cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hafnium
Ajalugu
Hafniumi avastasid ungari keemik Georg von Hevesy ja hollandi füüsik Dick Coster 1923. aastal röntgenspektroskoopilise analüüsiga norra tsirkoonist. Teadlased töötasid sel ajal Niels Bohri laboris Teoreetilise Füüsika Instituudis Kopenhaagenis. Element on nimetatud linna ladinakeelse nime järgi (lad. k. Hafnia = Kopenhaagen). Sellele avastusele eelnes mitmeid eksiavastusi, hiljem vaidlusi prioriteedi osas (mistõttu prantslased nimetasid elementi celtiumi’iks kuni 1949. aastani). Hafnium oli eelviimane maakoorest avastatud element.
Omadused
Ta on läikiv hõbehall neljavalentne siirdemetall.
Füüsikalised omadused
Hafniumi tihedus normaaltingimustel on 13,3 g/cm3. Tema sulamistemperatuur on 2229,85 °C (2503 °K) ja keemistemperatuur 5196,85 °C (5470 °K). Kompaktne hafnium (lihtainena) on hõbehall läikiv rasksulav metall, pulbrina tumehall, peaaegu must, mati pinnaga. Metalli mehaanilised omadused sõltuvad oluliselt puhtusest ja töötlemisviisidest (lahustunud gaasid ja süsiniku lisand suurendavad haprust, neutronitega kiiritamine suurendab tugevust). Puhas hafnium on väga plastiline ja hea elektrijuht. Hafnium on ülihea neutronite neeldur, asudes gadoliiniumi järel teisel kohal ja ületades näiteks tsirkooniumi neutronneelduvust üle 600 korra.
Keemilised omadused
Keemilistelt omadustelt sarnaneb väga tsirkooniumiga, mistõttu nende kahe elemendi eraldamine teineteisest oli kaua aega tõsiseks probleemiks. Õhus on kompaktne metall püsiv, alles 500–600 °C juures oksüdeerub pinnalt, moodustades mittestöhhiomeetrilise oksiidi, enam kui 700 °C juures aga HfO2-e. Pulbriline ja käsnjas hafnium on seevastu pürofoorne, õhus süttib hõõrdest ja löögist, põleb kiiresti ja kõrgel temperatuuril, peenpulbrina (osakesed alla 10 µm) on plahvatusohtlik ka niiskena. Veeauruga reageerib umbes 300 °C juures (vedela vee suhtes on püsivam). Leeliste ja NH3 suhtes on hafnium püsiv, kuni 100 °C ei reageeri HCl, H2SO4 ega HNO3-ga. Reageerib aga HF ja kuningveega, keeva H2SO4 ja sulatatud KHF2-ga: Hafnium reageerib lihtainetega kõrgel temperatuuril: Hafnium moodustab kergesti kompleksühendeid (koordinatsiooniarvuga 6–8), iseloomulikud on mitmesugused segasoolad (nt fluorosilikaadid ja –sulfaadid, sulfaatkarbonaadid). Lihtsoolad hüdrolüüsuvad kergesti, moodustades akva-, hüdroksu- ja atsidokomplekse.
Levik
Hafnium on looduses vähelevinud element, levikult maakoores umbes 45. kohal. Mineraalides esineb hafnium alati koos tsirkooniumiga, kuid hafniumit sisaldub neis palju vähem (1–2%), erandiks on vaid thortveitiit (üle 10%). Hafniumimineraale ei ole, element esineb isomorfse lisandina (tavaliselt 1–2%) tsirkooniummineraalides. Vaid mõnedes haruldastes tsirkooni ZrSiO4 erimites (alviit, naegiit jmt) sisaldub hafnium suuremal määral (üle 10%).
Isotoobid
Tal on kuus stabiilset isotoopi massiarvudega 174, 176, 177,178, 179 ja 180.
Tootmine
Hafnium eraldatakse mineraalidest tsirkooniumi tootmise kõrvalsaadusena, peamiselt tsirkoonist, kus 0,5–2% tsirkooniumi aatomitest on asendatud hafniumiga. Eraldamine on keerukas ja energiamahukas. Nüüdisajal kasutatakse hafniumi ja tsirkooniumi eraldamiseks teatud soolade (nitraatide ja tiotsüanaatide) vedelikekstraktsiooni orgaaniliste lahustitega, mõnikord ka kompleks-fluoriidide K2[Zr(Hf)F6] fraktsioonkristallimist. Hafnium lihtainena saadakse (käsnja massina) HfCl4 redutseerimisel magneesiumiga temperatuuril 500–800 °C juures. Kõrgpuhas (plastne) hafnium saadakse transportreaktsiooni Hf + 2I2 → HfI4 analoogselt tsirkooniumiga. HfI4 moodustumine toimub umbes 600 °C juures, lagunemine hõõguval volframtraadil 1300–1750 °C juures.
Toodang ja kasutamine
Hafnium on haruldane ja kallis ning seda toodetakse vähe. Umbes 90% toodetavast hafniumist kasutatakse tuumaenergeetikas (juhtvardad, kaitseekraanid). Teised kasutusalad on nt katoodtorudes ja gaaslahenduslampide elektroodidena, sulamite koostises (raketitehnikas ja reaktiivlennukites).
Maateaduste mõisteid (F)
Sellele leheküljele on koondatud lingid maateaduslikele artiklitele, mille pealkirjad algavad F-tähega.
Atlandi-ülene kaubandus- ja investeerimispartnerlus
Atlandi-ülene kaubandus- ja investeerimispartnerlus ehk TTIP (Transatlantic Trade and Investment Partnership) ehk EL-USA vabakaubandusleping on kavandatav kaubanduslepe Euroopa Liidu ja USA vahel. Leppe eesmärkideks on edendada kaubavahetust ja mõlema osapoole majanduskasvu. Ameerika Ühendriikide valitsus käsitleb TTIP-d Vaikse ookeani-ülese partnerluse (TPP) paralleelleppena. Läbirääkimised olid algselt planeeritud lõppema 2014. aasta lõpus, kuid ekspertide sõnul ei pruugi osapooled jõuda kokkuleppele enne 2019. või 2020. aasta lõppu.
Leppe üksikasjad on üldsusele salastatud, 2014. aasta märtsis lekkis leppe mustand avalikkuse ette. Euroopa Komisjon avaldas 2015. aasta jaanuaris mõned lepingu üksikasjad ning tugevdas turvameetmeid, et edaspidi lekkeid ei tekiks.
Rahvusvaheline humanitaarõigus
Rahvusvaheline humanitaarõigus (international humanitarian law) ehk relvastatud konfliktide õigus on õigusnormide ja -põhimõtete kogum, mis määratleb relvakonfliktis osalevate ning relvakonfliktist puudutatud riikide ja üksikisikute õigused ja kohustused.
Rahvusvahelise humanitaarõiguse eesmärk on piirata sõjapidamise viise ja kaitsta neid, kes ei osale sõjategevuses. Rahvusvaheline humanitaarõigus kehtib kõigile relvastatud konflikti osalistele ja selle rikkumine ei ole vabandatav.
Tavaliselt jagatakse rahvusvaheline humanitaarõigus järgmiselt:
Haagi õigus
Esimene Haagi rahukonverents toimus aastal 1899. Vastu võetud konventsioonid käsitlesid peamiselt sõda maal ja merel. Teine Haagi rahukonverents toimus aastal 1907 ja sisaldab näiteks konventsiooni, mis keelab kasutada võlgade sissenõudmiseks relvastatud jõudu. Samuti sisaldab see vaenutegevuse alustamise konventsiooni, mille esimene artikkel nõuab ametliku sõja kuulutamist enne vaenutegevuse alustamist.
