cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riigiarhiiv (Eesti)
pisi|Eesti riigiarhiivi peahoone sissepääs Riigiarhiiv on riiklik arhiiv, mis selgitab välja, kogub, säilitab ja korraldab Eesti omariikluse tekkest kuni tänapäevani Eestis tekkinud või Eesti ajalugu kajastavate dokumentide kasutamist. See on osa Rahvusarhiivist.
Aseri külanõukogu
Aseri külanõukogu (1954–1959 Rannu külanõukogu) oli külanõukogu Kohtla-Järve rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Mahu vallas. 1954. a liitusid Kalvi ja Aseri külanõukogud Rannu külanõukoguks. 1959. aastal tekkis Aseri külanõukogu, mille halduskeskus asus Aseri asulas.
Aseri külanõukogu koosseisu kuulusid Aseri asula, Meriküla, Uusküla, Ridaküla, Tamme, Rannu, Kõrtsialuse, Abaja, Koogu ja Härjapea küla. 1951. aastal liideti Aseri külanõukoguga Oru, Kalvi ja Aseriaru küla.
Riigiarhiiv (Eesti)
Riigiarhiiv tegutseb Tallinnas kolmes majas. Peahoone ja kantselei paiknevad aadressil Maneeži 2/4, sealseis hoidlais on peamiselt Nõukogude okupatsiooni aegsete riigiasutuste dokumentatsioon.
Aadressil Tõnismäe 16 asub endine Parteiarhiiv, kus säilitatakse Eesti NSV Siseministeeriumi, Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee, Eestimaa Kommunistliku Partei ja sellega seotud organisatsioonide arhivaale.
Riigiarhiivi uusim hoone asub Madara 24, kus on materjalid Eesti Vabariigi sünnist ja iseseisvuse esimesest perioodist, samuti uurimissaal.
Ajalugu
1940 organiseeriti riigiarhiiv Eesti NSV Riigi Keskarhiiviks. Aastatel 1948–1989 kandis see nime Eesti NSV Oktoobrirevolutsiooni ja Sotsialistliku Ülesehitustöö Riiklik Keskarhiiv (lühend ENSV ORKA). 1940–1948 oli Keskarhiivi filiaal Eesti NSV Riiklik Ajaloo Keskarhiiv (praegune Eesti Ajalooarhiiv).
Timmitud tootmine
Timmitud tootmine ehk kulusäästlik tootmine (inglise keeles lean manufacturing ehk lean production) on protsesside ja ettevõtete juhtimise viis, tootmine, mille puhul ressursse kulutatakse üksnes lõpp-produkti huvides, s.t. üksnes sellele, mille eest tarbija on valmis maksma; kogu muud ressursikulu peetakse siis raiskamiseks. See võimaldab toota ja teenuseid osutada kaks kuni kolm korda vähemate ressurssidega kui tavapärase tootmisviisi puhul.
Timmitud tootmise põhimõtete levimisel üle tervete organisatsioonide ja teenuste valdkondade saab rääkida mõistest "timmitud mõtteviis" (inglise keeles lean thinking). Timmitud tootmine hõlmabki nii vastavat mõtteviisi kui ka tehnikaid. Üks tähtsamaid nendest on töökoha ja tööprotsessi optimaalsust taotlev 5S-süsteem, mille rakendamine sobib ka laiemalt igasuguse tööprotsessi edenemiseks.
Et timmitud tootmine pärineb Jaapanist, siis on ka paljud selle valdkonna terminid jaapani keeles, näiteks raiskamisega seotud terminid muda (無駄), muri (無理) ja mura (斑). Esmakordselt kirjeldasid jaapanlaste tootmisviiside omapära ning võrdlesid seda tavapärase tootmisega lääne ühiskondades James Womack, Daniel Jones ja Daniel Roos oma raamatus "The Machine That Changed the World" ("Masin, mis muutis maailma"). Eesti keeles kirjeldas Toyota tootmissüsteemi H.-E. Kabral oma 1992.a ilmunud raamatus. Tänapäevaks on timmitud mõtteviis ja toimimine levinud enamikku tootmis- ja teenindusharudesse. Seda leiab nii tervishoius, avalikus sektoris kui ka ehituses. Uueks suundumuseks on timmitud mõtteviisi rakendumine infotehnoloogia valdkonnas.
Lean
Kulusäästlik mõtteviis (lean thinking) on alguse saanud Jaapani ettevõttest Toyota. Olles sunnitud hakkama saama piiratud ressurssidega, pidi Toyota turul püsimiseks tegema midagi teisiti. Nad leiutasid vaheladudeta süsteemi (just-in-time) põhimõtte, mis lubas vähendada töös olevaid laovarusid ning valmistada üksnes ettetellitud tooteid minimaalsete kadudega. Sündinud oli Toyota tootmissüsteem (Toyota Production System – TPS), mida täiendati aastate jooksul kvaliteedisüsteemi elementidega.
Termini “kulusäästlik tootmine” (lean production) võttis 1988. aastal kasutusele John Krafcik, kui ta avaldas artikli “Kulusäästliku tootmissüsteemi triumf” (“Triumf of the Lean Production System”) ajakirjas Sloan Management Review. Krafcik purustas müüdi, et hea tootlikkuse saab saavutada suurtootmise ja arenenud tehnoloogia kasutamise abil (jäigad tootmissüsteemid) ning tõestas selle asemel, et head tootlikkust ja kvaliteeti pakkusid hoopis need tehased (nt Toyota), kus on vähe varusid, väiksed puhvrid ja lihtne tehnoloogia. Modig ja Åhlström (2016) kirjeldavad kulusäästlikkust kui tegevusstrateegiat, eesmärgi saavutamise strateegiat, kus oluline on raiskamise vähendamine kõikidel tasanditel. See ei ole asi, mida saaks valmis teha. See on dünaamiline seisund, mida iseloomustab pidev täiustamine ning kuhu on kaasatud kogu organisatsioon. Kliendi poolt vaadatuna saab aga tootmise protsessid jagada väärtust lisavateks tegevusteks ja väärtust mittelisavateks, viimast nimetatakse kulusäästlikus mõtteviisis (lean thinking) samuti raiskamiseks. Kulusäästliku mõtteviisi juures on kaks peamist ideed – tuleb elimineerida raiskamine ning luua väärtust.
Kõige tähtsam osa Toyota loost on see, et ressursside vähesus sundis ettevõtet arendama vootõhususele keskenduvat tootmissüsteemi. Ressursinappus sundis Toyotat keskenduma klientide vajadustele. Toyota vaatles kõiki tootmiseetappe siseklientide ja -tarnijatena ning see võimaldas näha suurt pilti. Kõik tootmisprotsessi osad olid ühe ja sama keti lülid. Ettevõte edastas klientide tellimused läbi kogu protsessi ülesvoolu, nii et tellitud tooted sai tõmmata allavoolu. Eesmärk oli maksimeerida vootõhusust, nii et tootele lisati väärtust kogu läbilaskeaja vältel, alates tellimusest kuni üleandmise ja maksmiseni. Tooteprotsess oli vootõhus. Just Toyota tootmisprotsess oli see, mille kohta läänemaailma vaatlejad hakkasid kasutama terminit lean. Mitmesuguste analüüside abil tuvastas Toyota seitse raiskamise vormi, mis pidurdasid tootmist ega lisanud väärtust ei tootele ega kliendile.
