cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muusikateadus
Muusikateadus ehk musikoloogia on muusikat ja selle arengut uuriv teadusharu. Muusikateaduse peamised aladistsipliinid on muusikateooria, muusikaajalugu ja muusikakriitika. Teiste aladistsipliinide seas on muusikaakustika, muusikaesteetika, muusikafolkloristika ehk muusikaetnoloogia, muusikapaleograafia, pillitundmine, muusikapedagoogika ja interpretatsiooniteooria.
Jaan Puhvel
Jaan Puhvel (sündinud 24. jaanuaril 1932 Tallinnas) on Eesti päritolu Ameerika Ühendriikide keeleteadlane ja mütoloogiauurija.
Muusikateadus
Grazi Ülikooli muusikateaduse professor Richard Parncutt soovitab muusikateaduse kui distsipliini struktuuri vaadelda järgmiselt :
Ajalooline ja süstemaatiline muusikateadus
Guido Adler on väljaandes Vierteljahrsschrift für Musikwissenschaft (1885) ilmunud artiklis "Umfang, Methode und Ziel der Musikwissenschaft" on jaotanud muusika uurimise kaheks suunaks: ajalooliseks ja süstemaatiliseks, millel sama ainese uurimiseks võivad olla erinevad meetodid. Oma jaotuse esitas ta väikeste muudatustega ka oma raamatus "Methode der Musikgeschichte" (1919: 7):
Jaan Puhvel
Elukäik ja haridus
Jaan Puhvel lõpetas Tallinnas Jakob Westholmi Gümnaasiumi esimese klassi, ent asus seejärel õppima Aegviidu algkooli, kuna tema vanemad olid Nõukogude okupatsiooni esimesel aastal läinud maale elama. Hiljem õppis ta taas Westholmi Gümnaasiumis, läbides seal loodud klassikaharus viienda ja pool kuuendat klassi. 1944. aasta aprillis põgenes ta koos vanematega Soome, sama aasta sügisel edasi Rootsi.
1949. aastal lõpetas ta Rootsis gümnaasiumi, samal aastal kolis perekond Kanadasse. Jaan Puhvel asus õppima Montréalis McGilli ülikoolis, valides erialaks ladina ja prantsuse keele ning õppides juurde ka vanakreeka keelt. Ta lõpetas ülikooli 1951. aastal ja kaitses magistrikraadi võrdleva keeleteaduse alal 1952. aastal. Siis suundus ta Kanada stipendiumi toel aastaks õppima Harvardi ülikooli, kus ta valiti seejärel kolmeks aastaks fellow ' ks. 1954–1955 täiendas ta end ka Pariisis ja Uppsalas. Pariisis olid tema õpetajad teiste hulgas Émile Benveniste, Georges Dumézil, Pierre Chantraine, Michel Lejeune ja Alfred Ernout.
1959. aastal sai ta Harvardi ülikoolis filosoofiadoktori kraadi võrdleva keeleteaduse alal väitekirjaga larüngaalteooria rakendamisest indoeuroopa morfoloogias. See on ilmunud ka eraldi raamatuna ("Laryngeals and the Indo-European verb", Berkeley and Los Angeles, 1960).
Teadustegevus
Jaan Puhvel on tegelenud võrdleva mütoloogiaga.
Isiklikku
Jaan Puhveli isa Karl Puhvel oli õppinud maamõõtmist Pihkva maamõõdukoolis ja metsandust Tartu Ülikoolis, ta töötas algul metsaülemana, 1932–1940 põllutööministeeriumis katastriameti juhatajana. Maamõõtjana töötas ta ka paguluses.
Jaan Puhveli vend oli kirjandusteadlane Martin Puhvel.
Jaan Puhveli abikaasa on mikrobioloog Madli Puhvel, kes on tõlkinud inglise keelde Tõnu Õnnepalu teose "Piiririik" ning avaldanud Lydia Koidulat käsitleva raamatu "Symbol of dawn: the life and times of the 19th-century Estonian poet Lydia Koidula" (1995, 2. trükk 1999).
Muusikapaleograafia
Muusikapaleograafia on teadusharu, mis uurib vanu muusika ülesmärkimise kirju.
Muusikapaleograafia on muusikateaduse ja paleograafia aladistsipliin.
Muusikapaleograafia sisaldab ajalooliste notatsiooninäidete kogumist, kirjeldamist, dateerimist, dešifreerimist ja tänapäevasesse notatsiooni ümber panemist ning koos kommentaaridega avaldamist. Muu hulgas uuritakse täht- ja numbernotatsioone ning spetsiifiliste kokkuleppeliste sümbolitega notatsioone, mille dešifreerimine võib olla keeruline.
Liitleht
thumb|[[Mandžuuria pähklipuu liitleht sügisel]] Liitleht on leht, mille pearootsule kinnituvad kaks või rohkem lühirootsulist lehekest.
Eestikeelses botaanikaalases kirjanduses eristatakse järgmisi liitlehe põhitüüpe :
Harku oja
Harku oja on oja Harjumaal.
Oja saab alguse Muraste külas Muraste rabast loodes Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee lähedal ja suubub Harku järve. Oja pikkus on 16,3 km ja valgala pindala 30,5 km². Lõunast suubub Harku ojja Harku karjäärist vett ära juhtiv kraav. Keskjooksul kulgeb oja piki Tabasalu raba lõunaserva. Suurema osa pikkusest voolab oja kunstlikus voolusängis.
Alajõe valla vapp
pisi|[[Alajõe vald|Alajõe valla vapp]] Alajõe valla vapp on Ida-Viru maakonna endise Alajõe valla vapp.
Vapp kinnitati 17. septembril 1996.
Vapi autor on Priit Herodes
Vapi kirjeldus
Sinise võrguga kaetud kuldse kilbi alumisel poolel on sinine laineline väli, millel hõbedane kala.
Põhjendus
Vapikujundid ja -värvid viitavad valla nimele, Peipsi järvele ja Alajõele ning vallarahva jaoks tähtsale kala võrgupüügile. Vapikujundus osutab ka Alajõe valla seosele Narva piirkonnaga.
Vapi kasutamise kord
Alajõe valla vappi kasutatakse valla vapipitsatil, samuti valla ametlikel trükistel ja suveniiridel. Alajõe valla vapi kasutamine kujunduselemendina, reklaamidel, toodetel jne. on lubatud ainult vallavalitsusega kooskõlastatult.
Heateo Sihtasutus
Heateo Sihtasutus on Eesti sihtasutus, mille eesmärk on edendada sotsiaalset ettevõtlust.
Sihtasutuse juht on alates 2015. aastast Pirkko Valge.
Sihtasutuse asutajad on Urmas Klaas, Aavo Kokk, Kristina Mänd, Ilmar Raag, Artur Taevere, Hannes Tamjärv ja Linnar Viik.
Tait
Tait (Gallinula chloropus), varasema nimetusega tiigikana, on ruiklaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Levila
Tait esineb kõikidel mandritel, välja arvatud Austraalia ja Antarktis.
Euroopas pesitseb 0,9–1,2 miljonit paari.
Eestis on tait suhteliselt väikesearvuline haudelind. Tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 700–1500 paarile, talvist arvukust 0–5 isendile. Tait on rändlind.
Välimus
Tait on 32–35 cm pikk ja kaalub 170–490 g. Tal on mustjas sulestik ja punane laubakilp. Küljel on valged vöödid ja saba allkülg on valge.
Ujudes noogutab rütmiliselt pead.
