cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hingamispuudulikkus
Etiopatogeneesist lähtuv liigitus
Vaadeldakse eelkõige hapniku ja süsihappegaasi muutusi, kuivõrd need ained transporditakse organismi sisse ja sealt välja enamikus läbi hingamiselundite. Sel juhul on väljuvas arteriaalses veres sisalduva süsihappegaasi osarõhu näit PaCO2 oma tavalisest vahemikust 35–45 mmHg väljas. Arteriaalses veres sisalduva hapniku osarõhk PaO2 langeb tavalisest 80–100 mmHg rõhust madalamale. Veregaaside alusel liigitatakse hingamispuudulikkust "on – ei ole" põhimõttel. Kui veregaasid erinevad normist ja diagnoosi toetab muu kliiniline pilt, loetakse inimene hingamispuudulikkuse all kannatajaks.
Kemoteraapiast indutseeritud hingamispuudulikkus
Kemoteraapiast indutseeritud hingamispuudulikkuse all peetakse silmas intensiivravi vajavat ägeda hingamispuudulikkuse seisundit, mis võib järgneda onkoloogiliste haiguste ravis kasutatavate medikamentoossete agentide (onkoteraapia) manustamise järgselt. Seda võivad põhjustada bronhospasm ja ülitundlikkus reaktsioonid, kopsuverejooks, interstitsiaalne kopsuhaigus, kopsueosinofiilia, mittekardiogeenne kopsuödeem.
Hingamispuudulikkust on põhjustanud ka metastaatilise melanoomi ravis kasutatav ipilimumaab.
Diagnoos
Hingamispuudulikkuse enda diagnoosimine ei valmista tavaliselt raskusi.
Patsiendi esmane hindamine
Hingamispuudulikkuse tuvastamiseks tuleks vaadata kas patsient on adekvaatne ja teadvusel, kuidas ta kõneleb, kas ta saab liikuda. Jälgida hingamist ja hingamistööd.
Saturatsiooni määramine
Jäsemele (enamasti sõrme otsa) asetatud andurist saadakse hapniku puudusele viitav info. Perifeerse vere hapnikuga küllastatus SpO2 loetakse normaalseks vahemikus 96–100%. Kombineerides selle info eelnevalt kirjeldatud sümptomitega on diagnoosimine kindel. Tõsisemat uurimist nõuab hingamispuudulikkuse põhjus. Abiks on haigusõpetuse osas nimetatud viie komponendiline lähenemine. Tavaliselt püütakse leida vastus, millisesse ossa neist kogu uuringu tulemuste ja sümptomite kompleks sobib.
Saturatsiooni määramine pulssoksümeetriaga:
Uuringud
Kiirabi väljakutsel võidakse selliste kaebustega patsiendile teha kas juba kiirabiautos või haiglas instrumentaalsed ja laboratoorsed uuringud.
Tavapäraselt uuritakse elektrokardiograafilise meetodiga südant, välistamaks hingamispuudulikkuse kardiogeensed põhjused. Registreeritakse vererõhk ja vere hapnikuga küllastatus. Täiendavalt määratakse vere glükoositase.
Piltdiagnostika
Sõltuvalt kliinilise leiu iseloomust ja tõsidusest võidakse kopsude kompuutertomograafilise uuringu käigus uurida rindkere õõnt.
Eristusdiagnoos
Hingamispuudulikkuse mehhanismide käsitlemisel saab hingamispuudulikkust vaadelda kas põhjuse või tagajärjena. Seega tuleks diagnoosimiseks läbi viia eristusdiagnoos eraldamaks hingamispuudulikkust teistest hingamisraskusi esile kutsuvatest seisunditest nagu:
Hingamispuudulikkust võivad esile kutsuda ka Ebola viirushaigus ja ajutüve lesioonid.
Epidemioloogia
Hingamispuudulikkuse esinemissageduse hindamisel ei tohi unustada, et see sõltub kasutatud hingamispuudulikkuse definitsioonist ja uuritavast populatsioonist. Võrdlemisi keeruline on üheselt defineerida hingamispuudulikkust ja hinnata, kust läheb piir arsti antud hinnangu objektiivsuse ja subjektiivsuse vahel, mistõttu ühest kokkuleppelist hingamispuudulikkuse kirjeldust ei ole. Suhteliselt täpseks loetakse uuringuid, mis tuginevad SOFA (Sequential Organ Failure Assessment) kriteeriumidele.
Ühe piirkonna andmed ei ole teisele piirkonnale üks ühele üle kantavad. Kahjuks ei ole Eestis viimasel ajal avaldatud töid hingamispuudulikkuse esinemissageduse kohta. Ameerika Ühendriikides diagnoositi aastatel 1993–2004 8,3 miljonit hingamispuudulikkuse haigusjuhtu. See teeb esinemissageduseks ligikaudu 2,5 haigusjuhtu 1000 elaniku kohta aastas.
1997. aastal Taanit, Rootsit ja Islandit hõlmanud uurimuse tulemuseks saadi ligikaudu 77 haigusjuhtu 100 000 elaniku kohta aastas. Nagu näha, kõigub andmestik suuresti.
Kirjeldus
Hingamispuudulikkuse korral võivad üheaegselt esineda mitmed patofüsioloogilised ja patoanatoomilised haigusprotsessid.
Hingamispuudulikkuse võivad põhjustada kas hingamiselundkonnaga seotud kontrollfunktsiooni, pumbafunktsiooni, ventilatsioonifunktsiooni, alveolaarfunktsiooni või kopse läbiva vere liikumise häirumine.
Viis nimetatut moodustavad osa tervikust ja on tagatud erinevate elundite poolt.
Kontrollfunktsiooniga seotult
Arvesse ei võeta siin organismist saabuvaid signaale sisekeskkonna tasakaalu muutuste kohta.
Pumbafunktsiooniga seotult
Pumbafunktsiooni puudulikkuse taga tuleb hingamispuudulikkuse korral näha eelkõige lihaskonna talitlushäiret. Põhiline hingamislihas on vahelihas. Vahelihast toetavad hingamistöös ka teised rindkere lihased, kuid nende minimaalse panuse tõttu jäetakse nad praktikas sageli vaatluse alt välja. Vahelihase kokkutõmbumisega suureneb rindkereõõne ruumala ja kopsudesse voolab õhk. Teiste sõnadega vahelihas n-ö pumpab kopsudesse õhku; sellest on tulnud ka talitlushäire nimetus. Vahelihast mõjutavate haiguste korral ei ole see oma ülesande täimiseks võimeline ja inimese kopsude ventilatsioon väheneb. Siinkohal ei tohi segi ajada põhjust ja tagajärge. Hingamispuudulikkuse põhjuseks saab lugeda vahelihase haiguse alles siis, kui see haigus mõjutab otseselt vahelihast ja teisi hingamislihaseid. Sellised haigused on näiteks müosiit, müasteenia jm.
Ventilatsioonifunktsiooniga seotult
Ventilatsioonifunktsiooni muutuste all vaadeldakse hingamiselundkonnas õhu liikumisteel olevat takistust. Selliseks takistuseks või olla hingamisteedesse sattunud võõrkeha. Teisalt ei pea õhu liikumist tingimata takistama füüsiline ummistus.
