cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Berend Gildenmann
Alghariduse sai Tõnumaa Oese külakoolis, mis alustas tööd 1833. aastal ja kus koolmeistriks oli tema isa Mihkel Gildenmann. Aastail 1837–1839 õppis Berend Tallinna saksa kreiskoolis. 1839. aasta sügisest hakkas ta pidama koolmeistriametit Oesel, kus oli õpetajaks kuni 1844. aasta kevadeni, edasi läks ta õpetajaks Jädivere koolmeistrite seminari (näidis-kihelkonnakool), kus töötas kuni 1851. aastani. 1844–1845 ilmus Vigalas Jädivere seminaris käsitsi kirjutatud nädalaleht "Õppetus wabbadrahwale", mille teksti kirjutas saksa keeles mõisaomanik B. von Uexküll ja mugandas maakeelde Berend Gildenmann.
1851–1853 töötas Pärnu linna külje all olevas Sauga kirjutuskoolis (vallakooli) koolmeistrina. Edasi läks elama Pärnu Ülejõele, kus ta hakkas raamatuköitjaks, kus sündis pere 3 tütart. 1857. aasta teisest poolest läks pere elama Haapsallu, kuid järgmisel aastal koliti tagasi Pärnusse. 1858. aastal avati Pärnus raamatuköitja Berend Gildenmanni töökoda. 26 veebruaril 1859 osteti Pärnus 1200 hõberubla eest Johann Friedrich Graebneri maja ja aasta lõpul said neist Pärnu linnakodanikud. 1868. aastal Gildenmann pankrotistus. 20. jaanuaril 1871 oli Berend Gildenmann kantud Pärnumaa vangla arreteeritute nimekirja, vangistuse põhjuseks oli joomatõbi. Pärnu Vaestekolleegium otsustas joomatõbise, kuid töövõimelise mehe saata Riia parandustöömajja. 1881. aasta mais saabus ta haigena tagasi Pärnu ja sattus kohe haigemajja. 1881. aastal, kui ta sai haiglast välja, kirjutas avalduse Pärnu Vaestekolleegiumile, et talle antaks tasuta koht Pärnu vaestemajas. Beren suri 8. aprillil 1884 liigjoomise tagajärjel. Tema haud Vana-Pärnu kalmistul on teadmata.
Teosed
Berend Gildenmann on koostanud üheksa trükis ilmunud raamatut.
Felipe Vizeu
pisi|Felipe Vizeu 2020. aastal [[Groznõi Akmati särgis]] Felipe Vizeu (sündinud 12. märtsil 1997 Três Rioses) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia esiliigaklubis Criciúma.
Ta alustas klubikarjääri Brasiilia kõrgliigaklubis Flamengo, millega liitus 2013. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2016. aastal. Esimesel hooajal lõi ta Brasiilia kõrgliigas 15 mänguga viis väravat. 2017. aasta Lõuna-Ameerika klubide karikavõistlustel Copa Sudamericana lõi ta viis väravat, millega jagas sel hooajal Copa Sudamericana suurima väravaküti nimetust. Flamengo jõudis Copa Sudamericana finaali, kus kaotati Argentina klubile Independiente.
2018. aasta juulis siirdus ta Itaalia kõrgliigaklubisse Udinese, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Udineses ei suutnud ta ennast klubi põhimeeskonda murda ning naasis 2019. aasta jaanuaris Brasiiliasse, suundudes laenulepingu alusel Grêmiosse. Hooaja 2019–20 teises pooles mängis ta laenul Venemaa kõrgliigaklubis Groznõi Akmat. 2020. aasta oktoobris läks ta laenule Brasiilia kõrgliigaklubisse Ceará. 2021. aastal läks ta laenule Jaapani kõrgliigaklubisse Yokohama.
2022. aasta augustis sõlmis Vizeu lepingu Moldova meisterklubiga Tiraspoli Sheriff, kus mängis vaid 2022. aasta teises pooles.
2023. aasta alguses mängis ta Atlético Goianienses. 2023. aasta aprillis sõlmis ta kuni aasta lõpuni lepingu Criciúmaga.
Aastatel 2016–2017 mängis Vizeu Brasiilia kuni 20-aastaste koondises.
Võhmuta mõis
pisi|Võhmuta mõisa peahoone (mai 2014)
Võhmuta mõis (saksa keeles Wechmuth) oli rüütlimõis Järvamaal Järva-Jaani kihelkonnas. Nüüdisajal jääb endine mõisasüda Lääne-Viru maakonda Tapa valda. pisi|Võhmuta mõis-tõllakuur Mõis rajati 17. sajandi II poolel. Aastatel 1842–1859 oli Võhmuta omanik perekond Essen. Enne 1919. aasta mõisate võõrandamist kuulus mõis Zoege von Manteuffelitele, mõisa viimane omanik oli Ernst Zoege von Manteuffel.
Võhmuta rüütlimõisa algus (1669–1682)
Väinajärve mõisamaadest eraldati Võhmuta, kui Brigitta von Höpner ostis selle Andreas von Rosenilt 1669. aastal. Sellega pandi alus iseseisvale Võhmuta rüütlimõisale, mis kujunes välja aastatel 1699–1682.
Rüütlimõisa valitsejad
Pärast põhjasõda ning seda saatnud näljahäda- ja katku järgset taastumist pärandas Brigitta von Höpner oma maavaldused koos Võhmuta mõisapiirkonnaga Constans von Höpnerile. Vene tsaaririigi võimu kehtestamisega läks mõis 1726. aastal restitutsiooni käigus haagikohtunik Hans Heinrich von Tiesenhauseni valdusse.
Hans Heinrich von Tiesenhausen – tema valitsusajal oli mõis panditud Constans von Höpnerile. Mõisaomanik viibis aastatel 1709–1722 Venemaal Tobolski oblastis vangilaagris. Eestimaale naastes abiellus H. D. Burghauseniga ja oli oma surmani 1734. aastal Eestimaa kubermangu haagikohtuniku ametis.
Gustav Johan von Tiesenhausen – abielus Eva Wilhelmine von Nierothiga. Jätkas mõista pantimist Höpnerile kuni tema surmani 1756. aastal. Hiljem pantis edasi Joachim von Rosenile ja Jakob von Ortmannile. Paikne omanik Gustav Johani valitsemisperioodil Võhmutal puudus, mistõttu mõisa majanduslik areng oli takerdunud.
Eva Wilhelmine von Nieroth – mõisamaade juriidiliseks omanikuks määrati järeltulija vanaema Eva Wilhelmine von Nieroth. Too aga keeldus mõisamajapidamise juhtimisest, mistõttu anti mõis taas pandiomandiks. Pärast Eva Wilhelmine von Nierothi surma läks mõis taas rendile von Nierothite suguvõsale.
Gustav Reinhold von Nieroth – valitsema asus Eva Wilhelmine von Nierothi vennapoeg, kes oli ametilt Vene armee major. Mainekateks sõjaväelasteks kujunesid ka tema järeltulijad. Von Nierothite valitsusajal kujundati Võhmuta häärberi kaunis välisilme, püstitati Prantsuse-Venemaa vahelise isamaasõja mälestuseks auvärav, rajati stiilsed kõrvalhooned ja kujundati ümber mõisapark.
