cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
RC-filter
Madalsageduslikes rakendustes (kuni 100 kHz) kasutatakse peamiselt lihtsaid RC-ahelaid. RC-filter kuulub passiivfiltrite hulka. Passiivfiltrid on filtrid, mis koostatakse passiivsetest komponentidest, nagu näiteks takisti, kondensaator ja induktiivpool, ning neil puuduvad signaali võimendavad elemendid (näiteks transistor, operatsioonvõimendi). Seetõttu on passiivfiltreid läbivad signaalid väljundis üldjuhul väiksema amplituudiga kui sisendis.
Filtritele pannakse nimetus vastavalt sellele, millist signaalivahemikku need edastada lasevad, samal ajal blokeerides ülejäänud. Kõige sagedamini kasutatavad kolm filtrite tüüpi on:
Ideaalsed filtrid
Ideaalne madalpääsfilter lõikab täielikult maha kõik sagedused, mis jäävad mahalõikesagedusest ülespoole, samal ajal pääsevad madalamad sagedused läbi muutumatul kujul. Kõrgpääsfiltri puhul on täpselt vastupidi, lõigatakse maha kõik mahalõikesagedusest väiksema sagedusega signaalid. Ribapääsfilter võib olla lihtne kombinatsioon eelnevast kahest, kus mõlema filtri mahalõikesagedust sättides eraldatakse soovitud sageduste vahemik. Kõigil juhtudel on sageduse graafik sarnane ristküliku kujuga, kus pärast mahalõikesagedust on signaali amplituud nullilähedane. Ideaalsel filtril puudub niisiis üleminekuala, mille jooksul filtri amplituudsageduskarakteristik langeb. Ideaalsed filtrid ei ole realiseeritavad.
Reaalsed filtrid
frame|Joonis 1. Reaalse RC-madalpääsfiltri logaritmiline amplituud-sagedus-karakteristik.
Reaalse filtri puhul ei ole signaali amplituud pärast mahalõikesagedust kohe nullilähedane, vaid hakkab vähenema pöördvõrdeliselt sagedusega. Logaritmilisel sageduskarakteristikul vastab sellele lineaarne asümptootiline langus. Sellepärast ei ole mahalõikesagedus defineeritud sageduskarakteristiku punkti järgi, kust signaali amplituud hakkab vähenema (mida rangelt võttes olemas ei ole), vaid hoopis sagedusest, kus kondensaatori mahtuvustakistus ja takisti takistus on võrdsed. Sagedusel, kus see juhtub, on väljundisse jõudva signaali amplituud langenud 70,7% (1/√2) tasemele sisendsignaali omast. Teisisõnu on väljundisse jõudev signaal sisendsignaalist detsibellide skaalas −3 dB. Kuna skeem sisaldab kondensaatorit, tekib reaalse filtri puhul ka faasinihe ehk hilistus sisendi ja väljundi vahel, mis on põhjustatud kondensaatori näivtakistuse reaktiivsest iseloomust. Faasinihke suurust näitab faasinurk φ, mis sõltub sagedusest. Suuremate sageduste puhul on faasinihe suurem ja lõikesagdusel jõuab 45 kraadini. Kui kondensaatori impedants käituks sedasi, et teatud sagedusest suuremate sageduste korral on see lõpmatu suur ja väiksemate sageduste korral on impedants 0 oomi lähedal, oleks ideaalsed filtrid võimalikud. Tegelikult on kondensaatori impedants esitatav aga valemiga
Madalpääsfilter
frame|Joonis 2. RC-madalpääsfiltri skeem
Definitsiooni järgi on madalpääsfilter skeem, mis võimaldab väikeste sageduste läbipääsu ja takistab suurte sageduste läbipääsu. RC-madalpääsfilter koosneb takistist, millega koormus on jadamisi, ja kondensaatorist, mis on koormusega rööbiti. Kondensaatoril on reaktiivtakistus, mis on suur madala sagedusega signaalide jaoks, sundides neid liikuma läbi koormuse. Suurematel sagedustel kondensaatori mahtuvustakistus väheneb ja kondensaator hakkab paremini juhtima, shuntides nii koormust suurema sagedusega signaalide jaoks. Takistuse ja mahtuvuse korrutis annab filtri ajakonstandi \tau = R C. Mahalõikesageduse fc määrab ära seesama ajakonstant. Sageduse fc (hertsides) leidmiseks kehtib
kus fc on lõikesagedus Hertsides, τ on ajakonstant sekundites, R on takistus oomides, ja C on mahtuvus faradites.
Või võrdväärselt nurksageduse (ühikuks radiaane sekundis) kehtib Veel üks viis, kuidas skeemi tööpõhimõtet mõista, on keskenduda ajale, mis kulub kondensaatori laadimisele.
Ribapääsfilter
Teatud rakendustes on vaja, et läbi pääseks ainult kindlas sageduste vahemikus asuvad signaalid ja muude sagedustega signaalid summutatakse ära. Suhteliselt laiaribalisi ribapääsfiltreid saab realiseerida madalpääsfiltreid ja kõrgpääsfiltreid omavahel kombineerides. RC-ribapääsfilter on kooslus madalpääsfiltrist ja kõrgpääsfiltrist, kus madalpääsfilter eraldab soovitud vahemikust kõrgemad sagedused ja kõrgpääsfilter eraldab soovitud vahemikust madalamad sagedused. Tänu nende kahe filtri koostööle jääb alles soovitud sagedusvahemik. Kuna kondensaatorite impedants on sagedusest sõltuv, siis nagu kõrval olevalt graafikult näha, ei ole ka siin mahalõikesagedus defineeritud punktist, kust signaali amplituud muutuma hakkab. See on hoopis defineeritud selle punkti järgi, kus väljundisse jõudva signaali amplituud on langenud −3 dB tasemele sisendisse tuleva signaali suhtes. Probleem selliste ribapääsfiltrite lahendustega on see, et signaal peab alati läbima kahte filtrit ja need koos võivad nõrgestada signaali amplituudi rohkem kui ainult üks filter.
Raadiotehnilised ribafiltrid on enamasti realiseeritud LC-ahelatena.
Heli
Kõrgpääsfiltreid kasutatakse helitehnikas, kus muusikast eraldatakse välja kõrged sagedused ja suunatakse saadud heli kõrgsageduskõlarisse, samal ajal summutades madalaid sagedusi, mis võivad kõlarile kahju teha. Madalpääsfiltriga tehakse täpselt vastupidist: summutatakse suured sagedused ja madalad sagedused edastatakse bassikõlarile. Ribapääsfiltreid rakendatakse kesksageduskõlarite tarvis. Kuna inimene ei kuule helisid madalamalt kui 20 Hz, filtreeritakse võimenditesse minevast muusikast välja väiksemad sagedused. Seda põhimõtet rakendatakse ka sageduste puhul, mis on suuremad kui 20 kHz. Kõrgpääsfiltrit kasutatakse ka alalisvoolu (sagedus 0 Hz) eraldamiseks signaalist, mis võib vähendada võimendi kasutegurit ja genereerida üleliigset sooja kõlari mähises.
Pilditöötlus
Kõrgpääsfiltreid ja madalpääsfiltreid kasutatakse ka pilditöötluses, kus nende abil on võimalik töödelda ja täiendada pilte, vähendada müra jm.
Muud rakendused
Alalisvoolu toiteplokkides kasutatakse madalpääsfiltreid selleks, et eraldada alalisvoolust vahelduvvool.
