cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viimased päevad Marsil
Sisu
Filmi tegevus toimub 2040. aastatel. Uurimismeeskond on juba kuus kuud Marsil viibinud ja valmistub Maale tagasi pöörduma. Teadlane Marko Petrovic leiab pinnaseproovist jälgi oletatavast elust Marsil. Ta läheb uusi pinnaseproove võtma ning kukub varingu tõttu kurisikku. Kapten Charles Brunel ja meeskonnaliige Lauren Dalby laskuvad kuristikku, et tuua ära Marko surnukeha ja uurida sealset elustikku. Selgub aga, et ohtlikud bakterid muudavad inimesed zombitaolisteks olenditeks, kes ei ole õieti elus ega surnud. Nakkus levib vere kaudu. Zombistunud Marko tuleb uurimisjaama tagasi ja tapab trellpuuriga Harringtoni, kes zombistub samuti. Zombid ründavad astronaute, kes põgenevad ja kaitsevad ennast. Mitmed nakatuvad ja muutuvad samuti zombideks. Kui orbiidilt saabub süstik astronaute ära viima, siis ründavad zombid ja tapavad meeskonna. Vincent Campbell ja zombistunud Robert Irwin stardivad süstikuga. Nende vahel tekib kaaluta olekus võitlus ning Campbellil õnnestub zombi avakosmosesse lükata. Filmi lõpus võtab Campbell ühendust lennujuhtimiskeskusega ja teatab, et tal ei ole piisavalt kütust tagasisõiduks. Jääb selgusetuks, kes ta on nakatunud või mitte.
Nigeeria Ülikool
pisi|430x430px|Nigeeria Ülikooli kunstide teaduskonna hoone Nsukkas Nigeeria Ülikool on ülikool, mis asub Nsukka linnas Nigeerias.
Ülikooli asutamise seadus võeti vastu 1955. aastal ja ülikool avati ametlikult 1960. aastal. Ülikooli asutamise eestvedaja oli Nnamdi Azikiwe (kes oli hiljem Nigeeria president).
Juulist 1967 kuni jaanuarini 1970 oli ülikooli nimi Biafra Ülikool.
Tartu linn (haldusüksus)
Tartu linn on haldusüksus Tartu maakonnas. 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimiste järel liideti Tartu linnaga Tähtvere vald.
Omavalitsusüksuse keskuseks on Tartu.
Asustus
Tartu linnas asub linnasisene linn Tartu, kaks alevikku Ilmatsalu ja Märja ning kümme küla Haage, Ilmatsalu, Kandiküla, Kardla, Pihva, Rahinge, Rõhu, Tähtvere, Tüki ja Vorbuse.
Sõsarlinnad
Tartu sõsarlinnade hulka kuuluvad:
Partnerlinnad
Tartu partnerlinnade hulka kuuluvad:
Varem on Tartul olnud sõprussidemed ka Leninakaniga Armeenias (nüüdne Gjumri).
2013. aastal asusid Tartus üheksa riigi konsulaaresindused: Costa Rica, Leedu, Moldova, Peruu, Rootsi, Soome, Tšiili, Ungari ja Venemaa.
East Driefontein
East Driefontein (afrikaani keeles Oos-Driefontein) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis West Randi ringkonnas.
East Driefonteinis asub kullakaevandus.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli East Driefonteini elanikest mustanahalisi aafriklasi 98,66%, valgeid 0,62%, värvilisi 0,52%, India või Aasia päritolu inimesi 0,10% ja teisi 0,10%.
DDR4 SDRAM
pisi|DDR4-2133 DDR4 SDRAM (Double Data Rate type Four Synchronous Dynamic Random-Access Memory) on neljanda põlvkonna topeltkiirusega sünkroonne dünaamiline muutmälu. Turule jõudis see mälu 2012. aastal. Tegu on DDR3 SDRAM-i järglasega, mis ei ole tagasiühilduv ühegi varasema muutmälu tüübiga, v.a mõni erand.
DDR4 on dünaamilise muutmälu liidese spetsifikatsioon. Peamisteks eelisteks DDR3 ees on kõrgem taktsagedus, parem andmeedastuskiirus (2,133–4,266 Gbit/s versus 0,800–2,133 Gbit/s ) ning madalam toitepinge (1,2–1,05 V versus 1,5–1,2 V). DDR4-mälude puhul loobutakse kahe ning kolme kanaliga lähenemistest ehk iga kanal mälukontrolleris saab olema ühendatud ühe mooduliga. Serverite juures võidakse kasutada digitaalse kommutaatoriga ühendatud mälupankasid.
Arendus ja turundus
Standardiorganisatsioon JEDEC hakkas DDR3-le järglast looma 2005. aastal, paar aastat enne DDR3-mälude turulejõudmist. Algsete plaanide kohaselt pidi DDR4-mälude üldine ehitus 2008. aastaks määratud saama. Seda kinnitas ka 2007. aastal JEDEC-i Future DRAM tegevusgrupi juht Dong-Yang Lee. Ta ennustus oli, et DDR4 jõuab masstootmisse juba 2011/2012. aastal ning kasutab tootmisprotsessis alla 45 nm tehnoloogiat. Lõplikku DDR4 spetsifikaati oli oodata 2011. aasta teises pooles, vahetult enne DDR4 müügi algust.
2010. aasta MemConil Tokyos räägiti uuesti DDR4-mäludest. JEDECi direktori Bill Gervasi esitluse pealkirjaks oli "Aeg ümber mõelda DDR4 suhtes". Üks slaididest kandis nime: "Uus teekaart: Realistlikum tegevuskava on 2015". Selle tulemusel hakkas internetis levima ekslik informatsioon, et DDR4 tulek on edasi lükatud 2015. aastani. Tegelikult aga sujub kõik endiselt vana ajakava järgi, esimeste testeksemplaride tootmisest teatas Samsung 2011. aasta jaanuaris ning suured tootjad lubasid DDR4 turule paisata juba 2012. aastal.
DDR4 peaks ootuste kohaselt saavutama 5% turuosa 2013. aastal ja jõudma 50 protsendini 2015. aastal. Selline turuosa hõivamise periood on võrreldav ajaga, mis kulus DDR3-l turule tulemisest DDR2 seljatamiseni.
2009. aasta veebruaris teatas Samsung, et nad on arendanud ja valideerinud esimesed 40 nm DRAM-kiibid. See oli "oluline samm" DDR4 suunas, sest teised tootjad alles jõudsid sel ajal 50 nm tehnoloogia laialdasema kasutuseni. 2011. aasta jaanuaris teatas Samsung, et on testimiseks tootnud 2 GB DDR4 DRAM-mooduli kasutades tootmisprotsessi 30 nm ja 39 nm vahel. Selle mooduli maksimaalne andmeedastuskiirus oli 2133 Mbit/s 1,2 V toitepinge juures ning kulutas 40% vähem voolu võrreldes samaväärse DDR3-mooduliga.
Kolm kuud hiljem, 2011. aasta aprillis, teatas Hynix 2400 MT/s kiirusega 2 GB DDR4-moodulite tootmisest. Ülejäänud tehnilistelt näitajatelt sarnanesid moodulid Samsungi omadega (1,2 V ja 30 nm-39 nm). Samuti lisasid nad, et seeriatootmist alustatakse arvatavasti 2012. aasta teises pooles. 2013.-2014. aasta paiku peaks tootmisprotsessid jõudma alla 30 nm taseme.
