cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leopold Potesil
Potesil poksis aprillist 1958 kuni oktoobrini 1962 ning uuesti 3. septembril 1965. aastal elukutselisena. Ta osales kokku 34 kohtumisel ning võitis neist 26 (neist 8 nokaudiga), kaotas 4 (neist 3 nokaudiga) ja viigistas 4 kohtumist.
Das Boot (film)
"Das Boot" on 1981. aastal esilinastunud sõjafilm. Filmi stsenarist ja režissöör on Wolfgang Petersen. Stsenaarium põhineb Lothar-Günther Buchheimi samanimelisel romaanil.
Raivo Plumer
Ta võttis osa Baltikumi aasta parimaks kõrgtõusuks tunnistatud tipputõusust Denalile (1999).
Ta on 2001. aastast MTÜ Mägiekspeditsioonide Klubi esimees. 2000. aastatel tegutses ta Eesti Matkaliidu asepresidendina. Ta on teinud kaastööd "Matkaseletussõnastiku" (2002) ja "Matkaspordi käsiraamatu" (2004) koostamisel. 2000. aastal oli ta kirjastuses Karrup ilmunud Reinhold Messneri raamatu "Mallory teine surm" eestikeelse tõlke konsultant.
Das Boot (film)
Sisu
Film kujutab peamiselt allveelaeva U-96 lahingupatrulli Atlandi ookeanil ja Gibraltari väinas.
Tegevus algab joominguga La Rochelle'i sadamakõrtsis, misjärel suundub allveelaev merele. Merel olles kogeb meeskond üksluist saagiotsingut ookeaniavarustes ja ärevaid hetki, kui leitakse liitlaste konvoi ja asutakse laevu torpedeerima. Mehed näevad ka kaubalaevadelt merre hüpanud uppuvaid madruseid, mis ei tekita neis just ülevaid tundeid. Allveelaev saab süvaveepommidest vigastada ja sildub salaja Hispaanias, kus täiendatakse varusid. Loodetud jõuludeks La Rochelle'i naasmise asemel saab komandör käsu suunduda Itaaliasse. Gibraltari väinas saab pinnal sõitev U-96 tabamuse inglise lennukilt, sukeldub ja vajub vigastuse tõttu merepõhja. Hädapäraseid parandusi tehes õnnestub meeskonnal pärast 16 tundi kestnud pingelist ootamist pinnale tõusta ja pimeduses avamerele põgeneda. Jõululaupäeval jõutakse kodusadamasse, kuid allveelaev jääb seal liitlaste õhurünnaku alla ja uputatakse. Rünnaku käigus langevad paljud U-96 meeskonna liikmed.
Lahknevusi ajaloost
Peterseni film ja Buchheimi romaan põhinevad ajaloolistel sündmustel, kuid esineb ka lahknevusi. Tegelikult (ka romaanis) oli U-96 kodusadam Saint-Nazaire, filmis oli see aga La Rochelle'i baas, sest see oli filmimise ajal autentsemas seisukorras. U-96 ei uppunud õhurünnakus La Rochelle'is, vaid 30. märtsil 1945 Wilhelmshaveni sadamas. Samuti ei hukkunud kapteni prototüüp Heinrich Lehmann-Willenbrock 1941. aastal sõjas, vaid teenis sõja lõpuni allveelaevastikus ja suri 1986. aastal.
Näitlejad
alt=U-96 makett|pisi|U-96 makett Baieri filmistuudios Bavaria Studios
Näitlejaid otsiti üle Saksamaa ja Austria, et oleks võimalikult palju murdeid 1941. aasta Kolmanda riigi vaatevinklist (näiteks Erwin Leder on austerlane ja räägib Alam-Austria murdes), Kõik näitlejad lindistasid oma dialoogi nii saksa kui ka inglise keeles (peale Martin Semmelrogge, tema lindistas ingliskeelse dialoogi vaid 209-minutise "Director's Cuti" jaoks). Tegelikult on ka saksakeelne originaalversioon dubleeritud, sest film filmiti "vaiksena", kuna filmimisel ei oleks dialoogi kuulda olnud üle filmi jaoks loodud spetsiaalse kaamera güroskoopide müra.
USAs lasti välja korraga nii saksakeelne kui ka ingliskeelne versioon, kinodes oli edukam saksakeelne versioon.
Muusika
Filmi muusika on kirjutanud Klaus Doldinger. Muusika seob tabavalt mere erinevad olekud (vaikus, torm) ja allveelaeva ning selle meeskonna kulgemise ja dramaatilised hetked. Filmi kõige tuntum on teemalugu "Das Boot", mille tantsumuusika versiooni on salvestanud (1991) saksa tekno ansambel U-96.
Filmis kõlavad veel palad:
Variandid
1981. aastal jõudis kinodesse 149-minutine versioon. Välja lasta plaaniti ka 209-minutine versioon, kuid see ei saanud teoks enne 1998. aastat, kui see ilmus DVD-l. Suurbritannias näidati filmi oktoobris 1984 BBC2 kanalil kuue 50-minutise osana ja uuesti 1998. aasta jõulude ajal. Saksamaal näidati veebruaris 1985 filmi täispikkuses kolme 100-minutise osana.
Raivo Plumer
Haridustee
Ta lõpetas 1985 Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna.
Alpinism ja mägimatkamine
Matkamist ja mägironimist harrastab ta 1982. aastast. Ta on tulnud Eesti meistriks mägimatkatehnikas (1986–1988) ja mägimatkamises (1987, 1999). Ta on roninud Alpides, tõusnud 1995. aastal Matterhorni (4478 m) ja Mont Blanci (4807 m) tippu. 2000. aastal tõusis ta Kaukasuses Elbruse (5642 m) tippu.
Ta on tõusnud kahele üle 8000 meetri kõrgusele mäele: 11. oktoobril 1998 Cho Oyu tippu ja 23. juulil 2001 Broad Peaki eeltippu.
Kõrgtõusud
Põhiallikas: pisi|100px|[[J. K. Alpinismiklubi rändauhind parimale alpinistile|Parima alpinisti rändauhind]]
Kairi Kiik
Kairi Kiik (sündinud 18. juulil 1985) on eesti zooloog ja kaljuronija. Alates 2021. aastast on ta Tartu Ülikooli rakendusetoloogia teadur.
Haridustee
Ta lõpetas 2004. aastal Suure-Jaani Gümnaasiumi hõbemedaliga ning 2009. aastal Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna bioloogia erialal bakalaureusekraadiga.
2011. aastal sai ta Tartu Ülikoolis loodusteaduse magistriks (zooloogia ja hüdrobioloogia alal). Magistritöö "Euroopa naaritsa (Mustela lutreola) paaritumisedukus tehiskeskkonnas" juhendajad olid Tiit Maran ja Toomas Tammaru. 2011. aastal sai ta Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudi zooloogia ja hüdrobioloogia doktorandiks. 2018. aastal kaitses samas Tiit Marani ja Toomas Tammaru juhendamisel doktoriväitekirja "Ohustatud Euroopa naaritsa (Mustela lutreola) sigimine ja käitumine tehiskeskkonnas".
Teaduskorralduslik tegevus
2008. aastast on ta Eesti Terioloogia Seltsi ja Eesti Loodusuurijate Seltsi liige. Ta on kujundanud Eesti Terioloogia Seltsi kodulehe. 2013. aastast kuulub ta Eesti Terioloogia Seltsi sügiskoolide korraldusmeeskonda.
