cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peugeot 205
Sportmudeliversioonid
205 GTI erimudel Griffe oli GTI eriliste lisadega variant (täisnahksisustus, ABS, roolivõimendi, värvitud erivärviga "Fluorit roheline"). Kokku toodeti neid 3000 tükki, millest 1000 eksemplari said 94kw/128hj mootori ja neile sai lisana peale tellida kliimaseadme. Ülejäänud 2000 olid eksportmudelid, mis said jõuallikaks 88kw/120hj mootorid, millele oli lisatud katalüsaator. Neid mudeleid eristab väliselt eriti suure katuseluugi järgi.
Rallye oli lihtsa varustusega erimudel, mis oli suunatud otseselt amatööridele mootorspordi harrastamiseks. Tema müügiargumendiks oli ka väga soodne hind. Tema väliseks eripäraks olid spetsiifilised koopalaiendid.
Keretüübid
Kolme- ja viieukseliste kerede kõrvale disainis Pininfarina 205 kabrioleti. Samuti disainis ta ka kaks kaubikuversiooni 205-st. Mudeliaastal 1988 läbis 205 uuenduskuuri, mille tagajärjel muutus armatuurlaud modernsemaks ning muutus ka keskkonsool. Teine uuenduskuur leidis aset aastal 1990 juuli kuus, mil auto sai omale valged suunatuled, uuendatud välimusega tagumised tuled ning ümaramad peeglid. Alates 1992 keskpaigast kaotati ära tagumise luugi alumisel osal asetsev plastikust kate.
Kabriolett
CTI on lahtise katusega versioon GTI-st, erinevalt Jaapani ja Austraalia turgudele ei olnud Euroopas saadaval teda 120 hj mootoriga. o CTI 1.6: 03/86 – 08/89 1580 cm³ 76 kW/104 hj          o CTI 1.6:  03/86 – 02/92 1580 cm³ 83 kW/113 hj          o CTI 1.9:  03/86 – 1994, 1905 cm³ 75 kW/102 hj (Kat)
Peugeot 205 Cabrio Roland Garros
CT vennana saab XS-i võrrelda viieukselise GT-ga, see mudel ei olnud eriliste lisadega, mis jättis ta igavaks varustuse poolest. o CT: 1986–88, 1360 cm³ 59 kW (80 hj)
Roland Garrose versiooni oli saadaval nii lahtise kui ka kinnise katusega, seda oli alguses saada vaid TU3M mootoriga, mis arendas võimsust kuni 75 hj, hiljem hakati seda mudelit müüma ka XU5M 90 hj mootoriga. o Roland Garros Cabriolet: alates 1991, 1360 cm³ 55 kW (75 hj) o Roland Garros Cabriolet: alates 1991, 1580 cm³ 66 kW (90 hj)
Viimased lahtised versioonid nimetati ümber Cabriolet 205-ks ja neid turustati rikkaliku varustusega, lisaks suurele armatuurlauale olid neil ka sportlikud istmed. Kuid mootoriks olid vaid 75 hj TU3M mootorid. Lisaks kõigele olid viimaste aastate mudelid vastuvõtlikumad korrosioonile (roostele).
Kullinokad
pisi|Kullinokad Kullinokad on laia reguleerimisulatusega tangid haaramiseks, hoidmiseks ja pööramiseks.
Trojekurovo kalmistu
pisi|Vaade kalmistule pisi|Kalmistu kabel Trojekurovo kalmistu on üks tuntumaid ja prestiižsemaid Moskva kalmistuid.
Kalmistu asub Moskva lääneosas, endise Trojekurovo küla territooriumil. Kalmistu pindala on 29,33 ha.
Mednõi
pisi|Mednõi saar Mednõi (vene keeles Медный) on saar Aleuutides, üks Komandorisaartest. Saar on asustamata.
Pindala 186 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 640 meetrit.
Kuulub Venemaale.
19. sajandil asustasid saare Attu saarelt tulnud aleuudid. 1970. aastal asustati kõik nad ümber Beringi saarele.
Stavangeri toomkirik
Stavangeri toomkirik (ka Stavangeri katedraal) on kirik Norras Stavangeris. Stavangeri toomkirik on Stavangeri piiskopkonna peakirik.
Ajalugu
Stavangeri kirikut hakati rajama 12. sajandi alguses, see valmis Winchesterist pärit piiskop Reinaldi juhtimisel millalgi aastatel 1125–1135. 1125. aastal nimetas kuningas Sigurd Magnusson Stavangerist piiskopkonna keskuseks. Valminud kirik pühitseti pühale kolmainsusele ja pühale Swithunile.
1272. aastal laastas Stavangeri suur tulekahju, ning ka toomkirik sai raskelt kahjustada. Piiskop Arne eestvõttel taastati kirik gooti stiilis.
1682. aastal otsustas kuningas Christian V piiskopkonnakeskuse Stavangerist Kristiansandi viia. Piiskopkond taastati Haakon VII poolt alles 1925. aastal, Stavangeri asutamise 800. aastapäeval.
1860. aasta renoveerimistööde käigus muutus kiriku välimus tugevalt. Kiviseinad krohviti ning kirik kaotas oma keskaegse väljanägemise. Stavangeri toomkirikut restaureeriti uuesti Gerhard Fischeri juhtimisel aastail 1939–1964, siis eemaldati ka mitmed 19. sajandil tehtud muudatused.
Ahinsa
Ahinsa ehk mittekahjustamine või mittevaenulikkus (ss ahimsa; sanskriti ahiṃsā, sõna hiṃsā eitus) on joogas, džainismis, budismis ja teistes India päritolu õpetustes käitumisreegel, mis seisneb kõigi olendite mitte mingil moel, ajal, kohas ja tingimustes kahjustamises. Tavakeeles vägivaldsusetuse tähenduses.
Kahjustust (hiṃsā) või vaenulikkust on kolme liiki: 1. mõtteline (vaen, kurjus); 2. sõnaline (solvav, laimav); 3. teoline (isiklik kahjustus, vägivald, vigastus).
Patanjali jooga-suutrates ("Patañjala sūtrani") (II 30.) on see astanga jooga kahes esimeses osas (yama ja niyama) äratoodud kümnest käitumisreeglist esimene. Vahetu kommentaar "Vyasa Bhasya" lisab, et kõik teised käitumisreeglid (ettekirjutised) tulenevad sellest. II.35 suutra toob ära selle tulemuse:  mittekahjustamises kinnistumisel kaob ta juuresolekul (läheduses) vaenulikkus. (Näiteks koer ei hakka kassi taga ajama.)
Kümnest käsust (ss sõnast, suunisest) vastab sellele positsiooniliselt: "Sa ei tohi tappa (mõrvata)!" (2 Mo. 20.13.)
Mohandas Gandhi rakendas seda põhimõtet poliitilises võitluses.
Tromsø vald
Valla keskus on Tromsø.
2019. aastani kuulus vald Tromsi maakonda.
Tangid
Tangid on kahest vastassuunas liikuvast ja liigendiga ühendatud poolest koosnev tööriist, mida kasutatakse esemete haaramiseks, hoidmiseks, painutamiseks, lõikamiseks, purustamiseks ja teisaldamiseks.
