cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti soode loend
P
Paadremaa soo (ka Annepselja, Hannepselja, Soometsa) – Padusaare soo – Paduvere soo - Pae raba – Pahila raba – Pahuvere soo – Paidra soo – Pakasjärve soo – Paksuküla soo – Palasi soo – Palivere soo – Palsi soo – Palu soo – Palupera soo – Pangodi soo – Pari soo - Parika raba – Patiraba – Pedeli soo – Pedja soo - Peedla soostik – Peeri soo – Peipsiääre soo - Pelisoo – Penijärve soo - Peningi soo – Penuja soo – Perila soo – Pidapa soo - Pihali soo - Pihla raba - Pihlasoo – Piila soo – Piiri soo – Piiroja soo - Pikavere soo - Pilkuse raba – Pilliroo soo – Pindi soo – Pingu soo – Pirgapolli soo - Plangimäe raba (Plangimäe soo) - Poka soo – Pori soo – Porimäe soo – Porisaare soo – Prassi soo – Preeksa soo - Priipalu soo - Prümli soo - Puhatu soostik - Punakivi soo - Punapea soo - Punasoo - Punnasjärve soo - Purtsa soo - Puusaare soo – Põdra soo (Põdrasoo) - Põhara soo - Põltsamaa raba - Päidre soo - Päinurme soo - Pärnika soo - Pätsavere soo - Pätsi soo - Pätsiniidu soo - Pääravere soo - Päärdu soo - Pääsküla raba - Pühajärve soo
R
Raamatu soo - Raamsoo - Rabivere soo (Hagudi soo) - Rae raba - Rahivere soo - Rakste soo - Rannu raba - Ratva soo - Raudna soo - Raudoja soo - Rava soo - Rebase soo - Rebaste soo - Rehatse soo - Reiu-Sibula soo - Retla soo - Ridalepa soo - Rihtemetsa soo - Riisa raba - Riitsu soo - Ristiküla soo - Ristissoo - Rohense soo - Rogenese soo - Rohukabja soo - Rongu soo - Rooni soo - Roosa soo - Roosusoo - Rubina soo - Ruila soo (Ruila raba) - Rulli soo - Rumbi soo - Rummu raba (Kodasoo) - Rutikvere soo - Ruukle soo - Ruuna soo - Ruunasoo raba - Rõuge Suursoo (ehk Põdrasuu - Rõõmusoo - Rälby raba - Rääma raba - Rüütli soo
S
Saadu soo - Saara soo - Saarepera soo - Saaretsi soo - Saarisoo - Sabasoo - Sadala soo - Saka soo - Saku soo - Sakurgi soo - Salu raba - Salutaguse soo - Sammelsoo - Sandre soo - Sangla soo - Saraku soo - Sarbasoo - Sarve soo - Satsu soo - Sausti soo - Sautsi soo - Savalduma soo - Saviotsa soo - Seli raba - Selisoo - Selja raba (Vihula) - Selja soo (Leisi) - Selsi soo - Sepasoo - Siimu soo - Siirisoo - Sikana soo - Sillametsa soo - Silmsi soo - Sinijärve soo - Sinika-Vastemõisa soo - Siplase soo - Sirnuvere soo - Sirtsi soo - Soesaare soo - Sokajärve soo - Soldina soo - Sombla soo - Sooaluse soo - Sookuninga soo - Soometsa soo - Soomevere soo - Soona soo - Soosaare soo - Soosaare soostik - Soosepa raba - Sortsi soo - Struuga soo - Suru soo - Suuga soo - Suursoo - Suursoo (Põlvamaa) - Suursoo-Leidissoo - Suurussoo (ka Suru-Suurissoo) - Sõbessoo - Sõjamäe raba - Sõmeru soo - Sõtke soo - Sämi soo - Sämi-Kuristiku soostik - Sääritsa soo
Looduskesksus
Viited
}}
Eesti soode loend
T
Taarikõnnu raba - Tabasalu soo - Tagujärve soo - Taidre soo - Tamsi soo - Tapiku soo - Tatra soo - Tedremäe soo - Tedresoo - Tellissaare raba - Teringi raba - Tiipsaare soo - Tika soo - Tiksoja soo - Timo soo - Tohvri soo - Tolkuse raba - Tondi raba - Tori soo - Tori-Rikassaare soo - Truuta soo - Tserpi soo - Tsirgumäe soo - Tudu soo - Tudulinna soo - Tuhu soo (Tuhu soostik) - Tuksmani soo - Turvalepa soo - Tuuliku raba - Tuuljärve soo - Tuurapera soo - Tõhela raba - Tõikvere soo - Tõlinõmme soo - Tõlla soo - Tõnija soo - Tõnissaare soo - Tõnsunõmme soo - Tõnumaa raba - Tõrasoo - Tõrdu soo - Tõre soo - Tõrga raba - Tõrva soo - Tähtsoo - Tänassilma soo
U
Udriku soo - Uli soo - Uljaste raba - Ulpe soo - Umbusi soostik - Umbsoo - Unakvere soo - Uniküla soo - Urita raba - Uste soo
V
Vaali soo - Vaeküla soo - Vaela soo - Vaharu soo - Vahessaare soo - Vahi soo - Vaisi soo - Vaiste soo - Valdeku raba - Valgejärve soo - Valge raba - Valgeraba - Valgesoo - Valguta soo - Vallema soo - Valli soo - Vanakaie soo - Vanaküla soo - Vanasilla soo - Vanavälja soo - Vardja soo - Variku soo - Varudi raba - Vaskrääma soo - Vasula soo - Veelikse soo - Vennaru soo - Vennisaare soo - Veriora soo - Vesisoo - Vetiku soo - Vidriku soo - Vigala raba - Viieristi allikasoo - Viirasoo - Viirika soo - Villemi soo - Vingerja soo - Virbi soo - Virla soo - Viru raba - Viruvere soo - Visusti soo - Vitsjärve-Jalametsa soo - Vitsla soo - Vohnja soo - Vonka raba - Voora soo - Voore soo - Voorepere soo - Võhma raba - Võhmajärve raba - Võlla raba - Võre soo - Võru soo - Vähari soo - Väike-Apja soo - Väike-Emajõe soo - Välgita soo - Vällamäe soo - Vääna soo
Õ
Õismäe raba - Õisu soo - Õmma soostik - Õngu soo - Õru soo
Ö
Ördi raba - Öötla soo
Bartangi keel
Bartangi keel on pamiiri keelte Šugni-rušani rühma kuuluv hävimisohus keel, mida kõneleb 2500–3000 inimest Tadžikistanis. Arv on umbmäärane, sest rahvaloendustel pole neid eraldi märgitud. ISO kood: puudub
Murded
Bartangi keelt on peetud ka šugni keele murdeks.
Horoski
Horoski on küla Võrumaal Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.
Tower Hamlets
Linnaosas on mitmed kõrghooned.
28. jaanuar
28. jaanuar on Gregoriuse kalendri 28. päev. Juliuse kalendri järgi 15. jaanuar (1901–2099).