Haagi õigus reguleerib sõjapidamise viise ja vahendeid. Haagi õigus reguleerib peamiselt relvastatud jõu kasutamist riikide vahel.
Genfi õigus
Esimene Genfi konventsioon võeti vastu aastal 1846. Tänapäevane Genfi õigus põhineb neljal 1949. aasta Genfi konventsioonil, kahel 1977. aasta lisaprotokollil ja ühel 2005. aasta lisaprotokollil. 1949. aasta konventsioonid reguleerivad põhiliselt sõjas osalejate ja tsiviilisikute kaitset. 1977. aasta lisaprotokollid reguleerivad rahvusvahelisi ja riigisiseseid konflikte. 2005. aasta lisaprotokoll lisas universaalsete meditsiinilise abi embleemide hulka Punase Kristalli embleemi.
Genfi õigus reguleerib seda, kuidas koheldakse sõjavange ja isikuid, kes sõjategevuses aktiivselt ei osale. Genfi õiguse eesmärk on vähendada relvakonflikti põhjustatud kannatusi.
Rahvusvahelise Punase Risti Komitee
Rahvusvaheline Punase Risti Komitee (inglise keeles International Committee of the Red Cross) asutati aastal 1863. Rahvusvaheline Punase Risti Komitee on erapooletu, neutraalne ja sõltumatu humanitaarorganisatsioon. Komitee eesmärk on sõja ohvrite kannatuste vähendamine. Rahvusvahelise Punase Risti Komitee aitab järgida rahvusvahelist humanitaarõigust. Komitee tuletab riikidele meelde rahvusvahelisest humanitaarõigusest tulenevaid kohustusi ja nõustab riike nende järgmisel. Rahvusvahelise Punase Risti Komitee tuvastab ka rahvusvahelise humanitaarõiguse rikkumisi.
Genfi konventsioonide mitteametlikud tõlked
武力紛争法
Komoorid
Komoori Liit (2002. aastani Komoori Islamiliitvabariik) on saareriik Aafrika idaranniku lähistel India ookeanis Mosambiigi väina põhjaosas asuvas Komooride saarestikus.
Nimi
Araablased tundsid Komooride saarestikku kui جزر القمر‎ (Juzur al-Qumur), mis tähendab kuu saari.
Asend
Komoorid asuvad Aafrika idaranniku lähedal India ookeanis. Aafrika mandril asuvast Mosambiigist lahutab Komooride läänepoolsemat punkti 200 meremiili (370 kilomeetrit). Prantsusmaale kuuluv Mayotte'i saar asub Komoori Liidust kagus. Madagaskar asub Komooridest kagus ja lõunas. Riigist kirdes asub Seišellidele kuuluv Aldabra atoll.
Saared ulatuvad 100 kilomeetri ulatuses põhjast lõunasse ja 180 kilomeetri ulatuses läänest itta. Pikim vahemaa maismaal on Ngazidja saarel 67 kilomeetrit. Riigi rannajoone kogupikkus on 340 kilomeetrit.
Loodus
pisi|Dzialandzé järv on pindala suuruselt Komooride teine järv Komoorid on vulkaaniline saarestik, mis on tekkinud kuuma täpi vulkanismi tagajärjel. Riik hõlmab 3 suuremat saart: Ngazidja, Mwali ja Ndzwani saart ning valdavalt Mwali saare lõunaosas asuvat 10 väikesaart ja ühte korallrahu panka (banc Vailleux) Ngazidja saare lähistel. Saarestiku neljas saar Mayotte kuulub Prantsusmaale.
Riigi suurim saar on Ngazidja, pindalaga 1150 km². Ndzwani pindala on 425 km² ja Mwalil 290 km². Igat saart iseloomustab peamiselt kustunud vulkaanidest moodustunud mägine keskosa ja madalam rannikuala. Ngazidja on geoloogiliselt saarestiku noorim saar. Riigi kõrgeim koht on Karthala vulkaan, mis ulatub 2360 meetrit üle merepinna. Viimane vulkaanipurse toimus Komooridel 1977.
Veestik
Komooride pikim jõgi on Mwali saarel asuv M'lembéni jõgi, pikkusega 7 kilomeetrit ja valgalaga 6,8 km². Ndzwani saarel leidub 40 oja, mis kuival aastaajal kuivavad.
Riigi suurim järv on Mwali saarel asuv Dziani Boundouni (pindalaga 0,3 km²). Mwali saarel asub ka Dziani Mlabanda järv (pindalaga 2,2 hektarit). Ndzwani saarel asuvad Dzialandzé järv (5 hektarit) ja Dzia Lautsungua Drindi järv (2 hektarit).
Taimestik
Metsaga on kaetud 2,9% riigi pindalast. Rannikul leidub mangroovimetsi. Komooridel on kirjeldatud 2000 liiki taimi.
Loomastik
Komooridel on tuvastatud 62 liiki liblikaid, kellest 14 on endeemsed.
Komooride vetes asub latimeeria peamisi elupaiku.
Riigis elab 24 liiki roomajaid, kellest 10 liiki on endeemsed.
Komooridelt on kirjeldatud 168 liiki linde, kellest 18 liiki on endeemsed.
Riigis leidub 3 liiki endeemseid käsitiivalisi. Komooridelt on kokku tuvastatud 10 liiki käsitiivalisi. Komoorid on ainus riik peale Madagaskari, kus looduses elab leemurlasi. Riigis elab 2 liiki leemureid: mongos ja Eulemur fulvus.
Looduskaitse
Komooride saari ümbritsevad korallirifid. Dziani Boundouni järv kuulub Ramsari konventsiooni alade nimekirja. 2001 rajati ookeani keskkonna kaitseks Mohéli merepark.
Kliima
Riigis valitseb mereline troopiline kliima. Aastane keskmine ööpäevane temperatuur on +26 °C ja merevee keskmine temperatuur +25 °C. Karthala vulkaani tipul võib temperatuur langeda ka 0 °C. Maist oktoobrini valitseb kuivaperiood ja novembrist märtsini vihmaperiood.
Vihmaperioodil tabavad saari tsüklonid. 1911–1961 tabas Komoore 23 tsüklonit. 2012 olid saartel suured üleujutused.
Riigikord
Seadusandlik võim kuulub 1-kojalisele Liiduassambleele, kuhu kuulub 33 liiget. Neist 24 liiget valitakse ametisse otsevalimistel, lisaks määrab iga saar omakorda 3 liiget. Liiduassamblee liikmed valitakse ametisse 5 aastaks. 2015 valimiste tulemusena sai Komooride Arenguliit Liiduassamblees 8, Juwa Partei 7, Komooride Demokraatlik Liikumine 2, Komooride Uuenemise Konventsioon 2, Harmoonilise ja Integreeritud Arengu Alternatiivi Liikumine 1 ja Komoori Kokkuleppe Partei 1 koha.
Riigi praegune põhiseadus kinnitati 23. detsembril 2001. Riigi õigussüsteemi moodustavad islami seadused, prantsuse tsiviilõigus ja tavaõigus. Riigi kõrgemad kohtuorganid on ülemkohus ja konstitutsioonikohus. Ülemkohtusse kuulub seitse ja konstitutsioonikohtusse kaheksa kohtunikku. Riigiusuna kehtib islam.
Haldusjaotus
pisi|Kaart
SdKfz 11
Poolroomikveokit SdKfz 11 kasutati varustus- ja muudeks töödeks. Meeskond kasutas masinas asuvaid tööriistu vägagi efektiivselt, parandades kahju saanud sõidukeid, roomikuid, katkisi kahureid ning isegi masinate keresid. Kuid SdKfz 11-l ei olnud mingisugust kaitset ega relvastust, mistõttu oli seda väga lihtne hävitada.
