cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anna Katharina
Abielust sündis seitse last: Frederik (1599, suri esimesel elukuul), nimeta poeg (1601), Christian (1603–1647, lasteta), Sophia (1605, suri esimesel eluaastal), Elisabeth (1608, suri 2½-aastaselt), Frederik III (1609–1670, päris isa trooni) ja Ulrik (1611–1633, tapeti vallalisena).
Kuigi Anne Katharina oli Christian IV esimene naine, pole temast suurt midagi teada. Tundub, et tal polnud suurt poliitilist mõju, kuid ta saatis sageli kuningat reisidel. Teda kiideti eelkõige tagasihoidlikkuse ja sügava usklikkuse pärast. On teadmata, kas abielu oli õnnelik, aga selle lõpupoole võttis kuningas endale armukesi, kellest kõige tuntum on kuninganna toatüdruk Kirstin Madsdatter, kes sünnitas 1611 kuningale abieluvälise poja ja suri 1613.
Anna Katharina eluajal alustati Rosenborgi lossi ehitamist, kuid kas ja kui palju on lossis tema mõju, on teadmata.
Gotthilf Leonhard Masing
pisi|Leonhard Masing Gotthilf Leonhard Masing (21. november 1845 Mustjala – 4. aprill 1936 Tartu) oli baltisaksa keeleteadlane.
Mustjala kirikuõpetaja poeg. Õppis Tartus 1863–1868, tudeeris ka Göttingeni ja Leipzigi Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis vene keele ja kirjanduse ning slaavi keelte võrdleva grammatika dotsendina 1880–1902 ja professorina 1902–1925. Tegelik riiginõunik, mis andis õiguse pärilikule aadliseisusele.
Isiklikku
Tema isa oli Mustjala ja Peterburi Mihkli koguduse pastor Carl Johannes Masing. Tema väimees Hermann Johannes Ederberg oli Hargla ja Koeru koguduse pastor, teine väimees oli Türi Püha Martini koguduse õpetaja Paul Voldemar Kuusik.
Tosno rajoon
Tosno rajoon on haldusüksus Venemaal Leningradi oblastis.
Rajoonis on 7 linnalist asulat (sealhulgas 3 linna: Tosno, Nikolskoje, Ljuban) ja 6 valda.
Slettnes (Gamvik)
Slettnes on Gamviki vallas Nordkinni poolsaarel Finnmargi maakonnas Norras paiknev rannikutasandik.
Slettnesis asuvad:
Aktsessoorne mineraal
Aktsessoorne mineraal on kivimi koostises esinev mineraal, mis esineb kivimis juhuslikult või nii väikses koguses, et teda ei kasutata kivimi nimetamisel ja klassifitseerimisel.
Settekivimites on aktsessoorseteks mineraalideks tihti rasked maakmineraalid.
Mõnikord peetakse aktsessoorseiks mineraale, mis moodustavad kivimi koostisest vähem kui 5%.
Ernst Johann Woldemar Masing
Ernst Johann Woldemar Masing (31. mai 1836, Tartu – 25. märts 1923, Basel) oli baltisaksa filoloog.
Õpetaja poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1854–1859, tudeeris ka Viini, Müncheni ja Tübingeni ülikoolides. Töötas Tartu Ülikoolis saksa filoloogia, uusima saksa ja üldise kirjanduse ajaloo eradotsendina 1866 ja dotsendina 1866–1893.
Helios
pisi|Helios päikesevankris
Helios (vanakreeka keeles Ἥλιος 'Päike') oli päikesejumal Vana-Kreeka mütoloogias.
Heliost kujutatakse nägusa jumalana, kes oli kroonitud päikesekrooniga. Heliose sünnitas titaan Hyperionile veisesilmne Euryphaessa ehk Theia, keda peetakse kuujumalannaks. Helios on Selene ja Eose vend. Helios juhib iga päev, kuldsesse rüüsse rõivastatuna, oma nelikrakendi üle taevavõlvi hiilgavast lossist kaugel idas, Kolchise lähistel, samavõrra toredasse paleesse kaugel läänes, kus tema lahtirakendatud hobused õndsate saare karjamaal söövad. Koju seilab Helios maailmahoovuse voogudel, mis voolab ümber maailma. Ta ajab oma kaariku ja rakendi kuldsele parvlaevale, mille Hephaistos, tema isa, on tema jaoks meisterdanud. Kaarikut veavad päikeseratsud, kelle nimedeks olid Pyrois, Aeos, Aethon ja Phlegon.
Helios näeb kõike, mis maa peal toimub. Näiteks juhtis ta Demeteri tähelepanu Persephone röövimisele ning rääkis Hephaistosele, et Aphroditel on armusuhe Aresega. Võib-olla just tema aususe pärast sai temast vannete tunnistaja. Kuid kord jäi tal kahe silma vahele see, kuidas Odysseuse kaaslased tema püha veisekarja röövisid. Veiste arv Heliose karjas võrdus päevade arvuga kaheteistkümnes sünoodilises kuus. Veiste arv karjades näitas, et Helios on Suure Jumalanna eestkoste all. Veiste arv on ka Kuu arvude – viiekümne ja seitsme korrutis.
Kui Zeus jumalatele maailmaosad kinkis, polnud Heliost kohal ning ta ei saanud midagi. Zeus kartis, et peab nüüd kõik uuesti jagama, kuna oli Heliose unustanud, kuid päikesejumal aga oli märganud uut saart – Rhodost. Lisaks Rhodosele andis Zeus Heliosele Sitsiilia saare, mis oli gigantidega löödud lahingus viskerelvana merre heidetud. Rhodose saarest saigi tema pärisvaldus. Seal sigitas Helios nümf Rhodega seitse poega ning ühe tütre. Seitse poega viitavad seitsmele nädalapäevale. Rhodose põlisasukateks olid telhiidid. Pärast Zeusi saadetud suurt veeuputust purjetasid telhiinid igasse ilmakaarde, eeskätt Lüükiasse ja loobusid oma nõuetest Rhodose saarele. Nõnda jäidd Rhode ning seitse poega pärast saare merest tõusmist saare ainuvalitsejateks. Poegadest said kuulsad astronoomid. Ainus tütar Elyktrone suri neitsina ja teda kummardati kui pooljumalat. Üks vendadest, Aktis, pagendati saarelt vennatapu tõttu, ta põgenes Egiptusesse, kus rajas Heliopolise linna.
Lapsi oli Heliosel veelgi:
Varastes müütides esines Helios tihti päikese ja kuu võitluse müütides. Rooma mütoloogias omastas Heliose koha Apollon.
Slettnes
Slettnes on mitme koha nimi.
Emma-Leena Koger
Emma-Leena Koger (sündinud 5. veebruaril 1993) on eesti võistlustantsija.
Tema tantsupartner on Konstantin Gorodilov, kellega koos on saavutanud mitmel suurvõistlusel kohti esikümnes: Junior 2 MM Ladina-Ameerika tantsudes 2006. aastal 3. koht, noorte vanuseklassi 2007. aastal MM Ladina-Ameerika tantsudes 9.-10. koht, samal aastal samas vanuseklassis 10 tantsu MM-il aga 8. koht. 2007. aasta lõpus võitsid nad järjest Põhjamaade meistrivõistlused 2007, Schwarz-Gold Tanz-Gala 2007, Tallinn International Open Cup 2007 ja Riga Open 2007.
