cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Badeni suurhertsogiriik
Geograafia
Mägine osa oli kõige ulatuslikum, moodustades umbes 80% kogu pindalast. Bodeni järvest kuni põhja pool asuva Neckari jõeni paikneb osa Schwarzwaldist, mis on Kinzigi oruga jagatud kaheks eri kõrgusega piirkonnaks. Kinzigist lõunas on keskmine kõrgus 945 m ja kõrgeim tipp Feldberg ulatub umbes 1493 meetrini, põhjas on keskmine kõrgus vaid 640 m ja kõrgeim tipp Hornisgrinde ei ületa 1164 meetrit. Neckarist põhja pool on Odenwaldi ahelik, keskmise kõrgusega 439 m, ja kõrgeim tipp Katzenbuckel on 603 m kõrge. Reini ja Dreisami vahel asub sõltumatu vulkaaniline grupp Kaiserstuhl, mis on ligikaudu 16 km pikk ja 8 km lai, selle kõrgeim tipp on 536 m.
Suurem osa Badenist kuulub Reini basseini, millesse suubub mägismaalt üle 20 lisajõe; territooriumi kirdeosas voolavad Main ja Neckar. Osa Schwarzwaldi idanõlvast kuulub siiski Doonau basseini, mis saab siit arvukalt mägijõgesid. Suurhertsogkonda kuuluvate paljude järvede seas on Mummelsee, Wildersee, Eichenersee ja Schluchsee, ükski neist pole kuigi suur. Bodeni järv (Bodensee) kuulub osaliselt Baden-Württembergi ja Baierisse, lisaks veel Austriasse ja Šveitsi.
Reini org on kuumim piirkond Saksamaal, kuid Schwarzwaldi kõrgemad kohad pakuvad lõunas suurimaid külmakraade. Reini oru keskmine temperatuur on ligikaudu 10 °C ja kõrgmaal 6 °C. Juuli on kuumim ja jaanuar külmim kuu.
Badeni mineraalne rikkus ei olnud suur, kuid toodeti kõrge kvaliteediga rauda, kivisütt, pliid ja tsinki ning väheses koguses saadi hõbedat, vaske, kulda, koobaltit, vitrioli ja väävlit. Turvast leidus külluses, samuti kipsi, savi ja soola. Badenis asub tänapäevalgi väga arvukalt mineraalveeallikaid, tuntumad on Baden-Baden, Badenweiler, Antogast, Griesbach, Friersbach ja Peterthal.
Orgudes on pinnas eriti viljakas, seal kasvab nisu, mais, oder, speltanisu, rukis, uba, kartul, lina, kanep, humal, peet ja tubakas; ning isegi palju mägisemates kohtades külvatakse laialdaselt rukist, nisu ja kaera. Seal on palju karjamaid ning laialdaselt kasvatatakse veiseid, lambaid, sigu ja kitsi. Ulukeid, hirvi, sigu, neppe ja nurmkanasid on küllaltki rikkalikult, samas mägijõgedes on palju forelle. Viinamarjakasvatus on tõusuteel ja veine müüakse jätkuvalt edukalt. Badeni veinipiirkond on Saksamaal pindalalt kolmas viinamägede ala. Aiad pakuvad hulgaliselt puuvilju, eriti maguskirsse, ploome, õunu ja pähkleid ning kogu maal tegeletakse mesindusega. Erinevalt teistest Lõuna-Saksa liidumaadest on Badenist suurem osa kaetud metsaga. Peamised puud on harilik pöök ja Euroopa nulg, kuid on ka palju muid liike, nagu harilik kastanipuu, harilik mänd, harilik kuusk ja eksootiline harilik ebatsuuga. Vähemalt kolmandik aastasest metsamaterjali toodangust eksporditakse.
Tööstus
1910. aasta paiku oli 56,8% piirkonna maast haritud ja 38% metsa all. Enne 1870. aastat oli põllumajandussektor põhiline tuluallikas, kuid see asendus tööstusega. Peamised tooted olid masinad, villa- ja puuvilla kaubad, siidipaelad, paber, tubakas, portselan, nahk, klaas, kellad, ehted ja kemikaalid. Peedisuhkrut toodeti samuti suures mahus, lisaks puidust kaunistusi ja mänguasju, muusikakarpe ja oreleid.
Badeni eksport koosnes peamiselt ülalnimetatud kaupadest ja oli üsna mahukas, kuid lõviosa kaubandusest moodustas transiit. Riigis oli palju raudteid ja maanteid, samuti Reini jõgi kaupade laevaga vedamiseks. Raudteid haldas Badeni Suurhertsogkonna Riigiraudtee (Großherzoglich Badische Staatseisenbahnen) kaudu riik. Raudtee kulges enamasti paralleelselt Reiniga, koos kõrvalharudega idast läände.
Haridus ja religioon
Badenis oli mitmeid haridusasutusi. Kogu avalik haridus oli riigi kontrolli all. Ülikoole oli kolm, üks protestantlik Heidelbergis, üks katoliiklik Freiburgis ning üks tuntud tehnikaülikool Karlsruhes.
Suurhertsog oli protestant; tema juhtimisel valitses evangeelset kirikut nimetatud nõukogu ja sinod, mis koosnes prelaadist, 48 valitud ja 7 nimetatud ilmalikust ja vaimulikust liikmest. Freiburgi katoliiklik peapiiskop on Ülem-Reini metropoliit.
UNICEF
Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Lastefond (inglise keeles United Nations Children's Fund, lühend UNICEF) on ÜRO hädaabifond, mille eesmärgiks on anda lastele humanitaar- ja arenguabi.
Heino Villum
Heino Villum (5. veebruar 1931 Tallinn – 22. oktoober 1988 Elva) oli eesti poksija ja poksitreener.
UNICEF
UNICEF asutati 1946. aastal ÜRO Rahvusvaheline Laste Hädaabifondina (United Nations International Children's Emergency Fund) ning selle esialgne eesmärk oli varustada Teise maailmasõjas laastatud riikidest pärit lapsi hädavajaliku toidu ja meditsiinilise abiga. Aastal 1953 sai algsest ajutisest missioonist ÜRO iseseisev allasutus ja ta nimi muudeti ÜRO Lastefondiks. Fondi algsest nimetusest pärinev lühend UNICEF on endiselt kasutusele jäänud.
Fondil on kontorid 150 riigis ja see tegutseb kokku 192 riigis. UNICEF tegeleb muuhulgas haiguste ennetuse ja vaktsineerimisega, HIV-i nakatunud emade ja laste raviga, laste toitlustamisega, hariduse edendamisega ning katastroofi järel kriisiabiga. 2019. aastal aitas UNICEF 307 miljonit last toiduabiga, võimaldas hariduse 17 miljonile lapsele ning andis humanitaarabi 285 humanitaarkriisis 96 riigis.
1965. aastal sai UNICEF Nobeli rahuauhinna.
Heino Villum
Villum poksis aastatel 1947–1958. Ta alustas poksimist Tartus kutsekoolis õppides, kus tema treener oli Enno Laineste. Pärast kooli lõpetamist 1949. aastal poksis ta Tallinna Tööjõureservides, kus tema treener oli Vello Aedmäe ning hiljem Dünamos, kus tema treener oli Nigul Maatsoo.