Seitse raiskamise vormi
Toyota keskendumine õigesti tegutsemisele tagas, et ettevõte ei andnud klientidele vigast ega valet toodet. Väga oluliseks muutus kvaliteedi kontrollimine ja tagamine. Iga Toyota töötaja pidi vastutama kvaliteedi eest nii, et tooted oleksid algusest peale veatud. Autotootmises rakendati jidoka põhimõtet sel teel, et tootmisliini kohal lae all jooksis kaabel, mille kaudu kõik said tootmise peatada, kui mõni probleem tekkis. Probleemi kui sellist, peeti arendus- ja täiustamisvõimaluseks.
Kulusäästliku mõtteviisi viis põhimõtet
Womack ja Jones (1996:350) on kulusäästliku mõtteviisi määratlenud viie põhimõtte kaudu:
Muudatuste elluviimine
Tuleb arvestada, et ükskõik millise kulusäästliku põhimõtte või tööriista kasutusele võtmine on suur muudatus ettevõtte töötajate jaoks. Sellest tulenevalt tuleb teadvustada, et harjumuste muutmine võtab aega ja see õnnestub vaid läbimõeldud tegevuse abil. Duque ja Cadavid (2007) toovad välja kolm protsessi muutmise etappi.
Rakendamine ja seire kulusäästliku mõtteviisi juurutamisel
Pärast muutuste tegemist on vaja jälgida edenemist ja määrata efektiivsuse näitajad.
Kokkuvõte
Kokkuvõtvalt võib öelda, et kulusäästliku mõtteviisi keskseks kohaks ongi raiskamise vähendamine. Selle juures on oluline teadvustada, et protsesside arendamine ei lõpe, kui see on kord ette võetud ja läbi viidud. Tulemusi jälgitakse ja määratakse toimingute edasise arendamise suund. Protsesside parandmisel tõuseb teenindustase ja klientide rahulolu, suureneb paindlikkus ning vähenevad kulud. Kulud vähenevad tavaliselt samas rütmis nagu ka asjatu töö Protsesside lihtsustumisel ja läbipaistvuse suurenemisel väheneb vigade arv. Paraneb ka personali rahulolu, sest väheneb asjatu töö osakaal. Tööfaasid ja tööjaotus muutuvad selgemaks ning suure tõenäosusega paraneb ka kasumlikkus. Kui suudetakse elimineerida kõik raiskamised kõigis firma tegutsemise valdkondades, siis tegeleb ettevõte vaid nende tegevustega, mille eest on klient nõus maksma, ning sel juhul on ettevõte maksimaalselt efektiivne, mis ongi kulusäästliku mõtlemise (lean thinking) eesmärk.
Andrejs Perepļotkins
pisi|Andrejs Perepļotkins Andrejs Perepļotkins (ukraina keeles Андрій Ігорович Перепльоткін; sündinud 27. detsembril 1984 Harkovis) on ukraina päritolu Läti jalgpallur.
Tobra järv
Tobra järv (ka Tobrajärv) on järv Võru maakonnas Antsla vallas Vaabina külas. Veekogu pindala on 2,3 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 718 m.
Andrei Lapuškin
Andrei Lapuškin (sündinud 9. novembril 1965 Leningradis) on Venemaa endine jalgpallur.
1995-1997 mängis ta klubis FC Lantana Tallinn.
Vesinikperoksiid
Vesinikperoksiid (vananenud nimetusega vesinikülihapend, ka perhüdrool) on anorgaaniline ühend, mille molekul koosneb kahest hapniku ja kahest vesiniku aatomist –  H2O2. See on värvitu vedelik (toatemperatuuril). Vesinikperoksiid on tugev oksüdeerija. Süttimatu aine.pisi| Vesinikperoksiidi molekulmudel
Üldandmed
Molaarmass on 34,0147 g/mol. Tihedus on 1,450 g/cm3(100% lahus temperatuuril 20 °C). Sulamistemperatuur on –0,43 °C.
Kasutamine
Meditsiinis kasutatakse 3-protsendilist vesinikperoksiidilahust erinevates olukordades, näiteks haavade desinfitseerimiseks. Vesinikperoksiid on värvuseta, peaaegu lõhnatu, nõrgalt happelise reaktsiooniga. Vere, mäda jm orgaanilise materjaliga kokkupuutel vabaneb hapniku aatom, mis hävitab baktereid, pleegitab ja eemaldab ebameeldiva lõhna. Eriti hästi toimib ta haavades leiduvatele anaeroobsetele mikroobide hävitamisel. Haava desinfitseerimisel lahustuvad ja eralduvad ka kuivanud vere- ja mädakoorikud.
Üle 35-protsendiline lahus on inimkehale söövitava või tugevalt ärritava toimega ja ohtlik. Neid lahuseid kasutatakse: oksüdeeriva agendina, söövitusaine elektroonikatööstus, samuti metalli viimistlusluses; mitmesugustes keemiatoodetes (näiteks puhastusvahendite, biotsiidide) toimeained, kosmeetika (näiteks: hambaravi) tooted segude koostises; pleegitusaine, sealhulgas paberimassi pleegitamine paberi tootmisel, kiud- ja mitte-kiudainete pleegitamine, kaasa arvatud puit, tekstiil, vaibad jne; tööstusliku heite- ja reoveepuhastuses.
Vesinikperoktsiidiga töötamisel tuleb kanda kaitsekindaid, kaitserõivastust, kaitseprille, kaitsemaski. Vältida tolmu /suitsu /gaasi /udu /auru /pihustatud aine sissehingamist. Vesinikperoksiid on süttivate ainetega kokkupuutel tuleohtlik ja tulekahju korral peab kustutamiseks kasutama vett ja kindlasti mitte valgulise koostisega vahtusid. Vältida otsest päikesevalgust. Hoida eemal süttimisallikatest, kuumadest pindadest ja lahtisest tulest. Kemikaal ei ole püsiv, bioakumuleeruv ega toksiline. Aine on tugev oksüdeerija. Vesinikperoksiid laguneb veeks ja hapnikuks. Lagundamisel vabaneb soojus. Iga 1% vesinikperoksiidi võrdub mahult 3.3% aktiivse hapnikuga, s.t. 1 cm3 3% vesinikperoksiidi vesilahust suudab lagunemisel paisata keskkonda 10 cm3 gaasilist hapnikku. Ebastabiilne aine, laguneb kokkupuutel redutseerijtega või kõrgendatud temperatuuril. Stabilisaatorite lisamine on vajalik, et vältida kiiret lagunemist. Kui säilitada soovitatud tingimustel, võib esineda kontsentratsiooni langust (max 1% aastas), see on normaalne lagunemine. Happelised vesinikperoksiidi lahjendused on palju stabiilsemad kui samasuguse puhtusastmega aluselised lahused. Ilma katalüsaatori juuresolekuta võib vesiniku lagunemine kulgeda plahvatusega.
Kui inimene on saanud sissehingamisel kahjustuse, tuleks kannatanu toimetada värske õhu kätte ja asetada mugavasse puhkeasendisse, mis võimaldab kergesti hingata. Sissehingamine põhjustab inimesel hingamisteede ärritust (köha, kurguvalu, hingeldus ja survetunnet rindkeres), võib põhjustada kroonilist bronhiiti. Allaneelamine põhjustab rasket mao kahjustust ja seedekulgla verejooksu. Vabanenud hapnik võib põhjustada soolestiku lõhkemist või imenduda veresoonkonda, mille tagajärjel võib vereringes tekkida õhuemboolia. Nahale sattumise korral pesta rohke veega. Võib põhjustada naha ärritust ja keemilist põletust, mille sümptomid on punetus, valged laigud, villid. Silma sattumise korral loputada mitme minuti jooksul ettevaatlikult veega.