Emma-Leena Koger ja Konstantin Gorodilov valiti 2006. aastal parimaks võistlustantsupaariks ning nende treener Eduard Korotin tunnistati parimaks treeneriks.
Emma-Leena isa on ehitusfirma Koger & Partnerid omanik Andres Koger.
Karl Peter Wilhelm Maurenbrecher
Karl Peter Wilhelm Maurenbrecher (21. detsember 1838 Bonn – 6. november 1892 Leipzig) oli saksa ajaloolane.
Professori poeg. Töötas Tartu Ülikoolis üldajaloo professorina 1867–1869.
Peugeot
Peugeot [pøˈʒo] on Prantsusmaa autotootja, mis on tänaseks osa Stellantisest.
Peugeot üks vanimaid siiani eksisteerivaid automarke (seeriatootmine alates 1891. aastast) ning lisaks sõiduautodele ja tarbesõidukitele toodab Peugeot ka mootorrattaid, jalgrattaid ja mitmeid teisi tooteid.
Ajalugu
Peugeot ajalugu sai alguse 1810. aastal, mil alustati terastoodete valmistamisega ning toodeti peamiselt lintsaage, vihmavarjuraame ja kohviveskeid.
Esimene Peugeot' nime kandev auto avalikustati 1889. aastal ning see teeb Peugeot'st ühe maailma vanima autotootja ja ning vanima autode kaubamärgi.
Alates 1847. aastast on Peugeot' sümboliks olnud lõvi. Algselt ettevõtte saelehtedel ilmunud lõvi kujutis sümboliseeris sae hammaste sitkust, lõvi seljaga võrdväärset tera paindlikkust, terase tugevust ja lõikekiirust.
Peugeot' peamine tehas on 1912. aastal avatud tehas Sochauxis. Teised Prantsusmaal asuvad tehased on Aulnay-sous-Bois's, Mulhouse'is, Poissys ja Rennes'is. Väljaspool Prantsusmaad on Peugeot esindatud veel Portugalis (Mangualde), Hispaanias (Madrid ja Vigo), Slovakkias (Trnava), Tšehhis (Kolín) ja Argentinas (El Palomar Buenos Aireses ja ühiselt Fiatiga Córdobas).
1978. aastal Chryslerilt ülevõetud tehas Inglismaal, kus ehitati alates 1998. aastast mudelit Peugeot 206, suleti 2007. aasta alguses. Mudeli 206 järeltulija 207 tootmine koliti üle Trnavasse.
Saksamaa Peugeot' keskus on alates 1936. aastast olnud Saarbrückenis. 1967. aastal asutati Peugeot Deutschland GmbH.
Alates tootmise algusest 1891. aastal on praeguseks toodetud üle 50 miljoni sõiduki. 50 miljones sõiduk oli Peugeot 308 SW. Üle Euroopa on Peugeot' sõidukid ühed kõige müüdavamad sõiduautod.
2007. aastal müüdi kokku 1,786 miljonit Peugeot' sõidukit, mis oli võrreldes eelneva aastaga 3,7%-line tõus. 2008. aastal tõusis aastane müük maailma lõikes 1,904 miljonini.
Päritolu
Teadaolevalt pärineb esimene Peugeot'-nimeline perekond Württembergi krahvkonnast Montbéliardist.
Ettevõtjatena esinesid Peugeot'd esimest korda 18. sajandi lõpus oma õliveskiga, nahaparkimistöökojaga ning värvitöökojaga Hérimoncourtis.
Karl Ernst Alexander Masing
pisi|Ernst Masing Karl Ernst Alexander Masing (enamasti lihtsalt Ernst Masing) (10. september 1879 Peterburi – 17. mai 1956 Heidelberg) oli baltisaksa arstiteadlane.
Ernst Masing sündis arsti pojana. Ta omandas keskhariduse 1890–97 Peterburis Peetri kiriku koolis. Seejärel õppis ta 1897–1902 Tartu Ülikoolis arstiteadust. 24. mail 1908 kaitses ta Tartus arstiteaduse doktoritöö "Punaste vereliblede regeneratsioonist eksperimentaalsete kehvveresuste korral". Ta töötas 1903–1907 sisehaiguste kliiniku assistendina, 1904–1905 viibis ta Vene-Jaapani sõjas Kaug-Idas. 1908–10 töötas ta assistendina Heidelbergis, Berliinis ja Napolis.
Naasnud Tartusse, asus Masing tööle Tartu Ülikoolis eripatoloogia diagnostika ja teraapia kliinikus, töötades 1910–17 eradotsendina. 1917–18 oli ta ühtlasi sisehaiguste polikliiniku juhataja. 1919 valiti ta sisehaiguste korraliseks professoriks ja sisehaiguste kliiniku juhatajaks. 1939 loobus Masing professorikohast Tartu Ülikoolis, lahkus Eesti kodakondsusest ja kolis Saksamaale. 1941–1945 oli ta professor Poseni Ülikoolis. .
Billy the Kid
William Henry McCarty (hüüdnimega Billy the Kid; 23. november 1859 New York – 14. juuli 1881) oli kurikuulus 19. sajandi USA lindprii ning püstolikangelane.
McCarty sai tuntuks osalemisega Lincolni maakonna sõjas.
Ta oli 175 cm pikk, siledate põskedega ja siniste silmadega.
Alexandre Desplat
Alexandre Michel Gérard Desplat (sündinud 23. augustil 1961 Pariisis) on prantsuse filmihelilooja.
1956. aasta taliolümpiamängud
1956. aasta taliolümpiamängud olid VII taliolümpiamängud, mis toimusid 26. jaanuarist 5. veebruarini 1956 Cortina d'Ampezzos.
Cortina d'Ampezzo asub Põhja-Itaalias Belluno provintsis Dolomiitides Ampezzo orus, 1224 meetri kõrgusel merepinnast. Cortina d'Ampezzo kinnitati olümpialinnaks ROK-i 43. istungil Roomas 1949. aastal. Teised kandideerinud linnad olid Colorado Springs (USA) ja Oslo (Norra).
Billy the Kid
McCarty tapeti 21-aastaselt Lincolni maakonna šerifi Pat Garretti poolt.
1956. aasta taliolümpiamängud
Korralduskomitee president oli ROK-i liige krahv Paolo Thaon di Revel, kes oli võitnud 1920. aastal olümpiakulla vehklemises. Olümpiamängud avas Itaalia president Giovanni Gronchi (1887–1978). Olümpiatule tõi staadionile mäesuusataja Zeno Colò (olümpiakuld kiirlaskumises 1952. aastal). Tule süütas kiiruisutaja Guido Caroli. Olümpiavande andis mäesuusataja Giuliana Chenal-Minuzzo (olümpiapronks kiirlaskumises 1952. aastal).
Billy the Kid
Billy the Kidi kujutati sageli 20. sajandi vesternides.
Alexandre Desplat
Tunnustus
Kahel korral on ta võitnud Euroopa filmiauhinna muusika eest filmis "Kuninganna" (2007) ja "Variautor" (2010).
Aastal 2011 võitis Desplat Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinna parima filmimuusika eest filmis "Kuninga kõne".
1956. aasta taliolümpiamängud
Esimest korda ajaloos kanti talimänge üle televisioonis. See häiris kõvasti olümpiatule süütajat Guido Carolit. Tõrvik käes, uisutas ta aukülaliste looži ette ja valmistus Itaalia presidendile Giovanni Gronchile saluteerima. Ärevusest komistas mees televisiooni- ja mikrofonijuhtmetesse ning kukkus.
