cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Araali meri
Saastatus
Järve suunatakse pidevalt põldude niisutamisest üle jäänud vett, nii on sattunud järve väetisi, pestitsiide ja muid põllumajanduses kasutatavaid kemikaale. Samuti on kuivale jäänud Araali mere põhi saastunud. Sellist territooriumi on kokku ligi 54 000 km2.
Elanikud kannatavad mageveepuuduse all. Põhjavett ei saa juua, sest see on saastunud pestitsiidide ja muude kemikaalidega. Peale selle on elanikel muidki tervist ohustavaid probleeme, sest taganenud merest on järele jäänud hiigeltasandikud, mis on kaetud soolade (naatriumvesinikkarbonaat, naatriumkloriid, naatriumsulfaat ) ja mürgiste ainetega. Tuul kannab need mürgise tolmuna ümberkaudsetele aladele kuni sadade kilomeetrite kaugusele. Kosmosefotodel võib näha soolatolmu "keeli" Kasahstani, Usbekistani ja Türkmenistani territooriumil. Soolakõrbed on moodustunud ka kunagistele puuvillaistandustele Amudarja ja Sõrdarja alamjooksul. Araali mere äärsete alade elanikel esineb tihti teatud vähktõve vorme (söögitoruvähk) ja kopsuhaigusi, samuti muid haigusi (sapikivitõbi, gastriit, allergilised ja geneetilised haigused).
Väga soolase veega (soolsus kohati kuni 200‰) Suur-Araali lääneosas on alates 2002. aastast täheldatud põhjakihtide saastumist vesiniksulfiidiga. Erineva soolsuse ja tihedusega veekihid raskendavad ümberkihistumist. Veepealsed kergemad ja väiksema tihedusega veekihid moodustavad justkui kaane, mistõttu alumistesse kihtidesse pääseb väga vähe hapnikku. Sellises keskkonnas suudavad elada vaid anaeroobsed bakterid, kes lagundavad orgaanilist materjali (loomade ja taimede jäänused) ning eraldavad selle juures vesiniksulfiidi. Selle mürgise gaasiga saastunud piirkond hõlmab peaaegu poole kogu Lääne-Araalist ning on levinud alates sügavusest 10–20 meetrit. Võrdluseks võib välja tuua, et Mustas meres algab vesiniksulfiidi kiht alates 150 m sügavusest. Samuti on Lääne-Araali vesiniksulfiidi kontsentratsioon kohati ligi 10 korda suurem kui Mustas meres.
Bioloogiarelvade katsetamine Vozroždenije saarel
pisi|Laboratooriumi asukoht
Vozroždenije saar valiti biorelvade katsetamiseks mitmel põhjusel. Saar oli väike ja eraldatud, suveperioodil valitseb piirkonnas kuiv ja kuum kliima. Maapinna temperatuurid võivad selles regioonis tõusta kuni 60 °C, mis vähendavad oluliselt patogeensete mikroorganismide ellujäämise ja levimise tõenäosust.
Esimesed biorelvastuse katsetused tehti saarel aastatel 1936–1937. Relvaprogrammi otsustati jätkata 1952. aastal ning 1954. aastaks valmis NSV Liidu suurim biorelva katsetuste polügoon, kus kasutati biorelvade komponendina baktereid, mis tekitasid selliseid haigusi nagu katk, Siberi katk, tulareemia, Q-palavik, brutselloos jt. Katsealusteks olid rotid, merisead ja paavianid. Samuti toodi saarele hobuseid, kelle verd kasutati surmavate viiruste paljundamisel. Loomade laibad maeti saarele.
Seoses NSV Liidu lagunemisega hakati 1991. aastal militaarpersonali evakueerima. 1995. aastal saart külastanud USA kaitseministeeriumi spetsialistid leidsid eest demonteeritud laboratooriumi, mahajäetud sõjaväebaasi ja lõhutud taristu. 1998. aastal avastati maapinnast veel elusaid siberi katku spoore. Seoses Araali mere pideva kuivamisega kasvas saar 2001. aastal maismaaga kokku ning kasvas oht, et saarele sattunud inimesed ja närilised võivad viirusega nakatuda. Seetõttu otsustas USA 2001. aastal toetada Usbekistani valitsust 6 miljoni dollariga mahamaetud biorelvade jäätmete neutraliseerimiseks.
Majandus
pisi|[[Mo‘ynoqis kuivale jäänud kalalaevad]]
Kalatööstus
Araali mere majandust võis 20. sajandil siduda eelkõige kalatööstusega. Järve rannikupiirkonnas töötas 12 kalatehast, neist kaks tootis kalakonserve. Järvest püüti aastas 40 000 – 50 000 tonni kala. 1960. aastatel andis Araali järv 13% NSV Liidu siseveekogude aastasest väljapüügist. Harilik pardkala, latikas, sasaan, Chalcalburnus chalcoides, vobla (Rutilus caspicus), koha ja tõugjas, kes moodustasid 80% kogu väljapüügist. Hinnatud, kuid samas haruldased olid veel araali lõhe ja šipp (Acipenser nudiventris). Järve kuivamisel soolsus suurenes ja kalad hakkasid järvest kaduma. 1980. aastate alguses langes väljapüük 14 000 tonnini ja 1984. aastal kaotas kalapüük oma tööndusliku tähenduse. Kokku kaotas Araali mere piirkonnas töö ligi 60 000 inimest, kes olid seotud kalatööstusega.
Transport
1960. aastani oli Araali merel oluline koht veetranspordis Arali ja Mo‘ynoqi vahel. Aastas ulatus kaubaveo maht kuni 250 000 tonnini. Veeti peamiselt puuvilla, soola, leiba, kala, keemiatööstuse saadusi jm. Peale Arali ja Mo‘ynoqi asus sadam veel Qozoqdaryos.
Araali meri kultuuris
Araali järve ranniku tragöödiale on pühendatud Dmitri Svetozarovi film "Koerad" ("Псы"; 1989). Tegevuspaigaks oli elust võetud mahajäetud linn.
Sihtasutus Mirrormundo andis 2000. aastal välja dokumentaalfilmi "Delta Blues – in a land of cotton", kus käsitletakse probleeme, mida Araali mere kuivamine on tekitanud selle piirkonna elanikele ja keskkonnale.
Sputnik 1
Sputnik 1 (vene keeles Спутник-1) oli esimene Maa tehiskaaslane. Ta startis NSV Liidust 4. oktoobril 1957.
Maa tehiskaaslase lennutamine madalale Maa orbiidile tähistas inimkonna jaoks kosmoseajastu algust.
Tehiskaaslasel oli kerakujuline, 0,58-meetrise läbimõõduga hermeetiline korpus, mille külge oli kinnitatud neli antenni pikkusega 4 ja 2,9 meetrit. Raadiosaatjad töötasid sagedusel 20,005 MHz ja 40,002 MHz. Pardal olevad akud võimaldasid aparatuuril töötada kolm nädalat.
Sputnik 1 abil mõõdeti esmakordselt vahetult kõrgatmosfääri tihedust. Mõõtmisi lihtsustas kaaslase kerakujulisus. Saadi ka andmeid raadiosignaalide leviku kohta ionosfääris.
Tehiskaaslase lennuparameetrite põhjal kontrolliti mitmesuguseid kosmoselennuga seotud teoreetilisi arvutusi. Kaaslase sisetemperatuuri mõõdeti tundlike anduritega, mis edastasid mõõtetulemused Maale raadiosignaalide vahepauside pikkuse muutmise teel. Järgmine tehiskaaslane Sputnik 2 saadeti välja juba 3. novembril 1957, pardal koer Laika.
