cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saksamaa kuningriik
Heinrich II valitsusaeg (1002–1024)
Alates Heinrich II-st võtsid Saksa kuningad endale nimetuse Roomlaste kuningas, viidates Saksa-Rooma riigile kui Vana-Rooma riigi taastatud lääneosale. See tiitel viitas isikule, kelle vürstid olid Saksa kuningaks valinud, kuid kes ei olnud veel ametlikult Saksa-Rooma keisriks kroonitud. Nimetus tekkis vastusena mõistele 'sakslaste kuningas' (rex teutonicum), mida kasutasid paavstid, viidates sellele, et tegu on kaugelt põhjast pärit võõramaalasega, kel pole tegelikult õigust valitseda varem Rooma impeeriumile kuulunud alasid, veel vähem kanda keisrikrooni. Roomlaste kuninga nimetus püsis kuni 16. sajandini, mil keisrid nõustusid end tihedamalt tärkava saksa rahvuslusega siduma.
Heinrich II oli viimane Saksi dünastiast pärinev Saksa-Rooma riigi Saksa-Rooma keiser, tal ei olnud järeltulijaid, mistõttu Saksa kuninga tiitel läks Frangi dünastiale.
Saali dünastia valitsusaeg 1024–1125
ehk Frangi dünastia
Konrad II valitsusaeg (1024–1027)
Aastal 1028, pärast Konrad II Saksa-Rooma keisriks kroonimist aastal 1027, lasi Konrad II oma poja Heinrich III kuurvürstide poolt Saksamaa kuningaks valida.
Heinrich III valitsusaeg (1039–1056)
Saksa kuninga, Itaalia kuninga ja Saksa-Rooma keisri Heinrich III ajal kontrollis Saksa-Rooma riik Saksamaad, Itaaliat, Burgundiat, Ungarit, Poolat ja Böömimaad. Heinrich III ajal oli Saksa-Rooma riik oma võimsuse tipul, kuid algasid ka Rooma paavsti ja Saksa-Rooma keisri vastuolud, mis läksid hiljem ajalukku investituuritülina. Heinrich III Saksa-Rooma riik domineeris Euroopas ning Saksa-Rooma keiser oma mõjuvõimuga nimetas ametisse Rooma paavsti.
Heinrich IV valitsusaeg (1056–1087)
Saksa kuningas (1056–1087) ja Saksa-Rooma keiser (1084–1106) Heinrich IV sai Saksa kuningaks 6-aastaselt, isa Heinrich III surma järel (1056), tegelikult valitses tema eest kuni 1066. aastani regentnõukogu ja ema, keisrinna Poitou Agnes. Üldiselt polnud Heinrichi valitsusaeg edukas, Itaalia oli suhteliselt iseseisev ning linnriigid tegid, mis tahtsid, Saksamaal püüdsid vägevamad vürstid samuti oma sõltumatust kasvatada. Heinrich IV võitles vürstide võimu vastu toetudes alamaadlile, ministeriaalidele ja linnadele.
Švaabimaa hertsog (1057–1079) Rudolf von Rheinfelden kasutas 1057 ära Saksa kuninga Heinrich IV alaealisust ning sundis talle andma Švaabimaa hertsogkonna. 1061. aastal läänistas leskkeisrinna Agnes hertsogkonna Saksi krahvile Otto von Northeimile. Sellele vaatamata hõivas tema poeg kuningas Heinrich IV taas Baieri hertsogkonna petlikel põhjustel, mis viis lõpuks 1073. aasta Saksi mässuni, mille Saksa kuningas Heinrich IV surus juunis 1075. Alles Welfide hertsogivõimu loomisega aastast 1070 Heinrich IV poolt oli seal Baieri hertsogite taasteke.
Seda perioodi iseloomustab investituuritüli keisri ja paavsti vahel. See tugevdas Welfide võimu paavsti seisukoha toetamise poolel olles. Gregorius VII ekskommunitseeris 1076 Roomas peetud sinodil Heinrich IV ja vabastas tema alamad vasallivandest. Oktoobris 1076 nõudsid Saksa vürstid Treburis uue kuninga valimist. Nad teatasid Heinrich IV-le, et ta on ametist tagandatud, kui ta ei suuda aasta ja ühe päeva jooksul paavstilt lunastust saada. Samal ajal hakkas Švaabimaa hertsog Rudolf nõudlema Saksa kuninga krooni, ta lubas paavstile kõiki järeleandmisi, et see teda tunnustaks ning ta lasi ennast Saksa vastukuningaks 1077–1080. Aastal 1093 andis keiser Heinrich IV Saali territooriumid Reini Frangimaal lääniks Heinrich II von Laachile, Alam-Lotringi pfaltskrahvile Aachenis. Nendest maadest kujunes tähtis Pfalzi kuurvürstkond.
Heinrich IV lasi poja Konradi juba alaealisena Saksa kuningaks (1087–1098) valida, et kindlustada talle pärimisõigust.
Konradi valitsusaeg (1087–1098)
Heinrich IV lasi Konradi juba alaealisena Saksa kuningaks valida, et kindlustada talle pärimisõigust. Kuid 1093 läks Konad üle paavstimeelsete poolele ning reetis isa, lastes end Itaalia kuningaks nimetada. Seetõttu pidi Heinrich 1098 oma vanima poja pärimisõigusest ja tiitlitest ilmajäetuks kuulutama ning määras oma pärijaks ja järgmiseks Saksa kuningaks enda teise poja Heinrichi.
Hohenstaufenite dünastia valitsusaeg 1137–1254
Aastatel (1137–1208 ja 1208–1254) oli Saksamaa valitsejatedünastia Hohenstaufenid (ka Staufenid), kes võitlesid Saksamaa valitsemise nimel Baieri suguvõsa Welfidega, kelle käes oli ka suure osa riigist moodustanud Saksimaa hertsogkond. Dünastiatevahelise võimuvõitluse lõpetas Hohenstaufenite soost Friedrich I Barbarossa (v. 1152–1190), kelle emaks oli Welfide suguvõa esindaja. Kuninga valimise protsess võimaldas tekitada situatsiooni, kus valiti kuningakandidaadi toetajate poolt kuningas ja ka vastukuningas.
Dzintar Klavan
Dzintar Klavan (sündinud 18. juunil 1961 Viljandis) on endine Eesti jalgpallur.
Saksamaa kuningriik
Interreegnum
13. sajandi lõpus ja 14. alguses ei suutnud ükski dünastia endale pikemaks ajaks trooni kindlustada, Interreegnumi ajal oli kaks välismaist sümboolse võimuga valitud rivaalkuningat: 1257–1272 Richard Cornwallist (1209–1272) ja 1257–1284 Alfonso Kastiiliast (1221–1284), alates 1273 ei omanud Saksamaal enam mingit toetust.
Dzintar Klavan
Koondisekarjäär
Eesti koondises on Klavan pidanud 19 kohtumist. Debüüdi tegi ta 21. veebruaril 1993 Balti turniiril mängus Läti vastu 32-aastaselt.
Isiklikku
Tema poeg on jalgpallur Ragnar Klavan.
