cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ari Behn
Ari Behn oli Olaf Bjørsholti (sündinud 1952) ja Marianne Solbergi (sündinud 1953) vanim laps. Mõlemad vanemad töötasid Mossis Waldorfi koolis. Isa oli õppinud eripedagoogikat ja ema oli õppinud Waldorfi kooli õpetajaks. Vanemad abiellusid 1973, kuid lahutasid 1982. Mõlemad abiellusid uuesti.
1996 võttis Ari Bjørsholt endale uue perekonnanime Behn, mis on tema ema neiupõlvenimi. See nimi on saksa päritolu. Tal on õde Anja Sabrina ja vend Espen, kes kumbki seda perekonnanime ei kasuta.
1999 avaldas Behn oma esimese raamatu, lühijutukogumiku "Trist som faen" ("Põrgulikult kurb"), mida müüdi rohkem kui 100 000 eksemplari ja mis sai kriitikutelt palju kiita. Seejärel on ta avaldanud romaane, mille arvustused on aga olnud vähem kiitvad. 2003 ilmus romaan "Bakgrd" ("Tagahoov") ja 2006 "Entusiasme og raseri" ("Entusiasm ja raev").
24. mail 2002 abiellus Behn Norra printsessi Märtha Louisega. Neil on kolm tütart: Maud Angelica Behn (sündinud 29. aprillil 2003), Leah Isadora Behn (sündinud 8. aprillil 2005) ja Emma Tallulah Behn (sündinud 29. septembril 2008).
Koos oma naise Märthaga kirjutas Ari Behn raamatu oma pulmadest "Fra hjerte til hjerte" ("Südamest südamesse", 2002).
Behn on osalenud veel mitmes loomingulises projektis, näiteks disaininud portselani Norra ettevõtte Magnor Glassverk jaoks.
25. detsembril 2019 tegi ta enesetapu.
Plancki konstant
Plancki konstant (tähis h) on füüsikaline konstant kvantmehaanikas, mis iseloomustab kvantide suurust. Konstant on nime saanud Max Plancki järgi, kes oli üks kvantfüüsika loojatest. Ta avastas selle füüsikalise suuruse 1900 aastal, kui uuris musta keha kiirgust.
A. Einsteini fotoelektrilise efekti uurimine 1905 a kinnitas Plancki konstandi reaalset olemasolu. See avaldub kui võrdetegur footoni (ehk valguskvandi) energia ja sellele vastava elektromagnetlaine sageduse vahel:
kus E tähistab footoni energiat, h Plancki konstanti ja f valguskvandi sagedust. Louis de Broglie laiendas selle käsitluse kõikidele osakestele.
Kvantmehaanika arvutustes ilmub Plancki konstant väga tihti läbijagatuna 2π-ga, mistõttu on tähistuse lühendamiseks kasutusele võetud Plancki nurkkonstant ehk taandatud Plancki konstant:
Väärtus
Plancki konstandi dimensioon on energia korrutatud ajaga, mis on ühtlasi mõju dimensiooniks. SI-ühikutes väljendatakse Plancki konstanti džaulsekundites (J·s). Plancki konstandi dimensiooni võib kirjeldada ka kujul impulss korda kaugus (N·m·s), mis on ühtlasi impulsimomendi dimensiooniks.
Plancki konstant on üks neist füüsikakonstantidest, mida kasutatake SI põhiühikute määratlemisel, seepärast on konstant džaulsekundites antud täpse väärtusena. Vastavalt saab väärtuse elektronvolt-sekundites ja samuti taandatud Plancki konstandi väärtused välja arvutada kuitahes suure komakohtade arvuga.
Enne SI põhisuuruste definitsioonide muutmist alates 20. maist 2019 määrati Plancki konstant eksperimentaalselt, mistõttu tuli selle väärtus anda koos mõõtemääramatusega: 6,626 070 040(81) · 10−34 J⋅s.
Olaf Suuder
Olaf Suuder (5. juuli 1972 – 6. juuni 2023) oli eesti tele- ja raadioajakirjanik ning mootorisportlane.
Haridus ja töö
Olaf Suuder lõpetas Tartu Miina Härma Gümnaasiumi. Aastatel 1990–1994 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ravi erialal.
Andrei Kozlov
Kozlov vastutas pankade litsentsimise eest ja tegi pingutusi mitme panga sulgemiseks, muuhulgas rahapesus osalemise eest.
Olaf Suuder
Haridus ja töö
Ülikooliõpingute kõrvalt ja pärast seda töötas ta Tartu Ülikooli Kliinikumis (1990–1994, sanitar ja õde), Q Raadios (1993–1994, saatejuht, toimetaja ja peatoimetaja) ja nädalalehes Liivimaa Kroonika (peatoimetaja).
Andrei Kozlov
Kozlov suri 14. septembri 2006 varahommikul eelmisel päeval Spartaki spordikeskuse lähistel saadud kuulihaavadesse. Hukkus ka tema autojuht.
Olaf Suuder
Töö Kuku Raadios ja Eesti Televisioonis
Kuku Raadios töötas Olaf Suuder mitmel perioodil (1995–1999, 2004–2011 ja 2015–2019) reporteri, toimetaja ja saatejuhi ning hommikuprogrammi juhina, kuid mitte koosseisulise ajakirjanikuna, vaid enamasti ikka põhitööks oleva televisioonitöö kõrvalt.
Andrei Kozlov
2008. aasta 29. oktoobril mõistis Moskva linnakohus Kozlovi mõrva tellimises süüdi pankur Aleksei Frenkeli. Frenkel ennast süüdi ei tunnistanud.
Olaf Suuder
Töö Kuku Raadios ja Eesti Televisioonis
Eesti Televisioonis (1995–1999) oli ta saadete "Avatud toimik", "Otseliin" ja "Liikluspeegel" ning mitme ühiskonnasaate saatejuht.
Töö Kanal 2 saatejuhina
Aastatel 2004–2023 töötas Suuder Kanal 2 uudistesaate "Reporter" saatejuhina (teine saatejuht oli algusest peale kuni 2019. aastani Tanel Talve). Olaf Suuderi firmamärgiks olid iga saate lõpetamisel sõnad: "Mina tänan!"
Ajakirja Nädal küsitlusel, kus osales üle 2800 inimese, valiti Suuder 2007. aastal parimaks uudiste edastajaks televisioonis.
Äkim
Äkim määratakse ametisse presidendi poolt.
Olaf Suuder
Tegevus näitlejana
Kui juba koolipõlves meeldis Olaf Suuderile Artur Alliksaare luulet deklameerida ja rahvateatris kaasa lüüa, siis tänu televisioonitööle sattus ta näitlema mitmesse telesarja. Nii mängis ta krimisarjas "Kelgukoerad" (2007–2012) kriminaalpatoloog Ropsi, draamasarjas "Pilvede all" (2014) diktorit ja tegi juhurolle Kanal 2 lavastusliku sarja "Saladused" (2008–2011) saadetes. Aastatel 2013–2014 juhtis ta Kanal 2-s rohkete lavastuslike elementidega tervisesaadet "Tohter Olaf".
Äkim
Äkim on ka kohaliku omavalitsuse juht, kelle määrab ametisse oblasti äkim.
Akim
Olaf Suuder
Sport
Olaf Suuder kuulus autorallis Eesti absoluutseks meistriks (2010) tulnud meeskonda, kus oli koos Urmas Roosimaaga Margus Remmaku kaardilugeja.
