cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alkoholid
Keemilised omadused
Alkoholid reageerivad orgaaniliste hapetega, moodustades estreid.
Arthur Miller
Elukäik
Miller säilitas oma ülikooliga sidemed, asutades 1985 Arthur Milleri auhinna ja 1999 Arthur Milleri näitekirjanduseauhinna ning andes oma nime Arthur Milleri Teatrile (Arthur Miller Theatre) tulevases Walgreen Drama Centeris. Ülikoolilt sai ta 1956 humanitaaria (Humane Letters) audoktori kraadi. Tema auks korraldati Ann Arboris korduvalt austamisõhtuid ja sümpoosione.
1938. aastal sai Miller bakalaureusekraadi inglise filoloogias.
Alkoholid
Keemilised omadused
CH3CH2OH + HBr -> CH3CH2Br + H2O
Arthur Miller
Elukäik
Teise maailmasõja ajal vabastati ta Ameerika jalgpalli mängides saadud vigastuse tõttu sõjaväeteenistusest.
Surmav lask
"Surmav lask" on mitme filmi pealkiri:
Doonor (majandus)
Arenguabi andva riigi või organisatsiooni üldtermin. Doonor annab arengu- või humanitaarabi teisele organisatsioonile, riigile või regioonile. Doonorriik on riik, mis annab arengu- või humanitaarabi teisele riigile või regioonile.
Arthur Miller
Elukäik
Pärast 1940. aastat oli Miller sunnitud minema tagasi tööle Naval Yardi, sest tema esimesi näidendeid ei lavastatud, välja arvatud "The Man Who Had All the Luck" (1944), mida mängiti New Yorgis neli korda. Miller töötas ka Federal Theater Projecti juures.
Doonor (majandus)
Seotud märksõnad: sihtriik, partnerriik
Arthur Miller
Loometee
Milleri esimene menukas näidend oli "All My Sons" (1947).
Tema näidend "Proovireisija surm" (1949) võitis Pulitzeri preemia ja kolm Tony auhinda ning New Yorgi Draamakriitikute Ringi auhinna (New York Drama Critics Circle Award). See oli üldse esimene näidend, mis võitis kõik need kolm auhinda.
Milleri järgmine näidend "The Crucible" ("Salemi nõiad") esietendus Broadwayl 22. jaanuaril 1953. See ei olnud kuigi menukas, kuid võitis Tony auhinna. Näidendi tõttu katkesid Milleri ja lavastaja Elia Kazani suhted, sest viimane nägi selles etteheidet selle eest, et ta oli otsustanud HUAC-ile nimesid välja anda.
Ka näidend "A View From the Bridge" ("Vaade sillalt") oli menukas. Pärast abiellumist Marilyn Monroega 1956 jättis ta mõneks ajaks näidendite kirjutamise, kuid kirjutas 1961. aastal oma esimese käikuläinud filmistsenaariumi "The Misfits". Filmi lavastas John Huston ning peaosades olid Marilyn Monroe, Montgomery Clift ja Clark Gable.
Pärast üheksa-aastast vaheaega kirjutas ta 1964. aastal näidendid "After the Fall" ja "Incident at Vichy", mis võeti publiku ja kriitika poolt võrdlemisi jahedalt vastu. 1968. aastal kirjutas ta järjekordse Broadway menunäidendi "The Price", mida etendati üle 400 korra.
Milleri järgmised teosed, sealhulgas "The Creation of the World and Other Business" (1972) ja "The American Clock" (1980) leidsid publikult ja kriitikutelt vastuolulise vastuvõtu.
1994. aastal etendus Broadwayl näidend "Broken Glass".
Mitmed Milleri televisioonis näidatud näidendid said kriitikutelt kiita, sealhulgas "Playing for Time" (1980), mis rääkis naiste orkestrist, kes esines Auschwitzi vangidele.
Poliitiline ja ühiskondlik tegevus
Juunis 1956 kutsuti ta Esindajatekoja Ebaameerikaliku Tegevuse Komitee (HUAC) ette, sest Elia Kazan oli nimetanud teda Ameerika Ühendriikide Kommunistliku Partei koosolekutel käijate hulgas. Joseph McCarthy ja HUAC-i tähelepanu tõmbas ka Milleri näidend "Salemi nõiad", kus räägiti 17. sajandi nõiajahist makartismi allegooriana.
31. mail 1957 mõisteti Miller süüdi Kongressi solvamises (contempt of Congress), sest ta keeldus avaldamast ühe kommunistidega seotuses kahtlustatava kirjandusringi liikmete nimesid. 8. augustil 1958 tühistas USA Apellatsioonikohus selle otsuse.
Annika Koppel
Annika Koppel (aka) Annika A. Koppel (sünninimi Maasik, sündinud 30. novembril 1964) on eesti ajakirjanik ja filmikriitik.
Arthur Miller
Poliitiline ja ühiskondlik tegevus
Miller oli üks PEN-klubi komitee "Kirjanikud vangis" asutajaliikmeid. Aastatel 1965–1969 oli ta PEN-klubi president.
Annika Koppel
Estonian Literary Magazine'i toimetaja. Ta on olnud Eesti Keele Instituudi teabejuht ja Viimsi Teataja toimetaja. Varem on ta töötanud Eesti Päevalehe ja Postimehe ajakirjanikuna, projekti "Eesti Film 100" projektijuhina ja Rahvusraamatukogu kommunikatsioonijuhina.
Arthur Miller
Poliitiline ja ühiskondlik tegevus
1985. aastal käis Miller Türgis, kus teda austati USA saatkonnas. Kui tema reisikaaslane Harold Pinter piinamise teema ülesvõtmise eest maalt välja saadeti, ühines Miller temaga solidaarsuse märgiks.
1. mail 2002 sai Miller Astuuria printsi kirjandusauhinna "nüüdisdraama vaieldamatu meistrina". Varem olid selle auhinna saanud teiste seas Doris Lessing, Günter Grass ja Carlos Fuentes.
Vibulaskmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
right|100px|Olympische Ringe right|100px|Bogenschießen Vibulaskmine 2008. aasta suveolümpiamängudel toimus 9.–15. augustini. Vibulaskmise võistlustel osales 128 sportlast 49 riigist ja välja jagati 4 komplekti medaleid. Võistluste programm koosnes nii meeste kui ka naiste individuaalvõistlusest ning võistkondlikust võistlusest, kus osalesid kolmeliikmelised võistkonnad.
Arthur Miller
Poliitiline ja ühiskondlik tegevus
Miller suri oma kodus Roxburys südamepuudulikkuse tagajärjel.
Jaapani usundid
Usundilises mõttes on Jaapan ainulaadne. Pole teist maad maailmas, kus esineks sellist usundite sümbioosi ja läbipõimumist. Sellel nähtusel on pikk ja keeruline ajalugu, peamine osa šintoismil ja budismil, see­juu­res budism oma mahajaana kohalikus variandis, mis käsitab Buddhat jumalusena (jumalustamine). Eri aegadel on mõju avaldanud ka tei­sed usundid: taoism, kristlus (rooma-katoliiklik variant kirishitan) ja konfutsianismi filosoofia. Praegu on kõik koos, lisaks pal­ju uususundeid. Enamus jaapanlasi on nii šintoistid kui budistid. Piltlikult: jaapanlane sünnib šinto­is­tina ja sureb budistina. Jaapani algupärane usund on shintō, mis on looduslik-animistlik. Teadlased pole üksmeelel, kas alg­selt oli shintō looduse või ka esivanemate kultus, mis võis hiljem lisanduda. Mõned on avaldanud kahtlust, kas shintō on üldse usund, sest:
Arthur Miller
Looming
Miller oli üks neid vasakpoolseid kirjanikke, kes püüdsid lõhkuda pilti Ameerikast kui paradiisist.
Vibulaskmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Kvalifitseerunud sportlased
thumb|Pekingi OM-i vibulaskmise võistluspaik
Jaapani usundid
Arvatakse, et shintō'd tuleb käsitleda kui välismaiste uskumuste, traditsioonilise mõttelaadi ja iga­päevaste tavade kogumit. Shintō on tunnustatud usund, teoreetilises plaanis subjektilt kogukondlik, jumalate arvuku­selt polüteistlik ning jumala ja inimese suhete kohalt teoantropoidne. Shintōd nimetatakse puhtaks või va­ra­­jaseks shintōks kuni budismi sissetungini.
Arthur Miller
Looming
Tema ühiskonnakriitilised, klassikalist vormi järgivad näidendid on tugevasti mõjutatud Henrik Ibsenist. Hilistes näidendites on põimunud realism ja sümbolism.
Jaapani usundid
Varajase shintō perioodil polnud kindlaks määratud avalikku teenistust, kiriklikku organisatsiooni, mida on püütud luua 10. ja 19. sajandil, kuid need katsed lõppesid ebaõnnestunult.
Vibulaskmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Individuaalne
Finaal: 15. august Osavõtjaid: 64 Olümpiavõitja 2004: Marco Galiazzo, Itaalia Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Arthur Miller
Isiklikku
1940. aastal abiellus ta oma ülikooliaegse kallima Mary Grace Slatteryga. Varsti sündisid neil lapsed Jane ja Robert. 1956. aastal nad lahutasid.
Vibulaskmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Võistkondlik
Finaal: 11. august Osavõtjaid: 12 võistkonda Olümpiavõitja 2004: Lõuna-Korea Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Heinrich Bruiningk
Heinrich Bruiningk (7. juuli 1675 Narva – 24. jaanuar 1736 Riia) oli Eesti vaimulik, Liivimaa kindralsuperintendent.
Vibulaskmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Individuaalne
Finaal: 14. august Osavõtjaid: 64 Olümpiavõitja 2004: Park Sung-hyun, Lõuna-Korea Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Võistkondlik
Finaal: 10. august Osavõtjaid: 10 võistkonda Olümpiavõitja 2004: Lõuna-Korea Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Heinrich Bruiningk
Bruiningk õppis 13 aastat Narva ladina koolis ja alates 7. märtsist 1689 Riia lütseumis. Immatrikuleerus augustis 1690 Tartu ülikooli ja 25. septembril 1693 Kieli ülikooli, õppis ka Halle ja Leipzigi ülikoolis (ei immatrikuleeritud). Wittenbergi ülikooli immatrikuleerus 21. aprillil 1696, magistrina mainitud 22. augustil 1696; Uppsala ülikoolis õppis aastal 1698. Bruiningk nimetati 10. veebruaril 1699 Stockholmis Ingerimaa kuberneri Otto von Wellingki kodupastoriks. Ordineeriti 20. oktoobril 1699 õpetajaks.
Bruiningk oli aastatel 1699–1701 Narva Johannese koguduse abiõpetaja, 1701–1710 sama koguduse õpetaja ja konsistooriumi assessor ning aastast 1702 Narva sinodi eesistuja. Oli aastal 1700 vabahärra kindral Otto von Wellingki juures Rootsi armee staabipastor. Pärast Vene vägede vallutust aastal 1704 leidis Peeter I juures soosingu, Narva elanikkonna küüditamisel aastal 1708 oli ta kohale jäetud elanikkonna ainus lubatud pastor linnas. Valiti 21. detsembril 1710 Liivimaa kindralsuperintendendiks, kinnitati 5. jaanuaril 1711 ning astus ametisse 4. juulil 1711. Oli Liivimaa ülemkonsistooriumi president, Riia Peetri koguduse ülemõpetaja (1712–1736) ning Riia linnakonsistooriumi assessor. Peeter I kutsus teda mitmel korral Peterburi jutlustama. Ta oli hea jutlustaja ja administraator, samuti kooliasjade arendaja. Ta tundis muret ebakõlblate vaimulike pärast, kurtes selle kohta aastal 1727 maanõunike kogule.
Jaapani usundid
Regionaalsega paralleelselt ek­sis­teeris kogukondlik kami, igal uji'l oma kami. 3.-4. sajandil hakati püstitama neile templeid. Peale kait­se­­jumalate austati maastiku või loodusega seotud jumalusi, näiteks tuule või mäe jumalusi. Shintō jumalused on säilinud tänini, arvatakse olevat umbes 8 miljonit kamit. Rii­gi­võimu suurenedes kerkis esile mahajaana budism, samal ajal jõudsid Jaapanisse uued õpetused: 5. sajandil konfutsianism ja 6. sajandil taoism, mille levik oli tagasihoidlik. Konfutsianismil on suur roll šin­toistliku eetika kujunemisel. Kamid kujunesid üld­­tunnustatud jumalateks, shintō templid said riiklikke annetusi – tava, mis püsis 13. sajandini. Siis taastati see Meiji reformide ajastul ja püsis kuni teise maailmasõja lõpuni. Konfutsianism aitas Jaapanis kinnistada keis­rikultust. Selle tulek Jaapanisse ei tekitanud šintoismile erilisi probleeme, kuid konfutsianismi kaudu hak­kas Jaapanis levima Hiina kultuur – Jaapani kontaktid Hiinaga meie ajaarvamise algul, Korea kau­du Hiina mõjude jõudmine Jaapanisse. Immigrandid jäid sageli Jaapanisse elama, said oma ühiskondliku positsiooni – neid nimetati kodakondsuse saanuteks. 5. sajandi lõpul nimetas keiser Ōjin konfutsiaanlikud õpetlased Ko­reast oma laste õpetajateks.
Arthur Miller
Isiklikku
29. juunil 1956 abiellus ta Marilyn Monroega, kellega oli tutvunud kaheksa kuud varem Kazani kaudu. Monroe võttis enne abiellumist vastu judaismi. 24. jaanuaril 1961 sai Monroe Mehhikos Millerilt lahutuse. Monroed oli solvanud vananeva kaunitari Roslyni kuju, mida ta mängis Milleri stsenaariumi järgi tehtud filmis "The Misfits", sest ta nägi selles enda karikatuuri. 1964. aastal valminud näidendis "After the Fall" kujutas Miller elu emotsionaalset abi vajava narkomaanist blondiiniga. Seda näidendit peetakse autobiograafiliseks, kuigi Miller väitis, et tegelased on täielikult väljamõeldud. Oktoobris 2004 esietendus Milleri näidend "Finishing the Picture", mis rääkis filmi "Misfits" tegemisest ja abielu purunemisest.
Kaks kuud varem oli Miller Monroe maha jätnud, eelistades Inge Morathit, kellega ta abiellus 17. veebruaril 1962. Nad tutvusid, kui Inge ja veel kaks agentuuri Magnum Photos fotograafi jäädvustasid filmi "The Misfits" tegemist. Neil sündisid tütar Rebecca (1962. aasta septembris) ja poeg Daniel. Biograaf Martin Gottfriedi andmetel sündis Daniel Downi sündroomiga. Miller pani Danieli Roxburys (Connecticut) asuvasse hooldusasutusse ega käinud teda kordagi vaatamas. Miller ei maini Danieli oma autobiograafias "Timebends: A Life" (1987). Rebecca Millerist sai stsenarist, näitleja ja lavastaja. 30. jaanuaril 2002 Inge Morath suri.
