cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jaan Rääts
Looming
Räätsa mänguline stiil on leidnud eriti sobiva vormi kontserdižanris: ta on kirjutanud kontserte viiulile (1963, 1979, 1995) ja klaverile (1968, 1971, 1983, 1989, 1992 – neljale käele), aga ka kahele klaverile (1986), tšellole (1966, 1997), kitarrile (1992) ja erinevatele pillikooslustele – trompetile ja klaverile (1993), viiulile ja kitarrile (1998), kahele kitarrile (1999). Räätsa orkestritööde hulka kuulub ka kaks kontserti kammerorkestrile (1961, 1987) ja lühemaid orkestripalu, millest huvitavamad on "Intrata" (1997) ja "Viis eskiisi reekviemile" (1997).
Räätsa muusika on kontsertlik ja mänglev tänaseni ning žanrist sõltumata. Helilooja on öelnud: "Mulle ei meeldi ranged süsteemid. Mulle meeldib igasugust kõlamaterjali endasse imeda, filtreerida, vajalikul määral emotsionaalselt töödelda. Sel alusel fantaseerida..."
Räätsa 1960. aastatel alguse saanud rütmikeskne helikeel mõjutas kogu eesti muusikat veel 1980. aastate lõpuski. Alustanud modernismi ja avangardsete kompositsioonitehnikate (taas)avastamise aegadel, tähistas tema mosaiikne, mänguline autoristiil juba ka postmodernistlikku mõtteviisi algust eesti muusikas.
Jaan Räätsa muusikast on välja antud üle 40 vinüülplaadi ja CD, sealhulgas firmadelt Melodija, Antes Edition, Finlandia Records, Capriccio Records, Kreuzberg Records, Eurodisc jt. Firmalt Antes on ilmunud ka kaks autori-CDd (1995, 1996). Räätsa teoseid on kirjastanud Sovetski Kompozitor, Muzõka ja Eesti Muusikafond endises NSV Liidus ning hilisematel aastatel Edition Peters, Sikorski Verlag, G. Schirmer Inc., Antes Edition, Edition 49, Eres Edition jt.
Soomuslest
Harilik soomuslest (Limanda limanda) on lestlaste seltsi soomuslesta perekonda kuuluv kala.
Soomuslest on levinud Atlandi ookeanis Biskaia lahest kuni Tšoši laheni, sealhulgas Islandi rannavetes, Põhjameres, Läänemere lõunaosas ja Valges meres. Eestist on teada 2 leidu läänesaarte ümbrusest.
Nad elavad veekogu põhjas kuni 100 m sügavuses.
Soomuslestal on lapik keha. Tema silmad paiknevad keha paremal küljel. Ta ujub ja lebab põhjas ühe külje peal. Tema silmapool on tavaliselt pruunikas või kollakaspruun sidrunkollaste tähnidega. Selja- ja pärakuuim on alt hallid. Nagu teistegi soomuslestade, nii ka tema keha on kaetud väikeste saagsoomustega. Küljejoon on rinnauimede kohal laarjalt kooldunud. Selja- ja pärakuuime alusel on märgatav tume joon.
Täiskasvanud soomuslest on kuni 40, keskmiselt 25–26 cm pikk ja kuni 720 g raske.
Soomuslest toitub zoobentosest. Ta sööb igasuguseid mereusse, molluskeid, tobiaid, kirpvähilisi ja teisi vähilaadseid ning okasnahkseid.
Harilik soomuslest on töönduslikult tähtis kala.
Esimesena kirjeldas soomuslesta teaduslikult Linnaeus 1758. Ta ühendas soomuslesta teiste lestadega ühte perekonda ja andis talle nimeks Pleuronectes limanda, aga hiljem on see perekond mitmeks jagatud. Nime Pleuronectes all tuntakse tänapäeval merilesti.
Virtuaalmasin
pisi|[[VirtualBox võimaldab luua mitu virtuaalmasinat, mis töötavad korraga samas arvutis]] Virtuaalmasin (tuleneb inglise keelsest "virtual machine") on tarkvara ja/ või seadme süsteem, mis emuleerib riistvara platvormi (sihtkoha platvorm, kliendi platvorm) ja täidab programme sihtkoha platvormile "peremees"-platvormil (host-platform); või masin, mis virtualiseerib ükskõik millist platvormi ja loob sellel keskkondi, mis omaette isoleerivad programme või isegi operatsioonsüsteeme. Samuti mõninga arvuti keskkonna spetsifikatsioon (näiteks: programmeerimiskeele C visuaalne masin).
Lárisa
Lárisa (kreeka keeles Λάρισα) on linn Kreekas, Tessaalia piirkonna halduskeskus. See on rahvaarvult Kreeka suuruselt viies linn.
Virtuaalmasin
Virtuaalmasin täidab misiganes masina-sõltumata koodi (näiteks: baitkood, p-kood) või reaalse protsessori masina-koodi. Peale protsessori võib virtuaalmasin emuleerida nii riistvara üksikosade tööd kui ka kogu arvuti tööd (sealhulgas BIOS, operatiivmälu, kõvaketas ja teised lisaseadmed). Viimasel juhul virtuaalmasina sisse võib paigutada, nagu reaalsele arvutile, operatsioonisüsteeme (näiteks Windowsiga arvutis võib virtuaalmasinas käivitada Linuxi ja vastupidi). Ühel arvutil võib töötada mitu virtuaalmasinat (seda võib kasutada mitme serveri imiteerimiseks ühe reaalse serveri peal, et optimeerida serveri ressursikasutust).
VirtualBox võimaldab luua mitu virtuaalmasinat, mis töötavad korraga samas arvutis. Samuti saab virtuaalmasinale emuleerida mõningaid ressursse (võrgukaarte, kõvakettaid, optilise seadme lugejaid, USB-pesi jm) rohkem, kui "peremees"-platvormil on.
Lárisa
Sport
Linnas tegutseb jalgpalliklubi AE Lárisa 1964 ning linnas on sündinud tõkkejooksja Faní Chalkiá.
Virtuaalmasin
Tuntuim virtuaalmasin on Java virtuaalmasin ehk Java interpretaator, mis teisendab Java koodi reaalajas ridahaaval selle arvuti masinakoodiks, kuhu see on installitud.
Virtuaalmasin võimaldab luua platvormist sõltumatu ühtse arenduskeskkonna või ühtse käivituskeskkonna.
Lárisa
Sport
left|thumb|300px|Teater
Virtuaalmasin
Virtuaalmasin võib olla kas reaalselt simuleeritav arvuti (VMWare) või spetsiaalne programmikeskkond, näiteks Java Virtual Machine, milles töötavad Java programmid.
Ajalugu
Mõiste virtuaalmasin nagu ressursside kogum, mis emuleerib reaalse masina käitumist, tekkis Cambridge'is 1960. aastate lõpus selles kontseptsioonis nagu Manchesteri arvutusmasina "Atlas" virtuaalmälu laiendamine. Üldiselt arvutusprotsess põhineb sellisele mälule olevas tööruumis, millele tal on olemas juurdepääs.
Tingimusel, et konkreetne situatsioon selles tööruumis vastab ootustele, ei oma protsess vahendeid määramiseks, kas antud ressurss on tõesti füüsiline seda tüüpi ressurss, või on ta imiteeritud teiste ressursside tegevustega, mis toovad kaasa analoogsetele sisu muutustele tööruumis.