Alamliigid
Eristatakse umbes 12 alamliiki.
1887
1887. aasta (MDCCCLXXXVII) oli 19. sajandi 87. aasta.
Pink
Pink on iste, mis on harilikult kõva, jalgadega ja mahutab kõrvuti istuma mitu inimest.
Pink on tihti valmistatud puidust, aga võib olla ka kivist, betoonist, metallist või muust materjalist.
Pingil võib olla, aga ei pea olema seljatugi, käetoed.
Pinke kasutatakse nii toas kui õues.
Liitsarikas
thumb|Liitsarika skemaatiline joonis Liitsarikas on liitõisik, mille pearao tipult lähtuvad kiirjalt ühepikkused harud, mis omakorda kannavad sarikjaid osaõisikuid.
Lõhine leht
Lõhine leht on taime leht, mille väljalõiked ulatuvad sügavamale kui veerand lehelabast. Lõhine leht on kas sulglõhine või sõrmlõhine.
Kenotaaf
pisi|[[Dante Alighieri kenotaaf Santa Croce basiilikas Firenzes]] pisi|[[John Fitzgerald Kennedy mälestusmärk Dallases]] Kenotaaf (vanakreeka keelest κενοτάφιον kenotáfion 'tühi haud' < κενός kenós 'tühi' + τάφος táfos 'haud') on hauatähist imiteeriv mälestusmärk ühele või mitmele inimesele, kes on maetud mujale või kelle säilmed on kadunud. Neid esineb näiteks pühakodades ja kalmistutel. Kenotaafide püstitamine oli eriti levinud klassitsismis ja Suure Prantsuse Revolutsiooni aegses arhitektuuris.
Vähendatud kvint
Vähendatud kvint (tähis >5) on intervall, mille astmeline suurus on 5 ja tooniline suurus 3 tervetooni.
Vähendatud kvindi enharmooniline intervall on suurendatud kvart. Vähendatud kvint on dissoneeriv intervall ja seepärast nõuab lahendust.
Vähendatud kvindi lahendamine mažooris
> 5 ehitub
Lahendamisel liiguvad mõlemad intervalli moodustavad kulgevad astmed ahenevas suunas püsivaisse astmeisse: VII - I-sse ja IV - III-sse; II - III-sse ja VI - V-sse.
loomulik mažoor         harmooniline mažoor 1    7   6                              VI          5                                  \V 4    IV        3        \III                      /III 2                              II 1        /I 7    VII
Vähendatud kvindi lahendamine minooris
loomulik minoor             harmooniline minoor 1                                     7                                 6   VI                             5      \ V                          4                                    IV       3      /III                              \III 2  II 1                                        /I 7                                   VII
Kõige kasutatavamad on > 5 lahendamine loomulikus mažooris ja harmoonilises minooris VII astmelt.
Barbarid
pisi|[[Joseph-Noël Sylvestre. "Rooma rüüstamine barbarite poolt aastal 410". Õli lõuendil. 197 × 130 cm. Sète, Musée Paul Valéry]] Barbar (vanakreeka βάρβαρος bárbaros, sõna-sõnalt 'bar-bar-kõneleja') tähendas vanaaja kreeklastel algselt igasugust isikut, kes ei kõnelnud kreeka keelt või kõneles seda halvasti, see tähendab arusaamatult kõnelejat. Samas tähenduses võtsid sõna kasutusele roomlased.
Ülekantud tähenduses nimetatakse barbariks tsiviliseerimatut, harimatut inimest.
Kurisu neeluauk
Kurisu neeluauk (ka: Kurisu koobas) on Hiiumaal, Kurisu küla lähistel olev karstilehter.
Lehtri ülemine serv on umbes 32-meetrise läbimõõduga, alumises osas kitseneb see 12 meetrini ja sügavus 6,2 meetrit. Selles kaob Pihla soost tulev oja maa alla. Suvel, kui oja on väike, võib näha kurisu põhjas paljandumas paest aluspõhja ja mustendamas väikest koopaava. Laskunud järsust nõlvast alla, ilmneb, et koopaava on just nii suur, et saab hädavaevu maa alla roomata. Algul on koopa põhi 3 meetri ulatuses veidi kaldus, tagapool aga horisontaalne. Koopa pikkus on vaid 6 meetrit, kõrgus 0,7 meetrit ja laius ava lähedal 2,7 meetrit. Tagapool laius väheneb ja 6 meetri kaugusel, kust edasi on juba võimatu saada, on laius 0,4 meetrit. Üsna koopaava lähedal jaguneb urgas kaheks: peakäik viib Otste küla suunas, väiksem pöörab täisnurga all paremale. Koobas läheb üle kitsaks lõheks asimuudiga 320 kraadi.
Kurisu koobas olnud vanasti poole laiem. Nüüd on see osalt mulda ja prahti täis. Neeluaugu põhja võib täielikult näha vaid südasuvel kuivaga.
Kevadise suurvee ajal kandub sinna kokku nii palju pinnavett, et kogu lehter on veega täidetud, osa veest voolab ümbrusse laiali ning kogu koht meenutab väikest järve. Ojadel, mis järvekesest välja voolavad, merre väljapääsu ei ole. Suurvee vähenedes nende vool pöördub ja vesi voolab neeluauku tagasi. Mõnel päeval neeluauk täitub, öösel voolab aga tühjaks. Kui vett on juba parasjagu vähe, hakkab vesi vooluaugus keerlema. Kurisusse kaduv vesi tuleb taas maapinnale 3 km kaugusel Pihla küla vanal karjamaal.
Suure neeluaugu ümbruses on mitu väikest karstiava, kus vett neeldub maa sisse veel siis, kui suur lehter on juba kuivaks jäänud.
Legend
Kord olnud põuane suvi, siis aga tulnud suur sadu ja vesi tõusnud jões kõrgele. Neeluaugu lähedal kündnud vaimutüdruk härgadega põldu. Ta viinud härjad kurisule jooma, kuid need libisenud ja kukkunud vette, tõmmates kaasa ka tüdruku. Suurvesi neelanud nad kõik. Hiljem leitud Pihla küla juurest ojast tüdruku punane juuksepael. Sellest peale hakatud neeluauku nimetama "kurjaks suuks", millest aegade jooksul kujunenud sõna "kurisu". (Aitsam, 1937)
Kurisu neeluauk on looduskaitse all.
Liiapeksi
Liiapeksi on küla Harju maakonnas Kuusalu vallas.
Murksi
Murksi on küla Harju maakonnas Kuusalu vallas.
PAKRI Teadus- ja Tööstuspark
PAKRI Teadus- ja Tööstuspark on nutikat tööstuslinna arendav ettevõte Pakri poolsaarel, mis on spetsialiseerunud peamistele rohetehnoloogia sektori väljakutsetele ja innovatsioonile. PAKRI Teadus- ja Tööstuspark asutati oktoobris 2007.
Teadus- ja Tööstuspargi kontseptsioon töötati välja 2007. aastal ning selle aktiivne partner on Tallinn Teaduspark Tehnopol, kus tegutseb 2019. aasta seisuga ligi 200 ettevõtet (sh Skype, Transferwise, Crystalsol, IoT Technologies, Unipallet jt). Teaduspark Tehnopol ning PAKRI Teadus- ja Tööstuspark sõlmisid 2010. aastal koostööleppe, mis hõlmas rohetehnoloogia valdkonna arendamist Eestis ja Eesti ettevõtete viimist välisturgudele. PAKRI Teadus- ja Tööstuspargi tegevjuht on Enn Laansoo (noorem).