Detsembris 2004 teatas 89-aastane Miller, et ta oli alates 2002. aastast elanud koos 34-aastase kunstniku Agnes Barleyga ning et nad kavatsevad abielluda. Kohe pärast Milleri surma pidi Barley Milleri tütre Rebecca käsul majast lahkuma, sest Rebecca ei kiitnud nende suhet heaks.
Fotograaf
pisi|Eesti [[loodusfotograaf Sven Začek]] pisi|Fotograafid üritust jäädvustamas Fotograaf (kõnekeeles ka piltnik) on inimene, kes teeb fotoaparaadiga fotosid ehk pildistab.
Kutseline fotograaf on enamasti saanud vastava erihariduse kutse- või kõrgkoolis või erialakursustel ning töötab fotograafina, esineb näitustel ja tema teoseid avaldatakse mitmesugustes väljundites. Kutseliste fotograafide seas on näiteks albumeid välja andvaid fotokunstnikke, moe-, reklaami-, loodus-, pressifotograafe jne.
Harrastusfotograaf ehk pühapäevapiltnik pildistab peamiselt oma lõbuks.
Eesti fotograafid
1839. aastal tutvustati Pariisis esimest laiemalt levinud fotomenetlust – dagerrotüüpiat. Järgmisel aastal jõudis selleks vajalik tehnika ka Eestisse ning tehti esimesed fotod. 1844. aastal alustas Eestis dagerrotüüpide tegemist Charles Borchardt, kes oli arvatavasti esimene Eestis püsivamalt tegutsenud fotograaf. Teda peetakse ka seni teadaolevalt vanima Eestis valmistatud ja tänapäevani säilinud dagerrotüübi autoriks, mis on dateeritud umbes aastasse 1850.
Esimesed Eesti soost päevapiltnikud olid Reinhold Sachker ja Jakob Jobso (Jakob Livenström). Ühe esimese eestlasest fotograafina saavutas tänapäevani ulatuva tuntuse aga 20. sajandi alguses tegutsenud Johannes Pääsuke.
Peraküla
Peraküla on:
Doping
Doping on spordis reeglitevastane vahend, mida kasutatakse võistlustel paremate tulemuste saamiseks. Dopingu kasutamine on vastuolus ausa mängu põhimõttega, kuna seab võistleja konkurentidega võrreldes eelisolukorda.
Doping võib olla keemiline aine (sagedamini anaboolne steroid vms), mis on vastavate spordiorganisatsioonide reeglites keelatud ainete nimekirja kantud ning mille kontsentratsioon sportlase organismis ei tohi ületada teatud piiri. Dopingainete nimekirja võivad kuuluda ka tegelikku dopingut maskeerivad ained.
Geenidoping on geenmanipulatsioon, mille tõttu on sportlasel paremini arenenud lihased või muud elundid. Geenidoping võib olla ka kaasasündinud genoommutatsioon.
Ajalugu
Sõna "doping" ilmus esimest korda tõenäoliselt 1889. aastal ühes inglise sõnastikus. Terminiga nimetati oopiumi ja teiste uimastite segu, mida kasutati hobuste ergutamiseks. Paljud arvavad, et sõna on inglise päritolu; tegelikult see päris nii pole.
Sõna "doping" tuleneb sõnast "dop", mis kuulub ühte Kagu-Aafrika dialekti. Nii nimetasid selle suguharu liikmed uimastavat jooki, mida tarvitati stimulaatorina kombetalituste ja tantsude ajal.
Tunduvalt hiljem hakati nii nimetama iga stimulaatorit, mida kasutati hobuste ja koerte ergutamiseks.
Paranaíba jõgi
Paranaíba on jõgi Lõuna-Ameerikas.
Voolab Brasiilia mägismaal valdavalt edelasse, moodustades kärestikke ja koski.
PD
PD võib tähendada järgmist:
Pd võib tähendada järgmist:
Jüri Kõrge
Jüri Kõrge (6. detsember 1894 – 10. juuli 1941 Ostrovi lähistel) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Keskpäevane praam
"Keskpäevane praam" on Tallinnfilmis 1967. aastal valminud Kaljo Kiisa mängufilm.
Filmi sündmused toimuvad Eestis millalgi 1960. aastatel juunis. Poiss ja tüdruk tahavad mandrilt Saaremaale minna, kuid neil pole praamipileti ostmiseks raha. Nad peidavad end parvlaevale Suurupi minevasse veoautosse, mille koormaks on puuvill. Merel süütavad nad kogemata puuvilla põlema.
Piilsi jõgi
Piilsi jõgi on jõgi Ida-Virumaal Mustvee vallas.
Piilsi jõgi saab alguse Laekannu külas ja suubub Kalmakülas Peipsi järve.
Jõe pikkus on 23,5 km, valgala 104 km².
Piilsi jõe teised nimed on Ranna-Piilsi, Kalma jõgi ja Süvaoja jõgi. pisi|tühi|Piilsi jõe suue
Philip Lieberman
Philip Lieberman (25. oktoober 1934 – 12. juuli 2022) oli USA keeleteadlane. Ta oli Browni Ülikooli professor.
Arnold Juhans
Arnold Juhans (10. aprill 1904 – 23. september 1981 Haapsalu) oli Eesti sõjaväelane (sanitaarleitnant) ja arst.
Philip Lieberman
Ta kirjutas väitekirja intonatsioonist, kuid on hiljem tegelnud keele evolutsiooniga, eriti kõnetrakti evolutsiooni ning keele ja kõne evolutsiooni vahekorraga.
Arnold Juhans
Ta lõpetas 1923. aastal Tallinna Reaalkooli ja 1929. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna.
Isiklikku
Tema poeg Arnold Juhans oli aastatel 2001–2015 Kaitseliidu Lääne maleva pealik.
Aegna
Aegna (1929–1939 Äigna, ka Eigna, saksa keeles Wulf, rootsi keeles Ulfsö) on saar Tallinna lahe kirdeküljel. See asub Viimsi poolsaare tipust (Rohuneemest) 1,5 kilomeetrit loodes.
Aegna kuulub administratiivselt Tallinna Kesklinna linnaosa haldusalasse. Linna maismaaosast jääb ta 10 km kaugusele. See on ainuke meresaar, mis jääb Tallinna piiresse. 2003. aastal kaaluti Aegna ja Naissaare vahetust Tallinna ja Viimsi valla vahel. Aastal 2004 algatas Tallinna linnavalitsus ideevõistluse saare muutmiseks vabaajakeskuseks. Toomas Vitsut leidis, et saarel võiksid olla kasiinod ning arutlusel oli isegi silla ehitamine Viimsi poolsaarelt Armuneemelt.
Aastatel 2013–2016 oli saarel 6 elanikku. 2020. aasta seisuga on end Aegnale elama registreerinud 16 elanikku. 2022. aasta jaanuari seisuga elab saarel juba 21 inimest.
Nimi
Aegna saart kutsuti alates 13. sajandist rootsi keele mõjul Hundisaareks (Vulvesöö, 1348 Wluesøø) ning veel 1920. aastatelgi kasutati eestikeelses kirjanduses Aegnaga paralleelselt Wulfi kohanime.
1683 on saart nimetatud Eikisari, 1724 Eignesar ja 1937 Äigna.
Per Wieselgren pakkus saare nime tekke osas välja soomekeelsete sõnade haikka 'neem' või häikkä 'liivakari' mõju.
Andrus Saareste arvates kasutasid Äigna nime Naissaare ja Viimsi poolsaare rannaalade elanikud, mujal Harjumaal nimetati saart Aegnaks.