Villum oli II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) kolmekordne Eesti NSV meister (1952,1953 ja 1956) ja I keskkaalus (kuni 71 kg) Eesti NSV meister (1957).
Villum sai Tööjõureservide üleliidulistel noorte meistrivõistlustel sulgkaalus (kuni 57,2 kg) esikoha (1947). Ta sai Dinamo üleliidulistel meistrivõistlustel II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) esikoha (1955 ja 1956).
Villum sai NSV Liidu meistrivõistlustel II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) IV koha (1955). Ta sai 1956. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks.
Villum oli hiljem Tallinna Dünamos poksitreener.
Ta suri oma kodumajas Elvas 1988. aastal vingumürgitusse.
Viktor Abramov
Viktor Abramov (sündinud 29. novembril 1956) on eesti matemaatik, Tartu Ülikooli geomeetria- ja topoloogiaprofessor.
Ta lõpetas aastal 1974 Tallinna 15. Keskkooli ja aastal 1981 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna.
Ernst Sebastian von Manstein
Ta teenis välja kindralleitnandi (kindralporutšik) auastme ja oli Vene-Türgi sõja ajal Tallinna komandant (Befehlshaber in Reval) ning kuberneri puudumisel aastail 1736–1738 Eestimaa kuberneri kohusetäitja.
Ta rentis vürst Aleksandr Menšikovilt 1727. aastal ära võetud Lagedi ja Saha kroonumõisa Harjumaal, mille rentnikuks peale tema surma jäi kuni 1757. aastani lesk Dorothea Manstein (sünd von Dittmar) ja mis seejärel 1758 keisrinna Jelizaveta Petrovna ja senati ukaasiga Tallinna kubernerile Holstein-Becki hertsog Peter August Friedrichile igaveseks valduseks kingiti.
Perekond
Ta oli abielus Dorothea von Ditmariga. Abielust sündisid:
Severodvinsk
thumb|Lomonossovi prospekt Severodvinsk (1938–1957 Molotovsk) on oblastilise alluvusega linn Venemaal Arhangelski oblastis.
Severodvinsk asub Valge mere Dvina lahe kaldal, 35 km Arhangelskist läänes.
Ajalugu
Valge mere lõunakalda avastasid 9. sajandi teisel poolel viikingid. Ajavahemikul 870–900 sooritas Hålogalandist pärit viiking Ottar merereisi, et teada saada, mis asub teisel pool Lapimaad. Ta sõitis ümber Koola poolsaare, keeras siis lõunasse, jõudis Valgesse merre ja leidis seal suure jõe suudme. Seal elas rahvas, keda nimetati bjarmideks. Nende keel sarnanes saamide ja soomlaste omaga ning Ottar ja tema mehed said nendega rääkida. Ottari kinnitusel tegeles sealne rahvas maaharimisega ja oli jõukas.
Tuntud on teisedki reisid bjarmide maale umbes 920., 1026. ja 1090. aastast.
1419. aastal on mainitud praeguse linna asukohas Nikolo-Karelski kloostrit, kui norralased seda rüüstasid. Järgmisel aastal põles klooster maha, 1471 see aga taastati.
1553. aastaks oli kloostri juurde tekkinud sadam. Aastal 1584 rajati Novõje Holmogorõ sadam, mida tänapäeval tuntakse Arhangelskina, ja Nikolo-Karelski kloostri sadam kaotas tähtsuse.
Linn
Linn asutati 1936 sõjalaevade (peal- ja allveelaevade) ehitamiseks Sudostroi alevina. Esmarajajateks olid Jagrinlaagri vangid, kes rajasid soistele rannaluidetele tehased ja esimesed eluhooned ning raudteeharu Arhangelski–Moskva raudteelt. Esimesed laevad ehitati siin sõja-aastatel. Tööpingid ja seadmed olid seejuures veel osaliselt lageda taeva all, kuna kõiki vajalikke tehasehooneid ei jõutud valmis ehitada. 1938 sai Sudostroi linnaõigused. 1938–1957 oli linna nimeks Molotovsk.
Severodvinskis on tuumaallveelaevade tehas ja baas. Seal oli ehitatud ka uppunud tuumaallveelaev Kursk (ehitusaastad 1992–1994). Seoses rasketööstuse ja laevaehituse tootmismahtude vähenemisega on viimase 20 aasta jooksul linna elanikkond vähenenud üle 50 000 inimese võrra.
Severodvinski sõpruslinnad on Brjansk (Venemaa), Mazyr (Valgevene), Portsmouth (USA), Sumõ (Ukraina) ja Tiraspol (Transnistria).
Zoroastrism
pisi|[[Faravahar - üks tähtsamaid zoroastrismi sümboleid]] Zoroastrism (pärsia زرتشتی, kurdi Zerdeştîtî), ka masdaism, on vanim monoteistlik usund. See pärineb I aastatuhandest e.m.a Iraanist. Zoroastrism põhineb prohvet Zarathuštra (kreeka keeles Zoroaster) õpetustel. Ta reformis seda 6. sajandil e.m.a ja pani aluse ka zoroastrismi pühale raamatule Avestale.
Zoroastrism tekkis Ahhemeniidide ajal (6.–4. sajandil e.m.a) ja oli mõne valitseja valitsemisajal riigi peamine usund. Sassaniidide ajal (3.–7. sajandil m.a.j) oli zoroastrism Iraanis täielikult valitsev usund.
Zoroastrism on varaseim teadaolev dualistlik ja maailma lõpust kõnelev usund. Oma aja suurima maailmareligioonina avaldas see märgatavat mõju judaismi, kristluse ja uusplatonismi kujunemisele. Zoroastrismi hävitasid Iraani 7. sajandi keskpaigal sisse tunginud muhameedlased. Tänapäeval on tulekummardamine säilinud parsidel, kes elavad Lääne-Indias Mumbai ümbruskonnas, ja Iraanis, kus on väike zoroastrialaste kogukond.
Usundi õpetuse järgi on peajumal, maailma ja inimkonna looja, Ahura Mazda (Tark Isand). Talle vastandub Ahriman (Kuri Vaim). Kahesuse (dualistlik) idee esineb ka teistes monoteistlikes usundites: kristluses ja islamis.
See, mille Zarathuštra lõi, oli veedade usundi üleviimine aramea maailma ja aramea mõtlemise vormidesse. Vanaindia usu jumalad saavad semiidi usus deemoniteks, araablastel džinnideks. Aramea maailmas on kõlbelis-kahesuse (dualistlikus) talupojausundis Jahve ja Beltsebul samamoodi vastakuti nagu Ahuramazda ja Ahriman. Zarathuštra on nende iisraeli prohvetite teekaaslane, kes samamoodi ja samal ajal kujundasid ümber moosese-kaanani rahvausu. Kogu maailma lõpu õpetus (eshatoloogia) on iraani (pärsia) ja juudi usundi ühisvara. Avesta tekstid kirjutati partlaste ajal algselt aramea keeles, alles hiljem tõlgiti pehlevisse.
Partlaste ajal jõudis nii iraanlaste kui juutide hulgas lõpule muutus, mis ei määratle rahvuse mõistet enam hõimukuuluvuse, vaid õigesse usku kuulumise alusel. Mazda usku astunud juut sai iraanlaseks ja kristlaseks saanud iraanlane nestoriaaniks. Algkristlased ei nimetanud iraanlasi ja juute uskmatuteks.
