cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pommeri
Lääne-Pommeri
Lääne-Pommeri (poola keeles Pomorze Zachodnie ja Pomorze Przednie, saksa keeles Pommern ja Vorpommern ehk Ees-Pommeri) oli 12.–17. sajandil omaette Pommeri hertsogkond, keskusega Stettinis. 1167. aastal Heinrich Lõvi juhtimisel võideti slaavlased ning asutati Pommeri hertsogkond. Niklot slaavlastest obodriidide hõimuliidu juht, kes võitles edasitungivate sakside vastu ja kaotas lõpuks aastal 1160 Heinrich Lõvile Vendi ristisõjas. Nikloti poeg Pribislaw allutas end Heinrichile ja sai aastal 1167 esimeseks Mecklenburgi vürstiks. Alates 1181 oli Pommeri Saksa Rahva Püha Rooma Keisririigist vasallisõltuvuses. 12. sajandil alanud saksa kolonisatsiooni (Drang nach Osten) käigus Pomorze piirkonna senised elanikud kašuubid saksastati. Askania dünastia valitsusajal püüti laiendada Brandenburgi marki kirde suunas, eesmärgiga saada Pommeri kaudu ühendus Läänemerega. See viis konfliktini Taaniga. Pärast Bornhövedi lahingut, milles Taani kuninga vägi sai hävitava kaotuse osaliseks, kasutas markkrahv Johann I võimalust hõivata Pommeri. Saksa-Rooma keiser Friedrich II andiski 1231. aastal Pommeri läänina Brandenburgi markkrahvile.
Wittelsbachide dünastiast pärinev Saksa-Rooma keiser Ludwig IV, kes oli Brandenburgi markkrahv Heinrich II onu, andis 1323. aastal Brandenburgi oma vanimale pojale Ludwig I-le. 1328–1333 oli Ludwig sõjas Pommeriga, mida ta enese lääniks pidas.
Prenzlau rahulepinguga (1472) sai Brandenburgi valitseja Albrecht III Achilles Pommeri hertsogkonnalt Uckermarki piirkonna ning see liideti Brandenburgi valdustega, ülejäänud Pommeri-Stettini piirkond tunnistas end Brandenburgi vasalliks.
Pärast Kolmekümneaastast sõda läks 1648. aastal Vestfaali rahu tulemusena suurema osa Lääne-Pommerist Rootsi kuningriigile. Ülejäänud Pommeri hertsogkond oli juba Rootsi võimu all ja läks lõplikult Rootsi kontrolli alla 1653. aasta Stettini rahulepinguga, mille Rootsi ja Brandenburgi kuurvürst sõlmisid hertsogkonna jagamiseks. Lepingu järgi sai Rootsi Põhja-Pommeri, Vorpommerni koos Stettiniga. , Rootsi Pommeri Järgnevalt läks Lääne-Pommeri osade kaupa aastatel 1653 (jagunes Rootsi Pommeriks ja Brandenburg-Preisimaa Pommeriks), 1720 (kaotas Rootsi Põhjasõja tulemusel Pommerni lõunapoolsed alad koos Stettini linna ja Usedomi ja Wollini saartega) ja Napoleoni sõdade järel, 1815 Brandenburgi markile ja hiljem Preisi hertsogiriigile ning 1815. aastaks oli Lääne-Pommeri Preisi kuningriigi võimu alla ühendanud.
Ida-Pommeri
Ida-Pommeri (poola keeles Pomorze Gdańskie ka Pomorze Wschodnie, saksa keeles Hinterpommern, Pommerellen) ehk Gdański-Pommeri, Väike-Pommeri, ka Taga-Pommeri, oli kuni 11. sajandi alguseni aeg-ajalt ning 1227. aastast pidevalt iseseisev. 1294. aastal ühendati piirkond Poola kuningriigiga. 1308. aastal vallutas Saksa ordu Ida-Pommeri Poolalt ja piirkond kuulus kuni 1466. aastani Saksa ordule. Teise Thoruńi rahuga taasühendati, Kuningliku Preisimaana Kolmeteistkümneaastane sõja (1454–1466) tulemusena, koos Lääne-Preisimaaga ja endiste Saksa ordu alade: Pomereelia, Kulmimaa (poola k. Ziemia Chełmińska, ladina k. Terra Culmensis, saksa k. Kulmerland), Ziemia Michałowska, Michelauer Land (ladina k. Terra Michaloviensis) ja Toruńi (saksa k. Thorn) ning Vistula jõe suudmes asuva Elblągi (saksa k. Elbing) ning Malborki (saksa k. Marienburg) ja Ermlandi (poola k. Warmia) piiskopkonnaga (saksa k. Fürstbistum Ermland) ja Olsztyniga (saksapäraselt Allenstein) taas Poola kuningriigiga ja Rzeczpospolita koosseisu ta kuulus kuni 1772. aastal toimunud Esimese Poola jagamiseni. Pärast 1772. aastal toimunud Esimese Poola jagamist kuulus Ida-Pomorze kuni 1918. aastani ja Saksamaa kaotuseni Esimeses maailmasõjas Preisimaa võimu alla.
Versailles' rahulepinguga määrati Poznań, osa Lääne-Preisimaad ja Pomorzet nn Poola koridor Poolale.
Jennifer Hudson
Jennifer Kate Hudson (sündinud 12. septembril 1981) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja laulja.
Lauljana sai ta tuntuks USA telesarja "American Idol" finaalist, kus saavutas 7. koha.
2006 debüteeris ta näitlejana Effie Melody White'ina muusikafilmis "Dreamgirls". Seal mängib ta samanimelise bändi esilauljat, kes selleks, et bändi paremini müüa, bändist lahkuma sunnitakse ja vaesusse langeb. See film põhineb osalt bändil The Supremes ja White'i selle kunagisel liikmel Florence Ballardil. Erinevalt päriselust oli filmi lõpp õnnelikum: Ballard surigi 32-aastaselt vaesuses, White tuli filmi lõpus muusikaärisse tagasi.
Selle rolli eest esitati Hudson kokku 32 auhinna kandidaadiks, millest ta võitis 28. Kõige tähtsamad nendest olid Oscar, Kuldgloobus, BAFTA auhind ja Ekraaninäitlejate Gildi auhind parima naiskõrvalosatäitja kategoorias (võitis nad kõik), Ekraaninäitlejate Gildi auhind parima filmibändi kategoorias (ei võitnud) ning Teismeliste valiku auhind parima naisnäitleja kategoorias (võitis) ja parima naisfilminäitleja läbimurderolli kategoorias (ei võitnud).
2008 andis Hudson välja oma esiksingli, mis kandis tema enese nime. See album võitis Grammy parima rhythm and blues-plaadi kategoorias ja sellel oleva laulu "Spotlight" singel nimetati Grammy kandidaadiks naise esitatud parima rhythm and blues-laulu kategoorias ja samal plaadil olev laul "I'm His Only Woman" nimetati Grammy kandidaadiks bändi esitatud parima rhythm and blues-laulu kategoorias. Ta nimetati ka teismeliste valiku auhinna kandidaadiks kahes kategoorias: parim rhythm and blues-laulja ja parim rhythm and blues-laul ("If This Isn't Love" samalt albumilt). Kumbagi neist ta ei võitnud.
2010 nimetati ta Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks saatesarjas "American Idol" osalenutest lemmiku kategoorias. Ta ei võitnud seda auhinda.