Peruu
pisi|Peruu hümn USA mereväeorkestri esituses Peruu on riik Lõuna-Ameerikas Vaikse ookeani rannikul. Põhjas ulatub territoorium peaaegu ekvaatorini (puudu jääb vaid 4,3 km) ning piirneb Ecuadori ja Colombiaga, idas on naaberiks Brasiilia, kagus Boliivia ning äärmises lõunatipus Tšiili. Kogu maad läbivad selgroona Andid. Peruu on mitmekülgne riik, mille elupaikade ulatus ulatub läänes Vaikse ookeani rannikuala kuivadest tasandikest kuni troopilise Amasoonia vihmametsani Amazonase jõega. Amazonase jõgi on 6872 km pikk ja ühtlasi ka maailma pikim jõgi. 1,28 miljoni km² suuruse pindalaga on Peruu maailmas suuruselt 19. riik ja Lõuna-Ameerikas suuruselt kolmas riik.
Suuremad linnad on Lima, Arequipa, Callao, Trujillo, Chiclayo ja Iquitos. Kagupiiril asuvat La Rinconada linna peetakse maailma kõrgeimaks (5100 m).
Haldusjaotus
Peruu jaguneb 25 piirkonnaks (región). Piirkonnad jagunevad provintsideks (provincia), need omakorda ringkondadeks (distrito). Lima provints ei kuulu ühtegi piirkonda.pisi|Peruu poliitiline kaart|alt=|vasakul pisi|Arequipa katedraal, Peruu|alt=|500x500px
Loodus
Peruu lääneservas on väga kuiva kõrbelise kliimaga kitsas rannikumadalik (Costa), riigi keskosas laiuvad Andide mäeahelikud ja kõrglavad (Sierra), maa idaossa ulatub Amazonase ülemjooksu vihmamets (Selva, ka Oriente). Riigi kõrgeim tipp on Huascarán (6768 m), mida ümbritseb samanimeline rahvuspark. Lääne-Kordiljeerides on ka kõrgeid tegevvulkaane (Misti, 5821 m), esineb tugevaid maavärinaid. Boliivia piiril kõrgel kiltmaal (Puna) on Peruu suurim järv Titicaca. Peruus asub 4% planeedi mageveest.pisi|Machu Picchu|alt=|vasakul
Liigirikkus
Peruus elab 352 liiki kahepaikseid: päriskonnalisi on 297, sabakonnalisi (salamandreid) 3 ja siugkonnalisi 15. 364 roomajaliigist on 185 maod, 158 sisalikud, 16 kilpkonnad ja 5 krokodillilised. Peruu linnuriik on maailma kõige liigirikkam. Umbes 3300 neotroopilisest linnuliigist elab Peruus peaaegu 1880 ehk rohkem kui pooled. Peruus kirjeldatud linnud moodustavad 19% maailma lindude liigistikust. 460-st Peruus elutsevast imetajaliigist on 170 (40%) käsitiivalised (nahkhiired).
Peruust on metsadega kaetud 56% ehk 72 miljonit hektarit. Taimestiku liigirikkuse poolest on Peruu maailma esirinnas. 35 000 kirjeldatud taimest on umbes 5500 (16%) endeemsed.
Looduskaitse
21. sajandil on Peruus metsatustumise vähendamiseks võetud aktiivseid meetmeid. Metsatustumise määr vähenes 250 000 hektarilt 2001. aastal 150 000 hektarini 2005. aastal. 2010. aastal on metsade raadamine eeldatavasti vähenenud 90 000 hektarini aastas ning 2021. aastaks loodetakse metsade hävimise nullmäärani jõuda.
Keel
pisi|Joonis 1. Keelte statistika Peruu 1993. aasta põhiseaduse kohaselt on Peruu ametlikud keeled hispaania, ketšua ja muud põliskeeled piirkondades, kus need on ülekaalus. Hispaania keelt räägib emakeelena 82,6% elanikkonnast, ketšua keelt 13,9% ja aimarat 1,7%, ülejäänud keeli räägib emakeelena vaid 1,8% rahvastikust.
1348
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Peruu
Keel
Valitsus kasutab hispaania keelt ning see on riigi tavakeel, mida kasutatakse nii meedias kui ka haridussüsteemides ja kaubanduses. Andide mägismaal elavad ameeriklased räägivad ketšua ja aimara keelt ning erinevad etniliselt mitmekesistest põlisrahvastest, kes elavad Andide idapoolsel küljel ja Amazonase jõgikonnaga külgnevatel troopilistel madalikel. Peruu geograafilisi piirkondi peegeldab keeleline lõhe rannikul, kus hispaania keel domineerib rohkem Ameerika keelte ning mägismaade elanike mitmekesisemate traditsiooniliste kultuuride üle. Andidest ida pool asuvad põliselanikud räägivad eri keeli ja murdeid. Mõni neist rühmadest räägib endiselt traditsioonilisi põliskeeli, teiste hõimude keeled on aga peaaegu täielikult moondunud hispaania keeleks. Riigikoolides tehakse aina enam pingutusi ketšua keele õpetamiseks. Peruu Amazonases räägitakse arvukalt põliselanike keeli, sealhulgas Asháninka, Bora ja Aguaruna keelt.
1348
Aastakümned: 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad - 1340. aastad - 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad
Aastad: 1343 1344 1345 1346 1347 - 1348 - 1349 - 1350 1351 1352 1353
Peruu
Rahvastik
pisi|Joonis 2. Peruu ja Eesti iibe ennustatav muutus 32 miljoni elanikuga Peruu on Lõuna-Ameerika suuruselt neljas riik. Keskmine eluiga (2015–2020) on naistel 79,18 aastat ja meestel 73,71 aastat. Peruu demograafiline kasvutempo langes aastatel 1950–2000 2,6%-lt 1,6%-ni; rahvaarv peaks 2050. aastal jõudma umbes 42 miljonini. Peruu 1940. aasta rahvaloenduse kohaselt elas Peruus seitse miljonit elanikku. Rahvastiku kasv aastas on 1,58% (2020). Peruule ja Eestile ennustatakse tulevikus iibe langust (vt joonist 2).
2017. aasta seisuga elas 79,3% rahvastikust linna- ja 20,7% maapiirkondades. Suuremate linnade hulka kuuluvad Lima pealinna piirkond (kus elab üle 9,8 miljoni inimese), Arequipa, Trujillo, Chiclayo, Piura, Iquitos, Cusco, Chimbote ja Huancayo; kõigis neis oli 2007. aasta rahvaloenduse ajal üle 250 000 elaniku. Peruus on 15 puutumatut ameerika hõimu.
Inimarengu indeks on 2019. aasta seisuga 0,759. See annab Peruule maailmas 82. koha ja paigutab riigi kõrge inimarenguga riikide hulka. Võrdluseks Eesti inimarengu indeks on 0,882 ja see tähendab 30. kohta maailmas.
Immigrantide osatähtsus riigi rahvastikus on 2,4%, immigrantide peamised päritoluriigid on Venezuela, USA ja Hiina. pisi|San Marcose ülikool, Lima|alt=|vasakul
Haridus
pisi|Joonis 3. Peruu rahvastikupüramiid |alt=Peruu kirjaoskuse määr oli 2007. aastal hinnanguliselt 92,9%; maapiirkondades oli see määr madalam (80,3%) kui linnapiirkondades (96,3%). Põhi- ja keskharidus on riigikoolides kohustuslik ja tasuta. Hispaania koloniaalimpeeriumi ajal 12. mail 1551 asutatud San Marcose ülikool on esimene ametlikult asutatud ja vanim pidevalt töötav ülikool Ameerikas.