Kirjeldus
Iraani rahvuslikus ja riiklikus usundis zoroastrismis suhtuti põlastavalt ja vaenulikult abielust loobumisesse.
Air Supply
thumb|right|Graham Russell ja Russell Hitchcock
Air Supply on Austraalia soft-rock ' ibänd. Bänd sai alguse 1976. aastal Sydneys, kui kaks lauljat: Russell Hitchcock ja Graham Russell tutvusid rokkooperi "Jesus Christ Superstar" proovides. Tunnetades koostöö sobivust, moodustati bänd Air Supply. Mitu aastat tegutses bänd vaid Austraalias, kogemata mingitki tähelepanu mujalt maailmast, kuni Rod Stewart kutsus nad 1979. aastal ühte oma kontserditurneed soojendama.
Saavutades 1980-ndatel maailmas mõningase edu, lagunes bänd 1986 pärast ebaõnnestunud albumit. Bänd tuli uuesti kokku 1991 ja andis välja veel mõne albumi, kuid ka need ei pälvinud loodetud tähelepanu. 2001. aastal andis Air Supply välja esimese stuudioalbumi pärast 4-aastast pausi.
Helmuth von Moltke
Helmuth von Moltke on mitme inimese nimi.
Sündinud 17. juulil
''Siin loetletakse 17. juulil sündinud tuntud inimesi.
1832
1832. aasta (MDCCCXXXII) oli 19. sajandi 32. aasta.
Jaan Aarik
pisi|Jaan Aarik (2010) Jaan Aarik (sündinud 1. jaanuaril 1951 Lääne-Virumaal) on eesti füüsik, Eesti Teaduste Akadeemia liige alates 2013. aastast.
Elulugu
Ta lõpetas 1969. aastal Rakvere 1. Keskkooli ja 1974. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ). 1994. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis füüsikamagistri kraadi väitekirjaga "Investigation of kinetic phenomena in atomic layer epitaxy" ja sai samas 2007. aastal doktorikraadi rakendusfüüsikas väitekirjaga "Titaan, tsirkoonium ja hafniumdioksiidide aatomkihtsadestamine: kasvumehhanismid ja õhukeste kilede omadused".
Ta oli 1974–1986 ja 1990–1992 TRÜ/TÜ füüsikainstituudi noorem- ja vanemteadur, 1986–2001 Tartu Ülikoolis juhtivinsener, vanemteadur, sektorijuhataja ja teadur, 2002–2009 füüsika instituudi erakorraline teadur ja vanemteadur, 2008–2019 kiletehnoloogia laboratooriumi juhataja ning 2009–2019 tahkisetehnoloogia professor. Alates 2019 jätkab emeriitprofessorina. 1994–1995 töötas ta Tampere Tehnikaülikoolis teadurina.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti J. Aarik 2013. aastal täppisteaduste alal ning ta kuulub astronoomia- ja füüsika osakonda. Aastatel 2016-2019 oli ta üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi hindamiskomisjoni liige, 2016-2022 Eesti Vabariigi teaduspreemiate komisjoni liige ning 2019-2021 L’Oreali Balti stipendiumiprogrammi „Naised teaduses“ Eesti hindamiskomisjoni esimees.
Teadustöö
Jaan Aariku peamised uurimisalad on olnud optoelektroonika (pooljuhtlaserid ja fototajurid), tahkisetehnoloogia ja pinnanähtused, sh optilises sides kasutatavate valgust genereerivate ja valgustundlike pooljuhtseadmete – dioodlaserite ja fotodioodide – arendamine, selleks vajalike seadiste, mõõtmismeetodite ja valmistamistehnoloogiate arendamine; aatomkihtsadestamise metoodika aparatuuri ja tehnoloogia arendamine ning selle rakendamine õhukeste kilede ja erinevate nanostruktuuride valmistamiseks. Ta on teinud teadus-arendusalast koostööd nii Eesti ettevõtetega (Evikon MCI OÜ, Clifton AS jt) kui ka suurte rahvusvaheliste tööstusettevõtetega (Coherent Inc, Samsung SDI, Qimonda GmbH, Linde GmbH jt). Tal on 2 autoritunnistust.
Teoseid
Ta on avaldanud üle 200 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku
Jaan Aarik on põllutöölise poeg.
Akumulatsioon (hüdroloogia)
Akumulatsioon on mõiste hüdroloogiast, mis tähendab veehulga muutumist arvutusperioodil. Akumulatsioon on seotud mingi veekogu või maa-ala veebilansiga. Veebilansi valemis tähistatakse akumulatsiooni üldjuhul tähega A.
Immanuel Kant
Immanuel Kant [imm'aanuel kant] (22. aprill 1724 Königsberg – 12. veebruar 1804 Königsberg) oli saksa filosoof.
Päritolu
Kant teatab kirjas piiskop Lindblomile 13. oktoobrist 1797, et tema vanaisa, kelle nimi oli Cant, oli pärit Šotimaalt ja tema viimane elukoht oli Tilsit; ta oli üks šoti emigrantidest, kes 17. sajandi lõpus ja 18. sajandi alguses asusid elama Rootsi ja Ida-Preisimaale. Ent hiljem on kindlaks tehtud, et juba Kanti vanavanaisa oli Heydekrugi lähedal Werdenis kõrtsmik. Kanti esimene biograaf Borowski märgib küll, et Kanti perekonnanimi oli algselt Cant ning ta võttis nimeks Kant, aga dokumentides leiduvad ainult nimekujud Kant ja Kandt. Pole kindel, kas Kanti väide šoti päritolu kohta peab paika.
Elulugu
Immanuel Kant sündis Ida-Preisimaal Königsbergi (tänapäeval tuntud kui Kaliningrad) linnas rakmeseppmeistri mittejõukas peres. Kant oli pere üheksast (või üheteistkümnest ) lapsest neljas.
Ristimisel anti tulevasele filosoofile nimeks Emanuel; Immanueliks muutis ta selle hiljem ise, olles õppinud heebrea keelt. Kanti ema oli vaga kristlane, pietist, kes nõudis usulises elus ja ka kõiges muus täpsust ja rangust. Ema tunnustas Kanti andeid. Ühes kirjas Reinhold Bernhard Jachmannile ütles Kant: "Ma ei unusta kunagi oma ema, sest ta istutas minusse esimese headuse seemne ja toitis seda; ta avas minu südame looduse mõjule; ta äratas ja avardas minu mõtteid, ning tema õpetustel oli minu elule kestev hea mõju." Selle puritaanlikkuse ja ranguse pitserit kandis kogu Kanti elu ja ka tema filosoofilised tööd. Ema suri 1737, kui Kant oli 13-aastane; ta maeti vaesuse tõttu ilma vaimulike kohaloluta.
Tema nooruspõlv ja õpinguaastad olid vaiksed ja silmatorkamatud. 8- kuni 16-aastaselt õppis ta pietistliku teoloogiaprofessori ja jutlustaja, Christian Wolffi õpilase Franz Albert Schultzi nõuandel ja toetusel ning ema otsuse põhjal pietistlikus koolis Collegium Fridericianumis, kus õpiti matemaatikat, ajalugu ning eriti ladina keelt, mille õppimist Kant nautis. Aastast 1733 juhatas kooli Schultz. Siiski tundus selles koolis õppimine Kantile lapsorjusena. Pietistliku vaimuliku distsipliini tõttu olevat tal puudunud täisealisus ja moraalne vabadus. Kant meenutas hiljem hea sõnaga ainult priima ladina keele õpetajat Heydenreichi, kes õpetas tähelepanu pöörama tekstide sisule. Teistel õpetajatel ei olevat õnnestunud temas õppimise sädet süüdata. Erinevalt vanematekodust, mille pietism tõi kaasa rõõmsameelsuse, sisemise rahu, heatujulisuse ja armastuse vastaste vastu, oli kooli pietism reguleeritud ja mehaaniline, tekitades Kantis vastumeelsust. Tema hilisemad vaated religioonile olid reaktsioon sellele kogemusele. 24. septembril 1740 immatrikuleerus Königsbergi ülikooli. Oma lemmikõppejõu, Christian Wolffi koolkonda kuulunud ning Briti filosoofiast ja teadusest huvitunud ratsionalisti Martin Knutzeni juhendamise all õppis ta loodusteadust ja filosoofiat. Ta tutvus ka Leibnizi ja Wolffi filosoofia ning Newtoni matemaatika ja füüsikaga, mis avaldasid tema intellektuaalsele arengule suurt mõju.
Kuigi perekond ei olnud jõukas, hoidus Kant hoolimata ametlikest ettekirjutustest teoloogia, õigusteaduse või arstiteaduse süstemaatilisest õppimisest, vaid kuulas loenguid eklektiliselt. Kanti on peetud teoloogiaüliõpilaseks, kuid Emil Arnoldt tegi kindlaks, et ta usuteaduskonna juures kirjas ei olnud; vastava väite tõmbas Kant Borowski koostatud biograafilisest visandist maha. Ka Kanti sõbra Heilsbergi sõnul Kant teoloogiaüliõpilane ei olnud ning kuulas teoloogialoenguid ainult silmaringi avardamiseks. Kui Kant koos Heilsbergi ja noorema sõbra Wrömeliga kuulas üht Schultzi teoloogiakursust, siis nad paistsid oma huvi ja arukusega silma, nii et Schultz küsis neilt edasise plaanide kohta; Kant ütles, et tahab saada arstiks, ning Wrömel, et juristiks, küsis, Schultz, miks nad siis teoloogiakursust kuulavad; Kant vastas: "Intellektuaalsest uudishimust." Aastal 1746 isa suri (maeti 24. märtsil vaimulike kohaloluta) ning Kant pidi 1747 õpingud katkestama ning teenima elatist koduõpetajana mitmes Königsbergi piirkonna perekonnas. Samal ajal tegeles ta loodusteadusega. Aastal 1755 tuli ta ülikooli juurde tagasi ja esitas lõpetamiseks vajaliku töö, milles ta kaitses algupärast teooriat aatomitest ja nende jõududest.
Aastal 1755 sai ta samas ülikoolis lektoriks ja asus ühtlasi tööle kuningalossi raamatukogus. Ta pidas loenguid matemaatikast, loodusteadusest, loogikast, antropoloogiast, geograafiast, metafüüsikast, moraalifilosoofiast ja teoloogiast. Tema kuulajaskond oli suur. Eriti mõjuvad ja liigutavad olid tema eetikaloengud.
Aastal 1770, kui ta oli 46-aastane, nimetati ta loogika ja metafüüsika korraliseks professoriks. Kant oli pärast keskaega esimene suur filosoof, kes töötas ülikoolis õppejõuna. Aastal 1781 ilmus tema tähtsaim teos "Puhta mõistuse kriitika". Ta õpetas ülikoolis 1797. aastani, mil tema surmani oli jäänud seitse aastat. pisi|Emil Doerstlingi maal "Kant ja tema lõunasöögiseltskond" (1892-1893) Praktiliselt kogu Kanti elu möödus kodulinnas, ta oli väikest kasvu, kehaliselt nõrk ja põdur. Lugupeetud professor oli kodulinnas tuntud oma korrapäraste eluviiside ja pedantsete harjumustega, mida võisid põhjustada tema noorpõlve vaesus ja halb tervis; königsberglased võisid nende akna alt oma igapäevasel jalutuskaigul mööduva Kanti järgi kelli seada (ta olevat jalutuskäigu ära jätnud ainult päeval, mil ta sai postiga Jean-Jacques Rousseau "Émile"'i). Ta tõusis igal hommikul kell 5, et oma loenguid ette valmistada, ja läks magama kell 22. Kuigi ta hindas head seltskonda ja võõrustas tihti lõunalauas külalisi, jäi ta elu lõpuni üksikuks. Kuigi Kant ei lubanud endale palju kergemeelsust ning töötas palju ja allutas end distsipliinile, oli ta kaasaegsete kirjelduste järgi lustaka ja mängulise loomuga. Nooruses oli Kant kirglik piljardimängija. Juba enne kuulsaks saamist oli ta linnas üks kutsutumaid külalisi. Sageli lahutas ta lõunasöögi ajal sõprade meelt; see oli talle oodatud puhkuseks. Kõige rohkem nautis ta kaupmeeste ja ärimeeste seltskonda.
Kant ei käinud kunagi väljaspool Königsbergi ümbrust, kuid tal oli erakordne võime kirjelduste järgi elavalt kujutleda ja meeles pidada kohti, kus ta polnud kunagi käinud.
Pärast vanemate varajast surma käis Kant oma perekonnaga vähe läbi. Ta jäi vallaliseks. Ainult üks kord sattus ta võimudega vastuollu. Tema elu täitsid intellektuaalsed ja poliitilised sündmused, mille seas olid David Hume'i skeptitsismist tekitatud probleemide taaselustamine, inimsuse väärtusel põhineva moraali omaksvõtt Jean-Jacques Rousseau mõjul ning Ameerika revolutsioon ja Suur Prantsuse revolutsioon.
Kant suri 1804. aastal 76 aasta ja 10 kuu vanuses oma kodulinnas haigusesse, on kirjutatud read: "Kaks asja täidavad ikka ja jälle mu meele imetluse ja aukartusega, üha sagedamini ja tungivamalt pöördub mu mõte nende juurde tagasi: tähistaevas minu pea kohal ja kõlblusseadus mu sees".
Justin Gatlin
pisi|2005 Helsingis Justin Gatlin (sündinud 10. veebruaril 1982 New Yorgis) on USA kergejõustiklane (100 m ja 200 m jooksja). 2004. aasta suveolümpiamängudel võitis ta 100 meetri jooksus kuldmedali.
Immanuel Kant
Elulugu
Saksa luuletaja Heinrich Heine on kirjutanud, et Kanti elulugu on raske kirjutada, kuna tal polnud ei elu ega lugu.
Justin Gatlin
12. mail 2006 Katari pealinnas Dohas toimunud kergejõustiku IAAF Grand Prix' võistlusel läbis Gatlin 100 meetrit 9,766 sekundiga. Algul arvati, et tegu on uue maailmarekordiga 9,76, kuid 16. mail 2006 otsustas IAAF, et tegu on maailmarekordi 9,77 kordamisega.
