cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ahmet Davutoğlu
Ahmet Davutoğlu (sündinud 26. veebruaril 1959) on Türgi politoloog ja poliitik. Ta oli 29. augustist 2014 kuni 24. maini 2016 Türgi peaminister.
Ta õppis Boğaziçi ülikoolis politoloogiat, majandusteadust ja rahvusvahelisi suhteid. Alates 1990. aastast töötas ta politoloogia õppejõuna Malaisia rahvusvahelises islamiülikoolis; aastatel 1995–1999 Marmara ülikoolis ning 1995–2004 Beykenti ülikoolis.
Pärast 2002. aasta parlamendivalimisi sai Ahmet Davutoğlust peaministri nõunik.
1. maist 2009 kuni 29. augustini 2014 oli ta Türgi välisminister.
28. augustil 2014 nimetas samal päeval presidendiks vannutatud Erdoğan ta peaministri kohusetäitjaks ja tegi talle ülesandeks uue valitsuse moodustamise. Järgmisel päeval astus Davutoğlu valitsus ametisse. 6. septembril läbis tema valitsus edukalt parlamendis toimunud usaldushääletuse.
Teet Nurk
Teet Nurk (sündinud 22. augustil 1954 Väike-Maarjas Virumaal) on eesti metsandusteadlane.
Elulugu
Teet Nurk on teenistuja poeg.
1972. aastal lõpetas Nurk Rakvere Kaugõppekeskkooli, 1985 EPA metsandusteaduskonna, oli 1989–91 EPA kaugõppeaspirant, magister metsamajanduse erialal (1994, EPMÜ), väitekiri "Hooldusraiete mehhaniseerimise probleeme".
Uinvilja
Uinvilja oli küla Viljandimaal, ajalooliselt Pajusi mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Nurga küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Pilistvere kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Nurga külaga.
Küla on nimetatud samanimelise karjamõisa järgi (Karlswald, umbes 1900 Унвиліа (Карлсвальдъ)).
Onrusrivier
Onrusrivier on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Overstrandi vallas. Onrusrivier asub Atlandi ookeani rannikul.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Onrusrivieri elanikest valgeid 90,43%, mustanahalisi aafriklasi 6,45%, värvilisi 2,60%, India või Aasia päritolu inimesi 0,14% ja teisi 0,39%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 61,15% inimesi, inglise keelt 36,83% ja koosa keelt 0,59%.
Teaduslik publikatsioon
Teaduslik publikatsioon ehk teaduspublikatsioon (inglise scientific publication) on elektrooniliselt või trükis avaldatud teadustekst. Eelkõige kuuluvad nende hulka teadusartiklid ja monograafiad.
Teadusteksti iseärasuseks on peale autori või autorite äramärkimise ka kõigi selles esitatud väidete päritolu selge väljendamine ja põhjendamine teaduslike meetoditega.
Teaduspublikatsioonid on enamasti teadusvaldkondades teadlaste teadustöö väljundiks.
Teaduspublikatsioone avaldavad peamiselt teaduskirjastused kas monograafia, teaduskogumiku või teadusajakirja artikli, väitekirja või preprindina.
Eestis kasutatakse teaduspublikatsioonidega seoses teadusajakirjade puhul Eesti Teadusinfosüsteemi (ETIS) publikatsioonide klassifikaatorit ning teaduskirjastuste puhul ETISe tunnustatud kirjastuste loetelu.
Harry Frey
Harry Frey (17. august (vkj)/ 30. august 1910 – 10. märts 2000) oli eesti poksija, kes oli tuntud oma löögiseedimisvõime poolest. Ta sai 1939. aasta II Eesti mängude poksivõistlustel Tallinnas keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 3. koha.
Ta osales ühe korra Eesti–Soome maavõistlusel ning võitis 1933. aastal keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) oma kohtumise.
Ta osales ühe korra Eesti-Läti maavõistlusel ning võitis 1933. aastal keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) oma kohtumise.
Natko Zrnčić-Dim
Zrnčić-Dim osales maailma karikavõistlustel esimest korda Sestriere 13. detsembril 2004 slaalomis, kus ta oli esimese laskumise järel 66 startinu seas 64. kohal ja ei pääsenud teise ringi. Esimese poodiumikoha sai ta Val-d'Isère'is 3. veebruaril 2008 Alpi kahevõistlusel, kui oli kolmas. Tookord võitis Bode Miller, kuid teine ja kolmas olid horvaadid, teise koha sai tema võistkonnakaaslane Ivica Kostelić.
Natko Zrnčić-Dim on osalenud (<FONT color="Purple">seisuga 31. jaanuar 2012) 125 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse neljal korral.
Zrnčić-Dim on seni jõudnud MK-etappidel punktikohale 15 korda Alpi kahevõistluses, 10 korda kiirlaskumises, kaks korda slaalomis ja korra suurslaalomis.
Käända vald
Käända vald (saksa keeles Kända) oli vald Läänemaal Kullamaa kihelkonnas. Vald eksisteeris 1868–1897 ja siis liideti see vald Koluvere vallaga.
Ezekiel Gurevitš
Ezekiel Gurevitš (läti keeles Ezekiels Gurevičs, vene keeles Эзекиель Бенционович Гуревич; 13. juuli 1861 Daugavpils – ?) oli juudi rahvusest Läti arst ja poliitik. Aastal 1912 valiti ta Vene keisririigi IV Riigiduuma liikmeks (Kuramaa kubermangust).
Ta õppis Pihkva klassikalises gümnaasiumis ja lõpetas aastal 1887 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, praktiseeris arstina Jēkabpilsis.
Aastal 1912 valiti ta Vene keisririigi IV Riigiduuma liikmeks (Kuramaa kubermangust). Duumas olles kuulus ta kadettide fraktsiooni ja Progressiivsesse blokki; valiti raamatukogu (sekretär), rahvahariduse (komisjoni ettekandja), rahva tervise (sekretäri asetäitja), usutunnistuse, riigi tulude ja tulude loendi täitmise komisjoni. Kirjutas alla 27-le seadusprojektile ja 44-le arupärimise avaldusele, astus välja Venemaa juutide õiguste laiendamise eest, protestis juutide ümberasustamise vastu läänekubermangudes. Aastal 1913 võttis sõna antisemiitliku haridusministri Lev Kasso vastu. Oli Esimese maailmasõja ajal Punase Risti haigla peaarst Jēkabpilsis.
Tema edasine saatus ei ole teada.
Isiklikku
Ta oli abielus ja tal on kolm last. Usutunnistuse poolest oli ta judaist.
Potašnja (Beršadi rajoon)
Potašnja (ukraina keeles Поташня) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Beršadi rajoonis. Elanike arv on 1510.
Karl-Marx-Hof
Karl-Marx-Hof on enim tuntud Gemeindebau (eesti keeles 'sotsiaalmaja'), mis asub Viini põhjaosas Döblingis. Heiligenstadti rongijaamaga enam-vähem paralleelselt paiknev ehitis on 1,1 km pikk. Punase Viini lõpuaastatel linnaplaneerija Karl Ehni mahitusel ehitatud kompleks mahutab 1382 korterit. See on maailma pikkuselt neljas korterelamu.
