cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
BMP-2
BMP-2 (vene keeles Боевая Mашина Пехоты-2) on 1980. aastatel Nõukogude Liidus projekteeritud jalaväe lahingumasin, üks levinumaid seda tüüpi soomukeid maailmas, BMP-1 järgmine versioon.
Ajalugu
Ukraina ühendas Vene-Ukraina sõjas omavahel T-62-e kere BMP-2-e torniga, mille kombinatsiooni sai kasutada tuletoetussoomukina.
Illinois (täpsustus)
Illinois on mitme asja nimi.
Taheva metsandik
Taheva metsandik on metsandik Valgamaa metskonnas. Taheva metsandik hõlmab osaliselt Valga valla riigimetsi.
Tulekahju! (film 1901)
"Tulekahju!" on James Williamsoni poolt Suurbritannias 1901. aastal loodud tummfilm.
Väidetavalt oli film üheks eeskujuks Edwin A. Porterile "Ameerika tuletõrjuja elu" (1903) lavastamisel.
Film esilinastus samal perioodil filmiga "Pidage varas kinni!"
Võru maavanem
Võru maavanem oli Võru maavalitsuse juht (maavanem).
Võru maakonnavalitsuse esimees
...
Järvenpää raudteejaam
thumb|Järvenpää raudteejaam (2007) Järvenpää raudteejaam (lühend Jp, soome keeles Järvenpään rautatieasema, rootsi keeles Träskända järnvägsstation, km 36+786) on raudteejaam Järvenpääs. Asub umbes 37 km kaugusel Helsingi pearaudteejaamast.
Asub Ainola ja Saunakallio raudteejaama vahel.
Järvenpää raudteejaam avati 1862. aastal.
Lähirongid R, D ja T peatuvad Järvenpääs.
Raudteejaamas asub piletimüük, kohvik ja käimla. Jaama kõrval asub ka taksopeatus.
Seljamägi
Seljamägi on enam kui 10 km pikkune vallseljak (ehk oos) Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas.
Seljamägi algab Piibest 3 km loode pool, lookleb algul ida suunas ja pöördub Edru lähedal kagusse. Seljaku kõrgus on ümbritsevast maapinnast keskmiselt 8 m, kuid kohati ulatub 16 meetrini. Piibe-poolne osa koosneb murenenud paekruusamunakaist, Vägeva-poolne osa peamiselt liivast.
Loodus
Seljamäe hoiuala (199 ha) on arvatud hoiualade võrgustiku Natura 2000 alade hulka.
Kodanikuallumatus
Kodanikuallumatus (inglise keeles civil disobedience) on kodaniku aktiivne keeldumine kuuletuda riigis kehtivatele seadustele või määrustele.
Kukečiai
Kukečiai on küla Leedus Kelmė rajoonis, Kukečiai valla halduskeskus. Küla asub Kražantė jõe kaldal, külast lõunas asub Kražantė hüdrograafiline kaitseala. Kukečiais on raamatukogu ja postkontor. Nõukogude ajal oli see kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Elaine Thompson-Herah
Elaine Thompson-Herah (sündinud 28. juunil 1992 Manchesteri vallas) on Jamaica sprinter.
Ta võitis 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis 200 meetri jooksus Dafne Schippersi järel hõbemedali. 4×100 m teatejooksus tuli ta Jamaica nelikuga maailmameistriks.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros tuli ta olümpiavõitjaks nii 100 kui ka 200 meetri jooksus (vastavalt 10,71 ja 21,78).
2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs kaitses Thompson-Herah 100 meetri jooksus olümpiavõitu, joostes aja 10,61, mis tähistas olümpiarekordit, Jamaica rekordit ja kõigi aegade teist aega. 200 meetri jooksus tuli ta teist korda olümpiavõitjaks Jamaica rekordi ja kõigi aegade teise tulemusega 21,53. Kolmanda kulla lisas ta 4×100 m teatejooksus, joostes rahvusrekordi püstitanud Jamaica naiskonnas teist vahetust.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis Thompson-Herah hõbemedali 4×100 m teatejooksus ning pronksmedali kaasmaalaste Shelly-Ann Fraser-Pryce'i ja Shericka Jacksoni järel 100 meetri jooksus.
Amaury Leveaux
Amaury Raymond Leveaux (sündinud 2. detsembril 1985 Belfortis) on Prantsuse ujuja. Leveaux on praeguse maailmarekordi omanik 100 m vabaujumises ajaga 44,94 (25 m bassein). Varem olid tema nimel ka lühiraja maailmarekordid 50 m vabaujumises (20,48 sek) ja 50 m liblikujumises (22,18 sek). Varem hoidis ta ka riigi rekordit 200 m vabaujumises (50 m basseinis - 1.46,54).
Kuni 2003. aastani võistles Leveaux juunioride kategoorias ning tuli 2003. aastal juunioride Euroopa meistrivõistlustel Glasgow's 100 m vabaujumises ja 100 m liblikas Euroopa juunioride meistriks. Varem domineerides ta Prantsusmaa juunioride meistrivõistlustel, Leveaux võitis hõbeda 2003. aastal Saint-Étiennes peetud Prantsusmaa lahtistel meistrivõistlustel 50 m liblikujumises.
Leveaux võitis 2005. aasta Prantsusmaa riiklikel meistrivõistlustel 100 m vabaujumise ja osales juulis Montréalis toimunud maailmameistrivõistlustel, ta kvalifitseerus 100 m vabaujumises finaali, kuid tuli kaheksandale kohale. 2006. aastal tuli ta riigi meistriks 100 m liblikas ja Euroopa meistrivõistlustel Budapestis tuli ta ukrainlase Andri Serdinovi järel teiseks.
Prantsusmaa riiklikel meistrivõistlustel õnnestus Leveauxil kvalifitseeruda 2008. aasta suveolümpiamängudele 50 m ja 200 m vabaujumises. Lõpetades 100 m vabaujumise viienda kohaga, kvalifitseerus ta ka 4 × 100 m vabaujumise võistkonda. Eelvõistlusel 4 x 100 m vabaujumises püstitas ta esimese vahetuse ujujana olümpiarekordi 100 m vabaujumises (47,76). Prantsusmaa saavutas teateujumise finaalis teise koha ja Leveaux võitis sellega hõbemedali. Nädala hiljem püstitas Leveaux 50 m vabaujumise eelujummises olümpiarekordi ajaga 21,46 sekundit. 50 m vabaujumise finaalis ujus ta veelgi kiiremini (21,45 sekundit), kuid lõpetas Brasiilia ujuja César Cielo Filho järel teisena.
2008. aasta Euroopa lühiraja meistrivõistlustel ületas Amaury Leveaux meeste 100 m vabaujumises maailmarekordi, saades aja 44,94 sekundit. See on endiselt maailmarekord ja ainus aeg, mis on ujutud alla 45 sekundi.
Pärast paariaastast veedetud pausi tegi Amaury Leveaux tagasituleku 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Debrecenis Ungaris. Ta võitis kulla 4 × 100 m vabaujumise teatevõistluse koos meeskonnakaaslaste Alain Bernardi, Frédérick Bousquet ja Jérémy Straviusega. Samuti võitis ta hõbemedali 200 m vabaujumises (1.47,69). 2012. aasta olümpiamängudel Londonis oli ta 4 × 100 m vabaujumise teateujumise avavahetuse ujuja, võites kulla meeskonnakaaslaste Fabien Giloti, Clement Leferti ja Yannick Agneliga ning 4 × 200 m vabaujumises hõbeda.