Eraelu
Hudson kohtus David Otungaga, kes töötab elukutselise wrestling-maadlejana. Otunga on lõpetanud Illinoisi ülikooli psühholoogiabakalaureusena ja Harvardi ülikooli juristina. Jenniferi 27. sünnipäeval 12. septembril 2008 pakkus Otunga talle kätt ja südant. 10. augustil 2009 sündis nende poeg David Daniel Otunga Jr.
1. aprillil 2010 sai Hudson Kaalujälgijate eestkõnelejaks. Ta väitis, et oli eelmise aasta jooksul kaotanud 25 kg ega soovi rohkem kaalu kaotada. Kuid 20. veebruaril 2011 teatas ta "Oprah Winfrey Show's", et on kaotanud juba 35 kg.
Kohtla-Järve
Kohtla-Järve on linn Ida-Viru maakonnas.
Linn koosneb viiest eraldi asuvast linnaosast, mille elanikkond on valdavalt venekeelne. Eestlasi oli 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 17,8% elanikest ja 2011. aasta rahvaloenduse andmeil 16,1%.
Kohtla-Järve sai linna staatuse 15. juunil 1946.
Linnaosad
pisi|[[Kohtla-Järve linnavalitsuse hoone]] Kohtla-Järve linn koosneb viiest üksteisest eraldi seisvast linnaosast: pisi|1 – Järve, 2 – Ahtme, 3 – Oru, 4 – Sompa, 5 – Kukruse
Aastatel 1960–1991 kuulusid Kohtla-Järve linna koosseisu ka praegused Jõhvi, Kiviõli ja Püssi linn ning Kohtla-Nõmme alev. 2017. aastani kuulus linna koosseisu kuuenda linnaosana Viivikonna koos Sirgalaga, pärast seda on külad Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas.
Hank Williams juunior
Ta on Hank Williams seeniori poeg ning Hank Williams III ja Holly Williamsi isa.
Kohtla-Järve
Majandus
Teised tähtsamad tööstusharud on metallitööstus, mööblitööstus (TNC Components) ja ehitusmaterjalide tootmine, oluline on ka õmblustööstus.
Hinnanguliselt oli 2021. aastal töötleva tööstuse toodangu müük umbes 550 miljonit eurot.
2013. aastal suleti läheduses asuv Viru põlevkivikaevandus, samuti Ahtme elektrijaam, mille võimsus oli 30 MW.
Haridus
pisi|[[Kohtla-Järve kultuurimaja]] Kohtla-Järvel tegutseb kuus põhikooli (Kohtla-Järve Järve Kool, Kohtla-Järve Ahtme Põhikool, Kohtla-Järve Slaavi Põhikool, Kohtla-Järve Tammiku Põhikool, Kohtla-Järve Maleva Põhikool, Kohtla-Järve Kesklinna Põhikool). Gümnaasiumiharidust saab omandada Kohtla-Järve Gümnaasiumis ja Kohtla-Järve Täiskasvanute Gümnaasiumis.
Kohtla-Järvel on ka kolm huvialakooli: Kohtla-Järve Kunstide Kool, Ahtme Kunstide Kool, Kohtla-Järve Koolinoorte Loomemaja.
Sport
Kohtla-Järve JK Järve mängib jalgpalli Eesti Esiliiga B-tasandil. Kohtla-Järve KK HITO mängib korvpalli Eesti teises liigas.
Sõpruslinnad
Kohtla-Järve sõpruslinnad teistes riikides:
Ajalugu
Kohtla-Järve nimi pärineb sellest, et koht asutati Kohtla ja Järve mõisa maade piirile. Samas kohas asusid ka Kohtla ja Järve mõis. Kohtla-Järve jääb osaliselt kahe ajaloolise küla aladele – aastal 1241 mainiti Taani hindamisraamatus Järve küla (Jeruius) ja Tõrvasküla (Tourascula).
Kohtla-Järve linn on rajatud Kohtla ja Järve mõisa maadele kunagise Järve küla kohale seoses põlevkiviõlitööstuse (Esimene Eesti Põlevkivitööstus) loomisega 1920. aastate alguses. Kohtla-Järve töölisasula (nüüd nn Vanalinn) rajati Järve vallamaja juures 1916. aastal alustatud põlevkivi kaevandamise piirkonda. 1930. aastatel tekkisid Käva, Pavandu ja Vaheküla elamukogumid. Kävale rajatud kaevandusettevõtte juurde kujunes arhitekt Anton Lembit Soansi üldplaani kohaselt töölisasula. Püstitati puidust barakke ja väikekorteritega tööliselamuid hajalipaiknevate gruppidena (Lilleküla, Sibulaküla jt, mis pole säilinud), omaette kahekorruseliste tööliselamute grupp (Hädaküla) ning arhitekt Eugen Habermanni projekti alusel (1920–1921) kavandatud ametnike elamud (Siidisuka). Väikeasula tekkis ka Käva kaevanduse juurde. Pärast 1930. aastate majanduskriisi ehitati kolmekorruselisi paekivist tööliselamuid kööktubadega Kohtla (Ehitajate) tee äärde Vahekülla ja asula põhjaossa Pavandusse. 1940. aastal hakati Kohtla tee äärde ehitama kahekorruselisi kahetoaliste korteritega elamuid.
1946. aastal nimetati Kohtla-Järve maakondliku ja 1947. aastal vabariikliku alluvusega linnaks, millele allusid Kohtla ja Kukruse alev.
1950. aastatel taheti linna nimeks panna Stalin. 1950. aastal ehitati Kohtla-Järve kino "Pobeda", Keskallee 1. 1959. aastal liideti Kohtla ja Kukruse alev Kohtla-Järve linnaga. 1960. aastal ühendati Kohtla-Järvega Ahtme ja Jõhvi linn ning Sompa alev, 1964. aastal Oru asula. Kohtla-Järve linnale allutati veel 1959. aastal Kiviõli ja Püssi alev, 1960. aastal Viivikonna alev ja maapiirkondi. 1964. aastal loodi Kohtla-Järve rajoon.
Kohtla-Järve linnapea oli aastatel 2003–2016 Jevgeni Solovjov.
Wizards of Waverly Place
"Wizards of Waverly Place" ('võlurid Waverly tänavalt') on Ameerika telesari, Disney Channeli noortesari, mis oli eetris 12. oktoobrist 2007 kuni 2012. aastani Disney Channelis. Selle stsenarist on Todd J. Greenwald, kokku toodeti 106 osa. Sarja peaosatäitjad on Selena Gomez, David Henrie ja Jake T. Austin.
Sarja sisu
Sari keskendub kolmele teismelisele: Alex Russole (Selena Gomez), tema vanemale vennale Justinile (David Henrie), nende väiksemale vennale Maxile (Jake T. Austin) ja Alexi parimale sõbrale Harperile. Alex, Justin ja Max elavad koos oma isa Jerry ja ema Theresaga. Kõik pere liikmed peale ema ja isa on võlurid. Alex, Justin ja Max õpivad võlukunsti oma isa käe all. Nad satuvad igasugustesse sekeldustesse.
Hooaeg 1
21 osa, algas 12. oktoobril 2007 ja lõppes 31. augustil 2008
Film
Sarja põhjal tehtud film oli esimest korda eetris Disney Channelis 28. augustil 2009. "Wizards of Waverly Place: The Movie" on filmitud Puerto Ricos, Los Angeleses ja New Yorgis.
Laplace'i võrrand
Laplace'i võrrand on homogeenne osatuletistega diferentsiaalvõrrand kujul kus \Delta on Laplace'i operaator ja f on otsitav funktsioon.