Immanuel Kant
Teadmised
Igasugune teadmine väljendub Kanti arvates otsustusena. Otsustus on väide millegi kohta; see sisaldab subjekti (see, mille kohta väidetakse) ja predikaati (see, mida väidetakse). Otsustuste ehk teadmiste hulgas eristab Kant analüütilisi (subjekti mõistet selgitavad) ja sünteetilisi (subjekti mõistest kaugemale minevaid) ning aprioorseid (kogemusest sõltumatud) ja aposterioorseid (kogemusel põhinevad). Üldse on Kanti järgi kolme liiki otsustusi:
Justin Gatlin
2006. aastal sai ta dopingu tarvitamise tõttu nelja-aastase võistluskeelu.
Immanuel Kant
Teadmised
Kant püstitas küsimuse aprioorsete sünteetiliste otsustuste võimalikkusest: need on teadmised, mis on meie kogemusest sõltumatud, paratamatud, üldkehtivad ja meie seniseid teadmisi avardavad.
Justin Gatlin
2010. aastal tuli ta esimest korda pärast võistluspausi starti Rakvere Bigbank Kuldliiga finaaletapil. Ta võitis 100 meetri jooksu staadionirekordiga 10,24 sekundit.
Alevik
Alevik on asula, mis jääb suuruselt tavaliselt küla ja alevi vahepeale ning on kohalik majandus-, haldus- või muu keskus.
Justin Gatlin
15. mail 2015 jooksis ta Teemantliiga etapil Dohas 100 meetri distantsil isiklikuks rekordiks 9,74, mis on kõigi aegade neljas aeg.
Alevik
Alevikud on tekkinud tavaliselt turukeskustena kiriku ümber või töölisasulatena raudteejaama või vabriku ümber. pisi|[[Vihmase Mustla aleviku keskväljak]]
Immanuel Kant
Teadmised
Kanti-eelsed empiirikud (Locke, Hume, Berkeley) väitsid, et kõik teadmised pärinevad kogemusest. Ratsionalistid (Spinoza, Descartes) väitsid, et kõik tõelised teadmised tulevad mõistusest endast. Kanti arvates alahindasid esimesed mõistuse, teised aga kogemuse rolli tunnetuses. Inimtunnetuse käsitluses sooritas Kant oma sõnul "kopernikliku pöörde". Kant väitis, et kui me maailma tajume sellisena, nagu me teda tajume, siis see ei tähenda, et maailm tegelikult ongi selline. Hoopis meie mõistus on selline, et me ei saa maailma teisiti tajuda.
Justin Gatlin
Isiklikku
Justin Gatlin on 185 cm pikk ja kaalub 79 kg.
Alevik
Eesti
Aastal 1974 muudeti alevik Eesti NSV-s ametlikult asulatüübiks. Eesti NSV asulate linna-, alevi-, aleviku- ja külakategooriatesse arvamise korra põhimäärus sätestas, et alevikuks võib saada maa-asula, millel on kompaktne hoonestus ja üle 300 alalise elaniku.
Immanuel Kant
Tunnetus
Kant väitis, et on olemas objektiivne maailm, "asi iseeneses" (saksa keeles Ding an sich), kuid me ei saa selle kohta midagi väita. See asi iseeneses mõjutab meie meeleelundeid ja tekitab aistinguid, mille tulemusena tekib "asi meie jaoks" (saksa Ding für uns). Tunnetada saabki ainult nähtumusi nagu nad meile meie meeleelundite kaudu on antud, asjad iseeneses on põhimõtteliselt tunnetamatud. Näiteks me tajume maailma ajas ja ruumis, kuid tegelikult on see meie mõistuse iseärasus, et me maailma sellisena tajume. Aeg ja ruum on tunnetuse vormid – maailm (asi iseeneses) ei eksisteeri ei ajas ega ruumis. Seda, millest Kant kõneles, nimetatakse filosoofia skandaaliks: keegi ei ole suutnud näidata, kuidas teadmine välismaailma asjade kohta tuleneb meelte poolt saadud andmetest. Keegi pole suutnud seda probleemi lahendada.
Alevik
Eesti
Eesti Vabariigi valitsuse 1996. aasta 24. septembri määrusega kvalifitseeriti alevikud linnalisteks asulateks.
2012. aasta augusti alguse seisuga on Eestis 185 alevikku.
2012. aastal valmis sotsiaalministeeriumis eelnõu, mis nägi Eestis ette alevike kaotamise. Selle kohaselt oleks 24 väikest alevikku muutunud külaks, 153 võinud aga saada aleviteks. Majandus- ja kommunikatsiooniminister Juhan Partsi vastuseisu tõttu see eelnõu valitsuse kooskõlastamisringi ei läbinud ja seda edasi ei menetletud.
Grampiani mäed (Austraalia)
Grampiani mäed on mäestik Austraalias, osa Suurest Veelahkmeahelikust. Kõrgus kuni 1166 meetrit.
Immanuel Kant
Tunnetus
Kõike, mida me ükskõik mil viisil mõistame, mõistame me oma viie meele, aju ja kesknärvisüsteemi abil. Meie silmadel on kindlad ja väga tähtsad võimed, kuid mitte rohkem. Kõrvad suudavad täita mitut tähtsat funktsiooni, mida silmad ei suuda. Maitsmismeel võimaldab aistida asju, mida ei suuda aistida ei meie silmad ega kõrvad. Meie aju suudab tajud korraldada lugematuks hulgaks erinevat liiki asjadeks. Kui loeme üles kõik oma võimed, siis nende piiresse mahtuv ongi kokku see, mida me võime tunnetada. Öeldu ei tähenda, et midagi muud pole olemas, kuid kui see miski, ükskõik mis, ka olemas on, siis ei suuda me seda haarata.
Grampiani mäed (Austraalia)
Mäestik sai praeguse nime 1836. aastal maadeuurijalt Thomas Mitchellilt, kes nimetas selle oma kodumaal Šotimaal asuva mäestiku järgi.
Immanuel Kant
Tunnetus
''Me ei suuda ette kujutada midagi tõeliselt olevat, ilma et see oleks miski, ilma et sellele oleks omistatud reaalne identiteet. Me ei suuda ette kujutada tagajärgi ilma põhjusteta. Need on meie mõistuse kategooriad, ilma milleta me ei suudaks haarata kübetki meid ümbritsevast maailmast. Samamoodi ei oska me kujutleda eset eksisteerivat teisiti kui ruumis või liikuvana väljaspool aega. Ruum ja aeg on meie tajumisvormid, ilma nendeta ei suudaks me mitte midagi tajuda ega mõista. Need tajuvormid on nagu võrgud, millesse me püüame kõik oma aistingud. Mõistuse kategooriad (üksus, paljusus, kõiksus, reaalsus, eitus, piiritlus, põhjus, toime, vältimatus, juhuslikkus jne) on raamideks, mis teevad mõistetavaks kõik meelte poolt registreeritu, kuid need kirjeldavad kogemust, mitte asju iseeneses.''
