cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sonja Henie
Elulugu
Heniede kodu asus Oslos Frogneri staadioni lähedal. Sonja isa soovis aga rohkemat sellest, et tüdruk veedab uisutamisega lihtsalt meeldivalt aega. See energiline mees oli Wilhelm Henie, jalgrattasõidu maailmameister aastast 1894. Wilhelm Henie uskus oma silmi ja tütre annet. Ta oli ka varakas mees – karusnahakaubandus läks hästi.
Veel enne, kui Sonjast iluuisutaja sai, oli ta tegelenud suusatamisega. Vanemad viisid teda koos vend Leifiga sageli perekonnavillasse Norra mägikülas Geilos. Sonja hakkas suusatama nelja-aastaselt niipea, kui esimene lumi maha sadas. Geilos ei kõndinud keegi, kõik olid suuskadel. "Varajasest suusatamisest tulenevalt," ütles Sonja, "omandasin suurepärase tasakaalutunde ja liikumisrütmi. See andis mulle hea aluse hilisemaks, kui alustasin uisutamist."
Tema iluuisutamiskarjäärile aitas kaasa ka tütarlapse varajane huvi balleti vastu. "Ballett oli minu esimene armastus, uisutamine teine, kui kõnelda kronoloogiliselt... Tahtsin tantsu tuua uisutamisse, balleti jääle."
Sonja sai oma esimese uisupaari kuueaastaselt pärast pikki tingimisi vanematega, kes pidasid teda liiga nooreks. Nad pakkusid talle tõukekelku. Sonja aga eelistas uiske – ja sai oma tahtmise. Ta õppis uisutama venda jälgides. Enne kui tüdruk sai seitse täis, avaldas ta juba muljet ühele eraklubi liikmele, kes andis Sonjale ka esimest erialast õpetust. Seitsmeaastaselt osales ta oma esimesel võistlusel ja võitis. Auhinnaks sai tüdruk hõbedase pärlmutterpeaga paberinoa.
Bergeni linna lähedal Finsees asus raudtee ääres vana kaarhall, mille Wilhelm Henie muutis treeningusaaliks, kus sai uisutama hakata juba varasügisel. Sonja treenis tagant sundimata rõõmuga hommikust õhtuni. Kust ta seda rõõmu leidis, ei teadnud keegi. Innukalt harjutas tüdrukutirts kohustuslikke figuure. Need oli vaja omandada täielikult, kas või une pealt, et võistlustel saaks keskenduda keha ja hingega vabakavale.
Aja jooksul muutus tütarlapse keha naiselikuks, kuid tema lapselik naeratus ei kadunud. Kooliskäimine jäi tagaplaanile, kuid mis sellest – Sonja vallutas maailma uiskude, mitte sulepeaga – seda teadis isa Wilhelm hästi. Kaheksa-aastaselt tuli Sonja Norra meistriks juunioride klassis ning järgmisel aastal sai temast Norra iluuisutamise meister täiskasvanute seas. Ta siirdus Londonisse, kus asus õppima balletti kuulsa vene baleriini Anna Pavlova juhendamisel. Kui Sonja sai kümneseks, viis isa ta Sankt Moritzisse ja Chamonix'sse, kust täiendati iluuisutamiskunsti. Seal kohtus Henie ka Rootsi kuulsa meistri Gillis Grafströmiga, kellest sai tütarlapse treener.
Tippsportlasena
Ta polnud veel 12-aastanegi, kui läks 1924. aastal Chamonix'sse olümpiamänge "proovima". "See oli just see, mida tahtsin. Mitte au pärast, vaid et saada eluline kujutlus maailma uisutähtede särast ja olla valmis omandama vajalikku tulevikuks," ütles Sonja hiljem.
Norra päevalehtede toimetajad olid sügavalt nördinud – meeletus, arutu, vastutustundetu –, kui Henie valiti 11-aastaselt Norra koondisse. Olümpiamängud pole laste jaoks, vaid täismeestele, sellistele vägilastele nagu Thorleif Haug, Johan Grøttumsbråten või Narve Bonna.
Suupruukijatel oli õigus, sest Sonja jäi naiste üksiksõidus kaheksa osavõtja seas viimaseks. Kuid üks seitsmest kohtunikust andis talle kõrgeima hinde vabaharjutuse eest. "Mulle ei meeldi mõelda, mis oleks võinud juhtuda, kui oleksin selles eas tulnud olümpiavõitjaks," ütles Sonja Henie. "See oleks võinud mulle pähe lüüa ja röövinud mult sihilejõudmisel mitmeks aastaks lõbu ja treenimistahte."
Maailma vallutamist alustas 14-aastane Sonja Henie kodulinnas Oslos tuttaval Frogneri staadionil 1927. aasta veebruaris, kus ta krooniti esmakordselt maailmameistriks. Võistlustel polnud muud viga, kui see, et osales vaid neli iluuisutajat ja et isa Wilhelm võitis kohtunikud oma joviaalsusega. Nii tuleks eduka karjääri alguseks pidada Sankt Moritzi talimänge aasta hiljem.
Jõudnud olümpialinna, oli 15-aastane norralanna oma kohevate blondide juuste ja sädelevate pruunide silmadega naisiluuisutamise revolutsionääri kehastus. Kuna ta oli nii noor, kandis ta lühikesi seelikuid, mida eakamad uisutajad võisid pidada ebasündsaks, kuid mis võimaldasid tal arendada kiiremaid piruette ning sooritada kõrgemaid hüppeid. Seda ei osatud siiski pidada veel julgeks võistluskostüümiks, sest tundus lapsele üsna loomulik. Ometi mõjutas see salakavalalt publikut ja kohtunikke.
Sonja oli ka esimene, kes loobus mustadest uisusaabastest ja sukkadest, kandes vahelduvaid värve nagu hall, beež või valge. Nende pilkupüüdvate sädelevate kostüümidega näitas ta biljantset vabakava. Publik ja kohtunikud jälgisid pärani silmi, kuidas ta tuiskas ja libises jääl, esitades täiuslikku balletti ja uisutamist. Meisterlikkus oli tulnud suure tööga. "Seni oli uisutamine vormilt pigem puine ja pedantne," kirjutas Henie oma autobiograafias. Olümpiamängude lõpuõhtu toimus Palace'i hotelli kaunis ballisaalis. Esimestena läksid tantsupõrandale Sonja Henie ja Johan Grøttumsbråten. Mõlemad olid olümpiavõitjad ja nooruke Sonja nuttis rõõmust, kui kahevõistluse kuningas viis teda uljalt viini valsi keerutustesse.
Kohe pärast Sankt Moritzit tuli Sonja Londonis teist korda maailmameistriks ning printsessid Elizabeth ja Margaret käisid üle poordi temalt nõu küsimas, millised uisud nad peaksid endale ostma. Kutseid sadas igalt poolt. Kopenhaagenis tungles järvejääl Sonja esinemist jälgides 30 000 inimest, nii et jää ei pidanud lõpuks enam vastu ja pragudest tungis areenile vesi.
1930. aasta Ameerika-turnee oli kui muinasjutt. Madison Square Gardenis imetlesid 17 000 newyorklast prožektorivalguses lendavat haldjat. Chicago suures hallis olid esinenud nii tuntud lauljad kui ka tantsijad, kuid nad polnud kohale meelitanud 20 000 pealtvaatajat, nagu 18-aastane norralanna.