Kirjeldus
Uued kiibid peaksid ootuste kohaselt kasutama 1,2 V või väiksemat toitepinget ning tegema üle kahe miljardi andmeedastuse sekundis. Eelduste järgi turule jõudes on nende kiiruseks 2133 MT/s, tulevikus on aga oodata kiiremaid (kuni 4266 MT/s ) mälusid ning prognoositakse, et 2013. aastal planeeriti langetada toitepinge 1,05 V peale. Tõenäoliselt esimeste turustatavate DDR4-mälude puhul kasutatakse 32 nm-36 nm tehnoloogiat ja 4 Gbit kive.
DDR4 samuti näeb ette muutusi topoloogias. Loobutakse kahe ja kolme kanaliga lähenemisest (mida kasutasid DDR, DDR2 ja DDR3) otseühenduse kasuks, mis tähendab, et iga kanal mälukontrolleris saab olema ühendatud ühe mooduliga. See sarnaneb PCI üleminekuga PCI Expressiks, kus paralleelsus viidi liidese kontrollerisse, mis arvatavasti lihtsustab ajastusi kiiretes andmesiinides. Digitaalsete kommutaatoritega ühendatud mälupangad võidakse serverite juures kasutusele võtta.
Minimaalne taktsageduseks sai juttude järgi 2133 MT/s seepärast, et DDR3-mälud suutsid juba selle kiiruseni jõuda ning muidu oleks turustamise eelisest ilma jäädud. Samsungi 2011. aasta jaanuaris loodud näidisel on Techgage'i hinnangul CAS latentsus 13 tsüklit. See on võrreldav üleminekuga DDR2 pealt DDR3-le.
Pilda (Pilda vald)
Pilda (latgali Pylda, lutsi Põlda) on küla (vidējciems) Lätis Ludza piirkonnas, Pilda valla halduskeskus.
2020. aastal oli külas 273 elanikku, 2022. aastal oli elanikke 268.
Riisipere kammerkoor
Riisipere kammerkoor on Harju maakonnas Saue vallas Riisiperes tegutsev segakoor. Koori dirigent on Cätly Hein.
Koor on osalenud üldlaulupidudel.
Stefan Posch
Stefan Posch (sündinud 14. mail 1997 Judenburgis) on Austria jalgpallur, kes mängib kaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Bologna ja Austria jalgpallikoondises.
Pašvitinys
Pašvitinys on alev Leedus Pakruojise rajoonis, Pašvitinysi valla halduskeskus. Alev asub Svitene jõe kaldal.
Alevis on põhikool ja raamatukogu. Esimene katoliku kirik rajati sinna aastal 1492 praegune hoone valmis aastal 1852. Küla kuulus koos sealse mõisaga aastail 1621–1842 Žemaitija piiskoppidele. Alev aastast 1972. left|thumb|Pašvitinys
Stefan Posch
2015. aastal liitus ta Saksamaa klubiga TSG 1899 Hoffenheim. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas 2017. aasta oktoobris. Enam hakkas ta Hoffenheimi põhimeeskonnas mänguaega saama hooajal 2018/19. Esimese värava lõi ta Saksamaa kõrgliigas 15. oktoobril 2021 mängus 1. FC Kölni vastu.
Austria jalgpallikoondises debüteeris Posch 10. juunil 2019 EM-i valikmängus Põhja-Makedoonia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 13. oktoobril mängus Sloveenia vastu. Ta kuulus Austria koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Ivan Telegin
Ivan Aleksejevitš Telegin (vene keeles Иван Алексеевич Телегин; sündinud 28. veebruaril 1992 Novokuznetskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib keskründajana KHL-i klubis Omski Avangard.
Telegin alustas karjääri 2009. aastal Põhja-Ameerikas, mängides kolm hooaega Ontario Hockey League'i klubides Saginaw Spirit ja Barrie Colts. Hooajal 2012–13 mängis ta American Hockey League'i klubi St. John's IceCapsi ridades.
2010. aastal valis Atlanta Thrashers ta NHL-i draft'is 101. valikuna, kuid NHL-is ei ole ta kunagi mänginud.
Alates hooajast 2014–15 mängis ta Moskva CSKA-s. Hooajal 2016–17 valiti ta KHL-i tähtede mängule. Hooajal 2018–19 võitis ta klubiga Gagarini karika.
2020. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Avangardiga.
Venemaa koondise koosseisus on ta maailmameistrivõistlustelt võitnud kolm pronksmedalit. 2018. aasta taliolümpiamängudel tuli ta Venemaa olümpiakoondisega olümpiavõitjaks.
Salorno
thumb|Salorno Adige orus, vaade Haderburgilt thumb|Salorno valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
Geograafia
Külakeskus paikneb rusukaldel Adige (Etsch) jõe orus umbes 20 km Trentost kirdes ja umbes 30 km Bolzanost edelas. Osa vallast kuulub Trudner Horni looduspargi looduskaitsealasse, mis on Natura 2000 võrgustiku osa. Salorno jaam on peatus Brenneri raudtee liinil Innsbruckist Veronasse.
thumb|left|Salurner Klause
Loodes külgneb Salorno Lõuna-Tirooli valdade Kurtinigi, Margreidi, Montani ja Neumarktiga. Idas ja lõunas külgneb see Trento provintsi valdade Capriana, Cembra, Altavalle, Giovo, Mezzocorona ja Roverè della Lunaga. Salurner Klause (Chiusa di Salorno), Adige oru kitsas osa Fiemme Dolomiitide ja Nonsbergi grupi vahel tähistab Lõuna-Tirooli lauskmaa lõunapiiri. Umbes 1600. aasta paiku kinnistus seal saksa-itaalia keelepiir, olukord, mis sai 19. sajandil rahvusliku rõhuasetuse, nagu näitab "Bozner Bergsteigerlied".
Salorno vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Gfrill (Cauria) ja Buchholz (Pochi). 2011. aasta 31. detsembri seisuga elas Salornos 3591 inimest ja valla pindala on 33,2 km².
Ajalugu
"″Salurn un gros bourg aux confins d'Allemagne e d'Italie dans le Tirol, dont il fait la séparation.″ (Denis Diderot: Encyclopédie, 40, 548.)"
thumb|left|Haderburgi loss
Küla on tuntud keskaegse Haderburgi (itaalia: Castello di Salorno) lossi varemete poolest. Küla on esmamainitud 1053. aasta reisikirjas. See paikneb lubjakivikaljul kõrgel Adige oru Salurner Klause pudelikaela kohal. 1158. aastal ründasid kohalikud Eppani krahvid kahte Rooma Kuuria kardinali nende teel keiser Friedrich I Barbarossa õukonda. Friedrichi nõbu Heinrich Lõvi käivitas karistusekspeditsiooni, milles loss purustati. Hiljem ehitati see uuesti üles ja 1200. aasta paiku omandasid selle Tirooli krahvid. Aastal 1284 ostis selle krahv Meinhard II, aastal 1349 piiras ja hõivas selle Baieri hertsog Ludwig V, ja lõpuks pärisid selle aastal 1363 Austria Habsburgid. Keiser Maximilian I laiendas kindlustusi, kuid loss kaotas varsti oma strateegilise tähtsuse ja lagunes. 1648. aastast olid varemed Veneetsia Zenobio-Albrizzi krahvide valduses.
