cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Buss (saade)
Tõsielusarja reisiseltskond, neli naist ja neli meest sõitsid oma väikebussiga mööda Eestit ringi. Igas saates lahendati erinevaid ülesandeid. Saate lõpus hääletati keegi välja ning tema asemele tuli siis samast soost uus mängija. "Bussi" viimasest seltskonnast valiti vaatajahääletusega sarja võitja.
Üks osalejatest, 22-aastane Nele Viilup sooritas varsti pärast saate näitamise lõppemist enesetapu. Põhjuseks peeti saate tõttu nurjunud lähisuhet. See kutsus esile kriitikalaine selletaoliste saadete aadressil: osalevatel noortel ei olevat täit teadlikkust niisuguses saates osalemise võimalikest tagajärgedest.
Rudolf Pangsepp
Rudolf Pangsepp (18. september 1921 Tartu – 18. oktoober 2008) oli eesti kunstnik ja raamatukujundaja.
Alghariduse omandas Tartu linna 16. algkoolis. Edasi õppis Tartu Pedagoogilises Progümnaasiumis, kuid majanduslikel kaalutlustel asus õppima Tartu Tehnikumi, mille lõpetas 1941. aastal. Kuna isa oli surnud juba 1934. aastal teenis suviti lisa Ratniku põllutöömasinate tehase õpipoisina ning Tartu Telefonivõrgus, kuhu suunati tööle ka pärast tehnikumi lõpetamist. Veel enne tööle asumist mobiliseeriti Punaarmeesse. Armees oli Eesti Laskurkorpuse 27. laskurpolgu raskekuulipilduja jaokomandör.
Pärast sõda, 1945–1951 õppis Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas Ado Vabbe õpilasena graafika erialal. Suunati tööle Eesti Riiklikku Kirjastusse kunstiliseks toimetajaks. 1953–1967 töötas samas toimetuse juhatajana ning alates 1967–1986 kirjastuses Eesti Raamat direktori asetäitjana. Kuulus Eesti NSV Vabariikliku Tööstuskunsti nõukogu koosseisu ja Eesti NSV Kergetööstuse ministeeriumi kunstinõukogusse.
Kujundas mitmeid raamatunäitusi välismaal: Soomes 1957, Saksa DV-s 1969 ja mitmel pool Nõukogude Liidus.
Rudolf Pangsepa kujundatud on raamatusarjad "Eesti romaanivara", "Eesti novellivara", "Nobeli laureaat", "Klassikalised lood" ja "Mirabilia".
Tema kujundatud on teosed „Välispanoraam” (1970–80ndad), „Alma mater Tartuensis 1632–1982” (1982), Eduard Vilde „Kolmkümmend aastat armastust” (1983, 1984. aastal sai ta selle eest J. Jenseni nimelise preemia), „Rudolf Hurt 1839–1907” (1989, trükigraafikapreemia 1990. aastal) ja Ivar Leimuse „Eesti Vabariigi rahad 1918–1992” (1993).
Tammispää
Tammispää on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Peipsi järve looderannikul.
Tammispääd läbib Jõhvi–Tartu–Valga põhimaantee.
Tammispää külas on küla piknikuplats Peipsi järve ääres, kus on varikatusega lauad, grillvann, riietuskabiinid, kõlakoda, kiiged ja laste ronimispuud. Igal aastal süüdatakse platsil jaanituli ning iga viie aasta tagant toimuvad seal külapäevad (viimati 2014. aasta juulis).
2008. aastani tegutses külas Kõrgemäe pood. Endise poe vastas on grillvanni ja katusega piknikulaud ning Peipsi põhjakalda kaart.
Tammispää külaplatsi kõrval on Tammispää peakraav.
Ajalugu
Küla on esmamainitud 1599. aastal (Wieska Tamista) ja 1601. aastal (Tamispe). 17. sajandi alguse Rootsi kaardil on tähistatud nimega Tamiſpe. 18. sajandi kaartidel Tammispä.
Rahvastik
2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas külas 90 elanikku. Tammispää külas elab 2012. aasta seisuga 89 inimest.
Škoda 14Tr
right|thumb|Trollibuss Škoda 14Tr ([[Ústí nad Labem, Tšehhi)]] right|thumb|Trollibussi 14Tr interjöör ([[Brno, Tšehhi)]] Škoda 14Tr on Tšehhoslovakkia trollibussimudel, mida 1980.–2003. aastal valmistati Škoda tehases Ostrov nad Ohřís.
Konstruktsioon
Pärast realiseerimata Škoda 13Tr-i projekteeriti firmas Škoda 20. sajandi 70. aastatel järgmine trollibussitüüp, mis sai tähiseks 14Tr. Arendustööd jäid aga seisma, sest eeldati trolliliikluse asendamist autobussidega. Alles naftakriis põhjustas selle seisukoha ümberhindamise ja töö trolli 14Tr kallal jätkus.
14Tr on kaheteljeline trollibuss. Selle karkassi moodustavad omavahel kokkukeevitatud osad – raam, külgseinad, katus ja otsad. Kõik osad on valmistatud terasprofiilidest ja pressitud detailidest. Karkass on kaetud terasplekiga, akende all oleval osal on soojusisolatsioon ja vibratsioonivastane värvkate. Seinad on seestpoolt kaetud kunstmaterjalist plaatidega. Kere paremal küljel on kaks (osadel ekspordiks mõeldud trollidest) või kolm kahetiivalist ust. Istmed paiknevad sõidusuunas ja on kaetud kunstnahaga.
Elektrisüsteemi puhul kasutati ära trollibussi 9Tr viimaste seeriate eelist – türistoridega impulssreguleerimist.
Škoda tehases Ostrov nad Ohřís ei ole alates 2004. aastast uusi trollibusse algusest lõpuni toodetud (tootmine toimub koostöös teiste firmadega), kuid 2002. aastal hakati seal valmistama varukeresid nende trollibusside jaoks, mille kere on parandamatult kahjustunud (näiteks korrosiooni või õnnetuse tõttu).
Prototüübid
Esimene prototüüp valmistati juba 1972. aastal. See erines teistest trollidest 14Tr otste poolest. Pärast mitmesuguseid katseid müüdi see 1974. aastal Mariánské Lázněsse. 1981. aastal müüdi see maha.
Teise prototüübi saatus oli sarnane. See valmistati 1974. ja veel samal aastal müüdi samuti Mariánské Lázněsse. Seal sõitis see kuni mahakandmiseni 1984. aastal.
Pärast 14Tr-i arendustööde jätkamist valmistati 1980. aastal veel viis prototüüpi, mis hiljem toodetutest peaaegu ei erinenud.
1988. aastal valmistati 14Tr-i prototüüp 750 V tööpinge jaoks. Kasutusele võeti see aasta hiljem Slovakkias Banská Bystricas.
Kasutamine
1972–2004 valmistati 3852 trolli (koos versioonidega 14TrM, 14TrE ja 14TrSF). Lisaks paljudele idabloki riikidele jõudsid need ka USA-sse Daytonisse ja San Franciscosse. Baltimaades on seda tüüpi trollid lisaks Tallinnale ka Riias, Vilniuses ja Kaunases.
Škoda 14Tr Tallinnas
Tallinn sai vahemikus 1983–1989 99 kolmeukselist trolli 14Tr (210-308).
Rehealune
Rehealune (ka rehala, Hiiumaal rehekoda, Võru murdes põhtja) oli rehielamu ühes otsas paiknev kõige suurem ja laiem ruumiosa.