Endiste pealinnade loend
''Siin on loetletud asulad, mis on kunagi olnud mõne riigi pealinnaks, kuid praegu seda ei ole. On ka pealinnade loend''
A
Ad-Dīrīyah - Aden - ‘Akko - Almatõ - Aného - Annapolis - Auckland - Austin - Ayutthaya
B
Bacolod - Baltimore - Baturin - Belize City - Bergen - Bonn - Bursa
C
Câmpulung-Muscel - Cartago - Cebu - Cetinje - Cluj-Napoca - Coimbra - Columbia - Czersk
D
Dar es Salaam - Dresden
E
Edinburgh - Edirne - Eşfahān
F
Fès - Firenze
G
Gluhhiv - Gniezno - Guimarães
H
Haapsalu - Harkiv - Hebron - Heidelberg - Hồ Chí Minh - Houston
I
Iași - İstanbul
K
Karachi - Karlsruhe - Kaunas - Konstantinoopol - Koror - Kraków - Kukawa - Kuressaare - Kyōto
L
Lagos - Lancaster (Pennsylvania) - Lublin
Orkester
pisi|[[Eesti Riiklik Sümfooniaorkester Stockholmis (2008)]]
Endiste pealinnade loend
M
Mannheim - Mashhad - Melbourne - Mérida - Modena - Moskva - München
Orkester
Orkester on suurekoosseisuline instrumentaalansambel, mis koosneb pillimängijatest ja dirigendist. Orkestri liiget nimetatakse orkestrandiks.
Endiste pealinnade loend
N
Nagaoka - Nanjing - Napoli - Nara - New York - Ngazargamu - Njimi
Orkester
Nimetus on tuletatud kreekakeelsest sõnast orchestra, mis 6.–5. sajandil eKr tähendas antiikteatri eeslava (orkestrat). 16. sajandil muutus orkestri mõiste. Orkestriks hakati nimetama lava ja kuulajate vahelist ruumi kui ka seal mängivaid pillimehi.
Endiste pealinnade loend
O
Ohrid
Orkester
Varajased orkestrid sisaldasid keelpille, puu- ja vaskpuhkpille, klahvpille ja näppepille. Piir orkestri- ja kammermuusika vahel oli ähmane. See sõltus ettekande kohast ja kui palju milliseid pille kasutati. Kuni 17. sajandini ei loodud muusikat kindlatele muusikainstrumentidele. Heliteostel oli märge per cantare o sonare, mis viitab sellele, et neid võis laulda või käepärast oleval pillil mängida.
Endiste pealinnade loend
P
Paraná - Parma - Persepolis - Perth (Šotimaa) - Peterburi - Petrograd - Philadelphia - Pliska - Płock - Poznań - Preslav - Princeton (New Jersey) - Põltsamaa
Orkester
Barokkorkester
Orkestrist tänapäevases mõistes saab rääkida alles barokiajast (1600–1750). Sel ajal toimus instrumentaalmuusikas tormiline areng. Arenesid keelpillid. Cremona pillimeistrite viiulid tõrjusid kõrvale põlve- ja õlavioola ja orkestri põhiinstrumendiks sai viiul. Itaalias moodustas esimese orkestri Claudio Monteverdi 1607. aastal. Ta oli teenistuses Mantova hertsogi juures. Monteverdi sai oma ooperi „Orpheus“ ettekandel kasutada 40-liikmelist orkestrit, kus mängiti keelpille, flööte, tsinke ja tromboone. Louis XIII ajal Prantsusmaal moodustati musitseerimiseks 24 viiuldajast koosnev ansambel Vingt-quarte Violins de Roi (24 kuninga viiuldajat). Jean-Baptiste Lully asutas oma orkestri Petits Violos. Ta oli Louis XIV juures Compositeur de la Musique Instrumentale. Lully orkestri liikmed kandsid vormiriietust ja pidid poognat liigutama kõik samas suunas. Nad muutusid eeskujuks tervele Euroopale.
Endiste pealinnade loend
Q
Qazvīn - Quezon City
R
Rāwalpindi - Rio de Janeiro - Russell
Orkester
Barokkorkester
Barokkorkestri põhirühma moodustas keelpillide perekond: viiulid, vioolad, tšellod, kontrabassid. Sageli kuulusid orkestrisse viola d’amore ja viola da gamba. Puupuhkpillidest eelistati flööte, oboesid ja fagotte. Vaskpuhkpillidest mängis trompet harilikult koos timpanitega. Orkestri alaliseks osaliseks oli generaalbassi mängiv pill. Enamasti oli see tšembalo, millel saadeti retsitatiive.
Endiste pealinnade loend
S
Samarqand - Sārī - Shīrāz - Spanish Town - Saint George - Saint John's - Stuttgart
Orkester
Klassitsismiaja orkester
Klassitsismiajal (1750–1830) muutus orkestrimuusika väga populaarseks. Korraldati palju kontserte. Instrumentaalmuusikat mängiti ooperiteatrites, õukondades, sellega tegelesid ka linnakodanikud muusikasõprade seltsis. Ettekanded kestsid 5–6 tundi. Kavas vaheldusid sümfooniad laulusolisti, pianisti või viiuldaja esinemiste ja ansamblipaladega. Publik ei istunud kohtadel, vaid tegeles paljude asjadega: sõi, jõi, vestles sõpradega või jäi magama. Haydn olevat kirjutanud 94. sümfoonia hüüdnimega „Üllatussümfoonia“ tukkujate äratamiseks. Inglismaal korraldati ka muusikafestivale. Need olid 2–3 päevased. 1813. aastal asutati Londoni Filharmooniaühing, mille peaeesmärk oli kaasaja suurte orkestriteoste esitamine.
Endiste pealinnade loend
T
Tabrīz - Taiz - Târgoviște - Tartu - Tel Aviv - Toledo - Torino - Trenton - Trondheim - Tšigirõn - Tulaghi - Turu
Orkester
Klassitsismiaja orkester
See oli periood, kus heliloojad suutsid end elatada, sõltumata õukonnast või kirikust. Professionaalsed muusikud hakkasid teenima suuri varandusi. Esimesed iseseisvad heliloojad olid Mozart ja Haydn. 1782. aastal oli Mozart iseseisev ja hakkas kirjutama orkestrile, kuhu kuulusid flöödid, klarnetid, trompetid ja litaurid. Haydni kapelli (krahv Esterházy juures) kuulus 14 mängijat (4 viiulit, vioola, tšello, kontrabass, flööt, 2 oboed, 2 fagotti ja 2 metsasarve). Tänapäevase sümfooniaorkestri põhikoosseisu kujundasid Haydn ja Beethoven. Aastaks 1800 oli orkestri keskmine suurus 40 mängijat.
Endiste pealinnade loend
V
Valencia - Vagharšapat - Valladolid - Vana-Pärnu – Veliko Tǎrnovo - Veneetsia - Vlorë
Orkester
Klassitsismiaja orkester
Euroopa suurim ja alaline orkester oli Mannheimi orkester. Selle asutas Mannheimi hertsogi Karl Theodori õukonnas Johann Stamitz 1742. aastal. Orkestrisse kuulusid: 10 I viiulit, 10 II viiulit, 4 vioolat, 4 tšellot, 4 kontrabassi, 2 flööti, 2 oboed, 2 klarnetit, 2 fagotti, 2 metsasarve, 2 trompetit ja timpanid. Selles mängisid suured virtuoosid: Franz Xaver Richter, J. Holzbauer, A. Filz, A. Toëschi, dirigendi poeg Carl Stamitz jt. Mannheimi orkestris oli palju uut. Puhk- ja keelpillide kõlaline tasakaal, ühtne poognaliikumine keelpillirühmas. Dünaamikakontraste on hakatud iseloomustama, et piano – kevadine tuulevirvendus, forte – äike või kõuekärgatuslik, crescendo – võimsad kosed või mühisev, diminuendo – jõekesed, mis hääbuvad kaugusse või kaugustesse kaduv. Crescendo ' t hakati nimetama „Mannheimi teerulliks“, diminuendo ' t „Mannheimi ohkeks“ ja mitmesugused puupillide trillerid olid „Manheimi linnukesed“.
