cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trpimir Macan
Ta töötas algul Metkovićis. 1965. aastast oli ta Zagrebis instituudi Leksikografski zavod Miroslav Krleža entsüklopeediate ja leksikonide toimetaja. Alates 1990. aastast Horvaadi biograafilise leksikoni ("Hrvatski biografski leksikon") peatoimetaja, 2003. aastast kogumiku "Biobibliographica" peatoimetaja, 2006. aastal läks pensionile.
Ta on kirjutanud ajaloouurimusi ja toimetanud väljaandeid.
Psammophis angolensis
Psammophis angolensis on Lamprophiidae sugukonna maoliik.
Levila
Neid madusid võib kohata Botswanas, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Namiibias, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Angolas, Mosambiigis, Malawis, Tansaanias, Sambias, Zimbabwes ja Etioopias.
Viited
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Psammophis angolensis seisuga 24.03.2015.
Skandinavistika
Skandinavistika on teadusharu, mis uurib Skandinaavia keeli, kirjandust ja kultuuri.
Eestis õpetatakse skandinavistikat Tartu Ülikooli skandinavistika osakonnas.
Kuzma Minin
pisi|Kuzma Minin 19. sajandi alguse gravüüril Kuzma Minin (õieti Kuzma Minitš Zahharjev-Suhhoruk; vene keeles Кузьма Минин; surnud 1616) oli Segaduste ajal Vene teise maakaitseväe organiseerija ja üks juhte, Nižni Novgorodi possaadi inimene.
Pulau Ubin
Pulau Ubin, tuntud ka kui lihtsalt Ubin, on saar Singapuri kirdeosas.
1960. aastatel elas Pulau Ubinil paar tuhat inimest, kes tegelesid peamiselt graniidi kaevandamisega, nüüdisajal elab saarel vaid mõnisada inimest. Saar on üks viimaseid maapiirkondi Singapuris, kus on veel rikkalik floora ja fauna. Saar kuulub Ubin-Khatib Important Bird Area (IBA) hulka, sest seal on ohtralt kohalikke ja läbirändavaid linde, kellest mõned on ka ohustatud liigid.
Nimi
Pulau Ubin tähendab malai keeles graniitsaart, millele viitavad ka mitmed mahajäetud graniidikaevandused. Pulau tähendab saart ning ubin on jaavakeelne sõna kandilise kivi kohta. Kunagi tehti saare kividest põrandaplaate, mida kutsuti jubinateks ning hiljem lühemalt – ubin.
Legend
Legendi järgi tekkis saar, kui kolm looma – konn, siga ja elevant – võistlesid, kes jõuab esimesena Singapurist Johori. Need loomad, kes reisiga hakkama ei saanud, pidid muutuma kiviks. Kõigil loomadel tekkiski reisi vältel mitmesuguseid tõrkeid ning nad ei jõudnud Johori, nii et elevandist ja seast tekkis Pulau Ubini saar ning konnast Pulau Sekudu saar, mida tuntakse ka Konna saarena.
Mütsnarmikulised
Mütsnarmikulised (Bankeraceae) on seente sugukond lehternahkiselaadsete seltsis.
Negrești-Oaș
Negrești-Oaș (ungari keeles Avasfelsőfalu) on linn Rumeenias Satu Mare maakonnas. Linn asub Ukraina piirist umbes 11 km kaugusel, maakonnakeskusest Satu Marest ligikaudu 43 km idas.
Linna haldusalasse kuulub kaks küla: Luna (Lunaforrás) ja Tur (Túrvékonya).
Negrești-Oaș on Țara Oașului (ungari keeles Avasság) etnograafilise ja ajaloolise piirkonna keskus.
Asulat on esmamainitud 1270. aastal. Linnaõigused sai Negrești-Oaș 1965. aastal.
Säde (1951)
Säde oli Kadrinas 11. augustist 1951 kuni 31. detsembrini 1953 ilmunud eestikeelne ajaleht, Kadrina Masina-Traktorijaama poliitosakonna häälekandja.
Ajaleht ilmus 2 korda nädalas.
Wistedt
Wistedt on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Harburgi kreisis.
Valla pindala on 18,49 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1754 inimest.
Hniszów
Hniszów on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Chełmi maakonnas Ruda-Huta vallas. Hniszów asub Ukraina piirist 1,5 km kaugusel.
Tee Kommunismile (1951)
Tee Kommunismile oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus Vihulas 11. juunist 1951 kuni 27. detsembrini 1953, Vihula Masina-Traktorijaama poliitosakonna häälekandja.
Ajaleht ilmus kaks korda nädalas.
Elin Tober
Elin Tober (11. märts 1942 Tallinn – 11. juuni 2020) oli eesti skulptor.
Haridustee
Tober sündis Tallinnas, ent pere kolis peagi Raplamaale. Ta õppis Velise algkoolis, Valgu seitsmeklassilises koolis ja Tartu 7. 7kl koolis. 1957. aastal astus ta Tartu Kunstikooli skulptuuriosakonda, kus õppis kuni 1962. aastani. Kunstikooli lõpetamise järel suunati ta tööle Vaeküla internaatkooli, kus ta töötas joonistusõpetaja ja kasvatajana.
1963. aastal kolis Tober Tallinna, astus 1965. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi skulptuuriosakonda ning lõpetas kuueaastase stuudiumi skulptorina 1971. aastal cum laude. Aastatel 1971–1981 töötas Tober Eesti Dolomiidis kunstniku ja kivitahujana, kus töötas muuhulgas välja dekoratiivskulptuuride ja -vormide kavandeid.
Liepkalne
Liepkalne (varem Liepmuiža või Liepiņi) on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Sausnēja valla lääneosas. Ajalooliselt jäi asula Liepmuiža kihelkonda. Liepkalne jääb valla keskusest Sidrabiņist 6, endisest piirkonna keskusest Ērgļist 14 ja Riiast 106 kilomeetri kaugusele.
Nüüdisaegne asula on endisaegse Liepkalne kirikumõisa (Linden, Liepmuiža) keskus. Teise maailmasõja järel oli see Liepkalne kolhoosi keskasulaks. Aastail 2006-2021 kuulus küla Ērgļi piirkonda.
Asulas on Liepkalne luteri kirik. Seal asuvad raamatukogu ja Sausnēja kultuurimaja, külas asub Liepkalne bussipeatus.
Aastal 2015 oli külas 43 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 35. pisi|tühi|Liepkalne kirik aastal 2003
Vene Geograafiaselts
pisi|Vene Geograafiaselts asub Peterburis aadressil Grivtsovi põik 10 Vene Geograafiaselts (vene keeles Русское географическое общество) on Venemaal tegutsev ühiskondlik organisatsioon, üks vanimatest geograafiaseltsidest maailmas.
18. augustil 1845 kinnitas keiser Nikolai I oma käskkirjaga Venemaa siseministri krahv Lev Perovski esildise Vene Geograafiaseltsi loomisest Peterburis. Enamik asutajaliikmeid olid Eestimaaga seotud intellektuaalid. Hiljem nimetati see Keiserlikuks Vene Geograafiaseltsiks.