Asend
pisi|Aegna asend: 1. Aegna, 2. Viimsi poolsaar, 3. [[Rohuneem, 4. Kräsuli, 5. Kumbli, 6. Peenekarikrunn, 7. Vullikrunn, 8. Linnalaht, 9. Suursalm, 10. Väikesalm, 11. Peldikukari, 12. Lõhekari, 13. Vahekivi, 14. Liuhkakari, 15. Sitakari, 16. Angerjakari, 17. Holgani kari]] pisi|Karnapi neem Aegna saarel pisi|Lemmikneeme kivikülv
Aegna saare ja Viimsi poolsaare vahele jäävad Kräsuli ja Kumbli saar, mida ühendab Aegnaga Suursalmi väin. Aegnast loode poole jäävad Sillikrunn ja Vullikrunn. Saarest lääne pool on Punakivi kari.
Aegna kirdeosas on kitsas poolsaar, mis lõpeb Lemmiku ninaga. Saare põhiosa põhjatipp on Eerikneem. Eerikneeme ja Lemmiku nina vahele jääb laht. Läänerannikul on Kurikneem ning lõunarannikul Talneem, kus asub jahisadam.
Pinnamood
Aegna on valdavalt tasane, saare looduslikud kõrgemad kohad on loodeosas asuvad luited. Lemmiku nina siseosa ulatub kõrgus 4,7 meetrit üle merepinna. Rannikupatareide piirkonnas on maapinda kunstlikult täidetud. Kogu saarel on rannavalle, saare idarannikul asub rannaastang.
Saarel leidub suuri rändrahne nagu näiteks Eerikukivi ja Tulekivi.
Sood
Aegnal esineb õhukese turbalasundiga madalsoid.
Taimkate
Aegna saarest on ligi 70% kaetud metsaga. Valdavalt leidub saarel männikuid, kuusikuid, sanglepikuid ja kaasikuid. Aegna on saanud rohke metsa ja liivaranna pärast puhke- ja väljasõidukohaks.
Aegnalt on leitud 49 liiki torikulisi ja 80 liiki sammaltaimi, millest haruldasemad on harilik valvik ja haruhärmik.
Aegna looduses on kirjeldatud 344 liiki soontaimi, millest haruldasemad on rand-kesakann ja euroopa kikkapuu.
Loomastik
Aegnal pesitseb merikotkas. 1930.-ndatel asustati Aegnale metskitsi. Saarel elavad ka rebased, oravad ja jänesed. Aegnalt on leitud ka kopra tegevuse jälgi
Looduskaitse
Eesti iseseisvuse taastamise järel kuulutati kogu Aegna saar maastikukaitsealaks. Aegna maastikukaitseala keskus asub Külaniidu 12 asuvas loodusmajas, kust korraldatakse looduspäevi ja -matku. Aegnal asub rändrahne.
Taristu
Aegna kai on Talneeme kaldal, kuid lainemurdja puudumise tõttu sobib vaid lühiajaliseks peatumiseks.
Saarel toimis 1914–1944 kitsarööpmeline raudtee, mille pikkus oli umbes 3 km. Praegu on raudteetammidel teed, millest mõni on kohati kinni kasvamas, mõni aga autodest lõhutud.
Saarel on veevärk, kuid puudub tsentraalne kanalisatsioon.
Aegna saab elektrit 10 kV pingega merekaabelliini kaudu Viimsi poolsaarel asuvast alajaamast. Sügisel 2011 asendati õhuliinid maakaabliga.
pisi|Peeter Suure merekindluse garnisoni ohvitseride kasiino Aegnal pisi|Peeter Suure merekindluse laskemoonalaboratoorium Aegnal pisi|Aegna endine kauplus
Kuni 20. sajandini
Aegna muinasaegse asustuse tõendiks on saare idaosas asuv kultusekivi. Samuti on kultusekive teada Hundipea nukilt.
Vanimad kirjalikud andmed Aegna saare kohta pärinevad 1297. aastast, mil Taani kuningas Erik Menved keelas Aegnal ja Naissaarel metsaraie. Aegna saar oli tõenäoliselt osa Viimsi küla kogukonnamaast.
Saare püsiasustusest pärinevad varasemad teated 1469–1470. 1557 (mitte 1577) toetas Tallinna linn Aegna elanikke Jurgen Sani ja Katrynit raha ning teraviljaga. 1681. aasta talumeeste loendi järgi oli saarel 10 talu. Aegnal oli tollal eesti ja rootsi segarahvastikuga püsiasustus. Kalapüük tõi kohalikele elanikele vähe tulu ning saare liivase pinnase tõttu oli seal võimalik kasvatada ainult heina, kuid sedagi pidi mandrilt juurde tooma.
Aegna saar läks koos mitme teise saarega 1689. aastal Tallinna alluvusest riigi haldusse. Saare elu hakkas sellest ajast peale korraldama riigile kuuluv Viimsi mõis. 1726. aastal oli Aegnal 3 talu, neist suurima peremees oli rootslane Hansfarre Dier. 1736. aastal on esmamainitud Aegna kalmistut. 1782 hingerevisjoni järgi elas Aegnal 31 inimest ja saarel asus 4 talu.
20. sajandi alguses oli saarel 7 talu.
Aegna sõjandus
Esimese maailmasõja ajal rajati Aegnale rannikupatareisid (nr 14 ja nr 15) ning 3 km pikkune Aegna kindlusraudtee, mis oli osa Peeter Suure merekindlusest. Suurima patarei betoonehitis oli 200 m pikk ning selle mõlemas osas paiknes soomustorn kahe 12-tollise kahuriga. See patarei lasti osaliselt 1918. aastal sakslaste eest taganevate punaväelaste poolt õhku. Vabadussõja ajal suudeti need riigikaitse seisukohast väga olulised rannikukahurid taastada. Aegna saarele asutati 1922. aastal Aegna Komandantuur ning 1923. aastal asutati senised tsiviilelanikud Kräsuli saarele ja mandrile. Juunis 1930 oli komandantuuri koosseisus 331 sõjaväelast, sõjaaegne koosseis oli plaanitud ligi kolm korda suurem. Saarel tegutsesid erinevad sõjaväelaste seltsid, mitu orkestrit ning näite- ja spordiring.
1930. aastatel oli saarel üle 150 ehitise. Saarel asusid Aegna sõjaväelinnaku elumajad, suur kasarm, Aegna ohvitseride kasiino, staap, elektrijaam, leivakoda, raamatukogu, ambulatoorium, saun jm.
Eesti annekteerimisel 1940. aastal läks saar Nõukogude vägede kätte. Eestist taganev Punaarmee hävitas 1941. aastal jällegi kõik rannikukahurid, laskemoonalaod ja osa elumaju.
Pärast taasiseseisvumist
2010. aasta suvel sai Juku operaatorfirmaks Kihnu Veeteed ning laev hakkas väljuma Kalasadamast. Aastail 2014–2021 sõitis Aegna liinil Vesta, mis seoses Kalasadama muutmisega väikesadamaks väljus aastail 2020–2021 Patareisadamast. Alates 2022. aastast sõidab Aegna-liinil reisilaev Vegtind.
Tallinna–Helsingi liinil kurseerinud Copterline'i kopterid sõitsid ringiga ümber Aegna saare.
Saar kultuuriloos
Luuletaja Julius Oengo avaldas 1929. aastal luulekogu "Aegna". 1973. aastal esitas Tiiu Varik Einar Pesla sõnadele loodud laulu "Aegna". Saart mainitakse ka Jaak Joala esitatud laulus "Suvemälestus".