Lääne-Virumaa vapimärk
Lääne-Virumaa vapimärk on teenetemärk, mida antakse isikutele Lääne-Viru maakonnale osutatud eriliste teenete ja väljapaistvate saavutuste tunnustamiseks.
Vapimärke on kahte tüüpi: kuldne vapimärk ja hõbedane vapimärk. Kuldne vapimärk "antakse Eesti Vabariigi kodanikule, kes oma silmapaistva töö ja tegevusega on kaasa aidanud Lääne-Viru maakonna arengule, samuti muude saavutuste eest, mis on toonud au ja tunnustust maakonnale". Hõbedane vapimärk "antakse välismaalasele, kes ei ela Eestis ning kes oma silmapaistva töö ja tegevusega on kaasa aidanud Lääne-Viru maakonna arengule, samuti muude saavutuste eest, mis on toonud au ja tunnustust maakonnale".
Maasen
Valla pindala on 18,69 km². 31. detsembril 2015 elas seal 469 inimest.
Jürgen Wullenwever
pisi|Jürgen Wullenweberi pilkeportree pisi|Jürgen Wullenweveri pitser, umbes 1533 Jürgen Wullenwever (ka Wullenweber; hiljemalt 1488 Hamburg – 24. september 1537 Wolfenbüttel) oli Lübecki raehärra ja Lübecki bürgermeister aastatel 1533–1535, samal perioodil ka linna tegelik juht.
Maasen
Kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Siedenburg.
Jürgen Wullenwever
Elulugu
Wullenweveri isa Joachim Wullenwever pärines Perlebergi kaupmeheperekonnast ning asus 1481. aasta paiku Gewandschneider ' ina elama Hamburgi, kus ta mündimeistri ja Gewandschneider ' i tütre Hans Schroderi tütre Anneke Schroderiga (1460–1488) abielludes jõukaks sai. Jürgen Wullenwever oli noorim poeg. Ema suri tema sündimise aastal. Isa abiellus Hamburgi raeperekonnast pärit lesknaise Beke Nannega, suri aga juba enne 1500. aastat. Tema vend Joachim (1486–1558) osales raehärrana Hamburgis sealses reformatsioonis, vend Hans oli kaupmees.
Rustam Kazakov
Rustam Kazakov (vene Рустам Казаков; sündinud 2. jaanuaril 1947) on endine Nõukogude Liidu Kreeka-Rooma maadleja, rahvuselt tatarlane.
Jürgen Wullenwever
Poliitiline tõus
Ta võttis varakult omaks luterluse, samas kui Lübecki raad oli veel katoliiklik. 1520ndatel puhkesid Lübeckis reformatsiooni käigus korduvalt rahutused. Üha rohkem inimesi puutus kokku Martin Lutheri õpetusega, raad aga püüdis kõigest väest selle levikut takistada. 1530. aasta alguses kuulus Wullenwever, kes oli ilmselt selleks ajaks juba luterlasena ja eelkõige hea kõnemehena nime teinud, nende 16 kodaniku kohta, kes pidasid raega läbirääkimisi evangeelsete kristlaste parema kaitse üle.
Rustam Kazakov
Kazakov võitis 1972. aasta olümpiamängudel kuldmedali. Ta on kahekordne maailmameister Kreeka-Rooma maadluses.
Jürgen Wullenwever
Poliitiline tõus
Kuid 1530. aastal puhkesid linnas rahutused keiser Karl V poolt nõutava türklastevastase sõjaraha (Reichstürkenhilfe) tõttu ning enamik linlastest asus toetama reformatsiooni. Kui raad nõudis muu hulgas sõjaraha tõttu maksude tõstmist, valisid kodanikud kodanike komitee, kus olid käsitöömeistrid ja kaupmehed pooleks, ning nõudsid vastuteenena rohkem kaasarääkimisõigust ja evangeelseid jutlustajaid. Wullenwever valiti sellesse nn 64 komiteesse, kuigi tal väidetavalt puudus linnas kinnisvara ja kodanikuõigus, ja tõusis peagi komitee eestkõnelejaks. Wullenwever tõusis reformatsiooni nõudvate linlaste, kes olid enamasti vaesemad ja vähemprivilegeeritud, juhiks. Samal aastal olid raehärrad sunnitud kogukonna survele järele andma. 1531. aasta 7. mail võeti Wullenveweri suunamisel linnas vastu luterlik usutunnistus, mille koostas reformaator Johannes Bugenhagen. See pidi jõustuma 27. mail. Komitee ning uute ametite, nagu kirikuvanemate üle oli kodanikel rohkem mõju. Linn otsustas ühineda Schmalkaldeni liiduga.
Protestiks lahkusid ülestõusmispühade eelõhtul, 8. aprillil 1531, neljast bürgermeistrist kaks, Nikolaus Brömse ja Hermann Plönnies, salaja linnast, suundudes keiser Karl V õukonda, et otsida keisrilt reformatsiooni pooldajate vastu abi. Kodanikud kartsid nüüd oma turvalisuse pärast. Nende usaldus Lübecki rae vastu oli kadunud. Mõned tahtsid raadi laiali saata, aga Wullenwever soovitas linna asutaja Heinrich Lõvi väidetavale mandaadile viidates raadi täiendada kodanike komitee sobivate liimetele. Ta laskis kirjutada sedelitele üheksa nime, mille seast Mattheus Packebusch, alles jäänud bürgermeistritest vanim, pidi tõmbama seitse. Wullenwever lootis ise rae liikmeks saada. Kuigi Wullenweveri nimi oli oletatavasti ühel liiskudest, jäi ta kogu Lübecki rahva suureks pettumuseks valimata. Alles 21. veebruaril 1533 toimunud valimistel valiti ta Lübecki raadi ja 8. märtsil sai ta esimeseks bürgermeistriks. Samal aastal tõusis Wullenweber ka Lübecki tegelikuks juhiks ning asus kohe ellu viima aktiivset poliitikat, mis oli ennekõike suunatud Lübecki kui tähtsaima hansalinna positsiooni parandamisele. Seetõttu sattus ta aga vastuollu Taani ja Rootsiga, kes soovisid oma kaubandust ise kontrollida.
Võitlus Lübecki majandusliku hegemoonia eest
16. sajandi esimesel poolel oli Hansa Liidu monopoolne seisund Põhjamerel ja Läänemerel ohus. Kui varasematel sajanditel oli kogu kaubavedu idast läände ja läänest itta käinud maitsi Hamburgi ja Lübecki vahet ning eelkõige Lübeck tänu laoõigusele, tollidele ja ümberlaadimis- ja laomaksudele rikastunud, purjetasid nüüd Hansa Liitu mittekuuluvad hollandlased põhja poolt ümber Taani, et kaubelda otse taanlastega ja idapoolsete Läänemere-äärsete aladega. Ka Taani, mis seni oli olnud seotud lepingutega, mis nägid ette kauplemise ainult Hansa Liidu kaupmeestega, ei olnud enam valmis sellele diktaadile alluma. Lübecki kaupmeeste hegemoonia ja jõukus olid ohus. Kui Taani kuningas Frederik I 1532 palus Lübeckilt abi kukutatud kuninga Christian II tagasivallutamiskatsete vastu, esitas Wullenwever Lübecki saadikuna nõudmise, et taanlased vastuteenena takistaksid hollandlastel Sundist läbisõitu. Seepeale sõlmitud lepingut taanlased aga ei täitnud, kuigi Lübeck neid sõjas edukalt aitas.