Asukoht
PAKRI Teadus- ja Tööstuspark asub Pakri poolsaarel Paldiski linnas Paldiski Põhjasadama kõrval.
Ajalugu
2012. aastal avati Paldiskis esimene PAKRI Teadus- ja Tööstuspargi hoone, milleks oli 5000 m2 suurune renoveeritud lao- ja tootmishoone aadressil Kivi tänav 12. Hoone koosneb 100–1300-ruutmeetritest renoveeritud lao-, tootmis- ja bürooruumidest, pakkudes ka vajalikku taristut nii väiksematele kui ka suurematele ettevõtetele. Teine, 5500 m2 suurune hoonekompleks avati 2014. aastal aadressil Kivi tänav 2 ning kolmas, 5500 m2 suurune hoonekompleks 2018. aastal Tallinna mnt 31, kuhu on rajatud ka 0,95 MW võimsusega päikesepark. Kokku on arendamisel üle 70 hektari ulatuses nutikat tööstuslinnakut Paldiski linnas. PAKRI Teadus- ja Tööstuspark on aastatel 2008–2025 Harjumaa arengustrateegia üks prioriteetsemaid projekte.
Võimalused
Tänaseks on PAKRI Teadus- ja Tööstuspargil tugev äriplaan ja finantseerimisestruktuur. See hõlmab ligikaudu 65 ha suurusega ja hea asukohaga maad, mille potentsiaaliks on veel laieneda koguni 2-3 korda. Tänaseks on valminud kolm tootmiseks ettenähtud hoonekompleksi kogupinnaga kuni 20 000 m2. PAKRI Teadus- ja Tööstuspargi üheks tugevaks konkurentsieeliseks võib pidada veel ka autonoomset, nutikat ja taastuvenergial toimivat, seni ligikaudu 25 MW võimsusega PAKRI Tarka Energiavõrku. See innovaatiline lahendus, sisaldades ka energia salvestamist ja annab võimaluse toota energiat taastuvallikastest PAKRI enda territooriumil. PAKRI Tark Energiavõrgu plaan pärineb ideest muuta PAKRI Teadus- ja Tööstuspargi klientidele taastuvenergiahind madalamaks. PAKRI Targa Energiavõrgu üheks peamiseks eesmärgiks on pakkuda ka Põhja-Euroopa parimat test-ala eri tehnoloogiatele nii väikses kui ka suures mastaabis, sh tuuleturbiinid, päikesepaneelid, energiasüsteemi integratsiooni programmid/lahendused jne. PAKRI Teadus- ja Tööstuspargi plaan on kasvada Põhja-Euroopa juhtivaks kompetentsikeskuseks 2020. aastaks valdkondades nagu taastuvenergeetika, hoonete energiatõhusus, taastuvenergia võrku integreerimine, energia salvestamine ja alternatiivse rohelise kütuse kasutusele võtmine.
Vilsandi tuletorn
Tuletorni geograafilised koordinaadid on.
Laternaruumi ja rõduga valge kivitorni kõrgus jalamist on 37 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 40 meetrit.
Tuletorn ehitati 1809. aastal.
Ajalugu
Tuletorni mark ilmus 20. jaanuaril 1999.
Tule omadused
Tule kõrgus jalamist on 37 meetrit, merepinnast 40 meetrit.
Tuli paistab kahes erinevas sektoris erineva intensiivsusega. Ühes (asimuudist 212° asimuudini 164,5°) paistab valge tuli 12 meremiili, teises sektoris (164,5° kuni 212°) punane tuli 6 meremiili kaugusele.
Tuli põleb järgmise tsükliga: 1 sekund valge, 2 sekundit pime, jälle sekund valge, 2 sekundit pime, siis 2 sekundit valge ja 7 sekundit pime. Seega on ühe tsükli pikkus 15 sekundit.
Soitsjärv
Soitsjärv on järv Tartumaal Tartu vallas, Saadjärvest 1 km kirdes.
Jaanalinnulised
Jaanalinnulised (Struthioniformes) lennuvõimetute lindude rühm, mida traditsiooniliselt peetakse seltsiks.
Soitsjärv
Soitsjärv on 158,2 ha suur, suurim sügavus küündib 8 meetrini. Ta asub Vooremaal 53 m kõrgusel merepinnast.
Jaanalinnulised
Kas neil omavahel mingit pistmist on, ei ole selge. Ühine on neile lennuvõime puudumine. Kuid on veel palju lennuvõimetuid linde, kes ilmselt omavahel suguluses ei ole, vaid on lähemas suguluses mitmesuguste lennuvõimeliste lindudega. Nt. rookanade seas on palju lennuvõimetuid liike mitmetel saartel, samuti ka palju lennuvõimelisi liike: on ilmne, et lennuvõimetud rookanad ei ole omavahel suguluses, vaid on lähemas suguluses lennuvõimeliste rookanadega. Seetõttu on täiesti võimalik, et jaanalinnulisteks peetavad linnurühmad ei ole omavahel kuidagi suguluses.
Soitsjärv
Järv on nõrga läbivooluga.
Jaanalinnulised
Süstemaatika
Tavaliselt rühmitatakse jaanalinnulised järgmiselt:
Nandud võidakse arvata ka eraldi nanduliste (Rheiformes) seltsi. Kiivid võidakse arvata ka eraldi kiiviliste seltsi. Kaasuarid võidakse arvata ka eraldi kaasuariliste seltsi.
Emud võidakse arvata ka eraldi emulaste (Dromaiidae) sugukonda.
Wilhelm Schilling
Wilhelm Schilling oli Liivi ordu liige ja viimane Sēlpilsi foogt aastatel 1547–1559.
Wilhelmi vanemad olid Wilhelm Schilling von Gustorf ja Adelheid von Epseldorf. Tema vend Adolf oli samuti orduvend. Tema perekond pärines Jülichist, kus see kuulus maa-aadli sekka. Wilhelm ja ta vend sündisid Gustorfis Grevenbroichi ja Neussi lähedal.
1532. aastal on Wilhelmi märgitud rüütelvennana. 1541. aastal sai temast Võnnus linnusekomtuur (Hauskomtur), kellena allus otseselt ordumeistrile ja 1547. aastal Sēlpilsi foogt. Sellest ametist loobus ta 1559. aasta 30. detsembril, mil linnus läks poolakate kontrolli alla. 1560. aastal on teda märgitud endise foogtina. Seejärel teated temast lõppevad.
Likino Autobussitehas
pisi|LiAZ-5256 (esimene põlvkond) pisi|ZiL-158 Likino Autobussitehas (vene keeles Ликинский автобусный завод, lühend ЛиАЗ LiAZ) on Venemaa autobussitootja. Ettevõte kuulub GAZ-i gruppi ning on spetsialiseerunud suure mahutavusega linna- ja linnalähibusside tootmisele. Tehas asub Moskva oblastis Likino-Duljovo linnas.
Tehase ajalugu loetakse 1933. aastast, mil Likino-Duljovosse loodi metsatöötlemistehas.
1945. aastal nimetati metsatöötlemistehas ümber Likino masinaehitustehaseks (Ликинский Машиностроительный завод, lühend ЛиМЗ LiMZ), kus toodeti elektrisaage, liikuvaid elektrijaamu, vintse, väikevedureid.