Branko Ružić
pisi|Branko Ružić 2018. aastal Branko Ružić (serbia keeles Бранко Ружић; sündinud 28. septembril 1975 Belgradis) on Serbia poliitik, ta on Serbia Sotsialistliku Partei. Ta oli aastatel 2013–2014 portfellita minister, aastatel 2017–2020 avaliku ja kohaliku halduse minister, aastatel 2020–2022 haridus- ja teadusministri esimene asetäitja ning on aastast 2022 Serbia haridusminister.
Ta sündis aastal 1975 Belgradis, kuid lapsepõlve veetis Austraalias, kuna tema isa oli Jugoslaavia Föderatiivse Sotsialistliku Vabariigi diplomaat Austraalias. Ta lõpetas Belgradi Ülikooli riigiteaduste teaduskonna rahvusvaheliste suhete erialal.
Aastatel 2001–2003 oli ta Serbia Rahvusassamblee liige. Aastatel 2004–2006 oli ta Serbia ja Montenegro föderaalparlamendi liige. 2008. ja 2012. aastal valiti ta tagasi Serbia parlamenti ning alates 2008. aastast juhtis ta oma partei parlamendiklubi. 2013. aasta augustis liitus ta Ivica Dačići valitsusega Euroopa integratsiooni eest vastutava portfellita ministrina. Sellel ametikohal töötas ta kuni selle kabineti ametiaja lõpuni, s.o 2014. aasta aprillini. 2014. ja 2016. aasta valimistel säilitas ta oma mandaadi Rahvusassamblee saadikuna ka järgmistel ametiaegadel.
2017. aasta juunis nimetati ta Ana Brnabići esimese valitsuse avaliku ja kohaliku halduse ministriks. 2020. aasta oktoobris sai tast Ana Brnabići teise valitsuse esimene asepeaminister ning Serbia haridus-, teadus- ja tehnoloogiaarenduse minister. 2022. aasta oktoobris ametisse nimetatud Ana Brnabići kolmandas valitsuses asus ta haridusministri ametisse.
Isiklikku
Ta on rahvuselt serblane, ta valdab vabalt inglise keelt. Ta on abielus ja kahe lapse isa. Ta oli septembrini 2013 jalgpalliklubi FK Partizan asepresident.
Žemaičių Naumiestis
left|thumb|Žemaičių Naumiestise katoliku kirik Žemaičių Naumiestis on alev (endine linn) Leedus Šilutė rajoonis, Žemaičių Naumiestise valla halduskeskus. Alev paikneb Šustise ja Selmuo jõe ääres, merepinnast 31 m kõrgusel. Asula vana saksakeelne nimi on Neustadt, venekeelne vana nimetus aga Ново-мѣсто.
Alevis on keskkool. Vaatamisväärsusteks on aastal 1842 püstitatud luteri kirik ja aastal 1782 püstitatud katoliku kirik.
Ajalugu
XVI sajandil asus Žemaičių Naumiestises riigimõis, asula kandis toona Naumiestise nime. Sealset alevit on esimest korda mainitud aastal 1600, aastal 1795 liideti see Venemaaga. Aastal 1816 püstitati alevisse sünagoog. Aastail 1881–1918 kandis Žemaičių Naumiestis Aleksandrovski nime. XIX sajandi lõpus oli alev raamatute salakaubaveo keskuseks.
Kahe maailmasõja vahelisel perioodil läbis alevit Kulėšai ja Šilutė vaheline kitsarööpmeline raudtee. Toona oli alevi nimeks Tauragės Naumiestis. Teise maailmasõja järel sai asula tänapäevase nime. Aastal 1958 muudeti alev linnaks, Žemaičių Naumiestisest sai taas alev aastal 1997.
Defektiivne paradigma
Keeleteaduses käsitletakse paradigmat kui süstematiseeritud vormide raamistikku. Defektiivne paradigma on lingvistiline olukord, kus sõnal puudub osa vorme.
Keele paradigmad
Keeles on kuus erinevat paradigma kategooriat:
arvukategooria
Arvukategooria puhul eristatakse sõnade mitmuse ja ainsuse vorme. Eesti keeles on defektiivsed sõnad käärid, pulmad, jõulud, matused, mis esinevad ainult mitmuse vormis ja rahu, sõprus, millel on ainult ainususe vorm.
käändekategooria
Eesti keeles on 14 käänet. Defektiivse paradigmaga on tegemist siis, kui sõnal ei esine kõiki käändevorme. Sõnal üksteise ja teineteise puudub nimetav kääne.
komparatsioonikategooria
Eesti keeles on omadussõnadel kolm võrdlusastet: algvõrre, keskvõrre ja ülivõrre. Sõnal taevakarva on ainult algvõrre ning seda ei saa kesk- ja ülivõrdesse panna.
tegumoe kategooria
Eesti keeles on kaks tegumoekategooriat: isikuline tegumood (personaal) ja umbisikuline tegumood (impersonaal).
kõneviisi kategooria
Eesti keeles on viis kõneviisi kategooriat: kindel, tingiv, käskiv, kaudne ja möönev kõneviis.
ajakategooria
Eesti keeles on kaks suuremat ajakategooriat: olevik ja minevik, minevik jaguneb liht-, täis-, enne- ja üldminevikuks.
Paradigma uurimine
Nähtuse vähene uuritus annab võimalusi erinevateks tõlgendusteks, näiteks “defektiivne paradigma on minevikus eksisteerinud tuleviku määramise vormi jääne.”
Üldjuhul on keeled ehitatud üles reeglitele. Üks tähtsamaid defektiivse paradigma nüansse on see, et osa sõnu ei allu reeglitele, ning kui püüda luua nendest reeglipäraseid vorme, siis sõnad kaotavad tähenduse.
Matthew Baermani ja Greville G. Corbetti uurimuse põhjal on defektiivsel paradigmal neli põhjust:
Defektiivse paradigma nähtust on vähe uuritud, vaatamata asjaolule, et see esineb paljudes keeltes: läti, heebrea , itaalia , prantsuse , korea, araabia, ladina, vene.
Utsali
Utsali oli küla Tartumaal Pedja jõe ääres, ajalooliselt Vana-Põltsamaa mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Jüriküla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kursi kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Jürikülaga.
Külast on teateid alates umbes 1900 (Утсали), ehkki juba 1770 mainitakse nime (Utsala).
Risto Lumi
Aastail 2006–2008 teenis kolonel Lumi kaitsejõudude peastaabi luureosakonna (J2) ülemana ja 2008. aastast 31. juulini 2011 Eesti kaitseatašeena Gruusias.
Risto Lumi on õppinud Soome Riigikaitsekõrgkoolis jalaväeohvitseri baaskursusel, pataljoniülema kursusel, vanemstaabiohvitseride kursusel ja kindralstaabiohvitseri kursusel, tal on sõjateaduste magistri kraad.
Ajateenistuse läbis Risto Lumi Eesti piirivalves ning on teeninud eri ametikohtadel Kalevi Üksik-jalaväepataljonis, kaitsejõudude peastaabi luureosakonnas, Üksik-Vahipataljonis, Kaitseväe Ühendatud Õppeasutustes, maaväe staabis ja kaitsejõudude peastaabis.
Risto Lumi pälvis 24. veebruaril 2005 Kotkaristi V klassi teenetemärgi. Sel ajal oli tal veel majori auaste.
