cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Immigratsioon
Piirkondlikud tegurid sisserändel
Euroopa Liidus on põhimõtteks, et liikmesriikide vahel on liikumine vaba ning seega ka lubatud töötada teises riigis. Inimestele, kes ei ole Euroopa Liidust, on sisseränne aga tunduvalt keerukam. Sageli juhtub see, et pärast uute liikmesriikide lisandumist EL-iga, võtavad varasemad liikmed kasutusele meetmed, mis takistavad sisserändajaid nende tööturule sisenemast. Näiteks Hispaaniasse toimub suur illegaalne immigrantide sissevool Aafrikast. Seda just seetõttu, et Hispaania asub Aafrika mandrile kõige lähemal ning seega on kõige lihtsam ja kiirem sinna rännata. Euroopa Liit väidab, et selles immigrantide sissevoolus on süüdi amnestia andmine sadadele tuhandetele dokumentideta välismaalasele. Ka Suurbritannia, Prantsusmaa ja Saksamaa on näinud suurt sisserännet Teise maailmasõja lõpust alates. Alguses toodi linnade taastamiseks võõrtööjõudu sisse, kuid paljud jäidki sinna elama. pisi|Põhja-Aafrika immigrandid [[Sitsiilia saare lähedal]]
Mõned riigid, nagu Jaapan, on kasumlikkuse suurendamiseks kasutanud tehnoloogia arendamist. Näiteks toimub suur automatiseerimine ning ei vajata enam palju tööjõudu. Ka seadused on ümber kujundatud nii, et sisseränne oleks võimalikult raske ning riiki jäämine põhimõtteliselt võimatu. Tahetakse säilitada üks rahvus, tsivilisatsioon, keel, kultuur ning rass.
Eetika
Sisserännanute kohtlemine vastuvõtva riigi valitsuse, tööandjate ning elanike poolt on olnud pidevalt aruteluteemaks ning pälvinud hulgaliselt kriitikat, sest palju on esinenud väärkohtlemist ning sisserännanute õiguste rikkumist. ÜRO Rahvusvaheline konventsioon kõikide võõrtööliste ja nende pereliikmete õiguste kaitse kohta on ratifitseeritud 2013. aasta seisuga 47 riigi poolt. Enamik selle konventsiooni vastu võtnud riigid on immigrantide koduriigid. Sellega tagab riik oma kodanike kaitse välisriigis. Samas ei ole paljud tähtsad sihtriigid nii Lääne-Euroopas kui ka Põhja-Ameerikas konventsiooni vastu võtnud, samuti ei ole seda teinud Austraalia ning India. Inimõiguste ülddeklaratsioon ja Kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvaheline paktis on sätestatud, et igal inimesel on liikumisvabadus, kuid riikidevaheline liikumisvabadus on tegelikult oluliselt piiratud.
Seal, kus sisseränne on lubatud, on see tavaliselt valikuline. Perekonna taasühinemine moodustab ligikaudu kaks kolmandikku lubatud sisserändest Ameerika Ühendriikides igal aastal. Eelistatakse siiski kõrgelt haritud, oskustega ja jõukaid inimesi. Seega ei saa suur hulk vähem arenenud riikide elanikke legaalselt sisse rännata. Seda ebavõrdsust on kritiseeritud kui vastuolu demokraatlike riikide pakutava võrdsete võimalustega kõigile. Legaalse sisserände piiramine rajab tee illegaalsele immigratsioonile.
Immigratsioonipoliitika, mis annab valikuliselt liikumisvabaduse vaid kindlale sihtrühmale, võib luua vastuvõtvas riigis majanduskasvu. Samas toimub ajude väljavool vaestest vähem arenenud riikidest. Nii jõutakse olukorda, kus on tekitatud veel suurem ebavõrdsus kui see, mis juba algselt oli migratsiooni põhjustajaks. Üheks heaks näiteks kvalifitseeritud tööjõu immigratsiooni kohta on tervishoiutöötajate värbamine madalama arengutasemega riikidest kõrgema tasemega riikidesse.
Immigratsiooni mõjud
Sisseränne põhjustab nii negatiivseid kui ka positiivseid mõjusid riikidele, kuhu sisserändajad suunduvad. Vastuvõtvaks riigiks on tavaliselt tööstuslikult hästi arenenud maa Lääne-Euroopas või Ameerika Ühendriigid. Nendele riikidele on immigrantide poolt positiivseks mõjuks järgnev: Kuid alati esineb ka negatiivseid mõjusid:
Õigustus
Õigustus (inglise keeles justification) on see, mis annab aluse mingiks teoks, uskumuseks, emotsiooniks vms. Õigustusi ja nende seoseid lähedaste mõistetega nagu teadmine ja uskumus uurib epistemoloogia.
Ühed uskumused toetuvad teistele. Analüütilises epistemoloogias öeldakse selle kohta, et ühed uskumused on õigustatud teiste poolt. Sõna õigustama (inglise keeles to justify) kasutatakse siin enam-vähem samamoodi, nagu tavakeeles kasutatakse sõna põhjendama. Sõna õigustama on siiski eelistatav sellepärast, et ta viitab seosele õigustamisemõistega, mida kasutatakse näiteks eetikas tegude puhul. Uskumuse õigustamine on analoogiline teo õigustamisega. Selline seos kaldub eeldama, nagu saaks uskumusi meelega valida, mis ei pruugi kaugeltki nii olla. Siiski saab õigustamisest rääkida ka nii-öelda tagantjärele, küsides, mis on olemasolevatele uskumustele õigustuseks.
Uskumust võib õigustada mitmel viisil. Näiteks võib mõni uskumus anda elujõudu, mõne uskumuse omamist nõuavad moraalinormid. Epistemoloogia koondab tähelepanu nn episteemilisele õigustusele. Episteemiline õigustamine orienteerub lõppsihina uskumuse tõesusele. Ükskõik kuidas episteemilist õigustust ka ei defineeritaks, igal juhul eeldatakse, et õigustatuks teeb uskumuse selle tõenäoline tõesus. Episteemilise õigustamise tuntud erijuht on tõestamine.
Episteemilise õigustuse mõiste figureerib epistemoloogias sageli seoses küsimusega, mis eristab teadmist pelgast uskumisest. Epistemoloogia peab üheks oma põhiliseks ülesandeks öelda, mis on õigustus ehk millal on uskumus õigustatud, millal mitte.
Intellektuaalne vastutustundlikkus eeldab, et ei usutaks ükskõik mida, mis aga pähe tuleb, vaid üksnes seda, mis on episteemiliselt õigustatud.
Õigustuse mõiste on normatiivne.