Raamatukogundus
Raamatukogundus (librarianship) on raamatukogude tegevus- ja ainevaldkond.
Raamatukogundust ja raamatukogusid uurib raamatukoguteadus (library science).
Probleeme tänapäeva raamatukogunduses
Põhilised küsimused, millega tegeletakse tänapäeva raamatukogunduses, on järgmised:
Diatooniline pooltoon
Näiteid: e-f, h-c, c-des, dis-e.
Raamatukogundus
Raamatukogundusharidus
Raamatukogundust on Eestis võimalik õppida kahes kõrgkoolis: rakenduslikku kõrgharidust on võimalik omandada Tartu Ülikoolis (varem Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias) ja akadeemilist kõrgharidust Tallinna Ülikoolis. 2013. aastal kolis infokorralduse osakond (info- ja dokumendihalduse eriala ja raamatukogunduse eriala) Viljandi Kultuuriakadeemiast Tartu Ülikooli Ühiskonnateaduste instituuti.
Tartu Ülikooli raamatukogunduse ja infoteaduse eriala valmistab ette laialdaste teadmistega raamatukogu- ja infotöötajaid, kes on võimelised töötama eri tüüpi raamatukogudes ja infoasutustes. Õppekavad sisaldavad erialaaineid, mis annavad teadmisi ja oskusi nii traditsiooniliseks kui ka kaasaegseks infotööks (teabe kogumine, töötlemine, korraldamine ja kättesaadavaks tegemine nii tavakujul kui e-keskkonnas). Üldained aitavad kaasa laiema humanitaar- ja sotsiaalhariduse omandamisele ning praktikad on õpitu järeleproovimiseks ja kinnitamiseks. Ettevalmistamisel on magistriõpe.
Tallinna Ülikooli infoteaduste eriala bakalaureuse õppekava üldeesmärgid:
Tallinna Ülikoolis on võimalik õppida kõigil haridustasemetel: bakalaureuse-, magistri- ja doktoriõppes.
Mõlemas koolis korraldatakse erialase täiendkoolituse kursusi.
Dekreet 770
Dekreet 770 (rumeenia keeles Decretul 770) oli Rumeenia Sotsialistlikus Vabariigis oktoobris 1966 vastu võetud seadus, millega piirati suuresti aborti.
Eellugu
Enne teist maailmasõda oli Rumeenia valdavalt põllumajandusmaa, kuid pärast kommunistide võimuletulekut alustasid kommunistlikud liidrid nagu Gheorghe Gheorghiu-Dej teiste sotsialismimaade eeskujul industrialiseerimist, ning Rumeenia muutus tööstusriigiks. Industrialiseerimise, lisaks ka Rumeenia naiste suure tööturul osalemise ja madalate elustandardite tõttu vähenes sündimus Rumeenias 1950.–1960. aastatel suuresti, jõudes madalaimale tasemele – 14,3 sündi 1000 inimese kohta – aastal 1966.
Rumeenias legaliseeriti abort dekreediga number 463 25. septembril 1957. Enne 1967. aastat olid Rumeenia abordiseadused ühed Euroopa leebemad. Kuna muude rasestumisvastaste vahendite kättesaadavus oli halb, oli abort üks levinumaid pereplaneerimise meetodeid.
Seadus
Rumeenia uus kommunistlik juhtkond eesotsas Nicolae Ceaușescuga arvas, et sündimuse vähenemise põhjuseks oli abordi legaliseerimine. 1966. aasta rahvaloenduse järgi oli Rumeenia rahvaarv 19 103 163. Soovides majanduskasvu huvides seda suurendada 1990. aastaks 25 miljonini ja 2000. aastaks 30 miljonini, võeti oktoobris 1966 vastu dekreet number 770, millega abordi ja rasestumisvastaste vahendite kättesaadavust piirati. Nüüd olid need lubatud ainult naistele, kes olid kas:
Tagajärjed
Seaduse jälgimise tagamiseks teostati Rumeenia ühiskonnas ranget kontrolli. Rasestumisvastased vahendid kadusid poelettidelt üleöö, kõik naised pidid hakkama käima iga kuu günekoloogi juures, avastatud rasedusi jälgiti kuni sünnini, salapolitsei Securitate jälgis haiglaprotseduure.
Perekonnaõpetuses hakati nüüd rõhutama emaduse häid külgi, näiteks näilikku kangelasliku ema rahulolu riigile paljude laste sünnitamisest. Lisaks anti juba alates 1951. aastast Nõukogude Liidu eeskujul paljulapselistele emadele autasusid:
Alguses suureneski sündimus kiiresti: 1966–1967 kahekordistus, laste arv ema kohta suurenes 1,9lt 3,7ni. Kiirkorras ehitati tuhandeid lasteaedu.
1970. aastatel hakkas aga sündimus jälle langema, kuna majanduslik surve peredele ei kadunud, nüüd hakati aborte tegema illegaalselt. Jõukamad naised said osta rasestumisvastaseid vahendeid mustalt turult või anda arstidele altkäemaksu, et nad paneksid aborti lubava diagnoosi, kuid vaesemad naised pidid kasutama primitiivsemaid meetodeid, mis tekitasid infektsiooni, viisid viljatuseni või halvemal juhul surmani – Ceaușescu ajal kasvas emasuremus Rumeenias Euroopa suurimaks, kui naabermaades see vähenes, siis Rumeenias see naabermaadega võrreldes kümnekordistus.
1977. aastal kehtestati lastetusmaks.
Ka laste suremus suurenes kiiresti, kuna paljud lapsed olid kas alatoitunud, sügava puudega või pidid üles kasvama halbade tingimustega lastekodudes.
1983. aastal jõudis sündimus 1966. aasta tasemele – umbes 14 sündi 1000 inimese kohta.
1967.–1989. aastal sündinute generatsiooni on Rumeenias kutsutud "dekreedilasteks" (Decreței).
Raamatus "Freakonomics" väidavad autorid Steven Levitt ja Stephen J. Dubner, et lastel, kelle emadele ei lubatud aborti, on täiskasvanuks saades suurem risk sooritada kuritegusid või keelduda võimu tunnistamast. Nad väidavad, et dekreedilapsed olid just 1989. aasta Rumeenia revolutsiooni eestvedajad, kuna 1989. aastal oleks vanimad dekreedilapsed olnud 22-aastased, mis on just enamiku revolutsionääride ajavahemik. Levitt ja Dubner väidavad, et Rumeenia oli ainus Ida-Euroopa kommunistlik riik, kus olid ranged abordi- ja rasestumisvastaste vahendite vastased seadused ja ka ainus, kus kommunistlik riigipea pärast külma sõja lõppu vägivaldselt kukutati ja hukati.
Meedias
Dekreedi ajal abordi tegemist on kirjeldatud Cristian Mungiu filmis "4 kuud, 3 nädalat ja 2 päeva".
Małgorzata Rejmer kirjutas 2013. aastal novelli "Bukarest: tolm ja veri" (Bukareszt: kurz i krew").
Maidu Varik
Haridus
1979–1984 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonnas ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetaja erialal. 1984 kaitses ta lõputöö "Kodavere kihelkonna arheoloogilised muistised esiaja lõpul" (juhendaja Vilma Trummal).
1992 lõpetas ta Tartu Ülikooli psühholoogia erialal koolipsühholoogina, 2001. aastal omandas ta TPÜ Täiskasvanute Hariduse Keskuse 460-tunnisel koolijuhtide põhikoolitusel koolijuhi kvalifikatsiooni ning 2002–2004 õppis ta Tallinna Pedagoogikaülikooli informaatika osakonnas multimeediumi ja õpisüsteemide eriala magistrantuuris.
