Philosophy_of_Science:_A_Contemporary_Approach
2.4 Vastunäited ja seletuse pragmaatika
Teadusfilosoofidel pole õnnestunud mööda minna piinlikult metafüüsilistest põhjuslikkuse probleemidest statistiliste seletuste seletamisel. Bioloogia ja sotsiaalteadused on sunnitud nendega piirduma, sest nad pole avastanud üldisi mittestatistilisi seadusi. Osakestefüüsika määramatus on teinud sellised seletused väidetavalt vältimatuteks, ükskõik kui palju me looduse kohta teada saame. Võib tunduda, et deduktiiv-nomoloogiline mudel tuleb lihtsalt laiendada statistilistele seletustele. Aga osutub, et sel juhul tulebki võtta seletuse pragmaatikat tõsiselt või vähemalt pidada seletust suhteks maailma kohta käivate faktide ning seletusi küsivate tunnetajate uskumuste vahel. Näites selleks, et seletada, miks Hilda hääletas viimastel valimistel hääletanud vasaktsentristi poolt, võib viidata ääretingimusele, et tema mõlemad vanemad on alati niimoodi hääletanud, ja statistilisele seadusele, et 80% valijatest hääletavad samamoodi, nagu nende samast soost vanem hääletas. Seletus on arutlus kahe eeldusega, millest üks on üldine seadus või vähemalt hästi toetatud empiiriline üldistus. Praegusel juhul ei ole aga arutlus deduktiivne. Statistilised seletused on selle vaate järgi induktiivsed arutlused. Praegusel juhul annab arutlus järeldusele 80-protsendilise tõenäosuse. Nagu deduktiiv-nomoloogilised seletusedki, annab seletuse induktiiv-statistiline mudel hea põhjendi oodata, et eksplanamdumnähtus leiaks aset. Aga induktiiv-statistilisel mudelil on üks tõsine raskus. Oletame, et me teame ka, et Hilda on töötanud end miljonäriks. Ja oletame, et me teame, et 90% miljonäridest hääletab paremtsentristide poolt. Nüüd meie seletus enam ei tööta. Meil on tarvis mingit üldistust naismiljonäride kohta, kelle vanemad valisid vasakpoolseid. Oletame, et on teada, et end ise üle töötanud Minnesota naismiljonäridest (kõige kitsam klass, mida politoloogid on uurinud) 75% valib vasaktsentriste. Siis see annab meile seletuse. Sellepärast peab induktiiv-statistilise seletuse teooria lisama deduktiiv-nomoloogilise seletuse tingimustele viiendaks tingimuseks: seletus peab andma järeldusele tõenäosuse, mis ei ole suurem kui tõenäosus, mis on antud kõige kitsamas klassis, millesse eksplanandumnähtus usutakse langevat. Aga nüüd me oleme seletuse küsija ja seletaja subjektiivsed uskumused seletuse olemuslikuks elemendiks. Võib küll punkti "usutakse" välja jätta, aga kui protsess, millest statistiline üldistus räägib, on tegelikult deterministlik, siis seletus taandub deduktiiv-nomoloogiliseks ning meil pole statistilise seletuse teooriat. võib-olla statistilise seletuse probleemid ja lipuvarda varju vastunäide peaks panema võtma tõsiselt loogilis-empiristliku teooria alternatiive, mis rõhutavad seletuse episteemilist ja pragmaatilist mõõdet. Selle asemel et alustada tugevast filosoofilisest teooriast ja suruda teaduslikku praktikat selle raamidesse, võtavad need lähenemised väidetavalt tõsisemalt seda, mida teadlased ja teised tegelikult seletustest otsivad ja rahuldavat leiavad. Vaatame kolme seletuse küsimist, mis on süntaksi ja semantika poolest ekvivalentsed; a) Miks Hilda tappis Edgari? b) Miks Hilda tappis