cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kong Fuzi
Sündimisega seotud legendid
Karjagini andmete järgi olnud Hol jälle kaks naist. Esimene sünnitas üheksa tütart, teine naine nõrga ja peatselt surnud poja. 70-aastaselt võttis ta uue naise Ching Qi, kes kartis, et tema mees on lapse saamiseks liiga vana, ja käis seetõttu Niqiu mäel palvetamas. Kui ta mäelt alla laskus, kummardusid tema ees kõik puud ja rohi. Hiljem ilmus nende koduaeda koletis. Koletise ilmumine eelneb hiina pärimuses tähtsale sündmusele. Koletis kiskus kõhust välja munataolise kivi, millel oli kirjas, et "kui Zhou dünastia langemisele hakkab kalduma, sünnib inimene, kes on puhas nagu kristallselge vesi, temast saab valitseja ilma riigita".
Lin Yutang väidab aga, et Kong Fuzi sündis oma isa Ho abieluvälisest suhtest ehk nn metsikust liidust, mille ta sõlmis 64-aastaselt. Ka Yutang märgib, et esimesest abielust sündis Hol üheksa tütart.
Lapsepõlv
Kong Fuzi lapsepõlve kohta pole palju teada. Tema isa suri, kui poiss oli 3-aastane. Kong Fuzi kasvas väga kehvades oludes: tema teenistusaristokraatlik perekond oli kõrgest soost, ent vaene. Siiski sai ta hea hariduse. On teada, et juba lapsena ilmutas Kong Fuzi huvi rituaalide ja tseremooniate vastu, mängides neid läbi. Ta oli väga õpihimuline.
Poliitiline ja muu tegevus
Kong Fuzi abiellus noorelt, 19-aastaselt, ning sai poja ja tütre isaks. Peagi asus Kong Fuzi riigiteenistusse. Samal ajal töötas ka õpetajana. 517. aastal pages ta koos oma vürsti Zhao-gongiga siserahutuste eest. Vastuolude tõttu pidi Kong Fuxi riigiametist loobuma ning jätkas õpetaja ja nõustajana ema surmani. Ema surma ajal oli Kong Fuzi 24-aastane. Järgnes 3-aastane leinaperiood, mil ta uuris palju ajalugu. Peale leinaaega asus Kong Fuzi taas õpetama. Õpilaste arv kasvas kiiresti. Sel perioodil tegeles ta ka kirjatööga, kirjutades Lu riigi kroonikat "Chunqiud", mida peetakse ainsaks Kong Fuzi enese kirjutatud teoseks. Lisaks moodustas ta vanadest allikatest neli kogumikku, millest hiljem said konfutsianismi kanoonilised teosed "Shijing" ("Lauluraamat"), "Shujing" ("Ajalooraamat"), "Liji" ("Kommeteraamat") ja "Yuejing" ("Muusikaraamat"). 501. aastal eKr sai Kong Fuzist ühe piirkonna haldusjuht, misjärel tõusis ta kohtu- ehk justiitsministriks. 497. a eKr sai Kong Fuzist Lu riigi ülemkohtunik. Seda ametit pidades muutus ta nii populaarseks, et rahvas hakkas teda lauludes ülistama. Oma mõistuse, energia ja äraostmatu aususe tõttu kasvas Kong Fuzi mõjukus üha suuremaks, kuid tema õpetus ei olnud valitsejale alati meelepärane. Lõpuks pani Kong Fuzi valitseja kombelõtvuse tõttu ameti ootamatult maha ning rändas seejärel koos õpilastega 13 aastat õpetades ringi, püüdes levitada valitsejate seas enda rahu ja ühiskondliku harmoonia saavutamise õpetust. Pärast 13 tulutut aastat pöördus Kong Fuzi aastal 483 tagasi Lusse, et pühenduda õpetamisele, publitsistikale ning kanooniliste teoste redigeerimisele ja kommenteerimisele. Poliitikaga Kong Fuzi enam ei tegelenud. Ta suri 479. aastal eKr 72-aastasena.
Kong Fuzi loomus
Kong Fuzid on iseloomustatud kui eelarvamustevaba, leebet ja väärikat inimest. Ta oli peenetundeline, kuid samas iseteadlik.
Teda on nimetatud ka "kõige puhtaverelisemaks hiinlaseks kõigist hiinlastest", niisiis rahva hinge ja maailmavaate kõige paremaks väljendajaks.
Kong Fuzi põlgas silmakirjalikkust. Ta armastas kombeid ja muusikat. Kunstnikuhingena õpetas ta, et inimese haridus peaks algama luulest, mida peaks tugevdama kohase käitumisega. Lõpliku lihvi peaks sellele andma muusikaga. Ta oli toidu ja riiete suhtes piinlikult valiv. Ta keeldus söömast, kui toit polnud aastaajale kohane või kui see polnud tavapäraselt valmistatud, õigesti lahti lõigatud või õige kastmega serveeritud.
Kong Fuzi olulisemad omadused, mis tema mainet kõrgel hoidsid, olid tema laialdased teadmised ja armastus õppimise vastu. Ta tunnistas, et ta polnud "sündinud, tundes tõde", vaid et ta oli väsimatu nii lugeja kui ka õpetajana, pidevas teadmisjanus. Ta väitis, et armastuses õppimise vastu ei ole talle võrdset. Eriti tegi talle muret õpingute unarusse jätmine.
Kong Fuzi õpetus
Ajastu, mil Kong Fuzi elas, kannab historiograafias nimetust kevaded-sügised (chunqiu), mis hõlmab perioodi 770–476 eKr. Kui Konfutsius suri, oli tema õpetus veel üsna vähe tuntud. Järgneva paari-kolme sajandi jooksul kujunes konfutsianism Hiinas üheks mõjukamaks koolkonnaks. Enne seda sai aga konfutsiaanlus tugevalt kahjustada 3. sajandil Qini dünastia valitsemisajal, mil valitsev ideoloogia legism kuulutas kultuuri ja hariduse kahjulikuks: põletati raamatuid ja tapeti haritlasi. Hani dünastia (206 eKr – 220 pKr) valitsejad võtsid Kong Fuzi õpetuse omaks. On arvatud, et Kong Fuzil oli 3000 õpilast, kellest 72 osutusid edukamateks. Õpilasi valis ta vaimuannete järgi.
Põhiseisukohad
Kong Fuzi õpetuse peamine põhimõte on "Inimese mõõt on inimene". Kommete ja muusika filosoofia pole midagi muud kui "inimsüdame korda tegemine" ning jumalariik asub tegelikult inimeses eneses. Kong Fuzi eetika järgi on ennast arendada sooviva inimese jaoks kõige tähtsam leida oma loomuse parim osa ja kindlalt selle külge klammerduda. Tema õpetuse kohaselt algab riigi kordategemine pereelu korrastamisest. Viimasele eelneb isikliku elu korrastamine.