Näiteks ei õnnestu protsessil määrata, kas ta kasutab protsessorit monopoolselt või multiprogrammeerimise režiimis koos teiste protsessidega. Virtuaalmasinas ei saa mitte ükski protsess olla kasutatud üksikult ja kõik süsteemseid ressursse määratakse nagu ressursse potentsiaalseks koos kasutamiseks. Virtuaalmasinate kasutamine loob sidemeid kasutajate vahel, kes töötavad ühes arvutussüsteemis, andes kindlat andmetekaitse taset. Virtuaalmasina põhiidee on paljude operatsioonisüsteemide all, nii näiteks, IBM VM/CMS ja DEC VAX/VMS.
Esialgu oli virtuaalmasin IBM-i suurarvutite tarkvara, mille töötasid välja nende arvutite kasutajad ja mille IBM võttis hiljem oma süsteemseks tooteks (VM/SP). Vestlusmonitori süsteem annab virtuaalmasinale interaktiivse töö võime.
Virtuaalmasina võimalused
Tänu nendele virtuaalmasina võimalustele saab arvutis uusi operatsioonisüsteeme proovida nii, et see arvutis olevaid andmeid ei kahjusta. Saab programme erinevatel operatsioonisüsteemidel testida, otsustamaks sobivaim operatsioonisüsteem või testida programme, millel on viirusekahtlus.
Rakendus
Virtuaalmasinat võib kasutada selleks, et:
Tuntud virtuaalmasinaid
Programmeerimiskeelte keskkonnad: Operatsioonisüsteemid ja hüperviisorid: Autonoomsed arvuti emulaatorid:
Harovski rajoon
Harovski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaal Vologda oblasti keskosas. Selle keskuseks on Harovski linn.
Rajooni suuremad jõed on Kubena ja selle lisajõgi Sit.
Rajoon jaguneb halduslikult 12 kohalikuks omavalitsuseks.
Rajoon moodustati 1929. aastal.
Mikojan-Gurevitš MiG-15
Mikojan-Gurevitš MiG-15 (vene keeles МиГ-15; NATO koodnimi Fagot, kaheistmelise koodnimi Midget) on Nõukogude Liidus ehitatud ja kasutusel olnud reaktiivhävituslennuk.
MiG-15 prototüübi esmalend toimus 1947. aastal, 1949. aastal võeti see lennuväes kasutusse. Kokku ehitati üle 12 000 lennuki, millega MiG-15 on maailmas kõige arvukam reaktiivlennuk.
Ajalugu
Hiljem jätkas Nõukogude Liit edukalt oma lennukite tehnilist arendamist, mille käigus töötati välja ka mitu täiuslikumat MiG-15 versiooni.
Nõukogude Liit üritas hoolega varjata oma pilootide osalemist Korea sõjas. Selleks kaeti Nõukogude MiG-15-d kas Põhja-Korea või Hiina eraldusmärkidega, ning piloodid kandsid kas Põhja-Korea sõjaväe vormiriietust või tsiviilrõivaid. Raadioside jaoks anti neile paberid kirillitsas kirjutatud koreakeelsete lennundusterminitega.
1950. aastate lõpuks oli MiG-15 juba moraalselt vananenud lennuk ja asendati MiG-17-ga.
Tehnilised andmed
pisi|MiG-15 kolmvaade Lennuki ehitamise käigus kasutati Saksamaa kapituleerumise järel saadud uuringuid, jooniseid ja Saksamaalt Nõukogude Liitu deporteeritud lennundusinsenere. Samuti polnud Nõukogude Liidul sel ajal piisava võimsuse ja töökindlusega reaktiivmootorit, selle tootmiseks kopeeris NSV Liit Suurbritannialt ostetud Rolls-Royce Nene tsentrifugaal-kompressoriga reaktiivmootori.
Pärtel Haliste
pisi|Pärtel Haliste Pärtel Haliste (kuni 1928 Pärtel Bauman; 9/21. märts 1890 Hageri, Harjumaa – 10. juuni 1944 Soome laht) oli eesti klassikaline filoloog,
1937. aastal valiti ta samal alal erakorraliseks professoriks.
Pauleta
Pedro Miguel Pauleta (õieti Pedro Miguel Carreiro Resendes; sündinud 28. aprillil 1973 Assooridel Ponta Delgadas) on Portugali endine jalgpallur. Ta mängis ründajana Portugali jalgpallikoondises.
Pauleta debüüt Portugali koondises oli 20. augustil 1997, kui mängiti Armeeniaga ja võideti 3:1. Esimese värava lõi Pauleta koondise kasuks 26. märtsil 1999, kui kohtuti Aserbaidžaaniga ja saadi suureskooriline võit 7:0, kusjuures kaks väravat lõi Pauleta. 2008. aastal ta lõpetas koondises mängimise. Tema saldoks jäi 88 mängu ja 47 väravat.
Klubid
pisi|vasakul|Pedro Miguel Pauleta
Isiklikku
Pedro Miguel Pauleta on 180 cm pikk.
Saesaare hüdroelektrijaam
pisi|Saesaare hüdroelektrijaam Ahja jõel pisi|Saesaare hüdroelektrijaama pais 2019. aastal Saesaare hüdroelektrijaam asub Põlva maakonnas Ahja jõel. Hüdroelektrijaama rajatised asuvad Põlva valla Taevaskoja ja Kiidjärve küla piiril, nii et hüdroelektrijaama hoone, abihoone ja alajaam asuvad Taevaskoja küla maadel, paisu muldkeha, juurdepääsutee ja sild ning veehaare aga Kiidjärve küla territooriumil.
Elektrijaama võimsus 2011. aastal oli 170 kW, 2012. aastal 97 kW.
Ajalugu
Kava rajada Saesaarele kolhoosidevaheline hüdroelektrijaam tekkis 1949. aastal peale Leevaku hüdroelektrijaama valmimist. Kollektiviseerimise perioodil oli piirkonnas elektrienergiast puudus ning tollase Nõukogude Liidu kogu maa elektrifitseerimise kampaania käigus vaadeldi kiirevoolulist Ahja jõge kui kasutamata ressurssi. Hüdroelektrijaam projekteeriti 200 kW võimsusega. Ehitusmaterjal (kruus, täitepinnas, kivid ja puit) elektrijaama rajatisteks saadi valdavalt kohapealt. 1950–1951. aasta talvel raiuti paisjärve rajamiseks Ahja jõe ürgoru lammi mets kuni Palanumäeni. Täitepinnast tammi ehitamiseks võeti lähedalasuva Savimäe jalamilt. Kive tammi ja lüüside ehitamiseks korjati samast kärestikust ja valati need betooni.
Põhilised ehitustööd toimusid 1951. ja 1952. aastal. Ehitajaid abistas mitu komsomolibrigaadi, sealhulgas Tallinna Polütehnilisest Instituudist. Saesaare hüdroelektrijaam avati ja hakkas voolu andma 28. detsembril 1952. Äravoolukanalite ehitustööd jätkusid siiski veel 1953. aasta jaanuaris ja veebruaris, mil süvendati endise kärestiku voolusäng ja kuhjati selle kaldale savi- ja kruusavallid.
Saesaare hüdroelektrijaam allus Põllumajandusenergiale. Elektrijaama maksimumvõimsus oli tollel ajal 193 kW. Hüdroelektrijaama toodetud elekter oli oluline 1950. aastatel, hiljem jäi jaama võimsus kasvanud vajaduste rahuldamiseks väikeseks. 1958. aastal ühendati Saesaare hüdroelektrijaam ühtsesse elektrivõrku, 1963. aastal anti üle Eesti Energia Lõuna kõrgepingevõrkude alluvusse.