Saksamaa kuningriik
Interreegnum
Karl IV poolt välja antud 1356. aasta kuldbullaga Nürnbergi riigipäeval defineeriti rohkem kui neljasajaks aastaks Saksa-Rooma riigi põhiseaduslik struktuur. Bullaga määratleti keisririigi 7 mõjukama ja keisrit toetanud kuurvürsti. Algselt omasid kuurvürsti tiitlit kolm vaimulikku ja neli ilmalikku vürsti, kellel oli õigus valida keiser, hiljem nende hulk kasvas. Kuurvürstideks olid esialgu Mainzi, Trieri ja Kölni peapiiskopid, Saksi-Wittenbergi hertsog, Brandenburgi markkrahv, Böömi kuningas ja Reini pfaltskrahv.
Ernest Hollings
pisi|Ernest Hollings
Ernest Frederick Hollings (1. jaanuar 1922 Charleston, Lõuna-Carolina – 6. aprill 2019) oli Ameerika Ühendriikide poliitik, Demokraatliku partei liige. Ta oli senati demokraatide liider aastail 1966–2005.
Ta oli aastatel 1959–1963 Lõuna-Carolina kuberner. Enne seda oli ta asekuberner.
Sven Paulus
Sven Paulus (sündinud 31. detsembril 1978) on eesti ajakirjanik, näitleja ja luuletaja.
Pärast Rapla Ühisgümnaasiumi lõpetamist õppis ta aastail 1998-2007 Tartu Ülikoolis ajakirjandust, semiootikat ja teisi sotsiaalteadusi.
Paulus on töötanud raadios Vaba Euroopa, Kuku Raadios, Vikerraadios ning olnud Generaadio peatoimetaja. Aastail 2003-2012 töötas ta muu hulgas Eesti Televisioonis saadete "Joon", "Parlament", "Osoon", "Puutepunkt", "Teateid tegelikkusest" juures.
Lisaks on ta avaldanud artikleid ajalehtedes, ajakirjades ja portaalides. Paulus on Tartu Üliõpilasteatri kaasasutaja ning osalenud mitme festivali korraldamises.
Odiheimi komma
Odiheimi komma (inglise keeles odiheim comma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 151263 / 151250 ehk 0,149 tsenti.
2B14 Podnos
2B14 Podnos on 82 mm Nõukogude Liidu ja Venemaa relvastuses olev miinipilduja. GRAU indeks 2B14.
Adele Nõmpere
Adele Nõmpere trükikoda (kuni 1937. aastani Adele Nõmberg ) asus Tallinnas, Suur-Ameerika tänav 3-a.
Trükiti peamiselt pisitrükiseid nagu teatrikavad, hinnakirjad, jms, kuid ka mõningaid ajakirju ja ajalehti.
Peamine trükikoja tegevus toimus 1934–1940. Ettevõte natsionaliseeriti 26. juulil 1940. Peale natsionaliseerimist sai nimeks Natsionaliseeritud Adele Nõmpere trükikoda.
DNA polümeraasid
Funktsioon
DNA polümeraasi peamiseks funktsiooniks on sünteesida desoksüribonukleotiididest DNA. Sünteesitavasse DNA ahelasse lülituvad nukleotiidid, mille lämmastikalused on komplementaarsed matriitsahela nukleotiidide lämmastikalustega. Paardumine toimub alati kindla korra järgi, kus tsütosiin paardub guaniiniga ja tümiin adeniiniga.
Uue DNA molekuli sünteesimisel lisab DNA polümeraas vabu nukleotiide ainult valmiva ahela 3’ otsa. Selle tulemusena pikeneb uus ahel 5’-3’ suunal. DNA polümeraas ei suuda ise uut ahelat de novo sünteesida, ta suudab lisada nukleotiide ainult olemasoleva 3'-OH grupi külge ning seega vajab töö alustamiseks praimerit, millele saab lisada esimese nukleotiidi. DNA replikatsioonil on kaks esimest alust alati RNA alused ja need sünteesib ensüüm primaas. Helikaasi ja topoisomeraas II on vaja DNA lahtikeeramiseks üheahelaliseks DNA-ks hõlbustamaks semikonservatiivset DNA replikatsiooni.
DNA polümeraas liigub moodustuval ahelal vastupidi matriitsahelal liikumise suunaga. Juhtival ahelal liigub DNA polümeraas 3’-5’ suunal ja mahajääv ahel moodustatakse 5’-3’ suunal. See erinevus võimaldab saada kaheahelalise DNA molekuli, mille kaks ahelat on omavahel antiparalleelsed.
DNA polümeraas teeb umbes ühe vea iga miljardi aluspaari kohta. Osad DNA polümeraasid suudavad neid vigu parandada, kuid mitte kõik. Selle protsessi käigus parandatakse viga juurdesünteesitud DNA ahelas. Vale aluspaari äratundmise puhul liigub DNA polümeraas ühe aluspaari võrra DNA-l tagasi. Ensüümi 3’-5’ eksonukleaasne aktiivsus lubab vale aluspaari välja lõigata – seda tuntakse ka proofreading'u nime all. Pärast seda sisestab polümeraas õige aluspaari ja replikatsioon jätkub. Sellega tagatakse, et info esialgselt DNA ahelalt jõuab samal kujul tütarrakkudesse.
DNA replikatsioonis on täpsus väga oluline. Lämmastikaluste valepaardumised võivad aluse anda mittefunktsionaalsetele valkudele, mis omakorda võivad viia vähi tekkeni. Mitmed DNA polümeraasid omavad eksonukleaaset domääni, mis tuvastab valestipaardumised ning asendab vale nukleotiidi õigega.
Struktuur
Teadaolevatel DNA polümeraasidel on kõrgelt konserveerunud struktuur, mis tähendab, et nende katalüüsivad subühikud varieeruvad liikide vahel väga vähe. Konserveerunud struktuurid viitavad tavaliselt tähtsatele ja asendamatutele rakufunktsioonidele, mis tagavad evolutsioonilised eelised. Polümeraasi kuju sarnaneb parema käega, koosnedes pöidla, sõrme ja peopesa domeenidest. Peopesa domeen on aktiivtsenter, mille funktsiooniks on katalüüsida fosfaatrühma ülekannet. DNA on seotud peopesa domeeniga, kui ensüüm on aktiivne. Seda reaktsiooni katalüüsivad kahevalentsed metalliioonid. Sõrme domeeni funktsiooniks on siduda nukleosiidtrifosfaadid esialgse lämmastikaluse külge. Pöidla domeen mängib rolli protsessiivsusel, translokatsioonil ja DNA positsioneerimises.
Liikidevaheline varieeruvus
Arvestades järjestuste homoloogiat, saab DNA polümeraasid jaotada seitsmesse perekonda: A, B, C, D, X, Y ja RT.
Osad viirused kodeerivad DNA polümeraase, nagu B-hepatiidi viiruse DNA polümeraas. See võib valikuliselt erinevate mehhanismidega replitseerida viiruse DNA-d. Retroviirused kodeerivad ebatavalist DNA polümeraasi, mida nimetatakse pöördtranskriptaasiks. See on RNA-st sõltuv DNA polümeraas (RdDp) ning polümeriseerib RNA ahelalt DNA.
Polümeraasid prokarüootides
Prokarüootidel on ainul üks RNA polümeraas, mis eksisteerib kahe vormina: polümeraasi südamik ja holoensüüm. Südamik sünteesib DNA matriitsilt uue ahela, kuid ei ole ise võimeline sünteesi initsieerima. Viimast teevad just holoensüümid.