Kriitiline lähenemine
Kong Fuzi suhtus kaasaega negatiivselt. Talle ei meeldinud, et Hiina polnud enam ühtne riik. Ühiskond ja inimesed olid alla käinud. Kultuur, haridus ja kombed olid lõdvad. Inimene polnud enam inimlik. Eelnevat ajalooperoodi kirjeldas ta ideaalsena. Ideaali taassünniks tulevat kuulda võtta "taevatahet", mis avalduvat loomuses. Kong Fuzi järgi peab inimene "taevatahet" järgima – kulgema –, ent kulg saab olla sirgjooneline vaid juhul, kui valitseb tõeline kultuur ja haridus (jiao). Kultuur (wen) on eelkõige see, mis on kirja pandud raamatutes ja ürikutes, haridus seisneb aga selle tundmaõppimises. Et kultuur on loodud ja seda omandatakse inimeste koostöös, siis on tõelise inimlikkuse avaldumise põhivorm "armastus inimese vastu" konkreetne, mitte abstraktne tunne, mis seetõttu tähendab eelkõige ligimeste austamist. Kultuuri saab omandada vaid vanemalt põlvkonnalt ja seega on vanemate austamine loomulik. Üleüldse tuleb austada muistsust, minevikku, kust kõik loodu pärineb. Tuleb korda seada, tundma õppida ja eeskujuks võtta muistseid mälestusmärke, pärimust ja kirjandust.
Humanism
Kong Fuzi õpetus reguleerib eetikat, tavandeid (sündi, abiellumist, surma), püüab perekonnas ja ühiskonnas luua korda ja harmooniat. Kõige aluseks on õpetajate ja traditsioonide austamine. Konfutsianism ei rõhuta jumala ega ilmutuste olemasolu, vaid õpetab moraalipõhimõtetele avatud humanismi. See peab õigeks pojalikust armastusest lähtuvaid suhteid ja väljendab ohvrirituaalidega lugupidamist esivanemate vastu. Konfutsianismile on omane hoida tasakaalu ja harmooniat taeva, maa ning inimkonna vahel.
Kong Fuzi elas 2500 aastat tagasi. Ometi ei saa öelda, et tema mõtetel on vaid ajalooline tähendus. Igavikulise tähenduse annab Kong Fuzile see, et "Vesteid ja vestlusi" oli üks esimesi humanistlikke baastekste inimkonna ajaloos. Kui India välja arvata, siis mujal maailmas domineerisid sel ajal õpetused, mis üldiselt lähtusid taliooniprintsiibist "silm silma, hammas hamba vastu". Kong Fuzi mõtted olid tema kaasajal uudsed, aga mõjuvad värskena ka tänapäeval. Need puudutavad sügavalt inimlikkust, armastust, õilsust, tarkust, haridust ja õppimist.
Saab 35 Draken
Saab J 35 Draken (eesti keeles 'draakon') või Saab 35 on Rootsi ülehelikiiruseline hävituslennuk, mis konstrueeriti lennukiehitusettevõttes Saab ja mida valmistati ajavahemikus 1955–1974. Lennuk loodi asendamaks hävituslennukeid Saab J 29 Tunnan ja (J 32B) Saab Lansen.
Seoses külma sõja arenguga maailmas vajas Rootsi lennuvägi (Flygvapnet) kiiret ja suure tõusukiirusega püüdurlennukit, millega oleks võimalik kiiresti tõusta kõrgel lendavate pommituslennukite kõrgusele ja samas ka edukalt võidelda vaenlase hävituslennukitega.
Saab J 35 Draken oli Lääne-Euroopas konstrueeritud esimene täielikult ülehelikiiruseline hävituslennuk. Lennuk oli arvestatud õhku tõusma ning maanduma väikeste lennubaaside lennuväljadel või maanteedel.
Arendustöö
pisi|Austria Saab 35 Alanud reaktiivlennukite ajastul nähti Rootsis ette vajadust ülehelikiirusega hävituslennuki järele, millega saaks edukalt võidelda nii suurtel kõrgustel lendavate pommitajate kui ka hävituslennukitega. Samal ajal kaaluti ka USAF püüdurhävitaja F-104 Starfighter ostmist, kuid hiljem Saabi Drakeni tellimise kasuks otsustamisel arvestati just Rootsi kaitsevajaduste kohalike oludega. Muuhulgas pidi uut hävituslennukit olema võimalik kasutada väikestel sõjaaja lennuväljadel, mille võrgustik moodustus selleks kohandatud maanteelõikudest. Lennuki tankimine ja uue laskemoonaga varustamine pidi võtma aega mitte üle kümne minuti, seda pidid suutma teha ka vastava väljaõppega ajateenijad. Rootsi Kaitseressurside Administratsioon esitas Saabile 1949. aasta septembris tellimuse püüdurlennuki väljatöötamiseks ning Saab alustaski tööd samal aastal.
Drakeni tiib oli plaanvaates kaksik-deltatiib. 80°-nurgakraadinoolsusega deltatiiva eesmine osa oli sobiv ülehelikiirusel lendamiseks, deltatiiva tagumine osa 60°-nurgakraadinoolsusega andis lennukile head omadused väikestel maandumiskiirustel. Mootoriks oli litsentsi alusel valmistatud Rolls-Royce Avon 200/300 kahekontuurne reaktiivmootor Svenska Flygmotor RM 6B/C (pärast mitmeid ühinemisi on Svenska Flygmotor tänapäeval ümbe rnimetatud Volvo Aeroks). Lennuki kere ninaosa all paiknes avariiolukorras väljanihkuv õhuvoolus pöörlev turbiin varuelektrigeneraatori ja hüdraulikapumba käitamiseks, keres paiknes ka mootori autonoomne varukäiviti (starter). Lühikestel maandumisradadel maandumiseks oli lennuki tagaosast väljapaiskuv pidurduslangevari.
Drakeni topeltdeltatiib oli omal ajal nii uuenduslik, et selle testimiseks ehitati kõigepealt väiksemas mõõtkavas lennuk Saab 210, hüüdnimega "Lilldraken" ('Pisilohe'). Saab 210 esmalend toimus 21. jaanuaril 1952. Pärast edukaid katseid ehitati täismõõdus Drakeni prototüüp. Täismõõdus prototüübi mootoril puudus järelpõlemiskamber, lennuki esmalend tehti 25. oktoobril 1955. Prototüübi järglane, teine Draken ületas esmalennul mootori täisforssaažiga tõusul mitteametlikult helikiiruse.
Kasutamine
pisi|Saab J 35A-d rivis. Esimene lennuk on vanem, lühema kerega (taga puudub forssaažikambri osa) pisi|Austria õhujõudude Draken Kuigi algselt polnud Draken mõeldud hävituslennukite vastaseks tegevuseks, osutus see hea juhitavuse tõttu edukaks ka selles rollis. Piloteerimisvea tõttu pöörisesse sattunud Drakeni lend lõppes sageli fataalse tagajärjega, seetõttu kukkus alla sadakond Drakenit. Lennuk võeti Rootsi lennuväes relvastusse 1960. aastatel ja kokku ehitati 644 Drakenit kuues modifikatsioonis. Lisaks Rootsile müüdi seda lennukit ka Austria, Soome ja Taani õhujõududele. Rootsi lennuväes lendas viimane Draken J 35F modifikatsioon 1990. aastateni, mil see vahetati välja Saab Gripeniga.
Kasutusaja jooksul täiustati Drakenit korduvalt, viimaseks modifikatsiooniks jäi 1980. aastate lõpus valminud J 35J. J 35J oli Drakenite lennukõlblikkuse pikendamise programm (kuigi enamik Drakeneid oli selleks ajaks Saab 37 Viggenitega asendatud), sest Gripenite arendus venis. Selle programmi järgi oleks Drakeneid hoitud kasutusel kuni 2000. aastateni, kuid eelarvekärbete ja suurte ülalpidamiskulude tõttu loobuti nendega lendamisest juba varem, 1998. aastal, kuigi mõned lennukid on jäänud kasutusele militaar- ja tsiviilotstarbel. Drakeni lennukeid ostsid ka Soome ja Taani. Austria ostis 1985. aastal 24 Saabi tehastes hooldatud ja moderniseeritud J 35D lennukit, mis said tüübitunnuseks J 35Ö.