Lübeckis võitis Wullenwever tema omavolilisest käitumisest nördinud kogukonna tuliste kõnedega jälle enda poolele. Et edasist opositsiooni eos lämmatada, keelas ta pidada koosolekuid ilma komitee loata. Kriitilised hääled raes tasalülitas ta viitega Heinrich Lõvi mandaadile, mille järgi igal aastal peab 24 raehärrast kolmandik raest lahkuma. Nii õnnestus tal peaaegu kõik oma vastased raest välja tõrjuda.
Kaaperdamissõja finantseerimiseks oli Wullenwever lasknud konfiskeeritud kirikuvarad, üle 9600 naela kulda ja hõbedat, sulatada. Messinglühtrid sulatati ümber suurtükkideks. Sellega oli ta ajanud linnas opositsiooni vihale ning saanud ka mujal palju vaenlasi. Holsteini aadel (equites originarii), kes määras osa toomkapiitlist, reageeris pahaselt. Wullenweveri ülbe käitumine viis selleni, et Rootsi kuningas Gustav I Vasa tühistas Lübecki kaupmeeste kaubandusprivileegid, mille need olid saanud osalemise eest Rootsi iseseisvussõjas 1524, ning sõlmis liidu Taaniga.
Krahvivaenus
Pärast Frederik I surma aprillis 1533 puhkesid riigis rahutused. Tema poeg, Holsteini hertsog Christian, ei suutnud tagada enda kohest kuningaks valimist ning paljud sise- ja välismaised jõud asusid tegevusse, et tõsta Taani troonile tagasi kukutatud Christian II.
Holsteini Christiani vastu astus välja ka Wullenwever, hoolimata sellest, et too oli luterlane, samas kui Christian II oli vähemalt ametlikult katoliiklane. Kuid Wullenwever mõtles ennekõike Lübecki positsiooni parandamisele ja lootis, et kui Christian II Lübecki armust Taani troonile tõstetakse, saab tema linn väga soodsad kaubandustingimused Läänemerel. Aprillis 1534, kui aasta pärast Frederiki surma oli troonijärglus Taanis veel ebaselge, palus Oldenburgi krahv Christoph abi oma sugulase Christian II vabastamiseks. Komitee, raad ja kogukond hääletasid selle poolt, et astuda Wullenweveri juhtimisel liitu Christophiga, kes oli Holsteini vastaste jõudude peamiseks väejuhiks. Puhkenud konflikti Taani trooni pärast hakati Christophi järgi nimetama Krahvivaenuseks. Lübecklased nägid selles viimset võimalust vana majanduslikku hegemooniat säilitada. Vendi linnad ei olnud aga ka seekord valmis Lübecki sõda toetama. Juulis saabusid Wullenweveri saadikud Wismarisse, Rostocki ja Stralsundi, et häälestada kodanikke sõda mitte pooldava rae vastu. Ent alles siis, kui esialgne edu näis tõotavat kerget võitu, ühinesid linnad ja nende maahärra Albrecht VII Taani-vastase võitlusega, kuid lubatud vahendeid nad siiski ei andnud.
Sõda kuulutamata ründas Wullenweveri usaldusalune Marx Meyer Holsteini. Esimestele kiiretele võitudele järgnes siiski varsti sõjaline ebaedu. Hertsog Christian piiras Lübeckit ning peatas Travemünde blokaadiga igasuguse kaubanduse. Wullenweveri populaarsus linnas vähenes kiiresti. Selleks ajaks hakkas kostma hääli, et ta ei kuula enam kedagi peale Hamburgist pärit sündiku Johann Oldendorpi ja oma väejuhi, Hamburgi ankrusepa Marx Meyer. 18. novembril 1534 lõpetas Stockelsdorfi rahu sõja Holsteinis, Taanis aga sõditi kõigi osapoolte nõusolekul edasi. Kodanikud olid sõja majanduslike tagajärgede pärast nördinud ning surusid Wullenweveri äraolekul läbi komitee tagasiastumise ja raest välja arvatud raehärrade tagasituleku.
Wullenwever soovis hoolimata kaotustest võitlust iga hinna eest jätkata ning lahkus suvel 1535 koos raehärra Godeke Engelstedega Lübeckist, et oma liitlastega Kopenhaagenis kohtuda ja sealt sõjategevust koordineerida. Taani võimu uut kasvu ei suutnud ta aga takistada, liitlaste vahel aga tekkisid lahkhelid, enamasti sõduritele maksmata jäänud palga pärast.
Ka Lübeckis oli Wullenweveri mõju kadumas. Pärast Lübecki laevastiku hävingut juunis 1535 süüdistasid kunagised pooldajad teda reetmises. Kogukonnas oli tal aga ikka veel toetust. 7. juulil saabus keisri eksekutsionaalmandaat, mis nõudis vana korra taastamist ja Nikolaus Brömse uuesti ametisse seadmist 45 päeva jooksul. Suur osa kodanikest ja ka raehärradest laskis kaua Wullenweveril end veenda, et silmas polnud peetud tema tagasiastumist. Alles 26. augustil, 1535, keisri ultimaatumi tähtaja viimasel päeval, astus ta hansapäeva ning kodanike komitee ja kõigi teiste seda ringkonda esindavate Lübecki rae liimete survel tagasi.
Lõpp
Et Wullenweveri nägu päästa, pakuti talle Bergedorfi amtmanni ametikohta, mis tavaliselt kuulus kõige staažikamale raehärrale. Seda kohta ta aga vastu ei võtnud, vaid püüdis värvata Hamburgist lõuna poolt palgasõdureid, et toetada liitlastest Taani linnu Kopenhaagenit ja Malmöt. Novembris 1535 võttis Bremeni peapiiskop Christoph von Braunschweig-Wolfenbüttel ta vangi ning märtsis 1536 kuulati teda Rotenburgis mitu korda, osalt Lübecki raehärrade Nikolaus Brömse, Nikolaus Bardewiki ja Joachim Gerckeni juuresolekul piinamisega üle. Piinamisel tunnistas ta, et oli kavatsenud vandenõud Lübecki rae vastu, et kehtestada Münsteri kommuuni eeskujul anabaptistide võim. Need tunnistused olevat temalt välja meelitanud Taani nõunik Melchior Rantzau. Seepeale vahistati mõned tema usaldusalused kodanike komiteest, sealhulgas Johann von Elpen ja Harmen Israhel. Siiski lubati nad juba mõne nädala pärast koduaresti, sest Lübeckis neid süüdistusi eriti ei usutud, endine bürgermeister Ludwig Taschenmaker suri aga selle arreteerimise tagajärjel. 24. septembril 1537 hukkas Jürgen Wullenweveri Bremeni peapiiskopi vend vürst Heinrich II Wolfenbütteli lähedal hukkamispaigas nimega Hohes Gericht am Lechlumer Holz. Veidi enne surma võttis ta oma tunnistused tagasi.
Aastal 1540 nõudsid Hans ja Joachim Wullenwever oma venna leselt päranduse väljaandmist. Et nad aga tõestasid ainult, et on tema lihased vennad (vulle broder), kuid ei suutnud tõestada oma nõudeid, öeldi neile ära. Aastal 1543 oli ka Wullenweveri lesk surnud.
Retseptsioon
pisi|Wullenwever 1937. aasta maalil [[Lübecki raekoda|Lübecki raekojas]]
20. sajandi esimestel kümnenditel peeti Wullenweverit kangelaslikuks võitlejaks igasuguse rõhumise vastu. Ehm Welk kujutas teda nagu ka vitaalivendi sotsiaalrevolutsionäärina.
