cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Garfield
"Garfield" on Jim Davise loodud USA koomiks, mida hakati välja andma 1978. aastal.
See räägib kass Garfieldist, tema omanikust Johnist ja Johni koerast Odiest. 2002. aasta seisuga ilmus see koomiks umbes 2570 ajalehes ja ajakirjas ning "Garfield" hoidis sellega Guinnessi rekordit kui kõige laiemalt avaldatud koomiksiriba.
Kuigi seda on väljaannetes harva mainitud, siis vastavalt televisiooni erisaatele "Palju õnne, Garfield!" toimub koomiksi tegevustik Jim Davise kodulinnas Muncies USA Indiana osariigis. Koomiksi läbivateks teemadeks on Garfieldi laiskus, tema söömiskirg, kohv ning põlgus esmaspäevade ja dieetide vastu. Koomiks keskendub enamasti Garfieldi, Johni (tema omaniku) ja Odie (Johni koera) omavahelistele suhetele, kuid väljaandes esineb ka väiksemaid korduvaid tegelasi. Algselt loodi Garfield kavatsusega, et sellest saaks hea, lihtsasti müüdav tegelaskuju.
Koomiksi nimitegelane on laialt levinud ka kaubanduses. Garfieldi-teemaliste kaupade aastane läbimüük on 750 miljonit kuni 1 miljard dollarit. Lisaks temateemalistele kaupadele ja reklaamidele on koomiksitegelane esinenud ka multifilmides, kahes animeeritud sarjas ning kahes täispikas animeeritud filmis, lisaks kolmel DVD-l.
On arvatud, et osa koomiksi popkultuurilisest edust tuleneb ka tundlike sotsiaalpoliitiliste teemade vältimisest. See on koomiksi algusest peale olnud Davidi kindel põhimõte, mida kommenteerides on ta tunnistanud sedagi, et tema teadmised poliitika vallas pole kiita.
Keelepoliitika
Keelepoliitika hõlmab eelkõige riigi süsteemsed abinõud keele funktsioonide teadlikuks säilitamiseks või muutmiseks. Mingi riigi keelepoliitika esmaülesanneteks on riigikeele sätestamine põhiseaduses ja keeleseaduse kehtestamine, mis kõik toimub rahvusvahelisi õiguse normi kinni pidades.
Keelepoliitika eesmärk on keelesuhtluse reguleerimine ühiskonnas, tagades ühtlasi ka riigikeele täisväärtusliku toimimise.
Keelepoliitika võib iseloomu poolest olla kas (a) konstruktiivne ehk perspektiivne (arendab keele funktsioone ja struktuuri); (b) retrospektiivne (säilitab keele funktsioone ja struktuuri), või (c) destruktiivne (ahendab keele funktsioone ja struktuuri). Destruktiivse keelepoliitika viljelemine võib kaasa tuua keelelise assimileerumise ja keele hääbumise, keeletapu (keelesuitsiid ehk lingvitsiid).
Eesti keelepoliitika
Eestis kuulub keelepoliitika Haridus- ja teadusministeeriumi valitsemisalasse. Ministeeriumi ülesanded on keelepoliitika planeerimine, korraldamine ja arendamine; riigi arengukavade väljatöötamine keelepoliitika valdkondades ja nende kooskõla tagamine üleriigiliste arengukavadega.
Keelevaldkonna kolm olulisemat suunda on :
Kääbussiga
Kääbussiga (Porcula salvania) on sigalaste sugukonna väikseim ning haruldaseim liik hinnanguliselt 250 säilinud isendiga Kirde-Indias Bhutani piiri ääres.
Täiskasvanud kääbussea õlakõrgus on 25–30 cm ja tüvepikkus 50–65 cm. Keskmine isasloom kaalub umbes 8,5 kg.
Kääbussiga on omanimelise perekonna ainuesindaja.
Kazlų Rūda
Kazlų Rūda (saksa keeles vanasti Koselrode) on linn Leedus Kazlų Rūda omavalitsuses, Kazlų Rūda valla halduskeskuseks. Kazlų Rūdast hargnevad raudteed Kaunase, Kaliningradi ja Šeštokai suunas. Kazlų Rūda asub merepinnast 95 meetri kõrgusel.
Linna ümbrus on metsane; sealsete metsade vahel paiknevad linna läheduses (viis kilomeetrit põhja pool) Kazlų Rūda sõjaväelennuväli ja Kazlų Rūda polügoon.
Linnas on arvukalt metsanduse ja puidutöötlemisega tegelevaid ettevõtteid. On ka tekstiilitööstuse ja lihatoodete ettevõtteid. Linnas on raamatukogu.
Haridust annavad gümnaasium, kaks põhikooli ja algkool, lisaks on linnas kool erivajadustega lastele.
Elanikkond
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šakiai elanikest leedulasi 97,51%, venelasi 1,13%, valgevenelasi 0,27% ja ukrainlasi 0,84%.
Ajalugu
Asulat on esimest korda mainitud 1744. aastal. Toona oli seal kaevurite asula, kus XIX sajandi keskel toodeti 10 tonni rauda aastas.
Fai della Paganella
thumb|Vaade Fai della Paganellale linnulennult
Kazlų Rūda
Ajalugu
1861. aastal valmis Peterburi–Varssavi raudtee Königsbergi viiv haru, mille äärde rajati Kazlų Rūda raudteejaam, jaama juurde tekkis aga alevik. Aastal 1911 avati seal raudteetööliste lastele venekeelne kool. Aastast 1914 on teada, et alevis toodeti vilti ja seal asus turuplats. Aastal 1915 rajasid Saksa okupatsiooniväed alevi juurde sõjavangide laagri, ühtlasi ehitasid nad alevist kitsarööpmelise raudtee Pavilkijyse asulasse.
Fai della Paganella
Fai della Paganella (saksa keeles Oberpfeidt või Welsch-Faid) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 14 km Trentost loodes. Valla territooriumil asub Paganella mägi ja suusakuurort.
Kazlų Rūda
Ajalugu
Pärast sõja lõppu ehitati alevist Šeštokaisse viiv raudteeharu. Sinna rajati elektrijaam, avati kolm saekaatrit ja kaks veskit. Aastal 1925 valmis katoliku kiriku hoone.
Fai della Paganella
Fai della Paganella külgneb järgmiste valdadega: Spormaggiore, Mezzolombardo, Cavedago, Zambana ja Andalo.
Kazlų Rūda
Ajalugu
1950. aastal sai Kazlų Rūda linnaks. Aastail 1950–1962 oli see samanimelise rajooni keskus.
Sengilei
Sengilei on linn Venemaal Uljanovski oblastis, Sengilei rajooni keskus. Asub Kuibõševi veehoidla paremkaldal, Uljanovskist 70 km lõuna pool.
2021. aastal oli linnas 6182 elanikku.
Ajalugu
Asula tekkis 1666. aastal rajatud kasakate kindluse juurde. Linnaõigused sai 1780. aastal. 18. sajandil oli linna teravilja- ja jahukaubanduse keskus. 1925 võeti linnaõigused ära, kuid 1943. aastal sai taas linnaks. 1954. aastal jäi osa linnast veehoidla alla ja viidi uude kohta.
Tuletõrjujate mälestusmärk Tallinna Tuletõrjeühingu kalmistul
Tuletõrjujate mälestusmärk Tallinna Tuletõrjeühingu kalmistul on mälestusmärk, mis asub Tallinna Tuletõrjeühingu kalmistul (praeguse haldusjaotuse järgi Nõmme linnaosas) Tallinnas.