Kõik Drakenid on püüdurhävituslennukid, nendega maapealsete sihtmärke ründamise võimekus oli piiratud. Erandiks olid Taani lennukid, mille suuremad kütusepaagid, lisapaagid püloonidel ja raketid AGM-12 Bullpup seda võimaldasid. Taani Drakenid olid kõige suurema lennukaaluga.
Soome paigaldas 1990. aastatel oma J-35XS lennukitele uuema avioonika, navigatsiooni/rünnakusüsteemid ning uuemad elektroonilise vastutegevuse seadmed, 2000. aastal loobuti lõplikult Drakenitel lendamisest.
Austria oli viimane riik, kus Drakenid olid veel relvastuses. Nad ostsid uuendatud varustusega J 35D lennukid, mis olid viimased kahe keres paiknevas automaatkahuriga Austria lennukid. Õhk-õhk-tüüpi raketid oli vastavalt 1955. aastal sõlmitud lepingutele Austriale keelatud. Lepingust loobuti 1993. aastal õhuruumi rikkumiste tõttu, mis tulenesid lõunapiiril asuva Jugoslaavia sisekonfliktist, mil osteti AIM-9 Sidewinderi raketid. Kuni uute tellitud Eurofighter Typhoon hävituslennukite saamiseni asendas Austria Drakenid 2005. aastal Šveitsist ostetud Tiger II hävituslennukitega.
Ameerika Ühendriikide katselendurite koolile kuulub kuus varem Taanis kasutusel olnud Drakenit, need paiknevad Mojave kosmosebaasis.
Uuendusettepanekud
Enne otsust alustada JAS 39 Gripeni arendamist 1970. aastate lõpus alustati ulatuslike uuringutega AJ 35 Drakeni moderniseerimiseks S 35E ja J 35F tasemele. Eesmärk oli anda lennukitele ründelennuki funktsioonid, kuni otsitakse asendust AJ 37 Viggenitele.
Kokku ehitati 644 Drakenit.
Kasutajad
pisi|320px|Endised Saab 35 Drakeni kasutajad on märgitud punasega Drakenite sõjaline kasutamine lõpetati 2005. aastal, kuid mitmed lennukid on kasutusel tsiviilkäibes, seda enamasti USA-s.
Vaata ka
pisi|Saab 35 Draken [[Eesti Lennundusmuuseumis]]
Mikojan-Gurevitš MiG-19
Mikojan-Gurevitš MiG-19 (vene keeles МиГ-19) (NATO koodnimega Farmer) on Nõukogude Liidus Mikojan-Gurevitši konstrueerimisbüroos projekteeritud ülehelikiirusel lendav hävituslennuk.
MiG-19 oli mitmeotstarbeline lennuk, mida kasutati hävitus-, ründe- ja luurelennukina. Lennukist oli ka kahekohaline treeninglennuki modifikatsioon.
MiG-19 oli arendus lennukist MiG-17. Uuendusena oli kaks keres asuvat telgkompressor-reaktiivmootorit ja suurema noolsusega tiib, saavutamaks suuremat lõppkiirust. MiG-19 oli Nõukogude Liidu esimene relvastusse võetud ülehelikiirusel lendav lennuk.
Prototüübi esmalend toimus 5. jaanuaril 1954. Tootmisse läks see 1955. aastal, kokku valmistati ligikaudu 8500 lennukit. Litsentsi alusel valmistati MiG-19 ka Hiinas Shenyang J-6 nime all.
MIG-19 relvastus varieerus. Uuendusena oli MiG-19PM relvastatud esimeste Nõukogude Liidu juhitavate õhk-õhk tüüpi rakettidega.
Teenistus
MiG-19 kuulus Egiptuse, Hiina, Ida-Saksamaa, Kuuba, Põhja-Vietnami, Põhja-Korea, Pakistani ja Poola õhujõudude relvastusse.
Põhja-Vietnami õhujõududes kasutati MiG-19 ka Vietnami sõjas. Samuti kasutati MIG-19 edukalt pommitajana maapealsete sihtmärkide ründamiseks. Sõja hilisemas faasis aga tulistati see enamasti USA õhujõudude hävituslennuki McDonnell F-4 poolt alla.
Nõukogude Liidus vahetati MiG-19 1960. aastate alguses MiG-21 vastu välja, teistes Varssavi pakti riikides toimus väljavahetamine 1970. aastate alguseni.
Quảng Bìnhi provints
Quảng Bìnhi provints on 1. järgu haldusüksus Vietnamis. Piirneb Laosega.
pisi|tühi|[[Phong Nha-Kẻ Bàngi rahvuspark]]
Keskvere vald
Keskvere vald (saksa keeles Keskfer) oli vald Läänemaal Martna kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1890, mil valla alad läksid Martna valla koosseisu.
Valla alal asus Keskvere mõis.
Karkiniti laht
thumb|Karkiniti laht Karkiniti laht on Musta mere laht. See eraldab Krimmi ülejäänud Ukrainast. Laht on läänes ühenduses ülejäänud Musta merega.
Laht on nime saanud vanakreeka koloonia Kerkinitise (Κερκινίτης) järgi, mis asus tänapäeva Jevpatoria kohal.
Lahe pikkus on umbes 120 km, sügavus lääneosas kuni 36 m, idaosas kuni 10 m.
Lahe põhjaosas on Džarõlgatši laht, mida eraldab ülejäänud Karkiniti lahest Džarõlgatši saar, mis on kogu Musta mere suurim saar (eri andmetel 56 kuni 62 km²). Saar on 42 km pikk ja vaid mõni kilomeeter lai luideteriba. Karkiniti lahe kirdeosa on tuntud Perekopi lahena.
Lahe ida- ja lõunakallas kuulub Krimmi, põhjakallas Hersoni oblastisse.
Karkiniti lahe ääres asuvad Skadovsk ja Lazurne (põhjakaldal), Armjansk ja Krasnoperekopsk (idakaldal) ning Rozdolne ja Tšornomorske (lõunakaldal).
Karmidel talvedel laht jäätub.
Otepää Gümnaasium
pisi|Nuustaku progümnaasiumi hoone aadressil Koolitare 7. Tänapäeval tegutseb majas [[Otepää Muusikakool, muuseum ja kunstikodu.]] Otepää Gümnaasium on üldhariduskool Valga maakonnas Otepääl. Otepää Gümnaasium on esimene eestikeelne maagümnaasium, mis alustas tegevust 3. oktoobril 1907 progümnaasiumina.
Rahvahariduse algus Otepää piirkonnas
Esimesed teated kooli olemasolust Otepääl pärinevad aastast 1686, kui Forseliuse seminari kasvandik Otepääle talurahvakooli asutas. 1688. aastal lõpetas Otepääl kooli juba 31 last. 1808. aasta sügisel asutati Otepää köstrikooli asemele teise astme talurahvakool kihelkonnakooli nime all, mis töötas 3-klassilisena: 4., 5. ja 6. klass. Esimeseks koolmeistriks oli K. H. Moritz. Märkimisväärne areng Otepää kihelkonna koolide arengus toimus aasrarek 1872–1880, mil Otepää pastorina töötas esimene eesti soost kirikuõpetaja Jakob Hurt. Hurda eestvõttel ehitati 1879. aastal uus koolimaja. 1883. aasta sügisel asus Otepää kihelkonnakooli koolmeistri kohale Jakob Pärn, kes jäi sellele tööle 25 aastaks ning jätkas ka oma kirjanduslikku tegevust. Otepää kihelkonnakooli tegevus lõppes ametlikult 1923/1924. õppeaastaga. Alates 1924. aasta sügisest sai koolist Vana-Otepää Kõrgem Algkool (1.–7. klass). Samal ajal kihelkonnakooliga tegutses piirkonnas Nüpli vallakool, Pilkuse vallakool, Kastolatsi vallakool. Nuustaku alevikus tegutsesid eri nimede all õigeusu kool, Nuustaku aleviku kool ning ühe- ja kaheklassiline ministeeriumikool ja erakoolid.