Pol I
Prokarüootide A polümeraaside hulka kuulub DNA polümeraas I (Pol I) ensüüm, mida kodeerib polA geen ja mis on prokarüootide seas üldlevinud. See parandusomadustega polümeraas osaleb parandamisel nii 3’-5’ kui ka 5’-3’ suunal eksonukleasse aktiivsusega ja Okazaki fragmentide protsessimisel maha jääva ahela sünteesil. Pol I on kõige kõrgema aktiivsusega, võttes näiteks bakteris E. coli enda alla > 95% polümerassest aktiivsusest. Rakud, millel puudub Pol I, suudavad Pol I aktiivsuse asendada mõne teisega nelja polümeraasi seast. Pol I lisab umbes 15–20 nukleotiidi sekundis, mis näitab üsna madalat protsessiivust. Pol I alustab nukleotiidide lisamist seega RNA praimerist – replikatsiooni alguspunktist, mida nimetatakse ori piirkonnaks. Sellest umbes 400 aluspaari eespool assembleeritakse holoensüüm Pol III, mis võtab replikatsiooni suure protsessiva kiirusega üle.
Pol III
DNA polümeraas III holoensüüm on peamine ensüüm, mis osaleb E. coli-s DNA replikatsioonil ja kuulub C polümeraaside alla. See koosneb kolmest osast: Pol III südamik, beeta libisemisklamber ja klambri laadimise kompleks. Südamik koosneb kolmest osast: alfa – polümeraasse aktiivsusega südamik, epsilon – eksonukleaasne proofreader ja delta, mis võib käituda epsiloni jaoks stabilisaatorina. Holoensüüm koosneb kahest südamikust – üks juhtiva ja teine mahajääva ahela jaoks. .
Pol IV
DNA polümeraas IV teeb E. coli 's palju vigu ja on seotud mittespetsiifilise mutageneesiga. Pol IV kuulub Y polümeraaside alla, mida ekspresseerib dinB geen. See lülitakse sisse SOS-induktsioonis, mida põhjustab replikatsioonikahvlis seisma jäänud polümeraas. Selle protsessi käigus suureneb polümeraas IV tootmine kümme korda. Lisaks on üheks funktsiooniks segada Pol III ensüümi protsessiivsust. See loob kontrollpunkti, peatades replikatsiooni ja võimaldades parandada DNA kahjustused. Rakkudel, millel puudub dinB geen, esineb DNA-d kahjustavate ainete tõttu rohkem mutatsioone.
Umbkuub
Kandmine
Eestlaste rõivastusse kuulus umbkuub arvatavasti juba nooremal rauaajal, ehkki varaseim leid on alles 14. sajandist. 17. sajandil asendas umbkuube hõlmadega pikk-kuub. Kihnus ja Ruhnus kandsid mehed 20. sajandini valget või halli põlvini ulatuvat umbkuube. Vaskpandlaga nahkvööga kandmisel oli see ka pidulik rõivas.
Nikolai Jasnetski
Õppis Pallase kunstikoolis, kus tema õpetajateks olid kunstnikud  Jaan Vahtra, Villem Ormisson, Voldemar Mellik ja Nikolai Triik. Töötas aastakümneid Tartu Kunstimuuseumis maalirestauraatorina. Maalis maastikke, portreid.
Elukäik
Nikolai Jasnetski sündis Pihkva lähistel vaimuliku pere neljanda, noorima lapsena. Kui Nikolai oli viiene, asus pere elama Laura külla. Gümnaasiumihariduse sai ta eestikeelses Petseri Gümnaasiumis, kus poiss vaimustus joonistusõpetaja Aleksander Prometi mõjutusel kunstist. 1927. aastal lõpetas noormees Petseri gümnaasiumi, seejärel 1927–1928 õppis Tartu ülikooli matemaatikateaduskonnas ning 1928. aastal loodusteaduskonnas. Üliõpilasena käis ta koos nimeka arheoloogi Harri Mooraga ekspeditsioonidel. Väljakaevamistel joonistas ta väga palju ja tema töid on kasutatud raamatus «Eesti muinaslinnused».
Ülikool jäi noormehel pooleli ja ta hakkas õppima Pallase kunstikoolis, kus tema õpetajateks olid Jaan Vahtra, Villem Ormisson, Voldemar Mellik ja Nikolai Triik. 1928–1939 õppis Nikolai Triigi ateljees. 1937. aastal lõpetas ta Pallase kunstikoolis joonistusõpetaja kursused. Enne sõda aastail 1937–1938 oli ta Tartu Kaubandus- ja Ärinduskeskkooli ning kuni 1939. aastani Tartu 4. reaalkooli joonistusõpetaja. ENSV Kunstnike Liidu liikmeks astus 1945. aastal. Pärast sõda asus ta tööle maalirestauraatorina Tartu riiklikku kunstimuuseumi. 1951.–1952. aastal oli ta Tartu Kunstimuuseumis direktori asetäitja. 1954. aastal õppis ta kaugõppes Leningradi I. J. Repini nimelise maali, skulptuuri ja arhitektuuri instituudi kunstiteaduse osakonnas.
Töö maalirestauraatori ja kunstiteadlasena
Pärast sõda töötas ta üle 40 aasta maalirestauraatorina Tartu riiklikus kunstimuuseumis. Restauraatori ja kunstiteadlasena tegutsemise kõrval kureeris ka näitusi. Restauraatorina pidas ta üheks enda suurimaks saavutuseks koostöös noore kolleegi ja alustava restauraatori S. Rebastega restaureeritud kuulsa kunstniku Johann Köleri suurt altarimaali "Kutsuv Kristus", mis asub Tartu Peetri kirikus. Ta on koostanud kolm käsikirjalist albumit Tartu kunstniku Ivan Sokolovi (1887–1972) kohta koos originaaltöödega.
Looming
Nikolai Jasnetski meelisteemadeks olid portreed ja maastikud. Tema töödes on tunda pallasliku maalikooli mõjutusi, millele on omane maalilisus ning peen valguse-varju kasutamine. Kunstnikul on hästi tabatud aastaaegadele omane meeleolu. Jasnetski pintslikäsitlus on impressionistlikult tundlik ning tema taiestele on iseloomulik maaliline vabadus.
Elu ajal osales ta kunstnikuna 29 grupinäitusel.
Jana Černochová
pisi|Jana Černochová Jana Černochová (sündinud 26. oktoobril 1973 Prahas) on Tšehhi poliitik, ta on Kodanike Demokraatliku Partei liige. Ta on 17. detsembrist 2021 Tšehhi kaitseminister.
Ta lõpetas 1992. aastal keskkooli. Seejärel töötas pangas. Hiljem õppis ta Metropolitní univerzita Prahas rahvusvahelisi suhteid.
Isiklikku
Ta on lahutatud.
Jarmak
Oleksandr Jarmak (ukraina keeles Олександр Валентинович Ярмак, sündinud 24. oktoobril 1991) on Ukraina hiphop muusik. Jarmak esitab laule nii vene kui ukraina keeles. Tema laulude teemad ulatuvad huumorist ja armastusest sotsiaalse ebaõigluseni. Jarmak on ilmunud ka sarjas Yak hartuvavsya Style.
Karjäär
Tähelepanu pööras Oleksandr ka otse esinemistele, külastades mitmeid Ukraina linnu.
Jarmak osales Euromaidani sündmustes ja vastasseisudes Hruševskõi tänaval. 2014. aasta veebruaris avaldas ta koos MC TOF-iga (Andri Tofetskõi) muusikavideo "22", mis ühendas edukalt patriootlikud laulusõnad ja hiphopi. Selle video jaoks kogus Jarmak Euromaidani sündmuste dokumentaalvideoid ja monteeris neid. Laul sai populaarseks ja laialt tuntuks.