Mithra
Iraani polüteistlikust usundist välja kasvanud zoroastrismis on Mithra üks kolmest looja-jumalale Ahura Mazdale alluvast maailmakorra asha kaitsjast, tõe ja õigluse eest seisja ning ka kosmilise valguse ja soojuse allikas, keda sageli on kujutatud kiirgava peakattega. Hilisemas zoroastrismis muutus Mithra looja "alluvast" tema kehastuseks ja kõiketeadvaks hingede kohtumõistjaks. Manihheistlikus usundis oli Mithra nime all tuntud kaks inglit – üks, kes päästis esmase inimese pimedusse langemisest, ning teine, kes päästis inimese languses kadunud valguse.
Immanuel Kant
Tunnetus
Meie võimaliku tunnetuse maailma sellisena, nagu ta meile näib, nimetab Kant fenomenaalseks maailmaks. Teiselt poolt täidavad asjad iseeneses maailma sellistena, nagu nad on. Nende maailma nimetab Kant noumenaalseks, selle olemisviisil pole meie taju ega tunnetusega mingit pistmist ning sel põhjusel ei ole meil ka sinna sissepääsu. See maailm on "transtsendentne" – see on küll olemas, kuid seda ei saa kogeda. Filosoofia saab Kanti järgi olla üksnes transtsendentaalfilosoofia, st tegeleda tunnetusvõime kirjeldamisega mõistuse positsioonilt ning pürgimata transtsendentsete objektide kirjeldamisele.
Mithra
Mitrat/Mithrat mainitakse midjanite ja hetiitide rahulepingus aastast 1400 eKr, kus teda kutsutakse koos teiste jumalustega leppe tunnistajaks ja garandiks. Mithra kultus levis Väike-Aasias pärslaste, Aleksandri ja tema järeltulijate impeeriumi võimu all. 3. sajandiks eKr oli kujunenud uskumus, et Mithra on ema-jumaluse Anahita järeltulija. Anahitat on nimetatud ka neitsilikuks emaks. Partlastest valitsejad Armeenias olid Mithra preestrid ning seal maal püsis vastav kultus kõige visamalt. Ajaarvamise vahetuse paiku levis Mithra kultus roomlaste seas ning arvatavasti mõjutas ka varakristlikku õpetust ja mütoloogiat.
Immanuel Kant
Tunnetus
Kant uskus, et teadus on meile andnud võtme kogemusmaailma mõistmiseks. Iga materiaalse objekti sisemine ülesehitus ja kõik selle liikumised aegruumis näisid vastavat reeglitele, mida teadus vähemalt põhimõtteliselt on võimeline avastama, kuid siin kerkis tõsine probleem seoses inimesega. Meie kehad on materiaalsed objektid, mis eksisteerivad ruumis ja liiguvad aegruumis. Kui nende liikumine oleks lõpuni määratud füüsikaseadustega, poleks olemas sellist asja nagu vaba tahe. Ometi uskus Kant, et meil on vaba tahe – ja mis veelgi olulisem, et seda saab tõestada. Tema lahendus probleemile oli see, et meie vaba tahte aktid ei toimu mitte fenomenaalses, st teaduslike seaduste kaudu kirjeldatavas maailmas, vaid noumenaalses maailmas, milleni teaduslik tunnetus ei küüni.
Moraalifilosoofia
Moraalifilosoofia põhieesmärk on leida kommete filosoofia alusprintsiip. "Alusepanekus kommete metafüüsikale" analüüsib Kant terve mõistuse moraaliideid, püüdes sõnastada printsiipe, millel need põhinevad. Eeldatavalt on need sellised otsustused, mida iga terve mõistusega vaimselt terve täiskasvanu aktsepteerib. Edasi püüab Kant näidata, et see fundamentaalne moraaliprintsiip on iga inimese ratsionaalse tahte nõue. Kant eeldab, et inimestel on autonoomia.
Moraalifilosoofia küsib "Mida ma peaksin tegema?". Tarvis on teooriat eetiliste kohustuste loomuse ja ulatuse kohta. Kant jaotab kohustused kohustusteks enda vastu ja kohustusteks teiste vastu. Moraalifilosoofia peaks iseloomustama moraali nõudeid inimese psühholoogiale ja inimeste suhtluse vormidele. Rahuldav vastus küsimusele, mida peaks tegema, peaks arvestama poliitilisi ja religioosseid nõudeid, mis on Kanti jaoks vähemalt kaudselt ka eetilised kohustused. Moraalifilosoofia peaks ütlema midagi ülima hüve kohta ning selle suhte kohta moraalieluga. Inimkonna ülim hüve on täielik moraalne väärtus koos täieliku õndsusega, kusjuures esimene on teise ärateenimise tingimus. Voorus ei taga heaolu ja võib isegi sellega vastuolus olla. Selles elus ei ole moraalne täiuslikkus reaalselt võimalik ja vähesed meist väärivad täielikult õndsust, mis neil on. Mõistus ei saa Kaitselmuse olemasolu ega hinge surematust tõestada ega ümber lükata. Ent mõistus nõuab postulaatidena piiramatut aega enese täiustamiseks (surematust) ja sellega ühismõõdulist heaolu, mille tagab Jumal.
Filosoofilistele põhiküsimustele tuleb läheneda aprioorselt. Kui moraali põhiprintsiip on aprioorselt kindlaks tehtud, siis saab kogemuslike tõsiasjade järgi määrata, kuidas seda printsiipi inimestele kõige paremini rakendada ning teha konkreetsed järeldused selle kohta, kuidas tegutseda. Kant viitab siiski mõnikord kogemuslikele tõsiasjadele (näiteks et tahte määravad praktilised printsiibid; et motiivid on õige teoni jõudmisel muutlikud).
Kommete metafüüsika oleks teooria moraalse reaalsuse loomuse ja struktuuri kohta, kohustuste ja väärtuste kategoriseering. See vastaks näiteks küsimustele, mis on kohused, mis liiki kohused on olemas, mis on hüve, mis liiki hüved on olemas. Vastused peavad toetuma metafüüsilisele printsiibile; see nõuab aprioorset lähenemist.
Kanti järgi nõuab eetika algselt moraalimõistete (näiteks hea tahe, kohustus, kohus) ja nende omavaheliste suhete analüüsi, et määrata, kas nende kasutamine on õigustatud. Et mõistete analüüs on aprioorne, siis niivõrd kui eetika seisneb sellises analüüsis, on ka eetika aprioorne. See küll veel ei seleta, miks kõigile moraalifilosoofia põhiküsimustele tuleb vastata aprioorselt: kui tuleb aprioorselt näidata, et inimesed kui ratsionaalsed tegutsejad on õigustatud omaks võtma kategoorilise imperatiivi, siis asi pole analüüsis. Kooskõla moraalinõuetega ei sisaldu ratsionaalse toimimise mõistes ja täiesti ratsionaalne toimija võib olla ka amoraalne. Kanti järgi ei saa ükski kogemus öelda, kas mingi tahe on kategoorilise imperatiiviga kooskõlas, sest asi on seesmistes printsiipides, mida pole näha. Mida rohkem me kogeme, seda vähem on meil kindlust, et tahe on üldse kunagi moraalinormidega kooskõlas. Et vaatlus ei saa mõistusliku tahte paratamatut kooskõla kindlaks teha, siis on nende kooskõla väide Kanti järgi sünteetiline aprioorne. Ka sellepärast leidis Kant, et eetika põhiprobleemidele tuleb läheneda aprioorselt. Eetika aine on lõppude lõpuks ratsionaalset tahet paratamatult määravate printsiipide loomus ja sisu. Moraalifilosoofia põhiküsimused tuleb Kanti järgi lahendada aprioorselt ka moraalinõuete loomuse tõttu: need on absoluutselt paratamatud. Aposterioorselt saab aga öelda ainult seda, mida me tegelikult teeme, mitte seda, mida me peame tegema.
