cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kemosorptsioon
Võrdlus
Füüsikaline adsorptsioon on üldine nähtus, mis esineb tahkis-vedelik või tahkis-gaasi süsteemides. Kemosorptsioonil, vastupidi füüsikalisele adsorptsioonile, toimub elektronide vahetus või jagamine kemosorbeerunud ühendite ja tahkise pinna vahel. Keemilisel adsorptsioonil seondub tahkise pind tugevalt ühenditega tänu kovalentsetele sidemetele; seega nõuab see palju energiat, et eemaldada adsorbeerunud ühendeid. Füüsikaline adsorptsioon on protsess, milles ei toimu elektroni ülekannet adsorbaadi molekuli ja adsorbendi vahel. Füsiosorptsioon hõlmab van der Waalsi jõude, mis on väga nõrgad, võrreldes jõududega, mis esinevad inertgaaside veeldamisel, seega on tahkise pinnalt kerge eemaldada füsiosorbeerunud kihti, sest see nõuab vähe energiat (1–2 kcal/mol). Kemosorptsiooni Gibbsi entalpia on suurem kui füüsikalise adsorptsiooni entalpia. Keemilise sideme teke kemosorptsiooni käigus on seotud aktivatsioonienergiaga, seetõttu kulgeb adsorptsioon märgatava kiirusega kõrgematel temperatuuridel. Füüsikalise adsorptsiooni kiirus sõltub temperatuurist vähe, sest praktiliselt puudub aktivatsioonienergia barjäär. Füüsikalise adsorptsiooni tasakaal nihkub temperatuuri kasvades desorptsiooni suunas.Keemiline adsorptsioon on monomolekulaarne ehk annab monokihi. Kemosorbeerunud ühendid, mis on keemiliselt ühendatud pinnaga, säilitavad oma olemuse kemosorptsioonil, kuna õige pinna töötluse korral on võimalik taastada esialgsed adsorbeerunud ühendid. Kemosorbeerunud kiht on üksikkiht, see eristabki kemosorptsiooni keemilisest reaktsioonist. Kui pind on kaetud kihiga, siis kemosorptsioon lakkab; iga järgneva kihi moodustamine toimub füüsikalise adsorptsiooni või keemilise reaktsiooni tõttu. Füüsikaline adsorptsioon võib olla ka polümolekulaarne. Kui kemosorptsioonil tekkinud pindühendid adsorbaadi pinnalt ei lahku, siis sel juhul adsorbendi pind endisel kujul ei taastu. Füüsikalise adsorptsiooni korral taastub adsorbent pärast adsorbaadi desorbeerumist. Kemosorptsioon on adsorbaadi suhtes selektiivne, adsorptsiooni energia sõltub adsorbaadist. Kemosorptsioonil, vastupidi füsiosorptsioonile, on elektroni olekute muutused adsorbaadi ja adsorbendi vahel tuvastatavad.
Eesti hooghännaliste süstemaatiline nimestik
Hooghännalisi elab Eestis umbes 90 liiki.
Guglielmo II
Guglielmo II nime all on tuntud mitu valitsejat:
Vaata ka
Vilhelmo (regantoj)
Rääsolaane
Küla asub Setumaal ja kuulub Poloda nulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mikitamäe valda ja Põlva maakonda.
Loa jõgi
thumb|Loa, märts 2006 thumb|Loa jõgi Loa on jõgi Lõuna-Ameerikas Tšiilis Antofagasta piirkonnas. Algab Andidest. Ülemjooksul voolab lõunasse ja läände, keskjooksul Atacamas põhja, alamjooksul pöördub läände ja suubub Vaiksesse ookeani. Toitub peamiselt allikaist. Pikkus 440 km.
Deformatsioon
paremal|158x158px Deformatsiooniks ehk deformeerumiseks nimetatakse keha osakeste vastastikuse asendi muutusi, mis tingivad selle keha kuju ja mõõtmete (mahu) muutuse.
Moone
Suhtelist deformatsiooni nimetatakse moondeks (ing. k - strain). Suhtelise normaaldeformatsiooni asemel kasutatakse sõna normaalmoone ja suhtelise nihkedeformatsiooni puhul nihkemoone.
Liigitus
Deformatsioonid jagunevad plastseteks ja elastseteks.
Hale'i-Boppi komeet
pisi|Hale'i-Boppi komeet vahetult pärast periheeli läbimist aprillis [[1997]]
Hale'i-Boppi komeet ehk Hale-Bopp (C/1995 O1) on pika tiirlemisperioodiga komeet, mis läbis periheeli 1. aprillil 1997.
Hale-Bopp oli üks 20. sajandi heledamaid ja vaadeldumaid komeete. Komeet püsis palja silmaga nähtavana 18 kuud, mis ületas eelmise rekordi kahekordselt.
Komeedi avastasid 1995. aasta juulis üksteisest sõltumatult ameeriklased astronoom Alan Hale ja amatöörastronoom Thomas Bopp.
Komeedi periheel ehk orbiidi lähim punkt Päikesele asus 0,91 astronoomilise ühiku kaugusel Päikesest. Komeedi tuuma läbimõõt on umbes 40 kilomeetrit. Komeedi orbiidi kalle ekliptika tasandi suhtes on 89,4° (orbiidi tasand on ekliptika tasandiga peaaegu risti) ning tiirlemisperiood on 2533 aastat.
Karõm
Karõm on tegev kihtvulkaan Kamtšatka poolsaarel.
Vulkaani kõrgus on umbes 1500 m.
Merikajakas
Merikajakas (Larus marinus) on suur kajakas.
Välimus
Täiskasvanud merikajaka sulestik on põhiliselt valge, vaid tiivad on mustjaspruunid. Veelgi tumedamate tiibadega on veidi väiksem tõmmukajakas. Nokk on punase laiguga, kollane ning massiivsem kui teistel kajakaliikidel.
Noorlindude sulestik on pruuni värvi, valgete laikudega. Täiskasvanuks saamine võtab kuni 4 aastat.
Merikajaka tiibade siruulatus on 1,2–1,3 meetrit.
Pesa
Merikajaka laias, kuid madalas pesas on harilikult 2–3 rohekashallika taustaga pruunide täpikestega suurt muna.
Merikajakas pesitseb üksikute paaride või väikesearvuliste kolooniatena.
Kaukvere jõgi
Kaukvere jõgi on jõgi Alutaguse madalikul. Jääb halduslikult Lääne-Viru- ja Ida-Virumaa piirile. Jõgi kuulub Rannapungerja jõestikku.
Jõe pikkus on 20,5 km. Kaukvere jõgi saab alguse Tudu lähedalt ja suubub Tagajõkke.
Lothar I
Lothar I nime all võivad olla tuntud mitu valitsejat:
Audjassaare
Audjassaare (seto keeles Audjasaarõ, Haudjasaarõ) on küla Võru maakonnas Setomaa vallas. Asub Pihkva järve kaldal.
Küla kuulub Setumaa Poloda nulka.
Puugnitsa
Puugnitsa on küla Võru maakonnas Setomaa vallas. Asub Mikitamäest edelas.
Küla kuulub Setumaa Poloda nulka.
