Budism
Budism Eestis
Esimeseks ametlikult registreeritud ühenduseks sai pärast 1988. aastat tegutsema hakanud Eesti Budistlik Liit mis järgis üldbudistlikku suunda ning oli avatud kõikidele budistlikele õpetustele. Budistliku Liidu kutsel saabusid Eestisse õpetama esimesed õpetajad väljastpoolt endise NSV Liidu territooriumi. Tallinnas registreeritud Eesti Budistliku Liidu liikmeskonnast lähtus hiljem mitu iseseisvat budistlikku ühendust, nende hulgas Eesti Budistlik Kogudus Drikung Kagjü Ratna Šri Keskus, Budakoda ning Tiibeti Budismi Nyingma Eesti Kogudus. Mõned Eesti Budistliku Liidu endised liikmed löövad kaasa ka muudes budismiga seotud ühendustes, sh Eesti Akadeemiline Orientaalselts ja Budismi Instituut. <!--Teksti vana versioon: "Budoloog Alexander Staël von Holstein (1877–1937) ja filosoof krahv Hermann von Keyserling (1880–1946) olid väljapaistvad teadlased ja mõtlejad, kuid neid ei saa pidada otseselt Eesti budistliku kultuuri alusepanijateks, sest oma töid kirjutasid nad enamasti saksa keeles ning avaldasid väljaspool Eestit. Budismi nn praktilist külge esindas peamiselt 20. sajandi esimesel poolel tegutsenud budismi propageerija Karl Tõnisson ehk Vend Vahindra (1873–1962), kes juba 1893. aastal oli Burjaatias mahajaana budismiga kokku puutunud. Lõpetanud siin regioonis tegutsemise, jõudsid tema ja ta järgija Friedrich Lustig enne Teist maailmasõda Birmasse, kus nad tegutsesid buda munkadena. Budismi laialdase leviku üheks oluliseks osaks on alati olnud (lisaks buddhadharmat vahendavate elavate õpetajate ja Buddha õpetust järgiva/teostava sangha olemasolule) ka emakeelse pühakirja olemasolu. Sellest seisukohast lähtudes võib eesti budismi laialdasema leviku alguseks pidada 1960. aastate lõppu ja 1970. aastaid, mil eestlastest õpetlased eesotsas Linnart Mälliga hakkasid algkeelseid budistlikke tekste tõlkima. Alates 1960. aastatest on Linnart Mälli tõlkes algkeeltest ilmunud näiteks sellised budismi alustekstid: "Seadmuseratta käimapanemine" (2004), "Dhammapada" (1977, 2004, 2005), "Teemantsuutra" (1975, 2005), "Südasuutra" (1989, 1998, 2003, 2005), Šāntideva "Bodhitšarjāvatāra" (1982, 2008), "Ühetähesuutra" (2005) jpt tekstid (üksikuid tekste ja katkendeid on algkeeltest tõlkinud ka Andres Herkel, Maret Kark, Märt Läänemets, Teet Toome, Martti Kalda, Alari Allik, Rein Raud). Tulevikku silmas pidades oli oluline see, et 1970. aastatel sagenesid teadlaste uurimisekspeditsioonid ja budismijärgijate nn palverännakud NSV Liidu nendesse piirkondadesse, kus oli veel säilinud elav budistlik keskkond, traditsioon ja kultuur. 1970. aastatel käidi sel eesmärgil peamiselt just Burjaatias ja Aga Burjaadi autonoomses ringkonnas, kus veel olid alles kaks gelukpa traditsiooni esindavat budistlikku kloostrit Ivolginski (Ivolga) datsan ja ajalooline Aginski (Aga) datsan), mis olid siis kogu NSV Liidu territooriumil veel ainsatena tegevad. Karl Tõnissoni toodud budistlik gelukpa traditsioon oli Eestis selleks ajaks juba kaotanud oma järjepidevuse. Sel perioodil kujunesid traditsioonilisteks orientalistikapäevad, mida Tartu Riikliku Ülikooli juures tegutsenud orientalistikakabinet (juba 1956. aastal Pent Nurmekunna asutatud ja aastaid Linnart Mälli juhitud) üsna regulaarselt suutis korraldada. Orientalistikapäevade budismiteemalised loengud olid tol ajal üheks teguriks, mis kinnistasid kuulajates budismihuvi ka tulevikuks. 1982. aastal asutas Vello Väärtnõu Tallinnas esimese organiseeritult toimiva budistliku grupi Eestimaa Budistliku Vennaskonna ehk Taola. Vennaskond järgis tiibeti budismi nyingma koolkonna traditsiooni. 1980. aastatel rajas Vennaskond Eestis neli stuupat, tõlgiti peamiselt inglis- ja venekeelseid budismiteemalisi raamatuid ja kirjutisi, valmistati budistlikke thankasid ja kujusid. Käidi Burjaatias budismiga tutvumas, tegeleti sealt toodud budistlike tekstidega ning viidi läbi rituaale. Tänu Burjaatias loodud kontaktidele saabusid paaril korral Eestisse ka sealsed laamad. 1980. aastate lõpupoole, Eesti jaoks murrangulisel perioodil, hakkasid mõned Vennaskonna liikmed aktiivselt osalema ka poliitikas. Poliitikas kaasalöömine tõi kaasa ka Vennaskonna põhiliikmete Eestist lahkumise ja organisatsiooni lagunemise. Esimeseks ametlikult registreeritud ühenduseks sai pärast 1988. aastat tegutsema hakanud Eesti Budistlik Liit. Eesti Budistlikku Liitu kuulusid varem iseseisvalt või mitteformaalsetes väikegruppides budistlike meeleharjutustega tegelevad inimesed, kellest mõned järgisid budistlikku eluviisi juba 1970. aastate algusest. Järgiti üldbudistlikku suunda, oldi avatud kõikidele budistlikele õpetustele. Kooskäimistel tegeldi peamiselt meeleharjutustega, toimusid budismiteemalised vestlused-arutelud. Budistliku Liidu kutsel saabusid Eestisse õpetama esimesed õpetajad väljastpoolt endise NSV Liidu territooriumi, sh külalisõpetajad FWBO (Lääne Budistliku Vennaskonna Sõbrad) Soome keskusest. Rootsi ja Ungari karma kagyu keskuste laama Chöphel edastas oma koolkonna meeleharjutusi. Tiibetist pärit drikung kagyu koolkonna auväärne laama XII Nubpa Tulku Konchok Tenzin Rinpoche andis edasi vadžrajaana-harjutuse Phowa (Wylie: 'pho ba; sanskr: saṃkrānti), tema vahendusel saabus Eestisse õpetama sama koolkonna laama auväärne tulku Lamkhyen (Lamchen) Gyalpo Rinpoche. Tallinnas registreeritud Eesti Budistliku Liidu liikmeskonnast lähtus hiljem mitu iseseisvat budistlikku organisatsiooni ja ühendust, nende hulgas ka Eesti Budistlik Kogudus Drikung Kagjü Ratna Šri Keskus (esimene budistlik usukogudus Eestis), Lääne Budistliku Vennaskonna Sõprade (FWBO) Tallinna keskus ehk Sulevimäe budismikeskus (praeguse nimega Triratna Budistliku Kogukonna Tallinna keskus – Budakoda) ning hiljem ka Tiibeti Budismi Nyingma Eesti Kogudus (selle tekkimine ja tegevus lähtus otseselt tiibeti budismi nyingma koolkonna elava traditsiooni õpetajast Nyichang Khentrul Rinpochest ega olnud Vennaskonna ega ka tolle hilisema järeltulija MTÜ Eesti Njingmaga seotud). Mõned Eesti Budistliku Liidu endised liikmed on aktiivselt tegevad ka muudes budismiga seotud liikumistes ja ühendustes, sh Eesti Akadeemiline Orientaalselts, Budismi Instituut jm. 1990. aastatel saabunud poliitilise ja liikumisvabadusega algas periood, mil budismijärgijad said vabalt minna õppima või palverännakutele ning harjutama Aasias asuvatesse budistlikesse kloostritesse, õppeasutustesse. Samuti hakati õpetuse saamiseks külastama ka Läänes asuvaid budismikeskusi ja -instituute. Väljaspool Eestit on mitu eestlast läbinud tiibeti budismi traditsioonilise kolmeaastase harjutuslaagri eralduses. Budismiuurijad on pikemalt õppinud ülikoolides ja instituutides, nii Läänes kui ka Aasias. Toimub ka vastupidine liikumine, mille käigus on Eestisse saabunud kümneid teadlasi, lektoreid, õpetajaid ja munkasid – nii on Budistliku Koguduse Drikung Kagjü Ratna Šri Keskuse laama Drubpon Sangye Rinpoche elanud püsivalt Eestis alates 2001. aastast. Uuest aastatuhandest alates on asutatud kümneid budistlikke ühendusi, keskusi ja budistliku kultuuriga seotud kodanikuühendusi, mis kõik edendavad erinevaid budismiga seotud valdkondi, sealhulgas nii usku kui ka teadust. Näiteks Budismi Instituudis toimuvad juba rohkem kui kümne aasta jooksul budismiteemalised loengud ja seminarid, kusjuures loengupidajateks on olnud nii budistlike koolkondade usujuhte kui ka teadlasi nii kodu- kui ka välismaalt. Eesti-Tiibeti Kultuuriselts on juba 15 aasta jooksul korraldanud harivaid üritusi, sh Tiibeti (kultuuri) päevad, filmiõhtud-festivalid, näitused, budismiuurijate ja laamade loengud, üritusi Tiibeti toetuseks jms. Paljud budistlikud ühendused on praeguseks korraldanud avalikke kursusi, läbi viinud rahvusvahelisi meeleharjutuslaagreid, rajanud oma templi- ja altariruume jne. Budistlikud keskused (sh Khordongi Ühing Eestis jt) on tõlkinud ka otse algkeeltest rituaali- ja meeleharjutustekste. MTÜ Eesti Njingma rajas järjekordse stuupa ja palveveski, organiseeris rahvusvahelisi konverentse "Budism ja Põhjala". Eesti teadlastelt, budismiuurijatelt ja tõlkijatelt on sel perioodil ilmunud budismiteemalisi tekstikogumikke ja raamatusarju (sh "Budismi pühad raamatud" mitu köidet). Eestikeelseid budismialaseid kirjutisi ja raamatuid on ilmunud ka muudesse keeltesse tõlgituna. Eesti keelde on tõlgitud kümneid erineva suunitlusega budismiteemalisi raamatuid ja teatmeteoseid paljudest keeltest. V. Väärtnõu eestvedamisel valmis erinevatest allikatest kopeerituna/kokkupanduna budistlikule kultuurile keskendunud eestikeelne "Budismi entsüklopeedia" veebis. Linnart Mälli toimetamisel, kes oli juba 1960. aastatel alustanud budismi teadusliku uurimisega, ilmus "Ida mõtteloo leksikon" (2006, 2011), mille terminoloogiline osa on samuti veebis kättesaadav. Budistliku kultuuri kui maailma- või rahvuspärandi säilitamiseks ja edendamiseks on koostööd teinud mitmed Eesti budistlikud, haridus-, kultuuri-, poliitilised organisatsioonid ja ühendused – nii on Eestis toimunud Tema Pühaduse XIV dalai-laama ning teiste tiibeti budismi koolkondade juhtide ja tähtsamate õpetajate korduvad visiidid; poliitilised meeleavaldused; budismiteemalised konverentsid, seminarid, loengud, raamatuesitlused; kunstifestivalid, (kontsert)esinemised, näitused, töötoad; budistlikud loengud, õppekursused, harjutuslaagrid jms. Budistliku kultuuriga seostatavad Eesti haridusasutused, instituudid, kultuuriorganisatsioonid, meditsiiniorganisatsioonid, poliitilised ühendused: Budismi Instituut, Eesti Akadeemiline Orientaalselts, Tartu Ülikooli Orientalistikakeskus, Eesti-Tiibeti Kultuuriselts, Tibetoloogia Instituut, Himaalaja Kultuuride selts; Tiibeti Traditsioonilise Meditsiini Akadeemia (sh Ngak-Mang Instituut ja Tiibeti Traditsioonilise Meditsiini Ühing), Tiibeti Meditsiini Keskus MEN LING, Tiibeti Teraapiakeskus LHAMO, Tiibeti meditsiini ja astroloogia keskus GEWA, Ratna – Tiibeti teraapiad; Riigikogu Tiibeti toetusrühm, Rahvaste Õiguste Instituut, Tiibeti Sõbrad (Friends of Tibet, Estonia) jm. Budistlikest usulistest ühendustest (registreeritud kogudustest) tegutsevad Eestis praegu Eesti Budistlik Kogudus Drikung Kagjü Ratna Šri Keskus, Tiibeti Budismi Nyingma Eesti Kogudus, Pärnu Budistlik Kogudus Tiibeti Budismi Keskus Sangye Ling (kasutab nime Pärnu tiibeti budismi keskus Drikung Dordže Tšö Dzong), Tiibeti Budismi Karma Kagyu Tallinna Kogudus (ehk Teemanditee Budismi Keskus). Samuti on tegevad Eesti budistlikud organisatsioonid ja ühendused: Eesti Dzogcheni Ühing, Drikung Dzogtšeni Eesti Kogukond Drikung Namtšag Mebar Dzong, Tartu Drikungi Keskus, Triratna Budistliku Kogukonna Tallinna keskus Budakoda (endine Lääne Budistliku Vennaskonna Sõprade Tallinna keskus), RIGPA Eesti, Tallinna Zen Kogukond, Khordongi Ühing Eestis, Lochen Jangchup Tsemo keskus (Bodong-traditsioon), Dagchang Rime Eesti Sangha."-->