Avastamine
Louis Jacques Thénard avastas vesinikperoksiidi 1818. aastal. Ta sai selle baariumperoksiidi kokkusegamisel lämmastikhappega. Seda meetodit kasutati 19. sajandi lõpust kuni 20. sajandi keskpaigani.
Trichoplax adhaerens
Trichoplax adhaerens on naastloomade hõimkonda kuuluv loomaliik. Liik paigutatakse ainsa liigina perekonda Trichoplax ja sugukonda Trichoplacidae.
Need on väga lamedad organismid, mille läbimõõt on umbes 1 mm. Neil puuduvad elundid ja koed. Neil on kaks rakukihti. Pealmine epiteelitaoline kiht koosneb ripsmetega organismi välisküljel lamedatest "katterakkudest". Alumine kiht koosneb silindrilistest rakkudest, millel on kulgemisel kasutatavad ripsmed, ning ripsmeteta näärmerakkudest.
Audla külanõukogu
Audla külanõukogu oli külanõukogu Kingissepa rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Laimjala külanõukoguga.
Anželika
Anželika (vene keeles Анжелика, rahvusvahelises transliteratsioonis Anzhelika) on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli Anželika Eestis esinemissageduselt 262. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Anželika 620 naisel.
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Anzhelika 65 naisel. Anzhelika oli populaarsuselt 991. naisenimi.
Pealpool pilvi
"Pealpool pilvi" on 2008. aastal valminud lühimängufilm.
Sisu
Naised ei tea, mida nad tahavad. Vähemasti Mann mitte. See on lugu  naisest, kes oma tahtmisi ja mittetahtmisi demonstreerimata ei jäta. Spontaansust ja bravuurikust Mannil juba jagub. Ja mehi ka…
Tegijad
Režissöör: Age Viks
Produtsent: Priit Pääsuke
Operaator: Kristjan-Jaak Nuudi
Kunstnik: Tiiu-Ann Pello
Osades: Ivo Uukkivi, Janek Joost, Ireen Kennik, Randel Uibo
Orienteerumistähis
pisi|170px|Kontrollpunkti tähise külgtahk pisi|Orienteerumistähis kontrollpunktis Orienteerumistähis ehk kontrollpunkti tähis ehk KP tähis (ingl k control flag) on orienteerumis- või muudel sarnastel võistlustel kasutatav kontrollpunkti asukoha märgistus.
Vastavalt Rahvusvahelise Orienteerumisföderatsiooni (IOF) ja Eesti Orienteerumisliidu (EOL) võistlusreeglitele on orienteerumistähis avatud põhjadega korrapärane kolmnurkne püstprisma, mille külgtahkudeks on 30 cm küljepikkusega ruudud, mis on jagatud diagonaalselt kaheks, nii et üks osa on valge ja teine oranž (värvi kood PMS 165). Nõuded orienteerumistähise kujule ja välimusele on ühesugused kõigil IOF-i koordineeritavatel orienteerumisaladel (orienteerumisjooks, rattaorienteerumine, suusaorienteerumine, täpsusorienteerumine).
Vastavalt IOF-i võistlusreeglitele peab orienteerumistähis olema orienteerumisraja alguses (nn K-punktis) ja igas kontrollpunktis. Tähis paigutatakse maastikule vastavalt orienteerumiskaardil näidatud kontrollpunkti (KP) objekti ja KP legendi kirjeldusele. Tähis peab olema võistlejale otsimata nähtav hetkel, kui ta jõuab kaardil näidatud kohta ja näeb KP legendis kirjeldatud objekti. Orienteerumisvõistlustel ei tohi tähis olla peidetud. Samas ei tohiks tähis olla paigutatud nii, et võistleja näeb tähist enne kui KP objekti.
Vastavalt EOL võistlusreeglitele peab öisel orienteerumisvõistlusel tähisel olema ka igast suunast nähtav helkur. Suusaorienteerumise võistlustel peab tähis olema suusaraja kohal või vahetult raja ääres nii, et see ei segaks suusatamist.
Rahvusvahelist orienteerumistähist kasutatakse ka rogaini- ja seiklusspordivõistlustel. Rogainis on siiski lubatud ka mõnevõrra teistsuguse kuju ja välimusega tähised. Vastavalt Rahvusvahelise Rogainiföderatsiooni (IRF) võistlusreeglitele peab rogainivõistluste kontrollpunkti tähis olema:
Sarnaselt IOF-i reeglitega peab ka IRF-i reeglite kohaselt olema tähis paigutatud kontrollpunkti objektile võimalikult lähedale ja nii, et kontrollpunkti asukohta saabunud võistleja ei peaks tähist otsima. Rogainivõistlustel tuleb tähis paigutada maapinnast 0,5–2 meetri kõrgusele (soovitatavalt enam-vähem silmade kõrgusele), nii et tähis oleks enamikust suundadest vähemalt 25 meetri kauguselt nähtav.
Niidukimalane
Niidukimalane (Bombus pratorum) on mesilaslaste sugukonda kuuluv putukas.
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse.
Anti (eesnimi)
Anti on mehenimi.
1. jaanuaril 2018 oli Eestis eesnimi Anti 859 mehel (esinemissageduselt 190. mehenimi).
Heinrich Vick
Heinrich Vick (8. detsember 1687 Artlenburg – 1741 Muhu) oli Eesti vaimulik.
Naftasaadused
pisi|[[Nafta rafineerimistehas Grangemouthis Šotimaal]] Naftasaadused on naftast rafineerimistehastes toodetavad saadused. Erinevalt naftakeemiasaadustest, mis on kindlalt määratletud ning tavaliselt puhtad orgaanilised ühendid, on naftasaadused kompekssed segud. Enamus naftast töödeldakse naftasaadusteks, nagu kütus.
Heinrich Vick
Heinrich Vick sündis Artlenburgis Lüneburgi lähedal (praeguse haldusjaotuse järgi Lüneburgi kreisis Alam-Saksi liidumaal). Õppis usuteadust ka Academia Gustavo-Carolinas (Pärnus).
Oli aastatel 1715–1741 Muhu Katariina koguduse õpetaja.
Isiklikku
Tema poeg August Heinrich Vick oli samuti Muhu Katariina koguduse õpetaja, teine poeg Heinrich Vick noorem oli Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja, pojapoeg Ludwig Nathanael Vick oli Karula koguduse õpetaja.
Abudramae Bamba
2006 mängis ta laenumängijana Tallinna Jalgpalli Klubis.
Kessu oja
Kessu oja ehk Ahioja on oja Saaremaal Kärla vallas Kärla alevikus, Mätasselja ja Kuuse külas ning Saaremaa vallas Viki külas.
Oja algab Saaremaa keskkõrgustiku idanõlvalt Viki külast Lagenõmme karjäärist idas ning suubub Kärlal paremalt Kärla jõkke (11 km suudmest). Pidev vool on oja ülemjooksul vaid Mätasselja kurisuteni, selles osas kannab ta Ahioja nime. Kuusiku (Raabukse) metsavahikohast ülesvoolu on oja metsakuivenduskraav. Mätasselja kurisutest edasi voolab oja vaid kõrgvee ajal. Mätasselja kurisute ja Kärla karstiala vahelises lõigus on oja kunstlikus voolusängis Kuressaare–Kihelkonna tee edelapoolses kraavis. Oja alamjooksu pärast Kärla karstiala nimetatakse Kessu ojaks.