1927. aastal avatud kalmistule kujundas arhitekt Karl Lüüs 1935. aastal ligi 4 m kõrguse punasest graniidist mälestussamba ja seda ümbritseva ansambli. Ta juhtis ise selle teostamist ning kogu mälestusmärk avati pidulikult 13. juulil 1937.
Marcelinho Carioca
Marcelo Pereira Surcin (tuntud nimega Marcelinho Carioca või ka lihtsalt Marcelinho; sündinud 31. detsembril 1971 Rio de Janeiros) on Brasiilia endine jalgpallur, poolkaitsja.
Ta alustas klubikarjääri Flamengos, kus mängis aastatel 1988–1994. 1992. aastal tuli ta Flamengoga Brasiilia meistriks ja 1990. aastal võitis Brasiilia karika. 1991. aastal võideti Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlused Campeonato Carioca.
Aastatel 1994–2001 mängis ta klubis Corinthians Paulista kokku 420 mängus ja lõi 206 väravat, millega on klubi kõige aegade väravaküttide edetabelis kuuendal kohal. Ta tuli Corinthiansega Brasiilia meistriks 1998. ja 1999. aastal. 1995. aastal võitis ta Corinthiansega Brasiilia karikavõistlused Copa do Brasil ning võitis klubiga aastatel 1995, 1997 ja 1999 São Paulo osariigi meistrivõistlused Campeonato Paulista. 2000. aastal võideti esimest korda toimunud klubide maailma karikavõistlused.
1999. aastal võitis ta Brasiilia kõrgliiga hooaja parima mängija auhinna Bola de Ouro.
2003. aasta hooajal mängis ta Vasco da Gamas ja valiti samal hooajal Brasiilia kõrgliiga sümboolsesse koosseisu.
Vaatamata muidu edukale klubikarjäärile ei õnnestunud tal Brasiilia jalgpallikoondises ühelgi suurturniiril mängida.
Koondisekarjäär
Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1998–2001 kolm mängu ja lõi kaks väravat.
Kivi-Jüri
pisi|"Kivijüri" (2011) pisi|"Kivijüri" (juuli 2012) "Kivi-Jüri" ehk "Kivijüri" on Kärdlas asuv mälestusmärk "Hiiumaa kaitselahingute kangelastele 1941". Mälestusmärk püstitati Nõukogude okupatsiooni ajal 1966. aastal Kärdlast väljuvate maanteede ristile. Graniidist mälestusmärgi autorid on skulptor Endel Taniloo ja arhitekt Ülo Sirp.
Mälestusmärgi skulptuuri näol on tegemist suurima graniitbüstiga Eestis. Mälestusmärgi alus mõõtmetega 2,6 × 2 × 1,7 m kaalub 36 tonni ja sellele toetuv sõduripea 10 tonni. Üldkõrgus on 4,3 m.
Mälestusmärk on tunnistatud kultuurimälestiseks 1997. aastal.
Konstruktivism (kunst)
Konstruktivism on kunstistiil (sealhulgas arhitektuuristiil), mis tekkis aastatel 1913–1921 Venemaal. Konstruktivism kasvas välja kubismist ja futurismist.
Tarczyn
Tarczyn on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas Piaseczno maakonnas, Tarczyni valla halduskeskus. Tarczyn asub Varssavi kesklinnast umbes 31 km lõunaedelas.
Ürikutes on Tarczynit esmamainitud 1259. aastal. Linnaõigused sai Tarczyn 1353. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal. 1. jaanuaril 2003 sai Tarczyn linnaõigused tagasi.
Linnas asub mahlavabrik Tarczyn.
Kérkyra piirkonnaüksus
Kérkyra piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Κέρκυρας) on Kreeka piirkonnaüksus Joonia saarte piirkonna põhjaosas.
Piirkonnaüksuse keskasula on Kérkyra.
Kérkyra piirkonnaüksuse koosseisu kuuluvad Korfu, Paxoí, Othonoí, Ereikoússa, Mathráki ja mitu väiksemat saart Joonia meres.
Haldusjaotus
pisi|vasakul|Kérkyra piirkonnaüksuse vallad Kérkyra piirkonnaüksus jaguneb 2 vallaks. Need on:
Leevi rahvamaja
Leevi rahvamaja on rahvamaja Põlva maakonnas Räpina vallas Leevi külas.
Rahvamaja tööd juhatab Piret Rammo.
Šveitsi-Balti Kaubanduskoda
Šveitsi-Balti Kaubanduskoda (inglise Swiss-Baltic Chamber of Commerce, lühend SBCC) on organisatsioon (kaubanduskoda), mille eesmärk on arendada Šveitsi ja Baltimaade ettevõtete ärisidemeid. Koda asub Tallinnas. Koda juhib Jürg Würtenberg. Varem juhtis koda François Loeb.
Serafiimlaste kirik
Serafiimlaste kirik (inglise keeles Seraphimite Church) oli esimene ukrainlaste kirik Põhja-Ameerikas. Kirikuhoone nimi Plekkpurgi katedraal tuli sellest, et rahapuudusel kasutati ehitamiseks pruugitud metalli ja puitu. Plekkpurgi katedraal oli serafiimlaste kiriku keskus (serafiimlaste kirik asutati Kanadas Winnipegis ja see polnud kanooniliselt seotud ühegi kirikuga Euroopas). Kirikuhoone asub Winnipegis King Streeti ja Stella Avenue nurgal. Aastal 1904 valminud hoone sattus hiljem vandaalide rünnaku ohvriks.
Eellugu
Ukraina emigrandid hakkasid Kanadasse saabuma 1891. aastal peamiselt tollal Austria-Ungarile kuulunud Lääne-Ukraina aladelt Bukoviinast ja Galiitsiast. Uustulnukad Bukoviinast olid õigeusklikud, aga Galiitsiast tulnud olid kreekakatoliiklased. Mõlemad kasutasid bütsantsi riitust.
1903. aastaks oli Kanadas küllalt ukrainlasi, sealhulgas vaimulikke, poliitikuid ja haritlasi, et see kogukond teistele kirikutele huvi pakkuma hakkaks.
Kiriku ehitamise põhjuseks oli teiste kirikute aktiivne misjonitegevus serafiimlaste seas. Nende kogudusel oli olnud väike kabel, kui aga koguduse preestrid aastal 1903 serafiimlaste kirikust lahkusid, võtsid nad üle ka kabeli. Serafim asus seejärel kogudusele uut kirikut ehitama, kasutades selleks kohalikult prügimäelt leitud plekist tubakapurke, vanu aknaid, telliseid, puitu, torusid, raudteerööpaid ja voodeid. Serafiimlaste kirikus käiv rahvahulk aga järjest vähenes. Nii üritas Serafim mais 1907 oma kirikuhoonet maha müüa, aga edutult. Aastal 1908 lahkus ta Kanadast ja Plekkpurgi katedraal jäi tühjana seisma.