Pärast Esimest maailmasõda ja Austria-Ungari lagunemist annekteeris Itaalia Salorno koos ülejäänud Lõuna-Tirooli ja teiste Austria aladega, nagu nägi 10. oktoobril 1920 ette Saint-Germaini rahu. 1921. rahvaloenduse järgi kuulutas rõhuv enamus Salorno elanikest end saksakeelseks. Pärast seda korrastas valitsuskomisjon tulemust, muutes inimeste deklaratsiooni, kelle perekonnanimi kõlas itaaliapäraselt. Salornos ja mõnes muus Lõuna-Tirooli vallas on sealtsaati itaaliakeelne enamus. Fašistliku režiimi poolt läbi viidud tõhus italianiseerimine muutis lõplikult keelte vahekorda. Täna kõneleb vaid 37% asukatest saksa keelt emakeelena.
Kogukond
thumb|Püha Andrease kirik
Keeleline jaotus
Alates 2001. aastast on Salorno elanikkond tugevalt kasvanud. 2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 61,85% rahvastikust esimese keelena itaalia keelt, 37,74% saksa keelt ja 0,40% ladiini keelt.
Caudry
Caudry (enne 1349. aastat ametlikult Calderiacum ja Cauderi) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis.
Linn on enamasti tuntud kui Prantsuse pitsipealinn (üheskoos Calais'ga) ning seda peetakse Prantsuse rätsepapärandi ja kõrge käsitööoskuse maamärgiks parimate ja kõige kallimate kangaste (sealhulgas Chantilly pits, Leavers' pits, siid või tüll) kudumiseks sajandeid kestnud tekstiilitööstuses.
Linna ettevõtted on tarnivad kaupa sellistele moemajadele nagu Chanel ja Gucci. Linnas toodetakse moekaupu ka sellistele tuntud kaubamärkidele nagu Yves Saint Laurent, Dolce & Gabbana, La Perla, Alexander McQueen või Ralph Lauren.
Lähiajaloos on olnud rahvusvaheliselt suure tähelepanu keskmes Caudry pitsist tehtud Cambridge'i hertsoginna Catherine'i pulmakleit, mida ta kandis 29. aprillil 2011 Westminster Abbeys prints Williamiga abielludes, ja Amal Clooney pulmakleit, mida ta kandis septembris 2014 Veneetsias Itaalias Ameerika näitleja George Clooneyga abielludes. Caudry pitsi on kandnud arvukalt kunstnikke ja poliitikuid, nagu Lady Gaga, Beyoncé või Michelle Obama.
pisi|tühi|püsti|Caudry sõjamälestusmärk
Bandung
Bandung on linn Indoneesias Jaava saarel, Lääne-Jaava provintsi halduskeskus. Bandung on suuruselt Indoneesias kolmas linn.
Weißbach bei Lofer
Weißbach bei Lofer on vald (Gemeinde) Austria Salzburgi liidumaa Zell am See ringkonnas (Pinzgau piirkonnas).
Turaŭ
pisi|left Turaŭ (transkribeerituna Turav, venepäraselt Turov, poola keeles Turów, leedu keeles Turovas) on linn Valgevenes Homieli oblastis Žytkavičy rajoonis. Linn on Turaŭ külanõukogu halduskeskuseks. Turaŭ asub merepinnast 125 meetri kõrgusel, Homieli linnast 258 ja rajooni keskusest Žytkavičyst 25 kilomeetri kaugusel Prõpjatsi jõe kaldal.
Haridust annavad kaks keskkooli ja muusikakool. Linnas on kaks kultuurimaja ja kolm raamatukogu. Seal antakse välja ajalehte «Вольныя навіны». Ainsaks tööstusharuks on toiduainetetööstus – linnas valmistatakse hernekonserve ja mahla.
Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum, Prypiacki rahvuspargi loodusmuuseum, linnamägi, kiviristid ja sealne aastal 1810 valminud õigeusu kirik.
Asula nimi
left|pisi|Linnamägi
Linna nime päritolu on teadmata. Ühe oletuse kohaselt andis linnale nime Nestori kroonikas mainitud varjaagide vürst Tur, kes olevat linna asutanud. Nestori kroonika kohaselt elas Tur aasta 980 paiku. Samas ei ole teistes kroonikates selle Turi seoste kohta linnaga ei asutaja ega valitsejana mingeid viiteid. Aastal 1880 kirjutas kohalik piiskop linna ajaloo, kus oletas Turovi Kirilli teostele tuginedes, et Tur ehitas pigem Kiievis asunud ja aastal 1146 kroonikates mainutud Turovi kiriku.
Teise hüpoteesi kohaselt on linnale nime andnud tarvas (тур). Pavieł Špileŭski kirjutab, et taolise tüvega kohanimed on levinud üle kogu slaavlaste asuala ja kõigi nende seostamine varjaagidega oleks naeruväärne, lisaks oli piirkonda asutanud dregovitšite maadel palju tarvaid. Samas ei kinnita seda hüpoteesi ajalooallikad.
Nime Tur kannab tänapäeva Pahosti külas asuv jõeharu. See Prõpjatsi haru on nüüdseks peaaegu kinni kasvanud, ent vanemate inimeste mälestuste kohaselt oli see varem veerohke ja seal asus jõesadam, mida kasutati metsa väljaveoks, samuti lõppes seal mööda Stviga jõge kulgenud veetee. Alaksandr Kryvicki ja Mikałaj Saskievič oletavad, et linna tekkele aitas kaasa sealne sadamakoht, nende hüpoteesi kinnitab asjaolu, et just samal perioodil sai sel moel nime samanimeline küla Połacki lähistel.
Ühe versiooni kohaselt tuleneb linna nimi sõnast тур, mis tähendas murdes torni, teise kohaselt asus seal Turile pühendatud hiiepaik. Samas pole Turi-nimelise jumaluse olemasolu slaavi mütoloogias kuigi kindel.
Kohaliku legendi kohaselt sai linn nime selle järgi, et üks türklane vajunud seal läbi jää ja kaotanud oma uhke mütsi (või siis uppunud). See versioon on aga tõenäoliselt vaid kohalik nali, mis põhineb linna nime ja türklast tähistava sõna турак kõlalisel sarnasusel.
Varaseim ajalugu
Linna on kirjalikes allikates esmamainitud 980. aastal. Linn oli tähtis dregovitšite keskus, millest sai aastal 988 Turaŭ vürstiriigi pealinn. Esimene sealne vürst oli Svjatopolk I. Aastal 1005 loodi Turaŭ piiskopkond.
XVII sajand ja XVIII sajand olid linna õitsenguajaks. Toona oli sel võimas kaitserajatiste süsteem, seal oli ligi 40 kirikut (nende seas ka kaks peakirikut) ja kaks või kolm kloostrit. Tähtsaim kirik võis kanda nime Püha Sofia katedraal.
Aastal 1158 piirasid Venemaa põhjaosa vürstid kümme nädalat Turaŭ linna, selle tagajärjel muutus Turaŭ vürstiriik iseseisvaks. Aastal 1160 piirasid linna kolmeks nädalaks sisse Volõõnia vürstid. Aastal 1241 vallutasid linna Mongoli väed, linn tehti maatasa.
Sõda tõi kaasa varasemate kaubateede muutumise ja linn hakkas järk-järgult oma tähtsust kaotama. Vürstiriik lagunes osastisvürstiriikideks, millel olid teised keskused (Pinsk, Kleck, Słuck).
Linn Rzeczpospolita koosseisus
Aasta 1320 paiku liideti vürstiriik Leeduga. Umbkaudu sel ajal katkes ka Turaŭ vürstide liin, mistõttu linna hakkasid valitsema Leedu vürstid. XV sajandil hakkas linn kuuluma Glinskitele, administratiivselt kuulus see Trakai vojevoodkonda.