Seltsi asustamise eesmärk oli kodumaa ja sellel elavate inimeste uurimine, st geograafiliste, statistiliste ja etnograafiliste andmete kogumine Venemaa kohta ja vastavate teadmiste levitamine. Seltsi rajajate hulgas olid admiralid Adam Johann von Krusenstern ja Pjotr Rikord, viitseadmiral Friedrich Benjamin von Lütke, kontradmiral Ferdinand von Wrangell, Pjotr Semjonov-Tjan-Šanski, kindralleitnant Juli Šokalski, akadeemikud Konstantin Arsenjev, Karl Ernst von Baer, Peter von Köppen, Friedrich Georg Wilhelm Struve ning teised. Seltsi asutamise mõte oli sedavõrd huvitav ja kasulik, et Vene Geograafiaseltsi asutamise hetkest osalesid selle tegevuses Venemaa kõige targemad inimesed. Nikolai I poeg suurvürst Konstantin Nikolajevitš oli nõus saama selle esimeseks esimeheks.
Vene Geograafiaseltsi peamine ülesanne on usaldusväärsete geograafiliste teadmiste kogumine ja levitamine. Venemaa Geograafia Seltsi ekspeditsioonid olid tähtsad Siberi, Kaug-Ida, Kesk- ja Sise-Aasia ning maailmamere hõivamisel, meresõitude arendamisel, uute maade avastamisel ja uurimisel.
Alates 1956. aastast kuulub selts Rahvusvahelise Geograafia Liidu koosseisu.
Endised nimed
thumb|300px|Vene Geograafia Seltsi raamatukogu, 1916
Aivars Aksenoks
Aivars Aksenoks (sündinud 24. mail 1961 Riias) on Läti poliitik.
Aastatel 2005–2007 oli ta Riia linnapea.
2005. aastal anti talle Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk.
Sündinud 2000
''Sellel leheküljel on loetletud 2000. aastal sündinud tuntud inimesi.''
Kirjandusmuuseum
pisi|[[Sherlock Holmesi muuseum Londonis on kitsalt Sherlock Holmesi tegelaskujule keskenduv kirjandusmuuseum]] Kirjandusmuuseum on kirjanduse uurimise, kogumise ja eksponeerimisega tegelev muuseum.
Tartus tegutseb Eesti Kirjandusmuuseum.
Yo-Yo Ma
pisi|Yo-Yo Ma ja [[Gondoleezza Rice (2002)]] Yo-Yo Ma (hiina keeles 馬友友, Mǎ Yǒuyǒu; sündinud 7. oktoobril 1955 Pariisis) on hiina päritolu USA tšellist.
Komõšuvahha
Komõšuvahha on mitme koha nimi.
Kaksvärvmadu
Kaksvärvmadu (Loxocemus bicolor) kaksvärvmadulaste sugukonna ja kaksvärvmao perekonna ainus maoliik.
Eluviis
Kaksvärvmaod on peamiselt öise eluviisiga. Päevaks eelistavad nad varjuda lehtede alla või mujale varjulisse paika. Varjuvad ka maa alla, selleks kaevavad nad oma pisut püstise ninaga käike ja tunneleid.
Toitumine
Levinud saaklooma 'käsitsemisviis' on kehakeerdudega kägistamine. Kaksvärvmadu toitub väiksematest imetajatest ja sisalikest, aga ka kilpkonnamunadest.
Sigimine
Sugulise sigmise vormiks on ovipaaria. Suguküpsed edukalt paaritumise ja munade kandluse läbinud emased kaksvärvmaod munevad 2–4 muna.
Levila
Kaksvärvmaod elavad Mehhiko edelaosas, Guatemalas, Hondurases, El Salvadoris, Nicaraguas ja Costa Ricas.
Virve Muser
Virve Muser (sündinud 23. novembril 1963) on Jõgeva maakonna tantsujuht.
Virve Muser on lõpetanud 1982. aastal Tallinna 37. Keskkooli ja 1987. aastal veterinaaria erialal Eesti Põllumajanduse Akadeemia.
Ta on töötanud Laiuse kolhoosis veterinaarina ja OÜs Laiuse Põllumajandus laoarvestajana. 2006. aastast töötab Virve Muser Jõgevamaa Veterinaariakeskuses.
Virve Muser juhendab Laiuse naisrühma Meie Mari, Palamuse segarühma Paunvere Tootsid-Teeled ja Laiuse-Sadala segarühma. On kuulunud Laiuse lossipäevade ja Laiuse lumesõja korraldustoimkonda ning I Eesti Naiste Tantsupeo ja II Eesti Naiste Tantsupeo, ka Jõgeva maakonna tantsupidude lavastusgruppi.
2012. aastal tunnustati Virve Muserit Ullo Toomi auaadressiga.
Teda on tunnustatud ka Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Seltsi kuldmärgiga.
Fotomeetria (astronoomia)
Fotomeetria on astronoomias kasutatav elektromagnetilise kiirgusvoo või intensiivsuse mõõtmise meetod. Kui fotomeetrilist mõõtmist tehakse laias lainepikkuste vahemikus, mõõtes mitte ainult summaarset kiirgushulka, vaid ka energia spektraalset jaotust, kasutatakse mõistet "spektrofotomeetria".
Sõna "fotomeetria" on tulnud kreeka keelest, koosnedes kahest osast: foto- ('valgus') ja -metry ('mõõtmine').
Fotomeetrilised meetodid
Fotomeetrilised meetodid sõltuvad uuritavast lainepikkuste vahemikust. Kõige lihtsamal juhul kogutakse valgust teleskoobiga, vahel läbib valgus seejuures läbi spetsiaalsete optiliste ribafiltrite, ning registreeritakse valgusenergiat valgustundliku mõõteriistaga. Et erinevate instrumentidega tehtud mõõtmisi oleks võimalik täpselt võrrelda, kasutatakse standardseid fotomeetriliste filtrite komplekte (niinimetatud fotomeetriline süsteem).
Ajalooliselt tehti fotomeetrilisi mõõtmisi lähis-infrapunavalgusest kuni ultraviolettvalguseni fotoelektrilise fotomeetriga. See on instrument, millega saab mõõta üksiku objekti valguse intensiivsust, suunates valguse ühe valgustundliku elemendi – fotoelemendi või fotoelektronkordisti – peale. Tänapäeval on fotoelektrilised seadmed peaaegu täielikult asendatud CCD-kaameratega, mis võimaldavad pildistada üheaegselt mitut objekti. Siiski, fotoelektrilisi fotomeetreid kasutatakse ikka veel erijuhtudel, näiteks väga heledate objektide mõõtmiseks või kui vajatakse väga kõrget ajalist lahutust või ülisuurt dünaamilist ulatust.