Religioon
Rooma katoliiklus on Peruus olnud domineeriv usk sajandeid, ehkki põlise traditsiooni sünkretismi kõrge tasemega. 2017. aasta rahvaloenduse seisuga kirjeldas 76% üle 12-aastastest elanikest end katoliiklasena, 14,1% evangeelsena, 4,8% protestantide, juutide, mormooninide ja Jehoova tunnistajatena ning 5,1% mittereligioossetena. Enamikul linnadest ja küladest on oma ametlik kirik või katedraal ja kaitsepühak.
Balsfjordi vald
Balsfjordi vald (norra Balsfjord kommune, põhjasaami Báhccavuona suohkan, kveeni ja soome Paatsivuonon komuuni) on vald Norras Troms og Finnmargi maakonnas. Ta piirneb põhjas Tromsø vallaga, idas Storfjordi vallaga, lõunas Målselvi vallaga ning läänes teisel pool fjorde Senja vallaga.
Valla pindala on 1493 km², elanike arv 	5500 (2008).
Valla keskus on Storsteinnes.
2019. aastani kuulus vald Tromsi maakonda.
Vassili Martinson
pisi|Vassili Martinson (1934) Vassili Martinson (13. september 1874 Tahkuranna vald – 7. veebruar 1955 Pennsylvania osariik, USA) oli eesti õigeusu teoloog ja raamatukogundustegelane.
Ta oli aastatel 1910–1918 Peterburi Vaimuliku Seminari rektor. Aastatel 1923–1940 töötas ta Tartu Ülikooli apostlik-õigeusu teaduse õppetooli professorina.
Haridus
Vaestemaja teenija Anton Martinsoni (1817–1893) ja Maria Jakobsoni (1836–1900) abielust sündinud Vassili alustas oma haridusteed Tahkuranna kihelkonnakoolis ja jätkas aastatel 1886–1890 õpinguid Riia Vaimulikus Koolis.
Vaimuliku hariduse omandas Vassili Martinson aastatel 1890–1896 Riia Vaimulikus Seminaris ja aastatel 1896–1900 Peterburi Vaimulikus Akadeemias. Akadeemia lõpetamiseks kirjutatud kandidaaditöö "Взаимоотношение благодати и свободы по учению отцов и учителей церкви первых 4-ых веков" tunnistati rahalise preemia vääriliseks.
Lisaks täiendas Martinson ennast aastatel 1898–1900 vabakuulajana Peterburi Arheoloogia Instituudis ja kuulas aastatel 1901–1902 loenguid Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna loodusteaduste osakonnas.
Teenistus Venemaal
30. juunil 1900 määrati Vassili Martinson Peterburi Vaimuliku Seminari inspektori abiks ja ülendati 20. detsembril 1902 sama asutuse inspektoriks. 1. jaanuarist 1910 kuni 1. septembrini 1918 oli ta Peterburi Vaimuliku Seminari rektor.
Nii inspektori kui ka rektorina luges ta seminari vanematel, V ja VI kursusel Uue Testamendi loenguid. Sama ainet õpetas ta ka bolševike poolt seminari sulgemise järel asutatud Petrogradi hingekarjaste koolis septembrist 1918 septembrini 1919.
Vassili Martinsonil oli preestripühitsus ja hiljem kandis ta ülempreestri aunimetust, kuid tema teenistuskirjades ja ametlikus elulookirjelduses ei ole pühitsemise kuupäeva mainitud.
1. maist 1919 1. juunini 1922 töötas Martinson ametnikuna Venemaa Loode Raudteevalitsuses ja oli ühtlasi 1. septembrist 1920 12. juunini 1922 Petrogradi Arheoloogia Instituudi raamatukogu võõrkeelse kirjanduse osakonna juhataja.
12. juunil 1922 pöördus Vassili Martinson koos perekonnaga tagasi Eestisse.
Teenistus Eestis
7. augustist 1922 kuni 15. jaanuarini 1923 töötas Vassili Martinson Riigiraamatukogu juhataja abina.
Seoses Tartu Ülikooli apostlik-õigeusu dogmaatika professori Karp Tiisiku surmaga juunis 1922 nimetas Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Sinod Martinsoni samal aastal ametlikuks kandidaadiks professori ametikohale. Tema ametisse valimine venis, sest Martinsonil puudus ilmalik akadeemiline kraad ja tema senised teadustööd olid Eestisse naasmisel jäänud maha Petrogradi.
Jaanuaris 1925 liideti seni teaduskondliku kuuluvuseta tegutsenud õigeusu õppetool usuteaduskonnaga.
Alates 1929. aastast oli Vassili Martinson usuteaduskonna seminari juhataja. 1935. aastal valiti ta ka usuteaduskonna nõukogu liikmeks ja alates märtsist 1937 oli ta ühtlasi usuteaduskonna sekretär.
Suvel 1929 viibis ta ülikooli toetusel teaduslikus lähetuses Türgis, Kreekas, Jugoslaavias, Rumeenias, Tšehhoslovakkias ja Poolas.
Õppejõutöö kõrvalt osales ta aastatel 1925–1928 usuliste oskussõnade komisjonis ja revideeris aastatel 1930–1931 usuõpetust Eesti vene gümnaasiumides. Ta osales Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku kirikukogude ja komisjonide töös ning oli karskusliikumise propageerija. Aastatel 1924–1926 kuulus professor Martinson ka EAÕK Sinodisse.
Sügisel 1939 pikendati vanusepiirini jõudnud professor Martinsoni ametiaega sobiva järglase puudumise tõttu veel viie aasta võrra. Kuid pärast kommunistide võimuletulekut 31. augustil 1940 usuteaduskond likvideeriti ja ta vabastati professori ametist.
25. novembrist 1940 kuni 28. veebruarini 1941 töötas Vassili Martinson Tartu Ülikooli Raamatukogus, kataloogides slaavikeelseid käsikirju. Kevadel ja suvel 1941 tõlkis ta ajutise töötajana rektori kantseleis ülikooli õppejõudude diplomeid vene keelde.
1. augustist 1941 arvati ta uuesti ülikooli õppejõudude koosseisu, kuid sama aasta 15. oktoobrist otsustas ülikooli nõukogu õigeusu õppetooli likvideerida. Kuna Eesti Omavalitsus ei leidnud esialgu võimalust talle pensionit maksta, töötas ta professorina veel kuni 1. juulini 1943, mil jäi pensionile.
Paguluses
1944. aastal põgenes Vassili Martinson koos perekonnaga Saksamaale, kust suundus 1952. aasta algul Ameerika Ühendriikidesse. Seal elas ta Pennsylvania osariigis South Canaanis paiknevas Püha Tihhoni õigeusu kloostris ning töötas kloostri juures tegutsenud vaimuliku seminari raamatukogu korraldajana.
Isiklikku
Vassili Martinson abiellus 1903. aastal Vera Voskressenskajaga (sündinud 1880). Nende abielust sündis poeg, kellele pandi samuti nimeks Vassili (sündinud 1907).
Harku vald
Harku vald on kohaliku omavalitsuse üksus Eestis Harjumaal.