21. märtsil 2015 esitleti sotsiaalvõrgustikes kolmandat stuudioalbumit "Made in UA".
7. aprillil 2017 andis ta välja oma neljanda albumi "Restart", mis sisaldas 16 lugu, eelkõige esimest ukrainakeelset laulu "Tvoi snõ".
11. novembril 2017 tähistas Jarmak oma viit tegevusaastat, tehes esimese suure show Kiievi ühel suurimal kontserdiareenil STEREOPLAZA.
6. detsembril 2018, Ukraina relvajõudude päeval, avaldasid Jarmak ja Ukraina lauljatar Svitlana Tarabarova loo "Voin", mis oli pühendatud Ukraina sõjaväele.
22. augustil 2021 avaldas ta video loole "Potriben žõvõm", mis on pühendatud Ukraina elavatele legendidele. Osalesid Serhi Žadan, Jevheni Janovõtš, Denõss Bihus, Oleksandr Položõnskõi, Oleh Mõhhailjuta (Fahot), Oleksandr Sõdorenko (Fozzy), Svitlana Tarabarova, Valeri Markus, Vitali Deineha, Maksõm Jermohhin, Žan Belenjuk ja Denõss Berintšjuk.
Dikļi kirikumõis
pisi|left|Esimese Läti laulupeo toimumispaik Dikļi kirikumõis (saksa keeles Pastorat Dickeln, läti keeles Dikļu mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Dikļi kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Valmiera piirkonnas Dikļi vallas.
Ajalugu
Mõis rajati 1631. aastal ja seda finantseeris Dikļi mõisa omanik Jacob von der Pahlen.
1864. aastal korraldas sealne pastor Juris Neikens kirikumõisa juures esimese Läti laulupeo.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel ei kuulunud mõisale 1816. aastal ühtki adramaad, sellele ei allunud ka mitte ühtki hinge. Mõisal puudus majandusmaa ka muudel aastatel ja kirikumõisa pidas üleval Dikļi mõis.
Gleichen
Gleichen on vald (Gemeinde) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis.
Paiknemine
pisi|püsti|Kaugeleulatuv pragu liivakivis, munk Heinrich Hufnageli endine erakla, 1385
Gleicheni vald paikneb Göttingenist kagus, Duderstadtist lääneedelas ja Heilbad Heiligenstadtist põhjaloodes. Garte jõgi voolab läbi mitme küla vallas, nagu ka väike Wendebachi oja, mille on varjutanud Wendebachi veehoidla. Mõlemad on Leine parempoolsed lisajõed.
pisi|Kivid
Valla keskel on Die Gleichen, paar küngast, 430 m kõrged, mis kerkivad Appenrode, Bettenrode ja Gelliehauseni vahel. Mõlema künka otsas on kunagi olnud lossid, mille varemed on veel näha.
pisi
Vallaosad
pisi|Obergut Appenrode
Reinhauseni kõrval on vallas järgmised külad:
Kultuurilised ressursid ja vaatamisväärsused
Akademie Waldschloesschen asub Reinhauseni ja Bremke vahel. Bremkes on Waldbühne vabaõhulava, kus aastast 1949 on esitatud näidenditena muinasjutte.
Lasse-Maja
pisi|Lasse-Maja Lars Larsson Molin (ehk Lasse-Maja; 5. oktoober 1785, Ramsberg, Rootsi – 4. juuni 1845, Arboga, Rootsi) oli rootsi varas ja memuarist. Ta sai kuulsaks, kuna maskeeris end varguste toimepanemise ajaks naiseks. Maskeeringu järgi pandi talle hüüdnimi Lasse-Maja: kombinatsioon mehenimest Lars ning naisenimest Maja. Lasse-Maja pidas päevikut ning tema memuaarid olid 19. sajandil Rootsis väga populaarsed.
Eduard Kapsta
Eduard Kapsta (22. juuni 1893 Linnamäe vald, Võrumaa – 4. juuli 1941 Tallinna keskvangla ) oli eesti Poliitilise Politsei ametnik.
Stocene
Stocene on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Jaunalūksne vallas. Küla jääb piirkonna keskusest Alūksnest 7 ja Riiast 209 km kaugusele.
Eduard Kapsta
Sündis metsaülema pojana. 1902 astus kohaliku vallakooli, 1904 läks Antsla õigeusu-kihelkonnakooli, kus õppis kolm aastat. 1909. aastal sooritas Valga linnakoolis lõpueksami. Õppimise katkestas silmade haiguse tõttu. Läbis Eesti Põllumeeste Seltsi kuuekuulised põllutöö ja karjakasvatuse kursused Tartus 1915. aastal.
Eduard Kapsta teenis 9. septembrist 1915 kuni 10. detsembrini 1917 Vene sõjaväes kaardiväe Semjonovski polgus alamväelasena. 20. aprillist kuni 1. detsembrini 1918 oli ta Tartu maakonnas Kodijärve vallas vallasekretär ja ühtlasi valiti Saksa okupatsioonivõimude Eestist lahkumisel novembris 1918 Kodijärve valla kaitseliidu ülemaks.
Stocene
Külast lähevad läbi maanteed V399 ja V400. Seal asub Baloži bussipeatus.
Aastal 2007 oli külas 5 elanikku.
Eduard Kapsta
6. jaanuarist 1919 töötas Kapsta Operatiivstaabi Teadetekogumise osakonnapunkti nr 2 noorema ametnikuna, kust 15. aprillil 1919 viidi üle 2. diviisistaabi Teadetekogumise osakonna Petseri punkti, kus teenis ametnikuna kuni 9. novembrini 1919. Samal kuupäeval saadeti ta Kindralstaabi Valitsuse 1. diviisi Teadetekogumise Narva punkti ülema käsutusse, kus teenis punkti asjaajajana 15. novembrist 1919 kuni 10. detsembrini 1920, lahkus teenistusest omal palvel.
14. detsembril 1920 määrati Kaitsepolitsei Tallinna jaoskonna käskudetäitjaks Haapsalusse. 10. jaanuaril 1922 määrati Tallinna jaoskonna ülema vanemaks abiks Haapsalusse. 15. juulil 1922 määrati Tallinna jaoskonna ülema vanemaks abiks. 1925. aastal nimetati ümber Poliitilise politsei abikomissariks Tallinnas. 5. aprillil 1927 kinnitati 2. järgu abikomissariks Tallinnas ning 23. märtsil 1928 kinnitati 1. järgu abikomissariks Tallinnas.
3. augusti hilisõhtul 1927 sai Kapsta kommunist Aleksander Leineri kinnivõtmisel tulevahetuses Leineriga õlga haavata.
8. märtsil 1934 paigutati Eduard Kapsta ümber teenistuse huvides 1. järgu abikomissariks Narva. 7. oktoobril 1936 paigutati abikomissariks Tartusse. 22. veebruaril 1939 määrati poliitilise politsei komissariks Petserisse. 6. aprillil 1939 määrati Petseri-Võru prefekti asetäitjaks. Vabariigi valitsuse otsusega 31. juulist 1940 aastal vabastati poliitilise politsei komissar Petseris Eduard Kapsta ametist kaitseseisukorra seaduse § 12 p. 2 põhjal.
Băile Olănești
Băile Olănești on linn Rumeenias Vâlcea maakonnas. Linn asub ajaloolises Olteenia piirkonnas, maakonnakeskusest Râmnicu Vâlceast ligikaudu 15 km loodes.