Komoorid
Haldusjaotus
Komoori Liidus on kolm peasaart, mis ümbritsevate väikesaartega moodustavad kolm osariiki. Riigi pealinn ja suurim linn on Moroni. Riigi suuremad linnad on veel Mutsamudu ja Fomboni.
Rahvastik
Komooridel toimus viimane rahvaloendus 15. detsembril 2017, mil riigis loendati 758 316 elanikku. Eelmisel rahvaloendusel, mis toimus 2003 loendati riigis 575 660 elanikku. Komoorid on üks suurima rahvastikutihedusega riike Aafrikas. 86% elanikest oli afro-araabia päritolu ja rääkis valdavalt komoori keelt. Enamik rahvastikust paikneb saarte rannikul. Enamik rahvastikust on sunniidid.
Riigikaitse
Komooride relvajõud jagunevad maaväeks, julgeolekujõududeks, politseiks ja rannavalveks.
Politseisse ja julgeolekujõudude tegevteenistusse kuulub mõlemisse 500 isikut. Riigis puudub ajateenistus.
Taristu
Riigis on neli lennuvälja. Riigi peamised sadamad on Moroni ja Mutsamudu.
Ajalugu
pisi|Komooride julgeolekujõud. Komooridel on pärast iseseisvumist toimunud 20 riigipööret ja riigipöördekatset Komooridel on pärast riigi iseseisvumist toimunud 20 riigipööret või riigipöördekatset.
Varaseimaks jäljeks saarte asustusest on 6. sajandist pärinev polüneeslaste ja melaneeslaste asulakoht Nzwanis. Järgnevatel sajanditel asustasid Komooride saari Aafrika idarannikult, Araabia poolsaarelt, Malai saarestikust ja Madagaskarilt pärit meresõitjad.
Islam jõudis Komooridele araabia kaupmeeste kaudu. 1503 saabusid Komooridele Portugali meresõitjad, kuid saari nad ei koloniseerinud. 1793 asusid malagassid saari kasutama orjakaubanduseks. 1841 hõivas Prantsusmaa Komoori saarestiku. 1886 muutusid saared Prantsusmaa protektoraadiks, millest 1910 moodustati Mayotte'i koloonia, mis omakorda liideti 1912 Madagaskariga.
Kohalikud valitsejad olid saartel loonud väikeriigid, nagu Bambao, Intsandra, Mitsamihuli, Bajini, Hambu, Washili ja Hamahame sultanaadid Ngazidjal, Nzwani sultanaat ja Mwali sultanaat.
Komoori Liit kuulutas 6. juulil 1975 välja iseseisvuse. Erandi moodustas Mayotte'i saar, mis otsustas jääda Prantsusmaa asumaaks. 3. augustil 1975 toimus riigi esimene riigipööre, kui prints Said Muhamed Jaffar tagandas ametist president Ahmad Abdullah. Jaanuaris 1976 tagandas kaitseminister Ali Solih omakorda ametist Jaffari.
1997 puhkenud rahutustes lõid Mwali ja Ndzwani Komoori Liidust lahku ja tahtsid uuesti Prantsusmaa asumaaks saada. Prantsusmaa vastuseisu tõttu kuulutasid mõlemad saared end iseseisvaks. 2000 saavutati kokkulepe Komooride ühtsuse säilitamiseks.
2002 muudeti põhiseadust, et tagada riigi demokraatlikum areng. 2006 toimunud presidendivalimised olid riigi ajaloos esimene rahumeelne võimuvahetus.
2001 kuulutas Nzwanil välja saare iseseisvuse kolonel Muhammad Bacar. Märtsis 2008 tungisid Aafrika Liidu väed Nzwanile ja Bacar põgenes kiirpaadiga Mayotte'ile.
Alates 2016 on riigi president Azali Assoumani.
Eesti ja Komooride suhted
30. novembril 2010 kirjutasid Eesti peaminister Andrus Ansip ja Komooride välisminister Fahmi Said Ibrahim Liibüa pealinnas Tripolis alla diplomaatiliste suhete sõlmimise lepingule kahe riigi vahel.
Haridus
pisi|Stade Said Mohamed Cheikhi staadion Komooridel kehtib islami haridussüsteem. Kõrgharidust pakuvad Komooride ülikool ja De Patsy ülikool.
Kultuur
Komoorid on islamiriik, mille kultuuri mõjutab islam. Riigis leidub sadu mošeid. Rahvuspühad on valdavalt seotud islami pühadega.
1989 rajati Komooride rahvusmuuseum.
Riigi meedia on valitsuse kontrolli all. Riigis ilmub ajaleht Al-Watwan ja tegutseb raadiojaam.
Komooride sportlased võistlesid esimest korda 1996. aasta suveolümpiamängudel Atlantas. Riigi sportlased pole olümpiamängudelt medaleid võitnud. Riigi suurim staadion on 2000 pealtvaatajat mahutav Stade Said Mohamed Cheikhi staadion.
Tootmestamine
Tootmestamine on sobiva koostamistehnoloogia projekteerimine ja tootmise tehnoloogiline ettevalmistamine.
Tootmestaja on kutsestandardi järgi diplomeeritud mehhatroonikainseneri üks ametinimetusi.
Ännikse
Ännikse (Hennekesten) on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Küla on esimest korda mainitud 15. sajandi alguses. Ajalooliselt on Ännikse küla kuulunud Varbla kihelkonda Läänemaal. Vanemates ürikutes on küla tuntud Ennukse või nõukogude ajal ka Ennikse nime all.
1919. aastal ehitati metsamaterjalide väljavedamiseks Vaiste-Kilgi-Ännikse metsaraudtee. Raudteed kasutati kuni 1950. aastani.
19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses oli külas 18 talu koos 4 popsikohaga. Külas oli tuuleveski, saekaater ja sepikoda. 20 sajandil hakkas küla hääbuma, kui enamik noori kolis linna. Lisaks linnastumisele avaldasid mõju II maailmasõda ning selle järgnenud küüditamislaine ja kulakuteks kuulutamine.
20. sajandi lõpus parandati külakeskuses maad, millega koos kadusid ka osad ahervared ja kiviaiad, mis meenutasid omaaegset hiilgust.
Alates 11. oktoobrist 1996 kannab küla jälle nime Ännikse.
8. märtsil 2007 loodi Ännikse küla ja piirnevate külade aladele Ännikse looduskaitse ala.
Looduskaitse alla kuuluvad Ännikse, Kääbaste ja Põdra sihtkaitsevööndid.
Kaitstakse järgmisi liike:
Borkeni kreis
Borkeni kreis on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa loodeosas Münsteri ringkonnas.
Ajalugu
Saksa-Rooma riigi ajastul allus piirkond sajandeid Münsteri piiskopkonnale. 1803. aastal kaotasid piiskopid selle territooriumi ning asutati lühiealine Salmi vürstkond. Pärast Napoleoni sõdu sai piirkonnast 1815. aastal Preisimaa Vestfaali provintsi osa. Sel ajal loodi ka kreis, koos Ahausi kreisiga. 1923. aastal lahkus kreisist Bocholti linn ja sai kreisivabaks linnaks. 1975. aastal saavutas kreis oma praeguse suuruse, kui liidendati Ahausi kreis, Bocholti linn ja väikeseid osi Reesi, Recklinghauseni ja Coesfeldi kreisidest.