Matkamine ja alpinism
Tema esimene tõsisem mägimatk oli 2007. aastal Alpides, mil ta väikese grupi koosseisus tõusis Mont Blanci tippu. Järgmisel aastal käis ta esimest korda ka kaljudel ronimas. Kaljuronimisest sai tema meelisala. Kuid ka kergema raskuskategooriaga mägimatkast võtab ta meeleldi osa.
Ta on matkanud ja roninud Alpides, Andides, Dolomiitides, Hibiinides, Kõrg-Atlases, Horvaatias (Paklenica), Kreekas (Kalymnos), Sloveenias (Osp), Soomes (Olhava) ja Ukrainas (Krimmi poolsaar).
Ta astus Alpiklubi Firn liikmeks 2008. aastal. Ta on kaljuronija, kes on neljal hooajal tunnistatud Alpiklubi Firn parimaks naisalpinistiks.
Märts 2021
Märts 2021, kroonika.
2021. aasta märts algas esmaspäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem kolmapäeval.
Vääna-Viti vald
Vääna-Viti vald (saksa keeles Faehna-Wittenpöwel) oli vald Harjumaal Keila kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Harku vallaga.
Fischerinsel
pisi|Fischerinseli tornelamud nähtuna [[Berliini katedraalist enne Berliini palee taasvalmimist]] Fischerinsel on Berliinis asuva Spreeinseli saare lõunaosa. Seda piiritlevad Spree jõgi ja Spree kanal ning maismaa piiriks peetakse Gertraudenstraßet.
Śakra
Śakra või Sakka (sanskriti keeles शक्र Śakra, paali keeles Sakka) on budistlikus mütoloogias Trāyastriṃśa taeva ja sealsete deevade valitseja.
Indra (sanskritis; hiina keeles 因陀羅 Yīn tuó luó; jaapani keeles Indara; tiibeti keeles དབང་པོ་ dbang po) on Śakra sagedaseim sünonüüm ning veedades esineb nimi "Śakra" sageli Indra epiteedina tähendusega "võimas".
Budistlikes tekstides võib ta esineda veel mitmesuguste nimedega: sanskriti keeles Mahendranīla, Sahassākkha või Sahasrekṣaṇa; hiina keeles 娑婆婆 (Suō pópo), 千眼 (Qiān yǎn) või 天主 (Tiānzhǔ); jaapani keeles Sababa või Baba jne.
Florida Panthers
pisi Florida Panthers on USA jäähokiklubi, mis tegutseb Florida osariigis Miami linnastus. See mängib NHL-i Idakonverentsis Atlandi divisjonis.
Klubi on asutatud 1993. Kodumänge peab Florida Panthers Sunrise'i linnas asuvas FLA Live Arenas.
Śakra
Śakra (paalikeelse nimega "Sakka") esineb paljudes paali kaanoni tekstides (Sakka Saṃyutta, Saṃyutta-nikāya) ning Buddha elu käsitlevates "Sünnilugudes" (Jātaka, Khuddaka-nikāya 10), kus tal on sageli oluline roll.
Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind
Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind on üks Eesti teatri aastaauhindu.
Auhinnaga kaasneb klaasikunstnik Ivo Lille loodud teos "Theodori silm" (rahastab EV Kultuuriministeerium) ja stipendium, mida rahastab Eesti Kultuurkapitali näitekunsti sihtkapital.
Carlo Buti
Carlo Buti (14. november 1902 – 16. november 1963) oli itaalia laulja. Ta oli tuntud kui "Itaalia hõbekõri" ja oli tõenäoliselt esimene itaalia muusika lauljast superstaar XX sajandil. Ta plaadistas 1574 laulu.
Elulugu
Buti sündis Firenze linnas Itaalias. Lapsena õppis ta selgeks Toscana rahvalaulu stiili, mis on tuntud kui stornello. Õige pea palkasid armunud mehed teda oma kallimatele serenaade laulma. Butile andis tunde vokaaltehnika õpetaja Raoul Frazzi. Ta esines ka Itaalia Ringhäälingus. Tema esimene salvestusleping (1930) oli firmaga Edison-Bell Records. 1934. aastal sõlmis ta lepingu Columbia Recordsiga.
Tema lauldud "Vivere" kõlab ainsana filmi "Titus" soundtrack 'il, mille teised lood kirjutas Elliot Goldenthal.
Ščučyni rajoon
Ščučyni rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Hrodna oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1909 km². 2009. aasta seisuga elas seal 47 764 inimest. Põhjas piirneb rajoon Leeduga.
Halduskeskus on Ščučyni linn. Teised tähtsamad asulad on Astryna ja Žałudoki alevid.
Rajooni suurimaks jõeks on Nemunas, teised suuremad jõed on Nemunase lisajõed Kotra ja Lebiada. Rajoon asub Neemeni madalikul, madalaim koht asub Nemunase ääres (109 meetrit üle merepinna). Kõrgeim koht asub Vialikaje Mažejkava küla lähistel (196 meetrit).
2009. aasta seisuga olid elanikest 44,99% valgevenelased, 6,39% venelased, 46,38% poolakad, 1,29% ukrainlased ja 0,95% oli teistest rahvustest. 72,35% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 24,15% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 58,321% elanikke, vene keelt aga 33,22%.
Venemaa keisririigi keiserliku õukonna ja udellide ministrite loend
Venemaa Keisririigi keiserliku õukonna ja udellide ministrite loend on loetelu Venemaa Keisririigi Keiserliku Õukonna ja Udellide Ministeeriumi juhtidest alates ministeeriumi loomisest 1826. aastal kuni 1917. aasta Veebruarirevolutsioonini. Aastatel 1852−1856 oli ministeerium jaotatud Keiserliku Õukonna Ministeeriumiks ja Udellide Ministeeriumiks.
Kadett (vanuseklass)
Kadett on mõnel spordialal vanuseklass, kuhu kuuluvad harilikult 14–16-aastased sportlased.
See on vanuseklass näiteks vehklemises, judos, maadluses, vibulaskmises, lauatennises.
Tšuangid
pisi|Guangxi tšuangid
Tšuangid (tšuangi keeles bouxcuengh) on Hiina rahvas ja Guangxi põlisrahvas, kellest enamik elab Hiinas Guangxi Tšuangi autonoomses piirkonnas.
Arv
Tšuangide üldarv on 18 540 000 (2010), Neist elab Guangxi Tšuangi autonoomses piirkonnas 15 640 000 ja Yunnanis 1 620 000. Tšuange elab ka Hiinas Guangdongis, Guizhouis, Hainanis, Hunanis, Hebeis, Fujianis ja mujal. 2000. aasta rahvaloendusel loendati Hiinas 16 187 163 tšuangi, neist 14 207 143 elas Guangxis, 1 144 021 Yunnanis, 570 200 Guangdongis, 52 065 Guizhoues, 50 507 Hunanis, 23 559 Hunanis, 20 832 Hebeis, 18 998 Zhejiangis, 10 818 Fujianis, 8934 Jiangsues, 7824 Hubeis, 7322 Pekingis, 6905 Sichuanis ja 5642 Xinjiangis.
Keel
Tšuangid kõnelevad kami-tai keelte hulka kuuluvat tšuangi keelt. Keelel on mitu murret.
Suzuki Vitara
Suzuki Vitara on Suzuki poolt 1988. aastast toodetav väikemaastur. Seda on toodetud 4 põlvkonda ning tegu oli Suzuki Jimnyst suurema autoga.
Tšuangid
Elatis
Tšuangid elavad troopilises vihmametsas, nende traditsiooniline tegevusala oli põllumajandus.