Itaalia postiteenistus andis välja neljast margist koosneva olümpiaseeria, millel oli kujutatud olümpiaehitisi.
Osalejad
Olümpiamängudel osales 32 riiki 820 sportlasega, kellest 132 olid naised. Esimest korda olid mängudel Boliivia, Iraan, Nõukogude Liit. Suurim võistkond oli Itaalial – 79 sportlast. Edukaim riik medalite arvult oli Nõukogude Liit (7 kuld-, 3 hõbe- ja 6 pronksmedalit). Edukaim sportlane oli mäesuusataja Anton (Toni) Sailer (Austria), kes sai 3 kuldmedalit. Enim olümpiamedaleid võitis Rootsi murdmaasuusataja Sixten Jernberg (1 kuld, 2 hõbedat, 1 pronks).
Eestlastest võttis olümpiamängudest Nõukogude Liidu koondise koosseisus osa kahevõistleja Uno Kajak.
Spordialad
Spordialasid oli kavas 6: suusatamine, mäesuusatamine, kiiruisutamine, iluuisutamine, jäähoki, bobisõit). Välja jagati 24 komplekti medaleid (murdmaasuusatamise kava täiendati meeste 30 km ja naiste 3 × 5 km teatesõiduga).
Stephanus IX
Stephanus IX (mõnes paavstide loendis, kus arvestati ka preester Stephanust, on ta Stephanus X; Friedrich Lotringist või Frédéric Lotringist, Federicus, Friedericus, saksa ajalookirjutuses Friedrich von Lothringen, prantsuse ajalookirjutuses Frédéric de Lorraine; 1000 ? – 29. märts 1058) oli paavst aastatel 1057–1058. Ta oli 154. paavst.
Friedrich sündis 1000. aasta paiku hilisema Alam-Lotringi ja Ülem-Lotringi hertsogi Gotzelo I (Gothelon I) ja Itaalia kuninga Berengario II tütre Junca peres noorima lapsena. Saksa ajalookirjutuses peetakse teda sakslasest paavstiks, kuid prantsuse ajalookirjutuses prantslaseks.
Friedrich õppis Lièges, kus ta sai Saint-Lamberti kapiitli kanoonikuks, hiljem ülemdiakoniks ja oli tunnustatud reformimeelse vaimulikuna. Ta osales oktoobris 1049 Mainzis peetud sinodil, kus ta kohtus paavst Leo IX-ga, kes kutsus ta Rooma. Leo IX määras ta 1049 Santa Maria Domnica kardinaldiakoniks, 12. märtsil 1051 kantsleriks ja raamatukoguhoidjaks. Ta osales 1053 sõjakäigus viikingite vastu ja Leo IX saatis ta 1054 legaadina Konstantinoopoli patriarhi Michael I Kerouláriose (Michael Cerularius) juurde, kuid see missioon lõppes skismaga. Tagasiteel Rooma sattus ta Chieti (Teate) krahvi kätte.
Friedrichi isa Gotzelo I suri 19. aprillil 1044, mille tulemusena sai vend Gottfried III Ülem-Lotringi hertsogiks. Gottfriedi suhted Saksa-Rooma keisri Heinrich III-ga halvenesid järsult, kui ta abiellus 1054 Toscana markkrahvi lese Beatrixiga. Kui keiser Heinrich III läks 1055 Itaaliasse, tõmbus Friedrich avalikust elust tagasi ja asus Monte Cassino kloostrisse benediktiini mungaks. Ta siirdus hiljem Tremiti saarestikus asunud kloostrisse.
Friedrich sai 23. mail 1056 Monte Cassino abtiks, jäädes sellesse ametisse surmani. Victor II määras ta 14. juunil 1056 San Crisogono kardinalpreestriks. Olles 1057 raskesti haige, palus ta munkadel valida omale järglane. Mungad valisid uueks abtiks munk Dauferio (hilisem paavst Victor III), kuid paavst tervenes ja saatis munga oma legaadina Konstantinoopolisse.
Friedrich osales 23. juulil 1057 Arezzos Victor II eesistumisel toimunud sinodil, kuid siirdus 27. juulil tagasi Rooma, kus pidas Rooma Peetri kirikus missa.
Tema nimi leidub 12. märtsil 1051, 22. juunil 1051, 22. juulil 1051, 16. oktoobril 1051, 31. oktoobril 1051, 11. detsembril 1051, 3. veebruaril 1052, 9. märtsil 1052, 18. märtsil 1052, 2. mail 1052, 7. mail 1052, 20. mail 1052, 21. mail 1052, 1. juulil 1052, 27. juulil 1052, 7. oktoobril 1052, 6. novembril 1052, 2. jaanuaril 1053, 6. jaanuaril 1053, 13. märtsil 1053, 21. märtsil 1053, 24. märtsil 1053, 1. aprillil 1053, 13. aprillil 1053, 29. mail 1053, 16. juunil 1053, 12. juulil 1053, 2. septembril 1053, 9. novembril 1053, 21. detsembril 1053, 29. oktoobril 1055 ja 7. juulil 1057 avaldatud bullades.
Paavstiks saamine
Pärast paavst Victor II surma 28. juulil 1057 konsulteerisid Rooma reformimeelsed vaimulikud Friedrichiga uue paavsti määramise osas. Friedrich pakkus viit kandidaati, sealhulgas munk Ildebrandot (Gregorius VII), Giovanni Mincio (Giovanni Mincius, Benedictus X) ja Humbert'i.
Rooma vaimulikud ja kodanikud valisid Friedrichi 2. augustil 1057 paavstiks ja ta krooniti 3. augustil. Ta võttis nime Stephanus I järgi, kelle mälestuspäeval ta valiti.
Kuna Stephanus IX valiti paavstiks ja pühitseti ametisse ilma Saksa kuninga Heinrich IV kinnituseta, siis saatis uus paavst kardinal Ildebarando Saksamaale kuningalt tunnustust saama. Ildebrando sai kuningalt tunnustuse detsembris 1057 Pöhldes.
Kuuria
Stephanus IX määras reformimeelse vaimuliku Petrus Damianuse Ostia kardinalpiiskopiks.
Ta määras oma nõunikuks munk Ildebrando (hilisem paavst Gregorius VII), kes viibis valdava osa tema valitsemisajast Saksamaal.
Suhted pataria liikumisega
Stephanus IX saatis 1057 munk Ildebrandi tutvuma pataria liikumise vaadetega.
Reformid
Stephanus IX keelas vaimulikel abiellumise ja abielud sugulaste vahel.
Munklus
Stephanus IX kutsus Cluny abti Hugues'i Rooma.
Volossovo rajoon
Volossovo rajoon on haldusüksus Venemaal Leningradi oblastis.
Stephanus IX
Uued kardinalid
Stephanus IX määras 13 kardinali.
1948. aasta taliolümpiamängud
1948. aasta taliolümpiamängud olid V taliolümpiamängud, mis toimusid 30. jaanuarist kuni 8. veebruarini 1948 Šveitsis Sankt Moritzis, kus 1928. aastal peeti teised taliolümpiamängud.
Volossovo rajoon
Rajoonis on 1 linnaline asula (Volossovo linnaasundus) ja 16 külaasundust. Need külaasundused on järgmised:
Stephanus IX
Surm
Enne Roomast lahkumist kohustas haige paavst vaimulikke andma vannet, et tema surma korral ei valitaks uut paavsti enne, kui legaat Ildebrando (Gregorius VII) jõuab Saksamaa missioonilt tagasi.