Mis asi võib uskumust õigustada ehk olla uskumuse õigustajaks? Selleks võivad olla näiteks tõendid. Oletame, et naine avastab, et komandeeringust naasval abikaasal on lõhnaõli lõhn juures ja tema särgikrael on huulepulgajäljed. Siis on naisel tõendeid, et uskuda, et mehel on armuke. Siis võib öelda, et selle uskumuse õigustajateks on lõhnaõlilõhn mehe juures ja huulepulgajäljed tema särgikrael. Võib-olla tuleks öelda, et õigustajaks on see, et naine neid tõendeid aktsepteerib. Järelemõtlemisel näeme, et polegi nii lihtne öelda, mis laadi asjad nimelt on õigustajateks. Kõikidel juhtudel ei olegi olemas "tõendeid". Küsimuses, mis laadi asjad võivad olla õigustajateks, lähevad epistemoloogide arvamused lahku. Põhilisi vastusetüüpe on kolm:
Olenemata vastusetüübi valikust võib öelda, et vähemalt mõnel juhul on uskumuse õigustajaks mõni teine uskumus. Toodud näites võib öelda, et naise uskumus, et mehel on armuke, ei rajane mitte tõenditel enestel, vaid uskumustel. Tõepoolest, kui naine ei usuks, et mehel on lõhnaõlilõhn juures ja et tal on huulepulga jäljed krae peal, siis ei saaks tema uskumus nendele tõenditele rajaneda. Seega taandub uskumuse rajanemine tõenditel uskumuse rajanemisele mingi(te)le uskumus(t)ele nende tõendite kohta. Oletame, et uskumus P õigustab uskumust Q, aga P ise ei ole üldse õigustatud, vaid on täiesti meelevaldne. Sel juhul ei saa ju ikkagi veel öelda, et Q on õigustatud. Sellepärast tuleks nõuda, et kui uskumust Q õigustab teine uskumus P, siis P ise peab olema õigustatud.
Oletame, et uskumust Q õigustab uskumus P. Sel juhul peab P olema õigustatud. Ent siis ta peab olema õigustatud mõne teise uskumusega, mis omakorda peab olema õigustatud mõne teise uskumusega, jne. Saame õigustavate uskumuste ahela. Nüüd on meil kolm võimalust:
Esimesel juhul on tegemist regressismiga, mis paistab olevat vastuvõtmatu. Teisel juhul võib rääkida koherentismist. Kolmandal juhul räägime fundatsionismist.
Fundatsionismi järgi on olemas uskumusi, mis on õigustatud, kuid mitte teiste uskumustega. Neid nimetatakse baasuskumusteks. Kõik teised uskumused on sel juhul õigustatud baasuskumustega.
Koherentismi järgi on uskumus õigustatud parajasti siis, kui ta kuulub üksteist toetavate uskumuste koherentsesse süsteemi. Kui koherentistilt küsida, mis õigustab mõnd minu konkreetset uskumust, siis ta vastab, et enam-vähem kõik teised uskumused minu uskumuste võrgus. Kõik minu uskumused on imavahel seotud. Kui minu uskumuste süsteem on koherentne, siis iga minu uskumus teeb kõik teised minu uskumused mingul määral usutavamaks. See tähendabki, et minu uskumuste süsteem on koherentne.
Üks vastuväide koherentismile seisneb selles, et koherentismi järgi tuleb välja, et ei ole midagi viga niisugusel arutlusel; P, järelikult Q; Q, järelikult R; R, järelikult P. Koherentistid vastavad tavaliselt, et kui ring on piisavalt suur, siis probleemi pole. Selle peale võiks küsida, kuidas puutub asjasse ringi suurus.
Teine vastuväide ütleb, et koherentsel uskumuste süsteemil ei pruugi tegelikkusega mingit pistmist olla.
Fundatsionistide järgi õigustavad baasuskumusi näiteks tajumused või siis meelteandmed või mälu.
Fundatsionistidele saab vastu väita, et tajumused, mälu ja nii edasi võivad eksida, ja sel juhul puudub meie uskumustel õigustus. See on skeptitsism.
Fundatsionism ei eelda, et baasuskumused peavad olema absoluutselt kindlad. Osa fundatsioniste, keda nimetatakse eksternalistideks, ütleb, et baasuskumusi õigustavad protsessid või seisundid maailmas, mis ei ole teadvustatud vaimuseisundid. Me ei pruugi nendest õigustajatest teadlikudki olla. Eksternalism vastandub internalismile.
Eksternalism on arusaam, mille kohaselt meil ei pea oma uskumuste õigustajatele juurdepääsu olema. Internalism on arusaam, mille kohaselt meil on oma uskumuste õigustajatele alati juurdepääs.
Johannes Scotus Eriugena
Johannes Scotus Eriugena (ka Johannes Scotus Erigena, Johannes Scottus Eriugena; umbes 815–877), oli iiri teoloog, filosoof ja poeet. Ta on tõlkinud ja kommenteerinud Pseudo-Dionysiose töid.
Nimi
Eriugenaks kutsub ta ennast ise ühes teoses. 'Scotus' oli ladinakeelne sõna iirlase või keldi kohta. Scottuseks nimetati teda varajastes käsikirjades veel 11. sajandini. Vahetevahel on teda nimetatud ka Scottigenaks ('Iirlane').
Elulugu
Eriugena oskas väga hästi kreeka keelt, mis oli tollal Euroopas vägagi haruldane, ning seetõttu tegeles ta tõlketööga.
Eriugena oli sündinud Iirimaal, aga kolis hiljem, umbes 845, Prantsusmaale, kus kuningas Karl Paljaspea kutsus teda juhtima Palatinuse Akadeemiat. Kooli maine tõusis pärast Eriugena tulekut hüppeliselt. Filosoof ise oli kuninga soosingus ja viimase poolt väga respekteeritud. Malmesbury Williami jutustatud lugu illustreerib hästi kuninga ja Eriugena vahelist suhet. Kuningas olevat küsinud: Quid distat inter sottum et Scottum? (Mis eraldab joodikut šotlasest? Eriugena vastas: Mensa tantum (Ainult laud).
Ta jäi Prantsusmaale vähemalt kolmekümneks aastaks. Bütsantsi keisri Miikael III palvel, ca aastal 858, hakkas Eriugena tõlkima Pseudo-Dionysiuse töid ladina keelde, ja lisas neile ka oma kommentaare. Seega ta oli esimene, kes tutvustas Kreeka neoplatonismi Lääne-Euroopale. Need ideed omasid aga märkimisväärset mõju Lääne kristlikule teoloogiale.
Eriugena elu hilisemast poolest me ei tea peaaegu midagi. On küll lugu, mis räägib, et 882 kutsuti ta Oxfordi Alfred Suure poolt, kus ta olevat töötanud palju aastaid ja saanud abtiks, ning et ta pussitati surnuks oma õpilaste poolt, aga sellel lool ei ole ilmselt mingit vettpidavat alust ja ilmselt räägib see mõnest teisest Johannesest. Eriugena arvatavasti ei lahkunud kunagi Prantsusmaalt. Surmaajaks on millegipärast pakutud 887. aastat, aga väheste materjalide tõttu ei saa seda tõestada. Materjalide nappus ei luba ka oletada, kas tegemist oli ilmaliku (jurist) või vaimuliku (munk) haritlasega.
Teosed
Eriugena filosoofia on mõjutatud Augustinusest, Pseudo-Dionysiusest, Maximus Usutunnistajast ja teistest Kapadookia kirikuisadest ning on selgelt neoplatonistlik.
Esimene töö, millest teatakse, et see on Eriugena kirjutatud, oli armulauasakramendi kohta. See ei ole säilinud, aga arvatakse, et ta arendas seal edasi doktriini, et armulaud on ainult sümbol ja Jeesuse surma mälestamine. Hiljem mõisteti hukka selle Eriugena vaate jagamise eest Toursi Berengari, Prantsuse 11. sajandi teoloogi tööd. Eriugena eluajal aga tema õigeusklikkuses ei kaheldud, paar aastat pärast teose avaldamist valiti teda kaitsma vaba tahte dogmat disputatsioonis munga Gottschalkiga, kes pooldas predestinatsiooni. Teos mis disputatsiooni põhjal kirjutati, De divina praedestinatione, on säilinud, ning selle põhjal on arusaadav, miks Eriugenat õigeusklikkus seati kahtluse alla. Eriugena vaidleb küsimuse üle täiesti spekulatiivsetel alustel, ning alustab dispuuti selle aja kohta julge väitega, et religioon ja filosoofia on üldjoontes üks ja seesama asi. Veel tähelepanuväärsem on Eriugena käsitlus autoriteedist ja mõistusest. Raamatut ründasid Drepanius Florus, Lyoni toomhärra, ja Prudentius. Eriugena mõisteti hukka ka Valencia 855 ja Langres'i kirikukogudel 855 ja 859, kus tema argumente nimetati Pultes Scotorum ('Iiri puder') ja commentum diaboli ('kuradi leiutis').