Güüs
pisi|[[Eesti merevägi|Eesti mereväe güüs]] Güüs (hollandi sõnast geus; inglise jack (flag) või naval flag) on laeva vööris olev lipp, mis heisatakse üheaegselt ahtris oleva lipuga, kui laev on kai ääres, dokis või seisab ankrus. Tänapäeval kasutatakse güüsi peamiselt sõjalaevadel.
Eestis on güüsi enne Teist maailmasõda kasutatud ka merekindlustes.
Lugo
Lugo on linn Hispaanias Galicias. See on Lugo provintsi keskus.
Elanikke on 100 000 (2011).
Lugo vanalinn ja Rooma-aegsed müürid kuuluvad 2000. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Amplier
Amplier on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Maa-asula asub Authie orus (piir Somme'i departemanguga), 32 km Arrasist edelas, tee D24 ääres.
pisi|tühi|
Vaatamisväärsused
pisi|tühi|Amplier
Must-valge kobra
Must-valge kobra (Naja melanoleuca) on kobra perekonna maoliik.
Klassifikatsioon
Must-valged kobrad liigitatakse soomuseliste seltsi mürknastiklaste sugukonna kobra perekonda.
Ladinakeelne teaduslik nimetus on Naja melanoleuca ja seda kirjeldas 1897 Ameerika herpetoloog Edward Hallowell, eestikeelne nimetus on must-valge kobra.
Mao soomused
Must-valge kobra soomused:
Must-valge kobra soomuste värvus on varieeruv, levila piires leidub nii läikiv mustade seljasoomustega kobrasid, kelle kõhusoomused on kreemjat või valget värvi kui ka must valgete triipudega ja melanistlikke kobrasid.
Levila
Neid madusid võib kohata Senegalis, Gambias, Guinea-Bissaus, Guineas, Sierra Leones, Libeerias, Malil, Burkina Fasos, Elevandiluurannikul, Ghanas, Togol, Beninis, Nigeerias, Nigeris, Tšaadis, Kamerunis, Gabonis, São Tomé saarel, Kongo Vabariigis, Kesk-Aafrika Vabariigis, Sudaanis, Etioopias, Somaalias, Keenias, Ugandas, Tansaanias, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Angolas, Sambias, Mosambiigis, Malawis, Zimbabwes ja Lõuna-Aafrikas.
Eesti Kultuurfilm
pisi|Eesti Kultuurfilmi juhatus: vasakult [[Harald Viikman, Edgar Kigaste ja Oskar Angelus (foto ajakirjast Nädal Pildis, 1936, nr 31)]] Eesti Kultuurfilm (ka Eesti Kultuurifilm) oli aastatel 1931–1941 Tallinnas töötanud filmistuudio.
Must-valge kobra
Saakloomad
Nemad on saakloomaks teistele madudele.
Eesti Kultuurfilm
Aastast 1936 oli stuudio riiklik. Aastal 1940 stuudio riigistati ja selle nimeks sai Kinokroonika Eesti Stuudio. Aastal 1941 nimetati stuudio ümber Kroonika-dokumentaalfilmide Tallinna Kinostuudioks, millest hiljem kujunes filmistuudio Tallinnfilm.
Must-valge kobra
Paljunemine
Must-valge kobra sugulise sigimise vormiks on ovipaaria. Suvel muneb graviidne emane madu 11–26 muna. Madu otsib munade munemiseks kas sobiva avause ehk püüab pesa ise valmistada, kas puuõõnsusesse, termiidipessa või maapinnal olevasse auku.
Emased kobrad võivad mune valvata ja paljunemisperioodil agressiivselt rünnata. Noored maopojad on sündides 22–25 cm pikkused ja üsna iseseisvad maod.
Kokkupuuted inimestega
Need maod on inimese suhtes mürkmadudeks liigitatavad. Nende hammustus võib mürgistuseisundeid esile kutsuda.
Vastumürk on olemas.
Kirjandus
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Naja melanoleuca ja ingliskeelset artiklit en:Forest cobra seisuga 2.04.2015.
Leonhard Johann von Budberg-Bönninghausen
Vabahärra Leonhard Johann von Budberg-Bönninghausen (14. märts (vkj) 1727 − maeti 12. september (vkj) 1796 Riia) oli Liivimaa rüütelkonna tegelane ja mõisaomanik.
Elulugu
Ta oli Liivimaa maamarssali vabahärra Gotthard Wilhelm von Budberg-Bönninghauseni (1685−1749) ja tema abikaasa Margarethe Elisabeth von Lode (1704−1777) poeg. Sai koduhariduse. 1745. aastal immatrikuleeriti Strassburgi ülikooli tudengiks. Pärast õpingute lõppu reisis ringi Saksamaal, Prantsusmaal ja Hollandis. Seejärel oli Liivimaa kindralkuberneri sekretär. 1759. aastal sai Liivimaa õuekohtu assessoriks. Samal aastal valiti Liivimaa maamarssaliks, kellena oli tegev kaks ametiaega aastani 1765. 1762. aastal osales Moskvas keisrinna Katariina II kroonimisel. 1767. aastal sai temast Liivimaa Läti distrikti aadlimarssal. Asehalduskorra ajal oli ta 1783−1786 Liivimaa kubermangu aadlimarssal, samal ajal teenis tsiviilkohtupalati presidendina. 1792. aastal sai temast Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi tegevliige, olles üks asutajaliikmetest. 1796. aastal valiti ta seltsi esimeseks presidendiks, kuid suri peagi.
Kuninga-kuuskjalg
Eestis on kuninga-kuuskjalg haruldane ja looduskaitse all. Aastal 2014 arvati kuninga-kuuskjalg kaitstavate liikide II kategooriasse.
Bioloogia
pisi|vasakul|Leherosett Kuninga-kuuskjalga iseloomustab 30–80, mõnikord kuni 100 cm kõrgune vars. Varre alaosale on kinnitunud sulgjalt lõhestunud laiovaalsete hõlmadega lehed. Õied on torujad, 3–4 cm pikkused, koondunud varre ülemises osas asuvasse hõredasse õisikusse. Õie ülahuul on kollane, kolmeosaline alahuul punakaskollane. Õie viis tupplehte on kokku kasvanud. Taim õitseb Eestis juunist kuni augustini. Seemnete mõõtmed on ligi 3×2 mm ning nad on ümbritsetud võrkja kestaga. 1000 seemne mass on 0,44 g. Seemned levivad peamiselt tuule abil. Kuninga-kuuskjalg on poolparasiittaim, kes hangib juurte abil teistelt taimedelt osa eluks vajalikke toitaineid. Liigiliselt on peremeestaimi väga vähe uuritud, väheste teadaolevate liikide hulka kuuluvad mätastena kasvavad tarnad (hästi sobiv peremeestaim on luhttarn).
Levik ja ökoloogia
Kuninga-kuuskjalg on haruldane jääaja relikt, kes on tänapäeval levinud Euraasia lähisarktilises ja parasvöötmes ning alpiinses vööndis.
Kuninga-kuuskjala elupaikadeks on Kesk-Euroopas valdavalt lubjarikkad madal- ja allikasood, Lätis soostunud niidud ja hõredalt metsastunud märgalad, Soomes toitainetevaesed veekogude kaldad, niisked niidud, karjamaad, kraavikaldad ja soostunud alad.
