cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fenerbahçe
Fenerbahçe on asum İstanbuli Aasia-poolel Kadıköy linnaosas Marmara mere kaldal. Fenerbahçe nimi tähendab majakaaeda (türgi keeles fener 'tuletorn', bahçe 'aed'). See viitab ajaloolisele tuletornile.
Asumi järgi on nime saanud spordiklubi Fenerbahçe SK, mis on üks edukamaid Türgi spordiklubisid. Klubi jalgpallistaadion Fenerbahçe Şükrü Saracoğlu staadion, mis ei asu küll Fenerbahçes, vaid sellega külgnevas piirkonnas, on Türgi esimene jalgpalliväljak, millel peeti liigamänge.
Purpuri tänav
Purpuri tänav on 200 meetri pikkune tänav Tartus Ihaste linnaosas, linna servas.
Héctor Milián
Héctor Milián (sündinud 14. mail 1968 Pinar del Ríos) on Kuuba Kreeka-Rooma maadleja. Ta hakkas maadlemisega tegelema 1981. aastal.
Purpuri tänav
Purpuri tänavalt algavad Bordoo, Karmiini ja Ookri tänav.
Héctor Milián
Eesti maadlejatest on temaga maadelnud Helger Hallik, kes kaotas 2000. aasta olümpiamängudel 0–3.
Zamora
Zamora on linn Hispaanias, Zamora provintsi keskus. Linnast voolab läbi Douro jõgi.
Teaduse ohver
Film on tehtud Branislav Nušići samanimelise jutustuse ainetel.
Film räägib väikelinna kantseleiametnikust Voldemar Pajost, kellel on fenomenaalne mälu ja keda kolleegid taluvad seetõttu, et ta on aldis raha laenama. Tema talumine muutub aga väljakannatumatuks siis, kui ta omandab uusi teadmisi loodusteaduste valdkonnas ja püüab neid innukalt ka teistele jagada.
Zamora
Linnas on mitu romaani kirikut, üks neist on Zamora katedraal.
Edda (eesnimi)
Edda on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 746. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Edda 102 naisel.
Lamedh
Lamed või Lamedh on semiitiliste konsonantkirjade kaheteistkümnes täht.
Foniniikia tähestiku vastav täht on kreeka tähestiku tähe lambda (Λ), ladina tähestiku tähe L ja kirillitsa tähe Л eelkäijaks.
Luke kihelkond
Luke kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Lude, Luhde, läti keeles Lugažu draudzes novads) oli haldusüksus Liivimaal Võnnu vojevoodkonnas, Võnnu ja Valga kreisis.
Luke kihelkonna mõisad
300px|pisi|Valga kreis [[Ludwig August Mellini kaardil Atlas von Liefland, oder von den beyden Gouvernementern u. Herzogthümern Lief- und Ehstland, und der Provinz Oesel (1798)]]
Valdade jagunemine
Eesti Vabadussõja ajal 1919. aastal suvel deklareeris Eesti ühepoolselt, et 13 segarahvastikuga Läti valda liidetaks Eestiga: Vana-Laitsna (Veclaicene) Võru maakonnaga, Ööbiku (Ipiķi), Laatre (Mõisaküla), Araveste (Arakste), Metsküla (Lode) ja Heinaste (Ainaži) Pärnu maakonnaga ning Valga, Paju, Sooru, Luke (Lūgaži), Hoomuli (Omuli), Pödeli (Pedele) ja Härgmäe (Ērģeme) kavandatava Eesti Valga maakonnaga.
Eesti siiski loobus 1920. aastal Eesti ja Läti piirikõneluste tulemusena Eesti-Läti piiri määramisel valdavast osast nimetatud valdadest, kuid Luke alalt tulid Eestile Valga maakonna Paju ja Sooru piirkond ning Karula valla läänenurk.
Edina
Edina võib tähendada järgmist:
Lembit Palm
Lembit Palm (14. veebruar 1927 Saue vald, Harjumaa – 31. oktoober 2019 Tartu) oli eesti maakorraldaja ja majandusteadlane.
Elulugu
Lembit Palm oli talupidaja poeg Saue valla suurperest.
Ta lõpetas 1948 Uuemõisa Põllumajandustehnikumi ja 1952 Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonna. Majanduskandidaat (1967, Eesti TA), väitekiri "Земля как средство производства и вопросы ее оптимизации (на примере Эстонской ССР)".
Oli 1952–1967 EPA geodeesia ja maakorralduse kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1967–1968 NSVL TA Majandusmatemaatika Keskinstituudi Eesti filiaali juhtivinsener ja 1968–1980 laborijuhataja, ühtlasi 1967–1998 EPA/EPMÜ maakorralduse õppejõud kohakaasluse alusel, 1980–1986 MI maakasutamise ökonoomika sektori juhataja ja 1986–1992 vanemteadur, 1992–1993 Tartu Ülikooli geograafia instituudi inimgeograafia õppetooli vanemteadur. Tähtsamad loengukursused: maakorralduse teaduslikud alused, geodeesia, maakasutamise ökonoomika, maakorralduslik projekteerimine, looduskasutuse organiseerimine valla tasemel.
Teadustöö
Uurinud peamiselt maakorraldaja kui akadeemilise haridusega professionaali kutsetööks vajaliku ratsionaalse teadusliku aluse kujunemist. Uurimuse tulemusi on kasutatud maakorraldusinseneride ja agronoomide ettevalmistamisel.
António Egas Moniz
António Caetano de Abreu Freire Egas Moniz (29. november 1874 – 13. detsember 1955) oli Portugali neuroloog.
Lembit Palm
Teoseid
65 teadustrükist, õppevahendid.
António Egas Moniz
Egas Moniz lõpetas Coimbra Ülikoolis meditsiiniõpingud 1899. aastal. Järgmised 12 aastat töötas ta samas ülikoolis lektorina. 1911. aastal sai ta Lissaboni Ülikooli neuroloogiaprofessoriks ning oli selles ametis 1944. aastani.
Egas Monizi peetakse kaasaegse psühhokirurgia rajajaks. Egas Moniz töötas välja neurokirurgilise meetodi leukotoomia, mida tänapäeval tuntakse lobotoomiana. 1949. aastal sai ta lobotoomia avastamise eest Nobeli meditsiiniauhinna, mida ta jagas koos Walter Rudolf Hessiga. Hiljem selgus, et lobotoomial on raskeid kõrvaltoimeid, ning tänapäeval kasutatakse lobotoomiat väga harva.
Lembit Palm
Isiklikku
Tema lell oli kirjandusteadlane August Palm ja lelletütar klimatoloog Ille Palm ja lellepoeg matemaatik Reedik Palm (1933-1974),
Tema abikaasa on arhitekt ja Eesti Maaülikooli õppejõud Asta Palm.
Tema tütred on suurmeistrid akadeemilises sõudmises dr med. Mari Järvelaid ja Reet Palm-Killing, sukeldumisinstruktor Kadri Joa ja Eesti Maaülikooli teadur Anu Palm.
AS Õhtuleht Kirjastus
AS Õhtuleht Kirjastus on Eesti üks suuremaid meediaettevõtteid, mille tooteportfellis on ajalehed, ajakirjad, veebiportaalid ja ristsõnad.
Õhtuleht Kirjastus koondab enda alla senise SL Õhtuleht AS-i väljaanded ning Ajakirjade Kirjastus AS-i ümberkorralduse tulemusel liidetud ajakirjad. Ettevõte annab välja Eesti suurima tiraažiga päevalehte Õhtuleht ning nädalalehte Linnaleht. Tooteportfellis on veebiportaalid Õhtuleht, Vecherka ja Toidutare. Samuti kirjastab Õhtuleht Kirjastus paljusid ajakirju nagu näiteks Naisteleht, Kodukiri, Nipiraamat ja Ristiku ristsõnad.
Ettevõttes töötab üle 200 töötaja. AS Õhtuleht Kirjastus kuulub võrdsetes osades Ekspress Grupile ja Alexelale.
Väljaanded
Õhtuleht Kirjastuse tooteportfellis on üle kakskümne väljaande. Nende hulgas:
2015. aasta Soome parlamendivalimised
2015. aasta Soome parlamendivalimised olid Soome parlamendi Eduskunna 37. koosseisu valimised.
Valimised peeti 19. aprillil 2015. Eelhääletamine toimus 8.–14. aprillil, välismaal 8.–11. aprillil.
2146 kandidaadi seast valiti 200 parlamendiliiget, sealhulgas üks Ahvenamaa esindaja.
Valimistulemused
Kandidaatidest said enim hääli Keskerakonna esimees Juha Sipilä (30 733), Põlissoomlaste esimees Timo Soini (29 420), Koonderakonna esimees Alexander Stubb (26 984) ja Rootsi Rahvapartei esimees Carl Haglund (21 350).
Kunishige Kamamoto
Kunishige Kamamoto (jaapani keeles 釜本 邦茂 Kamamoto Kunishige; sündinud 15. aprillil 1944 Kyōtos) on Jaapani endine jalgpallur.
1968. aastal võitis ta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril pronksmedali.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis Kunishige Kamamoto 76 mängu ja lõi 75 väravat.
Tyson Jost
Tyson Jost (sündinud 14. märtsil 1998 St. Albertis Alberta provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib ründajana (keskründaja või vasak ääreründaja) NHL-i klubis Buffalo Sabres.
Aastatel 2014–2016 mängis ta British Columbia Hockey League'i klubis Penticton Vees. Hooajal 2016–17 mängis ta Põhja-Dakota Ülikooli jäähokimeeskonnas. Samal hooajal valiti ta ülikooliliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2016. aastal valis Colorado Avalanche ta NHL Draft'is kümnenda valikuna. NHL-is tegi Jost debüüdi 31. märtsil 2017 mängus St. Louis Bluesi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 6. aprillil mängus Minnesota Wildi vastu.
2022. aasta märtsis kaubeldi Jost Nico Sturmi vastu Minnesota Wildi. Wildi meeskonnas Jost silma paista ei suutnud ning 2022. aasta novembris liitus ta Sabresiga.
2017. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis ta Kanada kuni 20-aastaste koondisega hõbemedali. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Kanada koondises hõbemedali.
Turgeliai
Turgeliai on alev Leedus Šalčininkai rajoonis, Turgeliai valla halduskeskus. Alev asub Merkysi jõe ääres. Suur osa sealsetest elanikest on poolakad.
Turgeliais on postkontor ja raamatukogu. Haridust annavad kaks gümnaasiumit (poola- ja leedukeelne).
Alevisse on maetud Leedu jurist ja endine Vilniuse ülikooli rektor Simonas Malevskis.
Leonard Cohen
Leonard Norman Cohen (21. september 1934 Montréal – 7. november 2016 Los Angeles) oli Kanada laulukirjutaja, laulja, luuletaja ja romaanikirjanik.
Turgeliai
Ajalugu
Alevist lõunas asub Turgeliai linnamägi, mis oli kasutusel I aastatuhandel ja II aastatuhande alguses. Linnuse pindala on 65x40 m ja kõrgus 10-15 meetrit. Seda uuriti aastal 1968.
Leonard Cohen
Tema vanemad olid juudid; isa Nathan Cohen oli pärit Poolast ja ema oli emigreerunud Leedust.
Cohen suri 82 aasta vanuselt.
Turgeliai
Ajalugu
XV sajandi lõpus on esmamainitud Turgeliai mõisa, mis kandis toona Mažąja Merkine mõisa nime. Aastal 1500 püstitati Turgeliai külla esimene kirik. Asula põles aastal 1722 maha, seejärel ehitati uus kirikuhoone. XVIII sajandil hakkas kiriku juures tegutsema kihelkonnakool. Hiljem kuulus sealne mõis Merkinė mõisale.
Aastail 1769-1795 kuulus küla Paulava vabariiki. Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Тургея. Aastail 1836–1837 valmis praegune kirikuhoone, aastal 1850 aga Turgeliai kabel. Aastal 1903 sai Turgeliai alevi staatuse, sealne laadapäev oli 8. mail.
Aastal 1918 kuulutas Valgevene Rahvavabariik Turgeliai enda koosseisu kuuluvaks, aastal 1919 hõlvasid asula poolakad. Aastal 1939 läks küla Valgevene NSV koosseisu, aastal 1940 anti see aga üle Leedule.
Sügisel 1943 vallutasid küla Armia Krajowa väeosad ja hoidsid seda oma valduses juunini 1944, kuulutades seal välja Turgeliai vabariigi.
Nõukogude perioodil oli küla kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastal 2016 sai Turgeliai taas alevi staatuse.
Liepāja–Vaiņode raudteeliin
Liepāja–Vaiņode raudteeliin on endine raudteeliin Lätis, mis ühendas Liepāja linna Vaiņodega. Raudtee pikkus oli 67 kilomeetrit, sellele lisandusid veel haruteed.
Reisiliiklus lõppes liinil aastal 1998. Aastal 2012 võeti Priekulest Liepājani rööpad üles, Priekulest Leedu piiri poole on raudtee lihtsalt hüljatud.
Peatused Liepāja–Vaiņode raudteeliinil
Liini ajaloos on etappe, mis pole dokumenteeritud, seega on osa peatuste ajalugu teadmata.
Ajalugu
Aastal 1871 rajas Liibavi raudteeühistu raudtee Liepājast Kaišiadoryseni, kus see oli ühendatud Peterburi–Varssavi raudteega. Aastast 1877 läks see Liibavi–Romno raudtee valdusse, mis aastal 1891 läks riiklikusse omandisse. Hiljem haldas liini Läti Raudtee.
Raudtee ehitati I maailmasõja ajal piirkonna hõlvanud Saksa vägede poolt ümber standardrööpmeliseks (1435 mm). Selle raudteelõigu laius säilis 1940. aastateni, et tagada Läti ja Ida-Euroopa vahel paremat reisi- ja kaubaliiklust.
Nõukogude perioodil käis Liepāja ja Vaiņode vahel neli rongi päevas. Liepājast Priekuleni sõitsid Liepāja ja Kaliningradi vahel liiklevad rongid, Riiast Priekuleni aga Riia ja Klaipėda vahel liiklevad rongid. Aastani 1995 kasutas liini ka Riiast Mažeikiai ja Vaiņode kaudu Liepājasse sõitev rong, sellal kui Liepājast Vaiņodeni sõitis kaks rongi päevas. Aastal 1996 hakkas Liepāja ja Vaiņode vahel käima päevas kolm rongi.
Liiklus liinil lõpetati 24. veebruaril 1998. Algselt oli liini sulgemine kavandatud 19. augustiks 1997. 17. augustil 1997 algasid aga protestimeeleavaldused, mille keskmeks oli Vaiņode, seal barrikadeerisid elanikud ka raudtee. Vaiņode ja Priekule elanikud pakkusid ka välja variandi, et rongid asendataks rööbasbussidega, ent kompromissi ei saavutatud. Transpordiminister Vilis Krištopansi sekkumine tõi kaasa selle, et Läti Raudtee jätkas liini teenindamist esimese novembrini ja 9. oktoobril barrikaadid eemaldati. 1. novembril alustas liini teenindamist AS "Vaiņodes dzelzceļš". 24. veebruaril 1998 lõpetati ikkagi rongiliiklus. Vaiņode elanikud alustasid taas raudteel protestimeeleavaldusi, ent politsei ajas need laiali.
Richard Swinburne
pisi|Richard Swinburne (2009)
Richard Swinburne (sündinud 26. detsembril 1934 Smethwickis Staffordshire'is Inglismaal) on Briti filosoof (religioonifilosoof), Briti Akadeemia liige.
Swinburne on Jumala eksistentsi filosoofiliste argumentide mõjukas pooldaja.
Ta lõpetas 1957. aastal kiitusega Oxfordi Ülikooli bakalaureusekraadiga filosoofias, politoloogias ja majandusteaduse alal. Sai 1959. aastal Oxfordist doktorikraadi filosoofias ja 1960. aastal teoloogidiplomi.
Ta oli aastatel 1974–1984 Keele'i Ülikooli filosoofiaprofessor ja 1985–2002 Oxfordi Ülikooli kristliku religiooni filosoofia professor. 2002. aastast emeriitprofessor. Ta on töötanud peamiselt religioonifilosoofia, metafüüsika, epistemoloogia ja vaimufilosoofia vallas. Aastatel 1977–1981 ilmus Swinburne'il teismi filosoofilise analüüsi triloogia ja 1989–1998 kristlike doktriinide filosoofilise analüüsi tetraloogia. Ta on avaldanud töid ka teadusfilosoofia alal.
Swinburne oli anglikaan, kuid 1995. aastal vahetas usku ning hakkas õigeusklikuks.
Bristoli maakond (Massachusetts)
thumb|Asend Massachusettsi osariigis pisi|Bristoli maakonna kohtumaja Tauntonis Bristoli maakond (Bristol County) on maakond USA-s Massachusettsi osariigis. Geograafilised koordinaadid on 41°75' N, 71°09' W.
Maakonna halduskeskus on Taunton ja suurim linn New Bedford.
Maakonna pindala on 1790 km², millest 350 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 548 285. Aastal 2000 oli elanike arv 534 678.
Ajalugu
Bristoli maakond moodustati 2. juunil 1685 Plymouthi maakonna osast. Maakond on nime saanud Rhode Islandis asuva Bristoli linna järgi.
Stephanie Topalian
pisi|Stephanie Topalian Stephanie Nonoshita Topalian (artistinimega Stephanie; sündinud 5. augustil 1987 Los Angeleses) on armeenia-jaapani päritolu laulja, kes tegutseb Jaapanis.
2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Armeeniat ansambli Genealogy liikmena.
Danone
Danone on hargmaine Prantsuse toidu peakontor Pariisis. Ettevõte on noteeritud Pariisi börsil Euronextis, kus see on kantud CAC 40 aktsiaturu indeksisse.
Aastate jooksul on ettevõte arenenud nelja valdkonna ümber: värsked piimatooted ja taimsed tooted, pudelivesi, meditsiiniline toitumine ja imikute toitumine.
Korporatsioon Ugala maja
pisi|Korporatsioon Ugala konvendihoone [[Tartus Julius Kuperjanovi tänaval]] Korporatsioon Ugala maja on Korporatsioon Ugala staap ja vaimne keskpunkt Tartus aadressiga Kuperjanovi tänav 16.
Kuni oma maja valmimiseni üüris Ugala alates 1920. aastast endist korporatsioon Curonia konvendihoonet Tähe tänaval, mis hävis Teises maailmasõjas.
Korporatsioon Ugala maja on ainus Eesti ajal üliõpilasorganisatsiooni jaoks projekteeritud maja. Maja on funktsionalistlikus stiilis, püstitatud vilistlase Arnold Matteuse projekti järgi 1939. aastal endise Whishaw' linakontori laoplatsile. Hoone sisemisel kujundamisel on lähtutud põhimõttest, et see ei pea sisaldama ainult joominguteks kohandatud ruume ja mööbel ei pea olema ainult selline, mis rapiirilööke talub. See on kohandatud liikmete kõigekülgseile harrastusile nende enesearendamisel ja oma harmoonilisusega peab sisendama neisse indu ja töötahet.
Eesti NSV ajal kuulus maja Tartu kunstikoolile. Otsuse tagastada maja korporatsioon Ugala vilistlaskogule tegi Tartu linnavalitsus 17. novembril 1994 ja 1997. aastal koliti sisse.
Auguste Viktoria von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg
Auguste Viktoria Friederike Luise Feodora Jenny von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg (22. oktoober 1858 – 11. aprill 1921) oli viimane Saksamaa keisrinna ja Preisimaa kuninganna, Saksamaa viimase keisri Wilhelm II abikaasa. pisi|vasakul|Auguste 1908. aastal
Marika Raftell-Tamm
Marika Raftell-Tamm (sündinud 1939 Eestis) on eesti biokeemik.
Elulugu
Lõpetas Stockholmis keskkooli 1958. ''Fil. lic. (1967 Stockholmi Ülikool) Ph.D.'' (biokeemia, 1974, Stockholmi Ülikool), väitekiri "Enzyme Active Membrane Antigenes in Post-Natal Rat Liver and Two-Dimethylaminoazo Benzene". Aastast 1974 Stockholmi Ülikooli Eksperimentaalbioloogia Instituudi dotsent.
Lemsalu piiskopilinnus
100px|Vapp pisi|Vaade konvendihoonesse viivale peaväravale. Väravaava kohal nišis võis seista kas peapiiskopi kaitsepühaku Püha Bertholdi või siis Jumalaema Maarja kuju
Lemsalu piiskopilinnus (eesti keeles ka Lemsi, liivi Lämmist nīn, läti Limbaži, saksa Lemsal) on endine piiskopilinnus Lätis Limbaži piirkonnas (Limbažu novads), praeguses Lemsalu (Limbaži) vanalinnas asuval künkal Dūņezersi järve idakalda lähedal.
Paigast veidi edelasse jääb Limbažu Lielezers (Lemsalu Suurjärv), kust voolab põhja Dūņezersi (Luitejärve, saksa Duhnesee) suunas välja Donavina oja. Dunezersist voolab Liivi lahe poole Svētupe jõgi (Pühajõgi), mis keskajal oli Lemsaluni laevatatav. Linnusekünkast 100 m põhja ja ida pool voolab Zitaravotinši oja, mis oli vanasti kahe tammiga üles paisutatud.
Muinasajal kuulus Lemsalu liivlaste Metsepole maakonna keskossa ja seda peetakse maakonna halduskeskuseks. Vene tsaaririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Liivimaa kubermangu Volmari maakonna Lemsalu kihelkonnas (Kirchspiel Lemsal).
Linnuseala asub u 65 m üle merepinna.
Linnus on varemetes, suur osa lõhuti omal ajal Rootsi vägede poolt.
pisi|Esiplaanil vaatetorn. Vasakul maapinnal on näha jooksmas loodetiiva väliskülje vundamenti
Nimekujud
pisi|Veel konserveerimata varemed juulis 1999.
Ehitus
pisi|Alumisel pildil on vaade Lemsalu piiskopilinnusele loodest, loodetiib ja edelatiib on alles vundamendikivide reana. Pildil vasakul on olemas veel ka eeslinnuse väravaava. Brotze, 1795
Ilinca Băcilă
pisi|Ilinca Băcilă 2017. aasta Eurovisioonil Maria Ilinca Băcilă (sündinud 17. augustil 1998 Târgu Mureșis) on Rumeenia laulja ja joodeldaja.
Lemsalu piiskopilinnus
Ehitus
Praeguseks enam mitte säilinud nurgatorni kõrval hoone kirdetiivas oli peavärav, arvatavasti väikese väravatorniga, langevõrega ja vallikraavi kohal asetsenud tõstesillaga. Peavärav oma väravaava kohal olevate niššidega ja langevõre jaoks tahutud kiviplokkidest juhtsoontega on üsna hästi säilinud. Selles hoonetiivas võisid asuda tõenäoliselt piiskopi eluruumid. Linnusteuurija Armin Tuulse kirjeldusel oli seal tollal säilinud ruum Liivimaa varajastele linnustele iseloomuliku aknaavaga. Nurgatorn on näidatud 1663 Johann Schneideri mõõdistatud ja 1688. aasta inventariseerimisplaanil. Konvendihoone idanurgas, kahe hoonetiiva vahel oletatakse asunud kabel ja "kellatorn".
Ilinca Băcilă
Ta esindas koos Alex Floreaga Rumeeniat 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis lauluga "Yodel It!". Laul sai finaalkontserdil 282 punktiga 7. koha.
Lea Davidova-Medene
Lea Davidova-Medene (31. märts 1921 – 31. juuli 1986 Riia) oli läti skulptor.
Haridus ja looming
1949. aastal lõpetas ta Läti Kunstiakadeemia skulptuuriosakonna, ta oli Teodors Zaļkalnsi õpilane. Tema loomingus on ülekaalus skulptuurportreed, näitustel hakkas osalema alates 1951. aastast. 1956. aastal sai ta Läti Kunstnike Liidu liikmeks.
Lemsalu piiskopilinnus
Ehitus
Kagutiiva võlvitud suur ruum arvatakse olnud olevat saal Toomkapiitli jaoks. Praeguseks on II maailmasõjas kannatada saanud lihtsate servjoonvõlvidega lagi hävinenud. Kagutiiva müüripaksus ulatus 1,85–1,95 m.
Lea Davidova-Medene
Haridus ja looming
Tema teoste hulgas on skulptuurportreed Peteris Upītisest (graniit, 1960), Mirdza Kempest (graniit, 1961), ja Andrejs Upītsist (graniit, 1964–1967), praegu asuvad need Läti Rahvuslikus Kunstimuuseumis. Aastail 1960–1992 seisis Riias Kommunaaride pargis (praegu Esplanāde) Imants Sudmalise pronksist portreebüst ja Peterburis Vene Muuseumi kogus on Karlis Zemdega portreeskulptuur (graniit, 1962–1965). 1965. aastal pälvis kunstnik nende teoste eest Läti NSV riikliku preemia.
Lemsalu piiskopilinnus
Ehitus
Edelatiib lammutati XVII sajandil ja asendati magasiaidaga, millest praeguseks on säilinud samuti ainult vundamendid. Ka loodetiiva väljanägemise ja otstarbe kohta pole midagi teada, kuigi arvatakse, et seal asusid köögiruumid ja õllepruulikoda.
Konvendihoonet u 15 meetri kaugusel ümbritsenud kivist kaitsemüür moodustas kompleksile eeslinnuse, mida linna poolt küljes lahutas ka vallikraav. Eeslinnuse siseküljel paiknesid puidust majandushooned ja nurkades puidust kaitsetornid, nagu XVII sajandist pärit kirjelduste põhjal teada on.
Lea Davidova-Medene
Haridus ja looming
Lea Davidova-Medene loodud sõduri portreeskulptuur oli ametlikult valitud esindama Nõukogude kunsti Pariisis toimunud Rodini muuseumi (Musée Rodin) korraldatud rahvusvahelisel skulptuurinäitusel 1966. aastal. Samal aastal sai kunstnik Läti NSV teenelise kunstitegelase aunimetuse (Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks).
Tangelopuu
Tangelopuu ehk greipiinipuu (Citrus × tangelo) on ruudiliste sugukonda tsitruse perekonda kuuluv viljapuu.
Lemsalu piiskopilinnus
Ajalugu
pisi|Vaade kirdest eeslinnuse välismüüri asukohast konvendihoone väravale. Restaureerimistööde käigus on väravatorni kohale ehitatud puidust vaatetorn
Lea Davidova-Medene
Retseptsioon
Kunstiteadlane Leo Gens nimetab kunstniku stiili pateetilis-esinduslikuks. Veebientsüklopeedia Oxford Art Online loeb Lea Davidova-Medene sotsialistliku realismi esindajate hulka.
Tangelopuu
Hübriid
Tangelopuu pärineb teadaolevalt Jamaicalt.
Lemsalu piiskopilinnus
Ajalugu
Dokumentides XIV sajandi I poolest nimetatakse linnust peapiiskopi kevadresidentsiks, kus ta viibis kõigi pühakute päevast (veebruari algus) kuni suvisteteni e nelipühadeni (mai lõpu või juuni alguseni); vahetevahel ka muul ajal. Teda saatis kaaskond u 800 inimesega.
Tangelopuu
Hübriid
Ristlusvanemad on Citrus reticulata × Citrus × paradisi.
Lemsalu piiskopilinnus
Piiskopkonna ajajärk ja Liivi sõda
pisi|Pildil konvendihoone lõunanurk ja lõiguke Lemsalu kesklinnast
Bliebernichti õllevabrik
Bliebernichti õllevabrik (ametliku nimega A Bliebernicht'i õllevabriku osaühisus) oli õllevabrik, mis tegutses Pärnus. Vabrik natsionaliseeriti 1940.
Lemsalu piiskopilinnus
Piiskopkonna ajajärk ja Liivi sõda
Juba muinasajal läks sealtkaudu tähtis tee liivlaste Toreidast (Turaida) Ruhja kaudu sakalaste Viljandisse. Mööda Svetupet sai Läänemerele.
1223 ehitati baltisaksa ajaloolaste väitel Lemsallu liivlaste endise põlenud puitlinnuse asemele peapiiskop Alberti käsul linnus, millest kujunes Riia peapiiskopkonna liivlaste alade halduskeskus. Ümber Lemsalu moodustasid kaitseliine 11 abi- ja vasallilinnust nii põhja (Salatsi piiskopilinnus, Ungurpilsi vasallilinnus), ida (Augstroze, Mujāni, Vainsalu, Rozbeķi, Suur- ja Väike-Roopa), kui ka lõuna (Nabe vasallilinnus, Krimulda, Turaida piiskopilinnus) pool. Lemsalut peetakse ka liivlaste Metsepole maakonna keskuseks.
1318 on ürikus esmamainitud linnust, kui ordu väed selle vallutasid. Peatselt pidi Liivi ordu peapiiskopile linnuse siiski tagastama.
1359 hõivas ordu jälle mõneks ajaks linnuse. Samal aastal oli linna gildimajja nõupidamiseks kokku kutsutud peapiiskopkonna vasallid.
1385. aastal on linnuse kõrval mainitud alevit, mis oli kaitsemüüriga ümbritsetud ja sai samal aastal linnaõigused.
1439 on linnuse juures asunud juba linn, mida haldas peapiiskopi määratud stiftifoogt.
1479 vallutas ordu uuesti linnuse. Riia peapiiskop Silvester Stodewescher võitles oma ametiaja lõpuperioodil pidevalt Liivi orduga mõjuvõimu üle Riia linna suhtes ja ka suri samal aastal. Vaenuse lõppedes tagastas ordu linnuse jälle uuele peapiiskopile.
1486, paar aastat pärast oma ametissesaamist ja suhete reguleerimist orduga valis peapiiskop Michael Hildebrand oma residentsiks Lemsalu piiskopilinnuse. Hiljem resideeris ta küll ka Raunas.
1557 algas Vana-Liivimaal kodusõda Liivi ordu ja maamarssali ning peapiiskopi vahel. Peapiiskop Wilhelm von Brandenburg saatis Lemsalust käskjala Georg Taube kirjadega abi järele Saksamaale. Käskjalg põgenes mere äärde, kuid ordumehed said ta veel paadist kätte ja lasid maha.
1558, Liivi sõja algul hõivasid Vene tsaaririigi väed linna, põletasid selle maha ja lõhkusid linnust.
1560. aasta augusti keskel põletas Riia peapiiskopi koadjuutor hertsog Cristoffer Albrecht Lemsalu alevi ise maha ja lasi venelastel ümberkaudu rüüstata.
1567 rüüstasid linnust Rootsi väed oma sõjapealiku Liivimaa sakslase Klaus Kurselli juhtimisel. Rootsi väed piirasid vaikselt linnuse sisse, tegid äkksissetungi ja hõivasid linnuse. Tapsid poolakad, panid linnuse põlema ja pöördusid saagiga Tallinna tagasi.
1575 olid linnuse juures jälle Vene väed hertsog Magnuse juhtimisel.
1577 oli Vene tsaar Ivan Julm isiklikult Liivimaal kohal, polnud hertsog Magnusega rahul ja vallutas juuli ja augusti jooksul uuesti palju linnuseid, sealhulgas Lemsalu. Linnus ise sai seejuures üsna vähe kannatada.
Poola ja Rootsi valitsusaeg
pisi|Lemsalu plaan aastast 1663, Brotze kollektsioonist. Rohelisega on ümbritsetud linnuse ala vasakul, lillaga on vanalinna ala skeemi keskel
1600 alanud Rootsi-Poola sõjas okupeerisid kroonik Bodeckeri teatel 29. oktoobril Lemsalu Rootsi väed.
1601. aasta 1. jaanuaril andis kohaliku aadli esindaja Ewald von Medem Lemsalust rootslastele teada, et on võtnud vastu Lemsalu ja Nabe piirkonna aadlike truudusvande Södermanlandi Karlile.
Bliebernichti õllevabrik
Vabrik muudeti osaühisuseks 1922.
Lemsalu piiskopilinnus
Poola ja Rootsi valitsusaeg
1602 hävitasid Rootsi väed täielikult linna ja tegid piiskopilossi eeslinnuse kindlustused maatasa. Piirkond läks uuesti poolakate võimu alla.
Bliebernichti õllevabrik
1938 oli vabriku omakapitali summa umbes 360 000 krooni.
Lemsalu piiskopilinnus
Poola ja Rootsi valitsusaeg
1610. aasta oktoobris rüüstasid Burtnieki, Lemsalu ja Sigulda ümbrust 5 lipkonda Rootsi ratsa- ja jalamehi kättemaksuks Pärnus paiknenud poolakate Läänemaa rüüsteretkele.
19. novembril 1621 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf lossipiirkonna koos kõige sinnakuuluvaga Riia linnale, kellele see jäi 1783. aastani. Hiljem asus seal Limbaži linnamõisa valdus.
1630 oli linnakeses 8 kodanikku. Kirik oli ilma katuse ja akendeta. Poola–Rootsi sõdades kannatas Lätis aladel just Lemsalu piirkond üleüldse kõige tugevamini rüüstamiste tõttu.
Vene võimu all
24. augustil 1747 põles linn peaaegu maatasa. Alles jäi 4 maja.
XIX sajandil lammutati edelakorpus, vundamendile ehitati magasiait – endise piiskopiresidentsi säilinud hoonetiibasid kasutati viljaaida ja loomalaudana. Vallid tasandati, kraavid aeti kinni. Vaate linnast linnusele sulges sinna ette Riia linna rae poolt ehitatud uus "linnusemõisa" (das Schlossgut) haldushoone. XX sajandil ehitati magasiaida asemele majandusruumid.
1944 aasta pommitamiste tõttu said kahjustusi ka linnusevaremed. Järgneval kümnendil kaotasid linnusetiivad lõplikult katuse, pärast mida algas müüride kiire varing.
1950ndatel varisesid sisse konvendihoone veel säilinud võlvid.
Praegune seisukord
1968 hakati varemeid konserveerima. Teostati mõõdistamisi ja pildistati.
1999. ja 2000. aastal kaevati linnusevaremetes ekskavaatoriga, mis hävitas ja kahjustas tugevasti muinsusobjekti ja kultuurikihti.
2008 algasid linnuses Euroopa Liidu kaasabil saneerimistööd.
Tangelopuu
Kirjeldus
Tangelopuu võib sirguda 5–7 m kõrguseks.
Vili
Tangelopuu vili on tangelo ehk ugli.
Mari-Ann Palm
Mari-Ann Palm (sündinud 24. veebruaril 1942 Tallinnas) on Eesti filoloog.
Elulugu
Mari-Ann Palm on pangaametniku tütar.
Lõpetas 1960 Haapsalu 1. Keskkooli, 1966 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna võõrfiloloogia osakonna saksa keele erialal, 1968–71 aspirant, magister (1999, TÜ), väitekiri "Polysemie und Desemantisierung (dargestellt am Beispiel des Verbs geben)". Oli 1966–68 TÜ saksa keele kateedri õpetaja, 1971–72 õpetaja, 1972–74 saksa filoloogia kateedri õpetaja, 1974–92 vanemõpetaja, 1993– germaani-romaani filoloogia osakonna saksa filoloogia õppetooli lektor. Õpetanud praktilist saksa keele grammatikat, saksa keele teooriat ja stilistikat; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: peamiselt saksa keele tegusõnade tähenduse ja mitmetähenduslikkusega seotud problemaatika, kontrastiivsed uuringud peamiselt saksa-eesti keele valdkonnas; osaleb saksa-eesti verbide rektsiooni sõnaraamatu koostamise projektis. 18 teadustrükist.
Holsteini hertsogkond
thumb|Lipp thumb|Vapp thumb|Holsteini hertsogkond 1789. aastal
Holsteini hertsogkond (saksa: Herzogtum Holstein, taani: Hertugdømmet Holsten) oli Saksa-Rooma riigi põhjapoolseim osariik, paiknedes tänasel Saksamaa Schleswig-Holsteini liidumaal. See tekkis, kui keiser Friedrich III ülendas Taani kuninga Christian I Holstein-Rendsburgi krahvkonna 1474. aastal hertsogkonnaks. Taani Oldenburgi dünastia liikmed valitsesid Holsteini – koos Schleswigi hertsogkonnaga – kogu selle olemasolu jooksul.
Aastatel 1490–1523 ja taas 1544–1773 jagunes hertsogkond erinevate Oldenburgi harude vahel, kõige tähtsamad olid Holstein-Glückstadti hertsogid (identsed Taani kuningatega) ja Holstein-Gottorpi hertsogid. Hertsogkond lakkas olemast, kui Preisi kuningriik selle 1866. aastal pärast Austria-Preisi sõda annekteeris.
Ajalugu
Holsteini põhjapiir piki Eideri jõge moodustas ka Karolingide impeeriumi põhjapiiri, kui keiser Karl Suur jõudis 811. aastal pärast Saksi sõdu kokkuleppele Taani kuninga Hemmingiga. Schleswigi maad teisel pool jõge jäid Taani krooni vasalliks, samas Holsteinist sai Ida-Frangi riigi, Saksamaa kuningriigi ja Saksa-Rooma riigi lahutamatu osa.
Rajamine
Adolf VIII, viimane Holstein-Rendsburgi krahv ja Schleswigi hertsog suri 1459. aastal pärijateta. Kuna Schleswig oli olnud Taani vasall, läks see tagasi Taani kuningale Christian I-le, kes, olles Adolfi sugulane, püüdis omandada ka Holsteini. Teda toetas kohalik aadel, kes toetas mõlema maa jätkuvat ühishaldamist ja kuulutas 1460. aasta Ribe lepinguga ta Holsteini uueks krahviks.
Sellegipoolest jäid Eideri jõest lõuna pool olevad krahvliku Holsteini maad ametlikult Saksi-Lauenburgi Askania hertsogite vasallideks. 1474. aastal annetas keiser Friedrich III Christianile vahetult keisrile alluvuse, ülendades ta Holsteini hertsogiks.
Jagunemine
1544. aastal jagunesid Schleswigi ja Holsteini hertsogkonnad Christiani pojapoja Christian III ja tema kahe noorema poolvenna vahel (kes pidid Taani troonist loobuma) järgmiselt kolme ossa:
Lisaks haldasid Holstein-Glückstadti hertsogid ja Holstein-Gottorpi hertsogid märkimisväärseid Holsteini osi (peamiselt Läänemere rannikul) ühiselt.
1640. aastal liideti Holstein-Pinnebergi krahvkond, mille valitsev koda hääbus, Holsteini hertsogkonna kuningliku osaga.
Taasühinemine
thumb|upright|Allegooriline pilt [[Christian VII-st, kes ühendas Holsteini kuningliku ja hertsogliku osa, Nicolai Abildgaardi maal]]
1713. aastal Põhjasõja ajal vallutavad kuninglikud Taani väed Schleswig-Holstein-Gottorpi hertsogite valdused Schleswigis, sealhulgas Gottorfi lossi. 1720. aasta Frederiksborgi rahuga loovutas hertsog Karl Friedrich need oma lääniisandale Taani kroonile.
Saksa-Rooma riigi kaotamisega 1806. aastal saavutas Holsteini hertsogkond suveräänsuse.
Pärast 1815. aasta Viini kongressi sai Holsteini hertsogkonnast Saksa Liidu liige, põhjustades mitu diplomaatilist ja sõjalist konflikti niinimetatud Schleswig-Holsteini küsimuses. Taani kaitses oma võimu Holsteini üle Esimeses Schleswigi sõjas (1848–51) Preisi kuningriigi vastu. Kuid Teises Schleswigi sõjas (1864) vallutasid Preisi ja Austria väed Schleswigi. Christian IX pidi Viini rahuga 30. oktoobril loobuma nii Schleswigist kui ka Holsteinist. Esmalt ühisvalitsemise all, võtsid Preisimaa ja Austria Gasteini konventsiooniga 14. augustist 1865 endale vastavalt Schleswigi ja Holsteini haldamise. Kuid pinged kahe riigi vahel kulmineerusid Austria-Preisi sõjaga (1866). Praha rahu järel annekteerisid võidukad preislased nii Schleswigi kui ka Holsteini dekreediga 24. detsembrist 1866 ja rajasid hiljem ühise Schleswig-Holsteini provintsi.
Joško Gvardiol
Joško Gvardiol (sündinud 23. jaanuaril 2002 Zagrebis) on Horvaatia jalgpallur, kes mängib kesk- või vasakkaitsjana Inglismaa kõrgliiga klubis Manchester City ja Horvaatia jalgpallikoondises.
Gvardiol alustas klubikarjääri Horvaatia klubis Zagrebi Dinamo, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2002. aastal. Horvaatia kõrgliigas debüteeris ta 2019. aasta oktoobris. Oma esimese liigavärava lõi ta teises mängus 2. novembril 2019 Zaprešići Interi vastu.
2020. aasta septembris sõlmis ta viieaastase lepingu RB Leipzigiga, kuid jäi hooajaks 2020–21 laenule Zagrebi Dinamosse. Hooaegadel 2019–20 ja 2020–21 tuli ta Dinamoga Horvaatia meistriks.
Aastal 2020 liitus ta RB Leipzigisse. Saksamaa kõrgliigas debüteeris Gvardiol 20. augustil 2021 mängus VfB Stuttgardi vastu. Ta murdis kiiresti Leipzigi põhikoosseisu. 11. detsembril 2021 lõi ta mängus Mönchengladbachi Borussia vastu oma esimese värava Saksamaa kõrgliigas.
Suvel 2023 liitus Gvardiol ligi 90 miljoni euro eest Manchester Cityga. Seega sai temast läbi aegade kõige kallima summa eest ostetud kaitsja.
Claudia Faniello
pisi|Claudia Faniello 2017. aasta Eurovisioonil Claudia Faniello (sündinud 9. veebruaril 1988 Qawras) on Malta laulja.
Tema debüütalbum "Convincingly Better" ilmus 2010. aastal.
Eve Raeste
Eve Raeste (sündinud 15. aprillil 1954 Tartus) on eesti keeleteadlane.
Elulugu
Lõpetas 1972 Tartu 5. Keskkooli, 1977 TÜ vene filoloogia; 1996–1998 samas pedagoogika magistrantuur; M.A. (pedagoogika, 1998, TÜ), väitekiri "Majandusalase suhtluspädevuse kujundamise võimalusi õpikus "Turumajandus pro et contra"". Aastast 2003 eksternina TÜ doktorantuuris eesti ja soome-ugri keeleteaduse erialal. Täiendanud end Moskva ülikoolis (1986) ja New Brunswicki ülikoolis (1996). Aastatel 1977–1980 oli ta Viljandi 5. Keskkooli vene keele õpetaja. Alates 1980. aastast on olnud Tartu Ülikooli õppejõud: 1980–1996 vene keele metoodika kateedri õpetaja, 1996–1999 Tartu Ülikooli keelekeskuse eesti keele sektsiooni õpetaja, sh 1995–1997 keelekeskuse juhataja kohusetäitja, 1999. aastal Tartu Ülikooli avatud ülikooli prorektori abi, 1999. aastast Tartu Ülikooli keelekeskuse eesti keele lektoraadi lektor, 2002. aastast lektoraadi juhataja. Aastatel 2008–2010 oli Eve Raeste eesti keele ja kultuuri lektor M. V. Lomonossovi nimelises Moskva Riiklikus Ülikoolis, aastatel 2015–2020 eesti keele ja kultuuri lektor Vilniuse Ülikoolis.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: keele didaktika; eesti (oskus)keele kui teise keele õpetamise metoodika; majandus- ja meditsiiniline oskussõnavara; eri kultuuriruumide mõistesüsteemid. Välja töötanud erialakeele/oskuskeele õpetamise mudeli. Üle 30 teadustrükise.
Muqdisho lahing
Muqdisho lahing oli 3.–4. oktoobril 1993 toimunud lahing Muqdishos Somaalias. Lahing algas, kui USA eriüksused tulid kinni võtma sõjapealiku ja isehakanud presidendi Mohamed Farrah Aididi kahte nõunikku. Operatsioon pidi kestma veidi üle tunni, kuid kasvas üle tänavalahinguks. Lahing nõudis 18 USA sõduri, 1 Pakistani sõduri ja 1 Malaisia sõduri elu ja viga sai üle 80 sõduri. Kaks USA UH-60 Black Hawki tulistati alla ning üks kopteripiloot võeti vangi ja vabastati 11 päeva hiljem. Somaalialaste hukkunute kohta pole täpset infot, kuid hinnangud varieeruvad 315–3000 inimeseni.
Lahing
3. oktoobril ründasid USA eriüksused Muqdishos maju, kus luure andmetel pidid asuma kaks Aididi nõunikku. Plaan oli, et eriüksused võtavad kontrolli alla maja, kus asuvad sihtmärgid ja seda ümbritsevad majad perimeetri jaoks. Seejärel tuleb läbi linna konvoi ja viib nii sihtmärgid kui ka sõdurid minema ja kopterid teevad õhust mõlemale.
Operatsioon läks esialgu edukalt, kuni üks sõdur Todd Blackburn sai kopterist laskudes raskelt viga ja konvoi hilines. Konvoi viivituse põhjustasid somaallased, kes teele barrikaade ehitasid. Blackburn pandi konvoi peale ja ta viidi tagasi baasi. Evakueerimisel sai surma konvoile kattetuld teinud Dominick Pilla, kes sai kuuli pähe ja hukkus silmapilkselt.
Umbes kell 16:20 sai üks Black Hawk raketitabamuse saba pihta ja kukkus alla. Õnnetuses said mõlemad piloodid surma. Kopteri pardal olnud kaks snaiprit jäid ellu ja asusid õnnetuspaika kaitsma. Teine Black Hawk tõi kohale päästemeeskonna, kes laskus fast-ropeiga kopteri vraki juurde hoolimata sellest, et nende endi kopter sai seda tehes samuti RPG lasust viga. See kopter suutis baasi naasta. Varsti tulistati alla teine Black Hawk, mida juhtis Michael Durant. Õnnetuspaika saadeti kopterilt kaitsma snaiprid Gary Gordon ja Randy Shughart, kelle kaks esimest palvet õnnetuspaika saatmiseks lükati tagasi ja kes kolmandal katsel said lõpuks loa. Snaiprid kaitsesid õnnetuspaika, kuni neil laskemoon otsa sai ja nad maha lasti. Allakukkunud kopteri meeskonnast pääses eluga ainult Michael Durant. Kõik tema kaaslased hukkusid. Durant peksti peaaegu surnuks, kuni Aididi võitlejad tulid teda vangi võtma.
Sõdurid said lõpuks linnast tulema, kui ÜRO konvoi, mis koosnes soomukitest ja tankidest, neile appi läks. Õhutoetust teostasid kogu öö USA kopterid. Osa eriüksuslastest pidid baasi jooksma, kui selgus, et neile pole soomukites ruumi. Seda tehes hukkus üks USA sõdur. Kell 6:30 oli lahing lõppenud ja kõik eriüksuslased linnast lahkunud.
Pärast lahingut
Hukkunud sõdurite laibad, mida kaaslased minema ei suutnud viia, langesid somaallaste kätte, kes vedasid neid mööda tänavaid ja rüvetasid jõhkralt. Lõpuks suutsid diplomaadid laibad kätte saada ja need tagastati kohutavas seisukorras. 1994. aastal tõmbasid USA ja ÜRO oma väed Somaaliast välja.
Ukraina keele arengu takistamine
pisi|Mälestustahvel majal Saksamaal [[Bad Ems|Bad Emsis, kus keiser 1876. aastal allkirjastas ukrainakeelsete teoste trükkimist keelava ukaasi]] pisi|Valujevi ringkiri Ukraina keele arengut ja kasutamist on eri valitsejate ja võimude all mitme sajandi vältel takistatud. Kaks põhilist perioodi on aastatel 1700–1917 ja Nõukogude Liidu periood aastatel 1920–1991. Nende vahele jäänud kolm aastat olid olulised ukraina keele ja terminoloogia arengus. Erinevalt Vene keisrite valitsusperioodist oli Nõukogude venestamispoliitika kaudsem ja rakendati dialektilisi meetodeid.
18. sajand
1700. aastate algusest kuni põgusa iseseisvusperioodini aastatel 1917–1920 surus keisrivõim pidevalt ukraina keelt alla ja pärssis selle arengut, kohati ka keelas selle kasutamist.
1720. aastal keelati ukraina keele kasutamine jumalateenistustel.
1760.–1780. aastatel keelas Katariina Suur Kiievi Mogila Akadeemias ukrainakeelse õppe.
19. sajand
Aastatel 1863, 1876, 1881 kehtestati regulatsioonid, mille eesmärk oli kaotada ukraina keel avalikust kasutusest ning takistada rahva eneseteadvuse arengut.
1863. aastal keelati siseminister Pjotr Valujevi salastatud ringkirjaga tsensoritel lubada ukrainakeelseid usu- või populaarhariduslikke tekste trükkida.
Aastatel 1895–1903 õnnestus ukraina keeles trükkida vähem kui 80 teost.
20. sajand
19. sajandi lõpul ja 20. sajandi algul ilmus Kiievis kõigi teiste rahvuste omakeelseid väljaandeid, kuid ukrainakeelsed olid keelatud, kuigi aastatel 1881–1905 saadeti keisrile 18 korda palvekirju palvega tsensuurist loobuda.
1906. aastal allus keiser survele ja senistest piirangutest loobuti.
Aastatel 1920–1941 asendati Nõukogude Liidus sihipärase venestamise käigus ukrainakeelseid sõnu ja grammatilisi konstruktsioone venekeelsetega. Tulemuseks oli hübriidkeel, kahe keele kombinatsioon. Vene keel kuulutati ühiskondliku suhtluse keeleks, see oli Lenini keel. Venestamine algas lasteaedades, kus kasvatajad suhtlesid omavahel ja lastega vene keeles ning sundisid lapsi ka vabal ajal vene keeles suhtlema. Erand oli 1917.–1919 aastatel toimunud püüdlused taastada ukraina keele staatus.
Ukraina NSV-s viidi septembris-oktoobris 1920 kehtestatud normatiivsete aktidega sisse kohustuslik ukraina keele õpe haridustöötajate ettevalmistamisel ja muukeelsetes koolides.
30. mail 1921 loodi Teadusliku Ukraina Keele Instituut.
1923. aastal hakkas kommunistlik partei taas ukraina keele arengut pidurdama.
Juulis-augustis 1923 anti välja kaks määrust, millest üks nägi ette, et riigitööle asujad peavad ukraina keelt õppima kuus kuud ja seal juba töötavad inimesed ühe aasta.
1925 anti välja määrus "Meetmed nõukogude aparaadi kiireloomuliseks ukrainiseerimiseks". See nägi ette kogu asjaajamise üleviimise ukraina keelele riigiasutustes ja kaubanduse-tööstuse ettevõtetes hiljemalt 1 jaanuariks 1926.
1930. aastatel toimus aktiivne vastutöö eelnevale ukraina keele arengu toetamisele, 1932.–1933. aastatel vahistati või lasti maha mitmed ukraina keele arengut toetanud. 1930. aastate jooksul põgenes riigist, vahistati või tapeti ligi 4/5 Ukraina intellektuaalsest eliidist.
1990. aastate iseseisvumisega algasid venestamise mõjude vähendamise katsed.
Johannes Juhansoo
Johannes Juhansoo (20. mai 1919 Vändra – 16. oktoober 1994 Pärnumaa) oli eesti graafik ja karikaturist.
Elukäik
Elas Kablis ja oli ametilt mööblimeister, hiljem kellassepp. 1957. aastast alates hakkas ta valmistama peamiselt puugravüüris eksliibriseid, olles üks viljakamaid eksliibrisemeistreid. Hiljem lisandusid ümbrikud, vimplid, karikatuurid. Teadaolevalt on Juhansoo teinud 1457 eksliibrist, millest viiendik asub Häädemeeste muuseumi kogudes. Tema eksliibristest on antud välja mitu raamatut ja kogumikku. Eduard Eljas on teinud temast 1963. aastal ringvaatesse „Nõukogude Eesti” filmiklipi "Johannes Juhansoo".
Johannes Juhansoo on maetud Häädemeeste luteri kalmistule Pärnumaal.
Maapinnalähedane geotermaalenergia
Maapinnalähedase geotermaalenergiana käsitletakse tavaliselt kuni 200 m sügavuseni esinevat energiat. Selles sügavuses on temperatuur liiga madal, et soojust kasutada otsekütteks või elektri tootmiseks. Ümbritseva energia ammutamiseks või talletamiseks rakendatakse maasoojussüsteeme.
Soojuspumba vahendusel kogutakse ümbritsevast keskkonnast soojusenergiat, mis soojusvahetite ja kompressortehnika abil muudetakse kasulikuks soojuseks. Soojusallikaks võib olla pinnas ja kivimid ning pinna-, põhja- või heitvesi. Protsessi eesmärgiks on soojusenergia kandmine ühest kohast teise. Ruumide kütmise eesmärgil transporditakse soojusenergia väljast sisse. Samas toimib süsteem ka vastupidi, võimaldades sedaviisi ruume jahutada.
Maapinnast 10–15 m allpool ei ole maa sisemus olulises sõltuvuses välistest klimaatilistest muutustest. Tänu inertsusele temperatuuri suhtes, on seal võimalik kogutud energiat hoiustada ning seda hiljem taas tarvitada. See annab võimaluse suvel talletatud soojusenergiat kasutada talvel kütmiseks ning suvel rakendada jahutamiseks külmal perioodil kogutud madalat temperatuuri.
Temperatuur maa sees sõltub maapinna temperatuurist ja maasisese soojusvoo tihedusest. Eestis on pinnase temperatuur keskmiselt 6–8 °C. Soojusvoo tihedus muutub sügavuti, kuid kuni 200 m sügavuseni võib seda konstantseks lugeda. Seevastu kivimite soojusjuhtivus võib varieeruda mitu korda, olles Eesti settekivimites vahemikus 1–3 W/m/K. Kliimast tulenevalt valdavad siin süsteemid, millega võetakse keskkonnas akumuleerunud soojust kütte eesmärgil. Levinuim lahendus on maakollektor, kus soojust kogutakse maasse horisontaalselt paigaldatud torustikuga. Populaarsust on kogumas ka puuraugud, kus süsteem on maasse paigaldatud vertikaalselt.
Maasoojuspumbad hõlmavad laia valikut erinevatest süsteemidest, mille liigitamisel lähtutakse mitmetest iseloomustajatest:
Eres=Eu(1-1/SPF);
Ajalugu
Kuna soojuspumba tööpõhimõte on sarnane külmkapi omaga, võib selle ajaarvamist alustada aastast 1834, mil Jacob Perkins leiutas auru kompressioonil põhineva külmkapi. Õhksoojuspumpa kui omaette süsteemi esitas Lord Kelvin aastal 1852 ja esimene soojuspump valmis 1857. aastal Peter von Rittingeril.
Esimesed märkmed pinnase kasutamisest soojusenergia allikana pärinevad 1912. aasta Šveitsist. Siiski suurem huvi soojusenergia saamise vastu ümbritsevast keskkonnast algas nii Põhja-Ameerikas kui ka Euroopas pärast Teist maailmasõda. Silmapaistvamateks maasoojuspumpade teoreetiliste lahenduste pakkujateks olid siis Ingersoll ja Plass.
Huvi sellise võimaluse vastu püsis kuni 1950. aastate alguseni, misjärel hakati sooja saamiseks laialdaselt põletama fossiilkütuseid.
Uus laine saabus mõlemal mandril 1970-ndatel pärast esimest õlikriisi. Siis hakati panema suuremat rõhku eksperimentaalsele uurimistööle. Kahe järgmise aastakümne jooksul töötati ja arendati välja võtted vertikaalse süsteemi paigaldamiseks ning üldised standardid soojuspumpade paigaldamiseks. Alates sellest ajast on maasoojuspumpade paigaldamine pidevalt kasvanud, viimastel aastatel isegi 10–30% aastas.
Maasoojuspumbad
Maasoojuspumpadeks nimetatakse koondnimetusega süsteeme, mis ammutavad soojust õhust erinevast keskkonnast. Siia alla kuuluvad pumbad, mis võivad soojusallikana kasutada põhjavett, pinnavett või pinnast. Nii saab pumbad grupeerida kolme põhilisse kategooriasse: