade moodustamine
Esimesed katsed luua Eesti rahvusväeosasid tehti, peale seda kui Saksa Kesiririigi väed olid vallutanud Esimese maailmasõja lahingute käigus Läti ja Riia ning moodustati läti sõjaväelastest Läti rahvusväeosad.
Jorge Molina Vidal
Aastatel 2010–2016 mängis ta Real Betises, neli hooaega mängis ta klubiga Hispaania kõrgliigas. Ta lõi 180 liigamänguga Real Betise särgis 66 väravat.
Eesti rahvusväeosad
Väeosade moodustamine
10. aprillil (28. märts vkj) 1917 toimus Tallinnas Grand Marina ruumides Eesti sõjameeste esimene organiseerimiskoosolek, kus kogunenud 500 sõdurite esindajat otsustasid, et eesti sõdurid ja ohvitserid on vaja tuua kodumaa läheduses olevale rindele, ning otsustasid võtta suuna rahvusväeosade loomisele. Edasise organiseerimise koordineerimiseks moodustati 10-liikmeline komisjon „Eesti Sõjaväelaste Büroo”, kuhu kuulusid: mitšman Gerhard Lukk, lipnik Konrad Rotschild, lipnik Georg Lagus, sõjaväeametnik Julius Aamisepp, kapellmeister Adolf Helder, sõdurid — H. Visman, Arnold Jürgens, Hans Martna, Rudolf Premet, Mihkel Rumba ja J. Kiisa.
Jorge Molina Vidal
2016. aasta juunis liitus ta Hispaania esiliigas mängiva Getafega. Hooajal 2016–17 lõi ta liigas 20 väravat, aidates klubil jõuda Hispaania kõrgliigasse. Hooajal 2018–19 tegi Molina oma parima hooaja Hispaania kõrgliigas, kui lõi 14 väravat. 31. augustil 2019 lõi ta värava mängus Deportivo Alavése vastu, saades 37 aasta ja 131 päeva vanuselt Getafe ajaloo vanimaks väravalööjaks Hispaania kõrgliigas.
2020. aasta augustis sõlmis ta kaheaastase lepingu Granadaga. 19. detsembril 2021 tegi ta 39-aastaselt mängus Mallorca vastu kübaratriki, saades kõige vanemaks, kes seda Hispaania kõrgliigas suutnud on.
Eesti rahvusväeosad
Väeosade moodustamine
Kindluse komandandi kontradmiral P. Leskovi loal loodi Tallinna merekindluse 118. jalaväediviisi väeosade asendamiseks 12. aprillil (vkj) 1917 Tallinnas esimene Eesti rahvuslik sõjaväeosa – PSM Merekindluse 2. kindluspolk, mida alates 1. maist 1917 nimetati 1. Eesti Jalaväepolguks, kuhu lubati teenistusse võtta ainult tagavaravägedes teenivaid mehi. Sel päeval ilmus ka polgu ajutise ülema polkovnik Siegfried Pindingu allkirjaga esimene, asutamise käskkiri.
20. mail 1917 andis Venemaa Ajutise Valitsuse sõjaminister Aleksandr Kerenski ametliku loa 1. Eesti polgu formeerimiseks.
Rahvusväeosade kõrgemad juhtorganid
( 18.–21. juuni vkj )1.–5. juulini 1917 toimus Tallinnas I Eesti Sõjaväelaste kongress, kus oli esindatud 50 000 eestlasest sõjaväelast. Kongressil valiti Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee, mida kui kõrgeimat esindusorganit hakkas juhtima lipnik Konstantin Päts.
( 7.–13. vkj )20.– 26. jaanuarini 1918 toimus Tallinnas II Eesti Sõjaväelaste kongress, kus oli esindatud 80 000 eestlasest sõjaväelast. Kongress võttis vastu resolutsiooni, millega nõuti Eesti viivitamatut kuulutamist iseseisvaks riigiks.
Eestist mobiliseeritud Eesti sõjaväelaste organisatsioone tekkis ka Soomes: Haminas, Hankos, Helsingis, Hämeenlinnas, Kuopios, Lappeenrannas, Maarianhaminas, Mikkelis, Poris, Raumas, Riihimäel, Tamperes, Turus, Vaasas jm. 28. mail moodustati üheksa sellise ühenduse baasil Soomemaa eesti sõjaväelaste liit, mille kesktoimkond tegutses Lappeenrantas. Lappeenrantas ilmus Hugo Maasiku toimetamisel Soomemaa Eesti Sõjaväelaste Liidu Teataja (hiljem Soomemaa Teataja). Viiburi eesti sõjaväelaste seltsi südameks oli kahurväes teeniv aselipnik Joosep Sild. Viiburi eesti sõjaväelaste seltsi esimehena, osales Joosep Sild eesti sõjaväelaste konverentsil Rakveres ja kongressil Tallinnas.
1. Eesti Jalaväepolk
Esimene polgu formeerija ja ülem Tallinnas oli polkovnik Siegfried Pinding, kes määrati polguülema kohale 23. aprillil 1917, Eesti Sõjaväelaste Büroo poolt. 23. mail 1917 kinnitati aga 1. Eesti Jalaväepolgu ülemaks polkovnik Aleksander Tõnisson ning 24.– 26. maini 1917 viidi 1. Eesti Jalaväepolgu formeerimine üle Rakverre. 1917. aasta novembris määrati polgu ülemaks alampolkovnik Ernst Põdder.
1. Eesti Jalaväepolk oli rahvusväeosade baasüksuseks, millest ohvitsere ja allohvitsere suunati teiste väeosade loomisele.
1917. aasta 1. mai manifestatsiooni rongkäigus marssisid Tallinnas ka paar roodu Eesti 1. polgust, misjärel tekkis linnas ärevus ja Tallinna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu kutsus üles polku laiali ajama ning saatis Petrogradi telegrammi tänavarahutustest Tallinnas. Vene sõjaministri abi kindralmajor G. A. Jakubovitši käsul viidi polk Tallinnast,  Rakverre.
1917. aasta mais, kui polk Tallinnast Rakverre viidi, oli selle nimekirjas ligi 4000 meest. 1917. aasta oktoobris paisati polk Muhu saarele sakslaste dessanti tõrjuma, kuid operatsioon ebaõnnestus ja kaks pataljoni langesid pea täies koosseisus sakslaste kätte vangi. 1918. aasta veebruaris, Eesti iseseisvuse väljakuulutamise ajal, oli polk Haapsalus.
Zuydcoote
Zuydcoote on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Dunkerque'i 2. kantonis, Belgia piiri ääres.
Eesti rahvusväeosad
Eesti Tagavara Jalaväepataljon
Eesti Tagavara Jalaväepataljoni loomiseks anti Vene ülemjuhatuse luba ( 24. septembril vkj ) 7. oktoobril 1917, pataljoni ülemaks kinnitati polkovnik Jaak Rosenbaum. Pataljon loodi 1. Eesti Jalaväepolgu tagavarapataljoni baasil, mis viidi üle Tartusse, ning üks pataljoni allüksus paiknes ka Võrus.
2. Eesti Jalaväepolk
1917. aasta oktoobris otsustas Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee formeerida Paides asuva 470. Dankovi polgu baasil 2. Eesti Jalaväepolk. Katsed formeerida polk Tartus ebaõnnestusid ning Vene tagavaravägede inspektor määras 1917. aasta novembris polgu asukohaks Paide. Osa polgu pataljone formeeriti ka Viljandis ja Pärnus. Polgu formeerimist alustas alamleitnant Juhan Järver, polguülem oli kapten Jaan Maide, hiljem määrati ülemaks polkovnik Johan Unt ning ülema abiks polkovnik Viktor Puskar.
3. Eesti Polk
Teise eesti polguna hakati 1917. aasta septembris Tallinnas, Tallinna Peeter Suure Merekindluse maaväe üksusena formeerima jalaväepolku (Üksikut Tallinna Eesti polku), mida alates 1917. aasta lõpust nimetati 3. Eesti Jalaväepolguks. Esimene polguülem oli alampolkovnik Ernst Põdder, pärast tema üleviimist 1. Eesti Jalaväepolku, toodi ülemaks polkovnik Peeter Raudsepp. Ametliku loa Üksiku Tallinna Eesti polgu formeerimiseks andis Vene väejuhatus 19. oktoobril 1917.
Eesti Ratsakomando
11. novembril 1917 formeeris staabirittmeister Artur Stolzen Viljandis Eesti Ratsakomando.
1. Eesti Jalaväediviis
Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee taotles luba Venemaa sõjaväevõimudelt ka 1. Eesti Jalaväediviisi formeerimiseks. 1917. aasta augustis oli Vene Põhjarinde olukord Riia all kujunenud väga raskeks, tegelik võim sõjaväes oli läinud komiteede ja nõukogude kätte ning demoraliseerunud sõdurid lahkusid hulgakaupa rindelt. Sama olukord valitses ka 118. jalaväediviisis, mis vastutas Lääne-Eesti ja saarte kaitse eest. Seetõttu suhtus eesti jalaväediviisi moodustamise mõttesse positiivselt ka Vene väejuhatus. Kuid luba sellegipoolest ei tulnud ning Eesti Sõjaväelaste Ülemkomiteel käinuks diviisi varustamine üle jõu. 1917. aasta novembris kutsuti Eestisse alampolkovnik Jaan Soots, kes asus diviisi formeerima. Luba diviisi formeerimiseks saadi alles detsembris. 6. detsembril 1917 allkirjastas J. Soots diviisiülema kohusetäitjana esimese päevakäsu ning alustas Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee korraldusel Eesti diviisi formeerimist. Jaan Soots ei olnud diviisiülem kaua, enne jõule asus diviisiülema ametikohale alampolkovnik Johan Laidoner ja Sootsist sai staabiülem. Hiljem aga alampolkovnik Andres Larka.
Diviisi staabi ülesanne oli kõigi eesti rahvusväeosade juhtimine. Peale nelja jalaväepolgu, mis diviisi staabile allutati või selle alluvuses moodustati, alustati ka suurtükiväebrigaadi, ratsaväepolgu ja väiksemate eriüksuste formeerimist.
Eesti insenerirood
15. detsembril 1917 formeeriti 1. Eesti Jalaväediviisi ülema käsul Tallinnas leitnant Artur Normaku juhtimisel sapööri- ja sideallüksustest koosnev Eesti insenerirood.
Eesti Ratsapolk
3.12.1917 alustati Vene armee 1. Eesti jalaväediviisi Eesti Ratsapolgu formeerimist. Eesti rahvusväeosade esimese ratsaväeosa formeerija oli staabikapten Artur Stolzen. 1917. aasta detsembri lõpuks oli formeeritud ratsapolgu koosseisus kolm eskadroni, kuulipilduja- ja töökomando. Ratsapolgu ülemaks oli A. Stolzen, adjutandiks lipnik B. Viitak, 1. eskadroni ülemaks alamleitnant Andrejev, 2. eskadroni ülemaks staabirittmeister Gustav Jonson, 3. eskadroni ülemaks leitnant Boris Jakob Leeman, kuulipildujakomando ülemaks alamleitnant Johannes Palitser ja töökomando ülemaks lipnik Puusepp. Polgu formeerimist ei õnnestunud lõpule viia ja 1918. aasta jaanuari algul saadeti esimene eesti ratsaväeosa enamlaste survel laiali.
7. jaanuaril 1918 alustas staabirittmeistr Gustav Jonson Eesti diviisi ülema käsul senise Ratsakomando baasil taas Eesti ratsapolgu formeerimist.
Eesti suurtükiväebrigaad
3. jaanuaril vkj/ 16. jaanuaril ukj 1918 alustas Haapsalus polkovnik Andres Larka 1. Eesti Jalaväediviisi ülema käsul 1. Eesti Suurtükiväebrigaadi formeerimist, mis koosnes viiest suurtükipatareist. Brigaad tuli moodustada Haapsalus, selleks tuli viia sinna üle 1. Eesti jalväepolgu suurtükiväelaste komando ning suurtükiväelased teistest eesti rahvusväeosadest. Brigaadi ülemaks nimetati senine 159. jalaväediviisi staabiülem alampolkovnik Andres Larka. 1. eesti suurtükiväebrigaadi peamiseks asukohaks jäi Haapsalu, Haapsalus Mere tänavas asusid ühistes ruumides nii brigaadi kui ka I divisjoni juhatus. 1. eesti jalaväepolgu suurtükiväelaste komando likvideeriti alates 14. veebruarist ning selles teeninud 680 meest viidi üle eesti suurtükiväebrigaadi. Suurtükiväebrigaadi loomisel aluseks kergesuurtükiväe brigaadi normaalkoosseis, reeglina kuulus iga jalaväediviisi koosseisu kergesuurtükiväe brigaad. Jalaväediviisi brigaadi moodustasid brigaadi juhatus, kaks (erandina kolm) divisjoni juhatust, kuus suurtükipatareid (kolm patareid kummaski divisjonis) ja pargidivisjon (laskemoonapark). Suurtükipatarei normaalkoosseis nägi ette 219 meest ja 186 hobust. Brigaadi juhatuses olid brigaadi ülem alampolkovnik Andres Larka, adjutant lipnik Oskar Luha, laekahoidja Voldemar Trompet, asjaajaja Artur Veiding, arst Peeter Hansen, veterinaararstid Gustav Grünvald, Karl Lind ja Johannes Zimmermann, suurtükitehnik staabikapten Johannes Lepp ning sideülem lipnik August Kerem.
Mõju Eesti iseseisvumisele
Rahvusväeosad hakkasid teostama Eesti iseseisvumise ideed Rahvusväeosad võimaldasid koondada suure osa Vene sõjaväe Eesti sõduritest ja ohvitseridest tagasi kodumaale. Ilma nendeta oleks Eesti kaitseväe loomine olnud mõeldamatu.
Rahvusväeosade osalemine I maailmasõjas
1917. aasta sügiseks, kui algas Saksa Keisririigi vägede pealetung Mandri-Eestile, osales 1. Eesti jalaväepolk 16.–18. oktoobril 1917 toimunud Saaremaa ja Muhumaa kaitsmisest sakslaste vastu, kuid seoses anarhiaga Vene armees kujunes operatsioon katastroofiliseks. Sakslased võtsid saartel vangi ligikaudu 1000 Vene ohvitseri ja 20 000 sõdurit, nende hulgas 16 eestlasest ohvitseri ja 1582 eestlasest sõdurit. Surma sai 20 eestlasest ohvitseri ja 150 eestlasest sõdurit.
Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee ja Eesti rahvusväeosad tegutses 1918. aasta 29. jaanuarini, kui bolševikud Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee laiali saatsid. 19. veebruaril võtsid enamlased, Eesti täitevkomitee sõjaosakonna liikme Gustav Kudebergi poolt üle ka 1. Eesti jalaväediviisi staabi.
Chemy
Chemy on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Faches-Thumesnili kantonis.
Eesti rahvusväeosad
Rahvusväeosad ja Saksa okupatsioonivõim
Saksa okupatsioonivägede eelsalgad jõudsid Tallinna 25. veebruaril 1918. Saksa väeüksuse juht kindralleitnant Adolf von Seckendorff andis 28. veebruaril 1918 korralduse, mille põhjal Eesti rahvuslikud väeosad võisid jätkata oma tegevust elanike julgeoleku, nende varanduse ja korra kaitseks. 1. Eesti Diviisi Staap reorganiseeriti Eesti Sõjavägede Staabiks. 1. märtsist 1918 määrati Eesti Sõjaväe ülemjuhatajaks kindralmajor Andres Larka. Staabiülemaks määrati alampolkovnik Nikolai Reek, Kuid juba 27. aprillil 1918 tühistas kindral Seckendorff oma esialgse loa ja andis käsu organisatsiooni likvideerimiseks. Vastavalt kindral von Seckendorffi käsule 20. märtsist 1918 määrati Eesti diviis likvideerimisele 5. aprillist 1918. aastast. Eesti sõjaväe laialisaatmist põhjendati Bresti rahulepingu tingimuste täitmisega, millega keelati Saksa vägede poolt hõivatud territooriumil asutada relvastatud organisatsioone, mis varem olid kuulunud endise Vene armee koosseisu.
Chemy
pisi|püsti|tühi|Chemy kirik
Eesti rahvusväeosad
Eesti rahvusväeosadest Eesti Rahvaväeks
Esimeseks sõjaministriks sai vastavalt Eesti Ajutise Valitsuse korraldusele Konstantin Päts, Peastaabi ülemaks määrati kindralmajor Andres Larka ja 1. Eesti diviisi ülemaks kindralmajor Aleksander Tõnisson.
Otsene fort
pisi|Otsene fort Otsene fort (hollandi keeles Fort Ronduit) on fort Hollandi keskosas Põhja-Hollandi provintsis Gooise Mereni vallas Naardeni linnast põhjas.
Mir Iskusstva
pisi|Mis Iskusstva ajakirja kaas (1899) pisi|[[Boriss Kustodijev. Mir Iskusstva kunstnike rühmaportree. Õli lõuendil, 1916–1920. Vene Muuseum, Peterburi.]] Mir Iskusstva (vene keeles Мир искусства, 'kunstimaailm') oli, aastatel 1899 kuni 1927, vene modernistide ühendus (liikumine) ja nende samanimeline ajakiri.
Otsene fort
Fort asub Naardeni kindlusest põhja pool ning Amsterdamist läände minevast riigi ühest põhimaanteest (A1) umbes 200 meetrit lõuna pool. Üle maantee põhja suunas on IJsselmeeri lõunapoolne osa Gooimeer.
Nawang Gombu
Nawang Gombu (ka Nawang Gombu Sherpa ; 1935 Kumbu, Nepal – 24. aprill 2011, Darjeeling, India) oli šerpa rahvusest Nepali alpinist.
Emmerin
Emmerin on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Faches-Thumesnili kantonis.
Nawang Gombu
Ta oli noorim šerpa, kes oli tõusnud mägedes üle 26 000 jala kõrgusele (7925 m). 1953. aastal võttis ta noore mehena osa Briti ekspeditsioonist Džomolungmale, kus kõrgkandjana viis mitmel korral varustust lõunasadulale.
1. mail 1963 tõusis ta Ameerika Ühendriikide ekspeditsiooni koosseisus koos ameeriklase Jim Whittakeriga Džomolungmale (8848 m). Enne neid oli selle tipus käinud vaid 9 mägironijat. 1964. aastal tõusis ta kolmanda alpinistina maailmas ja esimese India kodanikuna India kõrguselt teisele mäele Nanda Devile (7816 m).
Rakvere linnavolinike loend 1919
Rakvere linnavolinike loend 1919 on 23. mail 1919. aastal Rakvere Linnavolikogusse valitud linnavolinike loetelu.
Mir Iskusstva
Rühmituse asutasid 1898. aastal üliõpilased Aleksandr Benois, Konstantin Somov, Dmitri Filosofov, Léon Bakst ja Jevgeni Lansere. Ühenduse alguseks sai vene ja soome kunstnike näituse korraldamine Stieglitzi muuseumis Peterburis samal aastal. Ajakiri hakkas ilmuma 1899. aastal. Selle asutasid ühiselt Aleksandr Benois, Léon Bakst ja Sergei Djagilev (peatoimetaja).
Emmerin
pisi|tühi|Emmerin
Mir Iskusstva
Ühendus korraldas Peterburis ja Moskvas arvukalt kunstinäitusi, viimane näitus oli 1927. aastal Pariisis.
Nawang Gombu
1965. aastal sai temast esimene mägironija maailmas, kes on tõusnud Džomolungmale kaks korda. Teistkordne tipputõus sündis India ekspeditsiooni liikmena.
Isiklikku
Tema onu oli Tenzing Norgay.
Otsene fort
Ajalugu
Naardeni kindluslinnast põhja pool oli juba 1747. aastal reduut, mis 1786. aastal ühendati retranšmendiga linna põhikindlusvööndiga. Nende eesmärk oli kaitsta Naardeni kindlust põhja poolt Zuiderzeelt (tänapäeval IJsselmeer) ja tammiteedelt lähtuva vaenlase rünnaku eest ning Muideni kindlust idapoolse vaenlase rünnaku eest.
1815. aastal rajama hakatud Uus Hollandi Veeliin hõlmas ka nimetatud kindlustised. Aastatel 1873–1875 ehitati nende asemele uus fort, mille põhiosad olid kasemateeritud tellisehitised.
Aastatel 1914–1918 oli fort lahinguvalmis, ehkki Holland jäi lõpuks Esimeses maailmasõjas neutraalseks.
Hollandil oli 1930. aastatel kava teha võimaliku Saksamaa sissetungi puhul réduit umbkaudu Lõuna-Hollandi, Põhja-Hollandi keskosa ja Utrechti provintsi alale. Ka Otsese fordi ehitisi tugevdati ja täiendati ning sellest itta ehitati tankitõkkeid.
Mälestisena
Alates 11. jaanuarist 2013 on Otsene fort arvatud Hollandi kultuurimälestise nr 531378 koosseisu.
Karvad
pisi|[[Meriinovillakiu (ülal) ja inimese karva (all) võrdlus]] Karvad on valgust moodustunud kiud, mis kasvavad dermises asuvatest karvanääpsudest. Karvad on üks imetajate iseloomulikest tunnustest.
Janikowo
Janikowo (saksa keeles Amsee) on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Inowrocławi maakonnas, Janikowo valla halduskeskus. Janikowo asub Inowrocławist umbes 12 km lääneedelas.
Janikowot on esmamainitud 1526. aastal, linnaõigused sai 1962. aastal.
Faches-Thumesnil
Faches-Thumesnil on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Faches-Thumesnili kantonis.
Ta jääb Lille'ist lõunasse ja on osa Métropole européenne de Lille'ist.
pisi|tühi|Faches-Thumesnili raekoda
Sinope punane
Sinope punane ehk sinoopia on Musta mere ääres asuva Väike-Aasia linna Sinope järgi (tänapäeval asub Türgis) nimetatud punane ooker, antiikajal ja renessansiajal kuulus punane värvipigment. Koostiselt suure raud(III)oksiidi sisaldusega mineraal hematiit.
Sõnast
Nimetus esineb Pliniuse, Vitruviuse ja Theophrastose tekstides nime sinoper all, kes kõnelevad sellest kiitvalt kui väga puhtast muldpigmendist. Theophrastoselt pärineb teade, et pigment on nimetatud Sinope sadama järgi, kust seda tuuakse, kuid punamulda kaevandatakse sügaval sisemaal Kapadookias. See on kooskõlas geograaf Straboni teatega, kes olles ise sealtkandist, kirjutab: "Kapadookias toodetakse punast pulbrit nimega Sinopean, parimat maailmas, kuigi ibeerlased väidavad vastupidist. Seda nimetatakse Sinopean, sest et kaupmehed peavad selle tooma Sinopesse [...]".
Keskajal võidi nimetust kasutada erinevate punaste pigmentide kohta, isegi kinaveri, menniku ja krapiekstrakti kohta.
Hilisema edasiarendusena on kunstiajaloolased hakanud pigmendi nimetust "sinoopia" kasutama freskole punase kriidiga tehtud alusjoonistuse kohta.
Omadused ja kasutamine erinevate allikate järgi
15. sajandist pärit värvide valmistamise õpetus "Liber magistri Petri se Sancto Audemaro de coloribus faciendis" kirjeldab Sinope punast kui "värvi, mis on punasem kinaverist [...]", samuti nagu varem on Strabon võrrelnud seda Ibeeria kinaveriga.
Cennino Cennini nimetab oma raamatus "Il Libro dell' arte" pigmendi värvust punaseks, kirjeldab, et see on kuiv ning lubab end hästi töödelda, ja mida peenemaks on värv hõõrutud, seda paremaks läheb ta oma omadustelt. Sobib kasutada tahvelmaalis puutahvlile, samuti fresko- ja sekotehnikas. Cennini kirjeldab ka värvi nimega cinabrese, mida tehakse ühest osast "kõige heledamast ja kaunimast" Sinope punasest ning kolmest osast väga puhtast ja valgest lubjast. Saadud värv on seinamaalil sobiv ihuvärvi saamiseks ning sarnaneb kinaverist saadud värvitoonile.
Sama raamatu kolmandas peatükis kirjeldab Cennino Cennini Sinope punasega eeljoonistuse tegemist freskole. Samas kirjelduses ja ühes hilisemas peatükis maalimise kohta nimetab ta "tumedat Sinope punast".
R. Cotgrave'i "A Dictionarie of the French and English tongues" 1673. aastast seletab märksõna Rubrique Sinopique lahti järgmiselt: "Sinope punane muld, raske, tihke ja särava värviga muld ehk mineraal, mis vette panduna peatselt laguneb laiali ja vajub tükkideks", samuti nimetatakse selle sarnasust Armeenia boolusega, "mis aga on veel punasem ja vees nii kergesti ei lagune".
Värvitoon
Inglise keeleruumis märgib sõna sinopia heledat punakaspruuni värvitooni, hematiidi värvust. Olemas on ka sellenimeline veebivärv. Eesti keeles värvinimetusena ei kasutata.
Sinikka Kuula
Sinikka Kuula-Marttinen (4. aprill 1917 Helsingi – 18. august 1981) oli soome pianist. Ta oli Pro Finlandia teenetemärgi kavaler.
Ta lõpetas 1943. aastal Sibeliuse Akadeemia, tema õpetajad olid Elli Rängman-Björlin, France Ellegaard ja Timo Mikkilä.
Isiklikku
Tema isa oli helilooja Toivo Kuula, ema laulja Alma Kuula, tädi (ema õde) oli laulja Oili Siikaniemi. Ta oli 1942. aastast abielus Lassi Marttineniga (1913–1999), nende tütar on pianist Marja Väisänen (s. 1944), poeg Markku Marttinen (s. 1954) on bioloog.
Viljandi linnavolinike loend 1919
Viljandi linnavolinike loend 1919 on 1. juunil 1919. aastal Viljandi Linnavolikogusse valitud linnavolinike loetelu.
Taevas
pisi|Taevas [[päikeseloojangul. Näha on pilved ja kuusirp]] Taevas on Maalt vaadeldav ja Maa pinnast kõrgemal asuv maailmaruumi osa, mis sisaldab atmosfääri, kosmose ning nendes leiduvad objektid ja nähtused. Nt: pilved.
Ahv
pisi|[[Makaak]] Ahvideks nimetatakse teatud liike ja liikide rühmi esikloomaliste seltsis, eelkõige infraseltsis Simiiformes. Strepsiriinseid primaate ja teisi esikloomaliste taksoneid ei nimetata ahvideks. Kladistiliselt on ka inimahvlased (sh inimene) ahvid, kuid ajalooliselt on neid ka ahvidest eristatud.
The Scalpel
The Scalpel on büroopindadega hüpermodernne pilvelõhkuja, mis asub Ühendkuningriigi pealinna südalinnas City of London. Aastatel 2015–2018 tarindatud 38 korrusega kõrghoone on 190 meetrit kõrge.
Gniewkowo
Gniewkowo (saksa keeles Argenau) on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Inowrocławi maakonnas, Gniewkowo valla halduskeskus. Gniewkowo asub Toruńist umbes 18 km edelas ja Inowrocławist ligikaudu 15 km kirdes.
Gniewkowot on esmamainitud 1185. aastal, linnaõigused sai ajavahemikul 1267–1271.
Barcin
Barcin (saksa keeles Bartschin, 1943–1945 Bartelstädt) on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Żnini maakonnas, Barcini valla halduskeskus. Barcin asub Bydgoszczist 29 km lõunas ja Inowrocławist 23 km lääneloodes.
Helene Fischer
Helene Fischer (kodanikunimi Helene Seitel-Fischer, venepäraselt Елена Петровна Фишер; sündinud 5. augustil 1984 Krasnojarskis) on saksa laulja, tantsija ja meelelahutaja.
Barcin
Barcinit on esmamainitud 13. sajandi alguses, linnaõigused sai 1541. aastal.
Helene Fischer
Tema vanavanemad olid volgasakslased, kes küüditati 1941. aastal Siberisse. 1988. aastal kolis ta koos vanemate ja vanema õega Saksamaale Wöllsteini.
Helene Fischer on plaatide läbimüügilt üks edukamaid saksa lauljannasid; ta on pälvinud arvukalt auhindu.
Ang Tharkay
Ang Tharkay (1907 Kunde, Solukhumbu – 28. juuli 1981 Kathmandu) oli šerpa rahvusest Nepali mägironija.
Ta oli esimene šerpa, kes sai Euroopa riigi autasu.
Mägironimine
Ta võttis osa 1931. aastal Saksa ekspeditsioonist Kanchenjungale (8586 m), 1930. aastatel sirdarina Shiptoni–Tilmani Nanda Devi ekspeditsioonidest, mitmest Briti Himaalaja ekspeditsioonist Džomolungmale (1933, 1935, 1938), 1937. aastal sirdarina Eric Shiptoni juhitud Karakorami ekspeditsioonist.
1950. aastal palgati ta sirdarina Prantsuse ekspeditsiooni Annapurnale (8091 m), mis lõppes edukalt kahe mehe tipputõusuga.
1951. aastal oli ta Shiptoni juhitud Briti Himaalaja rekognostseerimisekspeditsiooni teenistuses. 1952. aastal tegi ta sirdarina kaasa ekspeditsiooni Cho Oyule (8188 m), 1953. aastal Dhaulagirile (8167 m) ja Nun Kunile (7135 m), 1954. aastal Makalule (8485 m) ja 1955. aastal (tipputõusuga) Kameti (7756 m) tippu.
1962. aastal võttis ta osa India ekspeditsioonist Džomolungmale. Selle käigus tõusis ta lõunasadulale. 1978. aastal juhtis ta šerpasid Prantsuse ekspeditsioonis Dhaulagirile.
Ta suri 1981. aastal vähki.
Hagemisõigus
Hagemisõigus või hagiõigus on isiku õigus pöörduda kohtusse oma õiguste kaitseks, kui neid on rikutud. See õigus on igal inimesel. Hagemisõiguse realiseerimine toimub hagimenetluses, mis on tsiviilkohtumenetluse liik. Hagemisõigust teostab hageja esitades kohtule kirjaliku hagi, kus on kirjas nõue rikutud või vaidlustatud õiguste kaitseks. Pooltel on võimalik hagimenetlus lõpetada kohtuliku kompromissi sõlmimisega. Sellisel juhul loobub hageja oma esitatud nõudest või kostja tunnustab tema vastu esitatud hagi.
Osapooled
Hagimenetluses, kus realiseeritakse oma hagemisõigust, on kaks osapoolt – hageja ja kostja. Hageja on isik, kelle õigusi ja vabadusi on eeldatavasti rikutud ning kes pöördub nende kaitseks kohtusse. Hagejal on õigus teha hagiavaldus nii üksi kui ka koos kaashagejaga. Sellisel juhul esitavad nad ühise hagi. Hagimenetluse teine osapool on kostja ehk isik, kelle vastu on esitatud hagi. Kui hageja esitab ühise hagiavalduse kahe või rohkema isiku vastu, on tegu kaaskostjatega.
Hagemisõiguse teostamine
Isik teostab oma hagemisõigust, kui ta algatab hagimenetluse. Selleks tuleb teha hagiavaldus. Hagiavaldus esitatakse kirjalikult kohtule, see peab olema kindlavormiline ning sisaldama hageja nõuet.
Hagiavaldus
Hagiavaldus on dokument, milles on selgelt piiritletud nõue (hagi ese) ja sellega seotud asjaolud (hagi alus). Hagiavaldust lugedes on aru saada, kes on nõudega pool (hageja) ja kellele esitatakse nõue (kostja). Selgelt peab olema sõnastatud, mis faktilistel (elulistel) asjaoludel hagi esitatakse ja oma hagemisõigust realiseeritakse.
Enne hagiavalduse koostamist
Hagiavalduse võib koostada õigusteadmistega või õigusteadmisteta inimene. Enne avalduse koostamist tuleb välja selgitada konkreetse vaidluse aluseks olevad faktilised asjaolud ning need kronoloogilises järjekorras kirja panna. Kindlasti tuleb veenduda, kas asjaolude kohta on tõendeid või need puuduvad. Oluline on tõendamisvahendite puhul kontrollida, kas neid on lubatud kohtus kasutada. Peale seda tuleb leida nõudenorm ning analüüsida, kas faktilised asjaolud vastavad normi koosseisule. Selle juures on oluline, et kõik nõude rahuldamiseks vajalikud eeldused on täidetud ja hagis selgelt kirjeldatud. Kindlasti tuleb mõelda hüpoteetilisele tulemusele, mida hageja menetluse lõpuks saavutada soovib, ja see avaldusse kirja panna. Hagejal tuleb valmis olla kostja võimalikeks vastuväideteks.
Yāma
Yāma maailm on alati valgustatud; seal pole vahet ööl ega päeval ning aeg liigub seal teisiti kui maine aeg. Yāma maailma sünnitakse õigesti tehtud annetuste puhul.
Mahajaana puhta maa traditsioonis leidub Yāma maailma kirjeldus Amitayurdhyana suutras.
Hagemisõigus
Hagiavalduse kohustuslikud osad
Hagiavaldus koosneb kindlatest menetlusdokumendi nõuetest, mida tuleb hagiavalduse koostamisel arvestada. Andmed, mis peavad olemas olema:
Deniss Tšerõšev
pisi|Deniss Tšerõšev (2018) Deniss Dmitrijevitš Tšerõšev (vene keeles Денис Дмитриевич Черышев; sündinud 26. detsembril 1990 Nižni Novgorodis) on Venemaa jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Valencia ja Venemaa jalgpallikoondises.
Hagemisõigus
Hagi liigid
Kohtusse on võimalik esitada kolme liiki hagisid: sooritus-, tuvastamis- ja kujundushagi. Hagemisõigust realiseerides on hageja eesmärk saavutada teatud tulemus ning liigi määrabki just eesmärk, mida soovitakse lõpliku kohtulahendiga saavutada. Hagi liigi valiku juures on vaja lähtuda nii õiguslikust kui ka faktilisest olukorrast.
Deniss Tšerõšev
Ta on kogu klubikarjääri mänginud Hispaania klubides. Ta alustas klubikarjääri Madridi Realis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2002. aastal. Aastatel 2009–2013 mängis ta Madridi Reali reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liiga ja esiliigas.
Hagemisõigus
Hagi liigid
Sooritushagi tuleb valida sellisel juhul, kui hagejal on kostja vastu nõu, et viimane midagi teeks, hoiduks tegevusest või taluks midagi. Hageja nõue võib seisneda näiteks raha maksmise kohustuses või asja üle andmise kohustuses.
Deniss Tšerõšev
Hooajal 2013–14 mängis ta Madridi Realist laenul Hispaania kõrgliiga klubis Sevilla, 2014–15 Villarrealis ja hooaja 2015–16 teises pooles Valencias. Hispaania kõrgliigas pääses ta Madridi Reali meeskonnas väljakule kahes kohtumises hooajal 2015–16.
Hagemisõigus
Hagi liigid
Tuvastushagi puhul peab hagi esitamise hetkel olema osapoolte vahel õigussuhe ning hagejal peab olema õiguslik huvi tuvastuse järgi. Hageja õigustatud huvi võib seisneda soovis saada rehabiliteeritud või hoiatata kostjat, et ta edaspidi hoiduks rikkumistest. Tuvastushagiga on võimalik hagejal paluda väärtushinnangu või faktiväite õigusvastasuse tuvastamist. Selle hagi eesmärk on puhastada hageja au ja head nime.
Kujundushagi eesmärk on õigussuhte või õigusliku olukorra ümberkorraldamine ning nõude saab esitada õigussuhte loomise, muutmise või lõpetamise kohta. Kujundushagiga tuleb esitada nõue näiteks täisühingu lõpetamiseks, vara arestist vabastamiseks või enampakkumise kehtetuks tunnistamiseks. Samuti kuuluvad kujundushagi alla abielu kehtetuks tunnistamise ja abielu lahutamise nõue.
Deniss Tšerõšev
2016. aasta juunis naasis ta Villarreali, kellega sõlmis püsilepingu. 2018. aasta augustis suundus ta tagasi laenule Valenciasse, kellega sõlmis 2019. aasta juunis püsilepingu.
Tema isa Dmitri Tšerõšev on jalgpallitreener ja samuti endine Venemaa koondislane.
Ninja
Ninjad' (忍者, ka 忍び shinobi) olid välja õppinud palgamõrvarid ning spioonid keskaegses Jaapanis.
Ajalugu
Ninja'de kõrgaeg oli vahemikus 12.–16. sajand, kui Jaapanis oli palju sõdu ning konflikte. See tekitas vajaduse spionaaži, infiltreerumise ning salaagentide järele. Eriti palju tööd leidsid ninja'd Sengoku perioodil (1467–1568), kui Jaapanis oli kodusõda. Peale Jaapani ühendamist töötas väike hulk (200–300) ninja'sid edasi salapolitseina riigi heaks. Kui saabus Edo periood ning sellega koos ka rahuperiood, siis kadus vajadus ninja'de järele.
Iga ja Koka klannid
Jaapanis oli 49 ninja'de klanni, kuid neist kõige tuntumad ja mõjukamad olid Iga ja Koka (kirjutatakse ka kui Koga) klannid. Ninja'de kunsti anti liini mööda järgnevatele põlvkondadele edasi. Oluliseks ei peetud niivõrd veresugulust, vaid võimekust ning klanniga seotust.
Koka klann asus Shiga prefektuuris ning paiknes seega Kyoto ja Edo (tänapäeva Tokyo) vahel. Klann koosnes 53 perekonnast, kellest üks oli peaperekond. Koka klanni ninja'd kasutasid nii varglikkust kui ka pettust, et end varjata.
Iga asus Mie prefektuuris ning klannis olid suurmeistrid, kelle õpetustest lähtuti. Kolm Iga klanni suurmeistrit olid Hattori Hanzo, Momochi Tambanokami ja Fujibayashi Nagatonokami. Nad kõik kontrollisid erinevat Iga klanni territooriumit ning pärandasid suurmeistri nime edasi. Igas klannis õpiti erinevaid maskeerimise, varjamise, käsivõitluse, lõhkainete ning mürkide kasutamise tehnikaid.
Varustus
Ninja'd kandsid üldjuhul tumedaid riideid, et öösel märkamatuna püsida. Tavapärane ninja'de riietus sisaldas pükse, kedrisid (kinga- või säärekatted), kaitsvaid kindaid, jakki, vööd ning pea- ja näokatet. Need kõik olid valmistatud pehmest materjalist, et mitte teha liikudes häält, ning sisaldasid palju taskuid. Vahel kanti riietuse all ka turvise osasid ning vastavalt vajadusele ka kamuflaaži.
Ninja kõige olulisem relv oli katana. Katana on traditsiooniline kumer jaapani mõõk, mis paistab silma oma tugevuse ja teravuse poolest. Nii sai seda kasutada ka löögi blokeerimiseks. Vastavalt vajadusele võis ninja otsustada ka lühema ja/või sirgema katana kasuks. Ninjad kandsid katanat peamiselt seljas nii, et käepide oli vasaku kõrva juures.
Ninjutsu
Ninjutsu on Jaapani võitluskunst, mis sisaldas spionaaži ning mida nimetatakse ka varjatuse tehnikateks. Ninjutsu õppijaid treeniti sisenema vaenlase territooriumile ning tulema tagasi infoga vaenlase sõdurite arvu, varustuse jms kohta. Tehnikad arenesid edasi, et mõjutada järjest rohkem lahingute tulemust ehk hakati rohkem tegelema süütamise, mõrvamise ja varustuse hävitamisega. Ninjutsu oskajaid nimetati ninjadeks, shinobideks, rappadeks, onmitsudeks jne. Erinevad klannid lähenesid ninjutsu'le oma nurga alt ja spetsialiseerusid natukene erinevatele tehnikatele. Ninjutsu saladusi ei pandud üldjuhul kirja ning teadmisi anti edasi põlvest põlve, mistõttu on sellest vähe teada. Kuna tavainimesed ei mõistnud ninjutsut, siis seostati seda tihti võlukunstiga ning arvati, et ninjad oskavad muutuda nähtamatuks, teleporteeruda jne.
Tuntud ninja'd
Hattori Hanzo elas 16. sajandi teises pooles ja 17. sajandi alguses. Ta sündis ja treenis Iga klannis, kuid elas oma elu samuraina. Ta oli Iga klanni juht ning teda tundi ka kui deemon Hanzot. Üks tema kuulsamaid tegusid on Tokugawa Ieyasu, tulevase šoguni, päästmine ning võimule aitamine. Hattori Hanzo nime kasutatakse ka erinevates popkultuuri teostes, näiteks filmis "Kill Bill" ja erinevates mangades ja animetes.
Mochizuki Chiyome elas 16. sajandil, pärines Koka klannist ning oli sõjapealik Mochizuke Moritoki naine. 1561. aastal asutas ta tüdrukutele suunatud treeningkooli, kuhu kuulusid peamiselt orvud, pagulased ja tüdrukud, kes olid müüdud prostituutideks. Koolis õpiti geišadeks ning sinna juurde lisaks ka spionaaži. Kooliõpilasi peetakse esimesteks naissoost ninja'deks.
Ninja 'd popkultuuris
Kuna ninja'dega seostatakse tihti üleloomulikke võimeid, näiteks nähtamatus ja vee peal kõndimine, siis on tegemist huvitava ajaloo osaga, mida popkultuuris kajastada. Ninja'sid võib kohata erinevates filmides, raamatutes, animedes, mangades jne. Tuntuimad teosed on teismeliste ninja-kilpkonnade frantsiis ning üks kuulsaim anime/manga "Naruto".
Heron Tower
pisi|Heron Tower Heron Tower on büroopindadega hüpermodernne pilvelõhkuja, mis asub Ühendkuningriigi pealinna südalinnas City of London. Aastatel 2007–2011 tarindatud 36 korrusega kõrghoone on 202 meetrit kõrge, millele lisandub antenni kõrgus (28 meetrit).
Valijavalimine
Valijavalimine (inglise keeles gerrymandering) on üks valimispettuse viisidest, kus valimisringkondadega spetsiifilist viisi manipuleerides on võimalik anda ühele osapooltest ebaaus eelis, kui tegu on majoritaarse valimissüsteemiga, st. süsteemiga kus vähemusse jääv osapool jääb esindamata.
pisi| Erinevad viisid, kuidas valimisringkondi moodustada
Valijavalimise läbiviimiseks on kaks peamist taktikat:
Illustratsioonil on (vasakul ülal) näide sellest, kuidas enamuserakond kasutab oma paremaid valimistulemusi selleks, et tagada vähemuserakonna valimiskaotus igas piirkonnas.
Lisaks soovitud valimistulemuste saavutamisele konkreetse partei jaoks võib valijate valimist kasutada ka teatud demograafiliste rühmade, näiteks etniliste, rassiliste, keeleliste, usuliste või klassirühmade aitamiseks või takistamiseks. Põhja-Iirimaal kasutati valijavalimist protestantlike unionistide enamuse tagamiseks.
Ingliskeelne mõiste gerrymandering on tuletatud Ameerika poliitiku Elbridge Gerry nimest, kes 1812. aastal kirjutas alla seaduseelnõule, millega loodi Bostonis valimisringkond, mida võrreldi salamandri kujuga.
Merilin Kiviorg
Merilin Kiviorg (sündinud 21. märtsil 1973) on eesti õigusteadlane.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on rahvusvaheline avalik õigus, inimõigused ja põhivabadused, rahvusvaheliste inimõigusinstrumentide siseriiklik mõju, rahvusvaheliste inimõiguste regionaliseerumine, inimõigused ja julgeolek ning riik ja religioon.
Haridustee
Merilin Kiviorg sai Tartu Ülikoolist 1996. aastal õigusteaduse bakalaureusekraadi (LLB) ja 2000. aastal lõpetas õigusteaduse magistriõppe summa cum laude. 2011. aastal kaitses ta Oxfordi Ülikooli õigusteaduskonnas doktorikraadi teemal "Freedom of Religion or Belief - the Quest for Religious Autonomy" (juhendaja Sandra Fredman). Tema doktoriõpet toetasid prestiižikas Oxfordi Ülikooli fond (Scatcherd European Scholarship), Haridus- ja Teadusministeerium / Sihtasutus Archimedes Kristjan-Jaagu stipendiumiga, Eesti Üliõpilaste Toetusfond USAs ning Estonian Educational Trust Londonis.
Täiendavalt on Kiviorg läbinud Kesk-Euroopa Ülikooli õigusteooria ja kohtuliku järelevalve kursuse, Euroopa Nõukogu ja Helsingi Komitee inimõiguste praktikumi, Åbo Akademi Ülikooli inimõiguste kursused ning Oxfordi Ülikooli õppejõu koolituse. Ta on teadustööd teinud nii Helsingi Ülikooli kui ka Oxfordi Ülikooli õigusteaduskondades. 1999 – 2000 oli ta Briti valitsuse stipendiumiga Oxfordi Ülikooli õigusteaduskonnas ja Sommerville'i kolledžis teadur (British Foreign Commonwealth Office/Chevening Scholar).
Töökäik
Merilin Kiviorg oli aastatel 1996–1999 SA Eesti Õiguskeskus jurist ja programmi koordinaator, 1998–2001 töötas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas rahvusvahelise ja Euroopa õiguse assistendina ning 2001–2007 rahvusvahelise ja EÜ õiguse lektorina. Aastatel 2001–2005 oli ta SA Eesti Õiguskeskuses projektijuht ning 2005–2006 Oxfordi Ülikooli rahvusvahelise õiguse tuutor ja assistent. 2007–2008 tegeles ta SA Eesti Õiguskeskuses Riigikohtu lahendite analüüsiga.
Alates 2014. aastast on ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna rahvusvahelise õiguse vanemteadur.
Teaduskorralduslik tegevus
Ta on tegutsenud eksperdina Eesti riigiasutuste juures põhivabaduste / usu- ja veendumusvabadusega seotud küsimustes. Kiviorg oli 1999–2000 Siseministeeriumi kirikute ja koguduste seaduse töörühma liige ja 1999–2012 Eesti Rahvusvahelise Õiguse Assotsiatsiooni liige. Aastatel 2013–2014 oli ta ajakirja Review of Central and East European Law (special issue) toimetuskolleegiumi liige, 1999–2017 mitmete rahvusvaheliste konverentside (pea)korraldaja.
2016. aastal valiti ta OSCE/ ODIHR usu- ja veendumusvabaduse ekspertide paneeli liikmeks (OSCE/ODIHR Member of the Panel of Experts on Freedom of Religion or Belief). Alates 2017. aastast on ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna nõukogu liige. 2004. aastal valiti ta European Consortium for Church and State Research (ECCSR) liikmeks ning 2018. aastal ECCSR presidendiks. 2019. aastast on ta European Society of International Law ja Õiguskantsleri Inimõiguste Nõukoja liige.
One Blackfriars
pisi|One Blackfriars ja [[The Shard]] One Blackfriars on büroopindadega hüpermodernne pilvelõhkuja, mis asub Ühendkuningriigi pealinna südalinna äärses linnajaos Bankside. Aastatel 2013–2018 tarindatud 52 korrusega kõrghoone on 163 meetrit kõrge.
Kristiina Põllu
Kristiina Põllu (1992–1999 Kristiina Nikkel; aastani 2008 Kristiina Münd; sündinud 2.septembril 1971 Tallinnas) on eesti teatrikunstnik.
Ta on lõpetanud 1989. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1995. aastal Tallinna Kunstiülikooli.
Aastatel 1997–1999 oli ta Endla teatri kunstnik, 1999–2004 Endla peakunstnik. Aastatel 2006–2008 oli ta Vanemuise teatri peakunstnik, seejärel 2009–2014 Tartu Uue Teatri kunstnik. 2014. aastast tegutseb vabakutselise teatrikunstnikuna, teinud tööd mitmele teatrile ja esinenud näitustel.
Eesti Teatriliidu sõnalavastuste žürii eriauhind
Eesti Teatriliidu sõnalavastuste žürii eriauhind oli üks Eesti teatri aastaauhindadest, mida anti välja aastatel 1993-2014.
Andres Heinapuu (dirigent)
Andres Heinapuu (sündinud 17. novembril 1959 Tallinnas) on eesti dirigent, pedagoog ja koorilaulja (tenor).
Lõpetas 1977. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna muusikakooli (Peeter Perensi klass) ja 1982 Tallinna Riikliku konservatooriumi (Arvo Ratassepa klassis). Õppis samas ka orkestridirigeerimist (õppejõud Roman Matsov). Täiendanud end 1982–1985 Leningradi konservatooriumis ning 1996–1999 Haagi Kuninglikus Konservatooriumis.
Laulnud kontratenorina ansamblis Kuninglik kvintett.
Isiklikku
Andres Heinapuu isa oli Uno Heinapuu.
Saksi-Weimar-Eisenach
Saksi-Weimar-Eisenach (saksa: Sachsen-Weimar-Eisenach) loodi hertsogkonnana aastal 1809 Saksi-Weimari ja Saksi-Eisenachi Ernestiinide hertsogkondade ühendamise teel. See ülendati aastal 1815 Viini kongressi resolutsiooniga suurhertsogkonnaks. Aastal 1903 muutis see ametlikult oma nimeks Saksimaa suurhertsogkond (saksa: Großherzogtum Sachsen), kuid seda nime kasutati harva. Suurhertsogkond sai lõpu Novembrirevolutsioonis koos teiste Saksa keisririigi monarhiatega. Sellele järgnes Saksi-Weimar-Eisenachi Vaba Riik, mis ühendati kaks aastat hiljem uueks Tüüringi osariigiks.
Täielik suurhertsogi tiitel oli Saksi-Weimar-Eisenachi suurhertsog, Tüüringi maakrahv, Meißeni markkrahv, Hennebergi krahv, Blankenhaini, Neustadti ja Tautenburgi isand.
Saksi-Weimar-Eisenachi haru on genealoogiliselt kõige vanem säilinud Wettinite haru.
Geograafia
Saksi-Weimar-Eisenachi suurhertsogkond koosnes kolmest suurest alast, millest igaüks moodustas halduslikult kreisi, pluss mitu eksklaavi. Naaberriigid olid Preisimaa, Saksimaa, Baieri, Hessen-Kassel (aastani 1866, kui see liidendati Preisimaa Hessen-Nassau provintsi), ja kõik teised Tüüringi riigid (Saksi-Altenburg, Saksi-Coburg-Gotha, Saksi-Meiningen, Reußi vanem liin, Reußi noorem liin, Schwarzburg-Rudolstadt ja Schwarzburg-Sondershausen).
Weimari kreisi põhjaosa oli tasane ja Tüüringi basseini osa; lõuna- ja idaosad paiknesid Ilm-Saale platool ja Saale orus. Eisenachi kreisi põhjaosa oli künklik (Hörselberge ja Hainichi künkad); keskosa koos Eisenachi linnaga oli Hörseli orus; kaugemal lõunas olid Tüüringi metsa mäed, millele järgnesid Werra org, Kupenrhöni mäed ja lõpuks, kaugel lõunas, Rhöni mägede peaahelik. Neustadti kreis paiknes kõrgendikul kõrgustega 200–400 meetrit.
Peamised jõed riigis olid:
Kõrgeimad tipud suurhertsogkonnas olid Kickelhahn (861 m) Ilmenau juures, Ellenbogen (814 m) Rhöni mäestikus ja Ettersberg (477 m) Weimari juures.
Aastal 1895 jagunes Saksi-Weimar-Eisenachi suurhertsogkond halduslikult kolmeks kreisiks:
Weimari ja Eisenachi kreisid jagunesid edasi kaheks ringkonnaks (Bezirk). Weimari puhul olid need Weimar ja Apolda, Eisenachi puhul olid need Eisenach ja Dermbach. Kokku oli suurhertsogkonnas 31 linna ja 594 omavalitsust. Saksi-Weimar-Eisenachi suurhertsogid andsid linnaõiguse kolmele kohale riigis, nimelt Berka/Werra (Eisenachi kreis, 1847), Ruhla (Eisenachi kreis, 1886, hallati koos Saksi-Gotha hertsogiga) ja Münchenbernsdorf (Neustadti kreis, 1904).
Ajalugu
Saksi-Weimari ja Saksi-Eisenachi hertsogkondi valitseti aastast 1741 personaalunioonis sama Wettinite haru poolt, pärast seda, kui Eisenachi liin pärast hertsog Wilhelm Heinrichi surma hääbus. Esimene personaaluniooni hertsog oli Ernst August I, kes ehitas Weimarisse Belvedere palee. Tema poeg Ernst August II valitses vaid kolm aastat ja suri 20-aastaselt. 18-aastaselt abiellus ta Braunschweigi printsessi Anna Amaliaga, temast 1 aastat noorema ja Preisimaa kuninga Friedrich Suure õetütrega. Aasta pärast sünnitas ta poja Karl Augusti ning veel aasta hiljem, kui ta oli juba lesk, sünnitas ta poja Konstantini.
Leskhertsoginnana asus Anna Amalia regendiks, kooskõlastatult keisrinna Maria Theresia ja oma eetilise ministri parun von Fritschi toetusel. Oma poegade õpetajaks palkas ta luuletaja Christoph Martin Wielandi, kes oli Erfurdi ülikooli professor.
18-aastaselt abiellus Karl August Hessen-Darmstadti printsessi Luisega. Ta palkas luuletaja Johann Wolfgang von Goethe, kellega ta varsti sõbrunes. Goethe omakorda kutsus Weimarisse Johann Gottfried von Herderi ja Friedrich Schilleri, pannes sellega aluse Weimari klassitsismi ringile, mida Anna Amalia taustalt toetas. Hilisemad regendid nägid selles peamist ülesannet selle pärandi kaitsmisel.
Aastal 1804 abiellus hertsog Karl Augusti vanim poeg ja pärija Carl Friedrich Maria Pavlovna Romanovaga, keiser Aleksander I õega, see abielu edendas otsustavalt Ernestiinide Saksi-Weimai dünastia tõusu. See andis hertsogkonnale ka mõningast kaitset Napoleoni sõdade segaduse ajal. Kuigi esialgu Preisimaa liitlane Neljanda koalitsiooni sõjas, pages hertsog Karl August tema alluvusest, ühinedes 15. detsembril 1806 Reini Liiduga.
Pärast ametlikku ühinemist aastal 1809 koosnes Saksi-Weimar-Eisenachi hertsogkond eraldi kreisidest ümber pealinna Weimari põhjas ja ümber Eisenachi läänes. Tänu oma Vene sidemetele sai hertsogkond oluliselt juurde Viini kongressilt aastal 1815. Idas sai see Neustadt an der Orla kreisi (629 km²). See sai ka enamuse Erfurdi vürstkonnast, mis oli enne sõda olnud Mainzi eksklaav ja okupatsiooni ajal prantslaste poolt otsevalitsetav vasall. See sai veel väikseid valdusi, nagu Blankenhain ja Kranichfeld. Rhöni alal loodi külgnevatest endistest Hessen-Kasseli osadest ja ilmalikustatud Fulda kloostri territooriumitest Eisenacher Oberland. Lõpuks ülendati riik suurhertsogkonnaks.
Kosmopoliitne suurhertsog andis oma suurhertsogkonnale esimese liberaalse põhiseaduse Saksamaal 5. mail 1816. Jena ülikooli tudengid organiseerisid endile Saksamaa esimese vennaskonna Urburschenschaft ja tähistasid oktoobris 1817 Wartburgis Wartburgi festivali. Paljud liberaalselt mõtlevad inimesed osalesid ja kõnelejaid, enamasti tudengeid, tuleb pidada kuuluvaks varajaste demokraatide hulka Saksamaal.
Maria Pavlovna, kes oli suurhertsoginna aastast 1828, esitles heliloojaid nagu Ferenc Liszt ja Peter Cornelius. Tema kunstiarmastajast poeg Karl Alexander (1818–1901), kes oli suurhertsog aastast 1853, toetas samuti kunste ja eriti muusikat. Ta abiellus Sophiega, kes toetas tema plaane, ja ta ehitas laguneva Wartburgi romantilises historitsistlikus stiilis ümber ja kaasas maalikunstnik Moritz von Schwindi. Ta toetas ka, ehkki loiult, tarbekunstikooli asutamist Weimaris, millest aastal 1919 moodustus Bauhaus.
Aastal 1901 sai Karl Alexanderi järglaseks tema pojapoeg Wilhelm Ernst, kes abiellus Caroline Reuß zu Greiziga ja hiljem Saksi-Meiningeni Feodoraga. Aastal 1903 muutis suurhertsogkond ametlikult oma nimeks Saksimaa suurhertsogkond. Kuid paljud inimesed jätkasid selle kutsumist Saksi-Weimar-Eisenachiks, et mitte segi ajada naabruses asunud Saksimaa kuningriigiga.
Wilhelm Ernst loobus troonist 9. novembril 1918, lõpetades sellega riigis monarhia. See jätkas kui Saksi-Weimar-Eisenachi Vaba Riik aastani 1920, kui see ühendati enamuse oma naabritega Tüüringiks, Weimar sai osariigi pealinnaks.
Religioon
Saksi-Weimar-Eisenachi suurhertsogkonnas, nagu kõigis Tüüringi riikides oli levinuim usund Luterlus. Nimelt aastal 1895 oli 339 217 elaniku teatatud religioosne kuuluvus järgmine:
Eisenachi kreisis oli jaotus veidi erinev. 95 226 elanikku jaotusid nii:
Katoliku ja juudi vähemused Eisenachi kreisis elasid peamiselt Rhönis. Ala ümber Geisa linna oli peamiselt katoliiklik ja kuulus Fulda diötseesi.