Ehitus
Rehealune oli umbes 10 meetri pikkune kõvaks tambitud savipõrandaga ruum, mille pindala oli 70–80 m², väikemajapidamistes aga ainult umbes 30 m². Põhja-Eestis ja saartel olid rehealustel sageli kiviseinad, laed, mille peal hoiti õlgi (nimetatud ka laudi), ehitati peentest palkidest või lattidest, ka tarjadest. Esi- ja tagaseinas asusid vastamisi laiad kahe poolega väravad, mis tuulamise ajal tuuletõmbuseks avati. Esiväravate kõrval oli mõnikord väike uks. Paiguti oli rehealuse tagumisse külge ehitatud väljaulatuv osa kahe vastastikuse ukseavaga, mida kutsuti tuulirehealune. Rehetoa ja rehealuse vahelise ukse juures oli laes auk (nn laudiauk), mille kaudu anti õlekubusid üles ja alla. Kagu-Eestis hoiti õlgi eraldi hoones (kõlgus) ja lagi kattis ainult poolt rehealust (otsaseina juures). Redelit, mille abil pääses lakka, nimetati Saaremaal kartsas.
Uppsala Ülikool
thumb|300px|Uppsala Ülikooli peahoone. Uppsala Ülikool (Uppsala universitet) on riiklik ülikool Uppsalas Rootsis.
Ajalugu
Uppsala Ülikooli professoriteks on omal ajal olnud paljud kuulsad teadlased, nende hulgas Olof Rudbeck, Anders Celsius, Carl von Linné ja Anders Ångström.
Uppsala Ülikoolis on õppinud või õpetanud ka järgmised Nobeli auhinna laureaadid:
Venstre (Norra)
Venstre ('vasakpoolsed', norra lühend V, ametlik ingliskeelne nimi Liberal Party of Norway ('Norra Liberaalne Partei')) on sotsiaalliberaalne Norra partei.
Uppsala Ülikool
Organisatsioon
Ülikoolis õpib umbes 39 100 üliõpilast ja 2400 doktoranti.
Venstre (Norra)
See on riigi vanim erakond, asutatud 1884. aastal, millel oli 2007. aasta seisuga 6968 liiget.
Uppsala Ülikool
Organisatsioon
Uppsala Ülikoolil on 9 teaduskonda:
Uppsala Ülikool kuulub Euroopa ülikoolide Coimbra gruppi.
Venstre (Norra)
Alates 2020. aastast juhib parteid Guri Melby. Erakonna peasekretär on Marit Meyer.
2009. aasta parlamendivalimistel sai Venstre 3,9% häältest ja 2 kohta Stortingis.
Venstre noorteorganisatsiooni Unge Venstre (Noored Vasakpoolsed) juhib Ane Breivik.
Venstre on Liberaalse Internatsionaali ning Euroopa liberaalsete ja reformiparteide ühenduse liige.
Poliitiline platvorm
Venstre on sotsiaalliberaalne tsentristlik partei, mis on olnud nii paremtsentristlike kui tsentristlike koalitsioonide liige. Aastatel 2001–2005 valitses erakond paremtsentristliku koalitsiooni väikseima parteina koos Høyre ja Kristliku Rahvaparteiga, on aga alates 2005. aasta valimistest opositsioonis.
Alates 1970. aastate algusest seostatakse parteid eelkõige keskkonnateemadega. Viimastes valimiskampaaniates on põhirõhk asetatud keskkonnale, haridusele, väikeettevõtlusele ja sotsiaalvaldkonnale. Venstre pooldab Norra heaoluriigi reformi läbi miinimumsissetuleku (Borgerlønn) kehtestamise kõigile kodanikele. Samuti toetab erakond tööjõu sisserände suurenemist, Norra kirikult riigikiriku staatuse äravõtmist, proportsionaalset tulumaksu ja kohalike omavalitsuste volituste laiendamist. Erakonna 2005. aasta üldkogul otsustati kõigest viie hääle enamusega endiselt mitte pooldada Norra ühinemist Euroopa Liiduga. Venstre eelistab Norra jätkuvat kuulumist Euroopa Majanduspiirkonda. Aastal 2007 sai Venstrest esimene Norra partei, mis toetab legaalset failijagamist.
Ajalugu
Venstre moodustati 1884. aastal seoses vaidlustega parlamentaarse süsteemi juurutamise vajalikkuse üle Norras. Vasakpoolne Venstre oli parlamentarismi poolt, konservatiivsed jõud, mis ühinesid parempoolseks parteiks Høyre, aga selle vastu. Parlamentarismi pooldajate võidu järel sai Venstre juhist Johan Sverdrupist esimene Norra peaminister, kes määrati ametisse häälteenamuse põhjal Stortingis. Hiljem toetas Venstra meeste üldist hääleõigust, mis saavutati 1898. aastal, Norra-Rootsi uniooni katkestamist, mis toimus 1905, ja üldist naiste hääleõigust, mis kehtestati 1913.
Esimestel kümnenditel pärast 1884. aastat vaheldusid Norras Venstre ja Høyre valitsused. Kuus Norra peaministrit on kuulunud Venstresse, kõik neist olid riigipea ametis enne 1935. aastat. Norra Töölispartei (Arbeiderpartiet) tõusuga hakkas Venstre aegamööda oma tähendust kaotama. Viimati saavutas Venstre absoluutse enamuse Stortingis 1915. aasta valimistel. Erakonna mõjuvõimu nõrgendas ka Talurahvapartei (Bondepartiet, praegune Keskpartei (Senterpartiet)) moodustamine 1920. aastal ja Kristliku Rahvapartei (Kristelig Folkeparti) teke 1933. aastal, mis asutati mõlemad endiste Venstre liikmete poolt. Pärast Teist maailmasõda on Venstre osalenud neljas valitsuskoalitsioonis, viimati Kjell Magne Bondeviki teises valitsuses aastatel 2001–2005.
Xici zhuan
"Xici Zhuan" (系辞传) ehk "Da Zhuan" ("Otsustusi selgitav kommentaar" ehk "Suur kommentaar") on üks "Muutuste raamatu" lisade ("Shiyi") hulka kuuluvatest traktaatidest. Kui räägitakse "Muutuste raamatust" kui hiina filosoofia alusteosest, siis peetakse enamasti silmas just seda traktaati.
Venstre (Norra)
Ajalugu
1972. lõhestas parteid vaidlus Norra liikmesuse üle Euroopa Ühenduses, mille tagajärjel liikmesuse pooldajad lahkusid erakonnast ning asutasid Liberaalse Rahvapartei (Det Liberale Folkeparti). Lahkujate seas olid partei juht Helge Seip ning üheksa parlamendiliiget kokku kolmeteistkümnest Venstre esindajast Stortingis. Sellest ajast on Venstre näol tegemist üsna väikese erakonnaga ning pärast 1973. aasta valimisi jäi parlamenti vaid kaks partei liiget.
1974. aastal valis Venstre esimese erakonnana Norras endale naisliidri, Eva Kolstadi.
Xici zhuan
Sisust ja vormist
"Xici Zhuanis" esitatakse raamatu aluselised filosoofilised põhimõtted ontoloogia, kosmoloogia, gnoseoloogia ja eetika kohta. Avatakse teose kasutamisviise ja loomist. Koos sellega tuuakse ära ka ilma täpsustusteta ennustamistehnika raudrohuvartega ja omalaadne Vana-Hiina kultuuri ajalugu.