Hans Ludwig von Tiesenhausen – 1805. aastal läks mõis Hans Ludwig von Tiesenhauseni võimu alla. Uuel valitsejal tuli vastu seista 1805. aasta talurahva ülestõusule ja vabaneda varem tekkinud majandusvõlast. Tänu edukale tootmisele majanduslik stabiilsus lõpuks ka saavutati. Vähemalt 1818. aastaks oli mõisamajandus täies hoos ja mõisahäärber koos kõrvalhoonetega kujundatud veelgi uhkemateks.
Georg Hermann von Baumgartner – algselt pandiomanik, kuid alates 1821. aastast Võhmuta mõisa täieõiguslik omanik. Valitsusaeg lõppes 1839. aastal Georg Hermanni surmaga.
Aleksander von Essen – algselt pandiomanik, kuid samuti alates 1840. aastast mõisa täieõiguslik omanik. Teise abielu ajal kolis ta oma naise Julie von Dellinghauseniga Võhmuta mõisa, kus neil sündis tütar Julie. Seetõttu peahoone ruumid korrastati, saavutades nii tänapäevani säilinud hilisklassitsistliku ilmega sisekujunduse. Parun Alexander suri 1859. aastal.
Carl Otto von Schilling – Aleksander von Esseni järeltulijad pantisid mõisa 1859. aastal Carl Ottole. Ta jäi võlgu ning tagastas mõisamaad omanikele juba aasta pärast.
Pether Zoege von Manteuffel – uus pandileping sõlmiti 1861. aastal Zoege von Manteuffeli aadlisuguvõsaga. Juba järgmisel aastal müüs von Essen mõisa päriseks. Petheri valitsemisajal moderniseeriti ja laiendati mõisa piiritusevabrikut, rajati perekonnakalmistu, kaasajastati häärberi sisekujundust ja alustati maalide kollektsioneerimist. Pether suri 1916. aastal.
Ernst Zoege von Manteuffel – parun Ernst oli Petheri noorem poeg, ühtlasi mõisa pärija. Valitses 1919. aasta maareformini.
Peahoone kujunemine
Rüütlimõisa asutamisel 17. sajandi lõpus oli peahoone väike ja lihtne puitehitis, mille juurde ehitati tall, rehi, suveköök, saun ja ait.
Põhjasõjas oli purustatud peaaegu kogu mõisakompleksi hoonestus, kuid juba 1723. aastaks see taastati. Peahoone ehitati taas puidust, ent sõjaeelse hoonega võrreldes oli see suurem ja sel oli täiskelpkatus.
Mõisamajanduse tõusu perioodil 18. sajandi lõpus alustati Hans Friederich von Tiesenhauseni initsiatiivil peahoone ümberehitust puidust härrastemajast kivist häärberiks. Friederich von Tiesenhauseni surmaga ehitustegevus vähenes, kuid siiski jätkus kuni 1786. aastani, mil see kavandatust väiksemal kujul valmis ehitati.
Tänaseni säilinud klassitsistliku ilme sai mõis 19. sajandil von Nierothite valitsemisperioodil. Eelmise sajandi lõpus rajatud kivist peahoonele ehitati kaks tiibhoonet, teine korrus mõisa pargipoolsele osale, esindusküljele nelja joonia sambaga kolmnurkfrontooniga portikus ja poolkelpkatus.
Mõisakompleks pärast maareformi
Esialgu olid mõisahooned asundustalunike kasutada, mõisakeskusest kujunes asundusküla. 1920. aastate algul alustasid mõisa aidas tegevust meierei ja kauplus. Viinavabrik ja meierei töötasid kuni 1950. aastate teise pooleni. Mõisa peahoones oli aastatel 1923–1963 Võhmuta algkool. Nõukogude okupatsiooni ajal 1940. aastate lõpus rajati mõisakompleksi kolhoos, millest 1958. aastal sai Tamsalu sovhoosi osa. Põllumajandusreformiga likvideeriti Tamsalu sovhoos 1992. aastal.
pisi|Võhmuta mõisa tõllakuur
Kultuurimälestisena on kaitse all mõisa peahoone, park, ait, tõllakuur, väravahoone, härjatall, viinavabriku varemed, piirdemüürid ja tuuleveski.
Mõisakompleks tänapäeval
Kompleks kuulub eraomandisse ja on korrastamisel.
Vaik (perekonnanimi)
Vaik on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Vaik 184 inimesel: 89 mehel ja 95 naisel. Perekonnanimede levikult on Vaik meeste puhul 975. kohal ja naiste puhul 1025. kohal. Nimi on levinuim Pärnu maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 3,53.
Mīlgrāvise mõis
Mīlgrāvise mõis (Mīlgrāvja muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Vecmīlgrāvise asumis. Peahoone asus Mīlgrāvise kanali kaldal. Saksa keeles oli nimi Mühlgraben, varem tõenäoliselt Rodenbergs Hof. Vana haldusjaotuse järgi asus mõis Riia kreisi Daugavgrīva kihelkonnas.
Mīlgrāvise kanal tekkis aastal 1266, mil Dünamünde klooster kaevas oma vesiveski tarvis Ķīšezersi järvele uue väljavoolu, kuigi kanal jälgis seal varem voolanud Dūņupe oja sängi. Kanal sai nimeks Mühlen Graben (tõlkes Veskikraav), millest aja jooksul kujunes lätipärane Mīlgrāvis. Veski valmimise aeg ei ole teada, ka pole selle kohta teateid pärast seda, mil Liivi ordu selle üle võttis.
Tõenäoliselt XVII sajandil kujunes veski juurde mõis. Johann Christoph Brotze kaardil on selle asukohas kujutatud mõisa nimega Rodenbergs Hof. Tänapäevaks on peaaegu kõik jäljed mõisast hävinud. Säilinud on mõisa vakuraamat, mille põhjal teame, et mõisale kuulus ka Dünamünde ordulinnuse ala. Aastal 1760 sai mõisa omanikuks Wilhelm von Fermor, tema suguvõsa valduses oli mõis ka XIX sajandil.
Aastal 1922, mil mõis maareformi käigus võõrandati, kuulus sellele 314 hektarit maad.
Vana-Nurtu tamm
Vana-Nurtu tamm on kaitsealune tamm Rapla maakonnas Märjamaa vallas Vana-Nurtu külas. Puu võeti kaitse alla 1958.
Kirjanduse sõbrad
Kirjanduse sõbrad oli 1901-1902 Tartus tegutsenud kooliõpilaste huvialaring. Ringi juhendas Gustav Suits. Ring andis välja albumit "Kiired".
Louis Bonaparte (1864–1932)
Napoléon Louis Joseph Jérôme Bonaparte, ka Louis Bonaparte, ka prints Louis (vene keeles Луи Наполеон Жозеф Жером Бонапарт; 16. juuni 1864 Meudon, Hauts-de-Seine'i departemang – 14. oktoober 1932 Prangins, Vaud' kanton, Šveits) oli Prantsuse keisririigi prints, keiser Napoleon I venna Jérôme Bonaparte'i lapselaps, Venemaa keisririigi kindralleitnant.
Louis Bonaparte sündis Napoléon-Jérôme Bonaparte'i (1822–1891) perekonnas. 1884. aastal astus sõjaväeteenistusse. Pärast 1886. aastal jõustunud seadust, mis keelas Prantsusmaa trooninõudlejate dünastiate perekondadel elamise Prantsusmaal, elas esialgu mõnda aega Itaalias ja seejärel 1890. aastast Venemaal, kus ta võeti sõjaväeteenistusse alampolkovniku auastmes.