Linnad ja vallad
thumb|300px|left|Linnad ja vallad Borkeni kreisis
Surija Tatevjan
Surija Tatevjan (vene keeles Сурия Керимовна Татевян; 22. jaanuar 1937 – 16. juuli 2015) oli Nõukogude Liidu astrogeodeet, tehnikadoktor.
Ta lõpetas aastal 1960 Moskva Geodeesia-Aerofotograafia- ja Kartograafiainseneride Instituudi.
Aastast 1962 töötas ta NSVL Teaduste Akadeemia Astronoominõukogus (mis peagi organiseeriti ümber Teaduste Akadeemia Astronoomia Instituudiks), kus tõusis nooremteadurist osakonnajuhatajaks. Ta oli Venemaa Teaduste Akadeemia Astronoomia Instituudi juhtivteadur.
Ta oli astrogeodeesia sünni juures, pärast Maa tehiskaaslase väljalennutamist oli seotud kosmilise geodeesia meetodite väljatöötamisega. Ta oli kaasautoriks esimestele monograafiatele, kus lahendati geodeesiaalaseid ülesandeid, kasutades Maa tehiskaaslasi. Ta võttis osa Rahvusvahelise Geodeetide Assotsiatsiooni ning Rahvusvahelise Geodeetide ja Geofüüsikute Liidu tööst.
Isiklikku
Tema isa Kerim Kerimov oli aserbaidžaani päritolu Nõukogude insener ja raketiteadlane, suurtükiväe kindralleitnant, Nõukogude kosmonautika rajajaid.
Kookossaared
thumb|[[Kookossaarte lipp]] thumb|Kookossaarte asend [[India ookeanis]] pisi|Kookossaared
Kookossaared on Austraaliale kuuluv saarestik India ookeanis (moodustab Kookossaarte ala).
Saarestik koosneb 27 saarest, mis on ajalooliselt jaotatud kaheks: eraldiseisvaks Põhja-Keelingi saareks ning 26 saarest moodustunud Lõuna-Keelingi saarteks. Elanikke on saartel kokku hinnanguliselt 600–700.
Ajalugu
Aastal 1836 külastas saarestikku Charles Darwin laeval Beagle, kuid meeskond ei suutnud saartel maabuda. Saared olid kaua aega Malaisia päritolu vangide kinnipidamise paigaks. Aastal 1827 läks saar koos elanikega John Cluies-Rossi valdusse, kes vabastas vangid ning rajas kookospähkli- ja metsatööstuse.
Vahepeal, aastatel 1857–1867, haldas saari Briti valitsus. Aastal 1978 müüs Cluies-Rossi suguvõsa saared 6 250 000 Austraalia dollari eest Austraaliale. Sellest ajast allub saarestik formaalselt ka Briti kroonile, seega praegu Charles III-le.
Uexküll
Uexküll (ka Üxküll ) on baltisaksa aadlisuguvõsa.
Üxküllide suguvõsas oli ligi 10 suguvõsaliini (Vigala I ja II, Paadrema I ja II, Päärdu, Mõniste, Kasti, Kerguta, Velise, Lümandu jt) ja aja jooksul põhiliinist eraldunud suguvõsaharud:
Elymais
Elymais, tuntud ka kui Elamais (Ἐλυμαΐς, tuntakse ka kreekapärast antiikaegset nime Elam) oli pooleldi iseseisev riik, mis eksisteeris alates teisest sajandist eKr kuni kolmanda sajandini pKr. Pärsia lahest põhjas, tänapäeva Iraani Khūzestāni provintsi aladel asunund riik oli suurema osa oma eksisteerimisajast Partia impeeriumi vasallriik. Pärimuse järgi olid Elymaisi inimesed head vibukütid, kes pärinesid Susa linnast, mis jääb Elymaisi aladest itta. Suurem osa Elymaisi elanikest olid tõenäoliselt Eelami inimeste järeltulijad. Elymaisil oli kolm provintsi: Massabatice, Corbiane ja Gabiane.
Elymaisi riigikeele kohta pole midagi teada. Sõna "elamiit" kasutati juba Ahhemeniidide riigi aegadel, 250 aastat enne Elymaisi teket. Elymaisi aladelt on leitud mitmeid arameakeelseid silte. Elymaisi riik lõppes, kui Sassaniidid territooriumi 3. sajandil pKr vallutasid.
Good Charlotte
Good Charlotte on USA idaranniku pop-punkansambel, mis asutati 1996. aastal Marylandi osariigis.
Praegused bändi liikmed on Joel Madden, Benji Madden, Billy Martin, Paul Thomas ja Dean Butterworth.
Good Charlotte (1996–2001)
Good Charlotte'i asutasid 16-aastased Benji ja Joel Madden.
The Chronicles of Life and Death (2004–2006)
Teiseks singliks oli 6. detsembril 2004 ilmunud "I Just Wanna Live" ning kolmandaks lugu "We Believe". Viimane singel sellelt albumilt kannab pealkirja "The Chronicles Of Life And Death".
2005. aastal lahkus tervislikel põhjustel bändist trummar Chris Wilson.
Good Morning Revival (2007–2008)
Kolmandaks singliks oli "Dance Floor Anthem (I Don't Want to Be in Love)", millest sai bändi edukaim lugu Austraalias.
2007. aastal sai Dean Butterworth Good Charlotte'i ametlikuks trummariks. Ta on bändi vanim liige (sündinud 26. septembril 1976).
Bibliograafia
Bibliograafia (kreeka keeles βιβλιογραφία, bibliographia "raamatu kirjutamine") on teavikute kindlate tunnuste alusel kogutud ja korrastatud loetelu ning teoste uurimine selliste loetelude koostamiseks.
Bibliograafia võib tähistada nii bibliograafianimestikke, tööd nende nimestike koostamisel kui ka bibliograafiaalast teadustegevust.
Esialgu seostus termin "bibliograafia" raamatute ümberkirjutamisega. Ladinakeelne sõna bibliographia tuli kasutusele 17. sajandi Prantsusmaal, selle sõnaga tähistati raamatute tundmist ja kirjeldamist.
Piktograafiline periood
3. sajandil eKr lõi Aleksandria raamatukogu raamatukoguhoidja, kreeka poeet ja filosoof Kallimachos esimese teadaolevatest käsikirjalistest raamatutest andmeid vahendava nimekirja "Pinakes" – "Nende tabelid, kes on kuulsaks saanud teadmiste kõigil aladel ja selle tabelid, mida nad loonud on".
Bibliograafiline periood
Esimene trükitud bibliograafiline töö oli Baselis 1491. aastal trükitud Tritheimi Johannese "Liber de scriptoribus ecclesiasticis" ("Raamat kiriku kirjameestest"). 16. sajandil pandi alus mitmetele bibliograafialiikidele nagu erialabibliograafia ("De medicinae claris scriptoribus" Lyon, 1506 ) ja rahvusbibliograafia (John Bale'i Britannia kuulsate kirjameeste loetelu). 1564. aastal ilmus katoliiklik keelatud raamatute nimekiri "Index librorum prohibitorum". 1545–1555 ilmus Zürichis Konrad Gesneri maailmas ilmunud raamatute üldnimestik "Bibliotheca universalis". Bibliograafiliseks nimetatakse ajajärku seetõttu, et bibliograafilisi nimestikke, mis varem kandsid nimetusi bibliotheca, catalogus, index, lexicon, thesaurus, repertorium jne, hakati nimetama bibliograafiateks. Sõna "bibliograafia" esmakasutajateks nimestiku tähenduses olid prantslased Gabriel Naude ("Bibliographia politica" Veneetsia, 1633) ja Louis Jacob de Saint Charles ("Bibliographia Parisina" Pariis, 1645–1657). Bibliograafiline periood kestab ka tänapäeval ja sellega on läbi põimunud vahendusdokumentide kolmas arenguperiood.