Venstre (Norra)
Ajalugu
Venstre valimistulemused olid jätkuvalt viletsad. Enne 1985. aasta valimisi teatas partei esimest ja seni viimast korda, et toetab Töölispartei osalusega valitsust. Järgnevatel valimistel kaotas erakond kaks säilinud kohta Stortingis ja jäid esimest korda parlamendiesinduseta. 1988. aastal liitus Venstrega uuesti 1972. aastal lahkulöönud rühmitus, kuid 1989. aasta valimistel ei õnnestunud taasühinenud parteil võita ühtegi parlamendikohta. Ka 1993. aastal ei suudetud ületada 4% valimiskünnist, kuid Lars Sponheim pääses parlamenti otsevalimiste tulemusena.
Xici zhuan
Sisust ja vormist
Teoses sisalduvad erineva korrastuse ja vanusega tekstiosad. Osa neist pärineb oma kõrge sisulise ja vormilise korrastuse ning äärmise lühiduse tõttu arvatavasti pärimuslikust kultuurist (eriti I osa 1.). Teoses sisalduvad lõigud, mida on tõlgendatud teiste "Yijingi" kohta käivate kadunuks jäänud kommentaaride tsiteerimistena.
Venstre (Norra)
Ajalugu
1997. aastal kogus Venstre piisavalt hääli ja hõivas kuus parlamendikohta. Selle tulemusena osales Venstre esimest korda 1973. aastast saadik valitsuses. Kjell Magne Bondeviki vähemusvalitsuses kuulus erakonnale neli ministriportfelli: Lars Sponheim sai majandus- ja tööstusministriks, Odd Einar Dørum sideministriks ja hiljem justiitsministriks, Guro Fjellanger keskkonnaministriks ning Eldbjørg Løwer haldusministriks, hiljem kaitseministriks. Løwer oli Norra esimene naissoost kaitseminister. Valitsus astus 2000. aastal tagasi, keeldudes nõustumast Stortingi otsusega rajada gaasielektrijaamu.
2001. aastal jäi Venstre napilt alla valimiskünnise, kuid otsemandaadiga said parlamenti Lars Sponheim ja Odd Einar Dørum. Et aga Venstre osales Kjell Magne Bondeviki teises koalitsioonivalitsuses, kus Sponheim ja Dørum olid kabinetiliikmed, esindasid neid parlamendis asetäitjad. Hiljem lisandus valitsusse veel kolmas erakonna liige, kui Torild Skogsholm nimetati teede- ja sideministriks.
Xici zhuan
Sisust ja vormist
Raamat koosneb kahest osast, kummaski 12 peatükki. Erinevates väljaannetes ja tõlgetes kohtab väheke erinevaid teksti osade paigutusi, peatükkide ja nende lõikude liigendusi. On ka viide sellele, nagu oleks kogu tekst olnud jaotatud 81 (9 ruudus) lõiguks.
Venstre (Norra)
Ajalugu
2005. aasta valimistel kogus Venstre 5,9% häältest, mis oli nende parim tulemus 1969. aastast saadik. Venstre sai 6 otsemandaati ja 4 lisamandaati. Kuna enamusse jäi punaroheline koalitsioon, on Venstre nüüd opositsioonis ja jääb sinna ilmselt kuni 2009. aasta valimisteni.
Xici zhuan
Sisust ja vormist
Tekst on hiina keele omaselt rütmiline. Kasutab koos kindlate lausete ja lõikude ehituste kordamisega ka väljendite kordamisi. Ja mõjub seeläbi vabavärsis esitatud proosana. Teksti vanemate osade eriti suur vormiline korrastatus jätab ka hiina keele tonaalsuse tõttu mulje luulest või laulust.
Venstre (Norra)
Valimistulemused parlamendivalimistel 1906–2009
{| class="wikitable sortable" ! Aasta ! style="line-height:93%" | Hääli % ! class="unsortable" | ! Saadikuid ! 1906 ! 1909 ! 1912 ! 1915 ! 1918 ! 1921 ! 1924 ! 1927 ! 1930
Xici zhuan
Ajalugu: loomine ja mõju
Teos on ühtse tervikuna loodud alles 5-4 sajandil eKr. Tekstis kasutatavate mõistete järjepidevus ja kindel omavaheline seotus näitab, et tegemist on Yi ainevaldkonnaga seotud kindlapiiriliste terminitega. Raamat sisaldab ka vormi-arvu õpetuse põhialuseid ja peamisi hiina filosoofia põhimõisteid, nende tuntuks saanud piiritlusi ja omavahelisi seostamisi. (Tao; de; sing; yin-yang; li; liikumine-peatus; pehmus-kõvadus; vorm-kuju jne.)
Venstre (Norra)
Valimistulemused parlamendivalimistel 1906–2009
! 1933
Xici zhuan
Ajalugu: loomine ja mõju
Teosel on olnud oluline osa hiina filosoofia arengus. Läbi selle on mõistnud "Muutuste raamatut" ja selle aluseid filosoof Wang Bi (3. sajand pKr). Valdavalt sellest kasvasid välja "Muutuste raamatul" põhinevad Songi-aegsete filosoofide, kes kõige enam filosoofia küsimusi läbi töötasid, õpetused. See "Muutuste raamatu" lisa on läbi ajaloo olnud Muutuste uurimise üks ainestest ja toetuspunktidest.
Dao mõiste kasutusest "Xici Zhuanis"
Peamiseks dao väljenduseks on "muutused" (yi) põhimõttel "kord yin, kord yang". Dao omaduseks on seoses sellega "tagasipöördumine ja naasmine" (fan fu). Dao "muutustena" tähendab "tekitamise tekitamist" (sheng sheng) või "elu elustamist". Või elu sünnitamist.
Venstre (Norra)
Valimistulemused parlamendivalimistel 1906–2009
! 1936 ! 1945 ! 1949 ! 1953 ! 1957
! 1961 ! 1965 ! 1969
! 1973 ! 1977 ! 1981
! 1985
! 1989 ! 1993 ! 1997 ! 2001
Märkused
Selle artikli kirjutamisel on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Liberal Party of Norway ja saksakeelset artiklit de:Venstre (Norwegen).
Xici zhuan
Dao mõiste kasutusest "Xici Zhuanis"
"Muutuste" tähenduses on dao kõrgem ja algsem "Suurest piirist" (Taiji) – ta "valdab" seda. Lisas on toodud ära ka esimest korda polaarsus "vormist ülema" (sing er shang) dao ja "vormist alama" (sing er shang) "vahendi, riista" (qi) vahel. Tuuakse ära neli targa poolset dao teostamise valdkonda: kõnedes (otsustes), tegevustes (ettevõtmistes), asjade loomises (riistade valmistamises) ja ennustamises (vaimudega suhtlemises).
"Xici Zhuan" I 12.
Esimese osa piiritlustele aluse paneva esimese peatüki korrastusest
Esimese 2 × 4 hieroglüüfiga on esmalt antud mõõtkava (risti asetus) ja järgmiste 2 × 4 antakse selles kasutatavad alad (nurgad). See on tehtud nähtavaks alljärgnevas tabelis. Seda liigendust korratakse veel kaks korda tuues juurde olulisimaid põhimõisteid. Otseselt viidatakse sellele tekstis sõnaga "ruut (ruudud)" ja sellega seotu avamisega. Hieroglüüf "ruut" tähendab ka kõrvutamist, eristamist ja ühte liiki (kategooriasse) kuulumist. Sellega mõeldakse ka liigendamist ruudu külgede (ilmakaarte) järgi.