1931. aastal avastati saarelt kivilabürint.
Kumbhāṇḍa
pisi|Mees-kumbhāṇḍa vasemal ja nais-kumbhāṇḍakā paremal. Kumbhāṇḍa (sanskriti kumbhāṇḍa, paali kumbhaṇḍa) on budistlikus mütoloogias kääbuskasvu koletis. Kumbhāṇḍa ' del on pudelkõrvitsakujuline keha, suur punnis kõht ja nii suured munandid, et nad võivad neid kasutada istmena ning saavad liikuda üksnes neid ise üleval hoides.
Sõna kumbhāṇḍa võib tuleneda murdesõnast, mis tähistab pudelkõrvitsat. Samas võib see pärineda ka sõnast aṇḍa "muna", tähendades liitsõnana "pottmuna" (kuna neil on potisuurused munad).
Kohati arvatakse kumbhāṇḍa ' d jakšade hulka. Kumbhāṇḍa ' sid loetakse madalama astme jumalateks. Nad kuuluvad cāturmahārājikakāyika jumaluste klassi ja alluvad lõuna ilmakaare valitsejale Virūdhakale. Üks kumbhāṇḍa ' de pealikest on Kumbhīra.
Katrin Kohv
Katrin Kohv (sündinud 8. veebruaril 1964 Tallinnas) on eesti näitleja.
Fenotüüp
pisi|Fenotüübi näitamine, kärbse silmavärvus sõltuvalt genotüübist. Legend: E (tähistab silma) ja ülaindeksid: b (musta), w (valget) Fenotüüp on indiviidi füsioloogiliste, morfoloogiliste keemiliste, käitumislike, arenguliste ja ehituslike tunnuste vaadeldav kogum. Fenotüüp kujuneb organismi arengus (mida nimetatakse fenogeneesiks) genotüübis sisalduva info realiseerumise tulemusena, milles omab olulist rolli ka ümbritsev keskkond ja selle tingimused. Terminit "fenotüüp" kasutas esimest korda 1909. aastal taani bioloog Wilhelm Johannsen.
Kitsamas mõistes on fenotüüp üksiku uuritava tunnuse ilmetüüp (variant, seisund).
Fenotüübi seletuse skemaatiliselt võiks välja näha selline: genotüüp + keskkond → fenotüüp
Fenotüübiline muutlikkus
Fenotüübiline muutlikkus võib olla tingitud genotüüpilistest erinevustest või modifikatsioonidest.
Viited
.
גן (ביולוגיה)
Tiina Oraste
Tiina Oraste (sündinud 2. oktoobri 1962 Abja-Paluojal) on Eesti poliitik, 2009–2014 Järva maavanem.
Haridus
Tiina Oraste on lõpetanud Nuia Keskkooli 1981 ning E. Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi pedagoogika ja algõpetuse metoodika erialal 1986.
Töökäik ja tegevus ühingutes
Oraste on töötanud Paide 3. Keskkoolis algklasside õpetajana 1986–1995, Järvamaa Omavalitsuste Liidu tegevdirektorina 1995–2003, ASi Kalev bürooteeninduse juhatajana 2006 ning Järva Maavalitsuse haridus- ja kultuuriosakonna juhatajana 2006–2007. Alates 1. oktoobrist 2009 kuni 31. oktoobrini 2014 oli ta Järva maavanem.
Poliitiline tegevus
Tiina Oraste oli Paide Linnavolikogu liige 2002–2007, Riigikogu Kantselei Res Publica fraktsiooni nõunik-sekretariaadijuhataja 2003–2006 ning XI Riigikogu liige 2006–2009. Ta on Isamaa ja Res Publica Liidu liige alates 2001.
Toomas Kalmet
Toomas Kalmet (6. juuni 1936 Tallinn – 21. september 1983 Tallinn) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1954. aastal Tallinna 21. Keskkooli, õppis 1954–1959 Tallinna Polütehnilises Instituudis energeetikat, lõpetas 1963. aastal Tallinnfilmi õppestuudio.
Aastatel 1959–1963 töötas ta insener-konstruktorina ja 1963–1977 Ugalas näitleja ja lavastajana (aastast 1973 ka kirjandusala juhatajana).
Ta on kirjutanud näidendeid („Noorukid omapead”, 1965, „Ingliballaad”, 1975).
Isiklikku
Tema isa oli Leo Kalmet, ema Adele Kalmet. Tema vend oli Hanno Kalmet. Aastatel 1965–1969 oli ta abielus Leila Säälikuga.
Hoiatushüüd
Hoiatushüüd on loomade kommunikatsioonis häälitsus, mis hoiatab liigikaaslasi ohu (kiskja) eest. See on auditiivne alarmsignaal.
Lindude hoiatushüüud on sageli mõistetavad ka teistele linnuliikidele.
Eri tüüpi kiskjate, näiteks õhust ja maa pealt lähenevate kiskjate jaoks võivad olla erinevad hoiatushüüud. Seyfart, Cheney ja Marler (1980) kirjeldasid rohepärdikutel kolme tüüpi alarmhäälitsusi. Kotkaste puhul reageeritakse häälitsusele puudelt maha tulemisega, leopardi puhul puu otsa ronimisega, mao puhul püstitõusmisega ja ümbruse tähelepaneliku jälgimisega. Need autorid on seda asjaolu tõlgendanud sõnavara olemasoluna loomadel. Terrence Deacon on raamatus "The Symbolic Species" selle tõlgenduse tagasi lükanud, osutades olulisele erinevusele osutamise vahel loomade kommunikatsioonis ja inimkeelele omaste sõnade sümbolilise osutamise vahel. Eri tüüpi hoiatushüüdude olemasolu on seletatav lõhestava valikuga. Mõnikord reageerivad liigikaaslased hoiatushüüule valikuliselt, jättes tähelepanuta väheusaldatavate isendite häälitsused.
Hoiatushüüud on üldiselt häälitsejale endale kahjulikud, sest nendega tõmbavad nad endale kiskjate tähelepanu. Mõned uurijad on sellele tuginedes vaidlustanud teooriat, et evolutsioon toimib ainult või põhiliselt geeni tasandil ning põhineb geeni huvil kanduda üle uutele põlvkondadele. Kui hoiatushüüdude puhul on tegu altruismiga, siis ei taandu looduslik valik kõige kohasema geeni ellujäämisele, vaid toimub ka liigi tasandil. Seetõttu on hoiatushüüde laialdaselt uuritud, et heita valgust inimese altruismile. Hoiatushüüdude näitele tuginedes on rünnatud ka loodusliku valiku teooriat ennast. Teised uurijad, eriti iseka geeni teooria pooldajad, on vaidlustanud hoiatushüüdude altruistlikkust. Näiteks on leitud, et kollakõht-ümisejad mõnikord saadavad kiskja juuresolekul hoiatushüüu välja, mõnikord mitte. Arvatakse, et nad teevad seda pigem siis, kui neid ümbritsevad nende enda järglased või muud sugulased, kellega neil on palju ühiseid geene. Samuti on leitud, et mõned hoiatushüüdude vormid, näiteks susliku Spermophilus beldingi "õhukiskjaviled" ei suurenda tõenäosust, et kiskja häälitseja ära sööb; hoiatushüüd on kasulik nii saatjale kui ka vastuvõtjatele, peletades kiskja eemale.
On oletatud, et hoiatushüüud tõmbavad ligi veel kiskjaid, kes hakkavad saaklooma pärast omavahel võitlema, andes viimasele parema võimaluse põgeneda. Teised väidavad siiski, et hoiatushüüud peletavad kiskjaid, andes neile teada, et saakloomad on valvel.
