cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Udange
Vaatamisväärsused
Säilinud on 17. ja 18. sajandist pärit ristikäigupeatused, mida kasutati enne Udange'i kiriku rajamist.
Messancy, Chiersi ja Semois' kaudu Maasi jõkke voolava oja ääres on 18. sajandist pärit pesula ja veski.
Kuuba Kommunistlik Partei
Ajalugu
Juba aastail 1902–1959 kestnud Kuuba Vabariigi algusaastail tegutses Kuubas rida kommunistlikke ja anarhistlikke organisatsioone. Algne, Kominterni kuulunud Kuuba Kommunistlik Partei loodi 1920. aastatel. 1944. võttis see endale uueks nimeks Populaarne Sotsialistlik Partei. 1961. aasta juulis, kaks aastat pärast Fulgencio Batista kukutamist ja revolutsioonilise valitsuse loomist, moodustasid Fidel Castro 26. Juuli Liikumine, Blas Roca juhitud Populaarne Sotsialistlik Partei ja Faure Chomóni üliõpilasorganisatsioon Üliõpilaste Revolutsiooniline Direktoorium (Directorio Revolucionario Estudiantil) liitudes Ühinenud Revolutsioonilised Organisatsioonid. 26. märtsil 1962 sai sellest Kuuba Sotsialistliku Revolutsiooni Ühendpartei ning 3. oktoobril 1965 Kuuba Kommunistlik Partei.
Kuuba 1976. aasta põhiseaduse paragrahv 5 nimetab Kommunistlikku Parteid "ühiskonna ja riigi ülimaks juhtivaks jõuks, mis organiseerib ja suunab ühiseid jõupingutusi kõrgemate eesmärkide, sotsialismi ülesehitamise ja kommunistliku ühiskonna poole liikumise nimel". Kõigil parteidel, sealhulgas Kommunistlikul Parteil, on keelatud oma organisatsioone avalikult reklaamida.
Revolutsiooni käigus on kokku surma saanud üle 100 000 inimese.
Kongressid
Kuuba Kommunistliku Partei esimene kongress toimus 1975. aastal, sellele järgnesid kongressid 1980, 1986, 1991, 1997 ja 2011. Seitsmes kongress toimus 19.–22. aprillil 2016, mil tähistati Sigade lahe sissetungi 55. aastapäeva, kongressi lõpukõne pidas Fidel Castro.
Keskkomitee
1991. aastani oli partei juhtorganid poliitbüroo ja sekretariaat, mis seejärel liideti laiendatud poliitbürooks, kuhu kuulus üle 20 liikme. 2002. aastal sekretariaat taastati. Kongressidevahelisel ajal juhib parteid keskkomitee. Partei V kongressi järel vähendati keskkomiteed seniselt 225 liikmelt 150 liikmele. Fidel Castro oli partei esimene sekretär (ehk juht) selle loomisest alates, tema vend Raúl Castro oli teine sekretär. 2008. aastal loobus Fidel Castro ametist tervislikel põhjustel ning esimeseks sekretäriks sai Raúl Castro.
Politbüroo
Kuuba Kommunistliku Partei keskkomitee poliitbüroo VII koosseis valiti partei VII kongressile järgnenud keskkomitee istungil 19. aprillil 2016.
Ideoloogia
Võrreldes teiste valitsevate kommunistlike parteidega Vietnamis, Hiinas ja Laoses järgib Kuuba Kommunistlik Partei rangemalt marksismi-leninismi traditsioone ja Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei mudelit. Partei on suhtunud turumajanduslikesse reformidesse vähese entusiasmiga, ehkki on pärast Nõukogude Liidu lagunemist ja majandustoetuse kadu olnud sunnitud tegema majanduses mõningaid järeleandmisi. KKP on toetanud revolutsioone välisriikides, abistades aktiivselt Colombia Rahvavabastusarmeed, El Salvadori Farabundo Martí Rahvuslikku Vabastusrinnet, Nicaragua sandiniste ja Maurice Bishopi New Jewel Movementi Grenadal. Kuuba silmapaistvaim rahvusvaheline sekkumine oli Angola kodusõjas, kus Angola, Nõukogude ja Kuuba väed osalesid ühiselt Cuito Cuanavale lahingus. See viis teise poole välisjõudude taandumise ja rahuleppeni, mis tagas Namiibia iseseisvumise Lõuna-Aafrikast.
Raúl Castro lubab "uuendada" Kuuba sotsialistlikku majandust, hõlmates sellesse uusi kaubavahetus- ja -jaotussüsteeme, mida seni on peetud turumajanduslikeks. Seetõttu on oletatud, et Kuuba võib liikuda Hiina ja Vietnami majandusmudeliga sarnases suunas.
Valimised
2018. aasta parlamendivalimistel kogus Kuuba Kommunistlik Partei 80,44% häältest.
Vilniuse FK Žalgiris
Futbolo klubas Žalgiris (ka FK Žalgiris) on Leedu jalgpalliklubi, mis tegutseb Vilniuses.
Ajalugu
Klubi loodi 1947 (Futbolo klubas Dinamo).
2009 Vilniaus miesto futbolo draugija "Žalgiris" (VMFD Žalgiris).
Praegune koosseis
Seisuga 16. juuli 2023.
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | ! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Bernburg
Bernburg on linn Saksamaal Saksi-Anhaltis, Salzlandkreisi pealinn. See paikneb Saale jõe ääres umbes 30 km Hallest allavoolu. Linn on tuntud oma suure renessansslossi poolest, kus tegutseb muuseum, samuti populaarse, hiljuti uuendatud karuaugu poolest selle vallikraavis.
St. Stephani kirikut Waldau külas (mis sai Bernburgi osaks aastal 1871) on esmamainitud 964. aastal; praegune ehitis on umbes 1150. aastast. See on peatus Romaani teel (Strasse der Romanik).
Bernburgis on üks kohalik ülikool. Natsiajastul Teise maailmasõja ajal kasutati väidetavalt linna vaimuhaigla tiiba niinimetatud T4-eutanaasiaprogrammi tarvis (vaata Bernburgi Eutanaasiakeskus).
Rahvusvahelised suhted
Bernburgi sõpruslinnad:
Ivar Johansson
Ivar Valentin Johansson (31. jaanuar 1903 – 4. august 1979 Norrköping) oli keskkaalus võistlev Rootsi maadleja. Tulnud 22 korral Rootsi meistriks maadluses.
Eesti maadlejatest on Johanssoniga maadelnud August Neo, kes 1934. aasta EM-il talle kaotas.
1932. aastal anti talle Svenska Dagbladeti kuldmedal (rootsi keeles Svenska Dagbladets guldmedalj), Rootsi maadlejatest on autasu saanud veel: Tomas Johansson, Frank Andersson, Bertil Antonsson, Gösta Frändfors, Johan Richthoff
Vana-Pärnu kalmistu
Vana-Pärnu kalmistu on kalmistu Pärnus.
Röntgenallikas
Röntgenallikas on kosmoses paiknev objekt, mis kiirgab röntgenikiirgust, mis eristub kosmose üldisest röntgenikiirguse foonist.
Vana-Pärnu kalmistu
Vana-Pärnu kalmistu pärineb hiljemalt 15. sajandist. Kalmistu asub Haapsalu maantee ja Sauga jõe vahelisel alal, selle suurus on 4 hektarit.