Tabelis toodud ruumiline liigendus on lisa I osa mõistmiseks möödapääsmatu, sest seda piiritlemist kasutatakse seejärel pidevalt selles osas esitavate mõistete ja tegevuste esitamisel.
Kogu peatüki teine pool (8 osa) esitatakse Qian-Kun paarsuse osade kohta käivate arenevate 8 × 2 (x 2)) kordusi kasutavate lausetena, mille lõpus tehakse lõpetava rütmiühiku erivariandiga tekstile sujuv lõpetus. Mainides ära koha saamise Keskmes! Seejuures on need 8 osa vastavuses nii 8 kolmjoone, kui (neist viimased kuus) kuue kuusjoone positsiooniga.
"Muutuste" kasutus
Mitmeid kordi on puudutatud ka Muutuste ja "Muutuste raamatu" põhiteksti kasutamist (I 2.,10., 12.). Kokkuvõte nendest teose kasutamisega seotud tegevustest ja samas ka selle omandamisega seotud arengu astmetest on toodud ära järgmiselt:
Koivaliina
Koivaliina (eesti keeles ka: Koivalinn; läti keeles Gaujiena; kunagine nimi Atzele; saksakeelne nimi Adsel) on küla (lielciems) Lätis Smiltene piirkonnas, Koivaliina valla halduskeskus.
Piirkonda on esmamainitud 1111. aastal.
Koivaliina mõisakompleks on üks suuremaid Lätis. Seal asus ka Atsele ordulinnus.
Stepp
600px|pisi|Stepp [[Kõrgõzstanis]]
Koivaliina
Koivaliinas on raamatukogu. Seal asuvad Gaismase, Gaujiena ja Gaujienas pamatskola bussipeatus.
Stepp
Stepiks nimetatakse Euraasia parasvöötmes asuvat rohtlat.
Koivaliina
Ajalugu
pisi|left|Koivaliina 900. aastapäeva mälestuskivi Koivaliinat on kirjalikult esmamainitud (Очела) 1111. aastasse, mille all Novgorodi kroonikas on juttu vürst Mstislavi sõjaretkest. Varajased riiklikud moodustised Põhja-Vidzemes olid Tālava ja Atzele-maa. Viimase lääneosas asus vana latgalite, liivlaste ja eestlaste asula, mille nimi oli samuti Atzele.
Aastal 1224 läks Atzele ristirüütlite kätte. Koiva veetee ja Riia–Pihkva tee ristumiskohana oli see koht suure strateegilise tähtsusega, mistõttu Liivi ordu rajas 1238 sinna kivist Atsele ordulinnuse. Kui 1342 rajati linnus ka Alūksnesse, siis Koivaliina linnuse tähtsus vähenes.
2015. aastal oli külas 551 elanikku.
Mõisakompleks
pisi|Atsele/Koivaliina mõisahäärber, mis asub II eeslinnuse lõunaküljel või selle vallikraavis. Klassitsistlikus stiilis mõisakompleksi peahoone on üks suursugusemaid Lätis. Gaujiena mõisakompleks on üks suuremaid Lätis. Selle keskosa asub 18. sajandi lõpus lammutatud keskaegse kindluse eellinna territooriumil.
Ordulinnuse varemed
pisi|Koivaliina ehk Atsele ordulinnuse varemed
Pargis on Koivaliina lossivaremed. Koiva kõrgele kaldale ehitati aastatel 1236–1238 ordulinnus, mis oli üks väiksematest kindlustatud lossidest Liivimaal ja üks vanematest Läti alal. Legendi järgi aeti lossimüüri ehitusele kokku kogu ümbruskonna rahvas, sealhulgas, naised, raugad ja lapsed, kui nad ainult jaksasid seitsme naela raskust kivi tõsta. Alguses ei tahtnud ehitus kuidagi edeneda, sest mis päeval ehitati, see öösel lammutati. Viimaks anti nõu, et tuleb elus inimene lossimüüri kinni müürida. Siis juhtus, et õde-venda Jānis ja Grietiņa tulid Dārta mõisast seda imetööd vaatama. Nad joodeti täis ja müüriti sisse. Kolm päeva oli kuulda laste kõlatut häält.
pisi|left|Linnuse siseõu Liivi sõja ajal 1558 vallutasid linnuse venelased, kes hävitasid linnakese ja osa linnusest. Aastal 1560, kui linnus teist korda vallutati, hävitati see täielikult. Aastal 1600 linnus taastati. Nüüd vallutasid selle rootslased, 1602 õnnestus poolakatel see tagasi vallutada.
Linnus purustati lõplikult Põhjasõja ajal. Venelaste leer olnud teisel pool Koivat Cara (Cavara) mäel. Rootslased olevat näinud, et ei suuda linnust kaitsta, ja olevat saatnud keiser Peetri enda juurde saadiku kirjaga, et linnus alistub lahinguta. Saadik jõudnud millegipärast kohale alles siis, kui linnus oli juba suurtükkidega puruks lastud.
Pärast purustamist kasutati linnust ehitusmaterjali hankimise kohana, kuid 18. sajandi lõpus ja 19. sajandi alguses rajati selle ümbrusse park, kuhu romantilised varemed hästi sobisid.
Lossist olevat välja läinud kaks maa-alust käiku – üks Koiva alt läbi, teine Rāte pallu (Rātes sils). Lossimäe sisse olevat peidetud rahakirst, mida valvavat must koerake. Ka nõukogude ajal olevat parteijuhid peidetud varandust otsinud.
Kirik
Koivalinna luteri kirik, mis ehitati 1892, lasti 1944 õhku. Praegu ehitatakse selle vundamendile M. Ģelžsi projekti järgi uut kirikut. Kirikumäelt (Baznīckalns) avaneb suurepärane vaade Koiva orule.
Mācītājmuiža (Koivaliina kirikumõis)
Teel Zvārtavasse on Koivvaliina kirikumõis (17. sajandi 2. pool ja 18. sajandi keskpaik). Selle peahoone Mācītājmāja on üks vanemaid puithooneid Gaujiena vallas: ta on ehitatud Kaķīškalnsi mäele 1761. aastal. Palkseinte külge on naelutatud lauad. Mācītājmājas on 10 tuba ja 2 kööki. Kõige suurem tuba on külalistesaal, kus pärast Koivaliina kiriku õhkulaskmist (1944) toimuvad jumalateenistused. Selles majas suri kirjanik Apsīšu Jēkabs.
Jāzeps Vītolsi maja
1922. aastal kinkis Läti valitsus helilooja Jāzeps Vītolsile Gaujiena mõisapargis asuva endise õllepruulija maja (1890), tiigi, pool mõisaaeda ja väikese põllumaa (hiljem liideti omandiga Lauvasmute allikas). Helilooja ja tema abikaasa Annija Vītola panid majale nimeks Anniņas. Nad käisid seal suvitamas ning sageli ka pühi veetmas.
1944. aasta sügisel pidid Vītolsid Lätist lahkuma. 1961. aastal sisustati majja Jāzeps Vītolsi majamuuseum, milles eksponeeritakse tema töötuba. Aprillis 1988 oli seal tulekahju, milles enamik eksponaate sai kahjustada. Praegu on muuseum jälle avatud. Palju eksponaate on annetanud helilooja abikaasa õelapsed.
Lähedusse on püstitatud marmorrist, mis on toodud Jāzeps Vītolsi viimsest puhkepaigast Lübeckist. Alates 1988. aastast peetakse Gaujienas iga aasta juulis Jāzeps Vītolsi laulupäeva, kuhu kogunevad koorid kogu Lätist.