Külas asub mitu kääbast, mis on arheoloogiamälestistena arvele võetud (Puugnitsa kääpad).
Sinisavi
Sinisaviks nimetatakse Eesti maapõues paiknevat ning Kambriumi ladestu alaossa kuuluvat sinakasrohelise värvusega savikihti.
Puugnitsa
Enne 2017. aasta haldusreformi kuulus küla Mikitamäe valda ja Põlva maakonda.
Sinisavi
Tekkelt on sinisavi mummuline. Savikihi paksus on küllaltki ühtlaselt 60...70 meetrit. Et Kambriumi ladestu paljandub Eestis vaid kitsa ribana Balti klindi ning Soome lahe vahel ning sügavneb ning on kaetud nooremate Ordoviitsiumi, Siluri ning Devoni settekivimitega lõuna pool, siis on ka sinisavi maavarana kaevandamine võimalik vaid Põhja-Eestis. Suurem osa sinisavist kuulub Lontova lademe koosseisu. Mineraloogiliselt koosneb sinisavi peamiselt savimineraalidest illiidist ning segakihilisest illiit-smektiidist.
Sinisavi kasutatakse peamiselt tsemendi tootmiseks.
Sinisavi on üks Eesti geoloogilisi "imesid", mida Eestit külastavad geoloogid tihti näha soovivad, sest ligi poole miljardi aasta vanune savi on üldiselt peaaegu alati kivistunud. Sinisavi on säilitanud mõningase plastilisuse, sest vastav savikiht ei ole kunagi sügavale mattunud, mistõttu on ta pääsenud nii kõrgest rõhust kui ka temperatuurist.
Sinisavi nimetas Briti diplomaat ja harrastusgeoloog, Ilchesteri hertsog William Fox-Strangways.
Lothar II
Lothar II nime all võib olla tuntud mitu monarhi:
Kaave jõgi
Kaave jõgi asub Jõgeva maakonnas, Pedja jõe parempoolne lisajõgi.
Registrikood: VEE1027200
Jõe pikkus on 38,5 km ja jõgikonna pindala 135,4 km². Jõgi saab alguse Vaimastvere rabast ja suubub Puurmani alevikus Pedja jõkke.
Kaave jõel on Vendelini veskijärv.
pisi|tühi|püsti|Kaave jõgi Kaave külas
Deatnu vald
Deatnu (norra keeles Tana ja kveeni keeles Teno) on vald Norras Troms og Finnmargi maakonnas. Piirneb lõunas Soomega.
Vald on nime saanud Teno jõe (saami Deatnu) järgi.
Valla keskus on umbes 600 elanikuga Deanu šaldi küla.
2019. aastani kuulus vald Finnmargi maakonda.
Silmarohi
Silmarohi (Euphrasia L.) on taimede perekond mailaseliste sugukonnast. APG II süsteemi järgi kuulub soomukaliste sugukonda.
Silmarohud on üheaastased väikesekasvulised rühmiti kasvavad taimed. Enamik silmarohuliikidest on üksteisega väga sarnased, vahetegemine on võrdlemisi raske. Silmarohtude valgetel õitel on õrnad lillakad triibud, alahuul on kolmehõlmaline ja sageli seest kollakas.
Juured tulevad taime tõmmates hõlpsasti maast lahti, sest tegu on poolparasiitsete taimedega, kes elavad kõrreliste ja tarnade juurtel.
Silmarohtusid on rahvameditsiinis kasutatud silmade raviks, sealt ka nende nimetus mitmes keeles.
Perekonnas on levinud apomiksis, mistõttu liikideks jaotumine on ebamäärane. Vastavalt on ka perekonna taksonoomia ebastabiilne, eristatakse pisiliike.
Eesti imetajate süstemaatiline nimestik
Eesti imetajate süstemaatiline nimestik loetleb kõik Eestis pärismaisena või naturaliseerununa elavad imetajate liigid.
Nimestik ei sisalda liike, mis on Eestis välja surnud enne 19. sajandit. Selliste hulka kuulub tarvas. Pärast jääaega on Eesti alal elanud mõnda aega ka põhjapõder, euroopa piison, metshobune jt.
Allolevas nimestikus on 75 Eestis tõendatud esinemisega liiki. Nimestiku aluseks on Moks et al. (2015), hilisemad täiendused on eraldi viidatud.
I Selts: putuktoidulised (Eulipotyphla)
1. Sugukond: siillased (Erinaceidae)
2. Sugukond: karihiirlased (Soricidae)
3. Sugukond: mutlased (Talpidae)
II Selts: käsitiivalised (Chiroptera)
alt=|pisi|[[Veelendlane Eestis.]] 4. Sugukond: nahkhiirlased (Vespertilionidae)
III Selts: närilised (Rodentia)
6. Sugukond: unilased (Myoxidae)
7. Sugukond: kobraslased (Castoridae)pisi|Magav kobras [[Osmussaarel]]
8. Sugukond: hüpiklased (Dipodidae)
10. Sugukond: hamsterlased (Cricetidae)
9. Sugukond: hiirlased (Muridae)
IV Selts: jäneselised (Lagomorpha)
11. Sugukond: jäneslased (Leporidae)
V Selts: kiskjalised (Carnivora)
12. Sugukond: kaslased (Felidae)
13. Sugukond: koerlased (Canidae)
14. Sugukond: karulased (Ursidae)
15. Sugukond: kärplased (Mustelidae)
16. Sugukond: hülglased (Phocidae)
VII Selts: vaalalised (Cetacea)
17. Sugukond: vaguvaallased (Balenopteridae)
18. Sugukond: pringellased (Phocaenidae)
Linavästrik
pisi|Linavästrikud 2021. aasta kevadel Kõrvemaal kuuseokstel istumas ja ära lendamas. Näha on linavästriku eripärane lennumuster. Linavästrik (Motacilla alba) on västriklaste sugukonda västriku perekonda kuuluv lind.
Eesti imetajate süstemaatiline nimestik
VII Selts: vaalalised (Cetacea)
19. Sugukond: delfiinlased (Delphinidae)
20. Sugukond: narvallased (Monodontidae)
Linavästrik
Teaduslikult kirjeldas linavästrikku esimesena Carl von Linné 1758. aastal.
1965. aastal otsustasid Läti ornitoloogid, et linavästrik on Läti rahvuslind. Rahvusvaheline linnukaitsenõukogu kinnitas otsuse 1969.
Linavästrik oli Valgevenes aasta lind 2001. aastal (kõigi aegade teine aasta lind), Usbekistanis 2010. ja Venemaal 2011. aastal.
Levila
Linavästrik elab kogu Euraasias, välja arvatud Põhja-Jäämere saartel, arktilistel poolsaartel ja Araabia poolsaarel. Ta pesitseb ka Aafrikas ja Põhja-Ameerika loodeosas. Ta talvitub Aafrikas, Edela-Euroopas ja Lõuna-Aasias. Parasvöötmes ja lähisarktikas pesitsevad isendid on rändlinnud, aga palavvöötmes paiksed.
Linavästrik on Eestis üldlevinud haudelind. Tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 150–200 tuhandele paarile, talvist arvukust 0–5 isendile. Hilisematel andmetel elab Eestis linavästrikke 50–100 tuhat paari.
Eesti imetajate süstemaatiline nimestik
VIII Selts: sõralised (Artiodactyla)
22. Sugukond: hirvlased (Cervidae)
IX selts: esikloomalised
23. sugukond: Inimlased (Hominidae)
Linavästrik
Välimus
Linavästriku sulestik on hele, põhiliselt hall ja valge. Muust sulestikust eristuvad teravalt kaks musta laiku, millest üks katab lagipea ja kukla, teine kurgualuse ja rinna. Tiivad on pealt pruunikashallid laiade mustjaspruunide ja kitsaste valgete vöötidega. Saba on must, aga äärmised tüürsuled valged.
Linavästrike suguline dimorfism on väike. Isaste sulestikus on kontrastid teravamad. Noorlindude keha ülapool on määrdunudhall, päranipuala must. Kurgualune, rind, pugu ja põsed on ookri varjundiga hallikaspruunid.
Eluviis ja toitumine
pisi|Linavästrik saagiga nokas Prantsusmaal Linavästrik elab avatud ja pooleldi avatud maastikul, eelistades kultuurmaastikke ja asulaid sedavõrd, et teda saab pidada inimkaaslejaks. Ta tegutseb peamiselt maapinnal, kus jookseb kiiresti ja osavalt. Iseloomulik on see, et ta sageli oma pikka saba üles-alla viibutab.
Linavästrik lendab samuti meeleldi ja kergelt. Ta lendab lainjalt maapinna lähedal. Iseloomulik on mängulend koos lauluga.
Linavästrik otsib saaki maapinnal. Ta jookseb rohus ja sööb ära ettesattuvad selgrootud. Kui ta heidutab lendu mingi hästilendava putuka, lendab ta sellele järele. Lendama on ta osav ja suudab õhus teha keerulisi piruette.
Karjalautade ümbruses hävitab linavästrik suurel hulgal parme ja teisi verd imevaid putukaid, tuues sellega suurt kasu.
Pesitsemine
pisi|Linavästriku pesa Norras pisi|Linavästrikupojad Saksamaal Linavästrik saabub lõunamaalt pesitsuspaikadesse väga varakult, kui veekogud pole veel jääst vabanenud ja putukaid on vähe. Osa linavästriku rahvapäraseid nimetusi ongi tulnud arvamusest, justkui lõhuks linavästrik oma sabalöökidega kevadise jää ära.
Kuu aega hiljem hakkab linavästrik pesa rajama. Selle teeb ta peidulisse kohta, mis mõnikord võib olla inimtekkelise objekti, nagu silla, puuriida, haohunniku, kiviaia või katuse varjus, sees või all.
Pesa on kausjas. Selle seinad on põimitud kohevalt ja rohmakalt asetatud pooleldi kõdunenud ja sasitud taimejäänustest. Seest on pesa vooderdatud loomade karvade, sealhulgas hobusejõhvidega.
Kurnas on tavaliselt 5–6 muna. Munad on kaetud helehallide laikude ja täppidega. Mune hautakse umbes 13 päeva ja ligikaudu sama palju viibivad pojad pesas. Neid toidavad mõlemad vanemad, kes toovad toitu pessa kokku üle 300 korra päevas.
Pojad lahkuvad pesast veel lennuvõimetutena ja nädal aega toidavad vanemad neid väljaspool pesa.
Euroopa keskvööndis hakkavad linavästrikud lõunamaale rändama augusti lõpul. Suurem äraränne toimub oktoobris, aga viimased lahkuvad alles detsembri alguses.
Eestis kasvatab käopoja kõige tõenäolisemalt üles just linavästrik.
Sant'Alfio
Sant'Alfio on vald (comune) Itaalias Sitsiilia maakonnas città metropolitana di Catanias.
531 meetri kõrgusel merepinnast asuva Sant'Alfio asustustihedus on keskmiselt 0 inimest ruutkilomeetri kohta.
Lothar III (täpsustus)
Lothar III nime all on tuntud mitu monarhi:
Sant'Alfio
Loodus
Sant'Alfios, 8 km kaugusel Etna kraatrist, kasvab teadaolevalt maailma suurim ja vanim kastanipuu (Castanea sativa), Saja ratsaniku kastanipuu (Castagno dei Cento Cavalli).
Matthau Mikojan
thumb|right|Matthau Mikojan Matti Mikkonen, esinejanimega Matthau Mikojan (sündinud 26. märtsil 1982 Tamperes) on soome laulja.
Elu
Matthau on ansambli Popeda esimese kitarristi Tapani ’’Arwo’’ Mikkoneni poeg. Tal on vanem vend Jukka Kristian Mikkonen (esinejanimega Sir Christus), kes on ka muusik.
Sipelgasiil
thumb|240px|Sipelgasiil Sipelgasiil (Tachyglossus aculeatus) on ainupiluliste seltsi kuuluv pikkade okastega ürgimetaja; pikkus kuni 40 cm. Koon on pikk, hambad puuduvad, pikk limane keel on kohastunud sipelgate ja termiitide haaramiseks käikudest. Ta muneb 1-2 muna ja haub neid kõhul olevas kukrus.
Levik:
Sugulussidemed
Sipelgasiil [1] (lad. Tachyglossidae) on imetajate perekond monotreemsest seltsist. Perekonda kuulub kolm perekonda, millest üks on välja surnud. Perekonna kaasaegsesse valikusse kuuluvad: Austraalia, Uus-Guinea ja Bassi väina saared.
Täielike genoomide analüüs näitab, et munevate imetajate esivanemad lahknesid platsentade ja kukkurloomade esivanematest umbes 187 miljonit aastat tagasi ning lindude ja ehidnade esivanemad eraldusid 55 miljonit aastat tagasi [2].
Nimetus
Selle imetaja nimi pärineb muust kreeka keelest. ἔχιδνα – "madu"[3].
Üldine informatsioon
Sipelgasead näevad välja nagu siilid või väikesed okassead, kuna need on kaetud jämeda karva ja sulepeadega; lisaks võivad nad, nagu siilidki, ohu korral palliks kõverduda. Maksimaalne kehapikkus on ligikaudu 30 cm, kaal varieerub kahe kuni kolme kilogrammi piires [4].
Pea on väike ja kitsas, lõpeb nokatüvega, ulatudes 7,5 cm Echidnal pole hambaid, suu on väike. Toitumise aluseks on termiidid ja sipelgad, keda ehhiidlased püüavad oma pika kleepuva keelega, aga ka teised keskmise kasvuga selgrootud, keda ehhiidlased oma suus purustavad, surudes keelt vastu suulage [4].
Sipelgasiili jäsemed on lühikesed ja üsna tugevad, võimsate lamedate küünistega, tänu millele saavad nad hästi kaevata. Tagajalgadel on üks eriti pikk küünis, millega loom sügeleb ja vabaneb parasiitidest [4].
Keha on üleni kaetud pruuni või musta värvi jämeda karvaga, koonul ja käppadel on see lühem. Keha on ühtlaselt puistatud kuni kuue sentimeetri pikkuste õõnsate nõeltega, okkad on tavaliselt kollased, mõnikord otstest mustad [4].
Käitumine ja elustiil
Nendel on kehv nägemine, kuid tänu teravale kuulmisele ja haistmisele suudavad nad märgata vähimatki liigutust enda ümber. Mis tahes ohu korral peidavad nad kiiresti tihnikutesse või kivipragudesse. Selliste looduslike varjupaikade puudumisel urguvad ehhidad kiiresti maasse ja pinnale jäävad vaid mõned nõelad. Kui maastik on avatud ja maapind on tugev, siis rästikud kõverduvad lihtsalt siili meenutavaks palliks. Sellise kaitsega tulevad toime vaid vähesed röövloomad: kogenud dingod ja rebased suudavad täiskasvanud ehidna tappa, püüdes seda kõval tasasel pinnal ja rünnates kõhu küljelt (pall, millesse ehidna voltdub, pole täis). Mõnikord jahivad varaanid ka noori sipelgasiile.
Paaritumine võtab aega kuni tund, toimub külili. Emane isend muneb kolm nädalat pärast kopulatsiooni ühe umbes poolteist grammi kaaluva pehme koorega muna ja paneb selle oma kotti. "Inkubatsioon" kestab kümme päeva. Pärast koorumist toidetakse pooleteisesentimeetrist kutsikat piimaga, mis eritub kahes piimaväljas olevate pooride kaudu (monotremidel pole nibusid) ja jääb emakotti 45–55 päevaks, kuni tema okkad hakkavad kasvama. Pärast seda kaevab ema poegale augu, kuhu ta lapse jätab, naastes iga 4-5 päeva tagant teda piimaga toitma. Nii hoolitseb noore sipelgasiili eest ema kuni ta seitsmekuuseks saamiseni[4].
Klassifikatsioon
Sipelgasiili perekonda kuuluvad järgmised taksonid[5]:
Perekond Zaglossus
Zaglossus bartoni
Zaglossus bruijni
Zaglossus hacketti
Zaglossus robustus
Perekond Tachyglossus
Perekond Megalibgwilia
Megalibgwilia ramsayi
Megalibgwilia robusta
Evolutsioon
Sipelgasiilil on "nokal" palju elektroretseptoreid; oletatakse, et need olid päritud esivanematelt, kes elasid poolveelist eluviisi[6].
Ohud
Sipelgasiili levikule ja arvukusele avaldavad negatiivset mõju röövloomad, kelle inimesed on oma elupaika toonud. Suureks ohuks on ka traditsiooniliste elupaikade vähenemine, millega seoses tunnistatakse kõik prohidna perekonna liigid ohustatuks.
Aleksandri kirik
Aleksandri kirik on mitme kiriku nimi:
Oristano provints
Haldusjaotus
Oristano provints jaguneb 87 omavalitsusüksuseks (comune).
Suurima elanike arvuga omavalitsusüksused
Üle 2500 elaniku (2011. aasta loenduse andmetel) elab järgmistes omavalitsusüksustes.
Messier' kataloogi objektide loend
thumb|300x300px|[[Krabi udu|M1 ehk Krabi udukogu]] thumb|297x297px|[[M13]] thumb|382x382px|[[Andromeeda galaktika|M31 ehk Andromeeda galaktika]] thumb|341x341px|[[Plejaadid (hajusparv)|M45, Plejaadid ]] thumb|328x328px|[[M51|M51 ehk Veekeerise galaktika]] thumb|268x268px|[[Lüüra rõngasudu|M57]] thumb|278x278px|[[M87]] thumb|446x446px|[[M104 ehk Sombreero galaktika]] ''Siin on loetletud Messier' kataloogi objektid.
Välislingid
Messierkatalogen
Triin Siiner
Triin Siiner (sündinud 1. oktoobril 1971 ) on eesti muuseumitöötaja.
Tal on magistrikraad Tallinna Ülikoolist andragoogika erialal (2011).
Ta on töötanud Eesti Vabaõhumuuseumis, Eesti Ajaloomuuseumis, Eesti Panga muuseumis ja oli 2017–2020 Tallinna Linnamuuseumi direktor.
Automaatkaitselüliti
pisi|Kahepooluseline moodulkaitselüliti 10 A, B-tunnusjoon Automaatkaitseüliti ehk kaitselüliti on lüliti, mis voolutugevuse liigsel suurenemisel, näiteks lühise või ülekoormuse korral vooluahela automaatselt katkestab.
Kaitselüliti oluline osa on relee (kas termorelee või elektromagnetrelee). Releed koos tema juurde kuuluva väljalülitusmehhanismiga nimetatakse vabastiks. Enamlevinud kaitselülitid on kas elektromagnetvabastiga, termovabastiga või kombineeritud vabastitega. Tänapäeval on suuremate nimivooludega kaitselülitite puhul üha enam levinud elektroonilised mikroprotsessorvabastid. Eraldi tooterühma moodustavad hüdromagnetiliste vabastitega kaitselülitid.
Kaitselüliti lahutab koormusahela kontaktid siis, kui vabastit läbib lubatust suurem vool ja see rakendub.
Esimesena kirjeldas automaatkaitselülitit oma patenditaotluses 1879 Thomas Alva Edison, kuigi hiljem kasutas ta tootmises sulavkaitset.
Tööpõhimõte
pisi|1 – lülitushoob 2 – lülitusmehhanism 3 – jõukontaktid 4 – ühendusklemmid 5 – termovabasti 6 – reguleer[[kruvi 7 – elektromagnetvabasti 8 – kaarekustutuskamber]]
Automaatkaitselüliti peab avastama ja välja lülitama normaalsest talitlusest kõrvalekalduva voolu – enamasti liigvoolu. Madalpingeautomaatkaitselülitites toimub see harilikult kaitselüliti korpuse sees, kõrgpingeautomaatkaitselülitites on harilikult juhtseade, mis tunneb ära liigvoolu ja käivitab vooluahela katkestamise mehhanismi. Elektromagnetkaitselülitit käivitab tavaliselt eraldi aku, kuigi mõnes kõrgpinge-automaatkaitselülitis on omaenese trafo, kaitsereleed ja vooluallika juhtseade.
Kaitselüliti kontaktid peavad vastu pidama koormusvoolule ilma ülemäära kuumenemata ja elektrikaare tekitatavale kuumusele vooluahelat katkestades. Kontaktid valmistatakse vasest, vasesulamist, hõbedasulamist või teistest materjalidest. Kontaktide kasutuskestust vähendab vooluahela katkestamise käigus toimuv erosioon. Kaitselüliti kasuliku tööea pikendamiseks võivad neil olla vahetatavad kontaktid.
Kui vooluahel katkeb, tekib elektrikaar. See kaar tuleb enamasti hoida kaitselüliti korpuse sees, jahutada ja kustutada kontrollitud moel nii, et kontaktid oleksid ka edaspidi võimelised koormusvoolu liigselt kuumenemata juhtima. Erinevates kaitselülites võidakse kasutada keskkonnana, kus elektrikaar tekib, kas vaakumit, õhku, mõnda muud isoleerivat gaasi või õli.
Lõpuks, kui rikketingimused on kadunud, tuleb kontaktid jällegi sulgeda, et saaks taastada pinge katkenud ahelas.
Madalpingekaitselülitite liigitus
Sõltuvalt ehitusest, võib madalpingekaitselülitid jagada kolme suuremasse klassi:
Moodulkaitselüliti (ingl. lüh. MCB – Moodulature Circuit Breaker) Ühepooluselistest kinnistest moodulitest (mis sisaldavad eneses enamasti termomagnetilist vabastit, lahutusmehhanismi, kontakte ja kaarekustututit) kokkupandud kaitselüliti, tänapäeval tavaliselt hõlpsalt monteeritav DIN-montaažilatile. Kaitselüliti lisaseadmed (abikontaktid, täiendavad vabastid jne.) on monteeritavad kaitselüliti külge. Nimivoolude vahemik 0,1 A – 125 A.
Mitmepooluselised moodulkaitselülitid koosnevad enamasti mitmest ühepooluselisest omavahel ühendatud vabastimehhanismidega mooduliplokist, kuid valmistatakse ka väiksema nimivooluga (kuni 32 A) ühe standardmooduli (u.18 mm) laiuseid kahepooluselisi kaitselüliteid. Mitmepooluselised kaitselülitid võivad sisaldada ka rikkevoolukaitselüliti funktsioone. Aastal 2010 jõudsid Eesti turule väiksema nimivooluga moodulkaitselülitid, mis sisaldavad 1 mooduli laiuses korpuses ka rikkevooluvabastit.
Üks viimasemaid moodulkaitselülitite tehnilisi täiendusi on sädelahendusvabasti – täiendavalt külgeühendatav elektrooniline vabastimoodul, mis tuvastab kaitselüliti poolt kaitstavas ahelas sädelemise kas vigastatud isolatsiooniga tööjuhtide vahel või vigastatud tööjuhis eneses.
Sellised sädelahendused on tuleohutuse seisukohalt väga ohtlikud, kuid need ei ole teiste kaitseviisidega avastatavad.
Kompaktkaitselüliti (ingl. lüh. MCCB – Moulded Case Circuit Breaker)
Ühes kompaktses korpuses paiknev enamasti mitmepooluseline kaitselüliti, elektrikaare kustutamine toimub kaitselüliti sees. Erinevad lisaseadmed on enamasti monteeritud (või on monteeritavad) samasse korpusesse. Nimivoolude vahemik 10 A – 1600 A.
Õhkkaitselüliti (ingl. lüh. ACB – Air Circuit Breaker)
Ühes korpuses paiknev mitmepooluseline lahtine kaitselüliti – elektrikaar paiskub lülitamisel kaitselülitist välja. Nimivoolude vahemik 800 A – 6300 A.
Madalpinge kaitselülitite rakendumistunnusjooned
Kaitselüliti rakendumistunnusjoon on teda läbiva voolu ja selle voolu toimel rakendumise aja vahelise sõltuvuse graafiline kujutis. Kompakt- ja õhkkaitselülitite rakendumistunnusjooned ja nende modifitseerimise võimalused on enamasti ära toodud tootja poolt kaasa antavas tehnilises dokumentatsioonis ja vastavates tootekataloogides.
Moodulkaitselülitite valiku ja vahetatavuse lihtsustamiseks tähistatakse moodulkaitselülitite tüüpilisi rakendumistunnusjooni täh(tede)ega (näiteks A, B, C, D, E, G, H, HG, K, L, MA, R, S, U, Z). Eestis kehtivas kodutarbijate jms paigaldistes (kus lülitusi pääsevad tegema elektrialast koolitust mitteomavad isikud) kasutatavatele moodulkaitselülititele on asjakohases tootestandardis (EVS-EN 60898) kindlaks määratud kolm rakendumistunnusjoont B, C, D. Muud moodulkaitselülitite rakendumistunnusjooned ei ole standarditega reglementeeritud, tööstuspaigaldistes kasutavate kaitselülitite üldstandard (EVS-EN 60947-2) esitab vaid üldised nõuded kaitselülitite erinevatele näitajatele.
Termovabastite rakendusvool on kõigil ühesugune ning jääb sõltuvalt ülekoormuse kestusest vahemikku (1,13–1,45)In. 1,13In peab taluma üks tund ning 1,45In tuleb lahutada ühe tunniga.
Moodulkaitselülitite nimivoolude rida amprites
0,5; 1; 1,6; 2; 3; 4; 6; 8; 10; 13; 16; 20; 25; 32; 40; 50; 63; 80; 100; 125
Kasutamine alalisvooluahelas
Liinikaitselüliteid võib kasutada ka alalisvooluahelate kaitseks, kuid siis tuleb arvestada tunnusjoonte mõningasi muutusi.
Termovabasti tunnusjoon ei muutu.
Elektromagnetilise vabasti hoidevoolu väärtus ei muutu, rakendusvool suureneb aga 1,5 korda.
Selektiivsus
Kaitselülitite selektiivsuse all mõeldakse järjestikku ühendatud kaitselülitite karakteristikute sellist valikut, et rikke korral lülituks välja ainult rikkekohale lähim kaitselüliti ja ülejäänud elektripaigaldise osad jääksid endiselt pingestatuks. Eristatakse täielikku ja osalist selektiivsust. Täieliku selektiivsuse korral on tagatud järjestikku ühendatud kaitselülitite selektiivne rakendumine kõigi selles elektripaigaldise osas esineda võivate lühisvoolude korral, osalise selektiivsuse korral on selektiivsus tagatud ainult lühisvoolu teatava maksimaalväärtuseni.
Täielikult selektiivse kaitsesüsteemi ehitamiseks tuleb üksteise järele ühendatavad kaitselülitid hoolikalt valida, pidades silmas nii nende kaitselülitite rakendumistunnusjooni kui ka elektripaigaldises liigkoormus- ja lühisvoolude kõiki esineda võivaid väärtusi. Kui tegemist on lühisenergiat piiravate kaitselülititega, siis on mõistlik kasutada konkreetsete kaitselülitite paaride koos katsetamisel saadud katsetulemustel põhinevaid selektiivsustabeleid.
NB! Kodutarbijate jms paigaldistes kasutatavate rakendumistunnusjoontega (B, C ja D) moodulkaitselülitid ei ole reeglina üksteise suhtes lühise korral selektiivsed, kuigi seda vahel ekslikult arvatakse.
Kaitselüliti valik
Kaitselüliti nimivool tuleb valida kaabli ristlõike pindala, paigaldusviisi ja materjali järgi (näiteks 0,75 mm² ristlõikega vaskkaablile tohib rakendada voolutugevust kuni 6 A).
Nimivoolu valimisel tuleb samas arvestada ka pistikupesade, valgustilülitite ja klemmide maksimaalset lubatud voolu. Kui kaabli maksimaalne lubatud koormus on 25 A, aga pistikupesal ainult 16 A, siis ei tohi seda ahelat kaitsva kaitselüliti nimivool ületada 16 A. Kui pistikupesa maksimaalne lubatud koormusvool on 16 A, aga kaablil ainult 10 A, siis ei tohi kaitselüliti nimivool olla suurem kui 10 A.
Välislingid
Sulake
Lüübnitsa
Lüübnitsa on küla Võru maakonnas Setomaa vallas. Ta jäi ajalooliselt Setumaale. Asub Pihkva järve kaldal.
Asulat on esimest korda mainitud 1582. aastal.
Augustis toimub külas traditsiooniline sibula- ja kalalaat.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mikitamäe valda ja Põlva maakonda.
Gustav Naan
Gustav Naan (17. mai 1919 Vladivostok – 12. jaanuar 1994 Tallinn) oli eesti kosmoloog ja filosoof. Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1951).
Naan oli Eesti nõukogude entsüklopeedia peatoimetaja (1966–1989), publitsist ja teadusadministraator, tema sulest ilmus rohkesti irriteerivaid publitsistlikke artikleid ja esseid. Teadusjuhina toetas ta uue observatooriumi ehitamist Tõraveres ja küberneetika arendamist Tallinnas. Aastatel 1958–1961 oli Gustav Naan Eesti NSV Teaduste Akadeemia tegelik juht. Kokku oli Naan teaduste akadeemia juhtorgani liikmeks 32 aastat (presiidiumi liige 1951–1964 ja 1968–1987).
Aastatel 1960–1964 oli ta Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee liige ja aastatel 1951–1963 Eesti NSV Ülemnõukogu saadik. Naani on peetud ka üheks Eesti ajaloo stalinistliku käsitluse loojaks. Perestroika perioodil naeruvääristas Naan avalikult Eesti iseseisvuse taastamise ideed ning õigustas ajakirjanduses stalinistlikke repressioone.
Kaitses ühena esimestest Nõukogude Liidus avalikult relatiivsusteooriat. Universaalteadlasena huvitus Naan tõsiselt filosoofilistest probleemidest ja kirjutas artikleid kaasaegse kosmoloogia probleemidest, kus kaitses moodsaid seisukohti maailma lõpmatusest, paisumisest ja muudest aktuaalsetest probleemidest ajal, mil Nõukogude Liidus oli veel valdav seisukoht, et mingit universumi paisumist pole olemas, et see on vaid Lääne pseudoteadlaste järjekordne väljamõeldis ning näitab nende võimetust näha maailma selle dialektilises mitmekesisuses. Lisaks on ta avaldanud uurimusi aegruumi topoloogia, lõpmatuse ja sümmeetria kohta.
Teadusfilosoofina arendas Naan dialektilis-natuurfilosoofilisi vaateid kosmose ehitusest, rakendas küberneetika ideid ühiskonna seoste nägemisel. Idealistliku (tomistliku) filosoofia ja religiooni kriitikas kasutas loodusteaduslikku argumentatsiooni. Norbert Wieneri vaadete vahendaja, globaalprobleemide käsitleja ja publitsistina avaldas ta märgatavat mõju Eesti 1960.–1970. aastate mõttekultuurile.
Lapsepõlv ja kooliaastad
Kooli läks Gustav Liivikülas asuvasse eestikeelsesse neljaklassilisse kooli. Esimese klassi lõpetamiseks kulus tal viis nädalat. Edasi õppis Gustav seitsmeklassilises koolis naaberkülas Petrovkas. Hiljem on ta meenutanud, et viiendas klassis aitas ta seitsmenda klassi poistel füüsikaülesandeid lahendada. Keskkooli lõpetas ta 1937. aastal Vladivostokis. Keskkoolist saadud lõputunnistus oli kuldraamis, mis tähendas, et kõigis õppeainetes olid hinded väga head.
Keskkoolis õppides kavatses Naan kindlalt saada raadioinseneriks või füüsikuks, kuid ta tundis tõsist huvi ka ajaloo, filosoofia ja filosoofiaajaloo vastu. Ta on hiljem meenutanud, et ta oli lausa lugemishull, ja kuna mälu oli hiilgav, siis kõik oluline loetust jäi aastakümneteks meelde. Suurimat mõju avaldasid talle Vassili Kljutševski Venemaa ajaloo, Ernest Lavisse'i ja Rambaud' üldajaloo ja Hans Delbrücki sõjakunsti ajaloo teemalised teosed.
Ülikool
Tänu komsomoli oblastikomitee rahalisele toetusele võis Naan sõita Vladivostokist Leningradi, et astuda riigi parimate sekka arvatud Leningradi Riiklikku Ülikooli füüsikat õppima. Keskkooli "kuldne" lõputunnistus vabastas ta sisseastumiseksamitest. 1937. aasta sügisel valisid kursusekaaslased Naani rühma komsomolisekretäriks. Õpiaastad 1937–1941. Ülikoolis luges kvantmehaanika kursust akadeemik Vladimir Fok (hilisem Nobeli füüsikaauhinna komitee eksperdigrupi liige ), üldfüüsika kursust professor Sergei Frisch, hilisem NSV Liidu Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliige.
Ülikoolis võttis Naan osa sõjalisest kasvatusest: ta õppis ära mootorratta juhtimise, tegeles laskespordiga, lõpetas ühiskondlikus korras laskespordi instruktori kursused, sealjuures mitme relvaliigi alal, ning peale selle sai snaiprite väljaõppe.
Sõda
Gustav Naan osales nõukogude poolel II maailmasõjas. 1941. aasta juunis, esimestel päevadel pärast Saksamaa kallaletungi Nõukogude Liidule, jagati vanemate kursuste füüsikaüliõpilastele välja sõjakomissari allkirjaga ettekirjutus, mis teatas, et nad ei kuulu mobilisatsiooni alla ja et neil on kategooriliselt keelatud astuda relvajõududesse vabatahtlikult, kuna neid plaanitakse suunata sõjaväeakadeemiatesse. Naan eiras keeldu. Kohe, kui formeeriti üliõpilastest üks paljudest partisanipataljonidest, läks Naan partisaniks. Seal võitles ta Viktor Dorofejevi partisanisalgas, mis koosnes Leningradi Riikliku Ülikooli üliõpilastest ja kuulus Vassiljeostrovski rajooni 70. partisanipataljoni koosseisu. Esimesed lahingud peeti maha vaenlase tagalas Leningradi oblastis Gattšina-Kingissepa piirkonnas. Pärast purukslöömist formeeriti nad Leningradis ümber ja toimetati üle Laadoga järve vaenlase tagalasse.
Naan sai haavata 1941. aasta oktoobris; teda raviti hospitalis, mis paiknes Tihvinis. Seal oli ta veel 6. novembril 1941 (kuulas raadiost Stalini kõnet, kes kinnitas, et mõne kuu, kõige rohkem aasta pärast fašistlik Saksamaa variseb kokku). Ülejärgmisel päeval olid linnas sakslased. Hospital jõuti evakueerida Vologdasse.
Hiljem võitles Naan roodukomandörina Eesti laskurkorpuses. Naan on meenutanud, et vist 1943. aasta lõpul kutsuti ta rindelt ära ja määrati Eesti Partisaniliikumise Staapi. 1943. aastal määrati ta Eesti Partisaniliikumise Staabi osakonnaülemaks, enne seda oli ta operatiivsosakonna ohvitser. Tema konkreetsete ülesannete hulka kuulus partisanigruppide üle rindejoone saatmine.
Naan oli ka Vastuluure Peavalitsuse SMERŠ ('Surm spioonidele') teenistuses. Naani sõjaväeline auaste pole teada, perekonnaarhiivis olevatel sõjafotodel on ta kapteni vormis. 1943. aastal astus Naan NLKP liikmeks.
Pärast sõda Pärnus (1944–1945)
Kohe pärast Võru vallutamist Punaarmee poolt 13. augustil 1944 ja Eesti NSV valitsuse ümberasumist sinna (Võru oli augustis-septembris 1944 Eesti NSV ajutine pealinn), hakati Leningradist saatma Eestisse parteiaktivistidest koostatud operatiivgruppe. Väljaõpetatud operatiiv- ja julgeolekutöötajate otsene kohustus oli Nõukogude võimu taaskehtestamine Eesti linnades. Võrusse jõudis Pärnu Nõukogude võimu esindajate grupp 13. septembril, kui lahingud Eestimaa pinnal veel käisid. 23. septembril kuulsid nad raadiost kauaoodatud teadet: sakslased olid linna maha jätnud ja Nõukogude väed hõivasid Pärnu. Pärnu linna ja maakonda saadetav grupp koosnes 30 inimesest. Grupi liikmed teadsid oma kohustusi ja täpset allumiskorda, kõik oli eelnevalt paika pandud: linna ja maakonna täitevkomiteede esimehed, nende asetäitjad, miilitsa-julgeoleku ja prokuratuuri töötajad, samuti sadamaülem. 24. septembril plaaniti kohest väljasõitu Pärnusse. Hangiti kaks USA lendliisi villist ja kaks külgkorviga mootorratast. 30 parteitöötajast valiti välja kõige vajalikumad inimesed, nende hulka valiti ka Gustav Naan. Võrust sõideti välja pärast lõunat, liiguti lahingute marsruuti pidi. Kella kaheksa paiku sama päeva õhtul sisenes avangardgrupp Riia maanteed mööda linna. Tänavad olid inimtühjad. Katariina kiriku vastas suitsesid ahervaremed ja varingud tõkestasid edasisõidu. Hommikul kohtuti ümberkaudsete elanikega, kes hakkasid üleelatust alles toibuma.
25. septembril alustasid linna ja maakonna võimumehed oma kohtadel tööd. Võimuesindajate esmaseks mureks oli varade ja sakslastest mahajäänud vähese toidukraami arvele võtmine. Naan määrati ÜK(b)P Pärnumaa maakonnakomitee organiseerimis-instrueerimisosakonna juhataja ametikohale, ühtlasi tegutses ta Pärnus tsensorina.
Maakonna mehed pidid tegema ohtliku ringsõidu mööda külasid, et saada teavet mahajäetud taludest ja viljakoristustöödest. Teavet koguti ka metsas varjavate inimeste ja talunike meeleolude kohta. Naan on meenutanud lühikest Pärnu perioodi oma elus kui romantilist aega: "Väljaspool asulat oli ikkagi käsi enam-vähem põues püstolipäral või siis selliselt, et võiks iga hetk haarata" (oli ka põhjust – maakonnakomitee sekretär sai haavata, mitu partorgi surma).
Moskvas (1945–1950)
Aastatel 1945–1950 elas Naan Moskvas. 1946. aastal lõpetas ta Moskvas ÜK(b)P KK Kõrgema Parteikooli. Selle lõpetamise järel tehti talle ettepanek asuda ELKNÜ Keskkomitee 1. sekretäri ametikohale Eestis. Naan keeldus ja palus end saata teadustööle. Seejärel suunati ta õppima ÜK(b)P KK Ühiskonnateaduste Akadeemia aspirantuuri Moskvas, mille ta lõpetas 1949. aastal.
Hiljem on Naan kirjutanud, et üheks suuremaks vedamiseks elus pidas ta seda, et tal õnnestus läbi teha tema meelest parim olemasolevatest aspirantuuridest just nimelt filosoofia ajaloo alal. Selles kateedris oli kaks akadeemikut ja kaks NSV Liidu TA kirjavahetajaliiget, ülejäänud professorid kuulusid vana vene humanitaarintelligentsi paremiku hulka. Ainuüksi igapäevane suhtlemine sellise vaimueliidiga andis talle väga palju. Nõudmised olid kateedris väga kõrged. Väga põhjalikult võeti läbi ka loogika ja loogika ajaloo kursus. Naan tegi vastavad kandidaadieksamid.
1950. aastal kaitses Naan filosoofiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Современный англо-американский физический идеализм на службе поповщины и реакции" ("Kaasaegne angloameerika füüsikaline idealism papimeelsuse ja reaktsiooni teenistuses"). Naan kavatseski Moskvasse jääda, kuid suunati Eestisse tööle.
Eestis (alates 1950. aastast)
Aastatel 1950–1951 oli Naan Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi direktor. 1950. aastate alguses tahtis Moskva keskvõim temast teha EKP Keskkomitee ideoloogiasekretäri. Naan käis enda väitel kahel korral Moskvas, kus teda võttis vastu NLKP Keskkomitee administratiivosakonna juhataja Grigori Gromov. Naani väitel ütles ta kohast ära. 1950. aastate algul töötas Naan kateedrijuhatajana Vabariiklikus Parteikoolis.
Naan oli aastatel 1960–1964 Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee liige ja vahemikus 1951–1963 Eesti NSV Ülemnõukogu saadik. Viimases, Stalini eluajal moodustatud Ülemnõukogu koosseisus (III koosseis 1951–1955) oli teadlastest vaid kaks saadikut – Naan ja Johan Eichfeld.
Eesti disaini päev
Eesti disaini päev on 23. veebruaril tähistatav päev, millega soovitakse esile tõsta Eesti disaini.
Gustav Naan
Eestis (alates 1950. aastast)
Selles olukorras pakkus Tõravere observatooriumi tolleaegne asedirektor Charles Villmann Naanile tuge ja tegi talle ettepaneku tulla Tõraverre vanemteadurina tööle. See oli 1964. aastal. Naan nõustus. Kuna korterit Tõraveres talle pakkuda polnud, siis tuli tal ööbida oma töökabinetis. Uuema kirjandusega tutvumiseks käis ta tihti töötamas Moskva raamatukogudes.
Eesti NSV Ministrite Nõukogu andis Naanile loa töötada poole kohaga Füüsika ja Astronoomia Instituudis. Aastatel 1964–1973 töötaski Naan Tõraveres Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi ja 1973–1982 Eesti NSV TA Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi vanemteadurina. Teistel andmetel pikenes Tõraveres töötamise periood veel aastasse 1989 ; lahkumisavalduse esitas ta instituudi direktorile Tõnu Viigile 31. jaanuaril 1989.
Aastatel 1968–1987 oli Naan Eesti NSV Teaduste Akadeemia presiidiumi liige. Aastatel 1982–1983 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia füüsika-, matemaatika- ja tehnikateaduste osakonna akadeemik-sekretär.
Naan oli Eesti NSV Ajakirjanike Liidu liige, 1973. aastast NSV Liidu Filosoofiaühingu Eesti osakonna esimees ja aastatel 1984–1988 Eesti NSV Raamatuühingu esimees.
Ta oli "Suure nõukogude entsüklopeedia" nõukogu liige ja aastatel 1966–1989 "Eesti nõukogude entsüklopeedia" peatoimetaja. Nagu Naan hiljem (1992. aastal) kirjutas, osutus ENE väga, lausa "maailmarekordiliselt" menukaks.
Elu lõpp ja surm
Aasta enne oma surma oli 73-aastane Naan avalikkusest üldiselt tagasi tõmbunud, kuid avaldas vahel oma kirjutisi. Jaanuaris 1993 Toomas H. Liivile antud intervjuus selgitas ta, et "veel sunnivad mind sulge haarama ainult kõige nõmedamad väited". Ajakirjaniku küsimuse peale, kas ta vihkab kedagi või midagi, vastas Naan: "Mitte mingil juhul. Vihkamine rikub tuju, tervist, und ja söögiisu, aga asemele ei paku midagi".
Pärast ENE toimetusest vallandamist sai Naan akadeemiku tasu (500 rubla, alates 1992. aastast 50 krooni kuus ) ja vanaduspensionärina pensioni. Sissetulekute suurendamiseks müüs ta mööblit ja asju. Teaduste Akadeemia maksis akadeemik Naanile kui mittetöötavale pensionärile üsna regulaarselt ühekordset rahalist toetust. Ka Naani venna pere pakkus talle abi; sellest ütles Naan ära. Ta oli vennale öelnud "nad tahavad, et ma nälga sureksin, ma siis suren nälga".
Eesti disaini päev
Eesti Disainerite Liit koostöös Disainiöö festivaliga otsustas disainipäevaks kuulutada 23. veebruari, et tunnustada eesti disainereid ja soodustada nende loomingu soetamist.
Gustav Naan
Elu lõpp ja surm
Naan külmetus 1994. aasta algul ja sai kopsupõletiku. Ta ei võtnud seda tõsiselt, haigus ägenes ja 12. jaanuaril 1994 Naan suri ; surma põhjuseks märkis patoloog infarkti. Enn Vetemaa väitel oli patoloog jahmunud Naani "peaaegu et alatoitumusest".
Eesti disaini päev
Esmakordselt tähistati Eesti disaini päeva 23. veebruaril 2016 Eesti Disaini Maja galeriis.
Gustav Naan
Elu lõpp ja surm
Ta maeti 18. jaanuaril Metsakalmistule. Muldasängitamise korraldas Venemaalt saabunud poeg. Akadeemikut tulid ära saatma paljud kohalikud venelased ja teised vene kultuuriruumi kuulunud inimesed, kes nägid Naanis oma õiguste kaitsjat.
Akadeemikuks valimine
Naan on akadeemikuks valimise tagamaadest kirjutanud 1989. aastal Noorte Hääles ilmunud artiklis "Õilishingede inimsööjalikkus".
1951–1953
Akadeemia põhikiri sätestas, et presiidiumi liikmed valib üldkogu kolmeks aastaks. Presiidiumi liikmete uued valimised pidid toimuma 1952. aastal. Kuid nagu juba mitu korda varemgi, ei saanud põhikiri takistuseks uute presiidiumi liikmete valimisele samal ajal uute tegev- ja korrespondentliikmetega. 17. juunil 1951. aastal valiti akadeemia asepresidentideks (vastavalt Aksel Kipperi ja Voldemar Vadi ettepanekutele) Gustav Naan ja Nikolai Tomson.
Eichfeldi valimisega akadeemia presidendiks muutus akadeemia üldises töökorralduses palju. Presidendi suuna elluviimisel oli suur osa asepresidendil Gustav Naanil, kes juhtis sisuliselt akadeemia tegevust presidendi sagedaste komandeeringute ajal (mõnikord kestsid need kuid).
Gustav Naani kontrolli all töötati välja töökavad, hakati teadustöötajaid regulaarselt atesteerima, vallandati inimesi, kel puudusid teadusliku töö tulemused, korrastati instituutide struktuuri ja nende teadusteemade arvu. 1952. aastast alates tuli akadeemial töötada rohkem NSV Liidu kui Eesti huvidest lähtuvalt. Kaadriprobleeme sel ajal lahendada ei suudetud, sest teaduskraade toona peaaegu ei kaitstudki.
Akadeemia presiidiumis vastutas aspirantuuri eest Gustav Naan, kuid ülikooli lõpetanute akadeemiasse saamine polnud lihtne, sest ülikoolidki vajasid inimesi. Nii pidi Naan EK(b)P Keskkomiteele survet avaldama, et saada eelisõigus ülikoolide lõpetajaid aspirantuuri võtta.
1952. aasta algusest hakkas erinevate seeriatena ilmuma väljaanne Eesti NSV Teaduste Akadeemia Toimetised. Naan oli aastatel 1952–1955 selle teadusajakirja toimetuskolleegiumi esimees.
Akadeemiksekretär
1951. aasta oktoobris sai asepresident Naan täiendava kohustuse; ta asus Oskar Sepre asemel akadeemia ühiskonnateaduste osakonna akadeemiksekretäriks. Neid ülesandeid täitis ta 1957. aastani. 1956. aastal kuulusid akadeemia ühiskonnateaduste osakonna struktuuri Fr. R. Kreutzwaldi nimeline Kirjandusmuuseum, Etnograafiamuuseum, Ajaloomuuseum, Emakeele Selts ning aastatel 1951–1952 Tartust Tallinna üle toodud Ajaloo Instituut ja Keele ja Kirjanduse Instituut.
1954–1957
Ajad olid pärast Stalini surma muutunud. 1954. aasta mais kuulutati kõiki Eesti NSV Teaduste Akadeemia põhikirja nõudeid täites vabariiklikes ajalehtedes välja uute tegev- ja korrespondentliikmete valimised. Akadeemia presiidium valiti samuti ümber. Presidendina jätkas Eichfeld ja ühe asepresidendina Gustav Naan. Naan jätkas ka teaduste akadeemia ühiskonnateaduste osakonna akadeemiksekretärina.
Stimuleerimaks akadeemia süsteemi tööle tulejaid teaduskraadi kaitsma, esitas asepresident Naan 1954. aastal sotsialistliku võistluse idee, mis sisuliselt tähendas konkurentsi soosimist teadlaskonnas, et panna töökoha kaotamise hirmus teadlasi kraadi kaitsma.
1956. aastal toimusid esimesed sõjajärgsed Eesti teadlaste väliskomandeeringud. Nii käis Gustav Naan näiteks Berliinis.
1957. aastal toimus akadeemia presiidiumi ümbervalimine. Presidendina jätkas Eichfeld, asepresidendina Naan. Ühiskonnateaduste osakonna akadeemiksekretäriks valiti Naani asemel Joosep Saat.
Eesti NSV Teaduste Akadeemia tegelik juht 1958–1961
Seoses Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimeheks valimisega vabastas 1958. aasta veebruaris teaduste akadeemia presiidium Johann Eichfeldi Eesti NSV Teaduste Akadeemia presidendi kohalt. Kuni uue presidendi valimiseni määrati presidendiks ajutiselt asepresident Gustav Naan. Uut presidenti aga ei valitudki ning akadeemiat juhtis tegelikult kolm ja pool aastat Naan.