Pärast 1933. aastat võeti Jürgen Wullenweveri kuju natsionaalsotsialistlikku traditsiooni. Seni Buddenbrookide majana tuntud maja nimetati ümber Wullenweberi majaks.
Sutu laht
Sutu laht (varem Veterla laht) on laht Saaremaa lõunarannikul. Laht piirneb läänes Vätta poolsaare ja idas Sandla poolsaarega.
Sowlany
Sowlany on küla Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Białystoki maakonnas Supraśli vallas. Sowlany asub Białystoki kesklinnast umbes 6 km idakirdes ja Supraślist ligi 9 km kagus.
Sutu laht
Lahesopis asub Sutu rand.
Leonid Obolenski
Vürst Leonid Leonidovitš Obolenski (Оболенский Леонид Леонидович; 1873 – september 1930) oli Nõukogude Liidu diplomaat.
Ta õppis Peterburi ülikooli õigusteaduskonnas, oli maksuinspektor Arzamasis ja Nizni Novgorodis, Talurahva Maapanga juhatuse liige, kolleegiuminõunik (1913).
1915. aastal oli ta menševik, elas Permis, politsei jälgimise all. Alates 1918. aastast oli Leonid Obolenski ÜK(b)P liige, Permi kubermangukomitee liige, 3. armee laekur. Alates 1919. aastast töötas ta Moskvas Vene NFSV rahanduse rahvakomissariaadis, kus oli maksude osakonna kolleegiumi liige ja juhataja, väikese rahvakomissaride nõukogu liige.
1920. aastal viidi Leonid Obolenski üle välisasjade rahvakomissariaati. 12. juulil 1920 kirjutas ta Vene delegatsiooni liikmena alla rahulepingule Leeduga, oli Vene–Poola sõja lõpetanud Riia rahuläbirääkimistel Vene delegatsiooni aseesimees. 1921. aastast kuni 16. oktoobrini 1923 Nõukogude Venemaa ja Nõukogude Liidu täievolilise esinduse Poolas nõunik, 16. oktoobrist 1923 kuni 4. oktoobrini 1924 (volitused esitas 3. jaanuaril 1924) Nõukogude Liidu täievoliline esindaja Poolas. Alates septembrist 1929 oli ta Vene NFSV hariduse rahvakomissariaadi kunstiasjade peavalitsuse juhataja, enne surma 1930. aastal Ermitaaži direktor.
Narva Muusikakool
Narva Muusikakool (lühend NMK) on muusikakool Narvas aadressil Karja 3.
Kooli ajalugu
10. detsembril 1887 avati kohaliku muusikaseltsi juures Narva muusikakool, mis tegutses kuni 1911. aastani.
1922. aasta kevadel Narva Muusikakool taasasutati.
3. juunil 1992 sai Narva Lastemuusikakooli nimeks Narva Muusikakool.
Kosa
Kosa (vanasti ka Čankas) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Cēsise piirkonnas Skujene vallas.
Narva Muusikakool
Kooli ajalugu
1950. aastal oli koolis 3 õpetajat ja 38 õpilast, 2000. aastal oli koolis 52 õpetajat ja üle 400 õpilase.
Kosa
Kosa asub valla lääneosas merepinnast 200 meetri kõrgusel. Küla jääb valla keskusest Skujenest 3 ja Riiast 89 kilomeetri kaugusele.
Narva Muusikakool
Kooli ajalugu
2011. aastal liideti Narva Muusikakooliga Narva Koorikool.
Kosa
Kosa on kujunenud endise Kosa mõisa keskuse juurde. Aastani 1949 asus seal Kosa valla halduskeskus. Tänapäevane Kosa küla hõlmab üksnes endise küla idaosa, läänepoolne osa mõisa ja õigeusu kiriku ümbruses kannab nime Ģērķēni. Aastail 2009–2021 kuulus küla Amata piirkonda.
Narva Muusikakool
Kooli ajalugu
Narva Muusikakooli baasil oli loodud Narva Linna Sümfooniaorkester, mida juhatab Anatoli Štšura.
Alates 1997. aastast korraldatakse Narva Muusikakooli osalusel Narvas rahvusvahelist Frédéric. Chopini konkurssi.
Kosa
Külas asub Kosa bussipeatus.
Aastal 2007 oli külas 10 elanikku.
Aruküla vald
Aruküla vald on olnud mitme Eesti valla nimi.
Łaskarzew
Łaskarzew on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas Garwolini maakonnas. Łaskarzew asub Garwolinist umbes 12 km lõunas.
Łaskarzew sai linnaõigused 1418. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal. Linnaõigused sai Łaskarzew tagasi 1969. aastal.
Magnetiline ümberühendumine
Magnetiline ümberühendumine (inglise magnetic reconnection) on füüsikaline nähtus plasmas, kus magnetvälja topoloogia muutub (magnetvälja jõujooned ühenduvad ümber nii, et nende topoloogilised omadused muutuvad). Magnetvälja energiatihedus väheneb protsessi käigus ja vabanev energia läheb üle plasma laetud osakestele. Selle tulemusena tõuseb järsult plasma temperatuur (tiheda plasma korral) ja/või kiirendatakse plasma osakesi (hõreda plasma korral). Sageli kiirendatakse osakesi ülisuurte energiateni, näiteks päiksetuul, virmalisi tekitavad osakesed, protsessid gaasi neelavate mustade aukude ümber.
Magnetiline ümberühendumine toimub plasmas ajaskaalas, mis on aeglase takistusliku difusiooni ja kiire Alfvéni ajaskaala vahel. Probleem on selles, et reaalses plasmas on magnetiliste ümberühenduste toimumise sagedus miljardeid ja triljoneid kordi kiirem, kui ennustab lihtne magnethüdrodünaamika. Kui lisada juurde ka teadaolevad efektid (turbulents, kineetilised efektid jms), siis vastuolu küll väheneb, aga siiski jääb sagedus mitmeid suurusjärke sagedamaks teooria poolt ennustatust.
Magnetiline ümberühendumise mõistmine on oluline Päikse pursete füüsika, Maa magnetväljade ja päiksetuule vastasmõju modelleerimisel, ülienergeetiliste protsesside mõistmisel neutrontähtede ja gaasi (plasmat) neelavate mustade aukude ümber. Kuna magnetiline ümberühendus on peamine põhjus, miks kuum plasma lekib plasmalõksudest (näiteks tokamaki tüüpi fusioonireaktorid), siis on selle mõistmine oluline ka praktilistes rakendustes.
Kumla kogudus
Kumla kogudus on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudus, mis tegutseb Rootsis Kumlas. Kogudus kuulub Rootsi praostkonda.
Magnetiline ümberühendumine
Ajalooliselt esimene mudel nähtuse kirjeldamiseks oli Sweeti–Parkeri mudel (1956). Mudel töötab hästi kahes ruumidimensioonis, aga ei ole heas kooskõlas vaatlus- ja katseandmetega kolmedimensionaalsel juhul.
Kumla kogudus
Koguduse õpetajaid:
Kaarma kihelkonnakool
Kaarma kihelkonnakool oli Kaarma kihelkonna kihelkonnakool.
Kihelkonnakooli koolimaja asus Kaarma-Aste maantee teisel kilomeetril. Koolimaja ehitati 1862.
Kool suleti 1923. Hiljem kasutati koolimaja elamuna.
Tuntud kooliõpetajaid oli koolis umbes 50 aastat õpetanud Mihkel Kallas.
Kalurileht
Kalurileht on aastast 1999 Pärnus ilmuv kalandusteemaline ajaleht. Lehte annab välja reklaamifirma Kalurileht. Varem on lehte on välja andnud Pärnumaa Kalurite Ühing. Aastast 2002 ilmub leht üks kord kuus.
Lõuna-Rootsi kogudus
Koguduse õpetajaid:
Mellinghausen
Mellinghausen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Diepholzi kreisis.
Cornelia Lootsmann
Cornelia Lootsmann (sündinud 15. veebruaril 1978 Tallinnas) on eesti harfist.
Mellinghausen
Valla pindala on 24,41 km². 31. detsembril 2015 elas seal 1075 inimest.
Tareste laht
Tareste laht on Hiiumaa kirderannikul asuv avalaht, mis jääb Kärdla sadama ja Tõrvanina neeme vahele; laiemas mõttes mereala, mis jääb Lehtma ja Hiiesaare vahele.
Mellinghausen
Kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Siedenburg.
Cornelia Lootsmann
Alates 2011. aastast töötab ta Berni Sümfooniaorkestris sooloharfistina.
Tareste laht
Lahte suubuvad Nuutri jõgi ning Lehtma ja Kärdla oja.
Bristol Jupiter
Bristol Jupiter oli Briti üheksasilindriline tähtmootor, mis loodi Esimese maailmasõja lõpuaastail ning oli algul tuntud kui Cosmos Jupiter.
Algus Brazil Strakeri töökojas
Esimese maailmasõja aastail konstrueeris Bristolis asunud Brazil Strakeri töökojas töötanud insener Roy Fedden kaks tähtmootorit, mida lootis pakkuda Briti kuninglikele õhujõududele. Teine neist mootoreist sai nimeks Jupiter ja valmis 1918. aasta alguses. Mootor oli üheksasilindriline, sellel oli kolm karburaatorit, mis kõik toitsid kolme silindrit. Konstruktsioonilt muidu üsna tavaline, kuid esimesena selleaegsetest mootoreist oli sel neli klappi silindri kohta.
Cosmos Engineering
Samal 1918. aastal ostis Brazil Strakeri töökoja ära suurfirma Cosmos ning andis töökojale nimeks Cosmos Engineering. Mootorit peeti küll paljulubavaks, kuid Briti lennundusministeerium oli juba valinud välja sarnase konstruktsiooniga konkurendi – ABC Dragonfly –, mida soovitas kasutada kõigil 1918. aastal töös olnud uutel lennukiprojektidel. Cosmos jätkas siiski Jupiteri arendamist. 29. oktoobril 1918 tehtud 300 kg raskuse prototüübi katsetustel saavutas see 395 hj. Mootorist otsustati teha ka vaid kolme silindriga kergem versioon ja 18-silindriline topelttäht. Kuid maailmasõja lõpule järgnenud sõjaliste kulutuste kokkutõmbamine tõi kaasa hoopis rahalised raskused ning 1920. aastal läks Cosmos pankrotti.
Läbilöök Bristolis
Briti lennundusministeerium hoidis sel arendusel silma peal. ABC Dragonfly oli osutunud pettumuseks ning seda ei saadudki töökindlaks. Seetõttu soovitas lennundusministeerium Bristolis asunud Bristol Aeroplane Companyl Cosmose pankrotivarast mootori arendus välja osta. Bristol ostiski 15 000 naela eest viis valmis Jupiteri mootorit, hulga mootoriosi, joonised ning valminud rakised mootoriosade tootmiseks. Lisaks võeti tööle Roy Fedden ja tema 31-meheline arendusmeeskond. Sellega pandi alus Bristol Aeroplane Company mootoriosakonnale, millest 1956. aastal sai iseseisev firma Bristol Engine Company.
Fedden lubas mootori saada tootmisvalmiks kahe aasta jooksul ning Bristoli tehas otsustas investeerida selleks veel 200 000 naela. Algus ei läinud eriti libedalt ning esines ka arusaamatusi tehase juhtkonna ja uue mootoriosakonna vahel. Tehase juhtkond oli juba valmis kogu projektist loobuma, kui plaanitud rahast oli aastaga kulutatud juba 197 000 naela ja tulemust ei paistnud. Kuid 1921. aasta septembris läbis Jupiter II mootori prototüüp Briti lennundusministeeriumi standardkatsed, saavutades 1625 pöördel minutis võimsuseks 400 hj. Sama aasta oktoobris osales mootor Pariisi lennundusnäitusel, kus äratas suurt tähelepanu.
Briti lennundusministeerium alustas hankeprotsessi Jupiteri mootorite ostmiseks juba 1921. aasta detsembris, kuid esimese lepinguni 81 Jupiteri mootori ostmiseks jõuti alles 1923. aasta septembris. Tänu Pariisi näitusel osalemisele olid uue mootori vastu hakanud huvi tundma ka reisilennukite arendajad ja nii alustati 1923. aastal, veel enne kuninglikele õhujõududele mootorite tarne lepingu allkirjastamist, uue mootori seeriatootmisega. Samuti sõlmiti samal aastal leping prantsuse Gnome-Rhône'i mootoritehasega, kes sai õiguse mootori tootmiseks ning müügiks kogu maailmas, välja arvatud Briti Rahvaste Ühenduse riikides. Gnome-Rhône konstrueeris mootori ka ringi meetermõõdustikku.
Järgmise kümne aasta jooksul sõlmiti kokku 17 lepingut välismaiste firmadega Jupiteri mootorite tootmiseks. Kokku toodeti neil aastail vähemalt 7100 mootorit, mis oli suurim sõdade vahelise perioodi toodangunumber lennukimootorile.
Edasiarendused
Juba 1923. aasta märtsis läbis nii briti kui prantsuse mootorikatsed Jupiteri järgmine seeriaversioon – Jupiter IV, mis arendas võimsust 436 hj. Järgmiste versioonide (V ja VI) puhul tehti juba suuremaid konstruktsioonilisi muudatusi. Jupiter VI läbis riiklikud katsed 1925. aasta juunis, kaalus 350 kg ja arendas võimsust 480 hj. Jupiter VII oli esimene versioon, mis sai kompressori ning Jupiter VIII Farmani firma reduktori. Reduktori lisamine võimaldas suurendada mootori pöördeid 2200 pöördeni minutis. Jupiter IX arendas juba 525 hj ja Jupiter X 530 hj 4877 meetri kõrgusel. Jupiteri viimaseks seerias toodetud versiooniks jäi XFBM, mida kasutati Handley Page H.P.42 reisilennukis. Sellel oli Bristoli tehases konstrueeritud käivitusseade, mis võimaldas piloodil mootorid käivitada lennukikabiinist, ilma tehnikute välise abita.
Jupiteri edasiarenduseks sai 1927. aastal loodud Bristol Mercury, mille esimene versioon oli lihtsalt lühema kolvikäiguga Jupiter. See võimaldas vähendada mootori läbimõõtu ning samas suurendada pöördeid. Siiski jätkati ka Jupiteriga samas mõõdus mootori arendust ning 1932. aastal valmis Bristol Pegasus. Järgnevail aastail vahetas Mercury Jupiteri mootorid välja hävituslennukeil ning Pegasus pommituslennukeil.