Muid vaatamisväärsusi
pisi|Koivalinna dolomiit [[Pļaviņase lademest]] Gaujienas ja selle ümbruses on dolomiidipaljandeid, kaldaastanguid ning maa alla kaduv jõgi (läti keeles ūdensrijējs 'veeõgard') ning luuletaja Ojārs Vācietise lapsepõlvemaa.
Looduskaitsealune dolomiidipaljand asub Koiva oru nõlval endises Anniņi kivimurrus. Seal paljandub 4 meetri kõrguse ja 20 meetri pikkuse seinana Pļaviņase lademe dolomiit, osaliselt ka mergel. Sealses dolokivis on ohtralt kivistunud brahhiopoode, aastal 1834 kirjeldati seal ka uus käsijalgsete liik Ripidiorhynchus livonicus (Buch, 1834).
Looduskaitse all on veel kaks Koivaliina männikus kasvavat 25 m kõrgust mändi, Koivallina pargis kasvav pärn ümbermõõduga 3,25 m ja selle lähistel kasvav saar.
Valga raudteejaam
Valga raudteejaam (saksa keeles Walk) on raudteejaam Valgamaal Valgas.
Valgas peatuvad AS Elroni Tartu–Valga rongiliini ja Läti raudteefirma Pasažieru vilciensi Valga–Riia rongiliini reisirongid.
Valga jaam asub Tartust 82,9 km, Koidulast 94,6 km ja Riiast 168,1 km kaugusel. Tavarong sõidab Tartust Valka umbes 1 tund ja 15 minutit.
2013. aasta lõpul avati renoveeritud jaamahoone, mis tunnistati 2017. aastal kultuurimälestiseks (nr 30431).
Valga raudteejaama põhiülesandeks on Venemaa ja Lätiga peetava kaubavahetuse korraldamine. 22,7 hektarilise maa ala peal asub 21,9 km rööbasteid, 10 rööpapaari ja 43 pööret. Jaama läbilaskevõime on kuni 18 rongipaari ööpäevas.
Ajalugu
pisi|vasakul|Valga raudteejaam aastal 1890 pisi|Valga jaam enne [[Teine maailmasõda|Teist maailmasõda]] Valga raudteejaam rajati koos 1887. aastal valminud laiarööpmelise Tartu–Valga raudteega, mis ehitati osana Pihkva–Riia raudteest. 1888. aastal käivitus rongiliiklus läbi Valga ka Tartu ja Riia vahel, ning 1889. aastal avati tehniliselt kõige keerulisem Valga–Petseri–Pihkva raudteelõik. Selle tulemusena sai Valga raudteejaamast oluline sõlmjaam, mis liigitus Vene keisririigi toonases süsteemis olulisse II klassi.
1889. aasta 27. novembril avati Valga reisijate jaamahoone, mis kujutas endast punastest tellistest pikka ühekordset historitsistlikku ehitist. Lisaks jaamahoonele rajatud raudteesõlm võttis enda alla kokku 0,8 km² maad ehk 5,5 % Valga üldisest linnaruumist. Sellest 1/3 oli jaamateede ja raudtee-ehitiste all. Lisaks rajati jaama remonditöökojad, vagunikuurid, mehaanikatsehh, sepikoda ja vedurite ringdepoo. Aastal 1900 rajati Valga jaama lähedale liiprite immutamise tehas.
Lisaks laiarööpmelisele raudteele said Valgast alguse ka 1896. aastal avatud kitsarööpmeline Valga–Ruhja–Pärnu raudtee, millel Valgale järgnes Pedele raudteepeatus ja 1903. aastal avatud kitsarööpmeline Valga–Mõniste–Ape–Aluksne–Gulbene raudtee, millel Valgale oli lähim Žuldiņi raudteejaam. Pärast Eesti iseseisvumist rajati läbi Läti kulgeva tee kõrvale uus raudteeharu, millel Valga järel tuli Kaagjärve raudteejaam. Kitsarööpmelise raudtee lõppjaam jäi Läti aladele ja hakkas kandma nime Valka raudteejaam.
20. sajandi algul oli Valga kõige kiiremini kasvav linn Eestis. Tänu raudteele oli Esimese Maailmasõja lõpuks linna elanikkond kasvanud juba 20 000 elanikuni.
Raudteejaama servas asub Valga depoo, mille ajalugu ulatub aastasse 1895. Nõukogude ajal asutati sinna Valga külmvagunidepoo, mis pankrotistus aastal 2000. Valga linnast töötas tippajal raudteel umbes 2000 inimest. Valga raudteesõlme kuulus tollal veel ka näiteks sideosakond, tuletõrjerong, teeremonditöötajad, tehnohooldustöökojad, kontrollaparatuuri tsehhid ja reservbaas.
Kuni 1997. aastani sõitis läbi Valga kiirrongiliin Balti Ekspress. Aastani 1998 oli läbi Valga käigus ka Riia ja Peterburi vaheline rongiliin.
Kuni 2001. aastani sõitsid reisirongid mööda Valga–Petseri raudteed (läbi Antsla ja Võru) ka liinil Valga–Veski. Sellel liinil järgnes Valgale Ratsimäe raudteepeatus.
Enne aastat 2008 eelnes Tartu suunal Valgale Raavitse raudteepeatus. 2008. aastal taastus Riia ja Valga vaheline reisirongiühendus (varem peatus Riia rong Valgast 4 km kaugusel kõrvalises Lugažis).
Seoses 2011. aastal valminud Koidula raudteejaamale ehitati kokku Tartu poolt tulev Tartu–Koidula raudteelõik ja Valga poolt tulev Valga–Koidula raudteelõik, millega sai võimalikuks rongiliiklus nn Kagu-Eesti kolmnurgas (Tartu–Valga–Koidula–Tartu).
Jaamahooned
Viimase jaamahoone arhitekt on V. Tsipulin ja hoone valmis eriprojekti järgi 1949. aastal. Väidetavalt ehitati hoone sõjavangide poolt. Ehitis kujutab endast kelpkatuse ja ristkülikulise põhiplaaniga vaksalihoonet, mille silmatorkavaim arhitektuurne aktsent on seitsmekorruseline ruudukujulise põhiplaaniga kõrge torn. Torni vaateplatvormi (nagu ka kogu ülejäänud hoone katuseräästaid) palistab lopsakas krohvitud profiilkarniis. Läbi kahe korruse ulatub peaootesaal, mille asukohta tähistab eksterjööris kõrgem viilkatusega transeptkorpus hoone keskosas. Ootesaali kirde- ja loodenurgas paiknevad teise korruse kõrgusel veerandringikujulise põhiplaaniga väikesed rõdud, kust avanevad uksed pööningule ja abiruumidesse. Ootesaali mõlemas otsas tuulekoja peal asetseb rõdu-koridor, millelt samuti viivad uksed kõrvalruumidesse. Ootesaalis ja endises restoranis on säilinud algupärased laelühtrid. Valga raudteejaam on üks Valga linna tõmbekeskusi, mis moodustab omaette linnaruumilise terviku.
Nüüdseks asub hoones ka Valga bussijaam, samuti kohvik.
2017. aastal võeti Valga jaamahoone (koos Narva raudteejaama peahoonega) arvele kultuurimälestisena. Tänaseks on hoone renoveeritud.