Harku vald on Tallinnast läänes asuv omavalitsus, mille põhjapiiriks on 22 km pikkuselt Soome laht. Idas piirneb vald Harku järve ja Tallinna linnaga, lõunas Saue vallaga ning edelas ja läänes Lääne-Harju vallaga. Valla keskuseks on Tabasalu alevik üle 3500 elanikuga, kuhu on koondunud ka suurem osa valla teenindusest ja ettevõtlusest. Tabasalust on Tallinna piirini 8 km ja kesklinna 13 km.
Vallal on 22 km pikkune merepiir, millest suure osa moodustab pankrannik – neist kaunimad on Rannamõisa ja Türisalu pank. Vald hõlmab hiigelsuure ajaloolise Keila kirikukihelkonna põhjapoolseid alasid.
Rahvastik
pisi|[[Muraste mõisa peahoone]] pisi|[[Ranna kirik]] pisi|[[Harku linnuse säilmed]]
Alevikud
Harku, Tabasalu
Külad
Adra, Harkujärve, Humala, Ilmandu, Kumna, Kütke, Laabi, Liikva, Meriküla, Muraste, Naage, Rannamõisa, Suurupi, Sõrve, Tiskre, Tutermaa, Türisalu, Vahi, Vaila, Viti, Vääna, Vääna-Jõesuu
Ajalugu
Harku valda on esimest korda mainitud 1891. aastal, mil väikeste Keila kihelkonna mõisavaldade ühinemisel tekkinud vald haaras enda alla praeguse ala ja osa hiljem Tallinnale antud territooriumist (Tiskre, Kakumäe, Õismäe, Pikaliiva ja Kadaka küla). Harku valla õigused taastati 21. novembril 1991.
Harku vallas asuvad Korvi kalmistu ja Rannamõisa kalmistu.
Loodus
Kaunis loodus ja üha arenev elukeskkond on teinud Harku vallast soositud elu- ja puhkepaiga. Kevadest sügiseni on valla elanike arv tänu suvitajatele pea neljakordne. Hinnatud suvituskohad on Suurupi ja Vääna-Jõesuu. Sportlikku puhkamisvõimalust pakuvad Tabasalu looduspark ja Harku park.
Johann von der Borch
Johann von der Borch oli Saksa ordu liige ja Middelburgi komtuur Hollandis aastal 1455.
Johann von der Borch on ainus teadaolev suguvõsa liige, kes teenis Saksa ordu peaharus. Samas olis kolm Borchi Liivi ordu liikmed, neist üks, Bernd von der Borch, sai ka ordumeistriks.
Harku vald
Vaatamisväärsused
Harku vald on rikas mõisate poolest. Esinduslikumad neist asuvad Harkus, Väänas ja Murastes (varemeis), paljusid mõisaid on esmamainitud 15.–16. sajandil või isegi varem. Ühes ilusaimas – Vääna mõisahoones – tegutsevad nüüdisajal kool, lasteaed ja raamatukogu. Vaatamisväärne on ka Harku mõis, kus 28. septembril 1710 sõlmiti ajalooline Harku rahu Tallinna rae, Eestimaa Rüütelkonna ja Vene tsaari Peeter I esindajate vahel, mis lõi aluse siinsete aladele riiklikule korraldusele ja õhtumaisele autonoomiale 18.–19. sajandil.
Valla kultuuri- ja hariduselu hoiavad üleval Tabasalu, Harkujärve ja Vääna koolid, Tabasalu Muusikakool ning arvukad seltsid. Suurimad kultuuriüritused on iga-aastased Tabasalu päevad, taaselustatud bigbändide festival Tabasalus ja Harku valla laste lauluvõistlus.
Harku vallal on kaks sõprusvalda: 1992. aasta mais sõlmiti partnerlus- ja koostöölepe Eura vallaga Soomest ja 2004. aasta detsembris Piasecznoga Poolast.
Suurupi tuletornid
Valla suurimaks vaatamisväärsuseks on Suurupi ülemine ja alumine liitsihi moodustavad tuletornid, mis juhatab teed Tallinna sadamasse.
Suurupi alumine puidust neljatahulise tüvipüramiidi kujuline viilkatusega tuletorn valmis 1859. aastal. See on vanim töötav puittuletorn Põhja-Euroopas ja kuulub The International Association of Marine Aids to Navigation and Lighthouse Authorities (IALA) 100 väärtuslikuma töös oleva ajaloolise tuletorni hulka. Kogu kompleks on kultuurimälestisena riikliku kaitse all.
Pontifeks
Pontifeks oli Vana-Rooma preester ja kõrgema preestrite kolleegiumi liige. Algul koosnes pontifekside kolleegium viiest, hiljem viieteistkümnest liikmest ning nende ülem oli Pontifex maximus, kes valiti ametisse kogu eluajaks. Ta oli riigi kõrgeim usuasju korraldav ametnik. Alates keiser Augustusest Gratianuseni kandsid Rooma keisrid seda tiitlit. Alates 15. sajandist sai Pontifex maximus (itaalia keeles Pontefice massimo) Rooma paavstide tavapäraseks aunimetuseks.
Denis' saar
pisi|Denis' saar Denis on Seišellidele kuuluv saar India ookeanis.
Saare pindala on 1,31 km². Saar on madal, kõrgus kuni 4 m. Saar on eraomanduses.
Bolton Wanderers FC
Bolton Wanderers FC on 1874. aastal Boltonis Christ Church FC nime all asutatud Inglismaa jalgpalliklubi. Praeguse nime sai klubi 1877. aastal. Klubi kodustaadion on 1997. aastast Reebok Stadium, varem mängis meeskond 102 aastat Burnden Park staadionil.
Klubi mängib Inglismaa tugevuselt teises liigas Football League Championship. Viimati mängiti Premier League's hooajal 2011–2012.
Praegune meeskond
''Seisuga 23. august 2018''
Inglismaa
2. liiga (1992. aastast 1. liiga) FA Karikas League Cup
FA Charity Shield
Arvutuslaud
pisi Arvutuslaud on lihtne ning väga vana mehaaniline arvutusseade. Paljudes kohtades kasutatakse seda tänini.
Tuntumad arvutuslauad on abakus, suanpan, soroban ja arvelaud.
Kirjeldus
Arvutuslaud kujutab endast raami, millele on paigaldatud kepikesed, traadid või nöörid, või lauda, milles on sooned või praod. Kivid liiguvad traadile, nöörile või kepikesele lükituna või soontes või pragude vahel.
Kive on kindel arv, mis tavaliselt on seotud positsioonisüsteemiga.
Arvutuslauaga saab sooritada liitmist, lahutamist, jagamist, korrutamist ning isegi juurimist.
Ajalugu
Vanimaks säilinud arvutuslauaks (umbes 300 eKr) on Salamise tahvlid (Ateenas Rahvusmuuseumis).
Saksa arvutusmeister Adam Ries kirjeldas arvutuslaudade kasutamist teoses "Rechenbuch auf Linien und Ziphren in allerlei Handthierung / geschäfften und Kaufmanschafft".
Vaata ka
Abakus (Rechentafel)
Väekoondis
Väekoondis on mitmest väeosast koosnev väeüksus, kuhu kuuluvad eri väeliikide väeosad või allüksused. Väekoondised on nt korpused, diviisid, brigaadid.
Väekoondis on iseseisev sõjaline formeering, mis on suuteline ise läbi viima sõjalisi operatsioone ja tagama enda tegevust pikema perioodi vältel.
Eesti väekoondised aastail 1918–1940 olid 1. Diviis, 2. Diviis, 3. Diviis, 4. Diviis (1940), Soomusrongide Diviis (1919–1921), Merejõud ja Õhukaitse (1930–1940). Diviisiülema õigused olid veel Kaitseliidu ja Piirivalve ülemal.
Interpoleerimine
Interpoleerimine ehk interpolatsioon on arvutusmatemaatikas kasutatav meetod funktsiooni vahepealsete väärtuste hindamiseks ette antud diskreetsete väärtuste alusel.
Inseneerias ja praktilistes teadustes kirjeldatakse süsteeme diskreetsete funktsioonide ja tabelitega, mis on saadud katsetulemuste põhjal. Erinevalt pidevatest funktsioonidest ei kirjelda aga diskreetsed funktsioonid kõiki võimalikke muutujate väärtusi ning tihti on vaja kahe diskreetse punkti vahele jäävat väärtust hinnata interpolatsiooni teel.
Vahel kasutatakse interpolatsiooni ka keeruliste funktsioonide lihtsustamiseks, et vähendada arvutustele kuluvat aega ja ressursse. Sellisel juhul tuleb hinnata, kas lihtsustamisest saadav arvutusressursside kokkuhoid kaalub üles interpolatsioonist tekkiva vea.
Interpolatsioonimeetodid
Lihtsaim viis interpolatsiooni idee kirjeldamiseks on teha seda näite varal. Seetõttu genereerime diskreetsete punktide kogumi:
Lähima naabri interpolatsioon
Lihtsaimaks interpoleerimise viisiks on lähima andmepunkti väärtuse valimine.
Üldjuhul eelistatakse sellele meetodile lineaarset interpolatsiooni, sest lihtsates süsteemides on tolle rakendamine sama raskusastmega ning tunduvalt täpsem, kuid mitme muutujaga funktsioonides võib osutuda lähima naabri interpolatsioon kasulikuks oma lihtsuse ja kiiruse tõttu.
Lähima naabri interpolatsioon leiab kõige rohkem kasutust pilditöötluses.
Lineaarne interpolatsioon
Lineaarse interpoleerimise meetodi kasutamisel lähendatakse kahe andmepunkti vaheline funktsioon sirgega ning arvutatakse interpolant kasutades nende punktide koordinaate (x0,y0) ja (x1,y1) : Lineaarne interpoleerimine on kiire ja lihtne, kuid tihtipeale ei ole interpoleeritavate funktsioonide puhul tegemist lineaarsete sõltuvustega. See tähendab, et lineaarne interpolatsioon üle suurte vahekauguste ei pruugi olla piisavalt täpne.
Polünoomne interpolatsioon
Polünoomse interpolatsiooni puhul võetakse arvesse kõiki teadaolevaid n andmepunkti ning tuletatakse nende alusel n-1 astme polünoom, mis neid kõiki läbib. Tuleb välja, et see polünoom on üheselt määratud. Sellisel viisil koostatud pidev funktsioon on igas oma punktis diferentseeritav ning on tõenäolisem, et saadav tulemus on täpsem.
Antud juhul saaksime interpolandiks kuuenda astme polünoomi kujul:
Polünoomse interpolatsiooni suurimaks miinuseks on selle suur arvutuslik keerukus. Lisaks on täheldatud polünoomse interpolatsiooni puhul Runge fenomeni kus kõrgemate astmete polünoomid kalduvad võnkuma ning tekitavad lainelisi artefakte.
Kuigi polünoom on diferentseeritav ning seetõttu saame me hinnata funktsiooni lokaalseid miinimume ja maksimume võivad need väärtused väljuda süsteemi teoreetilisest muutumispiirkonnast, mis võib omakorda tekitada probleeme väärtuste edasisel kasutamisel.
Lisaks kõigele eelmainitule ei pruugi polünoomse interpolatsiooni kasutamisel kahe punkti vahelise kõvera kuju kokku sobida katsete käigus tuletatud teadmistega süsteemi omadustest. See käitumine on omakorda võimendatud Runge fenomeni poolt funktsiooni otspunktides.
Seda käitumist on püütakse leevendada kasutades n-1 järku polünoomide asemel Splain-interpolatsiooni või Tšebõševi polünoome.
Splain-interpolatsioon
Praktikas on väga levinud kuupslainid siledusastmega 2. See tähendab, et vahemikesse on valitud kuuppolünoomid, mida on võimalik diferentseerida vähemalt kaks korda. Antud juhul oleks näitefunktsiooni splain-interpolant järgmine:
Sarnaselt polünoomse interpolatsiooniga on splain-interpolandi kuju palju loomulikum ja täpsem. Samas on madalama astme polünoome kergem kasutada arvutustes ning olenevalt polünoomide keerukusest on väiksem tõenäosus Runge fenomeni esinemiseks.
Interpolatsioon signaalitöötluses
Digitaalses signaalitöötluses teostatakse interpolatsiooni üldiselt signaali diskreetimissageduse tõstmiseks kasutades erinevaid filtreid ja konvolutsiooni.
Paul Radin
Paul Radin (2. aprill 1883 – 21. veebruar 1959) oli Poola juudi päritolu ameerika antropoloog, kelle erialaks oli Põhja-Ameerika indiaanlaste mütoloogia ja religioon.
Elu ja looming
Paul Radin sündis Poolas (tollal Vene impeeriumi osa) Łódźi linnas reformistliku rabi perekonnas. Aasta hiljem, 1884 asusid tema vanemad Ameerikasse, Elmira väikelinna New Yorgi osariigis. 1890 kolis perekond New Yorki.
Aastatel 1908–1913 käis Paul Radin korduvalt hotšangide juures, kelle kultuur ja mütoloogia huvitasid teda elu lõpuni. Hotšange käsitlevad Radini teosed "Hotšangi hõim" (The Winnebago Tribe, 1925), "Hotšangi kangelaslood" (Winnebago Hero Cycles, 1949), "Hotšangide kultuur nende endi kirjeldust mööda" (Winnebago Culture as Described by Themselves, 1949–1950) ja "Trikster" (The Trickster, 1956; eesti keeles osaliselt 2004). Radini mõjukamaid raamatuid on "Kärgatav Kõu" (Crashing Thunder, 1926; eesti keeles 2010), ühe hotšangi mehe autobiograafia, mis sai eeskujuks paljude ameerika antropoloogide samalaadsetele töödele.
1911–1912 oli Radin Ameerika Etnoloogiabüroos, uurides sapoteegi keeli ja mütoloogiat. Seejärel läks ta koos oma sõbra Edward Sapiriga Kanadasse, kus ta neli aastat uuris odžibvei rahvast Ontario provintsi edelaosas. 1918. aastal tuli ta Ühendriikidesse tagasi ja töötas California ülikoolis koos Alfred L. Kroeberi ja Robert Lowie'ga.
1920 sõitis Radin Inglismaale, et õpetada Cambridge'i Ülikoolis. Teda hakkas huvitama Carl Gustav Jungi psühhoanalüüs. 1925 tuli ta tagasi Ameerikasse, tehes kaks aastat välitöid ottavate seas. 1927 ilmus üks Paul Radini peateoseid, "Primitiivne inimene filosoofina" (Primitive Man as a Philosopher, eessõna autor John Dewey), kus näidatakse, et filosoofiliselt mõtlevaid indiviide leidub iga rahva ja hõimu seas.
1927–1948 õpetas Radin paljudes Ameerika ülikoolides. 1937 ilmus temalt "Primitiivne religioon: selle iseloom ja algupära" (Primitive Religion: Its Nature and Origin). Raamatu põhitees on, et igas kultuuris leidub tugevama ja nõrgema religioossusastmega indiviide, sõltuvalt inimeste kalduvustest ja intelligentsusest.
1949 läks Radin õpetama Rootsi ning 1952 asus elama Šveitsi Lugano linna, pidades aeg-ajalt loenguid Zürichis (Carl Gustav Jungi instituudis), Oxfordis, Cambridge'is ja Manchesteris.
Vaated
Radin võttis omaks Boasi kultuurirelativismi, teda huvitas eriti indiviidi suhe oma kultuuriga. Raamatus "Primitiivse inimese maailm" (1953) kirjutab ta: "Psühholoogilisest vaatepunktist võib väita, et tsivilisatsiooni ajalugu näitab peamiselt inimese püüet unustada seda, kuidas ta muutus loomast inimolendiks. Teadlikuks saamine oli kindlasti valuline ja traumaatiline kogemus, millele ta visalt ja püsivalt vastu pani. Ja tal oli õigus." Kultuur algab koos religioosse mõtlemisega.
Teravdatud individualismi tõttu pidas Radin kõige paremaks etnograafiliseks allikaks autobiograafiaid. Eelistada tuleb kogukonnaliikmete endi selgitusi, sest ükski etnoloog ei saa veeta kogu elu ühe etnilise rühma juures. Ka ebatäpsed isiklikud mälestused on Radini arvates paremad kui mõni etnoloogiline spekulatsioon. Kultuuri tuleks tõlgendada "isiksuste kaudu, mitte aga üldistatud inimkujude kaudu, mis akadeemiliselt toestavad ähmaseid ideid ja veel ähmasemaid emotsioone".
Radini etnograafilised kirjeldused lähenevad kirjandusteadusele. Ta avaldas kõik tekstid koos isikulooliste kommentaaridega, selgitades vajaduse korral ka tõlkimise käiku. Suuline pärimus ja mütoloogia on Radini arvates sageli "kirjandus sõna tõsises mõttes". Pärimuse kirjapanek ei pruugi teksti kahjustada, vaid üksnes lisab sellele refleksiivse momendi.
Sõrgkang
pisi|püsti|Sõrgkangid Sõrgkang on füüsikalise kangi ehk jõuõla põhimõtet kasutav tööriist, mis omab üht või kaht sõrakujulist otsa, millega saab eemaldada naelu, teine ots võib olla heebel või ümar. Sõrgkangiga saab painutada kinniolevaid detaile lahti, teha lammutustöid jms.
Sõrgkang on kasutusel põhiliselt ehituses, kuid leiab kasutamist ka mujal.
Friedrich von der Borch
Friedrich von der Borch (ka Frederich või Friderich Borg; surnud 22. märtsil 1484) oli Liivi ordu liige ja Pärnu komtuur aastal 1481.
Friedrichi vanemad olid Johann von der Borch ja Sophia von der Lappe zu Ruhr, tema vend Eberhard oli samuti Liivi ordu liige. Ordumeister Bernd von der Borch oli ilmselt talle üpris lähedane sugulane. Borch oli pärit Lippe isandkonnast (Herrschaft) Detmoldist. 1451. aastal on teda mainitud rüütelvennana Viljandis, 1481. aastal oli ta aga Pärnus komtuuriks. Järgneval kolmel aastal pole tema ametikohta teada, kuid 1484. aastal langes ta Neuermühleni lahingus Riia linna vastu.
Doom
"Doom" ehk "DOOM" ja selle järjed "Doom 2", ametlikud lisamissioonid "Ultimate Doom" ja "Final Doom" ning "Doom 3", on mõeldud arvutimängud (tulistamismängud).
Mängijate vaimustus "Doomi" lihtsusest ja mängitavusest kestab tänaseni, hoolimata sellest, et 1993 avalikkuse ette ilmunud mäng jääb tänastele nn tulistamismängudele igas elemendis alla.
Omal ajal oli "Doom" vaieldamatult revolutsiooniline, rabades mängureid pilkupüüdvate keskkondade, pseudo-3D-mõõdete ja üllatavalt kliendisõbraliku ülesehitusega: mängu tootja lubas igal fännil mängumootorit lahata ja oma soovi järgi "painutada". Võimalik, et just kombinatsioon innovatiivsest mängust ja tootjapoolsest julgustusest pani aluse mitte ainult "Doomi" pikale elueale, vaid ka tulevastele arvutimängudele. Nimelt said mõned tänapäevased mängude tootjad oma tuleristsed just "Doomile" tasemeid ehitades.
Ajalugu
"Doom" valmis Ameerika Ühendriikides Texase osariigis, kus 1991 asutati Dallase lähedal asuvas Mesquite'i linnakeses arvutifirma id Software. Asutajate seltskond, kuhu kuulusid näiteks John Romero (lahkus 1996 ja asutas firma ION Storm), John Carmack, Adrian Carmack ja Tom Hall, oli varem tegutsenud Louisiana väikeses arvutifirmas SoftDisk, andes välja mängukesi, mille SoftDisk pani oma kaks korda kuus ilmuvale plaadikogumikule "Gamer's Edge".
Mängu loomiseks kasutati NeXT-i, millel jooksutati NeXTSTEP-i. Tulemuseks olev "Doom" ilmus müüki 1993. aasta lõpus, sattudes mugavalt jõuluaegsesse ostubuumi. Mängurid olid rabatud selle revolutsiooniliselt ilusast keskkonnast, värvikatest koletistest ja tulevaste tulistamismängude dogmaatiliseks aluseks saanud relvade süsteemist. "Doom" oli ka üks esimesi mänge, mis kasutas täie võimsusega ära alles lapsekingades olevaid võrgumängu võimalusi ja pakkus sellega mängijate hulgas suure populaarsuse võitnud võimalust mängida koos inimestega üle maailma.
Tõenäoliselt oli "Doomi" ülemaailmse edu alustalaks ka võimalus mängida tasuta selle lühiversiooni. Nii sai arvutimängude huviline enne ostmist mängu proovida ja ise selle kvaliteedis veenduda. Taoline käitumine tootja poolt oli tol ajal veel suhteliselt haruldane ja põhjustas tasuta lühiversiooni massilise tõmbamise mängurite arvutisse.
Kirjeldus
"Doomi" väljatuleku pressiteadet tsiteerides on "Doom": "... reaalajas, kolmedimensiooniline, 256 värviga, täielikult kaardistatud pindadega" mäng.
"Doom" on kangelase silmade läbi mängitav kolmedimensiooniline põnevusmäng, kus põhirõhk on osavusel ja reaktsioonikiirusel, mitte intellektil või rollimängul. Kogu tegevust näeb mängur läbi peategelase silmade, tekitades tunde, et mängur ongi see, kes maailmas seikleb. "Kaameranurka" ei saa muuta, st peategelast ei saa kõrvalt vaadata. Mänguri vaateväljas on tema kontrollitavast peategelasest ainult käsivarred.
"Doom" põhineb väga lihtsalt põhimõttel, mille kohaselt mängija mängib korraga ühel tasemel, mis on teistest täielikult isoleeritud. Ühelt tasemelt teisele liikumine nõuab taseme lõpetamist (kas siis vastava lüliti vajutamise või kindlasse ruumi astumisega), mis suunab mängija järgmisele tasemele. Eelmistele tasemetele naasmine on võimatu.
Kui hilisemates, "tõelistes" 3D-mängudes loovad mängu disainerid tasemeid nii, et vajalikud ruumid "tahutakse" välja tahkest lõpmatusest (st mänguruum on tegelikult piiratud auk lõpmatuses), siis "Doomi" tasemed on loodud piirete abil. Üks nelinurkne ruum koosneb neljast sirgjoonest, mis ühenduvad kahe koordinaadiga (X, Y) punktis. Mängu pseudoruumilisust ehk teeseldud ruumilisust reedab punkti Z-koordinaadi puudumine. See aga tähendab ka kahjuks mängumootori võimetust luua ruume üksteise kohale ja seepärast puuduvad nii "Doomis" kui kõigis sama mootorit kasutavates mängudes tõelised 3D-ruumid. Mitmekorruselisi maju saab mängus luua ainult kavalate trikkide ja visuaalse pettusega. Sellest hoolimata on andekad disainerid suutnud luua "Doomile" ilusaid ja realistlikke keskkondi.
Mängu tegevus toimub nii Marsi kuudel Phobosel ja Deimosel kui ka põrgus ("Doom 2" toob tegevuse tagasi Maale). Taustalugu (mis, tõsi küll, ei hiilga just kirjandusliku kvaliteedi ja sügavmõttelisusega) on selline:
Koletised
Üks mängu võludest peitub selle omapärastes ja tol ajal üpris hirmutavates koletistes. "Doom" kasutab progressiivselt ohtlikemate vaenlaste süsteemi, kus skaala ühes otsas on vaevu mängija tegelase elu ohustav koletis ja teises otsas tegelasele üldiselt surmavalt ohtlik koletis. Tüüpilisest 1980-ndate platvormmängust, kus igal tasemel on kraadi võrra kangemad koletised ja iga taseme lõpus ootab taseme "boss", erineb "Doom" selle poolest, et ühel tasemel asuvad koletised moodustavad pigem komplekti, mille sisu läheb vastavalt tasemetele järjest raskemaks. Komplekti võib kuuluda näiteks nõrgemat sorti püssimees ja kuradike, kuid neid toetab järgmistel tasemetel juba võimas deemon.
Koletiste arv on otseses sõltuvuses mängu alguses valitud raskusastmest. 4 raskusastmest esimene on mõeldud päris algajatele, viimane kõige osavamatele mängijatele.
Kokku on "Doomi" seerias 17 koletist, kellest 10 on algses "Doomis" ja 7 ilmuvad esimest korda "Doom 2" tasemetes.
Kaks nõrgimat koletist (endised inimesed) pillavad surres oma relva (pumppüssi) või püstoli padruneid, ülejäänud koletiste relvi ei saa kasutada.
Erinevalt tasemeid pidevalt täitvatest mängudest (nagu "Hexen") ei sünni "Doomis" tapetud koletiste asemele uusi. Taseme kõigi koletiste tapmine jätab järele elanikest tühjad ruumid.
Relvad
"Doom" oli üks esimesi tulistamismängudes ülipopulaarseks saanud relvade süsteemi kasutajaid. Nimelt on mängus piiratud arv relvi (rusikas + 6 tehisrelva), millest alguses on kaasas vaid püstol. Kuna padrunite arv on piiratud, on tegelase viimaseks lootuseks ta oma rusikas, mis teeb vähe kahju, kuid on siiski relva eest. Seega alustab tegelane tehniliselt ikkagi kahe relvaga. Edasine relvade hankimine toimub nende leidmise teel: tegelane kohtab läbi tasemete liikudes maas vedelevaid relvi, mille leidmine järgib üldiselt järjest tugevamate relvade loogikat, st kõigepealt leiab mängur pumppüssi, seejärel kuulipilduja, siis raketiheitja jne. Loogikat rikuvad mõnes tasemes asuvad salaruumid, mille leidmise eest premeeritakse mängurit võimsama relvaga. Kord üles korjatud relv jääb tegelase omandisse kuni surmani. Seda sõna otseses mõttes – kui tegelane sureb, alustab ta viimati mängitud taseme algusest, varustuses ainult püstol ja oma rusikas. Leitud relvad jäävad tegelase omandisse ka taseme lõpetades ning uuele tasemele liikudes.
Kuigi fanaatilised mängurid on õppinud mängu läbi mängima ka ainult rusikat või püstolit kasutades, loodab enamus mängijaid siiski paremaid relvi leida. Relvad asuvad tasemetes suhteliselt juhuslikes kohtades (st nende asukoht ei sõltu mängu taustaloost) ning kõige kõvemad relvad saab kätte alles mängu hilisemas osas. "Doom 2" lisas relvade valikule veel ühe relva.
Ülesehitus
"Doom" on lineaarne mäng, kus puudub igasugune rollimänguline suhtlus ümbritseva keskkonnaga. Põhimõtteliselt võib mängu struktuuri võrrelda labürindiga, mille läbija peab leidma tee algusruumist läbi koletistega täidetud koridoride kuni võiduka lõpuni. Sama skeem kordub igal tasemel, kuigi tugevate variatsioonidega ja loomulikult täiesti erineva keskkonna ehk taseme välimusega.
Jumala nimi
Jumala nimede all mõistetakse tavaliselt monoteistlikes religioonides (enamasti judaismis ja kristluses) Jumala erinevaid nimesid.
Doom
Ülesehitus
"Doom" koosneb kolmest osast, millele hiljem avaldatud "Ultimate Doom" lisab neljanda osa. Üks osa koosneb 9 tasemest ehk missioonist (8 tavalist taset + 1 salatase, millele juurdepääs tuleb ise üles otsida) ja moodustab omaette minimängu, millel on läbiv teema ja mille lõpetades tuleb mängijal uut osa ise alustada (eelmistes osades kogutud varustus ei kandu üle järgmisse ossa).
Jumala nimi
Piiblis
Jumala nimedest on Vanas Testamendis Elohim, El, Jahve (Jehoova), Adonai ning Uues Testamendis kasutatud Issand ja Theos. Teistes keeltes kutsutakse jumalat ka: Deus - Allah - God - Gott - Bog.
Doom
Ülesehitus
Mängu saab igal ajal salvestada.
Koodid
Mängu on võimalik sisestada ka nn salakoode, mis muudavad mängimist lihtsamaks. Koode saab sisestada ükskõik kus ja ükskõik millal. Koodisõna tuleb sisestada ühe sõnana ja väikeste tähtedega, liigse venitamise puhul ei taju mängumootor koodi õigesti ja eirab seda.
Jumala nimi
Keskajal
Jumala nimesid seostatakse tihti esoteerikaga. Juudi müstitsismi (Kabala) järgi on igal Jumala nimel kindel tähendus ja võim. Jumala tegelik nimi on muidugi saladus (mida alkeemikud mõistatasid) ja inimene teab vaid tema teisendeid.