Esimese stardi tegi Suuder 1997. aastal Saaremaa rallil ja viimasel ametlikul võistlusel startis ta 2017. aasta Harju rallil.
Ralliportaali ewrc-results.com andmetel tegi Suuder kaardilugejana 54 starti ning võitis koos Margus Remmakuga 2008. aasta Mulgi ralli.
Vladislav Koržets
pisi|Vladislav Koržets vahetult enne Kuressaare merepäevadel esinema hakkamist Foto: Ave Maria Mõistlik, 5. august 2011 thumb|Vladislav Koržets aastal 2010 Vladislav Koržets (sündinud 9. septembril 1951 Krasnojarski krais Partizanskoje külas) on eesti kirjanik ja ajakirjanik.
Olaf Suuder
Teosed
Lisaks aitas ta koostada raamatusarja "Eesti autoralli ajalugu" (kaks osa ilmunud 2022) raamatuid.
Isiklikku
Tema isa oli kopsuarst Hillar Imelik (1951–2008) ning vanaisa spordifüsioloog ja kirjamees Olaf Imelik. Tema ema oli eripedagoog ja logopeed Mai Suuder (1947–2019), kes oli spetsialiseerunud autismispektri häirega laste ning nende vanemate ja õpetajate abistamisele.
Vladislav Koržets
Elu
Koržets sündis Eesti ja Poola päritolu vanemate lapsena Siberis.
Olaf Suuder
Isiklikku
Meditsiini õppinud Olaf Suuder huvitus nõelravist ja leevendas seda praktiseerides vahel lähedaste tervisemuresid.
Vladislav Koržets
Elu
Pärast Eesti taasiseseisvumist ja NSV Liidu lagunemist jäi Koržets kodakondsuseta. 2006. aastal taotles ta Eesti kodakondsust ja sai selle 2007. aastal.
Haridus
Koržets õppis Tallinna 44. Keskkoolis, Tallinna Kaugõppe Keskkoolis (1970) ning Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis; lõpetas 1974 Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatikaõpetajana.
Olaf Suuder
Isiklikku
Olaf Suuderi üks lähedasi sõpru oli meelelahutajast raadiokolleeg Gaute Kivistik; koos õppisid nad madrusteks (2017) ja väikelaevajuhtideks (2018) ning ostsid koos kolmanda kompanjoni Reedik Rööpsoniga 2019. aastal 35-kohalise mootorlaeva, millega korraldasid lõbusõite Emajõel ja Peipsi järvel.
Vladislav Koržets
Töökäik
Tema esimene humoresk avaldati 1974. aastal Noorte Hääles. Aastatel 1976–1995 töötas ta ajakirjas Pikker, 1992–1995 oli selle toimetaja.
Lisaks humoreskidele on ta kirjutanud estraadipalu, näidendeid nii lastele kui ka täiskasvanutele, kuuldemänge, stsenaariume ja laulusõnu. Koržets on ka ise estraadil esinenud. Ta on Eesti Kirjanike Liidu liige.
Olaf Suuder
Isiklikku
Suuder suri ootamatu terviserikke tagajärjel.
Vladislav Koržets
Töökäik
Vladislav Koržets on kirglik kalamees ning tuntud nii loodushoiu, kalapüügi kui ka kalatoitude populariseerijana. Ta on 2008. aasta jaanuaris asutatud huvikalastajate ühenduse Koos Kalale juhatuse esimees. 2002. aastani oli Koržets ajakirja Kalastaja peatoimetaja.
Koržetsil oli lapsena roll filmis "Viini postmark". Ta oli aastaid Eesti Televisiooni keskkonnasaate "Osoon" saatejuht.
Vladislav Koržets on Harri Lehiste Kodanik Männikese lugude nimitegelase prototüüp.
Moldejazz
Moldejazz on rahvusvaheline džässifestival Norras Moldes.
Iga-aastast nädal aega kestvat festivali korraldatakse alates 1961. aastast.
See on suurim, tähtsaim ja vanim džässifestival Euroopas.
Festivali ajal külastab Moldet igal aastal 80 000 – 100 000 inimest.
Moldejazzil on esinenud teiste seas Eric Clapton, James Brown, Bob Dylan, Santana, Jeff Healey, Miles Davis, Paul Simon, Joe Cocker, Chick Corea ja Stevie Wonder.
Tormilind (laev, 1922)
Tormilind oli 20. sajandi algul Eestis ehitatud 4-mastiline barkantiin. Seda peetakse olnuist ilusaimaks Eestis ehitatud purjelaevaks. See on üks tuntumaid Eesti barkantiine ja ühtlasi üks suuremaid Eesti rannikul ehitatud laevu.
Ehitamine
Laev ehitati aastatel 1920–1922 Hara lahe kaldal tuntud Käsmu kapteni Rudolf Pahlbergi eestvedamisel. Ehitustöid juhatasid Saaremaa laevaehitusmeistrid Aado Sepp ja tema poeg Peeter Sepp. Tormilind sikutati 1921. aastal riigi tõstelaeva abiga mitmendal katsel rannalt vette ja ehitustööd lõpetati Loksa sadamas järgneva aasta jooksul. Algselt kavatses Pahlberg ehitada korraga 2 suurt laeva, kuid suurte purjelaevade ajastu oli lõppemas ning kasutatud aurulaevade hinnad kukkusid järsult. Nii piirduti ühe suure purjelaevaga, kuna teise laeva materjal müüdi.
Hukk tormis 1937
Et Tormilindu juba kardeti olevat merehädas, saadeti seda igaks juhuks otsima Pärnust Tallinna teel olnud jäälõhkuja Tasuja, kes siiski laeva ei leidnud. Ulpivat ja kirjeldusele vastavat alust märkas aga Taani aurik Erna 12. detsembril kell 9.30 Tahkuna tuletornist u 7,5 miili kaugusel. Tormilinnu vraki leidis ka Tasuja lõpuks Hiiu madalast 19 meremiili loodest. Tasuja ja päästelaev Meteoor pukseerisid vraki ebasoodsa ilma tõttu Tallinna asemel esmalt talveks Hankosse ja sealt järgmisel aastal omanike poolt aurulaevaga Minna Tallinna.
Mootorpurjekana
Tallinnas seati Tormilind uuesti sõidukorda, kuid endisena enam ei taastatud. Taastamistöödes osales ka algne laevameister Peeter Sepp. Laevale paigaldati 300 hobujõuga diiselmootor ning mastidelt eemaldati tengid, jättes alles vaid kahvelpurjed. 27. juulil 1939 oli Tormilind uuesti merekõlblik. Teda kutsuti nüüd tänu madalale taglasele ja kadunud hiilgusele aga "kärbitud või murtud tiibadega tormilinnuks".
Sõjalaevana
1940. aastal laev natsionaliseeriti Nõukogude okupatsioonivõimu poolt riigilaevandusele ja võeti pärast sõja algust 1. septembrist 1941 Balti laevastiku käsutusse transpordilaevana. Samal kuul sai Tormilind ülesande vedada kaupa Lääne-Eesti saartele ja laevale saadeti kaasa mõned punaarmeelased. Eesti meeskonnal õnnestus merel tagasiteel olles punaarmeelased relvitustada ja navigeerida läbi miiniväljade Paldiskisse, kus laev langes Saksa vägede kätte. Tormilind jäeti esialgu saksa majandusteenistuse kaubalaevaks Tallinna. Väidetavalt oli laeva laadruumidesse jäänud puidulast, mis seistes niiskusega paisudes tegi kahju laeva tekile. 23. juunil 1942 arvati Tormilind aga sõjalaevaks ja viidi Hamburgi. Pärast sügisel toimunud ümberehitustöid Afrika-Werkstatteni tehases võeti laev pardanumbriga 1614 (säilis siiski ka algne nimi) teenistusse vahi-, vaatlus- või julgestuslaevana 16. vaatluslaevade flotilli. Oli kasutusel õhuvaatluslaevana Läänemerel. 1944. aastal viidi üle 9. julgestusflotilli Vs 909.
Gripi saarestik
pisi|Lõunapoolne sadam Gripi saarestik on saarestik Norras Norra meres, Kristiansundist 14 km loodes.
Tormilind (laev, 1922)
Laeva kirjeldus
Tormilind oli taglastuselt 4-mastiline barkantiin pikkusega 45,71 m. Tagumistes mastides oli kahvelpurjestus topselitega, eesmises mastis 5 raapurje ning ees 4 eespurje. Laeval oli kaks komplekti purjesid. Laev ehitati tugeva ja merekindla konstruktsiooniga. Eeskuju võeti suurtest Saksa kaubapurjekatest ja ühtlasi oli laev mõeldud purjetamiseks ka lisaballastita (kui kaupa polnud lastiruumides, pidid purjekad enamasti peale võtma täiendava ballasti). Laeva kere oli pisut tilgakujuline. Kiirus oli purjeka kohta võrdlemisi suur – kuni 12 sõlme.
Gripi saarestik
Saarestik koosneb 82 laiust ja kivisest saarekesest.
Tormilind (laev, 1922)
Laeva kirjeldus
Kõik osad peale metallosade valmistati Eesti materjalidest. Laeval oli vööris iseloomulik ja silmatorkav linnukujuline käilakuju.
Gripi saarestik
Suurim ja ainus elamiskõlbulik saar on Gripholmen.
Bratthårskolleni saarel asub Gripi tuletorn.
Tormilind (laev, 1922)
Laevade mälestuse projekt
Marek Vahula ideest Tormilinnu ehituspaik Haagininal mälestusmärgiga tähistada kasvas välja üleriiklik projekt "Laevade mälestus". See hõlmab kava tähistada Eesti Ajalooliste Laevade Seltsi eestvõttel Eesti rannal kõik umbes 60 seni tähistamata laevaehituspaika.
Grumman F-11 Tiger
alt=Grumman F11F-1F SuperTigeri prototüüp 1956. aastal.|338x338px|Grumman F11F-1F SuperTigeri prototüüp 1956. aastal.|pisi Grumman F-11 Tiger on US Navy lennukikandajtele loodud üheistmeline noolja tiivaga ülehelikiiruseline reaktiiv-hävituslennuk. Aastatel 1954–1959 ehitas Grumman Aircraft Corporation kokku 200 F-11 Tiger lennukit.
Lennuki arendamine ja konstruktsioon
F-11 hakati arendama 1952. aastal, kui Grumman otsustas moderniseerida F9F-6/7 Cougari lennukit ja muuta selle õhutakistus väiksemakset (lennuki kere kujus rakendati aerodünaamika pindalaseadust) nii, et oleks võimalik sama võimsa mootoriga saavutada ka ülehelikiirus horisontaallennul. 1953. aastal hakkas uue lennuki projekt USA mereväge huvitama. Algselt katsetati mootorit, millel ei olnud järelpõlemiskambrit, sellise mootoriga arendas lennuk peaaegu helikiiruse. Kui võeti kasutusele Wright J65 järelpõlemikambriga mootor, sai Tigerist teine USA sõjalennuk, mis lendas ülehelikiirusel. Lennukikandjal USS Forrestal alustati F-11 katsetusi 4. aprillil 1956. aastal, mil esimene F11F-1 Tiger maandus ja tõusis jälle lendu.
1956. aasta intsident
21. septembril 1956. aastal lendas Grummani katselendur Long Islandi kohal. Ta suunas lennuki pikeesse ja tulistas lühikese 4 sekundit kestnud valangu pardarelvast Colt Mk 12 tühja kohta merel. Seejärel suurendas ta lennuki pikeerimisnurka ja käivitas J65 mootori järelpõlemisrežiimile. Umbes minut hiljem purunes lennuki kabiini esiklaas ja mootorist kostis veidraid helisid. Esialgu arvati, et lennuk sattus linnuparve, kuid hilisemal järelvaatlusel selgus, et lennuk oli lennanud iseenda automaatkahuritest valangutega tulistatud mürskudele järgi.
Sõjaväeline kasutus
Tiger lennukeid käitas USA merevägi. Lennuki kasutusiga US-Navys piirdus kõigest 4 aastaga, kuna see jäi lennuomadustelt alla uuemale lennukile Vought F-8 Crusader. F-11 mootor J65 ei olnud vastupidav. Peatselt tühistas USA merevägi kõik selle lennuki tellimused ja Tigerid võeti lennukikandjatelt maha. 1961. aastal anti need treeninglendudeks erinevatesse sõjaväebaasidesse. Kuigi lennuki kasutusaeg jäi mereväes lühikeseks, lendas USA Blue Angelsi lennuakrobaatika rühm nendega demonstratiivlendudel kuni 1968. aastani.
Modifikatsioonid
Lennukid:
YF9F-9 - Algne nimetus
Y11F-1 - Üheistmeline versioon USA mereväele, hilisem nimetus oli F-11A. Ehitati 199 lennukit. Lisatellimus 231 lennukile tühistati hiljem.
F11F-1P - Mereväe luurelennuk, mida telliti esialgu 85, kuid tellimus tühistati.
F11F-1F Super-Tiger - F11F-1, millele oli paigaldatud J79-GE-3A mootor. Ehitati kaks lennukit.
F11F-1T - Kaheistmeline treeningversioon, jäi ainult paberile.
Tehnilised andmed
Meeskonnaliikmete arv: 1
Pikkus: 14,3 m
Tiivaulatus: 9,6 m
Kõrgus: 4 m
Tiiva pindala: 23 m2
Tühimass: 6277 kg
Lennukaal: 9561 kg
Maksimaalne kaal õhkutõusul: 10 663 kg
Kütusepaagi maht: 568 liitrit (150 gallonit)
Mootor: 1 × Wright J65-W-18, Tõukejõud 32,9 kN, järelpõlemisel 46,7kN
Sooritusvõime
Reisikiirus: 929 km/h
Suurim kiirus: 1169 km/h (M=1,1 11 000 meetri kõrgusel)
Lennuulatus: 2050 km
Praktiline lennulagi: 15 000 m
Tõusukiirus: 83 m/s
Võimsuse ja massi suhe: 0,50
Relvastus
Automaatkahurid: 4 x 20 mm, Colt Mk 12
Neli tiivaalust lasti riputuspunkti.
Imangali Tasmagambetov
Imangali Nurgaliulõ Tasmagambetov (kasahhi Иманғали Нұрғалиұлы Тасмағамбетов; vene Тасмагамбетов Имангали Нургалиевич; sündinud 9. detsembril 1956) on Kasahstani poliitik, Kasahstani peaminister 22. jaanuarist 2002 kuni juunini 2003.
Imangali Tasmagambetov sündis 9. oktoobril 1956 Atõrau (Gurjevi) oblasti Mahhambeti rajoonis. Lõpetas Orali (Uralski) Puškini-nimelise Pedagoogilise Instituudi; filosoofiakandidaat.
1989 valiti ta Kasahhi Leninliku Kommunistliku Noorsooühingu esimeseks sekretäriks. 1991. aastast juhtis Tasmagambetov Kasahstani riiklikku noorsooasjade komiteed, 1993. aastal sai Kasahstani presidendi abiks. Seejärel oli ta Atõrau oblasti äkim ja Kasahstani peaministri asetäitja.
Tema eelkäija peaministri ametis oli Kasõm-Žomart Tokajev ja järglane Danijal Ahmetov.
Johan Lepik
Johan Lepik (ka Johannes Lepik ja Ivan Lepik) (vene keeles Иван Фомич Лепик) (22. aprill 1859 Võnnu kreis Liivimaa kubermang – surmaaeg ja -koht teadmata) oli eesti päritolu Venemaa keisririigi kindralmajor (1915) ja Nõukogude sõjaväelane.
Johan Lepik lõpetas Riia linnakooli ja seejärel 1883. aastal Riia jalaväe junkrukooli 2. järgus. Alamleitnandiks ülendati 1885. aastal, 1903. aastal lõpetas ohvitseride kütikooli Oranienbaumis.
Johan Lepik osales Vene-Jaapani sõjas kõigepealt 241. Orša polgu rooduülemana ja kolm kuud hiljem juba 105. diviisi ühe pataljoni ülemana. Ülendati vahvuse eest 1905. aastal alampolkovnikuks ja 1911. aastal polkovnikuks.
Esimese maailmasõja puhkedes nimetati Lepik formeeritava 80. jalaväediviisi 318. Tšernojarski polgu komandöriks, mille koosseisus suunati Edelarindele. 1915. aasta oktoobris ülendati ta lahinguliste teenete eest kindralmajoriks ning kolm kuud hiljem nimetati ta 105. diviisi 1. brigaadi ülemaks. Lahingutegevuse eest autasustati teda ordenitega, muuhulgas Pruti jõe forsseerimise eest Püha Georgi ordeniga.
Polkovnik Johan Lepikut autasustati Georgi mõõgaga. VP 07.02.1916:
1916. aastal oli raske haava tõttu Kiievi sõjaväeringkonnas reservis, kust läks 6. augustil 1916. aastal erru. 1917. aastal oli ta uuesti Venemaa sõjaväeteenistuses 24. diviisi ühe brigaadi komandörina.
1917. aastal valiti Johan Lepik kui üks kõrgema sõjaväelise auastmega sõjaväelane I Eesti sõjaväelaste kongressi delegaadina Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liikmeks.
Üheksavägine
Üheksavägine (Verbascum thapsus) on mailaseliste sugukonda vägiheina perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaime liik.
Nimetus
Teaduslikku nimetust vägiheina jaoks ei ole muudetud pärast Carl von Linnéd (1707–1778), kes tutvustas seda oma raamatus "Species plantarum" 1753. aastal. Nimetus (Verbascum) tuleb ladina keelest. Nimetus sarnaneb väga ladinakeelse nimetusega barbascum (tähendab 'habemega taim', ladinakeelsest sõnast barba 'habe'), viidates taime habemesarnasele välimusele.
Rahvapäraseid nimetusi: üheksamehejõud, üheksatseltsi-imetlemisrohi, üheksahaava-lehed, üheksamatsu-suits, üheksaväeline, hunditubak, sajamehevõim, üheksamaõied.
Levik
Eestis kasvab kaks vägiheina perekonna liiki – üheksavägine (Verbascum thapsus) ja must vägihein (Verbascum nigrum) – ning harvemini nende hübriid. Kõik kolm liiki eelistavad liivmulda.
Johan Lepik
1919. aasta juulist arvati Johan Lepik Moskva sõjaväeringkonna juhtivkoosseisu reservi.
Kýthnos
Kýthnos (kreeka Κύθνος) on saar Küklaadides.
Alexander Friedrich
Alexander Friedrich Wilhelm Albrecht Georg (25. jaanuar 1863 Kopenhaagen – 26. märts 1945) oli Hessen-Kasseli maakrahv 14. oktoobrist 1888 kuni 15. märtsini 1925, mil ta tiitlist loobus.
Tema vanemad olid Hessen-Kasseli maakrahv Friedrich Karl Georg Adolf ja Preisimaa printsess Marie Anne Friederike.
Kýthnos
Saar on künklik, kõrgus kuni 334 meetrit.
Johan Lepik
1920. aastal opteerus Johan Lepik koos abikaasaga (sündinud ) Lätisse, kust emigreerus edasi Saksamaale.
Üheksavägine
Levik
Põhja-Ameerikasse viidi üheksavägine sisse ravimtaimena. 18. sajandi algusaastatel levis ta kiiresti üle kogu Virginia osariigi, kus teda tutvustati kalamürgina. Juba 1818. aastal kirjeldati teda kui looduslikku liiki. Praeguseks on tegu hulgaliselt naturaliseerunud umbrohuga.
Ökoloogia
Kasvab teeservadel, kruusakarjäärides, kuival, kivisel ja kruusasel pinnasel. Paiguti tavalisem Põhja- ja Lääne-Eestis.
Üheksavägise populatsioonid koloniseerivad lühiajaliselt kindlat paika. Üheksavägine ei kasva tiheda taimestikuga aladel, pigem just häiringujärgsetes paikades, kus liike on vähe. Üheksavägine on kaheaastane taim. Populatsiooni püsimajäämine sõltub tema võimest ala taaskoloniseerida. Uuesti koloniseerimine sõltub kohalikust levikust ja vaba maa hulgast. Teistest taimedest vaba maapinna vähenemine viib selleni, et ainult üksikutel seemnetel õnnestub idaneda ja populatsioon kaob.
Populatsiooni püsimajäämine sõltub pika idanemisvõimega seemnetest. Seemnete pikk eluiga võimaldab üheksavägisel idaneda pärast suurt häiringut, kui taime arenguks on tekkinud sobivad tingimused. Stabiilsetes elupaikades on üheksavägise populatsioon väga lühiealine.
Botaanilised tunnused ja elutsükkel
Üheksavägine on kaheaastane 30–200 cm kõrgune tihedalt viltjas rohttaim. Õitega kaetud vars on silmatorkav. Esimesel aastal kasvab madal kuni 60 cm diameetriga lehekodarik. Järgmisel suvel kasvab lihav tihedalt villaste harunenud karvakestega kaetud õisikuvars, millele kinnituvad krobelised lehed.
Leht
pisi|Lehekodarik Lehed on piklikmunajad, varrel laskuvad. Lehed on 10–40 cm pikad koos leherootsuga. Varre alumises osas on lehed suuremad kui üleval pool. Lehtede süsteem on niivõrd hästi korraldatud, et tipus olevatelt pisematelt lehtedelt voolab vesi suurematele lehtedele allpool, mis juhivad vee juurtele. See on oluline korraldus, kuna vägihein kasvab enamasti kuival pinnasel. Lehtedel tihedalt paiknevad kiirjad karvakesed on taimele mitmes mõttes kaitsekihiks. Need kontrollivad taime niiskustaset, muudavad keeruliseks putukate liikumise ning tekitavad rohusööjatel intensiivse limaskesta ärrituse, mistõttu jäetakse taim puutumata. Karvad ei paikne ainult lehtedel, vaid kogu taimevarrel, tupplehtedel, kroonlehtedel, nii et kogu taim näeb välja valkjas või hall.
Enne esimese talve lõppu on oht hukkuda taimedel, mille lehekodariku läbimõõduks on vähem kui 15 cm. Esimesel aastal ei õitse taimed, mille läbimõõt oktoobriks on vähem kui 9 cm. Järgmisel aastal puhkevad õide taimed, mille lehekodarik on saavutanud oktoobriks diameetri 41 cm. Tõenäosus õitseda suureneb lehekodariku läbimõõdu suurenedes.
Õis
pisi|Õis lähemalt Taim hakkab õitsema teisel aastal. Õisik on odaja kujuga, tähkjas ja tihe. Õisiku pikkus 20–50 cm ja diameeter umbes 3 cm. Harva võib tipmine õis kasvada üle tipmistest lehtedest.
Õied kinnituvad ümber varre korrapäratult ja ühekaupa, lühema kui 2 mm õierao abil. Õie läbimõõt on 20–25 mm. Õiekroon on helekollane, ratasjalt lehterjas, õieraod on tupest lühemad. Õied, mis asuvad lopsakal varrel, koosnevad viiest kroonlehest. Kroonlehed on nooljad või ovaalsed, pikkuseks 7–9 mm, kinnitus kaasa arvatud.
Õisiku keskel on viis tolmukat, kolm neist on lühemad kui kaks ülejäänut. Tolmukaniidid on punakad ja need on kaetud tihedalt pisikeste valgete karvakestega. Karvakesed on täis mahla ja arvatakse, et need on lisapeibutiseks putukatest tolmeldajatele.
Õied valmivad varrel alt üles järjestikuses spiraalis. Mida ülespoole, seda vähem on kobaras selgelt eristatav spiraalmuster. Õisiku kasv on piiramatu. Varre pikkus on seotud õitsemisperioodi pikkusega. Pikemate õisikutega taimed õitsevad hilisseptembrini ja varaoktoobrini. Õitsemine saab alguse teise aasta juunis ja lõpeb augustis. Kolmeaastaseid taimi leidub väga harva. Õite avanemine on juhuslik, avanedes siin ja seal varrel. Tegu ei ole regulaarse protsessiga alt üles. Õied sulguvad villastesse tupplehtedesse.
Kuigi õisi külastavad erinevad putukad, on ainult teatud tüüpi mesilased efektiivsed tolmeldajad. Üheksavägine on autogaamne: õied isetolmlevad juhul kui võõrtolmlemist ei toimunud. Pärast ainsat paljunemiskorda kogu taim hukkub.
Vili ja seemned
Üheksavägine produtseerib hulgaliselt pruune 0,5–1,0 mm pikki seemneid, mis on kuuekülgsed, krobelised, auguridadega. Üks taim võib toota 100 000 – 180 000 seemet. Iga seeme kaalub keskmiselt 0,067 mg ja ei ole võimeline kaugele levima. Leviku kauguseks ei ole rohkem kui 11 m, enamik (93%) kukub 5 m kaugusele.
Seemnete eluiga on pikk, üle saja aasta. Kasvukõlblikke seemneid on leitud mullaproovidest, mis arheoloogiliselt määrati 1300. aastat eKr.
Keemiline koostis
Lima (kuni 3%, selle hüdrolüüsil vabaneb 47% D-galaktoosi, 25% arabinoosi, 14% D-glükoosi, 6% D-ksüloosi, 4% L-ramnoosi, peale nende D-mannoosi, L-fukoosi ja uroonhapet), iridoidid (aukubiin, 6-β-ksülosüülaukubiin, katalpool, 6-β-ksülosüülkatalpool, metüülkatalpool, isokatalpool), saponiinid (verbaskosaponiin, hemolüütilise indeksiga u 350), flavonoidid (u 4%; apigeniin ja luteoliin ning nende 7-O-glükosiidid, kempferool, rutiin), sahhariidid (sahharoos), karotenoidid, eeterlik õli, orgaanilised happed, kumariinid, steroidid, pigmentained (β-krotsetiin).
Kasutamine
Droogina kasutatakse ainult õite kroonlehti, mis eraldatakse tupplehtedest. Neid tuleb koguda kuiva ilmaga ning mitte muljuda, kuna see teeks kollased õied pruuniks. Samal põhjusel ei tohi koguda pudenenud kroonlehti. Õitsemine kestab ainult paar päeva, seepärast on tõhusam koguda droogi kultuuris kasvatatavatelt taimedelt. Droog kuivatatakse ühekordse kihina temperatuuril 40–50 °C. Droog koosneb kroonlehtedest ja tolmukatest, see on nõrga lõhnaga ja maitselt magusavõitu. Õisi ei tasu segi ajada musta vägiheina õitega (tolmukaniidid lillad).
Toimed ja näidustused
Mähkiv, pehmendav ja röga lahtistav. Kasutatakse peamiselt ülemiste hingamisteede põletiku, eriti köha korral, välispidiselt limaskestapõletiku puhul. Kogu taim näib omavat rahustavat ja narkootilist toimet. Samatoimeliste taimedega võrreldes (harilik lina, mets-kassinaeris, harilik altee, teeleht, paiseleht) on üheksavägisel ülekaalus sekreeti veeldav ja röga lahtistav toime, limasisaldus on väiksem. Päevane annus 3–4 grammi droogi.
Muid kasutusvõimalusi
Aristoteles märkis taime üles kui kalamürgi. Seemned on kaladele mürgised, kui neid vette visata. Seemneid kasutavad salakütid, kuna see mõjub kaladele uimastavalt. Tihti kasvatatakse taime ilu pärast.
Rahvameditsiinis kasutatakse üheksavägist välispidiselt samamoodi nagu teelehte ja paiselehte. Seespidiselt tarvitatakse seda neeru- ja põiehaiguste korral.
Vanarahvatarkus
Eestis on üheksavägiste abil ennustatud sõja kulgu: kummassegi kätte võeti taime tugev vars nagu mõõk ning löödi teineteisele vastu, kummal pea maha langes, oli kaotaja pool.
Maagiline üheksavägine kordub paljudes rahvapärastes nimetustes. Imevõim avaldus eriti koduloomade ärategemise vastu, mille puhul aitas üheksavägisega suitsutamine. Saksa keeles kannab taim tõlkes "kuninga küünla" nimetust, mis on kahtlemata tabav ka õitsva taime kohta, kuid võib-olla viitab ka kuivanud varte kasutamisviisile suitsutamistõrvikuna. Saksamaal usuti, et talli ukse kohale kinnitatud üheksavägine kaitseb loomi nõiduste eest. Õite paiknemise järgi pikas õisikus võis ka eelolevat talve ennustada – kui rohkem õisi alumises otsas, siis oli oodata varajast talve. Õisikus olevate lehtede asetuse hulga järgi ennustati ka sulaperioode.
Pidula mõis
pisi|Mõisakompleks tänapäeval Pidula mõis (saksa keeles Piddul) oli rüütlimõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal. Mõisa keskus asus Pidula külas.
Ajalugu
Kuulduste kohaselt paiknes Pidulas keskajal 1240. aastal rajatud pidalitõbiste varjupaik. Kohanimi võib tõesti tulla sõnast "pidal", mis laensõnana algselt tähendas nii pidalitõbe kui hospidali.
Perekonnasidemeid mööda läks mõis 17. sajandi alguses Stackelbergidele, kelle kätte jäi mõis kuni 1772. aastani. Mõisas on sündinud Eestimaa rüütelkonna peamees (1740–1741) ja vabahärra Adam Friedrich von Stackelberg.
1772. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni kuulus mõis Tollide suguvõsale ning pärast Eesti iseseisvumist see natsionaliseeriti. Viimane võõrandamiseelne omanik oli vabahärra Bernhard von Toll.
1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
Eurovisiooni lauluvõistlus 1999 oli 44. Eurovisiooni lauluvõistlus, mis toimus 29. mail 1999 Iisraelis Jeruusalemma Rahvusvahelises Konverentsikeskuses. Samas paigas toimus lauluvõistlus ka 1979. aastal. Õhtujuhtideks olid Yig'al Ravid, Dafna Dekel ja Sigal Shaẖmon. See oli lauluvõistluse ajaloos teine kord, mil võistlus toimus väljaspool Euroopat (s.t varem 1979. aastal samuti Jeruusalemmas).
Pidula mõis
Ajalugu
Aastatel 1923–1970 töötas mõisa härrastemajas Pidula algkool. Kõrvalhooned jaotati talupoegade vahel, ent juba 1930. aastate lõpuks oli enamik neist lammutatud. Kooli juhatajatest tähtsaim oli Jakob Laul, kes oli tuntud kultuuritegelane ja muusikamees. Saksa okupatsiooni ajal ta vahistati ning hukati Kuressaare lossihoovis. Väidetavalt oli Jakob Laul avaldanud arvamust, et Saksamaa kaotab sõja ning pahatahtlik naaber oli tema peale võimudele kaevanud. Pärast 1970. aastat oli mõis erinevate omanike käes ja osaliselt lagunes. 1997. aastal omandas mõisa Vesa Lappalainen, kelle ettevõtmisel viidi läbi restaureerimistöid. Praegu korraldatakse mõisas üritusi ja pakutakse majutust.
1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
1999. aastal muutus ka tähtis punkt reeglites. Nimelt ei olnud riigid kohustatud saatma võistlusele riigikeelset laulu. Lisaks sellele otsustati, et Prantsusmaa, Saksamaa, Ühendkuningriik ja Hispaania, kes maksavad Euroopa Ringhäälingute Liidule kõige suuremaid summasid, saavad automaatse õiguse osaleda igal aastal. 1999. aastal otsustas Iisraeli rahvusringhääling ka mitte kasutada orkestrit.
Pidula mõis
Mõisakompleks
Pidula mõis on üks vanimatest rüütlimõisatest Saaremaal. Härrastemaja ehitati arvatavasti 17. sajandi lõpu- või 18. sajandi algusaastatel. See on hilisbaroki stiilis ja valmistatud kohalikust Selgase dolomiidist. Hiljem on härrastemaja mitu korda laiendatud, viimati 1858. aastal, kui härrastemaja kõrvale ehitati ka kivist valitsejamaja. Ümberehituste käigus muudeti hoone ruumipaigutust ja selle stiili teisendati klassitsistlikumaks.
Pidula mõisa härrastemaja huvitavamateks detailideks on peafassaadi räästakarniisid, tahutud dolomiitplokkidest nurgad, poolkelpkatus, portikus ja luukidega aknad. Härrastemaja sees on säilinud töökorras mantelkorsten, kaks saali ning ühes väiksemas toas haruldased baroksed laemaalingud ja talalagi.
Mõisaansambli juurde on läbi aegade kuulunud mitmeid kõrvalhooneid, millest on säilinud valitsejamaja, ait ja varemeis kelder, mõisasüdamest eemal asuvad veel tall ja vesiveski.
1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
Õhtu lõpuosas andis võitjatele auhinna üle eelneva aasta võitja Dana International, kes komistas ning kukkus laval nii saalipubliku kui ka miljonite televaatajate silme all selili. Pärast võidulaulu kordusesitust esitasid kõik võistlejad ühislauluna 1979. aasta võiduloo "Halleluuja", et avaldada toetust parasjagu käimasolevas Kosovo kriisis kannatanutele.
Bienemann von Bienenstamm
Bienemann von Bienenstamm ja Bienemann, tänapäeval ka Bienenstamm on Liibavist pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad suguvõsaliikmed Saksamaal ja Hongkongis.
Pidula mõis
Mõisakompleks
Pidula mõisaansambli juurde kuulub suur park, milles on näha nii regulaarseid barokkmotiive – ristuvaid alleesid – kui ka inglise pargi vabu teemasid. Pargi taimestik on mitmekülgne. Põlispuude hulka kuulub parginurgas kasvav 13-haruline pärn, von Tollide suguvõsa perepuu ehk “die grosse Linde".
Mõisa pargis paikneb Pidula muinaslinnus, mille ehitusaega arvatakse I aastatuhande esimesse poolde. Linnuse vall on laotud peaaegu ristküliku kujuline. Valli kõrgus on 0,5–1 meetrit ja laius 3 meetrit. Ühest otsast on vall veidi ümarduv. Läbimõõt kirde-edela suunas 95 m, ristipidi 60 m. Linnuse sees on kividest laotud 2 m kõrgune ja 17 m läbimõõduga ringvall, mis võib olla kujundatud Pidula mõisniku Tolli poolt arvestades tema muinsuse huvi.
Mõisast kolm kilomeetrit edelas, Pidula oja ääres paikneb 1809. aastal ehitatud mõisa vesiveski. Kahekorruselise arhailise hoone esimene korrus on kivist, teine korrus aga puidust. Vesiveski paisul asub Pidula kalakasvatus, mis pakub peale kalapüügi võimaluse ka majutust.
Mõisa härrastemaja ees asub Jakob Laulu mälestuskivi, mis avati 1987. aastal, millel on tekst "Siin, Pidula algkoolis töötas aastatel 1924-1940 koolijuhatajana aktiivne ühiskonnategelane Jakob Jüri p. Laul."pisi|299x299px|Pidula mõisa peahoone pargipoolne külg pisi|299x299px|Pidula mõisa peahoone esikülg pisi|299x299px|Pidula mõisa valitsejamaja ja hotell Valitsejamaja renoveeriti 2012. aastal täielikult ning müüd asub seal kuue majutustoaga hotell.
Jean-Claude Van Damme
pisi|Jean-Claude Van Damme (2010) Jean-Claude Van Damme (pärisnimega Jean-Claude Camille François Van Varenberg; sündinud 18. oktoobril 1960 Sint-Agatha-Berchemis Brüsselis Belgias) on võitluskunstide harrastaja ja filminäitleja, eriti tuntud märulifilmide kangelasena.
Tansaania lipp
Ajalugu
Pärast iseseisvumist 1961. aastal võttis Tanganjika Vabariik kasutusele vabastusliikumise TANU värvides lipu: roheline kangas musta laiuga, mida ääristasid kollased triibud.
Aastal 1963 iseseisvunud Sansibari vabariigi lipp oli sini-must-roheline trikoloor. Riigid ühinesid 1964. aastal Tansaaniaks. Varasema Tanganjika lipu alumine roheline siil asendati Sansibari sinisega ja kujundus muudeti diagonaalseks, et anda mõlemale värvile võrdne osatähtsus.
Värvid on paika pannud Presidendi Kantselei juures paiknev planeerimise ja erastamise osakond. Kasutatakse 1955. aasta Briti standardi 2660 värve.
Kita
Kita on mitme koha nimi:
Kita (北) on jaapani keeles ilmakaar põhi. Seda nime kannavad mitmete Jaapani linnade linnaosad.
Kita on Soome trummari Sampsa Astala lavanimi.