1960. aastatel kaotas elektrijaam vähese võimsuse tõttu oma tähtsuse ning Saesaarelt veeti läbi kõrgepingeliin, mis kattis piirkonna energiavajaduse. Hüdroelektrijaam töötas 1970. aastani, mil see suleti. Peale sulgemist anti hüdroelektrijaama rajatised üle Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeeriumi Elva Metsamajandi valdusse. Mõnda aega elas elektrijaama valges majas piirkonda hooldav töötaja, turbiinide pool ruumides oli väljapanek kaitseala loodusest.
1976. aastal lasti paisjärv alla, remonditi tammi ja jõujaama hoonet.
1991. ja 2012. aastal elektrijaama renoveeriti ja turbiinid (piisava vee korral kaks, vähema veega üks) töötavad taas. Kuid ka hüdrojaamades toodetava rohelise elektri osas on seisukohad muutunud, tammide-paisude keskkonnamõju peetakse märkimisväärseks kalade liikumise takistamisel ja sinna taha koguneva muda tõttu. Kaks Francise turbiini võimaldavad elektrijaama võimsust reguleerida suurtes piirides, alates minimaalsest hulgast 0,3 m³/s ja lõpetades maksimaalse turbiine läbiva vooluhulgaga 3 m³/s. thumb|Masinasaal
Elektrijaama omanik on AS Generaator (vee erikasutusloa taotlus alates 2005. a). Paisust kuulub pool AS Generaatorile, teine pool asub aga RMK maa-alal.
Chelsea FC
Chelsea FC on 1905. aastal asutatud Inglismaa jalgpalliklubi, mis tegutseb Londonis. Klubi kodustaadion on algusest peale olnud 1877. aastal valminud Stamford Bridge, mis ei asu Chelsea linnaosas, nagu nime järgi võiks arvata, vaid hoopis naaberlinnaosas Fulhamis.
Chelsea on kuuekordne Inglismaa Premier League'i meister, kaheksakordne Inglismaa karikavõistluste ja viiekordne Inglismaa liiga karika võitja.
Esimese tõelise edu saavutas Chelsea jalgpalliklubi 1955. aastal, mil tuldi Inglismaa jalgpalli 1. liiga meistriks. Tol ajal oli see Inglismaa kõrgeim liiga. Kuni 2000. aastateni õnnestus Chelseal saavutada vaid üksikuid võite. Pärast vene ärimehe Roman Abramovitši omandusse minekut 2003. aastal on Chelsea FC tulnud viis korda Premier League'i meistriks hooaegadel 2004–05, 2005–06, 2009–10, 2014–15 ja 2016–17. Chelsea on võitnud UEFA Meistrite Liiga hooaegadel 2011–12 ja 2020–21 ning UEFA Euroopa Liiga hooaegadel 2012–13 ja 2018–19.
Ajalugu
Aastal 2003 ostis Chelsea vene ärimees Roman Abramovitš. Ta hankis meeskonda suurte summade eest uusi tippmängijaid. Hooajal 2004–2005 oli klubi peatreeneriks portugallane José Mourinho, kes viis klubi esimese meistritiitlini 50 aasta jooksul. Mourinho käe all jõudis Chelsea kahe meistritiitlini, kahe liiga karikavõiduni ja ühe FA Cupi võiduni. 20. septembril 2007 teatas Mourinho peatreeneri kohalt tagasiastumisest. Ajakirjanduses olid juba mõnda aega levinud oletused Mourinho ja Abramovitsi halbade suhete kohta.
9. veebruaril 2009 teatas klubi, et vallandab 2008. aasta juulist peatreenerina töötanud brasiillase Luiz Felipe Scolari. Uueks peatreeneriks sai Guus Hiddink. Hollandlane viis klubi UEFA Meistrite Liiga poolfinaali, kus tuli mängida Barcelonaga. Esimene kohtumine peeti Camp Noul, kus mäng jäi 0:0 viiki. Teises, Stamford Bridge'l toimunud ja 1:1 viigiga lõppenud mängus lõi Andrés Iniesta Barcelona viigivärava alles 93. minutil. Hiddinki ajal jõudis Chelsea ka FA Cupi finaali ning finaalkohtumises saavutatud võit tõi Hiddinkile kui Chelsea peatreenerile tema ainsa tiitli. Samas viis ta Chelsea kolmandale kohale Premier League'is.
Kaks päeva pärast hooaja lõppu teatati Guus Hiddinki lahkumisest ja uueks peatreeneriks sai AC Milani endine peatreener Carlo Ancelotti. Ancelotti esimene saavutus oli võita World Football Challenge, kus mängiti klubidega AC Milan, Milano Internazionale, Club América ja Seattle Sounders. Chelsea võitis kõiki nimetatud klubisid. Järgmisena võitis Chelsea Ancelotti käe all FA Community Shield mängu Manchester Unitedi vastu tulemusega 2:2 normaalajal. Mäng jätkus penaltiseeriaga, mille 3:1 võit lõpetas Chelsea senise 'penaltineeduse'.
Hooaeg 2010–2011
Premier League'i hooajal 2010–2011 oli Londoni Chelsea tiitlit kaitsev meister. Chelsea lõpetas hooaja teisel kohal. Chelsea alustas FA Cupi kolmandast voorust, kus mängiti üle Ipswich Town 7:0. Väravad lõid Kalou, Sturridge (2), Anelka, Lampard (2) ja omavärava lõi Edwards. Neljandas voorus mängiti Evertoniga: esimene mäng lõppes viigiga 1:1, teises kaotati pärast seisuga 1:1 lõppenud normaalaega penaltiseerias 3:4.
Chelsea alustas League Cupi kolmandast voorust, kus mängiti Newcastle Unitediga. Patrick van Aanholt lõi värava juba 6. minutil. Mäng lõppes seisuga 3:4, Newcastle'i võiduvärava lõi Shola Ameobi 90. minutil.
Chelsea alustas UEFA Meistrite Liiga hooaega 2010–11 otse alagrupiturniirist. Olympique de Marseille, Moskva Spartak ja MŠK Žilina sattusid Londoni klubiga ühte gruppi. Esimeses mängus alistati Žilina meeskond 4:1, kaks Chelsea väravat lõi Nicolas Anelka. Järgmises ringis tuli 2:0 võit Marseille'i Olympique üle. Kolmandas ringis kohtusid omavahel Moskva Spartak ja Chelsea, mäng lõppes Chelsea 2:0 võiduga. Väravad lõid Žirkov ja Anelka. Alagrupi neljandas mängus kohtuti taas Spartakiga, aga seekord kodus. Ivanović tegi duubli, Chelsea võitis 4:1. Kodus peetud mängus Žilinaga oli Chelsea pärast esimest poolt kaotusseisus. 19. minutil viis Babatounde Bello Slovakkia meeskonna juhtima, kuid Daniel Sturridge'i ja Florent Malouda väravad tõid viienda võidu. Viimases mängus Marseille'ga lõi prantslaste ründaja Brandao 81. minutil kohtumise ainsa värava. Chelsea ja Marseille said grupist edasi.