Võie
Võie on vähendatud rasvasisaldusega võilaadne toode, millele võib olla lisatud taimerasvu.
Euroopa Nõukogu määrusega on määratletud, et väiksem rasvasisaldus peab peegelduma ka toote nimetuses. Kõik võilaadsed tooted, mille piimarasvasisaldus on alla 82%, on võided.
Toode, mis saadakse taimsetest ja/või loomsetest rasvadest, võib sisaldada rasva järgmiselt:
Klaveriduo Kai Ratassepp – Mati Mikalai
Klaveriduo Kai Ratassepp ja Mati Mikalai on eesti klaveriduo, mille moodustavad Kai Ratassepp ja Mati Mikalai.
Duo esimene etteaste oli aastal 1998, mil esineti konkurssfestivalil "Con Brio". Hiljem on esinetud ja ka auhindu võidetud nt Kaunase ja Padova rahvusvahelistelt konkurssidelt.
Duo repertuaaris on lugusid alates Mozartist tänapäeva autoriteni välja. Duo on mänginud palju Eesti heliloojate loomingut.
Strydenburg
Strydenburg on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Pixley ka Seme ringkonnas Thembelihle vallas.
Linn on asutatud 1892. aastal.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Strydenburgi elanikkonnast värvilisi 83,90%, mustanahalisi aafriklasi 10,21%, valgeid 5,19%, India või Aasia päritolu inimesi 0,30% ja teisi 0,37%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 93,56%, koosa keelt 1,70%, inglise keelt 1,59% ja tsvana keelt 1,18%.
Indigo tuba
"Indigo tuba" on 2007. aastal valminud Eesti lühimängufilm.
Sisu
Noor kunstnikuhingega kokapoiss Leif elab koos oma ettekandjast tüdruku Gretiga mõnusalt turvalises rutiinis kuni ühel päeval juhtub midagi ootamatut. Tööõnnetuse tõttu avaneb Leifile uks justkui teise maailma. Greti õnnetuseks tuleb koos selle muutusega Leifi ellu ka uus tüdruk Indigo, kes hakkaba aina rohkem hõivama Leifi aega ja tähelepanu.
Kais Adlas
Kais Adlas (sünninimi Kais Ird; 10. oktoober 1945 – 27. august 2016) oli eesti näitleja.
Adlas lõpetas 1965. aastal Vanemuise õppestuudio ja asus draamanäitlejana tööle Vanemuisesse. Adlas oli ka mitmete lavastuste juures lavastaja assistent.
Faina
Faina (vene keeles Фаина) on naisenimi.
Kais Adlas
Ta on mänginud telelavastustes "Mee maik" ja "Lift" ning teleseriaalis „Hakkab jälle pihta”.
Faina
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 448. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Faina 256 naisel.
Kais Adlas
Isiklikku
Kais Adlas oli Epp Kaidu ja Kaarel Irdi tütar, tal on õde Mari. Ta oli abielus näitleja ja lavastaja Raivo Adlasega. Nende poeg on valguskunstnik Priidu Adlas, neil on ka tütar Triinu.
Dzjunkiv
Dzjunkiv (ukraina keeles Дзюньків) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Pogrebõštše rajoonis. Elanike arv on 1330. Pindala on 0,37 km².
Audru külanõukogu
Audru külanõukogu oli külanõukogu Pärnu rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945. Külanõukogu halduskeskus asus Kihlepa külas.
Külanõukogu alal tegutsesid näiteks kolhoosid Kalevipoeg ja Ühendus.
Linamasin
Linamasin oli lina vartelt luude lahtimurdmise masin.
Lõuna-Eesti taludes, kus lina kasvatati müügiks, hakati 19. sajandi keskpaiku senise lõuguti asemel kasutama käsitsi ringiaetavat hammasrullidega linamasinat. Hiljem võeti kasutusele ka hobu jõul töötav masin. Hobujõul töötav linamasin koosnes suurest ringikujulisest alusest, millele olid kinnitatud soontega puupakud ning nende peal paiknevast hammasrullidega kastist, kus olid raskuseks kivid. Kui 20. sajandi algul hakati rajama linavabrikuid, vähenes linamasinate kasutamine oluliselt.
Gustav Zopp
Gustav Zopp (21. november 1883 Võru vald – 21. november 1962 Võru) oli eesti fotograaf.
Zopp sündis Võrumõisas Navi külas ja õppis Võru valla algkoolis. Aastatel 1906–1914 elas ta ja pidas stuudiot Otepää vallas, 1914–1940 Võrus, pildistamist jätkas surmani 1962. aastal. 1914. aastal oli tal ateljee Võrus aadressil Riia 34. Alates 1929. aastast elas ja pidas stuudiot Kreutzwaldi 34a. Ta tegi passipilte, grupiportreesid. Oli kantud "Eesti Foto-Almanaki" 1929. aasta kutseliste fotograafide nimistusse.
Küüditati 1951. aastal Venemaale, tuli tagasi 1956.
Partsilomp
Partsilomp (ka Kauru Partsilomp) on järv Valga maakonnas Otepää vallas Kaurutootsi külas. Veekogu pindala on 1,1 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 446 m.
Heitunu
Heitunu ehk heitunud isik on tööealine mittetöötav isik, kes põhimõtteliselt sooviks töötada, kuid kes ei otsi aktiivselt tööd, sest on kaotanud lootuse seda leida.
Tööotsingust loobumise põhjuseks võib olla sobiva töö puudumine lähipiirkonnas, vanus (enda pidamine töö leidmiseks liiga vanaks) või muud.
Tööturustatistikas liigitatakse heitunud isikud majanduslikult mitteaktiivse rahvastiku hulka ja seega jäävad tööjõust välja.
Glafira
Glafira (vene keeles Глафира) on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1423. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Glafira 31 naisel.
Kolmanda koalitsiooni sõda
Kolmanda koalitsiooni sõda oli Euroopa konflikt aastatel 1803–1806. Sõjas alistasid Prantsusmaa ja selle tütarriigid Napoleon I juhtimisel Austria, Portugali, Venemaa ja teiste liidu.
Priit Strandberg
pisi|Vanemuise näitleja Priit Strandberg (2016). Fotograaf Maris Savik. Priit Strandberg (sündinud 18. augustil 1989) on eesti näitleja ja lavastaja.
Eoste hoiuala
pisi|Ahja jõe käänak lamminiiduga Eoste hoiualal Eoste hoiuala on hoiuala Põlva maakonna Põlva valla Eoste, Taevaskoja ja Valgesoo külas. Hoiuala pindala on 23,8 ha.
Kolmanda koalitsiooni sõda
Suurbritannia oli samuti Prantsusmaaga sõjas pärast jätkuvat vaenutegevust seoses Amiensi rahu murdmisega ja jäi ainsaks riigiks pärast Pressburgi rahu, kes veel Prantsusmaaga sõdis. Aastatel 1803–1805 oli Suurbritannia pidevas Prantsuse sissetungi hirmus. Royal Navy tagas siiski ülemvõimu merel ja purustas Prantsuse-Hispaania laevastiku otsustavalt Trafalgari lahingus oktoobris 1805.
Priit Strandberg
Ta lõpetas 2008. aastal Vanalinna Hariduskolleegiumi teatriklassi ning 2012. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (25.lend).
Eoste hoiuala
Hoiuala hõlmab Ahja jõe lõiku Otteni vesiveski paisust Porgandi sillani Kärsa–Eoste teel koos jõeäärsete lamminiitudega.
Kolmanda koalitsiooni sõda
Kolmas koalitsioon ise teostus täielikult aastatel 1804–1805, kui Napoleoni provokatiivsed teod Itaalias (kroonis ennast Lombardia raudkrooniga) ja Saksamaal (eriti Enghieni hertsogi arreteerimine ja hukkamine) kannustasid Austriat ja Venemaad ühinema Suurbritanniaga Prantsusmaa vastu. Sõja tulemus pidi otsustatama mandril, ja suured maaoperatsioonid, mis kindlustasid kiire Prantsuse võidu, olid Ulmi kampaania, Grande Armée suur tiirutav manööver, mis kestis augusti lõpust oktoobri keskpaigani 1805, ja milles võeti kinni kogu Austria armee, ning otsustav Prantsuse võit tsaar Aleksander I juhitavate Vene-Austria ühendvägede üle Austerlitzi lahingus detsembri alguses. Austerlitz viis Kolmanda koalitsiooni tõhusalt lõpule, kuigi hiljem oli väike kõrvalkampaania Napoli vastu, mis lõppes samuti otsustava Prantsuse võiduga Campo Tenese lahingus.
Priit Strandberg
2012. aastast on ta Tartu teatris Vanemuine draamanäitleja. On tegutsenud samas ka lavastajana.
Loonud muusika lavastustele “Meie oma tõde, meie oma õigus” (2015), “Aino ja Haldjas” (2016), “Roosi nimi” (2017), “Julm mõrvar Hasse Karlsson paljastab tõe naise kohta, kes külmus surnuks raudteesillal” (2019), 2016. aastal ilmus Priit Strandbergil album "Valvab".
Kolmanda koalitsiooni sõda
26. detsembril 1805 sõlmisid Austria ja Prantsusmaa Pressburgi rahu, mis viis Austria välja nii sõjast kui ka koalitsioonist, samas kinnistas see kahe suurriigi varasemad Campo Formio ja Lunéville'i lepingud. Leping kinnitas Austria maadeloovutused Itaalias ja Baieris Prantsusmaale ning Saksamaal Napoleoni Saksa liitlastele, nõudis alistatud Habsburgidelt hüvitist 40 miljonit franki ning võimaldas löödud Vene vägedele koos relvade ja varustusega vaba pääsu läbi vaenuliku territooriumi tagasi oma kodumaale. Võit Austerlitzi all lubas ka Reini Liidu loomise, Saksa riikide kogum, mis mõeldud puhvertsooniks Prantsusmaa ja Kesk-Euroopa vahele. Nende sündmuste otsesel tagajärjel lakkas Saksa-Rooma riik olemast, kui Saksa-Rooma keiser Franz II loobus aastal 1806 keisritroonist, säilitades ainsa ametliku tiitlina Austria keiser Franz I. Need saavutused ei loonud siiski kontinendil kestvat rahu. Austerlitz ei ajanud ei Venemaad ega Suurbritanniat, kelle armeed kaitsesid Sitsiiliat Prantsuse sissetungi eest, koju puhkama. Vahepeal tekitas Preisimaa, olles murelik kasvava Prantsuse mõju pärast Kesk-Euroopas, aastal 1806 Neljanda koalitsiooni sõja.
Eelmäng
Euroopa oli mässitud Prantsuse revolutsioonisõdadesse aastast 1792. Pärast viit aastat sõda alistas Prantsuse Vabariik aastal 1797 Esimese koalitsiooni. Teine koalitsioon moodustati aastal 1798, kuid see alistati samuti aastaks 1801, jättes Suurbritannia uue Prantsuse Konsulaadi ainsaks vastaseks.
Eoste hoiuala
Hoiuala võeti kaitse alla Vabariigi Valitsuse 14. juuli 2005 määrusega.
Kolmanda koalitsiooni sõda
Amiensist Kolmanda koalitsioonini
Märtsis 1802 nõustusid Prantsusmaa ja Suurbritannia lõpetama Amiensi rahuga vaenutegevuse. Esmakordselt kümne aasta jooksul oli kogu Euroopas rahu. Kuid kahe poole vahel säilis palju probleeme, tehes lepingu rakendamise üha raskemaks. Briti valitsus pani pahaks kõigist koloniaalvallutustest loobumist aastast 1793. Napoleon oli vihane, et Briti väed olid veel Maltal. Pingeline olukord vaid halvenes, kui Napoleon saatis ekspeditsiooniväed purustama Haiti revolutsiooni. Mais 1803 kuulutas Suurbritannia Prantsusmaale sõja.
Eoste hoiuala
Kaitstavad elupaigatüübid:
Arno (eesnimi)
Arno on germaani päritolu mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 195. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Arno 837 mehel.
Kolmanda koalitsiooni sõda
Amiensist Kolmanda koalitsioonini
thumb|"The Plumb-pudding in danger" (1805), [[James Gillray. Karikeeritud: Napoleoni tehtud avamäng jaanuaris 1805 lepituse eest Suurbritanniaga]]
Arno (eesnimi)
Nime kandjaid
Arno nime kannab ka Oskar Lutsu loodud tegelaskuju.
Kolmanda koalitsiooni sõda
Amiensist Kolmanda koalitsioonini
Detsembris 1804 viis Inglise-Rootsi leping, mis võimaldas brittidel kasutada Rootsi Pommerit raha eest sõjalise baasina Prantsusmaa vastu, Kolmanda koalitsiooni loomiseni. Rootsi valitsus katkestas diplomaatilised suhted Prantsusmaaga pärast Enghieni hertsogi hukkamist. Briti peaminister William Pitt kasutas aastatel 1804 ja 1805 hulgaliselt diplomaatilist aktiivsust, mis oli suunatud uue koalitsiooni moodustamise suunas Prantsusmaa vastu. Vastastikune usaldamatus brittide ja venelaste vahel leevenes mitme Prantsusmaa poliitilise vea taustal ja aprillis 1805 sõlmiti liiduleping. Läänemerd valitses Venemaa, millega Suurbritannia ei olnud rahul, kuna see pakkus väärtuslikke kaupu, nagu puit, tõrv ja kanep, mis olid Royal Navy jaoks hädavajalikud. Lisaks toetas Suurbritannia Osmanite riiki Venemaa rünnakute vastu Vahemere suunal. Juba kroonitud keiser Napoleon lisas mais 1805 oma rüüle (Põhja-)Itaalia krooni, võttes seega traditsioonilise Austria mõjusfääri oma võimu alla. Ihates kättemaksu ja olles kaotanud viimati kaks korda Prantsusmaale, ühines Austria mõni kuu hiljem koalitsiooniga.
La Grande Armée Boulogne'is
pisi|Vägede ülevaatus Boulogne'is, 15. august 1804
Eoste hoiuala
Eoste hoiualal on leitud ka kaitsealust liblikaliiki mustlaik-apollot.
Kolmanda koalitsiooni sõda
La Grande Armée Boulogne'is
Enne Kolmanda koalitsiooni moodustamist pani Napoleon kokku Inglismaa armee, sissetungijõud Inglismaa ründamiseks, umbes kuus laagrit Boulogne'is Põhja-Prantsusmaal. Kuigi nad ei tõstnud kunagi jalga Briti pinnale, said Napoleoni väed hoolika ja hindamatu väljaõppe mistahes võimalikuks sõjaliseks operatsiooniks. Vahetevahel tekkis vägedes igavus, kuid Napoleoni paljud külastused ja pillavad paraadid tugevdasid moraali.