Viimane kontakt Sputnik 1-ga oli 26. oktoobril 1957. 4. jaanuaril 1958 langes ta tagasi Maa atmosfääri ja põles ära, olles teinud 1440 tiiru ümber Maa ja läbinud umbes 70 miljonit km.
Black Holes and Revelations
"Black Holes and Revelations" on Muse'i neljas stuudioalbum. Album avaldati juulis 2006.
Sääla
Sääla küla asub Märjamaa vallas Jädivere–Silla maantee ääres ning Velise jõe vasakpoolsel kaldal. Külast voolab läbi ka Enge jõgi, millega eraldatud küla lõunapoolsemad alad ulatuvad Kesu rabani. Küla lõunaosa läbib ka Kivi-Vigala – Avaste kohalik tee.
Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi kuulus küla Vigala valda.
Sääla küla huviväärsed objektid on endine Raba algkooli hoone, endise Sääla karjamõisa süda (hooned hävinud) ja Aitsamaa talukohas olev 1905. aasta mässu mälestuskivi.
Ajalugu
18. sajandil rajas Säälale oma karjamõisa Vana-Vigala mõis.
Mihhail Aleksejev
Mihhail Aleksejev on olnud mitme inimese nimi:
Sääla
Ajalugu
1795. aastast on teateid Raba kõrtsi kohta nüüdse Jädivere–Silla maantee ääres. Nimi tulenes naabruses olevast ja nüüdseks kuivendatud sookesest.
1854. muudeti kõrts kooliks (Raba kool). 1882. aastal tehti hoonele kapitaalremont, mille järgse välimusega on kool tänini. Raba algkooli juures töötas 20. sajandi algul ka suvekool, mis aitas õpilastel linnakoolidesse edasi minna. Raba algkool suleti 1972, kui valmis naabruses Kivi-Vigala kaasaegne koolihoone.
1986–1905 tegutses Säälas Aitsamaal Velise kihelkonnakooli abikool.
Alates 1970. aastatest on Sääla külaga liidetud Enga jõest lõuna poole jäävad alad ehk endine Jädivere I küla (Jädivere küla; tänapäevane Tallinna–Pärnu maantee ääres olev Jädivere küla on endine asundus). Jädivere I külast on pärit ning seal suvitas samas riigitegelane Jaan Teemant.
Otto Merimaa
Otto Merimaa (20. juuni 1920 Taagepera vald – 15. august 2001) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.
Sünnisõnad
Sünnisõnad on rahvausundis tekst, mis räägib mõne nähtuse või olevuse päritolust ja olemusest.
Sünnisõnu lausudes paljastab lovest ärganud tark vaimu, kellega ta loves olles kokku puutus, ning omandab nõnda tema üle võimu.
Kirjandust
Synnyt. Toim. Marja Paasio. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Forssa 1976.
Maavärin
pisi|500px|[[Panoraamfoto San Franciscost pärast 1906. aasta maavärinat]]
Maavärin on seismilistest lainetest põhjustatud maapinna võnkumine.
Eristatakse:
Tõugete lähtekohta nimetatakse maavärina koldeks ehk hüpotsentriks. Seal vabanenud energia põhjustab lõhesid ja murranguid ning piki neid kivimasside nihkeid.
Maavärina võimsuse hindamiseks kasutatakse Richteri skaalat. Maavärina tagajärgede hindamiseks kasutatakse Mercalli skaalat.
Maavärinate esinemine paikkonniti
Maavärinad ei toimu igal pool sama sagedusega. Maavärina tõenäosus on suurim seal, kus on tektooniliste laamade liitumiskohad.
Uurimislugu
Juba joonia natuurfilosoofid püüdsid maavärinat seletada. Tähelepanuväärseim oli vulkaanilisusteooria: maa sisemuses tekivad tule mõjul rõhu all olevad aurud.
Tollal eristati juba merevärinat, langatusvärinat ning püst- ja rõhtsihiliste tõugete tagajärjel tekkinud maavärinat.
Rohkest antiikaja kirjandusest maavärinate kohta on säilinud ainult Seneca "De terrae motu" ("Maa liikumisest").
Rahvauskumustes on maavärin alati olnud jumala viha märk.
Kõva maa hakkab järsku nagu veepind lainetama ja hüplema. Maapind vappub ja praguneb. Maa-alused tõuked panevad kõikuma puud ja lõhestavad maapinda. Kostab kõrvulukustavat mürinat ja purunevad hooned.
Tavaliselt on maavärinakolle 5–15 kilomeetri sügavusel. Maavärinad võivad olla väga erineva tugevusega. Maailma tugevamad maavärinad on olnud magnituudiga 9.
Maavärinad Eestis
pisi|400px Alates 1602. aastast on Eesti alal olnud 25 mainimisväärset maavärinajuhtu, millest neli olid järeltõuked. Eesti maavärinate üks seletusi on jääajajärgne kerkimine (Põhja-Eestis kiirusega mitu millimeetrit aastas).
Neist üks tugevaimad, 5-se magnituudiga 1976 aasta Osmussaare maavärin oli selgesti tajutav kogu Tallinnas, kus kõrgemad karkass-konstruktsiooniga tootmishooned hakkasid ohtlikult kõikuma ja väidetavalt olevat saanud ka kahjustada (RETi Jõe tänava tootmishoone, arvatavalt täidetud Jõe tänaval aset leidnud maapinnaaluse varingu tulemusena).
Viimastest Eestis tunda olnud maavärinatest on märkimisväärne Kaliningradi maavärin (magnituudiga umbes 5, aastal 2004), mida oli tunda isegi Tallinnas, eriti kõrghoonetes, kus väidetavalt olevat hoonete külgkõikumise peale seiskunud liftid (SEB'I kõrghoone).
Eestis toimunud maavärinate arv on olnud kõige suurem enne Kuu kulminatsioone. Pärast kulminatsiooni on maavärinate arv olnud üle kahe korra väiksem.
Kui Kuu oli perigees ja samal ajal noorkuu või täiskuu faasis, siis sel ajal toimus vastavalt 93 ja 85 maavärinat. Kui Kuu oli perigees ja samal ajal esimese ja viimase veerandi faasis, olid maavärinate arvud 44 ja 44. (maavärinate arvud olid 93, 76, 57, 44, 75, 85, 63, 44, 68, 93. Nikolai Kozõrevi andmete alusel.)
Kihelkonna kirik
pisi|Kihelkonna kirik pisi|Kihelkonna kiriku kellatorn pisi|Kiriku sisevaade Kihelkonna Mihkli kirik ehitati 13. sajandi kolmandal veerandil. Säilinud on kiriku võlvimaalingud 13. sajandist. Renessanss-stiilis altarimaal on maalitud aastal 1591 ja kantsel valmistatud aastal 1604, mida täiendati 1794. aastal. Sakraalehitisest endast uuem kooriruumi idaküljel asetsev käärkamber ehitati 19. sajandil.
14 registriga oreli ehitas kirikule 1805. aastal meister Johann Andreas Stein. See orel on Eesti vanim. Friedrich Weissenborn ehitas selle 1890. aastal ümber ja lisas teise manuaali, millega lisandus ka neli registrit. Orel restaureeriti 2018. aastal.