Elektrooniline periood
Elektrooniline periood sai alguse 1960-ndate keskel, kui bibliograafiliste andmete salvestamiseks hakati kasutama arvutustehnikat. 1965–1968 loodi kirjete tegemiseks MARC formaat. Elektronbibliograafia on elektrooniliselt avaldatud ning arvuti abil kasutatav bibliograafia.
Soomusauto
pisi|Saksa soomusauto [[ATF Dingo 2]]
Bibliograafia
Bibliograafilised tegevused
Bibliograafiavahend on korrastatud bibliograafiakirjete kogu (bibliograafianimestik, -kartoteek vms. Bibliograafiavahendid eristuvad vormilt (bibliograafiaväljaanded, mitteiseseisvad kirjastuslikud vormid, kaardivorm, automatiseeritud infootsisüsteem, elektrooniline vorm), tüübilt (bibliograafialoetelu, bibliograafianimestik, bibliograafiaülevaade, registrid), žanrilt (bibliograafiline monograafia, kirjanduslik teejuht, lugemisplaan, soovitusnimestik, vestlus raamatutest, matk raamatuga).
Soomusauto
pisi|[[Eesti Rahvavägi|Eesti Rahvaväe soomusauto "Kalevipoeg" aastal 1919, Eesti Vabadussõja ajal]] Soomusauto on veoauto või maasturi veermiku baasil valmistatud kergelt soomustatud spetsiaalkerega ratassõiduk.
Bibliograafia
Bibliograafilised tegevused
Bibliograafiline teenindamine on bibliograafiainfo süstematiseeritud kogumine, töötlemine ja vahendamine lugejaile.
Soomusauto
Soomusautod on peamiselt sõjaotstarbelised, kuid valmistatakse ka sisekaitse- või tsiviilotstarbelisi sõidukeid.
Bibliograafia
Bibliograafilised tegevused
Bibliograafia organisatsioonilise struktuuri moodustavad raamatukogud, infokeskused, raamatukaubandus, kirjastused, arhiivid, muuseumid.
Haimon
Haimon (vanakreeka keeles Αἵμων, ladina keeles Haemon) oli vanakreeka mütoloogias Teeba regendi ja hilisema kuninga Kreoni ning tema naise Eurydike vanem poeg. Tema nimi tähendab kreeka keeles 'verine'.
Bibliograafia
Eesti rahvusbibliograafia
Eestis täidab rahvusbibliograafia uurimise ja loetlemise ülesannet vastavalt oma põhikirjale Eesti Rahvusraamatukogu. Eesti rahvusbibliograafia registreerib sundeksemplari seaduse alusel Eestis kõigis keeltes ja väljaspool Eestit ilmunud eestikeelsed teavikud.
Soomusauto
Militaarsoomusautod
Militaarotstarbelisi soomusautosid võidakse kasutada näiteks:
Haimon
Sõda Seitse Teeba vastu kujunes väga veriseks. Ainult suurte pingutustega suutsid teebalased võita. Muuhulgas langes Haimoni noorem vend Menoikeus. Sellepärast käskis kuningaks saanud Kreon kõik teebalaste poolel langenud suurte auavalduste saatel matta, ent linna rünnanud argoslaste ja nende poolel sõdinute laibad pidid jääma matmata.
Bibliograafia
Eesti rahvusbibliograafia
Rahvusbibliograafia eraldi osa moodustab Estonica – eesti autorite ning Eestit ja eestlasi käsitlevad väljaspool Eestit ilmunud võõrkeelsed teavikud. Rahvusbibliograafiat vahendatakse trükinimestikena, võrguväljaannetena ja alates 2004. aasta maist sidusandmebaasina.
Haimon
Haimon oli kihlatud oma täditütre Antigonega. Antigone mattis keelust hoolimata oma venna Polyneikese ja tabati teolt. Kreon mõistis ta selle eest surma elusalt matmise läbi. Haimon palus isalt Antigonele armu, ja ka ennustaja Teiresias teatas, et see otsus pole jumalatele meelepärane, ent Kreon ei andnud järele. Ööl enne hukkamist poos Antigone end oma kongis üles. Haimon sai seejärel kokkupõrkes isaga surma. Mõne allika järgi tappis Haimon enese.
Soomusauto
Militaarsoomusautod
Üldjuhul ei kasutata soomusautosid otseses lahingutegevuses, kuna nende relvastus ja kaitstus on ebapiisav ning maastikuläbivus piiratud. Soomusautode tugevaks küljeks on tavaliselt mobiilsus ja kompaktsus ning hooldus- ja remonditööde lihtsus võrreldes muu soomustatud sõjatehnikaga. Kuna enamik soomusautosid on ehitatud tsiviilsõiduki veermikule, annab paljude mudelite puhul tunda soomuskere raskus. See võib avalduda näiteks halvas püstivuses (kõrge raskuskese) või veermiku detailide kiirenevas kulumises (koormus ülekannetele). pisi|Pärnu Ühistöö kulul, insener Järatsi juhtimisel ja Eesti armee 6. jalaväepolgu seppade abiga veoautost ümberehitatud soomusauto Vanapagan meeskonna ja juhi kuulipildurite komando ülema Feofanoviga (+ vasakult 4.) Vabadussõja ajal Ruhjas Paljud tänapäeva armeesoomusautod on projekteeritud lähtuvalt nõuetest, et tagada isikkoosseisule maksimaalne turvalisus ja üleelamine. Nende kere alumine soomusosa on iseloomulikult V-kujulise lõikega, mis vähendab miini või improviseeritud lõhkekeha (IED) plahvatuse mõju masina all või vahetus läheduses masinas asuvale isikkoosseisule. Tugev külgsoomus vähendab üldises mõttes varitsuste mõju. Taolised soomusautod klassifitseeritakse kokkuvõtvalt MRAP-ideks (Mine Resistant Ambush Protected) või APV -deks (All Protected Veichle). Tänu eelnimetatud omadustele on uuemad soomusautod leidnud järjest laialdasemat kasutust terrorismivastastes sõjalistes operatsioonides.
Haimon
Pärast seda võttis ka Eurydike endalt elu. Teeba kuningasoost jäid ellu ainult Kreon ja Oidipus. Nendega lõppeski Teeba kuningasugu.
Roosi (eesnimi)
Roosi on eesti naisenimi.
1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Roosi 217 naisel. Roosi oli Eestis esinemissageduselt 497. naisenimi.
Vassili Perov
thumb|Autoportree ([[1851)]] thumb|Autoportree ([[1879)]] Vassili Perov (vene Василий Григорьевич Перов; tegelik perekonnanimi Kridener; 2. jaanuar 1834 (21. detsember 1833 vkj) Tobolsk – 10. juuni 1882 (29. mai 1882 vkj) Kuzminki küla tänapäevasel Moskva maa-alal) oli vene maalikunstnik, peredvižnikute ühingu asutajaliige.
Perov oli parun G. K. Krideneri sohipoeg. Perekonnanimi Perov oli algul tema hüüdnimi ja selle pani talle mittekoosseisuline köster, kes ta kirjutama õpetas.
Perov lõpetas Arzamassi kreiskooli ja astus Arzamassi kunstikooli, mida juhatas Aleksandr Vassiljevitš Stupin.