Töökäik
1984–1989 töötas ta õpetajana Kaali 9-klassilises koolis, ühtlasi kohakaasluse alusel Kingissepa 2. Keskkoolis ajalooõpetajana ja Kingissepa Õhtukeskkoolis õpetajana. 1989–1996 oli ta Kuressaare Gümnaasiumi ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetaja, 1996–2007 samas direktori asetäitja õppekasvatustöö alal, ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetaja ning õpetaja-metoodik.
Ta on avaldanud ühiskonnaõpetuse töövihikuid (ka vene keeles), ülesannete kogu ühiskonnaõpetuse riigieksamiks valmistujale ning käsiraamatu (2001).
Ühiskondlik tegevus
Maidu Varik on Kuressaare linnavolikogus linnakodaniku komisjoni liige ning Saare Maakohtu rahvakohtunik.
Isiklikku
Maidu Varik on abielus, tal on kolm last. Tema isa oli Uno Varik.
Pööripäev
Pööripäev on ööpäev, millele langeb päikeseseisak ehk solstiitsium või võrdpäevsus ehk ekvinoktsium.
Aastas on neli pööripäeva:
Päeva pikkus on kevadisel ja sügisesel pööripäeval 12 tundi. Päeva pikkus suvisel ja talvisel pööripäeval oleneb laiuskraadist. Eestis on suvisel pööripäeval päeva pikkus olenevalt kohast 18–18,5 tundi, talvisel pööripäeval umbes 6–6,5 tundi.
Pööripäeval on päike seniidis ekvaatori või pöörijoone kohal.
pisi|[[Maa (planeet)|Maa pööripäevadel]] pisi|Pööripäevade skeem: päikese kujutis märgib geograafilist laiust, millel on päike seniidis|500x500px Kevadisel pööripäeval lõpeb põhjapoolusel polaaröö ja algab polaarpäev, lõunapoolusel on olukord vastupidine. Suvisel pööripäeval on polaarpäev põhjapooluselt põhjapolaarjooneni ja polaaröö lõunapolaarjoonelt lõunapooluseni. Sügisesel pööripäeval lõpeb põhjapoolusel polaarpäev ja algab polaaröö, lõunapoolusel on olukord vastupidine. Talvisel pööripäeval on polaarpäev lõunapolaarjoonelt lõunapooluseni ja polaaröö põhjapooluselt põhjapolaarjooneni.
Eustaatius Miido
Eustaatius Miido VR II/3 (kuni 1936 Evstafi (Jevstafi) Miido; 16. juuni 1893 Pärnumaa – 7. november 1978) oli Eesti sõjaväelane (mereväeohvitser,kaptenleitnant, 1933).
Ta sündis Seli vallas Tani talus rätsepa Jüri (Georg) Miido esimese pojana.
Miido talumajal Pootsi-Munalaiu sadama teeristis on mälestustahvel.
Teosed
Pensionipõlves kirjutas käsikirjad, mis tema poeg Henno Miido (sünd. 1926) lasi trükkida:
Diferentsiaaloperaator
Diferentsiaaloperaator on matemaatikas operaator, mida saab avaldada diferentseerimisoperaatorite kaudu.
Diferentsiaaloperaatorid võivad olla lineaarsed või mittelineaarsed operaatorid. Antud artiklis keskendutakse lineaarsetele diferentsiaaloperaatoritele.
Tähistused
Tähistust D seostatakse Oliver Heaviside'i nimega, kes vaatles diferentsiaaloperaatoreid kujul
kui ta diferentsiaalvõrrandeid uuris.
Tuntumate osatuletisi sisaldavate operaatorite seas on nabla-operaator, mis on defineeritud kui
kus on vaadeldava ruumi baas, ja Laplace'i operaator:
Diferentsiaaloperaatorite omadused
Diferentseerimine on lineaarne, st
kus f ja g on funktsioonid ja a on konstant.
Iga polünoom, mille argumendiks on D ja mille kordajateks on funktsioonid, st
on samuti lineaarne diferentsiaaloperaator. Nii konstrueeritud diferensiaaloperaatorite järjestikune rakendamine,
annab samuti diferentsiaaloperaatori. Seejuures tuleb tähele panna, et funktsioonid, millele operaatorit rakendatakse nii mitu korda diferentseeruvad oleks, kui mitu korda vastavaid operaatoreid rakendatakse. Rakendades neid operaatoreid lõputult diferentseeruvatele funktsioonidele moodustavad need operaatorid tehte \circ suhtes ringi, kusjuures korrutamine \circ pole kommutatiivne. Näitena võib tuua seose mida kohtab tihti kvantmehaanikas.
Kaasoperaator
Olgu antud lineaarne operaator T:
Selle operaatori kaasoperaatoriks nimetatakse sellist operaatorit T*, mis rahuldab seost
kus tähistab skalaarkorrutist. Kaasoperaatori kuju sõltub seega sellest, kuidas on defineeritud skalaarkorrutis.
Repino
Repino (soome Kuokkala) on Peterburi haldusalasse kuuluv alev Soome lahe põhjakaldal, mis kuulub Kurortnõi rajooni.
Kuokkala kuulus koos muu Karjala kannasega 1947. aastani Soomele. 20. sajandi alguses oli see populaarne suvituskoht vene intelligentsi seas ja sai hüüdnimeks Karjala Riviera. Seal elas elu lõpuaastatel Ilja Repin, kelle järgi alev 1948. aastal ümber nimetati.
Alevit läbib Helsingi-Peterburi raudtee.
Altereeritud helirida
thumb|Altereeritud helirida (kahe <2 mažoor) Altereeritud helirida on helirida, milles kasutatakse diatoonilise helirea astmete altereerimist. Altereeritud helireas asendatakse diatooniline heli altereeritud heliga.
Altereeritud heliread on:
Eduard Sillasoo
Eduard Sillasoo (14. juuli 1899 Kavastu vald – 21. mai 1940 ) oli eesti advokaat.
1919–1920 õppis Tartu Ülikoolis matemaatikat ja loodusteadusi, 1920–1928 õigusteadust (lõpetas 1928 ). Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
1935–1938 vandeadvokaat Tartus.
Ta maeti Maarja kalmistule.
Koppvetikas
Koppvetika nimi tuleneb sellest, et tema rakus olevad kromatofoorid on kopakujulised. Kehakujult on nad enamasti ümarad või munajad, viburitega.
Koppvetikad asustavad mageveekogusid. Sageli on neid veekogudes massiliselt; võivad põhjustada "veeõitsenguid".
Koppvetika liikide määramine on enamasti võimalik üksnes elektronmikroskoobiga, sageli nõuab see ka häid vetikamäärajaid ja kogenud algoloogi.
Navarra Joanna
Joanna emapoolsed vanavanemad olid Prantsusmaa kuningas Jean II ja Luksemburgi Bonne.
Kose aardeleid
Kose aardeleid on 1982. aastal Harjumaal Kose alevikus avastatud Eesti suurim teadaolev noorema rauaaja hõbeaare.
Navarra Joanna
Esimene abielu ja lapsed
2. oktoobril 1386 abiellus Joanna Bretagne'i hertsogi John V-ga ja abielust sündis 9 last.
Koppvetikas
Koppvetika positiivse fototaksise tagab silmtäpipiirkond.