Kesksed isikud
pisi|[[Cyril Genik (1857–1925)]]
Keskne kuju Winnipegi ukraina kogukonnas oli Cyril Genik (1857–1925). Ta tuli Galiitsiast pärast gümnaasiumi lõpetamist Lvivis ja lühiajalisi õigusteaduste õpinguid Tšernivtsi Ülikoolis. Genik oli sõber Ivan Frankoga, kes kirjutas värssmuinasjutu "Лис Микита" ('Mõkõta Rebane', Euroopas ja Eestiski populaarsete Reinuvader Rebase lugude versioon ukraina keeles), mille kirjutamise eest nimetati ta Nobeli kirjandusauhinna nominendiks. Franko ühiskonnasatiirilist hoiakut jagas võib-olla ka Genik; ta oli isamees Franko tütre pulmas. Rahva vabastamine vaimulikest ja maareform võimaldasid vabaneda kaugel asuvatest mõisnikest, kes kontrollisid talunikke kiriku abiga. Genik oli esimene Kanada valitsuse palgatud ukrainlasest immigratsiooniametnik, kes viis uusi immigrante nende maalappidele. Geniki onupoeg Ivan Bodrug (1874–1952) ja tema sõber Ivan Negrich (1875–1946) tulid Berezivi külast Kolomõja rajoonist ja olid Galiitsias tunnustatud algkooliõpetajad. Need kolm meest moodustasid ukraina kogukonna tuumiku ja olid tuntud kui Berezivi triumviraat. Genik kui kõige vanem oli ainsana neist juba abielus. Tema naine Pauline (neiuna Tsurkowsky) oli preestri tütar ja väga haritud. Neil oli kolm poega ja kolm tütart.
Teine keskne kuju oli piiskop Serafim, kodanikunimega Stefan Ustvolsky. Ta ekskommunikeeriti Pühima Valitseva Sinodi poolt Peterburis. Tema lugu algas, kui ta rändas Kreekasse Áthose mäele, kus end piiskopiks pidav püha Anfim pühitses ta piiskopiks (selle loo tõi Serafim endaga Põhja-Ameerikasse kaasa). Saanud piiskopiks, tuli Serafim Põhja-Ameerikasse ja elas lühikest aega ukraina preestritega Philadelphias. Kui ta jõudis Winnipegi, ei olnud tal osadust Venemaa õigeusu kirikuga ega ka ühegi teise kirikuga. Ukrainlased preerias võtsid ta omaks kui palverändurist pühaku, kellesarnaseid on leidunud ristiusu algusaegadest saadik.
Veel üks inimene, kes võttis osa sündmustest, mis kulmineerusid Plekkpurgi katedraali rajamisega, oli Serafimi abiline Makari Marchenko. Ta tegutses diakoni ja lugejana, abistades Serafimi jumalateenistustel, mida ta hästi tundis. Ta tuli koos Serafimiga USA-st Kanadasse. Peapiiskop Langevin, kes elas St. Boniface'is, oli roomakatoliku kiriku pea Lääne-Kanadas ja otseses ühenduses Rooma paavstiga. Tema arvates leidus piisavalt katoliku preestreid, et teenida kohalikke ukrainlasi. Olulised olid veel Manitoba College'i (presbüterlaste õppeasutus Winnipegis) juhataja William Patrick, Manitoba liberaalide partei ja õigeusu misjonärid Venemaalt.
Serafiimlaste kiriku rajamine
Järgnevad sündmused said alguse, kui Manitoba parlamendi liige Joseph Bernier esitas 1902. aastal seaduseelnõu, mille järgi kreekakatoliiklike ruteenlaste (ukrainlaste) kinnisvara antakse roomakatoliku kiriku valitsuse alla. Peapiiskop Langevin teatas, et ruteenlased peavad tunnistama end tõelisteks katoliiklasteks oma kinnisvara kirikule üle andmisega, mitte nii nagu protestandid, kes tegid seda varade üle andmisega ilmalikest koosnevale komiteele, sõltumatult preestrist ja piiskopist. Ukraina rahvusgrupi suurus äratas huvi ka õigeusu misjonäride hulgas Venemaal, mistõttu Venemaa õigeusu kirik kulutas aastas 100 000 dollarit misjonitööks Põhja-Ameerikas. Ka Kanada presbüterlik kirik oli huvitatud ja kutsus ukrainlasi Manitoba College'isse (praegune Winnipegi Ülikool), kuhu olid nende jaoks asutatud eriklassid kooliõpetajate (hiljem ka kreeka õigeusu vaimulike) ettevalmistamiseks. Kolledži juhataja King vestles Bodrugi ja Negrichiga saksa keeles. Genik tõlkis nende koolidokumendid poola keelest inglise keelde. Seega said neist esimesed ukraina üliõpilased Põhja-Ameerikas.
Genik, Bodrug ja Negrich kiirustasid, et kindlustada oma kogukonda, ja tõid kohale Serafimi. Viimane saabus 1903. aastal, et üles ehitada kirikut, mis oli täiesti iseseisev ja sõltumatu kõigist teistest kirikutest, kes püüdsid Ukraina immigrantide hingi preerias. Serafim asutas õigeusu kiriku, mida ta ise ka juhtis. Et rahustada ukrainlasi, kutsuti kirikut ka serafiimlaste kirikuks. Ta pakkus kogudustele õigeusku, mis oli immigrantidele tuttav, ja hakkas ordineerima lugejaid ja diakoneid. 13. detsembril 1903 avati väike kirik McGregori tänaval Winnipegis, arvatavasti Püha Vaimu kiriku nime all. 1904. aasta novembris alustas Serafim oma kurikuulsa Plekkpurgi katedraali ehitamist. Serafim ordineeris viiskümmend preestrit ja palju diakoneid, kellest mõned ei osanud isegi lugeda. Nad täitsid preestri ülesandeid asundustes, kuulutades iseseisvat õigeusku ja nõudes kiriku varade haldamist usaldusmeeste poolt. Kahe aastaga sai kirik ligi 60 000 liiget.
Tagajärjed
Sellest sotsiaalsest ja usulisest palangust, mis käis üle kogu preeria, sündis uus Kanada ukraina kogukond.
Ühest serafiimlaste kiriku mässajast Ivan Bodrugist sai uue iseseisva kiriku pea. Ta oli üsna karismaatiline preester, kes jutlustas evangeelset ristiusku presbüterlaste kiriku eeskujul. Ta elas 1950. aastateni. Iseseisva kiriku kaks hoonet paiknesid Pritchard Avenue ja McGregor Streeti nurgal. Serafimi esimene kirik on nüüdseks lammutatud, aga presbüterlaste rahaga ehitatud teine kirik on tänapäevani alles.
Peapiiskop Langevin püüdis aina rohkem assimileerida ukraina kogukonda roomakatoliku kiriku alla. Ta püstitas püha Nikolause basiilika ja tõi Belgiast preestrid, isa Achille Delaere'i ja teised, pannes nad kirikuslaavi keeles ja bütsantsi riituse järgi liturgiat korraldama ja poola keeles jutlustama. See kirik asus üle tee ukrainlaste püha Vladimiri ja püha Olga katoliku katedraalist McGregor Streetil Põhja-Winnipegis. Selline konkurents võimaldas enamatel Kanada ukraina lastel õppida ukraina keelt.
Kui liberaalide partei nägi, et ukrainlased ei olnud enam seotud peapiiskop Langeviniga ja konservatiivsete roomakatoliiklastega, asusid nad kohe finantseerima esimest ukrainakeelset ajalehte Kanadas. Selle nimi oli Kanadiskõi Farmer ja esimene toimetaja tuntud Ivan Negrich.
Serafim kadus 1908. aastal. Teda on mainitud ajalehes Ukrainskõi Golos, mis ilmub ikka veel Winnipegis. Ta olevat müünud piibleid raudteetöölistele 1913. aastani. Teise versiooni järgi läks ta Venemaale tagasi.
Cyril Genik kolis koos oma vanema tütre ja ühe pojaga USA-sse, tuli hiljem Kanadasse tagasi ja suri 1925. aastal.