XIV sajandil alustasid röövretki sellesse piirkonda krimmitatarlased, kes tegid seda Ivan III palvel. Too kasutas tatarlaste abi Leedu idapiiri nõrgestamiseks, need omakorda kasutasid ära asjaolu, et Leedu väed olid Moskva-Leedu sõdades seotud Venemaa vägedega.
Aastal 1507 tõstis kohalik valitseja Mihhail Glinski mässu, soovides ühineda Moskvaga. Mässu keskuseks olid Glinski feodaalvaldused ehk Turaŭ ümbruskond. Aastal 1508 said aga ülestõusnud lüüa ja kuna Vene vägedel ei olnud sõjas samuti edu, pidid nad Venemaale põgenema. Linna uueks omanikuks sai Konstanty Iwanowicz Ostrogski ja sellest sai Ostrogskite valdus.
Aastal 1521 põletasid krimmitatarlased linna maha. Nõnda otsustas Konstanty Ostrogski linnamäele uue kindluse rajada. Seoses haldusreformiga hakkas linn kuuluma Bresti vojevoodkonda ja Pinski maakonda. Sel ajal tekkisid ka Zajacella ja Zapiasočča eeslinnad, mis moodustavad tänapäeva Zapiasočča küla. XVI sajandil asusid linna juudid. Aastal 1621 läks linn Sapiehade valdusse.
Uputuse ajal laastasid Moskva väed korduvalt linna (seda tegid nii Moskvat toetavad kasakad kui ka Moskva enda väed). Katoliku vaimulikud hukati, ümbruskonna külad põletati maha, tabatud inimesed kas tapeti või kaevati elusalt maa sisse. Ligi 60 000 ümbruskonna elanikelt ära võetud lehma aeti Ukrainasse. Pärast seda, kui Janusz Radziwiłł linna vabastas, oli linnas vaid 111 peret endise 401 asemel.
Hilisem ajalugu
pisi|left|Linn aastal 1875
Seoses Poola jagamisega läks linn aastal 1763 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mozõri maakonda. Toona oli linnas seitse õigeusu kirikut, seal tegutses ka sünagoog. Linn jagati Ivan Sollogubi ja kindral Seljabini vahel. Ühtlasi sai linnast alev. Veel samal aastal müüs Sollogub osa maadest ja metsast inglise firmale Pete&Forster, mis alustas ümbruskonnas intensiivset metsalangetamist. 1800. aastal konfiskeeris Paul I sealsed valdused.
Aastal 1795 alustas tööd postimaantee, mis kulges Mazyrist läbi Žytkavičy, Turaŭ ja Lenini Davyd-Haradokki. Uusi kannatusi tõi elanikkoonnale kaasa 1812. aasta isamaasõda. Piirkond laastati ja kuni aastani 1817 kestnud näljahäda tappis kolmveerand linna elanikkonnast. Aastal 1834 põles linn peaaegu täielikult maha, tules hävis viis kirikut. Aastal 1865 avastati linnast Turaŭ evangeelium, XI sajandist pärinev kirikuslaavi keelne Uue Testamendi tekstidega käsikiri.
pisi|Sünagoog aastal 1910
Aastal 1860 oli linnas kolm õigeusu kirikut, kolm juudi palvemaja ja sünagoog. Aastaks 1892 oli linnast saanud alev, millel oli õigus pidada kaks korda aastas laata. Aastast 1897 on teada, et alevis tegutsesid sidejaoskond, fotosalong ja tellisevabrik. Linnas oli neli õigeusu kirikut, katoliku kirik ja sünagoog, linnas oli neli kõrtsi. Turaŭs oli ka jõesadam. Samanimelises mõisas tegutses auruveski. 52,3% alevi elanikest olid toona juudid.
Aastal 1919 läks Turaŭ Valgevene NSV koosseisu. Alevi elanikkond jäi Stalini repressioonidest peaaegu puutumata, selle ohvriteks langes vaid 46 kohalikku elanikku. Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsiooniväed suurema osa alevis elanud juutidest, aastaks 2003 olid alevisse jäänud vaid üksikud juudi pered. Turaŭ sai linnaõigused tagasi aastal 2004. Aastal 2010 algasid uue katedraali ehitustööd.
Kukeseenelaadsed
Kukeseenelaadsed (Cantharellales) on selts kandseeni.
Sugukonnad
Sellesse seltsi kuuluvad järgmised sugukonnad:
Riola
Riola on Tallinnas tegutsev segakoor. Koori dirigendid on Anu Liho ja Ene Uibo.
Koor asutati 1993.
Koor harjutab Nõmme Kultuurikeskuses.
Koor on Eesti Segakooride Liidu liige.
Sügismaraton
"Sügismaraton" on 1979. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Süžee
Leningradi Riikliku Ülikooli õppejõud ja ühe Leningradi kirjastuse töötaja Andrei Buzõkin on intelligentne, andekas ja heasüdamlik inimene. Kuid ta on otsustusvõimetu ja nõrga tahtejõuga ega suuda seetõttu teha olulisi valikuid. Seetõttu satub ta igasugustesse keerulistesse olukordadesse. Ta ei suuda naisest lahku minna ega ka armukesega suhteid katkestada.
Roela segakoor
Roela segakoor on Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas Roelas tegutsev segakoor. Koori dirigent on Katrin Pall.
Koor asutati 1901.
Holm (täpsustus)
Holm tähendab mitmes germaani keeles saart ja vene keeles küngast. Nimena võib see tähendada mitut asja:
Reet Sukk
Haridus ja tegevus muusikuna
Reet Suka valikuid interpreedina on mõjutanud õpingud Viljandi Muusikakoolis, kus tema õpingute ajal töötas Tõnu Sepp. Ta hakkas Viljandi Linnakapellis mängima vanu puupuhkpille ja suurt rolli suuna valikul vanade instrumentide suunas mängis Viljandi Vanamuusika Festival. Et vanu pille Eestis toone ei õpetatud, alustas ta õpinguid Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis Kaljo Westi flöödiklassis, edasi Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Samuel Sauluse õpilasena. Konservatooriumi lõpetas ta barokkflöödi erialal ning Wilbert Hazelzeti julgustusel asus ta edasi õppima Hollandis.
1996.-1999. aastal õppis Reet Sukk Haagi Kuninglikus Konservatooriumis W. Hazelzeti juures barokkflööti ja Jeanette van Wingerdeni juures plokkflööti, lisaks osales töötubades varajasest muusikast kuni klassitsismini.
Eestis on Reet Sukk tegutsenud koos Taavi-Mats Uttiga varajase muusika stuudio Cantores Vagantes kontserdiprojektides. Lisaks on ta osalenud teistes varajase muusika projektides, sealhulgas esinenud sageli orkestrisolistina. Mängimise kõrval õpetab Reet Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis, Vanalinna Hariduskolleegiumi Muusikakoolis.
Ta on üks Plokkflöödiühing ERTA-Estonia asutajaliikmetest.
Tunnustus
CD "Rokokoomuusika Põhjalast" valiti Eesti Muusikaauhinnad 2014 nominendiks ja ühtlasi aasta parimaks kammermuusikaplaadiks.
Kiltre Värviallikas
Kiltre Värviallikas (ka: Kiltri allikas, Kiltre allikas, Värvi allikas) on allikas Järva maakonnas Järva vallas Norra pargi lähedal.
Allikas avaneb allikalehtris, mille laius on 4 m ja sügavus 0,9 m. Allika suurim vooluhulk on 60 l/s.
Teostatavusuuring
Teostatavusuuringus analüüsitakse probleemi lahendusvõimalusi ning soovitatakse parimat lahendust. Teostatavusuuring hõlmab tavaliselt nii majanduslikku, tehnilist, ajalist kui organisatsioonilist teostatavust.
Tihti käsitletakse teostatavusuuringus ka sotsiaalse mõju ja keskkonnamõju hindamist.
Kiongi keel
Kiongi keel on Nigeri-Kongo keelkonna Crossi jõe keelte hulka kuuluv keel, mida räägivad kiongid Nigeerias.
Kõnelejaid oli 2004. aastal umbes 100.
237 eKr
237. aasta eKr ehk ab urbe condita DXVII (517).
Rudolf Palm
Rudolf Palm (21. juuni 1904 Harjumaa Saue vald – 9. veebruar 1990 Tallinn) oli eesti viiuldaja.
Ta lõpetas 1929. aastal Tallinna Konservatooriumi viiuli erialal, kus tema erialaõpetaja oli Alfred Papmehl.
Aastatel 1940–1948 töötas ta ise konservatooriumi viiuliklassi õpetajana, kus tema õpilasteks olid teiste seas Endel Lippus, Helmut Rosenvald ja Uno Järvela.
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Isiklikku
Kunstnik Jüri Palm oli tema poeg.
Kukeseenelised
Kukeseenelised (Cantharellaceae) on sugukond kukeseenelaadsete seltsis.
Sugukonda kuulub 5 perekonda üle 90 liigiga. Eestis on levinud harilik kukeseen ja lehter-kukeseen.
Tulasnellilised
Tulasnellilised (Tulasnellaceae) on sugukond kukeseenelaadsete seltsis.
Sugukonnas on kokku 54 liiki. Paljud neist on orhideede sümbiondid, moodustades mükoriisat.
Perekonnad
Sellesse sugukonda kuuluvad järgmised perekonnad:
Ruila mõisa segakoor
Ruila mõisa segakoor on Harju maakonnas Saue vallas Ruilas tegutsev segakoor. Koori juhendab Reet Ristmägi.
Koor harjutab Ruila koolimajas.
Koor on osalenud üldlaulupeol.
Lea Leppik (ajaloolane)
Lea Leppik (sünninimi Lea Salupere; sündinud 19. detsembril 1962 Tartus) on eesti ajaloolane.
Ta on uurinud Eesti teaduslugu 19. sajandi algusest 20. sajandi keskpaigani.
Haridus
Ta lõpetas 1982 Tartu 3. Keskkooli ja 1987 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal diplomitööga Tartu Ülikooli rektorist Gustav von Ewersist. Aastal 1996 lõpetas ta Tartu ülikooli magistriõppe magistritööga Ewersist. Aastal 2006 kaitses ta Tartu ülikoolis doktoritöö "Tartu Ülikooli teenistujate sotsiaalne mobiilsus 1802–1918" (juhendaja Aadu Must).
Töökohad
Aastatel 2002–2007 oli ta Tartu ülikooli arhiivinduse lektor, aastatel 2007–2010 erakorraline dotsent Viljandi kultuuriakadeemias, 2010–2014 Tartu ülikooli dokumendihalduse dotsent, 2015. aastast õiguse ajaloo dotsent.
Alates 2002. aastast on ta Tartu Ülikooli Ajaloo Muuseumi teadusdirektor.
Rõõm (koor)
Rõõm on Valga maakonnas Valgas tegutsev segakoor. Koori dirigent on Sirje Päss.
Wilbert Hazelzet
Wilbert Hazelzet (sündinud 20. novembril 1948 Haagis) on Hollandi barokkflöödimängija.
Tegevus muusikuna
1970. aastal pühendus Hazelzet barokkflöödi tundmaõppimisele ja mängimisele. 18. sajandi mängutehnikat ja esituspraktikat õppis ta selle perioodi traktaatidest. Teda peetakse üheks silmapaistvaimaks barokkflöödimängijaks tänapäeval. 1978. aastal hakkas ta mängima ansamblis Musica Antiqua Köln. Ta on teinud koostööd klavessinist Jacques Oggiga, lautomängija Konrad Junghäneliga, Ton Koopmaniga ja Amsterdami barokkorkestriga ning kammerorkestritega Ensemble Sonnerie ja London Baroque.
Wilbert Hazelzet on Haagi Kuningliku Konservatooriumi ja Utrechti Hogeschool voor de Kunsteni õppejõud.
Marco Friedl
2008. aastal liitus ta Müncheni Bayerni noorteakadeemiaga. Hooajal 2015/16 debüteeris ta klubi reservmeeskonnas Saksamaa tugevuselt neljandas liigas. 2017. aasta märtsis sõlmis ta Bayerniga esimese profilepingu. 2017. aasta augustis kuulus ta Müncheni Bayerni varumeeste pingile, kui Bayern Saksamaa superkarikafinaalis Dortmundi Borussia alistas. Bayerni põhimeeskonnas debüteeris ta 22. novembril 2017 UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus Anderlechti vastu. Kolm päeva hiljem debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas mängus Mönchengladbachi Borussia vastu, kuid see jäi ka tema viimaseks mänguks Bayernis.
2018. aasta jaanuaris suundus ta Bayernist 18 kuuks laenule Bremerni Werderi. 2019. aasta mais sõlmis ta Werderiga püsiva lepingu. Saksamaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 28. septembril 2019 mängus Dortmundi Borussia vastu.
Austria jalgpallikoondises debüteeris Friedl 7. oktoobril 2020 sõprusmängus Kreeka vastu. Ta kuulus Austria koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
2013. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus
2013. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus oli üheteistkümnes Laste Eurovisiooni lauluvõistlus. See toimus 30. novembril 2013. Lauluvõistluse võitis Malta.
Vera Ivanko
Vera Ivanko (vene Вера Алексеевна Иванко; 2. september 1993 Moskva – 25. november 2013 Moskva) oli vene näitleja.
Vera Ivanko mängis filmis esimest korda juba 2002. aastal. Alates 2011. aastast õppis ta Ülevenemaalises Riiklikus Kinematograafia Ülikoolis näitlemist. 2013. aasta novembri lõpus hukkus ta oma elukoha lähedal raudteel, jäädes rongi alla.
Nature Cat
"Nature Cat" on USA-Kanada animafilm. Seriaali hakkas 2015. aastal tootma Spiffy Pictures, WTTW ja 9 Story Media Group.
SoLeMiJo
SoLeMiJo (stiliseeritult So-Le-Mi-Jo) on Tartus tegutsev segakoor, mis on asutatud 2001. aastal.
Koor on esinenud üldlaulupidudel.
Vahendajarünne
Vahendajarünne (ingl Man-in-the-middle attack, MITM) on andmeturbe mõiste, mis tähendab rünnakut, kus kahe otspunkti vahelist ühendust kontrollib pahatahtlik kasutaja, kellel on võimalik otspunktide vahel saadetavaid andmeid muuta.
Jakub Kovář
Jakub Kovář (sündinud 19. juulil 1988 Písekis) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib väravavahina Tšehhi kõrgliigaklubis Praha Sparta.
2006. aastal valis Philadelphia Flyers ta NHL-i draft'is 109. valikuna. NHL-is pole ta kunagi mänginud, kuid hooajal 2007–08 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Windsor Spitfires.
Aastatel 2009–2013 mängis ta Tšehhi kõrgliigaklubis České Budějovice.