CCD-fotomeetria
CCD-kaamera on sisuliselt fotomeetrite võrgustik, mis registreerib samaaegselt kõigi vaatevälja jäävate valgusallikate footonid. Kuna igal CCD pildil ehk CCD kaadril salvestatakse mitu objekti korraga, on võimalik kasutada mitmeid erinevaid heleduse mõõtmise meetodeid – tavaliselt suhtelist, absoluutset ja diferentsiaalset. Kõigi kolm meetodi korral määratakse nii uuritava kui ka võrdlusobjekti instrumentaalne heledus või tähesuurus. Vaadeldud objekti signaal esineb enamasti paljudes pikslites, vastavalt punktallika kostefunktsioonile (ingl point spread function, PSF). Registreeritud tähe kujutist laiendab nii teleskoobi optika kui astronoomiline nähtavus (ingl seeing). Kui mõõdetakse punktallika heledust, siis valgusvoog saadakse kõigi objekti signaali sisaldavate pikslite väärtuste summeerimise teel ja taevafooni tekitatud valguse lahutamise tulemusena. Kõige lihtsamat sellist meetodit nimetatakse apertuurfotomeetriaks, mille korral liidetakse pikslite signaal uurimisobjekti kujutise keskele tsentreeritud ringikujulise ava ehk apertuuri sees. Sellest signaalist lahutades samale arvule pikslitele vastav taevafooni heleduse signaal, mille nivoo piksli kohta on mõõdetud uurimisobjekti lähedusest. Sellise mõõtmise tulemuseks saadakse uurimisobjekti instrumentaalne heledus, pärast selle logaritmimist vastavalt Pogsoni valemile aga instrumentaalne tähesuurus. Kui fotomeetrilisi mõõtmisi on vaja teha taevapiirkonnas, nagu näiteks kerasparvedes, kus tähtede profiilid kattuvad märkimisväärselt, tuleb kasutada PSF-fotomeetria tehnikat – sobitades PSF-profiili üheaegselt kõigisse tähekujutistesse ja määrates niimoodi ka kõigi üksikute (kuid pildil kattuvate) tähtede heledused.
Kalibreerimine
Pärast uuritava objekti valgusvoo määramist signaali ühikutes (näiteks footonites või ADU-des), teisendatakse see tavaliselt instrumentaalseks tähesuuruseks. Seejärel mõõtmist kalibreeritakse mingil moel. Millist kalibreerimist kasutatakse, sõltub harilikult sellest, millist tüüpi fotomeetriat tehakse – väga sageli kasutatakse suhtelist või diferentsiaalset fotomeetriat nende lihtsuse tõttu. Suhtelises fotomeetrias mõõdetakse mitmete objektide heledust üksteise heledus(te) suhtes. Absoluutne fotomeetria on objekti näiva heleduse mõõtmine standardses fotomeetrilises süsteemis; sellisel juhul saab mõõtmised saab võrrelda teiste absoluutsete fotomeetriliste mõõtmistega, mis on saadud kasutades teisi teleskoope või mõõteriistu. Diferentsiaalse fotomeetria korral mõõdetakse kahe objekti heleduste omavahelist erinevust. Enamikul juhtudel on diferentsiaalse fotomeetria korral üksikute mõõtmiste hajumine kõige väiksem ehk kordustäpsus kõige suurem, samal ajal kui absoluutset fotomeetriat on kõige keerulisem teha väikese hajuvusega ent suure kiirgusvoo absoluutse hulga määramise täpsusega. Samuti, mida väiksem on uurimisobjekti näiv heledus, seda keerulisem on saada selle täpseid fotomeetrilisi mõõtmisi.
Absoluutne fotomeetria
Absoluutsete fotomeetriliste mõõtmiste tegemisel tuleb instrumentaalseid mõõtmistulemusi parandada standardse fotomeetrilise süsteemi filtrite ja kasutatud fotomeetriliste filtrite efektiivsete läbilaskeribade erinevuse suhtes. Seda – fotomeetrilist värviülekannet ja atmosfäärilise selektiivse neeldumise ehk atmosfäärilise ekstinktsiooni korrektsiooni – tehakse reeglina lisaks kõigile teistele kalibreerimistele. Mõõtmistulemuste teisendamiseks standardsesse fotomeetrilisse süsteemi tuleb enamasti objekti(de) vaatlusi teha mitmetes filtrites ja samuti vaadeldes mitmeid vastava fotomeetrilise süsteemi standardtähti. Kui standardtähte ei saa vaadelda samaaegselt uuritavate tähtedega, tuleb kalibreerimisvaatlused teha fotomeetrilistes vaatlustingimustes, kui taevas on täiesti pilvitu ja selle läbipaistvus ehk atmosfääriline ekstinktsioon on lihtne õhumassi funktsioon.
Diferentsiaalne fotomeetria
Diferentsiaalne fotomeetria on kõige lihtsam fotomeetriline mõõtmine ja seda kasutatakse enim vaatluste aegridade tegemisel. CCD fotomeetria korral on nii uuritav objekt kui võrdlusobjektid samal ajal kaadris, neid vaadeldakse läbi sama filtri, kasutades sama instrumenti ja läbi sama optilise instrumendi. Enamik vaatluslikud muutuvad parameetrid on võrdsed ning kui leida diferentsiaalset tähesuurust kui lihtsalt kahe tähe instrumentaalsete heleduste vahet (∆Mag = uuritav_Mag – võrdlus_Mag), siis taanduvad kõik võrdsed parameetrid välja. Niimoodi saab lihtsalt koostada uuritava objekti heleduskõvera, kandes joonisele diferentsiaalse tähesuuruse sõltuvana ajast.
Pindfotomeetria
Ruumiliselt ulatuslikel objektide, nagu näiteks galaktikate korral, pakub tihti rohkem huvi heleduse jaotus üle terve galaktika kujutise kui lihtsalt galaktika koguheleduse mõõtmine. Objekti pindheledus on tema heledus ühikulise ruuminurga kohta taevas, pindheleduse mõõtmist nimetatakse pindfotomeetriaks. Kõige levinum pindfotomeetria rakendus on galaktikate pindheledus profiili mõõtmine, mis tähendab, et leitakse selle pindheleduse muutumise funktsioon kaugusest galaktika keskpunktist. Sarnaselt mõõdetakse ka näiteks komeetide pindheledusi. Väikeste ruuminurkade korral on kasulik mõõtühik ruutkaaresekund ja pindheledust esitatakse tavaliselt tähesuurustes ruutkaaresekundi kohta.
Rakendused
Kasutades teadmist, et valguse intensiivsus kahanemine on kauguse ruudu funktsioon, saab fotomeetrilisi mõõtmisi kasutada objekti koguheleduse määramiseks (kui selle kaugust on võimalik kindlaks määrata), või objekti kauguse hindamiseks, kui tema koguheledus on teada. Taevakehade muid füüsikalisi omadusi, näiteks temperatuuri või keemilist koostist, saab määrata vastavalt lairibafotomeetria või hea spektraalse lahutusega spektrofotomeetria abil. Tihti kantakse paljude mõõdetud objektide (näiteks täheparvede puhul) kahes filtris tehtud fotomeetrilised mõõtmised värvus-heledusdiagrammile, mis tähtede jaoks on vaatluslik versioon Hertzsprungi-Russelli diagrammist. Nii on võimalik määrata täheparve vanust. Fotomeetriat kasutatakse ka muutuva heledusega objektide, nagu näiteks muutlike tähtede, asteroidide, aktiivsete galaktikatuumade ja supernoovade uurimiseks või eksoplaneetide avastamiseks transiidimeetodil. Nende objektide heledusmuutuste mõõtmisi saab kasutada näiteks, et määrata varjutusmuutlike kaksiktähtede komponentide tiirlemisperioode ja mõõtmeid, asteroidide pöörlemisperioode ja nende kuju, tähtede pöörlemisperioode ja magnetilist aktiivsust täheplekkide näol, või ka supernoovaplahvatuste koguenergiat.
Vaba tarkvara fotomeetrilisteks mõõtmisteks
Apertuurfotomeetria ja ka PSF-lähendamise jaoks on olemas mitmeid tasuta saadavaid arvutiprogramme.