Navarra Joanna
Esimene abielu ja lapsed
Joanna esimene abikaasa suri 1. novembril 1399. Ta pidas neli aastat lesepõlve ja valitses oma poja, Bretagne'i hertsogi John IV eest regendina.
Kose aardeleid
Muinasaare
Aare sisaldas kokku 1716 münti, 6 ehet, 6 plekitükki ja ühe tooriku 8.–12. sajandist. Kogumass oli 1,9 kg.
Navarra Joanna
Teine abielu
7. veebruaril 1403 abiellus Joanna Inglismaa kuninga Henry IV-ga. Sellest abielust lapsi ei sündinud, kuid Joanna sai väga hästi läbi Henry IV varasemate lastega. Naine sai kõige paremini läbi tulevase Inglismaa kuninga Henry V ning isa-poja tülides oli alati tema poolt.
Kose aardeleid
Muinasaare
Põhilise osa Kose aardeleiust moodustavad Saksa (1463) ja Inglise pennid (168), mis pärinevad vahemikust 10. sajandi lõpp kuni 12. sajandi algus (enamus neist vermitud 11. sajandi esimesel poolel). Saksa müntide suur hulk vihjab kaubasidemetele Ojamaaga.
Navarra Joanna
Teine abielu
Kui Henry V sai Inglismaa kuningaks, hakkas ta Joannat süüdistama, et too kasutab tema mürgitamiseks nõidust. Joanna mõisteti 1419 süüdi ja vangistati neljaks aastaks Pevensey lossi Sussexis Inglismaal. Seal elas Joanna Henry V valitsusaja üle ning nägi ka Henry VI kuningaks saamise ära.
Surm
Joanna suri 1437. aastal ja maeti Canterbury katedraali oma teise abikaasa, Henry IV kõrvale.
Kose aardeleid
Muinasaare
Neile lisandus 30 Taani raha, 24 tõenäoliselt Skandinaavia päritolu münti, 20 Araabia dirhemit, 3 Bütsantsi, 3 Böömi, 3 Ungari ning üks Iiri ja üks Rootsi verming.
Koppvetikas
Koppvetikate sigimine võib olla nii mittesuguline (rändeostega) kui ka suguline.
Koppvetikal Chlamydomonas reinhardtii on avastatud võime lagundada tselluloosi ja kasutada seda energiaallikana, kui tingimused fotosünteesiks on ebasoodsad. See on esimene selline leid taimeriiki kuuluva organismi puhul ning selle juures nähakse potentsiaali lihtsustada biokütuste valmistamist.
Kose aardeleid
Muinasaare
Muinasaare sisaldas haruldustena ka Eestis seni ainukesena leitud Bütsantsi keisri Konstantinos IX (valitses 11. juuni 1042 – 11. jaanuar 1055) münti ja maailmas neljateistkümnendat Inglaste kuninga Ethelred II (valitses 978–1013 ja 1014–1016) "Agnus Dei" tüüpi raha.
Aare asus puitlaastudest kaanega savinõusse asetatud nahkkukrus ja oli peidetud 12. sajandi teisel veerandil, arvatavasti pärast 1128. aastat.
Leidmine
Hõbemündid leidis Kose elanik Meelis Pärsik, kes oma koduõues kaablikraavi kaevas.
Bonifatius IX
Bonifatius IX, ka Bonifacius IX (Pietro Tomacelli; ka Perrino Tomacelli või Pierino Tomacelli või Piero Tomacelli, 1350 ?– 1. oktoober 1404) oli paavst 1389–1404. Ta oli 203. paavst ja teine paavst suure skisma ajal.
Tomacelli õppis Napolis grammatikat, kuid tema teoloogiaalane haridus jäi puudulikuks. Ta siirdus 1381 Rooma, kus sai 21. detsembril 1381 San Giorgio kardinaldiakoniks ja mais 1385 Santa Anastasia kardinalpreestriks. 1388 sai ta Lateraani basiilika ülempreestriks.
Kirikuajaloolase J. N. D. Kelly järgi oli Bonifatius IX iseloomult vastutulelik ja realistlik isiksus. Ta oli ka osav manipuleerija ja hea suhtleja, kuid pälvis taunimist simoonia harrastamisega, nii et termin "Bonifatiuse annaadid" muutus sel ajal käibefraasiks.
1389. aasta konklaav
pisi|Bonifatius IX vapp Bonifatius IX valiti paavstiks hingedepäeval 2. novembril 1389 Vatikani paavstipalees, ordineeriti piiskopiks ja krooniti 9. novembril kardinal Tomasso Orsini poolt. Ta oli paavstiks saades umbes sama vana kui Innocentius III ja hiljem on selles vanuses saanud paavstiks vaid Leo X.
25. oktoobrist 2. novembrini 1389 toimunud konklaavil osales 13 kardinali. See oli ainus kord ajaloos, kus kõik konklaavil osalenud kardinalid olid pühitsetud ühe paavsti (Urbanus VI) poolt. Tomacelli valiti paavstiks kompromisskandidaadina.
Suur skisma
Bonifatius IX ja vastupaavst Clemens VII panid üksteist kirikuvande alla. Skisma lõpetamiseks palusid Inglismaa kuningas Richard II ja Saksa kuningas Wenzel paavstil tagasi astuda, kuid paavst keeldus. Bonifatius IX ei toetanud skisma likvideerimiseks kirikukogu vahendust ja mõistis taolised ettepanekud karmilt hukka.
1390 lubas Bonifatius IX määrata Clemensi pärast tolle tagasiastumist kardinaliks ja legaadiks. 1392 alustas paavst läbirääkimisi Prantsusmaa kuninga Charles VI-ga, keda ta suutis veenda Urbanus VI valimise õiguslikkuses. Nende kõneluste tagajärjel oli Prantsusmaa 1398–1403 Bonifatiuse pooldaja, kuid Sitsiilia ja Genova taandusid tema pooldajate hulgast.
22. septembril 1404 saabus vastupaavst Benedictus XIII saatkond Rooma, et pidada läbirääkimisi skisma lõpetamise osas. Põdura tervisega paavst ei pidanud seda hetke läbirääkimiste pidamiseks sobivaks. 29. septembril kohtus saatkond paavstiga, kuid kui paavst paari päeva pärast suri, kahtlustasid roomlased saadikuid paavsti tapmises. Saadikud võeti kinni ja vabastati alles pärast lunaraha maksmist.
Suhted Napoliga
Vastupaavst Clemens VII kroonis 1. novembril 1389 Napoli kuningaks Anjou Louis’. Bonifatius IX tunnustas Napoli kuningana Carlo III poega Ladislaod, kelle ta 29. mail 1390 kroonis Gaetas kuningaks. Paavst toetas Ladislaod rahaliselt ja andis talle palgasõdureid, kelle abil suutis kuningas 1400 vallutada Napoli, mis tunnustas järgnevalt Bonifatiust õigusliku paavstina.
Suhted Saksamaaga
Bonifatius IX toetas Saksa kuningat Wenzelit ega pooldanud tema tagandamist. Ta tunnustas tema järglast Ruprechtit 1403.
Bonifatius IX ja Eesti
Bonifatius IX keelas 10. mail 1391 Riia peapiiskopi ja toomkapiitli palvel ekskommunikatsiooni ähvardusel Riia peapiiskopkonna piirkonnas läänide ja mõisate võõrandamise isikutele, kes ei kuulu Riia kiriku ega Riia peapiiskopkonna valitsemisalasse. 3. oktoobril 1391 Schwerini piiskopile saadetud kirjas lubas paavst rajada Riia toomkiriku ja Peetruse kiriku juurde kooli, kus oleks õpetatud vabu kunste. 21. novembril 1391 määras paavst ametisse Tartu ja Saare-Lääne piiskopkonna praostid, dekaanid, koolmeistrid ja muud ametnikud. Lübecki piiskop saatis paavstile 4. märtsil 1392 palvekirja, milles kirjeldas Saksa ordu käitumist Riias. 12. oktoobril 1392 saatis Liivi ordu ordumeister paavstile kirja, milles püüdis esitatud süüdistused ümber lükata. 29. oktoobril 1392 saatis Bonifatius IX kirja Praha peapiiskopile ja Lübecki piiskopile, milles kirjeldas olukorda Riias, kehtestas interdikti ja pani süüdlased kirikuvande alla, kuid 24. septembril 1393 vabastas nad kirikuvandest.
10. märtsil 1394 otsustas Bonifatius IX vaenuste lõpetamiseks Riia peapiiskopkonna ja Saksa ordu vahel määrata kõik ametid Riia peapiiskopkonnas Saksa ordu liikmetele, keda kohustati kandma Saksa ordu ordurüüd (habitus). 20. märtsil 1394 sätestas Bonifatius IX, et igaüks, kes valitakse Riia toomhärraks, peab saama tunnustuse Liivi ordu ordumeistrilt. Ta andis ordupreestritele korralduse vabastada kõik orduvennad ekskommunikatsioonist. 26. märtsil 1394 teatas paavst, et Liivi ordu ordumeistri prokuraator Woldemar Hafekesforden on raha ära maksnud. 1. septembril 1394 korraldas paavst Saksa ordu ja Riia peapiiskopkonnna vaheliste kohtuasjade ümbervaatamise. 7. aprillil 1397 andis Bonifatius IX korralduse, et tulevikus peab Riia peapiiskopiks saama vaid Saksa ordu liige (selle otsuse tühistas 1423 Martinus V). 25. veebruaril 1399 andis paavst Saksa ordule privileege ja indulgentse. 9. juulil 1403 tunnustas paavst Tallinna piiskopi Dietrich Tolke siirdumist Saksa ordusse.
Bonifatius IX teatas Kärkna abtile 8. jaanuaril 1404, milles kohustas Johann Trossini loobuma prebendidest Iwan Reventlo kasuks. 9. septembril 1403 keelas Bonifatius IX Saksa ordu kõrgmeistril Konrad von Jungingenil juhtida sõda leedulaste vastu, mille peale Jungingen esitas 10. detsembril 1403 paavstile kaebuse.
Bonifatius IX määras 27. septembril 1393 Riia peapiiskopiks Saksa ordu liikme Johannes V von Wallenrodti ja 2. juulil 1403 Tallinna piiskopiks Dietrich Tolke.
Tegevus Kirikuriigis
Urbanus VI surma järel oli Kirikuriigis sisepoliitiline anarhia, kuid Bonifatius IX saavutas oma valitsemisaja jooksul kontrolli kogu riigi üle. Paavsti kaks venda tagasid korda Spoletos ja Anconas. Märtsis 1392 suutis paavst kehtestada oma võimu Viterbos. Samal ajal halvenesid tema suhted Roomaga, mistõttu ta siirdus esmalt Perugiasse ja sealt Assisisse. 1398 avastatud vandenõu tõttu tühistas paavst Rooma linna vabariikliku staatuse, määrates senaatorid ise ametisse.
Suhted kiriku institutsioonidega
Bonifatius IX lubas aastatel 1397–1403 kasutada St. Osythi kloostri abtil mitrat.
Ta saatis Salzburgi peapiiskopile Gregor Schenk von Osterwitzile palliumi.
Aleksiaanid
Bonifatius IX määratles 7. jaanuaril 1396 avaldatud bullas aleksiaanide tegevuse.
Augustiinlased
Ta andis 1395 privileege augustiinlaste Windesheimi kloostrile.
Bartolomiidid
Dominiiklased
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus ehk '''22. territoriaallaskurkorpus' (ka 22. territoriaal-laskurkorpus; vene keeles 22-й стрелковый корпус'') oli Punaarmee väekoondis perioodil 29. august 1940 – 22. august 1941 (1. oktoober 1941).
Laskurkorpuse moodustamine
Pärast Eesti NSV vastuvõtmist NSV Liidu koosseisu liiduvabariigina 6. augustil 1940 andis 17. augustil 1940 Nõukogude Liidu kaitse rahvakomissar Semjon Timošenko direktiivi nr 0/2/105022, mille kohaselt tuli Eesti, Läti ja Leedu sõjavägi reorganiseerida septembri keskpaigaks Punaarmee koosseisus olevateks territoriaallaskurkorpusteks. Seda tehti samaaegselt ja ühetaoliselt kõigis kolmes riigis. 29. augustil 1940 võttis Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu vastu otsuse "Eesti Rahvavägi ümber kujundada Punaarmee territoriaalseks laskurkorpuseks, andes tema üle Baltimaa erisõjaväeringkonna vägede koosseisu."
Bonifatius IX
Suhted kiriku institutsioonidega
Ta tunnustas 18. jaanuaril 1401 ja 27. aprillil 1402 dominiiklaste kolmandat ordut.
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus
Laskurkorpuse moodustamine
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus moodustati Eesti rahvaväest, mis oli omakorda moodustatud reorganiseeritud Eesti sõjaväest. Direktiivi kohaselt pidi territoriaalkorpus koosnema korpuse juhatusest, kahest laskurdiviisist ja korpuse eriüksustest – kokku rahuaegse isikkoosseisuga 15 142 inimest. Samuti oli ametlikult sätestatud nende korpuste ajutine üheaastane staatus.
Bonifatius IX
Suhted kiriku institutsioonidega
Frantsisklased
14. novembril 1394 andis ta frantsisklaste minoriitide omandisse Terra di Lavoro kloostri. 21. mail 1401 sätestas ta frantsisklaste Valparaiso kloostri ja 13. septembril 1403 Astorga kloostri rajamise.
Sapere aude
Sapere aude on ladinakeelne väljend, mis tähendab 'söanda olla arukas'.
Bonifatius IX
Suhted kiriku institutsioonidega
Saksa ordu
Sapere aude
Algselt kasutas väljendit Horatius teose "Epistularum liber primus" 2. epistlis.
Bonifatius IX
Suhted kiriku institutsioonidega
Lübecki piiskop saatis paavstile 4. märtsil 1392 palvekirja, milles kirjeldas Saksa ordu käitumist Riias. Liivi ordu ordumeister püüdis esitatud süüdistused ümber lükata. 29. oktoobril 1392 kehtestas Bonifatius IX interdikti ja pani süüdlased kirikuvande alla, kuid 24. septembril 1393 vabastas nad kirikuvandest. 10. märtsil 1394 määras Bonifatius IX kõik ametid Riia peapiiskopkonnas Saksa ordu liikmetele, keda kohustati kandma Saksa ordu ordurüüd (habitus). 20. märtsil 1394 sätestas Bonifatius IX, et igaüks, kes valitakse Riia toomhärraks, peab saama tunnustuse Liivi ordu ordumeistrilt. Ta andis ordupreestritele korralduse vabastada kõik orduvennad ekskommunikatsioonist. 1. septembril 1394 korraldas paavst Saksa ordu ja Riia peapiiskopkonnna vaheliste kohtuasjade ümbervaatamise. 7. aprillil 1397 andis Bonifatius IX korralduse, et tulevikus peab Riia peapiiskopiks saama vaid Saksa ordu liige. 25. veebruaril 1399 andis paavst Saksa ordule privileege ja indulgentse. 9. juulil 1403 tunnustas paavst Tallinna piiskopi Dietrich Tolke siirdumist Saksa ordusse. 9. septembril 1403 keelas Bonifatius IX Saksa ordu kõrgmeistril Konrad von Jungingenil juhtida sõda leedulaste vastu, mille peale Jungingen esitas 10. detsembril 1403 paavstile kaebuse.