1948. aasta taliolümpiamängud
Teise maailmasõja tõttu 1940. ja 1944. aastal taliolümpiamänge ei peetud. 1936. aastal anti 1940. aasta talimängude korraldamise õigus Sapporole, mis 1938. aasta suvel siiski loobus Jaapani-Hiina sõja pärast (samal ajal oli ka suvemängude korraldaja Tokio).
Volossovo rajoon
Külasid: Begunitsõ, Lopets, Simititsa.
Stephanus IX
Surm
Benediktlaste martüroloogias peetakse Stephanust õndsaks ja tema mälestuspäeva tähistatakse 29. märtsil.
1948. aasta taliolümpiamängud
ROK-i 38. istungil Londonis 1939. aastal valiti taliolümpialinnaks hoopis uuesti Garmisch-Partenkirchen (läbiviimine 2. veebruar – 11. veebruar 1940). Samal istungil sai 1944. aasta talimängude korraldajaks Cortina d'Ampezzo (Itaalia). Teised kandideerinud linnad olid Montréal ja Oslo. Pärast sõda (1945. aasta augustis) kogunenud ROK võttis vastu põhimõttelise otsuse olümpiamängude jätkamiseks ja kinnitas samas 1948. aasta taliolümpialinnaks Sankt Moritzi, millest sai esimene linn, kus talimänge korraldati teist korda. Kinnitav otsus tehti ROK-i 39. korralisel istungil Lausanne'is 1946. aastal.
Volossovo rajoon
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Volossovo rajooni elanikest venelasi 89,90%, ukrainlasi 2,38%, valgevenelasi 1,72% ja soomlasi 0,90%.
1948. aasta taliolümpiamängud
Korralduskomitee president oli Marcel Henninger.
Olümpiamängudel osales 28 riiki 669 sportlasega, neist 77 naist. Esimest korda osalesid Island, Liibanon, Lõuna-Korea, Taani ja Tšiili. Sõjasüüdlastele Saksamaale ja Jaapanile osavõtukutset ei saadetud.
Suurimate võistkondadega osalesid Šveits ja USA – 100 sportlast.
Spordialad
Olümpiamängudel jagati välja 22 komplekti medaleid (uuesti võeti kavva kelgutamine skeletonidel, mäesuusatamise programmi lisati Alpi kahevõistluse kõrvale kiirlaskumine ja slaalom nii meestele kui ka naistele). Näidisaladena olid kavas patrullsuusatamine ja talvine viievõistlus.
Olümpiamängud avas Šveitsi president Enrico Celio.
Olümpiatule süütas jäähokimängija Richard (Bibi) Torriani, olümpiapronks 1928 ja 1948. Olümpiavande andis Richard Torriani.
Olümpiamargid: Šveitsi postiamet andis välja neljamargilise taliolümpiaseeria. Kahel margil oli kujutatud sümboleid koos olümpiarõngastega (esimest korda talispordi sümbolina lumehelves), teistel markidel šveitslaste populaarsemad spordialad kiirlaskumine ja jäähoki (esimene mark maailmas, mis oli pühendatud hokile).
Lake Placid
pisi|Lake Placidi asukoht New Yorgi osariigis Essexi maakonnas Lake Placid [leik pl'ässid] on külaks nimetatav asula USA-s New Yorgi osariigis Essexi maakonnas Adirondacki mäestikus North Elba linna keskuse lähedal Mirror Lake'i ja Lake Placidi järve ääres. Asula asutati 1850. aastal. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas seal 2638 inimest.
Asula rajati 19. sajandi alguses rauamaagikaevurite asulana North Elba nime all, praeguse nime on saanud Lake Placidi järve järgi.
Asula pindala on 3,9 km², millest 0,6 km² on veepindala.
Seal toimusid 1932. aasta taliolümpiamängud ja 1980. aasta taliolümpiamängud.
Moldova asulate loend
Siin on loetletud Moldova asulaid.
A
Abaclia - Anenii Noi
B
Basarabeasca - Bălți - Bender - Biruința - Briceni - Bucovăț
C
Cahul - Camenca - Cantemir - Căinari - Călărași - Căușeni - Ceadîr-Lunga - Chișinău - Cimișlia - Codru - Comrat - Cornești - Costești - Crasnoe - Cricova - Criuleni - Cupcini
D
Dnestrovsc - Dondușeni - Drochia - Dubăsari - Durlești
E
Edineț
G
Ghindești - Glodeni - Grigoriopol
H
Hîncești
I
Ialoveni - Iargara
L
Leova - Lipcani
M
Maiac - Mărculești
N
Nisporeni
O
Ocnița - Orhei - Otaci
R
Rezina - Rîbnița - Rîșcani
S
Sîngera - Sîngerei - Slobozia - Soroca - Strășeni - Șoldănești - Ștefan Vodă
T
Taraclia - Telenești - Tiraspol - Tiraspolul Nou
U
Ungheni
V
Vadul lui Vodă - Vatra - Vulcănești
Apollo programm
pisi|Apollo programmi embleem pisi|Buzz Aldrin Kuu pinnal Apollo programm oli NASA kolmas kosmoselendude programm, mis toimus aastatel 1961–1972. Programmi eesmärk oli mehitatud maandumine Kuul. President John F. Kennedy kuulutas programmi välja 25. mail 1961, kui Alan Shepard oli edukalt sooritanud missiooni Mercury-Redstone 3. President lubas oma kõnes, et ameeriklane astub Kuu pinnale veel enne kümnendi lõppu.
Apollo programmiga samal ajal toimus Gemini programm, mille käigus harjutati põkkumist ja teisi Kuule minekuks vajalikke manöövreid. Apollo programm oli edukas hoolimata tõsisest tagasilöögist, kui Apollo 1 põlengus hukkus kogu kolmeliikmeline meeskond. NASA tegi õnnetusest tõsised järeldused ja programmis kasutatud kosmoselaeva muudeti tunduvalt turvalisemaks. Apollo programmi esimene missioon toimus 1968. aastal ja Kennedy lubatud eesmärk sai teoks 20. juulil 1969, kui missiooni Apollo 11 komandör Neil Armstrong ja kuumooduli piloot Buzz Aldrin astusid esimeste inimestena Kuu pinnale.
Taust
pisi|300px|President Kennedy Apollo programmi välja kuulutamas Apollo programmi kaaluti esimest korda 1960. aastal, kui USA president oli Dwight Eisenhower. Algul pidi sellest saama Mercury programmi mantlipärija. Programmiga tegelenud insenerid mõistsid kiiresti, et Mercury kosmoselaev ei suuda Kuule lennata, sest see oli mõeldud lühikesteks lendudeks ja mahutas ainult ühe meeskonnaliikme. Apollo kosmoselaev pidi plaanide kohaselt mahutama kolm.
Programmile andis Vanakreeka jumala Apolloni järgi nime NASA direktor Abe Silverstein, kes leidis, et see nimi kajastab hästi NASA uue programmi suurust, tuues võrdluseks kujutluse Apollost sõitmas oma kaarikul mööda Päikest. Silverstein mainis hiljem, et valis nime sama hoolikalt, nagu nimetanuks oma last.