Alveolaarfunktsiooniga seotult
Õhu alveoolidesse jõudmine on häiritud ka siis kui hingamisteede alveoolide suunas jätkuvalt vähenev läbimõõt haiguse tagajärjel suureneb või väheneb. Astma korral tekib ligikaudu poolel teel enne alveoole bronhhide läbimõõdu vähenemine, mis ei võimalda piisava koguse õhu jõudmist alveoolidesse. Vastupidine olukord tekib kok' i korral kui bronhioolidele järgnevad hingamistee lõpposad (peamiselt alveoolid) laienevad ning neis ei teki gaasivahetuseks vajalikku rõhku.
Kopse läbiva vere liikumise häirumisega seotult
Vere liikumisel läbi kopsude rikastub hemoglobiin hapnikuga ja kannab selle organismi laiali. Takistus vere kopsudes liikumisel viib samuti hingamispuudulikkuse tekkeni. Tavaline verevoolu takistuse põhjus kopsuarteris on tromb, mis moodustab kopsuarteri sulguste põhjustest enamiku. Väiksem osa jääb luumurdude tõttu liikvele läinud lipiiditilkadele ja muule organismiomasele materjalile. Sõltumata materjali päritolust suleb see osaliselt või täielikult kopsuarteri, takistades vere hapnikuga rikastumist. Kopse läbiva vere puudulik transport võib olla põhjustatud ka südame ebapiisavast tööst, kuid siis ei ole see niivõrd hingamis-, kui hoopis südamepuudulikkus.
Eespool kirjeldatu saab esineda ka omavahelistes kombinatsioonides. Praktikas nähtava põhjal on üks või teine patoloogiline rada reeglina ülekaalus. Hingamispuudulikkuse tekke kiirus sõltub seda põhjustava teguri omadustest. Aeg varieerub minutitest kuni päevadeni.
Kirjandus
Age Ageing (2008) 37 (3): 251–257., doi: 10.1093/ageing/afn060
George Orwell
George Orwell (pseudonüüm, sündinud Eric Arthur Blair, 25. juuni 1903 Bihari provints Briti Indias – 21. jaanuar 1950 London) oli inglise kirjanik.
Kirjanikunime Orwell võttis ta Orwelli jõe järgi East Anglias.
Elukäik ja looming
Järgmised kaks aastat elas ta Pariisi vaestekvartaleis ja siirdus siis Inglismaale õpetajaks ("Pariisi ja Londoni heidikud", 1933). Hiljem töötas ta raamatukaupluses ja lähenes töölisliikumisele ("Tee Wigani kaile", 1937).
18. juulil 1936 puhkes Hispaania kodusõda. 15. detsembril 1936 sõitis Orwell umbes 25-liikmelise brittide rühma koosseisus Katalooniasse ning astus 30. detsembril Barcelonas trotskistliku P. O. U. M.-i antifašistlikusse miilitsasse. 1937. aasta jaanuari alguses saadeti Orwell Alcubierresse rindele ja kuu lõpus viidi ta kapralina üle Aragóni rindele Sõltumatu Tööerakonna väekontingenti, mis oli Inglismaalt saabunud ja mis kuulus P. O. U. M.-i miilitsavägede koosseisu. Aprillis läks Orwell Barcelonasse ja tahtis astuda internatsionaalsesse brigaadi, et pääseda Madridi rindele. Kuid 3.–7. maini 1937 Barcelonas olnud stalinistide arveteõiendamised anarhistide, anarhosündikalistide, vasakpoolsete kommunistide jt vasakparteidega süvendasid tema senist tõrksust stalinismi vastu ning edaspidi sai temast riigikommunismi vaenlane.
10. mail 1937 läks George Orwell alamleitnandina P. O. U. M.-i väesalka tagasi. 20. mail tabas falangistide snaiper lasuga Orwelli kõri ja kuni 14. juunini 1937 oli Orwell ravil. Kui ta rindele oma vabastamisdokumentide järele läks, kuulutas stalinistide mõju alla sattunud Hispaania valitsus P. O. U. M.-i illegaalseks. Orwell varjas end Barcelonas politsei eest ja 23. juunil 1937 õnnestus tal koos abikaasa Eileen O'Shaughnessyga üle piiri Prantsusmaale põgeneda ("Kummardus Katalooniale", 1938).
Teise maailmasõja ajal teenis ta Kodukaitses ja töötas BBC-s. 1943 asus ta tööle vasakpoolse ajalehe Tribune toimetuses ning kirjutas regulaarselt poliitika- ja kirjanduskommentaare. Orwell oli tähelepanuväärne publitsist ja esseist, kuid eriti tuntud on ta romaanidega "Loomade farm" (allegooria Nõukogude Liidu kohta, 1945) ja "1984" (totalitarismi kujutav düstoopia, 1949), mis on kirjutatud Jevgeni Zamjatini eeskujul ja millest on tehtud ka film. Hiljem oli Orwell ajalehe The Observer kaastööline. The Observer'i erikorrespondendina reisis ta Prantsusmaal ja Lääne-Saksamaal.
George Orwelli tervis halvenes 1940. aastate teisel poolel ja 21. jaanuaril 1950 suri ta kopsutuberkuloosi tüsistusena tekkinud kopsuverejooksu tõttu.
Tsitaadid
"Kui ma oleksin olukorrast pisut paremini aru saanud, oleksin tõenäoliselt ühinenud anarhistidega." (Kirjast sõber Jack Commonile, oktoober 1937).
"Iga rida, mille ma alates 1936. aastast olen kirjutanud, on kirjutatud otseselt või kaudselt totalitarismi vastu ja demokraatliku sotsialismi poolt, nagu mina seda mõistan." (1946).
Nulga
Nulga on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Külas asub Nulga Lipualuse hiis.
Küla läbivad Tartu–Räpina–Värska maantee ja Jaama–Rahumäe tee.
Pajukurmu
Pajukurmu (varem ka Pajupuustuse) on küla Tartu maakonnas Luunja vallas.
Teisipidi tegelikkus
"Teisipidi tegelikkus" on Bonzo 2004. aasta album.
Stavangeri vapp
150px|right Stavangeri valla vapp on Norra Stavangeri valla vapp.
See pärineb 1591. aastast. Sellel kujutatakse harilikku viinapuud (Vitis vinifera).
Sümboli tähendus on teadmata.
Västerbron
thumb Västerbron ('läänesild') on terasest kaarsild Rootsis Stockholmis, mis ühendab Kungsholmeni saart (Mariebergi linnaosa) Södermalmiga üle Riddarfjärdeni lahe. Sild avati 20. novembril 1935.
Sild on koos viaduktidega üle 600 m pikk, sellest vee kohal 340 m.
Gaaslahenduslamp
Gaaslahenduslamp ehk lahenduslamp on lamp, milles elektrienergia muundub nähtavaks valguseks gaaslahenduses (nt ksenoonlambis, naatriumlambis) või selle lahenduse vahendusel (luminofoorlambis).
Elektrilahendus (huumlahenduse või kaarlahenduse kujul) tekib metalliauru ja väärisgaasi sisaldavas klaaskolvis, kui lambi  elektroodidele rakendada piisavalt kõrge elektripinge. Elektrilahenduses muundub osa elektrivälja energiast valguseks protsessides, milles  toimub pidev aatomite (või molekulide) ioniseerimine ja rekombineerumine (elektronide ühinemine positiivsete ioonidega) ning elektronide ergastamine ja relakseerumine (naasmine stabiilsele tasemele).