1900. aastal ülendati Bonaparte kindralmajoriks. Esimeses maailmasõjas, kui Itaalia astus sõtta, määrati kindral Bonaparte Venemaa Keisririigi sideohvitseriks Itaalia armee juurde.
Sorafeniib
Sorafeniib ehk sorafeniib tosülaat (Sorafenibum) on keemiline aine ja vähiravimi toimeaine, mis kuulub multikinaaside inhibiitorite hulka ja millel on näidatud nii antiproliferatiivseid kui antiangiogeenseid omadusi nii in vitro kui ka in vivo.
Sorafeniib on ravimi geneeriline nimetus. Ravimi tootenimi on Nexavar. Nexavari tõid ravimiturule Bayer AG ja Onyx Pharmaceuticals ning see on retseptiravim.
Nexavari kasutatakse kas üksikult koos teiste vähiravimitega hepatotsellulaarse kartsinoomi, kaugelearenenud renaaltsellulaarse katsinoomi ja radioaktiivsele joodile allumatu kaugelearenenud diferentseeritud kilpnäärme kartsinoomi (papillaarne/follikulaarne/Hürthle-rakuline) korral.
Nimetused ja tähised
CAS-i registreerimisnumber on 284461-73-0. PubChemi number on CID 216239.
Farmakoterapeutiline grupp: proteiinkinaasi inhibiitorid. ATC-kood: L01XE05.
Sünonüümid: 284461-73-0, Nexavar, BAY 43-9006, sorafenibum, UNII-9ZOQ3TZI87.
Legislatsioon
Euroopa Komisjon andis Nexavarile müügiloa, mis kehtib kogu Euroopa Liidu territooriumil, 19. juulil 2006. Nexavari tohib Euroopa Liidus välja kirjutada.
Nexavar on kantud harvikravimite nimistusse.
Nexavar® (Sorafenibum) on registreeritud Eesti ravimiregistris:
Annustamine ja kulud
Soovitatav sorafeniibi annustamine oleneb vähivormist.
Nexavari soovitatav annus täiskasvanutele on 400 mg sorafeniibi (kaks 200 mg tabletti) kaks korda ööpäevas. Tabletikuuri soovituslik kestus: kuni täheldatakse kliinilist kasu või ilmneb vastuvõetamatu toksilisus.
Nexavari N30 (200 mg) hind varieerub vahemikus 3046,68–3128,89 dollarit.
Hinnaõiendus
Bayer AG juhi Marijn Dekkersi kommentaaride kohaselt (2014) ei sünteesita ravimit mitte indialaste, vaid lääne patsientide tarvis, kes saavad seda endale lubada. ('We did not develop this medicine for Indians. We developed it for western patients who can afford it.').
Kõrvaltoime ja ohud
Nexavari tarbimisega põhjuslikult seotud sagedasemad kõrvaltoimed on :
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Sorafenib seisuga 28.01.2015.
Rütmimuusika
Rütmimuusika on koondnimetus, mille all mõeldakse enamasti teatud muusikastiile, sealhulgas džässi, bluusi ning eri kümnendite pop- või rokkmuusika stiile, aga ka ansamblimängu üldisemalt. Ennekõike on tegu mõistega muusikahariduses, mis hõlmab 20. sajandil väljaspool akadeemilist muusikat tekkinud muusikastiilide (bluus, džäss, popp, rokk jne) õppimis- ja õpetamismeetodeid. Võrreldes akadeemilise muusikaõppega, kus suur rõhk on noodikirja tundmisel ja selle täpsel esitusel, on rütmimuusikas oluliselt suurem tähtsus kuulmispõhisel õppel ja improvisatsioonil.
Rütmimuusika termin võeti kasutusele XX sajandi teisel poolel Taanis, et tähistada kõiki neid omaaegseid muusikastiile, mille õpetamist pidasid muusikaakadeemiad ja muud haridusasutused toona pigem sobimatuks. Nende hulka loetakse tavaliselt džäss-, bluus-, pop- ja rokkmuusika stiilid, aga sageli ka nn maailmamuusika või isegi estraadi-, ajaviite- ja lavamuusika. Kõikide nende nähtuste ühiseks tunnuseks oli paiknemine väljaspool traditsioonilise akadeemilise muusika(hariduse) valdkonda."
Eesti keeles on rohkem või vähem sarnase tähendusega olnud kasutusel ka mõisted "kergemuusika", "estraadimuusika", "levimuusika", "pop-džässmuusika".
Eestis õpetatakse rütmimuusikat nii alg-, kesk- kui ka kõrgkoolide tasandil. Kõrgharidust pakuvad Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia ning TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia. Keskhariduskoolidest on rütmimuusika suund avatud Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis (juba aastast 1977, mil esmakordselt Eestis avati toonane levimuusika osakond) ja ka Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis. Algkoolide osas on rütmimuusika hariduse tase piirkonniti väga erinev ja tihti edeneb pigem tänu kohalikult tegutsevale pilliõpetajale kui terviklikule haridussüsteemile. Edukalt on rütmimuusika õpet antud näiteks Viljandi, Pärnu, Kuressaare, Saue, Sillamäe ja muudes kohalikes muusikakoolides. Suur osa rütmimuusikaõppest toimub ka väljaspool riiklikke institutsioone. Suure osa moodustavad haridusmaastikul ka eraõpetajad, laulustuudiod, huvikoolid ja lisaks ka n-ö bändiruumid, kus õpitakse iseseisvalt, hankides infot peamiselt internetist ning helisalvestistelt (kuulmispõhine õpe).
30. septembril 2013 loodi Eesti Rütmimuusika Hariduse Liit, mille üheks peamiseks eesmärgiks on selle valdkonna hariduse edendajate koostöövõrgustiku loomine ja arendamine.
Friedrich von Schlegel
Karl Wilhelm Friedrich von Schlegel (aastani 1814 Friedrich Schlegel; 10. märts 1772 Hannover – 11. jaanuar 1829 Dresden) oli tuntud saksa proosakirjanik.
Kiiruisutamine 2002. aasta taliolümpiamängudel
thumb|Utah Olympic Oval Kiiruisutamisvõistlused 2002. aasta taliolümpiamängudel Salt Lake Citys peeti 11.–25. veebruarini. Need toimusid Utah Olympic Ovali sisehallis.
Võisteldi kümnel kiiruisutamise distantsil, millest viis oli meestele ja viis naistele.