Makari Marchenko kuulutas end Serafimi lahkumise järel serafiimlaste kiriku piiskopiks, ülempatriarhiks, ülempaavstiks ja ülemvürstiks. Püüdes olla õiglane kõigi vastu, ekskommunikeeris ta isegi Rooma paavsti ja Venemaa Pühima Valitseva Sinodi. Ta rändas ringi maakohtades ja teda võtsid vastu ukrainlased, kes hindasid idast pärinevaid vanu tavasid.
439
439. aasta
Lepingu täitmise nõue
Üldiselt
Lepingu täitmise nõude aluseks on võlaõigusseaduse § 222, mis on erinormiks § 108 suhtes.
Täitmisnõue saab olla kahesuguse sisuga: ostja võib nõuda müüjalt lepingutingimustele mittevastava asja parandamist või selle asendamist uue samalaadse asjaga. Selleks, et ostja saaks nõuda asja parandamist või asendamist, peab ta müüjale esitama üheaegselt (või vähemalt mõistliku aja jooksul) nii teate, et asi ei vastanud lepingutingimustele, kui ka täitmisnõue. See tähendab, et ostja peab müüjale teada andma, et ta soovib kas asja parandamist või asendamist. Praktikas tekitab see probleeme, kuna tavainimene ei tea, et ta peab täitmisnõude esitama siis, kui annab teada asja puudustest. Selle pärast loetakse täitmisnõue esitatuks ka juhul, kui avaldusest võib välja lugeda, et ostja soovib puudustega asja parandamist või asendamist. Et kaitsta tarbijast ostjat, ei pea tarbijalemüügi korral müüjale, kes tegutseb majandus- või kutsetegevuses, täitmisnõuet esitama.
Asendamine
Asendamine tähendab, et müüja peab asendama ostjale üle antud puudustega asja uue samaväärse asjaga. Samal ajal peab ostja tagastama müüjale puudustega asja. Asendamine tuleb kõne alla üksnes asendatavate asjade, eelkõige asjade puhul, millel on liigitunnused. Individuaaltunnustega asja asendamine on võimatu ning seetõttu on see välistatud. Asja asendamise kohustusega kaasneb ka kohustus kanda parandamisega seotud kulud, eelkõige veo-, posti-, töö-, reisi- ja materjalikulud.
Parandamine
Parandamine tähendab, et müüja on kohustatud tegema sobivad toimingud, et kõrvaldada asja lepingutingimustele mittevastavus. Parandamisnõude esitamine eeldab, et puuduse kõrvaldamine ehk parandamine on ka reaalselt võimalik. Ei eeldata, et müüja peab omama eriteadmisi ja asja ise ära parandama. Küll aga peab müüja asja parandamiseks kasutama kolmanda isiku abi, kellel on eriteadmised ja oskused. Nii nagu asja asendamisega, on müüjal kohustus kanda parandamisega seotud kõrvalkulud, eelkõige veo-, posti-, töö-, reisi- ja materjalikulud. Näiteks kannab müüja kulud, mis seonduvad asja viimise või saatmisega parandamiskohta ning sealt tagasi ostjale.
Parandamiskulu hüvitamise nõue
Parandamiskulude hüvitamise nõue on algse täitmisnõude suhtes sekundaarne õiguskaitsevahend ning tuleb kõne alla üksnes juhul, kui ostja on esmalt nõudnud lepingu täitmist, s.t. kas parandamist või asendamist. Parandamiskulude hüvitamise nõue eeldab, et ostjal on õigus nõuda lepingutingimustele mittevastava asja parandamist ning ta on esitanud parandamisnõude müüjale õigeks ajaks. Müüja pole parandanud asja tähtajaks. Näiteks ei ole müüja asja parandanud mõistliku aja jooksul või on koguni keeldunud asja parandamisest. Ostja saab parandamiskulude hüvitamist nõuda müüjalt üksnes siis, kui ta on asja parandanud ise või lasknud seda teha kolmandal isikul. Võimalik on nõuda üksnes tegelikult kantud ehk reaalsete parandamiskulude hüvitamist. See tähendab, et ostjal pole võimalik jätta asi tegelikult parandamata ning nõuda müüjalt hüpoteetiliste parandamiskulude hüvitamist.
Benno Ohnesorg
pisi|Benno Ohnesorgi ja Christa Ohnesorgi haud Hannoveris Benno Paul Johann Ohnesorg (15. oktoober 1940 Hannover – 2. juuni 1967 Lääne-Berliin) oli saksa üliõpilane, kelle politsei tappis Iraani šahhi Moḩammad Reẕā Pahlavī visiidi vastu toimunud meeleavalduse ajal.
Benno Ohnesorg õppis Berliini Vabas Ülikoolis romanistikat ja germanistikat. Poliitilistelt vaadetelt oli ta patsifist. Iraani šahhi visiidi vastane meeleavaldus oli esimene poliitiline demonstratsioon, millest Ohnesorg osa võttis. Šahhi agentide provokatsioonide tõttu muutus meeleavaldus vägivaldseks. Ohnesorgi tulistas pähe erariides politseinik Karl-Heinz Kurras. Benno Ohnesorg suri kiirabiautos enne haiglasse jõudmist.
Benno Ohnesorgi mõrvamine põhjustas läänesaksa vasakpoolse üliõpilasliikumise radikaliseerumise.
Ding Liren
pisi|Ding Liren (2016)
Ding Liren (hiina keeles 丁立人, pinyin ' is Dīng Lìrén; sündinud 24. oktoobril 1992 Wenzhou Shis) on hiina maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2009).
Ding sai surmeistriks 17-aastaselt 2009. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on kolmekordne Hiina malemeister (2009, 2011, 2012).
2017. aastal Thbilisis tuli ta maailmakarikavõistlustel teiseks ja klassifitseerus 2018. aastal Berliinis toimunud MM-i pretendentide turniirile, kus sai neljanda koha.
Oktoobris 2019 jõudis Ding Hantõ-Mansiiskis maailma karikal finaali, kus kaotas Teymur Rəcəbovile, kuid mõlemad pääsesid aprillis 2020 Jekaterinburgis peetavale MM-i pretendentide turniirile.
Rahva Lõbu-Leht
alt=Rahwa Lõbuleht esikaas 1904|pisi|Rahwa Lõbu-leht, esikaas 1904 pisi|Rahwa Lõbu-leht, päismik Rahva Lõbu-Leht : Eesti perekondlik jutu-, teaduse ja võiduse ajakiri ((originaalpealkirjaga "Rahwa Lõbu-Leht"), aastast 1905 Rahva Lõbuleht) oli kogupereajakiri, mille 1898. aastal asutas Tartus Karl August Hermann.
Lewise maakond (Idaho)
Lewise maakond (Lewis County) on maakond Ameerika Ühendriikides Idaho osariigis.
Rahva Lõbu-Leht
Populariseeriseeriti materialistlikku maailmakäsitust. Aastatel 1898–1901 ilmus ajakiri Tartus, 1901–1902 Põltsamaal ja 1903–1906 Tallinnas.
Lewise maakond (Idaho)
Maakonna halduskeskus on Nezperce.
Rahva Lõbu-Leht
Ajakirja tellimise hind 1899. aastal oli 1 rubla aastas ja üksiknumbrina maksis 10 kopikat.
Lewise maakond (Idaho)
Ajalugu
Maakond moodustati 1911. aastal.
Rahva Lõbu-Leht
Ajakiri oli varem ilmunud Laulu ja Mängude lehe (1885–1897) jätkaja.