Mehed Boulogne'is moodustasid tuumiku, mida Napoleon hiljem kutsus La Grande Armée (Suur armee). Alguses koosnes see Prantsuse armee umbes 200 000 mehest, organiseeritud seitsmeks korpuseks, mis olid suured väliüksused, igas ühes 36–40 kahurit, ja võimelised iseseisvaks tegutsemiseks, kuni teised korpused appi saabuvad. Nende vägede etteotsa lõi Napoleon 22 000-mehelise ratsaväe reservi, organiseeritud kaheks kürassiiridiviisiks, neljaks ratsatragunidiviisiks ja kaheks jalaväetragunite ja kergeratsaväe diviisiks, kõigi toetuseks 24 suurtükki. Aastaks 1805 oli Grande Armée kasvanud 350 000-meheliseks jõuks, oli hästi varustatud, hea väljaõppega ja omas pädevat ohvitserkonda.
Eoste hoiuala
Liivakivipaljanditest asub Eoste hoiualal Valli pae.
Kolmanda koalitsiooni sõda
Vene ja Austria armeed
Vene armee omas aastal 1805 palju Ancien Régime organisatsioonilisi iseloomujooni: ei olnud püsivaid moodustisi rügemendi tasemest kõrgemal, vanemad ohvitserid olid suuresti värvatud aristokraatia hulgast ja Vene sõdur sai 18. sajandi praktika kohaselt distsipliini sisestamiseks regulaarselt peksa ja karistada. Veelgi enam, paljud madalama astme ohvitserid olid kehvalt välja õpetatud ja neil oli raskusi viia oma mehi mõnikord keerukate, lahingus vajalike manöövrite teostamiseks. Siiski olid venelastel head suurtükid, mehitatud sõduritega, kes alati võitlesid kõvasti, et nende relvad ei langeks vaenlase kätesse.
Eoste hoiuala
Hoiualal asuv Eoste Ristimägi on arheoloogiamälestisena kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.
Kolmanda koalitsiooni sõda
Vene ja Austria armeed
Ertshertsog Karl, Austria keisri vend, käivitas aastal 1801 Austria armee reformi, võttes võimu Hofkriegsratilt, sõjalispoliitiliselt nõukogult, kes vastutas otsuste tegemise eest Austria relvajõududes. Karl oli Austria parim välikomandör, kuid ta oli õukonnas ebapopulaarne ja kaotas palju mõjujõudu, kui Austria otsustas tema nõuande vastaselt Prantsusmaaga sõtta astuda. Karl Mack sai uueks ülemkomandöriks Austria armees, algatades sõja eelõhtul jalaväereforme, mille järgi pidi rügement koosnema neljast nelja kompaniiga pataljonist, mitte nagu vanasti, kolm kuue kompaniiga pataljoni. Järsk muutus ei vastanud ohvitseride väljaõppele ja seetõttu ei juhitud neid uusi üksusi nii hästi, kui oleks pidanud. Austria ratsaväge peeti parimaks Euroopas, kuid paljude ratsaväe üksuste eraldamine erinevate jalaväeüksuste koosseisu välistas lööva jõu nende tihedate Prantsuse konkurentide vastu.
Eoste hoiuala
Hoiuala valitseja on Keskkonnaameti Põlva-Valga-Võru regioon. Hoiualal paiknevad seirejaamad.
Kolmanda koalitsiooni sõda
Ulmi kampaania
pisi|Euroopa strateegiline olukord aastal 1805 enne Ulmi kampaania ja sõja algust
Augustis 1805 pööras Napoleon, Prantsuse keiser alates eelmise aasta maist, oma armee sihikud La Manche'ilt Reinile, et tegeleda uute Austria ja Vene ähvardustega. Kolmanda koalitsiooni sõda algas Ulmi kampaaniaga, rea Prantsuse ja Baieri sõjaväe manöövrite ja lahingutega, kavatsusega haarata kindral Macki Austria armee.
Austria plaanid ja ettevalmistused
Kindral Mack arvas, et Austria turvalisuse tagab lõhede täitmine läbi mägise Schwarzwaldi ala Lõuna-Saksamaal, mis olid näinud palju võitlust Prantsuse revolutsioonisõdade kampaaniates. Mack uskus, et Kesk-Saksamaal tegevust ei toimu. Mack otsustas teha Ulmi linna oma kaitsestrateegia keskpunktiks, mis nõudis prantslaste ohjeldamist, kuni venelased Kutuzovi juhtimisel saabuvad ja muudavad šansse Napoleoni vastu. Ulmi kaitsesid raskelt kindlustatud Michelsbergi kõrgendikud, andes Mackile mulje, et linn oli välise rünnakuga peaaegu vallutamatu.
Prantslaste plaanid ja ettevalmistused
pisi|Prantslased koondusid septembri algusest keskpaigani [[Reinile. 210 000-meheline Grande Armée kavatses tungida Saksamaale ja austerlased ümber piirata]]
Nii 1796. kui ka 1800. aasta kampaanias kavandas Napoleon Doonau teatrit Prantsuse jõupingutuste keskpunktina, kuid mõlemal juhul muutus Itaalia teater kõige tähtsamaks. Õukonnanõukogu arvates võis Napoleon taas rünnata Itaaliat. Napoleonil olid muud kavatsused: 210 000-meheline Prantsuse vägi pidi liikuma Boulogne'i laagritest idasuunas ja pidi katma kindral Macki haavatava Austria armee, kui see hoidub marssimast Schwarzwaldi suunas. Vahepeal pidi marssal Murat läbi viima ratsaväe petterünnaku üle Schwarzwaldi, et lollitada austerlasi mõtlema, et prantslased edenevad otse lääne-ida teljel. Pearünnakut Saksamaal pidid toetama prantslaste rünnakud teistes teatrites: Masséna pidi Karlile Itaalias vastu astuma 50 000 mehega, Saint-Cyr pidi marssima Napolisse 20 000 mehega ja Brune pidi patrullima Boulogne'is 30 000 mehega võimaliku Briti sissetungi vastu.
Murat ja Bertrand läbisid luurega ala, mis piirnes Tirooli ja Mainiga, samas planeerimisstaabi ülem Savary koostas detailse teedeuuringu aladest Reini ja Doonau vahel. Grande Armée vasak tiib pidi liikuma Hannoverist ja Utrechtist alla Württembergi; parem tiib ja keskkoht, väed La Manche'i kallastelt, pidid kogunema piki Reini keskjooksu, Mannheimi ja Strasbourgi linna ümbruses. Samas Murat tegi demonstratsioone läbi Schwarzwaldi, teised Prantsuse väed pidid siis tungima süda-Saksamaale ja kalduma kagu suunas, vallutades Augsburgi, mis pidi isoleerima Macki ja katkestama Austria sideliinid.