Linna haldusalasse kuulub kaheksa küla: Cheia, Comanca, Gurguiata, Livadia, Mosoroasa, Olănești, Pietrișu ja Tisa.
Băile Olănești on kuurortlinn, seal asuvad mineraalveeallikad ja soojaveeallikad.
Asulat on ürikutes esmamainitud 1527. aastal. Kohalikke mineraalveeleiukohti on esmamainitud 1760. aastal. 1873. aasta Viini maailmanäitusel sai Băile Olănești allikatest pärit mineraalvesi kuldmedali. 1895. aastal hävitas üleujutus kõik kuurordi hooned. Uuesti avati taas ülesehitatud kuurort alles 1904. aastal.
Linnaõigused sai Băile Olănești 1953. aastal.
Elmayonesa
Laulja oli Eestis tegev aastatel 2010–2012.
Elmayonesa on osalenud 2011. aastal Eesti Laulu võistlusel.
Saterkuub
Kirjeldus
Saterkuub valmistati potisinisest, mustast või hallist villasest riidest, millel olid mahapööratud krae ja reväärid ning kaks nööbirida. See oli 19. sajandil moes Saksamaal, Skandinaavias ning ka Baltimaades. Eestis võtsid mõisaametnikud ja jõukam talurahvas saterkuue kasutusele linnarahva eeskujul.
Orrin Hatch
pisi|Orrin Hatch
Kartulitärklis
Kartulitärklis ehk kartulijahu  (ladina keeles Amylum Solani) on looduslikult hariliku kartuli mugulates oleva tärklise vastava töötlemise tulemusel saadav aine.
Kartulitärklis on ka kartulitest eraldatud tooraine mitmetele tööstustele (paberitööstus, toiduainetetööstus, alkoholitööstus, ravimitööstus jt).
Toidulisaainena on tööstuslikult valmistatud kartulitärklis söödav toiduaine ja seda loetakse taastuvaks tooraineks. Kartulitärklis ei sisalda gluteeni.
Tööstuslik tootmine
Tööstuslik kartulitärklise tootmine sai alguse eeldatavasti 18. sajandil.
Tärklisevabrikud
Kartulitärklisetööstuse vabrikuid leidub pea kõikjal maailmas. Esimene kartulitärklise toomise tehas Saksamaal asutati aastal 1765. Tänapäeval töötab Saksamaal tuhandeid alkoholitootmisettevõtteid (põhitooraine on kartul) ning ka tuhandeid kartulipõhise siirupi ja kartulitärklise tehaseid. Kartulitärklist toodavad näiteks AGRANA Stärke GmbH, AVEBE, Cargill, Emsland Group, Lyckeby, Südstärke GmbH jpt.
Kartulitärklisest alkoholi valmistamine
Kartulitärklisest alkoholi valmistamisel on levinud mitmed meetodid: nii kartulitärklise fermenteerimise kui ka eelnevalt kartulitärklisest suhkru valmistamise teel.
Kartulitärklisest suhkru valmistamine
Kartulitärklisest suhkru valmistamise meetodi avastas aastal 1812 Saksa keemik Gottlieb (G.S.C.) Kirchhoff.
Toiduvalmistamisel
Toiduainetööstused ja toitlustusettevõtted kasutavad toidulisaainetena keemiliselt (alused, happed, soolad), ensümaatiliselt või füüsikaliselt töödeldud nn modifitseeritud tärkliseid.
Kodustes majapidamistes kasutatakse tänapäeval osaliselt kartulitärklist ka toiduvalmistamisel.
Kartulitärklis talub halvasti nii termilist kui ka mehaanilist töötlust, seetõttu tuleb toiduvalmistamisel võtta arvesse nõuandeid temperatuuride (segada külma veega) ning valmistusviiside kohta (mitte keeta).
Kartulitärklist kasutatakse kastmete, kissellide, pudingite ja muude toitude paksendajana, aga ka küpsetistes (biskviittainas, kartulijahutordis).
Ireen Kennik
Ireen Kennik (sündinud 15. jaanuaril 1977 Tartus) on eesti näitleja.
Ireen Kennik lõpetas 1995. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1999. aastal Viljandi Kultuurikolledži teatrikunsti erialal.
Ireen Kennik on mänginud filmis "Stiilipidu" ja teleseriaalides "Ohtlik lend", "Kelgukoerad", "Kartulid ja apelsinid" ning "Kättemaksukontor"
Noored Konservatiivid
Noored Konservatiivid oli erakonna Isamaaliit ja erakonna Isamaa ja Res Publica Liit noorteorganisatsioon. Organisatsioon loodi 2004. aastal.
2006. ja 2007. aastal oli organisatsioonis u 1500 liiget.
Struņķene
Aastal 2007 oli külas 6 elanikku.
Staufenberg (Alam-Saksi)
Staufenberg on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis.
Valla pindala on 77,55 km². 31. detsembril 2015 elas seal 7855 inimest. Vald asub Fulda jõest idas, umbes 6 km Hann. Mündenist lõunas ja 12 km Kasselist kirdes. Valla keskus on Landwehrhagen.
Eesti Reformierakonna Noortekogu
Eesti Reformierakonna Noortekogu on liberaalset maailmavaadet kandev Eesti Reformierakonna noorteorganisatsioon, mis asutati 1997. aastal.
Nii nagu Reformierakonna, on ka selle noortekogu programmiliseks eesmärgiks jõuka kodanikuühiskonna kujundamine, mille aluseks on lihtne maksusüsteem ja riigi vähene sekkumine turul toimuvasse. Eesti Reformierakonna Noortekogu missioon on kasvatada noorest liberaalselt, majanduslikult ja iseseisvalt mõtlev kodanik ning aidata kaasa Eesti Reformierakonna põhimõtete ja eesmärkide elluviimisele. Me seisame liberaalse ühiskonnakorralduse eest, mille vundamendiks on inimese vabadus oma valikutes ja otsustes. Peame tähtsaimaks inimeste vabadust otsustada ise oma tuleviku üle koos sellega kaasneva vastutusega.
Me oleme veendunud, et vabadus on iga indiviidi ja ka ühiskonna peamine väärtus. Peame õigeks Milton Friedmani ütlust: ”Kes ohverdavad vabaduse õigluse nimel lõpetavad nii õigluse kui vabaduseta”.
Noortekogu liikmeks loetakse 15–35-aastaseid liitunuid. Aastate jooksul on organisatsioonist läbi käinud üle 5000 liberaali.
Eesti Reformierakonna Noortekogu on üleeuroopalise liberaalsete noorte ühenduse LYMEC täisliige. pisi|420x420px
Noortekogu klubid
Noortekogul on üle Eesti mitmes linnas oma klubid:
Välislingid
__SISUKORDEES__
Il cucchiaio d'argento
"Il cucchiaio d'argento" ('hõbelusikas', ) on Itaalias 1950. aastal disaini- ja arhitektuuriajakirja Domus avaldatud kokaraamat, millesse on kogutud enam kui 2000 toiduretsepti kõigist Itaalia piirkondadest.
Kokaraamatu üheksas trükk ilmus 2011. aastal ning sellesse on lisatud 600 uut, nüüdisaegset retsepti.
Raamat on tõlgitud mitmesse keelde.
2010.–2011. aasta maailma karikasari murdmaasuusatamises
2010.–2011. aasta murdmaasuusatamise maailma karikasari oli 30. ametlik maailma karikasarja hooaeg. Esimene MK-etapp toimus 20. novembril 2010 Rootsis Gällivares ja viimane etapp peeti 20. märtsil 2011 Rootsis Falunis.