1958. aastal toimus järjekordne nimevahetus: nimelt otsustati Moskvast Lihhatšovi-nimelisest autotehasest (ZIL) Likinosse üle tuua linnaliini autobusside ZiL-158 tootmine ning LiMZ-ist sai Likino Autobussitehas. Esimene ZiL-158 katseeksemplar valmis Likinos 1959. aasta jaanuaris, lõplikult toodi ZiL-158 valmistamine Moskvast üle aastal 1961. Kokku valmistati aastani 1969 üle 7000 ZiL-158 tüüpi bussi.
1980. aastate alguses töötati välja tagamootoriga linnaliinibuss LiAZ-5256, mis läks väikeseeriatootmisse 1985 ja suurseeriatootmisse 1988. Mudel on moderniseerituna tootmises siiani. Selle baasil on välja töötatud poolmadala põhjaga linnabuss LiAZ-5293, madalapõhjaline linnabuss LiAZ-5292 ja liigendbuss LiAZ-6212.
Nõukogude Liidu kokkuvarisemise järel sattus tehas suurtesse majandusraskustesse, 1997. aastal tehas pankrotistus. Restruktureerimise järel hakati uuesti busse tootma. Alates 2000. aastast kuulub tehas koos Kurgani, Pavlovo ja Golitsõno autobussitehastega GAZ-i gruppi ning on Venemaa turuliider suurte linnaliinibusside osas. 2007. aasta detsembris valmistati LiAZ-5256 šassiil ka esimesed LiAZ-i kaubamärki kandvad trollibussid.
Viljaringid
thumb|Viljaringid Šveitsis, juuli 2007 Viljaringid on viljapõldudel lamandatud kõrtest tekkinud või tekitatud kujundid. Kuigi nimetuse järgi on tegu ringidega, esineb ka muid kujundeid ja nende kombinatsioone.
Ajalugu
Viljaringidest on teateid alates 1950. aastatest, kuid massiliseks muutus see nähtus 1970. aastatel Inglismaal. Sellest ajast alates on viljaringe leitud ka Venemaal, Kanadas, Prantsusmaal, Brasiilias, Argentinas, Hiinas ja paljudes teistes riikides, kus kasvatatakse kõrrelisi. Mõned uurijad on leidnud keskaegsetest ja vanematestki ajaloolistest ürikutest ning suulisest rahvapärimusest teateid, mida võib tõlgendada kui kirjeldusi viljaringidest.
Inimtekkelised viljaringid
Meedias on esinenud ülestunnistustega inimesed, kes kirjeldasid, kuidas nad nööri, laudade ja muu lihtsa varustuse abil kujundeid tekitasid. Kaks inglast, Doug Bower ja Dave Chorley teatasid 1980. aastatel, et nad on tegelnud viljaringide loomisega alates 1978. aastast. Põhjalikumal uurimisel ei suutnud nad siiski enamikku juhtumeist seletada. Mitmed viljaringide tegemise aktivistid on korduvalt demonstreerinud viljaringide tegemist. Ööl vastu 12. juulit 1992 korraldati Inglismaal Berkshire'is viljaringide tegemise võistlus. Võitjad suutsid küllalt lühikese aja ja väga piiratud varustusega luua keerukaid ja korrapäraseid kujundikombinatsioone, mis viisid segadusse ka Maavälise päritolu hüpoteesi pooldavaid uurijaid.
Seletuskatsed
On arvatud, et vähemalt osade viljaringide puhul on tegu Maa-väliste tsivilisatsioonide esindajate või teadusele seni tundmatute paranormaalsete jõudude tegevusega. Viljaringide Maa-välise või paranormaalse päritolu hüpoteesi pooldavad uurijad toetuvad asjaolule, et kujundite keerukus viitab nende loojate tähelepanuväärselt heale geomeetria- ja matemaatikatundmisele, ja väidavad, et kõrte murdekohtade dünaamika hoolikamal uurimisel on võimalik eristada inimeste tekitatud viljaringe teistsugustest, seni seletamata põhjustel tekkinud viljaringidest. Samuti on otsitud seoseid viljaringide asukoha ning vanade kultus- või matusepaikade vahel ning oletatud, et viljaringid on seotud teadusele seni tundmatute energiaväljadega.
Lisaks mainitud tekkepõhjustele on oletatud, et tegu on keeristuule toimega, keravälgu tegevusega, plasmakeeriste, satelliitidelt pärineva mikrolainelise kiirguse mõjuga või siis et taimed on need ise tekitanud.
Lendkarvad
thumb|right|Võilille seemnised lendkarvadega Lendkarvad on taime viljadele, seemnetele või seemnistele kinnituvad karvad, mis soodustavad nende levikut tuule abil (aerohooriat).
Lendkarvadega on näiteks võilille ja põldohaka seemned.
Muusikaakustika
Muusikaakustika on distsipliin, mis käsitleb muusikaga seotud akustikanähtusi.
Muusikaakustika on akustika ja muusikateaduse aladistsipliin.
Tode Sakugawa
right|222px|thumb|Satunuku "Tode" Sakugawa Teruya Kanga Sakugawa või "Tode" Sakugawa (jaapani keeles 佐久川親雲上寛賀, Sakugawa Teruya Kanga; 5. märts 1733 Shuri – 7. juuli 1815 oli üks tuntumaid ja tähtsamaid varase Okinawa tode meistreid, Takahara Peichini õpilane, ühtlasi üks esimesi võitluskunstide õpetajaid, keda võib pidada karate alusepanijaks. Tode Sakugawa juurutas ka algsel kujul levinumates karate stiilides kasutusel oleva Kushanku (Kanku) kata, millest pärinevat ka Pinan/Heian katad.
Hara (Lääne-Nigula)
Hara on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Noarootsi valda.
Hara küla asub poolsaarel Hara viigi ja Vööla mere vahel. Haras asub ka väike, kuid keeruka sissesõiduga sadam (59°05'24"N 23°31'43"E). Sadamat renoveeriti 2017. aastal. Külas on bussipeatus Hara tr, Hara ja Aulepa piiril ka Hara teeristi bussipeatus.
Hara poolsaar oli ajalooliselt Noarootsi ja mandri vaheline Läänemere laid, mis ühines mandriga umbes 19. sajandil. Aastal (1341 pandi kirja nimi Kerkenlayde, mida Paul Johansen on soovitanud lugeda Herkenlayde ning mis tema oletuse kohaselt tähistab Hara laidu.
Esimesed andmed asustusest Hara lahe ja Vööla mere vahelisel alal pärinevad aastast 1442, mil nimetati paika Lutteke Herge. Aastast 1437 pärineb nimekuju Harge, aastast 1549 Harcke-laid, aastast 1565 Stor Harghen, aastast 1586 Harakyll-Holma, aastast 1667 Hargen. Aastal 1798 pandi kirja ''Gr. u. Kl. Harga'', ehk siis kaks asulat. Aastal 1913 pandi kirja nimekuju Harja. Rootsi pruugis on õieti kaks Hara küla: Stor-Harga (tõlkes suur Hara, eesti tavas lihtsalt Hara), ja Lill-Harga (tõlkes väike Hara, eesti keeles Vööla küla). Esimene neist kuulus Paslepa, viimane Vööla mõisa alla. Hara ja Vööla küla liideti aastal 1977.