Prantslaste sissetung
pisi|Prantslaste sissetung septembri lõpus ja oktoobri alguses tabas austerlasi ootamatult ja lõhkus nende sideliinid
22. septembril otsustas Mack hoida Illeri liini, kinnistudes Ulmi. Septembri kolmel viimasel päeval alustasid prantslased raevukat marssi, mis viis nad Austria tagalasse. Mack uskus, et prantslased ei riku Preisi territooriumi, kuid kui ta kuulis, et Bernadotte'i I korpus marssis läbi Preisi Ansbachi, tegi ta kriitilise otsuse jääda ja kaitsta Ulmi, mitte taganeda lõunasse, mis pakkunuks mõistlikku võimalust säästa oma vägede põhiosa. Napoleonil oli vähetäpset informatsiooni Macki kavatsuste või manöövrite kohta; ta teadis, et Kienmayeri korpus saadeti Ingolstadti, Prantsuse positsioonidest idas, kuid tema agendid liialdasid selle suurusega. 5. oktoobril andis Napoleon Neyle korralduse ühineda Lannesi, Soulti ja Murat'ga koondumiseks ja Doonau ületamiseks Donauwörthi juures. Prantslaste ümberpiiramiskatse ei olnud siiski küllalt sügav, hoidmaks ära Kienmayeri põgenemist: Prantsuse korpused ei saabunud kõik samasse kohta – selle asemel lähetati nad pikale lääne-ida teljele – ning Soulti ja Davout' varajane saabumine Donauwörthi tegi Kienmayeri ettevaatlikuks ja kõrvalepõiklevaks. Napoleon veendus tasapisi üha rohkem, et austerlased on koondunud Ulmi ja käskis märkimisväärsel osal Prantsuse armeest koonduda Donauwörthi ümbrusse; 6. oktoobril suundus kolm Prantsuse jalaväe ja ratsaväe korpust Donauwörthi, sulgedes Macki põgenemistee.
Wertingeni lahing
pisi|Strateegiline olukord 7.–9. oktoobrini. [[Mihhail Kutuzov|Kutuzov oli liiga kaugel, et pakkuda märkimisväärset abi, ja austerlased olid ebakindlal positsioonil]]
Mõistes ohtu oma positsioonile, otsustas Mack asuda rünnakule. 8. oktoobril kamandas ta armee koonduma Günzburgi ümbrusse ja lootis lõhkuda Napoleoni sideliinid. Mack instrueeris Kienmayerit ajama Napoleonit kaugemale itta Müncheni ja Augsburgi suunas. Napoleon ei kaalunud tõsiselt võimalust, et Mack võiks ületada Doonau ja eemalduda oma kesksest baasist, kuid ta mõistis, et sildade hõivamine Günzburgis tooks suure strateegilise eelise. Selle eesmärgi täitmiseks saatis Napoleon Ney korpuse Günzburgi, olles täiesti teadlik sellest, et suurem osa Austria armeest suundus samasse kohta. 8. oktoobril pidi kampaania siiski tunnistama oma esimest tõsist lahingut Wertingeni juures Auffenburgi ning Murat' ja Lannesi vägede vahel.
Mitte täiesti selgetel põhjustel käskis Mack Auffenburgil 7. oktoobril viia 5000 jalaväelast ja 400 ratsaväelast Günzburgist Wertingeni peamise Austria edu ettevalmistamiseks väljaspool Ulmi. Kindlusetu, mida teha, ja omades vähe lootust abivägedele, oli Auffenburg ohtlikul positsioonil. Esimesed saabunud Prantsuse väed olid Murat' ratsaväe diviisid – Kleini 1. tragunid, Beaumonti 3. tragunid ja Nansouty kürassiirid. Nad hakkasid ründama Austria positsioone ja nendega ühinesid peagi Oudinot' grenaderid, kes lootsid haarata austerlasi põhjast ja läänest. Auffenburg püüdis taganeda edelasse, kuid ta ei olnud piisavalt kiire: austerlased hävisid, kaotades peaaegu kogu oma väe, kellest 1000–2000 vangistati. Wertingeni lahing oli kerge Prantsuse võit.
Wertingeni sündmused veensid Macki opereerima Doonau vasakkaldal, mitte taganema otse itta paremkaldale. See nõudis Austria armee jõeületust Günzburgis. 8. oktoobril opereeris Ney Berthier' juhiste kohaselt, mis kutsusid otserünnakule Ulmile järgmisel päeval. Ney saatis Mahleri 3. diviisi vallutama Günzburgi sildu üle Doonau. Selle diviisi kolonn sattus Tirooli jäägritele ja püüdis neist 200 kinni, sealhulgas nende komandöri kindral d'Apsré, koos kahe suurtükiga. Austerlased märkasid neid arenguid ning tugevdasid oma positsioone Günzburgi ümbruses kolme jalaväepataljoniga ja 20 kahuriga. Malheri diviis viis läbi mitu kangelaslikku rünnakut Austria positsioonidele, kuid kõik nurjusid. Mack saatis siis Gyulai koos seitsme jalaväepataljoniga ja 14 ratsaväe eskadroniga purustatud sildu parandama, kuid see vägi rünnati ja aeti laiali hilinenud Prantsuse 59. jalaväerügemendi poolt. Järgnes vihane võitlus ja prantslastel õnnestus lõpuks luua tugipunkt Doonau paremkaldal. Kui Günzburgi lahing oli võideldud, saatis Ney kindral Loisoni 2. diviisi vallutama Doonau sildu Elchingenis, mis olid austerlaste poolt nõrgalt kaitstud. Kaotanud enamiku Doonau sildadest, viis Mack oma armee tagasi Ulmi. 10. oktoobril saavutasid Ney korpused märkimisväärset edu: Malheri diviis läks paremkaldale, Loisoni diviis hoidis Elchingeni ja Duponti diviis suundus Ulmi poole.
Haslach-Jungingen ja Elchingen
pisi|vasakul|Strateegiline olukord 11.–14. oktoobrini. Prantsuse väed hüppavad läände, et alistada Austria armee
Demoraliseeritud Austria armee saabus Ulmi 10. oktoobri varastel tundidel. Mack kaalus tegevuskava jätkamist ja Austria armee jäi Ulmis passiivseks kuni 11. oktoobrini. Vahepeal opereeris Napoleon vigastel eeldustel: ta uskus, et austerlased liiguvad itta või kagusse ja et Ulm oli nõrgalt kaitstud. Ney tajus seda vääritimõistmist ja kirjutas Berthier'le, et Ulm oli tegelikult palju tugevamalt kaitstud, kui prantslased alguses arvasid. Sel ajal hakkas Vene oht idast valdama Napoleonit nii palju, et Murat käsutati armee paremale tiivale, mis koosnes Ney ja Lannesi korpustest. Prantslased olid sel hetkel eraldunud kaheks ulatuslikuks rõngaks: Ney, Lannesi ja Murat' väed läänes ümbritsesid Macki, samas Soulti, Davout', Bernadotte'i ja Marmonti väed idas pidid valvama mistahes võimaliku Vene ja Austria sissetungi vastu. 11. oktoobril tegi Ney uue katse siseneda Ulmi; 2. ja 3. diviis pidid marssima linna piki Doonau paremkallast, samas Dupont'i diviis, toetatud tragunitega, pidi marssima otse Ulmi peale ja hõivama kogu linna. Ettevõtmine oli edutu, kuna Ney ei teadnud veel, et kogu Austria armee asus Ulmis.