Juhan Oja
Ta lõpetas 1914. aastal Peterburi Mäeinstituudi mäeinsenerina terase metallurgia alal, EÜS Põhjala vilistlane.
1914–1918 töötas Juhan Oja Tsaritsõnis, 1918 naasis Eestisse ja osales Vabadussõjas. 1920–1923 töötas ta Raudtee Peatehastes tehaste ülema tehnilise abina, 1923–1940 oli Ilmarine AS-i direktor. 1944. aastal põgenes Juhan Oja Saksamaale, kust siirdus 1945. aastal Rootsi ja 1958. aastal USA-sse.
Morgani maakond (Georgia)
Morgani maakond (Morgan County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Maakonna halduskeskus on Madison.
Ajalugu
Maakond moodustati 1807. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 17 868.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
2B9 Vassiljok
2B9 Vassiljok on Nõukogude Liidu ja Venemaa relvastuses olev 82 mm automaatmiinipilduja. GRAU indeks 2B9.
Jakobiinidekomma
Jakobiinidekomma (inglise keeles jacobin comma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 6656 / 6655 ehk 0,260 tsenti.
Meirāni raudteejaam
Jaam asus Madona raudteejaamast 24,3 ja Riia jaamast 182 km kaugusel Madona–Lubāna raudteelõigul.
Jaam avati 26. novembril 1935, jaamahoone 1938. aastal. Tegemist on kahekorruselise kivihoonega, mille esimesel korrusel asusid korrapidajaruum ja pagasihoidla ning teemeistrite ja remonditööliste eluruumid. Teisel korrusel olid jaamatööliste ja teetööliste eluruumid.
Reisiliikluseks suleti jaam aastal 1963, lõplikult aastal 1990. Sulgemise järel läks jaamahoone kohaliku kogukonna valdusse, sinna rajati raamatukogu, postkontor, velskripunkt ja eluruumid.
Monzo komma
Monzo komma (inglise keeles monzisma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 450359962737049600 / 450283905890997363 ehk 0,292 tsenti.
Oliver Twist
pisi|Oliver Twist avaleht 1838 aastast "Oliver Twist" (inglise keeles alapealkirjaga "The Parish Boy's Progress") on inglise kirjaniku Charles Dickensi teine romaan, mille esmakordselt avaldas Richard Bentley 1838. aastal.
Raamatu peategelane on orb Oliver Twist, kes elab rasket elu vaeslaste varjupaigas, kust saadetakse üleastumise pärast surnumatja abiliseks. Ta satub sekeldustesse ja põgeneb Londonisse, kus kohtub vargapoiste jõugu juhiga. Teadmata midagi nende seadusrikkumistest, juhatatakse Oliver varaste õpetaja Fagini juurde.
Dickens kujutas "Oliver Twistis" kurjategijate elu ilma romantikata. Raamat paljastas paljude orbude jõhkrat kohtlemist Londonis, kutsudes esile rahvusvahelise reaktsiooni. Alapealkiri "The Parish Boy's Progress" viitab John Bunyani teosele "Palveränduri teekond" ja 18. sajandi karikaturisti William Hogarthi gravüürisarjadele "A Rake's Progress" ja "A Harlot's Progress."
Raamatu põhjal on tehtud mitu filmi ja arvukalt teatrilavastusi. Eesti keeles on see ilmunud Hans Freimanni (1927), Koidu Reimi (1964) ja Jana Linnarti tõlkes (2001, adapteeritud versioon).
Noorteühing Eesti 4H
Noorteühing Eesti 4H (kasutatud ka nimekuju: Noorsooühing Eesti 4H või Eesti 4H) on aastast 1991 tegutsev noorteorganisatsioon.
Põhikirja järgi on organisatsiooni põhieesmärgid maaelu, rahvuskultuuri ja noorsootöö edendamine.
Aastal 2007 oli organisatsioonis 1823 liiget.
Murray maakond (Georgia)
Maakonna halduskeskus on Chatsworth.
Ajalugu
Maakond moodustati 1832. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 39 628.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Maastikukomma
Maastikukomma (inglise keeles landscape comma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 250047 / 250000 ehk 0,325 tsenti.
Ragisma
Ragisma (inglise keeles ragisma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 4375 / 4374 ehk 0,396 tsenti.
Albrecht Christoph Finck von Finckenstein
Albrecht Christoph Finck von Finckenstein (suri oktoobris 1660 Saberaus, Ida-Preisimaal) oli Brandenburgi aadlik, õukondlane ja ametnik.
Finck von Finckensteinide suguvõsast põlvenud Albrecht Christoph Finck von Finckenstein sündis Albrecht Finck von Finckensteini ja Katharina von Rautteri (1588–1615) pojana.
Oli Brandenburgi kuurvürsti Friedrich Wilhelmi (1620–1688) kammerjunkur.
Ta oli Neidenburgi ja Soldau ametkondade administraator (amtsverwalter) ning Hasenbergi pärushärra.
Suri oktoobris 1660 Saberaus (poola Zaborowo) katku.
Perekond
Albrecht Christophi esimene abikaasa oli Katharina Hedwig von Halle (1605–1649), kes oli Reinhold von Halle (1572–1635) ja Margaretha Dorothea von Röbeli tütar. Abielust sündisid:
Albrecht Christoph Finck von Finckensteini teine abikaasa oli Charlotte Catharina von Obentraut (suri 1663), kes oli Konrad Nikolaus von Obentrauti ja Amalie Katharina von Geispitzheimi tütar. Abielust sündisid:
Albrecht Christoph Finck von Finckenstein on oma tütre Juliane Charlotte kaudu teiste seas ka Walesi prints Charlesi, belglaste kuningas Philippe I, Luksemburgi suurhertsog Henri, Taani kuninganna Margrethe II, Madalmaade kuningas Willem-Alexanderi, Rootsi kuningas Carl XVI Gustafi ja Norra kuningas Harald V esivanem.
David Adjaye
pisi|[[Whitechapel Idea Store]] David Adjaye [d'eivid 'ädžei] (sündinud 1966 Dar es Salaamis) on Briti arhitekt.
Ta tegutseb Londonis. Talle on iseloomulikud ranged ja selged vormid.
Adjaye sündis Ghana diplomaadi perekonnas.
Aastal 1994 asutas ta koos William Russelliga arhitektuuribüroo Adjaye and Russell, mis tegutses 2000. aastani. Büroo tegeles algul näitustega ning projekteeris kauplusi ja restorane ning nende sisekujundust.
Hiljem on Adjaye ilma Russellita juhtinud bürood Adjaye/Associates.
Leopold Hansen
Leopold-Ottomar Hansen (27. november 1879 Laiuse vald, Tartumaa – 15. veebruar 1964 Elva) oli Eesti näitleja ja lavastaja.
Teatriteed alustas ta 1899. aastal koorilauljana August Wiera teatritrupis.
Aastail 1903–1905 oli ta Riias Imanta seltsi näitleja ja lavastaja.
1906. aastast tegutses ta Tartus Vanemuise teatris. Tema tuntumate rollide seas olid Pliuhkam Oskar Lutsu "Kapsapeas", Piibeleht Eduard Vilde "Pisuhännas" jm.
1920. aastail tegutses ta ka lavastajana, alates 1933. aastast töötas Tallinnas Draamastuudio Teatris ning 1944–1961 taas Vanemuises.