Romantismiaja orkester
Romantismiajal 1830–1910 suurenesid orkestrid veelgi, sest väike orkester ei suutnud rahuldada talle esitatud nõudeid. Orkestris oli juba 100 või rohkem liiget. Orkestrid hakkasid käima külalisesinemistel nii kodu- kui välismaal. Mugav oli reisida rongiga, sest võrreldes hobutõldadaega olid need mugavamad ja kiiremad. Suurema publiku mahutamiseks oli vaja ehitada suuremaid kontserdisaale. Populaarsed olid promenaadikontserdid. Esimese promenaadikontserdi korraldasid Philippe Musard ja Louis Antoine Jullien Pariisis. Londonis peeti esimene promenaadikontsert 1838. aasta detsembris.
Endiste pealinnade loend
Y
Yangon - York (Pennsylvania)
Orkester
Romantismiaja orkester
Romantismi ajal toimus vaskpuhkpillde areng. Ventiilide leiutamine avardas mänguvõimalusi ja võis konkureerida keel- ja puupuhkpillidega. Richard Wagner lisas orkestrisse basstrompeti ja Wagneri tuuba. Ta otsis uusi tämbreid, et saavutada täiuslikku kõla. Keelpillide arv suurenes. Berlioz suurendas keelpillide arvu 60-ni. Keelpillid täitsid keskmise registri, mängides kõiki harmoonianoote.
Kui 18. sajandil oli taktilöömine põhiliselt continuo-mängija käes, siis orkestrite suurenemisel tekkis vajadus hästi nähtaval kohal paikneva juhi järele. Sel perioodil olid dirigendid peamiselt heliloojad ise.
Prefektuur (Jaapan)
Prefektuur (都道府県 todōfuken) on Jaapani 1. järgu haldusüksuseks.
Jaapan on jaotatud 47 prefektuuriks, millest 43 on n-ö pärisprefektuurid (県; ken), 1 pealinna-ala (都 to), 1 piirkond (道; dō) ja kaks linnaprefektuurid (府 fu).
Järjestus standardi ISO 3166-2 järgi
frame|Jaapani prefektuuride kaart Põhjast lõunasse (standardi ISO 3166-2 järjestuses) on Jaapani prefektuurid:
Päelda
Päelda on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Küla asub Viira–Nõmmküla tee ääres.
Päeldas asub Muhu saare kõrgeim punkt, ligikaudu 25 meetrit üle merepinna ulatuv Sepa mägi. Sinna juurde jääb ka Sepamäe kalmistu.
Pärase
Pärase on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Külas asub Tondikivi ja Moaljakivi.
Hulaku
Hulaku on küla Võrumaal Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.
Wolin
Wolin (saksa keeles Wollin) on linn Poolas Wolini saare lõunatipus. Elanikke 4900.
Välislingid
pisi|tühi|Wolin
Võhumõõgalised
Võhumõõgalised (Iridaceae) on üheiduleheliste õistaimede sugukond.
Võhumõõgalisi on teada umbes 80 perekonda 1500 liigiga; levikult on sugukond kosmopoliitne. Sellesse sugukonda kuuluvad teiste seas gladioolid, iirised, krookused.
Hurda
Hurda on mitme koha nimi:
Laitsna-Hurda
Laitsna-Hurda on küla Võrumaal Rõuge vallas.
Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Haanja valda ja kandis nime Hurda.
Hans Pöögelmann
Hans Pöögelmann (vene keeles Ханс Густавович Пегельман; 30. detsember 1875 Aidu vald, Paistu kihelkond, Viljandimaa – 27. jaanuar 1938 NSV Liit) oli eesti poliitik, luuletaja ja tõlkija ning Nõukogude Venemaa ja NSV Liidu partei- ja haridustegelane ja ajakirjanik.
Windows 3.x
Microsoft Windows 3.x on Microsofti tootepere 16-bitiseid graafilisi kasutajaliideseid MS-DOS ühilduvatele DOS-operatsioonisüsteemidele (MS-DOS, IBM PC-DOS, Digital Research DR-DOS), mis ilmusid ajavahemikul 1990–1994.
Hans Pöögelmann
Hans Pöögelmann oli üks Kominterni rajajaid VK(b)P Eestimaa organisatsioonide KK esindajana Kominterni I kongressil Moskvas 2.–6. märtsil 1919. aastal.
Elulugu
Ta lõpetas 1888. aastal Paistu kihelkonnakooli ja 1892. aastal Eesti Aleksandrikooli, kus õpetaja oli ka Jakob Tamm.
Windows 3.x
Windows 3.0 oli esimene õnnestunum Windowsi versioon. Esimestel MS Windowsidel puudus TCP/IP võrgutugi. Pärast MS-Windowsi winsocki (Windows Sockets API) defineerimist kasutati Interneti-ühenduseks Trumpet Winsocki jaosvara, mille autor oli Peter Tattam Tasmaania Ülikoolist.
Hans Pöögelmann
Elulugu
Aastatel 1892–1896 töötas ta Vitsjärvel õpetajana ja pärast seda postiametnikuna.
Aastatel 1899–1901 töötas ta Postimehe ja 1901–1903 Konstantin Pätsi asutatud Teataja toimetuses.
Õppis aastatel 1902–1905 Leipzigi kaubandusülikoolis, kus tutvus põhjalikult marksismiga. Astus 1905 VSDTP-sse ja osales sama aasta sügisel Tallinnas revolutsioonilises liikumises, seejärel varjas end ja viibis mõne aja välismaal maapaos.
1907. aastal osales VSDTP Eesti organisatsioonide Terijoki konverentsil Soomes, kus valiti konverentsi juhatajaks. Arreteeriti 1909. aastal Tallinnas ja saadeti neljaks aastaks Siberisse Tomski kubermangu asumisele.
1911. aastal põgenes sealt Ameerika Ühendriikidesse New Yorki. Seal töötas ta ajalehe Uus Ilm toimetajana aastani 1917.
Tegevus 1917. aastal Eestis
1917. aastal pärast veebruarirevolutsiooni pöördus tagasi Eestisse, kus alates juunikuust töötas taas Tallinnas, esialgu Kiire, siis Töölise toimetuses ja Maatamehe toimetajana. 1917. aasta augustis valiti Pöögelmann Maatameeste Keskbüroo liikmeks.
Pöögelmann oli 1917. aastal Tallinna linnavolikogu ja Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liige.
Pärast bolševike võimuhaaramist oli Pöögelmann Eesti Töörahva Saadikute Nõukogude Täitevkomitee liige ning maaosakonna juht. Pöögelmann juhtis maade natsionaliseerimist.
Tegevus Nõukogude organisatsioonides
Aastatel 1918–1919, kui Eesti oli okupeeritud Saksa keisririigi vägede poolt, oli Pöögelmann 1918. aasta veebruarist kuni 1919. aastani Nõukogude Venemaal Vene SFNV Rahvusasjade Rahvakomissariaadis Eesti osakonna juhataja/Eesti asjade komissar; ÜK(b)P Keskkomitee okupeeritud oblastite keskbüroo liige; EKP Keskkomitee liige 1920. aastast.
1918. aasta novembrist pärast Eesti Vabadussõja algust ja Narva vallutamist Punaarmee poolt ning Eesti Töörahva Kommuuni väljakuulutamist oli H. Pöögelmann Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu Rahvamajanduse Valitsuse juht ning toimis 1918. aastast Nõukogude Vene Eesti kommunistliku partei ühe juhtiva jõuna ja majandustegelasena.