Eestikeelse progümnaasiumi loomine
1905. aasta revolutsiooni järel välja antud seadus lubas asutada erakoole, kus õppekeeleks on kohalik keel. Need koolid ei saanud kroonukoolide õigusi ja riiklikku toetust. Et lubatud koolid saaksid eksisteerida, tuli asutada haridusseltse, kes koole majanduslikult toetaksid. Nuustaku karskusseltsi Edasi juhi Gustav Wulffi eestvedamisel asutati 1906. aastal Nuustaku Kooliselts, mille esimeheks valiti Gustav Wulff.
3. oktoobril 1907 alustas tegevust Nuustaku Kooliseltsi teise järgu eraprogümnaasium. Tegevust alustati üüripinnal 42 õpilasega ja 2 õpetajaga. Igal järgneval aastal lisati üks klass, kuni 1910/1911. õppeaastal oli kool kujunenud täielikuks progümnaasiumiks (3 ettevalmistusklassi ja 4 põhiklassi, seega kokku 7 klassi). Õppekeeleks oli eesti keel, välja arvatud vene keel ja Venemaa ajalugu, mille õpetajaks oli venelanna, kes eesti keelt ei osanud. Õppemaksu määras selts võimalikult madala, et see kellelegi raskusi ei valmistaks. Ettevalmistusklassides oli õppemaks 15 rubla aastas. Vanemates klassides õppemaks järk-järgult tõusis, ulatudes 4. klassis 40 rublani aastas. Kehvemate perede lastel vähendati õppemaksu kuni sellest täieliku vabastamiseni. 1909. aastal valmis Nuustaku alevi ja ümberkaudsete elanike ühise töö tulemusena progümnaasiumi hoone (tänapäeval tegutseb selles majas Otepää Muusikakool).
Otepää Gümnaasium
Otepää Gümnaasiumi moto on "võti tulevikku!" ning visiooniks olla dünaamiline, avatud ja toetav õpikeskkond ennast väärtustavale inimesele.
Sümboolika
Koolil on sümboolikana oma logo, hümn, müts ja sõrmus.
Lipp – kooli lipp pärineb aastast 1997. Mastilipuna kaunistab kooliõue alates 3. oktoobrist 2012.
Sõrmus – sõrmus on tehtud hõbedast, sellel on kujutatud Otepää vapi karu, keskmes OG logo. Vasakul on tammeleht, mis sümboliseerib tugevust, ajaloolist mälu, vaimujõudu ning järjepidevust. pisi|Otepää Gümnaasiumi koolisõrmus Müts – müts taastati 2007. aastal kooli 100. aastapäevaks, eeskujuks võeti Teise maailmasõja eelne koolimüts. Otepää Gümnaasiumi koolimütsi põhitoonid on must ja rukkilillesinine. Must sümboliseerib meie kandi viljakat mullapinda, aga ka hariduspõllu künnivagusid, mida siinkandis on küntud juba aastasadu. Mütsi kandja peab tajuma ka Eestimaa musta minevikku, millesse on panuse andnud ajalootormid, sõjad, okupatsioonid. Rukkilillesinine sümboliseerib meie rahvuslille, mis uhkelt õõtsub ka kõige kõvemas tormis selles samas mullapinnas, mille üle kumab lootusesinine taevas. Otepää Gümnaasiumi mütsi värvides peegeldub osaliselt ka Eesti lipp – on ju see trikoloor 1884. aastal pühitsetud just Otepääl. Kuna tegemist on ajaloolise mütsiga, milles valget värvi ei leidunud, jätkab kool traditsioonilise kahe mütsivärviga.
pisi|Otepää Gümnaasiumi koolimüts
Hümn – koolil on hümn alates 2002. aastast. Sõnade autor on Ly Kuningas, meloodia autor Toomas Voll.
Moodulõpe
2014. aastal sündis moodulitel põhinev õppekava. Gümnasistid saavad võimaluse 1/4 oma õpingutest ise kokku panna. Valida on saanud järgmisi mooduleid: meedia, majandus, loovus, turism, liikumine ja tervis, tehnoloogia, loodus, humanitaar, riik ja ühiskond. Moodulitel põhinev õppekorraldus on pakkunud huvitavaid õppekäike erinevatesse laboritesse, stuudiotesse, suur- ja väikeettevõtetesse, kirjastustesse, parlamenti, metsa ja maale ja mujale. Korraldatud on arvukalt üritusi, mida on kajastanud kooliraadio ja koolitelevisioon.
Koolimeedia
Regulaarselt tegutseb kooliraadio, mis igal nädalal edastab uudiseid saates "Nädalakaja" ning vastavalt tähtpäevadele erisaateid. Vabariiklikul meediakonkurssidel on osaletud alates 2007. aastast ning saadud korduvalt auhindu.
VeniVidiVici õpilasvahetus
Otepää Gümnaasiumi õpilased algatasid 2012. aastal eestisisese õpilasvahetuse VeniVidiVici 7.–12. klassi noortele.
Haeska vald (Martna kihelkond)
Haeska vald (saksa keeles Hasik) oli vald Läänemaal Martna kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893, mil valla alad läksid Martna valla koosseisu.
1890 liideti Haeska vallaga Rannamõisa vald.
Koolinoorte vastupanuorganisatsioonid
Koolinoorte vastupanuorganisatsioonid olid isamaalise kasvatuse saanud aateliste Eesti kooliõpilaste vastupanuorganisatsioonid, mis moodustati kommunistliku Nõukogude okupatsiooni ajal aastatel 1944–1959.
Tegevus
Koolinoorte vastupanuorganisatsioonid levitasid peamiselt lendlehti, toodi välja rahvusvärve, korjati relvi, koostati valdade partei ja nõukogude aktiivi nimekirju ning tehti kindlaks partei ja nõukogude asutuste asukohti valdades, muretseti metsavendadele kirjutusmasinaid, suuski, patareisid, paberit, sidumismaterjali jms. Kolmel organisatsioonil õnnestus koguni õhku lasta punaarmeelaste mälestusmärgid Rakveres (1945), Tallinnas (1946) ja Tartus (1949).
Sákis Rouvás
Ta on tuntud põhiliselt Kreekas ja Küprosel ning on saavutanud ka mõningase rahvusvahelise tuntuse. Rouvás on nimetatud korduvalt üheks Kreeka parimaks poplauljaks, kes on tuntud seksika välimuse, hästi viimistletud lavaetenduste ja muusikavideote poolest. Rouvásel on väga suur fänkond. Ta on nimetatud üheks kõige suurema müügieduga Kreeka artistiks, kelle plaate on müüdud hinnanguliselt kaks miljonit. Sákis Rouvás aitas populariseerida Läänemaade popmuusika elemente kreeka muusikas 1990. aastate alguses. Kõik Rouváse albumid on saavutanud kuldplaadi või kõrgema staatuse.