Suzuki Vitara
Esimene põlvkond (ET/TA; 1988)
Esimese põlvkonna Vitara oli saadaval 3- ja 5-ukselise maasturina ning 3-ukselise poolkabrioletina nimega Softtop.
Selle põlvkonna Suzuki Vitaraid kasutasid laialdaselt ka Eesti politsei ja turvafirmad patrullsõidukitena ning seda müüdi ka Chevrolet Tracker ja Geo Tracker nimede all.
Kolmas põlvkond (JT; 2005)
2005. mudeliaastal tutvustati täiesti uut Grand Vitarat (Jaapanis nimega Escudo ja Tšiilis Grand Nomade). Kolmas põlvkond sai eelmise mudeliga võrreldes olulisi muudatusi: redelraam asendati kandevkere konstruktsiooniga, millel oli sisseehitatud redeliraam. See parandas oluliselt Vitara jäikust ja kliirensit, vähendades samal ajal põranda kõrgust.
Neljas põlvkond (LY; 2015)
4. põlvkond avalikustati 2014. aasta Pariisi autonäitusel. Uue Vitara disainiosas andis vihje 2013. aastal esitletud ideeauto Suzuki iV-4. Saadaval on ka nelikvedu ja uue põlvkonna ALLGRIP-maastikupakett.
K2-18b
K2-18b, tuntud ka kui EPIC 201912552 b, on umbes 124 valgusaasta (38 parsekit) kaugusel Maast Lõvi tähtkujus asuva punase kääbustähe K2-18 orbiidil olev eksoplaneet, millel arvatakse olevat võimalused elu olemasoluks.
Ščučyn
Linna piirides on kolm keskkooli, kaks kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Antakse välja rajoonilehte «Дзянніца». Vaatamisväärsusteks on vanalinn, aastal 1863 valminud õigeusu kirik ning XVIII sajandil ehitatud katoliku kirik. Ščučyni linnas asub ka XVIII sajandil rajatud Scipio del Campiote häärber.
Ajalugu
Ščučynit on esmamainitud 1436. aastal, mil sinna rajati puidust katoliku kirik. Hiljem oli ta piirkondlik keskus Vilniuse vojevoodkonda kuuluvas Lida maakonnas. Asula kuulus Kuczukkidele, Kiszkadele, Radziwillidele, XVII sajandi algusest aga Limantastele. XVI sajandi alguses sai asulast alev.
XVIII sajandi alguses said alevi omanikeks Scipio del Campiod. Aastal 1726 rajati kloostri juurde kolleegium, millest hiljem kasvas välja kool. Aastal 1763 sai Ščučyni alev kuningas August III käest linnaõigused.
Aastal 1795 läks Ščučyn pärast kolmandat Poola jagamist Vene impeeriumi koosseisu. Algul kuulus linn Hrodna kubermangu, hiljem aga Vilno kubermangu. Linna rajati viinaköök, lisaks rajati sinna puidutööstusettevõte, kus toodeti parketti, vineeri, spooni.
Aastast 1921 oli Ščučyn Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Sealjuures kaotas asula linnaõigused. II maailmasõja ajal mõrvasid natsid Ščučynis 2180 juuti. Ščučynist sai taas linn aastal 1962.
Nõukogude ajal asus linna lähistel suur õhujõudude baas. Aastal 1941 paiknesid seal hävitajad I-16, hiljem aga mitut erinevad tüüpi lennukid nagu Il-28, MiG-15, MiG-19, MiG-21, MiG-23, MiG-25, An-14.
Friedrich Ulrich
Perekond
Friedrich Ulrich abiellus aastal 1614 Brandenburgi markkrahvi Johann Sigismundi tütre Anna Sophiaga. Nad ei saanud lapsi. Friedrich Ulrich püüdis Anna Sophiast lahutada, kuid suri enne lahutuse jõustumist. Anna Sophia veetis oma lesepõlve Schöningenis, kus ta asutas tuntud kooli, Anna-Sophianeumi.
Kriaunose vald
Kriaunose vald (leedu keeles Kriaunų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Rokiškise rajoonis.
Valla pindala on 105 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 943 inimest. Valla keskus on Kriaunose küla. Vallamaja asub aadressil Liepų g. 2. Vallavanem on Arvydas Rudinskas.
Kriipsujuku
Kriipsujuku on stiliseeritud kujutis inimesest vm elusolendist, mis on esitatud piiratud hulga lihtsate joonte abil. Iga elusolendi liige vm oluline osa esitatakse enamasti ühe lihtsa joone või kujundiga, selliseid kujutised väljendavad hästi poose või ilmeid. Seetõttu kasutatakse kriipsujukusid selgitavates joonistes, skeemides, skitseeringutes, karikatuurides jmt.
Kriaunose vald
Valda jäävad Kriaunoses asuv katoliku kirik ja Bobriškises asuv vanausuliste kirik. Valla territooriumile jääb Bagdoniškise mõis. Looduskaitsealustest objektidest jääb valda Bradesiai tamm. Vallas on neli linnamäge: Bradesiais, Mičiūnais, Mielėnais ja Petrešiūnais.
Kriipsujuku
Võib eristada staatilisi ja liikuvaid kriipsujukusid, mida kasutatakse animatsioonides. Kriipsujukusid või nendest inspireeritud stiili on kasutatud ka kunstis.
Laste esimesed joonistused on sageli kriipsujukud.
Kriaunose vald
pisi|Keležerise järv pisi|Kriaunose pargi väravad pisi|Margėnai pisi|Petrešiūnai linnamägi
Lisaks küladele on vallas ka Vytėnai huutor, kus aastal 2011 oli 22 elanikku.
Kalle Sepp (karikaturist)
Kalle Sepp (sündinud 1940. aastal Saaremaal Kuressaares) on eesti insener ja karikaturist.
Ta õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis energeetika teaduskonnas ja lõpetas selle 1963. aastal automaatika ja telemehaanika erialal.
1965. aastast alates õppis Heinz Valgu juhendamisel karikatuure joonistama.
Tema karikatuure on avaldatud järgmistes kogumikes:
Petrogradi saar
pisi|Petrogradi saar kaardil pisi|Bolšoi prospekt Petrogradi saarel Petrogradi saar (vene Петроградский остров, soome Koivusaari) on saar Neeva suudmes Peterburis Petrogradi rajoonis.
Petrogradi saare pindala on 6,35 ruutkilomeetrit. Saare pikkus on 4,2 km, laius 2,5 km.
Ujuvkraana
pisi|Ujuvkraana [[Viiking (ujuvkraana)|Viiking Tallinna Vanasadamas 2018]] Ujuvkraana (ka tõstelaev, kraanalaev) on spetsiaalsel ujuvalusel kraana, mis on mõeldud tõstetöödeks akvatooriumis või sadamas kail.
Kirjeldus
Ujuvkraana kere võib olla kas praami või laeva kujuline (kraanalaev). On ka mitmekerelisi ujuvkraanasid.
Ujuvkraanasid kasutatakse tavaliselt vesiehitustöödel või väiksemate laevade veest välja või vette tõstmisel, samuti uppunud laevade või muude objektide üles tõstmisel.
Margus Proos
Ta lõpetas aastal 1980 Tallinna 46. keskkooli ning 1985 Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiateaduskonna puidutöötlemise tehnoloogia erialal. Pärast lahkumist ettevõttest AS Standard 1991 aastal, rajas ta koos August Kulliga mööblitootmise ettevõtte AS Thulema. , kus ta töötas tootmis- ja arendusjuhina Alates aastast 2008 on ta OÜ Kose Vesi juhatuse liige. Ühtlasi tegutseb ta koos abikaasaga ettevõtjana aianduse alal OÜs Sadevälja ning puidust lipu- ja valgustimastide tootmiseettevõttes OÜ Puitmast.
Alpinism
pisi|Margus Proos vallutas [[Cho Oyu 1998. aastal]] Ta harrastab mägironimist 1980. aastast. Ta on tõusnud 1982. aastal Elbrusele (5642 m) Kaukasuses, 1995. aastal Mont Blancile (4809 m) Alpides ja 1997. aastal Aconcaguale (6901 m) Andides.
Ta on Mägiekspeditsioonide Klubi juhatuse liige.
Tõusud kaheksatuhandelistele
Ta osales Eesti esimesest Himaalaja mägiekspeditsioonist ja oli nende seas, kes jõudsid kaheksatuhandelise Cho Oyu tippu. Tipputõus toimus 11. oktoobril 1998.
2001. aastal võttis ta osa Karakorami ekspeditsioonist Broad Peakile (8051 m). Tipputõusul jõudis ta edukalt sadulale ja jätkas tõusu tipu suunas, kuid ilma halvenemise tõttu pöördus ta (nagu ka Tõivo Sarmet) vaevalt sadakond meetrit enne eeltippu tagasi.
Margus Proos osales ka eestlaste 2003. aasta Džomolungma ekspeditsioonil, kuid kukkus liustikku ületades kaheksa meetri sügavusse auku ja oli sunnitud tipputõusu katkestama.
Vabariigi palee (Berliin)
pisi|Vabariigi palee esikülg, vaade [[Unter den Lindeni puiesteelt (1986)]] Vabariigi palee (saksa keeles Palast der Republik) oli Teises maailmasõjas hävinud ja 1950. aastate alguses lammutatud Berliini palee asukohale ehitatud hoone. See majutas Saksa Demokraatliku Vabariigi parlamenti Volkskammerit aastatel 1976–1990. Modernistlik ehitis valmis 1976. aastal ning lammutati aastatel 2006–2008, mille järel taastati Berliini palee endisel kujul.
Õppekorraldaja
Õppekorraldaja (inglise academic affairs specialist) on haridusasutuse, enamasti kõrgkooli töötaja, kes hoolitseb struktuuriüksuse õppetöö ladusa korralduse eest.
Topeltkangas
Topeltkangas on üldnimetus kangaste kohta, mille kudumisel kasutatakse ühekorraga kaht lõime ja kaht kude; kudumisel tekib kaks teineteise peal asetsevat omavahel ühendatud kangast. Kaks kangapinda võivad omavahel seotud olla kas ainult servadest, kangakirja kohalt või üksikute siduspistetega (voodriga kangad).
Topeltkangad on calmuc, drapp, topeltdrellkangas, klokee, matlassee, pikee ja kord.
Omadused
Tavaliselt on topeltkangas venivam kui sama paks ühekordne kangas.
Peensulekalligraafia
Peensulekiri on teravatipulise peensulega kirjutatud kiri, mida iseloomustavad peenikeste juusjoontega vahelduvad paisjooned, peensulekalligraafia tunnuseks on kirjas tundlikult kasutatud vajutustugevustega saavutatud peente ja jämedate joone rütmiline vaheldumine ja ornamentaalsete keerunditega mänglemine.
Peensulekalligraafia on arenenud 16. sajandi kursiivkirjast, kuid selle kaldenurk on suurem kui enamikul kursiividel.
Peensulekirjade hulka kuuluvad 17. sajandi keskel välja kujunenud roundhand ehk écriture anglaise, 18.-19. sajandi saksa kirjutuskiri ning kurrentkiri.
Humboldt Forum
pisi|[[Berliini loss]] pisi|Logo Humboldt Forum on Euroopa-välise kunsti muuseum Berliini ajaloolises keskuses Spreeinselil. Preisi õpetlaste Wilhelmi ja Alexander von Humboldti auks nimetatud muuseum asub rekonstrueeritud Berliini lossi ruumides, mille kaasaegset interjööri on kujundanud Franco Stella. Seal hoitakse Berliini riigimuuseumite kollektsioone, mis käsitlevad maailma ajalugu, kunsti ja kultuuri, toimuvad ajutised näitused ja avalikud üritused.
Volkswagen Touareg
Volkswagen Touareg on Volkswageni suur maasturimudel, mis on nimetatud tuareegide järgi ning mis on tootmises 2002. aastast. Seda on toodetud 3 põlvkonda. Auto valmis Porsche, Audi ja Volkswageni koostöös ja eesmärgiks oli luua võimekas maastikuauto, millel oleksid sportautoga võrreldavad sõiduomadused. Koostöö tulemusel sündiski Volkswagen grupi PL71 platvorm, mida hakkasid kasutama lisaks Touaregile ka Audi Q7 ja Porsche Cayenne.
Mudeliuuendus (2006)
vasakul|pisi|VW Touareg R50 mudeliuuendus Touaregi esimest mudeliuuendust esitleti 2006. aasta Pariisi autonäitusel. Autol muudeti esiosa disaini sarnasemaks teiste Volkswageni mudelitega ja uuendatud Touaregil muudeti mudeliuuenduse käigus rohkem kui 2300 detaili. Lisati ka mõned uued tehnoloogilised funktsioonid.
Teine põlvkond (7P; 2010)
2010. aastal tootmisesse jõudnud '''2. põlvkonna''' auto jagas platvormi tolle ajastu Porsche Cayenne'iga ning auto oli varustatud alati automaatkäigukastiga. Mootorivalikus olid V6 ja V8 bensiini- ja diiselmootorid.
Kolmas põlvkond (CR; 2018)
3. põlvkonna Touareg on tootmises 2018. aastast ning see on ehitatud Volkswageni MLB Evo platvormile. Sama platvormi kasutavad ka Audi Q7, Porsche Cayenne, Lamborghini Urus jpt VW grupi poolt toodetavad autod.
Giovanni dalle Bande Nere
pisi|Giovanni dalle Bande Nere, Giampaolo Pace maal Ludovico de Medici (tuntud ka kui Giovanni dalle Bande Nere; 5. aprill 1498 Forlì – 30. november 1526 Mantua) oli Itaalia kondotjeer.
Ludovico, hüüdnimega "Suur Saatan" (il «Gran Diavolo»), oli Itaalia viimane väljapaistev kondotjeer.
Giovanni sündis Põhja Itaalia linnas Forlìs Giovanni de' Medici (tuntud ka kui Plebeilik, Rahvamees, itaalia keeles il Popolano) ja Caterina Sforza, Itaalia renessansi ühe tuntuima daami lapsena. Tema isapoolne esivanem (vanavanavanaisa) oli Medicite dünastia rajaja Giovanni de' Medici.
Ludovico näitas huvi võitluskunstide vastu üles juba varases nooruses, sooritas esimese mõrva 12-aastaselt. Ludovico pojast Cosimost sai esimene Toscana suurhertsog.
Giovannist sai kondotjeer paavst Leo X (Giovanni di Lorenzo de' Medici) teenistuses. 1516. aasta 5. märtsil juhtis ta sõjakäiku Urbino hertsogi Francesco Maria I della Rovere vastu, kelle alistas 22 päevaga.
Leo X järel paavstiks valitud Clemens VII, 1509. aastal surnud Caterina Medici nõbu, tasus kõik Giovanni võlad ja palus tal vastutasuks asuda käimasolevas sõjas prantslaste poolele.
pisi|Giovanni dalle Bande Nere monument [[San Lorenzo väljakul Firenzes, skulptor Baccio Bandinelli, 1540]]
Wittmar
Wittmar on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wolfenbütteli kreisis. Valla pindala on 4,65 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1131 inimest.
Asse
Mitusada aastat kaevandati soola Asses, väikeses mäestikus Wolfenbütteli kreisis. Ühte nendest kaevandustest, Schacht Asse II, kasutatakse nüüd meditsiinis ja tuumaelektrijaamades toodetud madala- ja keskmise-liigiliste radioaktiivsete jäätmete ladustamiseks.
pisi|tühi|Wittmar
Nissan Juke
Nissan Juke on väike linnamaastur, mida toodab Jaapani autotootja Nissan alates 2010. aastast.
Esimene põlvkond (F15; 2010)
Esimese põlvkonna autot tutvustati esmalt Nissan Qazana nime kandva ideeautona 2009. aasta Genfi autonäitusel.
Nissan Juke Nismo RS
Nissan Juke Nismo RS on Nissan Juke kõige võimsaim versioon. Sellel on 1,6-liitrine R4 turbomootor (215 hj), paremad pidurid ja uus käigukast. Pakutakse nii esi- kui ka nelikvedu. Tavamudelist eristavad Nismo RS-i sportsummuti ja Rs-embleemid. 0-100 km/h jõuab RS kiiremini kui 7,8 sekundiga.
Teine põlvkond (F16; 2019)
Teise põlvkonna esitlused toimusid 3. septembril 2019. aastal Londonis, Pariisis, Milanos, Barcelonas ja Kölnis.
Uus mudel on eelkäijast suurema ning see on ehitatud uuele CMF-B platvormile, mida kasutavad ka 5. põlvkonna Renault Clio ja teise põlvkonna Renault Captur. Tänu tugevamate materjalide kasutamisele, on uus Juke oma eelkäijast umbes 23 kg kergem.
Mihkel Solvak
pisi|Mihkel Solvak 2022. aastal Arvamusfestivalil Mihkel Solvak (sündinud 22. jaanuaril 1982) on eesti politoloog ja Tartu Ülikooli tehnoloogiauuringute vanemteadur.
Tema peamised uurimisteemad on e-valimised, avalikud e-teenused ja valimiskäitumine. E-valimiste osas on ta uurinud, kuidas on selle tehnoloogia kasutus levinud, millised on levinud kasutusmustrid ja milline on olnud mõju valimisaktiivsusele.
Haridustee
Solvak lõpetas 2006. aastal Tartu Ülikooli politoloogia eriala ning sai 2011. aastal sealsamas doktorikraadi tööga "Private member's bills in parliament – a comparative study of Finland and Estonia" ("Saadikute eelnõud parlamendis - Soome ja Eesti võrdlev uuring", juhendaja Vello Andres Pettai).
Töökäik
Mihkel Solvak oli aastatel 2006–2011 Tartu Ülikooli riigiteaduste instituudis võrdleva poliitika õppetooli projektijuht. 2011–2015 oli ta riigiteaduste instituudi teadur.
Alates 2016. aastast töötab Solvak Johan Skytte poliitikauuringute instituudis tehnoloogiauuringute vanemteadurina. 2017. aasta kevadest kuni 2020. aasta augustini oli Solvak Johan Skytte poliitikauuringute instituudi juhataja.
Teadusorganisatsiooniline tegevus
Solvak on osalenud rahvusvahelistes uurimisprojektides ning oli 2008. aastal Euroopa Valimisuuringu (European Election Study) Eesti uurimisrühma liige. Alates 2011. aastast on ta Eesti Valimisuuringu (ENES) juhtkomitee liige ja 2015. aastast IT mõju-uuringute keskuse CITIS uurimisrühma liige. Uurimisrühm tegeleb erinevate andmepõhiste teenuste piloteerimisega, kasutajate käitumise modelleerimisega ning Eesti e-riigi poolt genereeritavate andmete ristkasutamisega teenuste mõju hindamiseks.
Sorteerimisjaam
Sorteerimisjaam (ka sorteerjaam, inglise keeles classification yard, marshalling yard; saksa keeles Rangierbahnhof; vene keeles сортировочная станция) on raudteejaam või selle osa, mis on spetsiaalselt varustatud raudteeveeremite sorteerimiseks (jaotamiseks) vajalike rööbasteede või muu varustusega.
Sorteerimisjaama nimetatakse mõnikord ka klassifitseerimisjaamaks.
Eestis on tänapäeval sorteerimisjaamad suuremate kaubajaamade koosseisus (näiteks Ülemiste kaubajaamas).
Arnoldstein
Arnoldstein (sloveeni Podklošter, itaalia Oristagno) on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas.
Arnoldstein jaguneb kuueks linnaosaks: Arnoldstein (Podklošter), Hart (Ločilo), Maglern (Megvarje), Pöckau (Peče), Riegersdorf (Rikarja vas) ja Seltschach (Sovče).
Ajalugu
Arnoldsteini ümbrus oli asustatud juba antiikajal, kui Rooma tee piki Gailitzi oja ühendas Aquileiat Virunumiga tänapäeva Klagenfurdi lähedal, mis oli Noricumi provintsi pealinn.
Arnoldsteini nimi tuleneb selle lossi väidetavast asutajast, kellestki rüütel Arnoldist, tõenäoliselt ministeriaal Bambergi piiskoppide teenistuses. Pärast kroonimist 1014. aastal andis keiser Heinrich II Bambergi piiskopkonnale Kärnteni hertsogkonnas suuri valdusi, mis olid algselt olnud Aquileia patriarhide valdused. Lossi on esmamainitud u 1085. aastal, piiskop Otto von Bamberg rajas Kärnteni vasallide kindlustamiseks 1106. aastal siia benediktiini kloostri. Sellegipoolest pidid mungad 1176. aastal leppima Kärnteni Sponheimi hertsogite ilmalike foogtide ülemvõimuga. 14. sajandi keskpaigas laastas nende valdusi nii 1348. aasta Friuli maavärin kui ka Must surm.
Majandusliku olukorra parandamiseks võimaldas Arnoldsteini abt Bambergi piiskopi nõusolekul 1495. aastal Augsburg kaupmeestel Ulrich, Georg ja Jakob Fuggeril kasutada ümberkaudseid maagimaardlaid ning ehitada sulatusahje, peamiselt vase ja hõbeda jaoks. Oma Fuggerau ettevõttes tegeles Fuggerite perekond suures osas kaubandusega Veneetsia suunal, kuni Arnoldsteini klooster 1570. aastal territooriumi tagasi ostis. Võlg koos reformatsiooni tagajärgedega rikkus kloostri rahanduse peaaegu ära. Täna tähistab endise valukoja asukohta 1814. aastal ehitatud lasketorn.
Arnoldstein õitses taas vastureformatsiooni käigus. Hoolimata kõigist Austria Habsburgide katsetest valdusi vallutada kaotati klooster alles 1783. aastal keiser Joseph II dekreediga. Hoone põles 1883. aastal maha ja vaid varemed on alles. 1980. aastast on ruume järk-järgult restaureeritud.
Martin Levald
Martin Levald (7. detsember 1910 Munalaskme, Riisipere vald – 4. detsember 1999 Tallinn) oli eesti tšellist ja helilooja.
Aastatel 1934–1941 õppis tšellot Tallinna Konservatooriumi Raimond Bööcke ja August Karjuse klassis, 1943–1944 Moskva konservatooriumis Svjatoslav Knuševitski juures.
Aastatel 1936–1939 ja 1944–1973 mängis tšellot Estonia teatri orkestris, 1944–1973 oli ka tšellorühma kontsertmeister. Aastatel 1939–1941 mängis Riigi Ringhäälingu Sümfooniaorkestris, sõja-aastatel Eesti NSV Riiklikes Kunstiansamblites.
Ta on kirjutanud helipalu sümfooniaorkestrile, tšellole ja klaverile ning soololaule.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Isiklikku
Laulja ja muusikapedagoog Tiiu Levald on tema tütar.
Kristine Mei
Kristine Mei (Christine Hildegrand Mey; aastatel 1921–1941 Mark-Mei; 13. jaanuar 1895 Liepāja – 22. detsember 1969 Tallinn) oli eesti skulptor ja raamatukujundaja.
Elukäik
Sündis mereväeohvitser Juhan Mey ja Marie Oengo perekonnas Lätis, kus isa oli Aleksander III Sõjasadama süvendustööde juhataja. Õppis Liepāja Tütarlaste Gümnaasiumis 1905–1912, 1913 Tallinna Tütarlaste Gümnaasiumis ja 1913–1916 Helsingis Soome Kunstiühingu Ateneumi kunstikoolis, mille lõpetas skulptuuri erialal Viktor Malmbergi õpilasena. 1916–1917 õppis Tallinna Kunsttööstuskoolis.
Töötas aastatel 1918–1921 Lenderi gümnaasiumis õpetajana, olles samal ajal Haridusministeeriumi kunstiosakonna ametnik (1919–1920). Aastail 1922–1924 töötas kunstikoolis Pallas ning Tartu Õpetajate- ja Tartu Lasteaednike Seminaris. Õpetas kunsti ka Tallinnas Kunsttööstuskoolis ning Tallinna Tehnikumis. Pärast II maailmasõda töötas Tartu Ülikooli Arheoloogia Muuseumis 1941–1947 ning Teaduste Akadeemia ajalooinstituudis (1947–1954).
Isiklikku
Tema õed olid kunstnikud Lydia Starkopf-Mei ja Natalie Mei, õemees skulptor Anton Starkopf. Ta oli aastatel 1921–1941 abielus professor Julius Markiga ning neil oli neli tütart: Karin Julia Mark, Lüüdia Vallimäe-Mark, Aino Ilona Mark ja Elga Mark-Kurik.
Looming
Skulptorina alustas Kristine Mei tööd eesti kunstnike ja kirjanike karikeeritud portreestatuettidega. Peamiselt koosnes tema looming terrakota- ja vähem majoolikatehnikas pisiplastikast. Enamik tema teoseid hävis II maailmasõjas, vähesed säilinud fragmendid on humoristlikud väikefiguurid.
Kristine Mei oli tunnustatud ka auaadresside kujundaja. Tema looming oli näiteks Tartu Ülikooli poolt Padua ülikooli juubeliks läkitatud auaadress (1922). Kristine Mei kujundas raamatuid, tõlkis norra ja rootsi keelest lastekirjandust ning kirjutas ka ise lastejutte ja illustreeris neid.
Börßum
Börßum on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wolfenbütteli kreisis. Valla pindala on 30,59 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2835 inimest.
Börßum asub vaid mõned kilomeetrid Harzi mägedest põhjas, Schladenist põhjas, Okeri vasakkaldal, 11 km Wolfenbüttelist lõunas. See ei ole Oderwaldist kaugel kagus.
Reaalmuutuja funktsioon
Reaalmuutuja funktsioon on ühe muutuja funktsioon, mille määramis- ja muutumispiirkond on teatavad reaalarvude hulgad.
Stereokese
pisi|150px|Ühe stereokeskmega molekul pisi|150px|Kahe stereokeskmega molekul
Shanghai Rahvusvaheline Asundus
Asundused asutati, kui Qingi dünastia sõjavägi sai esimeses oopiumisõjas (1839–1842) brittidelt lüüa. Nankingi rahulepinguga avati väliskaubanduseks viis lepingusadamat (mh Shanghai) ning lõpetati lõunas asunud Kantoni (Guangzhou) monopol ehk Kantoni süsteem. Britid rajasid endale baasi ka Hongkongi. Varsti pärast seda asutasid brittidest vastavalt põhjas ja lõunas enda asundused ka Ameerika Ühendriigid ja Prantsusmaa.
Stereokese
Stereokeemias tähendab stereokese (ehk kiraalsuskese ehk kiraalsustsenter) aatomit, millega seotud rühmade (täpsemini aatomite või aatomite rühmade) asukoha omavaheline vahetamine annab stereoisomeerse molekuli.
Shanghai Rahvusvaheline Asundus
Erinevalt Hongkongi ja Macau kolooniatest, kus Suurbritannia ja Portugal olid täielikult suveräänsed, jäid Hiina kontsessioonid Hiina võimu alla. Aastal 1854 lõid kolm riiki enda huvide kaitsmiseks Shanghai munitsipaalnõukogu, kuid aastal 1862 lõi Shanghai Prantsuse kontsessioon lepingust lahku. Aasta hiljem ühinesid USA ja Briti kontsessioonid Shanghai Rahvusvaheliseks Asunduseks. Kuna aina rohkematel välisriikidel tekkisid Hiinaga suhted, kolis Shanghai Rahvusvahelisse Asundusse inimesi paljudelt maadelt. Aastal 1918 olid Hiinaga lepingulistes suhetes lausa 19 riiki, 1930. aastateks oli neist järel 14: Suurbritannia, Ameerika Ühendriigid, Jaapan, Prantsusmaa, Itaalia, Norra, Rootsi, Taani, Holland, Hispaania, Portugal, Peruu, Mehhiko ja Šveits.
Difuusne udukogu
Difuusne udukogu ehk hajus udu ehk hele udu on udukogu, mis kiirgab valgust (emissioonudu) või peegeldab valgust (peegeldav udu). Mõnikord arvestatakse nende hulka ka supernoova jäänukid.
Stereokese
Asümmeetriline aatom on mitmevalentse keemilise elemendi aatom (näiteks C või Si või triasendatud S), millega seotud aatomid või aatomite rühmad kõik on erinevad. Selline aatom loob kiraalsuskeskme, mis põhjustab optiliselt aktiivsete peegelisomeeride esinemise. Süsiniku aatom nelja erineva rühmaga (see on asümmeetriline süsinikuaatom) loob tüüpilise tetraeedrilise kiraalse tsentri, mistõttu saavad esineda peegelisomeerid, need on molekulid, mis ei ole ühitatavad (näiteks enantiomeerid). Kiraalset süsinikuaatomit tähistatakse tärnikesega – C*.
Molekulis võib esineda mitu stereokeset, mistõttu saab esineda mitmeid stereoisomeere, kusjuures mitme kiraalsustsentriga molekulid võivad kiraalsed olla (enantiomeerid) või mitte olla kiraalsed (diastereomeerid). Tetraeedriliste stereokeskmete korral on võimalik stereoisomeeride arv 2n, kus n on stereokeskmete arv molekulis.
Difuusne udukogu
Difuusseid udukogusid vastandatakse tumedatele ududele ja planetaarududele. Erinevalt planetaarududest on hajusad udud ebakorrapärase kujuga ja nende helendust võib põhjustada mitu tähte.
Suured ja massiivsed hajusad udud on sageli H-II-piirkonnad, kus tekivad täheassotsiatsioonid ja täheparved. Mõned neist noortest tähtedest on nii massiivsed ja kuumad, et nende suur kiirgusenergia paneb udu gaasi (enamasti vesiniku) helendama; nii tekivadki emissioonudud. Kui tähed ei ole nii kuumad, siis peegeldub nende valgus tolmul, nii et tekib peegeldav udu, mis paistab valge või sinisena.
Hajusa udu mass võib moodustada kuni 100 000 Päikese massi.
Tuntuim difuusne udukogu on Orioni udu.
Tartu Ülikooli joonistuskool
Tartu Ülikooli joonistuskool oli aastatel 1803–1891 Tartus kunstiharidust pakkunud asutus.
1802. aastal taasavatud Tartu Ülikoolis oli neli teaduskonda, mille kõrval võisid üliõpilased harrastada ja nn kauneid kunste – ratsutamist, vehklemist, ujumist, muusikat ja kunsti. Viimase alaga tegelemiseks asutati joonistuskool, mis kujunes üheks esimeseks kunstihariduse keskuseks Baltimaades.
Esimeseks joonistusõpetajaks kutsuti Dresdeni Kunstiakadeemias õppinud Karl August Senff. Pärast tema surma 1838. aastal võttis ameti üle August Matthias Hagen, kes õpetas joonistamist ja vaselõiget. Õpetamisel järgis Hagen suures osas Senffi eeskuju, joonistati ja maaliti nii näidislehtede järgi kui ka natuurist. 1851 jäi Hagen silmahaiguse tõttu pensionile ja tema koht jäi mõneks ajaks vakantseks. 1855 asus tööle Woldemar Friedrich Krüger, Kaave mõisa pärisorjast aidamehe poeg, kes oli üles kasvanud koos tulevase kunstikoguja Karl Eduard von Liphartiga.
Järgnenud aastatel hakkas joonistuskooli tähtsus järjest vähenema. Vaselõige kaotati õppeplaanist ning vähenes ka huvi graafiliste tehnikate vastu. Krüger töötas ülikoolis 35 aastat ja tema õpilaste hulka kuuluvad Ernst von Liphart, Reinhold von Moeller, Herman von Schrenk, Karl Alexander von Winkler jt. 1891 palus kõrges eas Krüger end juhataja kohustustest vabastada ja uut õpetajat enam ei valitudki. Kooli raamatu-, graafika- ja fotokogud anti 1893 üle Tartu Ülikooli raamatukogule, kus need asuvad tänini. Maalid ja skulptuurid anti üle Tartu Ülikooli Kunstimuuseumile.
Shanghai Rahvusvaheline Asundus
1930. aastate lõpuni jäi Rahvusvaheline Asundus peamiselt brittide pärusmaaks, hiljem hakkas seal kasvama jaapanlaste mõju. Asunduse rahvusvahelist iseloomu peegeldab ka selle lipp, kus on kujutatud paljude riikide lippe.
Rahvusvaheline Asundus sai ootamatu lõpu detsembris 1941, kui vahetult pärast rünnakut Pearl Harborile vallutasid linna Jaapani sõjaväelased. Aastal 1943 lõppesid linnas ameeriklaste ja brittide privileegid ka de jure, kuna sõlmiti leping vabariiklaste juhi Jiang Jieshiga. Leping hakkas de facto kehtima pärast Jaapani allaandmist ning Shanghai olukorra taastamist aastal 1945. Prantslased ütlesid enda eriõigustest lahti eraldi lepinguga veebruaris 1946.
Lisaks Shanghai Rahvusvahelisele Asundusele oli Hiinas ka Gulangyu Rahvusvaheline Asundus.
Humboldt-Box
pisi|Nüüdseks eemaldatud Humboldt-Box Humboldt-Box oli futuristlik muuseumehitis Berliini kesklinnas Schloßplatzil. See tarindati ajutise näitusepinnana ja vaateplatvormina enne Humboldt Forumi valmimist. 2019. aastal eemaldati 8 aastat avatud olnud struktuur, et see ei varjutaks rekonstrueeritavat Berliini paleed.
Cramme
Cramme on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wolfenbütteli kreisis. Valla pindala on 12,45 km². 31. detsembril 2017 elas seal 874 inimest.
Winnigstedt
Küla asub Großes Bruchi soost põhjas ja Magdeburger Bördest läänes, ümbritsevas piirkonnas on hea mulla kvaliteet. Lõunas külgneb see vahetult Hesseni külaga Saksi-Anhaltis.
pisi|Mattierzolli jaam
Vald koosneb Winnigstedti alast ja Mattierzolli lõunapoolsest veerandist, mis on olnud sajandeid tollitee ja -jaam Wolfenbütteli ja Halberstadti vahelisel teel (Hessendammiks kutsutud, tänapäeval Bundesstrasse 79). See võimaldas reisijatel läbida märgalasid teetammil, mis ühendas Braunschweig-Lüneburgi maid põhjas vürstliku Halberstadti piiskopkonna territooriumiga lõunas. Pärast Teist maailmasõda külgnes see Nõukogude okupatsioonitsooniga, hiljem Saksa Demokraatliku Vabariigiga ja tee oli suletud kuni Rahuliku revolutsioonini 1989. aastal. Säilinud vahitorn maanteel tähistab endist Saksamaa sisepiiri.
Ajalugu
Winnincstedet Saksimaa hertsogiriigis on esmamainitud 1182. aasta dokumendis, toona Marientali kloostri valdus. 1351. aastal läks kihelkonnakiriku eestkoste Riddagshauseni kloostrile. Tänapäeva vald loodi 1939. aastal, kui ühendati kaks küla, Groß ja Klein Winnigstedt.
BBC News Online
BBC News Online on BBC allosakonna BBC Newsi veebisait, mille ülesandeks on uudiste kogumine ja esitamine.
BBC News Online on Suurbritannia populaarseim uudiseid edastav veebisait ning sellel on nädalas umbes 40 miljonit unikaalset kasutajat (60 kuni 70% saidi külastajatest on Suurbritanniast).
Anneli Kaasa
Anneli Kaasa (sündinud 1. märtsil 1975) on eesti sotsiaalteadlane.
Tema peamised uurimisteemad on kultuurilised erinevused, sotsiaalkapital ja nende mõju majandusnähtustele.
Haridustee
Anneli Kaasa on lõpetanud 1996. aastal Tartu Ülikooli (majandusteaduskonnas) cum laude, 1999. aastal sai sealsamas magistrikraadi cum laude ning 2004. aastal kaitses doktoriväitekirja teemal "Sissetulekute ebavõrdsuse mõjurite analüüs struktuurse modelleerimise meetodil" (juhendaja Helje Kaldaru).
Töökäik
Anneli Kaasa oli 1998–1999 Tartu Ülikooli majandusteooria õppeülesande täitja, 1999–2002 majandusteooria assistent ning 2002–2008 majandusteooria lektor.
Ta töötas aastatel 2008–2015 majandusteooria dotsendi ja vanemteadurina ning aastatel 2016–2019 majandusteooria dotsendi ja teadurina. Alates 2019. aastast on ta Tartu Ülikooli majandusteaduslike sotsiaal- ja kultuuriuuringute professor. Kaasa õpetatavad ained Tartu Ülikoolis on näiteks kõrgema matemaatika rakendused majandusteaduses ning mikroökonoomika.
2016. aastast on Kaasa Tartu Ülikooli majandusteaduskonna õppetooli juhataja ning 2019. aastast majandusteaduskonna asejuhataja teaduse alal.
Liikmesus
Kaasa on 2011. aastast Euroopa Sotsiaaluuringu (ESS) Eesti nõukogu liige.
Ta kuulub üliõpilaskorporatsiooni Indla.
Langetuslabidas
pisi|Langetuslabidas pisi|Langetuslabidas avatud pööramishaagiga pisi|Langetuslabida kasutamine Langetuslabidas on ühest otsast lapik kang, mille abil puid langetatakse ja langetatava puud tagasivajumist takistatakse. Reeglina asetatakse langetuslabida lapik ots saega tekitatud langetuslõikesse ja kangi tõstes või vajutades sunnitakse puu langema. Sageli on langetuslabida küljes ka pööramishaak.
Andreas Schlüter
pisi Andreas Schlüter (1659 Hamburg – arvatavasti 1714 Peterburi) oli saksa barokkskulptor ja -arhitekt, kes tegutses Saksa-Rooma riigis, Poola-Leedu ühenduses ja Vene tsaaririigis.
Margaret Brown
Margaret Brown (neiupõlvenimega Tobin; 18. juuli 1867 Hannibal, Missouri osariik – 26. oktoober 1932 New York, New Yorgi osariik) oli üks tuntumaid Ameerika Ühendriikide inimõiguslasi, seltskonnadaame, uusrikkaid ja filantroope. Ta oli ka üks 1912. aasta Titanicu katastroofist pääsenuid.
Ennekõike astus ta välja naiste, laste ja tööliste õiguste kaitseks. Nooruses kutsuti teda hüüdnimega Maggie, hiljem postuumselt Molly.
Lapsepõlv ja noorus
13-aastaselt hakkas ta tööl käima kohalikus Garth's Tobacco Company tehases, kus aitas eemaldada tubakalehti. Kuus aastat hiljem järgnes ta oma õdedele-vendadele Leadville'i, kus leidis tööd kohalikus poes õmblejana.
Kullatud ajastu kaevandusärimehe J. J. Browniga, kelle vanemad olid samuti iiri päritolu, 1886. aastal abielludes sai ta kiiresti rikkaks ja omandas mõjuka ühiskondliku positsiooni. Siiski aitas ta luua kaevandustööliste supikööke.
Üsna pea kolis perekond 125 kilomeetri kaugusele Colorado osariigi pealinna Denverisse, kus Brownist sai kohaliku naisteklubi eriõigustega liige, samuti töötas ta noortekohtutes. 1901. aastal astus ta Carnegie' Instituuti, lisaks õppis ta prantsuse, itaalia, saksa ja vene keelt, eriti tekkis tal sümpaatia prantsuse kultuuri vastu.
Pärast lahutust 1909. aastal oli tal võimalus reisida nii keisri- ja kuningriikide küllasesse Euroopasse kui ka Osmanite riigi khedivaati Egiptuses, tegeleda naisaktivistina ühiskondlikult kasuliku töö ja filantroopiaga, korraldada heategevuslikke korjandusi ja hilisemas eas ka näidelda.
Lahutuse aastal kandideeris ta esimese naisena senaatoriks, kuid edutult, sest naistel ei olnud Ameerika Ühendriikides tol ajal isegi veel valimisõigust.
Titanicu huku üleelamine
pisi|200px|Päästepaat nr 6, milles istub Margaret Brown (pildistanud üks oli [[Carpathia reisija)]] 1912. aasta 15. aprilli öösel pääses ta ookeaniliiniauriku Titanic laevahukust. Atlandi-ülesele merereisile Suurbritannia sadamalinnast Southamptonist Ameerika Ühendriikide suurimasse linna New Yorki läks ta Prantsusmaa vahepeatusest Cherbourgi sadamas. Kodumaale soovis ta naasta varem kui plaanitud, sest oli telegrammiga saanud teate, et tema pojapoeg oli haigestunud. Samas jäi tema tütar edasi Euroopasse, naastes alles suvel. Pariisist saabus ta koos vastabiellunud Madeleine ja John Jacob Astoriga ning Emma Eliza Bucknelliga erirongil sadamakohta 10. aprillil. Pärast päikeseloojangut astus ta koos Arthur Jackson Brewe'iga Titanicu pardale tenderaurikult Nomadic. Kohvrid, riidekomplektid, kingakarbid ja kolme kasti pakitud Rooma varemenäidised (mis olid mõeldud Denveri kunstimuuseumile) aidati hiljaks jäänud laevale tenderaurikult Traffic.
Ta oli üks viimaseid laevasõidule pileti ostnud inimesi, tema esimese klassi pilet PC 17610 oli soetatud 9. aprillil ning maksis tollase valuuta eest £27 14s 5d. Kapten Edward Smithiga, kes teda laeval tervitas, oli ta varem kaks korda reisinud, viimati Olympicu pardal, kus istusid ühes söögilauas. Kuna ta oli new money, siis kõigile kõrgklassi reisijatele laeva I klassis tema kohalolu head muljet ei jätnud. Margaret Brown oli üks neist, kes veenis ja aitas inimesi päästepaatidesse, jõudes ise päästepaati nr 6. Ta oli abiks aerutamisel ning olevat paadi varustusülemalt Robert Hichensilt nõudnud õnnetuspaigale naasmist ja uppujatele appiminemist (viimase kohta küll täpsemad andmed puuduvad).
Pärast hukku oli ta Titanic Survivors' Committee (Titanicu Ellujääjate Komitee) juht, mis toetas sisserändajaid, kes kaotasid katastroofis kõik. Komitee aitas ka püstitada ellujäänute mälestusmärgi pealinna Washingtoni. Sellest hoolimata ei lubatud tal anda tunnistusi Kongressi ees, kuna ta oli naine. Vastuseks sellele avaldas ta enda lugusid ajalehtedes.
Esimene maailmasõda
1914. aastal proovis ta teist korda Ameerika Ühendriikide Senatisse kandideerida, kuid katkestas oma kampaania sõja tõttu. Esimese maailmasõja ajal juhatas ta Prantsusmaal ühingut American Committee for Devastated France (Ameerika Komitee Laastatud Prantsusmaa Heaks), mis aitas taastada rindejoonetaguseid alasid ning kandis hoolt haavata saanud Prantsuse ja Ameerika sõdurite eest. Heategevuse eest sai ta kohalikult valitsuselt kõrgeima teenetemärgi – Auleegioni ordeni (Légion d'Honneur).
Hilisem elu
pisi|200px|[[Barbizon Hotel|Hotell Barbizon aastal 1928]] Hilisemas elus õppis ta näitlemist Pariisis ja New Yorgis ning töötas noorte näitlejannadega.
Tema lahutatud abikaasa suri 1922. aastal, mis tõi kaasa tema ja ta laste vaidluse testamendi üle.
Margaret Brown suri une pealt ülemaailmse majanduskriisi ajal ainult naistele mõeldud Manhattani hotellis Barbizon, kus oli aastaid elanud. Surres oli ta 65-aastane. Ta on maetud oma endise abikaasa kõrvale Long Islandi saarel asuval Holy Roodi kalmistul Westbury külas Nassau maakonnas.
Mälestuse jäädvustamine
Nii tema lapsepõlvekodus Hannibalis kui ka Denveri linnas asuvad tema majamuuseumid.
Portreteerimine
pisi|200px|Margaret Brown aastal 1915 Tema eluloost valmis 1964. aastal muusikalfilm "Uppumatu Molly Brown" ("The Unsinkable Molly Brown"), mis põhineb neli aastat varem etendunud samanimelisel Broadway lavastusel.