Pseudo-Dionysiuse tõlge
Eriugena järgmine suur töö oli ladinakeelne tõlge Pseudo-Dionysiuse teoloogiast. Selle tellis talt Prantsusmaa kuningas Karl Paljaspea. See töö on samuti säilinud, ning ka fragmendid Eriugena kommentaaridest sellele. On vähetõenäoline, et tõlge Pseudo-Dionysiuse panteistlikest kirjutistest võis mõjutada Eriugena juba väljakujunenud usulist maailmavaadet. Raamat avaldati ilma et paavst Nicolaus I oleks seda üle vaadanud ja heaks kiitnud, see aga solvas viimast. Paavst käskis Karl Paljaspeal saata Eriugena Rooma ülekuulamistele või vähemalt visata ta välja oma õukonnast. Ei ole tõendeid, et seda käsku oleks järgitud.
Periphyseon
Eriugena peatöö, De divisione naturae (Periphyseon), mõisteti hukka Sens'i linnas paavst Honorius III poolt (1225), kes kirjeldas seda kui raamatut, mis "kubiseb ketserlike perverssuste madudest", ja Paavst Gregorius III poolt 1585, koosneb viiest raamatust. Raamat on dialoogivormis, põhjendused tuuakse süllogismina. Natura all ei mõtle Eriugena loodust, vaid universumit, kõike, kõikide asjade kõiksust, mis sisaldab eneses olemist ja mitte-olemist. See olemise ja mitteolemise ühtsus jaotub 4 erinevasse klassi: (1) See, mis loob ja ei ole ise loodud; (2) see, mis on loodud ja loob ise (3) See, mis on loodud ja ise ei loo; (4) see, mis ei ole loodud ja ise ka ei loo. Esimene on Jumal kui kõikide asjade algpõhjus ning viimane on Jumal kui kõikide asjade lõpp ja eesmärk, millesse loodud maailm lõpuks naaseb. Teine ja kolmas grupp koos moodustavad loodud maailma, mis on viis, kuidas jumal ilmsiks saab, jumal protsessis, Theophania. Teine on Platooniline ideede maailm ja kolmas on panteistlik/pandeistlik maailm, mis sõltub Jumala vahelesekkumisest. Seega on eristatud jumalikus süsteemis algus, keskpaik ja lõpp; jättes samas kõik need kolm üheks.
Mõju
Karolingide renessansi järgses madalseisus paistab Eriugena töö eriti silma. Ta töötas ajastul, kui nii filosoofia kui teoloogia olid langenud madalseisu - mitmesaja-aastase pimeda perioodi vältel ei olnud Eriugenale vastast ei teoloogias ega filosoofias.
Eriugena töö erineb oma mõtiskluste vabaduse ja julguse poolest, millega ta töötab välja oma loogilise, dialektilise süsteemi universumist. Seda saab pidada vahelüliks varasema neoplatonistliku filosoofia ja hilisema skolastika vahel. Eriugena jaoks ei ole filosoofia teoloogia teenistuses, vaid ta oli seisukohal, et filosoofia ja teoloogia vahel ei ole põhimõttelist erinevust. Eriugena jaoks on filosoofia või mõistus primaarne, religiooni autoriteet on aga sekundaarne, esimesest tuletatud.
Tema mõju on küll suurem müstikute kui filosoofide seas, aga siiski taaselustus tänu temale mõneks ajaks filosoofiline mõtlemine, mis oli olnud magavas seisundis Lääne-Euroopas pärast Boethiuse surma.
Eriugena tööd taasavastati 1680. aastatel, veidi pärast Spinoza surma ta teosed ka avaldati. Panteistlikus/deistlikus filosoofias oli Eriugena jõudnud kaugemale kui enamik valgustuslikke filosoofe 17. sajandil.
Kappa
Kappa võib tähendada mitut asja:
MIN
Min võib tähendada mitut asja:
Saamid
thumb|[[Saami lipp]] pisi|Saami perekond 19. sajandi lõpul Saamid (ka laplased; endanimetus sabme, saami, põhjasaami keeles ainsuses sápmelaš, mitmuses sápmelaččat; varasem eestikeelne nimetus laplased) on rahvas Euroopas Fennoskandia põhjaosas Norras, Rootsis, Soomes ja Venemaal (Murmanski oblastis). Saamid kõnelevad saami keeli.
Kokku on maailmas 80 000 – 100 000 saami ja seega on nad arvukaim põlisrahvas Põhja-Euroopas. Praegune asuala jaguneb nelja riigi vahel, jäädes Norra, Rootsi ja Soome põhjaossa ja Koola poolsaarele Venemaal. Arvatavasti elab Soomes Lapimaal ligikaudu 7000 saami. Ühtse asuala puudumise tõttu on nende täpset koguarvu maailmas raske öelda. Näiteks Norras loetakse saamiks igaüht, kelle vähemalt üks vanavanematest on rääkinud koduse keelena saami keelt. Norras pole aga kunagi tehtud ega tehta praegugi koduse keele loendust. Ometi elab ligi pool saamidest just Norras.
Venemaal elas 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 1771 saami.
Saami rahva huve esindab kõigi nelja saami põlisasustusega riigi saami organisatsioone koondav Saami Nõukogu. 1966. aastal asutatud Saami Nõukogul on kokku üheksa liikmesorganisatsiooni Norrast, Rootsist, Soomest ja Venemaalt.
Nii Soomes, Norras kui ka Rootsis on saami parlament. Kolm saami parlamenti teevad omavahel koostööd Saami Parlamentaarse Assamblee (Sámi parlamentálaš ráđđi) kaudu.
Esiaeg
Saamid kuuluvad Euroopa aborigeenide hulka. Sellegipoolest on nende geneetiline päritolu veel teadmata. Arvatavasti olid nad esimeste seas, kes jõudsid Fennoskandiasse pärast selle vabanemist jääaegse jääkatte alt umbes 10 000 aastat tagasi. Umbes 2000 aastat eKr toimus saami etnilise rahvuse areng, kui saami keel lahknes saami-soome ürgkeelest.
Rändlejatest soome-ugri keelt kõnelevad saamid, kes elatusid jahist, kalastamisest ja põhjapõtrade karjatamisest, ei ole meile jätnud enda kirjalikke mälestusi, mistõttu põhinevad teadmised nendest Skandinaavia allikatel ning arheoloogial. Saame mainitakse mitmes Islandi saagas, samuti „Landnámabókis”, mõnes poeemis ja hilisemates Norra seadustes. Enamasti kasutatakse nende kohta väljendit finnr või finni, nende enesenimetuse "saamid" aga kohtab Põhjala allikates ainult korra. Kahtlemata olid nad elanud Skandinaavia poolsaarel juba pikka aega, arvatavasti enne põhjalaste saabumist. Mitmed matusekohad, nõndanimetatud järvekalmed, mis on koondunud väikeste metsajärvede äärde, pärinevad nooremast rauaajast ning nende asukohad annavad mõista, et saamide asuala ulatus palju kaugemale kui hiljem, keskajal, mil nad elasid kaugel Norra ja Rootsi põhjaosas.