Lewise maakond (Idaho)
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 3821.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Eye Sea I
Eye Sea I on Eesti post-hardcore 'i bänd. Ansambel asutati 2010 Narvas. Ansambel andis 2013 välja albumi "Legend" (plaadifirma Redfield Records).
Jakob Johann Gonsior
Jakob Johann Gonsior (3/15. jaanuar 1794 Tallinn Eestimaa kubermang Venemaa keisririik – 29. märts / 10. aprill 1865 Tallinn) oli Tallinna raehärra.
Ta õppis 1813–1816 Tartu Ülikoolis õigusteadust.
Aastatel 1816–1828 oli ta Tallinna rae ja Eestimaa ülemmaakohtu advokaat ning 1828. aastast kuni surmani Tallinna raehärra.
1836. aastal määrati Jakob Johann Gonsior Tallinna linna esindajaks Venemaa keisri kantselei II osakonna juures tegutseva seadusandliku komisjoni juurde kriminaalõiguse väljatöötamiseks ning ta viibis ja elas alaliselt rohkem Peterburis.
4/16. mail 1828 abiellus ta Tallinna Niguliste koguduse õpetaja Johann Bernhard von Gebhardti tütre Amalia Constantia von Gebhardtiga.
Jakob Gonsior-asutus
Kui lastetu Jakob Gonsior 1865. aastal 71 aasta vanuses suri, pärandas ta testamendiga kogu oma vallasvara ja kinnisvara (4 kinnistut Viru väljakul Gonsiori tänava ääres, Jahu 10 kinnistu, ait Pühavaimu kiriku õuel ja Raekoja plats 10 // Mündi 2) pärast oma lese surma heategevuslikuks otstarbeks. Gonsiori sihtasutise põhilised tegevussuunad olid vanemateta väikelaste hoolekande korraldamine, puudust kannatavate vanemate toetamine laste kasvatamisel. 1928. aastal ehitas asutus Tallinna Nurme tänavale kaks maja 22 korteriga, mis anti soodsatel tingimustel üürile lasterikastele töölisperedele. Jakob Gonsior-asutus tegutses aastatel 1866–1940, algul linna Jumalalaeka ja 1885. aastast Tallinna linnavalitsuse alluvuses ning kahel viimasel tegevusaastal iseseisva sihtasutusena.
Tema järgi on nimetatud Gonsiori tänav Tallinnas.
Leesi rahvamaja
Leesi rahvamaja on rahvamaja Harju maakonnas Kuusalu vallas Leesi külas. Asutuse juhataja on Maila Velström.
Asutus asutati 2001.
Dassault Mirage 2000N/2000D
Dassault Mirage 2000N on Prantsusmaa hävituslennuki Dassault Mirage 2000 tuumalöökide andmiseks välja arendatud mudel. Mirage 2000D on 2000N-i tavalisteks õhulöökideks mõeldud versioon.
St. Erhard (õlu)
St. Erhard (kaubamärgi visuaal: St. ERHARD) on Saksamaal Bambergis Baieri regioonis valmistatav õlu. St. Erhardi õlut reklaamitakse luksusbrändina ja enamik toodangust eksporditakse Aasiasse.
Toode
St. Erhardi õlut pruulitakse vastavalt Reinheitsgebot 1516 reeglitele ja selle kangus on 5%. St. Erhardi õlut võib leida peamiselt India turult.
Bränd
Erinevalt paljudest muudest õllebrändidest villitakse St. Erhardi õlut selgelt läbipaistvasse klaaspudelisse, millele on trükitud silt ja mis seejärel on kaetud UV-kaitsega lakiga.
Kaubamärk
St. Erhard on rahvusvaheliselt registreeritud kaubamärk õlle ja õllega seotud toodete ning teenuste valdkonnas.
Julius-Johannes Taimre
Julius-Johannes Taimre VR I/3 (kuni 1936 Julius-Johannes Trausman(n); 29. jaanuar (vkj)/ 10. veebruar 1895 Kurna vald, Jüri kihelkond, Harjumaa – 20. jaanuar 1977) oli Eesti vabadusvõitleja.
Õppis Kurna vallakoolis. Töötas Kurna mõisas sepasellina, siis Keilas lukksepana ja Tallinnas autoremondikojas.
Esimese maailmasõjas teenis aastatel 1917–1918 autoüksuses. Esimese Saksa okupatsiooni ajal oli Tallinna laevaühisuse autojuht, osales Kaitseliidu loomises.
Vabadussõja ajal võitles lahingutes punaste vastu Viru rindel, Lõuna-Eestis ja Lätis. Osales vabatahtlikuna laiarööpmelise soomusrongi nr 1 ehitustöödel ning sõitis koos rongiga Viru rindele. Jaanuarist 1919 soomusauto Tasuja autojuht ja pealiku abi. Sai 22. jaanuaril 1919 Tõrva aleviku juures Viljandimaal haavata. Hiljem Soomusautode Kolonni 3. rühmas, detsembris 1919 sai vanemautojuhiks.
Aprillis 1920 vabastati sõjaväeteenistusest. Peale Vabadussõda oli AS Tallinna Laevaühisuse autojuht.
Sylvia Kristel
Sylvia Kristel alustas karjääri modellina ja tuli 1973. aastal Miss TV Europe'iks.
Rahvusvaheliselt tuntuks sai ta osatäitmisega 1974. aasta erootikafilmis "Emmanuelle". Hiljem mängis ta peaosa veel mitmes erootilises filmis, näiteks "Leedi Chatterley armuke" (1981) ja "Mata Hari" (1985).
thumb|Sylvia Kristel 1990. aastal Sylvia Kristel elas Amsterdamis. Tema poeg Arthur Kristel on samuti näitleja.
Adamova
Adamova (latgali keeles Odumova, vanad nimekujud Adamowa ja Kalnezere) on küla (vidējciems) Lätis Rēzekne piirkonnas Vērēmi vallas. Adamova asub Adamova järve kaldal, olles samanimelise looduspargi keskuseks. Asulas on Adamova mõisa süda, seal asuvad Adamova sanatoorne internaatkool ja Adamova erivajadustega laste internaatkool.
Kui Kārlis Ulmanis 1936 aastal Adamovat külastas, soovis ta, et asulal oleks lätipärane nimi. Varsti pärast seda võeti asula kohta kasutusele nimekuju Kalnezere.
Lielstraupe loss
pisi|Lielstraupe loss. [[Johann Christoph Brotze kogust.]] pisi|Lielstraupe loss. pisi|Lielstraupe loss talvel. Lielstraupe loss (läti Lielstraupes pils; saksa Schloss Gross-Roop, Groß-Roop) on loss Lätimaal Vidzeme piirkonnas, mis kuulus Rosenite suguvõsale.
Heteroseksism
Heteroseksism on käitumiste, eelarvamuste ja diskrimineerimiste süsteem, mis eelistab vastassoo seksuaalsust ja suhteid. See võib sisaldada eeldust, et teised inimesed on heteroseksuaalsed või et vastassoolised seksuaalsed külgetõmbed ja suhted on ainukene norm ning seepärast ülemad. Heteroseksismi on defineeritud kui geide ja lesbide vastast diskrimineerimist "heteroseksuaalsete inimeste poolt." Samas võivad selliseid suhtumisi ja eelarvamusi hoida inimesed igasuguse seksuaalse sättumusega. Heteroseksism võib muutuda osaks omaks võetud vihast enda seksuaalse sättumuse vastu. Heteroseksism diskrimineerimisena näeb paljudes ühiskondades ja õigusruumides geisid, lesbisid, biseksuaalseid inimesi ja teised seksuaalseid vähemusi teise klassi kodanikena, kui küsimuse all on erinevad legaalsed ja kodanikuõigused, majanduslikud võimalused ning sotsiaalne võrdsus. Heteroseksism on sageli seotud homofoobiaga.
