cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2012. aasta kiiruskaamera skandaal
Vastuolud
Tegelikult pole siiani teada, milline kiirusmõõteseade politseisõidukis kasutusel oli. "Pealtnägija" jättis televisioonis kajastamata olulised faktid, kus liiklusjärelevalve talituse juht Alvar Ottokar väidab, et kiirusmõõdik oli tema poolt vahetatud ning selle vahetamisest olid informeeritud ka seadmega töötavad liikluspolitseinikud, kes seda informatsiooni kordagi ei kontrollinud, vaid usaldasid oma ülemust. Alvar Ottokar oli sel ajal Ida prefektuuri liiklusjärelevalve talituse juht, mõõtetegevuse eest vastutav isik, kiirusmõõtmise kvaliteedijuht, pädeva mõõtja koolituste läbiviija ning talituse kasutuses olevate seadmete korrasoleku eest vastutav isik. Lisaks jäeti kajastamata fakt, et distsiplinaarmenetluse kokkuvõttes oli jõutud järeldusele, et statsionaarselt paigaldatud kiirusmõõtevahendit kasutaval ametnikul puudus reaalne võimalus kontrollida kasutatava mõõtevahendi vastavust tegelikkusele. Selle järelduse tõttu jäidki ametnikud distsiplinaarmenetluses karistamatta, kuna karistamiseks puudus alus.
Samuti tekib küsimus, et miks oleks pidanud Alvar Ottokar jätma politseisõidukisse tööks kõlbmatu kiirusmõõteseadme, kui talitus omas identset töökorras ning taadeldud seadet, mis suvehooajal oli mootorrattal, kuid sügisel ja talvel seisis kasutuna? Praktikas on teada juhtumeid, kus mootorrattal olev kiirusmõõteseade tõstetakse suvehooaja lõppedes politseisõidukisse, et struktuuriüksusel olevat ressurssi võimalikult maksimaalselt ära kasutada. Lisaks on uurimise käigus selgunud, et kuna kiirusmõõdikud kuuluvad Ida prefektuurile, siis nende seadmete sõidukitelt mahatõstmine, vahetamine või lisamine ei kuulu otseselt SMIT vastutusalasse ning neid tegevusi on lubatud teha ka seadmete eest vastutavatel isikutel ja reapolitseinikel.
Paralleelselt kriminaalmenetlusega viis TJA läbi järelevalvemenetluse, mille kokkuvõttest selgub, et seadme vastavuse kontrollimine tegelikkusele oli ametnikele raskendatud, kui mitte võimatu.
Lõik 28.02.2013 TJA poolt koostatud järelevalve menetluse kokkuvõttest:
Veiko Liis
Veiko Liis (sündinud 24. jaanuaril 1980) on eesti disainer.
2012. aasta kiiruskaamera skandaal
Vastuolud
''Juhime tähelepanu, et VV määruse nr 78 § 6 lg 1 nõue: „Mõõtmise ettevalmistamisel kontrollitakse, et kiirusmõõturi taatlus on kehtiv ja taatluskleebised ei ole vigastatud“, on sõidukile püsipaigaldatud mõõtesüsteemi korral raskesti täidetav, kuna osad taatlusmärgised võivad paikneda raskesti ligipääsetavates kohtades. Määrus ei täpsusta mõõtmise ettevalmistamise mõiste ulatust ja täpsemat sisu, mistõttu on tekkinud olukord, kus enne iga mõõtmise sooritamist tuleks kontrollida sõiduki istme taha paigaldatud mõõtesüsteemi osale paigaldatud kleebise seisundit, mis on ilmselt ebamõistlik. Paikvaatluste käigus selgus, et osad sõidukite kasutajad (politseiametnikud) ei teadnud, kus kõik kiirusmõõturi osad asuvad ning kus taatluskleebised olema peaksid. ''
Veiko Liis
Elukäik
Veiko Liis on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia tootedisaini erialal 2002. aastal bakalaureuseõppes ja 2008. aastal magistriõppes.
2012. aasta kiiruskaamera skandaal
Vastuolud
Samale järeldusele on jõutud ka distsiplinaarmenetluse kokkuvõttes, kus on leitud, et statsionaarselt paigaldatud kiirusmõõtevahendit kasutaval ametnikul puudub reaalne võimalus kontrollida kasutatava mõõtevahendi vastavust tegelikkusele.
Tagajärjed
Skandaali tõttu astusid tagasi peadirektor Raivo Küüt, Ida prefekt Aldis Alus , liiklustalituse juht Alvar Ottokar ja korrakaitsebüroo juht Tarmo Tammiste.
Ludwig Nathanael Vick
Ludwig Nathanael Vick (1. jaanuar 1745 Muhu – 9. jaanuar 1810 Karula) oli Eesti vaimulik.
Kasvas lastekodus (vanemad surid aastal 1755). Õppis usuteadust aastatel 1765–1767 (immatrikuleeriti 18. aprillil 1765) Halle Ülikoolis ja aastast 1767 (immatrikuleeriti 26. augustil 1767). Ordineeriti õpetajaks 14. augustil 1779.
Oli aastatel 1779–1810 Karula koguduse õpetaja.
Isiklikku
Tema isa August Heinrich Vick ja vanaisa Heinrich Vick olid Muhu Katariina koguduse õpetajad, onu Heinrich Vick noorem oli Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Ta oli abielus Heinrich Vick noorema tütre Maria-Elisabeth Vickiga (oma onutütrega).
Montrose
Montrose on linn Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis, Montrose'i maakonna halduskeskus ja suurim linn. See asub Uncompahgre jõe orus.
Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 20 291. Aastal 2010 oli elanikke 19 132 ja 2000. aastal 12 344.
Montrose sai linnaõigused 1. mail 1882. Samal aastal jõudis linna ka raudtee. Linn on saanud nime Sir Walter Scotti ajaloolise romaani "A Legend of Montrose" järgi.
Montrose'is on rohtlale iseloomulik kliima. Suved on kuumad ja kuivad, talved on üsna külmad, kuid siiski kuivad. Jaanuaris langeb keskmine madalaim õhutemperatuur –10 °C-ni ja juulis tõuseb keskmine kõrgeim õhutemperatuur +31 °C-ni. Sajab vähe, keskmiselt 237 mm aastas.
Montrose'is sündis stsenarist ja kahekordne Oscari võitja Dalton Trumbo.
Afganistan 2016. aasta suveolümpiamängudel
Afganistan osales Rio de Janeiros toimunud 2016. aasta suveolümpiamängudel 3 sportlasega, kes osalesid 2 spordialal.
Meru mägi
Meru mägi (ka Sumeru, Sineru või Mahāmeru; sanskriti keeles मेरु Meru; paali keeles Sineru; hiina keeles 須彌山 Xūmíshān; jaapani keeles 須弥山 Shumisen) on hinduismi, džainismi ja budismi mütoloogilises kosmoloogias püha mägi, mida peetakse universumi keskmeks, maailma teljeks.
Afganistan 2016. aasta suveolümpiamängudel
Olümpiapääsme on saanud järgmised sportlased:
Meru mägi
Budistlikus kosmoloogias asub Meru mäe tipul Trāyastriṃśa, jumalate (deevade) maailm, mida valitseb Śakra. Seda ümbritsevad maailmakaitsjad ja neist allapoole jääb inimeste maailm. Meru mäe jalamil ja selle koobastes paiknevad asurad, kes on vaenujalal jumalatega. Asurate ja jumalate vahel on müütiline puu Cittapātali, mille juured paiknevad asurate valdustes, viljad aga küpsevad taevas.