Kaheksandikfinaalis oli Chelsea vastaseks FC Kopenhaagen. Esimeses ringis võitis Chelsea 2:0, Anelka tegi taas duubli. Teises ringis seis viigistati 0:0 ning Chelsea pääses veerandfinaali. Veerandfinaalis oli Chelsea vastaseks Manchester United. Esimese ringi võitis United 1:0. Wayne Rooney lõi 24. minutil ainsa värava. Teises ringis viis Hernandez 43. minutil Manchesteri meeskonna juhtima. 69. minutil jäi Chelsea Ramirese teise kollase kaardi tõttu kümnekesi. Drogba viigistas mängu 77. minutil. Kahe mängu kokkuvõttes oli Chelsea 2:1 taga, võitis Manchester United 3:1.
Hooaeg 2011–2012
2011. aasta suvel sai klubi peatreeneriks portugallane André Villas-Boas, kes eelmisel hooajal koos klubiga FC Porto tuli UEFA Euroopa Liiga meistriks. 4. märtsil 2012 vallandati portugallane ja hooaja lõpuni töötas meeskonnaga itaallane Roberto Di Matteo. Premier League hooaja lõpetas Chelsea 6. kohal. Klubi jõudis ka FA Cupfinaalini, milles alistas Liverpooli 2:1. Väravad lõid Ramires ja Drogba. Chelsea alustas Carling Cupi 2011–2012 hooaega kolmandast voorust, milles mängiti Fulhamiga. Normaal- ja lisaaeg lõppesid 0:0 viigiga. Penaltiseerias olid Chelsea mängijad edukamad (4:3). Neljandas voorus lisaajal võideti Evertoni 2:1, 116. minutil lõi värava Chelsea ründaja Daniel Sturridge. 28. novembril 2011 toimunud veerandfinaalis oli Chelsea vastaseks Liverpool. Mäng Stamford Bridge'i staadionil lõppes Chelsea 0:2 kaotusega ja klubi langes karikasarjast välja.
Hooajal 2011–12 osales klubi UEFA Meistrite Liiga 2011–12 grupifaasis. Chelsea alagrupivastasteks said Valencia, Leverkuseni Bayer ja Genk. Chelsea alustas 2:0 võiduga Bayeri üle. Seejärel mängiti Mestalla staadionil Valenciaga 1:1 viiki. Chelsea värava lõi 56. minutil Frank Lampard, kuid 83. minutil tema asemele tulnud Salomon Kalou mängis kolme minuti pärast oma karistusalas käega ja Roberto Soldado realiseeris penalti. Londonlased võitsid esimese kohtumise Belgia klubiga Genk 5:0, aga teise matši tulemuseks oli viik 1:1. Ramiresi väravale vastas täpse löögiga Genki ründaja Jelle Vossen. Alagrupi eelviimases kohtumises Bayeriga viis Didier Drogba Chelsea juhtima, aga Eren Derdiyoki ja Manuel Friedrichi väravad tõid Leverkuseni meeskonnale võidu. Viimane kohtumine Valenciaga oli otsustav mõlema meeskonna jaoks, sest selles selgus alagrupi teise koha võitja ning väljalangemismängudes osaleja. Didier Drogba lõi londonlaste esimese värava juba 3. minutil ning hiljem Juan Mata söödust veel ühe. Ramires lisas 3. värava ja lõpptulemus jäi 3:0 Chelsea kasuks. Kuna Bayer mängis viimases voorus viiki, sai Chelsea oma alagrupis esikoha.
Veerandfinaalis mängis Chelsea SL Benficaga. Inglismaa klubi võitis mõlemad mängud: 1:0 Lissabonis ja 2:1 kodus.
Poolfinaalis mängis Chelsea tiitlikaitsja FC Barcelonaga. Didier Drogba lõi esimese mängu ainsa värava. Teine mäng toimus 24. aprillil Camp Noul. Barcelona läks esimesel poolajal 2:0 juhtima, kusjuures Chelsea kaitsja John Terry sai kahe Barcelona värava vahelisel ajal punase kaardi. Ramiresi esimese poolaja lõpus löödud värava tõttu mindi vaheajale seisul 2:1. Kahe mängu kokkuvõttes viinuks see Chelsea Meistrite Liiga finaali. Teise poolaja alguses määras kohtunik Chelseale penalti, kuid Lionel Messi lõi palli latti. Fernando Torres lõi kohtumise viimasel minutil värava ja mäng lõppes 2:2 viigiga.
Chelsea võitis turniiri, kui alistas Allianz Arenal penaltiseerias Müncheni Bayerni 4:3. Normaal- ja lisaaeg lõppesid 1:1 viigiga. Värava lõid Thomas Müller 83. minutil ja Didier Drogba 88. minutil. Arjen Robben eksis penaltiga.
Hooaeg 2012–2013
13. juunil 2012 teatas Chelsea koduleht, et Roberto Di Matteo jätkab tööd klubi peatreenerina. Leping sõlmiti järgnevaks kaheks aastaks. 2012. aasta novembris asendas Matteod Rafael Benítez. Suvise üleminekuakna jooksul liitusid klubiga Marko Marin, vennad Eden ja Thorgan Hazard, Oscar, César Azpilicueta ja Victor Moses. Klubist lahkusid Didier Drogba, José Bosingwa, Salomon Kalou ja Raul Meireles.
Londoni klubi kaotas superkarika mängus Manchester Cityle 2:3. 40. minutil lõi esimese värava Fernando Torres, siis aga sai Chelsea kaitsja Branislav Ivanović punase kaardi ning Manchester City lõi 14 minuti jooksul 3 väravat. Kümme minutit enne mängu lõppu lõi Ryan Bertrand ühe värava tagasi, kuid kohtumise lõppseisuks jäi 2:3.
31. augustil toimus Monacos Euroopa superkarika mäng, Chelsea vastaseks oli Madridi Atlético. Hispaania klubi ründaja Radamel Falcao lõi esimese poolaja jooksul Chelseale kolm väravat. Teisel poolajal lõi Atlético kaitsja Miranda veel ühe värava, Chelsea suutis vastata vaid Gary Cahilli löödud väravaga. Kohtumise lõppseisuks jäi 4:1.
Chelsea vastasteks UEFA Meistrite Liiga alagrupis olid Torino Juventus, Donetski Šahtar ja Taani klubi Nordsjælland. Turniiri alustas Chelsea ja Torino Juventuse 2:2 viik, mõlemad Chelsea väravad lõi Oscar. Järgmisena tuli 4:0 võit Nordsjællandi üle. Esimene mäng Šahtariga lõppes Ukraina klubi 2:1 võiduga. Kohtumise Stamford Bridge'il võitis Chelsea 3:2, otsustava värava lõi 94. minutil Victor Moses. Otsustav mäng Torino Juventusega mängiti Itaalias, Juventus võitis 3:0, peaaegu kindlustades oma edasipääsu väljalangemismängudesse. Chelsea võitis Taani üle 6:1, kuid sai esimeseks meeskonnaks, kes pärast UEFA Meistrite Liiga võitu järgmisel aastal alagrupist edasi ei pääsenud.