Uuringud uue kosmoselaeva väljatöötamiseks
1960. aasta juulis tutvustas NASA asedirektor Hugh L. Dryden Apollo programmi Kosmose Töörühma (Space Task Group) konverentsidel kosmose- ja lennundustööstuse esindajatele. Esialgsed plaanid nägid ette, et kosmoselaeval on kolm eraldi moodulit: juhtimis-, teenindus- ja kuumoodul. 30. augustil kuulutati välja kosmoselaeva teostatavusuuringute konkurss. 25. oktoobril avalikustati selle võitjad General Dynamics / Convair, General Electric ja Glenn L. Martin Company ning määrati neile uuringulepingud. NASA-s tegutses Maxime Fageti juhtimisel asutusesisene uuringurühm, et hinnata kolme võitja disaine.
Poliitiline surve
1960. aasta novembris valiti USA presidendiks John F. Kennedy, kes oli oma valimiskampaanias lubanud, et USA kosmoseprogramm ja raketikaitse saavutavad Nõukogude Liidu üle ülemvõimu. Valimiskampaania lubadustest hoolimata ei kiirustanud Kennedy Apollo programmi heaks kiitma. Tal olid puudulikud teadmised kosmoseprogrammi tehnilisest poolest ja ka programmi maksumus muutis presidendi ettevaatlikuks. Ta suurendas küll vastselt ametisse nimetatud NASA direktori James E. Webbi ettepanekul 30% võrra NASA rahastust, kuid oli Apollo programmi asjus endiselt ebakindel.
12. aprillil 1961 saatis Nõukogude Liit kosmosesse Juri Gagarini, kes sai esimeseks inimeseks kosmoses. Kongresmenidega kohtudes nõustus Kennedy, et USA peab Nõukogude Liidul kannul püsima. 20. aprillil 1961 käskis president Kennedy asepresident Lyndon B. Johnsonil uurida, mis seisus on USA kosmoseprogramm ja millised NASA projektid aitaksid USA-l Nõukogude Liidule järele jõuda. Johnson vastas nädal aega hiljem, et kosmoseprogramm ei pinguta ülemvõimu saavutamiseks maksimaalselt ja tulemused on selleks samuti ebapiisavad. Samas leidis ta, et mehitatud maandumine Kuule on piisavalt kauges tulevikus ja Ameerika Ühendriigid suudaksid seda teha esimesena.
25. mail 1961, 20 päeva pärast Mercury programmi esimest missiooni kuulutas Kennedy välja Apollo programmi ja lubas oma kõnes, et ameeriklane astub Kuu pinnale veel enne kümnendi lõppu.
NASA laienemine
Kennedy kõne ajaks oli kosmoses käinud ainult Alan Shepard ja sedagi vähem kui kuu enne kõnet. Orbiidile polnud jõudnud ükski astronaut ja isegi mõni NASA töötaja arvas, et Kennedy plaan on liiga ambitsioonikas. 1963. aastal kaalus Kennedy Nõukogude Liiduga koostööd, kuid sellest plaanist siiski loobuti.
NASA mõistis, et Kuule maandumine enne 1969. aasta lõppu tähendab, et nad peavad kiirelt välja töötama selleks vajaliku tehnoloogia. Lisaks sai sellest nii majanduslikult kui ka suuruselt hiidprogramm, sest Apollo programmi tippajal andis see tööd üle 400 000 inimesele ning sellega tegeles üle 20 000 firma ja ülikooli.
Mehitatud kosmoselendude keskus
NASA mõistis, et programm on Robert R. Gilruthi juhitud Kosmose rakkerühmale liiga suur, tänu millele anti talle luba oma rakkerühm ümber organiseerida. 1963. aasta septembris avati Texase osariigis Houstonis mehitatud kosmoselendude keskuse hoone, kuhu kolis Cape Canaveralilt ka missiooni juhtimiskeskus. 1973. aastal nimetas USA Kongress mehitatud kosmoselendude keskuse ümber Lyndon B. Johnsoni kosmosekeskuseks.
Kosmoselaev
pisi|300px|Apollo 15 juhtimis- ja teenindusmoodul Kuu orbiidil Apollo kosmoselaev koosnes kahest põhiosast: juhtimismoodulist, millega oli ühendatud teenindusmoodul, ja kuumoodulist. Kanderaketina kasutati esimestel proovilendudel kaheastmelist raketti Saturn IB. Hiljem, kui algasid mehitatud lennud, võeti kasutusele võimas kolmeastmeline Saturn V, mis oli 110,6 meetrit pikk ja diameetriga 10,1 meetrit. Saturn V suutis orbiidile viia kuni 47 tonni.
Juhtimis- ja teenindusmoodul
pisi|300px|Apollo 15 kuumoodul Kuul Apollo juhtimis- ja teenindusmoodul koosnes kahest osast. Juhtimismoodulis elas kolmeliikmeline meeskond ja see tõi nad tagasi Maale. Teine osa oli teenindusmoodul, milles asusid mootor, kütuseelemendid elektri tootmiseks ja ruumid varustuse tarbeks.
Koonusekujuline juhtimismoodul oli kosmoselaeva ainus osa, mis programmi ajal palju ei muutunud. Moodulil oli kuumuskilp ja ülejäänud laevast eraldi asuv RCS-tõukurite süsteem, mis juhtis laeva asendit ja selle asendit Maa atmosfääri sisenemisel. Juhtimismoodul oli 3,48 meetri kõrgune, selle diameeter oli 3,91 meetrit ja see kaalus umbes 5,5 tonni.
Silindrilise teenindusmooduli küljes asus peamootor ning see varustas laeva kütuseelementide abil elektriga. Selles moodulis asusid ka juhtimismooduli elutagamissüsteemid ja raadioside antenn. Moodul oli 7,5 meetrit pikk ja selle diameeter oli 3,91 meetrit. Stardimass oli algul umbes 23 300 kg ja hiljem, kui alustati pikendatud missioonidega, kaalus moodul veidi üle 24 tonni. Enne Maa atmosfääri sisenemist heideti teenindusmoodul juhtimismooduli küljest lahti ja see põles atmosfääris ära.
Juhtimis- ja teenindusmooduli ehitas North American Aviation, kes oli ka kanderaketi Saturn V teise astme ehitaja. Mooduli esimene projekt tuli seoses programmimuudatustega ümber teha. Esimestel katselendudel rakendati esialgse projekti järgi ehitatud Block I moodulit, aga hiljem ehitati reaalseteks Kuu-lendudeks Block II moodul, mille ehitusel kasutati Block I katselendudel saadud õppetunde.
Kuumoodul
Apollo kuumoodul oli samuti kahest osast koosnev kosmoseaparaat, mille otstarve oli maandada missiooni käigus kaks astronauti Kuu pinnale ja missiooni lõppedes orbiidile tagasi viia. Moodul oli 7 m kõrgune ja kaalus ligi 15 tonni. Kuu pinnale laskuti rakettmootoriga pidurdades ja pärast uurimisretke lõppu kasutas tõusuaste laskumisastet stardiplatvormina. See jäi Kuu pinnale maha. Enne tagasilendu Maale jäeti kuumooduli tõusuaste Kuu orbiidile ja see kukkus mõne päeva pärast Kuu pinnale puruks.