1927. aastal mängis ta filmis "Noored kotkad".
Teoseid
Leopold Hansen avaldas luuletusi (pseudonüümid Nõmmelill, L. H.), jutte, kirjutas näidendeid, kupleesid, naljapalasid pidudeks ja memuaare.
Mälestuse jäädvustamine
Hanseni hauda Elva kalmistul tähistab mälestusmärk.
James Chadwick
pisi|James Chadwick
Rahvaliidu Noored
Organisatsioon loodi 2001. aastal Karel Rüütli eestvõttel.
James Chadwick
James Chadwick (20. oktoober 1891 Bollington – 24. juuli 1974 Cambridge) oli Suurbritannia füüsik.
Rahvaliidu Noored
Aastal 2007 oli organisatsioonis 3500 liiget.
James Chadwick
Ta õppis Manchesteri ülikoolis füüsikat teiste seas Ernest Rutherfordi käe all ning sai 1913. aastal magistrikraadi. Hiljem töötas ta koos Rutherfordiga Cambridge'i ülikoolis Cavendishi laboratooriumis.
Aastal 1932 avastas ta neutroni ja sai 1935. aastal selle eest Nobeli füüsikaauhinna.
Jõekruiis
Jõekruiis on reisimine mööda sisemaa veeteid. Jõekruiis peatub sageli mitmes sadamas, mis jäävad marsruudi peale. Kuna paljud suur- ja väikelinnad paiknevad sageli jõgede ümbruses, peatuvad jõekruiisi laevad korduvalt väike- ja suurlinnade keskuses.
Päevased jõekruiisid
Päevased jõekruiisid on päeval tehtavad ekskursioonid, mille kestus võib olla näiteks 30 minutist kuni ühe päevani. Laevad ja paadid võivad kanda kümmet kuni tuhandeid inimesi. Seda tüüpi kruiise korraldatakse tavaliselt linnas, kus jõgi voolab läbi kesklinna (London, Pariis, Amsterdam, Bangkok) või piirkonnas, kus on mitmekesist looduslikku ilu (nt Rein, Thames ).
Mõned populaarsemad sihtkohad:
Pikemad jõekruiisid
Jõekruiisi laevad koos majutusega pakuvad pikemaid kruiise. Douglas Ward on öelnud, et „jõekruiis esindab elu aeglasel teel, seilates rahulikus tempos koos mitmete võimalustega avastada retkel jõekallastel asuvaid linnu. See on ülimalt rahustav kogemus, vastumürk elus tekkivatele survetele tempokas maailmas, ümbruskonnas, mis on mugav, ilma et see oleks detailirohke ja nõudlik, koos hea toidu ja nauditava seltskonnaga.“ Jõekruiisi erinevused ookeanikruiisist:
Zimmermann
Zimmermann on perekonnanimi:
Zimmermann võib tähendada ka:
Jõekruiis
Pikemad jõekruiisid
Praeguseks on jõekruiisid muutunud teatud maailma paikades tähtsaks turistidele pakutavaks teenuseks, nagu näiteks:
Eestis
Ka Eestis korraldatakse jõekruiise (eesti keeles soovitatakse sõna "kruiis" asemel kasutada sõna "ristlus"). Tartus tehakse lõbusõite Emajõel.
Vladimir Krasnoje Solnõško
pisi|Andrei Petrovitš Rjabuškin. 1895. Vladimir Krasno(e) Solnõško koos abikaasa Apraksija Korolevitšnaga. Vladimir Krasno(e) Solnõško (ru: Влади́мир Кра́сно(е) Со́лнышко), samuti Vladimir Punapäikseke, Vladimir Vseslavjevitš ja lugulaulude Volodimir Seslavitš on vene rahva vanade kangelaslugude ehk bõliinade mütoloogiline tegelane, teatud eepiliste loodusnähtuste, päikesesära ning ise slaavi päikese ja viljakuse jumala, Daždboghi kehastumisega Kiievi suurvürst, kelle trooni kirjeldus vastab sageli ajaloos tuntud Vana-Vene valitseja ja iidoli Vladimir Svjatoslavitši ning hilisema Vladimir Monomahhi omaga ning kes nende kahe valitseja arhailisi omadusi kandes on kui nende üldrahvuslik peegeldus. Selle idaslaavi laulueepika isikutest ülima isiku perekonda kuuluvad abikaasa Apraksia Korolevitšna (sageli Apraksija, Evpraksija või Opraksu) ja armastatud vennatütar (mõnikord koguni ta oma tütar) Zabava Putjatitšna.
Bõliinade Vladimir
Suurvürst Vladimir on Kiievi-Vene aegadest jutustavate bõliinade võtmepositsioonis tegelane, kes on enda ümber ühendanud kõik vene iidsed ja müütilised vägimehed ehk bogatõrid, olles nende eestvedajaks, ning kelle valitsusperioodil kolm kuulsamat muinasvägilast, Ilja Muromets, Aljoša Popovitš ja Dobrõnja Nikititš saatsid korda oma suurimad kangelasteod. Vladimiri sageda mainimise järgi on bõliinade tekkimiskohaks peetud Lõuna-Venemaad. Kirjanik ja publitsist L.R. Prozorov (pseudonüümi all Ozar Voron) avaldatud artiklis "Kuidas Vladimir Krasnoe Solnõškost tuli Svjatoslavitš ning Iljast – Muromets" paralleelselt eelfeodalistlike, -kristlike ja -riiklike arusaamade ja vaadete ajaloolis-filoloogiliseks teadusharuks arengu käsitlemisega toob ära suurvürsti nime muutumisprotsessi, mis tema meelest käivitus XVI sajandil. Selles kirjelduses Moskva ja kogu Venemaa patriarhi Nikoni järgi nimetatud kroonika kirjutaja ja autor, minnes omakorda lahendama küsimusi eeposlike seikade ja ajoloo vahelisest mõjust, uuris Aleksander (Aljoša) Popovitšist ja Vasili Buslajevist jutustavate bõliinade tekste ning muutis nende Vladimir Krasnoe Solnõško Vana-Vene pühaks ristijaks Vladimir I Svjatoslavitšiks. Uued sugupõlved järgnesid mööda tema jälgi ja bõliinades muinaskangelane Ilja Muromets nimetab Vladimirit Svjatoslavitšiks. Prozorov kirjeldab, kuidas venelasest sulemees ja tõlkija V.A. Levšin oma kuulsa kogumiku "Vene muinasjutud" (ru: "Русские сказки") proloogis, innustatuna vanemast vene rahvaloomingust, samastab "Kiievi ja kogu Venemaa Vladimir Svjatoslavitši" bõliinade suurvürstiga, aga ise muinasjuttudes ta püsib nimetuses "hiilgav Kiievi vürst Vladimir solnõško Vseslavitš". Seejärel vana-vene kirjandusliku mälestusmärgina tuntud anonüümse eepilise poeemi "Lugu Igori sõjaretkest" esimene väljaandja XX sajandi algepohhilt, avaldades eepilise tsitaadi Kirša Danilovi poolt kogutud ajalooliste, lüüriliste, hingeliste laulude ja bõliinade kogumikust "Muistsed vene luuletused" (ru: "Древние русские стихотворения"), vahetab "Vseslavitši" välja selle õigega, "Svjatoslavitšiga". Lõpuks selle samastamise seadustab oma kandva autoritaarsusega kirjanik, keelemees ja ajaloolane Nikolai Karamzin, ''"pärast keda see on püsinud ligi aksioomina." ''
Kuigi vürst Vladimir on kui mütoloogiliste elementide ja päikesejumala isikustamise sulam, keda "Loos Igori sõjaretkest" peetakse üheks Daždboghi lapselapseks, müütilis-eepiliste süžeede vürstil on mitmeid ajaloolistele prototüüpidele, Vana-Vene valitsejatele, omaseid iseloomujooni. Kuna Nestori kroonika järgi suurvürst Vladimiril oli 5 seaduslikku naist, kellest nimeliselt tuntakse vaid Rognedat, ning haareminaiste arv on Võšgorodis 300, Belgorodis 300 ja Berestovis, külas, mida tänapäeval nimetatakse Berestovoeksi, 200, on muitsete lugude Vladimirigi üheks puuduseks see, et ta on naiste- ja üleüldse naistele kuuluv mees. Eepilise Vladimiri "mõrsjate" hulgal ei ole mingeid piire ja hankides endale naisi, ta oli tihtipeale kui mingi vahekäsi, sest üldiselt pärast õnnestunut mõrsjakaupa ta kingib või laenab pruute oma bogatõridele. Vladimir jääb väljapoole vägiluules kehtivat sotsiaalset reeglit, et "elavalt mehelt naist ei tohi viia", sest monarhi esindusfunktsioone täites ta võib võtta naise kellelt tahes ja mehest lahti saada, nagu loos Danila Lovtšaninist Laulueepika inimkäitumine algab siiski Vladimiri aegadest alates muutuma ja kiriku siunamisega abieluluba teeb suhtest palju monogaamsema.