Iseloomulikud kasvukohad on valgusküllased ning kasvupinnaseks väga niisked, toitainetevaesed aluselise reaktsiooniga mullad. Populatsioonid on tavaliselt väikesed.
Esimestel aastatel pärast seemne idanemist hakkab arenema risoom ja sellest välja kasvav leherosett. Õitsemisikka jõudnud taim võib paljuneda ka vegetatiivselt. 1–3 kaupa kasvavad risoomist välja emataimest väiksemad võsud, kes saavad iseseisvaks pärast emataime suremist.
Eestis kasvavad kuninga-kuuskjalad peamiselt lubjarikastes allikasoodes, kuid teda on leitud ka inimtekkelistel maastikel (nt raudteetammid, raiesmikud, kraavikaldad, metsasihid). Üksteisest eraldatud populatsioonid kasvavad peamiselt Lääne- ja Loode-Eestis. Isendite arvukus on populatsioonides valdavalt väike (1–10 isendit). Viimastel aastakümnetel on kuninga-kuuskjala arvukus oluliselt vähenenud.
Arvukuse vähenemise põhjused
Kuninga-kuuskjala arvukuse vähenemine on põhjustatud mitmest asjaolust. Esiteks on ta teiste kõrgemate rohttaimedega võrreldes nõrk konkureerija. Eriti avaldub see noorte isendite puhul, kes on täiskasvanud isenditest väiksema kasvuga.
Teiseks oluliseks faktoriks on õie ehitus, mis võimaldab seda tolmeldada vaid vähestel putukaliikidel. Õie alahuul on nii tugevasti ülahuule vastu surutud, et seda suudavad kõrvale lükata vaid suured ja tugevad putukad (nt kimalased ). Juba avatud õiele pääsevad ligi ka väiksemad putukad.
Kolmandaks põhjuseks kuninga-kuuskjala arvukuse jätkuvale vähenemisele on sobivate elupaikade kadumine – niiskete kasvukohtade võsastumine karjatamise ja niitmise lakkamisel ning soode kuivendamine.
Rowani maakond (Põhja-Carolina)
thumb|Rowani maakonna kohtumaja
Heterosfäär
Heterosfäär on atmosfääri osa, mis paikneb homosfääri kohal, kõrgemal kui 95–100 km maapinnast. Homosfääri ja heterosfääri eraldab turbopaus.
Rowani maakond (Põhja-Carolina)
Rowani maakond (Rowan County) on maakond USA-s Põhja-Carolina osariigis.
Heterosfäär
Heterosfääri alumine kiht koosneb dilämmastiku molekulidest ja vähemal määral ka dihapniku molekulidest. See kiht ulatub umbes 240 km kõrguseni. Selle kohal on atomaarse lämmastiku ja hapniku kiht, kus molekule esineb väga harva. Ülekaalus on atomaarne hapnik. Gaasimolekulide lagunemise põhjustab päikese ultraviolettkiirgus. Selle kihi ülemine piir on umbes 960 km kõrgusel.
Ruumiakustika
pisi|299x299px|Helistuudiote kavandamisel peab projekteerijal olema teatav arusaam ruumiakustikast, et helisalvestusruumide ja helitöötluse ruumid sobivaks kujundada. Ruumiakustika on arhitektuuriakustika valdkond, milles käsitletakse ruumides heli peegeldumist, sumbumist, levimist ja muud käitumist.
Rowani maakond (Põhja-Carolina)
Maakonna halduskeskus on Salisbury.
Ruumiakustika
Ruumiakustika eesmärk
Ruumiakustika eesmärk on kontserdisaalide, teatrite, koosolekuruumide, klassiruumide, tele- ja raadiostuudiote, kirikute ja teiste ruumide projekteerimine akustilistelt omadustelt sobivaks neis toimuvate helisündmuste läbiviimiseks.
Ruumide akustiline projekteerimine
Ruume projekteeritakse vastavalt helisündmusele akustiliselt sobivateks valides nende kuju ning kasutades helineelde- ja heli peegeldavaid materjale/tarindeid. Antud materjalide/tarindite kasutamist nimetatakse passiivseks ruumi akustiliseks projekteerimiseks. Peale passiivsele akustilisele projekteerimisele kasutatakse ruumide akustiliste omaduste muutmiseks ka audioelektroonika vahendeid koos helisignaalide signaalitöötlusega.
Akustilised materjalid
Ruumide akustiliseks kujundamiseks kaetakse ruumide sisepinnad akustiliste materjalidega, mis on selleks otstarbeks toodetud või mitmesuguste üldkasutatavate ehitusmaterjalidega, mis on sobivate akustiliste omadustega. Omaduste poolest jaotatakse akustilisi materjale poorseteks ja resoneerivateks.
Poorse materjali (näit. mineraal- või klaasvilla) pinnale langev helilaine tungib materjali pooridesse, pannes seal õhuosakesed võnkuma. Õhuosakeste viskoosse hõõrdumise tõttu muundub materjalisse tunginud helienergia soojuseks. Poorse materjali helineeldetegur sõltub materjali poorsusest ja paksusest, helilaine sagedusest ning langemisnurgast, samuti õhuvahest materjali ning seina vahel. Poorsete helineeldematerjalide iseärasuseks on, et nende helineeldetegur väheneb madalatel helisagedustel. Kui ruumis kasutada ainult poorseid helineeldematerjale, on helisumbumus kõrgetel sagedustel suur, kuid madalatel sagedustel väike ja ruumis saadakse madala tämbriga ilma särata heli. Sel põhjusel kasutatakse ruumis peale poorsete materjalide veel resoneerivaid helineeldematerjale.
Resoneerivateks helineeldematerjalideks on membraanid, plaadid või Helmholtzi resonaatori sarnase konstruktsiooniga helisummutid.
Mürasummutus
Ruumi müraisolatsiooni all mõeldakse ruumi kaitstust välismüra eest. Kvaliteetse tulemuse tagamiseks on vaja, et helistuudiotesse ja foonikatesse ei tungiks välismüra läbi välispiirete või kütte- ning ventilatsioonisüsteemide kaudu. Välismüra võib olla kas akustilise päritoluga, mis levib õhu kaudu vaadeldava ruumi piireteni ja paneb need võnkuma, põhjustades müra tungimist ruumi (kõnekõmin, vali muusika, lennukimüra jne) või mehaanilise päritoluga, mis levivad mööda ehituskonstruktsioone (sammud ülakorrusel, uste sulgemine naaberruumides jne).
Inimkõnest lähtuv akustiline projekteerimine
Teatud ruume projekteeritakse kõnelemist silmas pidades. Seejuures on ruume, kus on oluline hea suulise kommunikatsiooni võimaldamine, aga leidub ka olukordi, kus on oluline hoopis selle pärssimine. Suulise kommunikatsiooni hõlpsaks toimimiseks on tarvilik, et ruum võimaldaks kõnelejate vahelist arusaadavat kõne edastust. Kõne arusaadavuse hindamiseks kasutatakse seejuures kõneedastusindeksit. Näiteks peavad koolitus- ja kõneruumid olema projekteeritud nii, et nad võimaldaksid head kõne edastust ettekandjalt publikule. Samas leidub olukordi, kus soovitakse pärssida kõneheli levimist teatud ruumipunktide vahel. Selline olukord on näiteks avatud kontoris, kus kõnelemine ühel töökohal ei tohiks segada teisi töötajaid.