Litsentstoodang
Gnome-Rhône sai Bristoli käest kõigi Jupiteri arenduste joonised, kuid Prantsusmaal toodetud mootorid ei olnud Inglismaal toodetutega identsed. Lisaks meetermõõdustikule ümberarvestamise tegi Gnome-Rhône konstruktsioonis ka muid väiksemaid muudatusi ning edaspidi arendas Jupiteri baasilt oma 9-silindrilise tähtmootori Gnome-Rhône 9K Mistral ning 14-silindrilise topelttähtmootori Gnome-Rhône 14K Mistral Major.
Kõige arvukamaks litsentsi alusel Jupiteri tootjaks kujunes aga NSV Liit. Kahekümnendate lõpul ostis NSV Liit samuti õiguse Jupiter VI mootori seeriatootmiseks. Tootmist alustati Ukrainas Zaporožjes asunud riiklikus lennundustehases nr 9. Seeriatootmise alustamiseks osteti mitmeid seadmeid Prantsusmaalt Gnome-Rhône käest. Sealt saadi ka meetermõõdustikus joonised ning tehnilist abi ja väljaõpet. NSV Liidus sai mootor tähise M-22 ja neid toodeti üle 3500 eksemplari.
Veel tootis Jupiteri mootoreid PZL Poolas, Alfa Romeo ja Piaggio Itaalias, Nakajima Jaapanis, Walter Tšehhoslovakkias jne. Jupiteri mootorit toodeti seerias 14 riigis.
Kasutus
NB! Loetelus on lennukid, millest vähemalt osa kasutas Jupiteri mootorit.
Bruce-Partingtoni plaanide mõistatus
"Bruce-Partingtoni plaanide mõistatus" (inglise keeles The Adventure of the Bruce-Partington Plans) on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Algselt ilmus jutustus ajakirja Strand Magazine külgedel 1908. aastal. "Bruce-Partingtoni plaanide mõistatus" kuulub kogumikku "Viimane kummardus".
Urmas Kaldvee
Urmas Kaldvee (sündinud 20. novembril 1964 Vastseliinas) on endine eesti laskesuusataja.
Ta lõpetas aastal 1980 Tallinna 10. Keskkooli. Ta on õppinud Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonnas.
Ta osales 1992. aasta ja 1994. aasta taliolümpiamängudel.
1980–1994 võitis ta Eesti meistrivõistlustel laskesuusatamises individuaalselt 6 kulda, 6 hõbedat ja 3 pronksi ning teatesõidus 4 kulda ja 2 hõbedat.
Isiklikku
Tema poeg on laskesuusataja Martten Kaldvee.
Tšuraptša Riiklik Kehakultuuri ja Spordi Instituut
Tšuraptša Riiklik Kehakultuuri ja Spordi Instituut (vene keeles Чурапчинский государственный институт физической культуры и спорта) on instituut Sahha Vabariigi Tšuraptša ulussi halduskeskuses Tšuraptšas.
Tšuraptša spordiinstituut on ainus instituut Venemaal, mis ei asu linnas, vaid maapiirkonnas.
Instituut asutati 1999. aastal Sahha (Jakuutia) Vabariigi presidendi seadluse alusel. 2007. aastal sai instituut föderaalse kõrgkooli staatuse. Samal aastal oli instituudis 47 õppejõudu, 300 üliõpilast päevases ja 250 üliõpilast kaugõppes. 2009. aastal lõpetas päevases õppevormis 50 ja kaugõppes 51 üliõpilast. Kokku on instituudi loomise algusest (1999–2009) bakalaureuseõppe lõpetanud 589 õppurit. 2016. aastal oli lõpetajaid 95.
Instituudi rektor on 2003. aastast pedagoogikakandidaat Innokenti Gotovtsev.
Isola Piana (Sulcis)
Isola Piana ('Piana saar') on Itaaliale kuuluv saar Vahemeres, Sardiinia saare edelaranniku lähistel. Saar asub Sardiinia maakonna Carbonia-Iglesiase provintsis Carloforte vallas, Sulcis-Iglesiente ajaloolis-geograafilises piirkonnas.
Sulcise saarestikku kuuluv Piana asub San Pietro saarest vähem kui kilomeetri kaugusel kirdes. Piana saarest umbes 300 meetri kaugusel lõunas asub Isola dei Ratti.
Eraomanduses oleva saare ainuke kondomiinium Residenza Villamarina hõlmab kogu saart.
Saare kaguosas asuv erasadam võtab vastu kuni 20 meetri pikkusi aluseid.
pisi|Vaade saarele
Sille Vaiksaar
Sille Vaiksaar (sündinud 29. juulil 1983 Tartus) on endine Eesti sõudja.
Olnud treener Sõudmise ja Aerutamise klubis Tartu ning Emajõe Aeruklubis. Töötab Tartu Crossfitis treenerina.
Tegutsenud ka sõudekohtunikuna. Oli 2002–2017 Sõudeliidu revisjonikomisjoni esimees.
Sõudmine
175 cm, 67 kg. Sportima hakkas 1993 Maire Sule korvpallitreeningutel, 1995–1997 tegeles Raili Lille juhendamisel suusatamisega. Sõudmistreeninguid alustas 2000 Priit Purge juhendamisel, hiljem treeninud Jüri Kuruli (1997–1999), isa Jaan Vaiksaare (2002–2005), Tatjana Jaansoni (2005–2008) ning Ulvi ja Roman Lutoškini juhendamisel (2008–2011).
Isiklikku
Isa Jaan Vaiksaar (sündinud 27. septembril 1957 Tallinnas) on võitnud sõudmises Eesti meistrivõistlustel 1974–2000 4 hõbedat ja 8 pronksi. Olnud Tartu Sõude- ja Aerutamiskeskuse juhataja. 1997–2001 Sõudeliidu juhatuse liige, hiljem olnud ka revisjonikomisjoni esimees. Aastast 2014 Emajõe aeruklubi juhatuse liige ja treener.
Õde Kaija V. (sündinud 2. märtsil 1987) on tulnud 2005 roolijata neljapaadil ning 2006 paarisaerulisel neljapaadil ja sisesõudmises (kergekaal) Eesti meistriks.
Lelletütar Mari V. (sündinud 7. oktoobril 1988) on tulnud 2007 sisesõudmises (kergekaal) ja 2017 kaheksapaadil Eesti meistriks.
Gervinho
Gervais Yao Kouassi (tuntud enam nime Gervinho all; sündinud 27. mail 1987 Anyamas) on Elevandiluuranniku jalgpallur, kes mängib ründajana Elevandiluuranniku rahvuskoondises ja Türgi kõrgliiga klubis Trabzonspor.
Georgi Vainer
Georgi Vainer (10. veebruar 1938 – 12. juuni 2009) oli vene (nõukogude) kirjanik, stsenarist ja ajakirjanik. Ta kirjutas kriminaalromaane koos vend Arkadi Vaineriga (1931–2005).
Vainer oli 1962. aastast NLKP ning 1972. aastast Üleliidulise Kirjanike ja Kinotöötajate Liidu liige.
Gervinho
Aastatel 2009–2011 mängis Gervinho Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lille, kellega tuli hooajal 2010–2011 Prantsusmaa meistriks. Aastatel 2010 ja 2011 valiti ta parimaks Prantsusmaa kõrgliigas mängivaks Aafrika mängijaks.
Klubikarjäär
Gervinho alustas karjääri Elevandiluranniku ASEC Mimosase noorteklubis Toumodi ning suundus seejärel Belgia klubisse Beveren. 2007 suundus ta Prantsusmaa kõrgliiga klubisse Le Mans. Esimesel hooajal lõi ta klubis meeskonnas kaks väravat.