Liège'i piiskopkond
Liège'i vürstlik piiskopkond oli Saksa-Rooma riigi osariik Madalmaades tänapäeva Belgia alal, mida valitses Liège'i piiskop kui keisririigi vürst. Piiskopi kiriklik domeen oli palju suurem kui vürstina kontrollitav domeen.
Vana-Pärnu kalmistu
Vana-Pärnu kalmistu on arvatavasti Pärnu vanim kristlik matmispaik, sest seal või praegusele kalmistule väga lähedal asus 1251. aastal sisseõnnistatud toomkirik koos selle juurde kuulunud surnuaiaga. Vana-Pärnu toomkiriku koos linnaga põletasid 1263. aastal röövretkele tulnud leedulased, kuid matmispaik sellest ajast ilmselt jäi.
Liège'i piiskopkond
Liège'i piiskopid omandasid vürstliku piiskopi staatuse 980. ja 985. aasta vahel, kui piiskop Notger, kes oli olnud Liège'i piiskop aastast 972, sai Saksa-Rooma keisrilt Otto II-lt ilmaliku kontrolli Huy krahvkonna üle.
Röntgenallikas
On teada tuhandeid röntgenallikaid. Enamik neist paikneb Linnutee galaktikas või selle läheduses.
Vana-Pärnu kalmistu
Vana-Pärnu kalmistut kasutasid luterlik Pärnu Eliisabeti koguduse maasurnuaiast ja vene ortodoksi Pärnu Issandamuutmise kogudus.
Liège'i piiskopkond
Vürstlik piiskopkond kuulus 1500. aastast Alam-Reini-Vestfaali ringkonda. Selle territoorium hõlmas enamuse tänapäeva Belgia Liège'i ja Limburgi provintsidest ning mõned eksklaavid teistes Belgia ja Hollandi osades.
Mänd (perekonnanimi)
Mänd on eesti perekonnanimi.
Liège'i piiskopkond
Lühikeseks ajaks sai sellest aastatel 1789–1791 vabariik (Liège'i vabariik), kuid aastal 1791 taastus vürstlik piiskopkond. Vürstliku piiskopi roll lõppes jäävalt aastal 1795, kui riigi annekteeris Prantsusmaa. Aastal 1815 sai sellest Madalmaade ühendkuningriigi osa ja aastal 1830 oli see selles kuningriigi osas, mis eraldus saamaks Belgiaks.
Röntgenallikas
Üldiselt tuleb röntgenikiirgus laetud osakestelt, peamiselt suure energiaga elektronidelt, mis on kas kuumenenud rohkem kui miljoni kraadini või elektromagnetvälja toimel kiirenenud.
Vana-Pärnu kalmistu
Kalmistule on teiste seas maetud kirjanikud Elisabeth Aspe, August Sang, Kersti Merilaas ja Melania Krimm.
Mänd (perekonnanimi)
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Mänd 882 inimesel: 397 mehel ja 485 naisel. Perekonnanimede levikult on Mänd meeste puhul 99. kohal ja naiste puhul 84. kohal. Perekonnanime Mänd kandja oli keskmiselt 41 aasta vanune (mediaanvanus oli 40). Perekonnanimi Mänd on levinuim Hiiu maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 26,15.
Röntgenallikas
Röntgenallikaid uurib röntgenastronoomia.
Liège'i piiskopkond
Liège'i piiskopkond ei olnud kunagi Hollandi Seitsmeteistkümne provintsi või Hispaania ja Austria Lõuna-Madalmaade osa, kuid alates 16. sajandist mõjutasid selle poliitikat tugevalt Burgundia hertsogid ja hiljem Habsburgid, de la Marcki (hollandi van der Marck) perekonna suveräänsel juhtimisel.
Mänd (perekonnanimi)
Nimede eestistamisel määrati Mänd uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Auder, Audern, Va ja Vanna. Männi-nimelistele määrati uueks perekonnanimeks Lõvi, Männaste ja Männik.
Liège'i piiskopkond
Aastal 1559 grupeeriti selle 1636 kihelkonda kaheksasse ülemdiakooniasse ja 28 chrétientés (praostkonda). Kõige tähtsamad linnad (bonnes villes) piiskopkonnas olid: Liège, Beringen, Bilzen, Borgloon, Bree, Châtelet, Ciney, Couvin, Dinant, Fosses-la-Ville, Hamont, Hasselt, Herk-de-Stad, Huy, Maaseik, Peer, Sint-Truiden, Stokkem, Thuin, Tongeren, Verviers, Visé ja Waremme.
Röntgenallikas
Kosmilisi röntgenallikaid saab avastada ainult väljastpoolt Maa atmosfääri, sest atmosfäär ei lase röntgenikiirgust läbi.
Liège'i piiskopkond
Maastrichti linn langes vürstliku Liège'i piiskopi ja Brabanti hertsogi (hiljem Ühendatud provintside Generaalstaatide) ühisvalitsemise alla. Teine vürstliku piiskopkonna linn säilitas seega oma status aparte läbi kogu ancien régime.
St John's Wood
See on väga jõukas rajoon, mille sihtnumber NW8 oli ajakirja Forbes andmetel keskmise elamu müügihinna poolest 2007. aastal Londonis 5. kohal. 2013. aastaks olid St John's Woodi majade hinnad jõudnud erakordsele tasemele. Peatänaval Avenue Roadil oli müüa üle kümne villa. Kõige kallima eest küsiti 65 miljonit naela, kõige odavama eest 15 miljonit. Teiste hinnad olid 25 miljoni kandis.
Röntgenallikas
Aastal 1999 lennutati üles NASA suure lahutusvõimega Chandra röntgenobservatoorium ja ESA hea spektromeetriga XMM.
Liège'i piiskopkond
Keskaegne vürstlik piiskopkond
pisi|Kaart näitab 1559. aasta eelset keskaegset [[Rooma katoliku kiriku Liège'i piiskopkond|Liège'i piiskopkonda (roheline), mis tekkis Civitas Tungrorumist ja oli ilmselt samades piirides]]
St John's Wood
Ajalugu
Kunagi oli see osa Middlesexi metsast, keskajal kuulus see hospitaliitidele ehk Jeruusalemma Püha Johannese ordule, kelle järgi koht on ka nime saanud. Nad võtsid 1323 üle templirüütlite maa. Pärast ordude kaotamist sai St John's Woodist kroonimaa. Henry VIII rajas kuningliku jahipidamismaa Royal Hunting Grounds (tuntud kui Marylebone Park), millest põhja pool oli St John’s Wood. Ala jäi kroonimaaks 1688. aastani, välja arvatud lühikesed perioodid Mary I Tudori ja Cromwelli protektoraadi ajal, mil langetati enamik puid. Kuni 18. sajandi lõpuni jäi piirkond põllumajanduslikku kasutusse. Suurema osa maast omandasid 1732 Eyre'id, ainult Barrow Hilli ümbrus jäi Portlandi mõisale. Piki Edgware Roadi asetsenud väiksema mõisa omandas 1574 John Lyon, kes pärandas selle enda asutatud Harrow' koolile, et too hoiaks Londoni ja Harrow' vahelised teed korras.
Röntgenallikas
Röntgenallikaid on uurinud NASA, ESA (Exosat), Jaapan, Saksamaa ja Itaalia.