Üldistele iseloomujoontele lisaks eepilisel Vladimiril on selliseidki omadusi, mis ei harmoniseeru ajalooliste valitsejate olemusega või jätavad sellest riigujuhist üsna vastumeelse mulje. Vladimir hoidub kõrvale retkedel osalemisest ja veedab suurema osa ajast Kiievis. L. Prozorov oma artiklis paganlike russide pühadest valitsejatest rahvuslikus folklooris väidab, et eriti palju ühist leidub Vladimiri ja Araabia rännumehe Aḩmad ibn Faḑlāni kirjeldatud "russide kuninga" vahel. Oma memuaarses kirjutises Issanda aastatel 921–922 sooritatud reisist russide maale ja läbitud teekonnast Itil jõele (keskaegsele Volgale), Ibn Fadlan jutustab järgmist:
Võimalik, et rahvasuus bõliinade Vladimir loodi nimelt selleks ebameeldivaks varjaagiks, kellel esikohal on omad privileegid ning isiklikud huvid ja kasud. Teatud allikate kohaselt Eestis, Haapsalu linnas sündinud tuntud vene kirjanduse professor Orest Miller on tõdenud, et bõliinade Vladimiri head ja halvad iseloomujooned on ilmselt välja kujunenud mitmesuguste mõjutuste all. Muuhulgas Vladimiri omadustele võis avaldada mõju antiikne despotism ajalooliselt patriarhaalselt epohhilt või mitmetes satiirilistes folkloorsetes väljaannetes esinduva mängleva tsaar Gorohi tegelaskuju või teda voolisid bütsantslikud seisukohad ääretust kõrgeimast võimust või kasvõi mälestused Ivan Groznõist.
Vladimiri pidude semantika
pisi|N.N. Karazin Pidu suurvürst Vladimiri õukonnas Bõliinad on andnud Vladimirile iseloomukohaseid hellitusnimesid "krasnoe, solnõško (päikesesära)" ja "helge vürst", sest ta on kõikide vastu sõbralik, tähelepanelik ja külalislahke. Bõliinavariandid Vladimiri tsüklist ja Kiievi ajastust sisaldavad suurejoonelist eepilist tseremonialismi. Kiiev ja ennekõike Vladimiri õukond on altvedamatu varju- ja pelgupaik, kus ühtepuhku käib rõõmus pidu ja prassing auavalduste, söömingute ja joomingutega, kus kelgitakse, kus koos nauditakse hõrke sööke ja muusikat, võetakse ühiselt vastu vürsti kingitustele lisaks samuti tähtsaid otsuseid riidude, igasuguste konfliktide ja solvangute lahendamiseks. Siin suurvürst esineb hoolitseva ja kaitsva peremehena ning bogatõridele kingituste ja ülesannete jagajana. Suurvürsti peod võivad olla peategelasest vägilase lahkumisele eelnevaks pikemaks sissejuhatavaks episoodiks, sest peo ajal vürst annab kohustuseks täita mingi ülesanne. Vahel vägilane satub ülesandetäitjaks oma hooplemise tõttu. Uurija S. V. Kozlovskij oma teadusartiklite kogumikus tutvustab lähemalt IX–XIII sajandi vana vene aegse kelkimise sotsiaalset praktikat ja käitumist, kus uhkustamist peetakse igaühe ühiskondliku staatuse muutmise, parandamise ja kindlustamise ning eelkõige võimu ümber igavesti käiva võitluse vahendiks. Riigieelse ajastu luulest võrsunud bõliinades pidu esindab bogatõride ehk sõjavägilaste sotsiaalse staatuse ilmselt juba kristluse-eelset legimiteerimisviisi, mil muudatus saavutatakse rituaalide, nagu näiteks vaenlase veristamise ja sellega uhkustamise kaudu. See ongi tähtsaim põhjus, miks "poisipõlves" bogatõrid taotlevad kohta Vladimiri sõjaväes. Peol kelkimine on täiesti hädavajalik eepilise sündmustiku põhisisu, kus suurvürst veendub kangelase annetes ja suutlikkuses, ilma mida ei või autasustamist või vene bõliinasid ja nende pidutsemisstseene ette kujutada. Hooplemine on pidulike tseremooniate seaduseks ja loob perspektiive. See on vürsti kaaskonna kui müütilise ühiskonna sisese hierarhilise edenemise ja autoriteedi saavutamise eeldus, mis tähendas võimalikku tõusu "noorema venna" positsioonist "vanemaks vennaks" ehk edasiminekut karjääriredelil. Bogatõrid on pidevalt jõu ja osavuse, keha ja vaimu kestvusele rajatud proovilepanemises ning vürsti kontrolli all. Oma koha kaaskonnas võis samuti saada kellegi laimamisega, nagu näiteks lohemadude hävitaja Aljoša Popovitš sai koha Idolištšelt pärast seda, kui oli seda "paganlikku tatarit" vürsti jaoks piisavalt kõlbmatuks väitnud. Bõliinades uhkeldamine väljaspool pidu on kuritegu.
S. V. Kozlovskij oma kogumikus on samuti kirjeldanud, mismoodi täpsemalt kelkimine Vladimiri õukonnas aset leiab. Ennast ülistada võivad loomulikult need, kellel on mõnevõrra ühiskondlikku positsiooni, igajuhul kõik külalised ja Vladimir ise. See ei ole mõeldud kodututele orbudele. Nende ülesandeks on sirge seljaga istuda ning koos kandletaolise keelpilli mängijate, gusljaaride ja madalamatest rahvakihtidest pärit rändlaulikute ja komejantide, skomorohhidega üksnes pealt vaadata. Algatuse teeb suurvürst Vladimir, kes käib ringi ja küsib, millega keegi tahaks kiidelda, ning vastuse peab andma otsekohe, muidu algab sotsiaalne allakäik. Eepiliste põhimõtete kohaselt uhkeldada võib kas mõistlikult, arukalt, rumalalt või isegi täiesti arutult: