cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kryčaŭ
Ajalugu
Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas asula kuuluma Mstsisłavi vojevoodkonda. XVII sajandil läks vahepeal Pacidele kuulunud asula Radziwillide valdusse. Aastail 1614 ja 1633 rüüstasid moskvalased taas linna, peaaegu kõik elanikud (2000 inimest) küüditati Venemaale, asula ise aga põletati maha. Aastal 1633 sai Kryčaŭ magdeburgi õigused. Uputuse ajal piirasid vene väed kaks kuud linna, seejärel see alistus.
Põhjasõja ajal oli aastal 1708 linna lähistel laagris Peeter I. Aastail 1743–1744 toimus linna ümbruskonnas talurahva ülestõus.
Linn läks Esimesel Poola jagamisel aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu. Ühtlasi sai linnast alev. Aastal 1776 kinkis Katariina II asula Grigori Potjomkinile. Grigori lubas vaatamata alevi staatusele edasi tegutseda linna omavalitsusel, ka rajas ta linna juutidest kasakapolgu. XVII sajandi lõpus kujunes asula tähtsaks tööstuskeskuseks, kus oli mitu veskit, vasevalutöökoda, telliselöövi, alevis valmistati kangast, töödeldi nahka ja põletati viina. Tähtsaimaks ettevõtteks oli aga laevatehas. Selle tarbeks tegutses ettevõte, milles valmistatud purjed saadeti osalt ka mööda jõge allavoolu Hersonisse, kus neid kasutati sealses laevatehases.
Aastal 1790 müüs Potjomkin linna Hołyńskitele. 1847 oli linnas 630 maja. Seal tegutsesid katoliku kirik ja kuus õigeusu kirikut. Toona peeti seal aastas kolm laata. Aastal 1897 oli linnas õigeusu kirikuid juba seitse, lisaks veel katoliku kirik ja viis sünagoogi. Toona oli seal kolm kangast tootvat ettevõtet, neli ettevõtet valmistas kruupe, neljas pressiti õli, üks ettevõte valmistas seepi ja üks ettevõte küpsetas leiba. Sel perioodil peeti linnas laata neli korda aastas.
Aastal 1923 valmis Orša–Uneča raudtee. Aastal 1924 läks Kryčaŭ Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1931 sai alevist taas linn. Umbkaudu sel ajal hakati arendama sealset tööstust – linna rajati soojuselektrijaam, kriidivabrik, tsemendivabrik, seal hakati töötlema lina. 17. juulil 1941 tungisid Saksa väed linna ja vallutasid selle peaaegu täielikult, kuigi äärelinnades kestsid lahingud veel kuu aega. Pärast seda, kui nõukogude väed linna vabastasid, oli seal vaid 86 purustustest pääsenud maja ja 860 elanikku.
Michel Faber
Michel Faber (sündinud 13. aprillil 1960 Haagis) on Hollandis sündinud ingliskeelne kirjanik. pisi|Michel Faber [[HeadReadi festivalil Tallinnas 2019-l]]
Ta sündis aastal 1960 Haagis Hollandis. Ta emigreerus koos vanematega aastal 1967 Hollandist Austraaliasse, ta lõpetas Melbourne'is nii algkooli kui keskkooli. Seejärel õppis ta Melbourne'i Ülikoolis hollandi keelt, inglise keelt, filosoofiat, retoorikat ja inglise kirjandust. Aastal 1993 asus ta elama Šotimaale.
Alberico da Barbiano
Alberico da Barbiano (hüüdnimega Suur; 1349 Barbiano – 26. aprill 1409 Castello di Pieve del Vescovo) oli Itaalia kondotjeer, esimese itaallastest koosneva palgasõdurite väeosa juht, Cunio krahv.
Elulugu
Alberico sai esimesed võitluskogemused Essexi päritolu inglise kondotjeeri Sir John Hawkwoodi palgavägedes.
1377. aastal pani Alberico kokku omaenda väesalga, mille liikmeks võisid olla ainult itaallased. Püha Jüri lipu all võidelnud väeosa kutsuti Püha Jüri kompaniiks. Alberico kompaniis edendati ratsaväe lahinguvarustust ja taktikat, suurt tähelepanu pöörati lahingulisele ettevalmistusele. Algselt paarisajast mehest koosnev väesalk suurenes peagi nelja tuhande võitlejaga väeosaks. Tema kompaniis omandasid kogemusi kondotjeerid Braccio da Montone ja Muzio Attendolo Sforza.
Alberico väesalga esimeseks tööandjaks sai 1378. aastal Milano valitseja Bernabò Visconti. Järgmisel aastal abistas ta oma väesalgaga paavst Urbanust tema võitluses vastupaavst Clemens VII vastu. 1380ndatel kuulutas paavst Alberico kiriku vaenlaseks. Pärast 1386. aasta atentaati Napoli kuningas Carlo III-le vandus Alberico truudust Carlo pojale Ladislaole.
1402. aasta 26. juunil alistas ta Visconti vägede ülemjuhatajana Casalecchio lahingus Bologna ja Firenze ühendarmee, mis viis Bologna vallutamisele Milano poolt. Järgmisel aastal naasis ta Napoli kuninga Ladislao I teenistusse.
Mälestuse jäädvustamine
Alberico da Barbiano nime kandis 1930. aastal vettelastud Condottieri-klassi kergeristleja, mis osales II maailmasõja lahingutes.
Akvitaania kuningriik
Akvitaania kuningriik oli kuningriik Lääne-Euroopas aastatel 781–982.
Asutamine
Autonoomse ja tülika Akvitaania hertsogkonna vallutasid frangid aastal 769 pärast mässusid nende ülemvõimu vastu. Akvitaania partikularismi uue demonstratsiooni ärahoidmiseks otsustas Karl Suur organiseerida maa oma kuningriigis.
Aastal 781 tegi ta oma kolmandast, siis kolmeaastasest pojast Ludwigist Akvitaania kuninga. Frangi riigile allutatud uus kuningriik sisaldas Akvitaania, aga ka Gootia ja Karolingide valdused Hispaanias.
Kui kuningas asus Karolingide paleedes kuningriigi põhjaosas (Limoges/Le Palais-sur-Vienne, Poitiers/Chasseneuil, Ébreuil, Bourges, Angeac-sur-Charente/Angoulême), asus haldustuumik eesotsas krahv Guillaume de Gellone'iga Toulouse'is.
Keisririigi jagunemine
Aastal 806 kavandas Karl Suur jagada oma riigi poegade vahel. Ludwig sai oma kuningriigile lisaks Provence'i ja Burgundia.
Coosi maakond
thumb|Coosi maakonna kohtumaja Lancasteris
Coösi maakond, tavaliselt Coosi maakond (Coos County) on maakond USA-s New Hampshire'i osariigis.
Maakonna halduskeskus on Lancaster ja suurim linn Berlin.
Maakonna pindala on 4743 km². Veepindala on 80 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 33 055. Aastal 2000 oli elanike arv 33 111.
Ajalugu
Coosi maakond moodustati 1803. aastal Graftoni maakonna põhjaosast. Algselt oli maakonna halduskeskuseks Berlin, hiljem sai selleks Lancaster.
Narva raudteesild
pisi|Narva raudteesild (2009) Narva raudteesild on üle Narva jõe kulgev raudteesild Narvas Tallinna-Peterburi raudteeliinil.
Nüüdisaegne sild valmis 1947. aastal ja selle pikkus on 147 m.
Samas kohas on varem olnud kolm erinevat silda.
pisi|1869. aastal ehitatud sild (esiplaanil) ja 1902. aastal ehitatud sild (tagaplaanil)
Esimene Narva raudteesild ehitati 1869. aastal. 1902. aastal ehitati selle kõrvale allavoolu teine sild, mis oli esimesest tugevam. Mõlemad sillad lasti sõjategevuse käigus õhku: 28. novembril 1918 taganevate Saksa okupatsioonivägede poolt ja 19. jaanuaril 1919 taganevate Punaarmee sõdurite poolt. 1920. aasta aprillis sild taastati ja seda kasutati seni, kui ehitati uut silda. Sild demonteeriti 1924. aastal.
Uue silla ehitamist alustati 1921. aastal professor Andrzej Pszenicki projekti järgi. See ehitati samasse kohta, kus oli 1902. aastal ehitatud vana sild.
12. detsembril 1923 avas riigivanem Konstantin Päts Narvas vana raudteesilla kõrvale kärestiku kohale ehitatud uue raudteesilla pikkusega 107 meetrit (teistel andmetel 110 m) ja üldpikkusega 150 m. Raudkonstruktsiooni ehitas Inglise-Balti tehas. Ehitustööde juhataja oli professor Ottomar Maddison. Silla maksumus oli 40 miljonit marka.
See oli viimane terasest tehtud sild Eestis, edaspidi ehitati sillad raudbetoonist. Samuti oli see esimene suurehitis Eesti Vabariigis, mida tehti kohalike jõududega. Sild purustati Teise maailmasõja ajal, selle laskis enne taandumist õhku 16. augustil 1941 Punaarmee.
17. aprillil 1942. aastal avati Narvas 1941. aastal õhitud raudteesilla asemel uus sild, ent ka see püsis vaid mõne kuu, sest peagi ründas seda Nõukogude lennuvägi ja hävitas ka selle silla.
Narva raudteesilla järgi on nime saanud Raudsilla tänav.
25. oktoobril 2012 andis Eesti Post välja margiploki (postmargid nr 524–526) teemal "Raudteesillad". See oli Eesti, Läti ja Leedu ühisväljaanne, kus peale Narva silla on kujutatud veel Carnikava silda Lätis ja Lyduvėnai silda Leedus. Samasugused margid ilmusid ka Lätis ja Leedus.
Pierre Kunde
Pierre Kunde Malong (sündinud 26. juulil 1995 Limbes) on Kameruni jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Olympiakós ja Kameruni jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Hispaania klubis Alcobendas. 2013. aastal liitus ta Madridi Atléticoga. Alates hooajast 2014/15 mängis ta klubi reservmeeskonnas. Hooajal 2016/17 oli ta laenul Hispaania tugevuselt kolmanda liiga klubis Extremadura ja hooajal 2017/18 Hispaania esiliigaklubis Granada.
2018. aasta juulis sõlmis Kunde nelja-aastase lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga 1. FSV Mainz 05.
Kameruni jalgpallikoondises debüteeris Kunde 27. mail 2018 sõprusmängus Burkina Faso vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 26. märtsil 2021 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Roheneemesaarte vastu. Ta on kuulunud Kameruni koondisse 2019. ja 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel ning 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
Jonaswalde
Jonaswalde on vald Saksamaal Tüüringis Altenburgi maakreisis. See kuulub Oberes Sprottentali vallaliitu.
Valla alljaotused on Jonaswalde ja Nischwitz.
Vilkija
pisi Vilkija (poola Wilki, ka Wilkija, Wilkiszki, saksa Wilkenberg) on linn Leedus Kaunase rajoonis, endise Kaunase maakonna territooriumil. Asub 25 km Kaunasest loodes, Nemunase paremal kaldal.
Linnas on gümnaasium ja raamatukogu. Vaatamisväärsused on aastal 1908 ehitatud katoliku kirik ja vana kalmistu.
Linna järgi on nimetatud Paprieniai kihistu Vilkija kihistik.
Ajalugu
Vilkijat on ürikutes mainitud 1364. aastal (Wilkenbethe). Aastal 1450 avati seal tollipunkt (vanim teadaolev Leedu tollipunkt Nemunase jõel). Aastail 1529–1567 oli Vilkija linnaõiguseta linnade nimestikus. Aastal 1549 sai sealse mõisa omanikuks Barbara Radziwiłł. 1792 sai linnaõigused, ent Venemaa administratsioon neid õiguseid ei kinnitanud ja Vilkija jäi Kovno kubermangu kuuluvaks aleviks. Tsaariajal olid alevi kohta vene keeles kasutusel nimekujud Вилькiя ja Вильки. Вилькiя. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 1 (Аа — Гямъ-маликъ). СПб, 1862, 458 lk.)
Aastal 1919 avati Vilkijas esimene kool. Aastal 1941 hukati seal 800 Vilkija ja selle ümbruskonna juuti. Vilkijast sai taas linn aastal 1950. Nõukogude ajal oli Vilkija kohaliku sovhoosi keskasula.
Elanikkond
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 2131 elanikku, neist 97,89 % leedukad ja 0,56% mustlased.
Sidgunda
Sidgunda (vananenud läti kirjanduses ka Rikteres muiža (Riktere mõis) või Riktere, saksapäraselt Siggund) on küla (vidējciems) Lätis Sigulda piirkonna Mālpilsi vallas. Küla asub Lielā Jugla jõe kaldal merepinnast 80 meetri kõrgusel. Sidgunda jääb valla keskusest Mālpilsist 7 ja Riiast 60 kilomeetri kaugusele.
Sidgundas asuvad põhikool ja raamatukogu, seal on Ausekļi, Sidgunda ja Pagriezienz uz Sidgundas staciju bussipeatus. Küla asub ajaloolise Liivimaa territooriumil, Lielā Jugla kaldal asub vana liivlaste linnamägi. Sidgunda linnamägi on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.
Kolu (Kadrina)
Kolu on küla Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas.
Sidgunda
Kuni 1905. aastani asus külas ajaloolise Sidgunda mõisa (Siggund) süda. 1949. aastani oli küla Sidgunda valla halduskeskuseks, 1963. aastani aga Sidgunda külanõukogu halduskeskuseks.
Kolu (Kadrina)
1977. aastal liideti küla Vaiatuga ning 2018. aastast on ta taas eraldi küla.
Sidgunda
Sidgundas kasvavad tammed (ümbermõõduga 4,54 m, 4,31 m, 4,55 m ja 5,59 m) ja künnapuu on looduskaitse all.
Kolu (Kadrina)
Kolu külas Tapa–Loobu maantee ääres asub lagunev L. Pärna nim. kolhoosile kuulunud Kolu kuivati elevaatoriga ja endise Kolu mõisa  härrastemaja.
Pliivalge
pisi|Pliivalgega kattunud pliiplekirull (keskajal tavaline viis pliivalge tootmiseks) [[Albrecht Düreri muuseumis Nürnbergis]] pisi|19. sajandil pliivalgega värvitud raamatuleht on tänapäevaks mustunud. Pliivalge on valge mürgine värvipigment, mis on olnud kasutusel alates antiikajast. Hoolimata mürgisusest oli see pikka aega maalikunstis kasutatav põhiline valge pigment, sest puudusid samaväärsed alternatiivid. Koostiselt on pliivalge aluseline pliikarbonaat, 2PbCO3·Pb(OH)2. Tegemist on kompleksühendiga, mis sisaldab nii karbonaat- kui ka hüdroksiidioone.
Värvainete indeksis on pliivalge tähised PW 1 (Pigment White 1) ja C.I. 77597, CAS-number on CAS 1319-46-6.
Sidgunda
2008. aastal oli külas 466 elanikku, 2015. aastal 405 ja 2020. aastal 379.
pisi|tühi|Allee Sidgundas
Pliivalge
Omadused
Õlivärvis kiirendab värvi kuivamist, sest pigment toimib katalüsaatorina õlide tardumise protsessis. Väga valguspüsiv, kuid võib aja jooksul tumeneda või kollastuda reageerides õhus leiduva väävliga või sulfiididega teistes maalimisvärvides (tekib must pliisulfiid). Samal põhjusel ei sobi pliivalge väävlit sisaldavate pigmentidega, nagu kinaver või litopoon.
Reaktsioonivõrrand pliivalge tumenemisel
Ohud
Pigment on ohtlik pliisisalduse tõttu, mis on väga mürgine raskmetall, neurotoksiin, inimesele kantserogeense toimega, bioakumuleeruv ja reprotoksiline.
Saamine
Pliivalget leidub looduses mineraalsel kujul hüdrotserussiidis, kuid selle mineraali kasutamisest pigmendina puuduvad igasugused teated.
Akvitaania hertsog
pisi|Prantsusmaa kaart aastal 1154
Pliivalge
Saamine
See retsept, kus metallilisel pliil lastakse reageerida äädikhappe aurudes õhuniiskuse ja CO2 juurdepääsul, püsis põhimõtteliselt muutumatuna 20. sajandini. Sageli mainitakse retseptides, et savipotid pliiribade ja äädikhappega maeti sõnnikusse CO2 ja reaktsiooni kiirendava soojuse tekitamiseks. Sama retsepti annab 1894. aastal välja antud Johannes Jaanuse "Maaleri kool":
Akvitaania hertsog
Akvitaania hertsog (oksitaani Duc d'Aquitània, prantsuse Duc d'Aquitaine) valitses iidset Akvitaania piirkonda (mitte segi ajada tänapäeva Akvitaania piirkonnaga) Frangi, Inglise ja hiljem Prantsuse kuningate ülemvõimu all.
Senieji Trakai
Senieji Trakai (poola keeles Stare Troki, tõlkes Vana Trakai) on küla Leedus Trakai rajoonis, Senieji Trakai valla halduskeskus.
Akvitaania hertsog
Läänegootide kuningriigi (418–721) järglasriigina pärisid Aquitania (Akvitaania) ja Languedoc (Toulouse) nii läänegootide kui ka Rooma õiguse, mis koos andsid naistele rohkem õigusi, kui nende kaasaegsed võisid nautida kuni 20. sajandini. Eriti "Lex Visigothorumiga", mis kehtestati 642/643 ja laiendati Rekkeswinthi koodeksiga aastal 653, said naised pärida maad ja tiitlit ning hallata seda sõltumatult oma abikaasadest või meessugulastest, käsutada oma vara testamendiga, kui neil ei olnud pärijaid, esindada endid ja anda kohtus tunnistusi alates 14. eluaastast, ja korraldada oma abielu pärast 20. eluaastat. Sellest tulenevalt oli meeseelistusega esmasünniõigus praktiseeritud pärimisõigus aadli seas.
Pliivalge
Saamine
Reaktsioonid eelkirjeldatud nn hollandi valmistamisprotsessil, mis oli kõikjal Euroopas tavaline kuni 20. sajandini :
Teine pliivalge valmistamismeetod on nn Carteri meetod, mille töötas 19. sajandi teisel poolel välja Omaha prahtija ja karjakasvataja Levi Carter. Seda on nimetatud ka kiireks protsessiks, sest pliivalge valmib vaid 15 päevaga. CO2 sisaldav õhk ja äädikhape CH3COOH juhitakse vesilahuses kuumutatuna läbi puitsilindri, milles on väikesed pliitükid. Keemilised reaktsioonid on täpselt samad nagu hollandi valmistamisprotsessi puhul.
Akvitaania hertsog
Kroonimine
Merovingide kuningad ja Akvitaania hertsogid tegid oma pealinnaks Toulouse'i. Karolingide kuningad kasutasid erinevaid pealinnu kaugemal põhjas. Aastal 765 kinkis Pippin Lühike kinnipüütud Akvitaania hertsogi Waiferi kuldse lipu Saint-Martiali kloostrile Limoges'is. Akvitaania Pippin I on maetud Poitiers's. Charles Laps krooniti Limoges'is ja maeti Bourges'i. Kui Akvitaania saavutas pärast Karl Paksu surma lühikeseks ajaks sõltumatuse, oli Ramnulf II see, kes võttis kuningatiitli. 10. sajandi lõpul krooniti Louis V Brioude'is.
Senieji Trakai
Küla läbib Peterburi–Varssavi raudtee ja seal asub Senieji Trakai raudteejaam, kust hargneb Trakai suunas viiv raudtee. Senieji Trakais on postkontor, haridust annavad kaks põhikooli (poolakeelne ja leedukeelne).
Pliivalge
Kasutamine
pisi|Pangasaal Chicagos 20. sajandi trükitud postkaardil. Tekst kaardi allservas teatab, et ruumi viimistluses on kõikjal kasutatud vaid puhast pliivalgevärvi. pisi|1980. aastatest pärit värvietikett hoiatab pliivalgesisalduse eest valges värvis (ei tohi kasutada sisetöödel, ei tohi pihustada.) pisi|Kanepikarv-[[veluurist motiiv pliivalge-linaõli segust kleepkihil, 19. sajandi tapeedifragment. Tapeedi trükkimise protsessis kanti üksteise järel paberile värske kleepkiht ja seejärel kanepikarvapuru, mis jäi õli tardumisel tapeedi külge. Pliivalge oli segatud õli sisse, kiirendamaks õli kuivamist.]] Pigmenti on kasutatud alates antiikajast ja see oli 19. sajandi lõpuni parim ja olulisim valge värvipigment. Varasematel aegadel, kui plii mürgisus polnud üldtuntud, seostus ainega rida uskumusi, mis lasksid seda kasutada ka kosmeetikumina ja ravimina.
Akvitaania hertsog
Kroonimine
Akvitaania hertsogi kroonimise protseduur on säilinud 12. sajandi lõpu ordo's (eeskirjas) Saint-Étienne'ist Limoges'is, mis põhineb varasemal romaani-saksa ordol. 13. sajandi algul lisati sellele ordo'le kommentaar, mis rõhutas Limoges'i kui Akvitaania pealinna. Ordo näitas, et hertsog sai siidmantli, krooni, lipu, mõõga, kannused ja Püha Valérie sõrmuse.
Hergo Tasuja
Hergo Tasuja (sündinud 20. oktoobril 1986 Tubalas) on Eesti omavalitsustegelane ja kogukonnaaktivist. Ta on alates 25. novembrist 2021 Hiiumaa valla vallavanem.
Ta oli 1. oktoobrist 2020 – 25. novembrini 2021 Hiiumaa valla vallavanema asendaja. Aastatel 2017–2020 oli ta Emmaste osavallavanem.
Tasuja artikleid on avaldatud ajalehes Hiiu Leht. Ta on õpetanud Emmaste Põhikoolis ajalugu ja kehalist kasvatust ning tegutsenud jalgpallitreenerina.
Pliivalge
Kunstis
Pliivalget kasutati valges krundis maalidele, sest värvi hea katvuse tõttu sai väikese kogusega ära katta suure hulga puitu või lõuendit. Linaõli ja pliivalge seguga kruntimisest on teateid alates 12. sajandist, kusjuures keskaegsetel puidule tehtud tahvelmaalidel oli kombeks katta ka tagakülg krundikihiga – nii on Leonardo da Vinci "Kuningate kummardamise" tagaküljel nii paks pliivalge kiht, et maalile pole võimalik teha röntgenuuringut. Mürgist pliivalget (ja pliipunast) hinnati krundina muuhulgas seetõttu, et see kaitses puitu kahjurite eest. Pigment oli ka üks kuldamiskrundi komponente käsikirjade illumineerimisel, lisaks kipsile, suhkrule ja kalaliimile ja kuulus keskaegse raamatumaali põhiliste pigmentide hulka.
Senieji Trakai
Ajalugu
Senieji Trakais asub linnamägi, mis oli kasutusel XIII sajandi lõpus ja XIV sajandil. Selle pindala on 150x130 meetrit ja seda ümbritseb peaaegu igalt poolt 40 meetri laiune ja 6–8 meetri sügavune vallikraav. Tegemist on vana Kęstutise Trakai linnusega, kus legendide kohaselt olevat sündinud ka Gediminas. Ristisõdijate rüüsteretkede tõttu alustati aga kindlamasse kohta uue Trakai linnuse rajamist. Aastal 1955 viidi linnamäel läbi väljakaevamised.
Hergo Tasuja
Haridus
Tasuja on õppinud Palade Põhikoolis ja Noarootsi Gümnaasiumis. Ta on omandanud Tallinna Ülikoolis ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetaja eriala ning Tallinna Ülikooli Haapsalu kolledžis inglise keele õpetaja eriala.
Poliitiline tegevus
Tasuja kuulus 2004–2006 erakonda Res Publica, seejärel juunini 2015 Isamaa ja Res Publica Liitu. Ta oli detsembrist 2013 erakonna Hiiumaa piirkonna juht. 2016. aastast on Tasuja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.
Tasuja kandideeris 2009. aasta kohaliku omavalitsuste volikogude valimistel Pühalepa vallas, sai 33 häält ega osutunud volikokku valituks. 2013. aasta kohaliku omavalitsuste volikogude valimistel Emmaste vallas sai ta 41 häält ja pääses volikokku. 2017. aasta kohaliku omavalitsuste volikogude valimistel Hiiumaa valla Emmaste osavallas sai 153 häält ja pääses Hiiumaa valla volikokku. Ta kandideeris 2019. aasta Riigikogu valimistel 5. valimisringkonnas, sai 208 häält ega osutunud valituks. Ta sai 2021 kohalike volikogude valimistel 437 häält.
Pliivalge
Kunstis
Pliivalge kasutamine on tuvastatud ka ikoonidel, peale maalingu värvipigmendiks olemise ka abivahendina ikooni alusjoonistuse teisele plaadile ülekandmise tehnikas. Ikoonis oli valge värvus vaid heledaima valguse märkimiseks, aupaistetel, riietuse voldiharjadel, silmade ja juuste läigetel, samas ihutooni (proplasmos, sankir) koostises, erinevalt keskaja Euroopa maalikunstist, pliivalget ei kasutatud.
Senieji Trakai
Ajalugu
Algselt kandis asula kroonikates Trakai nime ja tegemist oli Trakai vürstiriigi halduskeskus. Uue linnuse rajamise järel hakkas ka see kandma nime Trakai, täpustusliitega Naujieji. Asulate eristamiseks hakkas küla kandma nime Semieji Trakai.
Hergo Tasuja
Kogukondlik tegevus
Tasuja on Kaitseliidu liige. Ta oli Noorte Kotkaste Hiiumaa malevkonna pealik ja 2009. aastast Hiiu maakonna noortekogu Ankur juhatuse esimees. Hiljem hakkas ta pidama Hiiumaa spordiblogi. Tasuja nimetati 2014. aastal Hiiu maakonna aasta vabatahtlikuks.
Akvitaania hertsog
Akvitaania hertsogid Frangi kuningate ajal
Merovingide kuningad on paksus kirjas.
Taastatud Akvitaania hertsogid Frangi kuningate võimu all
Karolingide kuningad nimetasid taas Akvitaania hertsogeid, esimese aastal 852 ja taas aastast 866. Hiljem kutsuti hertsogkonda ka Guyenne.
Poitiers' dünastia (Ramnulfiidid) tagasi (962–1152)
pisi|[[Edward I (põlvitav) austusavaldus Philippe IV-le (istuv), Jean Fouquet. Akvitaania hertsogina oli Edward Prantsuse kuninga vasall]]
Aastast 1152 kuulus Akvitaania hertsogkond Plantagenetitele, kes valitsesid ka Inglismaad kui sõltumatud monarhid ja valdasid teisi territooriume Prantsusmaal eraldi pärimisega (vaata Plantagenetite impeerium). Plantagenetid olid sageli palju võimsamad kui Prantsusmaa kuningad, ja nende soovimatus kummardada Prantsusmaa kuningate ees maade eest Prantsusmaal oli üks suurtest konfliktiallikatest keskaegses Lääne-Euroopas.
Plantageneti dünastia
Richard Lõvisüda ei elanud oma emast Akvitaania Eleanorist kauem. Aastal 1189 toimis viimane hertsogkonna regendina, kui Richard oli ristisõjas.
Plantagenetitest Akvitaania valitsejad
Aastal 1337 nõudis Prantsusmaa kuningas Philippe VI Akvitaaniat Inglismaa kuningalt Edward III-lt tagasi. Edward omakorda nõudis Prantsusmaa kuninga tiitlit, oma emapoolse vanaisa kuningas Philippe'i järglase õigustes. See päästis valla Saja-aastase sõja, milles nii Plantagenetid kui ka Valois'd nõudsid ülemvõimu Akvitaania üle Prantsusmaa kuningana.
Aastal 1360 sõlmisid mõlemad pooled Bretigny lepingu, milles Edward loobus Prantsuse kroonist, kuid jäi Akvitaania isandaks (mitte lihtsalt hertsogiks). Siiski, kui leping aastal 1369 murti, jätkusid nii Inglise nõuded kui ka sõda.
Aastal 1362 tegi kuningas Edward III Akvitaania isandana oma vanemast pojast Edwardist Akvitaania printsi.
Aastal 1390 nimetas Musta Printsi Edwardi poeg, kuningas Richard II oma onu John of Gaunti Akvitaania hertsogiks. See tiitel läks Johni järglastele.
Henry V jätkas valitsemist Akvitaania üle kui Inglismaa kuningas ja Akvitaania isand. Ta tungis Prantsusmaale ning oli võidukas Harfleur'i piiramisel ja Agincourt'i lahingus aastal 1415. Tal õnnestus aastal 1420 Troyes' lepinguga saada Prantsuse kroon oma perekonnale. Henry V suri aastal 1422, kui tema poeg Henry VI päris Prantsuse trooni vähem kui ühe aasta vanusena; tema valitsemisajal toimus järkjärguline Inglise kontrolli kaotus Prantsusmaa üle.
Valois' ja Bourboni Akvitaania hertsogid
Prantsusmaa Valois' kuningad nõudsid ülemvõimu Akvitaania üle, andes hertsogitiitli oma pärijatele, dofäänidele.
Saja-aastase sõja lõpuga läks Akvitaania tagasi Prantsusmaa kuninga otsevalitsemise alla ja jäi kuninga valduseks. Vaid aeg-ajalt anti hertsogkond või hertsogitiitel mõnele teisele dünastia liikmele.
Pliivalge
Kunstis
Tahvelmaalis oli pliivalge tavaline komponent, mida lisati teistele pigmentidele, et anda värvidele heledust. See oli asendamatu valguse ja valgustatud pindade kujutamisel. Samuti nagu puuskulptuuris oli ta ihutooni oluline komponent. Keskaegsetel õlimaalidel, kui maaliti lokaaltoonidega, iga ese modelleeriti heletumedusega eraldi ja iga eri värvi objekti jaoks pildipinnal segati erinevad pigmendid, esineb pliivalge vaid pildipinna mõnedel osadel, näiteks nägudel ja kätel, riietuse heledatel detailidel, tekstiili õhulisuse ja ruumilisuse kujutamisel kasutati ka tehnikat, kus pliivalgega tehti alusmaaling, mis maaliti valgust ja varju rõhutades üle laseeriva värviga. Kui pildis oli kujutatud õhuperspektiiviga maastikku ja taevast, siis perspektiiviefekt loodi värvidele lisatud pliivalge abiga. Sama jätkus ka renessansis, kuid üha enam hakati segama pliivalget rohkem või vähem kõikidesse värvidesse, et saavutada ühtse atmosfääri efekti. Rembrandti, Vermeeri ja Velazqueze maalides on pliivalge hoolimata tumedast üldkoloriidist kõigis värvides, sest hea segunemise ja värviandvuse tõttu oli võimalik luua sellega väga peeni värvinüansse. 19.–20. sajandil kasutati maalikunstis pliivalget juba kombineeritult tsinkvalgega.
Senieji Trakai
Ajalugu
Aastal 1405 rajati külla esimene kirik. Ühtlasi asusid sinna benediktlased, kes rajasid linnuse asemele oma kloostri. Aastal 1777 avati kloostri juures kihelkonnakool. Praegune kirikuhoone valmis aastal 1899.
Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Троки Старые. Aastal 1845 suleti nii klooster kui kihelkonnakool.
Sõdadevahelisel ajal kuulus Poola koosseisu. Aastail 1939–1940 rajati raudteeühendus Trakaiga.
Nõukogude perioodil rajati külla karjäärid.
Kuijõe külamaja
Kuijõe külamaja on kultuurikeskus Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Kuijõe külas. Asutust haldab Kuijõe Külaselts.
Pliivalge
Kunstis
Maalipigmendina on peale tahvelmaali harva kasutatud ka tekstiilidel, näiteks värvina ja kulla- ning hõbedalehe krundina Johann von Derfeldeni siidile maalitud epitaaflipul 17. sajandist, mis praegu asub Tallinna Linnamuuseumis.
Graafik (kunstnik)
pisi|Baltisaksa graafiku ja maalikunstniku [[August Matthias Hageni portree.]] Graafik on kunstnik, kes tegeleb graafikaga – kunstiga, milles kasutatakse joonistus- ja paljundustehnikaid.
Pliivalge
Kunstis
Alles 20. sajandil ilmusid pliivalget asendama vähem mürgised tsinkvalge ja titaanvalge.
Tarbevärvina
Pigment oli kiire kuivamise tõttu väga populaarne ka maalrivärvides, nii valge värvina kui heleduse andjana. Pliivalget lisati muudele õlivärvidele mitte ainult toonimiseks, vaid ka värvi kuivamise kiirendamiseks. Seetõttu on igasugused vanad värvitud pinnad, mille värv on hakanud kooruma, potentsiaalne saasteallikas ja oht tervisele.
Pliivalge omadust kiirendada õli tardumist kasutati ka tapeeditööstuses. Pigmenti lisati nii trükivärvidele kui veluurtapeetide kleepkrundile, mis sametise karvakihi paberi külge kinnitas.
Kosmeetikas
pisi|[[Hauapanusena leitud kosmeetikatoos pliivalge tablettidega, umbes 5. sajand eKr. Kerameikose arheoloogiamuuseumis Ateenas]] pisi|Lõik pliivalgest tehtud [[mink (kosmeetika)|mingi toime kohta Giovanni Paolo Lomazzo raamatust]] Pliivalget on kasutatud alates vanaajast kosmeetikatoodetes värviandjana. 1519. aastal mainitakse esimest korda Elizabeth I õukonnas ja üle Euroopa kasutatud populaarset näo heledaks minkimise värvi ceruse de Venise : Ceruse de Venise koosnes enamjaolt pliivalgest, mis oli pealekandmise hõlbustamiseks segatud mõne happelise ainega, näiteks lahjendatud äädika või viinamarjamahlaga.
Et pliivalge kosmeetikumina põhjustab tervisehädasid, märgati juba 16. sajandil: 1634. aastal tõlgiti inglise keelde Padua meditsiiniprofessori Pietro d'Abano raamat mürkidest ja mürgistustest "De venenis eorumque remediis", mis käsitleb muuhulgas ka pliivalget, samuti avaldas prantsuse kirurg Ambroise Paré oma kirjutistes, et pliivalge kosmeetikas kasutatuna on mürk. Sümptomitena tuuakse ära hammaste mustumine, kurgu ja hääle kähedaks muutumine, naha kuivamine ja juuste hallinemine ning väljalangemine. Ometi jäi pigment kosmeetikavahendina veel enam kui sajaks aastaks kasutusele. Vaatamata inimeste üha kasvavale teadlikkusele müüdi pliivalget sisaldavaid tooteid ka veel 19. sajandil.
pisi|left|1600.–1700. aastate pillipurk kirjaga 'T[rochisque] albi rhasis'. "Valged dražeed", mis pidid aitama paljude haiguste vastu, sisaldasid pliivalget segatuna [[kummiaraabik|kummiaraabiku, tragakandivaigu ja tärklisega . Diderot' järgi hoiti pille suus ja lasti neil aeglaselt lahustuda. ]]
Meditsiinis
Pliivalge on olnud ravimina eelistatult kasutusel välispidiselt, sest juba antiikajal teati selle mürgisusest. Avicenna kirjeldab oma teostes pliivalgemähiseid, mida tuleb kasutada kasvajate ja haavandite raviks. Keskajal ja varauusajal oli pliivalge üldlevinud panatsea haavandite, paisete, hemorroidide, kasvajate ja vähktõve raviks. Nicolas Lémery leksikon, mis 1721. aastal saksa keeles välja anti, ütleb, et pliivalge kuivatab, jahutab ja päästab lahti (zertheilet, käib peetunud kehamahlade ja soolte kohta). 19. sajandi alguse Venemaa farmakopöas on see pigment samuti kasutusel plaastrites (emplastrum cerussae).
Siiski kasutati ainet juba alates keskajast, hoolimata ta mürgisusest, vahel ka mujal kui nahapinnal. Usuti, et väga väikestes kogustes või teatud segudes pole ta kahjulik. 13. sajandi arst Najib ad-Din Samarqandi soovitas kasutada pliivalget klistiiris. Kreeka arsti Soranuse "Günekoloogiast" ja teistelt antiikautoritelt pärinev veendumus, et pliivalgekuulikest saab kasutada tupesisese rasestumisvastase vahendina, elas hilisematel aegadel edasi, samuti pliivalge kasutamine aborti esilekutsuva vahendina. Valged pliivalget sisaldavad tabletid või dražeed (collyrium album) oli ravim silmahaiguste vastu, neist õliga valmistatud pastat võiti peale silmade mandlitele või kõrvadesse. Pliivalgele omistati ka seedehäiretevastast toimet.
Muud
Tänapäeval kasutatakse pliivalge asemel värvis enamasti titaandioksiidi, kuid kui ajalooliste hoonete taastamisel soovitakse imiteerida pliivalgest tehtud linaõlivärvi, mida kasutati kuni 19. sajandi keskpaigani, ja selle hallikat tooni, toonitakse värvi roheka loodusliku umbraga.
Mihhail Koltsov
pisi|Mihhail Koltsov pärast arreteerimist NKVD-s 1938. aastal Mihhail Koltsov (vene Михаил Ефимович Кольцов, sünninimi Moissei Fridljand, vene Мойсей Хаимович Фридлянд; 12. juuni (vkj. 31. mai) 1898 Kiiev – 2. veebruar 1940 Moskva) oli juudi rahvusest Vene ajakirjanik ja publitsist.
Mihhail Koltsov oli pärit juudi kingsepa perekonnast. 1915. aastal asus ta õppima Peterburi Psühhoneuroloogia Instituudis. Ta osales Veebruari- ja Oktoobrirevolutsioonis ning Vene kodusõjas. Venemaa Kommunistlikku (bolševike) Parteisse astus 1918. aastal. 1920–1922 töötas ta Moskvas Välisasjade rahvakomissariaadi pressiosakonnas. Oli alates aastast 1923 ajalehe Pravda alaline kaastööline. 1923–1938 oli ta ajakirja Ogonjok toimetaja ja 1934–1938 ajakirja Krokodil toimetaja.1936–1937 oli ta Pravda kirjasaatja Hispaanias kajastades Hispaani kodusõja sündmusi. Lisaks oli ta Hispaania Kommunistliku Partei Keskkomitees ja Hispaania valitsuses poliitiline nõunik. 1937. aastal autasustati teda Punatähe ordeniga. 1938. aastal valiti ta NSVL Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks ja Vene NFSV Ülemnõukogu liikmeks.
Clintoni maakond (Illinois)
pisi|Clintoni maakonna kohtuhoone Clintoni maakond (Clinton County) on maakond Ameerika Ühendriikides Illinoisi osariigis.
Maakonna halduskeskus on Carlyle.
Mihhail Koltsov
NKVD arreteeris Mihhail Koltsovi 14. detsembril 1938. 1. veebruaril 1940 mõisteti surma ja lasti järgmisel päeval maha. Rehabiliteeriti postuumselt 1954. aastal.
Clintoni maakond (Illinois)
Ajalugu
Maakond moodustati 1824. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 37 762.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Mihhail Koltsov
Graafik ja karikaturist Boriss Jefimov (1900–2008) oli Mihhail Koltsovi vend.
Ederson Moraes
Oma jalgpallikarjääri alustas ta 2008. aastal kodulinna klubis São Paulo FC. Aasta hiljem liitus Ederson Portugali klubi Benfica noortemeeskonnaga, kus ta mängis kaks aastat ning pärast seda lahkus klubist. 2011. aastal liitus ta Portugali liigas teisel astmel mängiva Ribeirãoga, kus mängis ühe aasta. 2012. aastal liitus ta Portugali kõrgliigas mängiva Rio Avega, kus ta sõlmis oma esimese elukutselise mängija lepingu. 2015. aasta juunis liitus Ederson taas Benficaga ning seekord sõlmis viieaastase lepingu. Benficas uuesti alustades mängis ta algul duubelvõistkonnaga madalamas liigas, kuid esiväravavahi vigastuse tõttu pääses ta ka Benfica võistkonna eest platsile. Tema debüütmäng oli 5. märtsil 2016 Benfica ühe suurima konkurendi Lissaboni Sportingu vastu. Selle mängu võitis Benfica 1:0.
Inglismaa
2017. aasta suvel liitus Ederson Benficast Inglismaa suurklubi Manchester Cityga 40 miljoni euro eest. Selle ostusummaga sai temast sel ajal hinnalt teine väravavaht maailmas. Edersonist sai 2018. aasta augustis aegade esimene väravavaht, kes on andnud väravavahina väravasöödu Manchester City meeskonnas.
2018–19 tuli ta Manchester Cityga teist hooaega järjest Inglismaa meistriks. Hooajal 2018–19 valiti ta Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu.
Rahvuskoondis
Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi ta 2018. aastal Tšiili vastu, mille Brasiilia võitis 3:0. 2018. aasta mais nimetati ta ka maailmameistrivõistluste 23 mängija nimekirja, kus ta mänguminuteid ei teeninud.
Guinnessi maailmarekord
Edersoni nimel on ka Guinnessi maailmarekord käest löödud palli löömisega, mille ta lõi 75,35 meetri kaugusele.
1961. aasta Eesti meistrivõistlused moodsas viievõistluses
1961. aasta moodsa viievõistluse Eesti meistrivõistlused toimusid  20.–24. septembril Tartus. Toona nimetati neid kaasaegse viievõistluse VIII Eesti NSV meistrivõistlusteks.
Tulemused
Meeskondlikult oli edukaim Tallinna I koosseis 20 452 punktiga, järgnesid Tallinna II (19 307) ja Tartu (16 743).
Teuta
Teuta (vanakreeka keeles ) oli Illüüria kuninganna, kes valitses 231–227 eKr.
Elulugu
Pärast kuningas Agroni surma 231. aastal eKr, võttis ta lesk Teuta oma noore kasupoja ja surnud abikaasa teise naise Triteuta nimel valitsemise üle tänapäeva Montenegros asuvas sadamalinnas Risanis. Ta vallutas kreeklastelt mitmed asulad, sealhulgas Dyrrachiumi. Tema laevad terroriseerisid kogu Aadria merd oma rüüsteretkedega.
Aastal 229 eKr saatis Rooma senat, kes oli mures Aadria merel toimuva piraatluse pärast, kaks saadikut Teutaga kohtuma. Saadikud nõudsid temalt piraatluse ohjeldamist, millele ta vastas, et illüüria uskumuste kohaselt on piraatlus seaduslik kaubandus ja tal ei ole õigust sekkuda oma alamate eraasjadesse. Roomlaste ülbe käitumine ja lugupidamatus kuninganna suhtes põhjustas ühe saadiku tapmise kuninganna käsul.
Juhtunust ajendatult kuulutas Rooma Vabariik samal aastal illüürlastele sõja. Rooma laevad ületasid esimest korda ajaloos Aadria mere ja roomlased maabusid Balkani poolsaarel. Roomlaste rünnak tabas Teutat ootamatult – ta oli hiljuti saatnud enamiku oma sõjalaevadest mereretkele Korfu saarele. Demetrios Pharosest, kelle Teuta oli määranud Korfu valitsejaks, alistus roomlastele ning sai neilt preemiaks oma valduste suurendamise. Kõik Illüüria linnad langesid üksteise järel, välja arvatud suur sadamalinn Apollonia. Aastal 227 eKr piirati ka Teuta residentsi, mis asus praeguse Shkodra lähedal.
Teuta oli sunnitud tegema järeleandmisi ja sõlmima Roomaga äärmiselt ebasoodsa rahulepingu, mille alusel ta säilitas vaid väikese osa oma endistest valdustest ja oli kohustatud maksma Roomale igal aastal makse. Teuta loobus troonist aastal 227 eKr.
Legendi järgi sooritas Teuta enesetapu, heites end tänapäeva Montenegro piirkonnas asuvalt mäelt alla.
Vilkokšnis
Kaldajoone pikkus on 20,47 kilomeetrit. Järve lõunaosas on väike saareke, selle idaosas eraldub järvest Koja nimeline 1,9 kilomeetri pikkuna abajas.
Järve kaldad on kõrged, seal esineb jäärakuid. Erandiks on abaja ja järve põhiosa vahele jääv poolsaar, mis on madal, allikaterohke ja soostunud. Põhjakallas on metsane.
Vilkokšnisest algab Verknė jõgi. Sinna suubub kaheksa oja, millest suuremad on Koja ja Samė.
Asulatest jäävad järve äärde Grendavė, Žalioji, Tolkiškės, Jankovicai, Žuklijai, Antakalnis ja Savaitiškės. Turismitalusid on järve kallastel 7, seal asub ka Žuklijai linnamägi.
Kryčaŭ rajoon
Kryčaŭ rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Mahiloŭ oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 778 km². 2016. aasta seisuga elas seal 32 592 inimest. Rajoon piirneb kirdes Venemaaga.
Rajoon moodustati 17. juulil 1924. Aastal 1962 rajoon kaotati, aga aastal 1966 loodi see taas praegustes piirides. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Baćvinaŭka, Kaściuškavičy, Krasnaja Buda, Łabkovičy ja Malacičy külanõukogu. Halduskeskus on Kryčaŭ linn.
Rajooni suurimad jõed on Sož ja selle lisajõed Ostjor, Čornaja Natapa, Miartvica, Łabžanka ning Vołčas. Rajooni territoorium asub Orša-Mahiloŭ orundi nõlvadel, keskmiselt 160–180 meetri kõrgusel. Kõrgeim koht asub Bajary küla lähistel ja ulatub 193 meetrit üle merepinna, madalaim koht asub Soži orus ja ulatub 138 meetrit üle merepinna.
2009. aasta seisuga olid elanikest 92,16% valgevenelased, 6,41% venelased ja 1,43% oli teistest rahvustest. 60,66% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 36,28% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 19,25% elanikke, vene keelt aga 76,78%.
Pomerantspuravik
Pomerantspuravik (Leccinum versipelle) on puravikuliste sugukonda puraviku perekonda kuuluv söögiseen.
Välimus
Seenekübara värvus varieerub tumedast rebasepunasest pähkelpruunini. Kübar on 5–15 cm laiune, ümar (kuklikujuline) ja sametine ning veidi üle serva rippuva kübaranahaga. Poorid on tumekreemjad.
Seene jalg on jäme ja silinderjas, kaetud tume-punapruunide vatjate soomustega; valkjas söödav seeneliha värvub aeglaselt suitshalliks, hiljem mustjaks.
Druskininkai omavalitsus
Druskininkai omavalitsus on 1. järgu haldusüksus Leedus. Kuulub Alytuse maakonda. Piirneb lõunas Valgevenega.
Selle pindala on 454 km2 ja elanike arv oli 2017. aastal 20 059 inimest.
Omavalitsus moodustati 2000. aastal. Selles on 1 linn (Druskininkai), 2 alevit (Leipalingis ja Viečiūnai) ning 62 küla. Halduslikult jaguneb Druskininkai linnaks ja 2 vallaks (seniūnija): Leipalingise ja Viečiūnai vald.
pisi|tühi|Druskininkai omavalitsuse haldusüksused
2011. aasta seisuga olid elanikest 91,10% leedulased, 3,46% poolakad, 2,72% venelased, 1,24% valgevenelased, 0,38% ukrainlased ja 1,07% oli teistest rahvustest.
Omavalitsuse suurimaks jõeks on Nemunas ja selle lisajõed Baltoji Ančia ning Ratnyčia. Omavalitsuses on 49 järve, neist suuremad on Aviris, Bilsas Juodajis, Bilsas Baltajis, Grūtas, Latežeris ja Vilkas. Selle territoorium jääb osaliselt Dzūkija rahvusparki.
Montassar Talbi
pisi|Montassar Talbi 2021. aastal [[Kaasani Rubini särgis]] Montassar Omar Talbi (sündinud 26. mail 1998 Pariisis) on Prantsusmaal sündinud Tuneesia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Lorient ja Tuneesia jalgpallikoondises.
Kui Talbi oli 12-aastane kolis tema perekond tagasi Tuneesiasse, misjärel liitus ta kohaliku klubiga Espérance Sportive de Tunis. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2017. aastal. Hooajal 2017–18 tuli ta klubiga Tuneesia meistriks.
Aastatel 2018–2021 mängis Talbi Türgi kõrgliigaklubis Çaykur Rizespor.
2021. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Venemaa kõrgliigaklubiga Kaasani Rubin.
2022. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Lorientiga.
Tuneesia jalgpallikoondises debüteeris Talbi 28. märtsil 2021 Aafrika rahvuste karikavõistluste valikmängus Tansaania vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 27. septembril 2022 sõprusmängus Brasiilia vastu. Ta kuulus Tuneesia koondisse 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Burchard Lieberg
Burchard Johann Friedrich Lieberg (14/27. juuni 1914 Riia – 21. oktoober 2003 Kassel, Saksamaa) oli vaimulik Eestis ja Saksamaal.
Ta lõpetas 1932. aastal Tallinna Toomkooli ja 1938. aastal Tartu Ülikooli usuteaduskonna. 1939. aastal oli ta prooviaastal Pöide, Võru ja Tallinna Niguliste koguduses.
Lieberg ordineeriti 15. oktoobril 1939 Tallinna Niguliste kirikus Konrad Mühleni poolt üldkiriku vikaarõpetajaks.
1939. aastal põgenes Saksamaale, aastatel 1939–1979 oli seal kirikuõpetaja.
Ta oli Eesti abistamise ühingu Estlandhilfe rajaja.
Isiklikku
Ta abiellus 14. veebruaril 1940 Lisa Liebergiga ((1910–1978) neiuna Hoffmann, Arthur Friedrich Wilhelm Hoffmanni tütar). Tema emapoolne vanaisa oli Hageri õpetaja Konstantin Thomson, tädipoeg Paul-Gerhard Hörschelmann on pastor Saksamaal. Onu Herbert Lieberg oli Pöide, Saaremaa Jaani, Nissi ja Kaarma koguduse õpetaja.
Auerspergi vürstkond
Auerspergid (sloveeni: Auerspergi või Turjaški) on Kraini juurtega (tänapäeva Sloveenia) Austria aadliperekond. Endiste ministeriaalidena Saksa-Rooma riigis ja Habsburgide monarhias tõusid nad aastal 1653 vürstiseisusse ja nimetati aasta hiljem Münsterbergi hertsogiteks. Aastast 1663 omasid Auerspergi vürstid ka otse keisrile alluvat valdust Tengeni ümbruses (tänapäeva Baden-Württembergis Saksamaal).
Auerspergid
thumb|left|[[Turjaki loss (Auerspergi loss).]] Endist edelfrei perekonda on esmamainitud kui Ursperch 1162. aasta dokumendis, mille andis välja Kärnteni hertsog Hermann II oma residentsis Sankt Veit an der Glanis. Nende iidne kodu oli Turjaki loss Kraini margis, vastavalt 1067. aasta graveeringule ehituspaigas kellegi Konrad von Auerspergi poolt. Perekonnanimi võib tuleneda Ursbergist Švaabimaal, nende esivanemad asusid Alam-Kraini arvatavasti pärast Saksamaa kuninga Otto I võitu Ungari vägede üle 955. aasta Lechi lahingus. Auerspergi vapil kujutati algselt tarvast (saksa: Auerochs(e) või Ur), nad omasid suuri valdusi Grosupljest põhjas alla Velike Lašče ja Ribnicani, võisteldes Meinhardiinidest Görzi krahvide, Kärnteni Ortenburgi dünastia ja Aquileia patriarhiga.
13. sajandil kõrgaadliliin hääbus ja sellele järgnes ministeriaalide dünastia. Turjaki lossi Kraini hertsogkonnas omandas keegi Pankraz von Auersperg (1441–1496), kes oli abielus Anna von Frankopaniga; tema poeg Trojan (1495–1541) teenis Habsburgide õukondades Ljubljanas ja Austria pealinnas Viinis kui Kraini kammerhärra ja regent, keiserliku riiginõukogu liige ja komandör Osmanite Viini piiramise ajal aastal 1529. Trojani poeg Herbard VIII von Auersperg (1528–1575), sloveeni keeles hüüdnimega Hervard Turjaški, oli Kraini Landeshauptmann ning Horvaatia ja Slavoonia sõjaväestatud piiriala komandör, ta mängis elulist rolli Primož Trubari, Jurij Dalmatini ja Reformatsiooni patroonina Sloveeni maadel. Ta sai aastal 1550 keisririigi vabahärra (paruni) aadlitiitli, tema järglased ülendati aastal 1630 riigikrahvideks (Reichsgraf).
Vürstkond
thumb|[[Auerspergi palee Viinis]] Krahv Johann Weikhard von Auersperg (1615–1677) teenis alates 1640. aastast keiserliku riiginõukogu liikmena, keiser Ferdinand III saadikuna läbirääkimistel, mis valmistasid ette 1648. aasta Vestfaali rahu, ja noore kuninga Ferdinand IV õpetajana. Keiser Ferdinand III ülendas ta aastal 1653 pärilikuks riigivürstiks ja läänistas järgmisel aastal talle Sileesia Münsterbergi hertsogkonna Tšehhi krooni maadel. Aastal 1663 sai Johann Weikhard pandiks hääbunud Tengeni (Thengeni) krahvide maad, mis olid aastast 1522 olnud Habsburgide valdused Kaugemas Austrias, ja jõudis järgmisel aastal vürstliku krahvina keisri otsealluvusse kohaga Riigipäeval.
Münsterbergi hertsogkonna vallutas aastal 1742 Esimese Sileesia sõja ajal Preisimaa, vaatamata sellele said Auerspergid esialgu oma valdused Sileesia riigimõisana säilitada. Aastal 1791 müüs Karl Josef von Auersperg Münsterbergi lõpuks kuningas Friedrich Wilhelm II-le. Auerspergi territoorium Tengenis mediatiseeriti pärast Saksa-Rooma riigi kaotamist aastal 1806 Badeni suurhertsogiriiki.
Omand
Turjaki lossi ja kõik muud valdused Sloveenias hõivas aastal 1946 Jugoslaavia valitsus. Perekonnapeale ei antud seda kunagi tagasi. Kuid muud harud omavad ikka veel valdusi Austrias ja Lõuna-Tiroolis (Itaalias):
Boriss Gasparov
pisi|Boriss Gasparov [[Siberi Föderaalülikoolis (18. mai 2013)]] Boriss Gasparov (Борис Михайлович Гаспаров, sündinud 16. jaanuaril 1940, Rostov Doni ääres) on vene filoloog, muusikateadlane ja semiootik.
Tema abikaasa on kirjandusteadlane Irina Paperno.
Mitmeõiene kuutõverohi
Mitmeõiene kuutõverohi (Polygonatum multiflorum) on liilialiste sugukonda kuutõverohu perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Taim on lubjalembene. Taime kasvab rohkem Lääne-Eestis, mujal on teda harvem. Taime kasvatatakse Eestis ka ilutaimena.
United States Marshals Service
pisi|USMS-i ametimärk United States Marshals Service (Ameerika Ühendriikide marssaliteenistus, USMS) on föderaalne õiguskaitseamet Ameerika Ühendriikides. USMS on justiitsministeeriumi alluvuses tegutsev ametkond, mis tegutseb föderaalkohtusüsteemi täitevasutusena õiguskaitselistes ülesannetes. See on USA vanim föderaalne õiguskaitseamet, mis loodi 1789. aasta kohtute seadusega George Washingtoni presidendiajal Ameerika Ühendriikide marssaliametina (Office of the United States Marshal). Tänapäevasel kujul loodi USMS 1969. aastal, et koondada föderaalkohtupiirkondades seni eraldiseisvalt tegutsenud marssalid keskse organisatsiooni alla.
Marssalid nimetab ametisse Ameerika Ühendriikide president senati ettepanekul ja kinnitusel. Teenistust juhib direktor, kelle ametisse määramine toimub samasugusel viisil.
Tantsukunst
pisi|[[Eesti rahvatantsu esitamine Vanemuise kontserdimaja laval 1985. aastal]] pisi|Tartus tegutsev vene mustlastantsu- ja lauluansambel [[Maljarka esinemas]] Tantsukunst on kunstivorm, milles kunstiline väljendus toimub kehaliigutuste ehk tantsu abil. Levinud on rütmilisus, sageli (kuid mitte alati) kasutatakse tantsu saateks muusikat. Etenduskunstina on tants lähedalt seotud teatriga. Mõnede allikate järgi on tantsukunst sama mis koreograafia (laias mõttes).
Tantsukunsti täpset vanust on salvestusviiside piiratuse tõttu raske määrata. Esimesed kindlad teated sellest pärinevad Mesopotaamiast ja Vana-Egiptusest, kuid tantsu kirjeldusteks on peetud ka koopamaale ja kaljujooniseid. Tants kui kunstivorm on levinud paljudes, kui mitte kõigis kultuurides.
Tantsukunst on haruldane oma mitmekesisuses ja individuaalsuses, andes võimaluse väljenduda isikupärases loomingus.
Kuigatsi külamaja
Kuigatsi külamaja on kultuurikeskus Valga maakonnas Otepää vallas Kuigatsi külas.
Külamajas tegutseb ka Kuigatsi raamatukogu.
Luke Hemmings
pisi Luke Hemmings (täisnimi Luke Robert Hemmings; sündinud 16. juulil 1996 Sydneys Austraalias) on ansambli 5 Seconds of Summer laulja.
Lapsepõlv
Ta sündis Liz ja Andrew Hemmingsi lapsena. Tal on vanemad vennad Ben ja Jack.
Ta õppis koos oma bändikaaslastega Norwesti kristlikus koolis.
Enne kuulsust
2011. aastal pani YouTube'i üles videod, kus ta kaverdas paljude esitajate lugusid.
Patson Daka
pisi| Patson Daka (sündinud 9. oktoobril 1998 Kafues) on Sambia jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa Premier League'i klubis Leicester City ja Sambia jalgpallikoondises.