Liège'i piiskopkond
Keskaegne vürstlik piiskopkond
Keskaegsete piiskoppide piiskopkond oli aastani 1559 palju suurem, kui vürstkond nende valduses. See Liège'i kiriku vürstlik domeen laienes järk-järgult annetuste ja omandamistega. 10. sajandil said piiskopid ilmaliku võimu Huy krahvkonna üle – oli juba osa piiskopkonnast. Notger (972–1008), tagades Huy's feodaalvõimu, tegi ennast suveräänseks vürstiks. Tema järglaste selline staatus püsis kuni Prantsuse revolutsioonini: ja läbi kogu selle perioodi ligi 8 sajandit suutis Liège'i vürstlik piiskopkond säilitada oma autonoomiat, kuigi teoreetiliselt oli see Saksa-Rooma riigi osa. See näiline sõltumatus võlgnes suuresti piiskoppide võimekusele, kes mitmel juhul mängisid tähtsat osa rahvusvahelises poliitikas, olles strateegilises asukohas Prantsusmaa ja Saksamaa vahel.
St John's Wood
Ajalugu
St John's Woodi elamurajooni hakati välja arendama 19. sajandi alguses. See oli Londoni ja kogu maailma esimene eeslinn, kus oli põhiliselt madaltihe villadest koosnev hoonestus. 19. sajandini oli Londonis isegi kallites rajoonides tavaline ridamajadest koosnev hoonestus. St John's Wood sai populaarseks pärast Lord's Cricket Groundi ning tänavatäite hilises iseloomustasid George'ide ajastu stiilis villade ehitamist. 1880ndate lõpus ja 1890ndatel ehitatud raudteed vähendasid mõnevõrra piirkonna populaarsust, samuti ohustasid selle respektaablust luksusbordellid ja majad, kus rikkad mehed pidasid oma armukesi, kuid sajandivahetuseks oli St John's Wood jälle üks Londoni nõutumaid eeslinnu. Viktoriaanlikul ja Edwardi ajastul tõmbas piirkond ligi radikaalseid intellektuaale, sealhulgas välismaalt, kunstnikke ja kirjanikke, näiteks George Eliot ja Edwin Landseer, uusrikkaid ja kõrgkeskklassi esindajad. St John's Wood oli populaarne jõukate juutide seas. Linnaosale oli iseloomulik mitmekesine arhitektuur ja laiad, kolmerealised tänavad. Soodne oli lähedus Londoni kesklinnale.
Johannes Hans Daniel Jensen
Johannes Hans Daniel Jensen (25. juuni 1907 Hamburg – 11. veebruar 1973 Heidelberg) oli saksa tuumafüüsik.
St John's Wood
Ajalugu
Mõned St John's Woodi lihtsamate majadega osad ehitati 20. sajandil ümber kõrgema tihedusega aladeks, kuid praegugi on tegemist väga nõutud rajooni ja Londoni ühe kallima piirkonnaga. Intellektuaalid on hakanud St John's Woodile eelistama Hampsteadi, kunsti- ja moeinimesed on linnaosale truuks jäänud. Seal elavad Paul McCartney, Andrew Fletcher ja Kate Moss. See on ka juutide ja ameeriklaste populaarne elurajoon.
Liège'i piiskopkond
Keskaegne vürstlik piiskopkond
Notger, vürstkonna asutaja, ehitas ka Püha Lambertuse toomkiriku, samuti piiskopipalee. Ta oli ka seotud muude ehitistega linnas, mis õitses tema valitsemise ajal (Püha Pauluse, Püha Johannese, Püha Risti ja Püha Denise kirikud). See piiskop tugevdas ka linna kihelkondlikku organisatsiooni. Ta oli üks esimesi kirikujuhte, kes levitas Hingedepäevast kinnipidamist, mida ta oma piiskopkonnas juurutas. Notgeri valitsusajal, pärast Ebrachari tehtud tööd, haridusasutused Liège'is õitsesid. Nende kahe piiskopi (ja Wazoga) "Liège'i koolid olid tegelikult oma aja ühed säravaimad kirjanduskolded". 11. sajandil oli linn tõepoolest tuntud kui Põhjala Ateena. "Liège hõlmas seoses teadusega rohkem kui sajandiks rahvaste seas koha, mida pole kunagi taassaavutanud". Järgmise piiskopid, Balderich Loonist (1008–19018), Wolbodo (1018–1021), Durand Liège'ist (1021–1025), Reginhard Liège'ist (1025–1038), Rithard (1038–1042), õppinud Wazo ja Dietwin Liège'ist (1048–1075), kandsid Notgeri pärandit vapralt edasi. Koolid kujundasid palju hiilgavaid õpetlasi ning andsid katoliku kirikule paavstid Stephanus IX ja Nicolaus II. Piiskopkond andis ka Pariisi Ülikoolile mitu tähtsat doktorit – Guillaume de Saint-Thierry, Gerard Liège'ist ja Godefroid de Fontaines. Alger Liège'ist (1055–1131) oli ajastu tähtis haritlane. Esmalt nimetati ta Püha Bartolomeuse kiriku diakoniks ja lõpuks taandus Cluny kloostrisse.
St John's Wood
Tuntud kohad ja elanikud
St John's Wood ei ole populaarne turistide sihtkoht.
Haselsdorf-Tobelbad
Haselsdorf-Tobelbad on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Graz-Umgebungi ringkonnas. Seal on sündinud Erik von Kuehnelt-Leddihn.
Okjökull
pisi|Plaat, mis tähistab liustiku kadu. Okjökull oli liustik Islandil.
St John's Wood
Tuntud kohad ja elanikud
St John's Woodis asub maailma tuntuim kriketiväljak Lord's Cricket Ground, mis on kriketiklubide Middlesex County Cricket Club ja Marylebone Cricket Club koduväljak ning rahvusvahelise kriketiorganisatsiooni International Cricket Council algne asukoht. Kuulus on ka sealne helisalvestusstuudio Abbey Road Studios ning tänav nimega Abbey Road, kus ansambel The Beatles tegi salvestisi, mille seas on album "Abbey Road", mille kaanel on kujutatud ansambli liikmeid Abbey Roadil praeguseks maailma jalakäijate ülekäigurada ületamas. Lindistamas on seal käinud ka näiteks Pink Floyd, Oasis ja Travis. Paul McCartneyl on 1960ndatest saadik selles rajoonis kinnisvara ning teda nähti sageli St John's Wood High Streetil kõndimas.
Okjökull
Liustik sulas lõplikult aastal 2014.
St John's Wood
Tuntud kohad ja elanikud
St John's Woodis sündis ja elas lapsena filosoof Alfred Ayer, samuti kokk Clarissa Dickson Wright, kelle endisesse majja hiljem kolis modell Kate Moss. St John's Woodis sündis näitleja Damian Lewis. Ansambel Rolling Stones mainis seda laulus "Play With Fire". St John's Woodis sündisid ka lavastaja Jonathan Miller ja lendur Douglas Bader.
Okjökull
Augustis 2019 paigaldati selle mälestuseks plaat "Kiri tulevikku", mis muuhulgas märgib tolle aja süsihappegaasi kontsentratsiooni õhus – 415 ppm, viidates sellega liustiku sulamise põhjusena inimpõhjustatud kliimasoojenemisele.
Haselsdorf-Tobelbad
Haselsdorf-Tobelbad asub Grazist u. 10 km edelas.
pisi|tühi|Tobelbadi kihelkonnakirik
Johannes Hans Daniel Jensen
1963. aastal jagas ta poolt Nobeli füüsikaauhinda Maria Goeppert-Mayeriga (teise poole sai Eugene Paul Wigner).