Valehoiatushüüud
Valehoiatushüüde kasutavad ka rästad, et vältida liigisisest konkurentsi. Õhukiskja eest hoiatav häälitsus peletab liigikaaslased eemale, võimaldades rahus süüa.
Loodusfotograaf
pisi|right|Loodusfotograaf [[Urmas Tartes fotografeerimas]] Loodusfotograaf on fotograaf, kes on spetsialiseerunud looduse pildistamisele – loodusfotograafiale.
Eesti tuntumate loodusfotograafide hulka kuuluvad näiteks Arne Ader, Tiit Hunt, Toomas Ili, Jarek Jõepera, Fred Jüssi, Alari Kivisaar, Tiit Leito, Ingmar Muusikus, Jaak Põder, Avo Põlenik, Remo Savisaar, Sven Začek ja Urmas Tartes.
Juhan Vint
Juhan Vint (kuni 1936. aastani Johannes Vind; 12. märts 1900 Konguta vald, Tartumaa – 22. november 1968 Heidelberg) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1938).
25. augustil 1926 lõpetas ta SVÜÕA ohvitseride kursuse, ülendati nooremleitnandiks ning määrati Sakala jalaväerügementi. 1932. aasta veebruaris ülendati ta 3. Üksikus Jalaväepataljonis leitnandiks. 1934. aastal astus ta Kõrgemasse Sõjakooli sõjamajanduse alale. 1938. aasta veebruaris ülendati Vint kapteniks.
Derek Bickerton
Derek Bickerton (25. märts 1926 – 5. märts 2018) oli USA keeleteadlane. Ta oli Hawaii Ülikooli emeriitprofessor.
Tuginedes oma uurimistööle Guyana ja Hawaii kreoolkeelte alal, on ta esitanud teooriaid keele päritolu ja inimese keelelise arengu kohta.
Raamatus "Roots of Language" püüdis ta vastata küsimustele, kuidas on tekkinud kreoolkeeled, kuidas lapsed keelt omandavad ja kuidas tekkis inimese keelevõime.
Raamatus "Language and Species" pakub ta neile küsimustele vastuse, mille kohaselt keele päritolu on tagasi viidav representatsioonisüsteemide ja sümbolilise mõtlemise arengule, millele hiljem lisandus formaalse süntaksi kujunemine. Vaimsetest mudelid allusid rööbiti arenevate algeliste kommunikatsioonivõimete toel kultuurilisele evolutsioonile.
William Calviniga kahasse kirjutatud raamatus "Lingua ex Machina: Reconciling Darwin and Chomsky with the Human Brain" on võetud arvesse ka sümbolilise representatsiooni bioloogilisi aluseid ning nende mõju aju evolutsioonile.
Isiklikku
Kunstnik Ashley Bickerton on Derek Bickertoni poeg.
Katrin Pauts
Katrin Pauts (sündinud 25. augustil 1977 ) on eesti ajakirjanik ja kirjanik.
Ta lõpetas 1995. aastal Orissaare Keskkooli.
Ta on Õhtulehe ajakirjanik.
Ivar Jüssi
Ivar Jüssi (sündinud 24. aprillil 1963) on eesti zooloog.
Katrin Pauts
Ta oli saatesarja "Eesti tippmodell" peatoimetaja.
Ivar Jüssi
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli bioloogia erialal 1986. aastal.
Katrin Pauts
Poliitiline tegevus
Katrin Pauts kandideeris 2023. aasta valimistel Keskerakonna nimekirjas Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 82 häält ning ei osutunud valituks.
Ivar Jüssi
Ivar Jüssi on tegelenud hüljeste uurimisega.
Jüssi võitis Eesti esimese teadusfoto konkurssi 2006. aastal.
Isiklikku
Ta on Fred Jüssi ja Helju Jüssi poeg. Tema vend on Mart Jüssi ja õde Mari Jüssi.
Giljotiin
thumb|200px|Giljotiin Giljotiin on masin, mis on mõeldud surmanuhtluse täideviimiseks giljotineerimise ehk giljotiini abil pea maharaiumisega.
Ajalugu
1789. aastal tegi arst Joseph-Ignace Guillotin ettepaneku Prantsusmaa karistussüsteemi muutmiseks. Ta soovitas lõpetada julma ja koletusliku rattaletõmbamise ja poomise. hukkamisriist muutis hukkamise valutumaks. Kui varem oli pea maharaiumine ainult aristokraatide privileeg, siis nüüd laiendas see masin selle õiguse kõigile ühiskonnakihtidele.
1791. aastal moodustas Prantsusmaa parlament uue masina läbilöömiseks komitee. Kuigi komiteesse kuulus ka Guillotin, siis põhijõuks oli kuninga ihuarst ja Académie Royale de Chirurgie sekretär dr Antoine Louis. Selliseid hukkamisriistu oli keskajalgi kasutatud, kuid selle masina uudsus seisis kolmnurkses kaldservaga teras.
Alguses nimetati seda hukkamisriista louison ' iks ja louisette ' iks, kuid peagi hakati seda nimetama giljotiiniks.
Esimesena hukati giljotiiniga röövel Nicolas Jacques Pelletier. See toimus 25. aprillil 1792.
Lõhestav valik
Lõhestav valik ehk disruptiivne valik (ka diferentseeriv valik) on populatsioonigeneetikas loodusliku valiku vorm, mis soosib isendeid, kellel mingi muutuja väärtused on äärmuslikud (skaala mõlemas otsas). See on üks kolmest loodusliku valiku põhitüübist stabiliseeriva valiku ja suunava valiku kõrval.
Lõhestav valik võib viia liigitekkeni, kuid toimib aeglasemalt kui suunav valik, sest selle tulemused ei ole nii stabiilsed. Ta nõuab geograafilist või nišiisolatsiooni, et takistada eri äärmustesse kuuluvate isendite omavahelist paaritumist. Arvatakse, et lõhestav valik on sümpatrilise liigitekke mehhanism.
Näited
Oletame, et meil on küülikute asurkond, kus küülikute värvus oleneb kahest mittetäielikult dominantsest tunnusest: musta karva esindab "B" ja valget karva "b". Genotüüp "BB" annab fenotüübiks musta karva, genotüüp "Bb" halli karva (mustad ja valged karvad on segamini) ja genotüüp "bb" valge karva. Keskkonnas, kus leidub väga tumedaid musti kaljusid ja väga valgeid kaljusid, saavad valged küülikud varjuda valgete kaljude taustal ja mustad küülikud mustade kaljude taustal, hallid küülikud aga varjuda ei saa ega jää ellu.
Charles Darwin jälgis Galápagose saartel vintide asurkondi. Osa vindiliike olid nii sarnased, et nad nähtavasti põlvnesid ühest liigist. Ent neil olid järsult erineva suurusega nokad. See tundus olevat kohastumus eri saartel leiduvate seemnete erinevale suurusele. Keskmise nokasuurusega vindid ei oleks kummagi suurusega seemneid hästi kätte saanud.
Giljotiin
Ajalugu
Viimane avalik hukkamine giljotiiniga Prantsusmaal toimus 17. juunil 1939 (Eugen Weidmann). 10. septembril 1977 hukati Hamida Djandoubi. Giljotiini kasutati Prantsusmaal hukkamisriistana aastani 1981.
Tänapäeva tehnika
Tehnikas on giljotiin üldnimetus mehhanismidele, millega lõigatakse kaableid, metall-lehti, paberit ja muid raiuvat lõiget lõikamisel vajavaid materjale.