Tegutses aastatel 1923–1938 NSV Liidus: töötas Põhja Oblasti Kommuunide Liidu Loodeoblasti Kaubanduspalatis, ekspordi-impordiosakonna juhatajana ja Kaubanduspalati juhataja asetäitjana ning ajakirja Torgovo-Promõšlennõi Kurjer toimetajana.
1925. aastast oli Pöögelmann J. Marchlewski nimelise Lääne Vähemusrahvuste Kommunistliku Ülikooli Leningradi osakonna eesti sektoris Eestimaa Kommunistliku Partei ja Eesti töölisliikumise ajaloo õppejõud, hiljem professorina Herzeni-nimelise Leningradi Pedagoogilise Instituudis õppejõud.
Ta toimetas aastatel 1923–1927 ajakirja Oras ja 1924–1936 ajalehte Kommunismi Teel ning osales Eestimaa Kommunistliku Partei juhtimises, olles EKP Keskkomitee liige.
Hans Pöögelmann hukati NSV Liidu võimude poolt 1938. aastal, ta on maetud Peterburis.
Liikmesus
Ta oli Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee liige alates 1920. aastast kuni surmani 1938. aastal. H. Pöögelmann oli III Kommunistliku Internatsionaali Täitevkomitee liige ja Kominterni I–VI kongressi saadik.
Looming
Hans Pöögelmann avaldas rohkesti poliitika- ja majandusalast publitsistikat ning varjunime Hans Rooskaja all luuletusi. Teisi varjunimesid: Aidu Ats, Hans Halesüda.
Valitud teosed
"Valitud teosed" 5 köites koostas Ellen Plotnik:
Mälestuse jäädvustamine
Hans Pöögelmanni nime kandsid Kaupmehe tänav Tallinnas 1959–1990, Hiie tänav Tartus 1965–1989 ja Kadri tänav Kohtla-Järvel Ahtme linnaosas 1987–1993.
Tallinnas kandis 1959–1992 Hans Pöögelmanni nime Elektrotehnika Tehas ning Põltsamaal 1965–1990 kutsekool.
1961 avati Tallinnas Hans Pöögelmanni ausammas. Monument võeti maha 1992. aastal.
Isiklikku
Tema õde Ella Karo (Karu)-Pöögelmann osales samuti poliitilises tegevuses ja oli 1918. aastal Viljandimaal tribunali esimees. Lahkus Eestist 1918. aasta kevadel Saksa okupatsiooni eel ja oli seejärel Nõukogude Venemaal kooliõpetaja.
Harilik varsakabi
Harilik varsakabi (Caltha palustris) on tulikaliste sugukonna varsakabja perekonda kuuluv mitmeaastane suvehaljas rohttaim.
Nimi
Rahvasuus tuntud ka kui konnakapsas, ahunalill või latiklill.
Morfoloogia
Tõusev või lamav, 15–40 cm kõrgune, seest õõnes vars on suhteliselt jäme ja harunenud.
Sõrmjad lihtlehed on ümarsüdajad või neerjad, tumerohelised ja läikivad. Varrelehed on lühirootsulised või rootsutud, kitsamad. Lehelaba täkilise või hambulise kuni peaaegu terve servaga.
Õied suured, kollased ja läikivad. Õite läbimõõt (2) 3–4 cm, ühel varrel võib olla kolm kuni neli õit. Igast õiest areneb 5–8 paljuseemnelist kiirjalt asetunud kukrut. Seemned väikesed, levivad tuule ja vee abil, idanevad kergesti.
Risoom lühike, kuni 20 cm pikkuste rohkete juurtega.
Levila
Levinud peaaegu kogu Euroopas, laiadel aladel Aasias, ka Põhja-Ameerikas, Austraalias ja Uus-Meremaal. Kogu Eestis sage.
Kasvukoht
Kasvab niisketele aladel: soodes ja veekogude kallastel, soostunud niitudel ja metsades.
Kasvatamine
Aedades võib kasvatada ka kuivematel kohtedel, on kasvanud isegi rippuva taimena kiviktaimlas. Metsistub vaid liigniiskel mullal, mujal ohtu pole. Õitseb 2–2,5 nädalat aprillis ja mais. Vahel õitseb teist korda augusti lõpul või septembris.
Raegma
Raegma (1977. aastani Räegma) on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
2000. aastal elas külas 3 inimest. 2011. aasta lõpuks elanikke ei olnud.
Assai
Assai (itaalia keeles 'väga') on sõna, mida noodikirjas kasutatakse tempomärke lisandina.
Näiteks Allegro assai tähendab 'väga kiiresti'.
Hurda (Rõuge)
Hurda on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
James Scott, Monmouthi hertsog
pisi|James Scott, Monmouthi hertsog James Crofts (ka James Fitzroy), hiljem James Scott, Monmouthi ja Buccleuchi hertsog (9. aprill 1649 Rotterdam, Holland – 15. juuli 1685 London) oli Inglise sõjaväelane ja trooninõudleja, Inglise kuninga Charles II ja tema armukese Lucy Walteri abieluväline poeg.
Kuni 1662. aastani elas James koos oma emaga Hollandis, seejärel kutsuti nad Inglismaale. 1663. aastal abiellus ta Buccleuchi krahvinna Anne Scottiga ja võttis omale tolle nime. Abielludes sai ta Monmouthi ja Buccleuchi hertsogi, Doncasteri krahvi ja Tynedale'i paruni tiitli.
Scott astus peagi sõjaväkke ja temast sai kuninga, oma isa, ihukaitse kapten ja nõunik. 1665. aastal teenis ta 16-aastaselt oma onu, Yorki hertsogi alluvuses Teises Inglise-Hollandi sõjas. Kolmandas Inglise-Hollandi sõjas 1672.-1673. aastal juhtis ta 6000-mehelist Inglise väeüksust Prantsuse poolel, paistes silma Maastrichti piiramisel. Tollal peeti teda üheks paremaks Inglise väejuhtide seas. 1674. aastal määrati ta Cambridge'i Ülikooli kantsleriks.
Selle aja peale oli ilmne, et Charles II-l ei õnnestu saada legitiimset troonipärijat. Kuna järgmine troonipretendent, Charlesi vend ja Yorki hertsog James oli katoliiklane, kartsid paljud, et tolle võimuletuleku korral taastatakse Inglismaal katoliiklus, mida sageli samastati absolutismiga. Nii muutus Scott Monmouth, veendunud protestant, viigide seas populaarseks võimaliku troonipärijana.
Monmouth oli segatud Charlesi ja Jamesi vastasesse Rye House'i vandenõusse ning ta põgenes 1684 Hollandisse.
Pärast Charles II surma 1685. aastal sai kuningaks viimase vend ja Scotti onu, katoliiklasest James II. James Scott maabus oma 82 toetajaga Inglismaal, kus tal õnnestus kiiresti moodustada põhiliselt talupoegadest koosnev 4000-meheline sõjavägi, et kukutada James II troonilt (Monmouthi mäss). Ta vägi (milles osales ka tulevane kirjanik Daniel Defoe) sai 6. juulil 1685 Sedgemooris (Somerset) siiski hävitavalt lüüa. Scott pääses põgenema, ent tabati peagi ja hukati. Vaatamata armuandmispalvele raius timukas Jack Ketch tal 15. juulil 1685 Tower Hillil pea maha. Pealtnägijate tunnistust mööda kulus selleks viis või seitse lööki; selle põhjuseks on peetud, et ta keeldus timukale maksmast. Scotti võitluskaaslaste üle mõistis kohut kohtunik George Jeffreysi Verine vandekohus.
Ühe legendi kohaselt maaliti Monmouthist portree alles pärast tema surma. Väidetavalt taibati pärast hukkamist, et temast polnud ühtki portreed, mis oli kuninga poja ja troonipretendendi kohta ennekuulmatu, seda enam, et ta olnud hea välimusega mees. Nii olevatki Monmouthi laip taas välja kaevatud, pea keha külge õmmeldud ja poseerima pandud. Monmouthist on siiski säilinud kaks portreed, mis tehti tõenäoliselt mõni aeg enne tema surma, ning üks, mis kujutab magavat või surnud meest ja võiski anda alust legendiks.
Monmouthi on peetud ka Raudse Maskiga meheks, eeldades, et kuningas James II ei tahtnud tappa omaenda nõbu ning lasi tolle asemele hukata kellegi teise. Varasemaid Prantsuse teated tollest pärinevad siiski 1669. aastast, ammu enne Monmouthi vahistamist.
Iker Casillas
pisi|Iker Casillas Iker Casillas Fernández (sündinud 20. mail 1981 Móstoleses) on endine Hispaania jalgpallur (väravavaht).
Suurema osa karjäärist mängis ta kodumaa klubis Madridi Real. Ta liitus Madridi Reali noorteakadeemiaga 1990. aastal, mis tähendab, et kokku oli ta klubis 25 aastat. Madridi Reali esindusmeeskonna väravavaht oli ta alates hooajast 1999–2000. Ta tuli klubiga viiel korral Hispaania meistriks.
Sportlaskarjääri viimastel aastatel mängis ta Portugali kõrgliiga klubis FC Porto.
Hispaania rahvuskoondisse kuulus ta aastatel 2000–2016. Ta esindas Hispaaniat kokku 167 ametlikus kohtumises, millega on ta Hispaania rekordinternatsionaal. Ta tuli Hispaania koondisega maailmameistriks (2010) ning kahel korral Euroopa meistriks (2008 ja 2012).
Teda nimetati oma põlvkonna üheks kõige paremaks väravavahiks. IFFHS valis ta aastatel 2008–2012 viiel korral järjest maailma parimaks väravavahiks.
2020. aasta augustis teatas Casillas ametlikult et lõpetab karjääri jalgpallis.
Hippolytus (vastupaavst)
Hippolytus (170 Rooma – 235 Sardiinia) oli presbüter, teoloog, märter, esimene vastupaavst aastail 217–235. pisi|vasakul|Hippolytuse märtrisurm
Viola da gamba
Viola da gamba ehk gamba (gamba tähendab itaalia keeles 'jalg, säär') on poogenkeelpill, millel on tavaliselt kuus keelt ning mis suuruselt ja diapasoonilt sarnaneb tšelloga. Gamba ei ole tšello eelkäija, kuigi sarnaneb ehituselt tšelloga. Erinevalt tšellost hoitakse gambat mängides põlvede vahel, tšello aga toetub pulgale, mis on paigaldatud pilli alumisse otsa.
Gambadeks nimetatakse kõiki poogenkeelpille, mis arenesid välja 15. sajandi teisel poolel ning olid baroki ja renessansi ajal (16.–18. sajandil) ülipopulaarsed. Viola da gamba ' de perekond arenes peamiselt renessansiaegsest näppepillist, kitarri eellasest vihueelast. Gambade perekord erineb viiuli perekonnast mitmeti.
Ajalugu
Vihuelistid hakkasid oma instrumenti poognaga mängima 15. sajandi teisel poolel. Kahe või kolme aastakümne jooksul arenes sellest aga välja täiesti uus poognaga keelpill, milles säilisid mitmed vihueela omadused: lame tagaosa, teravad sisselõiked külgedel, krihvid, õhukesed kõlakasti küljed ja identne häälestus, millest tuleneb ka selle originaalnimetus vihuela de arco; arco tähendab hispaania keeles poognat.
Tüüpe
Gambasid esineb kuues suuruses: pardessus de viole (on väga haruldane; seda ei olnud olemas enne 18. sajandit), sopran, alt, tenor, bass ja kontrabass. Sopran on umbes viiulisuurune, kuid sügavama kõlakastiga. Tavaline bassgamba on veidi väiksem kui tšello. Inglased tegid aga väiksemaid gambasid, mida nimetatakse division viol ' ideks, ning veel väiksemaid lyra viol ' eid. Saksa bassgambad olid suuremad kui prantsuse omad, mis olid mõeldud generaalbassi mängimiseks. Sarnased instrumendid on ka baryton ja viola d'amore, kuigi viimast mängitakse lõua all nagu vioolat.
Häälestus
Gamba standardhäälestus on kvartides, suure tertsiga keskel (nagu ka renessansiaegsetel lautodel). Bassgambade häälestus alustades madalaimast on D-G-C-E-A-D (seitsmekeelelistel on lisaks veel madal A). Tenorgambade häälestus on G-C-F-A-D-G (kuigi renessansiaegsetel tenorgambadel oli see tavaliselt A-D-G-B-E-A). Soprangamba häälestus on bassgambast oktav kõrgemal.
Muid häälestusi kasutati tihti, iseäranis soolopillina mängitaval lyra viol ' il. See võimaldas kasutada mitut tehnikat, sealhulgas võtta akorde ja mängida pizzicato ' t, mida siiski seltskondlikul musitseerimisel ei kasutatud. (Üks tollaseid ebatavalisi pizzicato stiile oli ka thump.) Lyra viol ' i muusika oli tavaliselt kirjutatud tabulatuuris. Sellist muusikat lõid tohutul hulgal nii tuntud kui ka anonüümsed heliloojad.
Viola da gamba tänapäeval
Tänapäeval on gamba äratanud huvi eriti amatööride seas. Selle põhjuseks võib olla mõistliku hinnaga instrumentide kättesaadavus firmadelt, kes kasutavad automatiseeritud tootmisliine, ning samuti kergem ligipääs muusikaväljannetele. Gamba on sobilik instrument ka täiskasvanuna pillimängu alustanutele. Percy Scholes kirjutas, et gambarepertuaar kuulub ajastusse, mis nõudis pigem lihtsalt muusikuks olemist kui virtuoossust.
Gambamängust huvitatutele on loodud palju ühinguid. Esimene neist oli The Viola da Gamba Society, mis asutati Ameerika Ühendriikides 1948. aastal ja millel on ülemaailmne liikmeskond. Hiljem on sarnaseid organisatsioone loodud ka muudes riikides.
Viini ülikoolis kui vanaaegsete pillide taassünni keskuses loodi ajalooliste muusikainstrumentide elav muuseum. Rohkem kui 100 vanaaegsest pillist, mille hulgas ka ligikaudu 50 ajaloolist mängitavat viola da gambat, koosneva koguga pandi alus uuele muuseumile – The Orpheon Foundation Museum of Historical Instruments. Kõiki selle muuseumi instrumente mängib barokkorkester Orpheon või muusikud, kes saavad sealt instrumendi endale alaliselt üürida. Muuseumi kogusse kuuluvaid muusikariistu demonstreeritakse ka ajutistel näitustel. Neid õpitakse mängima ja neist teevad koopiaid viiulimeistrid, täiendades inimkonna teadmisi selle pilli, tema kujude ja erinevate valmistamistehnikate kohta.
29. jaanuar
29. jaanuar on Gregoriuse kalendri 29. päev. Juliuse kalendri järgi 16. jaanuar (1901–2099).
Rannaküla (Muhu)
Rannaküla (1977. aastani Ranna) on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Novatianus
Novatianus (suri 258) oli vastupaavst 251. aastast kuni surmani.
Ta oli preester, teoloog, õpetlane ja kirjamees. Ta uuris stoikute filosoofiat.
251. aastal pühitsesid kolm piiskoppi ta paavstiks. Novatianus võttis tunduvalt rangemaid seisukohti kui tunnustatud paavst Cornelius.
Allegro
Allegro (itaalia keeles 'lõbusalt, liikuvalt, kiiresti') on noodikirjas tempomärge, mis märgib kiiret tempot.
"Allegro" võib olla ka heliteose või selle osa pealkirjaks.
Huulõielised
Huulõielised (Lamiaceae Lindl., nom. cons. Labiatae Juss.) on õistaimede sugukond, kuhu kuulub umbes 210 perekonda umbes 3500 liigiga. Huulõielisi on traditsiooniliselt peetud fülogeneetiliselt lähedaks raudürdilistega, kuid viimase aja molekulaargeneetilised uuringud on näidanud mitmete raudürdiliste perekondade kuulumist huulõieliste sugukonda ning allesjäänud on lähedalt suguluses pigem teiste iminõgeselaadsete seltsi sugukondadega.
Enamik huulõielisi on rohttaimed, kuid esineb ka poolpõõsaid jt eluvorme.
Huulõielistele on omane neljakandiline vars ning lehed on vastakuti. Õied on sügomorfsed ja huuljad, millest ka nimetus. Sageli paiknevad õied võsu tipuosas. Huulõieliste viljaks on pähklike.
Hapnikuringe
thumb|400px|Hapnikuringe skeem Hapnikuringe on hapniku liikumine anorgaanilistest ühenditest elusorganismide orgaanilistesse ühenditesse ja tagasi, samuti elusorganismide poolt vahendatud hapniku konversioonid anorgaaniliste ühendite vahel. Vaba hapnik Maa atmosfääris on fütoplanktoni ja taimede elutegevuse tulemus: vee fotolüütilisel lagunemisel fotosünteesis eraldub vesinik, mis seondub süsinikuga, ja hapnik, mis jääb vabaks.
Aeroobsetes organismides läheb hapnik taas rakuhingamise käigus veemolekuli koostisse.
Hapniku ja süsihappegaasi sisalduse muutused atmosfääris on omavahel stöhhiomeetriliselt seotud, sest mõlemad osalevad peaaegu fikseeritud vahekorras nii fotosünteesi kui hingamise protsessides. Kuna aga hapnikku on atmosfääris süsihappegaasiga võrreldes väga palju rohkem, siis on ka inimtegevusest tingitud hapnikusisalduse suhteline muutumine süsihappegaasisisalduse vastava muutumisega võrreldes tühine.
Pihkva kuberneride loend
Pihkva kuberneride loendis on loetletud Venemaa keisririigi Pihkva kubermangu juhtinud, kubernerid, kindralkubernerid, sõjakubernerid ning kohalikku aadlikke esindanud aadelkonna eestseisjad.
Pihkva asehaldurkond
Pihkva asehaldurkond 3. august 1777 kuni 12. detsember 1796
Pihkva kubermang
Pihkva kubermang 12. detsember 1796 kuni 1. augustini 1927
Balti kindralkubermang
Alates 6. augustist 1823 liideti Pihkva kubermang Balti kindralkubermanguga ning allusid järgnevalt Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkubernerile.
Tsiviilkubernerid
31.detsembril 1829, Pihkva kubermang lahutati Balti kubermangudest.
Kotzebue
pisi|Kotzebue suguvõsa aadlivapp Kotzebue (vene keeles Коцебу) on Altmarkist Kossebaust pärit literaadi- ja aadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad suguvõsaliikmed Saksamaal, Šveitsis, Taanis ja USA-s.
Kotzebued rüütelkonna matriklis
Suguvõsa immatrikuleeriti Eestimaal viiel korral. 13. veebruaril (vkj) 1839 võeti matriklisse ümbermaailmasõitja Otto von Kotzebue (1787−1846). 1848. aasta 19. jaanuaril (vkj) võeti sinna tema noorem vend kindralmajor Georg von Kotzebue (1810−1875), 24. novembril (vkj) kindraladjutant Paul Demetrius von Kotzebue (1801−1884). Kindralmajor August Julius von Kotzebue (1799−1876) immatrikuleeriti 23. veebruaril (vkj) 1863. Viimasena võeti matriklisse salanõunik Ernst Paul von Kotzebue (1838−1914) ja endine saadik Wilhelm von Kotzebue (1813−1887), kes mõlemad immatrikuleeriti 1881. aasta 15. jaanuaril (vkj). Pärast rüütelkonna kui avalik-õigusliku korporatsiooni kaotamist võeti 1951. aastal Eestimaa rüütelkonda arhitekt Friedrich von Kotzebue (1901−1990). Tema isa Wilhelm Johannes Adolph von Kotzebue (1864−1952) immatrikuleeriti 17. jaanuaril 1906 Baieri kuningriigi matriklisse. Lisaks sellele võeti suguvõsa Peterburi kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Peeter Asmus
Peeter Asmus VR II/2 ja II/3 (26. mai 1893 Pangodi vald, Tartumaa – 25. veebruar 1942 Unžlag, Gorki oblast, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
1918. aastal alanud Eesti Vabadussõja alguses teenis P. Asmus 4. Jalaväepolgus, 1919. aasta veebruarist viidi ta üle Laiarööpmelisele soomusrongi nr. 3, kus ta teenis soomusrongi dessandi rooduülemana, pataljoniülemana ja rongiülema abina.
Pärast Vabadussõja lõppu teenis ta 1920. aasta alguses teenis alamkapteni auastmes Laiarööpmelise soomusrongil nr. 3, veebruar 1920 – 1925 oli major P. Asmus Laiarööpmelise soomusrongi nr. 3 ülem.
1925. aastal Otepää manöövritel soomusrongiga juhtunud inimohvritega soomusrongide kokkupõrke tõttu alandati P. Asmus kapteniks, ning läks 1925. aasta novembris erru.
1927. aastal naasis P. Asmus sõjaväeteenistusse ja oli aastatel 1927–1928, Kaitseliidu Petseri maleva pealik; 1928–1929, Kuperjanovi jalaväepataljoni ülem.
Aastatel 1929–1931 õppis P. Asmus Kõrgemas Sõjakoolis ning oli aastatel 1932–1939 Kaitseliidu Tartumaa maleva pealik ja 1939–1940 Tartu Sõjaväeringkonna ülem.
Arreteeriti NKVD poolt 21. detsembril 1940, suri vangilaagris Venemaal.
Kornelius (Titov)
pisi|Kornelius (Titov) Kornelius (vene keeles Корнилий; kodanikunimega Konstantin Ivanovitš Titov, Константин Иванович Титов; sündinud 1. augustil 1947 Orehhovo-Zujevos) on Venemaa vanausu vaimulik, alates 2005. aastast Vene Õigeusu Vanausuliste Kiriku Moskva ja kogu Venemaa metropoliit.
Ta lõpetas 1976. aastal Moskva automehaanika instituudi ja töötas kuni 1997. aastani tehase tehnilise kontrolli osakonna ülemana. Nooruses oli ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei liige.
1997. aastal pühitseti ta diakoniks ja 2004. aastal preestriks. 2005. aastal, enne Moskva ja kogu Venemaa metropoliidiks saamist, oli ta lühikest aega Kaasani ja Vjatka piiskop.