Billungite mark
thumb|240px|Billungite mark (punane) 11. sajandi alguse paiku
Billungite mark (saksa: Billunger Mark või Mark der Billunger) oli 10. sajandil piiriala kaugel Saksimaa hertsogiriigi kirdeservas. See sai nime Billungite perekonna järgi, kes seda haldas.
Ants Lõhmus (füüsik)
Ants Lõhmus (26. märts 1944 – 11. jaanuar 2022) oli Eesti füüsik ja teadur.
Billungite mark
Mark ulatus Elbe jõelt Läänemereni ja Limes Saxoniaest Peene jõeni idas, laias laastus tänapäeva Ida-Holsteini, Mecklenburgi ja osaliselt Lääne-Pommeri territoorium. Saksa ekspansioon Billungite margi piirkonda oli "loomulik" ja ümberasumine "tõeline kolonisatsioon". Sellele võib vastandada Marca Geronise sõjalise okupatsiooni, Gero suurmark Billungitest lõunas.
Ants Lõhmus (füüsik)
Ta õppis aastatel 1963–1965 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonnas (ei lõpetanud). Aastal 1969 lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiateaduskonna elektroonika erimaterjalide tehnoloogia erialal.
Billungite mark
Billungite mark moodustati aastal 936, kui Saksimaa hertsog ja Ida-Frangi kuningas Otto I tegi Hermann Billungist princeps militiae (markkrahv, sõnasõnalt "miilitsavürst"), andes talle kontrolli piiril, valitsemisega lääneslaavi obodriidi hõimude üle, sealhulgas polaabid, varnid ja vagrid, samuti redarid, tsirtsipanid ja kessinid veletite hõimuliidust ning daanid, kes korduvalt territooriumi rüüstasid. Suur osa ljutitšite ja hevellide maad asus väljaspool Hermanni mõjusfääri Marca Geronises.
Selle piirkonna slaavlased olid sageli omavahel vaenus ja nii ei tekkinud organiseeritud vastupanu. Sellest hoolimata kasutas obodriidi pealik Nakon aastal 955 võimalust ja asus liitu Hermanni vennapoegade, Saksi krahvide Wichmann II ja Ekbert Ükssilmaga nende kodutülis oma onuga. Nende avalik mäss tipnes Raxa lahingus, kus obodriidid said kuningas Otto vägedelt lõplikult lüüa.
Ants Lõhmus (füüsik)
1969. aastal läks Ants Lõhmus Tartu Ülikooli tööle insenerina. 1972–1980 aastatel töötas vaneminsenerina ja 1980–1986 juhtivinsenerina. Täiendanud ennast Moskva Aatomienergia Instituudis, Jyväskylä Ülikoolis, Lundi Ülikoolis ja Göteborgi Chalmeri Tehnikaülikoolis. Alates 2008. aastast oli ta Tartu Ülikool füüsika instituudi madalate temperatuuride labori juhataja, füüsika-matemaatikakandidaat ja vanemteadur. Alates 1990. aastast tegeles nanouuringutega ja vastava aparatuuri konstrueerimisega.
Billungite mark
Hermann sai oma margis üpris suure autonoomia ja mõnikord kutsuti teda "Saksimaa hertsogiks" (millist tiitlit kandis tegelikult Otto) suure võimu tõttu, mille kuningas talle, kui oma saadikule delegeeris. Idamarkide germaniseerimise killustatus viis sajanditepikkuse vaenutegevuseni; kuid katoliku kirik, "ettenägelikum, kui kroon ... kasutas kümnist koloniaalmaadel päris algusest alates".
Nagu külgnev Põhjamark, kaotati Billungite mark lõplikult pärast obodriidide ja veletite ülestõusu aastal 983.
Ants Lõhmus (füüsik)
Tema nimel oli mitmeid teadustöid ja patente.
Tunnustus
2014 Tartu Ülikooli suur medal
Olperer
Olperer on 3476 m kõrge mägi Zillertali Alpides Austria Tirooli liidumaal. See on peamine tipp Tuxi harjal (Tuxer Kamm) ja seda ületatakse suviti sageli, kui ronijad Olpereri hütist Geraeri hütti liiguvad. Sellele roniti esmakordselt 10. septembril 1867 piki kaguharja (Südostgrat) Paul Grohmanni, Georg Sameri ja Gainer Jackli poolt. Selle põhjaküljel on Gefrorene-Wand-Kees (ka Tuxer Ferner) liustikul suusapiirkond Hintertuxi liustik.
thumb|left|Vaade Gefrorenen Wandspitzenilt
Paiknemine
Olperer oma püramiidse tipuplokiga on silmatorkava välimusega. Selle tagajärjel ja selle lähedal asuvate tippude geograafilise tähtsuse tõttu on tipp populaarne vaatepunkt. See asub linnulennult Schlegeisspeicheri tammist u. 4 km loodes ja Hintertuxist 7 km lõunas. Selle naabrid asuvad põhjas ja Wildlahnerschartega (3220 m) eraldatud Großer Kaserer (3266 m), kagus piki Fußsteini (3381 m) harja ning kirdes Großes Riepenkeesi liustikuga eraldatud kahetipuline Gefrorene-Wand-Spitzen, mille lõunapoolne tipp asub kõrgusel 3270 m.
Ivo Kruusamägi
Ivo Kruusamägi 2019. aastal|pisi Ivo Kruusamägi (sündinud 16. oktoobril 1988) on eesti vikipedist ja vikifotograaf. Ta on Wikimedia Eesti juhatuse esimees.
Haki tänav
Haki tänav on väike tänav Tartus Tammelinnas.
Ivo Kruusamägi
Elulugu
pisi|Ivo Kruusamägi 2009. aastal intervjuud andmas. Saaremaal [[Viki külas toimunud esimesed vikipedistide suvepäevad]] Ta kasvas üles Kosel, kus õppis aastatel 1996–2008 Kose Gümnaasiumis ja 2001–2008 Kose Kunstikoolis (oli esimese lennu lõpetaja). Õpilasena osales edukalt aineolümpiaadidel.
2006. aastast on ta tegutsenud Vikipeedias; 2008. aastast on ta eestikeelse Vikipeedia ja 2020. aastast ka võrukeelse Vikipeedia administraator.
Talukimalane
Talukimalane (Bombus hypnorum) on mesilaslaste sugukonda kuuluv putukas.
Haki tänav
Tänava ääres asub üks kortermaja, mille ümber laiub rohumaa.
Talukimalane
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse.
Ivo Kruusamägi
Elulugu
2008. aastal asus ta Tartu Ülikooli geenitehnoloogiat õppima, läbides vahepeal ka ajateenistuse. 2012. aastal jätkas ta samal erialal magistriõpinguid, kus tema lõputöö juhendaja oli Agu Laisk. Alates 2015. aastast on ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
2009. aastal korraldas Kruusamägi esimese ametliku kiirkuubimise võistluse Eestis. 2011–2022 oli ta ka Maailma Kuubikuassotsiatsiooni delegaat Eestis. Sealhulgas delegeeris ta 2012. aastal esimesel Läti võistlusel ja 2013. aastal esimesel Leedu võistlusel. Kokku oli ta korraldaja 27 ja delegaat 33 kiirkuubimise võistlusel. 2011. aastal asutas ta ala katuseorganisatsioonina mittetulundusühingu Eesti Kuubik.
Talukimalane
Talukimalased teevad oma pesad õõnsatesse puudesse vm maapealsetesse õõnsustesse.
Nad asustavad eeskätt metsaseid alasid.