Kellatorn, mis asub kirikust eraldi, ehitati 1638. aastal. Kellad paiknesid eraldiasuvas hoones kuni läänetorni ehitamiseni aastail 1897–1899. Kellatorn on ainulaadne kogu Baltikumis, kuna on vanim säilinud kirikust eraldiseisev kellatorn. Pärast 2009. aasta restaureerimist kostab sealt taas kellahelin.
Kihelkonna Mihkli kirikut kasutab EELK Kihelkonna Mihkli kogudus.
2017. aasta suvel sai Kihelkonna kirik teise kella.
Kirikutorn meremärgina
Kirikul on tähtsus ka meremärgina. 2009. aastani oli kirikutorn kasutusel päevamärgina, mis moodustas sihi Kihelkonna alumise päevamärgiga. Märkide vahekaugus on 2724 meetrit ja sihi asimuut 128,9°.
Märgi number Veeteede Ameti nimekirjas oli 923.
Tirana suurmošee
pisi|Tirana suurmošee Tirana suurmošee (albaania keeles Xhamia e Madhe e Tiranës või Xhamia e Namazgjasë) on Balkani maade suurim mošee, mis asub Albaania pealinnas Tiranas.
Sakraalhoone ehitamist toetas Türgi ning 2015. aastal viibis selle pühitsemisel president Recep Tayyip Erdoğan.
Tõstmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
right|100px|Olympische Ringe right|100px|Gewichtheben Tõstmine 2008. aasta suveolümpiamängudel toimus 9.–19. augustini. Tõstmise võistlustel jagati välja 15 komplekti medaleid. Meestel oli kavas 8 kaalukategooriat ja naistel 7 kaalukategooriat. Võistlused peeti Pekingi lennundus- ja kosmonautikaülikooli spordihoones.
Musträhn
Musträhn (Dryocopus martius L.) on tuhm- või läikivmusta värvi rähnlaste sugukonda kuuluv linnuliik. Tegu on Eesti suurima rähnilisega, keda liigitatakse nii paigalinnuks kui ka haudelinnuks.
Tõstmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Kuni 62 kg
Finaal: 11. august Osavõtjaid: 17 Maailmarekord: 326 kg (2008) Zhang Jie, Hiina Olümpiarekord: 325 kg (2000) Nikolai Pešalov, Horvaatia 325 kg (2004) Zhiyong Shi, Hiina Olümpiavõitja 2004: 325 kg Zhiyong Shi, Hiina Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Musträhn
Musträhni eluiga on kuni 14 aastat.
Tõstmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Kuni 69 kg
Finaal: 12. august Osavõtjaid: 30 Maailmarekord: 357 kg (1999) Galabin Boevski, Bulgaaria Olümpiarekord: 357,5 kg Galabin Boevski, Bulgaaria Olümpiavõitja 2004: 347,5 kg Guozheng Zhang, Hiina Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Kuningas Karli maa
thumb|Kuningas Karli maa asukoht thumb|Kuningas Karli maa kaart
Tõstmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Kuni 77 kg
Finaal: 13. august Osavõtjaid: 28 Maailmarekord: 377 kg (2002) Plamen Jeljazkov, Bulgaaria Olümpiarekord: 375 kg (2004) Taner Sagir, Türgi Olümpiavõitja 2004: 375 kg Taner Sagir, Türgi Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Musträhn
Musträhni pesitsusala pindala ulatub 38 900 000 km²-ni Elupaikadena eelistab ta okasmetsasid ja männikuid, kuid näha võib ka teda lehtmetsades. Samuti võib kohata musträhni ka raiesmikel ja põlenud metsamaadel.
Kuningas Karli maa
Kuningas Karli maa (norra keeles Kong Karls Land) on Norrale kuuluv asustamata saarestik Põhja-Jäämeres Svalbardi idaosas.
Tõstmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Kuni 85 kg
Finaal: 15. august Osavõtjaid: 21 Maailmarekord: 393 kg (2007) Andrei Rõbakov, Valgevene Olümpiarekord: ? Olümpiavõitja 2004: 382,5 kg Giorgi Asanidze, Gruusia Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Kuningas Karli maa
Saarestiku pindala on 322 km².
Musträhn
Musträhn kuulub Eestis III kaitsekategooriasse. Liik on soodsas seisus. Eestis hinnatakse musträhni arvukuseks 5000–7000 haudepaari.
Kuningas Karli maa
Selle koosseisu kuuluvad Kongsøya, Svenskøya, Abeløya, Helgolandøya ja Tirpitzøya saar. Olga väin eraldab saarestikku läänes Barentsi saarest ja Edgeøyast ning Erik Erikseni väin eraldab seda põhjas Kirdemaast.
Tõstmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Kuni 94 kg
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 18 Maailmarekord: 412 kg (1999) Akakios Kakiašvilis, Kreeka Olümpiarekord: ? Olümpiavõitja 2004: 407,5 Milen Dobrev, Bulgaaria Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Kuningas Karli maa
Koos Kirdemaa ja Kvitøya saarega moodustab Kuningas Karli maa Kirde-Svalbardi looduskaitseala, kus on jääkaru suurim asustustihedus.
Musträhn
Välimus
Musträhnil on üleni tuhm- või läikivmust sulestik. Tiivasulgedel on ka pruunikas varjund, kuid seda on hämaras raske eristada tumedast sulestikust, vaid päikese käes on see märgatav. Tänu musträhni pikale ja saledale kaelale tekib vaatlejale mulje, et linnu pea on keha suhtes ebaproportsionaalne. Isaslindu eristab emaslinnust pealagi, mis on üleni punane. Emaslinnul on punane vaid kukal. Kukla taga asetseb lisaks puhvis suletutt ning iseloomulik on ka terav kuklajoon.
Tõstmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Kuni 105 kg
Finaal: 18. august Osavõtjaid: 20 Maailmarekord: 430 kg (1999) Deniss Gotfrid, Ukraina Olümpiarekord: ? Olümpiavõitja 2004: 425 kg Dmitri Berestov, Venemaa Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Kuningas Karli maa
Saarestiku avastas 1617 Moskva kompanii Barentsi saare kõrgemast punktist ning andis sellele nimeks Wiche saared.
Musträhn
Välimus
Musträhni pikkus on keskmiselt 40–46 cm, tiibade siruulatus on 67–73 cm ning kaal on vahemikus 300–370 grammi, mis teeb ta suurimaks Euraasia rähniliigiks. Suuruse ja lennu iseloomu tõttu aetakse musträhni tihti segamini varesega, kuid neid saab eristada tiivalöökide järgi – musträhnil on tiivalöögid laperdavad nagu mänsakil. Samuti on musträhnile iseloomulikud ümara otsaga tiivad ning jäigad sabasuled.
Tõstmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Üle 105 kg
Finaal: 19. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 472 kg (2000) Hossein Rezazadeh, Iraan Olümpiarekord: 472,5 kg (2000) Hossein Rezazadeh, Iraan 472,5 kg (2004) Hossein Rezazadeh, Iraan Olümpiavõitja 2004: 472,5 kg Hossein Rezazadeh, Iraan Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Kuningas Karli maa
Saarestiku geograafilised koordinaadid on.
Musträhn
Levik ja arvukus
Musträhn on paigutine parasvöötme paigalind, kelle levialaks on peamiselt Euraasia metsavöönd alates Kesk-Prantsusmaast ja Skandinaaviast kuni Korea, Jaapani, Sahhalini ja Kamtšatkani.
Tõstmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Kuni 53 kg
Finaal: 10. august Osavõtjaid: 9 Maailmarekord: 226 kg (2006) Hongxia Qiu, Hiina Olümpiarekord: 225 kg (2000) Yang Xia, Hiina Olümpiavõitja 2004: 222,5 kg (97,5 + 125) Udomporn Polsak, Tai Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Kuningas Karli maa
1. juulist 1985 kehtib Kuningas Karli maa kõikidel saartel ja laidudel maaleminekukeeld ja lähenemine lähemale kui 500 m kaugusele.
Tõstmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Kuni 63 kg
Finaal: 12. august Osavõtjaid: 20 Maailmarekord: 257 kg (2007) Haixia Liu, Hiina Olümpiarekord: 242,5 kg (2000) Xiaomin Chen, Hiina Olümpiavõitja 2004: 242,5 kg (107,5 + 135) Natalja Skakun, Ukraina Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Musträhn
Levik ja arvukus
Musträhn on laialt levinud nii üle maailma kui ka Eesti. Pesitsusala pindala on kokku umbes 38 900 000 km². Koduterritooriumi suurus jääb 200–1000 hektari sisse. Tegu on ühe üldlevinuma ja arvukama rähniliigiga Eestis, kelle arvukust hinnati aastatel 2008–2012 vahemikku 6000–9000 haudepaarini.
Tõstmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Kuni 69 kg
Finaal: 13. august Osavõtjaid: 10 Maailmarekord: 276 kg (2007) Oksana Slivenko, Venemaa Olümpiarekord: 275,5 kg 2004 Liu Chunhong, Hiina Olümpiavõitja 2004: 275 kg (122,5 + 152,5) Liu Chunhong, Hiina Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Musträhn
Levik ja arvukus
pisi|left|Musträhn Eestis
Tõstmine 2008. aasta suveolümpiamängudel
Kuni 75 kg
Finaal: 15. august Osavõtjaid: 12 Maailmarekord: 286 kg (2006) Svetlana Podobedova, Venemaa Olümpiarekord: 272,5 kg (2004) Natalia Zabolotnaja, Venemaa Olümpiavõitja 2004: 272,5 kg(122,5 + 150) Pawina Thongsuk, Tai Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Üle 75 kg
Finaal: 16. august Osavõtjaid: 11 Maailmarekord: 319 kg (2007) Shuangshuang Mu, Hiina Olümpiarekord: 305 kg (2004) Tang Gonghong, Hiina Olümpiavõitja 2004: 305 kg (122,5 + 182,5) Tang Gonghong, Hiina Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Musträhn
Elupaigad
Musträhni elupaik on hästi äratuntav tänu suurtele tüveuuristustele ja -õõnsustele. Pesaõõnsuseid rajatakse igal aastal uuesti. Tihti kolitakse talvel metsast välja, asutakse elama mõnda parki või koduaeda. Vana männi või pöögi tüvesse raiutud vanad pesad leiavad kasutust näiteks väiksemate kakkude, õõnetuvide, sõtkate või ka oravate poolt.
Musträhni teeb eriliseks suutlikkus uuristada õõnsusi ka elusatesse puudesse. See annab musträhnile ökosüsteemis tähtsa omaduse, sest tänu nende rajatud mikroelupaikadele saavad hiljem oma pesapaiga rajamist jätkata ka väiksemad rähniliigid, mis kokkuvõttes suurendab kogu ala elurikkust.
Pesitsemine
Eraldiolevaid pesitsusalasid leidub Vahemere maadel, Krimmis, Kaukaasias ja Kesk-Hiinas.
Pesitsemise algusest annab märku isaslinnu trummeldamine märtsikuus ning pesitsusperioodi lõpuks saab lugeda juuni II poolt, kui noored musträhnid lennuvõimestuvad.
Musträhn eelistab oma pesa rajada võimalikult kõrgele haava- või männipuu tüvesse. Pesa raiumiseks kulub mitu nädalat või koguni kuu. Pesa ava on ovaalne, läbimõõduga ca 10 cm ning õõne sügavus ulatub peaaegu meetrini. Pesa ainsaks vooderduseks on pesa tegemise käigus tekkiv hakkpuit.
Raivo Aavisto
pisi|Raivo Aavisto 1999. aastal Foto: Jaan Künnap Raivo Aavisto (sündinud 13. märtsil 1960) on eesti ettevõtja.
Musträhn
Pesitsemine
Munemine algab aprilli lõpus või mai alguses. Pessa munetakse keskmiselt 4–6 muna, mis on tavaliselt valged, mõõtmetega 25x20mm. Haudumise kui ka toitmise eest hoolitsevad mõlemad vanemad, kuid poegade turvalisuse tagab öösiti isaslind.
Raivo Aavisto
2002. aasta andmetel jagas ta Äripäeva rikaste edetabelis 142,95 miljoni kroonise varandusega 155. ja 156. kohta, 2013. aastal jagas 383. kohta.
Musträhn
Pesitsemine
Haudeperiood kestab 12–14 päeva, peale mida kooruvad roosaka nahaga, paljad ja pimedad pojad, kes avavad 12 päeva pärast sündimist oma silmad. Neli nädalat pärast koorumist lahkuvad noored musträhnid oma pesast.
Raivo Aavisto
Elukäik
Ta lõpetas 1978. aastal Tallinna 42. Keskkooli ja 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna cum laude. Aastatel 1988–1990 õppis ta Tartu Ülikoolis välismajandust.
Musträhn
Paaritumismäng
Musträhnidel on omapärane paaritumismäng. Seda seetõttu, et see saab alguse metsaservast ning lõpeb sügaval metsas pesaehitusega. Sisuliselt mängib emaslind isaslinnuga: emaslind lendab madalamale puutüvele, siis isaslind lendab talle järele, kuid veel madalamale, seejärel taganeb emane spiraalis ümber puutüve, kuid seda kõrgemalt ning seejärel liigutakse järgmisele puule. Isaslind seejuures, ei jää sammukestki maha. Kogu mäng kordub seni, kuni jõutakse sügavale metsa, kus algab pesaehitus.
Raivo Aavisto
Elukäik
Aavisto oli 1987–1989 Estimpeksi peadirektori abi, 1989–1990 Amerest Hotelsi peadirektori asetäitja ning 1990–1993 valuutakaupluste keti Amerest Trading juht.
Musträhn
Paaritumismäng
thumb|left|Musträhni töö
Raivo Aavisto
Amserv Grupp
Ta alustas Amservi äri Amserv koos Raivo Kütiga 12 000-rublase algkapitaliga 1991. aastal, saades 12 Toyotat firmalt Sumitomo, kust oli tulnud kaup valuutakauplustesse. Aastatel 1993–1996 oli ta Amserv Grupi juhatuse esimees ja 1996. aastast nõukogu esimees. Ta ostis senise juhtkonna liikme ja väikeosanikuna koos Raivo Kütiga Balti-Ameerika Investeerimisfondilt 2005 välja selle enamusosaluse. Nad spondeerisid 2001. aastal ettevõtte rahast erakonda Res Publica poole miljoni krooniga ning astusid 8. detsembril 2001 partei liikmeks. Aavisto kandideeris 2002. aasta kohalikel valimistel Viimsi vallas Res Publica esinumbrina, sai 208 häält ning pääses volikokku. Ta oli volikogu liige 2005. aastani.
Musträhn
Toitumine
Musträhn on karnivoor ehk loomtoiduline lind. Toiduvalik on sellel liigil suhteliselt etteaimatav, kitsas ja järjepidev. Tema lemmiksöögiks on hobusipelgad, keda leiab kahjustatud puudest. Päevases toidukorras on musträhn võimeline sööma tuhatkond sipelgat. Samuti toitub musträhn nii puidus elavatest putukatest, üraski ja siku vastsetest kui ka muudest selgrootudest.