2013. aastal liitus ta KHL-i klubiga Jekaterinburgi Avtomobilist. Hooajal 2016–17 mängis ta Tšerepovetsi Severstalis, kuid naasis seejärel Avtomobilisti. Aastatel 2015, 2019 ja 2020 valiti ta KHL-i tähtede mängule.
Hooaja 2021/22 teises pooles mängis ta Šveitsi kõrgliigaklubis ZSC Lions. 2022. aasta aprillis sõlmis ta lepingu Praha Spartaga.
2011. ja 2012. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Tšehhi jäähokikoondise koosseisus pronksmedali. Ta kuulus Tšehhi koondisse ka 2014. aasta taliolümpiamängudel.
238 eKr
238. aasta eKr ehk ab urbe condita DXVI (516).
Katanga Riik
Katanga Riik (prantsuse keeles État du Katanga, suahiili keeles Inchi Ya Katanga; vahel ka Katanga Vabariik) oli 11. juulil 1960 Kongo-Léopoldville'ist lahku löönud riik. Katanga juht oli Moïse Tshombe, kes oli partei CONAKAT (Confédération des associations tribales du Katanga) president. Katanga iseseisvusel ei olnud katangalaste täit toetust ning riiki räsisid põhjaosas toimunud etnilised kokkupõrked. Riigi lühike eluiga lõppes aastal 1963, kui sekkus Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni operatsioon Kongos ning Katanga taasühendati Kongoga. Katanga Riigist sai Kongo Katanga provints.
Narmikulised
Narmikulised (Hydnaceae) on sugukond kukeseenelaadsete seltsis.
Kadaka allikad
Kadaka allikad on allikad Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas Patika külas.
Natalie Mendoza
Natalie Jackson Mendoza (hiina keeles 娜塔莉·门多萨; sündinud 12. augustil 1978) on Hongkongi päritolu Austraalia filminäitleja, laulja ja tantsija.
Elulugu
Natalie ema oli tantsija ja isa Noel Mendoza oli džässmuusik. Lapsena kolis Natalie koos oma perekonnaga Hongkongist Austraaliasse, kus ta ka üles kasvas. Ta oli abielus Eliot Kennedyga, kuid see abielu lõppes lahutusega 2010. aastal. Eriti tuntud on Natalie Mendoza Juno osatäitjana filmis "The Descent" (2005).
Jäneda Allikajärv
pisi|Jäneda Allikajärv pisi|Jäneda Allikajärv oktoobris Allikajärv  (ka Jäneda Allikajärv) on järv Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
Järv on 400 m pikk ja 100 m lai, selle sügavus on kuni 3 m.
Järve lähedal paiknevad Jäneda allikad. Järv on koos allikatega kaitse all.
Sotsiaalne aruanne
Sotsiaalne aruanne (inglise keeles social report) on	ühiskonna või organisatsioonide mitterahalised andmed, mis sisaldavad mõnda või kõiki järgmistest: missioon, visioon, väärtushinnangud, töökeskkonna sisekliima, sotsiaalne dialoog, inimõigused, kogukonnakaasatus, kohalik majandusareng, looduskeskkond, turg. Aruandes peaksid kajastuma ka vajalikud mõõdikud.
Vähimast kulust lähtuv planeerimine
Vähimast kulust lähtuv planeerimine (inglise keeles least cost planning, lühend LCP) on soovitud tulemuse saavutamiseks odavaima viisi või meetmete kombinatsiooni otsimise meetod.
Transpordisektoris on võimalik samu majanduslikke eesmärke saavutada kõikide transpordiliikide ja juurdepääsu korraldamise viiside alternatiive kaaludes, mis võivad kaasa aidata ka tervise-, keskkonna- ja turvalisuse eesmärkide saavutamisele.
Richard Kalmet
Richard Friedrich Kalmet (kuni 15. detsembrini 1936 Richard Friedrich Kärtmann; 22. aprill (vkj)/ 5. mai 1911 Kirmsi küla, Kahkva vald, Räpina kihelkond, Võrumaa – 19. juuli 2006 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane.
Õppis Kirmsi algkoolis, Raadamaa algkoolis ja Räpina kõrgemas algkoolis. 1925. aastast jätkas õpinguid Võru Õpetajate Seminaris, selle sulgemise järel Tartu Õpetajate Seminaris, mille lõpetas 1931.
1932–1933 teenis Eesti sõjaväes. 1933. aastast töötas Vastseliina valla Kapera algkooli õpetajana, mõne aja pärast sai temast kooli juhataja.
Michael Arbib
Michael Anthony Arbib (sündinud 28. mail 1940) on Ameerika Ühendriikide neuroküberneetik. Ta on Lõuna-California Ülikooli professor.
Richard Kalmet
1938. aastal astus ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, kuid 1940. aastal need õpingud katkesid. Akadeemiliselt oli ta Üliõpilasselts Liivika liige.
1940–1941 osales ta vastupanuliikumises. Aastatel 1941–1944 oli ta Väimela algkooli juhataja. 1944. aastal mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke, võitles Narva lahingutes ja Lõuna-Eestis.
Pärast sõda töötas 1944–1946 õpetajana Viluste Mittetäielikus Keskkoolis ja Elva Keskkoolis, seejärel aga pidi loobuma õpetajaametist. 1946–1949 töötas Tartu tööstuskombinaadi Koolivara laotöölisena ja lühemat aega Viljandi Tarbijate Kooperatiivi raamatupidajana. Seejärel oli ta Tallinnas Kopli jaamas laadija ning rõivakombinaadis normeerija. 1952. aastal sai ta tööle Eesti NSV Teaduste Akadeemia Taimekasvatuse Instituudi kesklaboratooriumisse vanemlaborandina.
Michael Arbib
Doktoriväitekirja kaitses ta 1963. aastal Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis matemaatika alal, üks tema juhendajaid oli Norbert Wiener.
Richard Kalmet
1954. aastal astus ta mittestatsionaarse üliõpilasena Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomia erialale. 1960. aastal lõpetas ta EPA 1960 kiitusega, kaitstes diplomitöö "Vaskväetiste kasutamise perspektiivid Pärnu ümbruse muldadel" (juhendaja professor Osvald Hallik). 1964. aastal kaitses ta põllumajandusteaduse kandidaadi kraadi väitekirjaga "Eesti NSV muldade boorisisaldus ja boorväetiste kasutamine".
1975. aastal kaitses ta põllumajandusteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Mikroelementide mõju söödakultuuride saakidele ja sööda kvaliteedile Eesti NSV-s".
Aastatel 1957–1994 töötas ta Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudis, 1957–1964 nooremteadur, 1964–1983 vanemteadur, 1983–1994 vanemteadur-konsultant.
Eurorühm
Eurorühm (ka eurogrupp) on mitteametlik organ, mille raames kohtuvad euroala riikide rahandusministrid, et arutada ühiseid euroga seotud teemasid.
Richard Kalmet
Teadustöö
Ta on uurinud mikroelementide sisaldust muldades, kivimites, vetes, õhus ja taimedes, mikroväetiste mõju saagile ja selle kvaliteedile, põllumuldade boori- ja aktiivse mangaani sisaldust, rohumaataimede makro- ja mikromineraalset koostist, loomasöötade koobalti sisaldust ja joodi esinemist Eesti biosfääris.
Ta kirjutas 3 monograafiat, oli 7 raamatu kaasautor ja avaldas üle 160 teadusliku artikli.
Eurorühm
Ajalugu
Eurorühm loodi 13. detsembril 1997 Euroopa Ülemkogu otsusega.