Paul Johansen lähtus küla nime tõlgendamisel nimekujust Herkenlayde, ehk siis algkuju oleks tulenenud sõnadest härg : härja ja laid. Ala oli kasutusel karjamaana, kandes siis nime Härjalaid. Adolf Schück lähtus nimeseletusel vanarootsi keelest, kus harg oli ohverdamiskoht. Marianne Blomqvist ja E. Lagman tuletavad rootsi Harga sõnadest harg, harj või keskaegsest ia-liitelisest tuletisest haerghe (kivine, raskesti läbitav maa). Nimetüüp esineb ka Rootsis, näiteks linnanimena Torshälla (vanasti Thorsherghe). Hara küla oli keskajal tuntud mereröövlite tegutsemispaigana, mida Lagmani arvates tunti seal asuva kivise künka järgi nimega Harg või Haerge. Püsiasustuse tekkides saanud siis küla nimeks Harga, mille a-lõpp on omane selle paikkonna talunimedele.
Hara territooriumile jääb Karjatse meri, mis asub Karjatsimere hoiualal. Osa Harast kuulub Silma looduskaitseala koosseisu.
2015. aasta jaanuari seisuga elas Haras 38 inimest.
pisi|vasakul|Hara sadama kanal enne renoveerimist
Klooga järv
Klooga järv (ka Lodijärv) on põhja-lõunasuunaline piklik järv Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Klooga alevikus.
Suurendatud sekund
thumb|< 2 [[harmooniline minoor|harmoonilises minooris (a-mollis) VI astmelt]]
Suurendatud sekund on intervall, mille astmeline suurus on 2 ja tooniline suurus 1½ tooni (1 tervetoon ja 1 pooltoon).
Suurendatud sekundi enharmooniline intervall on väike terts. Suurendatud sekund on dissoneeriv intervall ja seepärast nõuab lahendust.
Suurendatud sekundi lahendamine harmoonilises mažooris ja minooris
< 2 ehitub
Lahendamisel liiguvad mõlemad intervalli moodustavad kulgevad astmed laienevas suunas püsivaisse astmeisse: VI - V-sse ja VII - I-sse. Lahenduseks on puhas kvart.
harmooniline mažoor      harmooniline minoor 1     /I                         /I 7  VII                        VII 6  VI                         VI          5     \ V                         \V 4      3        2 1
H̠ayyim Weizmann
H̠ayyim (Azriel) Weizmann (kasutatakse ka nimekuju Chaim Weizmann; heebrea חיים ווייצמן‎; 27. november 1874 Motõli, Pinski maakond, Minski Kubermang, Venemaa Keisririik (praegu Motal Valgevenes) – 9. november 1952 Reẖovot, Iisrael) oli Inglise biokeemik, sionistliku liikumise juht, Maailma Sionistliku Organisatsiooni neljas president ja Iisraeli esimene president (aastatel 1949–1952).
Muusikaesteetika
Muusikaesteetika on muusika olemust, omadusi ja seaduspärasusi uuriv esteetika ja muusikateaduse aladistsipliin.
Urmas Kõiv
Urmas Kõiv (sündinud 18. aprillil 1963) on eesti ettevõtja, investor, muusik, laulukirjutaja ja produtsent.
Mihkel Ratt
Mihkel Ratt (sündinud 15. juunil 1986) on eesti laulja ja 2005. aasta Eesti meister käsipallis.
Urmas Kõiv
Isiklikku
Urmas Kõiv on abielus Anneli Kõivuga, tal on kolm last.
Gobi
Gobi (hiina 戈壁(沙漠); mongoli Говь) on kõrb Aasias.
Piirneb lõunas Nan Shaniga, läänes Tian Shaniga, põhjas Hangaiga ja idas Suur-Hingani mägedega.
Suurelt osalt kivi- ja savikõrb.
Hiina tasandikele iseloomulik lössist pinnas koosneb aleuriidist, mis tõenäoliselt on osaliselt pärit Gobi kõrbest.
Goh Kun
Goh Gun [go g'on] (고건; 高建; sündis 2. jaanuaril 1938 Seoulis) on Korea poliitik. Ta oli Korea Vabariigi peaminister 27. veebruarist 2003 24. maini 2004. thumb|püsti|vasakul|Goh Kun
Alates 12. märtsist 14. maini 2004, kui president Roh Moo-hyun oli tagandatud, oli ta Korea Vabariigi ajutine president.
Üüvere
Üüvere on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Laimjala valda.
Küla nimi on Eesti külade alfabeetilises loetelus kõige viimane.
Konvent
Konvent (ladina sõnast conventus, mille algne tähendus on 'kokkutulek') on mitmetähenduslik sõna
Tartu sõjaväekalmistu
pisi|Sõjaväe kalmistu pisi|Ebatsuugaallee Tartu sõjaväekalmistu on kalmistu Tartu linnas. Kalmistu kuulub Tartu Raadi kalmistute kompleksi ja paikneb eenduva tükina kompleksi loodeosas. Kalmistu peasissepääs on Nurme tänavalt ja selle pindala on 1,9 hektarit. Kalmistul asub looduskaitsealune ebatsuugaallee.
Kalmistu avati 9. juunil 1924. 5. detsembril maeti kalmistule 1. detsembri riigipöördekatses Eesti Vabariigi eest langenud kadett Aleksander Teder. Kalmistule püstitati 1926. aastal Vabadussõja mälestusmärk Lõuna-Eesti vabastajatele. Mälestusmärk lammutati 1940. aastate lõpus.
Nõukogude okupatsiooni ajal maeti kalmistule ka Tartus teeninud Nõukogude sõjaväelasi. Kalmistu kavatseti 1987. aastal rekonstrueerida pargiks, kuid seda kava ei jõutud teostada. Vabadussõja mälestusmärk taastati 1988–1991, kusjuures kasutati vana mälestusmärgi maasse peidetud osasid.
Kalmistu tunnistati 1997. aastal kultuurimälestiseks (mälestis nr 4323). Kalmistul asub II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis tunnistati 1998. aastal eraldi kultuurimälestiseks (mälestis nr 4352).
Kirstumatuseid sellele kalmistule lähedalasuvate kaevude tõttu enam ei tehta. Sõjaväekalmistule on rajatud urnimatuste ala.
Jobst von Walrave
Jobst von Walrave (ka Jost, Justus; surnud tõenäoliselt 1566) oli Liivi ordu liige ja Bauska foogt.
1531. aastal sai temast Kuldīgas kumpan, 1538–1549 oli ta Miitavis peamees (linnusepealik). 1551. aastal sai temast Bauska foogt, kelleks ta oli kuni Liivi sõja alguseni. Pärast foogtiametist loobumist elas ta vähemalt kuni 1561. aastani Mežotnes. 1566. aastal on teda mainitud surnuna, tõenäoliselt suri ta samal aastal.
Dietrich Wrede
Dietrich Wrede (ka Vrede, Verde) oli Liivi ordu liige ja Bauska foogt.
Dietrichi vanemaid pole teada. Ta pärines Kölni lähistelt Vestfaalist, tõenäoliselt oli tema sünnikohaks Reigern Arnsbergi lähedal. Ta pärines väikeaadlike hulgast. Varem oli Liivi ordusse kuulunud ka Gerhard Wrede, kes oli 1417–1420 maamarssal.
1521. aastal sai Wredest Võnnu linnusekomtuur (Hauskomtur), 1532. aastal aga Bauska foot, kes ta oli kuni 1551. aastani. Seejärel teated temast puuduvad.
Aseri valla vapp
pisi|[[Aseri vald|Aseri valla vapp]] Aseri valla vapp on Eestis Ida-Viru maakonnas asunud endise Aseri valla vapp.