Lielstraupe loss
Loss ja Straupe kirik rajati 13. sajandil. Nende ümber kujunes 14. sajandil Straupe asula ja sajandi lõpul Lielstraupe mõis. Umbes 1600. aasta paiku lisati lossile torn. 1905. aastal sai hoone tules kannatada, kuid taastati peagi.
Lielstraupe loss
Keskaegne Riia peapiiskopi vasalliloss, mis täitis ka kaitseehitise ülesandeid, ehitati algselt 13. sajandil (esmamainimine 1263. aastal), lossi ümber kujunes 14. sajandil Straupe asula. 13. sajandil ehitati ka lossi juurde kirik. Loss kuulus kuni 1625. aastani Rosenite suguvõsale. Ehitis kaotas on kaitsefunktsioonid 17. sajandil. Poola ajal asus lossis naisklooster.
Heteroseksism
Erinevus homofoobiast
Homofoobia on heteroseksismi vorm, mis viitab nii "irratsionaalsele hirmule või vastumeelsusele homoseksuaalsete inimeste või homoseksuaalsuse suhtes" kui ka "käitumisele, mis tugineb sellisel tundel". Heteroseksism märgib laiemalt "ideoloogiliste mõtete süsteemi, mis muudab heteroseksuaalsuse ühiskonnas ainsaks normiks." Kalduvusena eelistada heteroseksuaalseid inimesi ja heteroseksualsust on heteroseksismi kirjeldatud millegina, mis on "kodeeritud ühiskonna peamistesse sotsiaalsetesse, kultuurilistesse ja majanduslikesse institutsioonidesse ning neile iseloomulik." Sellest tuleneb essentsialistlik kultuuriline arvamus, et mehesus-maskuliinsus ja naisesus-feminiinsus on üksteist täiendavad.
Lielstraupe loss
Lielstraupe mõisa härrastemaja
1723. aastast kuulus loss Venemaa keisririigi kindralfeldmarssal ja Liivimaa kuberner Peter von Lacyle ning ehitati ümber Lielstraupe mõisa keskuseks, seejärel olid lossi ja mõisaomanikeks kammerhärra Peter von Vietinghof-Scheel ja Liivi- ja Eestimaa kindralkuberner George Browne.
1866. aastal omandas lossi uuesti Rosenite suguvõsa esindaja, suurtükiväekindral parun Johann Gustav von Rosen (1797–1872) ning loss kuulus Rosenitele, kuni nende lahkumiseni Saksamaale 1939. aastal. Viimaseks omanikuks oli Hans von Rosen.
Heteroseksism
Erinevus homofoobiast
Uurija ja psühholoogia professor Gregory M. Harek väidab, et heteroseksism "töötab läbi nähtamatuse ja rünnaku protsessi. Homoseksuaalsus jääb harilikult kultuuris nähtamatuks. Kui aga homoseksuaalsena määratlevad või homoseksuaalse käitumusega inimesed muutuvad nähtavaks, siis muutuvad nad ühiskonnapoolsete rünnakute subjektideks." Psühholoog Karen Franklin on intervjueerinud kurjategijaid, kes on kasutanud vägivalda LGBT-inimeste vastu. Ta toob välja, et "heteroseksism ei ole lihtsalt isiklike väärtuste süsteem. [Pigem] on tegemist vahendiga, mille abil hoitakse alal sookahesust". Ta jätkab, et "rünnakuid homoseksuaalsete ja teiste indiviidide vastu, kes kalduvad kõrvale soorollide normidest, ei nähta enesekaitselise vastusena. Selle asemel on tegu sotsiaalse kontrolli õpitud vormiga".
Lielstraupe loss
Lielstraupe mõisa härrastemaja
Loss sai kahjustada 1905. aastal tulekahjus, kuid taastati aastatel 1906–1909 arhitekt Wilhelm Bockslaffi juhendamisel, kujundades lossitorni barokkstiilis ja siseruumid klassikalises stiilis. Lossi sissepääsu kaunistab Rosenite suguvõsavapp.
1949–1959 paiknes seal masina-traktorijaam. 1963–2018 asus hoones narkorehabilitatsioonikeskus.
Heteroseksism
Üksikisiku ja grupi tasemel
pisi|Kampaania "Päästke meie lapsed" brošüür 1977. aastast Heteroseksism uskumuste kogumina tugineb tuumuskumisel, mille järgi harilikes tingimustes ei eksisteeri homoseksuaalsust ega biseksuaalsust. Sellisena kujutavad need vaimuhaigust või normist hälbivat käitumist. Heteroseksistliku ideoloogia või mentaliteediga lükatakse tagasi või ei peeta oluliseks käsitlust seksuaalsest sättumusest. Keerukamad heteroseksistlikud vaated võivad tugineda religioonil, dogmadel, "üldkehtivatel tõdedel", loodusseadustel, autoriteetidel või populaarsetel uskumustel. Tavatarkuseks või sotsiobioloogiliseks teadmiseks peetavad hoiakud ja uskumused võivad muu seas sisaldada järgnevaid väiteid: 1977. aastal lõi Mark Roclini "Heteroseksuaalsuse küsimustikku", mille eesmärgiks oli inimestele teadustada nende heteroseksistlikke vaateid. Küsimustik koosneb küsimustest, mida sageli küsitakse mitteheteroseksuaalsetelt inimestelt, aga mitte heteroseksuaalsetelt inimestelt. Näiteks: "Mis sinu arvates põhjustas sinu heteroseksuaalsuse?" või "Millal ja kuidas sa esimest korda otsustasid, et sa oled heteroseksuaalne?" Küsimustikke jagatakse sageli ülikooli linnakutest, et juhtida tähelepanu LGBT-inimeste vastu suunatud heteroseksistlikele eelarvamustele.
Institutsionaalsel tasemel
Heteroseksism mõjutab peret mitmeti. Näiteks ei ole paljudes riikides samasooline abielu lubatud. See tähendab, et mitteheteroseksuaalsed inimesed peavad jääma kas vallaliseks või astuma heteroseksuaalsesse abiellu. Paljud riigid keelavad samasoolistele paaridele teatud õigusi ja toetusi. Näiteks laste hoolekandjaks olemine või adopteerimine, sotsiaalkindlustushüvitisi, automaatselt kehtivad volikirjad või elukaaslase õigused haiglates.
Otsene või avalik
Seda tüüpi heteroseksism hõlmab homoseksuaalsuse vastaseid seadusi, poliitikaid ja institutsionaliseeritud praktikaid; seksuaalsel sättumusel või eeldataval seksuaalsel sättumusel põhinevat kiusamist; stereotüüpimist, diskrimineerivat keelt ja diskursuseid ning teisi LGBT-isikute vastaseid diskrimineerimise vorme nagu:
Kaudne või varjatud
Seda tüüpi heteroseksism töötab läbi nähtamatuse, alaesindatuse ja kustutamise. See hõlmab:
Cyril Genik
Cyril Genik (ukraina keeles Кирило Іванович Геник; 1857 Nõžni Bereziv – 12. veebruar 1925) oli Ukraina-Kanada immigratsiooniametnik.