Richard Kalmet
Liikmesus
Ta oli Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige (1996. aastast auliige), samuti Eesti Vabadusvõitlejate Ühenduse liige.
Mälestuse jäädvustamine
Kinkis oma raamatukogu 2006. aastal Parksepa Keskkoolile, sealses muuseumis on ka tema muuseum-tuba.
Eurorühm
Ajalugu
Eurorühma esimene kohtumine toimus 4. juunil 1998 Luksemburgis Senningeni lossis.
Guido Reni
Guido Reni (4. november 1575 Bologna – 18. august 1642 Bologna) oli itaalia barokiajastu maalikunstnik.
Eurorühm
Ajalugu
10. septembril 2004 otsustas eurorühm määrata alalise esimehe, kelle ametiaeg kestis kaks aastat. ECOFINi kohtumisel Scheveningenis valiti eurorühma esimeseks alaliseks esimeheks Jean-Claude Juncker. Tema ametiaeg kestis 1. jaanuarist 2005 kuni 31. detsembrini 2006. Tegelikult oli ta eurorühma esimees kuni 21. jaanuarini 2013. Teine alaline eurorühma esimees (21. jaanuarist 2013 kuni 12. jaanuarini 2018) oli Jeroen Dijsselbloem. Alates 13. juulist 2020 on eurorühma alaline esimees Paschal Donohoe (enne teda 12. jaanuarist 2018 Mário Centeno).
Guido Reni
Ta oli omaaegse Itaalia üks kuulsamaid kunstnikke, keda tunti üle kogu Euroopa. Reni on tuntud elegantsete ja suursuguste freskode ja maalide poolest, mis on peamiselt religiooniteemalised, kuid tema teoste hulgast leiab ka mütoloogilise ja ajaloolise sisuga teoseid. Reni loomingut iseloomustavad pigem helged ja eredad värvid ning pehmed ja idealiseeritud vormid.
Eurorühm
Ülesanded
Eurorühma peamine ülesanne on tagada euroala liikmesriikide majanduspoliitika tihe koordineerimine. Samuti on selle eesmärk soodustada tingimusi tugevamaks majanduskasvuks.
Guido Reni
Elukäik
Guido Reni sündis 1575. aastal Bolognas muusikute peres. Tema isa Daniele Reni oli austatud ja tunnustatud muusik. Kuigi Reni isa lootis, et pojast saab samuti muusik, oli poja kirg kunsti vastu siiski suurem ning Reni lõpetas muusikaõpingud, et asuda 1590. aastal õppima flaami kunstniku Denijs Calvaerti töökotta. Calvaert õpetas ka selliseid kunstnikke nagu Domenichino ja Francesco Albani. Nagu Domenichino, leidis ka Reni, et Caelvaertiga on keeruline koos töötada. Pärast lühiajalisi kõhklusi sidus Reni end Carraccide koolkonnaga, asudes õppima Carraccide akadeemiasse. Reni õppis seal aastatel 1595–1598. pisi|"Kleopatra surm" (1639), Sanssouci loss, Potsdam|alt= Oma esimese avaliku tellimuse täitis ta 1596. aastal, milleks oli "Neitsi Maarja kroonimine nelja pühakuga". Selle teose eeskujuks võttis Reni Raffaeli teose "Püha Cecilia ekstaas". Carraccide akadeemias õppides hakkas Reni huvituma Raffaelist, kelle loomingusse ta aina enam süvenema hakkas ning kellest sai tema eluaegne iidol. Bolognast lahkudes 1601. aastal, suundus Reni Rooma. Reni kiindumus Raffaeli suurenes veelgi rohkem, kui ta nägi oma suurima eeskuju freskosid Vatikanis. Raffaeli maalid peegeldasid Reni jaoks ülimat ideaaliseeritust, mida kunstnik üritas üle kanda ka oma teostesse. Ta oli niivõrd pühendunud kujutama inimesi ilusatena, et maalis ka kõige hirmsamaid saatanaid ja timukaid sama kaunitena kui teised kunstnikud pühakuid. Peagi sai kunstnik tuntuks aga noorte naiste kujutamisega, maalides noori naispühakuid ja vahetevahel ka Kleopatrat või Lucreziat. Kõige rohkem meeldis Renile aga kujutada neitsi Maarjat. Üsna hiljutise ajani põhjustasid tema stuudios külluseni produtseeritud neitsi Maarjad kunstniku oskuste ebaõiglast alahindamist. Mis puudutas naisi aga tema eraelus, oli Reni teada-tuntud misogüün. Tema seksuaalne sättumus on alati küsimärgi all olnud ning pigem üritas ta erootikat oma loomingus vältida.
Reni elas suurema osa elust Bolognas, kuid aastad 1601–1614 veetis ta Roomas, kus kardinal Pietro Aldobrandin tellis temalt "Püha Peetruse ristilöömise" (1604–1605), mis oli ühtlasi ka üks kunstniku esimesi tellimustöid Roomas. Kolm aastat varem oli samateemalise maali loonud Caravaggio. Nagu Caravaggio, kujutab ka Reni kolme meest, kes pühakut ristile tõstavad, dramaatilises atmosfääris ja öises pimeduses. Seetõttu süüdistas Caravaggio Renid tema ideede varastamises, kuigi Reni teose puhul vaatab meile vastu hoopis teistsugune taust, kus on kujutatud taamal maastiku ja pilvedega kaetud taevast, ning pühakut ristile tõstvad mehed on Reni kujutanud hoopis väärikamates poosides kui Caravaggio oma teosel. pisi|294x294px|"Aurora" (1614), Palazzo Pallavicini, Rooma|alt= Järk-järgult hakkas Reni loobuma Ludovico Carracci mõjutustest ning pöörduma aina rohkem Raffaeli ja antiigi mõjutuste poole. 1607–1608 maalis ta Vatikanis freskosid, kardinal Scipione Borghese tellimusel ja 1609–1612 kaunistas ta freskodega ka Palazzo Quirinale kabeli. Aastatel 1613–1615 maalis Reni Bolognas San Domenico basiilika jaoks fresko "Püha Dominicuse hiilgus". 1614. aastal valmis aga Roomas tema imetletuim ja tuntuim fresko "Aurora", mis sai maalitud kardinal Scipione Borghesele. 1615. aastaks oli Reni tagasi kolinud Bolognasse ja 1620. aastaks oli ta kõige nõutum kunstnik Euroopas, saades tellimusi Genovast, Ravennast, Napolist ja Roomast ning peagi ka Madridist, Pariisist ja Varssavist. 1630. aasta paiku valminud kolm olulist teost, altarimaal "Pala della Peste" (1631), täispikkuses portree "Kardinal Bernardino Spada" (1630–1631) ja mütoloogiline maal "Helena röövimine" (1631), näitavad hästi kunstniku meisterlikke oskusi. 1630. aastal tellisid paavst Urbanus VIII ja tema vennapojad kardinalid Francesco ja Antonio Barberini Renilt Santa Maria della Concezione dei Cappuccini kiriku jaoks maali peaingel Miikaelist, mis valmis 1635. aastaks. Paavstilt ja tema vennapoegadelt said sama kiriku kaunistamiseks tellimuse ka teised kunstnikud, näiteks Andrea Sacchi, Lanfranco, Domenichino ja Pietro da Cortona. Roomas said Reni maalidega kaetud ka Santa Maria Maggiore basiilika ja Monte Cavallo palee.