1990. aastate keskel saavutas Sákis mõningase tuntuse Kreeka naaberriikides. Rahvusvahelise publiku ette pääses Rouvás 2002. aastal produtsent Desmondi Childi abiga. Rahvusvahelise tuntuse saavutas 2004. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kus ta esindas Kreekat lauluga "Shake It" ning saavutas sellega kolmanda koha. 2006. aastal oli ta Eurovisiooni lauluvõistluse õhtujuht. 2005. aastal võitis Rouvás maailma muusikaauhinna kui maailma kõige suurema müügieduga loominguga Kreeka artist. Sellega oli Rouvás alles kolmas Kreekas elav ja töötav artist ja ka esimene meesartist, kes selle auhinna on saanud.
Lapsepõlv
Rouvás sündis 5. jaanuaril 1972 Mandoukioni külas Kérkyra saarel Kostas Rouváse ja Anna-Maria Panaretou peres. Tal on noorem vend Tolis. Ta isa oli autojuht ja ema töötas kohaliku lennujaama poes. Rouváse anded avastati noores eas; nelja-aastaselt tuli välja tema spordianne. Mõlemal vanemal oli teatriga seotud minevik ja kümneaastaselt osales Rouvás juba suures teatrilavastuses. Lühikese aja pärast Rouvás avastas oma teise armastuse pärast sporti – muusika. Ta õppis ise mängima kitarri ning oli inspireeritud sellistest rahvusvahelistest artistidest nagu Elvis Presley.
1984. aastal tema vanemad lahutasid ja vanematevahelise pingelise olukorra tõttu olid Rouvás ja ta vend Tolis sunnitud kolima Potamose külla, kus neid kasvatasid isapoolsed vanavanemad. Tema isa abiellus uuesti ja Rouvás sai nooremaid poolvendi. 12-aastaselt oli Rouvás sunnitud minema tööle, et aidata isa uut perekonda ja ka ema, kes oli täiesti üksi. Lisaks sellele vajas ta raha õpingute ning spordi-, teatri- ja muusikaannete edendamiseks. 16-aastaselt võeti Sákis Kreeka rahvuslikku kergejõustikumeeskonda. Tema tulemused olid väga head ning ta võitis mitu riigisisest ja rahvusvaheliste võistluste auhinda.
Rouvás otsustas näitlemisega tegelemise lõpetada ja hakkas esinema kohalikes klubides. Ta oli Korfu bändi liige. Esimest korda laulis ta publiku ees koolilõpetamisel. Seejärel hakkas Rouvás tööle kohalikes hotellides ja ööklubides lauljana. 17-aastaselt oli tema elus liiga palju probleeme, mistõttu ta lahkus Kérkyra saarelt ja kolis üksi Patrasse, lootes leida parema tuleviku.
1991–1993: esimesed albumid
1991. aastal esines Rouvás esimest korda Ateenas Show Centre's, kus ta avastati PolyGrami poolt, kes sõlmis Rouvásega plaadilepingu. Mõned kuud hiljem tegi Rouvás ametliku debüüdi Thessaloniki laulufestivalil, kus ta võitis lauluga "Parta" esikoha. Kohe andis Rouvás välja debüütalbumi, mis saavutas esikoha Kreeka plaadimüügiedetabelis. "Patrast" sai ülipopulaarne raadiohitt. Sellele järgnes suur populaarsus, meedia tähelepanu ja fanaatilised fännid, kelle näol oli tegemist tavaliselt teismeliste tüdrukutega. 1992. aasta septembris andis Rouvás välja teise albumi "Min Antistekesai". Album tõusis kiirelt edetabelites tippudesse.
Oktoobris 1993 andis Rouvás välja albumi "Gia Sena Sákis Rouvás". Singel albumilt oli "Kane Me", mis sai Kreekas suureks raadiohitiks. Samalt albumilt tulid välja ka singlid "To Xero Eisai Moni" ja "Xehase to".
1993–2000: edasine edu ja "21os Akatallilos"
1994. aasta talvel tegi Rouvás koostööd Nikos Karvelasega albumi "Aima, Dakria, kai Idrotas" juures. Albumi läbimüük oli plaatinaplaadi vääriline ja mitu selle albumi lugu sai Kreekas suureks raadiohitiks. Kohe pärast seda kutsuti Rouvás sõjaväeteenistusse, mis tekitas Rouváse muusikategemises pausi. 1996. aastal andis Rouvás välja viienda albumi "Tora Arhizoun Ta Diskola", mis saavutas kuldplaadi staatuse. 1997. aastal tegi Sákis koostööd Ánna Víssiga, kellega koos lauldi Ánna Víssi albumile laul "Se Theo, Me Theleis".
19. mail 1997 ta esines laval koos türgi laulja Burak Kutiga bi-rahvuslikul kontserdil Küprose rohelisel joonel. Sákisele anti rahvusvaheline Ipekçi autasu arusaamise ja koostöö eest. Poliitikud Geórgios Papandréou ja Konstantínos Mitsotákis võitsid sel aastal sama autasu. Rouvás ja Burak salvestasid ka duetti Walt Disney filmile "The Hunchback of Notre Dame".
Märtsis 2000 andis Sákis välja albumi "21os Akatallios". Album saavutas kahekordse plaatinaplaadi staatuse ja tõusis esikohale kreeka edetabelites. Samal aastal sai Rouvásest Pepsi esindaja Kreekas. 2001. aastal läks Sákis turneele, millel kõik ta kontserdid olid välja müüdud.
2004: Eurovisiooni lauluvõistlus
thumb|left|Sákis Eurovisiooni lauluvõistluse pressikonverentsil Märtsis 2004 ERT valis Rouváse Kreeka esindajaks 2004. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusele. Märtsi keskpaigas tuli välja ka esitatav laul "Shake It", mille autoriks oli Nikos Terzis. Märtsi lõpus Rouvás oli Rouvás lauluga esimest korda laval kolmandal iga-aastasel Arioni muusikaauhindade jagamisel. Samade auhindade jagamisel võitis Sákis Parima poplaulja auhinna. Aprilli keskpaigas anti "Shake It" välja CD-singlina ja Rouvás alustas oma reklaamiturneed üle Euroopa. Singel "Shake It" saavutas neljakordse plaatinaplaadi väärilise läbimüügi.
12. mail 2004 osales Rouvás Eurovisiooni lauluvõistluse poolfinaalis. Ta kvalifitseerus poolfinaalist finaali. Sákise lavasõu autor oli Fokas Evengelinos. Rouvásega olid laval kaks naistantsijat ja kolm taustalauljat. Sákis saavutas Türgis toimunud lauluvõistlusel kolmanda koha.
Juunis 2004 Rouvás esines MAD Video muusikaahindade üritusel lauluga "Shake It". Ta võitis seksikaima esituse auhinna. Augustis 2004 esines Sákis 2004. aasta suveolümpiamängudel, kus ta laulis traditsioonilisi kreeka laule.
Sügisel laulis Rouvás duetti koos Vene laulja Filipp Kirkoroviga. Laul on kreeka- ja venekeelne. Laulust sai kohe suur hitt Venemaal ning sellele filmiti Peterburis ka video.
2005–2006: "S'eho Erotefthi" ja "Iparhi Agapi Edo"
5. aprillil 2005 võitis Rouvás Arioni muusikaauhindadel "Shake It" eest auhinna kui suurima müügieduga CD-singel. Rouvás esines laval tangot tantsides.
6. aprillil 2005 andis Rouvás välja oma kümnenda stuudioalbumi "S'Eho Eroteftei", mis saavutas plaatinaplaadi staatuse viie kuuga ja lõpuks sai kolmekordseks plaatinaplaadiks. Sákise sponsori Vodafone Kreeka abiga korraldati albumile ka väljaandmispeod Heraklionis, Korful, Thessalonikis ja Ateenas. Laulud "S'Eho Erotefti", "Hilia Milia", "Mila Tis", "Na M'Agapas" ja "Cairo" olid suured raadiohitid.
Talvehooajaks otsustas Rouvás teha puhkuse ning kolida Los Angelesse. 14. veebruaril 2006 korraldas ta valentinipäeva kontserdi oma fännidele. Kontsert salvestati ka videolindile ja hiljem aprillis anti välja CD/DVD "Live Ballads, Rouvás' first live CD/DVD".
2007: "Alter Ego" ja "This Is My Live"
Mais 2007 anti välja film "Alter Ego", kus näitles ka Rouvás. Filmis kõlanud laulud olid tema sisse lauldud ja said suurteks raadiohittideks. Juunis 2008 filmi näidati Los Angeleses Kreeka festivalil. Märtsis hakkas Rouvás andma kontserte koos Despina Vandiga. Aprilli lõpus toimus Vodafone'i Kreeka reklaamikampaania ühe osana suur kontsert Syntagma väljakul.
Septembris 2007 andis Sákis kontserdi Lycabetusel OPAPi kampaania käigus vabatahtlikele veredoonoritele. Septembris 2008 läks Rouvás turneele Antonis Remosega Austraaliasse ja Põhja-Ameerikasse.
2008: "Irthes" ja 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
Kevadel 2008 andis Rouvás intervjuu, kus ta väitis, et sooviks taas esindada Kreekat Eurovisiooni lauluvõistlusel. 15. juunil 2009 ERT kinnitas, et Rouvás on Moskvas toimuval lauluvõistlusel taas Kreeka esindaja ja et laulu kirjutab Dimitris Kontopoulos. Oktoobris toimus ERTi pressikonverents, kus olid kohal Sákis, Dimitris Kondopoulos, Fokas Evangelinos ja The Maggira õed. Avalikustati, et Rouváse koregoraafia teeb jälle Fokas Evangelinos koos Elias Lidakisega. Rouvás rääkis lisaks Eurovisioonile oma elukaaslasest Katia Zygoulist, "X-Factori" saatejuhiks olemisest ja filmist, mida ta oli teinud koos selliste näitlejatega nagu Jennfier Lopez. Novembris andis Sákis välja laulu "Irthes", mille ta oli kirjutanud oma tütrele. Detsembris ilmus Rouváse 12. stuudioalbum "Irthes".
Chronicon Pictum
pisi|Kroonika esimene lehekülg "Chronicon Pictum" (ladina keeles 'illustreeritud kroonika') on 14. sajandi teise poole Ungari kuningriigis koostatud keskaegne illustreeritud kroonika. Kroonika koostati kuningas Lajos I õukonnas ja see esindab kuninglike õukondade rahvusvahelist kunstistiili.
Kroonika täielik pealkiri on "Chronicon pictum, Marci de Kalt, Chronica de gestis Hungarorum" ehk "Illustreeritud kroonika, Márk Kálti kroonika ungarlaste tegude kohta". Kroonikat tuntakse ungari keeles nimega "Képes Krónika" ning selle kohta kasutatakse veel nimesid "Chronica Hungarorum", "Chronicon (Hungariae) Pictum", "Chronica Picta" ja "Chronica de Gestis Hungarorum".
Kroonika ajalugu
Kroonika pani Márk Kálti (ladinapäraselt Marci de Kalt) kirja veidi aega peale 1358. aastat ja selle viimased illustratsioonid lõpetati vahemikus 1370–1373. Ungari kuningas Lajos I kinkis kroonika Prantsusmaa kuningale Charles V-le, kui tema tütar Katalin oli kihlatud Charles'i poja Louis'ga.
Seejärel kingiti see aastal 1456 Serbia despoodile Đorđe Brankovićile, kelle valduses see kopeeriti. Hiljem kroonika kadus ja on võimalik, et see oli mõnda aega türklaste käes.
Kroonika ilmus teadmata viisil taas välja 17. sajandi esimeses pooles Viini kuninglikus arhiivis ja seetõttu tuntakse seda ka nimega "Viini illustreeritud kroonika". Tänapäeval hoitakse käsikirja Budapestis Széchényi Rahvuslikus Raamatukogus (Országos Széchényi Könyvtár).
Kroonikas kujutatud sündmused
Kroonika 147 pilti on suurepärane teabeallikas 14. sajandi Ungari kultuuriajaloo, rõivaste ja õukonnaelu kohta. Mitmed kroonikas leiduvad miniatuurid on värvitud kullaga. Võrreldes neid miniatuure sama aja Lääne-Euroopa teistest piirkondadest pärinevate miniatuuridega, on nende kunstiline väärtus üpris kõrge. Tegelaskujud on joonistatud üksikasjalikult ja teadmistega anatoomiast. Värvitud on isegi silmamunad, mida on võimalik kontrollida vaid mikroskoobi abil.
Kõik Attilat kujutavad miniatuurid on kas soditud või isegi kustutatud (eriti viimane Attila surma kujutav miniatuur). Kuna kõik teised miniatuurid ja tekst on säilinud hästi, ei saa see olla aja põhjustatud.
Kroonika miniatuurid kasutavad ka sümbolismi: kui "esimese saabumise" (primus ingressus) kujutamisel on kasutatud kaameli kujundit, siis "teise saabumise" (secundus ingressus) kujutamisel on kasutatud hobuse kujundit. Ilmselt viidatakse sellega sellele, et ungarlaste esimene saabumine Pannoonia madalikule ei olnud edukas või juhiti see oma teelt kõrvale kultuurilistel põhjustel (nagu ka kaamel on "teelt kõrvale juhitud" hobune ja valge hobune esindab "puhast kvaliteeti"). Kroonikas kasutatud ladina keel on vigadeta ja selle kvaliteet on kõrge.
Kuldsõstar
Kuldsõstar (Ribes aureum) kuulub sõstraliste sugukonda kuuluvasse perekonda sõstar.
Levik
Kuldsõstar on levinud Põhja-Ameerikas, alates USA keskosast ja Põhja-Mehhikost kuni Vaikse ookeani rannikuni. Pärineb looduslikult kuiv ariidsest või poolkõrbelise kliimaga alalt.
Kirjeldus
Taim kasvab umbes 2-2,5 m kõrguse põõsana. Esialgu on võrsed helerohelised, hiljem punakaspruunid, kaetud karvakestega. Kuldsõstral on kolmehõlmalised lehed, mis on kuni 5 cm pikkused ning tömbi jämehambulise servaga. Leht meenutab karusmarjalehte. Leht on pealtpoolt sile, alt hõbekarvaline. Leherootsu pikkus on 3-4 cm. Õis on kollane, torujas, 1,5-2 cm pikkune ning koondunud 3-7 cm pikkustesse kobaratesse. Kuldsõstar õitseb mai teisel poolel 2-3 nädala vältel. Viljad võivad paikneda vanematel okstel ühekaupa või nelja kaupa kobaras. Viljade valmimise algus on augustis, need võivad variseda. Viljakuju on kerajas, ovaalne või ruljas. Enamasti on vilja värvus must, kuid võib olla ka pruunikas, punane ja kollane. Viljad on erineva suurusega, valmivad ebaühtlaselt. Maitse on meeldiv, magushapu. Taime saagikus on ebastabiilne, seda mõjutab kevadine ilm. Kui kuldsõstra õitsemise ajal on külm ning vihmane, siis tolmeldajad puuduvad ning viljastamine on, kas vähene või puudub. Taim on hea talvekindlusega, sügavpuhkefaas on pikk. vasakul|pisi|Kuldsõstra viljad
Saagi koristamine
Viljad valmivad augustis. Käsitsikorjet tuleb teha vähemalt kahel korral, sest viljade valmimine on ebaühtlane. Saaki korjates eemalduvad viljad põõsa küljest koos tupplehtede jäänustega, mis tuleb kompoti, keedise ja toorhoidise valmistamisel eemaldada. Vihmane koristusperiood põhjustab viljade lõhenemist ning mädanemist. Viljad taluvad transporti ning lühiajalist säilitamist. Uutel sortidel on vähem taolisi puuduseid.