Vapp kinnitati riigisekretäri poolt 9. juunil 1994.
Vapi kirjeldus
Aseri valla vapp kujutab kolme värviga, teravatipulise alaosaga kilpi. Hõbedasest talast moodustunud vasakule astanguga jaotatud kilbi ülaosa on sinine, alaosa roheline. Sinisel väljal on hõbedane pihlakas. Vapi kõrguse ja laiuse suhe on 5:4.
Põhjendus
Vapikujundid ja -värvid viitavad Aseri valla loodusele: sinine merele, roheline maismaale taimestikuga ja hõbedasest talast moodustunud astang kõrgele pankrannikule, mille all asuvad omapärase kooslusega lehtmetsad: hõbedane pihlakas.
Vapi kasutamise kord
Valla lipp ja vapp peavad vastama riigisekretäri poolt kinnitatud Aseri valla lipu ja vapi kirjeldustele. Lipu ja vapi etalonkujutised asuvad vallavalitsuses.
Radioaktiivne kiirgus
300px|pisi|3 kiirguse liiki ja nende läbivused Radioaktiivne kiirgus ehk radiatsioon tekib looduslikes tingimustes radioaktiivsete elementide ebastabiilsete tuumade lagunemisel. Samuti tekib radioaktiivne kiirgus kergete tuumade ühinemisel vesinikupommi plahvatusel ja tähtede termotuumareaktsioonides. Radioaktiivse kiirguse moodustavad suure energiaga osakesed (heelium-4 tuumad ehk alfaosakesed, elektronid või positronid ehk beetaosakesed, footonid ehk gammakvandid ja neutronid), mis tekivad tuumareaktsioonides. Teatavates tuumalagunemistes võib eralduda ka suuremaid osakesi. Näiteks mõned raadiumi isotoobid kiirgavad süsiniku C aatomituumi.
Radioaktiivne kiirgus on ioniseeriv kiirgus ja seetõttu inimesele ohtlik, kuna ta ioniseerib aatomeid ning lõhub seetõttu keemilisi sidemeid molekulide vahel.
Radioaktiivse kiirguse liigid
Radioaktiivsed kiirgused jagunevad otseselt ioniseerivateks kiirgusteks ja kaudselt ioniseerivateks kiirgusteks. Ioniseerivad kiirgused on alfa-, beeta- ja gammakiirguseks. Neutronkiirgus on kaudselt ioniseeriv kiirgus; tema ioniseeriv toime tuleneb võimest tuuma ergastada ja lagunema sundida.
Alfakiirgus
Alfakiirgus koosneb alfaosakestest – kahest prootonist ja kahest neutronist koosnevatest heeliumi aatomituumadest. Alfaosakesed on rasked, suure laenguga (2e) ja suhteliselt aeglased, mistõttu on tõenäosus, et nad oma teel mõne teise aatomi vastu põrkavad, suur. Piisab tavalisest paberilehest või mõnesentimeetrisest õhukihist, et kõik alfaosakesed põrkuks mõne ees seisva aatomi vastu ja ioniseeriks selle.
Beetakiirgus
Beetakiirgus koosneb beetaosakestest – sõltuvalt lagunemise tüübist kas elektronist (β–) või positronist (β+). Beetaosakeste läbimisvõime on alfaosakeste omast suurem. Aatomiga kokku põrganud beetaosakesed võivad neelduda aatomi elektronkattes tekitades negatiivse iooni või pidurduda aatomi elektronkatte negatiivses elektriväljas. Viimasel juhul annab beetaosake osa oma liikumise energiast üle aatomi elektronkatte elektronidele (ergastades neid), kuid ise aatomiga ei ühine. Ergastatud aatom läheb tagasi oma põhiolekusse, kiirates footoni. Sel moel tekkinud röntgenikiirgust nimetatakse teiseseks kiirguseks.
Gammakiirgus
Gammakiirgus koosneb suure energiaga gammakvantidest. See on inimesele kõige ohtlikum kiirgus, kuna tema läbimisvõime on suur (gammakiirguse peatamiseks on vaja paksu pliikihti) ning ta on tugeva ioniseeriva toimega. Gammakiirgus lõhub inimese kehas orgaanilisi molekule põhjustades kiiritustõbe. Lõhkudes DNA molekuli võib gammakiirgus põhjustada geneetilisi mutatsioone ja vähki. Eriti ohtlik on gammakiirgus arenevatele organismidele (lapsed), kuna arenevate organismide aktiivse rakupooldumise tulemusena levib gammakiirguse tekitatud geneetiline defekt kiiresti.
Gammakvantide läbimisvõime on kõige suurem. Et gammakvandil (footonil) puudub elektrilaeng, siis gammakvandid (erinevalt alfa- või beetaosakestest) aatomituuma või aatomi elektronkatte elektromagnetväljas ei pidurdu. Gammakvant neeldub ainult siis, kui ta põrkab kokku aatomituumas oleva prootoniga või aatomi elektronkattes oleva elektroniga. Seetõttu on gammakiirguse neeldumise tõenäosuse suurendamiseks tarvis varjestamisel kasutada võimalikult suure aatomnumbriga (palju elektrone ja prootoneid samas aatomis) ja võimalikult suure tihedusega (palju aatomeid tihedasti koos) ainet. Gammakiirguse varjestamiseks kasutatakse tavaliselt hästi pakse pliiplaate.
Neutronkiirgus
Neutronkiirgus, mis tekib raskete aatomituumade spontaansel lõhustumisel, koosneb neutronitest. Neutronkiirgus on kaudselt ioniseeriv kiirgus. Et elektriliselt neutraalsetest neutronitest koosnev kiirgus võib tungida palju sügavamale ainesse kui ükski teine radioaktiivne kiirgus, on neutronkiirgus kõige ohtlikum radioaktiivse kiirguse liik (kuni kümme korda ohtlikum kui sama tugev gammakiirgus).
Neutronkiirgus (tulenevalt oma neutraalsest elektrilaengust) ei lase ennast mõjutada aatomi elektronkatte elektromagnetväljast. Suure kiirusega liikuv neutron neeldub ainult aatomituumas. Erinevalt gammakiirgusest ei mõjuta neutroni neeldumist tuumas mitte tuuma aatomnumber (ega varjestava aine tihedus), vaid tuuma võime lisada tuumale veel üks neutron. See tähendab, et parimad neutronkiirguse neelajad on ained, mille ühe võrra suurema neutronite arvuga isotoop on energeetiliselt tasemelt võimalikult lähedal varjestajas kasutatud isotoobile. Näiteks on väga hea neutronite neelaja vesinik, kus neutroni neelamise tagajärjel tekib deuteerium. Seega on tavaline vesi väga hea neutronkiirguse neelaja. Et aga neutronite neelamisel osalevad ainult aatomituumad, siis on neutronkiirguse efektiivseks neelamiseks vaja väga paksu varjestava aine kihti.
Neutronkiirguse ohtlikus tuleneb neutronite võimest muuta aatomituumas neeldudes aatom ebastabiilseks ja ergastada teda. Ergastatud aatom vabaneb neelatud neutroni kineetilisest energiast kiirates gammakvandi (neutronkiirgus tekitab teisest gammakiirgust). Kui tekkinud isotoop on ebastabiilne, siis ta laguneb (enamasti beetalagunemise teel) ning kiirgab beetaosakese (neutronkiirgus võib tekitada teisest beetakiirgust). Seega on neutronkiirgus ohtlik eelkõige tema tekitatud teisese kiirguse tõttu. Eriti ohtlik on neutronkiirguse puhul veel see, et ta muudab radioaktiivseks ka varem mitteradioaktiivset ainet!
Välislingid
Зрачење Işınım اشعاع 放射線
Imemuinasjutt
Imemuinasjutt on muinasjututüüp, milles juhtub midagi üleloomulikku ning mille tagajärjel saavad pahad karistuse ja muinasjutt ilusa lõpu. Tegelasteks on tavaliselt kuningasoost inimesed ja vaesed inimesed.
Imemuinasjuttudele on iseloomulik, et loos toimub ebatavalisi sündmusi, süžee on põhjalikumalt välja arendatud kui teistes rahvajutužanrites, tegevuskoht ja -aeg on ebamäärased (esinevad vormelid nagu ükskord ammu-ammu ühes kuningriigis). Tavaliselt on tegu olnud selgelt väljamõeldisega, rääkijad ise pole jutte uskunud.
Vladimir Ivanov
Vladimir Ivanov (sündinud 10. aprillil 1987) on Eesti tennisist.
Seisuga 17. juuli 2017 on Vladimir Ivanov ATP edetabelis 403. kohal, tema senine parim koht on 310 (27. juuli 2015).
Elementaarfunktsioon
Elementaarfunktsioonid on funktsioonid, mis saadakse põhielementaarfunktsioonidest lõpliku arvu aritmeetiliste tehete ja liitfunktsioonide moodustamise tulemusena.
Latimeeria
Latimeeria ehk harilik latimeeria (Latimeria chalumnae) on õõnesogaliste seltsi kuuluv kala.
Suguküpsete latimeeriate pikkus on 128–180 cm ja kaal 30–95 kg. Suguküpsed emased on isastest pisut suuremad. Otoliitide järgi on nende vanuseks hinnatud 80–100 aastat.
Latimeeriad elavad India ookeanis umbes 700 meetri sügavuses vees, kuid sagedasti tulevad ka madalamatesse veekihtidesse.
Latimeeria genoom on sekveneeritud ja selle pikkuseks on 2,18 miljardit aluspaari. Geenijärjestuse analüüsil ilmnes, et kui varem peeti latimeeriat imetajatele lähedasemaks, kui kopskalu, siis see arvamus ei pruugi olla tõene.
Kehaehitus
Latimeeria keha on tumesinine ebakorrapäraste heledate tähnidega külgedel, Indoneesia meredes elavad isendid võivad olla ka pruunid. Keha on tüse, võimsa külgedelt kokkusurutud sabaga, mis lõpeb õõnesogalastele tüüpilise kolmeosalise sabauimega, millel on väike väljaulatuv lõpphõlm.
Latimeeria kolju on nagu tema ürgsetel esivanematelgi jaotunud erilise liigese abil kaheks: seljakeeliku eesotsa ees olevaks koonuosaks ja seljakeeliku kohal paiknevaks päris- ehk ajukoljuks. Viimases asub aju, kuid see on latimeerial imetilluke, väiksema läbimõõduga kui seljakeelik ja täidab koljuõõnest vähem kui sajandiku, ülejäänud koljuõõs on rasva täis. Ehituselt meenutab see kopskalade aju, erinedes märgatavalt näiteks kiiruimsete kalade omast.
Latimeeria soomused on suured ja koosnevad neljast kihist. Pindmist emaililaadset kihti katavad hambakesed ja seda läbivad poorid, mis ulatuvad järgmise kihini. Seda nimetatakse kosmiinkihiks ja see sisaldab rohkesti õõnsusi. Kolmandat kihti nimetatakse käsnjaks luukihiks; see on urbne ja paks. Kõige alumist, neljandat kihti nimetatakse isopediinkihiks, see koosneb luuplaadikestest ja on õhikulise ehitusega.
Latimeeria silmad on kohastunud eluks pimeduses: need helenduvad, silmade võrkkestas on palju kepikesi, aga kolvikesi pole peaaegu üldse.
Latimeeria süda on väga primitiivne. See on kõvera torukese kujuline ja see pole muutunud kompaktseks lihaseliseks pumbaks nagu kaasaegsetel kaladel. Veel ühe vanapärase tunnusena on südamel arteriooskuhik.
Ujupõis oli mõnel väljasurnud vihtuimsel väga suur, aga latimeerial on see kahanenud 5–8 cm pikkuseks torukeseks. See ulatub kõhuõõne lõpuni paksu rasvakihiga ümbritsetud sidemena nagu paljudel süvaveekaladelgi. Nagu kopskalade ja maismaaloomade kopsud, nii ka latimeeria ujupõis algab sooltoru alumiselt küljelt ning seda peetakse taandarenenud kopsuks.
Latimeeria sooltorus on hästiarenenud keeritskurd. See on ürgne kohastumine selleks, et toit läbiks sooltoru aeglasemalt.
Carlsberg (täpsustus)
Carlsberg on Taani õlletootja.
Latimeeria
Kehaehitus
Latimeeria ei talu eredat valgust ega pinnavee kõrget temperatuuri. Üks isend, kes püüti elusana ja pandi mereveega täidetud paaki, oli kuni päikesetõusuni suurepärases seisundis, siis aga muutus rahutuks, püüdis valguse eest peituda ja hukkus kell pool neli pärastlõunal.
thumb|Latimeeria mudel
Ajalugu
Õõnesogalisi peeti vähemalt 10 miljonit aastat tagasi väljasurnuks. Neid tunti üksnes kivististe põhjal. Latimeeriale on iseloomulik see, et tal puuduvad selgroolülid. Seljaaju kanali seinu toetavad kõhrest või luust kaared, millest igaüks lõpeb ülevalpool ogaja jätkega. See jätke koosneb luust silindrist, mille sees on kõhr. Fossiilsetes jäänustes kõhr ei säili, seal on ogad seest tühjad. Sellest tulebki seltsi nimetus "õõnesogalased".
Carlsberg (täpsustus)
Carlsberg on ka mitme koha nimi:
Latimeeria
Ajalugu
1938 püüti Lõuna-Aafrika ranniku Chalumne jõe lähedalt iseäralik kala, keda kohalikud polnud kunagi näinud. Kala kuuluvuse tegi 1939 selgeks James Leonard Brierley Smith. Ta andis ürgkalale nimetuse Latimera chalumnae East Londoni (LAV) muuseumi töötaja Marjorie Courtenay-Latimeri auks, kes kala Smithile oli toimetanud.
Hiljem on latimeeriaid püütud palju kordi. Kuni 1968. aastani oli püütud 18 isendit, neist 16 isast ja 2 emast. 1972. aasta seisuga oli püütud umbes 70 isendit. Kõik katsed latimeeriat traaliga püüda on ebaõnnestunud, tõenäoliselt elukoha keeruka põhjareljeefi tõttu.
Siim Valmar Kiisler
Siim Valmar Kiisler (sünninimi Siim-Valmar Kiisler; sündinud 6. novembril 1965 Tallinnas) on Eesti poliitik. Ta oli keskkonnaminister Jüri Ratase esimeses valitsuses.
Kiisler oli aastatel 2008–2014 regionaalminister Andrus Ansipi teises ja kolmandas valitsuses. Ta oli Isamaa ja Res Publica Liidu liige ning IRLi Tallinna piirkonna esimees.