Pärnu raudteejaam
Pärnu raudteejaam (ka Pärnu reisijaam, rahvasuus Raeküla jaam) oli raudteejaam Pärnumaal Pärnus, Tallinna–Pärnu rongiliini lõpp-peatus. Jaam suleti 2014. aasta 1. jaanuaril, kui Papiniidu silla lähistel avati uus Pärnu raudteepeatus.
Kuigi Pärnu raudteejaama rööbastee enam ei vii, asub endises peatuskohas tänini kaks madalat amortiseerunud perrooni.
Ajalugu
pisi|vasakul|Pärnu jaama ajaloolised asukohad pisi|Edelaraudtee reisirong saabumas Raeküla jaama, 2013 Senise Pärnu suunalise kitsarööpmelise raudtee asendamisel uue laiarööpmelise raudteega ehitati uus Pärnu raudteejaam Raekülla. Jaam avati 1976. aastal, kui valmis Papiniidu sild. Sellega pidi Pärnust saama vahejaam Tallinna–Pärnu–Riia liinil. Viis aastat varem, 1971. aasta suvel, oli avatud juba ka Pärnu kaubajaam koos ümberehitatud Lelle–Pärnu raudteelõiguga.
1981. aastal avati Pärnu jaamast edasi suundunud Pärnu–Mõisaküla raudteelõik ja käivitus ühtlasi Tallinna–Pärnu–Riia rongiliin. Viimane reisirong Tallinnast Riiga sõitis läbi Pärnu 20. veebruaril 1992. Pärnu–Mõisaküla vahel (vt Tallinna–Mõisaküla rongiliin) jätkus reisirongi liiklus kuni 1996. aasta 31. jaanuarini, kaubarongid sõitsid Pärnust edasi Mõisakülla veel kuni 2001. aastani. Pärnu–Mõisaküla raudtee demonteeriti 2008. aastal, mille tulemusel sai Pärnu raudteejaamast tupikjaam.
Rahvasuus Raeküla jaama nime saanud Pärnu raudteejaama oli kavandatud lisaks peateele kolm kõrvalteed ja üks tupiktee. Uus raudteejaam ei hakanud terviklikult kunagi tööle, vaid üksikutel kordadel juhtus kõrvalteedel seisma mõni vagun ja jaama tsentralisatsioon lõplikult valmis ei saanudki. 1990. aastatel seisid jaama kõrvalteedel pikemalt külmutusvagunid. Kuigi nn Raeküla jaamani rööpad enam ei vii, asub endises reisirongide peatuskohas tänini kaks madalat amortiseerunud perrooni, mille vahel on aimatav kunagiste jaamateede asukoht.
Jaamahoone
pisi|[[Edelaraudtee reisirong Pärnus aastal 2008, paremal näha ka endine jaamahoone, mis lammutati 2012. aastal]] Raeküla ühekorruseline sümmeetrilise põhiplaaniga kivist jaamahoone valmis 1985. aastal tollase Pärnu linna peaarhitekti Kuno Raude projekti järgi. Postmodernistlikku arhitektuurisuunda esindanud hoones asusid algselt ootesaal, tualetid ja piletimüügipunkt.
2003. aastal Edelaraudtee poolt müüdud ja vahepeal avariiliseks muutunud jaamahoone viimane kasutaja oli alates 2008. aasta lõpust Rae Café, kelle äri lõppes 2011. aastal.
Jaamahoone (aadressiga Riia mnt 116) lammutati hoolimata suurest kohalikust vastuseisust kinnistu omaniku AS Olerex eestvõtmisel 2012. aasta kevadel sooviga rajada selle kohale kütusetankla. Peale jaamahoone lammutamist tanklat sinna siiski ei rajatud.
Rail Baltic
Tulevikus plaanitakse rajada kolme Balti riiki läbiv ning Kesk-Euroopasse kulgev standardrööpmeline raudtee – Rail Baltic. 728 kilomeetri pikkune Rail Balticu marsruut kulgeks kõige optimaalsemalt Poola piirini, trajektooril Tallinn–Pärnu–Riia–Panevėžys–Kaunas.
Loodusfotograafia
right|thumb|400px|[[Foto isasest sinikael-pardist. Lendavast linnust terava foto tegemine nõuab fotograafilt eritehnikat]] Loodusfotograafia on looduse pildistamisele keskenduv fotograafia alaliik.
Loodusfotograafia eesmärk on kuvada erinevaid looduse elemente, nagu näiteks maastikku, metsloomi ja  taimi. Erinevalt dokumenteerivast fotograafiast pannakse loodusfotograafias rohkem rõhku pildi esteetilisele väärtusele.
Seda ala viljelevaid fotograafe nimetatakse loodusfotograafideks. Nende loomingut nimetatakse loodusfotodeks.
Metsloomafotograafia
Metsloomafotograafia on osa loodusfotograafiast, mis eeldab kirge looduse ja kunsti vastu. Metsloomafotograafid teevad karjääri kaugetesse piirkondadesse reisides ning metsloomi ja loodusmaastikke pildistades.
Metsloomafotograafia sai alguse safariküttidest, kes leidsid 1900. aastate algul, et fotod on vähem vägivaldsed ja püsivamad meenutused nende seiklustest kui metslooma tapmine ja topiseks tegemine.
Metsloomafotograafia varustus on väga spetsiifiline, sageli kasutatakse rohkem erinevaid objektiive ja seadmeid kui enamiku teiste fotograafialiikide puhul. Enamikul metsloomaobjektiividel on väga pikk fookuskaugus vahemikus, mis võimaldab fotograafil saada tihedama pildi, täites kaadri valitud objektiga. Kuigi suuremat osa metsloomadest pildistatakse teleobjektiiviga, võib lainurkobjektiivi kasutamine anda kaadreid loomadest nende keskkonnas.
Lisaks kasutatakse spetsiaalvarustust: kaamerapeidikuid, maskeerimisülikondi ja muid loomade eest varjumiseks mõeldud seadmeid.
Eetika
On üks vääramatu eetiline reegel – pildistatava heaolu on tähtsam kui mistahes hea ja unikaalne foto.
Loodusfotograafia eesmärk on edastada inimestele loodust oma eheduses ja loomulikkuses. Loodusfotograafia vähendab võõrandumist loodusest ning aitab kaasa looduse tundmaõppimisele ja hoidmisele. Neid eesmärke on oleks võimatu täita, kui fotograaf kahjustaks pildistatavat objekti. Sellest reeglist on arendatud põhimõte, et kui kusagil millestki pilti teha, siis tuleks seda teha nii, et järgmisel fotograafil, kes sinna tuleb, oleks võimalik pildistada sama objekti.
Kahjud pildistatavatele võivad olla mitmesugused: füüsiline vigastus, stress, fotograafi süül kiskja ohvriks langemine või vähenenud sigimisedukus.
Universaalsed käitumisjuhised puuduvad, sest loodusobjektid taluvad inimtegevust erinevalt. Sellepärast peab fotograaf olema hea loodusetundja.
Loodusfoto eetika alus on ausus. Eesmärk on näidata loodust selle loomulikkuses ja eheduses. Kui pilte töödelda, siis peaks eesmärk olema looduselamuse autentne edastamine. Fotograaf peaks alati ausalt rääkima, kuidas mingi pilt tehtud on.