SExtractor ja Aperture Photometry Tool on head näited apertuurfotomeetria programmidest. Esimene on loodud põhiliselt suurte taevaülevaadete käigus tehtud andmekaadrite analüüsimiseks, teine aga pakub lihtsalt kasutatavat graafilist kasutajaliidest (GUI), mis sobib üksikute piltide mõõtmiseks. Spetsiifiliselt eksoplaneetide tekitatud tähevarjutuste mõõtmiseks on loodud programmipakett AstroImageJ. DAOPHOT on tunnustatud kui parim tarkvara PSF-fotomeetria tegemiseks.
Organisatsioonid
On nii kutseliste kui ka hobiastronoomide organisatsioone, mis tegelevad fotomeetriliste andmete kogumise, vaatluskampaaniate koordineerimise ja kogutud andmete kättesaadavaks tegemisega. Mõned organisatsioonid (nt AAVSO) koguvad andmeid teadlastele kättesaadavaks tegemise nimel, teised koguvad andmeid enda uurimistöö jaoks (st CBA):
Hollandi kuldajastu
pisi|1662. aastal, Hollandi kuldajastu tippajal, hollandi kartograafi [[Frederik de Witi loodud maailmakaart]] Hollandi kuldajastu (hollandi keeles De Gouden Eeuw; hääldus ) oli 17. sajandiga suuresti paralleelselt kulgenud ajajärk Hollandi ajaloos, mida iseloomustas märkimisväärne kultuuriline, majanduslik ja teaduslik õitseng.
Kuldajastu algusaja üle on vaieldud, kuid tihti loetakse selleks 1609. aastat, mil Hispaania koloniaalimpeerium ja Hollandi Vabariik sõlmisid Hollandi iseseisvussõja lõpetanud kaheteistaastase vaherahu. Alguseks on vahel pakutud ka 1602. aastat, mil asutati Hollandi Ida-India Kompanii. Ajastu sümboolseks lõpuks on kohati peetud kuningas William III surma 1702. aastal või Hispaania pärilussõja lõpetanud Utrechti rahu sõlmimist 1713. aastal.
Kuldajastu omapäraks oli ka õitseng maalikunstis: 1650. aasta paiku töötas Hollandis umbes 650–750 maalikunstnikku, kes valmistasid aastas hinnanguliselt 63 000 – 70 000 teost.
Pareto printsiip
Pareto printsiip ehk Pareto reegel ehk 80:20 printsiip on Vilfredo Pareto poolt 1897. aastal avastatud analüüsi- ja otsustusmudel, mille kohaselt põhjuste ja tagajärgede, sisendite ja väljundite ning töö ja tulemuste vahel valitseb loomupärane tasakaalutus.
Põhjused, sisendid ja tööpanused jagunevad kahte kategooriasse: enamik, millel on tühine mõju ja väike vähemik, millel on valitsev mõju.
Pareto printsiipi rakendusvaldkonnad: majandus, ärijuhtimine, kvaliteedijuhtimine, personalijuhtimine, statistika, sotsioloogia, meditsiin jmt.
80:20 printsiibi kohaselt leiame kaht põhjuste ning tagajärgede andmejada uurides ja analüüsides kõige tõenäolisemalt tasakaalu puudumise. See mõõtmistoiming järjestab teise andmejada tähtsuselt alanevaks ja võimaldab võrrelda kahe andmejada protsente. Kokkuleppeliselt mainitakse 20 protsendi põhjustena tipmist 20 protsenti, mitte alumist.
80:20 analüüs
80:20 printsiibile on lisandunud 80:20 analüüs, millega määrata täpne suhe põhjuste/sisendite/töö ja tagajärgede/väljundite/tulemuste vahel. See analüüsimeetod kasutab 80:20-suhte võimalikku olemasolu hüpoteesina ja kogub fakte, mille põhjal avaneb tõeline suhe. Tasakaalutus võib esineda suhtena 65:35, 70:30, 80:20, või mis tahes muu suhtena.
80:20-analüüs uurib suhet (%) kahe võrreldava andmehulga vahel. Üks andmehulk on alati inimeste või esemete maailm, harilikult sajani küündiv või suuremgi arv, mida saab avaldada protsentides. Teine andmehulk on seotud mõne huvipakkuva, inimesi või esemeid puudutava tunnussuurusega, mida võib mõõta ja samuti avaldada protsentides. See analüüsimeetod on siiani statistiliste meetodite puhul üldkasutatav.
Nimetused
Vilfredo Pareto avastust on siiani nimetatud mitmeti - Pareto printsiibiks, Pareto seaduseks, 80:20 reegliks, vähima pingutuse põhimõtteks ja tasakaalutuse põhimõtteks.
Ajaloolist
80:20 printsiibi aluseks oleva mudeli avastas aastal 1897 Itaalia majandusteadlane Vilfredo Pareto, kes uuris jõukuse ja sissetulekute struktuuri 19. sajandi Inglismaal ja leidis, et tema valimites läks suurem osa sissetulekuid ja vara väga väheste kätte.
Ruda-Huta
Ruda-Hutat läbib Chełm–Włodawa raudteeliin.
Ontšõko
Ontšõko (mari keeles Ончыко, 'edasi') on Mari Eli Vabariigis Joškar-Olas ilmuv marikeelne kirjandus- ja kultuuriajakiri.
2017. aastast on ajakirja peatoimetaja Igor Popov.
Mabinogion
"Mabinogion" on keskaegsete kõmri käsikirjade põhjal koostatud 11 jutust koosnev kogumik. Osa juttudest ulatub tagasi rauaaegsesse pärimusse.
Selle tõlkis inglise keelde Charlotte Guest, kes andis sellele praeguse pealkirja. Neli juttu moodustavad terviku, mille õige nimi on "Mabinogi".
Tsükkel sisaldub täies mahus Hergesti punases raamatus ja Rhydderchi valges raamatus.
Võnnu uus loss
pisi|Võnnu uus loss Võnnu uus loss (läti keeles Cēsu pilsmuiža, saksa keeles Schloß-Wenden) on loss Lätis Cēsise piirkonnas Cēsises.
Võnnu uus loss kerkis Võnnu komtuuride isiklikest maavaldustest välja kasvanud mõisa juurde. Pärast komtuuriameti kaotamist kuulusid need valdused algul ordumeistritele, seejärel oli tegemist aga riigimõisaga. 1747. aastal anti mõis krahv Aleksei Bestužev-Rjuminile, 1755. aastast oli selle omanik Gottlieb Johann von Wolff. 1777. aastal omandas linnuse koos seda ümbritseva alaga krahv Karl Eberhard von Sievers ning Sieversite omandusse jäi see kuni 1920. aasta maareformini.
Sieversid alustasid uue lossi rajamist 1783. aastal. Alguses korrastasid nad Võnnu ordulinnuse Lademacheri torni kaks korrust ja ehitasid selle juurde tellistest kahekorruselise hoone. Esimesel korrusel olid majandusruumid ja teenijate toad, teisel korrusel aga härraste eluruumid.
Carl Gustav von Sievers lasi hoone aastail 1820–1830 ümber ehitada, rajades klassitsistliku lossi. Fassaadi hakkasid ehtima rõdud ja sambad, aia poole avanev hoone külg oli aga biidermeierlike elementidega. Torni keldrikorrus ja esimene korrus ehitati laoruumideks, teisele korrusele rajati aga salong.