Barcelonas toimunud 2013. aasta maailmameistrivõistlustel teenis ta kuldmedali 4 × 100 m vabaujumises, osaledes eelujumises, kuid teda ei kaasatud võistkonda finaalis.
Kui, 2013. aasta sügisel teatas Amaury Leveaux, et võtab vastu "hingamisaasta". Siis, 9. detsembril 28-aastaselt, teatas ta, et on otsustanud oma kõrgetasemelise karjääri lõplikult peatada: "Nüüd on aeg öelda peatus. Nüüd on aeg midagi muud teha”. Ta läks pensionile Prantsuse ujumise ühe parimate saavutustega, nimelt nelja olümpiamedali ja nelja medaliga maailmameistrivõistlustel.
17. septembril 2018. aastal teatas Amaury Leveaux, toona 32, oma naasmisest võistlustele. Minu eesmärk on olümpia kuldmedal Tokyos. Tulen tagasi, sest mulle meeldib ujuda. Ma ei tunne, et oleksin lõpetanud. Midagi jääb tühjaks, ma pean selle täitma, selgitab ta. Ta treenib Lõuna-California ülikoolis peatreeneri Dave Salo juures eesmärgiga võita Tokyo 2020. aasta olümpiamängudel kuldmedal 50 m vabaujumises.
Pesaseen
Pesaseen (Nidularia) on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Edru voor
Edru voor (ka: Edru mägi) 133 m kõrgune voor (suhteline kõrgus 40 m) Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas.
Edru voore lael Kabelimäel asub I aastatuhandest pärinev surnute põletamise koht (seni avastatud ainus Eestis). See on umbes 12-meetrise läbimõõduga sõõr, mis sisaldab palju sütt, nõge ja graniidipuru. Varem olnud sellel kohal 4 jala kõrgune kivivare. 1965. aasta suvel kaevati muistisest 2/5 läbi. Leiti kividest kolle, luukilde, pronkseseme katkend ja savinõukilde.
Valga metsandik
Valga metsandik on metsandik Valgamaa metskonnas. Valga metsandik hõlmab täielikult või osaliselt Sangaste, Tõrva ja Valga valla riigimetsi.
Sapjornõi
Sapjornõi on alev Venemaal Peterburi haldusalas Kolpino linnarajoonis. Asub Neeva vasakkaldal.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanike arv 1378.
Alevis asub mööblikombinaat.
Diederrick Joel
Diederrick Joel Tagueu Tadjo (mängijanimega Joel; sündinud 6. detsembril 1993 Nkongsambas) on Kameruni jalgpallur, kes mängib ründajana Portugali kõrgliigaklubis Marítimo ja Kameruni jalgpallikoondises.
Koondisekarjäär
Debüüdi Kameruni rahvuskoondises tegi ta 27. mail 2018 sõprusmängus Burkina Faso vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 9. juunil 2019 sõprusmängus Sambia vastu.
Legendaarne Records
Legendaarne Records on 2005. aastal Henry Kõrvitsa, Paul Oja ja Revo Jõgisalu asutatud Eesti plaadifirma, mis keskendub peamiselt hiphopparite loomingu levitamisele. Tuntumad esindatud artistid on Genka, Beebilõust, Kuuluud, Põhjamaade Hirm, Winny Puhh, Reket & Suur Papa/Arop.
Legendaarne Records on üks Eesti Hiphop Festivali peakorraldajatest.
2015. aastal nomineeriti Legendaarne Records Eesti Fonogrammitootjate Ühingu poolt aasta muusikatootjaks.
Ruuben-Joosua Palu
Ruuben-Joosua Palu (sündinud 5. septembril 1997) on eesti näitleja.
Haridus
Ruuben-Joosua Palu lõpetas 2021. aastal Viljandi Kultuuriakadeemia etenduskunstide näitleja erialal (13. lend).
Töö ja looming
2020. aastal kehastas ta peaosatäitjat lühifilmis "Mu kallid laibad", mis on võitnud tudengi-Oscari.
2022. aasta seisuga töötab Palu Pärnu Kunstide koolis näiteringi õpetajana.
Albaaniakeelne Vikipeedia
pisi|Logo Albaaniakeelne Vikipeedia (albaania keeles Wikipedia shqip) on Vikipeedia albaaniakeelne versioon.
Albaaniakeelne Vikipeedia sai alguse 12. oktoobril 2003.
pisi|Grupp albaania vikipediste kokkusaamisel 2018. aasta detsembris Tiranas
Petšurki
Petšurki (vene keeles Печурки) on küla Venemaal Leningradi oblastis Slantsõ rajoonis.
1920. aasta Tartu rahulepinguga läks küla Eesti Vabariigile, kus see moodustas osa Eesti Ingerist ja kuulus Vaivara kihelkonna Skarjatina ja hiljem Raja valda.
Indrek Kannik
Indrek Kannik (sündinud 25. novembril 1965 Tallinnas) on Eesti riigiametnik, ajakirjanik ja poliitik.
Indrek Kannik lõpetas 1984. aastal Tallinna 43. Keskkooli ja 1990. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanikuna.
Ta oli aastatel 1992–1999 Isamaa esindajana VII Riigikogu ja Parempoolsete esindajana VIII Riigikogu liige. 7. jaanuarist kuni 23. maini 1994 oli Kannik Mart Laari esimeses valitsuses kaitseminister. 1998–2007 kuulus ta Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.
Aastatel 2000–2001 juhtis ta Postimehe välistoimetust, 2001–2004 oli kaitseministeeriumi kantsler, seejärel nõunik. Aastatel 2006–2011 töötas ta presidendi julgeolekunõunikuna.
Alates 23. novembrist 2020 on ta Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse (RKK) direktor.
Romek Kosenkranius
Romek Kosenkranius (sündinud 7. veebruaril 1969 Pärnus) on Eesti ettevõtja, riigiametnik ja omavalitsusjuht, alates 16. aprillist 2015 Pärnu linnapea.
Elulugu
Romek Kosenkranius on lõpetanud 1987. aastal Tallinna 17. Keskkooli. Õigusassistendi eriala omandas ta aastatel 1993–1996 Tallinna Majanduskoolis. 2003. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja suhtekorralduse eriala ja 2005. aastal kaitses samas magistrikraadi suhtekorralduse erialal (Master of Public Relations). 2005. aastal läbis ta erialaohvitseride kursused Tartus Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuse juures ja tal on kapteni sõjaline auaste.
Aastatel 1990–1994 tegutses Romek Kosenkranius eraettevõtluses. Alates 1995. aastast oli ta Pärnu politseiprefektuuri pressiesindaja ning mõni aasta hiljem edutati prefektuuri analüüsi- ja teabeteenistuse juhiks. Aastatel 2000–2004 töötas ta Pärnu Linnavalitsuses avalike suhete nõunikuna. 2005. aastal siirdus ta tagasi eraettevõtlusse ja oli Pärnus Port Arturi kaubanduskeskuse ning Port Artur Grupile kuuluvate kinnisvarade haldamist korraldava ettevõtte juht.
2009. aasta suvel lõi Romek Kosenkranius koos tollase Pärnu maavanema Toomas Kivimäega valimisliidu Toomas Kivimägi Valimisliit (TKVL). 2009. aasta novembris, pärast kohaliku omavalitsuse volikogude valimisi asus ta Pärnu abilinnapea kohale. Tema vastutusalad olid linnamajandus, linna arengutegevus, planeerimine, avalik kord ja julgeolek. 2013. aasta sügisel toimunud kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel valiti Romek Kosenkranius TKVL nimekirjas taas Pärnu Linnavolikogu liikmeks, kuid tema volitused peatusid seoses jätkamisega Pärnu abilinnapea ametikohal.
2015. aasta aprillis valiti ta Pärnu linnapeaks. Linnapeana juhtis Romek Kosenkranius komisjoni, mis viis läbi Pärnu haldusreformi ja ühendas Pärnu 858-ruutkilomeetriseks omavalitsuseks ning muutis linnavalitsuse struktuuri. 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris Romek Kosenkranius valimisliidus Pärnu Ühendab ja volikogu valis ta uuesti Pärnu linnapeaks. 2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimiste järel hääletas Romek Kosenkraniuse linnapeana jätkamise poolt 23 volikogu liiget 39st. Linnapeana kuulub ta CPMR BSC Täitevkomiteesse ja on SA Pärnu Haigla nõukogu liige.
Talle avaldati umbusaldust nii 2020. aasta märtsis kui ka 2021. aasta aprillis. 2022. aasta septembris esitati veel kaks umbusaldusavaldust.
Ühiskondlik tegevus
Alates 2003. aastast on Romek Kosenkranius heategevusliikumise Lions Club Pärnu liige, aastatel 2008–2009 oli ka klubi president.
Alates 2003. aastast on ta ka Kaitseliidu liige. 2004. aastal läbis ta läbinud erialaohvitseride kursused Tartus KVÜÕA juures. Pärast lõpetamist on Eesti Vabariigi President andnud talle nooremleitnandi (2005), leitnandi (2011) ja kapteni (2016) sõjaväelise auastme. Aastatel 2005–2008 oli ta Kaitseliidu Pärnumaa maleva rühmaülem, alates 2010. aastast malevapealiku abi ja staabiohvitser (CIMIC). 2013. aasta suvel valiti ta Kaitseliidu vanematekogu liikmeks ja vanematekogu aseesimeheks. Ta on ka Eesti Reservohvitseride Kogu liige.
Vabatahtlikuna töötab Pärnu politseijaoskonna juures abipolitseinikuna.
Tunnustus
Autasustatud Kaitseliidu teenetemedali II, III klassi ja eriteenete klassi medaliga, Päästeteenistuse Hõberist, Soontagana malevkonna teenetemärgiga, Eesti Vabadusvõitlejate Liidu medaliga, Soome Vabariigi Varsinais-Suomi reservväelaste kuldse teenetemedaliga.
Ernst Veinberg
Ernst Harald Alphons Veinberg (13. mai 1896 Tallinn – 14. oktoober 1946 Saksamaa) oli Eesti arstiteadlane.
Antsla metsandik
Antsla metsandik on metsandik Võrumaa metskonnas. Antsla metsandik hõlmab täielikult või osaliselt Mõniste ja Antsla valla riigimetsi.
Ernst Veinberg
Ta oli aastatel 1924–1929 Tartu Ülikooli närvikliiniku assistent. Aastatel 1929–1944 oli ta Tartu Ülikooli õppejõud: 1931. aastast erakorraline anatoomiaprofessor ja anatoomia õppetooli juhataja, 1934. aastast korraline professor. Lisaks anatoomiale luges ka histoloogiat ja embrüoloogiat.
1944. aastal põgenes Saksamaale.
1928. aastal ilmunud teadustöös uuris ta võrdlevalt kalade, kahepaiksete, roomajate, lindude ja imetajate närvisüsteemi.
Sobiesław I
Sobiesław I (poola: Sobiesław I Gdański, kašuubi: Subisłôw I) (suri 1177/79) oli esimene ülestähendatud Samboriidide (Sobiesławice) dünastia liige, kes valitses Pomereeliat (Pomorze Gdańskie).
Tema põlvnemist pole lõplikult kindlaks tehtud, seos Pomereelia hertsogi Świętopełk I (1109–1113), Poola Piastide dünastiaga või Pommeri Greifide dünastiaga on ebakindel. Tema esivanemad olid tõenäoliselt määratud Pomereelia kubernerideks pärast seda, kui Poola hertsog Bolesław III Krzywousty need alad 1116. aastal vallutas. Sobiesławile omistatakse Püha Katariina kiriku annetamine Gdańskis ja tsistertslaste ordu Oliwa kloostri asutamist 1180. aasta paiku, mida on varem omistatud tema pojale Sambor I-le.
Sobiesław abiellus enne 1150. aastat. Tema lapsed olid:
Tumbukakeelne Vikipeedia
pisi|Logo Tumbukakeelne Vikipeedia (tumbuka keeles Wikipedia) on Vikipeedia tumbukakeelne versioon.
Tumbukakeelsele Vikipeediale pandi alus 2004. aastal.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon.
Bulgaria
Bulgaaria on riik Euroopas.
Bulgaria võib olla:
Naughty Or Nice
Naughty Or Nice on Soome bändi Stala & SO. EP, mis ilmus digitaalsel kujul 2. detsembril 2013. Albumi nimiloo akordioni mängib Sofia Ahjoniemi.
Lisaks sisaldab EP akustilisi lugusid - bändi varem ilmumata laulu Sad Song, Eurovisiooni laulu Pamela, Bon Jovi laulu Livin’ On A Prayer ja Simon Dupree and the Big Soundin laulu Kites.
Alutaguse hirv
pisi|"Alutaguse hirv" (november 2012) "Alutaguse hirv" (ka "Jõhvi hirv") on skulptuur Ida-Viru maakonnas Jõhvi linnas
Skulptuuri tegid Aivar Simson ja Kalev Prits. Skulptuur avati 25. novembril 2010.
Pais
pisi|[[Induse jõgi|Induse jõel asuv ülisuurte mõõtmetega pais Pakistanis, mille tagust veehoidlat kutsutakse Tarbela järveks]] thumb|[[Karuni jõel Iraanis asuv pais]] pisi|Õhtune vaade Mont Blancile ja ehitusjärgus Emossoni paisule 1971. aastal Pais on enamasti inimese ehitatud vesiehitis, mille eesmärk on kas veevoolu tõkestada või selle taha vett paisutada (tekitada veehoidla) ning tekitada energiat sealt läbi voolava vee kaudu.
Üldjuhul paikneb pais veekoguga (tavaliselt jõega) risti.
Maailma kõrgeim pais on Tadžikistanis paiknev Nureki pais, mis on 300 meetrit kõrge. Ehitusjärgus on 305 m kõrgune betoonkaarpais Jinping I pais Hiinas, mis plaani järgi valmib 2014. Euroopa kõrgeim ja maailma kõrguselt kolmas pais on Šveitsis asuv Grande Dixence'i pais, mida ehitati 1953–1964 ja mis on 285 meetrit kõrge.
Ehitise mahu poolest maailma suurim pais on USA-s asuv New Cornelia Tailings, mis valmis 1973 ja mille ruumala on 209,5 miljonit kuupmeetrit. Teisel ja kolmandal kohal on Euroopa suurimad paisud, Venemaal asuvad 1952 valminud Verhne-Svirskaja pais Oneegal (185,5 miljonit m³) ja Kuibõševi veehoidla ees asuv 1955 valminud Samaara pais Volgal (169 miljonit m³). 2010. aasta lõpu seisuga on maailmas ehitusjärgus kaks paisu Argentinas ja üks Kanadas, mis valmides on maailma kolm kõige suuremat.