Röntgenallikas
Röntgenallikad Galaktikas ja lähedastes galaktikates
Enamik teadaolevaid röntgenallikaid Galaktikas on kompaktseid objekte sisaldavad kaksiktähed, supernoova jäänukid või tavalised tähed (peajada tähed või punased hiiud).
Väiksemate objektide röntgenikiirgusel on suured ajalised variatsioonid, mille perioodid ulatuvad millisekunditest ööpäevade ja nädalateni.
Aastal 1970 hakati taeva röntgenikiirgust uurima USA tehiskaaslase UHURU abil. Leiti hulk röntgenallikaid, eriti Galaktika kettas ja eriti selle keskmes.
Tähed
Tuhandete peajada tähtede (sealhulgas Päikese) ja punaste hiidude kroonis ning paljude valgete kääbuste fotosfääris on väga kõrge temperatuur ja magnetväli annab elektronidele suure kiirenduse. Tavaliste tähtede röntgenikiirgus on nõrk ning moodustab vaid väikese osa nende elektromagnetkiirgusest.
Päikese fotosfääri temperatuur on kõigest umbes 5800 kelvinit, mistõttu sealt nimetamisväärset röntgenikiirgust ei tule, seevastu Päikese krooni temperatuur on keskmiselt 2 miljonit kraadi, mis on piisav röntgenikiirguse tekkeks.
Noored suure massiga tähtede kroonid on väga tugevad röntgenallikad. Need paiknevad enamasti udukogudes, mistõttu need udukogud on ise röntgenallikad.
Esimese röntgenallikana avastati 1948. või 1949. aastal Päike, mille kroon kiirgab röntgenikiirgust. Röntgenikiirgus avastati atmosfääri ülakihtidesse saadetud detektori abil.
Aastal 1962 avastati 6 minutit väljaspool atmosfääri viibinud raketi abil esimese röntgenallikana väljaspool Päikesesüsteemi Scorpius X-1. Riccardo Giacconi sai selle avastuse eest Nobeli füüsikaauhinna. Esialgu avastatigi peamiselt seda sorti röntgenallikaid.
Aastatel 1978–1981 töötas esimene röntgenteleskoobiga tehiskaaslane HEAO-2 ehk Einstein observatoorium, mis leidis üle 150 tavalise tähe, mis kiirgavad röntgenikiirgust.
Supernoova jäänukid
Supernoova jäänukite röntgenikiirgus on tugevam kui tähtedel. See tuleb enamasti supernoova plahvatuses väljapaisatud gaasidest, mis on suhteliselt jahedad, kuid koguvad kiirusega mitu tuhat kilomeetrit sekundis liikudes tähtedevahelist gaasi, mis lööklaine tõttu kuumeneb umbes 10 miljoni kraadini, millest piisab röntgenikiirguse kiirgamiseks.
Haruldastel juhtudel, nagu näiteks Krabi udu puhul, tekitab röntgenikiirgust supernoova jäänuki keskel oleva pulsari väga kiirete elektronide sünkrotronkiirgus.
Röntgenkaksiktähed
Röntgenkaksiktähtede röntgenikiirus on tugevam kui supernoova jäänukite oma. Tegu on kaksiktähtedega, milles üks taevakeha on kompaktne objekt (neutrontäht, valge kääbus või must auk). Galaktikas lähtub tugev röntgenikiirgus kõige sagedamini niisugustest allikatest.
Kompaktne objekt omandab tugeva gravitatsiooni tõttu teiselt tähelt ainet. Tegu on miljonite kraadideni kuumenenud gaasidega, mis langevad neutrontähte või musta auku. Need gaasid (tavaliselt vesinik ja heelium) ei lange mitte otse, vaid moodustavad akretsiooniketta, mis objekti ümber pöörleb. Sisehõõrdumise (viskoossuse) tõttu kuumeneb gaas niivõrd, et see hakkab kiirgama röntgenikiirgust, mis toob kaasa ketta pidurdumise ja selle seesmise osa langemise kesksesse objekti.
Niisuguste röntgenallikate seas on Scorpius X-1, mis on stabiilsete rahulike röntgenallikate seas tugevaim. Selle röntgenikiirgus on optilisest kiirgusest 10 000 korda tugevam ning Päikese kogu elektromagnetkiirgusest 100 000 või 1000 korda tugevam.
Röntgenpulsarite puhul suundub gaas neutrontähe poolustele ning kiirgus väljub väga korrapärase perioodiga impulssidena.
Bursterite puhul hoiab neutrontähe magnetväli gaasi üleval, kuni kuhjunud gaas murrab ajutiselt läbi ning langev gaas saadab välja äkilise röntgenikiirguse sööstu.
Kui teise tähe orbiit on piklik ja gaas kandub üle aeg-ajalt, kui tähed on lähestikku, siis kiirgub ka röntgenikiirgus aeg-ajalt.
Neutrontäheks peetakse röntgenkaksiktähe kompaktset objekti juhul, kui selle massi hinnang ei ületa kolme Päikese massi; vastasel juhul peetakse seda mustaks auguks. Musta augu kandidaatide seas on Cygnus X-1 (9 Päikese massi) ja LMC X-3 (7 Päikese massi).
Röntgenkaksiktähti on otsitud ka teistest galaktikatest, sealhulgas Andromeeda galaktikast.
Kauged röntgenallikad
Teadaolevad kauged röntgenallikad on peamiselt raadiogalaktikad, kvasarid ja galaktikaparved.
Röntgenikiirguse päritolu üle konkreetses röntgenallikas võib aidata otsustada samast allikast lähtuv gammakiirgus.
Liège'i piiskopkond
Keskaegne vürstlik piiskopkond
Henri de Verduni (1075–1091) valitsusajal kutsuti ellu tribunal (tribunal de la paix) sõjast hoidumiseks ja Jumalarahu kindlustamiseks. Otbert (1091–1119) kasvatas vürstkonna territooriumi Bouilloni isandkonna ostmisega. Ta jäi ustavaks keiser Heinrich IV-le, kes suri tema külalisena. Frédéric de Namuri (1119–1121) austatakse kui märtrit. Alexander I (1128–1134) valitsemisajal külastasid Liège'i paavst, keiser ja püha Bernard. Rudolf von Zähringeni piiskopiaega tähistas reformaator Lambert le Bègue jutlustamine, keda tunnustatakse begiinide asutajana.
Albert van Leuven valiti Liège'i piiskopiks aastal 1191, kuid keiser Heinrich VI andis piiskopitooli ettekäändel, et valimised olid kahtlased, Lothar von Hochstadenile. Alberti valimise kinnitas paavst aastal 1192, kuid varsti pärast ametikohale asumist mõrvati ta Reimsis kolme Saksa rüütli poolt. On tõenäoline, et keiser korraldas selle mõrva, kuid Albert kanoniseeriti. Aastal 1195 tunnustas Albert van Cuyck (1195–1200) ametlikult Liège'i rahva poliitilisi õigusi. 12. sajandi jooksul saavutas toomkapiitel koos piiskopiga suurema rolli vürstkonna ajaloos.
Võitlused ülem- ja alamklasside vahel, millesse vürstlikud piiskopid sageli sekkusid, arenesid läbi 13. ja 14. sajandi ning tipnesid 15. sajandil piiskopilinna rüüstamise ja purustamisega. Robert de Thourotte'i (1240–1246) valitsemisajal viis Beaureparti kloostri nunn püha Julienne ellu mitmeid visioone kavatsusega korraldada pidustus püha sakramendi auks. Pärast mitmeid kõhklusi kinnitas piiskop tema idee, kuid surm hoidis pidustuse tekke ära. Töö lõpetamine jäi endisele dominiiklaste priorile Liège'is, Hugues de Saint-Cherile, kes tuli linna tagasi paavsti legaadina. Aastal 1252 tegi Hugues püha sakramendi pidustuse oma piiskopkonnas kohustuslikuks. Jacques Pantaléon, kes pärast Liège'is ülemdiakoniks olemist valiti paavstiks, kui Urbanus IV, julgustas püha õhtusöömaaja pidustuste järgimist kogu kirikus. Veel üks Liège'i ülemdiakon sai paavstiks nime all Gregorius X ja kukutas võimult vääritu Heinrich III von Gelderni (1247–1274). Adolphe de La Marcki (1313–1344) valitsemisajal 1316. aastal sõlmitud Fexhe rahu reguleeris suhteid vürstliku piiskopi ja tema alamate vahel. Sellest hoolimata jätkusid sisemised lahkhelid ja Arnold van Horne (1378–1389) piiskopivalitsus tähistas rahvapartei võitu. Aastal 1366 annekteeriti piiskopkonda Looni krahvkond.
Burgundia mõju
pisi|Peapiiskopipalee Liège'is
Pärast Flandria krahvi Lodewijk van Male surma aastal 1384 alustasid Madalmaad ühinemist Burgundia Madalmaadeks. Kuigi vürstkond oli nimeliselt veel sõltumatu, kasvatasid Burgundia hertsogid oma mõju selle valitsuses.
Pärast Baieri-Straubingi hertsogi Wilhelm II surma aastal 1417 päris Hainaut', Hollandi, Zeelandi krahvkonna tema ja Philippe Julge ning Flandia krahvinna Margaret III tütretütar Jacoba, kes pidi aastal 1432 loovutama krahvkonna koos Hollandiga Burgundia hertsogile Philippe Heale. Viimane sõltumatu krahvinna suri 8. oktoobril 1436 (arvatavasti tuberkuloosi) Teylingeni lossis Haagi lähistel (kuhu ta on maetud), tema valdused liidendati Burgundia Madalmaadega.
Baieri-Straubingi hertsogi Wilhelm II surma järel päris Baieri-Straubingi, tema vend Liège'i piiskop ning Baieri-Straubingi hertsog Johann III, kes nõudis ka Hollandi, Zeelandi krahvkonda oma pärandina ning teda toetas ka Saksa kuningas Sigismund. Jacoba sõlmis oma valduste kaitseks ebaõnnestunud abielud (1415–1417) Prantsusmaa kuninga Charles VI poja, Touraine hertsogi ja dofään Jeani, (1418–1421) nõbu Brabanti hertsogi Jean IV ning (1422–1428) Inglismaa ajutise regendi, Inglismaa kuninga (1422–1461) Henry VI onu, Gloucesteri hertsogi Humphreyga. Brabanti hertsog Jean IV ja Jacoba sõda Johann III oli ebaedukas, nad ei suutnud vallutada 1418. aastal piiramisega Dordrechti ning 1419. aastal sõlmis Jean IV, Johann III-ga Woudrichemi lepingu, millega tunnistas Johann III Hollandi regendina ja pantis talle 12 aastaks sõjakulude katteks Hollandi ja Zeelandi krahvkonna. Vastuolude Jeaniga tõttu saavutas Jacoba vastupaavst Benedict XIII poolt abielu lahutamise.
Burgundia hertsogid laiendasid oma territooriume Madalmaades mitmete keiserlike valduste omandamisega: hertsog Philippe Hea ostis aastal 1421 Namuri krahvkonna, päris aastal 1430 Brabanti hertsogi Jean IV surma järel Brabanti ja Limburgi hertsogkonnad ning hõivas aastal 1432 Hainaut', Hollandi ja Zeelandi krahvkonnad ning aastal 1441 Luksemburgi hertsogkonna.
Louis de Bourbon (1456–1482) pandi Liège'i troonile Burgundia hertsogi Philippe Hea poliitiliste mahhinatsioonidega. Rahvas seisis Burgundia võimule vastu, mis viis Liège'i sõdadeni, Dinanti purustamiseni aastal 1466 ja Liège'i purustamiseni aastal 1468 Charles Südi poolt, tähistades demokraatliku ülemvõimu lõppu vürstkonnas.
Habsburgide mõju
pisi|Vürstliku piiskopkonna enklaav [[Madalmaades, 1556–1648]] Saksa-Rooma keiser Karl V lõpetas Saksa-Rooma riigi Seitsmeteistkümne provintsi ühendamise 1540. aastatel ja mitteametlikult kontrollis ka vürstkonda. Ta nimetas ametisse Érard de La Marcki (1505–1538), kes tõi taastumise. Érard oli valgustatud kunstide kaitsja. See oli tema, kes alustas võitlust protestantlike reformijate vastu, mida tema järglased edasi viisid, eriti Gerard van Groesbeek (1564–1580). Olles selles võitluses abiks, andis paavst Paulus IV välja bulla (Super Universi, 12. mai 1559), millega asutas Madalmaades uued piiskopkonnad. Uued piiskopkonnad loodi suuresti Liège'i piiskopkonna arvelt; paljud selle kihelkonnad anti Roermondi, 's-Hertogenboschi ja Namuri piiskopkondadele, või liideti olemasolevate Mecheleni ja Antwerpeni piiskopkondadega. Praostkondade arv Liège'i piiskopkonnas vähenes 13-ni.
Liège moodustas viimase lüli Habsburgide liitlaste ahelas, mis tekitas niinimetatud Hispaania tee, sõjalise koridori Hispaania kontrollitavate Lombardia ja Hispaania Madalmaade vahel. Olles täielikult ümbritsetud Hispaania territooriumist oli Liège kaitstud neutraliteedilepingutega, mis lubasid Hispaania vägede liikumise läbi vürstliku piiskopi territooriumi tingimusel, et need ei veeda mitte rohkem kui kaks ööd ühes kohas. Vürstliku piiskopkonna tähtsus Habsburgide sõjalisele logistikale Kaheksakümneaastases sõjas põhjustas Hispaania sissetungi Hollandi sissetungi tõrjumiseks aastal 1595.
Enamus piiskoppe 17. sajandil olid välismaalased, paljud neist valdasid mitut piiskopkonda korraga. Nende sagedased eemalolekud andsid vabad käed Chiroux' ja Grignoux' vasallidele, mille Maximilian Heinrich von Bayern (Kölni peapiiskop 1650–1688) 1681. aasta ediktiga peatas. 18. sajandi keskpaigas hakkasid Prantsuse entsüklopedistide ideed jõudma Liège'i; piiskop Velbrück (1772–1784) soodustas nende levikut ja valmistas seega ette tee Liège'i revolutsioonile. Olles osaliselt seotud Prantsuse revolutsiooniga, arenes protest vürstliku piiskopi Cesar van Hoensbroecki absolutistliku valitsemise vastu 1789. aastaks Liège'i revolutsiooniks. 1791. aasta alguses purustati revolutsioon Saksa-Rooma riigi vägede poolt.
Vürstlik piiskopkond kaotati aastal 1795, kui see annekteeriti Prantsusmaa poolt. Selle territoorium jagati Meuse-Inférieure'i, Ourthe'i ja Sambre-et-Meuse'i departemangude vahel.
Röntgenallikas
Aktiivsed galaktikatuumad
Aktiivsete galaktikatuumade (raadiogalaktikate ja Seyferti galaktikate tuumades ning kvasarite) keskmetes tekib musta augu ligitõmmatavas gaasis röntgenikiirgus arvatavasti samal põhjusel nagu kaksiktähtedes: miljardi Päikese massiga musta auku ümbritseva kuumade gaaside akretsiooniketta kiirgusena.
Nende allikate kiirguse intensiivsus on muutlik, näiteks kvasari OX 169 puhul perioodiga alla kahe tunni, mis viitab sellele, et allika läbimõõt ei ületa vahemaad, mille valgus läbib kahe tunniga.
Galaktikaparved
Galaktikaparvede röntgenikiirgus lähtub oletatavasti supernoovade plahvatustest pärinevast ning galaktikate gravitatsiooni tõttu parves püsivast umbes 100 miljoni kraadise temperatuuriga gaasist galaktikatevahelises ruumis. See gaas püsib parves galaktikate gravitatsiooni tõttu.
Galaktikaparved näitavad oma barüonmassi peamiselt röntgenikiirguse kaudu.
Röntgenikiirguse hajus foon
Hajus röntgentaust, mis lähtub suurtelt kaugustelt igas suunas, avastati 1962. Aastal 2000 leiti, et see lähtub paljudest allikatest, peamiselt aktiivsetest galaktikatest.
Hausmannstätten
Hausmannstätten on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Graz-Umgebungi ringkonnas.
pisi|tühi|Kesklinn
Pärnu Alevi kalmistu
pisi|Pärnu Alevi kalmistu pisi|Pärnu Alevi kalmistu Pärnu Alevi kalmistu on kalmistu, mis asub Pärnu linnas Riia maantee ääres.
Kalmistu on rajatud aastal 1773 (tollal linnast välja), pärast Katariina II edikti, millega keelati matmine kirikutesse ja nende ümbrusse. Kalmistu jäi (saksa keeles Annenhof) ja Vaskrääma (saksa keeles Waldhof) väikemõisate piirile.
Kalmistu, Suur-Jõe ja Vanapargi tänavate nurgal, kuulus algselt Pärnu Eliisabeti kogudusele, kuid 1773. aastal sai kogudus uue kalmistu ala Tallinna–Riia postimaantee servas ning algselt nimetati seda „uueks kirikaiaks alevis“. Pärnu Eliisabeti eesti kogudusele jäi keskaegne Alevi-Johannese kalmistu kitsaks  ja uus surnuaed rajati „Saksa“ alevi kalmistu kõrvale. Luterlik kirikaed jagati piiretega Nikolai (läänes) ja Eliisabeti (idas) koguduse matmispaikadeks ning selle kujundamine klassitsistlikuks linnakalmistuks toimus aastatel 1809–1846 Eliisabeti koguduse pastorina teeninud Johann Heinrich Rosenplänteri juhtimisel. 1821. aastal otsustas Pärnu raad surnuaeda laiendada ja Johann Wilhelm Krause kavandite järgi rajati Suur-Jõe tänava äärde jutlustamise küngas ja kalmistu peasissepääsuna kivist „Surnuhall“, mis oli enne kasutusel linnakabelina. Selle linnakabeli avalik funktsioon vähenes 1825. aastal, kui pastor Johann Heinrich Rosenplänter mattis sinna Pärnu komandandi (1807-1835) Gotthardt Wilhelm von Budbergi abikaasa ja hiljem ka Gotthardt Wilhelm von Budbergi.
Sellele kalmistule on maetud teiste seas Johann Heinrich Rosenplänter, Amandus Heinrich Adamson, Johann Friedrich Sommer (kirjanikunimega Suve Jaan).
Kalmistul asuvad Pärnu suurkaupmehe Jacob Jacke kabel (ehitatud 1779), raehärra ja töösturi J. Spechti kabel (ehitati 1882) ja kaubamajaomaniku Hans Dietrich Schmidti kabel (ehitatud 1880). Kokku seitsmest kalmistul olnud kabelist on säilinud 5.
Traktoritehase linnak
pisi|left|Minski traktoritehas on linnaosa rajamise põhjuseks Traktoritehase linnak (vene keeles Traktorozavodskoi posjolok, valgevene keeles Traktarazavodzki pasiołak, transkribeerituna Traktarazavodski pasjolak) on Minski linnaosa, mis asub linna idaosas Partyzanski rajooni territooriumil.
Linnaosa peamine ettevõte on Minski Traktoritehas. Linnaosal on oma kultuurimaja ja raamatukogu. Haridust annavad kolm keskkooli ja lastemuusikakool, lisaks töötab seal mitu kutsehariduskooli. Linnaosal on ka kaks polikliinikut ja perekonnaseisuameti osakond. Linnaosa ühendavad ülejäänud Minskiga nii trammid kui ka trollibussid, seal asub ka üks Minski metroo jaam.
Ajalugu
Linnaosa kohal asus varem Arhierei Tuka nime kandev talu, mis kuulus 19. sajandil Minski piiskop Antonile. 1939. aastal otsustati sinna rajada pommitajaid tootev tehas, ent valmida jõudsid vaid mõned angaarid, seejärel katkestas tööd aga Saksa vägede sissetung.
Linnakut asuti rajama 1946. aastal. Kohe pärast sõja lõppu hakati lennukitehase asemele rajama traktoritehast ja see avati 29. mail 1946. Suur tööstusettevõte vajas suurel hulgal tööjõudu (ka tänapäeval on seal üle 17 000 töölise) ja nii ehitati selle juurde töölislinnak, kuhu kavandati ka vajalikud teenindusettevõtted. Rajooni projekteeris Zinovi Rozenfeld. Ehitusel osalesid ka saksa sõjavangid ning mõned sealsed hooned on sakslaste projekteeritud.
Linnaossa oli ette nähtud ohtralt haljastada ning sinna püstitati mitmeid skulptuure. Algselt projekteeritud hooned olid valdavalt kahekorruselised, hiljem lisandusid nelja- ja viiekorruselised hruštšovkad.
Kuna hooned on rajatud suuremalt jaolt ühel perioodil, on nad ka ühesuguses seisukorras. Juba 2011. aastal arutati linnaosa renoveerimise vajadust, ent rajooninõukogu võttis sellekohase otsuse vastu alles 2014. aastal.
Brescia Montichiari lennujaam
Brescia Montichiari lennujaam oli 2012. aastal Itaalias reisijate arvult 37. kohal.
Malta kuninganna
pisi|Malta kuninganna Elizabeth II isiklik lipp (1967-1974). Malta kuninganna oli Malta riigipea 21. septembrist 1964 kuni 13. detsembrini 1974.
Ainus kuninganna oli Elizabeth II. Kohapeal esindas teda kindralkuberner. 14.–17. novembril 1967 külastas kuninganna Maltat.
Intuitsioon
Sõna Intuitsioon kasutame tavaliselt siis, kui sisetunne, vaist ütleb meile midagi, me aimame midagi või saame millestki aru, kuid ei suuda seda põhjendada või siis ei näegi vajadust selle põhjendamiseks. Intuitsioon võib avalduda erinevates situatsioonides. On olemas kolme liiki intuitsiooni.
1) Intuitsioon kui taju
2) Loominguline intutsioon
3) Intuitsioon kui Kiirendatud arutlus
Surnud 10. oktoobril
Siin loetletakse 10. oktoobril surnud tuntud isikuid.
Männik (perekonnanimi)
Männik on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Männik uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Mänd, Massa, Menniksar, Oinas ja Say.
Lundberg
Lundberg on rootsi ja norra perekonnanimi.
Kiiri Tamm
pisi|[[Mikk Mikiver ja Kiiri Tamm 1983. aastal Kiek in de Kökis]] Kiiri Tamm (sündinud 7. jaanuaril 1962 Tallinnas) on eesti näitleja ja inspitsient.
Ta lõpetas aastal 1980 Kingissepa 1. Keskkooli ja 1984 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (11.lend).
Ta töötas 1984–1994 näitlejana Rakvere Teatris ning 1994–2005 teatris Ugala. Ta on mänginud filmides "Eesti ballaadid" (1989, Eesti Telefilm) ja "See kadunud tee" (1990, Tallinnfilm). Aastast 2005 töötab Ugalas inspitsiendina.
Isiklikku
Tema elukaaslane on Arvi Mägi.
Lilja
Lilja on naisenimi.
Alar Ainumäe
Alar Ainumäe (20. mai 1932 – 6. august 2009) oli eesti põllumajandustegelane.
Ta lõpetas Jäneda Põllumajandustehnikumi.
1956. aastast töötas ta Paide rajooni V. Kingissepa nimelise kolhoosi agronoomina, 1957. aastast sama kolhoosi esimees, 1970. aastast Aravete kolhoosi esimees, 1993. aastast Aravere Argo OÜ juhatuse esimees. Ta oli ka Paide KEK-i ja OÜ Arme Turvas juhatuse liige.
Aastatel 1980–1990 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu X ja XI koosseisu saadik. Eesti NSV Ülemnõukogu X koosseisus oli ta põllumajanduskomisjoni liige, Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisus agrotööstuskompleksi komisjoni liige.
Raam
Raam ehk raamkonstruktsioon või karkasskonstruktsioon on ehitusstruktuuri süsteem, mis toestab ehitustarindi komponente.
Raamkonstruktsioonide tüübid
Raamkonstruktsioonid jagunevad ehitustehnoloogia järgi kahte kategooriasse :
Raamkonstruktsioonide erinevused
Jäik raamkonstruktsioon koosneb vertikaalsetest ja horisontaalsetest monoliitselt valmistatud postidest ja taladest, mis taluvad koormuse poolt tekitatut deformatsiooni karkasskonstruktsioonis. Suurim eelis tuleb esile vertikaalsete jõudude talumisel. Puudujäägiks on vähene toestus külgkoormuse vastu. Jäik raamkonstruktsioon jaguneb tehnoloogia alusel kaheks :
pisi|Fikseeritud raamkonstruktsioon pisi|Fikseerimata raamkonstruktsioon
Toestatud raamkonstruktsioon koosneb vertikaalsetest ja horisontaalsetest postidest ja taladest, mis kannavad erisuunalisi koormuseid. Külgkoormuse vastupanu suurendamiseks on postide ja talade vahel tugisüsteem, mis on toestatud raamkonstruktsiooni suurim eelis. Tugisüsteemi puudujäägiks on tugede paiknevusest tingitud arhitektuurilahenduste keerukus. Tugisüsteemide erilahenduste tõttu jagunevad toestatud raamkonstruktsioonid nelja peamisse alamgruppi : pisi|Üksikud diagonaalsed toed pisi|Rist-toestus pisi|K-toestus pisi|V-toestus
Riisipere mõisa park
pisi|Riisipere mõisa park pisi|Mõisapark Riisipere mõisa park on kaitsealune park Harjumaal Saue vallas Vilumäe külas. Pargi pindala on 17,8 ha. Park on nii muinsuskaitse kui ka looduskaitse all.
Park on vabakujuline ja paikneb põhiliselt endise Uue-Riisipere mõisa peahoone ning Munalaskme oja vahel. Parki hakati rajama koos härrastemaja rajamisega aastail 1819–1821, põhiosas kujundas selle aga Carl Otto von Stackelbergi abikaasa Wilhelmine von Ungern-Sternberg, kellele on pühendatud pargis asuv graniidist mälestuskivi. Mõisasüdame kaart aastast 1888 annab tunnistust sellest, et park on olnud küllaltki suur, selles on olulist osa mänginud Munalaskme oja ja sellest vesiveski abil paisutatud veekogu. Omal ajal sõitsid sellel gondlid, tiigi ääres olid uusgooti stiilis paviljonid ja paadisillad.Tänapäevaks on see süsteem suuremas osas kadunud, tiik on jagunenud kaheks.
Peahoone ette rajati kaarjas tee, seal XX sajandi algul kasvanud pügatud pärnad on kadunud. Peahoone taga asusid algselt looklevad teed, tänapäeval on see osa pargist saanud regulaarse kujunduse. Keskteljel asub suve- ja püsilillepeenardega ääristatud jalutustee. Pargi alumises osas on 3 meetri kõrgune poolkaarekujuline hekk, mille vahel avaus, avamaks vaadet suurele aiavaasile.
Pargi tagumine osa on muutunud metsapargiks, kus asub endisest suurest tiigist eraldunud väike tiik, mida kasutatakse ka ujumiskohana.
Riisipere mõisa pargis kasvab 24 liiki võõrliike, varem on neid olnud rohkem. Suurema osa liigirikkusest annavad pärast Teist maailmasõda istutatud puittaimed. Haruldasemad neist on hõbevaher (Acer saccharinum, ümbermõõt 255 cm), hall pähklipuu (Juglans cinerea) ja täpiline viirpuu (Crataegus punctata). Pargist lähtub berliini papli (Populus berlionensis) allee.
Sierra Leone kuninganna
pisi|Sierra Leone kuninganna Elizabeth II isiklik lipp Sierra Leone kuninganna (inglise keeles Queen of Sierra Leone and of Her other Realms and Territories, Head of the Commonwealth) oli Sierra Leone riigipea 27. aprillist 1961 kuni 19. aprillini 1971.
Riisipere mõisa park
Riisipere mõisa pargi keskkonnaregistri kood on KLO1200571. Kaitseala geograafilised koordinaadid on.
Sierra Leone kuninganna
Ainus kuninganna oli Elizabeth II. Kohapeal esindas teda kindralkuberner. Kuninganna koos oma abikaasa prints Philipiga külastas Sierra Leonet 25. novembrist kuni 1. detsembrini 1961.
Sautraantika
Sautraantika (sanskriti keeles Sautrāntika või Sutravadin, paali keeles Suttavāda) oli varajase budismi koolkond, mis tekkis vastureaktsioonina kommenteerivale ja abhidharmale keskendunud õpetussuunale. Koolkonna nimi (tõlkes "suutraga lõpetades") annab tunnistust sellest, et abhidharmat pühakirja osana ei tunnistata ning seega koosneb sautraantika pühakiri vaid Vinaya Piṭaka 'st ja Sutta Piṭaka 'st.
Arvatakse, et sautraantika koolkond pärines Mahasanghikast lahkunud Sthaviravaada koolkonnast, millest omakorda lahknes väga mõjukas Sarvastivaada koolkond.
Toernich
Toernich [törn'išš] (letseburgi keeles Ternech või Täernech, vallooni keeles Tournich) on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas. Ta jääb valla keskusest 4,5 km edelasse.
Elanike arv on umbes 450. 1978. aastal kõneles 70% elanikest letseburgi keelt.
Toernich on suurtest teedest kõrval.
Loodus
Toernich paikneb 465 m üle merepinna ulatuva Hirtzenbergi ('Hirvemägi') jalamil.
Haldusajalugu
Enne valdade liitmist 1977. aastal oli Toernich omaette vald.
Vaatamisväärsused
Külas on Toernichi Saint-Denis' kirik.
Külas on 1874. aastast pärinev purskkaev, riste ja märkimisväärseid puid.
Bernhard Haab
Bernhard Haab (15. mai 1908 Lümanda – 26. juuli 1967 Tallinn) oli eesti kirjastustegelane.
Ta lõpetas Lümanda algkooli. Aastatel 1922–1940 töötas trükitöölisena Kuressaares ja Tallinnas.
1938. aastal sai ta trükiladumise tööalal meistri kutsetunnistuse.
1950.–1960. aastatel oli ta Eesti Riikliku Kirjastuse direktori asetäitja ja direktor.
Ta on maetud Hiiu-Rahu kalmistule.
Aleksander Jakob Dietrich von Pezold
Aleksander Jakob Dietrich von Pezold (21. aprill 1870 Tver – 27. juuli 1945 Nienburg an der Saale) oli Eesti arstiteadlane ja genealoog.
Elulugu
Aleksander Jakob Dietrich von Pezold oli arsti poeg.
Õppis 1881–1887 Tallinna Toomkoolis, 1887–1888 Tartu Kollmanni Eragümnaasiumis, lõpetas 1890 Tallinna Nikolai Gümnaasiumi. Õppis 1890–1896 TÜ arstiteaduskonnas, täiendas end korduvalt välismaal. Oli 1896–1897 Tallinna Diakonisside Haigla assistent, aastast 1900 Soomes Pitkajärvi Sanatooriumi peaarst, 1909–1939 Tallinna Kopsuhaigla eriarst, 1939–1945 elas ja praktiseeris arstina Posenis. Rahvusvahelise Tuberkuloosi Vastu Võitlemise Organisatsiooni (Internationale Vereinigung gegen Tuberkulose) liige.
Teadustöö
Avaldanud arstiteaduslikke ja genealoogiauurimusi.
Lundqvist
Lundqvist on rootsi perekonnanimi.
Šoutjärvi Rjurik Lonini nimeline vepsa etnograafiamuuseum
pisi|Melkini maja Šoutjärvi Rjurik Lonini nimeline vepsa etnograafiamuuseum (vene keeles Шёлтозерский вепсский этнографический музей имени Р. П. Лонина, vepsa keeles Šoutar’ven vepslahnje etnografine Rjurik Lonin -muzei) on Karjala Vabariigis Äänisranna rajoonis vepsa kultuuri esitlev koduloomuuseum. See on ainus muuseum Venemaal, mis on pühendunud vepsa kultuuri tutvustamisele.
Muuseum on asutatud aastal 1967 Rjurik Lonini initsiatiivil. Muuseumi loomise idee tekkis Loninil juba 1964. aastal. Ta esitas Šoutjärvi külanõukogule korduvalt taotlusi, et saada muuseumile ruume kuni 1967. aastal eraldati talle Oktoobrirevolutsiooni 50. aastapäeva puhul kaks tuba külaraamatukogus. Muuseum avati 28. oktoobril 1967. 1980. aastal liideti muuseum Karjala koduloomuuseumiga ja on praegu selle filiaal.
Muuseum on vahepeal tegutsenud ka Goristoi tänava ühiselamus.
1991. aastast tegutseb muuseum aga Melkini majas. Aastatel 2012–2014. muuseumit renoveeriti ja valmis uus ekspositsioon. Esimesel korrusel paikneb kaks saali: "Vepslased. Ajalugu. Keel. Asustus. Maailmavaade" ja "Talutare". Viimane neist tutvustab vepsa taluelamu sisustust 19. sajandi lõpus – 20. alguses. Teisel korrusel tutvustatakse vepslaste tänapäevast kultuuri, ühiskondlikke organisatsioone, saavutusi spordis ja teaduses. On ka saal ajutiste näituste läbiviimiseks. Väljapanek on laienenud ka majandushoonesse.
1979. aastal toimetati Melkini maja taha Tutšini maja. Selles hoones tegutses aastatel 1943-44 põrandaalune kommunistliku partei rajoonikomitee. Hoone asus algselt Kalinansari külas. Hoones on asunud põrandaalust liikumist tutvustav ekspositsioon, kuid praegu hoones väljapanekut ei ole.
Muuseum asub Karjala Vabariigis Äänisranna rajoonis Šoutjärvil, aadressil Ulitsa Potštovaja 28. Muuseumi kogudes on enam kui 6000 eksponaati, millest on väljapanekus ligikaudu 2000. Aastas külastab muuseumi ligi 10 000 inimest.
Melkini maja
Hoone kuulus kunagi jõukale Melkinite perele. Pereisa tegeles loodusliku kivi (kvartsiit, gabro, diabaas) müügiga Peterburi ja Petroskoi uhkemate hoonete ehitustele.
Aleksandr Fissun
Aleksandr Jakovlevitš Fissun (vene keeles Александр Яковлевич Фисун; sündinud 12. juulil 1957) on vene arstiteadlane, sõjameditsiini spetsialist, professor, meditsiiniteaduste doktor, 2. klassi tõeline riiginõunik (2015), meditsiiniteenistuse reservkindralmajor, Venemaa Teaduste Akadeemia liige.
Nurmsalu
Nurmsalu on eesti perekonnanimi.
Aleksandr Fissun
Ta on 2018. aastast Kirovi-nimelise Sõjameditsiini Akadeemia ülem. Aastatel 2013–2016 oli ta Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumi Sõjameditsiini Peavalitsuse ülem.
Nurmsalu
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Nurmsalu 119 mehel ja 142 naisel. Perekonnanimede levikult on Nurmsalu meeste puhul 647. ja naiste puhul 581. kohal. Nimi on levinuim Järva maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 11,66.
Aleksandr Fissun
Elukäik
Fissun lõpetas 1980. aastal Kirovi-nimelise Sõjameditsiini Akadeemia. Pärast lõpetamist oli ta mereväeteenistuses Balti laevastikus, algul sõjaväearstina, seejärel (enne 1988. aastat) Paldiskis NSV Liidu Sõjalaevastiku Paldiski õppekeskuse polikliiniku ülemana. Hiljem, aastatel 2004–2006, oli ta Venemaa Föderatsiooni Sõjalaevastiku meditsiiniteenistuse ülem. 2009. aasta juunist juulini täitis ta Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumi Sõjameditsiini Peavalitsuse ülema kohuseid. 2009. aastal Fissun vabastati sõjaväeteenistusest.
Kui 2012. aasta lõpul asus kaitseministri ametisse Sergei Šoigu, kutsus ta Fissuni tagasi tööle kaitseministeeriumi. 2013. aasta veebruarist asus Fissun sõjameditsiini peavalitsuse ülema ametikohale. 2016. aasta oktoobris valiti ta Venemaa Teaduste Akadeemia liikmeks. Kuu aega hiljem ilmus Venemaa Föderatsiooni presidendi seadlus Fissuni ametist vabastamise kohta tema enda soovil. Vabastamise põhjuseks oli presidendi soovituse, mille järgi riigiteenistujad peaksid hoiduma kandideerimast teaduste akadeemia koosseisu, eiramine.