Sapere aude
Väljend esineb Immanuel Kanti essee "Mis on valgustus?" avalõigus.
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus
Laskurkorpuse moodustamine
määrati korpuse ülemaks NSV Liidust pärit kindralmajor Aleksandr Ksenofontov, korpuse komissariks brigaadikomissar A. Bagnjuk, staabiülemaks polkovnik N. Lednev. Territoriaalkorpuse juhatus ja staap formeeriti Eesti Rahvaväe peastaabi baasil.
Sapere aude
Sapere aude on laialt levinud deviis.
Bonifatius IX
Liturgilised otsused
1392 taunis paavst kirjas Ferrara piiskopile nende vaimulike tegevust, kes väitsid end olevat saanud paavstilt loa anda raha eest andestust kõikidest pattudest.
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus
Laskurkorpuse moodustamine
Korpuse diviiside staapides operatiiv-, luure-, rivi- ja kaadrijaoskonnad moodustati algselt eesti sõjaväelastest, aga kui septembri keskpaiku ilmus kohale ka venelastest juhtkond, siis moodustati neist veel poliitiline osakond – diviisikomissariga eesotsas, šifrijaoskond ja nn eriosakond. Varustuse, inseneriväe-teenistuse, keemiateenistuse, sanitaarteenistuse, side ja autotankide ülemateks jäeti eestlased.
23. veebruaril 1941, Punaarmee 23. aastapäeval andsid Eesti Korpuse sõjaväelased uue vande Nõukogude Liidule.
Bonifatius IX
Liturgilised otsused
Ta mõistis apostellikus konstitutsioonis 'Intenta Salutis' hukka eksekvatuuri.
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus
Ohvitserkonna vahistamine
Juunis 1941 saadeti korpus Petserimaa Värska õppelaagrisse, kus Petseri Kaitseliidu majas 13.–14. juunil vangistati ligi 231 Eesti tegevsõjaväelast, (179 ohvitseri ja lipnikku, kes saadeti enamasti Norilski vangilaagrisse, 49 allohvitseri ja sõdurit). Värska laagrist vahistatutele lisati mujal Eestis kinnivõetud 36 kaadrisõjaväelast. Korpuse juhtkonna 26 Eesti ohvitseri olid juba varem täienduskursuste sildi all Venemaale Moskvasse ja Gorkisse „kursustele” viidud, kus neist enamik samuti vangistati. Uueks ülemaks määrati kindralmajor Aleksandr Ksenofontov, diviisiülemateks polkovnikud I. Missan ja I. Kurõšev. Moskva Suurtükiväe Akadeemiast viidi Lama vangilaagrisse kindralmajor Herbert Brede, major Nikolai Riiberk, polkovnik Georg Leets, kapten Martin Nurk, kindralmajor Hugo Kauler, major Rudolf Tuul, polkovnik Erich Toffer, polkovnik Valter Martma, kapten Verner Püss, alampolkovnik Rudolf Krupp, alampolkovnik Artur Tenno, kapten Vello Muruma, polkovnik Johannes Tamm, major Aleksander Kudevita ja major Harald Roots.
Taganemine Venemaale
28. juunil hakkasid korpuse väeosad käsu korras taganema Venemaale. Põgenemiseks polnud mingeidki väljavaateid, sest kolonnid oli Punaarmee eriüksuste poolt ümbritsetud. Õhtu eel jõuti Irboskasse, kus tehti peatus, peale mida liiguti Riia-Pihkva kiviteel Pihkva suunas. 3. juuli õhtuks jõuti Porhovist 15 kilomeetri kaugusele, kuhu jäädi pidama. 5. juulil liiguti edasi. Juba evakuatsiooni käigus algasid deserteerumised eesti sõjaväelaste poolt, kes kasutasid korralagedust kui Saksa lennukid tegid luurelende kaugele Vene tagalasse ning varjumiseks tuli maanteelt võssa peituda või viskuda kraavidesse, et vältida ohvreid. Iga Saksa lennuk andis võimaluse pääsemiseks ning andis võimaluse jalgalaskmiseks. Saksa poolele üle läinud paigutati Pihkva ja Ostrovi vangilaagrisse, kust nad suunati Dünaburgi, kus oli u 25 000 vangi, nendest umbes paar tuhat eestlast. Dünaburgist aga läbi Kaunase, Tilsiti linna ja sealt jalgsi Ebenrode vangilaagrisse. Ebenrode vangilaagris oli u 20 000 vangi, nende hulgas umbes 6000 eestlast.
Bonifatius IX
Liturgilised otsused
Ta andis 1398 indulgentse Santa Maria dell' Anima hospiitsile Roomas.
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus
Taganemine Venemaale
Punaarmeesse alles jäänud eestlased toodi septembris 1941 looderindelt ära kui mitteusaldusväärsed ja saadeti Punaarmee Poliitilise Peavalitsuse ülema 1. järgu armeekomissar Lev Mehlise 28. septembri 1941 direktiivi alusel GULAGi tööpataljonidesse. Tööpataljonid, kuhu eestlased saadeti, olid tegelikult surmapataljonid. Metsa- ja muudele rasketele töödele saadetud meestel polnud külmade saabudes sooje riideid, neid toideti nagu vange, arstiabi peaaegu puudus. Algas massiline suremine nälga ja nakkushaigustesse. 1. oktoobril 1941 lõpetati ametlikult korpuse tegevus. Ellujäänud korpuse koosseisu sõjategevus jätkus 8. Eesti Korpuses.
Bonifatius IX
Liturgilised otsused
29. novembril 1399 lubas ta indulgentse neile, kes teevad palverännaku Perthi Williami hauale Rochesteris.
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus
Korpus sõjategevuses
22. juunil 1941 kuulus 22. Eesti Territoriaalsesse Laskurkorpusse umbes 29 000 meest. Sellest päevast juhtis korpust kindralmajor Mihhail Duhhanov.
Bonifatius IX
Liturgilised otsused
31. oktoobril 1401 avaldatud apostellikus konstitutsioonis 'Hodie' lubas ta indulgentse neile, kes külastavad dominiiklaste Schuseni kloostri altarit.
Teoloogilised vaidlused
Bonifatius IX toetas algul Albati flagellantide liikumist, kuid lasi 1399 nende liidri saata tuleriidale, mille järel see liikumine soikus.
Suhtumine juutidesse
2. juulil 1389 avaldatud bullas 'Sicut Judæis non' protesteeris Bonifatius IX juutide tagakiusamise vastu Saksamaal ja Böömimaal.