Suahiili keel
Emakeelena on suahiili keele kõnelejaid vaid 5–10 miljonit, kuid seda kasutatakse sildkeelena näiteks Ida-Aafrikas, tänu sellele ulatub suahiili keele rääkijate koguarv 80 miljonini. Suahiili keel on Tansaania, Keenia ja Uganda ametlik keel ning ühtlasi ka ametlik keel Aafrika Liidus.
Arvsõnad
kaks – mbili
kolm – tatu
neli – wane
viis – tano
kuus – sita
seitse – saba
kaheksa – nane
üheksa – tisa
kümme – kumi
sada – mia moja
tuhat – elfu moja
null – sifuri
Sõnavara
Osa suahiili sõnavarast tuleneb araabia keelest tänu araabia keelt kõnelevatele inimestele, kes on elanud Swahili rannikul üle kaheteistkümne sajandi. Lisaks sisaldab see tänu kokkupuutele impeeriumite rajajate, kaupmeeste ja orjadega viimase viie sajandi jooksul veel saksa, portugali, inglise ja prantsuse sõnu.
Täishäälikud
Tavalises suahiili keeles on 5 vokaalfoneemi: / ɑ /, / ɛ /, / i /, / ɔ / ja / u /. Täishäälikuid ei lühendata kunagi, hoolimata rõhust.
Konsonandid
Paljusid konsonante, näiteks m-i ja n-i, hääldatakse samuti nagu inglise või eesti keeles, kuid erinevalt inglise keelest võib neid tähti tihti leida sõnade alguses teiste konsonantide, näiteks t ja d eest. Kuna suahiili keeles puuduvad helitud häälikud, on väga tähtis kõik tähed välja hääldada, nii et sõnades nagu mchana ('pärastlõuna') ja ndugu ('sugulane') tuleb välja hääldada nii konsonandid m ja n kui ka neile järgnevad konsonandid. R-tähte hääldatakse samamoodi pehmelt nagu jaapani või hispaania keeles, mistõttu võib see mõnikord kõlada nagu d.
Keele grammatilised kategooriad
Suahiili keeles koosnevad tegusõnad sõnatüvest ja liidetest (enamasti eesliidetest). See, kas sõnad on olevikus, minevikus või tulevikus, selgub eesliidetest.
Olevikus: Oleviku märkimiseks lisatakse sõnadele eesliide na-: a-na-enda ('ta läheb'), a-na-imba ('ta laulab'), a-na-andika ('ta kirjutab').
Minevikus: Suahiili keeles kasutatakse minevikusündmuste kirjeldamiseks lihtminevikku. Selleks lisatakse tegusõnadele eesliide li-: a-li-enda ('ta läks'), a-li-imba ('ta laulis'), a-li-andika ('ta kirjutas').
Tulevikus: Tuleviku ajavormide moodustamiseks lisatakse tegusõnale eesliide ta-: a-ta-enda ('ta hakkab minema'), a-ta-imba ('ta hakkab laulma'), a-ta-andika ('ta hakkab kirjutama').
Ühildumine
Suahiiili keeles, nagu kõigis bantu keeltes, on palju nimisõnade liike (klasse). Tegusõnad peavad ühtima sihitise ja alusega ning omadussõnad peavad ühtima nimisõnadega, mida nad iseloomustavad. Näiteks: kitabu kimoja kitatosha ('ühest raamatust piisab'), mchungwa mmoja utatosha ('üks apelsinipuu on piisav'), chungwa moja litatosha ('ühest apelsinist piisab').
Ka numbrid ühilduvad. Näiteks: vitabu viwili vitatosha ('kaks raamatut on piisav'), michungwa miwili itatosha ('kahest apelsinipuust piisab'), machungwa mawili yatatosha ('kahest apelsinist piisab').
Frankensteini poeg
"Frankensteini poeg" (originaalpealkirjaga "Son of Frankenstein") on 1939. aasta USA õudusfilm.
Süžee
Aastaid pärast dr Heinrich von Frankensteini surma kolib tema poeg barun Wolf von Frankenstein koos naise ja lapsega tühjaks jäänud Frankensteinide perekonna lossi. Teda ei võeta kohalike poolt lahkelt vastu, ainuüksi nimi "Frankenstein" tekitab külaelanikes põlgust.
Ta kohtab laboratooriumi varemete vahel Ygorit, kes oli surnuks tunnistatud poomise läbi, mis talle laipade röövimise eest oli mõistetud, kuid kes poomise üle elas ja vaatamata murtud kaelale nüüd siiski veel kõbus on. Ygor näitab Wolfile peidupaika, kus on nii Wolfi vanaisa kui isa haud ning kus lebab ka teaduseta monstrum. Lootes oma perekonda sügavast häbist päästa otsustab ta monstrumi üles turgutada ja temast korraliku inimese teha. See kõik peab aga karmi saladusekatte all toimuma, sest külarahvas kardab koletist kui tuld. Veel raskemaks teeb ülesande asjaolu, et Wolfil hoitakse hoolega silm peal, et ta isa plaane taaselustama ei hakkaks. Isegi inspektor Krogh, kes väidetavalt nooruses monstrumi käe läbi oma käest ilma oli jäänud, külastab Frankensteinide lossi regulaarselt.
Saades lõpuks monstrumi jalule, mõistab Wolf, et tema ja Ygori nägemus monstrumi tulevikust ei paista sugugi ühtivat ning juba tulebki vaikselt kahetsema hakata, et oma jalga laboratooriumisse tõstis. Ygor hakkab oma salakavalaid plaane ellu viima – saadab monstrumi külaelanikke, kes teda kunagi võlla tõmbasid, ükshaaval tapma. Kimbatuses Wolf laseb Ygori lõpuks maha. Monstrum aga, kes oma ainsa sõbra surnuna leiab, röövib Wolfi poja. Monstrumile järgnenud inspektor Kroghi kuulid näivad peletise vastu kasutud olema, kuid Wolfi jalahoobid saadavad monstrumi laboratooriumi põhjas mullitavasse laavasse.
Verbano-Cusio-Ossola provints
Verbano-Cusio-Ossola provints on provints Itaalias Piemonte maakonnas. Provintsi keskus on Verbania linnas.
Haldusjaotus
Verbano-Cusio-Ossola provints jaguneb 77 omavalitsusüksuseks (comune).
Raikküla mõis
pisi|Raikküla mõisa peahoone pisi|Park
Raikküla mõis (saksa keeles Rayküll) oli rüütlimõis Harjumaal Rapla kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagine mõisasüda Rapla valda Rapla maakonnas.
Ajalugu
Raikküla mõisat on esmamainitud 1469. aastal.
16.–17. sajandil kuulus mõis Fersenitele. Neist kuulsaim omanik oli Rootsi feldmarssal ja Ingeri kindralkuberner Otto Wilhelm von Fersen. Viimase pärijannaks oli tütar, Juliane Helene von Fersen, kes abiellus Rootsi väejuhi Wolmar Anton von Schlippenbachi poja Heinrich Johanniga (1679–1748). Seejärel läks mõis sugulussidemete kaudu Bistramidele, kellelt 1774. aastal ostis mõisa 100 000 hõberubla eest Holstein-Gottorfi hertsog Peter Friedrich Ludwig, kes oli Eestimaa kindralkuberneri ja Schleswig-Holstein-Sonderburg-Becki hertsog Peter August Friedrichi (1696–1775) vennatütrepoeg. Lübecki koadjuutoriks saanud hertsog müüs 100 000 riigitaalri eest mõisa 1782. aastal edasi riiginõunik Karl Friedrich von Staalile (1721–1789). Staalid rajasid mõisa esindusliku mõisasüdame. Muu hulgas kuulus mõis ka vene kindralmajor Georg Johann von Staalile.