Akustiline projekteerimine muusika esitamiseks
Ruumiakustika kõige nõudlikumaks valdkonnaks võib pidada kontserdisaalide akustilist planeerimist.
Helistuudio kuulamisruumi akustiline projekteerimine
Helistuudios ruumis, kus viiakse läbi helitöötlust on oluline, et kõlaritest kuuldakse algmaterjali nii täpselt ja moonutamata kui võimalik. Kui kuulamisruumina kasutatav ruum on tühi ning akustiliselt töötlemata, siis ei ole helilainetel kuskile neelduda ning need jäävad ruumi seintelt, laelt ning põrandalt peegelduma seni, kuni helilaine energia vaibub. Hea kuulamisruum ei tohiks olla liiga kajav ega ka liiga tuhm. Selle saavutamiseks kasutatakse nii heli summutavaid materjale kui ka heli peegeldavaid ebatasaseid pindu (difuusoreid), mis liigsed peegeldused „laiali paiskaks“.
Rowani maakond (Põhja-Carolina)
Maakonna pindala on 1357 km². Veepindala on 34 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 138 428. Aastal 2000 oli elanike arv 130 340.
Ajalugu
Rowani maakond moodustati 1753. aastal Ansoni maakonna osast. Maakond on saanud nime Põhja-Carolina kuberneri Matthew Rowani järgi.
Heterosfäär
Sellest kõrgemal paiknev kiht koosneb heeliumi aatomitest. Selle kohal on vesiniku kiht.
Heterosfääri kujunemise põhjustab asjaolu, et kõrgusel üle 90 km puudub turbulentne segunemine ning seetõttu toimub gaaside gravitatsiooniline jaotumine. Iga kõrgema kihi gaasidel on eelmise omadest väiksem aatommass. Kihi paksus sõltub Maa gravitatsioonivälja intensiivsusest.
Käända-Soosalu vald
Käända-Soosalu vald (saksa keeles Kända-Sosal) oli vald Läänemaal Kullamaa kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1868 ja siis see kaksikvald jagunes eraldi valdadeks: Käända ja Soosalu vallaks.
Kaugu veski
pisi|Kaugu veski Kaugu ehk Eomoisi ehk Ala-Raudsepa veski asub Kaugu külas Pärlijõe ääres.
Esimese veski rajas 1906. aastal Ado Urbanik oma talu maadele.
Uue veskihoone rajas 1930. aastatel Jaan Eomois.
Tänapäeval tegutseb seal Kaugu Veski puhkemaja.
Varivere
Varivere oli küla Viljandimaal, ajalooliselt Adavere mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Puiatu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Pilistvere kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Puiatu külaga.
1583 mainitakse nime Wariwer, 1599 Warywer, 1797 Warrifer.
Vinüülplaat
pisi|Vinüülplaat pisi|Vinüülplaatide eelkäijad šellakplaadid Vinüülplaat (inglise keeles vinyl record) on heliplaat, mis on valmistatud polüvinüülkloriidist ehk vinüülist ja mida kasutatakse andmekandjana heli salvestamiseks ja säilitamiseks.
Olemuselt on vinüülplaat kettakujuline andmekandja, mille pinna sees on heli analoogsignaali kandev spiraalselt koonduv pidev helivagu.
Vinüülplaate liigitatakse nende läbimõõdu (12, 10 ja 7 tolli), või sellele vastava mahutavuse (LP, EP või singel), pöörlemiskiiruse (33⅓ või 45 pööret minutis) ja salvestise kanalite arvu (mono-, stereo- või kvadrofooniline heli) järgi.
Vinüülplaadid olid peamised muusika levitamise vahendid peaaegu kogu 20. sajandi teise poole vältel. 1980. aastatel hakkasid kassettmagnetofonides kasutatavad helikassetid neid muusikaturult välja tõrjuma. Suur langus tuli aastatuhandevahetusel, kui analooghelikandjate asemel tulid kasutusele digitaalsed helikandjad ning heli- ja videofailid. Vinüülplaatide tootmine ei ole siiski kunagi täielikult lõppenud ning alates 2008. aastast on haruldusteks ja nišikaupadeks muutunud vinüülplaatide populaarsus taas olnud tõusuteel.
Ajalugu
Teadaolevalt salvestas esmakordselt heli/hääle helikandjale taasesitataval kujul Ameerika leidur Thomas Alva Edison 1877. aastal. Tema lahendus oli silindriline fonograaf. Kümmekond aastat hiljem võttis teine ameerika leidur Emile Berliner heli salvestamiseks ning hilisemaks kuulamiseks kasutusele horisontaalse salvestusviisi ning 1895. aastal pöörleva ketta ehk heliplaadi, mis oli alguses valmistatud eboniidist. Seadet, mis suutis varem spetsiaalse salvestusseadme abil salvestatud ja seejärel heliplaadile üle kantud heli ainult taasesitada, nimetas Berliner grammofoniks.
Esimesed heliplaadid (kettad) olid 5-tollised (12,7 cm), kuid salvestise ajalise pikkuse suurendamiseks ja heli kvaliteedi parandamiseks mindi kiiresti üle suurematele plaatidele ja suuremale pöörlemiskiirusele. Paari aastaga kasvas plaadi läbimõõt 10 tollini (25,4 cm). Sajandivahetuse järel võeti salvestise jaoks kasutusele ka plaadi teine pool.
Aastatel 1889–1894 valmistati heliplaate mitmesugustest materjalidest, näiteks kõvakummist (eboniidist). Aastal 1895 hakati plaate valmistama šellakist, mis muutus populaarseimaks materjaliks plaaditööstuses. Šellakplaadid koosnesid ühe kolmandiku osas šellakist ning kaks kolmandikku moodustas mineraalne materjal, näiteks kivitolm. Lisati ka puuvillakiude, et plaadid oleksid tugevamad, ning süsinikutahma (inglise keeles carbon black), et saavutada ilusamat ja ühtlasemat värvi.
1900–1925 kasutati plaatidele salvestamisel eri pöörlemiskiirusi vahemikus 74–82 pööret minutis (rpm – revolutions per minute). 1925. aastal otsustati hakata kasutama standardina pöörlemiskiirust 78,26 rpm, kuna turule toodi esimesed elektrilised plaadimängijad, mille pöörlemiskiirus ei olnud seadistatav ning seetõttu oli tarvis pöörlemiskiirus ühtlustada.
1931. aastal esitles ettevõte RCA Victor esimest kauamängivat vinüülplaati, mille mõlemale küljele oli võimalik salvestada 10 minutit heli. Tootena ei saavutanud see aga edu, kuna puudusid soodsa hinnaga seadmed, millega neid plaate mängida, ning muusikat levitati edasi šellakist plaatidel. Tootjad aga ei unustanud, et vinüülplaat on vastupidavam kui šellak ning selle omamüra tase on materjali homogeensuse tõttu palju väiksem. 1930. aastate lõpus hakati raadioreklaame ja lindistatud saateid pressima vinüülist plaatidele, kuna oli tarvis materjali, mis posti teel saatmise ajal katki ei läheks. Üldjuhul olid šellakplaadid üsna haprad.