Hea tahe, kohus ja moraalne väärtus
Ainuke asi, mis on tingimusteta hea, on hea tahe. See on lähedane hea inimese mõistele. Hea inimese teeb heaks see, et tal on tahe, mille määrab moraaliseadus. Hea inimene teeb ainult otsuseid, mida ta peab moraalselt väärtuslikeks, pidades moraalseid kaalutlusi otsustavateks. Sellist iseloomu hindavad Kanti järgi kõik tingimusteta.
Inimesed peavad moraaliseadust oma soovide piiranguks. Tahet, mille jaoks moraaliseadus on otsustav, motiveerib mõte kohusest. Kui on olemas Jumala tahe, siis see ei ole hea mitte sellepärast, et seda motiveeriksid mõtted kohusest. Jumala tahe oleks täiesti vaba soovidest, mis võiksid toimida moraalist sõltumatult. Sellepärast, et inimesel on soovid, mis võivad toimida moraali nõuetest sõltumatult, ongi headus inimestel piirang, kohuse mõiste oluline koostisosa. Tingimusteta headus ebatäiuslikel mõistusega olenditel ongi motiveeritud mõttest, et meil on moraalsed kohused, mis piiravad meid toimima nii, nagu me ei pruugi tahta. Kohusekohased teod, millel on teised motiivid, nagu omakasu, enesesäilitamine, kaastunne ja õndsus, võivad küll olla kiiduväärsed, kuid ei väljenda head tahet. Teol on tõeline moraalne väärtus ainult juhul, kui see väljendab head tahet. Vastasel juhul on teo kooskõla kohusega seotud tahte sisuga ainult juhuslikult.
Kohuse motiiv seisneb pelgas austuses seaduslikkuse vastu. Kohuseid loovad mingit laadi reeglid või seadused. Kui me peame end kohusega seotuks, tähendab see, et me austame teatud seadusi. Aga seadused võivad olla amoraalsed. Ja riigi vms seadustele allumise motiiv ei ole tingimusteta austus, sest on väärtusi, seadusi ja printsiipe, mida me peame kallimaks. Kant peab aga peab silmas, et kohusest tegutsemise puhul motiveerib meid ainult tahte kooskõla seaduse kui niisugusega. Mis vahe siin siis on? Kohuse motiiv tähendab, et meid motiveerib austus mis tahes seaduse vastu, mis teeb teo kohuseks. Aga on seadusi, mis rakenduvad meile ainult juhul, kui me ratsionaalselt ei otsusta nende alt väljuda. Neid seadusi me ei austa tingimusteta. On seadused, mis rakenduvad meile kui mõistuslikele tegutsejatele, kes suudavad suunata oma käitumist ratsionaalsuse direktiivide, printsiipide ja seaduste järgi. Me ei saa otsustada selliste olendite seast välja astuda. Kui on seadus, mis kirjutab ette, mida mis tahes mõistuslik tegutseja peab tegema, siis meil on idee kohusest, millest me ei saa ratsionaalselt välja astuda. Kui me teeme midagi sellepärast, et see on meie moraalne kohus, siis motiveerib meid mõte, et mõistuslike olenditena me peame toimima ainult nii, nagu see fundamentaalne praktilise mõistuse seadus igale meie olukorras olevale mõistusega olendile ette kirjutab. Et see seadus on mõistuse printsiip, siis see kehtib kõigi mõistusega toimijate kohta.
Kanti teooria moraalinõuete kohta ning moraaliarutluse loomuse kohta rajaneb selle ainulaadse jõu analüüsil, mis on tegutsemise põhjenditena moraalsetel kaalutlustel. See jõud seisneb selles, et me ei saa neid ignoreerida mitte mingitel asjaoludel, neil on universaalne kehtivus, nende sisu on universaalne. Moraali põhjendit andva jõuga nõude sisu saab olla ainult universaalne seadus. Siit tuleb kategoorilise imperatiivi esialgne sõnastus: "Ma ei tohiks kunagi tegutseda teisiti kui nii, et ma saaksin ka tahta, et minu maksiim saaks üleüldiseks seaduseks." See printsiip motiveeribki head tahet ja on kogu moraali aluseks.
Deontoloogilised ja teleoloogilised elemendid
Kanti moraaliteooria on deontoloogiline. Aga see ei tähenda, nagu poleks selles teo tagajärgedel mingit tähtsust. Kanti praktiline filosoofia jaguneb voorusõpetuseks ja õigusõpetuseks. Voorusõpetuses on moraalse hinnangu objektiks tegija tahe või tahtmise printsiip. Õigusõpetuses on hindamise objektiks tegija käitumine. Õigusõpetus abstraheerub käitumisakti aluseks oleva tahtmise printsiibist. Ta teeb kindlaks, kas välised teod on õigusega kooskõlas ja seega ei sekku teiste vabadusse. Iga tegu on õige, kui ta saab koos eksisteerida igaühe vabadusega kooskõlas üldise seadusega. Nii et Kanti praktilisel teoorial tervikuna ei puudu huvi meie tegude tegelike tagajärgede vastu. Ja isegi kui piirduda voorusteooriaga, ei saa Kantile omistada vaadet, et hea tahe ei huvitu oma tahtmise tegelikest tagajärgedest. Mõnede kriitikute meelest seisneb hea tahe Kantil ainult kuulekuses reeglile või printsiibile. Sellises tõlgenduses ei ole hea tahe midagi enamat kui pädev reeglijärgija; teda ei huvita tema tahtmise tagajärjed, tema eesmärk on ainult teha seda, mida praktiline mõistus nõuab; ta tegutseb kohusest kohuse enda pärast. Niisugune tõlgendus on karikatuur. Sellest, et hea tahte headus ei ole seotud tema tahtmise tegelike tagajärgedega, ei järeldu, et hea tahe ei hooli oma tahtmise tegelikest tagajärgedest. Hea tahe peab silmas teatud eesmärke ning püüab neid ellu viia. Need eesmärgid on seadnud praktiline mõistus. Ei maksa arvata, nagu heal tahtel poleks muud püüdlust kui viia oma tahtmine vastavusse reegliga.
Eesti Raamat
Ajalugu
Kirjastus moodustati riikliku kirjastusena 1964, kui Eesti Riiklik Kirjastus lahutati kirjastuseks Eesti Raamat ja kirjastuseks Valgus. Eesti Raamat spetsialiseerus ilukirjandusele ning sotsiaal- ja humanitaarteemalisele kirjandusele.
Immanuel Kant
Autonoomia: teoreetiline ja praktiline filosoofia
Teoreetiline filosoofia käib selle kohta, kuidas maailm on (Puhta mõistuse kriitika (A633/B661). Selle kõrgeim printsiip on eneseteadvus, millel põhineb looduse fundamentaalsete seaduste teadmine. Meelteandmete põhjal konstrueerib aru nende aprioorsete seaduste järgi kogemuse. Praktiline filosoofia käib selle kohta, kuidas maailm peaks olema (A800–801/B828–829). Selle kõrgeim printsiip on moraaliseadus, millest me tuletame kohused, mille järgi me peaksime konkreetsetes olukordades toimima. Refleksioon moraalsetest kohustest ja õnnevajadus viivad mõttele ideaalsest maailmast, mida Kant nimetab ülimaks hüveks. Meie eesmärk on teha maailma paremaks, realiseerides ülimat hüvet.