1833. sai mõisa omanikuks Venemaa rahandusminister krahv Georg Cancrin ning 1844. aastal läks see tema tütre kaasavarana krahv Alexander von Keyserlingile. Alexander von Keyserling oli kuulus geoloog ja maadeuurija, Vene Teaduste Akadeemia liige. Ta oli muu hulgas ka ühtse Saksa riigi rajaja Otto von Bismarcki sõber. Viimane käis korduvalt ka Raikkülas.
Raikküla mõisaga on seotud ka 20. sajandi kuulus filosoof Hermann von Keyserling, kes asutas Saksamaal Darmstadtis Tarkuse Kooli. Ta sündis küll Kõnnu mõisas, kuid on suure osa oma elust elanud Raikkülas.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Hermann von Keyserling.
Mõisakompleks
pisi|Peahoone restaureeritud trepp pisi|Kuivati
Peahoone
18. sajandi lõpukümnendeil rajati kõrgel soklil paiknev hilisbarokne mõisahoone, mida 19. sajandi algul klassitsistlikus stiilis ümber ehitati.
1819–1820 toimunud ümberehituse käigus lisati hoonele kuue joonia sambaga portikus, mida ilmestas kolmnurkfrontoon.
Härrastemaja peaukse ülaosa kaunistab veneetsia aken ning tagafassaadil paikneb lihtne, kolme akna laiune risaliit.
Hoone klassitsistlik interjöör oli üks esinduslikemaid Eestis.
Peale mõisa võõrandamist asusid hoones nii lastekodu kui kool.
Hoone sai kannatada ning kaotas katuse 1960. aasta tulekahjus, mille järel hakkas hoone lagunema. Kooli jaoks ehitati mõisahoone parempoolsesse otsa uus hoone.
Alates 2000. aastast on hoone eravalduses. Sellele järgnevatel aastatel on hoonet palju restaureeritud, sh tehtud uus kivikatus.
Kõrvalhooned
Säilinud on ka hulk kõrvalhooneid, millest tähelepanuväärseim on pika kaaristuga ait-kuivati.
Mõisa kalmistu
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 1,2 km kaugusele lääneloodesse.
Alborz
pisi|[[Damāvand mäestiku keskosas]] Alborz (varem ka Elburs) on mäestik Aasias, osa Iraani kiltmaast.
Loodes on ühenduses Talõši mägedega, kirdes Türkmeeni-Khorāsāni mäestikuga. Lõunas piirneb Dasht-e Kavīriga.
Lõunajalamil asub Teheran.
Suurim kõrgus 5604 meetrit (Damāvand) on ühtlasi Aasia kõrgeim vulkaan, kui lugeda Elbrus Euroopasse kuuluvaks.
Frankensteini vaim
"Frankensteini vaim" (originaalpealkirjaga "The Ghost of Frankenstein") on 1942. aasta USA õudusfilm.
2011. aasta Liibüa kodusõda
2011. aasta Liibüa kodusõda, mida nimetatakse ka Liibüa revolutsiooniks või '''17. veebruari revolutsiooniks''' , sai alguse 15. veebruaril toimunud valitsusvastastest meeleavaldustest. Ohvriterohked rahva väljaastumised olid suunatud Liibüa diktaator Mu‘ammar al-Qadhdhāfī režiimi vastu. Protestid eskaleerusid mässuks, mis levis üle kogu riigi. Mässu käigus moodustasid Gaddafi-vastased vahevalitsuse, mille nimeks sai Rahvuslik Üleminekunõukogu. Rahutustele eelnesid samalaadsed sündmused mujal Põhja-Aafrikas: Egiptuses ja Tuneesias.
Juhtimine
Muammar al-Gaddafi oli Araabia natsionalistide grupi nimega Vabad Ohvitserid juht, kes eemaldasid 1969. aasta rahuliku riigipöörde käigus võimult kuninga Idris I. Ta tühistas kehtinud Liibüa 1951. aasta põhiseaduse, nimetades seda neokoloniaalseks dokumendiks. Gaddafi valitsemisajal paranes märgatavalt Liibüa elanike elatustase, oodatav eluiga ja kirjaoskus. 1975. aastal avaldas ta oma manifesti "Roheline raamat". Ametlikult taandus Gaddafi võimult 1977. aastal ning nimetas end lihtsalt "sümboolseks juhiks".
Gaddafi juhtimise all oli tema manifesti kohaselt riigis tegu detsentraliseeritud otsedemokraatiaga, kus temal oli puhtalt esinduslik roll. Ametlikult kehtis riigis süsteem, kus kohalike omavalitsuste ülesandeid täitsid rahva komiteed, seadusandlikke ülesandeid kaudselt valitud Üldine Rahvakongress ja täidesaatvaks võimuks oli Üldine Rahvakomitee. Freedom House’i andmetel mõjutati neid riigiorganeid siiski vastavalt sellele, kuidas Gaddafi võimule mugavam oli.
Areng ja korruptsioon
Kuigi Gaddafi 42-aastase valitsemisaja lõpuks oli Liibüas keskmine sissetulek elaniku kohta 14 000 dollarit, elas kolmandik inimesi allpool vaesuspiiri. Riigis toimis üsna sekulaarne ühiskond, kus oli keelustatud lapsabielud ja naistele oli antud võrdsed õigused palga suhtes, lahutuste osas ja ligipääs kõrgharidusele suurenes 1996. aastaks kaheksalt protsendilt 43 protsendini, olles võrdne meeste näitajaga. Suur osa riigi sissetulekust pärines 1970ndatel kiiresti arenenud nafta puurimisest ja töötlemisest.
Liibüa SKT per capita, inimarengu indeks ja kirjaoskus olid kõrgemal tasemel kui naaberriikides Egiptuses ja Tuneesias, kust said alguse Araabia kevade ülestõusud. Seevastu oli Liibüas kõrgem ka korruptsioonitajumise indeks (CPI), mille näitaja oli 2010. aastal 2,2. Sellega oli Liibüa 178 riigi seas 146. kohal, võrreldes Egpituse 98. ja Tuneesia 59. kohaga. Lisaks oli umbes 13% Liibüa elanikkonnast töötu, kuigi riigis oli üks kõrgeim töötusemäär regioonis. Seetõttu töötas riigis üle miljoni võõrtöölise, kes suures osas lahkusid riigist pärast rahutuste algust.
Kõige hullem oli majanduslik olukord riigi idaosas, kus toimus suur osa nafta puurimisest. Mitmed välisriigid ja analüütikud on väitnud, et suur osa riigis toimunud ettevõtlusest oli Gaddafi, tema perekonna ja valitsuse poolt kontrollitud. Gaddafi oli oma valitsemisajal suurel hulgal varandust kogunud, mis kajastus luksuslikes autodes, majades ja erinevates investeeringutes. Enda sõnul kavatses Gaddafi riigis korruptsioonitaset vähendada viies läbi reforme naftatööstuses. 2008. aastal pakkus ta välja plaani saata laiali ametis olev administratiivne ametnikkond, välja arvatud kaitse-, sisejulgeoleku ja välisministrid, ja suunata naftast pärit tulu otse Liibüa rahvale. Plaan pandi hääletusele, kuid kukkus läbi ning tõi esile pahameele mitme valitsusametniku seas.