1948. aasta 21. juunil tutvustas Ameerika firma Columbia insener Peter Goldmark 12-tollist (30,48 cm) ning 33⅓ pööret minutis (33⅓ rpm) mängivat, vinüülist toodetud kauamängivat heliplaati (LP). Ühele plaadi kahele poolele oli võimalik kokku salvestada 45 minutit muusikat. Kolmveerand tundi ei olnud juhuslik aeg. Aluseks võeti see, et 95% sümfoonilistest teostest kestavad alla 45 minuti, seega on neid sellise formaadi puhul võimalik ilma kadudeta kuulata.
Esimene kauamängiv vinüülplaat kandis nime "The Voice of Frank Sinatra" ja selle katalooginumbriks oli CL 6001 (mis oli ka esimene pop/džäss-LP, mis kunagi on toodetud, kuigi sel ajal niisugust liigitust veel ei kasutatud).
Samal ajal oli firma RCA-Victor arendanud veidi teistsugust lahendust ning jaanuaris 1949 tutvustasid nad samuti vinüülist valmistatud 7-tollist (17,5 cm), 45 pööret minutis (45 rpm) mängivat ja ühel plaadi poolel 1 või 2 lugu mahutavat singlit. See oli mõeldud asendama seniseid 78 p/min šellakplaate.
1948. ja 1949. aastal Columbia ja RCA-Victori poolt turule toodud uued plaadiformaadid, vinüülplaadid, mille puhul kasutati vastavalt kiirusi 33⅓ ja 45 rpm, hakkasid vana 78 rpm formaati muusikaturult välja tõrjuma. Nende vinüülplaatide mängimiseks kasutati ka peenemat nõela kui vanade 78 rpm plaatide puhul – nõela otsa sfäärilise pinna raadiuseks oli ette nähtud 25 mikromeetrit (varasema 70 mikromeetri asemel).
Aja jooksul muutus 12-tolline 33⅓ rpm vinüülplaat (LP) populaarseimaks muusika levitamise formaadiks, eriti alates stereofoonilise salvestuse kasutuselevõtmisest 1957. aastal. Nende turumaht ületas isegi singlite turumahu ning püsis juhtival kohal kuni helikassettide laialdase kasutuselevõtuni 1980. aastatel. Digitaalsete helikandjate tulekuga ja digitaalsete helifailide laialdase kasutuselevõtmisega alanud aastatuhandel vähenes aga kõikide analooghelisalvestuse viiside kasutatavus varasemaga võrreldes väga väikeseks.
Tehnoloogia
pisi|Suurendatud foto vinüülplaadi helivagudest. Nähtavad on nii helivaod kui plaadi pinnal olevad tolmukübemed pisi|Suurendatud helivaod ja tolm. Punased jooned tähistavad ühte millimeetritHeli on plaadil esitatud heliraja abil, mis graveeritakse (lõigatakse) plaadi originaali peale kontsentrilise spiraalse vaona, mille keskjoone vaheline kaugus järgnevate ringide vahel on umbes 0,1 mm (100 μm). Salvestamist alustatakse välimisest servast ja salvestuspead liigutatakse ühtlase kiirusega (sammuga) plaadi keskkoha poole.
Heli salvestatakse kui helivao kõrvalekalle keskmisest (mehaaniliselt ette antud) vao asukohast ehk siis helilaine kuju jäädvustamisega. Helivao kuju oleks ideaaljuhul teatud nurga all (näiteks 45-kraadise) kaldega servadega ja sügavusega, mis ligikaudu on võrdne nõela otsa ümardusraadiusega.
Taasesitamisel pöörlevale plaadile asetatud plaadimängija helipea nõel hakkab liikuma mööda helivagu, kaldudes keskmisest asendist kõrvale vastavalt helisignaali hetkväärtusele (amplituudile) selles kohas (vastaval ajahetkel). Loomulikult peab plaat pöörlema ette nähtud kiirusega.pisi|Plaadimängija nõel vinüülplaadil
Alates 1920. aastatest kasutatakse üldiselt heli salvestamiseks plaadi mõlemat poolt, kuid ka hiljem on aeg-ajalt antud välja plaate, millele heli on salvestatud ainult ühele poolele. Näiteks 1980. aastatel andis Columbia plaadiettevõte välja väikese seeria odavamaid 45 rpm pöörlemiskiirusega singleid, millele oli heli salvestatud ainult ühele poolele. Vinüülplaatide nimetus tuleb sellest, et plaadi materjalina kasutatakse polüvinüülkloriidi, mis enamasti on mustaks värvitud. Iseenesest läbipaistev PVC materjal värvitakse mustaks süsiniktahmaga (inglise keeles carbon black), mis muudab plaadi ka tugevamaks (kulumiskindlamaks) ja läbipaistmatuks, kuid suurendab kahjuks teatud määral ka plaadi omamüra taset.
7-tolliste vinüülplaatide valmistamiseks kasutatakse tihti polüstüreeni. Vahel kasutatakse vinüüli värvimiseks ka teisi värve peale musta või pressitakse vinüüli peale paberist pilt. 1980ndatel sai alguse trend anda välja singleid värvilistel vinüülidel ja seda tehakse tihti ka tänapäeval, eriti 7-tolliste singlite puhul.
Vinüülplaatide mõõtmed võivad eri riikides vähesel määral erineda, kuid üldiselt on LP plaadi diameeter 12 tolli ehk 300 mm, EP-plaadi diameeter 10 tolli ehk 250 mm ja singelplaadi diameeter 7 tolli ehk 175 mm.
Vinüülplaadi välisservas on alati umbes 6 mm laiune ala, mida nimetatakse lead-in, kus helivagude vahe on lai ja kuhu pole heli salvestatud. Plaati mängima pannes langetatakse nõel esmalt lead-in alasse, et mitte kahjustada helivagusid, mis heli sisaldavad. Lugude vahel on vinüülplaadil tavaliselt 1 mm laiune vaikust sisaldav vahe, mis on üldjuhul ka plaati vaadates näha, nii et on võimalik asetada plaadimängija nõel soovitud loo algusse.
Plaadi keskosa lähedal helivao lõpus on samuti laia helivaoga ala, kuhu pole heli salvestatud – lead-out. Nõela sellesse alasse jõudmisel tõstab suurem osa plaadimängijatest automaatselt nõela plaadilt üles ja peatab ketta pöörlemise. Lead-out moodustab lõpus täisringi, nii et kui plaadimängija nõel jõuab lead-out-alani, aga automaatset väljalülitamist ei toimu, jääb ta sinna keerlema seni, kuni pöörlemine peatatakse ja plaat mängijast välja võetakse. Mõne albumi puhul (nt The Beatlesi "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band", ABBA "Super Trouper" ja Pink Floydi "Atom Heart Mother"), on ka lead-out-rajale salvestatud kuni kahesekundise kestusega heli, mis jääb siis korduma kuni plaat peatatakse. Plaadi katalooginumber ja plaadi pressija andmed kirjutatakse või pressitakse samuti lead-out-ala kõrvale.
Vinüülplaatide helikvaliteet ja vastupidavus sõltub väga suurel määral kasutatava vinüüli kvaliteedist. 1970. aastate alguses kasutasid paljud vinüülplaatide tootjad kulude kokku hoidmiseks õhemaid ja vähem kvaliteetseid plaate, mis kaalusid 125 g. Kvaliteetsemad on 180–220 g kaaluvad vinüülplaadid, mille helikvaliteet on parem ning mis on vähem vastuvõtlikud kahjustustele, mis tekivad vinüülplaadi mängimise käigus. Mida raskem plaat, seda kallim on selle tootmine, kuna kulub rohkem materjali. Enamik vinüülplaate pressitakse vinüülile, mis sisaldab 70% puhast vinüüli ja 30% ümbertöötatud vinüüli.
1971. aastaks töötati välja kvadrofooniline vinüülplaat, mille iga helivagu sisaldas nelja kanalit, millest kaks olid salvestatud nagu tavalise stereofoonilise plaadi kanalid, ülejäänud kaks aga nendega sagedusmoduleeritud kandevsignaalide kujul (30 kHz CD-4 süsteemi puhul). Selle ultrahelisagedusega kandevsignaali lugemiseks plaadilt pidi kasutama eriti väikese ümardusraadiusega teravikuga nõela, mis tegi sellise seadme kalliks ja nõela kiiresti kuluvaks. Katsetati ka kanalite signaalide matrikseerimisega kvasikvadrofooniat, mis oli taasesitatav tavalise stereogrammofoni abil, millele oli lisatud dematrikseerimise seade. Kvadrofoonilise plaadi formaadid ei saavutanud aga erilist müügiedu, kuid neid peetakse oluliseks tänapäeva surround-heli eelkäijateks.
1997. aastal hakkas Jaapani firma ELPJ müüma laser-vinüülplaadimängijaid, kus kasutatakse plaadi lugemiseks laserit. Laserplaadimängija eeliseks on, et kuna puudub füüsiline kontakt vinüülplaadiga, siis plaat ei kulu mängimise käigus, kuid kalli hinna tõttu on laserplaadimängijad kasutusel peamiselt analoogplaatide digitaalse arhiveerimise jaoks ning piiranguks on ka see, et laserplaadimängija ei pruugi suuta mängida värvilist või pildiga vinüülplaati. Kodukasutuses võib laserplaadimängija kasutamisega kaasneda helikvaliteedi langus, kuna erinevalt nõelast ei lükka laserkiir helivaost sinna kogunenud tolmu välja ja seetõttu heli kvaliteet halveneb aja jooksul. Kvaliteedi taastamiseks tuleb plaati puhastada eriliste võtete ja vahenditega.
Vinüülplaatide populaarsus
Hoolimata sellest, et vinüülplaatidel on nõrku külgi, näiteks suured mõõtmed ja palju võimalusi kahjustuste tekkimiseks, on vinüülplaatidel ka tänapäeval palju entusiastlikke toetajaid. Vinüülplaate toodetakse ja müüakse ka tänapäeval, kuigi tegemist on CD-plaatidega võrreldes väikese turunišiga, mis koosneb peamiselt audiofiilidest, vinüülide kogujatest ja DJ-dest.
Vinüülplaatide austajad väidavad, et kuna vinüül on puhas analoogsalvestis mehaanilisel kujul, siis on vinüülplaadi heli naturaalsem, tõetruum, moonutusevabam ning avaram kui CD-plaadi heli. Tehnilisest küljest peaks tänapäeva 24-bitine professionaalne helisalvestus ja töötlus tagama ülimalt hea helikvaliteedi. Vaatamata sellele, et see jõuab CD-le vaid 16-bitisena (14-bitisena), peaks režiiga olema tagatud, et digiteerimisega kaasnevad kõrvalnähtused ei oleks ka siis kuulajale tajutavad. Ilmselt on aga just siin kuskil peidus põhjus, miks analoogsalvestise heli peetakse paremaks digitaalsalvestise helist (rääkimata selle tihendatud versioonidest nagu MP3 jt).
Tegelikult on plaadile kirjutatav helisalvestis varem stuudios või muus kohas (kontserdil) salvestatud. Kui see salvestis on analoogkujul, siis on see tavaliselt tehtud stuudiomagnetofoniga magnetlindile. Koos plaadi valmistamiseks vajaliku elektromagnetilise kirjutusseadmega ei ole see kuigi hästi käsitletav eeldatavalt väga moonutustevabale ehk nn. otselõikamisele vastava seadmena. Vaid harva on võimaldatud otse plaadile salvestamist (selle elektromehaanilisel kujul) ehk ilma eelneva magnetsalvestuseta.
Vinüülplaati käes hoides näeb vaataja juba selle suuruse tõttu plaadi ümbrise kujundust paremini kui CD puhul. Selle taga on nägemise füsioloogia ja ligi kolmekordne erinevus lineaarmõõtmetes. Seal on tihti ka rohkem infot esitaja ja esitatava kohta ja vahel on plaadile lisatud ka plakateid ja muid materjale.
Vinüülplaatide kogujate hulgas on väga hinnas ka vanad vinüülplaadid ning tänapäeval antakse välja ka palju kordusväljaandeid vanadest plaatidest. Seetõttu võib vinüülplaatide ostmist pidada ka investeeringuks. On ka tõusev trend, et ühe loo põhine müük toimub pigem vinüülsinglitel või digitaalsete failidena, mitte enam CD-singlitel.
Paljud elektroonilise tantsumuusika ja hiphopmuusikaplaadid on antud välja nii digitaalsete eksemplaride kui ka vinüülplaatidena, kuna DJ-d eelistavad vinüüle, kuna mitmeid DJ-de kasutatavaid tehnikaid (nt slip-cueing, beatmatching ja scratching) pole võimalik CD-plaatide mängimisel kasutada.
2008. aastast alates on vinüülplaatide populaarsus järsult kasvanud. 2008. aastal kahekordistus USA-s müüdud vinüülplaatide arv võrreldes 2007. aastaga, jõudes 1,88 miljoni müüdud plaadini aastas ning 2010. aastal müüdi juba 2,8 miljonit vinüülplaati.
Vinüülplaatide populaarsus on tõusuteel ka Eestis. Vinüülidel on Eesti muusikat läbi aastate ilmunud, kuid peamiselt on see toimunud nišižanrites – elektrooniline tantsumuusika, indie- ja metal-muusika, singlite või EPdena, pisikeste plaadifirmade (Seksound, Kohvirecords, Nemos Music, Umblu jt) poolt ning sageli on neil puhkudel väljaandjaks olnud hoopis välismaised plaadifirmad. 2012. aastal andsid aga oma albumid vinüülplaatidel välja ka mitmed peavooluartistid. Eesti ühe suurima müügiartikli ja teeneka vinüüliilmutaja Metsatöllu kõrval leiduvad kauplustes Ewert & The Two Dragonsi, Vaiko Epliku, Kosmikute ja Siiri Sisaski kauamängivate vinüülversioonid. Aastatel 2008–2012 on Eestis vinüülide müüginumbrid suurenenud.
Andmete eeltöötlemine
Enne andmete analüüsimist tuleb need korrastada sobivasse vormi. Andmete ettevalmistamine ja eeltöötlemine on andmete eeltöötlus ja korrastamine enne analüüsi. Andmete ettevalmistamine on tavaliselt iteratiivne protsess, mille käigus töödeldakse töötlemata andmeid struktureeritumaks vormiks, mis on sobilikud edasiseks töötlemiseks ja analüüsiks.
