Ukiyo-e
Kunstnikud
pisi|Hishikawa Moronobu "Kosode no sugatami (Kosode in a full-length mirror)", 1683 On tehtud kindlaks, et ukiyo-e 'l polnud ühte kindlat alusepanijat, vaid selle arengule aitasid kaasa romaanide ja näidendite loomine. Esimeseks ukiyo-e n-ö algatajateks on Iwasa Matabei (1578–1650) ja Hishikawa Moronobu (1618–1694). Maalikunstnikust Matabei tegeles peamiselt ajalooliste stseenide ning klassikaliste hiina ja jaapani teoste illustreerimisega. Moronobu andis, lisaks maalingutele, välja ka enda poolt illustreeritud raamatute trükiseid. Põhiliselt kujutas ta Edos elavate kabuki näitlejate, lillede vaatamise ja jõe ääres olevate inimeste igapäevaseid harjumusi. Aastal 1672 dateeris ja allkirjastas Moronobu neli must-valget teost, mis andsid nõusoleku ja tunnistasid ukiyo-e 'd kunstistiilina. Selle teoga on ta pälvinud nn primitiivse ukiyo-e trükiperioodi tõelise rajaja tiitli. pisi|Isoda Koryūsai "The Kango Returning from Go-ju-ken", 1770 Edo esimesel kõrgperioodil tegutsesid mitmed kuulsad kunstnikud, kuid kõige silmapaistvamad olid Isoda Koryūsai (1735–1790), Torii Kiyonaga (1752–1815) ja Kitagawa Utamaro (1753–1806). Harunobu õpilane Koryūsai sai kuulsaks 1770. aastal, luues suurema formaadiga ja seeriatena trükke kurtisaanidest ehk prostituutidest. Erinevalt enda õpetajast, kes kujutas naisi õrnade ja habrastena, muutis Koryūsai naised robustsemaks ning lisas ohtralt roostepunast värvi. Lisaks oli ta kuulus ka oma linnu- ja taimekompositsioonide ning armustseenide kujutamise poolest. pisi|Torii Kiyonaga "Cherry blossoms viewing at Asukayama", 1787 pisi|Kitagawa Utamaro, Transparent Comb, 1780s Kiyonaga maalis peene perspektiivitunnetusega inimesi majade ja maastike taustal. Enda loomingu vedas ta mitmele lehele, mis jutustasid stseenidena teatud jaapani rahvuslikku lugu ukiyo-e vormis. Utamarot peetakse kõige suuremaks ukiyo-e gravüürimeistriks. Terve oma kunstnikuelu pühendas ta naiseilu uurimisele ja tänu sellele suutis ta oma trükistes tabada igas klassis ja vanuses olevate naiste peeneid tundemärke. Tema bijin-ga 't on peetud kõige meeldejäävamaks, sest ta on naisi kujutanud pehmete kuid tugeva kehaehitusega ning nende süsimustad juuksed annavad edasi silmatorkavat kontrasti kimonoga. Läbi tema käe uuendusid mõned tehnikad, näiteks lisandusid teostele läbipaistva kanga efektid, mis muutis figuurid poolenisti nähtamatuks. pisi|Tōshūsai Sharaku "Ōtani Oniji III in the Role of the Servant Edobei", 1794 pisi|Katsushika Hokusai "The Great Wave off Kanagawa", 1831 pisi|Utagawa Hiroshige "Hakone; Kosui", 1833–1834 18. sajandi lõpus tulid esile uued, nooremad ukiyo-e kunstnikud. Tōshūsai Sharaku, kelle kunstniku karjäär kestis ainult kümme kuud, kuid selle lühikese ajaga suutis ta maalida valmis 136 kabuki-näitleja portreed. Eksperimenteerimist armastav, humoorikas ja üks pikema karjääriga kunstnikke oli Katsushika Hokusai (1760–1849). Aastatega tema stiilid muutusid. Algul tegi ta gravüüre kabuki näitlejatest ja kurtisaanidest, hiljem huvitas teda dramaatika kujutamine maastikul. Lisaks gravüüridele lisandusid ta kogusse sesoonsed õnnitluskaardid, pildid lindudest ja lilledest ja ka tema nn mangad. Hoksusaid nimetatakse 18. sajandi ja 19. sajandi gravüürikunsti ühendajaks. Tema tööd inspireerisid ka teisi kunstnikke, näiteks mõjutas tema teos „Vaadetes“ Utagawa Hiroshigest (1797–1858), kes sai kuulsaks poeetilist atmosfääri õhkavate maastike kujutamisega.