Sonja Henie positsiooni üritasid kõigutada austerlannad Fritzi Burger ja Hedy Stenuf, rootslanna Vivi-Anne Hultén, britid Cecilia Colledge ja Megan Taylor ning ameeriklannad Marbel Vinson ja Beatrix Loughran, kuid asjatult. Maailmameistriks tuli ta Budapestis ja New Yorgis, siis võitis Lake Placidi olümpiamängud ning tuli taas maailmameistriks Berliini, Montreali, Stockholmi ja Oslo MM-il.
Ees olid Garmisch-Partenkircheni taliolümpiamängud. Kõmu erakordsest tippspordikarjäärist ümbritses teda, kui norralanna jõudis Saksamaale. Neljandate talimängude sangarid olid Sonja Henie ja Adolf Hitler, kes tihti esinesid ka tähelepanuäratavalt koos. Avamisel lehvitas Sonja Hitlerile, sõbrustas eriliselt sakslastest paarissõidu võitjate Maxi Herberi ja Ernst Baieriga ning elas hotellis Alpenhof, kus elasid ka füürer, Goebbels ja Göring.
Sonja Henie lubas endale teatud staaritsemistki. 11 000 pealtvaatajat Hitleriga eesotsas istusid naiste üksiksõidu ootel tribüünidel. Osavõtjate tutvustamiselt norralanna aga puudus, puhates rahulikult hotellitoas, ja jõudis jäästaadionile alles oma etteaste ajaks. Taas oli tema esinemine laitmatu. Sonja Henie sai kuldmedali sama ülivõimsalt kui eelmistelgi kordadel. Der Führergi oli neiust sedavõrd sisse võetud, et kinkis talle enda tohutu suure portree koos autogrammiga.
Kohe pärast olümpiamänge tuligi Henie kümnendat korda maailmameistriks – 23-aastaselt. Kõik unistused olid täitunud. Amatöörina polnud enam midagi saavutada. Oli tulnud aeg tegeleda millegi muuga. Ta rändas USA-sse, kus sõlmis 20th Century Foxiga oma esimese filmilepingu.
Pärast 1936. aasta Garmisch-Partenkircheni olümpiamänge jättis Henie amatöörsportlase karjääri ja alustas elukutselise sportlasena esinemist. Ta osales 15 filmis, millest kuulsaim oli 1941. aastal valminud film svingitähtedest ("Sun Valley Serenade"). Ta võttis osa ka mitmest jääsõust nii USA-s kui ka Norras.
Sel ajal, kui Hitler anastas tema kodumaa, sooritas Sonja ringreisi mööda USA linnu, hullutas inimesi virtuoosse esinemisega ja jõi teed president Franklin Roosevelti seltsis. Oma filmide ja arvukate jääsõudega äratas ta Ameerikas määratut huvi spordialal, mis seni polnud seal kuigi populaarne. Uisuväljakuid hakati rajama kogu riigis. Väikesed ameerika tüdrukud, kes polnud varem üldse spordist huvitatud, asusid uiskudele. Nad tahtsid olla nagu Sonja Henie.
Sonja Henie sai USA kodakondsuse 1941. aastal. Juba enne seda oli temast saanud maailma rikkamaid naisi (elu lõpuks oli ta kogunud 47 miljonit dollarit). Isiklikus elus ei läinud kõik kaugeltki nii, nagu ta oleks soovinud. Esimesed kaks abielu lõppesid lahutusega.
Enne 1956. aastal oma lapsepõlvekallima, 44-aastase laevaomaniku Niels Onstadiga abiellumist (mis oli Henie kolmas abielu) lausus Sonja Henie: "Vaid surm võib meid lahutada." Surm neid ka lahutas. Sonja elu katkes 1969. aastal. Temast jäi järele suur sportlasekuulsus ja koos Onstadiga rajatud kunstikeskus Høvikkoddenis Oslo lähedal. Selle kunstimuuseumi, mille ehteiks olid Henri Matisse'i, Paul Klee, Edvard Munchi, Juan Grisi, Pablo Picasso ja teiste kuulsuste teosed, kinkis abielupaar 1968. aastal Norra rahvale.
Martin Höllwarth
Martin Höllwarth (sündinud 13. aprillil 1974 Schwazis) on endine Austria suusahüppaja.
Aprillist 2008 kuni sügiseni 2009 oli ta Eesti suusahüppajate koondise peatreener.
Höllwarth tõusis maailma suusahüppajate tippu maailmakarikavõistluste 1991/1992 hooajal, kui ta tuli nelja hüppemäe turneel üldarvestuses teisele kohale ja sai 1992. aasta olümpiamängudel Albertville'is hõbemedali nii normaalmäel, suurel mäel kui ka meeskonnavõistluses. Järgmistel hooaegadel Höllwarthil nii hästi ei läinud, alles 1998. aasta OM-il Naganos võitis ta meeskonnavõistluses pronksmedali.
Maailmameistrivõistlustel on Höllwarth tulnud meeskonnavõistluses kolm korda maailmameistriks ja võitnud kaks pronksmedalit. Lisaks on tal individuaalne pronksmedal 2001. aasta maailmameistrivõistlustelt Lahtis. Nelja hüppemäe turneel sai ta üldarvestuses teise koha 2003/2004 ja 2004/2005 hooajal ning kolmanda koha 2001/2002 hooajal.
Maailmakarikavõistlustel on Höllwarth võitnud kaheksa etappi ja jõudnud 29 korda poodiumile. Nelja hüppemäe turneel sai ta ühe etapivõidu 2005. aasta jaanuaris Bischofshofenis.
Höllwarth lõpetas sportlaskarjääri 2008. aasta kevadel. Sama aasta 12. aprillil kinnitas Eesti Suusaliit ta suusahüppajate peatreeneriks, kuigi ta polnud päevagi treenerina töötanud, kui mitte arvestada seda, et ta oli viimasel viiel hooajal iseennast juhendanud.
17. septembril 2009 otsustas Eesti Suusaliit eelkõige rahapuuduse tõttu koostöö Martin Höllwarthiga lõpetada.
Maailmakarikavõistluste etapivõidud
Martin Höllwarth osales 307 korda maailmakarikavõistluste etappidel ja jõudis poodiumile 29 korral, millest 8 korda kõige kõrgemale astmele.
Accoudoir
pisi|300px|Kooriistme detailid. E ja H – nikerdused accoudoir ' il, G – misericordia Accoudoir [akudu'aar] (prantsuse keeles 'käetugi') on kiriku kooritoolistikus kooritoolide vahel paiknev käetugi.
Sageli kaunistavad seda figuurid.
Andreas Küttel
Andreas Küttel (sündinud 25. aprillil 1979 Einsiedelnis) on Šveitsi suusahüppaja.
Esimese medali rahvusvahelistelt võistlustelt sai ta 1996. aastal juunioride maailmameistrivõistlustel, olles normaalmäel kolmas.
Maailmakarikavõistlustel 2005–2006 hooajal tegi ta läbimurde suushüppajate paremiku hulka. Hooaja lõppedes oli ta maailma karikasarja üldarvestuses kolmas. Küttel võitis hooajal kolm karikavõistluste etappi ja oli viis korda kolmas.
Jüri Kaarma
Jüri Kaarma (26. aprill 1950 Tallinn – 26. veebruar 2011) oli eesti graafik.