Kaasnevad ohud
Tänapäeva nutimaailm on toonud kaasa uue ohu. Looduses telefoniga pildistades salvestub automaatselt pilditegemise asukoht ehk GPS-koordinaadid. See võib loodust kahjustada. Salakütid ja teised looduse ekspluateerijad kasutavad neid koordinaate näiteks loomade püüdmiseks ja tapmiseks. Enamik suhtlusportaale eemaldab asukoha piltidelt automaatselt, aga seda ei tee foorumid, pildijagamise leheküljed ega isiklikud blogid. Lisaks koordinaatidele aitavad salakütte ka pildile jäänud äratuntavad loodusobjektid.
Zimbabwe
Zimbabwe (varasem nimi Rodeesia) on merepiirita riik Aafrika lõunaosas. Piirneb idas Mosambiigi, lõunas Lõuna-Aafrika Vabariigi, edelas Botswana ning põhjas Sambiaga. Pealinn on Harare (endise nimega Salisbury). Aprillis 1980 lõppes 15 aastat kestnud valgete vähemuse valitsus ning Zimbabwe põliselanikud moodustasid enamusvalitsuse, mida rahvusvaheliselt tunnustati.
Zimbabwes on kolm ametlikku keelt: inglise, šona ja ndebele. Zimbabwe sai alguse Briti isemajandava Lõuna-Rodeesia kolooniana, mille maad võeti Briti Lõuna-Aafrika Kompaniilt.
Nimi
Zimbabwe nimi on olnud Lõuna-Rodeesia (1923), Rodeesia (1965) ja Zimbabwe Rodeesia (1979). Nime Zimbabwe tutvustati 1960. aastatel võimaliku nimena iseseisvale riigile ja seda kasutasid iseseisvust nõudvad liikumised.
Nimi tuleb šona keelest ja see tähendab kas kivimaja või iidset varet, mis on nüüd püha koht. Zimbabwet on esmamainitud kui Symbaoe 1531. aastal Vicente Pegado poolt, kes oli Sofala Portugali garnisoni kapten.
Asukoht
Zimbabwe on ilma merepiirita riik Lõuna-Aafrikas. Riik asub laiuste 15° ja 23°S ning pikkuste 25° and 34°E vahel.
Pinnamood
Enamik riigist asub keskplatool, mis ulatub edelast loodesse kõrgusvahemikus 1200–1600 meetrit. Riigi idapoolne ala on mägine ning seal asub 2592 m kõrge Nyngani mägi. Umbes viiendiku riigist moodustab rohumaa (veld), mis asub madalamal kui 900 m. Victoria juga, üks maailma suurimaid, asub Zimbabwe loodeosas Zambezi jõel. Kliima on troopiline ning vihmaperiood on oktoobri lõpust märtsini. Kliima muudab mõõdukamaks kõrgus merepinnast.
Jõed
Riigi põhjapiir kulgeb mööda Zambezi jõge. Sellel asub Kariba veehoidla ehk Kariba järv. Lõunas moodustab loodusliku piiri Limpopo jõgi. Riigi idaosas on suuremad jõed Save jõgi ja selle lisajõgi Runde ning Mazowe jõgi.
Taimed ja loomad
pisi|Elevant veekoha juures [[Hwange rahvuspark|Hwange Rahvuspargis]] Savannid moodustavad suurema osa riigist, kuigi niiskes ja mägises idas leidub troopilisi igihaljaid taimi. Zimbabwes kasvavad puud nagu tiikpuu, mahagon, msasa ja ahvileivapuu. Lillede hulgas on hibiskus, ämblikliilia, leonotis ja kassia.
Zimbabwes elab 270 liiki imetajaid. Imetajate hulgas on jõehobu, ninasarvik, paavian, okaapi, kaelkirjak, suurkudu, must Ida-Aafrika antiloop, sebra, mäger, saarmas, okassiga ja jänes.
Zimbabwes elab 693 liiki linde, 180 liiki roomajaid ja 31 liiki kahepaikseid. Roomajaid ja madusid on palju. Suurim roomaja on varaan, kuid jõgedes elavad mitmed krokodilliliigid.
Zimbabwe looduslik mitmekesisus on suur, kuid leidub ka tavapärast troopilist Aafrika floorat ja faunat. Riigi tähtsaimad loomad on lõvi, elevant, Aafrika pühvel, leopard, ninasarvik, mõned primaadid ja antiloop. Kalaliike on 131.
Keskkonnaprobleemid
Minevikus katsid suurt osa riigist tihedad metsad, milles oli palju liike. Vaesus, rahvaarvu kasv ja kütuse puudumine viisid metsade maharaiumiseni, mis omakorda vähendas tunduvalt metsiku looduse hulka. Metsade hävimine ja erosioon on tõsised probleemid ning põllumajanduseks sobiva maa hulk on kahanenud. Sellest hoolimata peavad mõned organisatsioonid Zimbabwet üheks parima kliimaga kohaks, kus elada.
Enne koloniseerimist (1000–1887)
13.–15. sajandil asus riigi territooriumil Suur-Zimbabwe riik. Riigi jõukus põhines maavaradel (kuld, vask, tina). Elanikud hülgasid teadmata põhjustel umbes 1450. aasta paiku riigi pealinna ning läksid elama põhjapoolsetele aladele. Kui 19. sajandi keskel avastasid Euroopa maadeuurijad Suur-Zimbabwe linna, siis ei uskunud nad, et võimsad kiviehitised on kuulunud aafriklastele. Selle linna säilinud tornid, müürid ja templid näitavad, et see riik oli võimas.
Koloniaalaeg (1888–1965)
1880. aastatel hakkas piirkonna vastu huvi tundma Cecil Rhodese Briti Lõuna-Afrika Kompanii. Rhodes sai ndebele rahva käest kaevandusõiguse aastal 1888 ning seejärel alistas ta šona ja ndebele hõimude riigid. 1890 sai ta Briti valitsuselt nende maade haldamise ainuõiguse.
Zimbabwes valitsevad soodsad looduslikud tingimused meelitasid sinna valgeid koloniste. Aafrika hõimud tõrjuti vähem viljakatesse reservaatidesse. Nii tagati eurooplaste istanduste odav tööjõud ning hakati kasvatama tubakat, suhkruroogu ja tegelema karjakasvatusega.
1923. lõppes Lõuna-Aafrika Kompanii ainuvalitsemine Rodeesias ning maa jagati piki Zambezi jõge Briti Lõuna-Rodeesia (praegune Zimbabwe) krooniasumaaks ja Põhja-Rodeesia (praegune Sambia) protektoraadiks. Lõuna-Rodeesia valgetele anti omavalitsuse õigused.
1953. aastal ühendati mõlemad Rodeesiad ja Njassamaa (praegune Malawi) Rodeesia ja Njassamaa Föderatsiooniks, mille pealinnaks sai Salisbury. Tekkis liitriik, kus võim kuulus valgele vähemusele. See riik lagunes musta elanikkonna survel 1963. aastal, kes tahtsid iseseisvust. Ka Lõuna-Rodeesia valged hakkasid nõudma iseseisvust, kuid Suurbritannia valitsus soovis enne garantiid, et kehtestataks enamuse võim.
Iseseisvus ja kodusõda (1965–1979)
1965. aastal kuulutas valge vähemuse valitsuse peaminister Ian Smith maa ühepoolselt Rodeesia nime all iseseisvaks. ÜRO kehtestas seepeale majanduslikud sanktsioonid.
Rodeesia mustanahaline elanikkond alustas Smithi valitsuse vastu relvastatud võitlust. Šona hõimud toetasid Zimbabwe Aafrika Rahvusliitu (ZANU), mida juhtis Robert Mugabe. Ndebeled toetasid oma hõimupealikku Joshua Nkomet ja tema Zimbabwe Aafrika Rahvusliitu (ZAPU). 1976 ühendati jõud Isamaarindeks (PF).