Kogu ettevalmistusprotsess koosneb mitmest peamisest tegevusest (või ülesandest), sealhulgas andmete profileerimine, puhastamine, integreerimine ja teisendamine. Mõnede hinnangute kohaselt võtavad sellised eeltöötlusülesanded kuni 50–80% kaevandamisprotsessile kuluvast ajast ja jõupingutustest. See aeg ja maksumus moodustavad suure osa andmekaevandusega seotud kuludest. Samas ei saa suuda need ettevõtted, kes ei soovi investeerida andmete kaevandamisse, kahjuks enam oma valdkonnas tõhusalt konkureerida.
Andmete ettevalmistamisel saate koostada andmekogumi ühest või mitmest andmeallikast uurimise, visualiseerimise ja modelleerimise jaoks. Andmete kaevandamine on mitmeid eeliseid; see aitab avastada erinevaid teadmisi ja tuvastada võimalikke andmekvaliteediprobleeme või nõrkusi teie andmekogumis.
Andmete eeltöötlemise käigus parandatakse näiteks teatud kirjavead, vigased lühendid, vigased kirjavahemärgid, vormindusvead, valed kuupäevad andmetel jne.
Mõnikord võib see hõlmata ka erimärkide (nt punktide) eemaldamist andmetest, et muuta need masinate (tehisintellekti) poolt loetavaks.
Andmete eeltöötlemine on sageli ajakulukas ja veaohtlik protseduur. Andmetöötluses kehtib ütlus garbage in, garbage out; ehk kui sisendis on arvestatav hulk valesid, ebakorrektseid ja puudulikke andmeid, võib ka väljundandmestik olla madala kvaliteediga ja kasutu.
Selliste andmete analüüsimine, mida ei ole nende vigade ja probleemide suhtes põhjalikult kontrollitud, võib viia ebatäpsete järeldusteni ja tulemusteni. Seetõttu sõltub andmeteaduse ja andmekaeve projektide edu suuresti andmete ettevalmistamise kvaliteedist andmete eeltöötlusel.
Andmete eeltöötlemisest saadav kasu
Andmeteadlased kurdavad sageli, et andmete hindamise asemel kulutavad nad suurema osa oma ajast nende hankimisele, eeltöötlemisele ja korrastamisele. Andmete korrektne eeltöötlus on üks olulisemaid tegevusi andmekaeve protsessis.
Salevere Salumägi
pisi|Salevere Salumägi (september 2010) Salevere Salumägi on kõrgendik Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Andmete eeltöötlemine
Andmete eeltöötlemisest saadav kasu
See võimaldab lõppkasutajatel keskenduda rohkem andmete analüüsile ja mudelite koostamisele.
Põhjaliku eeltöötluse plussid:
Salevere Salumägi
Kirjeldus
Salevere Salumägi on mandrijää ja Läänemere kujundatud pinnavorm. Merepoolne järsk kõrgendik moodustub järsust paeseinast, mis koosneb biohermsest lubjakivist. Järsk astang on arvatavasti 6000–5000 aastat vana. Ligikaudu 4000–6000 aastat tagasi oli kõrgendik merest ümbritsetud saar. Selge ilmaga avaneb Salumäe tipust vaade Topi lahele ja Matsalu lahe suudmele. Samuti võib näha kaugemal asuvaid laidusid: Papilaid, Kakrarahu, Kumari laid ja Kesselaid. Panga seinast voolab välja Silmaallikas, mis vanadel aegadel olnud ka ohvripaigaks. Allika vesi olevat noorendava ja raviva toimega, eriti silmahaiguste korral. Allika kõrvalt läheb mööda Salevere matkarada, pikkusega 1,5 km. Salevere astangu alaosa on mattunud varisenud pinnase kivide alla.
Andmete eeltöötlemine
Andmete eeltöötlemise tehnikad ja põhilised etapid
Kuigi iga andmete ettevalmistamise lähenemisviisi tuleks kohandada vastavalt sellele, kuidas see kõige paremini sobib ettevõttele, on olemas mõned levinumad eeltöötluse etapid.
Salevere Salumägi
Salevere salumets
Salevere Salumäe jalamil kasvab liigirohke Salevere salumets. Salumets kasvab viljakal ja niiskel pinnasel, kus valitsevad laialehelised puud: saar, pärn, jalakas ja vaher. Põõsastest kasvavad toomingas, lodjapuu, pihlakas, kuslapuu jpt. Mitmed rohttaimed nagu lõokannus, kopsurohi, mitmeõieline kuutõverohi, maikelluke, ussilakk, salu-tähthein, püsikseljarohi, lõhnav madar, mets-nõianõges, imekannike, siumari, koldnõges jt on iseloomulikud üksnes salumetsadele. Haruldastest rohttaimedest on siin kasukoha leidnud mets-kuukress, parasiitne käopäkk. Eestis levisid salumetsad 6500–3000 aastat tagasi, sooja atlantilise kliimaperioodi ajal. Praeguseks ajaks on salumetsad üsna haruldased ja esinevad põhiliselt pehmema kliimaga mere- ja rabasaartel ning Eesti lääne- ja põhjarannikul. Salevere Salumäge katab omanäoline loomets. Varasematel aegadel oli pangapealne taimestik hõredam ning seda kasutati puisniit karjamaana. Puudest on enam levinud tammed, põõsastest aga sarapuud.
Loomastik
Salevere Salumägi on tuntud kui usside ehk madude koondumiskoht, kohalikud kutsuvad Salumäge ka ussimäeks. Sügisel koonduvad rästikud, nastikud ja vaskussid pangaseina kivipragudesse talvituma. Kevadel võib näha suuri rästikute ja nastikute kogumeid ennast päikese käes soojendamas. Siiski ei tasu karta, sest talveunest ärkavad uimased maod kogunevad elurajooni lähedale, tänu millele neid matkarajal ei leia. Matkaraja äärde ja lähedusse jääb kuklaste pesa. Lindudest esineb kõige enam metsvinti, salu-lehelindu, peoleod, rähni, ööbikut, punarinda, puukoristajat ja mitut liiki tihaseid. Jaanuari- ja veebruariöödel kostab Salumäel kodukakupaari huikeid. Niiskete ilmadega ilmuvad välja must seatigu ja Eesti suurim maismaatigu – viinamäetigu.
Traditsioonid
Salumäe matkarajale jääb lõkkeplats, kus kohalik rahvas peab jaanipäeva, volbriööd ja aastavahetust.
Uusaastapidu on Epp Kärveti ja Ele Differti eesvedamisel ning kohaliku kogukonna toel alates 2000. aastast peetud üsna imelisel moel. Matkarajale, pangaalusele ja allikaümbrusse asetatakse sajad küünlad, mis süüdatakse südaööl põlema. Astangualusele põllule on igal aastal loodud erilaadseid kujundeid: rõngasristist inspireerituna seatakse küünlad kuni 70-meetrise läbimõõduga kujunditesse.
Igal volbriööl süüdatakse laulu ja tantsu saatel volbrilõke. Iga inimene paneb teemakohalise kostüümi selga ning üheskoos pidutsetakse Salumäel varahommikuni.