Astronaudid
pisi|300px|Apollo 11 meeskond Apollo programmis osalenud astronaudid valiti NASA nelja astronaudirühma liikmete seast. Programmi pääses 32 astronauti, kellest Kuul käis 24 (neist kolm astronauti kaks korda). Programmis osalevatest astronautidest hukkus kolm: Gus Grissom, Edward H. White ja Roger Chaffee, kes said surma Apollo 1 põlengus. Ükski ühe missiooni raames Kuul kõndinud astronaut ei teinud seda teisel missioonil teist korda. Missioonide komandörid olid alati Mercury või Gemini programmide veteranid.
Mehitamata missioonid
1966. aastal startisid kaks juhtimis- ja teenindusmoodulit suborbitaalsele lennule. Esimene, AS-201, startis 26. veebruaril, jõudis 492,1 kilomeetri kõrgusele ja läbis 8477 kilomeetrit. Teine, AS-202, startis 25. augustil, jõudis 1142 kilomeetri kõrgusele ja läbis 13 900 kilomeetrit. Nende lendudega katsetati teenindusmooduli mootorit ja juhtimismooduli kuumuskilpi.
Ettevalmistused mehitatud lennukis
Algul planeeriti korraldada kaks mehitatud katselendu, AS-204 ja AS-205, et proovida juhtimis- ja teenindusmoodulit. Meeskonnaliikmete positsioonideks olid juhtivpiloot, vanempiloot ja piloot. Juhtivpiloodi ülesanne oli meeskonda juhtida, vanempiloot vastutas navigatsiooni eest ja piloot oli lennuinsener. Lennu ajal pidid nad kandma Gemini programmis kasutatud modifitseeritud skafandrit.
Pärast mehitamata kuumooduli katselendu AS-206 pidi meeskond katsetama Block II juhtimis- ja teenindusmoodulit ning kuumoodulit missioonil AS-207/208 või AS-278 (tähistused tulenesid sellest, et iga laev taheti orbiidile viia eraldi kanderaketiga). Meeskonna positsioonideks olid komandör, juhtimismooduli piloot ja kuumooduli piloot. Meeskonnad pidid lennu ajal kandma uut Apollo skafandrit, millega sai väljuda avakosmosesse. Skafandri traditsiooniline visiiriga kiiver oli parema nähtavuse jaoks asendatud n-ö akvaariumkiivriga. Kuu pinnale väljumiseks oli skafandril vesijahutus.
Deke Slayton valis esimese Apollo programmi meeskonna 1966. aasta jaanuaris ning määras juhtivpiloodiks Gus Grissomi, vanempiloodiks Edward H. White'i ja piloodiks Donn F. Eisele'i. Eisele nikastas treeningul kaks korda oma õla ja vajas operatsiooni, mistõttu asendati ta Roger B. Chaffeega. Varumeeskonnaks said James McDivitt, David Scott ja Russell Schweickart. AS-205 meeskonnaks määras Slayton Wally Schirra, Eisele'i ja Walter Cunninghami.
AS-205 missioon tühistati 1966. aasta detsembris ja selle meeskond määrati Apollo 1 varumeeskonnaks.
Apollo 1 katastroof
pisi|300px|Apollo 1 kabiin pärast põlengu kustutamist Grissom, White ja Chaffee otsustasid oma missiooni nimetada Apollo 1-ks. Meeskond asus lennuks treenima ja laeva katsetama. 1967. aasta jaanuariks oli määratud stardiproov, mille käigus pidi kanderakett lülituma stardiplatvormi toitelt enda toitele. Edukale proovile pidi järgnema veel üks stardiproov ja seejärel juba reaalne start, mis oli määratud 21. veebruarile.
Stardiproov algas 27. jaanuari hommikul ja kohe tekkisid ka probleemid. Esiteks tundsid meeskonnaliikmed oma skafandrites kummalist lõhna, mistõttu viibis meeskonnaruumi ukse sulgemine. Seejärel tuli stardiloendus katkestada, sest astronaute hakkasid häirima sideprobleemid. Pärast stardiloenduse katkestamist puhkes juhtimismoodulis tulekahju ja see väljus puhta hapnikuga täidetud ruumis kiiresti kontrolli alt. Rõhk purustas kabiini seina ja tuli levis ka starditorni. Starditorni levinud leekide tõttu ei jõudnud päästemeeskonnad õigeks ajaks astronautideni, mistõttu kõik meeskonnaliikmed lämbusid.
Õnnetust uurinud komisjon tuvastas katastroofi põhjusena lühise, kuid täpne põhjus jäi välja selgitamata. NASA ehitas mooduli ümber ja eemaldas kabiinist süttivad materjalid.
Mehitatud missioonid
Apollo 8 startis detsembris 1968 ja selle meeskonnas olid James Lovell, William Anders ja Frank Borman. Algul pidi sellel lennul katsetatama kuumoodulit, kuid enne missiooni starti selgus, et kuumoodul ei jõua õigeks ajaks valmis. NASA otsustas, et Apollo 8 meeskond läheb Kuu orbiidile, sest kardeti, et Nõukogude Liit saadab ise kosmonaudi analoogsele missioonile. Ameeriklastel oli põhjust karta, sest Nõukogude Zond 5 oli sama aasta septembris Kuu orbiidil käinud ja Maale naasnud. Apollo 8 tegi ümber Kuu kümme tiiru ja jõululaupäeval ka teleülekande Kuu pinnast.
1969. aasta märtsis katsetati missiooni Apollo 9 raames kuumoodulit. Missiooni meeskonnas olid James McDivitt, David Scott ja Russell Schweickart.
Otsekorrutis
Otsekorrutis defineeritakse matemaatikas kahe teatud liiki objekti jaoks teatava kolmanda sama liiki objektina. Defineerime otsekorrutise kõigepealt hulkade, siis teiste matemaatiliste objektide jaoks.
Apollo programm
Mehitatud missioonid
Missioon Apollo 11 startis 16. juulil 1969. Meeskonnas olid Neil Armstrong, Buzz Aldrin ja Michael Collins ning Kuu lähedale jõuti 19. juuli õhtul. 20. juulil eraldus kuumoodul juhtimismooduli küljest ja alustas Kuule laskumist. Kuumoodul maandus maailmaaja järgi kell 20:17:40. Viis ja pool tundi pärast maandumist avas Armstrong mooduli luugi ja laskus Kuule, saades esimeseks inimeseks Kuu pinnal. 18 minutit hiljem ronis trepist alla ka Aldrin, kes sai teiseks inimeseks Kuu pinnal. Aldrin ja Armstrong veetsid Kuul 21 tundi ja 36 minutit, sellest 2 tundi ja 31 minutit kuumoodulist väljas. Apollo 11 naasis Maale 24. juulil.
Otsekorrutis
Hulkade otsekorrutis
Kui on antud kaks hulka X ja Y, siis nende otsekorrutis ehk Descartesi korrutis ehk Cartesiuse korrutis ehk ristkorrutis X × Y on kõikide niisuguste järjestatud paaride hulk, mille esimene liige on hulga X element ja teine liige on hulga Y element.
Apollo programm
Edasised missioonid
1969. aasta novembris startis Apollo 12, mille meeskonda kuulusid Pete Conrad, Richard F. Gordon ja Alan L. Bean. Conrad ja Bean sooritasid erinevalt eelmisest missioonist täpsusmaandumise ehk maandusid ettenähtud kohta. Meeskond käis 1967. aasta septembris Kuule maandunud kosmosesondi Surveyor 3 juures, pildistas seda ja eemaldas sellelt osi, mis toodi Maale tagasi. Hiljem avastasid insenerid, et tagasi toodud jupid olid Maalt pärit bakteritega saastatud. Siiski pole kindel, kas bakterid pääsesid osadele pärast Maale tagasi toomist või olid need tõepoolest kaks aastat ekstreemsetes tingimustes üle elanud. Apollo 12 meeskonnal oli kaasas ka värvilist pilti salvestav videokaamera, mis sai kahjustada, kui see kogemata Päikesele suunati.