Pilte
<Gallery> Valga raudteejaam (610).JPG|Valga jaamahoone Valga raudteejaam (605).JPG|Valga raudteejaama veetorn Valga raudteejaam (611).JPG|Valga raudteejaama pöördsild Valga raudteejaam (326).JPG|Valga raudteejaam Su252-98 Valga.JPG|Auruvedur Su-252-98 Valga.JPG|Valga raudteejaam Valga (2).JPG|Valga raudteejaam (otsesuunas: Valga–Koidula raudteelõik; vasakule suunduv tee: Tartu–Valga raudteelõik) Valga (3).JPG|Valga raudteejaam Valga (4).JPG|Valga raudteejaam Valga (6).JPG|Läti raudtee diiselrong DR1A ja Edelaraudtee rong DR1B aastal 2013 22.05.19 Valga 2404 and DR1AM-267.1 (47961560311).jpg|Elroni reisirong Stadler FLIRT koos Läti raudtee rongiga (Pasažieru vilciens) DR1AM Valga (7).JPG|Valga raudteejaam </Gallery>
Vilusi
Vilusi (18. sajandi kaartidel Willus) on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ida-Viru maakonnas Lohusuu vallas.
Naaberasulaks on olnud Tiirikoja (18. sajandi kaartidel Tirikoja).
Algitsiid
Algitsiid ehk vetikatõrjeaine on mürkkemikaal, mis hävitab või pärsib vetikate kasvu.
Algitsiide kasutatakse sageli ujumisbasseinides, kus seetõttu võib kasutada vähem kloriide.
Õhutõrjesoomuk
thumb|Vene õhutõrjesoomuk 2A38M Tunguska pisi|Ameerika Ühendriikide [[AN/TWQ-1 Avenger]] Õhutõrjesoomuk on õhutõrje otstarbeline õhutõrjerelvasüsteemiga relvastatud lahinguvõimeline soomusmasin.
Õhutõrjesoomukid ehitatakse tavaliselt kas soomustransportööri, jalaväe lahingumasina või tanki veermikule. Lisaks relvasüsteemile (kahur või/ja raketisüsteem) on paljudel õhutõrjesoomukitel ka radarisüsteem sihtmärkide avastamiseks ja jälgimiseks, samuti relvade tule suunamiseks.
Õhutõrjesoomukite ülesandeks on peamiselt kaitsta liikuvaid soomusvägede üksusi vaenlase õhuründevahendite eest.
Uhkus ja eelarvamus (täpsustus)
"Uhkus ja eelarvamus" ("Pride and Prejudice") on Jane Austeni romaan 1813. aastast.
Selle järgi on tehtud mitu filmi ja telesarja, mis kannavad sama või lähedast pealkirja:
Chalmersi Tehnikaülikool
thumb|right|200px|Chalmersi Tehnikaülikooli peasissekäik Chalmersi Tehnikaülikool (Chalmers tekniska högskola) on eraülikool Göteborgis Rootsis.
Ülikool asutati 1829. aastal rahaga, mille pärandas William Chalmers vaestele lastele kooli loomiseks. 1937. aastal muudeti ülikool riiklikuks, kuid 1994. aastast on see taas erakool ning kuulub sihtasutusele.
Ülikoolis õpib umbes 10 300 üliõpilast ja 1100 doktoranti.
Ülikool keskendub loodusteaduste, tehnoloogia ja arhitektuuri õpetamisele.
Liiter
pisi|Ühe liitri suurust iseloomustav joonis Liiter (lühend l, rahvusvahelises kasutuses ka L) on meetermõõdustiku ruumalaühik, mis ei ole ametlik SI-ühik, kuid on selles süsteemis mainitud ja mõeldud kasutamiseks koos süsteemi ühikutega.
1 liiter võrdub 1 kuupdetsimeetriga (dm³), 1000 kuupsentimeetriga (cm³), 0,001 kuupmeetriga (m³).
1 liiter jaguneb tuhandeks milliliitriks (ml), sajaks sentiliitriks (cl) või kümneks detsiliitriks (dl).
Üks liiter vedelat vett kaalub peaaegu täpselt 1 kg, sest 1795. aastal määrati grammi väärtuseks 1 cm³ vee kaal (jää sulamistemperatuuril).
Käsikell
Käsikell on muusikainstrument, käega mängimiseks mõeldud kell. Et kella mängida, haarab mängija käepidemest ning liigutab rannet nii, et kella sees olev tila lööks vastu kella ja tekitaks heli. Enamasti esinevad käsikellad häälestatud komplektides, mida ansamblid kasutavad muusika mängimiseks.
Teke
Käsikellade tekkeloo kohta on palju erinevaid legende. Arvatavasti kasutati neid esialgu selleks, et kirikutornide kellalööjad saaksid väikeste kellade peal harjutada. Kasutatavaid kelli oli sama palju kui kelli kirikutornis (tavaliselt 12) ja need olid häälestatud diatoonilise helirea järgi. Aja jooksul muutusid kellakomplektid suuremaks ja tekkisid käsikellaansamblid. Käsikella kui instrumendi hiilgeajaks võib pidada 18. sajandi keskpaika.
Terminoloogia
Tavaliselt kutsutakse käsikelli täpsemalt Inglise käsikelladeks, mis viitab konkreetsele käsikella tüübile, mitte päritolumaale.
Suurbritannias tehakse vahet Ameerika ja Inglise käsikelladel – Inglise käsikellad on traditsiooniliste nahast käepidemetega, aga Ameerika käsikellade käepidemed on tehtud tänapäevasematest materjalidest, näiteks plastist. Ameerikas kutsutakse neid kõiki aga Inglise käsikelladeks.
Tootmine
pisi|Whitechapeli käsikellad Tuntumad käsikellade ja muu varustuse tootjad on:
Tootmisprotsess (Malmark)
pisi|Malmarki käsikellad Kõigepealt arendab disainer välja kella profiili, mis võimaldab tekitada kindlaid ülemhelisid. Helikõrguse määravad kella ava diameeter ja seina paksus, ülemhelid sõltuvad pigem kella kujust. Joonise alusel valmistatakse proovivorm, selle järgi tehakse liivavorm, mille sisse valatakse pronksisulam. Käsikelli valmistatakse puhtast pronksist, mis sisaldab umbes 80% vaske ja 20% tina. Metalli kuumutatakse moodsates elektrilistes sulatusahjudes kuni 1177 °C juures. Sulametall valatakse liivavormidesse spetsiaalsete rennide kaudu. Pärast pronksisulami tardumist eemaldatakse liiv. Ülemäärane metall lõigatakse lahti, nii et järele jääb toorikkest, mis puhastatakse tsentrifuugi abil sissepõlenud liivast ja jääkainetest. Seejärel saadetakse toorik lõpliku vormi andmiseks ja häälestamiseks treialitööde osakonda. Kõigepealt treitakse tooriku väliskülge, kuni saavutatakse täpselt ettenähtud profiil või vorm. Järgmiseks treitakse kella seestpoolt, ja seal toimub ka kella häälestamine. Pärast iga üksikut metallilõiget seisatakse treipink, lüüakse kella ja loetakse tekkinud vibratsiooni häälestamisseadmega, mis võimaldab eristada toone 1/100 pooltooni täpsusega. Seejärel võib kell minna lihvimisele, poleerimisele ja lõpphäälestusele. Siis läheb kell edasi lihvimis- ja poleerimisosakonda, kus see lihvimismasinaga kõigepealt seestpoolt ja siis väljast siledaks lihvitakse. Täiuslikult häälestatud kella helitäpsus saavutatakse just lihvimisprotsessi käigus. Käsikella teised osad nagu käepide, käepideme piiraja, haamri ja tila mehhanism valmistatakse käsitööna ning valmistatakse ette kella lõplikuks montaažiks. Seejärel teeb kokku pandud kell läbi indekseerimisprotsessi, et kindlaks määrata need valuparameetrid, mis võimaldavad saavutada parima tonaalsuse. Kella omadused pannakse nende parameetrite alusel kirja ning kellavalu loetakse kinnitatuks. Sellele järgneb iga kella täielik muusikaline ja mehaaniline kontroll, enne kui koostatakse üksteisega sobivate kellade harmoonilised oktaavkomplektid.