Paisu taga olevatest veehoidlatest on maailma suurim 1983 valminud Itaipu paisu taha Paraná jõele Brasiiliasse ja Paraguaysse tekkinud Itaipu järv. 7. kohal on Euroopa suurim ja Venemaa suuruselt teine veehoidla, 1958 valminud Volga hüdroelektrijaama paisu taha Volgale tekkinud Volgogradi veehoidla.
Paisud võivad olla ka looduslikud, kui näiteks koprad on mingi veelõigu maha langetatud puude või muu risuga tõkestanud.
Argikeeles kasutatakse paisu tähenduses ka sõna "tamm", mis terminina tähendab teist tüüpi vesiehitist (tamm).
Ajalugu
Esimene pais ehitati umbes 3000 aastat eKr. Selleks oli Jawa pais, mis asus Jordaanias. Enamik iidsetest paisudest olid kruusa ja müüritisega ehitatud lihtsad gravitatsioonipaisud, kuid Jawa paisu tugevdati kividega, täites ülesvoolu seina tagust, et seina kaitsta. Selline ohutusabinõu oli sel ajal uuenduslik.
Järgnevate iidsete paisude ehitus ja töökindlus oli varieeruv. Umbes 400 aastat pärast väga tõhusa Jawa paisu rajamist ehitasid egiptlased Sadd el-Kafara paisu, tõenäoliselt selleks, et varustada kohalikke karjääre Kairo ümbruses veega. Niisutuse otstarbeks varustasid Niiluse üleujutused talunikke rohke veega.
Maarjahein (perekond)
Maarjahein (Anthoxanthum) on kõrreliste sugukonda kuuluv taimede perekond.
Eestis kasvab üks sellesse perekonda kuuluv pärismaine liik: lõhnav maarjahein (Anthoxanthum odoratum).
Piiri tänav (Tallinn)
thumb|Piiri tänav
Piiri tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme ja Rahumäe asumis. Piiri tänav algab Rahumäe teest ja lõppeb Vana-Pärnu maantee ristumisel. Piiri tänav on ligikaudu 650 m pikkune.
Piiri tänav sai nime 27. oktoobril 1922. Saksa keeles oli tänava nimi Grenzstrasse ja vene keeles Пограничная улица. Tänav on saanud nime selle järgi, et ta oli rajatud omaaegsele Tallinna linna ja Nõmme alevi piirile.
Steven Caulker
Steven Roy Caulker (sündinud 29. detsembril 1991 Londonis) on Inglismaa-Sierra Leone jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis Gaziantep ja Sierra Leone jalgpallikoondises.
Ninel
Ninel (vene keeles Нинель; variant Ninell) on naisenimi.
Steven Caulker
Ta alustas klubikarjääri Inglismaa klubis Tottenham Hotspur, mille põhimeeskonnas mängis ta Inglismaa kõrgliigas hooajal 2012–13. Inglismaa kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2011–12 Swansea City meeskonnas, kus ta mängis Tottenham Hotspurist laenul. Inglismaa kõrgliigas on ta mänginud veel Cardiff City, Queens Park Rangersi, Southamptoni ja Liverpooli ridades.
Ninel
Ninel on moodustatud tagurpidi lugedes nimest Lenin.
Steven Caulker
2018. aastal mängis ta Šotimaa kõrgliiga klubis Dundee. 2019. aasta jaanuaris liitus ta Türgi kõrgliiga klubiga Alanyaspor. 2021. aasta juunis sõlmis ta lepingu Türgi suurklubiga Fenerbahçe, kuid läks algaval hooajal laenule Gaziantepi.
Ninel
1. jaanuari 2022 seisuga oli Eestis eesnimi Ninel 75 naisel. Ninel on Eestis levikult 921. naisenimi. Nime variant Ninell oli 2022. aasta 1. jaanuari seisuga 5 naisel.
Steven Caulker
Inglismaa jalgpallikoondises mängis Caulker ühe mängu, 14. novembril 2012, kui sõprusmängus kohtuti Rootsiga – Caulker lõi selles mängus ka värava. 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril osales ta Suurbritannia jalgpallikoondise koosseisu. 2021. aastal otsustas ta koondises hakata esindama Sierra Leonet. Ta kuulus Sierra Leone koondisse 2022. aasta Aafrika rahvuste karikavõistlustel.
Caulker isapoolne vanaisa on Sierra Leone päritolu ja emapoolne vanaema Šotimaa päritolu.
Ninel
Kõige populaarsem oli eesnimi Ninel vanuserühmas 85+, Ninel oli keskmiselt 70 aasta vanune (mediaanvanus oli 74).
Atractaspis bibronii
Atractaspis bibronii on Lamprophiidae sugukonna maoliik.
Nimi
Maoliik on nimetatud Prantsuse zooloogi ja herpetoloogi Gabriel Bibroni (20. oktoober 1805 – 27. märts 1848) auks.
Toile de Jouy
thumb|Detail Oberkampfi vabriku kangast, mille muster on trükitud vaskplaadilt thumb|[[Klassitsistlik kangamustri kujundus, joonistus pruuni tindiga paberil, 1817–1818]] Toile de Jouy [tual dö žui:] (prantsuse keeles 'Jouy kangas') oli labases siduses peen puuvillane või linane kangas, mille valgele kuni naturaalvalgele põhjale olid trükitud ühe- või mitmevärvilised figuraalsed stseenid maastiku taustal; kangast toodeti Prantsusmaal Versailles' lähedal Jouy-en-Josasi vabrikus.
Atractaspis bibronii
Levila
Neid ärksaid peamiselt kaevuva eluviisiga madusid võib kohata Lõuna-Aafrika Vabariigis, Svaasimaal, Botswanas, Namiibias, Angolas, Zimbabwes, Sambias, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Malawis, Mosambiigis, Tansaanias, Keenias ja Somaalias.
Toile de Jouy
Toile de Jouy nimetusest on tulnud tekstiilindusse nimetus tuaal, millega tähistatakse peeni ja pehmeid siid- või kunstkiust kangaid.
Ajaloost
Jouy kangavabrik alustas tööd 1760. aastal Prantsusmaa sakslase Christophe-Philippe Oberkampfi juhtimisel. Stseenid trükiti kangale esmalt puust trükipakkudega, alates 1770. aastatest ka vaskplaatidelt. Sarnase kujundusega trükimustrilist puuvillkangast hakati paralleelselt tootma ka Inglismaal (nn Old Ford design, 1760.–1780. aastad), kusjuures vaskmatriitsidelt trükkimisega isegi edestati Prantsusmaad; Inglismaal toodetud kangad olid sama peened ja kõrge kvaliteediga kui Jouy-en-Josasis toodetud. Nimetust toile de Jouy kasutati üldnimetusena nii Inglismaal, Prantsusmaal Jouy vabrikus kui ka teistes Prantsusmaa vabrikutes toodetud kanga kohta. Toile de Jouy kujundusega mööblikangaid ja tapeete trükitakse vähesel määral tänapäevani.
Atractaspis bibronii
Kokkupuuted inimestega
Atractaspis bibronii on inimese suhtes mürkmaoks liigitatav, kuna tema hammustus võib vahel esile kutsuda kerge mürgistuse.
Atractaspis bibronii ja ka teiste pinnaserästikute hammustamise eripäraks on see, et madu viib hambad hammustamiseks vertikaalasendisse, suud seejuures avamata.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Atractaspis bibronii seisuga 14.03.2014.
Viktor Svjatõšev
Viktor Svjatõšev (sündinud 20. veebruaril 1956 Jõgeval) on Eesti poliitik.
Svjatõšev lõpetas 1973. aastal Jõgeva Keskkooli ja aastal 1989 Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna ehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal, majandusinseneri kvalifikatsiooniga. Lisaerialana on tal ka maamõõtja ja ehitusgeodeedi kvalifikatsioon.
1988–1992 oli Viktor Svjatõšev Jõgeva abimaavanem, pärast seda töötas ta erasektoris.
Javier Fernández (iluuisutaja)
Javier Fernández López (sündinud 15. aprillil 1991 Madridis) on Hispaania iluuisutaja, kes võistleb meeste üksiksõidus.
Ta on kahekordne maailmameister ja seitsmekordne Euroopa meister iluuisutamises Ühtlasi on Fernández esimene Hispaania sportlane, kes on tulnud iluuisutamises maailmameistriks.
Fernández on olnud katkematult Euroopa meister alates 2013. aasta Euroopa meistrivõistlustest. Maailmameistriks tuli ta esimest korda 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Hiinas Shanghais.
Viktor Svjatõšev
Alates 2002. aastast on Viktor Svjatõšev Reformierakonna liige ja 2020. aastast Jõgeva piirkonna juht. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel 9. valimisringkonnast, aga kogus vaid 462 häält ja Riigikokku ei pääsenud.
Javier Fernández (iluuisutaja)
2011. aastast treenib ta Brian Orseri juhendamisel Torontos Kanadas.
Viktor Svjatõšev
2009. aastal nõustus Svjatõšev regionaalminister Siim-Valmar Kiisleri ettepanekuga hakata Jõgeva maavanemaks. Ametisse nimetati ta 1. septembril 2009. Jõgeva omavalitsusjuhtide seas kohtas Svjatõševi kandidatuur vastuseisu (10 poolt- ja 13 vastuhäält), kuna enamik juhte kuulus toona Rahvaliitu. Samal aastal lubas ta pöörduda maavanema ametist lahkudes tagasi Jõgevale.
2012. aasta veebruaris ja märtsis kogus Svjatõšev allkirju suletava Palamuse päästekomando toetuseks. Vaatamata enam kui 2600 toetusallkirjale see riiklik komando suleti mais.
Alates 25. jaanuarist 2021 on ta Jõgeva abivallavanem.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 9 (Jõgeva- ja Tartumaa (v.a Tartu linn)) 476 häält ning ei osutunud valituks.
Svjatõšev kuulub Kaitseliitu ja on Jõgeva maleva abipealik.
Tolli tänav
Tolli tänav on tänav Tallinna vanalinnas. Tolli tänav jääb Pika ja Laia tänava vahele. Tolli tänava pikkus on umbes 75 m.
pisi|püsti|Tolli 1 // Pikk 69 pisi|püsti|Tolli 2 // Pikk 71, Kolm Õde (vasakpoolne hoone)
Tänav sai nime praeguse aadressiga Tolli 8 majas 1786–1873 tegutsenud tollihoone järgi.
Ajalugu
Tänav sai nime praeguse Tolli tn 8 majas 1786–1873 tegutsenud tollihoone järgi, mis ehitati Eestimaa kubermangu arhitekti Johann Caspar Mohri projekti järgi. 1843. aastal koostatud Tallinna aadressiraamatus olid Tolli 3 kinnistu on pandud Laia tänava alla. Tolli tänavat on esmamainitud 1865. aastal Eestimaa kubermangu maamõõtja J. H. Schmidti koostatud Tallinna kinnisvarade hindamise atlases. Varem tänaval nime polnud ning seda nimetati lihtsalt põiktänavaks või väikeseks põiktänavaks. Tänav viis linna peatänavalt Tallinna linnamüüri ääres asunud ühe linna vanima ehitise – hobuveski juurde. Linna ülemineku järel Venemaa võimu alla, ehitati tänava äärde Peeter I linnapalee, mis ehitati oletatavalt 1713. aastal ja põles maha 29. juunil 1757 ning mille varemeile ehitatigi 1786. aastal tollihoone.
Separatiivne määrus
Separatiivne määrus on lauses lähtekohta väljendav määrus.
Eesti keel
Separatiivseks määruseks võib lauses olla
Separatiivne valdajamäärus
Separatiivne valdajamäärus laiendab tegusõnu ostma; paluma; teada, kuulda, riielda saama vms. Vastab küsimusele kellelt?. Separatiivseks valdajamääruseks võib lauses olla
Separatiivne kohamäärus
Separatiivne kohamäärus näitab mittesihilise lause aluse või sihilise lause sihitise referendi lähtekohta. See on tegusõna seotud laiend, mis laiendab tegusõnu minema, tulema, jooksma, sõitma vms. Vastab küsimusele kust?. Lauses võidakse lisaks separatiivsele kohamäärusele kasutada ka liikumise teed märkivat kohamäärust: Ta sõitis maalt linna; Sõitsime Tallinnast Paidesse. Separatiivne kohamäärus laiendab olemasolulauses tekkimist või kadumist väljendavaid tegusõnu ilmuma, kasvama, kaduma vms: Õuest kostis laste kilkeid; Uksest ilmus uusi külalisi
Separatiivseks kohamääruseks võib lauses olla
Separatiivne seisundimäärus
Separatiivne seisundimäärus väljendab lähteseisundit, millest väljutakse. Separatiivseks seisundimääruseks võib lauses olla
Viited
M. Erelt, R. Kasik, H. Metslang, H. Rajandi, K. Ross, H. Saari, K. Tael, S. Vare, Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut, 1993. §-d 516, 520, 529 ja 548
Luua Metsanduskool
pisi|Kunagise Luua mõisa peahoone pisi|Mõisapark pisi|[[Luua arboreetum]] Luua Metsanduskool on kutsekool Jõgeva maakonnas Luua mõisa kompleksi baasil. Luua Metsanduskool loodi 1948. aastal kaheaastase õppeajaga Kuremaa Metsakooli nime all.
Aastatel 1949–1955 tehti mõisakompleksis ümberehitustöid, et sobitada hooned kooli vajadustega. 1953. aastal hakati looma dendroparki (Luua arboreetum), mis on praegu tuntud puuliigirohkuse poolest.
Kaarepere Sovhoostehnikum oli muskuspartide ja põldvuttide tõumajand ja tehnikumi õppemajand.
Luua Metsanduskooli nimed
Alates asutamist 1948. aastal on kool kandnud mitmeid nimesid :
Luua Metsanduskooli muuseumitoad
Koolimajas asuvad 2007. aastal avatud muuseumitoad, mis kajastavad nii metsanduskooli kui ka Luua mõisa ajalugu. Eraldi väljapanek on ka topistest.
Klassikaline majandusteadus
Klassikaline majandusteadus ehk klassikaline poliitiline ökonoomia on mõtteviis majandusteaduses, mis tegeles majanduskasvuga seotud küsimuste uurimisega. Klassikaline majandusteadus tähendas üleminekut merkantilismilt tänapäevasele majandusteadusele.
Klassikalise majandusteooria peamisteks arendajateks peetakse Adam Smithi, David Ricardot, Thomas Malthusi ja John Stuart Milli. Mõnedes käsitlustes loetakse klassikalisteks majandusteadlasteks ka William Petty, Johann Heinrich von Thünen ja Karl Marx.
Klassikalised majandusteoreetikud uskusid isereguleeruvatesse turgudesse ilma välise sekkumiseta. Adam Smith viitas nii-öelda "nähtamatule käele", mis juhib turge oma loomuliku tasakaalu suunas nii, et puudub vajadus valitsuse sekkumiseks. Vastandudes keinslikule majandusteooriale, eeldab klassikaline majandusteooria nii hüviste kui ka hindade paindlikkust. Teine põhiline eeldus tugineb Say seadusele: pakkumine loob enesele vastava nõudluse, see tähendab, et tootmine tekitab piisavalt tulu, et ostetakse ära kõik toodetud hüvised. Veel üks klassikalise teooria alustalasid on säästude ja investeeringute võrdsuse eeldamine, mille peaks tagama paindlikud intressimäärad.
Adam Smithi 1776. aastal kirjutatud The Wealth of Nations peetakse klassikalise majandusteaduse alguseks. Nad olid aktiivsed 19. sajandi keskpaigani ja neile järgnes neoklassikaline koolkond Inglismaal umbes 1870.
William Petty, kes tegutses 17. sajandil, oli Inglismaa klassikalise majandusteaduse tähtsaim esindaja. Ta rõhutas, et eri valdkondades tehtav töö pole ühesuguse väärtusega.
Pierre Boisguillebert Prantsusmaalt leidis, et riigi rikkuse ja võimu aluseks on põllumajandus. Keskendas peatähelepanu kauba tõelisele ehk õiglasele väärtusele. Tõeline väärtus on teine selline kaup, mille valmistamiseks on kulutatud sama palju tööaega. Mõneti oli ta naturaalmajanduse ideoloog ja leidis, et väärtuste võrdlemisel raha ainult segab.
Sama ajastu majandusteadlasi on teise jaotuse järgi liigitatud ka poliitilise ökonoomia teadlaste alla ning seda lähtuvalt majandusteaduse tolleaegsest seotusest riigiga.
Misso metsandik
Misso metsandik on metsandik Võrumaa metskonnas. Misso metsandik hõlmab täielikult või osaliselt Setomaa, Võru ja Rõuge valla riigimetsi.
Lina Kostenko
Lina Vassõlivna Kostenko (ukraina keeles Ліна Василівна Костенко; sündinud 19. märtsil 1930) on Ukraina luuletaja, ajakirjanik, kirjanik, kirjastaja ja endine Nõukogude teisitimõtleja. 1960. aastate inimeste luuleliikumise asutajat ja juhtivat esindajat Kostenkot on kirjeldatud kui üht Ukraina silmapaistvamat luuletajat ning talle omistatakse ukrainakeelse lüürika taaselustamist.
Kostenkole on antud arvukalt aunimetusi, sealhulgas Kiievi Mohõla Akadeemia auprofessor, Lvivi ja Tšernivtsi Ülikooli audoktor ning Ševtšenko riiklik auhind ja Auleegioni orden.
Spekter (saade)
"Spekter" oli Vikerraadio raadiosaade, mis oli eetris aastatel 1999–2004.
Lina Kostenko
Varajane elu ja karjäär
Lina Vassõlivna Kostenko sündis Ržõštšivis õpetajate perre. 1936. aastal kolis tema perekond Ržõštšivist Ukraina pealinna Kiievisse, kus ta lõpetas keskkooli.
Spekter (saade)
Saadete teemavaldkondi oli palju, sellest ka pealkiri "Spekter". Saadet toimetas algul Toivo Mikk, hiljem Madli Leikop.
Lina Kostenko
Varajane elu ja karjäär
Aastatel 1937–1941 õppis ta Truhhanivi saarel asuvas Kiievi koolis nr 100, kus elas tema pere. Lisaks ülejäänud külale põletasid Wehrmachti väed 1943. aastal kooli. Luuletus "Ma kasvasin üles Kiievi Veneetsias" on pühendatud neile sündmustele.
Pärast keskkooli lõpetamist õppis ta Kiievi Pedagoogilises Instituudis ja hiljem Moskvas Maksim Gorki Kirjandusinstituudis, mille lõpetas 1956. aastal kiitusega.
1960. aastate inimeste liikumine
Kostenko oli 1950. ja 1960. aastate liikumise üks esimesi ja tähtsamaid tegelasi. Tema luule on tavaliselt lüüriline ja keerukas, kuid toetub suuresti ka aforismidele, kõnekeelele ja satiirilisele keelele ning on tavaliselt autoritaarsuse suhtes kriitiline.
Kostenkole on omistatud ukrainakeelse lüürika taaselustamist ja teda on nimetatud üheks Ukraina suurimaks naisluuletajaks. Ukraina emigrantide õpetlane Ivan Košelivets on nimetanud tema kirjutatut "enneolematuks" selle kõrvalekaldumise tõttu sotsialistlikust realismist.
1960. aastate alguses osales ta Kiievi loomingulise noorteklubi kirjandusõhtutel. Pärast kooli lõpetamist avaldas ta kolm luulekogu: 1957. aastal "Maa kiired", 1958. aastal "Purjed" ja 1961. aastal "Südamereisid". Luuletused said Ukraina lugejate seas tohutult populaarseks. Kuid Nõukogude Liidu valitsus sundis ta vaikima, kuna ta ei tahtnud alluda Nõukogude võimudele, kes tema luuletusi tsenseerisid.
National Medal of Arts
National Medal of Arts (inglise keelest 'riiklik kunstimedal') on Ameerika Ühendriikide teenetemärk väljapaistva panuse eest kunstivaldkonnas.
Lina Kostenko
Konflikt Nõukogude valitsusega
1961. aastal kritiseeriti teda "apoliitilisuse pärast". 1963. aastal eemaldati trükist luulekogu "The Star Integral", samas kui teine luulekogu, "Printsi mägi", eemaldati tüpograafiast. Nendel aastatel avaldati Kostenko luuletusi Tšehhoslovakkia ajakirjades ja Poola ajalehtedes. Ukraina publikuni jõudsid need aga vaid aeg-ajalt, enamasti samizdati vahendusel.
National Medal of Arts
Autasu asutas 1984. aastal Ameerika Ühendriikide Kongress.
Lina Kostenko
Konflikt Nõukogude valitsusega
1965. aastal kirjutas Kostenko alla protestikirjale Ukraina intelligentide arreteerimise vastu. Ta osales Lvivis Mõhhailo Osadtšõi ja Mõroslava Zvarõtševska kohtuprotsessil. Vendade Horõnide kohtuprotsessi ajal viskas ta neile lilli. Koos Ivan Dratšiga pöördus ta ajakirja Žovten (praegu Dzvin) toimetusse ja Lvivi kirjanike poole ettepanekuga arreteeritute kaitseks sõna võtta. Kirjanikud ei julgenud protestida, vaid esitasid kohtusse hagi palvega vabastada Bohdan Horõn kautsjoni vastu vahi alt. Need jõupingutused ei mõjutanud kohtuprotsessi, kuigi mõjutasid Ukraina teisitimõtlejate moraali tol ajal.
National Medal of Arts
Teenetemärgi annab üle Ühendriikide president valitsuse nimel.