Otsekorrutis
Hulkade otsekorrutis
Näiteks kui X on hulk {A, K, E, S, 10, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2} ja Y on hulk {poti, ruutu, ärtu, risti}, siis nende hulkade otsekorrutis X × Y on hulk { (A, poti), (K, poti), ... (2, poti), (A, ärtu), ... (3, risti), (2, risti) }.
Kui A={a, b} ja B={c,d,e}, siis A×B = { (a, c), (a, d), (a,e), (b, c), (b, d), (b, e)}
Apollo programm
Edasised missioonid
Kahe esimese eduka maandumise järel otsustati, et komandör peab olema varem kosmoses käinud, aga ülejäänud kaks meeskonnaliiget võivad olla algajad. Järgmise missiooni, Apollo 13 komandöriks sai Jim Lovell ning moodulite pilootideks Fred Haise ja Jack Swigert, kes olid oma esmalennul. Missioon startis 1970. aasta aprillis ja sihtpunkt oli Fra Mauro. Kaks päeva pärast starti plahvatas teenindusmooduli hapnikutank ning raskelt vigastatud kosmoselaeva meeskonnaliikmete elud sattusid ohtu, kuid NASA insenerid ja lennujuhid suutsid nad siiski päästa. Apollo lennud peatati seniks, kuni insenerid olid plahvatuse põhjuse kindlaks teinud ja laeva süsteemid ümber ehitanud.
Otsekorrutis
Hulkade otsekorrutis
Juhul kui X=Y, siis hulga X otsekorrutist iseendaga tähistatakse X2.
Apollo programm
Tagasilöögid
pisi|300px|Apollo 17 startimas Apollo programmi viimasele missioonile Pärast esimest maandumist 1969. aastal otsustas NASA kasutada üht Saturn V kanderaketti Skylabi orbiidile viimiseks. Selle otsuse tõttu tühistati missioon Apollo 20. NASA eelarve hakkas pärast Apollo 11 missiooni vähenema, aga asutus pidi leidma raha ka Space Shuttle'i ehituseks. 1971. aastal tühistati ka Apollo 18 ja 19 ning nende kanderaketid viidi muuseumi.
Otsekorrutis
Hulkade otsekorrutis
Teine näide on tasand, kus  \mathbb R on kõikide reaalarvude hulk.
Apollo programm
Tagasilöögid
Tagasilöögid sundisid planeerijaid maandumispaiku üle vaatama, sest maandumisi oli alles kõigest neli. Apollo 13 maandumispaigaks planeeritud Fra Mauro määrati Apollo 14 sihtpunktiks. Apollo 14 startis 31. jaanuaril 1971 ja selle meeskonda kuulusid Alan Shepard, Stuart Roosa ja Edgar Mitchell. Shepard sai selle missiooniga ainsaks Kuul käinud Mercury Seveni liikmeks.
Otsekorrutis
Hulkade otsekorrutis
Kahe hulga otsekorrutise alamhulgad on definitsiooni kohaselt binaarsed seosed.
Apollo programm
Viimased missioonid
Apollo 16 maandus Kuul 1972. aasta aprillis. Missiooni komandör oli John Young, juhtimismooduli piloot Ken Mattingly ja kuumooduli piloot Charles Duke.
Apollo programmi viimaseks missiooniks jäi Apollo 17, mis startis 7. detsembril 1972. Apollo 17 komandöriks määrati Eugene Cernan, juhtimismooduli piloodiks Ronald E. Evans ja kuumooduli piloodiks geoloog dr Harrison Schmitt. Schmitt oli algul määratud missioonile Apollo 18, aga pärast missiooni tühistamist hakkasid teadlased nõudma, et ta pääseks ikkagi Kuule. Nõudmistele vastu tulles eemaldas NASA missioonilt Joe Engle'i ja asendas ta Schmittiga. Schmitt sai missioonil esimeseks teadlaseks Kuul ja Cernan viimaseks inimeseks, kes on Kuu peal kõndinud. Apollo 17 naasis Maale 19. detsembril.
Apollo programmi kokkuvõte
Apollo on siiani ainuke kosmoseprogramm, mille raames on inimene lennanud Maa orbiidist kaugemale. Meeskonnad tõid Kuult kokku 381,7 kg kivimiproove, millest suuremat osa säilitatakse Houstoni kuulaboratooriumis. Programmi kuludeks on hinnatud 135 miljardit dollarit (2006. aasta vääringus; 25,4 miljardit dollarit 1969. aasta vääringus), sealhulgas kulus 17 miljardit juhtimismooduli, 11 miljardit kuumooduli ja 46 miljardit kanderakettide loomiseks. Programmis kasutatud kosmoselaevade arendustöö andis oma panuse paljude teadus- ja tehnikaharude (sealhulgas lennunduse, telekommunikatsiooni, informaatika ja üldise inseneriteaduse) arengusse. Kuu külastus andis olulise tõuke arvutiteadusele ja päikesepatareide arendamisele. Alus pandi näiteks akudel tööriistadele ja pehmetele sisetaldadele.
Otsekorrutis
Hulkade otsekorrutis
Kahe hulga otsekorrutise üldistamisel saame n hulga X1,... ,Xn (üldistatud) otsekorrutise:
Teine tähistusviis on
Otsekorrutist võib samastada hulgaga (X1 × ... × Xn–1) × Xn. See on n-korteežide hulk.
Juhul kui X1= ... =Xn=X, tähistatakse otsekorrutist Xn.
Üks niisuguse korrutise näide on kolmemõõtmeline eukleidiline ruum, kus \mathbb R on reaalarvude hulk.
Kui X={0,1}, siis X3 = X × X × X = {(0,0,0), (0,0,1), (0,1,0), (0,1,1), (1,0,0), (1,0,1), (1,1,0), (1,1,1)}.
Kui mõne i korral Xi=<font face="Symbol">f, siis V1×V2×V3×....Vn = <font face="Symbol">f.
Otsekorrutist nimetatakse René Descartesi nime järgi ka Descartesi ehk Cartesiuse korrutiseks. See mõiste sündis koos analüütilise geomeetriaga, kui Descartes võttis tarvitusele Descartesi koordinaadid.
Chafarinase saared
thumb thumb Chafarinase saared (islas Chafarinas) on Vahemeres Maroko ranniku lähedal asuvad Hispaaniale kuuluvad saared. Kolme saare kogupindala on 0,525 km².
Hispaania väed vallutasid saared 6. jaanuaril 1848.
Isabel II saarel asub 190-meheline Hispaania sõjaväe garnison.
Kalakasvandus
Kalakasvandus on kalakasvatuseks vajalike rajatiste kompleks, mida haldab selleks spetsialiseerunud ettevõte.
Tüüpilisse kalakasvanduse kompleksi kuuluvad haudemaja, noorkalatiigid, kaubakalakasvatustiigid, talvitustiigid jne.
Pjotr Medovikov
Pjotr Jefimovitš Medovikov (1816 Peterburi – 1. juuni 1855 Tartu) oli vene ajaloolane.