Käsikelli toodetakse tavaliselt 25, 37, 49, 73 või 85 kellast koosnevate komplektidena. Väiksemaid komplekte saab kellade lisamisega suurendada. Valmistatakse ka suuri basskelli vahemikus C2-C#3, mis on nende kaalu vähendamiseks ja tugevama põhitooni tekitamiseks valmistatud alumiiniumisulamist.
Kellamuusika
Koosseisu, mis mängib äratuntavat meloodilist kellamuusikat, nimetatakse käsikellaansambliks. Väiksemad koosseisud kasutavad vaid 25 kella (kaks oktavit, G4-G6), samas tavaliselt on kellakomplektid suuremad, kuni kaheksaoktaviliste komplektideni välja (97 kella, C1-C9). Kellad paigutatakse tavaliselt laudadele, mida katavad pehmed matid, et kaitsta kellade pronksist pinda ning hoida neid veeremast. Parema haarde ja kellade kaitsmise eesmärgil kannavad mängijad kindaid.
Kellaansamblite liikmed vajavad teistest ansamblitest pisut erinevat koordinatsiooni. Igal mängijal on ees terve noot, mitte ainult enda partii. Erinevalt orkestrist või koorist, kus iga muusik on vastutav ühe meloodiajoone eest, töötab kogu kellaansambel kui üks instrument, kus iga muusik on vastutav teatud nootide eest, lüües kella siis, kui vastav noot muusikas esineb.
Käsikellanoodid näevad klaverinootidega sarnased välja, kuid reeglina kirjutatakse kellanootides esimese oktavi C# (C#5) ja kõik sellest allapoole jäävad noodid bassivõtmesse ehk alumisele noodireale. Esimese oktavi Db (Db5) ja kõik sellest ülespoole jäävad noodid kirjutatakse viiulivõtmesse ehk ülemisele noodireale. Käsikellamuusikas on noodid kirjutatud ühe oktavi võrra madalamale, kui kellad tegelikult on, seega C5 ehk esimese oktavi C kõlab tegelikult nagu teise oktavi C.
On mitmeid käsikellanootide kirjastajaid, näiteks Hope Publishing Company, The Lorenz Corporation ja Alfred Music Publishing, kuid on ka individuaalseid seadjaid ja heliloojaid. Käsikellamuusikaga seotud kulud on tavaliselt tingitud saatmiskuludest ja levitamisest, sest enamik noote tuleb osta igale ansambli mängijale eraldi.
Enamik käsikelladele kirjutatud lugusid on lühikesed ja kestavad mõne minuti. Vähesed heliloojad kirjutavad käsikelladele pikemaid ja keerukamaid lugusid – tavaliselt kasutatakse sellistes teostes ka teisi pille.
Mängimistehnikad
Et käsikella lüüa, liigutab mängija seda nii, et kella tila lööks vastu selle sisepinda. Selleks hoitakse kella ülespidi, õla lähedal, ning lüüakse randmest. Et heli paremini edasi kanduks, teeb mängija käega ellipsikujulise kaare, mis jätab vaatajale lisaks ilusa ja graatsilise mulje. Kell jääb helisema, kuni selle hääl ise tasapisi hajub või kuni mängija kella summutab – tavaliselt käega (pöidlaga), vastu õlga või vastu pehme matiga kaetud lauda.
Topeltkellad
pisi|Topeltkelladega mängimine Käsikelli on võimalik mängida nii, et ühes käes on kaks kella. Selleks asetatakse kaks kella risti üksteise peale (mugavuse mõttes asetatakse väiksem kell allapoole) ning haaratakse neist nii, et pealmine (suurem kell) jääb pöidla ja nimetissõrme vahele ja alumine (väiksem kell) jääb nimetissõrme ja keskmise sõrme vahele. Selle tehnika abil saab kaht kella ühes käes mängida kas eraldi, näiteks kui mängija ei jõua kelli eraldi kätesse haarata, või samaaegselt, näiteks kui on vaja mängida oktavit. Selle tehnika korral läheb vaja oluliselt vähem kellamängijaid.
Kutselised mängijad kasutavad ka tehnikat, kus ühes käes on kolm kella, kuid ansamblimängus vajatakse seda harva ning pigem on see levinud soolomängijate hulgas. pisi|Echo ja gyro
Teised tehnikad
Echo – lisab pikale noodile kerge pulseerimise efekti. Selleks liigutatakse helisev kell servaga kergelt matiga kaetud laua vastu ja tõstetakse jälle üles. pisi|Malleting (pulkadega mängimine) Gyro – tekitab pikale noodile vibreeriva heli, mis võimaldab sel kauem püsida. Selleks lüüakse kella ja keerutatakse seda aeglaselt, hoides seda vertikaalses asendis. pisi|Kellamängupulgad (Malmark)|left Malleting (pulgaga mängimine) – kelli lüüakse spetsiaalsete pulkadega, mis on kas kummist, plastikust või lõngast kattega. Üldiselt kehtib reegel, et mida suurem (madalam) kell, seda suurema pulgaga seda mängitakse. Pulgaga mängides on kell tavaliselt laual, seega tekib lühike staccato noot. Kella võib pulgaga lüüa ka siis, kui see on teise käega üles tõstetud, see annab erinevalt tavalisest mängutehnikast kellale teravama kõla. Kasutades mitut pulka, on võimalik luua trummipõrinasarnane efekt. pisi|Martellato ja martellato lift Martellato (vastu lauda) – tekitab samuti staccato noodi. Selleks lüüakse kell vertikaalses asendis vastu lauda nii, et tila lööb vastu kella sisemust kohe pärast kokkupuudet lauaga. Sellest on olemas ka variatsioon, martellato lift, mille tekitamiseks tõstetakse kell kohe pärast kokkupuudet lauaga üles tagasi. See loob staccato noodi, millele järgneb vahetult tavaline kellaheli. pisi|Shaking Plucking – mängija võtab pöidla ja nimetissõrmega kella tila otsast kinni ning lööb selle vastu kella sisemust, luues terava staccato heli. Kell on selle ajal laual, käepide mängija poole suunatud.
Shaking – kella hoitakse vertikaalses asendis ning raputatakse kiiresti nii, et tila lööb korduvalt ja hästi kiiresti vastu kella sisemust. See tehnika loob püsiva heli, vastupidi tavalisel mängimisel tekitatavale helile, mis hajub kiiresti. Shake 'i kasutatakse pigem väikeste kellade peal, sest need kaaluvad vähe.
Tower Swing – mängija lööb kella, liigutab selle siis kaares alla ja natuke enda taha ning seejärel tagasi tavalisse asendisse. See loob echo'ga sarnase efekti.
Thumb damp (pöidlaga mängimine) – see tehnika loob plucking'iga ja pulgaga mängimisega sarnase staccato-heli, kuid on laiemalt kasutatav väiksemate kellade mängimisel, mille puhul mängutehnikate vaheldumine võib olla väga kiire, seega näiteks pulga haaramine oleks liiga aeganõudev. Pöidlaga mängimiseks mängitakse kella nagu tavaliselt, kuid lisaks asetatakse pöial kella peale, summutades kella seega kohe pärast löömist.