2009 sõlmis ta klubiga Lille lepingu kolmeks aastaks. Esimesel hooajal valiti ta liiga parimaks väljakumängijaks. Esimesel hooajal lõi ta klubi meeskonnas 32 mängus 13 väravat. Esimese värava lõi ta 4. oktoobril 2009 mängus US Boulogne'iga.
2011. aasta juulis suundus ta 10,8 miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliiga klubisse Arsenal. Debüüdi klubi meeskonnas tegi ta hooajaeelsel sõprusmängul Saksamaa klubiga 1. FC Köln, kus ta lõi esimese veerandtunniga kaks väravat. Premier League'i debüütmängus Newcastle Unitediga sai ta kohe ka punase kaardi vastasmängija Joey Bartoni löömise eest. Gervinhole määrati kolmemänguline keeld. Esimese liigavärava lõi ta 4:3 kaotusmängus Blackburn Roversiga.
Esimese Meistrite Liiga värava lõi ta hooaja 2012–2013 alagrupimängus Prantsusmaa meistri Montpellier HSC-ga.
2013. aasta augustis müüs Arsenal ta 8 miljoni euro eest Itaalia klubile AS Roma. Debüüdi klubi meeskonnas tegi ta vahetusest 25. augustil mängus Livornoga. Esimese värava klubi meeskonnas lõi ta 25. septembril mängus Sampdoriaga. Itaalia karikavõistluste veerandfinaalis 21. jaanuaril 2014 lõi ta mängu ainsa värava Juventusele, mis viis Roma poolfinaali. Poolfinaalis võideti koduväljakul Napolit ja Gervinho lõi kolmest väravast kaks, kuid teine mäng Napolile kaotati ja Napoli pääses finaali väravatevahega 5:3.
2014.–.2015 hooaja esimeses mängus 30. augustil 2014 Fiorentinaga lõi Gervinho Roma teise värava. Meistrite Liiga esimeses alagrupimängus 17. septembril Moskva CSKA-ga lõi ta Roma viiest väravast kaks.
Koondisekarjäär
Debüüdi Elevandiluuranniku koondises tegi 21. novembril 2007 mängus Katariga. 2008. aasta olümpiamängudel oli ta Elevandiluuranniku olümpiameeskonna kapten. Elevandiluurannik osales olümpiamängude jalgpalliturniiril esmakordselt. Mängus Serbiaga lõi ta olümpiakoondises ka värava.
Esimese värava rahvuskoondises lõi ta 14. novembril 2009 jalgpalli maailmameistrivõistluste valikmängus Guineaga. 2010. aasta Aafrika karikavõistlustel lõi ta värava alagrupimängus Ghanaga.
2010. aasta maailmameistrivõistlustel mängis ta kokku kolmes kohtumises. 2012. aasta Aafrika karikavõistluste poolfinaalis lõi ta värava Malile. Finaalis Sambiaga eksis Gervinho penaltiseerias otsustaval löögil ja esmakordselt tuli Sambia Aafrika karikavõitjaks.
2014. aasta maailmameistrivõistluste alagrupimängudes lõi ta värava mängudes Jaapani ja Colombiaga.
2017. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustest jäi ta vigastuse tõttu eemale.
Statistika
pisi|Gervinho Arsenalis mängimas
Klubid
''Seisuga 17. detsember 2014''
Kamassid
Kamassid olid Lääne-Siberis Sajaanides (tänapäeva Krasnojarski krai lõunaosa ja Hakassia territooriumil) elanud samojeedi rahvas, kes rääkis kamassi keelt.
17. sajandil oli kamasside arv ligikaudu 500.
19. sajandi keskpaiku oli kamasse järel umbes 130.
Kamasside traditsioonilised tegevusalad olid põhjapõdrakasvatus, küttimine ja kalapüük. Nad erinesid oma turgi rahvastest naabritest, kes tegelesid hobuse-, veise-, lamba- ja kitsekasvatusega. Ajapikku omandasid kamassid naaberhõimudelt hobuseid ja veiseid ning hakkasid küttima püssidega. Venelased saabusid kamasside asualadele 1860. aastatel. Vene uusasunikud ei austanud kohalikke tavasid ja pidasid jahti kamasside kodustatud põhjapõtradele nagu metsikutele. Nad haarasid enda kätte kamasside põlised küttimisalad ja käitusid igas suhtes eesõigustatuina. Metsloomade arv vähenes piirkonnas kiiresti. Kamassid käisid alla. Kuna põhjapõtrade pidamine oli muutunud võimatuks, lasksid kamassid kõik loomad vabadusse. Siitpeale läksid nad üle paiksele eluviisile. Algas kiire assimileerumine venelastega. Kamasside seas valitses pidev naiste defitsiit tütarlaste suurema suremuse tõttu. See aitas kaasa kamassi-vene segaabielude sõlmimisele. Juba 20. sajandi algul oli pooltel kamassidel venelasest ema. Kamassid läksid täielikult üle vene keelele.
Kamassi keele viimane emakeelena kõneleja Klavdija Plotnikova suri 1989. aastal.
Kamassi keelt on uurinud Ago Künnap, kes kaitses Helsingi Ülikoolis aastal 1971 filosoofiadoktori väitekirja teemal "System und Ursprung der kamassischen Flexionssuffixe" ning aastal 1974 Tartu Riiklikus Ülikoolis filoloogiadoktori väitekirja teemal "Pööramine ja käänamine samojeedi keeltes" ("Склонение и спряжение в самодийских языках (сравнительно-исторический анализ первичных словоизменительных суффиксов)").
Muia Veetamm
Muia Veetamm (sündinud Ellen-Aliide Ventsel, abielus kuni 25.01.1937 Ellen-Aliide Eisvald, eestistatult kodanikunimi Elts Ristmägi, 2. märts 1907 Kirivalla – 15. detsember 1995 Tallinn) oli eesti luuletaja ja tõlkija.
Ta oli 1935–1942 Tallinna Töölisteatri näitleja, 1942–1948 põllutööline, seejärel vabakutseline kirjanik.
Isiklikku
Muia Veetamm oli abielus kunstnik Aleksander Ristmäega (kuni 1937 Eisvald).
Mati Leppik
pisi|Mati Leppik Mati Leppik (sündinud 5. juunil 1941 Tartus) on eesti maalikunstnik ja kunstiõpetaja.
Ta on lõpetanud 1986. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-osakonna kunstiajaloo erialal ja pärast seda on tegelnud maalimisega. Ta viljeleb akvarell-, õli- ja akrüülmaali ning peab tähtsaks värvikompositsiooni põhimõtet.
On korraldanud isikunäitusi, nt "C'est la Vie" Tartu Sebra galeriis (1996) ja osalenud ülevaatenäitustel nii Eestis kui välismaal. Hiljutisemad näitused on Eesti Akvarellistide Ühenduse aastanäitus Rapla kaasaegse kunsti keskuses (2021), Milano digitaalse kunstigalerii M.A.D.S. näitus "Romantica. Shape of my Heart" (2021) , International Watercolour Society Finland I rahvusvaheline näitus "Nature, Power and beauty" (2019) jt.
Leppik on olnud Tartu Lastekunstikooli õpetaja ja Põlva Kunstikooli õpetaja.
Mati Leppik on Tartu Kunstnike Liidu ja Eesti Akvarellistide Ühenduse liige.