Elukäik
Jüri Kaarma õppis Tallinna 46. Keskkoolis kunstiklassis koos tulevaste kunstiuuendajate Ando Keskküla, Andres Toltsi, Urmas Pedaniku ja Jüri Okasega. 1971. aastal asus Kaarma Eesti NSV Riiklikku Kunstiinstituuti graafikat ja raamatukujundust õppima, kuid õpingud katkestas väljaheitmine 1974. aastal. Kursusetööna valminud leporello kutsus kunstiinstituudis esile diskussiooni raamatukujundusest, mille tulemuseks olid lahkhelid ja Jüri Kaarma koolist väljaheitmine. Jüri Kaarma leporello "Must hobune", mis laialilaotatuna on pea seitsmemeetrine, ühendab fotode põhjal tehtud söejoonistusi, guašitehnikas visandeid ja tušijoonistusi ning iga lehekülg käsitleb eraldi teemat.
Aastatel 1974–1976 oli Kaarma kunstiinstituudis graafika kateedri õppemeister foto erialal. 1981. aastal võeti Jüri Kaarma raamatukujundajana Eesti NSV kunstnike Liidu liikmeks.
Looming
Jüri Kaarma tegeles eelkõige raamatugraafikaga, kuid tegi ka muu hulgas plakateid ja söejoonistusi. Sai tuntuks ajakirjade Vikerkaar, Looming ja Loomingu Raamatukogu (1978–1992) sarja kujunduste autorina. Tunnustust pälvisid Jüri Kaarma kujundused Eesti kultuurilugu ja arhitektuuri ajalugu tutvustavatele teostele ning eesti modernistlike kunstnike monograafiatele. Tema kujundatud on muu hulgas Eesti entsüklopeedia, sari "Avatud Eesti raamat" ja osa sarjast "Maailm ja mõnda".
Isiklikku
Jüri Kaarma oli Melanie Kaarma ja Voldemar Kaarma poeg. Mari Kaarma on Jüri Kaarma õde. Juvenalius (Märt) Kaarma on tema vend.
Jüri Kaarma oli abielus Eve Kasega.
Mottama laht
Mottama laht on Andamani mere laht Kagu-Aasias. Lahte suubub Salweeni jõgi, mille suudmes jõe paremal kaldal asub Myanmari Mottama linn.
Konstantínos Karamanlís
pisi| Konstantínos Karamanlís (kreeka Κωνσταντίνος Καραμανλής; 8. märts 1907 – 23. aprill 1998) oli Kreeka poliitik, president 1980–1985 ja 1990–1995 ning peaminister 6. oktoobrist 1955 kuni 5. märtsini 1958, 17. maist 1958 kuni 20. septembrini 1961, 4. novembrist 1961 kuni 17. juunini 1963 ja 24. juulist 1974 kuni 10. maini 1980.
Kastell
Kastell on linnusetüüp, kus peamist kaitseülesannet täidab ristkülikukujuliselt paiknev ringmüür. See linnusetüüp kujunes välja Rooma piirikindluste süsteemi kuuluvates kaitsepunktides ja levis keskajal Euroopas.
Andre Agassi
thumb|Andre Agassi, 2005 Andre Kirk Agassi (sündinud 29. aprillil 1970 Las Vegases Nevadas) on USA tennisist. Võitnud 8 suure slämmi turniiri ja kokku 60 turniiri.
Elukäik
Agassi isa, Iraanis sündinud Immanuel (Mike) Agassi, oli poksija, kes oli võistelnud kaks korda olümpiamängudel. Tema unistus oli, et vähemalt ühest tema järeltulijast saaks tennisestaar. Andre, neljast lapsest noorim, oli tema viimane ja suurim lootus.
Andre Agassi hakkas tennist õppima kolmeaastaselt. Kui poiss sai kolmteist, saatis isa ta kuulsasse Bolletieri tenniseakadeemiasse (IMG Academy), kus õppisid parimad tennisistid. Tennisemängu harjutati viis tundi päevas. Agassi õppis akadeemias kolm aastat ja oli kooli säravaim täht. 16-aastaselt alustas ta profikarjääri.
Andre Agassi on meeste üksikmängus viiekordne maailma esireket, kaheksa suure slämmi turniiri võitja ja olümpiavõitja. Ta mängis profitennist aastatel 1986–2006.
Agassi, kelle enda haridustee jäi pooleli, asutas Andre Agassi Kolledžiks Ettevalmistamise Akadeemia ja pühendus sellele heategevuslikule ettevõtmisele palju aega ja raha.
Saavutused
thumb
Isiklikku
Andre Agassi on 180 cm pikk ja kaalub 80 kg.
Tal on kaks õde, Rita ja Tami, ning vend Philip. Kõik lapsed mängisid tennist, kuid pere noorim, Andre, sai edukaks profisportlaseks.
1997. aastal abiellus Andre Agassi Hollywoodi näitleja Brooke Shieldsiga. Kaks aastat hiljem suhe purunes, sest kumbki polnud nõus loobuma karjäärist abielu kasuks: Shields oli pidevalt filmivõtetel, Agassi reisis turniirilt turniirile.
Agassi ja Steffi Grafi (tegelikult Stefanie, ja Agassi kutsus teda naise soovil nii ) suhe sai alguse 1999. aastal Prantsuse lahtistel tennise meistrivõistlustel. Pärast finaalturniiri vahetasid nad pilke ning vestlesid paarkümmend minutit staadioni katakombides.
Suhe jõudis haripunkti sama aasta sügisel USA lahtistel võistlustel, kus Graf viibis juba pealtvaatajana. Hiljem nähti neid käsikäes jalutamas ja õhtustamas New Yorgi Rosa Mexicano restoranis.
Vaid neli päeva pärast pulmi tõi Steffi Graf ilmale poja, kes kaalus 2,6 kilo ja oli 50 cm pikk ning sündis neli nädalat planeeritust varem täiesti tervena. Poiss sai nimeks Jaden Gil. Teise nime Gil panid Agassid pojale Andre jõutreeningute treeneri Gili järgi, kes oli Andrele olnud justkui isa eest. 3. oktoobril 2003 sündis tütar Jaz Elle.
Świętoszów
Świętoszów on küla Alam-Sileesias Edela-Poolas. Enne 1945. aastat kutsuti küla Neuhammeriks. Küla asub 16 km Żagańist lõunas. Geograafilised koordinaadid  on 51°28' N, 15° 24' E.
Hilis- 19. sajandil lõi Saksa armee sinna väga suure õppelaagri. Esimeses maailmasõjas oli see vene sõjavangilaager. Teises maailmasõjas ehitati sinna teine sõjavangilaager Stalag VIII-E, poola ja prantsuse vangidele. 1942. aastal asendati nad nõukogude vangidega. Vähemalt 50 000 nõukogude vangi suri selles vangilaagris.
Tänapäeval on seal Poola armee baas.
Anton Eilart
Anton Eilart (3. veebruar 1892 Särevere vald, Järvamaa – 16. detsember 1972 Tallinn) oli eesti vaimulik.
Anton Eilart lõpetas Tallinna Aleksandri gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikoolis, 1912–1913 filosoofiateaduskonnas, 1913–1920 usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Laiuse koguduses.
Ordineeriti 11. juunil 1922, Nõmme Rahu koguduse õpetaja. Ta oli Eesti Kiriku viimane okupatsioonieelne peatoimetaja ajavahemikul 29.2.1940–22.8.1940.
1944. aastal oli ta Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku piiskopi asetäitja. Novembrist 1944 elas koos abikaasa Aliidega illegaalselt. Mõlemad arreteeriti NKVD poolt 1948 ja saadeti Siberi vangilaagritesse.