Pärast väljalangemist Meistrite Liigast jätkas Chelsea mängimist Euroopas, Euroopa Liiga kuueteistkümnendikfinaalis. Esimene mäng Praha Spartaga toimus 14. veebruaril Prahas. Chelsea võitis Oscari väravast 1:0. Kohtumine Stamford Bridge'il lõppes 1:1 viigiga, väravad lõid David Lafata ja Eden Hazard. Kaheksandikfinaalis oli londonlaste vastaseks sai Bukaresti Steaua. Chelsea kaotas mängu Rumeenias 0:1, ainus värav tuli penaltist. Kodumängus tuli 3:1 võit. Esimene veerandfinaali kohtumine Kaasani Rubiniga lõppes 3:1 võiduga, väravaid lõid Fernando Torres (2) ja Victor Moses. Teises kohtumises tuli 2:3 kaotus. Poolfinaalis alistati Šveitsi klubi Basel 2:1 võõrsil ja 3:1 Stamford Bridge'il. Finaalkohtumine Lissaboni Benficaga toimus 15. mail 2013 Amsterdam ArenAl. Eden Hazard ei osalenud mängus vigastuse tõttu. Torres lõi mängu esimese värava 60. minutil, kaheksa minutit hiljem realiseeris Óscar Cardozo penalti. Mängu viimasel lisaminutil lõi Branislav Ivanović Juan Mata nurgalöögist peaga värava ja tõi Londoni klubile esimese Euroopa Liiga meistritiitli.
Praegune koosseis
''Seisuga 31. jaanuar 2023''
1978. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
1978. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 25. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 29. jaanuarist 15. veebruarini Garmisch-Partenkirchenis Saksa FV-s. Võistlustel oli mängus 8 komplekti medaleid (neli ala nii meestele kui naistele).
Slaalom
Finaal: 5. veebruar Osavõtjaid: 102 Maailmameister 1976: Piero Gros  , Itaalia Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 2. veebruar Osavõtjaid: 104 Maailmameister 1976:  Heini Hemmi  , Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 29. jaanuar Osavõtjaid: 70 Maailmameister 1976: Franz Klammer  , Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: 5. veebruar Osavõtjaid: 70 Maailmameister 1976:  Gustav Thöni , Itaalia Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Slaalom
Finaal: 3. veebruar Osavõtjaid: 74 Maailmameister 1976: Rosi Mittermaier  , Saksa FV Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 4. veebruar Osavõtjaid: 76 Maailmameister 1976: Kathy Kreiner  , Kanada Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 1. veebruar Osavõtjaid: 56 Maailmameister 1976: Rosi Mittermaier  , Saksa FV Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: 4. veebruar Osavõtjaid: 58 Maailmameister 1976: Rosi Mittermaier  , Saksa FV Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Neokolonialism
Neokolonialismiks ehk uuskolonialismiks nimetatakse II maailmasõjale järgnenud tendentsi, kus kasutades ära vähem arenenud Aasia ja Aafrika maade raskusi, surusid suurriigid neile peale majanduslepinguid ja poliitilisi kokkuleppeid, millega allutasid need maad oma mõjule.
Mõiste
Kolonialismiks nimetatakse poliitikat, mis taotleb vähem arenenud või nõrgemate maade kolooniateks ehk asumaadeks muutmist või nende allutamist muul viisil.
I maailmasõja järgne olukord
I maailmasõja aastatel toimusid Aasia ja Aafrika maades olulised muutused, kuigi sõjategevus haaras vahetult ainult Lähis-Ida piirkonna. Sõdivate poolte asumaad Aasias ja Aafrikas kujunesid tähtsaiks tooraine ja toidukaupade tarnijaiks. Sealt tuli ka sõdureid ja tööjõudu. Asumaade rahvad lootsid, et pärast ilmasõja lõppu saavad nad sõltumatuse ning omariikluse, kuid võitjariigid (Suurbritannia, Prantsusmaa, Jaapan, Itaalia) ei soovinud kolooniatest loobuda. Vähe sellest, pärast sõja lõppu puhkes võitjate vahel terav vaidlus Saksamaa ja Türgi endiste asumaade pärast Aasias ja Aafrikas.
Alade ümberjagamiseks mõeldi välja Rahvasteliidu mandaatsüsteem, mille kohaselt said mõned riigid volituse hallata teatud maa-alasid seni, kuni sealsed rahvad on valmis oma riiki asutama. Hallatavaid alasid nimetati mandaat-territooriumideks ehk mandaatmaadeks. Lisaks sellele sõlmisid USA, Suurbritannia, Jaapan ja Prantsusmaa lepingu, millega tunnustati üksteise saarevaldusi Vaikses ookeanis. Sellega saavutati lühikeseks ajaks suurriikide tasakaal selles piirkonnas. Samas allkirjastati leping, mis kutsus üles austama Hiina iseseisvust. Lepingupooled kohustasid kinni pidama nn lahtiste uste ning võrdsete võimaluste põhimõtetest kaubandus- ja majandussidemete loomisel Hiinaga. See tähendas, et suurriigid loobusid vähemalt väliselt Hiina jagamisest mõjusfäärideks ning hiinlastel tekkis võimalus luua ühtne riik. Jaapani 1930. aastate sõjaline sissetung Hiinasse pidurdas riiklikku arengut ja sundis hiinlasi oma vabaduse eest võitlema. Iseseisvusvõistlust suurriikide vastu pidasid ka mitmed teised Aasia ja Aafrika rahvad.
II maailmasõja järgne olukord
Enne II maailmasõda elas asumaades ja mandaatmaades umbes kolmandik. Teine kolmandik asus riikides, mis ei olnud küll kolooniad kuid sellegipoolest sõltusid majanduslikult ja poliitiliselt suurriikidest. Pärast teist maailmasõda tärkas asumaade ja sõltlusriikide rahvastel uus lootus täielikuks iseseisvumiseks. Suurimateks koloniaalriikideks olid sel hetkel Suurbritannia, Prantsusmaa, Belgia, Portugal ja
Pärast sõja lõppu algas koloniaalimpeeriumite lagunemise ja uute riikide tekkimise ajajärk. Suunanäitajateks olid siin Aasia riigid. Koloniaalvastuseisule vaatamata saavutas esimesel sõjajärgsel aastakümnel iseseisvuse suur hulk Aasia maid. 1950. aastate algul võtsid teatepulga üle Aafrika maad: esimeseks nende hulgas oli Liibüa. Kolonialismivastase võitluse tipuks sai 1950. aastate lõpp ja 1960. aastate algus, mil saavutasid iseseisvuse paljud troopilised Aafrika maad. Suurbritannia, Prantsusmaa, Belgia ja Portugali kolooniaimpeeriumi varemile tekkis mõne aastaga umbes 30 uut riiki. Järgmistel aastatel hõlmas iseseisvusliikumine ka ülejäänud koloniaalterritooriume. Iseseisvumine kulges teravas võitluses emamaade ehk metropolide vastu. Ei Prantsusmaa, Suurbritannia, Portugal ega ka Holland soovinud meretagustest valdustest vabatahtlikult loobuda. Koloniaalvõimu üritati säilitada ka sõjajõuga (Prantsusmaa Indohiinas ja Alžeerias, Holland Indoneesias ja Portugal Angolas).
Acanthosicyos horridus
Taim on endeemne Namibi kõrbele. Ta kasvab 40...60 km laiusel ribal 1000 km pikkusel rannikul Oranje jõest lõunas kuni Kunene jõeni põhjas. Sellel alal esineb ta ainult rivier 'ide kallastel ja luidete äärtel, kus nende juured ulatuvad põhjaveeni. Ta ääristab Walvis Bay luiteid tihedate hekkidena.
Acanthosicyos horridus on Namibi kõrbe kõige sagedasem taim. Teised taimed saavad seal kasvada tänu temale.