Lina Kostenko
Konflikt Nõukogude valitsusega
1966. aasta mais korraldas osa noortest Ukraina Rahvuslikus Kirjanike Liidus, kus "natsionalistlikud lindpriid" sildistati, ovatsioone Kostenkole, kes kaitses oma seisukohti ning kaitses Ivan Svitlitšnõid, Opanass Zalõvahhat, Mõhhailo Kosivit ja Bohdan Horõniä. 1967. aastal nimetas Omeljan Pritsak Kostenko ja Ivan Dratši Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks koos Ukraina vanema luuletaja ja poliitiku Pavlo Tõtšõnaga.
National Medal of Arts
Autasu afroameeriklaste organisatsioonile
2021. aasta eest (kätteandmise tseremoonia toimus koroonapandeemia tõttu alles märtsis 2023) määrati autasu teiste seas ka ühiskondlikule organisatsioonile International Association of Blacks in Dance Aafrika diasporaa tantsu säilitamise ja propageerimise eest, millega rikastatakse Ameerika tantsukultuuri.
Lina Kostenko
Konflikt Nõukogude valitsusega
1968. aastal kirjutas ta kirju Vjatšeslav Tšornovili kaitseks, vastuseks tema laimamisele ajalehes Kirjanduslik Ukraina. Pärast seda ei mainitud Lina Kostenko nime Nõukogude ajakirjanduses aastaid. Ta kirjutas "sahtlisse", teadmisega, et tema teoseid ei avaldata mitte kunagi.
National Medal of Arts
Autasustamine enne 1984. aastat
1983. aastal, enne riikliku kunstimedali ametlikku asutamist, andis president Ronald Reagan kätte 13 medalit kunstivaldkonnas silma paistnud persoonile. Autasustatute seas olid näiteks luuletaja Czesław Miłosz, kunstnik Frank Stella ja arhitekt Philip Johnson.
Lina Kostenko
Konflikt Nõukogude valitsusega
1973. aastal kandis Ukraina kommunistliku partei ideoloogia keskkomitee sekretär Valentõn Malantšuk Lina Kostenko musta nimekirja. Alles 1977. aastal, pärast Malantšuki lahkumist ilmus tema luulekogu "Igavese jõe kaldal" ja 1979. aastal Sotsialistlik-Revolutsioonilise Kaardiväe Presiidiumi erimääruse alusel üks tema suurimaid teoseid. Ilmus ajalooline romaan värssides "Marusja Tšurai" (umbes 17. sajandi ukraina rahvalauljast), mis oli 6 aastat tunnustusega oodanud. Ta pälvis 1987. aastal Ukraina NSV Tarass Ševtšenko riikliku auhinna.
National Medal of Arts
Keeldumised autasu vastu võtmast
Teenetemärki keeldusid vastu võtmast dirigent Leonard Bernstein (1989. aastal) ja luuletaja Adrienne Rich (1977) aastal.
Lina Kostenko
Konflikt Nõukogude valitsusega
Kostenko kirjutas ka luulekogud "Originaalsus" (1980) ja "Sulatamata skulptuuride aed" (1987), lastele mõeldud luulekogu "Sirelikuningas" (1987).
Elu iseseisvas Ukrainas
1991. aastal kolis Kostenko Tšornobõli keelutsooni, öeldes, et ta soovib "jõudu juurde saada", kuigi ta hoiatas teisi seda tegemast. Pärast abikaasa Vassõl Tšvjurkõnovi surma 2000. aastal pani ta kirjutamise pausile.
2010. aastal ilmusid "Ukraina hullu märkmed". See oli tema esimene romaan ja esimene raamat pärast 1989. aasta raamatut "Valitud teosed". Märkmete ilmumisele pidi järgnema raamatutuur läbi Ukraina, kuid see lõppes järsult Lvivis, väidetavalt pärast seda, kui Kostenko oli solvunud kas Lvivi elanike pärast, kes müüsid pileteid esitlusele (mis oli mõeldud tasuta) või kriitikute peale, kellele see raamat ei meeldinud.
2005. aastal üritas tollane president Viktor Juštšenko kaunistada Kostenkot Ukraina kangelase aunimetusega, mis on riigi kõrgeim autasu. Kostenko aga keeldus auhinnast, teatades: "Ma ei kanna poliitilisi ehteid."
Keset 2022. aasta Venemaa sissetungi Ukrainasse kritiseeris Kostenko nilbet keelekasutust ja oli avalikult vastu selle legaliseerimisele, kirjutades sotsiaalmeedias: "Teist sellist asja [nagu ukraina keel] pole vist kogu maailmas. Keel on ööbik, samal ajal kui kurat lobiseb."
Roman Maksimuk
pisi|Roman Maksimuk [[Tallinna Kirjanike Maja laval festivali III Dovlatovi Päevad Tallinnas raames 24. augustil 2013]] Roman Maksimuk (sündinud 2. mail 1987) on Eesti näitleja.
Ta lõpetas 2014. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (26.lend). Aastatel 2014-2017 töötas näitlejana Vene Teatris. Seejärel on töötanud Vene Nukuteatris.
Osmanid
pisi| Osmanid olid Osmanite riigi rajajad ja valitsejad aastatel 1299–1922.
Dünastia sai alguse Osman I-st. Kolmekümne seitsmest valitsenud sultanist olid tähtsaimad Orhan, Bayezit I Yldırın, Mehmet II Suur, Selim I, Süleiman I Tore, Selim III, Mahmut II ja Abdülhamit II. Aastal 1517 võtsid Osmanid kui võimsaima sunniitliku riigi valitsejad endale kaliifi tiitli.
1. novembril 1922 sultanaat kaotati ja viimane sultan Mehmet VI lahkus riigist 17. novembril 1922 pagendusse. Kuid 18. novembril 1922 valis Türgi Rahvusassamblee kroonprints Abdülmecit II kaliifiks, kes astus ametisse 24. novembril 1922 İstanbulis.
Aastal 1923 kuulutati välja Türgi Vabariik. Kalifaat likvideeriti ametlikult 3. märtsil 1924. Koos viimase kaliifi Abdülmecit II-ga pagendati aastal 1924 riigist kõik dünastia liikmed.
Tehislihas
Tehislihas (inglise keeles artificial muscle) on suurust või kuju muutev seade, mis imiteerib bioloogilise lihase liikumist.
Tehislihased liigitatakse tehnoloogia järgi õhklihasteks ja elektriväljaga liigutatavateks lihasteks.
Õhklihased
Õhklihas on suruõhu mõjul kuju ja pikkust muutev seade. Õhklihased töötati välja 1950. aastatel tehisjäsemete tootmiseks. 1980. aastatel muutis Bridgestone'i kummivabrik selle tehnoloogia äriks ning lõi Rubbertuatorid.
Õhklihase kokkutõmbumisjõu määrab selle membraanis olevate kootud kiudude tugevuste summa. Liikumisulatuse määrab koe tihedus. Mida hõredamalt on membraani kiud kootud, seda rohkem saab see paisuda ning lihas võimaldab suuremat liikumist.
Head omadused
Õhklihased on tänu oma õhukesele membraanile väga kerged ja selle tõttu saab neid kinnitada otse lihase tööd reguleeriva seadme külge. Õhklihase membraan on kinnitatud jäigalt otspunktide külge, mille tõttu tekivad kinnituspunktides pinged ja võimalik membraani purunemine. Sellest tulenevalt on oluline, et õhklihased oleks süsteemis kergesti vahetatavad. Teine õhklihase hea omadus on järeleandev käitumine. Kui õhklihasele rakendada venitav jõud, siis annab lihas järgi ning ei koorma lihast reguleerivat seadet.
Puudused
Õhklihaste tekitatav jõud ei sõltu ainult õhu survest, vaid ka sellest kui täis on membraan puhutud. Seetõttu on see süsteem mittelineaarne ning õhklihaste täpne kontrollimine raskendatud. Kuna gaas on kokkusurutav, peavad pikki membraane kasutavate lihaste kontrollisüsteemid arvestama liikumiskontrollisignaali ja tegeliku lihase liikumise vahel toimuva ajalise viitega. Õhklihaste tööks on vaja elektrilisi ventiile ning kompressorit, mis muudab kogu süsteemi suureks ja raskeks.
Elektroaktiivsed polümeerid (EAP)
300px|pisi|Joonis 1. EAP haaramisseadme skeem. (a) EAP "sõrmed" pingestatakse ning nad liiguvad laiali. (b) Pärast pinge eemaldamist liiguvad "sõrmed" tagasi algasendisse ning haaravad pallist kinni. (c)
Elektroaktiivsed polümeerid (EAP) on materjalid, mis muudavad elektrivälja mõjul oma suurust või kuju. Need materjalid on kiiruselt ja tugevuselt mõnevõrra sarnased bioloogiliste lihaste omadustele. EAPsid on hakatud pidama paljulubavaks läbimurdetehnoloogiaks, mis võib edasise arengu korral hakata asendama praeguseid elektromehaanilisi seadmeid.
Head omadused
Elektroaktiivsed polümeerid on elektromehaanilistest täiturmehanismidest ja õhklihastest mehaaniliselt lihtsamad, kergemad, väiksemõõdulisemad ning painduvamad. Lisaks sellele ei tekita nad töötamisel müra. Nende omaduste tõttu saaks EAPsid kasutades ehitada mehaanilisi seadmeid ilma hammasrattaid, ülekandeid ja laagreid kasutamata, mis vähendaks nende seadmete massi ja kulumisest tingitud tõrkeid.
EAPde ajalugu
Elektroaktiivsete polümeeride teaduslik uurimine algas 1880. aastatel Wilhelm Röntgeni katsega, kus ta uuris elektrivoolu mõju kummiriba mehaanilistele omadustele. Kummiriba üks ots oli fikseeritud ning teise otsa oli kinnitatud raskus. Katse käigus laeti kummiriba elektriliselt täis ja tühjaks ning uuriti, kuidas laeng kummiriba pikkust mõjutab. M. P. Sacerdote lõi 1899. aastal Röntgeni katsetele toetudes teooria, mis tutvustab venituse muutumist olenevalt elektriväljast. Esimene piesoelektriline polümeer avastati 1925. aastal. See loodi karnaubavaha, kampoli ja taruvaigu segu alalisvoolu all jahutades. Jahtudes moodustus sellest segust polümeerne ja piesoelektriliste omadustega materjal.
Järgmine suurim läbimurre EAPde alal toimus 1960. aastate lõpus. 1969. aastal näitas Kawai, et polüvinülideenfluoriid omab piesoelektrilisi omadusi. Selle tulemusena tärkas teadlastes soov luua teisi sarnaste omadustega polümeere. 1977. aastal avastas Hideki Shirakawa koos oma uurimisrühmaga esimesed elektrit juhtivad polümeerid. Shirakawa, Alan MacDiarmid ja Alan Heeger näitasid, et polüatsetüleen on elektrijuht ning joodiauruga saab polüatsetüleeni erijuhtivust suurendada kaheksa suurusjärgu võrra. Selline juhtivus on juba võrreldav metallide juhtivusega. 1980. aastate lõpuks oli juba tõestatud, et muudki polümeerid omavad piesoelektrilisi või juhtivuslikke omadusi.
1990. aastate alguses töötati välja ioonjuhtivad polümeer-metall komposiidid (IPMK), mille elektroaktiivsed omadused olid eelnevatest EAPdest oluliselt paremad. IPMKde suurimaks eeliseks oli suuruse või kuju muutuse saavutamine pingetel üks või kaks volti, mis oli eelmiste EAPdega võrreldes mitu korda madalam. Lisaks madalale tööpingele suutsid IMPKd taluda kuni 380% suuremat deformeerivat koormust. 1999. aastal korraldas üks robootika ja tehislihaste valdkonna rajajaid, Yoseph Bar-Cohen, käesurumisvõistluse EAP robotkäe ja inimese vahel. Selle võistluse raames ehitasid erinevad uurimisrühmad üle maailma EAP lihaseid kasutavaid käesurumisroboteid, mis pidid käesurumises inimest võitma. Esimene võistlus peeti 2005. aastal konverentsi „Electroactive Polymer Actuators and Devices“ raames.
Dielektrilised EAPd
Dielektrilised EAPd on materjalid, kus liikumine saavutatakse elektrostaatiliste jõudude abil kahe elektroodi vahel, mis puudutavad polümeeri kahte pinda. Dielektrilised elastomeerid suudavad taluda väga suuri jõude ning on olemuselt kondensaatorid. Elektrilaengust sõltuvalt polümeeri paksust ja pindala muutes saavad dielektrilised EAPd muuta oma mahtuvust. Seda tüüpi EAPd vajavad liikumiseks suurt pinget (sadu kuni tuhandeid volte), kuid tarbivad selle juures vähe voolu. Dielektriliste EAPde heaks omaduseks on ka see, et nad vaja mingi oleku säilitamiseks elektrivoolu. Dielektrilised EAP-d on näiteks dielektrilised elastomeerid, vedelkristall-elastomeerid, piesoelektrilised polümeerid ja elektrostriktiivsed polümeerid.
Ferroelektrilised polümeerid
Ferroelektrilised polümeerid on kristalsed polaarsed polümeerid, mis on ka ferroelektrilised. See tähendab, et nad omavad elektrilist polarisatsiooni, mida saab elektrivälja abil ümber pöörata. Ferroelektrilisi polümeere, nagu näiteks polüvinülideenfluoriid (PVDF), kasutatakse akustilistes andurites ja elektromehaanilistes aktuaatorites nende piesoelektrilise reageeringu tõttu ja kuumuse andurites püroelektrilise reageeringu tõttu.
Ioonjuhtivad EAPd
Ioonjuhtivates EAPdes toimub aktuatsioon polümeeri sees ioonide ümberpaigutumisel. Aktuatsiooni jaoks on vaja vaid mõnevoldist pinget, kuid ioonide liikumine tähendab seda, et aktuaatori mingis positsioonis hoidmine vajab energiat ja suuremat voolutugevust. Ioonjuhtivad EAP-d on näiteks juhtivad polümeerid, ioonjuhtivad polümeer-metall komposiidid (IPMK), ioonsed polümeergeelid ja süsiniknanotorud.
Ioonjuhtivad polümeer-metall komposiidid
Ioonjuhtivad polümeer-metall komposiidid koosnevad õhukesest ioonjuhtivast polümeerkilest (tavaliselt Nafion või Flemion), mille mõlemal pinnal on elektrit juhtiv metallikiht ehk elektrood. IPMK polümeeri struktuuris olevate anioonide kompenseerimiseks on membraani sees katioonid, mis on suutelised elektrivälja mõjul liikuma. IPMKd on aktiivsed aktuaatorid, mis tähendab, et nad deformeeruvad oluliselt juba väikese pinge korral ning omavad väikest impedantsi.