Sordiaretus
Sordiaretus algas 19. sajandil. Sordiaretusega on tegeletud USA-s, Venemaal, Usbekistanis, Ukrainas, Eestis.
Paljundamine
Kuldsõstart saab paljundada seemnetega, juurevõsaga, puitunud pistikutega, rennvõrikutega või jagamise teel.
Metallilõikepink
Metallilõikepingid  on tööpingid, mis on mõeldud metallide töötlemiseks laastu eemaldamise teel.
Metallilõikepinkide ajalugu
Esimene metallilõikepingi eellane oli ehk ürgne vibupuur, millega kivikirvele silma auk puuriti.
Metallilõikepinkide liigitus
Otstarbe ja lõikeriista järgi jagunevad metallilõikepingid:
Juhtimissüsteemi järgi jagunevad metallilõikepingid:
Iiris Vesik
Iiris Vesik (sündinud 16. juulil 1991) on eesti laulja ja näitleja.
Haridus
Ta lõpetas 2010. aasta kevadel Jakob Westholmi Gümnaasiumi.
Karjäär
Vesik osales lapsepõlves 2007. aastal mitmel lauluvõistlusel ("Tähtede laul" 1. koht, "Kaks takti ette" 2. koht).
2007. aastal sai alguse koostöö muusikaprodutsent Ago Teppandiga.
2016. aasta suvi tõi endaga kaasa kirjastuslepingu Universali muusikakirjastusega Stockholmis.
Viimastel aastatel on Iiris viibinud Londonis ning õppinud Goldsmith University of Londonis.
Londonis loodud EP-d "Hope" kiitsid muusikaajakirjad nagu Pigeons and Planes, The Line of Best Fit, The Clash Music, The 405, Complete Music Update ja i-D.
Eesti Eurovisiooni eelvoor
2008. aasta Eurolaulul jõudis tema esitatud laul "Ice-cold Story" (autor Riine Pajusaar) 2. kohale.
2010. aasta Eesti laulul osales ta looga "Astronaut" (autorid Iiris Vesik ja Ago Teppand) ning saavutas 4. koha.
Iiris & Agoh pääsesid 2018. aasta Eesti Laulu finaali looga "Drop That Boogie".
Karl Benz
Karl Friedrich Benz (hilisem nimekuju Carl; sündinud kui Karl Friedrich Michael Vaillant 25. november 1844 Mühlburgis Karlsruhe lähedal Badeni Suurhertsogiriigis – 4. aprill 1929 Ladenburgis, Saksamaal) oli saksa leidur, bensiinimootoriga auto leiutaja, auto Mercedes-Benz looja.
C. Benz Söhne
pisi|120px|C. Benz Söhne logo 1906
Eraelu
Carl Benz abiellus 20. juulil 1872 Bertha Ringeriga. Peres oli viis last.
Müüt: Carl Benz ja bensiin
Üks legend, mis paistab eriti populaarne olevat ingliskeelsete riikide mälumängijate seas, väidab, et bensiin on samuti nime saanud Carl Benzi järgi, kes olevat seda esimesena autokütusena kasutanud. See pole tõsi – sõna «bensiin» on saksa keelde jõudnud ladinakeelsest bensoest (benzoë), mille eeskujuks oli omakorda araabiakeelne luban jawi, mis algselt tähistas bensoevaiku. Termini bensiin (Benzin) võttis laiemalt kasutusele saksa keemik Eilhard Mitscherlich (1794–1863).
Carl Benzi esimeste autode mootorites oli kütusena kasutusel hoopis ligroiin ehk toorbensiin, mida tol ajal müüdi apteegis. Heidelbergi lähedal asuv Wieslochi apteek, kust Bertha Benz 1888. aastal läbi sõites ligroiini ostis, reklaamib end tänapäeval maailma esimese tanklana.
Ravila vald (1866)
Ravila vald (saksa keeles Me(e)ks) oli vald Harjumaal Kose kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891, mil see liideti Palvere vallaga.
Valla alal asus Ravila mõis.
Kräsuli
Kräsuli (rootsi keeles Gräsö) on madal metsane saar Harju maakonnas Viimsi poolsaare loodeotsa (Rohuneeme) ja Aegna saare vahel Soome lahes. Kahel pool saart asuvad väinad Suursalm ja Väikesalm. Saare pindala on 16,9 hektarit ja rannajoone pikkus 2,27 kilomeetrit.
Nimi
Nimi Gräsö tähendab rootsi keeles 'rohusaart' (gräs 'rohi, ö 'saar'). Rootsikeelsed nimekujud on olnud ka Grääs Öen, Gräsör ja Gräsgrund, saksa keeles Grasholm. Per Wieselgren pakkus saare nimekujuks Gräsör – 'rohukari'.
Kohalikud elanikud kasutasid saare kohta nimesid "Kresulimaa" ja "Kresuli". Rannakalurid kasutasid nime "Rohusaar". 1689. aasta ürikus leidub nimi Heina Sahr [saar].
Loodus
Saare põhjapoolne neem on Pihlakakari, läänepoolne Pendiksekari ots ehk Üksnäs ('metsaraideneem'), kagupoolne Sadamakari (kunagise kalapaadisadama järgi), lõunapoolne Madikse nukk ehk Madiksekari ots, idapoolne Nõmmekari ots.
Saare lõunaosas asub lepik ja idaosas kõrged kadakad. Saarel leidub ka mände.
Ajalugu
Taani päritolu ajaloolane Paul Johansen on oletanud, et 1032. aastal võis saare lähedal toimuda Raudvärava lahing, kuid lahingu täpne toimumiskoht ei ole teada.
Aegna elanikud kasutasid Kräsulit heinamaana. 1919 läks saar Viimsi valla ranniku elanike kasutusse. Kräsuli asustasid veebruaris 1918 või sügisel 1922 Aegnalt pärit asukad. Saare elanike püsitegevuseks oli kalandus, kuid mitmed neist olid seotud salapiirituse veoga Soome. Enne teist maailmasõda asus saarel 5 majapidamist: Kalavälja, Jüri, Pendikse, Kaasiku ja Nõmme.
Nõukogude lennukid pommitasid 21. septembril 1944 saart, hävitades Nõmme talu elumaja. Üks lendur tulistas kuulipildujast saare elanikke ja loomi. Pommitamise järel lahkusid mitmed elanikud läände.
Saar kuulus nõukogude ajal Kirovi-nimelise kalurikolhoosi koosseisu ja oli enamjaolt asustatud. Saarel on tänapäeval suvilaid.