Fossiilide põhjal oletatakse, et liik on eksisteerinud 40 miljonit aastat.
See on lehtedeta okaspõõsas, mis kasvab 0,5...1 m kõrguseks. Ta moodustab läbimatuid tihnikuid, millest igaüks võib katta kuni 1500 m² ja elada üle 100 aasta. Tihnik kogub liiva, moodustades kõrgeid luiteid, kusjuures suurem osa taimest on liiva sees peidus. Tema käsivarrejämedused (kuni 30 cm paksused) lihakad sageli 15 m pikkused (kuni 40 m pikkused) juured ulatuvad põhjaveeni.
Põõsas on kaetud paarikaupa asetsevate 2...3 cm pikkuste ogadega. Fotosüntees toimub okstes, õites ja ogades. Viljad on algul rohelised, hiljem oranžikaskollased, melonikujulised, ogadega kaetud. Nad sisaldavad palju vett ning kasvavad jaanalinnumunasuurusteks (läbimõõt umbes 15 cm) ja kaaluvad umbes 1 kg. Viljas on umbes 250 seemet. Beežid seemned maitsevad pähklitaoliselt ning on õlirikkad (umbes 55%) ja valgurikkad (umbes 30%).
Vilju söövad paljud kõrbeloomad, sealhulgas kaelkirjak, orüks, ninasarvik, šaakal, hüään ja mitmesugused mardikad. Seemneid levitavad peamiselt elevandid, samuti okassead, sest neil jäävad seemned suurelt jaolt seedimata. Väiksemad närilised, kes vajavad palju energiat, näiteks Gerbillurus paeba, söövad aga peamiselt toitainerikkaid seemneid.
Kasutamine
Viljaliha ja seemned (inglise keeles butterpits) on olnud namadele (hotentottidele) ja damaradele toiduks. Kohalikud nimetavad selle vilja !Nara.
Seemneid säilitatakse kuivatamise teel.
Namiibias kasutatakse taime ka maovalude vastu, haavade paranemise kiirendamiseks ja kaitseks päikese eest.
A Present for Everyone
"A Present for Everyone" on briti punk-popbändi Busted teine plaat, mis ilmus Suurbritannias 17. novembril 2003.
See jõudis Suurbritannia albumite edetabelis Top 40 2. kohale. Plaadilt ilmusid ka singlid "Crashed The Wedding", "Who's David", "Air Hostess", "3AM" ja "She Wants To Be Me".
Üldistav programmeerimine
Üldistav programmeerimine (inglise keeles Generic programming) on programmeerimistehnika, mis võimaldab kasutada erinevaid andmetüüpe seni kuni andmetüübid täidavad teatud tingimusi. Seda tehnikat kasutavad mitmed kaasaegsed keeled, sealhulgas C++, D, Eiffel, Ada, BETA. C++ mallid on üheks üldistava programmeerimise edasiviijaks ja populariseerijaks.
Näide
Kui tahetakse luua programmeerides üldistavat loendit, oleks üheks võimalikuks deklaratsiooniks
list<T>
kus T oleks andmetüüp. Kui  kasutusele võetaks, võiksime luua sellised loendid:
list<Integer> IntegerList list<Animal> AnimalList
Lahojärv
Lahojärv (on kasutatud ka nimekujusid Laho järv, Lahu järv, Lohu järv) on järv Põlva vallas, Mooste keskusest 3 km edelas metsa sees. Järve ümbritseb turbasamblaõõtsik.
Järve pindala on 2,7 ha, suurim sügavus 6 m.
Muhu valla vapp
Muhu valla vapp on Eesti haldusüksuse Muhu valla vapp.
Vapi kujundas Herman Heinla.
Vapi kirjeldus
Vapipilt näitab Muhumaa, tema rahva ja kultuuri asendit kahe naabri - Saaremaa ja Eestimaa, vahel. Muhu mänd ehk kaheksakand on juba muinasaegadest tuntud õnne ja viljakuse sümbol.
Arthur Hansen
Arthur Hansen (27. november/10. detsember 1908 Kolga vald, Harjumaa – 27. aprill 1944 Illuka) oli eesti metsateadlane ja Eesti sõjaväelane (lipnik).
Ta oli A. H. Tammsaare vanema venna Jüri poeg. Jüri oli alates 1903. aastast Koitjärve metsandiku metsavaht. Arthur sündis Oru talus pere kolmanda lapsena.
Ta lõpetas 1928. aastal Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi ja 1933. aastal Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonna cum laude. Pärast seda asus ta tööle Tartu Ülikooli metsatakseerimise õppejõuna.
1941. aastal osales ta ohvitserina Tartu enamlastest vabastamisel, 10. veebruaril 1944 ta mobiliseeriti ja temast sai leitnandi auastmes 2. piirikaitserügemendi 2. pataljoni 7. kompanii ülem. Artur Hanseni kompanii pidas ägedaid tõrjelahinguid Krivasoos. 1944. aasta 17. aprilli öösel alustasid venelased ägedaid rünnakuid. Hansen asus ise langenud võitleja asemele kuulipilduja taha. Ta sai lahingus raskelt haavata, suri 10 päeva hiljem ning maeti Jõhvi kalmistule, hiljem sängitati ümber Elvasse.
Soodla jõe ääres Oru metsavahitalu juures asuval rändrahnul on temale pühendatud mälestustahvel, mis avati 16. juulil 1992. aastal.
Faure Gnassingbé
Faure Essozimna Gnassingbé (sündinud 6. juunil 1966) on Togo poliitik, alates 4. maist 2005 riigi president.
Jakaya Kikwete
Jakaya Mrisho Kikwete (sündinud 7. oktoobril 1950 Msogas) on Tansaania poliitik, kes oli aastatel 2005–2015 Tansaania president.
31. jaanuaril 2008 valiti ta ühtlasi Aafrika Liidu esimeheks. Selles ametis oli ta kuni 2. veebruarini 2009.
31. oktoobril 2010 toimunud presidendivalimistel valiti ta uueks ametiajaks tagasi.
Kikwete lõpetas 1975 majanduskooli ja asus tööle Tansaania tollases ainuparteis TANU (Tanganjika Aafrika Rahvusliit), mis alates 1977 kannab Revolutsioonipartei nime, väikeametnikuna. See andis talle võimaluse töötada rohujuuretasandil Tansaania maapiirkondades.
Sõjaväelasekarjääri alustas ta 1972 Ruvu Riiklikus Sõjaväelaagris. 1976 lõpetas ta Mondulis Tansaania Sõjaväeakadeemia leitnandina. 1983 alustas ta samas akadeemias ohvitseride kursusi ja tõusis kolonelleitnandiks. Selles aukraadis läks ta 1992 erru, kui Tansaanias kehtestati mitmeparteisüsteem ja ta hakkas täiskohaga poliitikuks.
Revolutsioonipartei on sellegipoolest säilitanud kontrolli Tansaania üle. Kikwete valiti esimest korda erakonna Riiklikku Täitevkomiteesse 1982 ja sellest ajast saadik on ta iga 5 aasta järel sinna tagasi valitud. 1997 valiti ta erakonna 31-liikmelise Keskkomitee liikmeks ja on ka sinna iga 5 aasta järel tagasi valitud.
Jänesteküla
Jänesteküla, Jäneseküla on asum Kuressaare Kesklinna linnajaos, mis tekkis kunagisse linnaserva, toonase Sepa tänava äärde (praeguse Vallimaa tänava keskosa ja Sepa tänav).
Kunagistest Jänesteküla asukatest on kuulsamad seal üles kasvanud kirikutegelane Harri Haamer, kunstnik Eerik Haamer ning keeleuuendaja Johannes Aavik. Johannes Aaviku kunagises elukohas asub praegu Aavikute Majamuuseum, Eerik Haameri kodumaja asemele ehitatud hoones eragalerii.
Pühade ja tähtpäevade seadus
Pühade ja tähtpäevade seadus (lühend PTS) on Eesti Vabariigi seadus, mis esitab Eesti rahvuspüha, riigipühad, riiklikud tähtpäevad.
Seadus on vastu võetud 27. jaanuaril 1998.
§ 1. Rahvuspüha
Rahvuspüha ja puhkepäev on:
24. veebruar – iseseisvuspäev, Eesti Vabariigi aastapäev.
§ 2. Eesti riigipühad
Riigipühad ja puhkepäevad on:
§ 3. Riiklikud tähtpäevad
Riiklikud tähtpäevad on:
§ 4. Pühade ja tähtpäevade arvestamine
(1) Käesolevas seaduses nimetatud pühad ja tähtpäevad arvestatakse Gregoriuse ehk uue kalendri järgi. (2) Rahvuspüha suhtes kohaldatakse teistes õigusaktides riigipühade ja riiklike pühade kohta sätestatut.
§ 5. Seaduse kehtetuks tunnistamine
Pühade ja tähtpäevade seadus (RT I 1994, 12, 199) tunnistatakse kehtetuks.
§ 6. Seaduse jõustumine
Käesolev seadus jõustus 1998. aasta 23. veebruaril.
§1 Riigipüha
Riigipühad ja puhkepäevad on:
Riigilipu heiskamise päevad
Riigilipu heiskamise ja muud Eesti riigilipu kohta saab lugeda artiklist "Eesti lipp".
Murrang
pisi|A – [[kerkemurrang, B – normaalmurrang, C – nihkemurrang]] pisi|Normaalmurrangute tekke läbi moodustunud [[alangud ja ülangud]]
Murrangud tekivad maakoores esinevate tektoonilistest liikumistest tulenevate pingete lahenemise teel. Murrangu tekke ja edasise arenguga kaasnevad maavärinad. Murrangud esinevad tihti suuremate gruppidena, moodustades murranguvööndeid.
Valdav osa murranguist esineb vaid maakoore ülaosas (10...15 km) nn haprate deformatsioonide vööndis. Sellest allpool on kivimid suure rõhu ja temperatuuri tõttu plastilisemad. Seetõttu nimetatakse seda vööndit plastiliste deformatsioonide vööndiks. Erandiks on subduktsioonivööndid, kus sukelduva laama põhjustatud maavärinate fookused võivad esineda kuni 660 km sügavuseni.
Piirpind kahe murrangu ploki ehk tiiva vahel on murrangupind. Kui murrangupind on mittevertikaalne, nimetatakse alumist plokki murrangu lamavaks ja ülemist murrangu lasuvaks tiivaks.
Murrangu orientatsioon määratakse tema lasumuselementide abil. Murrangu kallakusnurgaks on horisontaaltasapinna ja murrangupinna vaheline nurk.
Murrangu tiibade suhtelise nihkumise alusel jagatakse murrangud kolmeks. Kui murrangutiivad on nihkunud üksteise suhtes horisontaalselt ehk piki murrangupinna rõhtsihti, nimetatakse tekkinud murrangut nihkemurranguks. Kui murrangutiivad on nihkunud üksteise suhtes vertikaalselt ehk risti murrangupinna rõhtsihiga, nimetatakse tekkinud murrangut kaldmurranguks; kui murrangupind on vertikaalne, siis on tegemist vertikaalmurranguga. Juhul kui murrangutiivad on liikunud üksteise suhtes nii horisontaalselt kui ka vertikaalselt, on tegemist segatüüpi murranguga.
Kaldmurrangud jaotatakse kerkemurranguiks ehk pöördmurranguiks ja normaalmurranguiks ehk langatusmurranguiks. Kerkemurrangu korral nihkub lasuv plokk lamava ploki ehk tiiva peale, normaalmurrangu korral aga vastupidi, lasuv plokk liigub lamava ploki suhtes allapoole. Kui kerkemurrangu murrangupinna kallakusnurk on alla 30° (mõne käsitluse järgi 45°), siis nimetatakse vastavat murrangut pealenihkemurranguks. Pealenihkemurrangud on tavalised mäestikes ehk vööndites, kus on toimunud maakoore kokkupressimine ning moodustuvad tektoonilised katted. Teise murrangutiiva suhtes allapoole liikunud murrangu tiiba nimetatakse murrangu laskunud tiivaks, suhteliselt ülespoole liikunud tiiba aga murrangu kerkinud tiivaks.
Plokkide suhtelise liikumise järgi jaotatakse nihke- ja segatüüpi murrangud vasaku- ja paremakäelisteks murranguteks. Vasakukäeline on murrang sel juhul, kui seistes näoga murrangupinna poole nihkub vastaspoolne murrangutiib vasakule. Paremakäelisel puhul vastupidi, teisel pool murrangupinda olev plokk liigub paremale.
Juhul, kui murrangupind ei ole tasapind, nimetatakse murrangut listriliseks. Selline on näiteks murrang, mille murrangupinna kaldenurk väheneb sügavuse suurenedes.
Murrangud võivad tekkida nii venitus- kui ka survepingete tagajärjel. Vastavaid murranguid nimetatakse venitus- ja survemurranguiks.
Suuremat normaalmurrangutega seotud laskunud plokki nimetatakse alanguks, kerkinud plokki aga ülanguks. Venituspingete tõttu tekkinud riftiorud võivad moodustada pangasmäestikke. Selline on näiteks Ida-Aafrika riftivöönd. Tuntud aktiivsete murrangute seas on ka Californiat lõikav San Andrease murrang.
Papilaid
Papilaid (saksa keeles Papenholmen) on laid Väinameres Kesselaiust põhjas. Laid asub Matsalu rahvuspargi Väinamere vabavee sihtkaitsevööndis ja jääb Lääneranna valla Esivere küla territooriumile.
Papilaidu on kirjeldatud kui merelist ja ürgse ilmega saart.
Asukoht
pisi|Papilaid Kumari kanali lõunaotsa lähedal
Papilaiu ümber lõunas ja läänes on väikesed kared ja rahud.
Papilaiust 1,5 km lõunas asub väike Papirahu ja 5 km lõunas Kesselaid (Suursäär). Muhu Püssinina jääb 4,5 km edelasse ja lähim maanina mandril (Moori neem) 4,4 km itta. 8,5 km loodes on Sipelgarahu ja Kumari laid ning 8,5 km põhjas Puise nina.
Papilaiust läänes on Kumari kanali lõunapoolne ots.
Papilaid on põhja-lõuna suunas piklik.
Loodus
Papilaiul pesitsevad kalakajakad, naerukajakad, merikajakad, hõbekajakad, randtiirud, väiketiirud, hallhaned, hahad, tõmmuvaerad, jääkosklad, rohukosklad, punajalg-tildrid, meriskid, kiivitajad ja teised linnud kokku vähemalt 32 liigist.
Laid on kivise pinnamoega, seal leidub väga palju rändrahne. Laid on kaetud rohttaimestikuga ja seal kasvab üks puu.
Inimtegevus
Papilaidu on mainitud esimest korda 1650 (Prestholm, hiljem on kasutusele võetud Papenholm ja Papenholmen).
Pärast Kumari kanali rajamist ehitati laiu põhjakaldale 1917. aastal päevamärk (paak). See oli värvimata nelinurkne sõrestikehitis; kõrgus maapinnast 15,8 meetrit, merepinnast 17 meetrit. Tänapäeval Papilaiul meremärke ei ole.
Papilaiul ning seda ümbritseval veealal (500 meetri ulatuses) on keelatud inimeste viibimine, välja arvatud järelevalve- ja päästetöödeks ning teaduslikeks uurimistöödeks.
Missouri
thumb|Sillad üle Missouri jõe pisi|Missouri ja selle lisajõgede kaart Missouri on jõgi USA-s, Mississippi suurim lisajõgi. Jõe pikkus on 3767 km ja valgla umbes 1 370 000 km².
Missourile on iseloomulikud suur vooluhulga kõikumine ja setterohkus. Kevadel tõuseb veetase alamjooksul 8–12 m, suvel on madalvesi. Missouri on laevatatav kevadel Fort Bentonini (3660 km), suvel Yellowstone'i suudmeni (2550 km). Missouri vett kasutatakse ulatuslikult niisutamiseks, jõel on hüdroelektrijaamu.
Birobidžan
Birobidžan on linn Venemaal, Juudi autonoomse oblasti halduskeskus. Asub Bira ja Bidžani jõe ääres.
Asula on rajatud 1915. aastal, praeguse nime sai 1931. aastal ja linnaõigused 1937. aastal.
Emomali Rahmon
Emomali Rahmon (tadžiki Эмомалӣ Раҳмон; sündinud 5. oktoobril 1952 Kulobi oblastis Dangaras) on Tadžikistani president, Tadžikistani Rahvademokraatliku Partei juht. Kuni 2007. aastani kandis ta nime Emomali Rahmonov (Эмомалӣ Раҳмонов).
Rahmon on lõpetanud Tadžiki NSV Riikliku Ülikooli ning töötanud muu hulgas elektrikuna, ametiühingu- ja parteitöötajana ning Dangara rajooni Lenini-nimelise sovhoosi direktorina (novembrini 1992).
Aastal 1990 valiti ta Tadžikistani Ülemnõukogusse. 1992. aastal, pärast Tadžikistani kodusõja puhkemist, valiti ta Tadžikistani Ülemnõukogu esimeheks ja sai presidendi ametikoha kaotamise tõttu riigipeaks.
1994. aastal presidendi ametikoht taastati. Rahmon võitis (vaidlustatud) presidendivalimised ja valiti tagasi ka 1999. aasta ja 2006. aasta valimistel. 1999. aastal sai ta 97% ja 2006. aastal 79% häältest. Aastal 2003 vaidlustatud rahvahääletusega vastu võetud põhiseadusparandus võimaldas tal jääda presidendiks 2020. aastani (kaks seitsmeaastast ametiaega pärast 2006. aasta valimisi).
Aastal 2005 võitis presidendi Tadžikistani Rahvademokraatlik Partei ülekaalukalt parlamendivalimised; rahvusvaheliste vaatlejate arvates ei olnud need valimised demokraatlikud. Enne 2006. aasta valimisi kõrvaldas Rahmon oma konkurendid poliitiliselt areenilt ja koondas võimu enda kätte. 2006. aasta valimisvõitu tunnustasid teiste SRÜ maade vaatlejad, kuid mitte OSCE vaatlejad. Siiski arvatakse, et valijad toetavad teda kui stabiilsuse tagajat pärast kodusõda.
27. juunil 1997 sõlmiti Rahmonovi ning Ühendatud Tadžiki Opositsiooni vahel vaherahu ning islamistidest opositsionääre võeti riigiametitesse, sealhulgas parlamenti ja armeesse. See tegi kodusõjale lõpu, kuid reformid jäid tagasihoidlikeks ja poliitiline süsteem jäi autokraatlikuks. Pärast 1999. aastat kitsendas president opositsiooni mõju.
2007. aastal kuulutas president välja tagasipöördumise rahvuslike kultuurijuurte juurde. Ta muutis oma nime ning keelas perekonnaseisuametitel registreerida venepäraste lõppudega perekonnanimedega vastsündinuid.
25. detsembril 2015 jõustus Tadžikistanis seadus "Rahu ja koosmeele alusepanijast – Rahvuse Juhist", millega Rahmon sai eluaegse staatuse Rahvuse Juhina. Tadžikistani Ülemkogu (Medžlis) võttis seaduse vastu ühehäälselt (alamkoda 9. detsembril, ülemkoda 18. detsembril). 26. detsembril toimus Dušanbes Moskva 800. aastapäeva väljakul üliõpilaste meeleavaldus seaduse toetuseks.
22. mail 2016 toimunud referendumil võeti vastu põhiseaduse muudatused, mis kaotasid lõplikult presidendi ametiaegade piirangud, võimaldades Rahmonil elu lõpuni presidendi ametisse jääda. Ühtlasi langetati presidendikandidaatide vanuse alampiiri 35 eluaastalt 30 eluaastale ja keelustati religioossetel alustel moodustatud erakondade tegevus. Muudatused võimaldavad tema pojal Rustam Emomalil kandideerida vajadusel presidendiks alates 2017. aastast. Seni pole ta seda teinud ja ka 2020. aastal valiti presidendiks taas Emomali Rahmon.
Isiklikku
Rahmonil on seitse tütart ja kaks poega. Vanem poeg Rustam Emomali (1987) on endine jalgpallur ja nüüdne poliitik, Dušanbe linnapea ja kindralmajor, alates 17. aprillist 2020 ka Tadžikistani parlamendi ülemkoja spiiker. Üks Rahmoni tütreist, Ozoda Rahmon (1978), on senaator ja endine asevälisminister.
John McTaggart Ellis McTaggart
John McTaggart Ellis McTaggart (sünninimi John McTaggart Ellis; 3. september 1866 London – 18. jaanuar 1925 London) oli briti filosoof, üks briti idealistidest.
Tema vanemad olid Francis ja Caroline Ellis. Tema emapoolse vanaonu Sir John McTaggarti päranduse tingimuse järgi võttis perekond perekonnanimeks "McTaggart". Aastal 1870 isa suri.
Ta õppis ja õpetas Cambridge'i Ülikoolis.
Ta oli 20. sajandi alguses juhtiv Hegeli uurija Inglismaal ning Bertrand Russelli ja George Edward Moore'i õpetaja.
Hiljem arendas ta välja omaenda väga originaalse metafüüsikasüsteemi, mille ta avaldas kaheköitelises teoses "The Nature of Existence" (1921, 1927). Kõige kuulsam osa sellest süsteemist on argument aja mittereaalsuse kasuks, kuid ta eitas ka materiaalsete objektide ja ruumi reaalsust. Lähtudes hegellikust absoluutsest idealismist, jõudis ta õpetuseni, mille järgi kogu reaalsus on vaimne (spirituaalne), hing on surematu ning hingede vahel on otsesed armastussuhted.
Aja mittereaalsus
Oma kuulsas artiklis "The Unreality of Time" (1908) väitis ta, et me tajume aega illusoorselt ning aeg on ainult ideaalne.