32. jalaväerügement Duponti diviisist marssis Haslachist Ulmi suunas ja põrkus Bolfingenis nelja Austria rügemendiga. 32. rügement korraldas mitu raevukat rünnakut, kuid austerlased seisid kindlalt ja lõid kõik tagasi. Austerlased suunasid lahingusse veel ratsaväe ja jalaväe rügemente Jungingenis, lootes anda otsustava löögi Ney korpuste vastu Duponti vägede katmisega. Dupont tajus, mis oli juhtumas, ja ennetas austerlasi üllatusrünnaku käivitamisega Jungingenis, milles võeti vähemalt 1000 vangi. Uued Austria rünnakud ajasid need jõud tagasi Haslachi, mida prantslased suutsid hoida. Dupont oli lõpuks sunnitud taanduma Albecki, kus ta ühines d'Hilliersi vägedega. Haslach-Jungingeni lahingu mõju Napoleoni plaanidele ei ole täiesti selge, kuid keiser võis saada lõpliku selguse, et enamus Austria armeest oli koondunud Ulmi. Seega saatis Napoleon Soulti ja Marmonti korpused Illeri suunas, mis tähendab, et tal oli nüüd neli jalaväe ja üks ratsaväe korpus Mackiga tegelemiseks; Davout, Bernadotte ja baierlased valvasid veel Müncheni ümbrust. Napoleon ei kavatsenud võidelda lahingus piki jõge ja käskis oma marssalitel vallutada tähtsad sillad Ulmi ümbruses. Ta alustas ka oma vägede viimist Ulmist põhja poole, kuna eeldas lahingut selles piirkonnas, mitte linna enda piiramist. Need ümberpaigutused ja tegevused viisid 14. oktoobril vastasseisuni Elchingenis, kui Ney väed edenesid Albeckis.
Kampaania selles punktis oli Austria vägede juhtkond täielikus segaduses. Ferdinand hakkas avalikult vastustama Macki juhtimisstiili ja otsuseid, väites, et viimane veetis oma päevi vastuoluliste korralduste kirjutamisega, mis jätsid Austria armee edasi-tagasi marssima. 13. oktoobril saatis Mack kaks kolonni Ulmist välja ette valmistama läbimurret põhjas: üks kindral Reischi juhtimisel suundus Elchingeni kaitsma sealseid sildu ja teine Wernecki juhtimisel läks põhja enamiku raskete suurtükkidega. Ney kiirendas oma korpust edasi, et taastada kontakt Dupont'iga. Ney viis oma väed Elchingenist lõunasse Doonau paremkaldal ja alustas rünnakut. Väli oli osaliselt metsastunud lamm, mis tõusis järsult Elchingeni künkalinnani, kust oli lai vaateväli. Prantslased hävitasid Austria luurerühmad ning rügement ründas julgelt ja vallutas kloostri künka tipul. Ka Austria ratsavägi alistati ja Rieschi jalavägi põgenes; Ney sai oma muljetavaldava võidu eest tiitli "Elchingeni hertsog".
Ulmi lahing
pisi|[[Joachim Murat|Marssal Murat osutus Ulmi kampaania ajal kasulikuks. François Gérard]]
thumb|left|250px|Kapitulatsioon Ulmi all. [[Jacques François Joseph Swebach-Desfontaines]] Muud tegevused leidsid aset 14. oktoobril. Murat' väed ühinesid Dupontiga Albeckis õigeaegselt, et suruda tagasi Austria rünnak Werneckist; Murat ja Dupont koos ajasid austerlased põhja poole Heidenheimi suunas. 14. oktoobri öösel viibisid kaks Prantsuse korpust Austria laagrite läheduses Michelsbergis, kohe Ulmi külje all. Mack oli nüüd ohtlikus olukorras: enam ei olnud mingit lootust põgeneda piki põhjakallast, Marmont ja Keisri kaardivägi passisid Ulmi äärelinnades jõest lõunas ja Soult liikus Memmingenist, et hoida ära austerlaste põgenemine lõunasse Tirooli. Hädad jätkusid Austria käsuliinis, kui Ferdinand tühistas Macki korraldused ja käskis evakueerida Ulmist kogu ratsaväe, kokku 6000 sõdurit. Murat jälitustegevus oli siiski nii tõhus, et ainult üksteis eskadroni ühines Werneckiga Heidenheimi juures. Murat jätkas Wernecki kimbutamist ja sundis ta koos 8000 mehega Trochtelfingtenis 19. oktoobril alistuma; Murat võttis ka kogu Austria välipargi 500 veokiga, siis kihutas Neustadti suunas ja püüdis kinni 12 000 austerlast.
thumb|left|250px|Kindral Mack alistub oma armeega [[Ulmi all. Napoleoni austerlaste strateegiline ümberpiiramine koos Austerlitzi lahinguga kuus nädalat hiljem pitseeris Kolmanda koalitsiooni saatuse. Paul-Émile Boutigny]]
Ulmi sündmused olid nüüd lahenduseni jõudmas. 15. oktoobril ründasid Ney väed edukalt Michelsbergi laagreid ja 16. oktoobril hakkasid prantslased Ulmi ennast pommitama. Austria moraal oli madalseisus ja Mack hakkas mõistma, et oli väike lootus pääseda. 17. oktoobril sõlmis Napoleoni esindaja Ségur Mackiga kokkuleppe, milles austerlased nõustusid alistuma 25. oktoobril, kui selleks ajaks abi ei tule. Järk-järgult kuulis Mack aga alistumistest Heidenheimis ja Neresheimis ning nõustus alistuma viis päeva enne ajakava, 20. oktoobril. 10 000 mehel Austria garnisonist õnnestus põgeneda, kuid suurem osa Austria väest marssis välja 21. oktoobril ja pani oma relvad vahejuhtumiteta maha, kogu Grande Armée moodustas hiiglasliku poolringi kapitulatsiooni jälgimiseks.
Trafalgar
Kui Kolmas koalitsioon kuulutas pärast lühiealist Amiensi rahu Prantsusmaale sõja, otsustas Napoleon Bonaparte tungida Suurbritanniasse. Selleks pidi ta tagama, et Royal Navy ei saaks häirida sissetungiflotilli, mis eeldas kontrolli La Manche'il.
Prantsuse peamised laevastikud olid Brestis Bretagne'is ja Toulonis Vahemeri rannikul. Teistes sadamates Prantsuse Atlandi rannikul olid väiksemad eskaadrid. Lisaks olid Prantsusmaa ja Hispaania liidus, seega olid saadaval ka Hispaania laevastikud Cádizis ja Ferrolis.
Napoleoni mereväeplaan aastal 1805 oli Prantsuse ja Hispaania laevastikel Vahemerel ja Cádizis murda läbi blokaadi ja koonduda Lääne-Indias. Nad võiksid siis tagasi tulla, aidata laevastikul Brestis blokaadi murda ja koos puhastada La Manche Royal Navy laevadest, kindlustades ohutu läbipääsu sissetungipargastele. Plaan näis paberil hea, kuid sõja kuludes jätkasid Napoleoni merestrateegia mittetundmine ja äpardunud laevastikukomandörid prantslaste kummitamist.
Lääne-India
1804. aasta alguses kamandas admiral Nelson Touloni blokeerivat Briti laevastikku. Erinevalt William Cornwallisest, kes säilitas kanalilaevastikuga tiheda blokaadi ümber Bresti, kasutas Nelson lõtva blokaadi, lootuses meelitada prantslased välja suurde lahingusse. Siiski vältis Villeneuve'i laevastik edukalt Nelsonit, kui viimase väed olid tormis laiali pillutatud. Kui Nelson otsis teda Vahemerelt, läbis Villeneuve Gibraltari väina, kohtus Hispaania laevastikuga ja seilas plaani kohaselt Lääne-Indiasse. Kui Nelson sai aru, et prantslased on Atlandi ookeani ületamas, asus ta jälitama. Selle aja admiralidele, sidepidamise aegluse tõttu, oli antud märkimisväärne autonoomia teha strateegilisi, samuti taktikalisi otsuseid.