Korneliust autasustati 22. veebruaril 2013 Sõpruse ordeniga. 27. juulil 2017 nimetati ta Orehhovo-Zujevo aukodanikuks. 9. juunil 2022 pälvis ta Venemaa Föderatsiooni riikliku preemia.
Kornelius toetab avalikult Venemaa sissetungi Ukrainasse. Tema arvates tapetakse Ukrainas inimesi pelgalt selle eest, et nad mõtlevad ja räägivad vene keelt. Kornelius kutsus ukrainlasi üles relvi maha panema ning lõpetama see genotsiid ja hullumeelsus.
Rock
Mõiste rock all peetakse tihti silmas rokkmuusikat.
ROCK võib tähistada Rho-sõltuvat proteiinkinaasi.
Informaatikas kannavad sellist nime protsessor Rock, mille töötas välja Sun Microsystems, ja Rocks Cluster Distribution, mis on üks Linuxi distributsioone.
Slaven Bilić
pisi|Slaven Bilić Slaven Bilić (sündinud 11. septembril 1968 Splitis) on horvaadi jalgpallitreener ja endine jalgpallur. Aastatel 2006–2012 oli ta Horvaatia jalgpallikoondise peatreener.
Aastatel 1990–1999 mängis ta Horvaatia rahvusmeeskonnas kaitsjana. Oma rahvusvahelise karjääri esimese värava lõi ta 8. oktoobril 1996 Bolognas mängus Bosnia-Hertsegoviina vastu. 1998. aastal saavutas ta Horvaatia meeskonnaga Prantsusmaal toimunud jalgpalli maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Jalgpalluriaastad
Slaven Bilić alustas oma jalgpallurikarjääri oma kodulinna jalgpalliklubis Hajduk Split, kus ta 109 mängus lõi 13 väravat. Pärast kuut hooaega selles klubis siirdus ta Saksamaa Bundesliga klubisse Karlsruher SC. Pärast muljetavaldavat esitust UEFA karikasarjas ostis ta 1996. aasta jaanuaris 1,3 miljoni naelsterlingi eest Premier League'i jalgpalliklubi West Ham United. Karlsruhes lõi ta 66 mängus viis väravat ja West Ham Unitedis mängitud 48 kohtumises lõi ta 2 väravat. Samal aastal kutsuti ta ka Horvaatia rahvuskoondise koosseisu Inglismaal toimuvatele Euroopa meistrivõistlustele. 1997. aastal osteti ta aga Everton FC poolt, mille värvides mängis ta 30 mängu. 2000. aastal lahkus ta Evertoni klubist ja liitus kodumaal oma algse meeskonna Hajduk Splitiga, kus mängis 9 korral, enne kui teatas oma aktiivse jalgpallurikarjääri lõpust.
Rahvuskoondises astus ta üles 44 kohtumisel ja lõi oma rahvusvahelise karjääri jooksul 3 väravat – valikmängudes kaks väravat Bosnia ja Hertsegoviina ning ühe Ukraina vastu.
Treeneriaastad
Aastatel 2006–2012 oli Horvaatia jalgpallikoondise peatreener. Euro 2008 turniiril jõudis tema juhendatud Horvaatia meeskond B-alagrupi võitjana (alagrupis 3 võitu: Austria üle 1-0, Saksamaa üle 2-1 ja Poola üle 1-0) veerandfinaali, kus aga pidi tunnistama peale 1-1 tulemusega lõppenud lisaaega peetud penaltiseerias A-alagrupi teisena lõpetanud Türgi meeskonna paremust 3-1.
Ta jäi Horvaatia koondise peatreeneri kohani kuni 2012. aasta Euroopa meistrivõistlusteni.
Hiljem on ta olnud veel Venemaa kõrgliiga klubi Moskva Lokomotivi (2012–2013), Türgi kõrgliiga klubi Beşiktaşe (2013–2015), Inglismaa kõrgliiga klubi West Ham Unitedi (2015–2017) ja Saudi Araabia klubi Al-Ittihadi peatreener (2018–2019). Viimati oli ta Inglismaa klubi West Bromwich Albioni peatreener (2019–2020).
Tavaelu
Bilić on 1,89 meetri pikkune. Ta on lahutatud; abielust on tal poeg.
Rebaski
Rebaski on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Stephan Endlicher
Stephan Ladislaus Endlicher (24. juuni 1804 Pressburg – 28. märts 1849 Viin) oli Austria botaanik ja sinoloog.
Ta õppis algul teoloogiat, seejärel botaanikat ning Lõuna- ja Kagu-Aasia keeli, eelkõige hiina keelt, ja kirjutas hiina keele grammatika alused.
1828. aastal määrati ta Austria rahvusraamatukogu käsikirjade kogu reorganiseerima.
1835. aastal asutas ta Austria esimese loodusteadusliku ajakirja Annalen des Wiener Museums der Naturgeschichte. 1840. aastal sai temast Viini ülikooli botaanikaprofessor ja Viini botaanikaaia direktor.
Ta kirjutas taimeriigi laiahaardelise ülevaate, mis oli sel ajal kõige põhjalikum taimede kirjeldus. Endlicheri ettepanekul sisaldas see lisaks tekstile ka jooniseid. See teos avaldati koos Franz Ungeri teose "Grundzüge der Botanik" ("Botaanika alused") uusväljaandega.
Endlicher avaldas varased tööd Austraalia floora, sealhulgas Carl von Hügeli sealt kogutud taimede kohta. Samuti alustas ta tööd Brasiilia taimestikku käsitleva teose "Flora Brasiliensis" kallal, mille viimane osa ilmus alles 1906, enam kui pool sajandit pärast Endlicheri surma.
Endlicher tegi palju tööd Keiserliku Teaduste Akadeemia rajamisel ja lootis selle presidendiks saada, aga kui presidendiks valiti parun Joseph Hammer von Purgstall, lahkus ta pahaselt teaduste akadeemiast.
1848. aasta revolutsiooni ajal paluti Endlicheril kui tuntud liberaalil vahendada valitsuse ja ülestõusnute läbirääkimisi, aga selle asemel oli ta sunnitud Viinist ajutiselt lahkuma. Samal aastal sai ta Frankfurdi parlamendi liikmeks. Järgmisel aastal saadeti Frankfurdi parlament laiali, kuid Endlicher seda enam ei näinud, sest 1849. aasta märtsis ta suri 44-aastaselt.
Pebble Time
Pebble Time on Pebble'i nutikell, mis tuli müügile 14. mail 2015. Pebble Time on edasiarendus originaalsest Pebble'i nutikellast.
Peamiseks erinevuseks Pebble'i originaalnutikellast on värviline ekraan. Lisaks on Pebble Time'ile lisatud ka mikrofon ja uuendatud laadimiskaablit. Pebble Time kasutab uuendatud versiooni Pebble OS operatsioonisüsteemist.
Pebble Time kuulutati välja 2015. aasta alguses. Esialgu sai Pebble Time'i toetada Kickstarteris, kus see kogus esimese 49 minutiga miljon dollarit. Kampaania lõpuks kogus Pebble Time 20,4 miljonit dollarit (17,8 miljonit eurot), mis tegi sellest läbi aegade kõige rohkem raha kogunud Kickstarteri projekti.
Arendus
Pebble'i tegevjuht Eric Migicovsky kuulutas Pebble Time'i välja 24. veebruaril 2015. Üheks peamiseks erinevuseks eelnevate Pebble'i nutikelladega oli täiesti uue kontseptsiooniga kasutajaliides. Pebble Time võttis kasutusele ajajoone kontseptsiooni, kus kogu oluline info paigutatakse ajajoonele, kus kasutajal on lihtsalt ja kiiresti võimalik näha nii tulevasi üritusi kui juba toimunud sündmusi ja muud infot.