Kuid saami keeled ei ole nii vanad. Saami algkeel kujunes välja Lõuna-Soomes ja Karjalas 2000–2500 aastat tagasi. Igal juhul on saamid esimene rahvas, kes saamide tänapäevasele asualale jõudis.
Keskaeg
Elu kesk- ja uusajal polnud saamidele kerge. Naaberrahvad (karjalased, rootslased, norralased ja venelased) korraldasid Saamimaale röövretki ning kuna saamid polnud sõjakas rahvas, osutus nende vara kergeks saagiks. Ei pääsenud saamid ka mitmekordsetest maksudest, mis olid just oma ajale väga populaarsed rõhumismeetodid suurvõimude poolt, kellele need olid kasulikud uusi territooriumeid hallates. Kuid vaatamata mitmekordsetele maksustamistele ja röövretkedele suutsid saamid siiski jääda iseseisvaks suhteliselt pikaks ajaks (paar sajandit) ning üheks oluliseks teguriks selle juures olid karmid looduslikud tingimused. Karmi kliima ja loodusega ei suutnud võõrrahvad nii hästi kohaneda, kui olid seda suutnud saamid juba mitmeid sajandeid tagasi.
Enne musta surma saabumist Põhja-Euroopasse aastal 1349 elasid saamid ja norralased väga erinevates majanduslikes niššides. Saamid elasid sisemaal, jahtisid põhjapõtru ja kalastasid jõgedel. Norralased elasid rannikul, kalastasid meredel, harisid vähesel määral põldu ja kauplesid Hansa Liiduga. Katku kandsid täid Xenopsylla cheopsis, mis levisid lõunast näiteks tünnidega, milles hoiti nisu, rukist ja villa. Neis tünnides suutsid täid mitu kuud elada ja isegi paljuneda. Norralastele mõjus katk hävitavalt: 60%–75% taludest jäeti maha. Seevastu saamid, kes ei söönud teravilja, ei kaubelnud meritsi ega puutunud teiste rahvastega eriti kokku, pääsesid palju väiksemate inimkaotustega. Osa saame asus elama norralastest tühjaks jäänud taludesse mere äärde: nii tekkisid meresaamid.
1326. aastal jaotasid Norra ja Novgorod (siis veel linnriik, 1478. aastal liideti Novgorodi vabariik Moskva suurvürstiriigi koosseisu) omavahelise lepinguga maksustatud alad, millega kehtestati maksude kogumine ühiselt maa-alalt 300 aastaks. See näitas, et kumbki riik ei suutnud allutada Saamimaad.
Allutamine Põhjamaade võimudele
17. ja 18. sajandil tõi suurriikide Rootsi, Venemaa, Taani-Norra teke ja vallutuspoliitika kaasa riikide omavahelised sõjad ning rahulepingud: Kalmari sõja lõppedes 1613. aastal loobus Rootsi nõudmisest rannikualadele ja Norra lõpetas maksude kogumise Koola poolsaarel. Pole andmeid inimkahjude kohta Saamimaa aladel, kuna saame lihtsalt ei loendatud ning samuti ei hoitud tagasi ka sõjategevusest sellel alal. Väga oluline on ka naabermaade eitav vastus saamide iseseisvusele, kuna see oleks tähendanud riigikassa sissetulekute vähenemist saamide arvelt ning territoriaalset kadu.
Piiripoliitika on saamidele olnud väga raske, kuna saamid on siiski rändrahvas koos rändpõdrakarjaga. Enamjaolt on saamide ajaloos siiski suletud piirid riikide vahel, mis on toonud kaasa elumuutvaid tagajärgi, kuid 1751.aastal sõlmiti Taani (sh Norra) ja Rootsi (sh Soome) vahel Strömstrandi leping, kus arvestati ka saamide õigust liikuda vabalt üle piiri. Peale Soome liitumist Venemaaga 1810. aastal jäid piirid algselt lahtisteks, kuid suleti 1849.aastal. Venemaa ja Norra vaheline piir suleti 1826. aastal (selle kindel määramine kestab veel siiani) ning Soome ja Rootsi piir suleti 1889. aastal. Kuna piirid suleti, ei saanud põhjapõdrad enam vabalt rännata suve- ja talvekarjamaade vahel, mis oli saamidele rängaks löögiks, kuna paljudel tuli uute karjamaade jaoks ümber asuda ja karja tugevalt vähendada. Teiseks raskeks etapiks saamidele on olnud nende kultuuri vähene austamine naaberrahvaste poolt ning nende tõrjumine ja mitte omaksvõtmine. Assimilatsioonipoliitika sai Põhjamaades alguse juba 17. sajandil, kus Rootsi eesmärk oli ideaalriik, kus on üks religioon, seadus, ja üht keelt kõnelev rahvas. Assimilatsioonipoliitika kulminatsiooniks on peetud 1902. aastat, mil võeti Taani-Norras vastu seadus, mille järgi tohtisid maad omada ainult Taani-Norra kodanikud ja norra keelt kõnelevad ja seda igapäevases elus kasutavad inimesed. Kolm aastat hiljem lõpetati Norras ka saamikeelse koolihariduse andmine umbes 20 aastaks.
20. sajand ja rahvuslik ärkamine
Pärast Teist maailmasõda toimusid muutused nii ühiskondlikus kui ka kultuurilises osas, toimus rahvuslik ärkamine. Põhjamaades muutus arusaam saamidest, enam ei üritatud neid ühiskonnast välja lõigata või assimileerida ning hakati toetama saami kultuuri ja rahvust. Hakati aina enam hindama põlisrahvaid ja nende suhet loodusega. 1953. aastal toimus Rootsis Jokkmokis esimene Põhjamaade saami konverents, mille tulemusena asutati 1956. aastal Põhjamaade Saami Nõukogu.
Saami lipp pühitseti sisse Åres Rootsis 15. augustil 1986. Lipul on kujutatud päikest (punane osa) ja kuud (sinine osa). Lipp kasutab šamaanitrummide motiive.
Venemaa saame on Nõukogude Liidu ajal Koola poolsaarel ümber asustatud. Saamid kuuluvad riiklikult tunnustatud Venemaa väikesearvuliste põlisrahvaste hulka.
Keel
thumb|Ligikaudne saamide asuala tänapäeval thumb|Saami ait
Soome-ugri keelte hulka kuuluvad saami keeled on läänemeresoome keelte kõige lähemad sugulaskeeled. Saami keeli on kümme ning need jagunevad lõuna-, põhja- ja idarühmaks ning pole kõik vastastikku arusaadavad. Näiteks naaberkeeled põhjasaami keel ja inarisaami keel on üldiselt vastastikku arusaadavad, kuid kildinisaami keel ega lõunasaami keel enam kummagi kõnelejatele mitte.
1978. aastal kehtestati Põhjamaades ühtne põhjasaami kirjakeel. Varem on tarvitatud põhjasaami keele kirjutamisel Soomes, Norras ja Rootsis eri ortograafiaid. Ühtne ortograafia hõlbustas eri riikides elavate saamide omavahelist suhtlemist ja elavdas kultuurielu. 1970. aastatel jõudis saami keel uuesti ka koolidesse. Praegu õpetatakse saami keelt Soome, Rootsi ja Norra saamikeelse ala üldhariduskoolides, samuti on saami keel kasutusel õpetuskeelena. Saamikeelset õpet pakuvad ka Soome, Rootsi ja Norra ülikoolid saami keele ja kultuuriga seotud erialadel.