1956–1970 EELK Rannamõisa koguduse õpetaja. Anton Eilart on maetud Hiiu kalmistule.
Isiklikku
Looduskaitsja Jaan Eilart oli Anton Eilarti vennapoeg.
Jurta
pisi|Jurta [[Mongoolias]] Jurta on Kesk- ja Sise-Aasia rändrahvaste ringikujulise põhiplaaniga, harilikult vildist elamu.
Sõna 'jurta' tuleb turgi keeltest. Mongolid kasutavad jurta kohta väljendit ger.
Telk (jurta) pärineb algselt Hiina, Mongoolia ja Tiibeti aladel liikunud nomaadidelt. Aastatuhandeid oli (telk) peamiselt rändrahvaste eluasemeks. Mõni iidne (jurta) telgikonstruktsioon on kasutusel tänini.
Arheoloogid väidavad, et juba XII–XI eKr elas suur osa keskaasialastest jurtades. Ka Marco Polo rääkis enda reisijuttudes jurtadest, milles elasid mõned tema reisidel nähtud rändrahvad.
Taevaskoja bioloogiajaam
Taevaskoja bioloogiajaam oli Zooloogia ja Botaanika Instituudile kuulunud bioloogiajaam, mis asus Taevaskojas.
Alates 1949. aastast kasutati lepingu alusel Taevaskojas asunud suvilahoonet. Hiljem omandati selleks Lehtla talu.
Jurta
Jurtade tüübid
Viltjurta oli alati osadeks lahtivõetav, koosnedes puukarkassist ja vildist, mis seda kattis. Punutud võrede hulga järgi määrati ära jurta omaniku majanduslik olukord. Vaestel oli 4 võrega jurta ja rikastel nojoonidel oli võrede arv 9–12. Kõige enam oli levinud 6–8 võrega jurta. Jurta koosneb liikuvast puu võrest, mis tehtud keppidest (тальника). Pulgad on omavahel asetatud risti ja kokku seotud rihmadega. Puuvõred asetatakse ringikujuliselt kokku ja nende arv määrab ära jurta suuruse. Jurta kokkupanekul lähtutakse alati liikumisest lääne suunas, kuna jurta uks asub lõunas, siis esimene võre pannakse uksest vasakule poole.
Taevaskoja bioloogiajaam
Teiste seas kasutas bioloogiajaama uurimistöö tegemisel Eerik Kumari. Jaama kasutati ka üliõpilaste praktikabaasina. 1970ndail aastail elas seal ornitoloog Aivar Leito.
Jurta
Jurtade tüübid
Mongoolia ja Kesk-Aasia rahvaste jurta on ringikujuline. Jurta kujutab endast viltriidega kaetud puitkonstruktsiooni.
Jurta puitkonstruktsiooni nimetus on seal "khana". Mongoolias ja Tiibetis kasutatakse jurta vildi tegemiseks kas jaki või kaameli karva, ka kitse oma, kuna need on tugevamad ja vastupidavamad.
Vilt võib olla kaetud veel mõne muu materjaliga. Eri piirkondades on jurtad ka erineva suuruse ja kujuga. Viimastel aastatel on jurtalaadsed ehitised hakanud levima ka Läänes, sageli neil oma idamaise eelkäijaga peale välise kuju erilist seost ei ole. Enamasti ehitatakse USA-s ja Euroopas jurtasid üpris kõrgtehnoloogilistest materjalidest. Hollandis aga valmistab üks ettevõte ka võrdlemisi täpseid Mongoolia jurta koopiaid. Põhjapoolsematele rahvastele, nagu näiteks tšuktšidele iseloomulikku põdranahkadega kaetud puitraamil seisvat rajatist nimetatakse jaranga-ks.
Põhja-Ameerika indiaanlastel on kahte liiki mobiilseid eluasemeid: tipi ja vigvam, mida sageli segamini aetakse. Koonusekujulise tipi kattematerjalina kasutati algselt loomanahkasid ja kasekoort, levis Kesk-Lääne preeriaindiaanlaste seas. Nüüdisaegsed tipid on reeglina kaetud riidega. Onni meenutavat vigvamit hoidsid enamasti püsti poolkaarekujulised puittoed, mida kattis mingit laadi katusematerjal, milleks võis olla riie, rohi, puukoor vms. Vigvam levis enamasti USA lääne- ja edelaosas.
Mõni liigitab telkide (jurta) hulka ka eskimote lumemaja iglu.
Tiibetis laoti sõnnik tihti kuivama vastu jurta seina, et see oleks lähedalt võtta ja samas ka elamu (jurta) soojusisolatsiooniks. Kuivatatud sõnnikut kutsutakse – dung. Peatuskohtades ümbritsetakse jurta või jurtad ka vankritest moodustatud müüriga, kaitseks tuule ja metsloomade, kiskjate vastu. Vanadel aegadel oli sellel suur tähtsus kaitsevõime suurendamisel jurtadest koosneva laagri ründamisel. Sõna ordoos on pärit neist aegadest, kus mitu perekonda jurtade ja vankritega, oli kokku pandud kaitsevalliga laagriks ja moodustasid koos kaitsevalli ehk ajutise kindlustuse vaenlaste ja metsloomade rünnakute vastu.
Kui khaanil oli mitu naist, oli igale naisele ette nähtud omaette jurta. Rikastel khaanidel oli igal naisel endal veel mitu jurtat. Khatun – khaani peanaine ehk nn esimene naine pani enda jurta alati üles khaanist lääne ilmakaarde ja kõik ülejäänud naised vastavalt enda kohale hierarhias. Iga jurta pandi teisest kiviviske kaugusele ja poolteise kiviviske kaugusel vankrite müürist või laagrit kaitsvast seinast.
Marco Polo räägib, et Kuyuk-khaani jurta oli üleni lumivalgest vildist ja nii suur, et mahutas 2000 püstiseisvat sõdalast. Jurta sisekonstruktsioonis oli kasutatud kullaga kaetud detaile. Tema jurtal oli 2 ust – üks oli avatud lõunasse ja teine läände, viimast ust võis kasutada vaid khaan ise. Kublai Khaani jurta, mis asus Chengdu-s, olevat olnud veel enam fantastiline, kuna sinna sisse mahtunud 10 000 sõjameest. Jurta välisseinal olevat rippunud lõvinahad, katus oli kaetud brokaadiga jne.
Liikuvus
Nomaadid olid esimesed, kes panid maja ratastele. Tšingis-khaanil oli suur jurta, mida vedasid 40 härga. Seda võiks võrrelda juba väikese liikuva paleega.
Kastid, mööbel ja muu väärtuslik, mis jurtas oli, pakiti suurtesse kohvritesse. Kõik see laaditi loomade selga, lisaks veel koormavankritele ja kärudele. Kui hakati teise kohta liikuma, oli jurta koost lahti võtmine ja kogu kraami ja vara kokku pakkimine tavaliselt naiste tööks.
Mongoolias oli 15. sajandil kloostreid, mis koosnesid tervenisti vaid jurtadest. Nii templid kui ka laamade jaoks mõeldud elamud olid jurtad. Lisaks liikus jurtade linn aeg-ajalt ühest kohast teise ja vahetas asukohta. Idee – kuna karjamaid tavaliselt vahetatakse vastavalt aastaaegadele, siis liikusid mongolid koos loomadega talvelaagri ja suvekarjamaade vahet ringiratast ja kloostrid vurasid nendega kaasa nii stepis kui ka mägedes. Isegi Dzanabadzaril oli enda mobiilne klooster koos suure hulga laamadega, kellega mööda steppi ringi kihutas. Need asukohta vahetavad kloostri karavanid olid kindlasti silmaga uudistamist väärt kui see stepimaastikul liikus, koosnedes loomadest, vankritest, inimestest ja taevani kerkivast tolmupilvest, mis kindlasti venis mitme kilomeetri taha kui see budistlik asutis ühest kohast teise vuras.
Maailma suurim tsirkusetelk (jurta) (Ringling Bros. and Barnum & Bailey Circus) rändas mööda USA-d aastatel 1921–1924. Telk kattis 8492 ruutmeetrit, selle ümmarguse lae läbimõõt oli 61 meetrit. Publikurekord 16 702 inimest. See sündis 13. septembril 1924 Concordia linnas Kansase osariigis.
Sümboolika
Jurta filosoofia ehk sümboolika non sarnane püstkoja mütoloogiaga.
Kõrgõzstani lipul on kujutatud jurta. Lipu keskel olev sümbol kujutab karjuse telgi (jurta) punutud lage, mille kaudu pääseb telki valgus ja väljub suits. See viitab kirgiisi karjakasvatajate igivanale eluviisile, aja ja ruumi ühtsusele, elu allikale ja kodule. Stiliseeritud jurta on lipul kujutatud päikesena, millel on 40 kiirt, mis tähistavad 40 hõimu. Päike on valguse ja igavese elu sümbol.
Ehitus
Sissepääs asub jurtal lõunas ja sisenedes jurtasse vaatab külaline jurta põhjaseinas ukse vastas asuvat altarit. Klassikaline altari koht budistidel on põhjapoolses seinas, sama kehtib templite suhtes. Bhutanis on keelatud asetada teler ruumi põhjapoolsesse külge, kuna see on altari koht. Jurtast väljutakse tavaliselt selg ees, näoga pererahva poole.
Parem pool jurtas on määratud naistöötajatele, olles nende töökohaks ja pärisosaks. Paremal pool hoitakse kõiki majapidamistarbeid ja muid elamises vajaminevaid vahendeid – nuge, pütte, teetasse, potte, panne, lusikaid, võitoose, lõikelaudu jne.
Altari ja ukse vahele tõmmatud kujuteldav joon märgib jurtas ära piirjoone naiste ja meeste jaoks ettenähtud ruumiosade vahel, eksisteerib sümboolne pinnajaotus. Vasakul pool altarit asub majaperemehe magamisase. Majaperemehe voodi kohale riputati ka kohakaitse jumaluste kujutised, mis vaatasid näoga ukse poole, et silmata sisenejaid ja võõrustajaid. Kaitsejumaluste ülesandeks jurtas oli ka silma peal hoida teenijatel ja töötajatel ning jälgida, et nood oma toimetusi ja tegemisi ikka ausalt ja usinalt teeksid. Mõningad jurta osade mongolikeelsed nimetused on järgmised.
Ukse ees sissekäigu juures põrandale vilti ei pandud vaid tavaliselt kattis seal maad hobusenahk. Ukse kõrval oli eraldi koht tütre jaoks, kes sünnitas tütre enne kui mehele sai. Neid nimetati (сурас). Nende elu oli tavaliselt raske, neid alandati ja need vaesed olendid olid jurtas valitseva hierarhia kõige alumisel astmel. Neile oli magamiseks ettenähtud kõige viletsam koht jurtas. Seal, kus asus (сурас), hoiti ka vastsündinud vasikaid, lamba- ja kitsetallesid. Kui jurtas ei olnud lapsega (сурас) tüdrukut, siis lasti selle koha peale jurtasse vaeseid, kerjuseid, haigeid, hulguseid ja vanu kodutuid poissmehi. Kusjuures viimaseid mitte alati ei lastud jurtasse sisse, samuti nagu mõnedes kohtades ei lastud alati jurtasse siseneda sünnitamata naisi, keda ei lubatud jurta taha minna ebausu tõttu, et nad võivad nõiduda ja manada.
Kui külaline jurtasse sisenedes istus mitte talle ettenähtud, vaid rikka auväärse, kohale, oli jurta peremehel õigus selle väärteo eest külaliselt kahjutasuks võtta hobune koos sadulaga. Kui külaline istus auväärsete vanakeste kohale võeti kahjutasuks hobune ilma sadulata. Kui külaline istus vallaslapsega tüdruku kohale, oli jurta peremehel õigus külalist sundida tüdrukut (сурас) endale naiseks võtma.
Kui vaene, kerjus või hulgus istus jurtas tüdruku ehk perenaise kohale, siis võidi teda selle eksimuse eest kogu talveks enda kasuks tööle panna. Teda võis kasutada karjasena, hobuste toitmisel ja puhastamisel, valvata karja öisel ajal ja panna teda teenima saabuvaid külalisi toites ja ratsastades nende hobuseid. Jurta kombestiku kohaselt võetakse kõike vastu parema käega; juuakse ühest kausist, reeglina kolm ringi. Külalised liiguvad sisenedes vasakule, kusjuures peremehe poole selja keeramist proovitakse vältida. Iga joomiskorra ajal jäetakse kausi põhja väike tilk ning keeldumine on ebaviisakas. Kui tee viib unes jurta juurde, tähendab see sissetulekut või kasu. Jurtast eemaldumine tähendab vaesust ja alandust. Jurtas sees olemine ennustab, et inimene ületab oma teel olevad raskused ning jõuab rikkuse ja kuulsuseni, mille poole ta püüdleb. Kui unenäos pannakse jurtat püsti lumes, tuisu või lumesaju käes, tähendab see mingi uue asja alustamist või ettevõtmist ilma raha ja kogemuseta.
Orava raudteejaam
Orava raudteejaam on raudteejaam Tartu–Koidula raudteeliinil Võrumaal Võru vallas Rõssal (nime saanud läheduses asuva Orava küla järgi).
Reisirongid sõidavad Oravalt edasi Koidula jaama. Nende peatuste vahel on olnud ka peatus Kliima. Kuni 30. augustini 2011. aastal lõppes reisirongiliiklus Oraval.
Orava jaamas asus üks madal perroon pikkusega 89 m, mis 2012. aastal lammutati ja asendati uue disainiga lühikese ooteplatvormiga (35 m), mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala. Jaamas asub lisaks peateele neli kõrvalteed ja kauba laadimiseks üks tupiktee – kokku üheksa pöörmega.
Raudteejaam asub Balti jaamast 262 km kaugusel ja Tartust 73 km kaugusel.
Tartu–Koidula raudteeliinil sõidab sõltuvalt nädalapäevast ja aastaajast 1–4 reisirongi päevas. Rong sõidab Tartust Oravale umbes 1 tund ja 25 minutit.
Ajalugu
1950. aastate alguses valmis tüüpprojekti järgi stalinistlikus stiilis kivist jaamahoone, mis on analoogne samal perioodil ehitatud Abja ja Keeni jaamahoonetega.
Hopa piirkond
Hopa piirkond (läti keeles Apes novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis. Piirnes põhjas Eestiga.
Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Hopa piirkonna elanikest lätlasi 87,58%, venelasi 7,44%, ukrainlasi 1,13%, eestlasi 1,06% ja teistest rahvustest inimesi 2,8%.
Piirkond moodustati 2009. aastal Hopa linnast ning Hopa, Koivaliina, Trapene ja Vireši vallast. 2021. aastal liideti Hopa piirkond Smiltene piirkonnaga.
Pietro Piller Cottrer
Pietro Piller Cottrer (sündinud 20. detsembril 1974 Pieve di Cadores) on itaalia endine murdmaasuusataja.
27px Olümpiamängudel
Nagano taliolümpiamängudel osales Piller Cottrer ainult maratonis, milleks valmistus spetsiaalselt. Itaallased lootsid talt olümpiavõitu. Pool distantsi sõitis Piller Cottrer üsna hästi, aga siis ta jõud rauges.
Maailma karikavõistlustel
Pietro Piller Cottrer osales karjääri jooksul 226 maailma karika etapil ja jõudis poodiumile 21 korral, millest kuuel korral kõige kõrgemale astmele.
Leonhard Merzin
Leonhard Merzin (10. veebruar 1934 Aruküla, Kudina vald – 2. jaanuar 1990 Tartu) oli eesti teatri- ja filminäitleja, üks tuntumaid Eesti filminäitlejaid Nõukogude Liidus, mänginud rohkem kui 50 filmis. Eestis on tema tuntuim roll õpetaja Laur filmis "Kevade".
Ta õppis aastatel 1952–1954 Tartu Kunstikoolis ja lõpetas 1969 Viljandi Kultuurharidustöö Kooli; maalikunstnikuna tegi rohkesti loodus- ja lillemaale.
Leonhard Merzin on maetud Tartu Raadi kalmistule. Temast on tehtud portreefilm "Leonhard" (1994, autor Õie Orav).
Kirjanduslik tegevus
Leonhard Merzin kirjutas luuletusi, lühijutte ("Kaks sõdurijuttu" – Edasi 15.11.1959), näidendeid ("Täiskasvanud", lavastatud Tartu Rahvateatris 1974) ja muid tekste.
Temalt avaldati raamat "Ekskursioon filmivõtetele. Mälestusi" (koostanud Kalju Haan ja Kirsten Simmo, eessõna Arvo Kruusement, sari "Elavik", Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum ja SE & JS, Tallinn 2005, 80 lk), mis esmalt ilmus järjejutuna ajalehes Edasi (7.–16. oktoobril 1976).
Isiklikku
Tema tütred on arhitekt Ilona Merzin (sündinud 1959 abielust Taimi Rätsep-Välbaga), riigiametnik Carol Merzin (sündinud 1965 abielust Kersti Kuivaga) ja näitleja Helena Merzin (sündinud 1972 abielust Tiiu Lukuga).
Püssina pank
right|thumb|300px|Püssina pank right|thumb|300px|Püssina pank ja vaade sellelt [[Virtsu-Kuivastu suunas]]
Püssina pank on pank Muhu kirdeosas Lõetsa külas, kõrgeim Rannaniidi pankadest. Asub Rannaniidi pankade maastikukaitsealal.
Pank on umbes 60 meetrit pikk ning kuni 5,6 meetri kõrgune. Pangal paljanduvad Jaagarahu lademe Kesselaiu kihistiku biohermsed dolomiidid, samuti Jaani lademe Paramaja kihistiku domeriidid.
Püssina pangast veidi põhja pool asub Püssinina.
Ameerika Samoa lipp
Ameerika Samoa lipp on Polüneesias asuva ja Ameerika Ühendriikidele kuuluva Ameerika Samoa lipp.
Ameerika Samoa lipp võeti kasutusele 24. aprillil 1960. See on sinine kangas, mille lehvipoolsest üla ja alanurgast algav valge kolmnurk lõppeb teravikuga vardapoolse külje keskkohas. Kolmnurga kahel küljel, ülemisel ja alumisel on punane ääris ning lehvil on kujutatud valgepeakotkast, mis pärineb Ameerika Ühendriikide vapilt. Kotka küüniste vahel on kaks Samoa traditsioonilist sümbolit, valitsuskepp (fue) ja sõjanui (uatogi). Lipu värvid on võetud Ameerika Ühendriikide lipult.
Märket
Märket on kaljulaid Läänemeres Ahvenamaa läänepiiril. Lõunast uhub saarekest Ahvenameri, põhjast Selkämeri ja läänest Ahvenanrauma. Kaljuse taimestikuta laiu pindala on 3,3 ha ja kõrgus kuni 2 m. Laid on jagatud Soome ja Rootsi vahel vastavalt 1809. aasta Hamina rahulepingule. Praegune saart läbiv piirijoon pandi paika S-kujulisena 1985. aastal, arvestades vajadust säilitada kummalegi riigile tema esialgne rannajoon ja püügiõigused. Majakas ja abihooned, mille soomlased rajasid 1885. aastal eksikombel saare kõige kõrgemale kohale Rootsi poolele, liidendati tagasi Soome territooriumile, tagastades sama suure maa-ala saare idaosast. Soome pool kuulub Hammarlandi valla koosseisu, Rootsi pool jaguneb Östhammari valla ja Norrtälje valla vahel.
Märket on Soome läänepoolseim maismaapunkt. See on teadaolevalt üks maailma väiksemaid meresaari, mis on jaotatud kahe riigi (ja samas kolme erineva omavalitsuse) vahel. Veel veidi väiksem võib olla Koiluoto Kagu-Soomes piiril Venemaaga. Märketi majakas hakkas tööle automaatrežiimis 1977. aastal, 1979. aastast on saar asustamata.
Maret Ani
Maret Ani (sündinud 31. jaanuaril 1982 Tallinnas) on Eesti endine profitennisist.
Tema parim koht WTA edetabelis oli 63. (15. mail 2006) ja paarismängus 39. (5. aprill 2004).
Maret Ani treenis neli aastat itaallasest treeneri Pierfrancesco Restelli käe all. Oktoobrist 2006 oli tema treener itaallane Alberto Bovone.
Ta teatas karjääri lõpetamisest 17. augustil 2011.
Saavutused
Maret Ani karjääri üks paremaid tulemusi on 2006. aasta märtsis toimunud WTA kolmanda kategooria turniiril Acapulcos poolfinaali pääsemine. Poolfinaali pääsemiseks alistas ta hispaanlanna Laura Pous Tio 7:5, 6:2. Poolfinaalis tuli Anil alla vanduda Flavia Pennettale Itaaliast 3:6, 1:6.
Enne seda võitis ta ühe profiturniiri, tasemelt märksa nõrgema ITF-i võistluse 2005. aasta oktoobris Saint-Raphaëlis, mille auhinnafond oli 50 000 dollarit.
Maret Ani karjääri kaalukaimaks saavutuseks on aga pääs 2,1 miljoni dollari suuruse auhinnafondiga WTA esimese kategooria turniiril Indian Wellsis 16 parema hulka. Kaheksandikfinaalis tuli Anil alla vanduda Saksamaa esinumbrile Anna-Lena Grönefeldile 1:6, 4:6. Turniir toimus märtsis 2006.
ITF turniirivõidud üksikmängus
Maret Ani on võitnud seitse ITF-i turniiri.
Isiklikku
Tema ema on võrkpallitreener Mari Ani. Ta on kahe poja ema.
Saksi-Weissenfelsi Magdalena Sibylle
Saksi-Weissenfelsi Magdalena Sibylle (2. september 1648 - 7. jaanuar 1681) isa oli August I (Saksi-Weissenfielsi hertsog) ja ema Mecklenburg-Schwerini Anna Maria. Magdalena Sibylle isapoolne vanaisa oli Johann Georg I (Saksimaa kuurvürst) ja vanaema oli Preisi Magdalena Sibylle.
14. novembril 1669 abiellus Magdalena Sibylle Saksi-Gotha-Altenburgi hertsogi Friedrich I-ga.
Raudkärblased
Raudkärblased (Hippoboscidae) on väike umbes 100-liigiline sugukond äärmiselt spetsialiseerunud imetajate ja lindude ektoparasiite. Eestis kohatavaid raudkärblaste liike on kümmekond.
Raudkärblase keha on lai ja lame, tiivad on tihedalt keha vastu surutud või puuduvad hoopis. Kehakatted on raudkärblastel väga tugevad. Pikad hambuliste küünistega varustatud jalad aitavad putukal liibuda kindlalt karvadesse, sulestikku või nahale, et seal siis verd imeda. Raudkärblased toituvad ainult peremehe verest. Vastsejärk on raudkärblastel praktiliselt olematu, vastne teeb kogu arengu läbi emaslooma kehas ja nukkub kohe pärast sünnitamist. Vastsed sünnivad ükshaaval, seetõttu pole raudkärbeste viljakus eriti suur.
Terry Fox
thumb|Terry Fox Torontos 1980 Terrance Stanley Fox (hüüdnimi Terry; 28. juuli 1958 – 28. juuni 1981) oli Kanada sportlane ja rahvuskangelane.
18-aastaselt amputeeriti tema parem jalg alates põlvest osteosarkoomi tõttu. Pärast operatsioonijärgset kemoteraapiat ja taastusravi otsustas ta koguda raha vähiuuringuteks ning alustas jooksu läbi kogu Kanada. Ta ei jõudnud aga eesmärgile, sest pärast 143. jooksupäeva ja 5373 läbitud kilomeetrit diagnoositi tal kopsuvähk.
Terry Foxile on püstitatud ausambaid ja tema järgi on nimetatud tänavaid mitmes Kanada linnas.
Terry Foxi auhinda antakse olümpiamängudel välja alates 2010. aasta taliolümpiamängudest. thumb|left|Terry Foxi ausammas Victorias
Steve Cram
thumb|right|Steve Cram Stephen Cram (ka Steve Cram; sündinud 14. oktoobril 1960 Gatesheadis) on Suurbritannia kergejõustiklane (800 m, 1500 m ja 1 miili jooksja).
Olümpiamängudel
1984 – hõbemedal 1500 m jooksus (3.33,40)
Euroopa meistrivõistlustel
1982 – Euroopa meister 1500 m jooksus (3.36,49) <BR>1986 – Euroopa meister 1500 m jooksus (3.41,09)
Digitaalvideo
Digitaalvideo on digitaalsel kujul salvestatud video. Erinevalt analoogkujul salvestatud videost on digitaalvideo puhul informatsioon talletatud digitaalkujul. Iga kaader koosneb pikslitest, nende arv ja kuvasuhe defineerib video eraldusvõime.
Igal pikslil on mingi kogus informatsiooni bittidena, mis näitab piksli värviolekut. Mida pikem video või mida suurem on kaadrisagedus, seda rohkem on kaadreid ja bitte, mida tuleb hoiustada andmekandjal ja ka kuvada ekraanile.
Ülevaade
Digitaalvideo kaader koosneb pikslitest. Piksel on videokaadri väikseim element. Igal pikslil on mingi väärtus, mis määrab selle värvi ja heledust. Kui värviväärtused on 8-bitised, video eraldusvõime on 256x144 ja video kaadrisagedus on 24 kaadrit sekundis, siis üks minut kodeerimata videot on 36 864 x 8 x 3 x 24 x 60 = 1 274 019 840 bitti ehk 159 MB.
Maximilian
Maximilian on eesnimi.
Digitaalvideo
Kaadrisagedus
Kaadrisagedus näitab mitu kaadrit kuvatakse sekundis. Kaadrisageduse suurenemise tagajärjel suureneb ka failisuurus. Väga populaarne kaadrisagedus (frame rate) videote jaoks on 30 kaadrit sekundis. Kui video filmimisel on kaadrisagedus väga suur, siis kui seda sama videot esitada näiteks kaadrisagedusega 30, on video n-ö aegluubis.
Värvisügavus
pisi|24-bitine värvipalett Igal pikslil on kolm värvi väärtust: punane, roheline ja sinine. Värvisügavus näitab, kui palju bitte on antud nende kolme värvi jaoks. Näiteks 24-bitine värvisügavus tähendab, et võimalik on kuvada 224 värvi. Kui kasutatakse väikest värvisügavust või tahetakse paremat värvitoonide üleminekut, saab kasutada virvtoonimist (dithering). Virvtoonimist kasutades on võimalik jätta suurema värvisügavuse mulje.
Bitikiirus
Bitikiirus näitab, kui palju bitte teatud ajaühikus töödeldakse. Kui videofail on kodeerimata siis bitikiirus näitab otseselt video kvaliteeti. Bitikiiruse vähendamiseks kasutatakse koodekeid. Seda tehakse sellepärast, et video failisuurus on proportsionaalne video bitikiirusele ja video pikkusele.
Bitti piksli kohta näitab andmepakkimise efektiivsust. Kui true-color videol võib olla 24 bitti piksli kohta siis MPEG-1, MPEG-2 ja MPEG-4 video pakkimise algoritmid lubavad alla ühe biti piksli kohta. See arv on keskmine kõikide bitide kohta. Kui terve videol on kõik kaadrid samal tasemel kodeeritud siis võivad keerulisemad stseenid kannatada. Sellepärast osa koodekeid muudavad kodeerimise kvaliteedi ja sellest tuleb ka varieeruv bitikiirus.
Ülerealaotus
Ülerealaotus (interlacing) on kaadri kuvamise meetod, millega on võimalik näivalt kahekordistada kaadrisagedus, jättes vajamineva ribalaiuse samaks.
Konteinerid
Konteineris hoitakse kodeeritud videofaili ning veel lisa informatsiooni nagu heli ja andmeid video kohta. Konteinereid pigem mitte segamini ajada koodekitega.
Gabriella Kingston
Leedi Gabriella oli 2011. aastal Briti troonipärimisjärjekorras 38. kohal ja 2021. aastal 54. kohal.
Kenti printsess Michael
Kenti printsess Michael (Marie-Christine Anna Agnes Hedwig Ida Freiin von Reibnitz) (sündinud 15. jaanuaril 1945) on Briti kuningliku perekonna liige, Kenti printsi Michaeli abikaasa.
Gabriella Kingston
2019. aastal abiellus ta Thomas Kingstoniga.
Kenti printsess Michael
Printsess Michael on kirjanik, kes on kirjutanud kolm raamatut Euroopa kuninglike suguvõsade kohta. Ta käib kaasas ka ringreisidel ning toetab oma abikaasat viimase avalikus teenistuses, kuid ei täida ametlikult kuninglikke kohustusi.
Lapsepõlv ja noorus
Kenti printsess Michael sündis 15. jaanuaril 1945 Carlsbadis parun Günther Hubertus von Reibnitzi ja (endise) paruness Reibnitzi, Maria Anna Carolina Franziska Walpurga Bernadette Szápary von Muraszombath, Széchysziget und Szapár, krahvinna Szapári tütrena. Pärast seda, kui ta vanemad lahutasid, kolis ta isa, endine natsipartei liige, Lõuna-Aafrikasse; Marie-Christine, tema ema ja vend Friedrich aga Austraaliasse.
Sydneys õppis ta Rose Bay Conventis, roomakatoliku kloostrikoolis, mida juhatasid nunnad.
Oma ema kaudu on ta Diane de Poitiers', Prantsusmaa kuninga Henri II armukese ja ka Prantsusmaa kuninganna Caterina de' Medici järeltulija.
Abielud
Kuna seadus keelab katoliiklasega abiellunul trooni pärida, eemaldati prints Michael troonipärilusjärjestusest; nende abielust sündinud lapsed aga säilitasid oma koha, kuna on kasvatatud anglikaani kiriku järgi. Printsil ja printsessil on kaks last:
Kirjanik
Printsess Michael on raamatute "Crowned in a Far Country: Eight Royal Brides", "Cupid and the King - Five Royal Pararmours" ja "The Serpent and the Moon" autor. Ta kirjutab ka oma arvamusveergu veebisaidil www.bestselections.com.
Enne abiellumist oli printsess sisekujundaja.
Meedia
Printsess Michaelit on aastate jooksul palju portreteeritud ning ta on sattunud ka meedia kriitika alla. Väidetakse ka, et ta ei saa läbi teiste kuningliku perekonna liikmetega, eriti kuningannaga, ning nood peavad teda tõusiklikuks ja enesekeskseks; kunagi on ta kuulutanud ühele Ameerika ajakirjale, et tema soontes on rohkem kuninglikku verd kui ühelgi teisel kuningapere liikmel alates prints Philipi abiellumisest.
Pärast noorte kuninglike isikute nagu printsess Diana ja Yorki hertsoginna tulekut õukonda, on printsess hoidnud madalat profiili. 2005 jõudis ta ajalehtede esiküljele, nimetades printsess Dianat "kibestunud" ja "vastikuks" naiseks.
Predrag Bošković
pisi|Predrag Bošković (2005) Predrag Bošković (sündinud 12. märtsil 1972 Pljevljas) on Montenegro poliitik ja spordiadministraator. Ta on 28. novembrist 2016 Montenegro kaitseminister.
Ta sündis Jugoslaavias Pljevlja linnas Milenko ja Milana Boškovići pere teise lapsena. Aasta enne sündi pidid tema vanemad ja vend Dragan kolima Saksamaale, kuid lõpuks otsustasid nad jääda Pljevljasse. Isa Milenko on Predragi elu suuresti mõjutanud ja on endiselt tema inspiratsiooni oluline allikas.
Kui ta oli seitsmeaastane, kolis pere Podgoricasse, kus poiss lõpetas nii põhikooli kui ka keskkooli. Vaatamata sellele, et ta oli huvitatud elektrienergeetiku tööst, lõpetas ta 1996. aastal Montenegro ülikooli majandusteaduskonna. Üliõpilasena osales ta majandusteaduskonna ettevõtlusklubi töös.
Ta alustas oma akadeemilist karjääri õppeassistendina Montenegro ülikooli majandusteaduskonnas, kus ta arvas statistika- ja ökonomeetriakursusi. See on endiselt tema teadusuuringute põhivaldkond. 1999. aastal omandas ta magistrikraadi Belgradi ülikooli majandusteaduskonnas.
Bošković läbis palju majanduse ja ökonomeetria alaseid koolitusi. Kõige olulisem koolitus oli aegridade ja valimistulemuste ennustamise koolitus, mille korraldas Kesk-Euroopa Ülikool (CEU) Budapestis 1997. aasta oktoobris.
Enne kui ta suurema osa ajast poliitilisele karjäärile pühendas, kirjutas ta mitmeid artikleid nii kodu- kui ka rahvusvahelistes ajakirjades.
Ta sai aastal 1997 Montenegro Sotsialistide Demokraatliku Partei (DPS) liikmeks ja oli DPSi noorte klubi president aastatel 1998–2002. Saavutatud tulemused soovitasid teda hilisematel vastutustundlikel ametikohtadel Montenegro poliitikas.
Aastal 2000 sai temast Podgorica linnavolikogu liige ja hiljem aastatel 2001–2004 Montenegro parlamendi liige, pärast mida valiti ta Serbia ja Montenegro valitsuse välisministri asetäitjaks. Aseministri ametiajal (aprill 2004 – november 2005) esindas ta riiki paljudel rahvusvahelistel visiitidel. 2005. aasta juunis pidas Boskovic ÜRO Peaassamblee ees kõne massihävitusrelvade leviku tõkestamise olulisusest.
Novembrist 2005 kuni septembrini 2006 oli ta Montenegro majandusminister.
Septembrist 2006 kuni augustini 2008 oli ta Montenegrobonuse (silmapaistev Montenegro nafta- ja gaasikaubandusettevõte) direktorite nõukogu president.
Augustis 2008 valiti ta kivisöekaevanduse Pljevlja presidendiks. Enne ametisse nimetamist oli ettevõte kandnud mitu aastat suuri kahjusid. Bošković viis kohe sisse palju organisatsioonilisi ja strateegilisi muudatusi ning selle tulemusel hakkas ettevõte teenima kasumit. Lisaks on ettevõte tänapäeval üks Montenegro edukamaid ettevõtteid.
28. novembril 2016 valiti ta Montenegro Vabariigi kaitseministriks, samas loobudes haridusministri ametist.
Käsipall
Olles spordimees, sai temast Montenegro käsipallitegelane 2005. aastal, kui ta valiti naiste käsipalliklubi Budućnost juhatuse liikmeks. Detsembris 2006 sai temast klubi president. Pärast valimist seadis ta Euroopa Meistrite liiga tiitli keskmise pikkusega eesmärgiks. Alates tema valimisest tehti kõik otsused seda eesmärki silmas pidades, mille jaoks üldsus kritiseeris teda üsna sageli. 13. mail 2012 võitis WHC Budućnost oma esimese Euroopa Käsipalliliidu Meistrite Liiga (EHFCL) tiitli. Enne seda ajaloolist triumfi kaotas klubi seitse EHFCL-i poolfinaali. Boskovici presidentuuri ajal võitis klubi ka teise Meistrite liiga tiitli 2015. aastal, üheteistkümne kodumaise meistrivõistluse (2007–2017), kuus piirkondliku liiga tiitlit (2010–2015), ühe karikavõitjate karikavõistluste (CWC) tiitli 2010. aastal ning oli ka poolfinalist. EHFCL 2011., 2016. ja 2017. aastal ning finalist 2014. aastal.
EHF-is võetud kohustuste tõttu astus tac käsipalliklubi Budućnost presidendi ametist tagasi 12. märtsil 2018.
2011. aastal valiti ta Montenegro käsipalliliidu presidendiks ja täitis seda ametikohta 2016. aasta septembrini, mil ta astus tagasi Euroopa Käsipalli Föderatsiooni asepresidendi kandidatuuri tõttu. 2012. aastal saavutasid nii meeste kui ka naiste rahvuskoondised oma ajaloo parimad tulemused. Meeste rahvuskoondis kvalifitseerus 2013. aastal Hispaanias peetud käsipallimeistrivõistlustele. Mõni kuu pärast seda, 11. augustil, võitis naiste rahvuskoondis 2012. aasta Londoni olümpiamängudel hõbemedali. Seda medalit peetakse ajalooliseks saavutuseks, kuna see on esimene Montenegro olümpiamedal pärast iseseisvumist 2006. aastal. Montenegro käsipalliaasta suurt aastat krooniti Euroopa meistrivõistluste tiitliga, mille Montenegro naiste käsipallimeeskond võitis 16. detsembril 2012.