Elukäik
Cyril Genik sündis 1857. aastal Nižni Berezivis Galiitsias. Tema isa oli külavanem Ivan Genik ja ema Anna Pertsovitš. Genik alustas õpinguid Kolomõjas ja suundus seejärel Ivano-Frankivskisse, et õpetajaks õppida. Ta lõpetas bakalaureusekraadiga Lvovis ja sai 1879. aastal Nadvirna rajoonis õpetajaks. Ta naasis kodukülla 1882. aastal ja asutas seal kooli. 1880. aastatel rajas Genik veel veski ja tootjate kooperatiivi "Karpaatia pood". 1890. aastal valiti Genik Kolomõja linnanõukogusse.
Elu ja tegevus Kanadas
Cyril kohtas seal Joseph Oleskiwit, kes oli soovitanud ukrainlastel Kanadasse emigreeruda. Oleskiw küsis, kas Genik juhiks tema teist väljarändajate salka ja aitaks neil Kanadas sisse elada. Genik koos oma naise, nelja lapse ja 64 kaasmaalasega maabusid Québecis 22. juunil 1896. Genik viis ukrainlased kõigepealt Winnipegi ja siis Stuartburni, mida loetakse nüüd esimeseks ukrainlaste asunduseks Lääne-Kanadas. Genik taotles maad samas kohas, aga muutis meelt ja kolis Winnipegi. Samal kuul soovitas Oleskiw teda Kanada siseministeeriumile immigratsiooniametnikuks ning temast sai vajaduspõhine tõlk ja tõlkija. Tööga seoses kohtus Genik immigrantidega Quebeci linnas ning soovitas neil kasutada inglise keelt ja unustada oma traditsioonid ja kombed. Ta töökoormus suurenes nii kiiresti, et 1898. aastal sai temast täiskohaga Kanada valitsuse ametnik ja esimene ukrainlane sellisel positsioonil.
1899. aastal avas Genik oma majas Tarass Ševtšenko lugemistoa ja esimese ukrainakeelse ajalehe Kanadas, Kanadyiski Farmer (1903). Ta ei olnud küll ise usklik, aga pidas õigeks, et ukrainlaste kirik Kanadas eksisteeriks iseseisvana ega sõltuks Kreeka õigeusu ja Vene õigeusu tavadest. Seega asutas ta 1903–1904 koos Winnipegi presbüterlaste kiriku õpetajatega Iseseisva Kreeka Kiriku. 1911. aastal kaotas liberaalide partei valimised ja Genik jäi tööst ilma. Sellega lõppes tema karjäär ühiskondlikus elus. Ta elas mõne aja USA-s ja läks hiljem tagasi Winnipegi, kus suri 12. veebruaril 1925. Ta oli saanud Ukraina-Kanada kogukonnas nii kuulsaks, et teda kutsuti Kanada tsaariks.
Keelekaitse
Keelekaitse on keelepoliitika osa, mille ülesanded on eri keelte funktsioonide kindlaksmääramine ning tingimuste loomine, et keeled neid funktsioone ka täita saaksid.
Manussüsteem
pisi|300px|Foto [[ADSL|ADSL-modemi/ruuteri sisust. Tänapäevane manussüsteemi näide]]
Manussüsteem ehk sardsüsteem (ka liitsüsteem) on juhtfunktsioonidega arvuti suurema süsteemi osana. Manussüsteemidel on tihti reaalajalised nõuded. Manussüsteemid erinevad üldkasutuses olevatest arvutitest, näiteks personaalarvutist selle poolest, et on ette nähtud täitma ühte kindlat eesmärki, mitte paljusid kasutaja nõudmisi. Manussüsteeme kasutatakse paljudes tänapäevastes seadmetes, näiteks auto elektrisüsteemis, fotoaparaatides ja robotites.
Manussüsteemid sisaldavad arvutustuumasid; nendeks võivad olla mikrokontrollerid, signaaliprotsessorid või väravamassiivid. Paljudes manussüsteemides kasutatakse ka reaalaja operatsioonisüsteeme.
Manussüsteemi peamine eripära on keskendumine kindlale ülesandele, mistõttu saavad insenerid seda optimeerida. Võimalik on saavutada väiksemat suurust ja hinda ning parandada töökindlust ja jõudlust. Mõned manussüsteemid on masstootmises, lõigates kasu mastaabisäästust.
Füüsiliselt ulatuvad manussüsteemid kaasaskantavatest seadmetest nagu käekellad ja MP3-mängijad kuni hiiglaslike statsionaarsete seadmeteni, näiteks foorid ja tööstuskontrollerid. Keerukus varieerub madalast ühe mikrokontrolleriga disainist kuni ülikeerukate, võrgu kaudu suhtlevate struktuurideni.
Ajalugu
Üks esimesi äratuntavalt kaasaegseid manussüsteeme oli Apollo navigatsiooniarvuti. Projekti alguses peeti Apollo juhtimise arvutit kõige riskantsemaks elemendiks Apollo projekti, sest see kasutas tollal äsja väljatöötatud monoliitseid integraallülitusi, et vähendada suurust ja kaalu. Varajase masstoodanguna manussüsteemi oli Autonetics D-17 juhiarvuti Minuteman raketi jaoks, mis ilmus 1961. aastal. Kui Minuteman II hakati tootma 1966. aastal, siis D-17 asendati uue arvutiga, mis oli esimene suuremahuline integreerituid skeemide kasutus.
Alates nendest varajastest rakendustest 1960-ndatel, on manussüsteemide hinnad langenud ning järsult suurenenud töötlemise võimsus ja funktsionaalsus. Varajane mikroprotsessor, näiteks Intel 4004, oli mõeldud kalkulaatorite ja muude väikeste süsteemide jaoks, kuid vajas siiski välist mälu ja toetavaid kiipe. National Engineering Manufacturers Association avaldas aastal 1978 standardi programmeeritavate mikrokontrollerite jaoks, sealhulgas peaaegu iga arvutipõhise kontrolleri, nagu numbrilised ja sündmuse baasil töötavad kontrollerid.
Mikroprotsessorite ja mikrokontrollerite hinna langemise tõttu muutus võimalikuks asendada kallid nuppudel põhinevad analoogkomponendid nagu potentsiomeetrid ja muutkondensaatorid üles/alla lülititega ja nuppudega, mida loeb mikroprotsessor isegi tarbekaupades. 1980-ndate algul olid mälu, sisend- ja väljundsüsteemi komponendid integreeritud protsessoriga samasse kiipi, moodustades mikrokontrolleri. Mikrokontrollerid leiavad rakendust kohtades, kus üldotstarbeline arvuti oleks liiga kulukas või liiga suur.
Suhteliselt madalahinnalise mikrokontrolleri võib programmeerida sama ülesannet täitma nagu suur hulk eraldi komponente. Kuigi selles kontekstis manussüsteem on tavaliselt keerulisem kui tavapärane lahendus, enamik keerukust sisaldub mikrokontrolleris endas. Väga väheseid lisakomponente võib vaja minna ja enamik disaini raskusest peitub tarkvaras. Tarkvara prototüüpimine ja testimine võib osutuda kiiremaks võrreldes uue skeemi projekteerimise ja ehitamisega, mis ei kasuta sees olevat protsessorit.
Mitmekesisus
Manussüsteeme kasutatakse näiteks kodu- ja köögitehnikas, autotööstuses, tarbeelektroonikas, tööstuslikes ja meditsiinilistes seadmetes, ärimajanduslikes ja sõjaväelistes lahenduses.
Telekommunikatsioonisüsteemides kasutatakse rohkesti manussüsteeme, alates telefonikeskustest ja lõpetades mobiiltelefonidega. Arvutite sidesüsteemides on kasutusel alalised ruuterid ja võrgusillad.
Tarbeelektroonikast kuuluvad siia näiteks pihuarvutid, MP3-mängijad, mobiiltelefonid, videomängukonsoolid, digitaalsed kaamerad ja fotoaparaadid, DVD-mängijad, GPS-vastuvõtjad ja printerid. Ka kodutehnika, näiteks pesumasinad, mikrolaineahjud ja nõudepesumasinad kasutavad manussüsteeme, selleks, et suurendada süsteemide paindlikkust ja efektiivsust ning selleks, et anda seadmetele lisafunktsioone. Keerulisemad kliimaseadmed kasutavad võrgupõhiseid termostaate selleks, et tagada pidevalt muutuvates temperatuuri ja niiskuse oludes parim võimalik efektiivsus ja täpsus. Koduautomaatikasüsteemidest võime leida juhtmega ja juhtmevabu sidesüsteeme tulede lülituseks, audiovisuaal-, kliima-, turva- ja seireseadmetes. Nende seadmete töös tagavad manussüsteemid sensorliku ja seadmete kontrollitavuse funktsionaalsuse.
Autotööstus ja lennundus kasutavad manussüsteeme järjest enam. Uutes lennukites kasutatakse keerulisi avioonikasüsteeme, näiteks inertsnavigatsioonisüsteemid ja GPS-vastuvõtjad. Kõrgete ohutusnõuete tõttu on need süsteemid lennukites eriti keerukad ja alasektsioonidena eraldatud. Erinevates alalisvoolu-elektrimootorites kasutatakse elektriajameid. Nii autodes, elektri- kui ka hübriidsõidukites kasutatakse manussüsteeme järjest enam, tagades maksimaalse efektiivsuse ja vähendades keskkonna saastamist. Teised autodes leiduvad manussüsteeme kasutavad seadmed on näiteks ABS-pidurisüsteemid, elektrooniline stabiilsuskontroll, veojõukontroll ja automaatne nelikveosüsteem.
Meditsiinilistes seadmetes kasutatakse manussüsteeme eluliste näitajate jälgimiseks, heli võimenduseks elektroonilistes stetoskoopides ja mitteinvasiivsetes piltdiagnostikaseadmetes, sealhulgas kompuutertomotograafis ja magnetresonantstomograafis.
Manussüsteeme kasutatakse tihti transpordis, tuleohutuses, ohutusseadmetes ja turvaseadmetes. Tuleohutuses aitab see tagada parema temperatuuritaluvuse, turvaseadmetes aga seadme iseseisva töötamise ja töö jätkumise läbilõigatud elektri- ja sidejuhtmete korral.
Kasutusel on ka uus klass traadita seadmeid, mida nimetatakse sensorisõlmedeks. Need on piiratud andmekogumise ja analüüsi võimekusega juhtmevabalt võrku koondatud väikesed seadmed, mis suhtlevad omavahel kauge vahemaa tagant ja kasutavad võimalikult vähe energiat. Läbi keerulise integraalskeemi disaini luuakse nõnda väga võimekad sensorid, millega saab mõõta väga erinevaid suuremastaabilisi ümbritseva maailma nähtusi. Sensorisõlmed ei vaja toimimiseks lisasüsteeme ning võivad ühe laadimisega kesta aastaid, enne kui on vaja toiteallikas välja vahetada või laadida. Sisemisi WiFi-seadmeid kasutatakse infosillana jadaporti kasutavates seadmetes.
Dick Smith
Dick Smith on mitme inimese nimi.
Manussüsteem
Tunnused
Manussüsteemid ei ole alati iseseisvad seadmed. Paljud manussüsteemid koosnevad väikestest osadest, mis on osa suuremast seadmest, mis teenib üldisemat eesmärki. Näiteks manussüsteem autos annab konkreetse funktsiooni, olles ise auto alamsüsteem.
Programmi juhiseid kirjutatud manussüsteemide jaoks nimetatakse püsivaraks ja salvestatakse püsimälu või välkmälu. Nad töötavad piiratud arvuti riistvara ressurssidega: vähe mälu, väike või olematu klaviatuur või ekraan.
Kasutajaliides
Manussüsteemide kasutajaliidesed ulatuvad alates selle puudumisest, süsteemid pühendatud ainult ühele ülesandele, kuni keerulise graafilise kasutajaliidesteni, mis meenutavad kaasaegse arvuti operatsioonisüsteemi töölauda. Lihtsad manussüsteemid kasutavad nuppe, LED-e või graafilist LCD-d.
Vahendid (tööriistad)
Nagu ka teiste tarkvaradega, kasutavad manussüsteemide disainerid kompilaatoreid, assemblereid ja silureid (inglise keeles debuggers), et välja töötada manussüsteemide tarkvara. Siiski võivad nad kasutada ka mõningaid konkreetsemaid vahendeid:
Tarkvaravahendid võivad pärineda mitmesugustest allikatest:
Silumine
Manusüsteemi silumist (inglise keeles debugging) võib teostada eri tasemetel, sõltuvalt saadaolevatest töövahenditest. Alates lihtsaimast kuni kõige keerukamani võib neid laias laastus jagada järgmistesse valdkondadesse: Tavaliselt saab programmeerija laadida ja käivitada tarkvara läbi nende vahendite, vaadata koodi, mis töötab protsessoris ning alustada või peatada selle operatsiooni, kui seda ei ole piiratud välise silumisega. Koodi vaade võib olla kas HLL-i lähtekood, assembly kood või mõlema segu. Kuna manussüsteem koosneb tihtipeale paljudest elementidest, siis võib silumise strateegia erineda. Näiteks tarkvara- (ja mikroprotsessori-) keskse manussüsteemi silumine erineb manussüsteemi silumisest, kus enamik töötlusest tehakse väliste lisaseadmetega (DSP, FPGA, kaasprotsessor). Üha suurem arv manussüsteeme kasutab tänapäeval rohkem kui ühte protsessori tuuma. Tavaline probleem mitmetuumalise arendamise juures on tarkvara teostuse õige sünkroonimine. Sel juhul võib manussüsteemi disain tahta kontrollida andmeedastust protsessori tuumade vahelistel siinidel, mis nõuab näiteks väga madalatasemelist silumist, signaal/siini tasemel, koos loogikaanalüsaatoriga
Logimine
Reaalajas töötavad operatsioonisüsteemid (inglise keeles real-time operating systems, RTOS) võimaldavad sageli süsteemisündmusi logida (inglise keeles tracing). Logitud sündmusi saab kuvada graafiliselt peaarvutis. Logid annavad hea ülevaate süsteemi kõrgematasemeslikust käitumisest ning lubavad arendajatel paremini mõista ajastust ja jõudlust puudutavaid probleeme. Kommertsiaalselt on kättesaadavad programmid RTXC Quadros ja IAR Systems.
Töökindlus
Töökindlust võivad pärssida järgmised probleemid:
Vigadest taastumiseks on loodud süsteeme, mis tarkavaraliste ja kergemate riistvaraliste vigade korral võimaldavad süsteemi normaalse töö operatiivselt taastada:
Andmemaht
Suureandmemahulistes seadmetes, nagu MP3-mängijad ja mobiiltelefonid, põhineb disain tavaliselt seadme tootmiskulude minimeerimisel. Insenerid valivad tavaliselt täpselt nii hea seadme, kui hädapärast tarvis läheb.