Aastail 1840–1850 ümberehitustööd jätkusid. Torn ehitati kõrgemaks ja lisati uusgooti stiilile omaseid elemente – kitsaid võlvitud kaari ja orvasid. Algselt oli torni kolmandal korrusel elutuba, hiljem aga rajati sinna raamatukogu, torni neljandale korrusele rajati aga galerii. Krahv Emmanuel von Sievers lisas lossile kaks verandat.
Pärast võõrandamist kuulus loss algul sõjaväele (nii Läti Vabariigi kui ka Natsi-Saksamaa vägedele). Nõukogude ajal rajati sinna algul 40 korteriga elamu, seejärel anti loss aga Cēsise muuseumile, mille valduses hoone on ka tänapäeval. Muuseum haldab ka lossi ümber asuvaid ordulinnuse varemeid.
1812. aastal rajati romantilises stiilis lossipark jalgteede, eksootiliste taimede ja veekogudega, milles peegelduvad lossivaremed. Tiikide pindala on 1,2 hektarit. Aastal 1845 rajati pargi juurde õigeusu kirik, osa pargist muudeti surnuaiaks.
Lossiga on seotud ka linna õllevabrik. Cēsises asub Läti vanim õlletehas Cēsu alus darītava, mis ehitati 1878. aastal krahv Sieversi residentsi juurde.
Aleksander Lednicki
pisi|Aleksander Lednicki Aleksander Lednicki (14. juuli 1866 Minski kubermang – 11. august 1934 Varssavi) oli vene ja poola ühiskonnategelane ja poliitik, advokaat, filantroop, ajakirjanik.
1931. aastal anti talle Kotkaristi II klassi teenetemärk.
Lible tänav
pisi|Lible tänav Lible tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis.
Lible tänav sai nime 8. aprillil 2015.
Keele muutumine
Keele muutumine kirjeldab keeles aja jooksul toimuvaid muudatusi. Selle uurimisega tegelevad mitmed keeleteaduse harud: ajalooline keeleteadus, sotsiolingvistika ja evolutsiooniline lingvistika. Mõned teadlased on keele muutumist nimetanud korrumpeerumiseks, kuna usuvad, et keele muutumine tähendab keele kvaliteedi langust, seda eriti juhul, kui muutus algab näiteks inimeksimusest. Tänapäeva keeleteadlased seda arvamust üldiselt ei toeta, pigem on jõutud konsensusele, et keele muutumist ei ole võimalik mõõta skaalal hea-halb.
Glossa ordinaria
"Glossa ordinaria" (ka "Glossa Magna" ja "Accursiana" ; eesti keeles "Harilik gloss") on Bologna juristi Accursiuse koostatud keskaegne Rooma ja hilisema tsiviilõiguse glosside kogumik, millest kujunes õigushariduse alus esmalt Bolognas ja hiljem kogu Euroopas. pisi|"Glossa ordinaria" Accursiuse koostatud "Glossa ordinarias" oli 10 400 viidet tema eelkäijate tööle. Kokku sisaldas "Glossa ordinaria" 96 940 glossi, mis olid sedavõrd ulatuslikud, et raamistasid teksti igal lehel.
"Glossa ordinaria" päästis vahepeal unustusehõlma vajuva Rooma õiguse nüüdisaegse maailma jaoks. Accursiuse töö oli eriti hinnatud, kuna varasemate autoritega võrreldes juhtis ta tähelepanu vastuolulistele küsimustele ja pakkus neile vastuseid. Tema eesmärk oli seaduse tõlgendamisel vastuolusid vältida.
"Glossa ordinaria" oli õigusõppes pea ainus Rooma õiguse raamat, millega tulevased juristid töötasid. Kohtutes oli sel seadusega võrdne staatus. Tolleaegne kõnekäänd kõlas Quidquid non agnoscit glossa nec agnoscit curia 'Mida ei tunnista gloss, seda ei tunnista ka kohus'.
"Glossa ordinaria" oli 12. sajandil Rooma õiguse taassünni põhjus. "Glossa ordinaria" muutis Itaalia üldisemalt ja eriti Bologna keskaegse õigushariduse südameks.
Liezēre
Liezēre on küla (vidējciems) Lätis Madona piirkonnas Liezēre vallas. Ajalooliselt jäi asula Liezēre kihelkonda.
Nüüdisaegne asula on endisaegse Liezēre mõisa (Löser) keskus. Külas on raamatukogu. Sinna jääb Liezēre bussipeatus.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Tirguskalni muinaskalmed, Liezēre linnamägi, Liezēre järve asulakoht ja Stārķi allika asulakoht. Kohaliku kaitse all on Dārznieki muinaskalmed. Looduskaitse all on külas kasvav Euroopa lehis ümbermõõduga 3,59 meetrit.
Aastal 2007 oli külas 239 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 186.
pisi|tühi|Liezēre luteri kirik
Tarmo (laev, 1907)
pisi|Tarmo [[Kotka sadamas (2006)]] Tarmo on endine Soome jäämurdja, praegu muuseumlaev.
Ajalugu
Laev ehitati 1907 Suurbritannias Newcastle upon Tyne'is ja Soome toodi see jaanuaris 1908.
Laev lõpetas töö jäälõhkujana 1970.
Laev sai muuseumlaevaks 20. mail 1992 ja seda eksponeeritakse Kotka sadamas.
Kalle Pabut
Kalle Pabut (1. september 1959 Šiauliai, Leedu – 4. jaanuar 2017) oli eesti sisearhitekt ja disainer.
Aastatel 1966–1977 õppis ta Tartu 2. Keskkoolis (sealhulgas 1970–1974 Tartu Lastekunstikoolis) ning aastatel 1980–1985 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis kunstnik-ruumikujundaja erialal.
Aastatel 1978–1980 töötas ta eri ettevõtetes mööblikonstruktorina, kunstnikuna ja sisekujundajana. Ta oli lektor aastatel 2003–2008 Euroakadeemias ja Mainori ettevõtluskoolis aastatel 2007–2015.
Ta on esinenud loengutega Tartu Kõrgema Kunstikooli, EMI, EHI, Soome Instituudi, Saku Huvikeskuse, Rakvere Eragümnaasiumi, Tartu Rahvaülikooli (2014. aastast), Tallinna Õpetajate Maja (2011. aastast) ja mitme koolitusfirma juures.
Isiklikku
Tema vend oli näitleja ja lavastaja Talvo Pabut, vennanaine Anne Veesaar ja vennapoeg Ott Pabut.
Daniel Konarzewski
Daniel Konarzewski (21. august 1871 Peterburi – 3. aprill 1935 Varssavi) oli Vene ja Poola sõjaväelane.
1933. aastal autasustati teda Kotkaristi I klassi teenetemärgiga.
Väinämöinen
pisi|"[[Kalevala" illustratsioon Akseli Gallen-Kallelalt (1896) näitab Väinämöist mõõgaga, kaitsmas Sampot Louhi eest]] pisi|[[Robert Wilhelm Ekmani maal "Väinämöinen"]] Väinämöinen on üks Soome rahvaluule keskseid tegelasi ja Soome rahvuseepose "Kalevala" peategelane. Tema nimi tuleneb soomekeelsest sõnast väinä, mis tähendab väina, paisuvett või jõesuud. Teda on kirjeldatud vana ja targa mehena, kel oli võimas nõiduslik hääl.