Ivo Kruusamägi
Elulugu
2010. aastal asutas ta MTÜ Wikimedia Eesti ja oli selle juhatuse liige 2010–2012. Ta on töötanud seal ka projektijuhina. Taas kuulub ta MTÜ juhatusse 2021. aastast.
2010. aasta suvel korraldas Kruusamägi HELP kampaania, mis oli üks esimesi selletaolisi pildikorjeid kogu Wikimedia liikumises. Koostöös ajakirjaga Eesti Loodus toimus see ka järgnevatel aastatel. Kümnes ja viimane HELP kampaania leidis aset 2019. aasta sügisel. Sellega seoses ilmus Eesti Looduses ka mitmeid artikleid Vikipeedia pildikogumisest.
Tirino jõgi
Tirino jõgi on jõgi Itaalias, 25 km pikkune Aterno-Pescara lisajõgi Abruzzos.
Ivo Kruusamägi
Elulugu
Ta on korraldanud ka muid foto- ja artiklivõistlusi. Neist üks pikaajalisemaid on Eesti teadusfoto võistlus, millega ta alustas 2011. aastal. 2015. aastal laiendas ta selle Euroopa teadusfoto võistluseks ja 2017. aastal ülemaailmseks võistluseks Wiki Science Competition. Selle eest on teda tunnustatud ka teaduse populariseerimise vallas.
Kruusamägi on kuulunud ka fotovõistluste žüriisse, näiteks võistlustel Wiki Loves Monuments ja Wiki Loves Earth, aga ka Eesti Looduse fotovõistlustel. Samuti on ta olnud žüriiliige arvukatel Vikipeedia artiklivõistlustel.
Ta on olnud laiemalt seotud Vikipeedia haridusprogrammiga Eestis. Sealhulgas on ta õpetanud Tartu Ülikoolis Vikipeedia-nimelist õppeainet, tutvustanud neid tegevusi konverentsidel ning olnud seotud sarnaste tegevustega teiste ülikoolide ja õppeasutuste juures.
Looming
Ta on kirjutanud üle tuhande vikiartikli ja tegelenud fotodokumentalistikaga, pildistades Vikipeedia jaoks.
Fotoloomingu näiteid:
Mihhail Birjukov
Mihhail Birjukov (vene keeles Михаил Юрьевич Бирюков; sündinud 7. mail 1958 Orehhovo-Zujevos) on Venemaa endine jalgpallur (väravavaht).
Ta on mänginud ka Eesti klubides:
Jaroslava
Jaroslava (vene keeles Ярослава) on naisenimi.
Savikodu
"Savikodu" on 2007. aastal valminud Eesti dokumentaalfilm. Selle tootis Luxfilm ja režissöör oli Anu Aun.
Sisu
Knut ja Riina on tõelised ökoinimesed. Nad sõidavad tööle jalgrattaga, ostelevad taaskasutuskesuses ja sordivad oma prügi viide nõusse. Isegi oma maakodu plaanivad nad ehitada loodussõbralikult savist ja põhust. Nii mõnedki lähedased on selle ettevõtmise suhtes skeptilised. Knutil tuleb tõestada põlisest ehitusmehest isale, et savimaja, mida ta oma vanemate maalapile püsti panna kavatseb, pole mitte ümberpuhutav „kolme põrsakese maja", vaid see peab vastu ka tuulele, vihmale ja rottidele.
Naljandid
Naljandid oli nalja- ja huumoriajakiri, mis ilmus 1933. aastal Tartus.
Ajakirja väljaandja oli R. Suudar ja vastutav toimetaja S. Eier.
Ajakirja trükiti Tartu trükikojas "K. Mattiesen". Ilmus ainult üks number.
Eesti Kvaliteediühing
Eesti Kvaliteediühing (EKÜ) on 1991. aastal loodud mittetulundusühing, mis vahendab ja levitab oma koostöövõrgustiku kaudu liikmetele mitmekülgset ja kaasaegset rahvusvahelist kvaliteedialast informatsiooni, teadmust ja kontakte.
Ühingul on üle 270 liikme, kellest suurem osa on individuaalliikmed.
Natalija Balassõnovõtš
Natalija Balassõnovõtš (ukraina keeles Наталія Олександрівна Баласинович, s. 1985 Vassõlkivis) on Ukraina ühiskonnategelane ja poliitik.
Intermède
Intermède, ka intermédie, intramède (ladinakeelsest sõnast intermedius 'vahepealne') või entremets ('vahekäigud') oli 17. ja 18. sajandil Prantsusmaal lühike tantsu- ja muusikanumber draamaetenduse vaheajal, 18. sajandil tähistas ka lühiooperit. Enamasti peetakse itaalia intermezzo prantsuse vasteks.
Natalija Balassõnovõtš
Elulugu
Alates 2020. aastast on ta Vassõlkivi linnapea.
Intermède
Ajaloost
17. sajandil kinnistus sõna intermède tähendus draamakirjanike, nagu Pierre Corneille või Jean Racine, värssnäidendite vaheaegadel esitatud muusika ja tantsuga vahepalade kohta. Ka Moliere'i komöödiate "Kodanlasest aadlimees" ja "Ebahaige" originaalvariantides on vaheaegadesse ja lõppu paigutatud laulu- ja tantsunumbrid, mis aga tänapäeva lavastustes enamasti ära jäetakse.
Erinevalt Itaalia intermedio ' st mille aines oli alati "kõrge", pärinedes mütoloogiast või pastoraalsest kirjandusest, võeti 17. sajandi intermède ' i sisu tavaelust, selle tegelased olid lihtinimesed, kes kavaluse ja nutikusega saavutasid oma eesmärgi, või koomikud.
Valgustusajastul tähistas sõna Prantsusmaal Itaalia ühevaatuselist ooperit, mida mängiti kas originaalkeeles või prantsuskeelses tõlkes, ja hiljem ka prantsuse autorite teoseid samas stiilis, nagu näiteks Jean-Jaques Rousseau komponeeritud vahemäng 1752. aastal. Ses tähenduses loetakse intermède ' i opera buffa eelkäijaks, üheks tuntuimaks näiteks on Pergolesi "La serva padrona" (1733), mida nimetatakse esimeseks koomiliseks ooperiks ajaloos ja mida mängiti Prantsusmaal " La servante maîtresse" nime all. 18. sajandi jooksul kujunes intermède Prantsusmaal järk-järgult ümber opéra comique žanriks.
Gilles Binchois
pisi|250px|Binchois (paremal) koos [[Guillaume Dufayga]] Gilles Binchois (õieti Gilles de Binche, tuntud ka kui de Bins; u 1400 – 20. september 1460) oli franko-flaami ja Burgundia koolkonna renessansihelilooja.
Ta oli üks kolmest 15. sajandi alguse tuntumast heliloojast. Tihti on ta jäetud Guillaume Dufay ja John Dunstable'i varju, kuid tema mõju oli nende omast isegi suurem, sest tema teoseid kasutati allikmaterjalina rohkem kui ühegi teise tolle aja helilooja omi.
Elukäik
Binchois oli arvatavasti pärit Monsist. Tema vanemad olid Jean ja Johanna de Binche, kes võisid olla pärit lähedalasuvast Binche'i linnast. Jean de Binche oli Hainaut' krahvi Guillaume IV nõunik ja töötas ka Monsi kirikus. Binchois' elust pole midagi teada enne 1419. aastat, kui temast sai Monsi Ste. Waudru kiriku organist. 1423. aastal läks ta elama Lille'i. Umbes sel ajal võis ta olla ka sõjaväeteenistuses.