500 m
Kuupäev: 11.-12. veebruar Osavõtjaid: 38 võistlejat Riike: 15 Maailmarekord: 34,32 Hiroyasu Shimizu, 10. märts 2001, Salt Lake City Olümpiarekord: 35,59 Hiroyasu Shimizu, 10. veebruar 1998, Nagano Olümpiavõitja 1998: 1.11,35 (35,76)+(35,59) Hiroyasu Shimizu <br style="clear:both;" />
1000 m
Kuupäev: 16. veebruar Osavõtjaid: 44 võistlejat Riike: 18 Maailmarekord: 1.07,72 Jeremy Wotherspoon, 1. detsember 2001, Salt Lake City Olümpiarekord: 1.10,64 Ids Postma, 15. veebruar 1998, Nagano Olümpiavõitja 1994: 1.10,64 Ids Postma <br style="clear:both;" />
1500 m
Kuupäev: 19. veebruar Osavõtjaid: 48 võistlejat Riike: 17 Maailmarekord: 1.45,20 Lee Kyou-hyuk, 15. märts 2001, Calgary Olümpiarekord: 1.47,87 Ådne Søndrål, 12. veebruar 1998, Nagano Olümpiavõitja 1998: 1.47,87 Ådne Søndrål <br style="clear:both;" />
5000 m
Kuupäev: 9. veebruar Osavõtjaid: 32 võistlejat Riike: 14 Maailmarekord: 6.18,72 Gianni Romme, 20. jaanuar 2000, Calgary Olümpiarekord: 6.22,20 Gianni Romme, 8. veebruar 1998, Nagano Olümpiavõitja 1998: 6.22,20 Gianni Romme <br style="clear:both;" />
10 000 m
Kuupäev: 22. veebruar Osavõtjaid: 16 võistlejat Riike: 10 Maailmarekord: 13.03,40 Gianni Romme, 26. jaanuar 2000, Heerenveen Olümpiarekord: 13.15,33 Gianni Romme, 17. veebruar 1998, Nagano Olümpiavõitja 1998: 13.15,33 Gianni Romme <br style="clear:both;" />
500 m
Kuupäev: 13.-14. veebruar Osavõtjaid: 31 võistlejat Riike: 12 Maailmarekord: 37,22 Catriona Le May Doan, 9. detsember 2001, Calgary Olümpiarekord: 38,21 Catriona Le May Doan, 14. veebruar 1998, Nagano Olümpiavõitja 1998: 1.16,60 (38,39)+(38,21) Catriona Le May Doan <br style="clear:both;" />
1000 m
Kuupäev: 17. veebruar Osavõtjaid: 35 võistlejat Riike: 14 Maailmarekord: 1.14,06 Sabine Völker, 1. detsember 2001, Salt Lake City Olümpiarekord: 1.16,51 Marianne Timmer, 19. veebruar 1998, Nagano Olümpiavõitja 1998: 1.16,51 Marianne Timmer <br style="clear:both;" />
1500 m
Kuupäev: 20. veebruar Osavõtjaid: 39 võistlejat Riike: 17 Maailmarekord: 1.54,38 Anni Friesinger, 4. märts 2001, Calgary Olümpiarekord: 1.57,58 Marianne Timmer, 16. veebruar 1998, Nagano Olümpiavõitja 1998: 1.57,58 Marianne Timmer <br style="clear:both;" />
3000 m
Kuupäev: 10. veebruar Osavõtjaid: 32 võistlejat Riike: 16 Maailmarekord: 3.59,26 Claudia Pechstein, 2. märts 2001, Calgary Olümpiarekord: 4.07,29 Gunda Niemann-Stirnemann, 11. veebruar 1998, Nagano Olümpiavõitja 1998: 4.07,29 Gunda Niemann-Stirnemann <br style="clear:both;" />
5000 m
Kuupäev: 23. veebruar Osavõtjaid: 16 võistlejat Riike: 7 Maailmarekord: 6.52,44 Gunda Niemann-Stirnemann, 10. märts 2001, Salt Lake City Olümpiarekord: 6.59,61 Claudia Pechstein, 20. veebruar 1998, Nagano Olümpiavõitja 1998: 6.59,61 Claudia Pechstein <br style="clear:both;" />
Medalid
Korraldajariik
Barum (Uelzen)
Barum on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Uelzeni kreisis. Valla pindala on 22,25 km². 31. detsembril 2017 elas seal 779 inimest.
Tour Aurore
Tour Aurore on 110 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
29-korruseline hoone valmis 1971. aastal.
Erinevalt paljudest teistest lähedalasuvatest kõrghoonetest on Tour Aurore fassaad kujundatud vertikaaljoonte asemel horisontaaljoontega.
La Défense'i uuenduskava nägi ette Tour Aurore lammutamise, et teha ruumi hoonele Tour Air², kuid sellest plaanist loobuti ning hoone hoopis renoveeritakse.
Pahad Päevad
Pahad Päevad oli Eesti punkansambel, mis tegutses 1987-1989 Tallinnas.
Tuntud laule: "Punk ei sure", "Mõistmatus".
Ķīšupe raudteepeatus
Ķīšupe raudteepeatus on raudteepeatus Riia-Skulte raudteeliinil Saulkrasti piirkonnas ja Saulkrasti vallas. Iga päev peatub seal kakskümmend reisirongi. Peatus asub Riia raudteejaamast 50,8 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub peatus C-tsooni.
Peatus avati 1973. aastal sealsete aianduskooperatiivide teenindamiseks. 1993. aastast on seal ka ootepaviljon.
Emmendorf
Emmendorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Uelzeni kreisis. Valla pindala on 10,88 km². 31. detsembril 2017 elas seal 707 inimest.
Edgar Lungu
Edgar Chagwa Lungu (sündinud 11. novembril 1956 Ndolas) on Sambia poliitik, kes oli 25. jaanuarist 2015 kuni 24. augustini 2021 Sambia president.
President Michael Sata ajal oli ta justiitsminister ja kaitseminister. Pärast Sata surma sai ta Sata partei Patriootlik Rinne kandidaadiks 2015. aasta jaanuari järelvalimistel. Ta võitis napilt vastaskandidaat Hakainde Hichilemat ja asus ametisse 25. jaanuaril 2015. Ta kaotab 2021. aasta presidendivalimised pikaajalisele vastasele Hakainde Hichilemale.
Vecmīlgrāvis
pisi|Ziemeļblāzma jaam Vecmīlgrāvises pisi|Vecmīlgrāvise asendikaart Vecmīlgrāvis on asum Lätis, Riia linna Põhjarajooni osa pindalaga 6,073 km². Asub Ķīšezersist välja voolava Mīlgrāvise kanali kaldal. Asum piirneb põhjas Vecdaugava ja Trīsciemsiga, lõunas aga Mīlgrāvisega. 24 949 elanikku (2010).
Asumi aladel eristatakse veel väiksemaid piirkondi. Nii asub läänes sadama ümber Rīnūži ja asumi keskosa kannab nime Ziemeļblāzma.
Vecmīlgrāvis asub üldiselt madalal ja tasasel alal, mis ulatub 2–5 meetrit üle merepinna. Asumi keskosas Ziemeļblāzmas asuvad aga rannaluited. Neist kõrgeim ulatub 21 meetrit üle merepinna.
Ajalugu
Vecmīlgrāvis kujunes Ķīšezersi järvest välja voolava Mīlgrāvise kanali põhjakaldale. Kanal tekkis aastal 1266, mil Dünamünde klooster kaevas oma vesiveski tarvis Ķīšezersi järvele uue väljavoolu, kuigi kanal jälgis seal varem voolanud Dūņupe oja sängi. Kanal sai nimeks Mühlen Graben (tõlkes Veskikraav), millest aja jooksul kujunes lätipärane Mīlgrāvis.
XVII sajandil oli asumi territooriumil tõenäoliselt veski juurde kujunenud Mīlgrāvise mõis, lisaks asusid kanali ääres veel kaks kaluriküla, Rīnūži ja Ziemeļblāzma. Toona asutati Rīnūžisse vanim teadaolev Riia kalmistu – Vecmīlgrāvise kalmistu. XVIII sajandil (1788. aastal) ehitati kalmistu juurde ka kirik, mille torni kasutati ühtlasi majakana. Aastal 1876 hakati kirikut remontima, ühtlasi asutati Krišjānis Valdemārsi ettevõtmisel selle juurde ka merekool, mis tegutses Esimese maailmasõjani.
Harilik siniliilia
pisi|Siniliilia Harilik siniliilia ehk harilik silla (Scilla siberica) on aspariliste sugukonda kuuluv õistaim. Eestis on ta tavaline varakevadel õitsev ilutaim, hajusalt naturaliseerunud. See on pärismaine liik Venemaal, Kaukasuses, Türgis, Valgevenes ja Ukrainas.
Vecmīlgrāvis
Ajalugu
XIX sajandi teisel poolel algas asumi alal intensiivsem ehitustegevus. Aastal 1887 ehitas lätlasest ettevõtja ja metseen Augusts Dombrovskis sinna saekoja. Aastal 1900 ehitas ta tööliste lastele kooli ja Riia esimese lasteaia. Aastal 1913 rajas ta veel kultuurimaja. XX sajandi alguses lasi ta ehitada oma tütre järgi nime saanud Emmas iela, mis on kultuurimälestisena kaitse all.
Harilik siniliilia
Kirjeldus
Siniliilia on mitmeaastane sibultaim, mis kasvab 10–25 cm kõrguseks. Tal on 2–4 juurmist lineaalset lehte, mis on 5–15 mm laiused. Lehed ilmuvad varakevadel (aprillis-mais) koos siniste kellukjate õitega.
Sibula läbimõõt on 1–3 cm, see on munaja kujuga ja kaetud pruunide kattesoomustega. Õied, millel on kuus kroonlehte ja tolmukat, paiknevad 1–4 kaupa kobaras. Tugeva päikesevalgusega võivad kroonlehed käänduda horisontaalseks, kuid enamasti paiknevad need kausikujuliselt. Enamasti on õied taevasinised kuni tumesinised, kuid esineb ka valgeõieline teisend Scilla siberica var. alba. Tolmukad on siniliilial üksteisest eraldi, erinevalt talle lähedastele perekondadele, nagu puškiinia (Puschkinia) ja kirgaslill (Chionodoxa), mille tolmukad on toruks kokku kasvanud. Õietolm on sinakas.
Aleksander Friedrich Raukas
Aleksander Friedrich Raukas (25. märts 1900 Uderna vald, Järvamaa – 3. jaanuar 1988 Saltsjöbaden, Rootsi) oli eesti metsateadlane, metsakaitse ja -korralduse asjatundja.
Vecmīlgrāvis
Ajalugu
Aastal 1907 rajati asumisse Burtnieku namas – kultuuritegelaste pansion. Idee autor oli Krišjānis Barons. Lisaks temale elasid ja puhkasid seal veel näiteks Kārlis Skalbe ja Jānis Jaunsudrabiņš. Seal peeti kirjandusõhtuid, toimus ka kontserte. Tänapäeval asub majas muusikakool.
Harilik siniliilia
Kirjeldus
Pärast õitsemist, kui moodustuvad kuprad, vajuvad taimel varred longu. Kui kupar on saavutanud küpsuse, muutub see lillaks ja avaneb ning väljuvad väikesed tumepruunid seemned. Kui seemned on valminud, siis lehed närbuvad ja taim jääb kuni järgmise kevadeni puhkeolekusse.
Vecmīlgrāvis
Ajalugu
Aastal 1922 liideti asum Riia linnaga, aga reaalse sisu omandas see alles aastal 1934, mil avati üle Mīlgrāvise kanali viiv sild.
Aleksander Friedrich Raukas
Elulugu
Lõpetas 1921 Orenburgi kubermangus Orski Reaalgümnaasiumi ja 1929 TÜ metsaosakonna. Oli 1927–31 Voltveti Metsakooli õpetaja, 1931–32 Avinurme metskonna abimetsaülem, 1932–34 Kohtla metskonna revident-metsaülem, 1934–41 metsainspektor ja 1941–44 Pärnu revident-metsaülem. Asunud 1944 Rootsi, töötanud 1945–63 Riigimaade- ja metsadevalitsuses (rootsi keeles Domänverket) metsakorraldajana.
Harilik siniliilia
Kultiveerimine
Harilikku siniliiliat kultiveeritakse tema ebahüatsindi õitega sarnanevate õite tõttu, kuid seemnete abil võib ta kiiresti metsistuda. Siniliilia on sobilik muru sisse istutamiseks, kuna levib seemnete kaudu kiiresti, moodustades suuri kolooniad, ning on läinud puhkeolekusse ajaks, kui tekib vajadus muru niita.
Vecmīlgrāvis
Ajalugu
Aastal 1933 avati Riia–Ruhja raudteel Rīnūži peatus, ühtlasi rajati ka harutee Rīnūži sadamasse. Aastast 1939 kannab see nime Ziemeļblāzma.
Harilik siniliilia
Kultiveerimine
Kogu taim on mürgine, seda on kasutatud ka näiteks rotimürgi valmistamiseks.
Vecmīlgrāvis
Ajalugu
XX sajandi viiekümnendatel aastatel hakati seniste puitmajade vahele püstitama paneelidest korterelamuid. Teine suurem ehitusperiood oli 1970. aastatel. Aastail 1952–1955 oli Vecmīlgrāvis halduslikult Riia linnale alluv alev.
Tänapäeval asub Vecmīlgrāvises Riia kalasadam, mis on traallaevade ja külmutuslaevade baasiks. Lisaks asub sadamas veel laevaremonditehas. Teine sadam asumi aladel on naftaterminal.
Aleksander Friedrich Raukas
Teadustöö
Uurimisvaldkond: metsakasvatus, metsandusajalugu, metsakaitse. Rootsis uurinud ja kaardistanud Visingö tammikuid. Illustreeris ajakirja "Eesti Metsamees Eksiilis". Umbes 40 teadustrükist.
Ayman az̧-Z̧awāhirī
pisi|Ayman az̧-Z̧awāhirī Ayman az̧-Z̧awāhirī (19. juuni 1951 – 31. juuli 2022) oli Al-Qā‘idah' juht, kelle juhtimisel viidi läbi rünnakuid Põhja-Ameerikas, Aasias, Aafrikas ja Lähis-Idas.
Ta sündis hästi toimetulevas peres Kairo äärelinnas Maadis (teistel andmetel Gizas).
14-aastaselt liitus Al Zawahiri organisatsiooniga Moslemi Vennaskond. Õppis Kairo ülikoolis käitumispsühholoogiat, psühholoogiat ja farmakoloogiat. Magistrikraadi saamise järel praktiseeris kirurgiat (isa eeskujul) mitu aastat Egiptuse armees. Koos teiste kooliõpilastega moodustas ta Egiptuse valitsuse kukutamiseks põrandaaluse rakukese. Hiljem ühines Al-Zawahiri rakuke teiste samalaadsetega ning sündis organisatsioon Al-Jihad ehk Islami Džihaad Egiptuses. Al-Zawahiri oli Islami Džihaad Egiptuses peamine värbaja ja organiseerija.
1981 vangistati ta Egiptuse luureameti poolt. Aastatel 1981-1984 oli ta Egiptuses vangis. 1985-1990 elas Saudi Araabias, Somaalias ja Pakistanis, külastas USA-d.
Peshawaris kohtus Aiman al-Zawahiri ka esimest korda Osama bin Ladeniga (kes tegeles Palestiina šeik Abdullah Yusuf Azzami poolt loodud Nõukogude vägede vastase võitluse värbamis- ja rahastamisbaasiga Maktab al-Khadamat (MAK). MAK oli Al-Qaeda eelkäija, mille Nõukogude Afganistani invasiooni ajast pärit laiaulatuslik võrgustik võeti taaskasutusse uutel eesmärkidel).
1991. aastaks sai Aiman al-Zawahiri Islami Džihaad Egiptuses ainuliidriks (emiiriks). 1998. aastal organiseeris ta autopommide plahvatused USA Dar es Salaamis ja Nairobi saatkondades Tansaanias ja Keenias. Surma sai sadu inimesi.
USA eriteenistuste arvates on ta üks viiest mehest, kes teadsid 11.09.2001 terroriaktide plaanidest. Pärast 11. septembri terrorirünnakuid seadis Ameerika Ühendriikide Riigidepartemang üles 25 miljoni USA dollari suuruse tasu sellele, kes annab teavet, mis viib az̧-Z̧awāhirī tabamiseni. Al-Qā‘idah' liikmena oli ta ÜRO Al-Qā‘idah' sanktsioonide komitee otsusega ülemaailmsete sanktsioonide all. Oktoobris 2001 ilmus Aiman al-Zawahiri nimi FBI kõige tagaotsitavamate terroristide nimekirjas. Detsembris 2001 avaldas Al Zawahiri raamatu "Sõdalased prohveti lipu all". Aastal 2012 kutsus ta muslimeid üles röövima lääneriikide turiste.
31. juulil 2022 hukkus az̧-Z̧awāhirī tema vastu sihitud Ameerika Ühendriikide droonirünnakus Kabulis.
Arne Pilvet
Arne Pilvet (sündinud 16. septembril 1943 Saarde vallas Pärnumaal) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu
Arne Pilvet on talupidaja poeg.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: ettevõtte optimaalse autopargi määramine, autode diagnostika ja töökindlus, Eestis ratsionaalse autode kapitaalremondi võrgu loomine. Rajas esimesed diagnostikaliinid Tartu, hiljem evitas profülaktikakompleksid ja diagnostikaliinid Mäksal, Adaveres, Rannus ja Saadjärvel. Tutvustas oma uurimistulemusi ja nende rakendamist 18 teaduslikus ettekandes. 12 teadustrükist.
Babõnino rajoon
Babõnino rajoon (vene keeles Бабынинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti keskosas. Rajooni keskus on Babõnino asula. Suurim asula rajoonis on Vorotõnsk.
Rajoon piirneb põhjas Dzeržinski rajooniga, kirdes Kaluga lähiümbrusega, idas Peremõšli rajooniga, lõunas Kozelski rajooniga, läänes Meštšovski rajooniga ja loodes Juhnovi rajooniga.
Babõnino rajoonis on 121 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Vorotõnski linnaasundus) ja viie külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Bezvel, Bolšoi Berezui ja Võssa.
Peter Brian Medawar
Sir Peter Brian Medawar (28. veebruar 1915 – 2. oktoober 1987) oli Briti zooloog ja teaduskirjanik.
Medawar lõpetas 1935. aastal Oxfordi Ülikooli zooloogia erialal. Ta jäi pärast õpingute lõppu Oxfordi Ülikooli tööle ning tegi koostööd Howard Floreyga, kes julgustas teda tegelema immunoloogiaga. Medawari oli elundisiirdamise teerajaja ning andis sellesse olulise panuse avastades, et siiratud organi tagasilükkamist põhjustab inimese immuunsüsteem.
Heiterwang
Heiterwang on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Reutte ringkonnas. Vald asub 994 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 35,73 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 500 inimest.
Heiterwang asub Reuttest lõunas Heiterwanger See ääres, mis on kanali kaudu ühendatud Planseega.
Robert Kaliňák
pisi|Robert Kaliňák (2015) Robert Kaliňák (sündinud 11. mail 1971 Bratislavas) on Slovakkia sotsiaaldemokraatlik poliitik. Ta oli 4. aprillist 2012 kuni 12. märtsini 2018 Slovakkia siseminister.
Ta sündis aastal 1971 Bratislavas meremehest isa ja kooliõpetajast ema pojana. Pärast masinaehitustehnikumi lõpetamist astus ta aastal 1989 Bratislava Comeniuse ülikooli, mille õigusteaduskonna lõpetas aastal 1995. Sametrevolutsiooni ajal oli ta üliõpilasliikumise koordinatsioonikomitee liige. Aastal 1999 avas ta partneritega restoraniketi "Steam & coffee". Õige varsti pärast poliitikasse minekut lahkus ta ärimaailmast.
Ta oli aastal 1999 erakonna "Suund - Sotsiaaldemokraatia" asutajaliige. Aastast 2001 kuulus ta erakonna juhatusse, aastast 2004 oli erakonna aseesimees.
Rossoša (Teplõki rajoon)
Rossoša (ukraina keeles Росоша) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Teplõki rajoonis. Elanike arv on 762. Pindala on 0,249 km².
Mustla–Mõnnaste tee
Mustla–Mõnnaste tee (registrinumbriga 24163) on kõrvalmaantee Viljandi maakonnas. Tee pikkus on 9,53 km.
Tee saab alguse Ülensi külas Viljandi–Rõngu maantee 23. kilomeetrilt, läbib Vanausse küla ning lõppeb Mõnnaste külas Viljandi–Väluste–Mustla tee 24. kilomeetril.
Tee ristub 6. kilomeetril Holstre–Mõnnaste teega ja 7. kilomeetril Väluste–Mõnnaste teega.
Ebstorf
Ebstorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Uelzeni kreisis. Valla pindala on 27,26 km². 31. detsembril 2017 elas seal 5277 inimest. Vald asub umbes 12 km Uelzenist loodes ja 25 km Lüneburgist lõunas.
Ceikiniai
Ceikiniai on küla Leedus Ignalina rajoonis, Ceikiniai valla halduskeskus.
Külas on põhikool ja postkontor. Sealne katoliku kirik valmis aastal 1773.
Ajalugu
Küla kohta on esimesed teated XVI sajandist, mil Ceikiniai mõisa omanik Andriejus Butrimas Nemierovičius pärandas selle Švenčionysi kirikule. Aastal 1542 ostis Stanislovas Dovaina sealsed valdused kirikult ära.
Aastail 1621–1700 tegutses sealse kalvinistide kiriku juures kool. Aastal 1773 rajati sinna ka puidust katoliku kirik. Aastal 1831 organiseeris sealne vaimulik A. Labutis kohalikke elanikke osalemaks Novembriülestõusus. Aastal 1885 sündis külas leedu laulja Kipras Petrauskas, kelle järgi on nimetatud ka kohalik kool. Tsaariajal kasutati küla kohta venekeelseid nimekujusid Цейкине, Кѣйзи ja Цейкини. Kihelkond loodi sealse kiriku juurde aastal 1921. Ceikiniai jäi aastani 1939 Poola territooriumile. Aastal 2016 põles sealne kirik peaaegu täielikult maha.
Ljaano
pisi|Ljaano Colombias Ljaano (hispaania keeles Los Llanos – "tasandikud") on tasane troopiline rohtla (ilmeliselt sarnane savanniga) Lõuna-Ameerika loodeosas Andidest ida pool Colombias ja Venezuelas, peamiselt Orinoco jõgikonnas. See on troopiliste ja lähistroopiliste rohtlate, savannide ja põõsastikute bioomi ökoregioon.
Nero Urke
thumb|Nero Urke juhtimas Vabaduse Laulu 20. augustil 2011 Tallinna Lauluväljakul pisi|Nero Urke 2010. aastal TÜ botaanikaaias. Nero Urke (sündinud 21. veebruaril 1983) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 2001 Vanalinna Hariduskolleegiumi ja aastal 2006 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (22.lend).
Riverdance
pisi|Näitlejad Riverdance esitusel [[Gaiety Teater|Gaiety Teatris Dublinis, 2019. aastal]] Riverdance on teatrietendus, mis koosneb peamiselt Iiri traditsioonilisest muusikast ja tantsust. Bill Whelani koostatud partituuriga sündis see 1994. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse vaheesinemisena, kus osalesid Iiri tantsumeistrid Jean Butler, Michael Flatley ja vokaalansambel Anúna. Varsti pärast seda laiendasid abikaasad John McColgan ja Moya Doherty ning lavastusmeeskond selle lavaetenduseks, mis avati Dublinis 9. veebruaril 1995. aastal. Sellest ajast peale on etendus külastanud üle 450 koha kogu maailmas ja seda on näinud üle 25 miljoni inimese, mis on üks edukamaid tantsulavastusi maailmas.
Riverdance on juurdunud kolmeosalises barokist mõjutatud pärimusmuusika komplektis nimega Timedance. Timedance loodi, salvestati ja esitati 1981. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusele, mille korraldas Iirimaa. Sel ajal komponeerisid muusikat Bill Whelan ja Dónal Lunny, täiendades Iiri folkansamblit Planxty elektrilise bassi ja trummide rütmiosaga ning neljaosalise metsasarve mänguga. Tükk esitati koos balletitantsijatega võistluse vaheajal ja hiljem anti välja Planxty singlina. Whelan oli tootnud ka Planxty liikme Andy Irvine'i koos Davy Spillane'iga 1992. aastal ilmunud albumi EastWind, mis sulatas kokku Iiri ja Balkani rahvamuusikat ning mõjutas Riverdance'i geneesi. Kolmteist aastat hiljem kutsuti Whelan tegema vahepala teise Eurovisiooni lauluvõistluse jaoks Dublinis ja ta lõi Riverdance'i. Raamatus Planxty (The Humours of Planxty, Leagues O'Toole) ütleb Whelan: "Minu viga ei olnud seda nimetada Riverdance'iks, kuna see oli absoluutselt seotud ajaga".
Holõntšõntsi
Holõntšõntsi (ukraina keeles Голинчинці) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Šargorodi rajoonis. Elanike arv on 1070.
Underwood
Underwood on koha- ja isikunimi:
Keeletüpoloogia
Keeletüpoloogia on keeleteaduse haru, mis tegeleb keelte liigitamisega nende ehituse alusel. Keeletüpoloogia uurimisobjektid on keeletüübid.
Teine olulisem keelte liigitamise alus on keelesugulus. Keeletüpoloogias on keelesugulus ja keelte vahelised kontaktid olulised ainult niivõrd kui need tingivad sarnasusi keelte struktuuris.
Keeletüpoloogial on kaks põhiülesannet: selgitada välja keeleuniversaale ehk kõikidele keeltele ühiseid jooni ja kindlaks määrata keelenähtuste varieerumise piire ning selle alusel jagada nähtusi ja keeli tüüpideks.
Keeleuniversaalid on nähtused, mis kehtivad enamikus või kõigis maailma uuritud keeltes. Tänapäeva keeletüpoloogiat huvitavad peamiselt tingimuslikud universaalid. Need on sellised ühisjooned keeltes, kus seostatakse kaks keelenähtust ja esitatakse need tingimusliku väitena: "Kui keeles on X, siis on seal ka Y".
Keele juures saab uurida selle erinevaid tasandeid. Tüpoloogias eristatakse vastavalt keeletasanditele fonoloogilist, morfoloogilist ja süntaktilist tüpoloogiat. Enam tuntakse kaht viimast.
Morfoloogiline tüpoloogia
pisi|[[Edward Sapir]] 19. sajandil püüdsid saksa keeleteadlased Karl ja August von Schlegel, Wilhelm von Humboldt ning August von Schleicher liigitada keeli selle järgi, kuidas neis moodustatakse sõnavorme. Hiljem arendasid seda uurimissuunda edasi ameeriklane Edward Sapir ja Praha koolkonna lingvistid. Sapirilt pärineb keelte jaotamine morfoloogilise sünteesi astme ja morfoloogilise tehnika alusel.
Süntaktiline tüpoloogia
Tuntuim süntaktiline tüpoloogia on sõnajärjetüpoloogia, mille lõi ameeriklane Joseph Greenberg 1960. aastatel. See võtab keelte liigitamise aluseks vaid ühe parameetri – põhilise sõnajärje lauses, ning toob välja hulga keele omadusi, mis teatud tüüpi sõnajärjest tulenevad. Sellest järeldub seisukoht, et keele põhisõnajärje tüüpi võibki pidada keele kui terviku tüübiks. Greenbergi tüpoloogia kirjeldas lause sõnajärge öeldisverbi (V), aluse ehk subjekti (S) ja sihitise ehk objekti (O) järjestusega. Põhisõnajärjeks peetakse nende kolme lausemoodustaja järjestust vastava keele iseseisvas jaatavas väitlauses, kus alus tähistab kuulajale tuntud asja. Nende kolme lauseliikme erinevaid järjestusi on kuus: SOV, SVO, VSO, VOS, OSV, OVS. Nendest kaks esimest on maailma keeltes kõige sagedasemad (kokku umbes 85% keeltest).
Hiljem on jõutud järeldusele, et oluline on kõigest verbi ja objekti järjestus, selle järgi jagunevad keeled kaheks: OV-keeled ja VO-keeled. Kummagi põhisõnajärjega on seostatud kindlaid teisi keele omadusi, näiteks nagu täiendi ja nimisõna või tegusõna ja määrsõna järjekorda lauses. Greenbergi universaalidest lähtuvad, kuid ainult objekti ja verbi järjestusel põhinevad korrelatsioonid esitas 1973. aastal Winfred Lehmann. Kuna eesti keel on põhisõnajärjelt SVO-keel ehk siis VO keel, peaksid eesti keele kohta kehtima VO-keelte korrelatsioonid. Täielikult see nii siiski ei ole, mille põhjuseks arvatakse olevat vanem soomeugriline SOV-järg, millest eesti keeles veel jälgi on. Ühelt poolt on Greenbergi-Lehmanni korrelatsioonid esitatud universaalsete tendentsidena, mitte absoluutsete universaalidena, seega peaksid kõrvalekalded üksikutes keeltes olema mõistetavad. Siiski on hilisemal kontrollimisel paljude keelte materjali põhjal leitud, et osa algseid oletusi ei pea paika. Tänapäeva on loobutud liiga julgete üldistuste tegemisest põhisõnajärje alusel ning tegeletakse pigem konkreetsete nähtuste tüpologiseerimisega.
Ajalooline keeletüpoloogia
19. sajandil esitati hüpotees, et keele tüüp pole muutumatu, vaid keeled arenevad ühelt tüübilt teisele. Enamikus keeltes on mitme keeletüübi jooni ning keeled on pidevas muutumises. Keelte muutumine huvitab ka tüpolooge, püütakse uurida nende üleminekut ühelt tüübilt teisele ning üleminekute endi tüüpe. Algul arvati, et areng toimub ainult suunal isoleeriv – aglutineeriv – flekteeriv keeletüüp. Hiljem on leitud, et flekteeriv keel hakkab uuesti isoleeriva tüübi poole arenema. Selline arenguring pole aga kindlasti absoluutne ja ühesuunaline, võimalikud on tagasilöögid ja vastupidine areng. Viimastele võib kaasa aidata keelekorraldus, mis juurutab selguse taotlemiseks mõnikord eelmise arenguetapi vorme. Peamiseks ringse arengu põhjustajaks on grammatiseerumine – iseseisvate sõnade muutumine abisõnadeks, abisõnade muutumine sõnaosadeks (grammatilisteks morfeemideks – liideteks, tunnusteks, lõppudeks), sõnaosade kokkusulamine tüvega.
Ka lauseehituse muutumisest keeltes võib leida korrapärasid. Näiteks paljudes indoeuroopa ja läänemeresoome keeltes on SOV-sõnajärg muutunud SVO-järjeks.
Uno Raimond Pilvre
Uno Raimond Pilvre, ka Pilvre Unn (16. august 1927 Tallinn – 1. juuni 1991 Tallinn) oli Eesti füüsik ja pedagoog.
Elulugu
Uno Raimond Pilvre oli ametniku poeg.
Lõpetas 1947 Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi, 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonna insener-elektrikuna, aspirantuuri 1958; füüsika-matemaatikakandidaat (1966, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri käsitles alumiiniumi ja vase plastilist survedeformatsiooni madalal ning toatemperatuuril ja seismisel. 1967 täiendas end Moskva Ülikooli füüsika osakonnas. Oli 1947 Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi laborant, 1952–54 (õpingute ajal) TPI füüsika kateedri vanemlaborant, 1958–61 assistent, 1961–67 vanemõpetaja, 1967–69 TPedI, 1969–74 dotsent, 1974–84  vanemteadur, 1984 Eesti NSV Riikliku Kutsehariduse Komitee õppemetoodika kabineti vanemmetoodik, 1985–89 informaatika ja arvutustehnika labori juhataja, 1989–91 tootmis-varumiskooperatiivi "Ester" teaduslik konsultant. Koostanud õppevahendeid füüsika, liikluse jm kohta, tõlkinud füüsika õpiku tehnikumidele.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: metallofüüsika (sh metallide erosioonkulumise mikromehhanismid), õpetamise metoodika, eriti tehniliste õppevahendite kasutamine õppetöös. NSV Liidu ja Eesti NSV rahvamajanduse saavutuste näituste diplomid ja preemiad, NSVL Rahvamajanduse Saavutuste Näituse hõbemedal. Umbes 50 teadustrükist, 2 autoritunnistust.
Ingrid Piht
Ingrid Piht (aastani 2011 Ingrid Vehlmann; sündinud 26. mail 1976) on eesti orienteeruja.
Haridus
Lõpetas 1994. aastal Tallinna Õismäe Humanitaarkeskkooli, seejärel õppis Oldenburger Volkshochschules. Bakalaureusekraadi omandas 1995.–2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis saksa filoloogia erialal.
Hanstedt (Uelzen)
Hanstedt on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Uelzeni kreisis. Valla pindala on 55,31 km². 31. detsembril 2017 elas seal 885 inimest.
Ingrid Piht
Sporditulemused
2010. aastal võitis Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksus pronksmedali sprindidistantsil. Veteranide klassis (N35) tuli Eesti meistriks 2013. aastal sprindis ja öisel tavarajal.
Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis 2005. aastal Nõval naiskondade arvestuses koos õde Monika Vehlmanniga pronksi.
Harrastanud ka pikamaajooksu.
Ivar Põllu
Ivar Põllu (sündinud 30. oktoobril 1974 Tootsis) on eesti muusik, näitekirjanik ja teatritegelane. Põllu asutas 2008. aastal Tartu Uue Teatri ja oli kuni 2015. aasta oktoobrini selle juht, hiljem loovjuht. Põllu on ka Tartu Genialistide Klubi asutaja ja oli 2006–2011 üks selle omanikest.
Ivar Põllu õppis 1981–1989 Tootsi põhikoolis, 1989–1992 Pärnu 4. Keskkoolis ning 1992–1999 Tartu Ülikoolis teatri- ja kirjandusteaduse eriala, lõpetades bakalaureusekraadiga. 1995–2007 oli ta ansambli Genialistid laulja ja laulukirjutaja.
Ivar Põllu esimene lavale jõudnud näidend oli 1995. aastal Vanemuise E-laval tehtud "Suur võitlus" (lavastaja Aarne Seppel, kunstnik Ivar Põllu).
Ta on töötanud viis aastat Pärnu Endla teatris dramaturgina.
2012. aasta septembris võrdles kultuuriminister Rein Lang Teatritaskule antud intervjuus Ivar Põllu ja Uku Uusbergi tööd Tartu Uues Teatris kunagi Vanemuises töötanud Jaan Toominga ja Evald Hermakülaga: "/---/ Tartust hakkab tulema uus Toominga ja Hermaküla tandem. /---/ Ivar Põllu ja Uku Uusberg. Nad teevad oma käekirjaga asju, tulevad ühel ajal ja samas on väga erinevad. Põllu on igal juhul väga kõva tegija, suur boheemlane sealjuures ja institutsioonide vihkaja. Ja Uusberg jälle on täiesti kontrollimatu kunstnik, temale meeldib institutsioonis töötada. Teda kõik direktorid kardavad, sest ta jõuab kokku keeta tohutu hulga segadust. Aga tulemus on see-eest väga äge. Nad muudavad teatrit."
Isiklikku
Ivar Põllu on abielus teatrikunstnik Kristiina Põlluga, neil on kaks last.
Christel Rönns
Christel Rönns (sündinud 7. augustil 1960 Helsingis) on soomerootsi lastekirjanik, illustraator ja graafiline disainer.
Ta on illustreerinud umbes 60 lasteraamatut. Neist kolm on ta ise kirjutanud. Eesti keeles ilmunud tõlkeraamatutest on ta illustreerinud "Risto Räppar ja teisik", "Risto Räppar ja armetu Nelli" (autor Sinikka Nopola, Tiina Nopola) ning "Konrad ja Kornelia" (autor Katarina von Numers-Ekman).
Aastal 2012 sai ta Finlandia Junior auhinna.
Garth Underwood
Garth Leon Underwood (16. juuli 1919 Isleworth, Middlesex, Suurbritannia – 15. oktoober 2002) oli Briti herpetoloog.
Kirjeldatud liigid
Tema kirjeldatud liigid on tähistatud nimega Underwood.
Mälestuse jäädvustamine
Tema auks on nimetatud maoperekond Garthius, Gecko perekond Underwoodisaurus ja roomajate liigid: Sphaerodactylus underwoodi, Dipsadoboa underwoodi, Homonota underwoodi, Gymnophthalmus underwoodi ja Dendrelaphis underwoodi
Viited
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Garth Underwood seisuga 02.02.2014.
Rudolf Baršai
Ta õppis Leningradi Konservatooriumi juures olevas muusikakoolis viiulit. Ta lõpetas aastal 1948 Moskva Riikliku Konservatooriumi vioola erialal Vadim Borissovski klassis.
Windsori loss
Windsori loss (inglise keeles Windsor Castle) on loss Suurbritannias Berkshire'i krahvkonnas Windsori linnas Thamesi jõe kaldal, Londoni südalinnast umbes 40 km kaugusel läänes. Loss on Suurbritannia kuninga suveresidents. See loss on Suurbritannia kuninga vanim loss. See loss on ka maailma suurim loss, mida kasutatakse elamiseks. Lossis on umbes 1000 tuba.
11. sajandil oli Windsori lossi kohal keskaegne linnus, mis hiljem ehitati ümber ja laiendati.