Eurorühm
Kohtumised
Eurorühm kohtub tavaliselt kord kuus majandus- ja rahandusküsimuste nõukogu istungile eelneval päeval. Eurorühma kohtumistel osalevad ka majandus- ja rahandusküsimuste ning maksunduse ja tolli volinik ning Euroopa Keskpanga president.
Guido Reni
Elukäik
Reni jõudis täita olulisi tellimusi väga mõjukatelt tegelastelt ning asutada Bolognasse kaks oma stuudiot. Tal oli arvatavasti paarsada õpilast ning nemad ja ka teised jäljendajad maalisid tema maalidest hulgaliselt koopiaid ja mugandusi. Reni looming elab tänaseni tänu reproduktiivgraafikale, mis levis kiiresti ja väga laialt. Reni oli elu ajal kahtlemata võrratult kuulus ning teda saatis suur edu, kuid vaatamata sellele oli ta hasartmängusõltlasena sageli võlgades. Elu viimased aastad veetis ta kodulinnas Bolognas, kus jõudis enne surma maalida veel sellised meistriteosed nagu "Ecce homo" (u 1639) ja "Püha Matteus ingliga" (u 1635–1640). Guido Reni suri 18. augustil 1642 Bolognas ning maeti suure tseremooniaga San Domenico basiilikasse Roosikrantsi kabelisse.
Eurorühm
Kohtumised
Euroala riikide rahandusministrite esimene mitteametlik kohtumine toimus 4. juunil 1998. aastal Senningeni lossis Luksemburgis.
Guido Reni
Looming
pisi|"Bacchus ja Ariadne" (1619–1620), LACMA, Los Angeles|alt= Guido Reni kuulub nende kunstnike hulka, kes oma loominguga formuleeris idealiseeriva kunsti ja looduse ilustamise programmi. Carraccide akadeemia, kus Reni õppis, eeskujuks olid antiikskulptuurid, mis avaldasid olulist mõju ka Reni loomingule. Kunstnik on ise rõhutanud, et õppis kaheksa aastat järjekindlalt tundma antiikskulptuure, kuna tema jaoks kehastasid need ilu kontseptsiooni, millel baseerus ka tema hilisem looming. Lisaks Ludovico Carraccile ja antiigi eeskujudele on Renid oluliselt mõjutanud Raffael, kelle loomingut pidas kunstnik vaieldamatult ideaalseks loomuliku ilu kehastuseks. Eriti imeliselt tulevad Raffaeli mõjud välja Reni freskomaalis "Aurora" (1614). Sellel on kujutatud koidujumalanna Aurorat ja nooruslikku Apollonit kaarikus, mille ümber tantsisklevad kaunid aastaaegade jumalannad, nende ees lendleb tõrvikut kandev Hommikutäht. "Aurora" on kahtlemata üks tuntumaid ja kaunimaid Reni teoseid, mis seob endas baroki dünaamilisuse ja kõrgrenessansi harmoonilisuse. Maal kehastab ideaalselt kunstniku püüdlusi idealiseeritud kujutusviisi suunas, esitledes meile kuldsetest toonidest pakatavat elegantset ilu. Reni teostas oma iluprogrammi, jättes teadlikult kõrvale kõik selle, mida pidas inetuks, madalaks või ebasobivaks oma ideede väljendamisel. Sellist teadlikku lähenemist on Reni’le ka hiljem ette heidetud, viidates asjaolule, et kui Raffaeli maalides peituv ilu oli tema isiksuse ja kunsti loomulik väljendus, siis Reni ilu otsingutel on tunda aga liigset eneseteadlikkust.
Reni oli üks nendest kunstnikest, kes kujundas oma stiili välja Roomas, viibides seal aastatel 1601–1614. Sellesse perioodi jäävad mitmed olulised teosed, nagu näiteks Caravaggiost mõjutatud "Püha Peetruse ristilöömine" (1604–1605) ja Palazzo Quirinale kabeli fresko "Maarja kuulutus" (1609–1611), mis oma lihtsuses, sümmeetrilisuses ja rahulikkuses esitleb ingleid ja noort neitsi Maarjat kauni nägemusena. Kaunid neitsi Maarjad said oluliseks komponendiks Reni loomingulises edus. Üks Reni teoseid, mida juba tema kaasaegsed meistriteoseks pidasid, on "Süütalaste tapmine Petlemmas" (1611). Maali kompositsioon põhineb ümberpööratud kolmnurgal, mõlemad pildi pooled on rangelt sümmeetrilised, tagaplaanil paistab sünge arhitektuur ning esiplaanil ahastuses naised, kes oma laste elu päästa püüavad. pisi|"Püha Joosep ja Kristuslaps" (1640), MFAH, Houston|alt= Aastatel 1915–1925 valminud "Atalanta ja Hippomenes" on suurepärane näide Reni saavutatud harmooniast, mis põhineb Carvaggio ja Raffaeli mõjutuste segul. Värvid on külmad ning taust neutraalne ja pime nagu Caravaggiol, samal ajal kui figuurid on nii kaunilt nõtked nagu Raffaelil. 1619–1620 valminud "Bacchus ja Ariadne" mõjub aga täieliku vastandina "Atalanta ja Hippomenesele", seda nii erksate värvide kui ka palju rahulikuma kompositsiooni poolest. Mütoloogilised teemad olid Reni loomingus esindatud ka hilisemal perioodil, suurepäraseks näiteks on 1631. aastal valminud "Helena röövimine". Kui teistele kunstnikele on omane olnud kujutada seda stseeni pingelisena, siis Reni versioon on kummaliselt rahulik. Lisaks religioossetele ja mütoloogilistele maalidel leiab Reni loomingust ka märkimisväärseid ajaloolisi teoseid. Näiteks Püha Andrease märtrilugu kujutav "Püha Andreas teel ristilöömisele" (1609), mis sai küll suure kriitika osaliseks, kuid suutis siiski järgnevate aastate kunstile ulatuslikku mõju avaldada.
Hilisema perioodi teostest on religioossele kunstile ilmselt enim avaldanud mõju harduspilt "Ecce homo" (u 1639), mis kujutab taeva poole vaatavat okaskrooniga Kristust. Samuti kuulub sellesse perioodi suursuguselt kaunis "Püha Matteus ingliga" (u 1635–1640), mille sume värvivalik, Püha Matteuse diagonaalne asetus ning juuste ja sõrmede esiletõstmine meenutavad Caravaggiot. Teos on järjekordseks näiteks, et Caravaggiol on olnud oluline mõju Reni loomingule. Süvenedes Reni maalidesse, võib tunnetada nende emotsionaalset sisu ja pinget, mida kunstnik on suutnud oskuslikult tabada. Reni loomingus mängivad lisaks sisule ja idealiseeritud vormile olulist rolli ka toonid, mis varasemas loomingus domineerivad heledate ja erksatena, hiljem kuldsete ning lõpupoole hõbedatena. Pole kahtlust, et kunstnik on olnud ka meisterlik kolorist. Tema piltide emotsionaalne sisu, idealiseeritus ja saavutused koloristina avaldasid eriti tugevat mõju religioossele monumentaalmaalile, harduspildile ja ka ajaloomaalile.
Suits
pisi|Lõkkest tõusev suits Suits (ka suitsugaas) on hõljuv segu peamiselt õhust, veeaurust ja tahketest osakestest. Suits tekib eeskätt kütuste põletamisel. Suitsu koostis oleneb kütuse liigist ja põletamisviisist.
Suits kahjustab organisme, ehitisi, seadmeid jm. Suits võib mõjutada ka kliimat.