Raivo Aavisto
SMS-laenude ja muu laenuäri
Lisaks autoärile on Raivo Aavisto äri edukalt läinud osalusega laenukontorites, mis väljastavad peamiselt SMS-laene. Juba 2007. aasta seisuga oli ta firma Brandberg ja oma toonase abikaasa Helen Aavisto kaudu olnud seotud Soome laenuettevõttega Monetti. Ehkki Aavisto müüs Eesti Ekspressi andmeil oma suurema osaluse Monettis 2009. aastal, hoidis ta pärast seda ühe Malta äriühingu kaudu enda kontrolli all kümnendikku Folkiast. Ta on olnud grupi suuremaid aktsionäre ja figureerinud ka selle direktorite ringis. Ka Folkia Eesti filiaali juhtis tema toonane abikaasa Helen.
Liikmesus
Aavisto on Balti Riikide Toyota Diilerite Liidu president, Autode Müügi- ja Teenindusettevõtete Eesti Liidu juhatuse liige. Ta osaleb sihtasutuse Naissaare Merekindluse Raudtee tegevuses ning kuulub 1999. aastast Tallinna Rotary klubisse ja 1994. aastast klubisse Taurus.
Isiklikku
Raivo Aavistol on neli poega.
15 aastat oli algul tema elukaaslane ja hiljem abikaasa Helen Aavisto, kellega koos võitsid nad 2010. aastal oma Saaremaa maakodu kui stiilseima sisekujundaja abiga loodud Kauni Kodu auhinna (sisearhitekt oli Kristiina Eljand).
Alates 2020. aastast on tema elukaaslane Kadri Lutus.
Ta on tegelnud tennise, golfi ja mäesuusatamisega.
Musträhn
Häälitsus ja laul
Musträhnil eristatakse mitmeid häälitsusi.
Kevadine laul klü-klüi-klüi on ühtlane ja kõlav, kogu stroof on ühel helikõrgusel. Kevadine trummeldamine, mis kuulutab territooriumi hõivatust, on võimeline kostuma mitmete kilomeetrite kaugustele, see on pikk ja tärisev.
Paaritushüüd on sarnane haki järsu ja heleda häälitsusele, kuid musträhni häälitsuse tunneb ära paarishüüde gluit-gluit-gluit järgi.
Musträhnil eristatakse veel üksikhüüdu valju pasundava kljöö-ga ning ärevushüüdu kiledalt kõlava klöö-na. Lennu ajal ja asukohta vahetades hüüab musträhn krii-krii, kuid maandumisel võib kuulda valju vilet klüüü.
Ohustatus ja kaitse
Musträhn liigitub 2020. aasta seisuga looduskaitse III kategooriasse.
Musträhni vaenlaseks võib lugeda metsnugist, kes kujutab ohtu nii munadele kui ka poegadele. Samuti on metsnugis võimeline omastama musträhnide pesad, mistõttu mõjub metsnugiste rohke arvukus musträhnidele negatiivselt. Lisaks on liiki hakanud üha enam ohustama sobivate elupaikade pindala vähenemine, mis tuleneb näiteks metsaraidest.
Musträhn on iseloomulik liik vanadele, bioloogiliselt mitmekesistele metsaelupaikadele. Koos selle liigiga elavad paljud vanade metsade liigid. Seega toimib musträhn teiste ohustatud (metsa)liikide suhtes katusliigina.
Musträhnide kaitse tagatakse pesitsusterritooriumi (elupaik) tsoneeritusega sihtkaitsevööndises.
Roll ökosüsteemis
Musträhn täidab ökosüsteemis kahte tähtsat rolli. Esiteks hävitab musträhn puidukahjureid ning kontrollib nende populatsiooni, kaitstes sellega puid ning tehes neist sellega metsa jaoks kasulikud linnud. Teiseks toimivad musträhnid ökosüsteemis katusliigina.
Rahvapärased nimed
Musträhni kõige levinumaks nimetuseks on nõgikikas, kuid lind on omastanud veel mitmeid teisi rahvapäraseid nimesid. Nendeks on: kärg, mõtskikas, mustmeetsas, vihmatrill, metskukk, laanekukk, vihmakukk, pähklikukk, mustrõõt, siplase kuningas, reedutaja, kärr, korr, poristi, puukoristaja, palukärg, metskukk, kuik.
Rahvapärimus
Musträhnidega levib mitmeid uskumusi ja mütoloogilisi kujutlusi. Näiteks on kuuldud, et musträhn on see lind, kellelt saab hankida imeheina, mis avab kõik lukud.
On kuuldud, et musträhni on kasutatud ka rahvameditsiinis abistamiseks, kus näiteks musträhni nokast tehtud hambaork pidi hambavalu ära võtma. Vana uskumuse kohaselt saavat koolikuid ja muid koduloomade terviseprobleeme ravida, kui anda haigetele loomadele alkoholi, mille sees oli kuivatatud musträhn.
Puurmani–Jüriküla–Kirna tee
Puurmani-Jüriküla-Kirna tee on kõrvalmaantee Põltsamaa vallas Jürikülas.
Tee registrinumber on 14179.
Pizzicato
pisi|1. oktavi C, pizzicato Pizzicato on poogenpilli sõrmega mängimine ja noodikirja märk.
Khomasi ringkond
Khomasi ringkond on Namiibia 1. järgu haldusüksus (ringkond). Ta asub riigi keskosas.
Ringkond jaguneb 10 valimisringkonnaks.
Välislingid
🇳🇦
Tihendusmääre
Tihendusmääre on määre, mida kasutatakse keermestatud toruühendite, gaasikraanide, pumpade jms hermetiseerimiseks.
Simone Signoret
Simone Signoret [sim'oon sinjor'ee] (õieti Simone Henriette Charlotte Kaminker; 25. märts 1921 Wiesbaden, Saksamaa – 30. september 1985 Autheuil-Anthouillet, Normandia, Prantsusmaa) oli prantsuse näitleja.
Nimi "Signoret" on ema neiupõlvenimi.
Tema esimene abikaasa oli filmirežissöör Yves Allégret, kellega tal on tütar Catherine Allégret, kes on samuti näitleja.
Tema teine abikaasa oli laulja ja näitleja Yves Montand. pisi|vasakul|Simone Signoret
1959. aastal sai ta Oscari parima naisosatäitmise eest filmis "Room at the Top".
Ta suri vähki ning maeti Pariisi Père-Lachaise'i kalmistule.
Keemiline tasakaal
Keemiline tasakaal on keemilise süsteemi püsiv olek, mis saabub pöörduva keemilise reaktsiooni kulgemise tulemusena. See on süsteemi ajaliselt püsiv olek, mille puhul vaadeldav keemiline reaktsioon kulgeb päri- ja vastassuunas ühesuguse kiirusega, mistõttu reaktsioonisegu koostis ei muutu.
Keemilise tasakaalu korral päri- ja pöördreaktsiooni kiirused on võrdsed, kuid ei võrdu nulliga. Reageerivate ainete kontsentratsioonid tasakaaluolekus sõltuvad nii temperatuurist kui ka lähtesegu koostisest, kuid kontsentratsioonide korrutiste suhe, tasakaalukonstant, on kindlal temperatuuril jääv (massitoime seadus).
Tasakaaluolek on piir, milleni reaktsioon saab kulgeda iseenesest, see on välist tööd kulutamata. Välistingimuste (temperatuur, rõhk) muutumisel muutub tasakaaluolek vastavalt Le Chatelier printsiibile.
Skanderbegi väljak
Väljak rekonstrueeriti põhjalikult aastatel 2016–2017.
Aparaadiõli
Aparaadiõli (inglise instrument oil) on väga puhas madala hangumistemperatuuriga õli aparaatide ja peenmehhanismide määrimiseks.
Aparaadiõlide hulka kuuluvad kellaõli, kondiõli ja vaseliinõli.
Castor
"Castor" on mitmetähenduslik sõna ja nimi:
Aapo Ilves
pisi|Aapo Ilves 2007. Foto: Aapo Ilves pisi|Aapo Ilves kirjandusfestivali [[HeadRead raames Tallinna Kirjanike Majas Vikerraadio otsesaates Foto: Ave Maria Mõistlik, 30. mai 2014 ]] Aapo Ilves (sündinud 20. oktoobril 1970 Räpinas) on eesti luuletaja, prosaist,  näite-, ajakirjanik, kunstnik ja muusik, kes kirjutab eesti, võru ja setu keeles. Ta on Eesti Autorite Ühingu ja Eesti Kirjanike Liidu liige. Aastast 1997 kuulub ta Tartu Noorte Autorite Koondisse.
Aa jõgi (Prantsusmaa)
thumb|Aa jõgi [[Merck-Saint-Liévinis]] thumb|Aa jõgi [[Blendecquesi lähedal, 2000.]] thumb|Vahel muutub jõgi saaste tõttu valgeks. Tõenäoline põhjus on paberivabrikutest pärinev [[titaandioksiid. 1996.]] Aa on jõgi Prantsusmaal, mis jääb kogu ulatuses Prantsusmaa pinnale ning suubub Põhjamerre.
Aapo Ilves
Aapo Ilves on kirjutanud sõnad kahele Eestit Eurovisiooni lauluvõistlusel esindanud laulule: "Tii" (esitaja: 2004. aastal ansambel Neiokõsõ) ja "Kuula" (esitaja: 2012. aastal Ott Lepland).
Aa jõgi (Prantsusmaa)
Aa jõe pikkus on 89 km (55,7 km ulatuses voolab vabalt ja 33 km ulatuses on kanaliseeritud). Valgala on 1215 km².
Aapo Ilves
Ajakirjanduses
Aapo Ilvese luulet, proosat, arvustusi, illustratsioone ja artikleid on avaldanud näiteks ajakirjad Looming, Vikerkaar, Teater. Muusika. Kino, Täheke, DI, Urdu, Cheese, Eesti Loodus, Playboy, Estonian Culture, Jalka, Intelligent Life, Investeeri ja Neoonmust ning ajalehed Eesti Ekspress, Sirp, Eesti Päevaleht, KesKus, Postimees, Maaleht, Võrumaa Teataja, Virumaa Teataja, Koit, Setomaa, Lõunaleht ja Epifanio.
Aa jõgi (Prantsusmaa)
Keskmine vooluhulk on 10 m³/s.
Aapo Ilves
Laulutekste
Aapo Ilves on kirjutanud laulutekste järgmistele ansamblitele ja lauljatele:
Aa jõgi (Prantsusmaa)
Ta voolab põhiliselt Pas-de-Calais' departemangu territooriumil. Jõgi saab alguse 200 m kõrgustelt küngastelt umbes 120 m kõrguselt merepinnast Bourthesi vallas (lähte geograafilised koordinaadid 50°36′41" N, 01°55′54" E), voolab põhiliselt kirde suunas ja läbib Saint-Omeri linna ning pöördub kirdesse. Sealtmaalt muutub (29 km ulatuses, kuni Arquesini) laevatatavaks. Seal on ta hiigellüüsi kaudu seotud Neufossé kanaliga. Lüüs võimaldab ületada 13-meetrise kõrguste vahe. Kuni 1967. aastani oli lüüsi asemel Les Fontinettesi laevatõstuk.
Aapo Ilves
Tõlked
Aapo Ilves on tõlkinud laulutekste soome, vene, inglise ja saksa keelest eesti, võru ja setu keelde. Reaaluste tõlgete või inglise keele kaudu on ta adapteerinud ka läti-, rootsi-, islandi- ja itaaliakeelseid laule.
Illustratsioonid
Aapo Ilves on illustreerinud näiteks järgmised raamatud:
Välislingid
Intervjuud Ilukirjandus veebis Esseed ja artiklid
Aa jõgi (Prantsusmaa)
24 km ulatuses on Aa jõgi Pas-de Calais' ja Nordi departemangu piiriks, kusjuures vasak kallas jääb Pas-de-Calais' departemangu ja parem kallas jääb Nordi departemangu.
Saint-Omerist allpool on Aa jõgi kanaliseeritud ning läbib endise soo, mis on tammide võrgustikuga muudetud väga viljakandvaks, kuigi alati niiskeks oruks. Seal on ta osa Dunkerque'i-Escaut' suurlaevateest. Jõgi on ühendatud La Colme'i kanaliga, Calais' kanaliga ja Bourbourgi kanaliga.
Aa jõgi suubub merre Gravelinesi linnast kirdes. Suudme geograafilised koordinaadid on 51°00′21″ N, 02°06′17″ E.
Aa jõkke suubuvad paremalt Moerelak ning vasakult Bléquin, Houlle ja Oye.
Jõe ääres asuvad Bourthes, Verchocq, Fauquembergues, Wavrans-sur-l'Aa, Lumbres, Esquerdes, Hallines, Wizernes, Blendecques, Arques, Saint-Omer, Watten, Holque, Gravelines ja  Grand-Fort-Philippe.
Hüdroõli
Hüdroõliks nimetatakse hüdrosüsteemis töövedelikuna kasutatavat õli.
Trafoõli
Trafoõli ehk isolatsiooniõli (inglise keeles transformer oil ja insulating oil) on kõrge puhtusastmega mineraalõli, millel on head dielektrilised omadused ja mida kasutatakse transformaatorite ja muude elektriseadmete mähiste isoleerimiseks, samuti reostaatides, kondensaatorites, õlilülitites ja õlikaablites. Tänu oma puhtusele kasutatakse seda ka reaktiivmootorites määrdeõlina ning mõnede hüdrovedelike baasõlina.
Alajaama võimsuslülitis kustutab õli elektrikaart. Omadusteks on suur oksüdatsioonikindlus, kõrge leektemperatuur ning hangumistemperatuur alla –45 °C.
Bozcaada
thumb|right|Bozcaada kindlus Bozcaada (kreeka Τένεδος (Ténedos, Tenedos)) on Türgile kuuluv saar Egeuse mere kirdeosas. See kuulub Bozcaada maakonda. Geograafilised koordinaadid on 39°49' N, 26°3' E.
Pindala on 32 km² (teistel andmetel 39 km² ), elanike arv 2543 (1997. aasta rahvaloendus).
Saart ümbritseb 17 väiksemat saart.
Põhilised elatusallikad on kalapüük ja turism. Saar on sajandeid olnud kuulus oma viinamarjade, veinide ja punaste moonide poolest.
Pärast Kreeka-Türgi sõda mõisteti Bozcaada koos Gökçeada saarega Lausanne'i lepinguga Türgile ja demilitariseeriti. Kreeklased aeti saarelt peaaegu täielikult välja ning asemele asustati türklased maismaalt. Praegu on saarel järel umbes 30 kreeklast.
Jädivere õpetajate seminar
Jädivere õpetajate seminar Vigala kihelkonnas Jädiveres asunud pedagoogikaõppeasutus, mis tegutses aastail 1844–1864. Tänini säilinud koolihoone asub Jädivere mõisa naabruses.
Asutamine ja ülevalpidamine
1842. aastal oli Eestimaa rüütelkond otsustanud avada igas kihelkonnas õpetajate ettevalmistamiseks näidis-kihelkonnakoolid. Kuigi kava jäi realiseerimata, reorganiseeriti 1844. aastal Jädivere kihelkonnakool õpetajate seminariks, mis pidi koolmeistreid andma Lääne- ja Harjumaa jaoks. Enamuse seminari ülalpidamiskuludest kattis Eestimaa rüütelkond.
Seminari tegevus oli kolmeliikmelise kuratooriumi järelevalve all. Kuratooriumi esimeheks oli Carl von Uexküll, liikmeteks maanõunik Ungern-Sternberg ja leitnant von Essen.
Õppetöö
Seminari esimeseks juhatajaks aastail 1844–1851 oli koolmeistri perest päritkirjamees ja haritlane Berend Gildenmann (1822–1884), kes lisaks seminari juhatamisele andis Jädiveres välja ka Vigala kihelkonna käsikirjalist nädalalehte "Öppetus Vabbadrahvale". Gildenmanni järel asus seminari juhatama Johann Heinrichsen (1824–1881).
Õpilased
Õpilaste arvuks oli määratud 40, kuid esialgu kogunes neid vaid kuus. Edaspidi õpilaste arv siiski kasvas ning aastail 1848–1851 õppis Jädiveres juba 20 seminaristi. Kogu seminari tegevuse jooksul õppis seal 73 poissi. Lõpetanud asusid enamasti tööle talurahvakoolidesse õpetajaks, mõnest sai köster. Seminari kasvandikest on nimekamad kirjamees ja raamatuköitja ning Sipa koolmeister Friedrich Brandt ja rahvaraamatute autor Georg Vänjas-Rosenberg.
Seminari sulgemine
1864. aastast otsustas Eestimaa rüütelkond finantseerida vaid Kuuda seminari tegevust ning Jädivere seminar suleti. Veel lõpetamata õpilased suunati samuti Kuudale õpinguid lõpetama.
Jädivere seminari hoones tegutses edaspidi kuni aastani 1965 Jädivere algkool.
Anne Aan
Ta lõpetas 1987 Tartu Forseliuse Gümnaasiumi (Tartu 8. Keskkooli) eesti keele ja kirjanduse eriklassi.
Ta lõpetas 1992 Tartu Ülikooli bioloogia erialal (lõputöö teema "Lämmastiku ja produktsiooni jagunemine rinnete vahel mõnedes looduslikes taimekooslustes") ja kaitses 1995 Tartu Ülikoolis Olevi Kulli juhendamisel magistritöö "Multilayer plant community structure and functioning in different habitats". Tema uurimisvaldkonnaks on olnud valguse ja lämmastiku kasutamise efektiivsus ning biomassi jaotumine mitmerindelistes taimekooslustes.
Ta on töötanud Tartu Ülikooli loodusmuuseumi botaanika- ja mükoloogiamuuseumis spetsialisti ja kuraatorina ning Ökoloogia Instituudi Tartu osakonna assistendi ja teadurina.
Ta on Eesti Looduseuurijate Seltsi ja Pärandkoosluste Kaitse Ühingu liige.
Eesti Teaduste Akadeemia (1938–1940)
Eesti Teaduste Akadeemia (ladina keeles Academia Litterarum Scientiarumque Estonica) oli 1938–1940 tegutsenud teadusliku uurimistöö keskasutus Eestis.
Eellugu
Juba Asutav Kogu oli tahtnud luua Eesti Teaduste Asutust, kuid see jäi teostamata, muu hulgas oli põhjuseks vastava kvalifikatsiooniga eesti teadlaste puudus. 1930. aastate keskel tekkis uuesti mõte asutada teaduste akadeemia või anda teaduste akadeemia õigused Õpetatud Eesti Seltsile.
Asutamine
12. jaanuaril 1938 asutas Vabariigi Valitsus Eesti Teaduste Akadeemia seaduse eelnõu läbivaatamiseks ministritevahelise komisjoni. Eesti Teaduste Akadeemia asutati 28. jaanuaril 1938 dekreedina antud Eesti Teaduste Akadeemia seadusega (SK VI 1938, 2, 2), mis jõustus 4. veebruaril 1938. Tema ülesandeks oli üldiste ja eriti Eestit käsitlevate teaduste edendamine, lähtudes eeskätt tegeliku elu vajadustest välja kasvanud küsimustest.
Akadeemia oli oma tegevuse korraldamises autonoomne, seda juhtis Vabariigi Presidendi poolt viieks aastaks akadeemikute seast nimetatav akadeemia president. Akadeemia jagunes humanitaarteaduste ja loodusteaduste sektsiooniks.
Destillaatõli
Destillaatõli (inglise distilled oil) on naftaõli, mis saadakse naftast destillatsiooni või rektifikatsiooni tulemusena.
Eesti Teaduste Akadeemia (1938–1940)
Asutamine
Akadeemia koosseisus nähti ette 20 tegevliiget. Akadeemia liikmeks võisid olla Eesti kodanikud, kes on oma teaduslike töödega silmapaistvalt edasi viinud teadust ja ilmutanud võimeid teadusliku töö korraldamiseks. Akadeemia liikmete ametivanuse piiriks oli 70 aastat, mille järel nad emeriteeriti.
Auliikmeiks võidi valida isikuid, ka välismaalasi, kellel oli Eestit käsitleva või üldise teaduse edendamisel eriti väljapaistvaid teeneid. Nende arv ei olnud piiratud.
Kirjavahetajaiks liikmeiks võisid olla õpetlased, kes said oma tööde kaudu või muul viisil kaasa aidata teaduse arendamisele Eestis. Tegelikult ei jõutud akadeemia tegevusaja jooksul valida ühtegi kirjavahetajat liiget.
Õpetatud Eesti Seltsi juubeliaktusel 30. jaanuaril 1938 ütles seltsi auliige Johan Laidoner: "Meie ei kujutle muidugi, et Eesti kui väike riik saaks oma Teaduste Akadeemia alusel midagi õige suurejoonelist luua. Eesti Teaduste Akadeemia kujuneb rohkem ühendavaks lüliks kahe kõrgema õppeasutuse vahel. Siia koondub meie teadlaste parim valik. Peatöö teaduste edendamise alal teevad siiski ülikoolid ja teised teaduslikud organisatsioonid."
20. aprillil 1938 toimus sümboolselt Tartu Ülikooli nõukogu saalis Eesti Teaduste Akadeemia täiskogu esimene koosolek, kus Akadeemia presidendiks valiti Karl Schlossmann, asepresidendiks Julius Mark, loodusteaduste sektsiooni juhatajaks Paul Kogerman ja humanitaarteaduste sektsiooni juhatajaks Edgar Kant. Kõik valitud kinnitati Riigihoidja poolt ametisse 11. mail.
Eesti Teaduste Akadeemia avakoosolek peeti 22. oktoobril 1938 Tallinnas Kaubandus-Tööstuskoja saalis. Vabariigi President Konstantin Päts ütles koosolekul peetud kõnes: ''Lubatagu tänasel pühalikul silmapilgul minule meele tuletada ühte juhust minu elus. See oli 1911. a., kui vabanesin ühest vene asutusest, milles oli rohkesti aega järele mõelda kõige üle. Äsja vabanenud, tuldi minu juure ja öeldi, et mul tuleb minna ühe hommikumaa keelteprofessori juure, kelle käes otsustamisel küsimus, kas eesti koolides võib õpetada eesti keelt. Asjaoludega mitte täiesti kursis olles, tuli siiski asuda ülesande lahendamisele. Raamatutega täidetud toas igasuguste kujude ja kujukeste keskel leidsin vana õpetlase, kes küll tundis kaugeid hommikumaa keeli, kuid kes tõendas, et ta pole kuulnud eesti keelest. Oma ülesande lahendamisel tuli meil teadlase juure viia terve hulk eesti keeles ilmunud raamatuid, millede põhjal teadlast veensime, et eesti keel kuulub kultuurkeelte hulka.''
Asutamise puhul kinkis Itaalia valitsus akadeemiale 36-köitelise Encyclopedia Italiana nahkköites.
Tegevus
9. juunil 1939 kinnitati Vabariigi Presidendi poolt Akadeemia kolmeteistkümnes tegevliige Teodor Lippmaa, kes oli ainus Akadeemia täiskogu poolt valitud liige.
Akadeemia ruumid asusid Tartus, Lai tänav 34. Akadeemia aastaraamatu esimene ja ainus köide ilmus 1940. aastal.
Likvideerimine
Akadeemia likvideeriti 17. juulil 1940 Vabariigi Presidendi dekreedina välja antud seadusega alates 20. juulist 1940. Likvideerimist põhjendas Varese nukuvalitsuse haridusminister Semper sellega, et Akadeemia "oli koostatud liiga ühekülgselt ainult neist isikuist, kes pooldasid eelmist valitsust ja tema tegevust." Akadeemia likvideerimiskomisjoni esimees oli Teodor Lippmaa. 1941. aastal püüdis Tartu Ülikooli rektor Edgar Kant akadeemia tegevust taastada, kuid tagajärjetult. Kolmeteistkümnest akadeemia tegevliikmest üks (Paul Kogerman) küüditati Venemaale, vabastati 1945. aastal ja sai 1946. aastal Eesti NSV Teaduste Akadeemia tegevliikmeks; neli surid Saksa okupatsiooni ajal (neist Teodor Lippmaa Tartu pommitamise tagajärjel) ja kaheksa (sealhulgas president Karl Schlossmann ja abipresident Julius Mark) põgenesid 1944. aastal Eestist; mõlemad auliikmed (Konstantin Päts ja Johan Laidoner) represseeriti Nõukogude võimu poolt. Kuigi enamik akadeemia liikmeid pääses eksiili, akadeemia tegevust seal ei jätkatud.
Seos Eesti NSV Teaduste Akadeemiaga
28. juuni 1945 Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu ja EK(b)P KK määrusega otsustati "taastada" Eesti Teaduste Akadeemia ja kujundada see Eesti NSV Teaduste Akadeemiaks. 19. jaanuaril 1946 otsustas NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu rahuldada Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu ja EK(b)P Keskkomitee taotluse Eesti NSV Teaduste Akadeemia organiseerimise kohta Tallinnas. Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu määrus 23. jaanuarist 1946 seadustas Eesti NSV Teaduste Akadeemia asutamise asukohaga Tallinnas. Kuni 1989. aastani loeti Eesti NSV Teaduste Akadeemia asutamisaastaks 1946. aastat (muuhulgas olid eraldi artiklid Eesti Teaduste Akadeemia ja Eesti NSV Teaduste Akadeemia kohta Eesti nõukogude entsüklopeedia mõlemas väljaandes, vastavalt 1970 ja 1987). 1989. aasta uus põhikiri määratles akadeemia Eesti Teaduste Akadeemiana viitega asutamisaastale 1938.
Aare Nõmme
Nõmme alustas poksiga 1965. aastal. Ta poksis Tallinna Tööjõureservides, kus tema treener oli Martin Linnamägi, ning Tartu Dünamos, kus tema treener oli Vello Kade. Hiljem poksis ta Pärnu ja Kuressaare Kalevis.
Nõmme oli I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) Eesti NSV meister (1973). Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) III koha (1968, 1971, 1972 ja 1974) ja II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) III koha (1979).
Nõmme osales Eesti NSV - Leedu NSV 1973. aasta sõpruskohtumisel I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) ja kaotas oma kohtumise.
Vasakpartei
Vasakpartei on mitme partei nimi:
Belmont-sur-Yverdoni vald
Belmont-sur-Yverdoni vald on vald Šveitsis Vaud' kantonis Jura-Nord vaudois' ringkonnas, 4 km linnulennult ringkonnakeskusest Yverdon-les-Bainsist lõunaedela pool.
Valla elanike arv oli 264 (seisuga 31. detsember 2003 ning 2004), valla pindala on 6,47 km². Rahvastiku tihedus on 40 in/km² (2002).
Vallas on kaks küla: Belmont-sur-Yverdon ja Le Villaret.
Sihtnumber on 1432, valla number on 5902.
Vallavanem on Marc-Etienne Grin.
Asend
Valla territoorium hõlmab osa Vaud' Mittellandist. See laiub La Thielle'i parempoolsest külgkanalist Canal Orientalist lõuna poole üle Orbe'i tasandiku ning kitsa ribana üle Belmonti terrassi kuni Bois de Suchy laiade kõrgendikuselgadeni. Lõunaosas moodustab piiri väga käänuliselt kulgev Buroni jõgi mäesettekihtidesse sisselõikunud orus. Läänepiir asetseb Bois de Suchy metsaalal. Selle ääres asub Belmont-sur-Yverdoni kõrgeim punkt Hauts de Villars (604 m merepinnast).
Belmont-sur-Yverdoni vallas on ka Le Villaret' küla (569 m üle merepinna) maastikuterrassil Buroni läänepoolsel orunõlval ning mõned üksiktalud.
Belmont-sur-Yverdoni naabervallad on põhjas Yverdon-les-Bains, idas Gressy, idas ja lõunas Essertines-sur-Yverdon (Echallensi ringkond) ning läänes Suchy ja Épendes.
Rahvastik
Oma 264 elanikuga (31. detsember 2003) on Belmont-sur-Yverdoni vald üks Vaud' kantoni väiksemaid valdu.
Elanikest kõneleb 96,8% prantsuse keelt, 1,6% inglise keelt ja 0,8% portugali keelt (2000. aasta andmed).
Elanike arv oli 1764. aastal 249, 1850. aastal 387, 1900. aastal 373, 1910. aastal 395. Suure väljarännu tõttu vähenes see 1950. aastaks 289 ja 1970. aastaks 183 inimesele. Sellest ajast peale on elanike arv jälle märgatavalt kasvanud. Aastal 2000 oli elanike arv 247.
Majandus
Belmont-sur-Yverdon elatub tänapäevalgi põhiliselt põllumajandusest, eriti põlluharimisest ja puuviljakasvatusest (20 perekonda).
Väljaspool primaarsektorit on seal suhteliselt vähe töökohti. Viimastel aastatel on Belmont-sur-Yverdon kujunenud magalarajooniks: paljud käivad tööl väljaspool valda, eelkõige Yverdon-les-Bainsis.
Transport
Vallal on üsna hea transpordiühendus, kuigi ta jääb suurematest transiitteedest kõrvale.