Millalgi 1420. aastate lõpus liitus ta Burgundia hertsogi õukonnakapelliga. 1431. aastaks, kui ta kirjutas moteti "Nove cantum melodie", oli ta seal kindlasti laulja, sest moteti tekst nimetab kõiki 19 lauljat.
Looming
Binchois'd peetakse 15. sajandi parimaks meloodialoojaks, tema hoolikalt vormitud meloodiaid on lihtne laulda ja meelde jätta. Tema loodud viise kasutasid hilisemad heliloojad tihti missade alusmaterjalina. Suurem osa tema muusikast on lihtne ja puhas, kohati isegi askeetlik, luues suure kontrasti eelneva sajandi ars subtilior 'i ajastuga. Enamik tema ilmalikest lauludest on rondood, mis sai sajandi jooksul kõige tavalisemaks lauluvormiks. Binchois järgis nendes harva stroofilist vormi, arendades meloodiat teksti riimiskeemist sõltumatult.
Maksim Krõtšanov
Maksim Krõtšanov (vene keeles Максим Андреевич Крычанов sündinud 30. jaanuaril 1988 Leningradis) on Venemaa jalgpallur.
Ta on mänginud ka Eesti klubides:
Orta jõgi
Orta on jõgi Itaalias Abruzzo maakonnas.
Ta on Aterno-Pescara lisajõgi.
Jõe pikkus on 40 km.
Kleinmond
Kleinmond on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Overstrandi vallas. Linn asub Atlandi ookeani rannikul.
Kleinmond tähendab afrikaani keeles 'väike jõesuue'. Linn on saanud nime seetõttu, et asub Palmieti jõe suudme lähedal.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kleinmondi elanikest valgeid 36,34%, mustanahalisi aafriklasi 34,79%, värvilisi 27,63%, India või Aasia päritolu inimesi 0,33% ja teisi 0,90%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 60,13% inimestest, koosa keelt 25,53%, inglise keelt 7,56% ja sotho keelt 3,23%.
NLKP Jakuudi Oblastikomitee
pisi|150px
NLKP Jakuudi Oblastikomitee (vene keeles Якутский областной комитет КПСС) oli NLKP Jakuudi ANSV parteiorganisatsiooni kõrgeim kollektiivne juhtorgan, mis allus NLKP Keskkomiteele. Oblastikomitee liikmeid valiti regulaarselt, tavaliselt iga nelja aasta tagant Jakutskis peetud NLKP vabariiklikel parteikonverentsidel. Oblastikomitee pleenum valis oblastikomitee büroo, mis oli Jakuudi ANSV võimutasandi võimukese. Tähtsamad parteijuhid olid esimene sekretär, teine sekretär ja sekretärid.
Oblastikomitee eksisteeris aastatel 1922–1991. Aastatel 1922–1925 kui VK(b)P Jakuudi Oblastikomitee, 1925–1952 ÜK(b)P Jakuudi Oblastikomitee ja 1952–1991 NLKP Jakuudi Oblastikomitee.
20. septembril 1990, s.o nädal enne deklaratsiooni Jakuutia riiklikust suveräänsusest vastuvõtmist, reorganiseeriti NLKP Jakuudi Oblastikomitee Vene NFSV Kommunistliku Partei Jakuudi vabariiklikuks komiteeks. Pärast Augustiputši Vene NFSV Kommunistliku Partei tegevus peatati.
Esimesi partei Jakuudi oblastikomitee juhte oli Maksim Ammossov (1923. aasta jaanuarist märtsini) ja Issidor Barahhov (1926–1928). 14 aasta vältel juhtis vabariigi parteiorganisatsiooni Semjon Borissov (1951–1965). Viimane Jakuudi oblastikomitee juht oli Juri Prokopjev (1982–1991).
26A
Marsruut hommikul Paljassaare suunal: Õismäe tee, A.H. Tammsaare tee, Ehitajate tee, Eduard Vilde tee, Mustamäe tee, Paldiski maantee, Sõle tänav, Sitsi tänav, Paljassaare tee, Paljassaare põik.
Marsruut hommikul Väike-Õismäe suunal: Paljassaare põik, Paljassaare tee, Sitsi tänav, Sõle tänav, Paldiski maantee, Mustamäe tee, Kadaka tee, Ehitajate tee, Õismäe tee.
Marsruut õhtul Paljassaare suunal: Õismäe tee, Kadaka tee, Mustamäe tee, Paldiski maantee, Sõle tänav, Sitsi tänav, Paljassaare tee, Paljassaare põik.
Marsruut õhtul Väike-Õismäe suunal: Paljassaare põik, Paljassaare tee, Sitsi tänav, Sõle tänav, Paldiski maantee, Mustamäe tee, Eduard Vilde tee, Ehitajate tee, Õismäe tee.
Toomas Suurväli
Toomas Suurväli (sündinud 2. aprillil 1945 Stockholmis) on eesti kergejõustiklane.
Ta alustas treenimist 1964. aastal Tööjõureservides. Ta võitis 1973. aastal Euroopa mitmevõistluse karikavõistluste poolfinaali 8018 punktiga ja pälvis meeskondliku hõbeda. 1975. aastal sai ta meeskondliku kulla.
1969. aastal sai ta Nõukogude Liidu karikavõistluste hõbemedali. Ta on kahekordne Eesti meister kümnevõistluses (1976 ja 1978), 110 m tõkkejooksus (1972 ja 1973) ning kolmekordne meister teatejooksudes. Kuulus üheksa korda Nõukogude Liidu kümnevõistluse meeskonda ja 31 korda Eesti koondisse.
Oli kümnevõistluses 1973. aastal maailma edetabelis 9. kohal. Startis aastatel 1966–1981 61 kümnevõistlusel ja lõpetas neist 58, olles teadaolevalt enim kümnevõistlusi teinud eestlane.
Isiklikke rekordeid: 100 m jooks 10,7 (1970), 400 m jooks 49,0 ja 1500 m jooks 4.15,4 (1973), 110 m tõkkejooks 14,5 (1969), kõrgushüpe 1.95 (1973), teivashüpe 4.50 (1972), kaugushüpe 7.40 (1969), kuulitõuge 14.69 (1979), kettaheide 48.92 (1977), odavise 69.08 (1978).
Meistersportlane (1967), aumeistersportlane (1971).
Tegutsenud pikka aega Rootsis ja hiljem ka Eestis treenerina (6. kutsetase, 2010).
Haitiophis
Haitiophis on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Haitiophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik :
Levila
Need maod elavad Haiti saarel.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Haitiophis anomalus seisuga 26.04.2014.
Margaret Stonborough-Wittgensteini portree
„Margaret Stonborough-Wittgensteini portree“ on austria kunstniku Gustav Klimti (1862–1918) teos.
Irakli Logua
pisi|Irakli Logua Irakli Logua (vene keeles Ираклий Генович Логуа; sündinud 29. juulil 1991 Moskvas) on Venemaa jalgpallur.
2013–2015 mängis ta klubis FC Flora.
Lasnaidee
Lasnaidee on 2014. aasta juunis alguse saanud kodanikualgatus, mille eesmärk on kohalike elanike kaasamisega ja kodanikualgatusega kodukoha – Lasnamäe linnaosa – elukeskkonna paremaks muutmine. Lasnaidee sai alguse Lasnapiknikust, mis toimus koostöös Linnalabori jt partneritega ning järgnevalt muutus Lasnaidee mittetulundusühinguks 2015. aasta veebruaris.
MTÜ Lasnaidee on vabatahtlik mittetulundusühing, mis püüab kohalike elanike kaasamisega ja kodanikualgatusega oma kodukoha elukeskkonda paremaks muuta. Lasnaidee pürgib võimalusterohkema ja kvaliteetsema elukeskkonna kujundamise poole koostöös võimuorganite, teiste vabaühenduste, äriühingute ja vastutustundlike piirkonna elanikega. MTÜ Lasnaidee missiooniks on parendada Lasnamäe elukeskkonda läbi kohalike elanike kodanikuaktiivsuse.
MTÜ Lasnaidee läheneb seni pigem passiivsena tuntud Lasnamäele kogukonnaarenduse ja elukeskkonna parandamise kaudu. Meie eesmärk on väärtustada Lasnamäed kui juba meeldivat elamiskeskkonda, millel on omad väärtused ning mille poolest kohalikud seda hindavad ja armastavad.
Lasnaidee tegeleb ka selliste ürituste ja aktsioonide korraldamisega, mis on suunatud elanike teadlikkuse ja motivatsiooni suurendamisele oma kodukoha suhtes, elavdavad ja mitmekesistavad linnaruumi ning suurendavad elanike ühtekuuluvustunnet. Selliste ürituste hulgas on näiteks LasnaPiknik, LasnaKino ja LasnaKirbukas.
Samuti tegeleb Lasnaidee Lasnamäe elukeskkonna kujundamisega ja ilmestamisega ühenduse liikmete ja teiste Lasnamäe elanike osalusel. Selliste tegevuste hulgas on näiteks Kotka trepi värvimise aktsioon LasnaVärvid ja Priisle pargi projekt.
Ühenduses on ligi kümmekond erineva vanuse ja taustaga aktiivset ning säravat Lasnamäe elanikku, kes kõik usuvad Lasnamäe potentsiaali ning soovivad panustada oma kodukoha arengusse.
MTÜ Lasnaidee sai hoogu tänu Linnalabori ühenduse projektile "Lasnamäe idee – paneelelamupiirkondade elanike aktiveerimine", mis viidi läbi märtsist kuni augustini 2014 partnerluses MTÜga Kontakt EMP toetusel Vabaühenduste Fond Avatud Eesti Fondi vahendusel.
Jelizaveta
Jelizaveta (vene keeles Елизавета) on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 154. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Jelizaveta 1223 naisel.
Ülemjuhataja
Eestis on sõjaväe juhi ametikohta nimetatud Sõjavägede Ülemjuhatajaks.
Argentina 2018. aasta taliolümpiamängudel
Argentina osales 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis seitsme sportlasega, kes võistlesid neljal spordialal.
Argentinat esindasid mäesuusatamises Sebastiano Gastaldi ja Nicol Gastaldi, murdmaasuusatamises Matias Zuloaga ja Maria Cecilia Dominguez, kelgutamises Veronica Maria Ravenna ning lumelauasõidus Matias Schmitt ja Steven Williams.
Kratt (ajaleht, 1979)
Kratt oli väliseestlaste ajaleht, mis ilmus aastatel 1979–1988 Kanadas Torontos. Seda andis välja kirjastus "Kotkajärve Teataja / Kotkajärve komitee Kratt".
Toimetaja oli Ülo Soots. Ajaleht ilmus 1979. aastal 1 korra ja 1980–1988 igas kvartalis. Ajalehes kirjutati Eesti skautide ja väliseestlaste tegevustest Kanadas.
Ilja Šesterkov
Ilja Šesterkov (vene keeles Илья Геннадьевич Шестерков; sündinud 29. juunil 1987 Leningradis) on Venemaa jalgpallur.
Aastast 2013 mängib ta klubis FC Narva Trans.
Friedrich Franz III (Mecklenburg)
thumb|Mecklenburg-Schwerini suurhertsog Friedrich Franz III
Friedrich Franz III (19. märts 1851 – 10. aprill 1897) oli eelviimane Mecklenburg-Schwerini suurhertsog.
Elulugu
Friedrich Franzi surm Cannes'is 10. aprillil 1897 on varjatud saladusega, kuna algul väideti, et ta tegi enesetapu, viskudes üle sillapiirde. Tema surma ametliku kirjelduse kohaselt viibis ta aga oma aias, kui tal tekkisid hingamisraskused ja ta tasakaalu kaotades üle madala piirde kukkus. Tema järglaseks sai tema poeg Friedrich Franz IV, kellest sai viimane Mecklenburg-Schwerini suurhertsog.
Abielu ja lapsed
Friedrich Franz abiellus 24. jaanuaril 1879 Peterburis Anastasia Mihailovna Romanovaga. Nad said kolm last:
Jõelähtme vald (Jõelähtme kihelkond)
1917 eraldati Jõelähtme vallast Kodasoo kogukond ja Saunja küla ja nendest moodustati uuesti Kodasoo vald (1891 oli Kodasoo vald liidetud Jõelähtme vallaga).
Urukimalane
Urukimalane (Bombus subterraneus) on mesilaslaste sugukonda kuuluv putukas.
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse.
Urukimalased teevad oma pesa maa alla.
Elisabetta Cocciaretto
Elisabetta Cocciaretto (sündinud 25. jaanuaril 2001 Anconas) on itaalia tennisist.
Tema esimene suure slämmi turniir oli 2020. aasta Australian Open.
Esimest korda jõudis ta WTA turniiri finaali 2023. aasta Hobart Internationalil, kus kaotas finaalis USA tennisistile Lauren Davisele. Selle turniiri järel jõudis ta maailma top 50 mängija sekka.
Kreeka 2018. aasta taliolümpiamängudel
Kreekat esindasid murdmaasuusatamises Apostolos Angelis ja Maria Danou ning mäesuusatamises Ioannis Antoniou ja Sophia Ralli.
Kreeka lipukandja avatseremoonial oli Sophia Ralli.
Donald-Aik Sild
Donald-Aik Sild (sündinud 3. oktoobril 1968 Tallinnas) on endine eesti kergejõustiklane (odaviskaja).
Ta osales 1994. aasta Euroopa meistrivõistlustel kergejõustikus Helsingis, kus ta odaviskes sai 12. koha.
Odaviskes sai ta 1987. aastal Eesti NSV juunioride meistrivõistlustel esikoha ning võitis Eesti NSV täiskasvanute meistrivõistlustel 2 pronksi (1988 ja 1990). Aastatel 1992–2000 võitis ta Eesti meistrivõistlustel 3 kulda (1993, 1994 ja 1997), 2 hõbedat ja 1 pronksi.
Kuulitõukes võitis ta Eesti sisemeistrivõistlustel hõbeda ja pronksi.
Tema isiklik rekord odaviskes oli 85.28 (1994).
Isiklikku
Tema isa on endine kergejõustiklane Heino Sild.
Madis Kolk (vallavanem)
Madis Kolk (1. märts 1905 – 3. oktoober 1971) oli Muhu vallavanem.
Muhu vallavanem alates 1939. aastast, ka Saare maavolikogu liige (valitud 8. märtsil 1940). 1944–1946 vangilaagris Komis, 1946–1953 varjas end Rootsivere külas. Tuli välja pärast 1953. aasta amnestiat ja töötas kolhoosis.
Vend Rahvuskogu liige Lembit Kolk (1907–2003).
Ta oli ka Saaremaalt valitud Kalanduskoja liige.
Tallinnas valitud Majaomanikkude Koja liige oli samanimeline ehitusettevõtja (1894–1951), kelle ehitatud on muu hulgas Keila algkooli hoone.
Lutsepa lugu
"Lutsepa lugu" on 2006. aastal valminud Eesti dokumentaalfilm.
Sisu
Ain Lutsepp on Eesti rahva mällu sööbinud eelkõige mängufilmi "Kevade" Tõnissonina. 2006. aastaks oli see suurepärane näitleja aga jõudnud juba 26 aastat teatripublikut rõõmustada, lisaks veel aukartustäratav arv filmirolle. Sellele vaatamata on Ain tagasihoidlik mees ega armasta intervjuusid anda. Seekord ta siiski räägib. Räägib oma lugu ning seda lugu täiendavad kursusekaaslane, kolleeg ja sõber Roman Baskin, filmipartner Margus Lepa, abikaasa Elo Lutsepp, noor kolleeg Tiit Sukk jt.
Tegijad
Režissöör ja produtsent Anu Aun, operaator Ergo Kuld, produtsent Anu Aun. Filmi tootis Luxfilm.
Juan Cabanilles
Juan Bautista José Cabanilles [kavan'iljes] (6. september 1644 Algemesi Valencia lähedal – 24. aprill 1712 Valencia) oli hispaania organist ja helilooja.
Elulugu
Tõenäoliselt alustas ta oma muusikuteed kohalikus kirikus kooripoisina. Hiljem õppis Valencia katedraalis preestriks, hariduse hulka kuulusid ka muusikatunnid. 1665. aastal, kui Cabanilles oli 20-aastane, nimetati ta katedraali abiorelimeistriks. Aasta hiljem sai ta orelimeistri koha. 22. septembril 1668 pühitseti ta preestriks. Cabanilles jäi orelimeistri kohale järgmiseks 45 aastaks, kuigi loomingu kõrghetkedel oli tal harva aega oma ametikohustusi täita.
Looming
Mitmed Cabanillesi teosed on virtuooslikud ning oma ajast ees, kuid laiemas plaanis järgib tema looming 16. sajandi Hispaania muusikatraditsiooni. On säilinud hulk tema orelile kirjutatud teoseid (tiento 'd, tokaatad, passakaljad ja muid töid) ning lisaks mitmeid kooriteoseid.
Cabanillesi üks tuntumaid teoseid on "Batalla imperial", kus klavessiini abil on edasi antud trummipõrinat, hobuste kabjalööke, lahingulärmi. Seda teost peetakse programmilise muusika alguseks.
Dodge Viper
Kõik Viperid toodeti eranditult V10-mootori ja kuuekäigulise manuaalkäigukastiga.
Esimene põlvkond (SR I; 1991–1995)
1988. aastal tegi Chrysleri toonane peadirektor Bob Lutz disainijuht Tom Gale'le ettepaneku luua modernne Shelby Cobra taoline sportauto. Auto disainisid Lutz ja Gale koos inseneriosakonna asepresident François Castaingi ja legendaarse võidusõitja Carroll Shelbyga, kes toona tootis Chrysleri autodest performance-variante. Viperi mootoriks valiti uus 8-liitrine (7990 cm³) V10-mootor, mida Chrysler parasjagu töötas välja tuleva generatsiooni Dodge Ram pikapitele. Tegu oli Chrysleri 5,9-liitrise V8-ga, millele oli lisatud kaks silindrit ja kolvikäiku pikendatud. Esimest prototüüpi näidati esimest korda jaanuaris 1989 Detroiti autonäitusel. Hinnang autole oli positiivne ja see otsustati tootmisse anda.
1989. aasta märtsis alustas tegevust 85 insenerist koosnenud Team Viper, mis hakkas toodanguautot arendama. Auto valmis 1990. aasta veebruaris.
Viperi esmaesitlus toimus 26. mail 1991 Indianapolises Indy 500 võidusõidul. Võidusõidu turvaautoks oleks pidanud olema Dodge Stealth, kuid kuna see oli Jaapanis toodetud Mitsubishi 3000GT, mida müüdi Dodge'i nime all, esitas USA autotöötajate ametiühing UAW (United Auto Workers) kaebuse, kuna turvaautoks oli alati olnud kodumaine auto. Seetõttu valiti turvaautoks eelseeria Viper, mille roolis oli Shelby ise. Kuna Viper ei läinud tootmisesse enne järgmist aastat, sai võidusõidu võitja Rick Mears auhinnaks siiski Dodge Stealthi.
Viper jõudis müüki 1992. a jaanuaris ja mudel kandis nime Dodge Viper RT/10 Roadster. Autot toodeti ainult kaheukselise rotsterina, sellel oli 8-liitrine V10-mootor võimsusega 400 hobujõudu, käigukastiks oli Viperi jaoks spetsiaalselt loodud kuuekäiguline Borg-Warner T-56 manuaal. Autol puudusid sellised juhti abistavad vahendid nagu veojõukontroll ja mitteblokeeruvad (ABS) pidurid, Puudusid ka välised ukselingid ja lukuauk – autouksi sai avada ainult seestpoolt. Massi vähendamise eesmärgil polnud autol ka õhukonditsioneeri ja turvapatju ning ainult käsitsi seatavad istmed, samas olid AM/FM stereoraadio ja kell. Auto tühimass oli 1490 kilogrammi. Viper RT/10 tippkiirus oli 266 km/h, auto kiirendas 0–100 km/h 4,6 sekundi ja 0–160 km/h 9,2 sekundiga ja läbis veerand miili 12,6 sekundiga lõppkiirusega 183,1 km/h. Algaja juhi jaoks oli aga Viper raskesti juhitav.
Kokku toodeti 1992–1995 5988 esimese põlvkonna Viperit, millest 4990 müüdi USAs, 413 Kanadas ja 585 väljaspool Põhja-Ameerikat.
Põhjamaade Bioeetika Komitee
Bioeetika komitee korraldab töötube, konverentse ja loenguid bioeetika teemal ning annab välja raporteid ja bioeetikat puudutavat arutelu edendavaid trükiseid. Arutellu kaasatakse erinevate valdkondade asjatundjaid.
Dodge Viper
Teine põlvkond (SR II, 1996–2002)
pisi|250x250px|Dodge Viper (1997) 1996. mudeliaastaks tuli välja Viperi teine põlvkond, esialgu oli saadaval endiselt RT/10 rotster, millel oli mootori võimsust suurendatud 415 hj-ni, nüüd sai auto ka välised ukselingid. Aasta lõpus lisandus mudelivalikusse ka kupee GTS, millel oli võimsam, 450-hobujõuline mootor ja turvapadjad. 1998. aastal sai ka RT/10 endale GTSi mootori. 1999. aastast oli GTSile saadaval lisavarustusena ka ACR (American Club Racing) pakett, millel oli 10 hobujõudu võimsam mootor (460 hj), lisaks õhukonditsioneer ja raadio eemaldatud ja lisatud seadistatav vedrustus, 18-tollised BBSi veljed ja elektriaknad. 2001. aastast on turvapadjad ja ABS-pidurid põhivarustuses. Teise põlvkonna Viperit toodeti 2002. aastani kokku 11 182, millest 7135 olid GTS ja 4025 RT/10. ACRe toodeti 1999–2002. aastatel 819.
1996. aastal hakati tootma ka võidusõiduautot GTS-R, mis oli 11 aasta jooksul vägagi edukas, võites 1999., 2001. ja 2002. aastal Nürburgringi 24 tunni sõidu, 2001. ja 2002. aasta Spa 24 tunni sõidu, lisaks tuli klassivõitjaks 1998., 1999. ja 2000. aasta Le Mansi 24 tunni sõidu ja 2000. aasta Sebringi 12 tunni sõidu. 2001. aastal lõpetas Dodge tehasetiimi osaluse.
Kolmas põlvkond (ZB I, 2003–2006)
2003. aastal tuli müüki kolmanda põlvkonna Viper, millel oli täiesti uus, Osamu Shikado loodud disain. See põlvkond kandis nime Dodge Viper SRT-10, nimi SRT pärineb Chrysleri performance-osakonnalt Street & Racing Technology. Algselt oli saadaval vaid rotster. Auto mootorit suurendati 8,3 liitrini (8285 cm3), nüüd arendas see 500 hobujõudu. Viimasel, 2006. aastal tuli välja ka SRT-10 kupeevariant, millel oli võimsam, 510-hobujõuline mootor. Kokku toodeti 7063 rotsterit ja 1123 kupeed. 2007. aastal Vipereid ei toodetud, valmistuti uue põlvkonna mudelite väljatoomiseks.
Neljas põlvkond (ZB II, 2008–2010)
2011. ja 2012. aastal Vipereid ei toodetud.
Viies põlvkond (VX, 2013–2017)
pisi|250x250px|SRT Viper GTS 14. septembril 2010 teatas FCA president Sergio Marchionne Orlandos pressikonverentsil, et tootmisesse tuleb ka viienda põlvkonna Viper. Autot esitleti esmakordselt New Yorgi autonäitusel aprillis 2012, selleks ajaks olid auto veojõu- ja stabiilsuskontroll põhivarustuses. SRT oli saanud eraldi kaubamärgiks, rotster kandis nime SRT Viper, kupee SRT Viper GTS. Auto jõudis müüki 2013. aastal, kasutades endiselt 8,4-liitrist mootorit, mille võimsust oli suurendatud 640 hj-ni. 2013. ja 2014. aasta müügitulemused olid aga kehvad, 2014. aastal otsustati SRT tootmine omaette brändina lõpetada. 2015. aastal sai auto nimeks Dodge Viper, lisaks lisati baasmudeli ja GTS-i vahele uus GT varustuspakett, suurendati mootori võimsust 645 hobujõuni. 2016. aastaks uuesti toodi välja ACR pakett. Oktoobris 2015 teatas FCA, et 2017. aastal lõppeb Viperi tootmine. Põhjuseks toodi kehvad müüginumbrid ja suutmatus vastata uutele FMVSS 226 turvanõudele, mis tegi kohustuslikuks külgturvapadjad. Juulis 2017 teatati, et Conner Avenue tehas suletakse lõplikult 31. augustil 2017, viimane Viper veeres tootmisliinilt maha 16. augustil 2017.
Saavutused
Viperiga püstitati palju Nürburgringi seeriatoodanguautode rekordeid: 18. augustil 2008 läbis Tom Coronel 2009. mudeliaasta SRT-10 ACRi roolis 20.832 kilomeetrise Nordschleife 7 minuti 22.1 sekundiga, 14. septembril 2011 Dominik Farnbacher 2010. aasta SRT-10 ACRiga 7:12.13 ja 1. septembril 2017 Lance David Arnold 2017. aasta ACRiga 7:01.3.
Eritrea 2016. aasta suveolümpiamängudel
Eritrea osales Rio de Janeiros toimunud 2016. aasta suveolümpiamängudel 12 sportlasega, kellest 11 võistles kergejõustikus ja üks jalgrattaspordis.
Stanislav Jablokov
Stanislav Jablokov (vene keeles Станислав Юрьевич Яблоков; sündinud 17. jaanuaril 1993 Peterburis) on Venemaa jalgpallur.
2014–2015 mängis ta klubis FC Jõhvi Lokomotiv.
Reet Allikvere
Reet Allikvere (sündinud 22. jaanuaril 1951  Kilingi-Nõmmes ) on Eesti jurist, endine kohtunik.
Ta lõpetas 1969. aastal Kilingi-Nõmme Keskkooli ning 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
President Lennart Meri nimetas ta 19. augustil 1993 Riigikohtu üldkogu ettepanekul teise astme kohtunikuks Tallinna Ringkonnakohtusse.
President Kersti Kaljulaid vabastas ta 19. märtsil 2018 kohtuniku ametikohalt alates 17. septembrist 2018, kuivõrd Reet Allikvere esitas vastava palve Riigikohtu esimehele.
Ta on Eesti Kohtunike Ühingu liige.
Kulmi piiskop
Kulmi piiskoppide loend loetleb Kulmi piiskopkonna ülemkarjaseid alates 13. sajandist kuni vürstpiiskopkonna likvideerimiseni 1466. aastal. Edasi vaata: Chełmno piiskoppide loend.
Virgo Saarmets
Virgo Saarmets (sündinud 22. juunil 1978 Tartumaal ) on Eesti jurist, Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik.
Ta on Kose Gümnaasiumi vilistlane 1996. aastast, lõpetades kooli kuldmedaliga. 2000. aastal õpetas ta Tartu Ülikooli. 2000–2001 oli ta Justiitsministeeriumi avaliku õiguse osakonna referent. 2001–2002 oli ta avaliku õiguse osakonna nõunik ning pärast seda õigusloome osakonna avaliku õiguse talituse nõunik.
President Toomas Hendrik Ilves nimetas 9. aprillil 2009 Riigikohtu üldkogu ettepanekul Virgo Saarmetsa teise astme kohtunikuks alates 4. maist 2009. Ta töötab tänaseni ringkonnakohtu halduskolleegiumis.
Riigikohtu esimees kuulutas 16. märtsil 2018 välja konkursi riigikohtuniku ametikohale Riigikohtu halduskolleegiumis. Vabanenud kohtunikukohale kandideerisid riigisekretär Heiki Loot, vandeadvokaat Urmas Kukk, Tartu Ringkonnakohtu kohtunik Madis Ernits, Tartu Ringkonnakohtu kohtunik Einar Vene, Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik Oliver Kask ja Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik Virgo Saarmets ise. Valituks osutus Heiki Loot.
Ta on Eesti Kohtunike Ühingu liige. Ta on olnud selle organisatsiooni juhatuses, aga olnud ka selle juhatuse esimees.
Urve Hanko
Urve Hanko (11. november 1926 Tallinn – 4. oktoober 2019) oli eesti inglise filoloog, tõlkija ning Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna emeriitdotsent.
Urve Hankot on tunnustatud Tartu Ülikooli medaliga (1996–1997)
Kiirgustugevus
Kiirgustugevus (inglise keeles radiant intensity), tähis, on radiomeetrias kiiratud, peegeldunud, edastatud või vastuvõetud kiirgusvoog ruuminurga ühiku kohta. Kiirgustugevus on vektoriaalne (suunaga) suurus.
Spektraalne kiirgustugevus on kiirgustugevus sageduse või lainepikkuse ühiku kohta olenevalt sellest, kas spektrit esitakse sageduse või lainepikkuse funktsioonina.
Kiirgustugevuse SI ühik on vatt steradiaan kohta (W/sr) ja spektraalse kiirgustugevuse ühik sageduse järgi on vatt steradiaani ja hertsi kohta (W·sr−1·Hz−1), vastavalt lainepikkuse järgi tavaliselt vatt steradiaani ja nanomeetri kohta (W·sr −1·nm−1).
Matemaatiline esitus
Kiirgustugevus on avaldatav kujul kus
Üldjuhul on Ie,Ω vaatenurga θ ja potentsiaalse asimuutnurga funktsioon. Lamberti pinna erijuhul järgib Ie,Ω Lamberti koosinusseadust Ie, Ω = I0 cos θ.
Spektraalne kiirgustugevus sageduse järgi kus \nu on sagedus.
Spektraalne kiirgustugevus lainepikkuse järgi kus \lambda on lainepikkus. . Suuruste tähises kasutatakse indeksit "e" (sõnast "energetic"), et vältida segiajamist vastavate fotomeetriliste suurustega (nt valgustugevus ). Kui vaatluse all on ainult radiomeetrilised suurused, jäetakse indeks sageli ära.
Kiirgustugevus antennitehnikas
Kiirgustugevust kasutatakse antenni kiirgusvõime iseloomustamiseks: kus
Erinevalt võimsustihedusest ei sõltu kiirgustugevus kaugusest: kuna kiiritustihedus on defineeritud kui võimsus läbi ruuminurga, siis kompenseeritakse kauguse suurenemisest tingitud võimsustiheduse vähenemine pindala suurenemisega.
Jukagiirid
Antropoloogiliselt kuuluvad jukagiirid mongoliidse põhja-aasia rassi baikali rühma.
Ignat Jepifanov
Ignat Jepifanov (vene keeles Игнат Олегович Епифанов; sündinud 6. aprillil 1993 Peterburis) on Venemaa jalgpallur.
Jukagiirid
Jukagiiride traditsioonilised tegevusalad on olnud kalapüük ja jahipidamine. 19. sajandil hakkasid jukagiirid laialdasemalt tegelema ka põhjapõdrakasvatusega. Varem kasutasid nad põhjapõtru eeskätt veo- ja sõiduloomadena.
Ignat Jepifanov
Jepifanov on jalgpalliklubi Peterburi Zenit kasvandik ja mänginud klubi noortevõistkondades.
Hooajal 2014–2015 mängis ta klubi FC Narva Trans meeskonnas Eesti Meistriliigas 16 mängu. Hiljem on Ignat Jepifanov mänginud Peterburis amatööride võistkondades. Ta on lõpetanud Peterburi Polütehnilise Ülikooli.
Jukagiirid
Jukagiire peetakse Ida-Siberi põliasukateks. Vene võimule allutati nad 17. sajandi keskpaiku. 17. sajandi alguses oli küttimise ja kalapüügiga tegelevate jukagiiride asuala nüüdisaegsest palju laialdasem, hõlmates ulatuslikud territooriumid Leena alamjooksu ja Kolõma vahel. Hiljem sulas suur osa jukagiiridest eveenide, jakuutide ja venelaste hulka.
Tänapäeval on jukagiirid venestumas. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal jukagiiri keelt ainult 370 inimest.
Rõõmus surnuaed
pisi|Rõõmus surnuaed Săpânța külas. Esiplaanil [[Stan Ioan Pătrașe haud, kes on enamiku hauatähiste autor]] Rõõmus surnuaed (rumeenia keeles Cimitirul Vesel) on surnuaed Põhja-Rumeenias Maramureși maakonna Săpânța valla Săpânța külas.
Rõõmsa surnuaia idee ja suure osa ristide autor on kohalik puusepp Stan Ioan Pătraș, kes leidis, et surm kui kurb sündmus tuleks muuta pisut rõõmsamaks. Hauasambad on valmistatud puust ja värvitud. Samuti on neil naivistlikke pilte kadunukese eluteest või selle lõpust koos paari luulereaga.
Võšnivtšõk
Võšnivtšõk (ukraina keeles Вишнівчик, poola keeles Wiśniowczyk) on küla Ukrainas Ternopili oblastis Ternopili rajoonis. Võšnivtšõk kuulub Zolotnõki maapiirkonna hromadasse, mis on üks Ukraina hromadadest. Asub Strõpa jõe läänekaldal. Naabriks on Zarvanõtsja küla. Esmakordselt on mainitud selle olemasolu kirjalikes allikates 1564. aastal.
Võšnivtšõki küla kuulus Austria-Ungari koosseisu (aastani 1918), seejärel Poola (1918–1939), Nõukogude Liidu (1944–1991) ja alates 23. augustist 1991 iseseisva Ukraina koosseisu.
Ajalugu
Teise maailmasõja ajal oli Võšnivtšõk Saksa armee ja naaberküla Zarvanõtsja Nõukogude armee kontrolli all, kuna Strõpa jõgi eraldas kahte küla.
Kuni 18. juulini 2020 paiknes Võšnivtšõk Terebovlja rajoonis. Rajoon kaotati 2020. aasta juulis toimunud Ukraina haldusreformi käigus, mille tulemusena vähenes Ternopili oblasti rajoonide arv kolmele. Terebovlja rajoon liideti Ternopili rajooniga.
Silmakoobastevaheline kilbis
Silmakoobastevaheline kilbis (ladina scutum interorbitale, sün interorbitale) on paljudel soomuselistel pead katva naha soomus.
Silmakoobastevahelised kilbised on liigiti erineva kuju ning laiuse ja kõrgusega, seetõttu võidakse kasutada neid ka soomuseliste teaduslikul süstematiseerimisel.
Madudel
Madudel paiknevad silmakoobastevahelised kilbised (olemasolul) eestvaates silmaüliste kilbiste vahel. Silmakoobastevahelisi kilbiseid kasutatakse maoliste klassifikatsioonil.
Issa Diop
pisi|Issa Diop (2018) Issa Laye Lucas Jean Diop (sündinud 9. jaanuaril 1997 Toulouse'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Premier League'i klubis Fulham.
Silmakoobastevaheline kilbis
Viited
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Interorbital scales seisuga 15.01.2014.
Issa Diop
Diop alustas klubikarjääri kodulinna klubis Toulouse FC, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2006. aastal. Prantsusmaa kõrgliigas tegi ta klubi põhimeeskonnas debüüdi 2015. aasta novembris ning lõi juba oma teises mängus klubikarjääri esimese värava.
Boreaalsolaarium
"Boreaalsolaarium" on 2005. aasta Eesti dokumentaalfilm. Filmi režissöör on Priit Pääsuke. Filmi tootis Luxfilm.
Issa Diop
2018. aasta juunis liitus ta Inglismaa kõrgliigaklubiga West Ham United, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Arvatav üleminekusumma oli 22 miljonit naelsterlingit, millega oli Diop West Ham Unitedi läbi aegade kallim ost. Tema Premier League'i debüüt ei alanud hästi, kui ta lõi 25. augustil toimunud mängus Arsenali vastu omavärava, kuid juba kolm päeva hiljem liigakarikamängus AFC Wimbledoni vastu oma esimese värava West Ham Unitedi kasuks. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta West Ham Unitedi kasuks 22. veebruaril 2019 mängus Fulhami vastu.
2022. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Fulhamiga.
Stanislav Engovatov
Stanislav Engovatov (vene keeles Станислав Владимирович Энговатов; sündinud 3. aprillil 1991 Leningradis) on Venemaa jalgpallur.
Aastast 2013 mängib ta klubis FC Narva Trans.
Mis iganes, Aleksander!
"Mis iganes, Aleksander!" on 2007. aastal esilinastunud Eesti noortefilm, mille režissöör on Maiju Ingman.
Sergei Mironov (jalgpallur)
Sergei Mironov (vene keeles Сергей Николаевич Миронов; sündinud 13. märtsil 1988 Novgorodis) on Venemaa jalgpallur.
2011. aastal mängis ta klubis JK Kalev Sillamäe.
Kaire Pikamäe
Kaire Pikamäe (sündinud 5. juulil 1976 ) on Eesti jurist, kohtunik.