Valdava osa lahenduslampide talitlus põhineb kaarlahendusel madala sulamistemperatuuriga metalli (elavhõbeda või naatriumi) aurus. Kaarlahenduse keskkonnaks võib olla ka väärisgaas ksenoon selle madala ionisatsioonienergia pärast.
Huumlahendusega reklaam- ja signaallampides kasutatakse värvilise valguse saamiseks erinevaid gaase ja nende segu metalliaurudega.
Lahenduslampide liigid
Kolvis valitseva töörõhu järgi liigitatakse kaarlahenduslambid madalrõhulisteks (alla 100 kPa), kõrgrõhulisteks (0,01–1 MPa) ja ülikõrgrõhulisteks (1–10 MPa).
Naatriumtäitega lampides ultraviolettkiirgust ei teki, kuid valgus on madalrõhu-naatriumlamidel monokromaatiline (kollakas), kõrgrõhu-naatriumlampidel veidi laiema spektriga (oranžikaskollane).
Päikesevalgusele päris sarnase spektriga valgust annavad kõrg- ja ülikõrgrõhulised ksenoonlambid.
Valgusviljakus on ksenoonlampidel kuni 50 lm/W, luminofoorlampidel 50–75 lm/W, halogeniidlampidel 90–100 lm/W, kõrgrõhu-naatriumlampidel kuni 150 lm/W ja madalrõhu-naatriumlampidel kuni 200 lm/W.
Kaarlahenduse süütamiseks ja stabiilse talitluse tagamiseks vajab lahenduslamp liiteseadist (elektromagnetilist või elektroonilist ballasti).
Rostock
Rostock on sadamalinn Saksamaal Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal. Asub Läänemere kaldal Warnowi suudmes. Rostock on suurima elanike arvuga linn Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal.
Ajalugu
1419. aastal asutati Rostocki ülikool.
Budismi ajalugu
alt=|1000x1000px
Kalety
Kalety (saksa Kalet) on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Tarnowskie Góry maakonnas. Kalety asub Tarnowskie Góryst umbes 14 km põhjas.
ALI
Ali on mitme isiku, koha ja nähtuse nimi.
Budismi ajalugu
Taust
Budism, nagu mitmed teisedki õpetused Buddha-aegses Indias, tekkis vastukaaluks veedade õpetusele ja brahmanistlikule ühiskonnakäsitlusele, mille üheks aluseks oli kastisüsteem. Budismis nähakse võimalust jõuda kõrgemate vaimsete sihtideni ühiskonnaläbiselt – see tee on avatud kõigile ja keegi ei ole eelisseisundis. Paljud budismi tekke olulised eeldused, mõisteaparaat ja lähtekohad on siiski ka varasemates upanišadide tekstides.
Kalety
Kalety läks 1922. aastal rahvahääletuse tulemusel Saksamaa koosseisust Poolale. Linnaõigused sai Kalety 1951. aastal.
Budismi ajalugu
Taust
6. sajandil eKr oli Indias palju koolkondi ning budism oli üks nendest. Tipitaka suutrate kogusse kuuluv Brahmajālasutta käsitleb teisi tolleaegseid õpetusi; kokku mainitakse selles tekstis tervelt 62 õpetust. See oli killunenud riikide ajastu ja samamoodi pluralistlik ka vaimses vallas.
Üheks oluliseks nähtuseks Vanas Indias oli brahmodya – rituaalne dispuut, mille käigus väitlejad esitasid teineteisele mõistatusi mitmesuguste filosoofiliste probleemide kohta, mis nõudsid vastajalt kindlaid formaliseeritud vastuseid.
Hiljem kasvab selline väitlemine üle tõeliseks filosoofiliseks dispuudiks, mis kajastub ka tollastes tekstides. Küsimuste-vastuste vormis on kirjutatud nii upanišadid kui ka paljud budistlikud tekstid.
Tolleaegsetest õpetustest on praegu tuntumad
Varajane rändava eluviisiga sangha
Buddha järgijate koguduse ehk sangha teket on kirjeldatud "Seadmusratta käimapaneku suutras" (paali k. Dhammacakkappavattana-sutta), mida peetakse Buddha esimeseks jutluseks, mille ta pidas Vārānasī lähedal Sārnāthi Hirvepargis. Buddha esimesteks õpilasteks olid viis askeeti, kellega koos ta oli enne virgumiseni jõudmist harjutanud.
Varane sangha koosnes ringi rändavatest munkadest (paali k. bhikkhu, sanskriti k. bhikṣu), kellel polnud kindlat peatuspaika ning kes elatusid annetustest. Vihmaperioodiks kogunesid nad kokku, et üheskoos harjutada. Buddha eitas seisuste olulisust inimese vaimses arengus, mistõttu võis sangha liikmeks saada mistahes ühiskonnaklassi sündinud isik (ainsate eranditena ei saanud liituda orjad ja kuninga teenistuses olevad isikud, kuna see oli vastuolus kohalike seadustega). Enamik sangha liikmeid pärinesid siiski braahmanite ja kšatrijate seisustest. Peale munkade ja nunnade oli Buddhal ka ilmalikke järgijaid.
Suurkogud
Pärast Buddha surma leidsid aset mitmed suuremad sangha kokkutulekud, kus arutati Buddha õpetust puudutavaid küsimusi. Eri koolkondade ajalookroonikad annavad suurkogude kohta veidi erinevat teavet.
Teisel suurkogul toimus dispuut vinajat puudutavate küsimuste üle, mis päädis sangha jagunemisega mahāsaṅghika ja sthaviravaada koolkondadeks.
Sangha edasine areng
Järgnevatel sajanditel muutus sangha järjest paiksemaks. Jõukad ilmikud olid annetanud sanghale maavaldusi, kus mungad alguses vihmaperioodidel ning hiljem aastaringselt peatuda said. Tõenäoliselt oli umbes sajand pärast Buddha parinirvaanat enamus munki valinud paikse eluviisi.
Buddha õpetuse suureks toetajaks oli kuningas Ašoka (269–232 e.m.a.), kelle organiseeritud misjonitöö tulemusena hakkas budism laiemalt levima ning jõudis Sri Lankale.
Pindi (Räpina)
Pindi on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Budismi ajalugu
Sangha edasine areng
Aja jooksul levis Buddha õpetus aina laiemal territooriumil ning geograafiline äralõigatus soodustas jagunemist koolkondadeks. Lahknemise otseseks põhjuseks olid enamasti väikesed erinevused käitumisjuhistes ja kloostrielu reeglistikus. Tänaseni on säilinud seitse vinajat, mille vahelised erinevused puudutavad pisidetaile nagu mungarüü värvus ja kandmise viis.
Erinevad seisukohad tekkisid ka Buddha õpetuse tõlgendamisel. Seda soodustas asjaolu, et Buddha ei nimetanud endale ühtegi järeltulijat, kes oleks saanud pärast tema surma sangha juhiks. Seetõttu kujunes sangha mittetsentraliseeritud struktuuriks. Buddha soovitas igaühel jääda iseendale saareks: "Niisiis, Ānanda, nii nüüd kui ka pärast minu lahkumist, kes te ka olete, peate te jääma omaenda saareks, omaenda kindluseks, nii, et dharma on teie saar ja dharma on teie kindlus, ning mitte muretsema teiste saarte ja teiste kindluste pärast." Koolkondade teket soodustas ka õpetuse tõlkimine ja säilitamine eri keeltes ja dialektides. Paistab ka, et eri mungad spetsialiseerusid konkreetsetele suutratele või suutrarühmadele ning seetõttu hakati eri koolkondades tähtsustama erinevaid tekste.