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus
Korpus sõjategevuses
Sõja alguses suurendati korpus Nõukogude Liidust toodud mobiliseeritutega täiskoosseisuliseks (29 000 meest). Korpus allus sõja alguses Põhjarindele, kuid 1. juulil allutati korpus looderindele. Väekoondis osales Nõukogude Liidu poolel lahingutes Hilovo, Porhovi, Dno, Soltsõ ja Staraja Russa lähedal. Korpuse esimene rindepäev oli 6. juulil, mil suurem osa üksustest juba Porhovi ees lahinguks valmistus ning esimest korda Saksa luureüksustega kokku satuti. Korpuse Eesti sõjaväelased osalesid järgnenud 87 rindepäeva jooksul (kuni 1. oktoobrini 1941) kõigis tähtsamates võitlustes (Porhovi lahingus, Soltsõ pealetungidel, Staraja Russa kaitsmisel ja pealetungil ning septembrilahingutes. Esimese lahingukäsu sai territoriaalkorpus 23. juunil ning pidi asuma Põhja-Eesti ranniku kaitsele.
Bonifatius IX
Suhtumine juutidesse
15. aprillil 1402 vähendas ta Rooma juutide makse ja asetas nad kuuria protektsiooni alla.
Kanoniseerimised
Bonifatius IX kanoniseeris 2 pühakut. Ta sätestas 1400 Jakobus de Mevania austamise.
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus
Korpus sõjategevuses
22. ETL komandöre vahetati sõja eel-alul mitu korda. "Kursustele" saadetud kindralleitnant Gustav Jonsoni ajutiseks kohusetäitjaks määrati esialgu kindralmajor Aleksandr Ksenofontov, kuid teda pidi varsti asendama kogenud kindralmajor K. Pjadõšev. Too ei asunud siiski selle kohale. Tegelikult sai augustis järgmiseks korpuse komandöriks Mihhail Duhhanov.
Bonifatius IX
Kardinalide pühitsemised
Bonifatius IX pühitses 8 kardinali 2 konsistooriumil. Tema ajal said kardinalideks hilisem paavst Innocentius VII ja hilisem vastupaavst Johannes XXIII. Ta taastas 18. detsembril 1389 Adam Eastoni volitused kardinalina.
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus
Korpus sõjategevuses
Juba 25.–26. juulil tühistati korpuse diviiside 1. lahingukäsk. 182. Eesti Laskurdiviis sai uue korralduse paikneda ümber Venemaale Pihkva taha õppelaagrisse ja 180. Eesti Laskurdiviis eraldi 100 km ida poole Staraja Russa lähistele. Viimased korpuse osad lahkusid Eestist 1.–2. juulil. Vähem kui nädalaga liikusid Eesti välja kümned tuhanded mehed, tuhandeid tonne laskemoona, relvi jm varustust, üle viie tuhande hobuse ja nende vankrid ning sööt, sajad autod, Vene ohvitseride naised-lapsed jne.
Bonifatius IX
Bonifatius IX kultuuriloos
Bonifatius IX lasi rekonstrueerida Castel Sant’Angelo ja Kapitooliumi.
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus
Korpus sõjategevuses
Operatsiooni Barbarossa teises faasis juuli lõpus ja augusti alguses tungis Saksa väegrupp Nord läbi Läti ja Eesti Leningradi poole, vallutas Pihkva ning liikus edasi Luga ja Novgorodi suunas. Loode-Venemaal, Leningradi oblastis väegrupi Nord 4. tankiarmee väeosad vallutasid 4. juulil Ostrovi, sisenesid 8. juulil ja hõivasid 9. juulil tähtsa raudtee ja maanteede ristumiskoha Pihkva. Pihkva vallutamise järel jätkasid 4. tankiarmee XXXXI armeekorpuse väed pealetungi Leningradile Luga sihil, Pljussa juures pealetung peatus ning 1. ja 6. tankidiviis suundus Kingissepa suunas, LVI motoriseeritud armeekorpuse 8. tankidiviis suundus aga Porhovi suunas. Kaitset liinil Pihkva järv – Ilmeni järv korraldas Punaarmee 11. armee, mille koosseisu kuulusid 41. korpus, 22. Territoriaalne korpus, 12. mehhaniseeritud korpuse väeosad ja 1. mehhaniseeritud korpuse väeosad.
Bonifatius IX
Bonifatius IX kultuuriloos
Ta vabastas 1395 Oxfordi ülikooli peapiiskopi ja piiskopi jurisdiktsioonist. Ta rajas 1391 Ferrara ülikooli ja 1398 Fermo ülikooli. 1392 kinnitas ta Erfurdi ülikooli põhikirja.
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus
Porhovi lahing, 6.–11. juuli
Edasistes kaitselahingutes osalesid Eesti 22. Territoriaalkorpuse väeosad 11. armee koosseisus looderindel. Porhovi lahing oli kui kahevõitlus kindralite Aleksander Ksenofontovi ja Erich von Mansteini vahel. 8. juuli hommikust alustasid kohalejõudva Saksa Wehrmachti LVI motoriseeritud armeekorpuse eelosad järk-järgult tugevnevaid rünnakuid: 3. motoriseeritud diviis Ostrovi-Porhovi tee suunal Slavkovitši ümbruses 182. LD 171. laskurpolgu kaitse vastu ja Saksa 8. tankidiviis sellest u 25 km kagu pool Mahnovka rajoonis 180. LD 42. laskurpolgu kaitselõigus. 8.–9. juuli hommikupoole võitlused olid eesliini pataljonide tasandil päris ägedad ja kaotusterohked mõlemale poolele ning kulgesid vahelduva eduga. 182. diviisi 171. laskurpolgu ja 140. laskurpolgu parempoolse, teeäärse pataljoni positsioone ründas vastane algul kompanii- kuni pataljonisuuruse jalaväe jõuga tankide ja soomusautode toetusel ning saavutas Peti külade lõigus ja nende lähikonnas ka lokaalselt edu, mis aga riivistati vasturünnakutega 5. tankipolgu tankide ja suurtükitule toel. Lisaks tankitõrjekahuritele olid Ostrovi–Porhovi tee lähistel eeskätt tankitõrje huvides kaevunud ka 182. diviisi välipatareid. Vanad väikese horisontaallaskenurgaga 76mm välikahurid osutusid põhjaliku väljaõppega Eesti suurtükiväelaste käes isegi liikuvate saksa soomusmasinate vastu üllatavalt efektiivseks.
Bonifatius IX
Bonifatius IX kultuuriloos
Ta andis 1389 ja 1394 Kölni ülikoolile privileege ning kinnitas 1389 Pavia ülikooli privileegid. 11. jaanuaril 1397 tunnustas ta Krakówi ülikoolis teoloogia teaduskonna asutamist. Ta andis 1399 Heidelbergi ülikoolile benefiitse.
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus
Porhovi lahing, 6.–11. juuli
9. juuli päeva jooksul jõudis LVI armeekorpus lahingusse koondada suuremad jõud ning seejärel algas tõsisem pealetung ikka samades rindelõikudes. See otsustas kiiresti lahingu saatuse. Erich von Manstein kasutas Wehrmachti 1941. aasta tuntud taktikat, murdes kitsas lõigus kaitsest läbi ning saates tankid sügavale vastaspoole tagalasse. Tiibadele ja isegi seljataha jäänud Punaarmee üksustele ei pööratud seejuures tähelepanu. 9. juuli õhtul murdis rünnakule asunud Saksa 3. motoriseeritud diviisi motoriseeritud jalavägi 30 tanki toetusel 171. laskurpolgu kaitsest läbi ja jõudis piki Ostrovi-Porhovi maanteed ööseks Uza jõeni üle 10 km algsest rindejoonest idas. Läbimurde tiibadele jäänud 140. ja 171. laskurpolgu allüksuste sõdurid hakkasid ositi taganema.