Abielus Lea Leppikuga. Lapsed Triinu, Ülo ja Uku Jaan.
Korsakov
Korsakov on linn Venemaal Sahhalini oblastis, Korsakovi rajooni keskus. Asub Sahhalini põhjarannikul, Aniwa lahe kaldal.
Surnud 10. novembril
Siin loetletakse 10. novembril surnud tuntud isikuid.
Korsakov
Asula rajati 1853. aastal Muravjovski sõjaväetugipunktina (Nikolai Muravjov-Amurski järgi), kuid jäeti maha juba 1854. aastal. 1869. aastal rajati uuesti ja sai nime Siberi kindralkuberneri Mihhail Korsakovi (1826–1871) järgi. 1905–1945 kuulus Jaapanile ja kandis nime Ōdomari. 1946. aastal sai linnaõigused.
Linnast 10 km idas asub Prigorodnoje sadam, mis on üks Venemaa suurimaid Vaikse ookeani kaubasadamaid.
Läti sümbolid
Läti sümboolika on Läti riigi ja lätlastega seotud sümboolika.
Läti ametlikud sümbolid on lipp, vapp ja hümn. Peale nende on ka teisi sümboleid: rahvuslind on linavästrik, rahvuspuud on pärn ja tamm, rahvuskivim (läti keeles nacionālais minerāls) on merevaik. Läti vabaduse, iseseisvuse ja suveräänsuse sümbol on Vabadussammas.
Flightradar24
Flightradar24 on Rootsi interneti-põhine veebisait, mis näitab reaalajas lende kaardi peal. See näitab erinevate lennukite asukohta, marsruuti, kurssi, kiirust, kõrgust ja palju muud.
Ajalugu
Flightradar24 asutati Rootsi lennundus-entusiastide poolt, kusjuures selle peakorter asub Stockholmis.
Välislingid
Ametlik veebisait
Kärdla päikeseelektrijaam
Kärdla päikeseelektrijaam ehk Kärdla päikesepark on päikeseelektrijaam Hiiumaal Kärdlas.
2017. aasta veebruaris teatati, et Põllu tänava lõpus Kärdla linna ja Pühalepa valla piiril on ehitamisel tolle aja võimsaim, 1,1 MW installeeritud võimsusega päikeseelektrijaam. Ligi 25 000 ruutmeetri suurusele alale plaaniti paigutada 3240 päikesepaneeli. Aastane toodangumaht pidi tulema umbes 1 GWh. Päikesejaam pidi valmima sama aasta kevadel.
Johann Heinrich Grotjan
Johann Heinrich Grotjan (ka Johann Heinrich Grotjahn; 5. oktoober 1659 Minden – 2. mai/13. mai 1723 Otepää) oli Eesti vaimulik.
Grotjan õppis Mindeni ja Herfordi koolides, gümnaasiumis õppis ta Bremenis. Usuteadust õppis ta aastast 1684 (immatrikuleeriti 27. mail 1684) Jena ülikoolis ja aastast 1687 Rintelni ülikoolis (Rintelni ülikool tegutses aastatel 1621–1806).
Johann Heinrich Grotjan oli aastatel 1692–1699 Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse õpetaja. Aastatel 1699–1708 oli ta (introdutseeriti 23. juunil 1699) Tartu Jaani koguduse abiõpetaja. Aastatel 1708–1714 oli ta Vologdasse ja Šenkurskisse (asub Vaga jõe ääres) välja saadetud. Aastatel 1714–1723 oli Grotjan Otepää Maarja koguduse õpetaja, 1715–1719 ka Kambja koguduse hooldajaõpetaja. Aastatel 1718–1723 oli ta samuti Tartu kreisi 1. osa praost.
Saali tavaõigus
pisi|Kuningas Chlodowech I dikteerib Saali tavaõigust, ümbritsetuna väepealikest Saali tavaõigus (ladina Lex Salica) oli tavaõiguste kogu, mis loodud Saali frankide valitsemiseks varakeskajal kuningas Chlodowech I valitsemisajal 6. sajandil. Kuigi Saali tavaõigus kajastab iidset kasutust, loodi Lex Salica arvatavasti alles umbes 507. ja 511. aasta vahel.
Hästi tuntud tõsiasi Saali tavaõigusest on meesliinis pärilus, seadus, mis välistab naised trooni või lääni pärimisest. Tõepoolest, "Saali tavaõigust" kasutatakse sageli lihtsalt meesliinis pärimise sünonüümina. Kuid Saali tavaõiguse tähtsus ulatub üle pärimisseaduste, kuna see on õigussüsteemide otsene eellane paljudes Euroopa osades tänapäeval.
Üldine õigus
Karl Suure õigus põhines Saali tavaõigusel, mõjult sama suurel kui Kreeka ja Rooma õigus. Selle seose kaudu on Saali tavaõigusel olnud kujundav mõju kirjutatud õiguse traditsioonile, mis on laienenud sellest ajast kuni uusajani Kesk-Euroopas, eriti Saksa riikides, Prantsusmaal, Belgias, Hollandis, Itaalia osades, Austrias ja Ungaris, Rumeenias ja Balkani poolsaarel.
Saali tavaõigus kodifitseeris pärandi, kuriteo ja mõrva. Paljurahvuselises kuningriigis eeldas igaüks, et teda valitsetaks oma seadustega. Üksikasjaliste õigusaktidega kehtestati makstav kahjutasu ja sissenõutavad trahvid hüvitiseks vigastuste ja varalise kahju eest, näiteks orjad, vargus ja provotseerimata solvangud. Üks kolmandik trahvist läks kohtukuludeks. Kohtuliku tõlgenduse andis vandekohus. Need seadused ja nende tõlgendused annavad ülevaate frankide ühiskonnast; Saali tavaõigus sätestab, et üksikisik on seadusega kaitsmata, kui ta ei kuulu perekonda.
Kõige kujundlikum Saali pärimisõiguse (geo-)poliitiline aspekt Euroopa ajaloole oli maa võrdne jaotamine kõigi elusolevate meessoost laste vahel, mitte esmasünniõiguse järgi. See ei põhjustanud mitte ainult Karolingide impeeriumi jagunemist Karl Suure pojapoegade vahel (Verduni lepinguga), vaid paljude kuningriikide jagunemist keskajal.
Meesliinis pärilus
Saali tavaõigus reguleerib pärandit soo järgi. Meesliinis pärilus tähendab trooni või lääni pärimist eelkäija meessoost järglase poolt; näiteks vend, poeg või lähim meessoost sugulane meesliinis, sealhulgas meesliini kõrvalharud, näiteks väga kauged nõod. Peamised vormid on meesliinis vanuse järgi ja meesliinis esmasünniõiguse järgi. Viimane, mis oli kõige tavalisem, tähendab pärandi minekut monarhi vanimale pojale; kui monarhil poegi ei olnud, läks troon lähimale meessoost sugulasele meesliinis.
Naisliinis pärilus
Ühel sättel Saali tavaõiguses oli jätkuvalt tähtis roll Euroopa poliitikas keskajal ja hiljem. Seoses maa pärimisega ütles Saali tavaõigus
või teine väljavõte:
Seaduse sõnastus, samuti tavapärane kasutamine neil päevil ja sajandeid hiljem, näib toetavat tõlgendust, et pärandi jagasid omavahel vennad. Ja kui see on mõeldud valitsuse järjepidevuseks, võib seda tõlgendada volitusena vanemale meesliini esindajale, mitte otsese esmasünniõigusena.