Rahvastikuregistri andmetel polnud Kräsulil Eesti 2011. aasta rahvaloenduse ajal püsielanikke, kuid 2017. aastal elas saarel püsivalt neli inimest. Valitsus arvas 2019. aastal Kräsuli väikesaarte nimistusse, millel elab püsivalt igakuiselt vähemalt viis elanikku.
Emil Hegle Svendsen
240px|pisi|Emil Hegle Svendsen [[Sandnes 2009]] Emil Hegle Svendsen (sündinud 12. juulil 1985 Trondheimis) on Norra laskesuusataja, neljakordne olümpiavõitja ja üheteistkordne maailmameister (2008, 2009, 2011, 2012 ja 2013).
Täiskasvanute tippvõistlusel Svensen debüteeris 2006. aasta olümpiamängudel Torinos, kus ta 15 km ühisstardiga sõidus sai kuuenda koha. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Anterselvas sõitis ta Norra segateatevõistluse meeskonnas kolmandas vahetuses, kes sai pronksmedali.
Svensen tuli 2008. aasta MM-il Östersundis 20 km eraldistardiga sõidus maailmameistriks, kuigi sai esimesel püstiasendis laskmisel ühe trahviminuti. Vahe Norrale kaksikvõidu kindlustanud Ole Einar Bjørndaleniga oli finišis üle poole minuti.
Maailmakarikavõistlustel sai ta esimese poodiumikoha 10 km sprindivõistluses 13. jaanuaril 2007 Ruhpoldingis, kui oli kolmas. Esimese etapivõiduni jõudis ta normaaldistantsil (20 km eraldistardiga sõit) 13. detsembril 2007 Pokljukas.
Tapa mõis
Tapa mõisa on esimest korda mainitud 1629. aastal, mil ta kuulus von Tiesenhausenitele. Mõisale kuulusid kaks karjamõisa: Niido (Nido) ja Valgma (Walgma).
Omanikud
1629. aastal oli Tapa mõis Wolter von Tiesenhauseni omanduses, mõisa päris Wolteri poeg, major Adam Johann von Tiesenhausen ning järgnevalt nende järglased. Põhjasõda (1700-1721) järel andis reduktsiooniga konfiskeeritud mõisa Vene restitutsioonikomisjon von Tiesenhausenitele tagasi, kuid edaspidi läks mõis Berndt Wolmar Brandti ja Caspar Wilhelm Brandti kätte.
1788. aastal ostis Gideon Ernst von Fock 43 000 rubla eest von Tiesenhausenitelt Tapa mõisa. Eestimaa rüütelkonna maanõunike kolleegiumi maanõuniku ja Sagadi mõisniku Gideon Ernst von Focki (surn. 10. mai 1827) soovi järgi pidi Tapa mõis minema edasi Fockide meesliini pidi. Tapa mõis oli perekond Fockide käes 1788–1919. 14. august 1828 sai õigusjõu G.E. von Focki testament, mille järgi päris Tapa mõisa tema poeg ooberst Aleksander Ferdinand von Fock (1795–1883).
1891 päris Alexander Ferdinand von Fockilt mõisa tema poeg Axel Magnus Edward Ludwig von Fock (1849–1929). Talle kinnistati Karkuse karjamõis ja Tapa mõis, hinnaga vastavalt 92 643 ja 62 000 rubla.
1919. aastal Tapa mõis võõrandati riigile ja 1920.–1930. aastatel paiknesid seal 1. soomusrongirügemendi staap ning ohvitseride kasiino.
Mõisahooned
1921. aastal kavandati 1919. aastal Tapal alustanud Reaalgümnaasiumi üleviimist Tapa mõisa härrastemaja ruumidesse, reaalgümnaasium asus sel ajal endistes Tapa Raudteekooli ruumides, mis oli õpilastele kitsaks jäänud ja üleüldse kooli nõuetele ei vastanud.
Mõisahoone portikus säilis hoonel kuni 1941. aastani, mil taganev Punaarmee hoone süütas. Hoone taastati saksa ajal 1943. aastal vanade müüride põhjal, kuid ilma portikuseta. Kõrvalhoonetest ei ole alles praktiliselt mitte midagi, säilinud on suur osa mõisa parki ja pärnaalleed.
1920.–1980. aastatel oli Tapa mõis NSV Liidu Nõukogude armee valduses ja 1955. aasta paiku mõisa peahoone ehitati mitu korda ümber.
1942. aastal Tapa mõisa hoone süttis ja pärast põlengut jäid säilisid vaid välismüürid. Eesti NSV ajal ehitasid Nõukogude armee ehituspataljoni sõdurid Tapa mõisa mõisahoonesse korterid ning mõisahoonest sai ohvitseriperede ühiselamu. Pärast Nõukogude armee lahkumist aastal 1993 seisis hoone tühjana ja lagunes.
Tapa linnale kuulunud hoone ostis 2019. aastal Kaitseressursside Amet, mis lasi hoone 29. aprillil 2020 õhkida.
Tali
Tali on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Külas asus Tali mõis.
Tuuliku
Tuuliku on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Ashley Greene
thumb|Ashley Greene (2012) thumb|Ashley Greene (2009) Ashley Michele Greene (sündinud 21. veebruaril 1987 Jacksonville'is Floridas) on USA näitleja.
Ta on tuntud eelkõige Alice Culleni rolliga "Videviku" filmides.
Alguses kavatses Greene teha modellikarjääri, kuid oli liiga lühike (165 cm). Selle asemel soovitati tal keskenduda reklaamidele, kus näitleja pikkust on raske hinnata. Ta hakkas õppima näitlejatööd ja reklaamindust ning sai aru, et näitlejatöö meeldib talle rohkem kui modellindus. 17-aastaselt ta lõpetas keskkooli ja läks kohe pärast seda Hollywoodi.
Esimesed rollid sai ta teleseriaalides "Punk'd" (2005, 1 jagu), "MADtv" (2006, 1 jagu), "Crossing Jordan" (2006, 2 jagu), "Desire" (2006, 7 jagu) ja "Shark" (2008, 1 episood). Episoodilised rollid olid tal filmides "King of California" (2007) ja "Otis" (2008).
Film "Videvik" (2008) tegi Ashley Greene'i kuulsaks. Ta mängis seal vampiiri Alice Cullenit ja pälvis selle rolli eest Teismeliste valiku auhinna uue naisfilminäitleja kategoorias (Teen Choice Award for Movie Fresh Face Female). Greene mängis teisteski "Videviku" sarja filmides ("Noorkuu", 2009, "Päikesevarjutus", 2010). Neist kummagi eest pälvis ta Teismeliste valiku auhinna naisnäitlejale parima stseeni kategoorias (Teen Choice Award for Scene Stealer Female). Lisaks pälvis ta "Noorkuu" eest Teismeliste valiku auhinna kõige fanaatilisemate fännide kategoorias.
"Videviku" seeria kõrvalt on ta igal aastal mänginud teisteski filmides ja teleseriaalides, aga need ei ole suurt tähelepanu äratanud.
2009. aasta augustis lekkisid Internetti Greene'i alastifotod. Usutakse, et need tehti siis, kui Greene oli 19-aastane. Greene ise väidab, et oli sel ajal alaealine, mistõttu kõiki saite, kust neid fotosid leitakse, võib kohtulikult karistada. Tema advokaadi sõnul kuulub piltide autoriõigus Greene'ile.
2010. aastal poseeris Greene ajakirja Sports Illustrated iga-aastases supelkostüümi-erinumbris PepsiCole kuuluva karastusjookide ja teede kaubamärgi SoBe reklaamis alasti, üksnes tema kehale olid maalitud bikiinid.