Inglise Vikipeediast
Pangalan ng Diyos
Doom
Mõju
Vähesed arvutimängud on omanud sellist kuulsust ja mõju nii oma valdkonnas kui üleüldiselt. "Doom" oli üks esimesi mänge, mis kasutas edukalt "proovi enne tasuta!" põhimõtet, pakkudes potentsiaalsele ostjale mängu ühte osa tasuta. "Doom" oli samuti ka üks esimesi mänge, mis võimaldas ennast mitmekesi üle võrgu mängida. Tohutu kiirusega üle maailma tekkinud "Doomi" mängurite kollektiividest arenesid ajapikku välja hilisemate mängude "klannid", kes kogesid esimest korda teises maailma otsas istuvate mängurite võitlemise lõbu.
"Doom" oli vahest üldse esimene mäng, mis lubas mänguritel lahkelt oma mootorit uurida ja ise tasemeid luua. Selle tulemusena sündisid sajad tuhanded lisatasemed, mis kindlustasid Doomi mängitavuse ka aastaid hiljem. Isegi tänapäeval, ligi 12 aastat hiljem, teevad andunud fännid Doomile endiselt lisatasemeid. Taoliste küllalt lihtsate ja samas loomingulisust võimaldavate tasemetega said oma esimese disainikogemusi üsna mitmed hiljem mängufirmadesse tööle läinud disainerid, kelle käe all sündisid ja sünnivad tänaste tulistamismängude tasemed.
"Doomi" põrgulik temaatika, satanistlikud sümbolid ja oma aja kohta jõhker vägivalla kujutamine (koletised kippusid mängus küllalt veriselt surema, seinu katsid inimnahad, laes rippusid lõhkirebitud poodud jne) tekitas aga avalikkuses kohati väga suurt pahameelt. Leidus inimesi, kes süüdistasid "Doomi" laste rikkumises ja vägivalla propageerimises ning olukorrale ei aidanud kuidagi kaasa see, et 1999. aastal Columbine'i keskkoolis 13 inimest mõrvanud Eric Harris ja Dylan Klebold osutusid mõlemad innukateks "Doomi" mängijateks. Hiljem on märksa jõhkramad ja realistlikumad mängud turmtule endale tõmmanud.
Arvutimängude maailmas peetakse "Doomi" ikooniks. 2004. aasta numbris nimetab PC Gamer "Doomi" kõigi aegade olulisimaks mänguks. Kokku on mängu ostetud umbes 1,5 miljonit eksemplari, tasuta lühiversiooni arvatakse olevat tõmmanud 15–20 miljonit inimest.
id Software oli lahkelt jagama oma "Doomi" mootorit ka teiste mängutootjatega ja "Doomi" populaarsusele järgnes terve laine sarnaseid mänge ("Strife", "Heretic", "Hexen"), mis küll kõik mootorit mingil viisil täiendasid.
Tõenäoliselt pole ülekohtune öelda, et just "Doom" pani alguse kolmedimensiooniliste tulistamismängude kategooriale ja fännide omaloomingu lubamisele, kindlustades sellega endale auväärse koha arvutimängude ajaloos.
Betšuaanamaa protektoraat
Betšuaanamaa protektoraat oli protektoraat, mille asutas Lõuna-Aafrikasse 31. märtsil 1885 Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik. Betšuaanamaast sai 30. septembril 1966 Botswana vabariik.
Kang
222px|pisi 222px|pisi| Töötegemine sõrgkangiga Kang on füüsikalise kangi ehk õla põhimõtet kasutav tööriist.
Betšuaanamaa protektoraat
Ajalugu
Šoti misjonär John Mackenzie, kes elas aastatel 1862–1876 Shoshongi linnas, uskus, et mangwatosid ja teisi Aafrika rahvaid, kellega ta töötas, ohustasid nende aladele lõunast tungivad buuri rüüstajad.
Kang
Kui sellele mõjuks piisava suurusega jõud, hakkaks see selle jõu sihis liikuma. Kang saab olla tasakaalus vaid siis, kui kangile mõjuv jõud on pöördvõrdelised jõu õlgadega.
Tuntakse raudkangi, sõrgkangi, heeblit jt.
Betšuaanamaa protektoraat
Ajalugu
Betšuaanamaa tähendas tsvanade maad ning administratiivsetel põhjustel jaotati see kaheks osaks. Põhjapoolset osa nimetati Betšuaanamaa protektoraadiks, lõunapoolset Briti Betšuaanamaa kolooniaks. Briti Betšuaanamaa liideti 1895. aastal Kapimaa kolooniaga ning moodustab nüüd osa Lõuna-Aafrika vabariigist.
1905. aasta revolutsioon Eestis
1905. aasta revolutsioon Eestis oli Eestis 1905. aastal toimunud rahvarahutused.
Venemaal algasid rahvarahutused 22. jaanuaril (vkj 9. jaanuaril) 1905 pealinnas Peterburis toimunud Verise pühapäevaga. Rahutuste leevendamiseks ja mässu mahasurumiseks allkirjastas keiser Nikolai II 30. oktoobril (vkj 17. oktoobril) manifesti, millega anti Venemaa Keisririigi elanikele demokraatlikke vabadusi ja laiendati valimisõigust, ühtlasi võimudele käsk võtta kasutusele "tarvilisi abinõusid otsekoheste korratuste, häbemata tegude ja vägivalla mahasurumiseks". pisi|1905. aasta veresauna mälestusmärk Tallinnas [[Rahumäe kalmistul]] Eesti talupoegade rahulolematuse peamiseks põhjuseks oli mõisnike omavoli talupoegadelt rendi- ja maakasutamise tingimuste kehtestamisel. Revolutsioonis osalesid eesti rahva kõik kihid, ent põhijõuks olid sotsiaaldemokraatide juhitud suurettevõtete töölised, haritlased ja üliõpilased.
10. detsembril 1905 kuulutati Tallinnas ja Harjumaal välja sõjaseisukord, mis kestis kuni 1908. aasta 15. septembrini, mil see asendati "tugevdatud valvuskorraga" (kehtis kuni 1911. aastani). Kogu Eestis toimusid massilised vahistamised, keelati koosolekud, suleti ajalehed Teataja, Uus Aeg ja Eesti Postimees. 26. detsembril 1905 kuulutati välja sõjaseisukord Rakvere, Paide ja Haapsalu piirkonnas. Detsembrist 1905 kuni veebruarini 1906 läbi viidud karistusoperatsioonide käigus lasti maha ligi 300 inimest ja 600 said ihunuhtlust: 9. jaanuaril lasti Viljandis maha 45 inimest.
Rahutused Tallinnas
26. jaanuaril keeldusid Tartu Ülikooli üliõpilased solidaarsusest õppetööst. 22. märtsil toimus streikivate rätsepate meeleavaldus ja demonstrantide arest Tartus; 30. märtsil Tallinnas Dvigateli vagunitehase ja Wiegandi masinatehase töötajate vastasseis tehasemeistritega. 28. aprill tapeti Tallinnas sandarmirittmeister Trešner (Трешнер); 30. aprillist kuni 2. maini toimusid Tallinnas 3000 osavõtjaga miitingud, mille piirivalveväed laiali ajasid. 15. mail 1905 leidsid aset rahutused Tallinnas; 19. juulil tööliste streik protestiks 15 töölise arestile. 24. juulil toimus 3000 töölise demonstratsioon ning kokkupõrge kasakatega.
13. oktoobril toimus streik Volta tehases. 14. oktoobril toimus üle-eestiline raudteelaste streik. 15. oktoobril toimusid Tallinnas rüüstamised.