Kultuur
Traditsiooniliselt on saamid tegelenud kalapüügiga nii merelt kui ka siseveekogudest, karusloomade jahtimise ja lammaste karjatamisega, ent tuntud rohkem põhjapõtrade kasvatamise ja karjatamise poolest. Nüüdisajal on enamik saame asunud elama moodsat elu nii põlistel saami aladel kui ka väljaspool seda. Vaid umbes 10 protsenti saame tegeleb traditsiooniliste aladega nagu põhjapõdrakasvatus, mida säilitatakse võimalusena hoida sidet rahvakultuuri ja rahvakommetega.
Saami rahvas on rikas oma traditsioonide ja ajaloo ning kultuuri poolest. Nii käsitöö, laulud, tantsud kui ka rõivastus on tugevalt säilinud. Viimastel aastakümnetel on aga levinud saamide kultuuri üle maailma ja kogunud kuulsust.
Guovdageaidnus tegutseb saami rahvuslik teater Beaivváš Sámi Teáhter.
Joigumine
Saami rahvamuusika iseloomulik traditsioon on joigude laulmine ehk joigumine. Joiutakse tavaliselt saateta. Tavaliselt lauldakse aeglaselt, kõripõhjast, samuti markeeritakse joigudes tihti meeleolu ja aimatakse järgi loodus- või kunsthelisid. Joiud võivad iseloomustada või kujutada inimesi, loomi, maastikke, paiku. Samuti on pikemaid jutustavaid joige. Koltasaami joiusarnast laulutraditsiooni nimetatakse leudd'iks, põhjasaami keeles tähistab joigu sõna luohti, lõunasaami traditsioonis on levinud joiusarnane jutustav laulužanr vuelie.
Kirjandus
Algupärase saami proosakirjanduse rajajaks peetakse Johan Turit, kelle traditsiooniliselt suulistel jutužanritel põhinev raamat "Muitalus sámiid birra" ("Jutustus saamide kohta") ilmus aastal 1910.
Meedia
Põhjasaami keeles ilmuv suurim ajaleht on Guovdageaidnus ja Kárášjohkas toimetatav Ávvir.
Nii Norra, Soome kui ka Rootsi rahvusringhäälingul on põhjasaamikeelne raadioprogramm. Kolme rahvusringhäälingu koostöös toodetakse argipäeviti põhjasaamikeelseid teleuudiseid.
Mallorca
Mallorca on Hispaaniale kuuluv saar Vahemeres, suurim Baleaari saartest.
Pindala on 3640 km².
Saare põhjaosa on mägine, kõrgusega kuni 1443 meetrit.
Mallorcal asub Palma linn.
Haldusjaotus
Mallorcal on kuus maakonda (comarca):
1900
1900. aasta (MCM) oli 19. sajandi 100. aasta.
Gregor Arbet
Gregor Arbet (sündinud 19. juunil 1983 Tallinnas) on eesti endine elukutseline korvpallur, 2020. aastast TalTechi korvpalliklubi spordidirektor ja meeskonna abitreener.
Aastatel 2002–2019 Eesti korvpallikoondisse kuulunud Arbet esindas enamiku klubikarjäärist BC Kalev/Cramot, kuid mängis ka Saksamaa ja Kreeka klubides.
Klubikarjäär
Hooajal 2007/08 olid Arbeti keskmised näitajad Kalev/Cramos Eesti Korvpalli Meistriliigas 8,9 punkti, Balti liigas 4,2 punkti ning ULEB Cupil 8,3 punkti mängus.
2013. aasta jaanuaris siirdus Arbet Kreeka kõrgliigasse, kus mängis esmalt Kavalas (2013) ja seejärel Rethymno Aegeanis (2013–2014). Pärast seda naasis Arbet aastateks 2014–2018 Kalev/Cramosse, misjärel esindas profikarjääri viimased kaks hooaega TalTechi korvpalliklubi.
Koondisekarjäär
Gregor Arbet kuulus aastatel 2002–2019 Eesti korvpallikoondisse.
2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel tõi Arbet koondise resultatiivseimana keskmiselt 11,6 punkti ja 2,4 lauapalli mängus ning Eesti saavutas 20. koha.
Mittetasapinnalisus
Mittetasapinnalisus on reaalse pinna punktide maksimaalne kaugus piirdepinnast. Mittetasapinnalisus on üks kujuhälvete erijuht. Mittetasapinnalisuse ja mittesirgjoonelisuse erijuhtudeks on nõgusus ja kumerus.
Piiri 8-klassiline Kool
Piiri 8-klassiline Kool oli üldhariduskool Piiri külas Muhumaal.
Ajalugu
1946. aasta sügisel avati Vassili Randmetsa algatusel Piiri 7-klassilise Kooli juures 8. klass ja kool sai nimeks Muhu Keskkool, mis tegutses Muhus kuni 1953. aastani. Lõpetas neli lendu. Kooli direktorid olid Aleksander Paas (1946), Kersti Õispuu (1946–1947), Linda Murko (1947–1952) ja Ludmilla Judina (1952–1953).
Muhu Keskkooli asutamist 1946. aastal loetakse tänapäeva Orissaare Gümnaasiumi algusajaks. Pärast keskkooli viimist 1953. aastal Tumalasse ja hiljem, 1955. aastal Orissaarde jäi Piirile taas 7-klassiline kool. 1959. aastal nimetati kool uuesti Piiri 8-klassiliseks Kooliks. 1976. aasta kevadel lõpetas Piiri 8-klassilise Kooli viimane lend. Piiri kooli direktorid aastatel 1953–1976 olid August Urban (1953–1955) ja Hilda Rand (Männa) (1955–1976).
1. septembril 1976 alustasid senise Piiri kooli õpilased ja õpetajad uut õppeaastat Juhan Smuuli nimelises Muhu 8-klassilises Koolis Liival. Piiri koolist tuli Liivale 12 õpetajat, Liiva algkoolist jäi 2, direktorina alustas Senta Room.
Aastatel 1930–1936 õppis Piiri algkoolis Juhan Smuul.
Iwan von Brevern
Iwan von Brevern (vene keeles Иван (Иоганн) Христофорович Бреверн; ristinimi Iwan, hiljem nimetatud ka Johanniks; 3. detsember 1812 Seli, Juuru kihelkond, Harjumaa – 29. aprill 1885 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane.
Ta oli keiser Aleksander II aegne tõeline riiginõunik (28. mai 1852), Liivimaa asekuberner 20. juunist 1852 kuni 9. maini 1858, Kuramaa kuberner 9. maist 1858 kuni 21. augustini 1868 ja senaator (1872).
Perekond
Ivan abiellus 1840 paruness Katariina von Arpshoveniga (1817–1904), kes oli kindralmajori ja Laagna mõisniku parun Georg von Arpshofeni (1789–1856) ja Aleksandra Petrovna Demidova tütar. Abielust sündisid:
Prantsuse traavel
Prantsuse traavel on Normandiast pärit hobusetõug.
Ajalugu
Prantsuse traavli aretustööga tehti algust 19. sajandi algupoolel. Aretajate eesmärk oli muuta Norfolki traavel aktiivsemaks ja kergemaks. Selle tarbeks importisid Normandia hobusekasvatajad Inglismaalt inglise täisverelisi ratsahobuseid. 1922. aastal sai prantsuse traavlist tunnustatud tõug.