1853 astus ta Moskva maali-, raid- ja ehituskunstikooli. 1856 pälvis ta väikese hõbemedali imperaatorlikule kunstide akadeemiale esitatud etüüdi eest poisi peast. 1858 pälvis ta juba suure hõbemedali maali "Ringkonnapristavi sõit uurimisele" eest. 1860 sai ta väikese kuldmedali maalide "Hauastseen" ja "Köstri poeg, kes saab esimese teenistusastme" eest. 1861 pälvis ta suure kuldmedali maali "Külajutlus" eest.
1866 sai Perov akadeemikuks, 1871 professoriks Moskva maali-, raid- ja ehituskunstikoolis. Umbes sel ajal sai temast peredvižnikute liikumise üks asutajaist.
Perov suri 1882 Moskva-lähedases Kuzminki külas tuberkuloosi ja on maetud Doni kalmistule. thumb|"[[Troika (maal)|Troika" (1866)]] thumb|"Jahimehed puhkavad" ([[1871)]]
Looming
Vassili Perov armastas maalida lihtrahvast. Talupoegi kujutas ta tõepäraselt ja suure kaasaelamisega. Loomingus on üks läbivaid teemasid matused, leinajate ja orbude kujutamine. Korduvalt kujutab ta maalidel rikaste ja vaeste vastuolu.
Perovil on palju religioosseid maale, kuid neil on tähelepanu pööratud mitte niivõrd piiblisündmustele kui kaasaja, 19. sajandi lihtrahvale, mitte niivõrd sellele, mida nad usuvad, kuivõrd sellele, kuidas religioon neid mõjutab.
Perov on maalinud arvukalt portreid.
Helme ordulinnus
pisi|Helme linnuse sisehoov Helme ordulinnus (saksa keeles Ordensburg Helmet, Schloß Helmet) on tänapäeval varemeis olev ordulinnus Valga maakonna Tõrva valla Helme alevikus.
Kirjeldus
pisi|Linnusemüürid Linnus paiknes kahe vallikraaviga eraldatud looduslikul neemikul. Müüri jäänused ja põhiplaan lubavad arvata, et ehitis pärineb 14. sajandi esimesest poolest. Linnuse asukoht ajaloolise Sakalast Ugandisse kulgeva tähtsa kaugmaantee ääres lubab aga lisaks oletada, et samas paigas võis asuda juba ka eestlaste (sakalaste) muinaslinnus. Igatahes maakivist linnus on korrapäratu planeeringuga ning järgib loodusliku neemiku piirjooni.
Linnus paikneb kohati kuni 20 m kõrgusel jõeäärsel neemikul ja sellel oli vaid üks, lõunasse avanev sissepääs, mida kaitses vallikraav. Linnust ümbritses müür, mille sisemisel küljel asusid kogu selle ulatuses mitmesugused ruumid.
Pealinnus kujutas Helmes põhiplaanis põhja-lõuna suunas väljavenitatud ovaali mõõtmetega 116 × 70 meetrit. Helme ordulinnuse vanimaks ja huvitavaimaks osaks peetakse tornilaadset ehitist linnuse keskosas. Neemiku lõunapoolset osa nimetatakse Silla- ehk Keldrimäeks. See oli eelkindlustus lossi peavärava ees, kust viis sild üle kraavi.
Linnuse konserveerimine
Ordulinnuse varemete konserveerimine sai alguse 2011. aastal ning kestab vaheaegadega tänapäevani, nii kuidas riiklik arengukava rahalisi vahendeid eraldab. Suuremaid töid tehti linnuse maanteepoolsel kivimüüril.
Ajalugu
Paarsada aastat tagasi oli linnusest alles veel suur osa müüre üsna korralike aknaavadega, kuid varemed on pidevalt lagunenud ning tasapisi kokku varisenud. Kui võrrelda praegu allesolevaid üksikuid müüritulpi näiteks 20. sajandi alguse fotodega, siis võib öelda, et linnusest on alles üsna vähe. Praeguseks on linnusevaremed võsast välja puhastatud ning maanteelt vaadeldavana üsnagi atraktiivseks tehtud.
Legend
Ükskord piiranud vaenlane lossi pikalt ja tulemuseta. Kavatsetud juba lahkuda, kui õnnestus kinni nabida allikast vett tooma läinud vana naine. Ähvarduste peale öelnud eit välja saladuse – sissemüüritud tüdruku nime. Kohe kadunud udu ja linnuse kaitsejõud. Linnus vallutatud ja hävitatud.
Muistendit on kasutanud oma ballaadi "Ohver" loomisel Lehte Hainsalu.
Maateaduste mõisteid (G)
Sellele leheküljele on koondatud lingid maateaduslikele artiklitele, mille pealkirjad algavad G-tähega.
Rosona jõgi
pisi|250px|Rosona jõgi Rosona (vene Россонь ehk Россона) on jõgi Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis. Jõe pikkus on 27 km.
Rosona kulgeb edela-kirde suunas. Jõe ääres on mitu endist ingeri küla – Saarküla, Väiküla, Karstula, Kallivere, Vanaküla, Volkovo (Sutela).
Padula
Padula on paikkond Laagri aleviku ja Saue vahel. Halduslikult jääb see Saue valla Vanamõisa küla territooriumile. Kunagi oli Padulas Pääskülast Saue mõisa kulgeva talitee ääres kõrts (hoone on ümberehitatuna säilinud, kasutusel elamuna). Endise kõrtsihoone naabrusest voolab mööda Vääna jõgi.
Rosona jõgi
Jõe edelaots suubub Narva jõkke selle suudme lähedal (700 m kaugusel). Saarküla piirkonnas on mitu jõesaart. Jõgi on ühe haru kaudu ühenduses Vaikse järvega. Kirdeotsas Rosona jõgi hargneb, põhjapoolse haru nimi on Mertvitsa jõgi. Mõlemad harud suubuvad Lauga jõkke.
Padula
Nõukogude perioodil kavandati Padula piirkonda suurt aianduskooperatiivi, kuid plaani ei teostatud. Plaanitud suvilate naabrusse oli kavandatud ka raudteepeatus (Padula raudteepeatus). Peatus ehitati alles aastal 2008.
Rosona jõgi
Rosona on tuntud bifurkatsiooninähtuse poolest. Kui Lauga jões on suurvesi, voolab Rosona Laugast Narva poole. Kui Lauga jões on madal veeseis ja Narva lahes kõrge veeseis, voolab Rosona Narvast Lauga poole. Voolu kiirus on väike. Jõgi on laevatatav kogu pikkuses.
Ajalugu
Aastatel 1920–1940 kuulus Rosona jõgi kuni Mertvitsa hargnemiseni Eesti Vabariigi koosseisu, jäädes Narva valla territooriumile osana Viru Ingerist. Tartu rahu järgne piir kulges mööda Mertvitsa jõge.
Rosona jõe kohta on kasutatud ka nimevariante Rossoni, Rosoona (eesti keeles), Rosson (vene keeles), Rosonajoki (soome keeles).
Matrikkelen
Matrikkelen on Norra kataster ehk kinnisvararegister, mis peab järge kinnisvara, kinnisvarapiiride, aadresside ja ehitiste üle. Katastrit haldab, juhib ja arendab Kartverket. Katastri uuendamise eest vastutavad kohalikud omavalitsused. Detsembrist 2007 kuni aprillini 2009 oli üleminekuaeg, kui kohalikud omavalitsused võtsid üle registriandmed GAB käest ja kaardiandmed DEB käest. Seadusega sätestab katastri tegevuse katastriseadus (martikkelloven), mis jõustus 1. jaanuaril 2010, kuid mõju omavad ka teised seadused.