Rahastus
Pebble rahastas Pebble Time'i arendust Kickstarteris. Kickstarteris koguti soovitud summa, milleks oli pool miljonit dollarit, 17 minutiga. 49 minutiga oli koos juba miljon dollarit. Kampaania lõpuks suudeti koguda 20,4 miljonit dollarit (17,8 miljonit eurot).
Omadused
Pebble'i nutikellad on ainulaadsed, kuna neid on võimalik kasutada nii Androidiga kui ka iOS-iga nutitelefonides. Pebble Time ühendub telefoniga kasutades Bluetooth 4.0. Pebble Time jooksutab Pebble'i välja töötatud rakendusi, mis võimaldavad kasutajal vaadata oma kalendrit, kontrollida telefonis mängivat muusikat, jälgida oma aktiivsust ja und ja seada äratusi. Lisaks on võimalik Pebble Time'i ekraanilt vaadata telefoni ekraanile ilmunud teateid ja vastata sõnumitele, selleks on võimalik kasutada häälkäske või eelseadistatud vastuseid. Pebble Time toetab ka kolmandate osapoolte arendatud tarkvara, mida saab paigaldada kasutades telefonis olevat rakendustepoodi.
Tarkvara
Pebble Time kasutab Pebble OS-i versiooni 3.0, mis on loodud spetsiaalselt Pebble Time'i värvilise ekraani jaoks. Pebble OS 3.0 ühildub kõigi vanemate Pebble OS-i jaoks mõeldud rakendustega, sinna hulka kuuluvad sihverplaadid, rakendused ja seaded.
Pebble OS 3.0 kasutab ajajoone kontseptsiooni, kus kõik info ilmub kronoloogilises järjestuses ajajoonele. Kasutajal on võimalik ajajoonel edasi ja tagasi liikuda, et näha tulevaid või varem juhtunud sündmusi. Ajajoonele ilmuvad näiteks kalendris olevad üritused, spordiskoorid, ilmateade ja märkmed. Juba toimunud sündmused, võistlused ja muud ajajoonele ilmuvad asjad jäävad ajajoone mineviku osasse, mida tähistatakse kollase taustaga. Tulevikus juhtuvad sündmused asuvad ajajoone tuleviku osas, mida tähistatakse sinise taustaga. Ajajoone vaatamine ja sellel liikumine on võimalik kasutades üles ja alla nuppe. Vajutades avakuval alla nuppu on võimalik näha tulevikus toimuvaid sündmusi, vajutades üles nuppu on võimalik näha minevikku jäänud sündmusi.
Riistvara
Pebble Time kasutab 64 värviga 144x168-pikslise lahutusvõimega e-paberist Gorilla Glass ekraani, mille pikslitihedus on 182 pikslit tolli kohta. Pebble Time on esimene Pebble'i nutikell, millel on värviline ekraan. Ekraanil on sarnaselt varasemate Pebble'i nutikelladega LED-taustvalgustus. Lisaks on kellal vibreerimismootor, mille abil on võimalik edastada vaikseid alarme. Pebble Time'i laadimiskaabel on ümber disainitud, võimaldades lisaks laadimisele ka andmete edastamist. Kaabel on endiselt magnetilise ühendusega, et säilitada kella veekindlust. Erinevalt eelmistest Pebble'i kelladest ühendub Pebble Time'i laadimiskaabel kella taha, mitte küljele. Kellarihmad on 22 mm laiad, mis on kellarihmade jaoks laialtlevinud suurus. See võimaldab kasutajal valida väga suure valiku olemasolevate kellarihmade hulgast. Lisaks on kellal veel valgussensor, güroskoop ja kiirendusmõõtur.
Pebble Time Steel
Pebble Time Steel on Pebble Time'i metallist versioon. Lisaks metallist korpusele on Pebble Time Steelil suurem aku, Pebble Time Steel töötab ühe laadimisega umbes 10 päeva. Pebble Time Steeli korpus ja sihverplaadi ümbrus on tehtud Marine grade roostevabast terasest, millel on matt viimistlus, mis on loodud kasutades PVD meetodit. Pebble Time Steelil on Itaalia nahast rihm, eraldi on võimalik juurde osta roostevabast terasest rihm.
Pebble Time Round
Pebble Time Round on originaalsest Pebble Time'ist oluliselt õhem ja kergem. Pebble Time Round on ka esimene Pebble'i nutikell, mis on ümmargune. Tulenevalt oluliselt õhemast disainist on Pebble Time Roundil ka märgatavalt väiksema vastupidavusega aku. Aku peab keskmiselt vastu 2 päeva, mis on oluliselt vähem kui Pebble Time'i 7 päeva. Pebble Time Round võimaldab kasutada kiirlaadimist, mille abil on 15-minutilise laadimisega võimalik kella tööaega pikendada päeva võrra. Pebble Time Round kasutab sarnaselt Pebble Time'iga 64 värviga e-paberist ekraani. Pebble Time Round on funktsionaalsuselt peaaegu identne Pebble Time'ile, ainsaks erinevuseks on "nutirihmade" toe puudumine. Pebble Time Round on saadaval kahes laiuses kellarihmaga (14 ja 22 mm) ja eri värvikombinatsioonides, olenevalt rihma laiusest.
Pebble Time
Kriitikud kiitsid Pebble Time'i aku vastupidavust, Androidi tuge ja värvilist ekraani, aga laitsid iOSi toe vähest võimekust, kasutajaliidese mängulist retrodisaini ja üldist kvaliteeti.
Robert Natus
Elulugu
Robert Natus sündis Viljandis baltisaksa perekonnas riidevärvimistöökoja omaniku pojana 1890. aastal. Tema haridustee oli võrdlemisi järjekindel – pärast Tallinna Peetri Reaalkooli lõpetamist 1907. aastal astus ta kohe Riia Polütehnilisse Instituuti, kust ta 1918. aastal pärast instituudi Venemaale evakueerimist Tallinna Tehnikumi üle läks. Seal õppis ta arhitektuuriosakonnas, mille ta 1924. aastal esimesena lõpetas. Pidulik aktus peeti hoone Pikk 20 saalis. Pärast lõpetamist avas ta peatselt Tallinnas oma arhitektuuribüroo. 30. novembril 1939 vabastati ta Vabariigi Valitsuse otsusega Eesti kodakondsusest. Ta asus elama Poznańi, hiljem suundus Bad Wilsnacki (Brandenburgi liidumaal), kus ta 1950. aastal suri. Tuberkuloosihaigena loobus ta tööst juba 1948. aastal. Inimesena on teda meenutatud kui väga hea kasvatusega humaanset härrasmeest, kes suhtus kõikidesse võrdselt.
Pebble Time
Pebble Time
The Verge andis Pebble Time'ile hindeks 6,8, võttes oma arvustuse kokku sellega, et Pebble Time on suurepärane Pebble'i edasiarendus, aga tegu on endiselt Pebble'i nutikellaga.
Robert Natus
Üldised mõjutused ja eeskujud
Robert Natuse omapära arhitektina tuleneb sellest, et ta jäi kahe põlvkonna vahele – ta oli viimane Riias koolitust saanud, ühist balti identiteeti otsiv arhitekt, ent samas ka esimene Tallinna Tehnikumi arhitektuurieriala lõpetaja. Tal oli oma eakaaslastest kergem võtta uhkeid eeskujusid Saksamaalt ja kanda neid julgelt üle siinseisse oludesse.