Hajus närvisüsteem
Hajus närvisüsteem ehk difuusne närvisüsteem ehk närvivõrk on närvisüsteemi lihtsaim teadaolev tüüp. Närvirakud moodustavad närvivõrke, koondumata ajudeks (peaaju, seljaaju) ega ganglionideks. See esineb ainuõõssetel, kammloomadel ja okasnahksetel.
Musninkai
Alevis asuvad kultuurimaja, postkontor, gümnaasium ja raamatukogu. Kooli ruumides tegutseb kohalik koduloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1861 ehitatud katoliku kirik, Barbara Radziwiłłówna mälestuseks XVIII sajandil ehitatud Barbara kabel ja Musninkai mõisa hoonetekompleks (kaks aita, küün, vesiveski ja häärberi varemed).
Ajalugu
Musninkai kuulus aastal 1422 Kristinas Astikasele. Sel aastal jagas ta oma valduse neljaks mõisaks, milles üks hakkas kuuluma Musnickitele, teine Misevičitele, kolmas Giedraitistele, neljas ja suurim jäi aga Radziwillide suguvõsa valdusse edasi.
Aastal 1522 rajati asulasse esimene kirik, mille aastal 1554 võtsid üle kalvinistid. Kalvinistide valdusse jäi see XVII sajandi teise pooleni. Samal sajandil hakkas kiriku juures tegutsema ilmalik kirikule pühendunud ühendus Musninkai kantorid, mis aastail 1694–1735 oli osa kiriku juures tegutsenud ordust Mariana republica. Selle liikmetel olid oma aunimetused, riietumiskoodeks ja kohustus osaleda igal jumalateenistusel. Sisuliselt oli tegemist kirikukoooriga, kuigi sellesse rühmitusse kuulusid ka kiriku orelimängijad ja trummarid. Viimased teated sellest rühmitusest pärinevad XIX sajandist.
Aastal 1561 andis Zygmunt II August asulale sisuliselt alevi õigused, nende seas õiguse turuplatsile ja kõrtsile. Formaalselt oli Musninkai alev juba varem, olles samas ilma õigusteta ja eraomandis. Aastal 1777 asutati sinna kihelkonnakool. Aastail 1785 ja 1812 Musninkai põles. Novembriülestõusu ajal toimusid alevi juures lahingud ülestõusnute ja tsaarivägede vahel. Aastal 1856 ehitati sinna uus kivist kirikuhoone. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Мусники.
Aastal 1918 hõivasid taganevate Saksa vägede kannul alevi Punaarmee sõdurid, aastal 1919 vallutasid selle aga Poola väed. Aastal 1920 toimusid Musninkai all lahingud Leedu sõjaväe ja Lucjan Żeligowski üksuste vahel.
Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsiooniväed 140 Musninkai juuti. Nõukogude võimud küüditasid 40 Musninkai elanikku. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli Musninkai kolme erineva kolhoosi keskasulaks.
2B16 Nona-K
See töötati välja Permis Motovilihha tehases ja seda toodeti 188 tükki aastatel 1986–1989.
Mönch
Mönch (saksa keeles "munk") on mägi Šveitsis Berni Alpides. Koos Eigeri ja Jungfrauga moodustab see hästi äratuntava mäerühma, mis on kaugelt nähtav.
Mönch asub Valais' ja Berni kantoni vahelisel piiril ning moodustab osa Jungfrau ning Jungfraujochi (läänes) ja Eigeri (idas) vahelisest seljakust. See on Mönchsjochi kurust (3650 m) ja Mönchsjochi hütist läänes ning Jungfraufirnist ja Ewigschneefäldist põhjas (kaks suure Aletschi liustiku lätet). Mönchi põhjakülg moodustab järsu seina Lauterbrunneni oru kohal.
Jungfrau raudteetunnel kulgeb otse tipu all (u 3300 m).
Tippu ronisid esmakordselt 15. augustil 1857 Christian Almer, Christian Kaufmann, Ulrich Kaufmann ja Sigismund Porges.
Leslie Laasner
Leslie Laasner, esinejanimega Leslie Da Bass, (sündinud 21. juunil 1974) on eesti muusik ja helilooja.
Laasner lõpetas Märjamaa Keskkooli 9. klassi ja 1994. aastal Tartu kunstikooli. Seejärel astus ta Eesti Kunstiakadeemiasse.
Raadiojaam (seade)
Raadiojaam on raadioseade või raadioseadmete kogum koos lisaseadmetega, millel on ühine asukoht ja mida kasutatakse raadiosideks või raadioastronoomiaks. Peamised osad võivad olla raadiosaatja ja raadiovastuvõtja, toiteallikad ja raadioantennid.
Soekarno-Hatta rahvusvaheline lennujaam
Soekarno-Hatta rahvusvaheline lennujaam (IATA: CGK, ICAO: WIII), lühendatud SHIA või Soetta on Jakartat teenindav lennujaam.
Tagula raamatukogu
Tagula raamatukogu on Valga valla rahvaraamatukogu. Aastast 2018 tegutseb Valga Keskraamatukogu haruraamatukoguna.
Raamatukogu aadress on: Antsla tee 4-5, Tagula küla, 68315 Valga vald, Valga maakond.
Ajalugu
Varasemad arhiiviandmed Tagula Rahvaraamatukogu Seltsist pärinevad 8. detsembrist 1918. 6. jaanuaril 1921 toimus Otepää Vallamajas Tagula Rahvaraamatukogu Seltsi korraldatud pidu, mille sissetulek (ligi 6000 marka) läks raamatute soetamiseks.
1925. aastal määras haridusministeerium 15 000-margase riikliku toetuse avalike raamatukogude võrku kuuluvatele Valga maakonna raamatukogudele, kuhu kuulus ka Tagula Rahvaraamatukogu Seltsi raamatukogu. Peale rahalise toetuse kinkis haridusministeerium raamatukogule 7 raamatut.
28. veebruaril 1926 toimus Tagula Rahvaraamatukogu Seltsi aastakoosolek. Seltsi aasta sissetulek oli 106 618 marka, raamatuid osteti 17 959 marga eest. Valiti seltsi eestseisus ja revisjoni komisjon.
1927. aastal saadi haridusministeeriumilt toetust 1600 marka. Pärast Tagula uue koolimaja valmimist koondati raamatud kooli ruumidesse ning neid laenutasid õpetaja Rosalie Värnik, õed Liisi ja Salme Elstinid jt.
1928. aasta jaanuaris tuli Tagula Rahvaraamatukogu Seltsil mõte ühineda Korijärve Haridusseltsiga. Veebruaris toimunud seltsi peakoosolekul arutati kahe seltsi liitumise küsimust. Liitumine leidis toetust kuna mõlema seltsi siht ja ülesanne oli ühine – tõsta haridust väljaspool kooli. Tagula Rahvaraamatukogu Seltsi hinnati oma suuruse ja väärtuse poolest Valgamaa seltside hulgas esimeseks.
1944. aasta sõjatules hävis Tagula koolimaja ja ühes sellega kogu varem soetatud kirjandus. Pärast sõda alustas raamatukogu tegevust 1946. aastal. Esimene kirjalik aruanne Tagula külaraamatukogu töö kohta pärineb 1948. aastast.
27. detsembril 1951 koostatud riikliku rahvaraamatukogu pass annab võrdlemisi detailset informatsiooni. Tagula rahvaraamatukogu asus Tagula külanõukogu ruumes (põrandapinnaga 20 m2). Raamatuid oli 1461 eksemplari. Lugejaid oli 192, neist täiskasvanuid 127 ning lapsi 1961. aasta Tagula Külaraamatukogu pass teavitab, et raamatukogu asub Tagula algkooli ahiküttega ruumides (põrandapinda 27 m2).
1965. aastal oli raamatukogu teeninduspiirkonnaks Kalinini-nimeline kolhoos, Tagula ja Tuulemäe Algkool.
1974. aastal valmis Kalinini-nimelise kolhoosi administratiivhoone, kuhu sai kolm ruumi ka raamatukogu (kokku põrandapinda 34 m2).
1988. aasta mais kolis raamatukogu sama hoone II korruse suurematesse ruumidesse (põrandapinda 55 m2).
1993. aastal raamatukogu remonditi.
Kuni 2009. aastani paiknes raamatukogu endises majandi administratiivhoones, kus praegu asub Tagula kultuurimaja. 2009. aasta sügisest sai raamatukogu uued ruumid. Raamatukogu koliti kahekorruselise korterelamu esimesele korrusele (40,1 m²).
2004. aastal saadi internetiühendus ja lugejaarvuti.
2008. aastal alustati raamatute kirjete sisestamist programmi RIKS ning elektrooniline laenutus algas septembris.
Statistika
Statistika 2014. aasta seisuga
Kogusid: 9322
Kasutajaid: 139
Külastusi: 1115
Laenutusi: 4772
Töökohti: 0,6
Pampel
Pampel ehk aedmurakas (Rubus fruticosus coll.) on roosõieliste sugukonna muraka (Rubus) perekonna pärismuraka (Rubus, endise nimega Eubatus) alamperekonna kultuurliik.
pisi|Pamplid pisi|Poolitatud pampel
Kirjeldus
Pamplitaim võib kasvada kuni 3 m kõrguseks. Taimevarred on paksud ja säsikad, külgharusid moodustub rohkesti külgvõrseid. Pamplid jagatakse võrse kasvu järgi püstisteks, poolpüstisteks ning roomavateks. Samuti eristatakse ogalisi ja mitteogalisi taimi. Püstise kasvuga sortidel on õisikus 10-20 õit, samas kui lamanduvatel on 1-10 õit, mis muudab püstised oluliselt saagikamaks. Õies asub 5 tupp- ja kroonlehte, 50-100 tolmukat ning 60-80 emakat. Pampel õitseb alates juuni keskpaigast kuni juuli lõpuni. Taim on isefertiilne. Pampli vili on koguluuvili, mis koosneb omavahel liitunud osaviljadest nagu ka vaarikas. Peamiseks erinevuseks vaarikast on pampli viljade liitumine viljapõhjaga. Pampli viljakuju varieerub ümarast munajani. Valminult on viljad mustjaspruuni kuni purpurmusta värvusega. Viljade maitse on magushapu kuni hapukasmagus. Pampli saagikus on vaarika omast 3-4 korda kõrgem.
Kasvunõuded
Eelistatuim kasvukoht on päikeseline ning tuulte eest kaitstud koht. Taim talub põuda, kuid ainult lühiajaliselt. Sobivaimad mullad on nõrgalt happelise kuni neutraalse mulla reaktsiooniga, saagikad.
Sordiaretus
Pamplisorte aretatakse USA-s, Kanadas, Uus-Meremaal, Brasiilias, Šotimaal ja Serbias.
Hoptivka
Hoptivka (ukraina keeles Гоптівка) on küla Harkivi oblastis Harkivi rajoonis Ukraina-Venemaa piiri ääres.
Spordi tänav (Rakvere)
Spordi tänav on tänav Rakveres.
See paikneb osaliselt Rakvere Vanalinna ja Südalinna linnaosa piiril. Tänav saab alguse Rakvere Spordikeskuse kinnistult ning Kooli tänava ristmikult. Spordi tänav kulgeb põhiosas lõuna-põhjasuunaliselt, lõpus pöördub ida poole ning ristub Carl Robert Jakobsoni tänavaga.
Kindralkuberner (Eesti)
Kindralkuberner oli Eesti riigikorra kaitse juht sõjaseisukorra piirkonnas aastail 1920–1930.
Seoses Sõjavägede Ülemjuhataja ameti kaotamisega pani Vabariigi Valitsus 1. detsembril 1920 Vene Sõjaseisukorra seaduses ettenähtud kindralkuberneri õigused Siseministri peale.
Uuesti pani Vabariigi Valitsus kindralkuberneri ülesanded Siseministri peale 7. jaanuaril 1925.
Tartu Kesklinna Külmajaam
pisi|Tartu Kesklinna Külmajaam pisi|Tartu Kesklinna Külmajaam Tartu Kesklinna Külmajaam on Tartus asuv 13 MW võimekusega külmajaam, mis avati 2016. aasta mais ja mis on esimene külmajaam Baltimaades.
Külmajaama haldab kontserni Fortum Tartu tütarettevõte Anne Soojus, millele kuulub Tartus lisaks kesklinna külmajaamale ka Aardla Külmajaam.
Külmajaama ja 1,6-kilomeetrise jahutusvõrgu rajamine maksis kokku 5,7 miljonit eurot.
Seoses kaugjahutusjaam rajamisega pälvis Fortum Tartu Dohas toimunud rahvusvahelisel kaugkütte- ja jahutuse konverentsil Global District Energy Climate Awards konkursi preemia eduka laienemise kategoorias.
Evolutsiooniline lingvistika
Evolutsiooniline lingvistika on sotsiobioloogiline lähenemine keele uurimisele. Evolutsioonilingvistid uurivad keeleteadust evolutsioonibioloogia ja evolutsioonipsühholoogia haruna. See lähenemisviis on tihedalt seotud ka evolutsiooniantropoloogia, kognitiivse lingvistika ja biolingvistikaga. Keelt uuritakse looduslikust aspektist, täpsemalt bioloogilist keele teket ja arengut. Evolutsioonilingvistika vastandub humanistlikule strukturaallingvistikale.
Büsingen am Hochrhein
Büsingen am Hochrhein on vald Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Konstanzi kreisis. Vald on eksklaav, mis on ümbritsetud Šveitsi territooriumiga.
Büsingen am Hochrhein asub Reini ülemjooksul. Seda eraldab ülejäänud Saksamaast umbes 700 m laiune maariba. Vald piirneb Schaffhauseni kantoniga ja lõunas Reiniga, mille vastaskaldal asuvad Zürichi ja Thurgau kanton. Valla piir on 17,141 km pikk ja see on tähistatud 123 kiviga.
Ajalugu
pisi|Vaade külale
Büsingenist sai Württembergi osa 1805. aasta Pressburgi rahuga. 1810. aastast kuulus see Badeni suurhertsogiriiki. 1918. aastal peeti Büsingenis referendum, millel 96% osalenutest hääletas Šveitsiga liitumise poolt. Kuna Šveitsil ei olnud Saksamaale pakkuda sobivat ala vahetuseks, jäi liitumine Šveitsiga ära. Hilisemad Šveitsiga liitumiskatsed on Šveits tagasi lükanud.
Rahvastik
Ametliku arvestuse järgi oli Büsingen am Hochrheinis 2015. aasta lõpus registreeritud 1358 inimest.
Majandus
Büsingen ei kuulu Euroopa Liidu tollialasse. Seetõttu ei kehti seal Euroopa Liidu majandusregulatsioonid, välja arvatud need, mis kehtivad Euroopa Liidu ja Šveitsi lepingutega kogu Šveitsis.