Ta kandideeris ka 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 3 (Mustamäe ja Nõmme), sai 556 häält, kuid valituks ei osutunud. 1. septembrist 2015 sai ta XIII Riigikogu liikmeks seoses Jaak Aaviksoo valimisega Tallinna Tehnikaülikooli rektoriks ning seoses Riigikogu liikme Sven Sesteri volituste peatumisega tema nimetamise tõttu Vabariigi Valitsuse liikmeks.
2019. aastal Ida-Virumaal kandideerides sai ta 379 häält ja Riigikokku valituks ei osutunud. Kiislerist sai pärast Mart Nuti surma XIV Riigikogu liige. Pärast Jüri Ratase teise valitsuse tagasiastumist taastusid Urmas Reinsalu Riigikogu liikme volitused ning Kiisler pidi Riigikogust lahkuma, saades hüvitiseks peaaegu 26 000 eurot. Märtsis 2022 heitis Isamaa juhatus Kiisleri erakonnast välja. Seoses Reinsalu siirdumisega Kaja Kallase teise valitsuse liikmeks sai nüüd juba erakonnatust Kiislerist taas Riigikogu liige.
Siim Valmar Kiisler on alates 2022. aastast Erakond Parempoolsed liige. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 531 häält ning ei osutunud valituks.
Haridus
Lõpetas 1984 Tallinna 2. Keskkooli kuldmedaliga ja 1991 Tallinna Tehnikaülikooli automatiseeritud juhtimissüsteemide erialal. Siim Valmar Kiisler on korporatsiooni Fraternitas Liviensis vilistlane.
Töökäik
Aastatel 1995–2003 Glacier Eesti AS-i nõukogu esimees. 1999–2001 Tallinna Kesklinna vanem. Kesklinna vanemana lõpetas aastaid kestnud linnaametnike ebaseadusliku korteriäri kesklinnas. 2003–2005 ja 2006–2007 oli ta X Riigikogu liige. Aastatel 2003–2005 juhtis Riigikogu Res Publica fraktsiooni, 2007–2008 oli Majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi abiminister. 23. jaanuarist 2008 kuni 26. märtsini 2014 oli ta regionaalminister.
Isiklikku
Siim Valmar Kiisleri abikaasa on Merly Kiisler. Nende lapsed on Taavi Kalle, Heiki Rein, Mati Kalev, Mari Helmi ja Arti Tanel.
Liiv
pisi|Varieeruva koostisega liivanäidised. Igal pildil on kujutatud umbes ühe ruutsentimeetri suurune ala. Rida-realt vasakult paremale: 1. Klaasliiv. [[Kauai, Hawaii 2. Luiteliiv Gobi kõrbest 3. Kvartsliiv koos glaukoniidiga Eestist (Pakri poolsaar) 4. Vulkaaniline liiv Mauilt (Hawaii). Punakad tükid on murenenud kivifragmendid (punaka värvi annab oksüdeerunud raud, mida basaldis leidub rohkelt) 5. Biogeenne liiv Molokailt (Hawaii), mis koosneb peamiselt korallide tükkidest ja foraminifeeride kodadest. 6. Peene hematiidipigmendiga kaetud kvartsiterad Utah' osariigist (USA). 7. Vulkaaniline klaas (obsidiaan) Californiast (Kaskaadise vulkaaniline ahelik) 8. Granaatliiv Idaho'st (Emerald Creek) 9. Oliviinliiv Papakolea rannast, Hawaii]] Liiv on purdsete, mille terasuurus on 0,0625...2 mm (Wentworthi lõimiseskaala).
On ka teisi liiva definitsioone. Varem Eestis kasutatud klassifikatsiooni järgi oli liiva terasuurus 0,1...1 mm. Briti klassifikatsiooni järgi jääb liiva terasuurus vahemikku 2...600 μm ehk 0,002...0,6 mm. Ka mullateaduses esineb geoloogilisest erinevaid liiva definitsioone. Rahvusvaheliselt levinuima definitsiooni kohaselt jääb liiva terasuurus vahemikku 0,02...2 mm. USDA (United States Department of Agriculture) järgi on liiva terasuuruseks 0,5...2 mm.
Liigitamine
pisi|vasakul|Peeneteraline [[Gauja lademe liivakivi koosneb kõige suurema kvartsisisaldusega liivast Eestis]] Liivast jämedamat purdsetet nimetatakse kruusaks ja peenemat aleuriidiks. Sõltuvalt valdavast terasuurusest jagatakse liivad ülijämedateks (1...2 mm), jämedateks (0,5...1 mm), keskmiseteralisteks (0,25...0,5 mm) ja peeneteralisteks (0,0625...0,25 mm). Tihti jagatakse liivad lihtsalt jämeliivaks ja peenliivaks. Selle järgi on jämeliiv purdsete valdava terasuurusega 0,5...2 mm, milles võib peenemat ja/või jämedamat fraktsiooni leiduda alla 50% sette mahust. Peenliiv on purdsete valdava terasuurusega 0,0625...0,5 mm, milles võib peenemat ja/või jämedamat fraktsiooni leiduda alla 50% sette mahust.
Mineraalse koostise alusel eristatakse monomineraalset ja polümiktset liiva. Monomineraalne liiv koosneb ühest, polümiktne aga mitmest mineraalist. Levinuim monomineraalne liiv on kvartsliiv. Kvarts ongi liivades enamasti valdavaks mineraaliks. Teised olulisemad liiva moodustavad mineraalid on päevakivid, vilgud, amfiboolid, pürokseenid, glaukoniit ja ka mitmesuguste kivimite purdosakesed.
Tsementeerunud liiva nimetatakse liivakiviks. Liivakivi värvus oleneb mineraalide, tsementeeriva aine ja ka liivakivi katva õhukese pigmendikihi värvusest. Päevakivirikast liivakivi tuntakse arkoosina. Kvartsliiv on valge ja seda kasutatakse näiteks klaasi tootmiseks. Liivakivi võib olla ka näiteks rohelist värvi. Põhja-Eesti paekaldas ehk Balti klindis on näha rohelise glaukoniitliivakivi kiht.
Lisaks suurusele ja koostisele võidakse liivasid liigitada ka värvuse alusel, kuid see on otstarbeks vaid tavapärastest toonidest erinevate värvuste puhul. Selle näiteks on must liiv.
Settimine
Liiv võib settida väga mitmesugustes tingimustes ja erinevais kohtades. Enamik Eesti liivast on settinud mandrijää sulamisveest. Peaaegu kogu Lõuna-Eesti aluspõhja ülemise osa ehk pealiskorra moodustab Devoni liivakivi. Liiv on ka oluline moreeni ehk liustikusette koostisosa.
Kasutamine
pisi|Liiv Liiv on tähtis ehitusmaterjal ning tööstuslik toore. Liiva kasutatakse nii betooni, krohvi kui ka klaasi valmistamisel.
Võimalikke kasutusi on muidugi veel, näiteks liivakotid tulvavete tõkestamiseks või sõjanduses kaitseks käsitulirelvade kuulide eest. Liiv leiab kasutamist ka pindade puhastamisel (liivapuhur).
Kui liiva niisutada, hoiab ta veemolekulide vahel tekkivate sidemete tõttu paremini vormi. Niiske liivaga meeldib mängida lastele. Ka algajatele Vikipeedias soovitatakse esimesed katsetused teha liivakastis.
Rudolph Said-Ruete
pisi|Rudolph Said-Ruete Sayyd Rudolph Said-Ruete (13. aprill 1869 Hamburg – 1. mai 1946 Luzern) oli Saksa sõjaväelane, majandustegelane ja ajakirjanik.