Pindi (Räpina)
Aastatel 1945–1991 kuulus küla Alaküla külanõukogu koosseisu.
Budismi ajalugu
Varasemad koolkonnad
Mõjukamad varased koolkonnad olid
Nendest on ainsana on säilinud sthaviravaada alakoolkond theravaada.
Mahajaana tekkimine ja areng
Esimesel sajandil e.m.a kuni esimesel sajandil m.a.j hakkasid Buddha õpetuse järgijate seas esile kerkima teistsuguste suunitlustega õpetused, mis ei kuulunud varasemate koolkondade kaanonitesse. Need sisaldasid alternatiivseid ideid ning, pidades silmas olemasolevate koolkondade tõlgendusi, esitasid endi omi Buddha algse õpetuse taastamisena.
Mahajaana on koondnimetus budismi suundadele, mis tunnustavad Buddha õpetustena ka muid tekste peale Tripitaka. Pole olemas ühtset mahajaana õpetust. Mahajaana õpetused on avaldatud erinevates suutrates ja nad on erinevad. Võrreldes varasematega pööratakse mahajaana koolkondades rohkem tähelepanu kaastundele ja eesmärgile aidata kannatustest vabaneda kõikidel olenditel.
Aja jooksul muutusid mahajaanalikud vaated aina populaarsemaks ja kogusid järgijaid ka ilmikute seas. Suurtest kloosterülikoolidest nagu Nālandā, Vikramašīla said olulised rahvusvahelised kultuuri- ja haridusekesed. Mahajaana õpetused levisid ka Indiast väljapoole. Tiibetis, Hiinas, Jaapanis, Koreas ja Vietnamis said mahajaana suunad valdavaks.
Mahajaana suutrad ilmuvad ajavahemikul 100 e.m.a. kuni 1000 m.a.j.
Vadžrajaana tekkimine ja areng
Vadžrajaana (sanskriti k. "teemantsõiduk") on budismi esoteeriline suund, kus kasutatakse rohkelt rituaale, mantraid ja kujustamisharjutusi ning soovitakse jõuda virgumiseni juba käesolevas elus. Vadžrajaana hakkas omaette suunana kujunema esimese aastatuhande teisel poolel põhiliselt mahajaana budismi kontekstis. On tõendeid ka mitte-mahajaana esoteerilisest praktikatest, kuid need õpetusliinid ei ole tänaseni säilinud. Vadžrajaana võttis üle mahajaana filosoofiatraditsiooni, kuid liigitab pühakirjade hulka ka budistlikud tantrad. Varasemad tantrad ilmusid juba enne 3. sajandit; mõjuka suunana saab vadžrajaanat käsitleda alates 8. sajandist.
Budismi hääbumine Indias
Budism hakkas aina enam koonduma suurtesse kloosterülikoolidesse nagu Nālandā ja Vikramašīla, mis sõltusid kuninglikust rahastusest. Aina rafineeritumaks muutunud filosoofiatraditsioon muutis õpetuse lihtrahvale raskesti mõistetavaks.
India budismi häving algas 8. sajandil esimeste muslimite vallutusretkedega Indiasse. 12.–13. sajandiks olid muslimid vallutanud kogu Põhja-India ning rüüstanud budistlikud kloosterülikoolid, mida nad ekslikult kindlusteks olid pidanud.
= Budism väljaspool Indiat = Budismi levimisel on läbi aegade olnud oluline budistlike tekstide tõlkimine selle maa keelde ja kohaliku mungakoguduse teke. Buddha ütles, et tema õpetus peab igaüheni jõudma tema emakeeles.
Budism on enamasti osanud sulanduda kohalikku kultuuri, võttes üle rohkemal või vähemal määral mõisteid kohalikust kultuuriruumist, saades mõjutusi kohalikust religioonist ja teistest õpetustest, ning teiselt poolt mõjutades neid ka ise. Buddha õpetus on alati "vabanemise maitsega", kuid igal maal liitub õpetusega erinev kultuurikomponent.
Tiibetis
Budism jõudis Tiibetisse 7. sajandil kuningas Songtsen Gampo kahe budistist abikaasa kaudu, kellest üks pärines Nepalist ja teine Hiinast. Kuningas Trisong Detsen rajas 8. sajandil esimese kloostri Samje, kutsudes selleks oma õukonda India õpetlasmunga Śāntarakṣita ning seejärel tantristliku joogi Padmasambhava. Samal ajal jõudsid Tiibetisse ka Hiina budistlikud misjonärid. India ja Hiina traditsioonide vaheliste erimeelsuste lahendamiseks korraldati debatt Samje kloostris, mille võitjaks kuulutatid India budismi esindajad, keda juhtis Kamalašila. Sellest ajast peale tugineb Tiibeti budism India budismi traditsioonil. Üheksanda sajandi keskpaigas hakkas kuningavõim budismi taga kiusama; budismi areng jätkus 10. sajandil pärast valitseja surma.
Hiinas
Hiinas sai valdavaks mahajaana. 1.–3. sajandil levis budism Hiinas peamiselt sisserändajate seas; budistlike mõtlustehnikate vastu tundsid huvi ka kohalikud taoistid. 4.–6. sajandil langes budismile osaks kuninglik soosing. Budismi hiilgeaeg Hiinas jääb 6.–9. sajandisse, mil toimus olulisemate hiinapäraste koolkondade väljaarenemine.
Jaapanis
Kofuni ajajärk (250–538). Budism jõudis Jaapanisse Kofuni ajajärgul aastal 552. Selle tulek seondus Korea kuninga katsega naabruses asuvat Jaapani saarestikku poliitilise stabiilsuse suunas kallutada. Jaapani võimukandjad võtsid uue õpetuse avasüli vastu, kuna Jaapan oli just väljumas sisetülide perioodist ja otsiti stabiliseerivat mõjurit, mis aitaks kaotada ülikutevahelisi pingeid ja vaenu. Lisaks soodustas budismi levik Hiina kirjakultuuri, kunstide ja teaduse levikut ning vägivallatuse ja koostöö põhimõtete juurdumist, mis aitasid kaasa ühiskonna arengule. Järgnevatel sajanditel jäi budism eelkõige ülikute ringkondadesse ega levinud lihtrahva hulka.
Nara ajajärk (710–784). Ka Nara ajajärgul jäi budism peamiselt ülikute ringkondadesse. Paraku kaasnes keiserliku soosinguga ka sangha korrumpeerumine. Budistlikud institutsioonid olid allutatud ilmalikule võimule ning igasse provintsi rajati riigi rahastusel templite võrgustik. 749. aastal püstitati Narasse Tōdaiji templisse 15 meetri kõrgune buddha Vairotšana pronkskuju. Tōdaiji on tänaseni maailma suurim puitehitis ja Jaapani budismi kegon’i (hiina k. huayan) koolkonna keskus.
Heiani ajajärk (784–1192). Heiani ajajärgul jõudsid Hiinast Jaapanisse kaks uut koolkonda: õpetaja Saichō (767–822) vahendusel tendai (hiina k. tiantai) koolkond ja õpetaja Kūkai vahendusel shingoni koolkond. Heiani perioodil algas kuni 19. sajandini kestnud budismi ja shinto lõimumine. Süvenes ka visioon ühiskonna pöördumatust allakäigust (mappō teooria), mida toetas poliitilise stabiilsuse murenemine.
Kamakura ajajärk (1192–1333). Kamakura ajajärgul tekkisid Jaapani budismile iseloomulikud vormid, mida soodustas Hiina mõjutuste katkemine ning rahulolematus seniste koolkondade tegevusega. Kamakura ajajärgul tekkind koolkondi iseloomustab rõhuasetus ühele lihtsale praktilisele teostusviisile, mida oleks võimalik järgida ka toonasel kodusõdade ja näljahädade ajastul, ning populaarsus lihtrahva seas.
Jōdo ehk Jaapani puhta maa koolkonna rajas õpetaja Hōnen (1133–1212). Tema õpetuse keskmeks olev Amida (sanskriti k. Amitābha) buddha kultus oli Jaapanis ka varem levinud kuuludes ka teiste koolkondade õpetuste hulka, kuid eraldiseisva koolkonnana saab seda käsitleda alates Hōnenist. Koolkonna peamiseks harjutusmeetodiks on nembutsu (hiina k. nianfo) ehk fraasi namu Amida butsu (jaapani k. "au buddha Amitābhale") kordamine.
Zen (hiina k. chan) budism saabus Jaapanisse 12. ja 13. sajandil. Õpetaja Eisai (1141–1215) tõi Jaapanisse rinzai (hiina k. línjì) õpetuse. Sōtō (hiina k. caodong) õpetuse tõi Jaapanisse õpetaja Dōgen (1200–1253). Mõlemad koolkonnad said populaarseks, kuid eri ühiskonnaklassides: rinzai levis eelkõige samuraide hulgas, sōtō rohkem talupoegade seas.
Nichireni (1222–1283) rajatud koolkonnal Hiinas vastet ei leidu. Nichiren sai mungapühitsuse tendai koolkonnas, kuid jõudis järeldusele, et Jaapani heaolu nimel on tarvis tagasi tuua tõelised budistlikud õpetused, mida ta samastas "Lootossuutra" õpetusega. Koolkonna põhiliseks harjutusmeetodiks on daimoku ehk fraasi namo myōho renge kyō (jaapani k. "pühendan end "Lootossuutrale"") kordamine. Nichiren õpetus sai populaarseks kaupmeeste seas.
Sri Lankal
Kuningas Ašoka saadetud misjonärid jõudsid Sri Lankale aastal 247. e.m.a. ning tõid endaga kaasa theravaada budismi. Kuningas Devānampijatissast sai budismi pühendunud toetaja, kes olevat rajanud Mahāvihāra kloostri. Kuningas Vaṭṭagāmaṇi rajas Abhayagiri vihaara. Aastal 17 e.m.a. peeti vajalikuks Tipiṭaka esimest korda kirja panna, et kindlustada selle säilimine ka traditsiooni kandvate munkade hääbumise korral.
4. sajandil hakkas kuningas Mahāsena toetama mahajaana budismi ning rajas mahajaana pooldajatele Jetavana vihaara. Mitme sajandi vältel võistlesid need kolm vihaarat soosingu pärast, kusjuures Abhayagiri vihaara oli mahajaana ideedele rohkem avatud kui ortodokssem Mahāvihāra. Iga vihaaraga kaasnes ka oma nikaaja ehk pühitsusliin. 12. sajandil keelustas kuningas Parakkama Bāhu I teiste vihaarate tegevuse ning hakkas propageerima Mahāvihāra õpetust.
5. sajandil rändas Sri Lankale India munk Buddhaghosa, kes kirjutas kommenteeriva teose "Visuddhimagga" ehk "Puhastumise tee", mis on oluliselt mõjutanud theravaada koolkonna kujunemist. 9. sajandiks olid Sri Lankale jõudnud ka mahajaana tantristlikud tekstid, mis tõi kaasa mantrate kasutamise ning tantristliku theravaada tekke. Sri Lankal levis ka mahajaana. Mahajaana ja tantristlik theravaada hääbusid Mahāvihāra ülemvõimu saabudes.
Alates 6. sajandist tehakse vahet külamunkade ja metsamunkade vahel. Metsamungad elavad vaiksemates metsakloostrites või eraklates, mis võimaldab neil järgida ranget mõtlusele ja õpingutele pühendatud elustiili. 10. ja 11. sajandi Cola kuningate vallutusretkede ajastul suri välja nunnade (paali k. bhikkhunī, sanskriti k. bhikṣuṇī) pühitsusliin. Järgnevate sajandite korduvate allakäiku ja taaselustamise lainete kiuste on theravaada traditsioon Sri Lankal säilinud tänaseni.
Poksi
Poksi on küla Tartu maakonnas Luunja vallas.
John Entwistle
John Alec Entwistle (9. oktoober 1944 – 27. juuni 2002) oli inglise rokkbändi The Who basskitarrist. Teda on peetud üheks maailma osavamaks ja mõjukamaks basskitarristiks.
Sünd ja karjääri algusaastad
John Alec Entwistle sündis 1944. aastal Londoni äärelinnas Chiswickis ja õppis Acton County algkoolis.
Ta liitus Middlesex Youth Orchestraga ning õppis trompetit, metsasarve ja klaverit mängima.
1960. aastate alguses mängis ta mitmes džäss- ja diksiländansamblis. Koos oma koolivenna Pete Townshendiga tegi ta ansamblit The Confederates, koos liitusid nad ka Roger Daltrey bändiga The Detours, millest sai hiljem The Who.
Pilka
Pilka on küla Tartu maakonnas Luunja vallas.
Pääsna
Pääsna ehk Pääsnä on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Pilka
1977. aastal liideti Pilka külaga Aravuste ja Jansu.
Pääsna
Pääsna külast on välja kasvanud Ruunamõisa, Pindi ja Jõevaara küla.
Pilka
Pilka asus Päästeameti Tartu Päästekompanii ja konteinerilao hoone, lõhkeaineladu, laskemoonaladu, kasarm, söökla-klubi, vahtkonnahoone koos pääslaga, garaaž, juurviljahoidla, külmhoone, rajatis eritehnika jaoks, varikatus tehnika hoidmiseks, varjend, kasvuhoone, 2 vaatlustorni, katlamaja koos töökodadega, saun koos spordisaaliga, vallitatud juhtimispunkt, balloonihoidla, pumbamaja, diiselgeneraatori hoone, alajaam, tuletõrje veehoidla, tankla, vallitatud betoonrajatis.
Oniscidea
Oniscidea on kakandiliste seltsi alamselts.
Nad on maailmas väga laialdase levikuga, asustades peaaegu kõiki kliimavöötmeid ja elukeskkondi (maailmas tuntakse üle 4000 kakandiliigi ). Rühma Oniscidea kakandid elavad peamiselt maismaal. Maismaal elavaid kakandilisi on Eestist leitud 15 liiki, neist tuntumad on harilik mullakakand (Oniscus asellus) ja keldrikakand (Porcellio scaber). pisi|paremal|[[Platyarthrus hoffmannseggi (pikkus 3 mm), leitud ka Eestis.]]
Elupaik
Mullakakandid elavad kivide all, vanade pehkinud kändude koore vahel, neid võib leida ka peaaegu kõikide aiateeplaatide alt ja kõdunevate lehtede hunnikutest. Keldrikakandeid leidub samuti kõigis niisketes paikades, kivide all jm. Keldrikakandit on rahvas ekslikult ka niiskusemardikaks kutsuma hakanud, mardikatest on aga asi siinkohal veidi kaugel. Nende loomade juures leiab ka esmapilgul üles kõik vähkidele tüüpilised tunnused: palju kehalülisid, palju jalgu ja kaks paari tundlaid (esimesed lühikesed, teine paar pikk ja hästi nähtav).
Toitumine
pisi|[[Armadillium pulchellum (5 mm pikk), kerratõmbumisvõimeline kakand. Tõenäoselt elab ka Eestis.]] Mullakakandid toituvad taimekõdust ja neil on suur tähtsus huumuse tekitajatena ja mullaviljakuse säilitajatena. Et kõhtu korralikult täis saada, peab kakand ära mäluma ja läbi oma soolestiku laskma tõeliselt suurtes kogustes taimejäänuseid, Saksamaal tehtud arvestuste kohaselt muudavad tervelt 10% kõigist sealsetest mahalangenud puulehtedest huumuseks just kakandid. Lehti süüakse nii, et neist jäävad tavaliselt alles vaid rood. Lisaks mäluvad need vähid läbi ka mulda, muutes selle kobedaks, nagu vihmaussidki. Peale taimse toidu, mis on nende kakandite menüüs esikohal, söövad nad hea isuga ka tillukesi mullaloomi.
Kehaehitus
Kakandid on kuni paari sentimeetri pikkused kõhu-selja suunas väga lapiku kehaga loomad. Kakandi keha koosneb lülidest nagu kõikidel vähkidel, igal rindmikulülil on paar jalgu. Jalad paiknevad ka tagakehal, kusjuures eesmised neist talitlevad hingamiselundite – lõpustena. Lõpuseplaadikesed on pidevas liikumises ja nende kaudu tungib vees lahustunud hapnik looma verre. Lõpuste lähedal tagakehas asub ka kakandite süda. Isastel kakanditel on eesmised tagakehajalad muutunud sugutuselunditeks. Pea külgedel asuvad kakandilistel liitsilmad, mis koosnevad tillukestest osasilmadest nagu mosaiikpildid. Osasilmade arv on liigiti erinev. Kõige suuremal kakandilisel, 27 cm pikkusel harilikul hiidkakandil (Bathynomus giganteus) on kummaski silmas 3000 osasilma, Eestis elavatel mullakakanditel tavaliselt 20–30, vesikakanditel vaid 4.
Värvus
Enamasti on nad hallikaspruuni värvusega, kuid näiteks meretaimedel elavad liigid on rohelised (nende värvus sõltub taime värvusest) ja maa-aluste ning sügavate vete asukad on valged, pigmenteerumata.
Käitumine
Kui mullakakand uurimiseks kätte võtta, rullib ta ennast sageli kokku. See on kakandi enesekaitseabinõu varjamaks oma õrna kõhupoolt. Vahetevahel võib leida mullakakandi, kellel oleks kõhu all nagu pehme padjand või kotike. See on emane loom, kelle kehale moodustub järglaste kasvatamise ajaks haudetasku. Seal paiknevaid mune võib läbi tasku õhukeste seinte ka väljastpoolt näha. Mullakakandi munadest kooruvad täiesti täiskasvanud loomade sarnased noored vähid, ainult mõõtmetelt väiksemad ja värvuselt heledamad. Mullakakandi eluiga on 3–4 aastat. pisi|paremal|Kakandi tagakeha ehitus
Ervin Lillepea
pisi|Ervin Lillepea 1993. aastal Foto: Jaan Künnap Ervin Lillepea (sündinud 19. aprillil 1957) on eesti muusik.
Tema tuntuim lugu on "Tule õeke!", mida esitatakse koos laulja Siiri Kändiga.
Harold Lasswell
Harold Dwight Lasswell (13. veebruar 1902 – 18. detsember 1978) oli ameerika politoloog ja kommunikatsiooniteoreetik.
Propagandauuringute kõrval on tuntud ka oma kommunikatsioonimudeli tõttu.
Jena
Jena on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal Saale jõe ääres.
Ajalugu
Jenat on esmamainitud 1182. aastal. 1230. aastal sai Jena linnaõigused.
Linnas asub 1558. aastal asutatud Jena ülikool.
1672–1690 oli Jena Saksi-Jena hertsogiriigi pealinn.
Andke tagasi maa
"Andke tagasi maa" on Bonzo ja Tõuni (Bonzo ja Tõuni) 2005. aasta album.
9 loo autor on Bonzo ja 6 loo autor on Tõun. Tõuni kirjutatud nimiloo tekst on Ave Alavainu luuletus 1968. aastal ilmunud kogust. Ka teiste laulude sõnad on luuletused. Suur osa plaadi materjalist sündis septembris 2005 Tartus.
Plaati esitleti kitsas ringis 8. detsembril 2005.
Pavel Dubovik
Pavel Dubovik (29. juunil 1944 Viciebski oblast Valgevene NSV – 11. oktoober 2022) oli Eesti poksija.
Ta poksis aastatel 1960–1972, tema treener oli Hans Kaiva. Ta pidas 230 kohtumist ja võitis neist 204.
Dubovik oli II keskkaalus (kuni 75 kg) Eesti NSV meister (1963) ja poolraskekaalus (kuni 81 kg) viiekordne Eesti NSV meister (1965 ja 1968–1971). Ta osales 1963–1969 viis korda Eesti NSV – Soome maavõistlustel ning võitis kõik oma viis kohtumist.
Generaalbass
thumb|250px|Alumises reas on nummerdatud bass ja ülemises harmoonia, mida selle järgi mängitakse Generaalbass ehk basso continuo (itaalia keeles 'katkematu bass') ehk nummerdatud bass on muusikat pidevalt saatev bassihääl, millele ehitatakse saateharmoonia. Bassihääl on nootidena välja kirjutatud, harmoonia jaoks on numbrikiri, mille järgi harmooniapill improviseerib saate.
Generaalbassi on võimalik mängida harmooniapillil (klavessiin, orel, lauto vm), aga enamasti esitatakse seda pillirühmaga, millesse kuulub ka mõni basspill (tšello, viola da gamba, fagott, violoon vm).
Generaalbass on iseloomulik peamiselt baroki ajastu muusikale ja muusikaloos kasutatakse mõiste "barokk" asemel sageli ka nimetust "generaalbassi ajastu". 17. sajandil ja 18. sajandi I poolel kuulus generaalbass praktiliselt kõikidesse instrumentaal- ja vokaalmuusika koosseisudesse. Vastavalt võib basso continuo rühm olla väga erineva suurusega. Eriti suurt hulka harmooniapille kasutati 17. sajandi Itaalias ooperietendustel.
Põvvatu
Põvvatu on küla Tartu maakonnas Luunja vallas.
Settimine (album)
"Settimine" on Bonzo 2007. aasta album.
Vigdís Finnbogadóttir
pisi|Vigdís Finnbogadóttir (1985) Vigdís Finnbogadóttir (sündinud 15. aprillil 1930 Reykjavíkis) on Islandi poliitik, kes oli neljas Islandi president (aastail 1980–1996). Ta oli maailma esimene demokraatlikult valitud naisriigipea.
Elukäik
Alates 1998. aastast on Finnbogadóttir UNESCO hea tahte saadik.
Raadama
Raadama ehk Raadamaa ehk Raadoma ehk Radamaa on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Tuntud isikuid
Raadama külas on sündinud rahvamuusik ja ooperilaulja Elmar Luhats.
Kurista mõis (Võnnu)
Kurista mõis (saksa keeles Kurrista) oli rüütlimõis Võnnu kihelkonnas Tartumaal.
Ajalugu
Mõis rajati pärast Põhjasõda Ahja mõisast eraldatud alast. Mõisa asutamisest saadik kuni aastani 1902 olid mõisa omanikud Villebois'd. Mõisa viimane omanik oli Martha Paul (sündinud Reichelt).
Mõisaansambel
Mõisa peahoone ehitati 19. sajandi II poolel. Peahoone on tellistest ja enamikus ühekorruseline. Peahoone on säilinud tänapäevani. Peahoonet ümbritseb suur park.
Rõõmu
Rõõmu on küla Tartu maakonnas Luunja vallas.
Ei saa mitte vaiki olla (Bonzo)
"Ei saa mitte vaiki olla" on Bonzo 2008. aasta album.
Veto
Veto on ametiisiku, näiteks riigipea õigus vastu võetud seadus või otsus kas üldse välja kuulutamata jätta või selle jõustumine edasi lükata.
Sümfooniaorkester
Sümfooniaorkester on orkester, kuhu kuuluvad
thumb|350px|Pillide paigutus sümfooniaokestris Olenevalt üheliigiliste soleerivate puhkpillide hulgast liigitatakse orkestrid:
Kõigis orkestrikoosseisudes lisanduvad vastavalt partituurile löökpillid: suur trumm, väike trumm, timpanid, taldrikud, triangel, kastanjetid, kellamäng, tšelesta, gong, tamtamm jm ning harf(id).
19: sajandi sümfooniaorkester
19. sajandil hakkas sümfooniaorkestri koosseis suurenema ning 20. sajandi alguseks oli see muutunud hiiglaslikuks. Näiteks Gustav Mahleri 8. sümfoonia koosseisus on 3 sopranisolisti, 2 aldisolisti, tenorisolist, baritonisolist, bassisolist, 2 segakoori, poistekoor, 2 pikoloflööti, 4 flööti, 4 oboed, inglissarv, 5 klarnetit, bassklarnet, 4 fagotti, kontrafagott, 8 metsasarve, 4 trompetit, 4 trombooni, basstuuba, timpanid, löökpillid, orel, harmoonium, tšelesta, klaver, 6 harfi, madoliin, esimesed viiulid, teised viiulid, vioolad, tšellod ja kontrabassid. Lisaks põhikoosseisule teevad eraldi lavaorkestris kaasa veel 4 trompetit ja 3 trombooni. Mahleri soovitus oli, et suuremates saalides võiks puupuhkpillide esimesi partiisid kahendada ning kellpillide koosseisu laiendada.
Sümfooniaorkestri suureks uuendajaks oli prantsuse helilooja Hector Berlioz, keda peetakse ka nüüdisaegsete orkestratsiooni põhimõtete alusepanijaks. Ta võttis kasutusele uusi löökpille ning suurendas oluliselt vaskpillide koosseisu.
Sümfooniaorkestri koosseis
Sümfooniaorkestri koosseis kodeerituna
Kahene koosseis
Kahene koosseis kujunes välja Viini klassikute loomingus. Soleerivaid puu- ja vaskpille on 2 igast liigist: 2 flööti, 2 oboed, 2 klarnetit, 2 fagotti, 2 metsasarve, 2 trompetit. Sageli ka tromboonid, tuuba ja timpanid. Tänapäeval on koosseisus ka pikoloflööt, mille partiid esitab 2. flöödimängija.
Puhkpillide kõla tasakaalustavad keelpillid. Kaheses koosseisus on keelpille 8-10 / 6-8 / 4-6 / 4-6 / 2-4. Orkestri instrumentatsioonis (kiirkiri) märgitakse keelpillide arvu kindlas järjekorras: 1. viiul / 2. viiul / vioola / tšello / kontrabass.
Kolmene koosseis
19. sajandi lõpul oli kolmene koosseis kohustuslik mistahes sümfooniaorkestri komplekteerimisel. Kolmeses koosseisus on suurendatud samatämbriliste puu- ja vaskpillide arvu kolmeni.
Sellises koosseisus mängib
Kolmeses koosseisus on keelpille: 12-16 / 10-14 / 8-10 / 8-10 / 6-8.
Näide: Béla Bartóki orkestrikontsert (1943, uus versioon 1945)
Neljane koosseis
Neljases koosseisus on suurendatud samatämbriliste puu- ja vaskpillide arvu neljani.
Sellises koosseisus mängib
Neljases koosseisus on keelpille: 16-20 / 14-18 / 10-16 / 10-14 / 8-12
Viiene koosseis
Viieses koosseisus on soleerivate puhkpillide arvu suurendatud tavaliselt vaid üksikutes rühmades. Heliloojate nõudmised on erinevad ja seepärast nimetatakse koosseise nende endi järgi: Wagneri, Bruckneri, Straussi, Mahleri, Schönbergi jne orkester.
Rahumäe (Räpina)
pisi|Rahumäe mõisa peahoone.
Rahumäe ehk Priitholmi on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Susan Dunklee
Susan Dunklee (sündinud 13. veebruaril 1986 Bartonis) on Ameerika laskesuusataja.
Dunklee kasvas Vermonti osariigis Bartoni linnas ja hakkas suusatama kaheaastaselt. Murdmaasuusatamise võistlustel hakkas ta osalema juba seitsmeaastaselt. Ta õppis St. Johnsbury Akadeemias Vermont St. Johnsburys keskkoolis. Laskesuusatamist hakkas ta harrastama siis, kui õppis Dartmouthi kolledžis ökoloogiat. Enne seda oli ta olnud murdmaasuusatamises kahekordne Ameerika meister. 2016. aastal Presque Isle'is toimunud maailma karikavõistluste sprindivõistlused lõpetas ta teise kohaga.
2012. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlustel Ruhpolding sai Dunklee individuaalarvestuses viienda koha.
22. novembril 2013l nimetati Dunklee Ameerika Ühendriikide koondvõistkonda 2014. aasta taliolümpiamängudeks Sotšis Venemaal. Seal jäi tema parimaks tulemuseks 11. koht ühisstardiga sõidus.
19. veebruaril 2017 sai Dunklee laskesuusatamise maailmameistrivõistlustel Hochfilzenis toimunud ühisstardiga sõidus hõbemedali. See tegi temast esimese Ameerika naise, kes võitis olümpiamängudel või laskesuusatamise maailmameistrivõistlustel individuaalse medali. See tegi temast ka Lowell Bailey järel esimese naise ja teise inimese, kes kvalifitseerus järgmisse USA olümpiakoondisse.
Ka 2020. aasta maailmameistrivõistlustel Anterselvas 7,5 km sprindis võitis ta hõbemedali.
Susani isa Stan Dunklee oli endine NCAA murdmaasuusatamise meister, kes võistles ka 1976. ja 1980. aasta taliolümpiamängudel; onu Everett Dunklee võistles murdmaasuusatamises 1972. aasta taliolümpiamängudel.
Kjetil Haraldstad
Kjetil-Vidar Haraldstad (esinejanimega Frost; sündinud 28. juulil 1973 Øyeris) on Norra trummar. Ta on black metal'i bändide Satyricon ja 1349 liige.
Frost on teinud koostööd ka Gorgorothi, Zyklon-B, Gehenna ja Keep of Kalessiniga.
Frost liitus Satyriconiga 1992. aastal.
Sarakuste mõis
Sarakuste mõis (saksa keeles Sarrakus) oli rüütlimõis Võnnu kihelkonnas Tartumaal.
Ajalugu
Mõis rajati 18. sajandi II poolel Kurista mõisast eraldatud alast.
Mõisal oli läbi aegade palju omanikke. Enne 1919. aasta mõisate võõrandamist kuulus mõis Nolckenitele.
Mõisaansambel
Mõisa peahoone ehitati tõenäoliselt 19. sajandi keskel. Peahoone oli kahekorruseline ja historitsistlikus stiilis. Peahoone hävis 1944 Teise maailmasõja Emajõe lahingutes. Pärast peahoone hävimist taastati hoone ühekorruselisena. Tänapäeval on see taastatud hoone varemetes.
Hulkur Rasmus
"Hulkur Rasmus" on Astrid Lindgreni lasteraamat.
Sisu
Rasmus on poiss, kes elas lastekodus. Tal olid seal head sõbrad, kuid talle ei meeldinud seal. Hök oli väga kuri hoolitseja ning ei saanud aru kui raske lastel oli.
Kord tulid lastekodusse poeomanik ja ta naine endale last valima. Kõik lastekodu lapsed pesid, riietusid ja käitusid korralikult. Proua ja härra olid väga jõukad. Nad istusid koos Hökiga pingil ja jälgisid lapsi. Rasmus lootis väga, et tema saab koos nendega elama hakata ja saab poe maiustuse osakonna juhatajaks. Poiss püüdis endast head muljet jätta, kuid kõik läks untsu ja ta näis kohmakana. Olgugi et ta väga sõbralik ja lahke poiss oli, tundus nagu oleks ta kombetu. Rasmus oli väga kurb, kui nägi, et proua ja härra vankrisse istus hoopis lokkis peaga tüdruk.
Poiss kartis Hökilt ebaõnnestunud päeva eest karistada saada ja otsustas põgeneda. Ühel ööl, kui Gunnar ja ülejäänud lapsed juba magasid, hiilis Rasmus ettevaatlikult uksest välja. Paraku kuulis Hök väljas kahtlast müra ja valgustas taskulambiga õue. Õnneks ta väikest poissi ei näinud. Kui Höki toas oli tuli kustutatud, läks Rasmus edasi. Hea oli olla vaba!
Varsti tekkis poisil mure - ta ei teadnud, kus öö veeta. Õnneks leidis väsinud poiss siiski ühe küüni, kus võis tukastada. Hommikul, kui poiss ärkas, kuulis ta enda kõrval köhimist. Peagi märkas ta hulkur Oskarit. Nad said sõpradeks ja Oskar lubas Rasmusel koos temaga hulkuda, kuni Rasmus endale vanemad leiab. Ta polnud pahane, et väike poiss lastekodust ära tuli. Sisimas oli Oskaril hea meel, et ei pidanud üksi hulkuma.
Nad kõmpisid mööda teed ja läksid ühe vanaproua hoovi peale laulma. See oli Oskari lemmikmaja, sest proual oli palju raha ja ta jagas seda heldelt. Nüüd tuli akna peale vaid proua uus teenija ja käskis hulkuritel lahkuda. Rasmusel oli aga janu ning ta läks sisse ning sai klaasikese vett. Poiss taipas, et selles majas polnud kõik päris korras. Ta lasi Oskaril ennast puu otsa aidata ja ronis aknast sisse, et uurida, mis majas toimub. Ta sai aru, et seal olid vargad, kellega teenija kambas oli. Ta ronis aknast välja ja rääkis kõigest Oskarile. Nad jalutasid veel ja püüdsid raha teenida ning kavatsesid hiljem kõigest nimismehele rääkida. Õnnetuseks jõudsid vargad enne nimismehele rääkida, et Oskar röövis vanaprouat. Oskar võeti vahi alla. Peagi selgitas nimismees välja, et hulkur oli süütu ja ta sai vabaks.
Rasmust tahtsid lapsendada rikkad, lahked ja ilusad vanemad. Neil oli palju loomi, isegi kutsikad. Poiss oli alati unistanud sellisest elust, kuid uskus enese õige koha vana Oskari juures olevat. Rasmuse soovitusel sai vanemad Gunnar.
Oskar lubas Rasmusel endaga jääda. Tuli välja, et hulkur Oskaril oli ka kodu. Nad kohtusid Oskari naise Martinaga, kes viimast kodus oli oodanud. Rasmus jäi nende juurde ja oli õnnelik. Neil oli väike vaeste inimeste kodu ja ainult kass, kuid Rasmus oli rahul.
Savikoja
Savikoja on küla Tartu maakonnas Luunja vallas.
Sava küla
Sava on küla Tartu maakonnas Luunja vallas.
Lleyton Hewitt
Tema suurimateks saavutusteks on USA lahtiste meistrivõistluste võitmine 2001. aastal ja Wimbledoni turniiri võitmine 2002. aastal.
Trondheimi vapp
Tronhdheimi vapp põhineb keskaegsel linnapitsatil. Pitsat võeti kasutusele ilmselt 13. sajandil, kuid vanim linnapitsati kujutist kandev dokument pärineb 1344. aastast.
Vapi kinnitas 1897. aastal Trondheimi linnavalitsus.
Trondheimi vapp erineb oma keeruka kujundusega ülejäänutest Norra vappidest.
Vapi vasakul küljel on kujutatud kirikuportaali, millel seisab mitra ja karjasesauaga piiskop. Vapi paremal küljel on kujutatud linnuseportaali, millel seisab kaalusid hoidev kuningas. Loss ja kirik paiknevad kivikaarel, mille all on kujutatud kolme mehepead.
Kuningas ja piiskop sümboliseerivad Trondheimi staatust kuninga ja peapiiskopi residentsina.
Kendō
pisi|Kendo Euroopa meistrivõistlused Bernis, 2005
Trondheimi vapp
Vapi kilp on sinine ja detailid on hõbedased. Vapi kohal on hõbedane müürkroon.
Kendō
Kendo (jaapani keeles 剣道 (kendō) 'mõõga tee') on tänapäevane jaapani võitluskunst, mis põhineb mõõgavõitluskunstil (kenjutsul).
Kendo juured ulatuvad 16. sajandi Jaapani mõõgavõitluse kenjutsu koolkondadesse. Esialgu õpiti mõõga (shinken, katana) käsitsemist võitluses peamiselt puumõõga (bokutō või bokken) abil. Et puumõõk osutus paarisharjutustes ohtlikuks, võeti 18. sajandil kasutusele bambusritvadest mõõk (shinai) ja seejärel üsna pea ka spetsiaalselt kendo harjutamiseks mõeldud kaitsete komplekt (bogu või kendogu).
Tänapäevases kendos on neli lubatud rünnakut – löögid pähe, randmesse ja keha küljele ning torge kõrri. Et rünnak oleks punktivääriline, peab see olema sooritatud teatud kindlal moel; pelk tabamus ei ole piisav.
Kendo on tänapäeval aktiivne võistlussport. Maailmameistrivõistlused toimuvad alates 1970. aastast iga kolme aasta tagant.