Aukodaniku poeg. Õppis Moskvas. Töötas Tartu Ülikoolis vene ajaloo professorina 1854-1855.
Madhya Pradesh
Madhya Pradesh [m`adhja prad`eeš] (hindi keeles 'keskosariik') on India osariik.
Pinnamood
Osariik asub Dekkani kiltmaa põhjaosas. Pinnamoelt valdavalt lainjas tasandik. Kõrgeimad on Vindhya mäed (suurim kõrgus 1350 m) ja Malwa platoo.
Kliima
Valitseb troopiline kliima. Sademeid 750–1500 mm aastas.
Taimkate
Üle 30% pindalast katavad metsad.
Põllumajandus
Suur osa rahvastikust töötab põllumajanduses. Kasvatatakse nisu, riisi, hirssi, suhkruroogu, tubakat, puuvilla, maapähklit.
Mäendus
Kaevandatakse kivisütt, rauamaaki, mangaanimaaki, boksiiti ja teemante.
Tööstus
Esikohal on tekstiilitööstus, kiiresti areneb metallurgia, masinatööstus, ehitusmaterjalitööstus ja toiduainetetööstus.
Rahvastik
Peamisteks keelteks on hindi (ametlik keel), urdu, marathi, sindhi, pandžabi, gudžarati ja inglise keel.
Rahvad
Osariigi rahvastiku enamuse moodustab hindikeelne rahvastik. Bhopalist läänes jäävad osariiki hindude ja radžastanlaste segaasustusega alad. Äärmises lääneosas elavad bhilid. Lõunaossa ulatuvad marathite, gondide ja korkude asualad. Viimased kaks elavad saartena marathite ja hindude seas.
Ajalugu
Osariik moodustati 1956 Madhya Bharati, Bhopali, Vindhya Pradeshi ja Madhya Pradeshi osariigist.
1. novembril 2000 eraldus temast Chhattisgarhi osariik.
Välislingid
🇮🇳
Ludwig Johann August Peter Mendelsohn
Õpetaja poeg. Õppis Göttingeni ja Leipzigi Ülikoolis, kus ka töötas eradotsendina 1874. Oli Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia professor 1876-1896.
Mati Rosenstein
Mati Rosenstein (sündinud 2. juulil 1945) on Halinga turvakodu juhataja.
Ta on EELK Pärnu-Jakobi koguduse juhatuse esimees ja Isamaa ja Res Publica Liidu liige.
Ta oli Eesti Kongressi Eestist valitud hääleõiguslik liige.
Temalt on ilmunud luulekogu "Uitmõtted" 2000. aastal.
Mineralnõje Vodõ
Mineralnõje Vodõ (vene keeles 'mineraalveed') on linn Venemaal Stavropoli krais. Asub Kuma jõe ääres Kaljuaheliku põhjanõlval.
Mineralnõje Vodõ on tuntud kuurortlinn.
Mineralnõje Vodõ on raudteede sõlmpunkt.
thumb|400px|left|Linna panoraam
Podporožje rajoon
Podporožje rajoon on haldusüksus Venemaal Leningradi oblasti idaosas. Rajoon on pindalalt oblasti suurim, kuid elanike arvult väikseim. Üle poole elanikest asub rajooni keskuses Podporožjes.
Rajoonis on 4 linnalist asulat.
Halduslikult jaguneb rajoon 4 linna- ja 1 küla-asunduseks.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Podporožje rajooni elanikest venelasi 91,21%, vepslasi 3,49%, ukrainlasi 1,28%, valgevenelasi 1,18%, karjalasi 0,65% ja teistest rahvustest inimesi 2,19%.
1926. aastal moodustasid vepslased 18,20% Podporožje rajooni elanikkonnast, 1939. aastal 12,72% ja 1959. aastal 9,94%.
Bokmål
Bokmål ('raamatukeel') on üks kahest norra keele standardist (teine on uusnorra keel ehk nynorsk). Bokmål ' i kasutab umbes 85–90% norralastest. Kui välismaalased soovivad õppida norra keelt, siis õpetatakse neile tavaliselt just seda.
19. sajandi lõpuks oli nii Taanis kui ka Norras juhtiv kirjakeel tuntud kui rigsmål, kuigi Norras nimetati seda lihtsalt norra keeleks. Kuni 1907. aastani oli see identne, aga sealt alates aset leidnud keelereformid tõid sisse mitmeid ortograafilisi erinevusi. Norras võeti keele nimeks riksmål, et eristada seda landsmål'ist (nüüd nynorsk), kuid 1929. aastal võeti ametlikult nimena kasutusele bokmål.
Amfiboliit
pisi|Amfiboliit mikroskoobi all Amfiboliit on sätendav tume moondekivim.
Bokmål
Alates 1938. aastast valitsuse pakutud keelereforme peeti kohati liiga radikaalseteks ning riigist eraldiseisvad organisatsioonid hakkasid propageerima oma enda varianti, mis sai tuntuks kui riksmål. Lahkhelid olid kõige suuremad 1950ndatel ja 1960ndatel. Alates 1951. aastast on riiklik keelekomitee (Norsk Språknemnd) püüdnud kaht keelevormi lähendada. 2005. aastal läbi viidud reform lähendas bokmåli oluliselt riksmålile ja mitmed järgnevad väiksed muudatused on likvideerinud seni alles jäänud erinevusi. Nii on väidetud, et riksmål on aja jooksul bokmål'i üle võtnud.
Amfiboliit
Amfiboliit koosneb valdavalt küünekivist ja plagioklassist. Amfiboliit on regionaalmoonde kivim, tekkides sügaval maakoores. Lähtekivimiks on enamasti aluselised vulkaanilised kivimid, näiteks basalt. Seega kuulub amfiboliit metabasiitide hulka.
Bokmål
Bokmål ja sellega väga sarnane riksmål põhinevad taani keelel ning sarnanevad norra keele idamurdega.
Amfiboliit
Amfiboliiti on suhteliselt lihtne ära tunda, sest tema peamisel koostisosal, küünekivil, on tugev läige, mis teeb amfiboliidi värske murdepinna sädelevaks. Reeglina ei ole amfiboliidil paljudele moondekivimeile omast suunatud tekstuuri. Värvuselt on amfiboliit must kuni roheline. Amfiboliit on küllaltki tavaline ka Eesti rändkivide seas.
Bokmål
Rahvusvahelised dokumendid tõlgitakse bokmål ' i.
Amfiboliit
Rahvapäraselt tuntakse amfiboliiti ka varesekivina.
Maarja Jakobson
Ta on mänginud filmides "Kõrini!", "Tühirand", "Stiilipidu", "Sügisball", "Kirsitubakas", "Klassikokkutulek" ja "Suvitaja" ning seriaalides "Õnne 13", "Kättemaksukontor" ja "Nukumaja".
8. detsembril 2007, oma 30. sünnipäeval sai ta 11. Pimedate Ööde Filmifestivalil parima naisnäitleja auhinna.
Fabio Cannavaro
Fabio Cannavaro (sündinud 13. septembril 1973 Napolis) on endine Itaalia jalgpallur (keskkaitsja) ja praegune Guangzhou Evergrande peatreener. Suurema osa karjäärist on ta veetnud Itaalias.
Maarja Jakobson
pisi|left|Maarja Jakobson 6. juunil 2009 Tartus Genialistide Klubis taaskasutuspoe Berliin! avamisel jagamas melissiteed näitleja [[Marika Barabanštšikovale.]]