Eesti Raamat
Ajalugu
Aastast 1995 on Eesti Raamat osaühing.
Immanuel Kant
Autonoomia: teoreetiline ja praktiline filosoofia
Nii teoreetiline kui ka praktiline filosoofia räägivad maailma autonoomsest konstrueerimisest. Teoreetilises filosoofias konstrueeritakse kategooriate ja kaemuse vormide abil kogemusmaailm ehk loodus. Praktilises filosoofias konstrueeritakse moraaliseaduse abil moraalne maailm ehk meie käitumist juhtivate eesmärkide vald ning lõppude lõpuks muundatakse loomulik maailm kõrgeimaks hüveks. Transtsendentaalses idealismis saavad teoreetiline ja praktiline filosoofia kokku. Teoreetiline filosoofia tegeleb nähtumustega, millega meie tunnetus on piiratud; praktiline filosoofia tegeleb asjadega iseeneses, kuigi see ei anna nende kohta teadmist, vaid ainult mõistuspärase õigustuse teatud uskumustele nende kohta praktiliseks otstarbeks.
Kant näitab transtsendentaalses dialektikas, et ratsionaalne psühholoogia, ratsionaalne kosmoloogia ja ratsionaalne teoloogia ei anna aprioorset teadmist vastavalt inimese hinge, maailmaterviku ja Jumala kohta, ning näiv teadmine tuleneb inimmõistuse olemuses kätkevast illusioonist. Neid näivaid ideid saab siiski kasutada kommete metafüüsikas, kus need õigustavad usku inimese surematusse, inimese vabadusse ja Jumala olemasolusse, kuid need ei ole spekulatiivse teadmise kohased esemed.
Mõistusega loomuste väärikus
Kategooriline imperatiiv on fundamentaalne seadus või printsiip, mille abil me määrame, mis on ja mis ei ole meilt praktiliselt nõutav, meie kohus. See käsib, et me austaksime kõikide mõistusega loomuste väärikust. Väärikus on Kanti järgi kõigil mõistusega loomustel. Olendi väärikus ei tule tema ühiskondlikust ega majanduslikust seisundist, usundist, soost ega rassist; tal on väärikus tema praktilise mõistuslikkuse tõttu, tal on praktiline mõistus. See ei ole intellekt ega kavalus, vaid vaba tahte ehk enesemääramise võime. Seega käsib kategooriline imperatiiv austada ja edendada praktilise mõistuslikkuse ehk vabaduse väljendust. Kanti järgi on igasuguse praktilise väärtuse allikas vabadus.
Kõrgeima praktilise seaduse universaalsus ja paratamatus
Kategooriline imperatiiv on universaalne esiteks oma rakenduse ulatuse poolest. Austus väärikuse vastu rakendub mõistusega loomusele erapooletult: ükski mõistusega loomus ei ole austust mittevääriv, ja ükski mõistusega loomus ei vääri ühestki teisest rohkem austust. Kuigi Kant keskendab tähelepanu kohustele inimeste mõistusega loomuste vastu, väidab ta, et austust väärivad eranditult kõik mõistusega loomused.
Kategooriline imperatiiv on universaalne teiseks oma kehtivuse ulatuse poolest. Praktiline seadus on kehtiv, st siduv, kõigi mõistusega loomuste suhtes. See määrab iga mõistusega loomuse puhul, kas dispositsioon või tahe on hea ja kas tegu on õige. Aga see seadus ei käsi paratamatult iga mõistusega loomuse kohta: võib olla mõistusega olendeid, kelle loomus on kohusega täielikus kooskõlas ja keda seetõttu pole tarvis käskida austada kohust. Käsu või imperatiivi kuju võtab kõrgeim praktiline seadus ainult lõplike või ebatäiuslike mõistusega olendite jaoks.
Me oleme paratamatult kohustatud tegema seda, mis on kategoorilise imperatiivi järgi meie kohus. Tegu ei ole kohustatusega mingil määral või ainult siis, kui tahame, vaid see seob meid tingimatult.
"Puhta mõistuse kriitikas" (A 70/B 95) eristab Kant universaalsust ja paratamatust kui kvantiteedi ja modaalsuse kategooria alla kuuluvat. Samas (B 4) ütleb ta, et kuigi universaalsus ja paratamatus kuuluvad lahutamatult kokku, kuigi need on erinevad. Aga näiteks "Alusepanekus" iseloomustab ta paratamatust universaalse kehtivuse kaudu.
Praktilise filosoofia mõistuspärane alus
Kant rõhutab, et tema praktilise filosoofia alus (st õigustus) on mõistuses. Kõrgeim praktiline seadus on ise mõistuse seadus. Rõhutades, et see alus on aprioorne, vastandub Kant püüule rajada moraali vaadeldavatele faktidele inimloomuse kohta, näiteks selle kohta, mida kõik inimesed soovivad. Näiteks epikuurlased väitsid, et kõik inimesed soovivad õnne ning sellepärast on meie kohus teha seda, mis tekitab või edendab õnne. Seevastu Kanti järgi tuleb apelleerida mõistusele ja mõistuse seadustele. Samuti lükkab Kant tagasi apelleerimise Jumala autoriteedile (kuigi religioonile jääb tema praktilises filosoofias teatud roll). Religioosne autoriteet ei ole kategoorilise imperatiivi allikas ega õigustus.
Kuigi Kant ei kiitnud heaks tema aja kristluse kõiki aspekte ning eitas jumalatõestuse võimalikkust, oli ta usklik. Ta rõhutab religiooni rolli eriti teostes "Praktilise mõistuse religioon" ja "Religioon puhta mõistuse piires", väites, et moraal viib möödapääsmatult religioonini. Selleks et eesmärki, mida me moraaliseaduse alusel tegutsedes täidame, adekvaatselt mõelda või kujutleda, on meil tarvis arusaama hauatagusest elust ja jumalikust loojast, mis on "praktilised postulaadid" ja "mõistuspärased uskumused". Ent Kant rõhutab, et praktiline filosoofia ei saa põhineda nendel arusaamadel, vaid praktilisel mõistusel, tegutseja võimel oma tegusid vabalt määrata. Ta lükkab teoloogilise aluse tagasi esiteks sellepärast, et see ei eelda mitte ainult seda, et Jumal on kõigi kohuste allikas, vaid ka seda, et Jumala olemasolu saab tõestada, mis on aga Kanti järgi võimatu. Teiseks muretseb Kant, et kui moraal tuletada jumalikust kõiktäiuslikust tahtest, siis me austaksime kohust vastusena jumaliku tahte käsule, selleks et Jumalale meele järele olla, kas kartes karistust või oodates tasu, nii et lõppkokkuvõttes me toimiksime kohusest selleks, et omaenda õndsust tagada. Aga moraal ei räägi sellest, kuidas end õnnelikuks teha, vaid selleks, kuidas saada õnne vääriliseks.