James Buchanan
Buchanan oli aktiivne vabamüürlane, looži nr 43 meister Lancasteris, Pennsylvanias ja Pennsylvania suurlooži suurmeister.
Tema maine ei ole olnud hea, kuna ta ei teinud midagi, et ära hoida lõunaosariikide setsessiooni. Tänapäeval peavad ajaloolased teda üheks kõige halvemaks riigi presidendiks – ta on igas ajaloolaste küsitluses alates 1962. aastast olnud viimases kolmikus; ning seitsmes üheksast küsitlusest alates 1999. aastast tabelis kõige viimane. pisi|left|James Buchanan James Buchanan on olnud ainuke USA president, kes oli vallaline.
Koskull
Koskull (ka Kosküll) on aadlisuguvõsa, kuhu kuulub krahve ja paruneid. Suguvõsa päritolu on teadmata.
1302 on mainitud Liivimaa rüütlit Andreas de Koskele't.
18. sajandil said kaks Koskullide haru Rootsi riigilt parunitiitli. 1803 sai (vene keeles Иосиф-Вильгельм Коскуль) Saksa-Rooma riigilt krahvitiitli.
Suguvõsa kanti Eestimaa, Liivimaa ja Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Emil Boc
pisi|Emil Boc Emil Boc [em'iil bokk] (sündinud 6. septembril 1966 Răchițeles) on Rumeenia poliitik, 22. detsembrist 2008 kuni 6. veebruarini 2012 Rumeenia peaminister.
Emil Boc on õppinud ajalugu ja filosoofiat. Poliitikas osaleb ta alates 2003. aastast. Alates 2004. aastast on ta Rumeenia Demokraatliku Liberaalse Partei esimees.
Aastatel 2004–2008 oli Boc Cluj-Napoca linnapea.
Pärast novembris 2008 peetud parlamendivalimisi nimetas president Traian Băsescu esialgu peaministriks Boci parteikaaslase Theodor Stolojani, kes aga ametist loobus. Seejärel tegi president valitsuse moodustamise ettepaneku Emil Bocile, kes moodustas koalitsioonivalitsuse kahe valimistel tasavägise tulemuse saanud partei osalusel, kaasates ka sotsiaaldemokraadid. Kokku kuulub kahele valitsuserakonnale umbes 70 protsenti parlamendi kohtadest.
13. oktoobril 2009 kaotas Emil Boci valitsus usaldushääletuse parlamendis häältega 176:254.
23. detsembril 2009 kinnitas parlament ametisse Emil Boci uue valitsuse.
6. veebruaril 2012 astus Boc tema valitsuse ulatuslike kärpekavade vastu toimunud massimeeleavalduste tõttu ametist tagasi
Ptolemaios II
Ptolemaios II Philadelphos (309–246 eKr) oli Ptolemaioste dünastiast pärinev hellenistliku Egiptuse kuningas alates 285 eKr kuni oma surmani. Ta oli Ptolemaios I poeg.
Ptolemaios II sai oma lisanime Philadelphos seetõttu, et ta abiellus Egiptuse tavasid järgides oma õe Arsinoe II-ga ning lasi tolle ja oma vanemad peale nende surma jumalustada. Tema ajal jätkus Egiptuses hellenistliku kultuuri õitseng.
Richard Toomre
Richard Toomre (kuni 1935 Richard Tomson, 22. jaanuar 1907 Aru vald, Tartumaa – 16. aprill 1993 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane.
Ta õppis 1926–1934 (lõpetas) Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas, mag. agr. 1938 (cand. agr. 1944; Odra ja nisu lendnõgipääde tõrje), dr. agr. 1964 (Moskvas; Pikaajalised kultuurkarjamaad ja nende kasutamine intensiivse põllumajanduse süsteemis). Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
1929–1938 Tartu Ülikooli taimehaiguste katsejaama assistent, 1936–1937 Vahi põllutöökooli õpetaja, alates 1938 Põllutööministeeriumi taimekaitse inspektor.
Isiklikku
Richard Toomre vennapojad on Alar Toomre ja Jüri Toomre.
Devon (täpsustus)
Devon on kronostratigraafiline üksus (ladestu) ning geokronoloogilise skaala üksus (ajastu), mis vastavad ajavahemikule 416...359 miljonit aastast tagasi.
Warren Harding
Warren Gamaliel Harding (2. november 1865 – 2. august 1923) oli Ameerika Ühendriikide 29. president. Ta oli sellel ametikohal 1921–1923.
Tema ametiajal tunnustasid Ameerika Ühendriigid Eesti iseseisvust.
Medem
Medem on aadlisuguvõsa, kuhu kuulub krahve ja paruneid.
15. sajandil rändasid Medemid Saksamaalt Hessenist Baltikumi.
Venemaa keisririigi Valitsev Senat andis suguvõsale parunitiitli.
Suguvõsa on kantud Liivimaa, Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Grover Cleveland
pisi|Grover Cleveland (1892) Stephen Grover Cleveland (18. märts 1837 Caldwell, New Jersey osariik – 24. juuni 1908 Princeton, New Jersey osariik) oli Ameerika Ühendriikide 22. president aastail 1885–1889 ja 24. president aastail 1893–1897. Ta on USA ajaloos ainus president, kes on olnud president kahel mittejärjestikusel ametiajal.
Enne presidendiaega oli Cleveland Erie maakonna šerif (1871–1873), Buffalo linnapea (1882) ja New Yorgi osariigi kuberner (1883–1885). Kubernerina sai Cleveland tuntuks poliitilise süsteemi vastasena ja vetoõiguse rakendajana. Cleveland kodusõjas ei teeninud, vaid palkas enda asemele poola immigrandi.
1882. aasta presidendivalimistel edestas Cleveland napilt vabariiklast James G. Blaine'i, kogudes 219 valijamehe häält Blaine'i 182 vastu. Cleveland oli esimene Demokraatliku Partei kandidaat, kes pärast kodusõda presidendivalimised võitis.
Esimesel presidendiajal püüdis Cleveland vähendada valitsemissektori kulusid ja kaitsetolle. Clevelandi teiseks ametiajaks ei valitud. Neli aastat hiljem, 1892. aasta valimistel, võitis Cleveland Benjamin Harrisoni ees valimised ja alustas aasta hiljem teist ametiaega presidendina. Clevelandi teist ametiaega varjutasid aga majanduskriis ja tema vastandlikud seisukohad sotsiaalküsimustes.
Ta on ainus, kes presidendina abiellunud. Pulmad toimusid 2. juunil 1886. Frances Preston oli abielludes 21-aastane ehk siis USA noorim esileedi läbi aegade.
Helsingi olümpiastaadion
pisi|Helsingi olümpiastaadion Helsingi olümpiastaadion on Soome suurim spordiareen. Lisaks spordivõistlustele toimuvad seal suvel ka kontserdid. Staadion asub Töölö linnaosas. Staadion asub ligi kahe kilomeetri kaugusel Helsingi kesklinnast. Staadion esindab arhitektuurselt funktsionalismi.
Robert Wells (poksija)
Robert Wells (sündinud 15. mail 1961 Londonis) on Inglismaa ja Suurbritannia endine poksija.
Helsingi olümpiastaadion
Staadioni ajalugu
pisi|Olümpiastaadioni torn Helsingi olümpiastaadioni ajalugu algas 11. detsembril 1927, kui Helsingi linn ja mitmed spordiorganisatsioonid moodustasid Staadioni Sihtasutuse. Sihtasutuse eesmärk oli Helsingisse ehitada staadion, mis võiks olla suveolümpiamängude peaareen. Staadioni projekti saamiseks korraldati arhitektuurivõistlus, mille võitsid arhitektid Yrjö Lindegren ja Toivo Jäntti oma funktsionalismi printsiipe järgiva projektiga.
Olümpiastaadioni ehitati 12. veebruarist 1934 kuni 12. juunini 1938. Staadion pidi võõrustama 1940. aasta olümpiamänge, kuna Tokio oli oma õigusest olümpiamänge korraldada loobunud. Loobumise põhjuseks oli Jaapani osalemine 1937. aastal alanud Teises Hiina-Jaapani sõjas. 1938. aastal valis ROK pärast Tokio loobumist uueks olümpiamängude korraldajaks Helsingi. Kuid mängud jäid 1939.–1940. aastal toimunud Talvesõja kahjustuste ja Euroopas hoogustunud sõjategevuse (Teine maailmasõda) pärast ära.
Olümpiastaadioni on kohendatud mitu korda. Staadioni suurim pealtvaatajate mahutavus oli 1952. aasta olümpiamängude ajal, kui sinna mahtus üle 70 000 pealtvaataja. Olümpiastaadioni suurem ümberehitus oli aastatel 1990–1994.
Robert Wells (poksija)
Suurbritannia meistrivõistlustel
Ta oli vähemalt 1984. aastal Suurbritannia meister (Inglismaa esindajana) üliraskekaalus (üle 91 kg).
Kaasaegsetel olümpiamängudel
Ta sai 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel üliraskekaalus (üle 91 kg) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Francesco Damianile (Itaalia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.
OnePlus 2
OnePlus 2 (lühendatult ka OP2 või OPT) on Hiina tootja OnePlus nutitelefon. Telefon on OnePlusi sarja esimese mudeli OnePlus One järeltulija. Telefoni esmaesitlust kanti üle virtuaalse reaalsuse süsteemi Google Cardboard ning selle jaoks loodud OnePlusi rakenduse kaudu.
Robert Wells (poksija)
Elukutselisena
Ta poksis jaanuarist 1986 kuni augustini 1989 elukutselisena ning pidas kokku 5 kohtumist, millest võitis 3 ja kaotas 2 (need mõlemad nokaudiga) kohtumist.
Neist ühe kohtumise pidas ta Tallinnas 10. mail 1989, osaledes seega Nõukogude aja lõpu ühtedel esimestel siinsetel elukutselistel poksivõistlustel.
Isiklikku
Tema isa oli Briti poksija William Wells (1936–2008; osales 1968. aasta suveolümpiamängudel Méxicos).
OnePlus 2
Arendus
25. jaanuaril 2015 teatas OnePlus, et nutitelefoni ametlik nimi on OnePlus 2. Hiljem teatati, et OnePlus 2 esitletakse alles 2015. aasta lõpus tingituna riistvaralistest probleemidest protsessoriga.
2015. aasta aprilli alguses kinnitas OnePlus, et OnePlus 2 ei toeta traadita laadimise ega NFC funktsioone. 29. juunil 2015 kinnitati, et seade omab sõrmejäljelugerit (sarnane Apple'i Touch ID-ga).
2015. aasta oktoobris ütles OnePlus asutaja Carl Pei, et OnePlus 2 on 2015. aastal firma ainuke lipulaev. Sellest hoolimata esitleti samal aastal ka teist telefoni OnePlus X.
Kutsete süsteem
OnePlus teatas, et OnePlus 2 müügiks kasutatakse sarnast kutsete süsteemi, nagu kasutati OnePlus One puhul. Eksklusiivselt OnePlusi kodulehe kaudu töötav süsteem on firma sõnul tõhusam kui OnePlus 2 eelkäija müügiks kasutatud kutsete süsteem. Firma asutaja Carl Pei sõnul kasutatakse algselt 30–50 korda rohkem kutseid, mis vastab OnePlus 2 suuremale nõudlusele.
72 tundi pärast seadme esitlemist oli reserveeritud juba rohkem kui 1 miljon OnePlus 2 telefoni. Nädala pärast küündis reserveeringute arv juba üle 2 miljoni ning 2015. aasta septembri seisuga üle 5 miljoni.
Avatud müük
2015. aasta septembris muutus OnePlus 2 ilma kutseteta kättesaadavaks Iisraelis läbi ainuõigusliku edasimüüja C-DATA. Muutus oli tingitud kasutajate kaebustest seoses OnePlus 2 ostmisega (ilma kutseteta kolmandatelt osapooltelt), millele oli eelinstallitud pahavara.
12. oktoobril 2015 korraldas OnePlus esimese avaliku müügi, mis kestis ühe tunni (kell 12:00–13:00) kolmes ajavööndis: GMT +08:00 (Hongkongi aeg), GMT +01:00 (Kesk-Euroopa aeg) ja GMT – 08:00 (USA idaranniku aeg). Müük oli avatud eksklusiivselt 32 riigile (välja arvatud Hiina, Malaisia, Indoneesia, Iisrael ja Singapur) läbi firma veebilehe. Avatud müük ei kulgenud aga vigadeta, kuna kodulehe taustaprogramm ei saanud hakkama äkitselt suurenenud koormusega. Probleemi lahendamiseks pikendati müüki veel ühe tunni võrra. Indias jätkus telefoni müük läbi müügipartneri Amazon.in veel terve järgmise päeva.
Helsingi olümpiastaadion
Staadioni mõõtmed
Olümpiastaadioni torni kõrgus on 72 meetrit ja 71 cm, mis on 1932. aasta olümpiamängudel Los Angeleses Soomele odaviskes kuldmedali toonud Matti Järvineni võidutulemuse pikkus. Staadioni pikkus on 243 meetrit ja laius 159 meetrit. Suurim pealtvaatajate arv 70 435 oli 1952. aasta OM-il. Praegu on istekohtade arv 40 600, millest 15 000 on katuse all.
OnePlus 2
Avatud müük
Nädal hiljem (19. oktoobril 2015) pakkus Malaisia edasimüüja Maxis OnePlus 2 ilma kutseta läbi oma kodulehe 1788 Malaisia ringgiti eest (420 USA dollarit).
Disain ja riistvara
OnePlus 2 püüab oma uuendatud disainiga teiste konkurentide esindustelefonidega samale tasemele jõuda. Telefoni liidab üheks alumiiniumi ja magneesiumi sulamist korpus, mille küljel asuvad helitugevuse ja sisselülitamise nupp koos uue märguande liuguriga, mis lubab telefoni teated summutada hõlpsa sõrmeliigutusega. Telefoni tagumist külge katab liivapaberi struktuuriga must matist plastist tagakaas. Lisaks vaikimisi kasutatavale liivapaberkaanele on kasutajal võimalik valida ka muust materjalist (kevlar, bambus, must aprikoos või palisander) vahetatavate kaante vahel.
Eelkäijaga võrreldes on telefon nii pikkusest kui laiusest kaotanud 1 mm, kuid see-eest on läinud 8% paksemaks ja suure aku (3300 mAh) tõttu ka raskemaks. Nii uuel OnePlus 2-l kui ka eelkäijal OnePlus One'il on võrreldavad 5,5" LCD 1920 × 1080 piksliga full-HD resolutsiooniga ekraanid, millele pakub kaitset Corning Gorilla Glass. Uuenduslik on OnePlus 2 ekraani allservas paiknev sõrmejäljelugeri andur, mis toimib soovi korral ka mahutundliku avalehenupuna. Võimalusel saab lubada ka juhtnupud "Tagasi" ja "Rakenduste haldur", mida saab alternatiivina kuvada ka ekraanil tarkvaraklahvidena.
OnePlus 2 on saadaval kahes versioonis: 16 GB sisemälu, ja 3 GB LPDDR4 RAMiga baasversioon ning 64 GB sisemälu 4 GB LPDDR4 RAMiga preemium versioon. Telefon kasutab Qualcomm Snapdragon 810 v2.1 64-bitist kaheksatuumalist protsessorit, mis on alakiirendatud 1,8 GHz-ni, et vältida seadmete ülekuumenemist. Süsteemikiibil asub ka Adreno 430 graafika protsessor, mis töötab 630 MHz taktsagedusega.
Tagakaamera jaoks kasutab OnePlus 2 OmniVision OV13860 13-megapikslist pildisensorit (1/2,6-tolline sensor, f/2.0 ava), laser-automaatteravustamist, optilist pildistabilisaatorit, kahetoonilist LED-välku. Samuti lubab sensor 4K ja aegluubis 720p video salvestamist. Võrreldes konkurentide Samsung Galaxy S6 ja LG G4 16-megapiksliste anduritega, kasutab OnePlus 2 vähem piksleid, mis lubab üksikpiksli muuta suuremaks, võimaldades seeläbi püüda rohkem valgust ühe piksli kohta, mis omakorda vähendab pildile sattuvat müra ja parandab pildi üldist kvaliteeti, eriti just vähese valguse korral. Telefoni esiküljel asub 5-megapiksline lainurkkaamera.
Esile tõstab OnePlus 2 veel kahe SIM-kaardi (nano-SIM) kasutamise võimekus koos 4G LTE ühilduvusega  ning andmevahetuseks ja laadimiseks kasutatav USB Type-C – port (tegemist on esimese sedatüüpi pordiga ülemaailmselt kättesaadava telefoniga). Vastuoluliselt välja jäetud NFC ja kiirlaadimise funktsioonid, millega hiilgavad mitme muu firma esindustelefonid, tähendab, et OnePlus 2 laadimiseks võib tootja andmetel vahel kuluda rohkem kui 3 tundi. OnePlus selgitas, et NFC ei olnud OnePlus One'i kasutajate seas piisavalt populaarne, et oleks peetud mõistlikuks lisada NFC riistvara OnePlus 2-le.
Erinevalt OnePlus One'ist, mida toodeti vaid ühe üleilmse mudelina, on OnePlus 2 seadistatud vastavalt regioonile. Selle tagajärjel on 4G LTE (erinevate LTE standardite tõttu) ühendus võimalik vaid piirkonnas, kus telefon osteti.
Tarkvara
OnePlus 2 kasutab Android 5.1.1 (töönimega Lollipop) operatsioonisüsteemi, mille peal käitatakse OnePlusi enda välja töötatud OxygenOS versioon 2.2.1. OxygenOS 3.0 beetaversioon, mis põhineb Android 6.0.1-l, on kasutajatele kättesaadav 2016. aasta 30. märtsist.
OnePlus 2 pole saanud ametlikku värskendust Android 7 (töönimega Nougat) baasil. Mitteametlikult saab OnePlus 2 uuendada versioonini Android 8.0 (töönimega Oreo) püsivaras LineageOS 15.
OnePlus 2 mudelil helitugevuse nupu kõrval esmakordselt ilmus spetsiaalne liugur "Alert Slider". Liugur võimaldab lülitada nutitelefoni kasutaja poolt kolmeks eelvalitud režiimiks, vaikimisi on need "Vaikne", "Vibratsioon" ja "Helin".
Turundus
OnePlus ettevõte lepis kokku Netflixiga, et reklaamida mudeleid OnePlus 2 ja OnePlus X. Seetõttu kasutab sarja "Kaardimaja" neljandal hooajal esimene leedi OnePlus 2 nutitelefoni.
Laktoonid
thumb|γ-laktooni süntees thumb|Laktoonide nomenklatuur: α-, β-, γ- ja δ-laktoonid Laktoonid on orgaanilised ühendid, mida võib vaadelda tsükliliste estritena ehk hüdroksüülrühma ja karboksüülrühma vahelise sisemolekulaarse kondensatsiooni produktidena. Laktoone nimetatakse loetledes tsüklis olevaid küllastatud süsiniku aatomeid: alfalaktoon, beetalaktoon, gammalaktoon, deltalaktoon jne vastavalt 3-, 4-, 5-, 6- jne lüliline tsükkel.
Paljudes taimedes, näiteks tammedes, leidub looduslikke laktoone, eriti 3-metüül-4-oktanoliidi. Laktoonid annavad viskile maitset.
Kõige stabiilsemad on 5- ja 6-lülilise tsükliga laktoonid (ehk γ- ja δ-laktoonid), mille tsüklis on kõige väiksemad steerilised pinged. β-laktoonid küll eksisteerivad, kuid neid võib saada vaid spetsiifiliste meetoditega. α-laktoonide moodustumist ebastabiilse intermediaadina on teatud juhtudel oletatud, seletamaks naaberrühma efekte.
Keemilistelt omadustelt sarnanevad laktoonid estritega.
Laktooni kuumutamine leelises hüdrolüüsib laktooni atsükliliseks (sirge ahelaga) kahe funktsionaalrühmaga ühendiks. Nii nagu estritel, on ka laktooni hüdrolüüsi-kondensatsioonireaktsioon pöörduv ja sellel on keemiline tasakaalupunkt.
Laktoone saab redutseerida dioolideks, kasutades liitiumalumiiniumhüdriidi. Reduktsioonireaktsioon lõhub kõigepealt tsükli ja seejärel muundab karboksüülrühma (-COOH) hüdroksüülrühmaks (-OH). Näiteks gammalaktoon redutseeritakse butaan-1,4-diooliks HOCH2-CH2-CH2-CH2OH.
Elam
Elam (vanemas eestikeelses kirjanduses ka Eelam) oli vanaaja riik tänapäeva Iraagi ja Iraani piirimail Zagrose mägede ja Pärsia lahe vahel. Tema soodne asukoht tegi riigi ohtlikuks konkurendiks läänes asuvatele Mesopotaamia riikidele. Elam oli mitu korda sealsete impeeriumite võimu all, kuid vallutas aeg-ajalt ka Mesopotaamia alasid. Tema tähtsus kadus 1. aastatuhandel eKr, kui regioonis tõusid esile Meedia ja Pärsia. pisi|vasakul|Kaart Elami kuningriigist (oranž) ja selle ümbruse aladest. Kaardil on Pärsia lahe ligikaudne ulatus [[Pronksiaeg|pronksiaja]] pisi|vasakul|[[Vana-Egiptuse ajalugu|Egiptuse, Elami ja Akadi riik, ca 2300 eKr]] Elami riik tekkis umbes 2700 eKr. Selle võimsuse tipp oli 2. aastatuhat eKr, kuid hiljem vallutati ta Uus-Assüüria poolt ning Iraani kiltmaal alustasid elamlastele pealetungi ka indoeurooplased: meedlased ja pärslased.
Oletatavasti 539 eKr langes Elam lõplikult pärslaste võimu alla. Selle muistne pealinn Susa (mille lähedal asub tänapäeval Šuš) oli juba varem saanud üheks Pärsia olulisematest keskustest.
Elamlased rääkisid elami keelt, millel teadaolevad sugulaskeeled puuduvad.