Ligipääs
Katastriseaduse § 29 järgi on kõikidel õigus ligipääsule katastriandmetele, kuid katastrit ei saa otseselt igaüks kasutada. Nimelt mitte kõiki andmeid ei saa igaühele jagada, nii et vahepealsed tooted ja teenused peavad osa andmeid välja filtreerima. Kartverketil on ligipääsuks arvutiprogramm nimega Se eiendom, kuid ligipääsuks on ka teisi võimalusi.
Peterburi
Peterburi (vene keeles Санкт-Петербург; aastatel 1914–1924 Петроград Petrograd; aastatel 1924–1991 Ленинград Leningrad; kõnekeeles ka Питер Piiter) on üks kolmest Venemaa keskalluvusega linnast, Moskva järel suuruselt teine linn Venemaal ja suurim linn Läänemere rannikul. Peterburi linna ümbritseb Leningradi oblast.
Peterburi rajas 27. mail 1703 tsaar Peeter Suur vallutatud Rootsi linnuse kohale, mis teeb sellest ühe Euroopa noorima suurlinna. Aastail 1712–1728 ja 1732–1918 oli see Venemaa pealinn. Linn on nime saanud apostel Peetruse järgi.
Linn asub Laadoga järvest lähtuva Neeva jõe suudmealal, mis asub Soome lahe idasopis Neeva lahe ääres, Kroonlinnast idakagus. Linna kaugus Eesti pealinnast Tallinnast on maanteed mööda 330 km, meritsi 350 km ja linnulennul 310 km.
Peterburi on maailma põhjapoolseim vähemalt miljoni elanikuga linn.
Nimi
pisi|[[Peeter-Pauli kindluse siluett]] Peeter I andis Jänesesaarele ehitatud muldkindlusele oma kaitsepühaku apostel Peetruse järgi hollandipärase nime Sankt Pieter Burch. Hiljem, kui Neeva kallastele kerkisid elumajad ning valmis apostlitele Peetrusele ja Paulusele pühitsetud kirik, hakati kindlustki kutsuma Peeter-Pauli kindluseks ning esialgne nimi läks üle linnale. Venekeelne nimekuju Санкт-Петербург (eesti keeles Peterburi) kinnistus pärast Peetri surma.
1914. aastal, kui Venemaa Keisririik astus I maailmasõtta Saksa Keisririigi vastu, asendati saksapärane nimi Санкт-Петербург venepärase Petrogradiga ('Peetri linn').
26. jaanuaril 1924, pärast VK(b)P Keskkomitee sekretäri ja NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu esimehe Vladimir Lenini surma, nimetati Petrograd Leningradiks. Seda nime kandis linn 6. septembrini 1991, kuid linna järgi nimetatud piirkond kannab jätkuvalt nime Leningradi oblast.
12. juunil 1991 toimus referendum, kus 54% hääletanud elanikest arvas, et linnale tuleks tagastada tema esialgne nimi. 6. septembril 1991 taastati linna ajalooline venekeelne nimi Санкт-Петербург.
SdKfz 250
SdKfz 250 oli Teise maailmasõja ajal Saksamaal toodetud poolroomikveermikuga grupisuuruse allüksuse soomustransportöör.
Peterburi
Nimi
Linna nimi on vepsa keeles Piter, karjala keeles Pietari ja isuri keeles Petteri.
Haldusjaotus
pisi|Peterburi halduspiirid Peterburi jaguneb 18 rajooniks.
Peterburis on 111 munitsipaalhaldusüksust: 81 linnasisest munitsipaalringkonda (enamik neist kannab nime, kuid osad on tähistatud numbritega), 9 linna (Kolpino, Krasnoje Selo, Kroonlinn, Lomonossov, Pavlovsk, Peterhof, Puškin, Sestroretsk, Zelenogorsk) ja 21 alevit (Aleksandrovskaja, Beloostrov, Komarovo, Levašovo, Lissi Noss, Metallostroi, Molodjožnoje, Pargolovo, Pessotšnõi, Petro-Slavjanka, Pontonnõi, Repino, Sapjornõi, Serovo, Smoljatškovo, Solnetšnoje, Strelna, Šušarõ, Tjarlevo, Uškovo, Ust-Ižora).
Rajoonid
pisi|Peterburi linnarajoonid
Rahvastik
pisi|Peterburi rahvastik 1710–2010 Peterburi on rahvaarvu poolest Venemaa suuruselt teine linn. 2016. aasta andmetel elas Peterburis 5 225 690 inimest. Peterburis elas üle 22 erineva päritolumaaga inimese (igaühest üle 2000 inimese), suuremad neist olid: venelased 84,72%, ukrainlased 1,87%, valgevenelased 1,17%, juudid 0,78%, tatarlased 0,76%, armeenlased 0,41%, aserid 0,36%, grusiinid 0,22%, tšuvašid 0,13%, poolakad 0,10% ja palju teisi. 7,89% elanikest keeldus rahvust avaldamast.
2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli linna elanike arv 4 848 742. Septembris 2012 sündis viiemiljones elanik.
pisi|Peterburi keskmine õhutemperatuur ja sademete hulk kuude kaupa
Gadoliinium
Gadoliinium (sümbol Gd) on keemiline element järjekorranumbriga 64, lantanoid ja haruldane muldmetall.
Peterburi
Kliima
Peterburis on parasvöötme niiske merekliima sooja suve ja mõõduka talvega. Ilmad on enamjaolt sombused. Juuli keskmine temperatuur on 18,8 °C, veebruari keskmine temperatuur −5,8 °C. Õhutemperatuuri absoluutne maksimum oli 2010. aasta augustis +37,1 °C, absoluutne miinimum oli 1883. aasta jaanuaris, kui õhutemperatuur langes kuni −35,9 °C.
Gadoliinium
See esineb 7 isotoobina. Nende massiarvud on 152, 154, 155, 156, 157, 158 ja 160.
Peterburi
Kliima
Sademehulk on keskmiselt 662 mm aastas (395–842 mm).
Gadoliinium
Gadoliinium on nimetatud soome keemiku Johan Gadolini järgi.
Peterburi
Veestik
Peterburi on esimesel kohal Venemaal ja ühel esimestest maailmas linna piiresse jäävate veealade pindala poolest. Veealad moodustavad linna pindalast umbes 10 protsenti.
Neeva voolab linna piires 32 km ulatuses ja moodustab Soome lahte suubudes delta. Jõe laius kaubasadamas on 1250, Kolmainu silla ees 600, Lossi ja Nikolai silla vahel 340 meetrit. Jõe sügavus on 8–24 meetrit.
Kokku on linnas 93 jõge, oja ja kanalit kogupikkusega 217,5 km, sealhulgas paarikümne kanali kogupikkus on umbes 160 km. Linna suuremateks kanaliteks on Krjukovi kanal, Gribojedovi kanal, Talvekanal, Obvodnõi kanal ja Luigekanal.
Linnas on ka sadakond järve ja tiiki.
Suur osa Peterburist asub kuni 3 meetri kõrgusel merepinnast ja on sellepärast ohustatud üleujutuste poolt. Need ei teki siis, kui Neeva jões on suurvesi, vaid kui läänetuul Soome lahe vee Neeva suudmesse kokku puhub. Suurim üleujutus toimus 19. novembril 1824, kui veetase tõusis 421 cm üle keskmise. 23. septembril 1924, kui veetase tõusis 369 cm üle keskmise, oli 70 km² linnast üle ujutatud.
Kaitseks üleujutuste eest on Peterburi ehitatud tammide kompleks. See koosneb kümnest tammist, mille vahel on kaks laevade lüüsisõlme ja kümme vee väljalaske kohta. Kompleksi avas 2011. aasta augustis Peterburi juurtega Vladimir Putin.