Noodikiri
Erinevate mängutehnikate jaoks kasutatakse palju lühendeid ja muid tähiseid, mis on tihti käsikellanootidele ainuomased:
Arsis
Esimesed käsikellad toodi Eestisse 1993. aastal, kui 1990. aastal alustanud Arsise kammerkoorist kasvas välja Arsise kellade ansambel, mille käsutuses on täna üks maailma parimaid kellakomplekte: 7+4 oktavit Inglise käsikelli ja 7 oktavit handchime'e. Arsise kellade ansamblis on kaheksa liiget.
Mõõtühik
Mõõtühik ehk ühik on füüsikalise suuruse väärtus, millega seda suurust mõõtmisel kvantitatiivselt võrreldakse.
Mõõtühikud jagunevad sõltumatuteks ühikuteks ‒ põhiühikuteks ‒ ja nende kaudu määratletavateks ühikuteks ‒ tuletatud ühikuteks. Põhiühikud ja tuletatud ühikud moodustavad mõõtühikute süsteemi ehk ühikusüsteemi.
Tuntuimad ühikusüsteemid on CGS-süsteem, MKSA-süsteem ja rahvusvaheline mõõtühikute süsteem (SI). Kõigis neis süsteemides on põhiühikute hulgas pikkuse, massi ja aja ühik, MKSA-süsteemis lisaks voolutugevuse ühik ning SI-süsteemis voolutugevuse, temperatuuri, ainehulga ja valgustugevuse ühik.
Põhiühikutest ja tuletatud ühikutest moodustatakse kümnendeesliidete abil kord- ja osaühikud (vt Ühikute detsimaaleesliited).
Käsikell
Arsis
1999. aastal avati Tallinnas Arsise Kellade Kool, mille eesmärgiks on näidata, kui tänuväärne on see instrument laste ja muusikaõpetuse seisukohalt. Käsikella abil on väga lihtne anda lastele esmaseid muusikalisi teadmisi. Kaks aastat hiljem avati kool ka Tartus. Kuigi muusikat õpitakse Arsise kellade koolis põhiliselt käsikellade abil, on seal lisaks ka klaveri-, muusikaloo ja solfedžotunnid. Nii Tallinnas kui ka Tartus tegutseb kaks Arsise noorteansamblit. Tallinna ansamblite dirigent on Aivar Mäe ja Tartu ansamblite dirigent on Mari Tooming. Arsises tegutseb kahe kooli peale kokku umbes 300 inimest.
Mõõtühik
Eestis on kohustuslik kasutada rahvusvahelise mõõtühikute süsteemi (SI) mõõtühikuid majandustegevuses, rahvatervise ja avaliku ohutuse valdkonnas, haldus- ja õppetegevuses ning standardimisel. Seda nõuet kohaldatakse mõõtevahenditele, mõõtetulemustele ja mõõtühikute abil väljendatavatele suurustele.
Käsikell
Pärnu Käsikellastuudio Agapella
Pärnu Käsikellastuudio MTÜ eesmärk on propageerida käsikellamuusikat kui haruldast, omanäolist ja Eestis vähelevinud musitseerimisviisi ning pakkuda kvaliteetset hobiharrastust igas vanuses inimestele. Kokku tegutseb Pärnu Käsikellastuudios umbes 50 inimest. 2013. aasta septembris alustas MTÜ tütarettevõttena tegevust Pärnu Käsikellakool, kus peale kellamängu õpitakse lisaks ka nooditundmist.
Mõõtühik
Kasutusel on ka mitmeid rahvusvahelisse mõõtühikute süsteemi mittekuuluvaid ühikuid, vt SI ühikutega seotud ühikud, SI-väliseid mõõtühikuid.
Käsikell
Campanelli käsikellaansambel
Campanelli tegutseb alates 2005. aastast Nõmme kultuurikeskuses. Ansamblis on 14 liiget ja dirigent on Inna Lai, kes esineb ka sooloartistina.
Pühajõgi (Kasari)
Pühajõgi (ka Pühaoja) on jõgi Raplamaal Märjamaa vallas Paeküla, Sõtke ja Tolli külas.
Jõgi suubub Tolli ja Paeküla piiril umbes 400 m Paeküla – Vana-Vigala teest loodes vasakult Kasari jõkke (52,1 km suudmest).
Jõgi on savika veega mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Jõe vett kasutab majanduslikult (vee erikasutusloaga) Kuuda Hooldekodu OÜ.
Pühajõe keskkonnaregistri kood on VEE1109200.
Mari-Liis Lille
Mari-Liis Lille (sündinud 15. septembril 1980) on eesti mänguasja disainer, kaubamärgi lilleliis looja ja käsitööraamatute autor.
Failisüsteem
Failisüsteem on andmestruktuuride, algoritmide ja tarkvara kogum, mille eesmärk on salvestusseadmele andmete organiseeritud paigutamine, et need oleksid hiljem leitavad ja kättesaadavad. Failisüsteem määrab failide paiknemise ja struktuuri füüsilisel kettal, seab piirangud failinimedele ja nende suurustele. Failisüsteem võimaldab faile salvestada, kustutada, nimetada, organiseerida, pakkida ja määrata failidele juurdepääsuõigusi.
Mari-Liis Lille
Haridus
Õppinud klaveri erialal Tallinna Muusikakeskkoolis (õpetaja Maigi Pakri) ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (Valdur Rootsi ja Ivari Ilja juhendamisel).
Tegevus
Alates 2008 tegutseb vabakutselise mänguasjadisaineri ja amigurumi edendajana Eestis.
Failisüsteem
Tööpõhimõte
pisi|300px|Ketta struktuur: A – rada, B – geomeetriline sektor, C – raja sektor ja D – klaster
Mari-Liis Lille
Tegevus
Koostöös kirjastusega Varrak on ilmunud kolm eestikeelset mänguasjade heegeldamise raamatut: "Võluväega mänguasjad" (2014), "Kaisuloomakirg" (2016) ja "Imeline nukumaailm" (2019).
Failisüsteem
Tööpõhimõte
Failisüsteemi üks tähtsamaid ülesandeid on organiseerida loogilisi faile füüsilisel salvestusseadmel (enamasti kõvaketas). Kõvakettal olev ruum on jaotatud sektoriteks, traditsiooniliselt on sektori suuruseks 512 baiti. Kuna enamasti ei ole failisüsteemil nii väikeste andmeüksustega praktiline töötada, rühmitab failisüsteem sektoreid klastriteks. Klaster on mingi täisarvuline hulk kõvakettal järjest asuvaid sektoreid, 512-baidise sektori puhul on levinumad klastri suurused baitides 2048 (4x512), 4096 (8x512), 8192 (16x512), 16 384 (32x512) ja 32 768 (64x512). Suurema klastri kasutamisel väheneb suuremate failide puhul killustumine, kuid väiksemate failide puhul suureneb raisatud ruum (slack) – kui fail on väiksem, kui klastri suurus, ei täideta klastris vabaks jäänud ruumi uue failiga, vaid see jääbki tühjaks. Kui fail on suurem, kui klastri suurus, jaotub fail mitmesse klastrisse.
Mari-Liis Lille
Tegevus
Koostöös väliskirjastustega on raamatud ilmunud ka inglise, hollandi, hispaania ja korea keeles.