Büsingenis on käibel Šveitsi frank, kuigi ka euro on ametlik maksevahend. 1980. aastate lõpuni ei saanud Büsingenis Saksa markades maksta. Siiski on levinuim maksevaluuta endiselt Šveitsi frank, kuna enamik elanikest töötab Šveitsis ja neile makstakse frankides.
Büsingeni elanikud võivad valida kas Saksamaa või Šveitsi tervisekindlustuse vahel.
Büsingen on suvel populaarne turismisihtkoht, mida külastavad nii Saksamaa kui Šveitsi turistid.
Büsingeni elanike mootor vähemalt 16-aastased sõidukitel on oma registreerimistunnus BÜS erinevalt teistest Konstanzi kreisi sõidukitest, mille registreerimistunnus on KN. Šveitsi tolliametnikud käsitlevad sõidukeid registreerimistunnusega BÜS nagu Šveitsi kodanike autosid.
Büsingenil on nii Saksamaa kui Šveitsi sihtnumber. Kirjad lähevad kohale kui kirjutada aadressis
või:
Kirjadele võib panna kas Saksa või Šveitsi postmargi. Tavaline kiri Büsingenist Šveitsi vajab kas 70 eurosendist Saksa või 85-rappist Šveitsi marki.
Väljastpoolt Euroopa Liidu tolliala saadetud kaubad peavad mõnikord läbima kaks tollikontrolli: Saksamaale saabudes ja Büsingeni saabudes. Seda saab vältida, kui kasutada Šveitsi sihtnumbrit.
Ka Büsingeni telefonidel on kaks suunakoodi: Saksamaa kood on +49 7734 ja Šveitsi kood +41 52.
Kohalik jalgpalliklubi FC Büsingen osaleb Šveitsi jalgpalliliigas.
Büsingenis on korraga kuni kümme Šveitsi politseinikku ja kolm Saksa politseinikku iga saja elaniku kohta. Kuna piirikontroll puudub, võib Schaffhauseni kantonipolitsei Büsigenis kurjategijaid vahistada ja tuua Šveitsi.
Algkoolis käivad lapsed Büsingenis, keskkooli saab valida kas Saksa või Šveitsi oma.
Puitaken
Puitaken on puidust raamiga aken. Enamasti kas ühe- või kahekordse raamiga ning raamid võivad avaneda nii sissepoole kui väljapoole. Kaheraamiliste akende puhul eristatakse sisse-sisse avanevaid (Soome aken) ja sisse-välja avanevaid (talutüüpi) aknaid.
Tšilisema
Tšilisema (ersa keeles Чилисема, Päikesetõus) on Morda Vabariigis Saranskis ilmuv ersakeelne laste- ja noorteajakiri.
Ajakiri ilmub alates 1931. aastast. Kuni 1933. aasta juunini kandis ajakiri nime Jakstere Tešktine (Punane Täht). Aastatel 1933–1941 ilmus ajakiri nime Pioneren Vaigel all (Pioneeri Hääl). Sõja alguses ajakirja väljaandmine lõppes.
Esimeseks sammuks ajakirja taastamise suunas oli 1964. aastal ajakirjas Sjatko lastelisa loomine. 1972. aastal hakkas lastelisa ilmuma eraldi kaasaandena. 1988. aastal sai väljaanne iseseisva ajakirja staatuse ja hakkas ilmuma kord kuus. Kuni 1991. aastani kandis ajakiri nime Pioneren Vaigel, seejärel sai praeguse nime.
Ajakirja tiraaž on 2500 eksemplari.
Kalev I. Sepp
Kalev Imants Sepp (sündinud 1953) on Ameerika Ühendriikide sõjaväelane.
Kalev I. Sepa pere pärineb Narva-Jõesuust.
6. juunil 2003 kaitses Kalev I. Sepp Harvardi Ülikoolis doktoritöö teemal "The Evolution of United States Military Strategy in Central America 1979–1991".
Aastatel 2007–2009 töötas Sepp Pentagonis, tegeledes erioperatsioone ja terrorismivastast sõda puudutavate ülesannetega. Tal on aumedal Salvadori missioonil osalemise eest. Ta on töötanud strateegi ja analüütikuna Iraagi ja Afganistani missioonidel, osaledes muu hulgas USA endise välisministri James Bakeri juhitud eksperdirühma töös.
Isiklikku
Kalev Sepal on õde ja vend.
Kaksikud pojad Sulev Grant Sepp ja Yuri Travis Sepp on elukutselised sõjaväelased, kes osalesid Iraagi missioonil.
Star Wars Battlefront II
Star Wars Battlefront II on videomäng George Lucase "Star Warsi" filmisaagast.
Günzel
Günzel (vene keeles Гинцелъ), varem ka Güntzel ja Günzell oli kaupmehe- ja aadlisuguvõsa. Suguvõsa suri meesliinis välja 1936. aastal.
Kallimachos
pisi|Kallimachose poolt kirjutatud tekst. Firenzes asuv papüürose fragment (Biblioteca Medicea Laurenziana). Kallimachos (kreeka keeles Καλλίμαχος, Kallimakhos; 310/305–240 enne meie aega ) oli Liibüa kreeka koloonia Küreene elanik(vt Kürenaika). Ta oli poeet, kriitik ja Aleksandria raamatukogu õpetlane. Tema patroonideks olid Egiptuse-Kreeka vaaraod Ptolemaios II Philadelphos ja Ptolemaios III Euergetes. Hoolimata sellest, et Kallimachos ei olnud kunagi pearaamatukoguhoidja, vastutas ta raamatukogule vajaliku kirjanduse nimistu koostamise eest. Tema Pinakes (raamatute kataloog), mis hõlmas 120 köidet, sai aluseks hilisemate Vana-Kreeka kirjanduse ajalugude jaoks. Kallimachos oli üks kõige produktiivsemaid ja mõjukamaid hellenistliku perioodi õpetlasi ja poeete.
Günzel
Ajalugu
Suguvõsa päritolu ei ole teada. Esimesi teateid nende kohta on 1675. aastast, mil Miitavis elas raamatukaupmees Johann Güntzel (suri u 1702). Ta oli esimese Miitavi trükikoja omanik. Tema poeg Christian Güntzel (1678−u 1738) asus elama Riiga ja oli tolliametnik; ta oli suguvõsa Riia liini rajaja. Viimase poeg Christian Günzel (1704−1784) omandas Püha Rooma keisrilt Franz I 23. jaanuaril (vkj) 1755. aastal aadlitiitli ja sai prekonnanimeks von Günzel. Tema poeg kindralleitnant Karl Johann von Günzel (1741−1816) naitus Bauņi mõisa pärija Katharina von Sieversiga (1770−1844) ja sai Bauņi liini rajajaks. Suguvõsa kustus meesliinis tema pojapojapoja Carl Ludwig Arved von Günzeliga (1862−1936), kes oli viimane Bauņi ja Mīlīte mõisnik.
Soome aken
Soome aken ehk sisse-sisse avanev aken on üks levinumaid akna stiile Eestis. Soome aken on kahekordse raamiga, mõlemad raamid on eraldi avatavad. Topeltraamid tagavad hea soojapidavuse ning avanevad hoone suhtes sissepoole.
Materjaliks kasutatakse peamiselt puitu.