28. novembril 2011 hoidis kaitserajatis ära üleujutuse, mis oleks olnud linna ajaloos järjekorras 309. Samas on tammide süsteemile ette heidetud seisva ja roiskuva vee tekitamist, mis hävitab vähese olemasoleva elu Soome lahe väga suure reostuskoormuse all kannatavas idaosas.
Arhitektuur
pisi|[[Talvepalee]] Peterburi ehitamist alustati 18. sajandi alguses Domenico Trezzini juhtimisel, kuid 18. sajandi lõpuni valitsesid Venemaad enamasti keisrinnad, kelle maitse määras suuresti ka Peterburi arhitektuurilise ilme.
Sillad
pisi|[[Troitski sild]] pisi|[[Vassili saare idapoolne osa, mida ümbritseb Neeva jõgi. Pildi keskosas on nähtav 19. sajandi esimesel kümnendil ehitatud uuskreeka stiilis Peterburi vana börsihoone]]
Sildade arvult on Peterburi maailma linnade seas esikohal. Arvatakse, et koos eeslinnades paiknevatega, on Peterburis umbes 620 silda. Neist 218 on jalakäijate omad. Linna piiridesse jääb 342 silda. 22 silda on avatavad laevaliikluse jaoks, st ülestõstetava keskosaga.
Esimene sild üle Neeva ehitati 1850. aastal.
Üle Neeva peasängi viib üheksa silda. Aastatel 1965–2004 oli linna pikim sild Aleksander Nevski sild (ilma kaldarajatisteta on pikkus 629 meetrit, koos nendega 905,7 meetrit. Silla laius on 35 m). Enne seda oli pikim sild 582-meetrine Kolmainu sild.
Aastast 2004 on linna pikim sild Bolšoi Obuhhovski sild (üldpikkus 2824 meetrit, ilma kaldrajatisteta 382 meetrit).
Kõige laiem on üle Moika viiv Sinine sild (ligi 100 meetrit lai).
Kirikud ja kloostrid
Peterburis on 268 kogudust, millest 131 allub Vene Õigeusu Kirikule. Nende omanduses või kasutuses on 229 kirikut või muud usutalitusteks mõeldud hoonet. Arhitektuuriliselt silmapaistvamad on Iisaku katedraal, Kaasani katedraal, Peeter-Pauli katedraal ja Spass na Krovi kirik. Peterburis asub ka eestlaste ehitatud luteriusu Jaani kirik ja õigeusu Püha Issidori kirik.
Spordiehitised
Peterburis asub jalgpalliklubi Peterburi Zenit kodustaadion Petrovski staadion.
Kultuur
pisi|Marsi väljak ja [[Kristuse Ülestõusmise katedraal]] 220px|pisi|püsti|[[Lahta Keskus (Venemaa kui ka Euroopa kõrgeim hoone)]]
Peterburi nimetatakse Venemaa kultuuripealinnaks. Linnas asub üle 100 kõrgkooli, 105 muuseumi ja umbes 100 teatrit.
Transport
1955. aastal tööd alustanud Peterburi metrool on 5 liini kogupikkusega 112,54 km ja 65 jaama.
Peterburi teenindab samuti Pulkovo rahvusvaheline lennujaam ja kolm väiksemat lennujaama äärelinnades. 2007. aasta seisuga on see Venemaal kasutajate hulga poolest neljas lennujaam.
Peterburis on viis raudteejaama: Balti vaksal, Laadoga vaksal, Moskva vaksal, Soome vaksal ja Vitebski vaksal.
Vaatamisväärsused
pisi|[[Krestõ vangla]]
Eellugu
pisi|[[Orešeki kindlus]] Peterburi linna kohal Ohta jõe suudmes asus 1300. aastal rootslaste ehitatud Landskrona kindlus, mille eluiga polnud kuigi pikk. Laadoga järve ääres Neeva lähtes ehitasid novgorodlased 1301. aastal Orešeki kindluse. pisi|[[Neeva laht|Neeva lahe piirkond 18. sajandi esimesel poolel]] pisi|Leningradi plaan 1927. aastast
Pärast Liivi sõja kaotust loovutas Moskva tsaaririigi tsaar Ivan Julm 1583. aastal Pljussa vaherahuga Ingerimaa ja Karjalas Käkisalmi lääni; Moskva tsaaririik säilitas Neeva jõe suudmeala.
Aastatel 1610–1613 toimunud Venemaa pärilussõja tulemusena, milles osalesid Moskva tsaaririigi troonipretendentidena Rzeczpospolita, Rootsi Kuningriik ja Romanovite dünastia, kaotasid tsaar Mihhail I Fjodorovitš ja Moskva tsaaririik Ingerimaa uuesti Rootsile ja kuningas Gustav II Adolfile. 1617. aastal sõlmitud Stolbovo rahuga, läks Rootsi Kuningriigi valdusse tulevase Peterburi linna maa-ala. Pärast rahulepingu sõlmimist nimetati Orešeki kindlus ümber Nöteborgiks.
Kunagise Landskrona kindluse kohale rajati Rootsi Ingeri kuberneri juhtimisel Nyeni linnus ja selle juurde linn (linnaõigus alates 1642. aastast). Rootsi Ingeri keskuseks oli Narva linn, kus asus ka Ingerimaa kuberner või asehaldur. Maa-ala oli Rootsi valduses kogu 17. sajandi.
Aastal 1689 tuli Moskva tsaaririigis võimule Peeter I (pärast poolvenna Ivan V surma 1696. aastal sai temast Venemaa ainuvalitseja). Peeter I nõudis Rootsilt Ingerimaa tagasisaamist. Aastal 1700 alustas Venemaa Rootsi vastu sõda (tuntud Põhjasõja nime all). 11. oktoobril 1702 vallutasid venelased Nöteborgi ja nimetasid selle võtmelinnuseks Schlüsselburgiks. Põhjasõja lõppedes vallutas Venemaa Ingerimaa ja taastas Venemaa väljapääsu Läänemerele.
Linna asutamine
pisi|left|[[Vassili Surikov. "Vaade Peeter I mälestusmärgile Senati väljakul". Õli, lõuend. 1870. Riiklik Vene Muuseum Peterburis]] Linna asutas Moskva tsaar Peeter I 27. mail ( vkj. 16. mail ) 1703 pärast Ingeri vallutamist Rootsilt Põhjasõjas.
Levinud legendi kohaselt olevat Peeter I sel päeval läinud koos saatjatega Jänesesaarele, võtnud kätte labida, lõiganud välja kaks rida mättaid, paigutanud need ristikujuliselt saare keskele ja andnud käsu ehitustöid alustada.
Et linna ehitamine algas sõja ajal, siis esimene ehitis oli muldkindlustis, praegune Peeter-Pauli kindlus. See rajati Jänesesaarele Neeva parema kalda lähedale mõne kilomeetri kaugusele merest. Kindlustis ehitati algselt mullast ja puidust, kuid juba 1706. aastal asuti ehitama kiviehitist. Ehitustööde juhataja oli tsaar Peeter I lähedane kaaskondlane Aleksandr Menšikov, kes määrati ka Ingerimaa kubermangu (alates 1710. aastast Peterburi kubermang) kindralkuberneriks.
Kuna Peterburi rajati suhteliselt soisele alale, siis kuivendati soo suure hulga kraavide abil, nii et Peterburi on nimetatud ka Põhjamaade Veneetsiaks. Pinnast tõsteti: tükk aega pidi igaüks, kes Peterburi saabub, kaasa võtma kive või palke. Peaaegu kogu töö tegid talupojad ja Rootsi sõjavangid. Ühe hinnangu järgi suri ehitusel 40 000 inimest.