Edgari? c) Miks Hilda tappis Edgari? Iga küsimus küsib erinevat infot ja eeldatavalt peegeldab iga küsimus erinevusi teadmistes. Bas van Fraassen ütleks, et siin on erinevad väidete kontrastiklassid. Näiteks a) puhul kuuluvad kontrastiklassi "Ülemteener tappis Edgari," "Kokk tappis Edgari" jne. Küsimuse seletus on osalt küsimine, et näidataks, miks teised kontrastiklassi elemendid võib välistada. Deduktiiv-nomoloogiline mudel on nende erinevuste suhtes pime. Mõned filosoofid, kes loogilise empirismi tagasi lükkasid, pakuvad seletuse teooriat, mis alustab pragmaatikast. Bas van Fraassenit järgides nimetame seda, mis on a)-l, b)-l ja c)-l ühist, küsimuse teemaks. Iga küsimusega võib seostada kolmeelemendilist hulka: küsimuse teema; kontrastiklass, mis seletuse küsijale huvi pakub; küsija huvidele ja teadmistele vastav standard selle kohta, missugune vastus on aktsepteeritav. Nimetame seda standardit relevantsussuhteks, sest see määrab, milliseid vastuseid peetakse teema ja kontrastiklassi suhtes relevantseteks. Küsimust võib isegi selle hulgaga samastada. Kõigil küsimustel on (pragmaatilised) presupositsioonid. Seletuse küsimiste puhul on nende hulgas vähemalt see, et teema on tõene, kontrastiklassi teised elemendid on väärad, ning et vastus on olemas. Vastus on seletav, kui küsija taustateadmise valguses on vastuse, teema ja kontrastiklassi ülejäänud elementide vahel niisugune seos, mis välistab kontrastiklassi ülejäänud liikmete asetleidmise ja tagab teema asetleidmise. Van Faassen nimetab seda seost relevantsussuhteks. Me tahame selle kohta rohkem teada saada. Kui vastus on, et Hilda tahtis Edgari raha pärida, siis taustteadmine sisaldab mõrvauurija tavalisi eeldusi motiivi, vahendi ja võimaluse kohta. Kui taustteadmine sisaldab fakti, et Hilda oli palju rikkam kui Edgar, siis relevantsussuhe on seotud asjaoluga, et Hilda oli patoloogiliselt ahne. Van Fraassen ütleb, et seletuse teeb teaduslikuks see, et ta kasutab relevantsussuhet, mille fikseerivad teooriad ja katsemeetodid, mida teadlased seletuse andmise ajal aktsepteerivad. Et see analüüs teeb seletuse pragmaatiliseks, pole sel probleemi induktiiv-statistilise mudeliga ega lipuvarda näitega. Kui me teame linnavalitsuse soove, siis varju pikkus seletab varda pikkust. Kui me ei tea, et Hilda on miljonär või me ei tea teisi statistilisi üldistusi hääletusmustrite kohta, siis algne induktiiv-statistiline argument on seletav. Pragmaatilisel lähenemisel on ka motivatsioon, mis ei sõltu võimest vastunäidetega toime tulla. Esiteks, me tahame eristada õiget seletust ja head seletust, mida deduktiiv-nomoloogiline ja induktiiv-statistiline teooria ei tee. Tõene, kuid halb seletus seletab lapsele, miks kandiline klots ei lähe ümmargusse auku, kvantteooria kaudu. Hea, kuid mitte tõese seletuse annab mis tahes hästi kinnitatud, kuid ületatud teooria: Newtoni mehaanika annab endiselt häid seletusi. Seletuse pragmaatilisele teooriale võib aga ette heita, et see ei valgusta teadusliku seletuse eripära. Ta ütleb ainult, et teadlased pakuvad ja aktsepteerivad teaduslikke seletusi. Aga me tahame teada, mille poolest teaduse relevantsussuhte standard erineb astroloogia pseudoseletustest ning seletustest ajaloos ja igapäevaelus.