An_Essay_on_Free_Will
Peatükk I. Probleemid ja kuidas nendele läheneda
Determinism on tees, et minevik determineerib ainsa tuleviku. Eeldatavalt on igal hetkel palju võimalikke (kujutletavaid, kooskõlaliselt kirjeldatavaid) tulevikke. Kuid paljud neist on füüsiliselt võimatud. See ei tähenda loodusseaduste vastasust, vaid see võimatus tuleneb loodusseadustest koos minevikuga. Determinism tähendab, et igal hetkel on ainult üks füüsiliselt võimalik tulevik. Kui neid on rohkem kui üks, siis kehtib indeterminism. Determinism erineb üleüldise põhjuslikkuse printsiibist, s.o teesist, et igal sündmusel (või faktil, muutusel või asjade seisul) on põhjus. Pole ilmne, kuidas need on ilmne, kuidas need on omavahel seotud. Autor kahtleb, kas põhjuslikkuse printsiibist järeldub determinism. Tuletamiseks on tarvis vähemalt kolme eeldust: 1) sündmuse (jne) põhjus on alati sündmus, mitte substants või kontinuant (näiteks inimene); 2) kui üks sündmus on teise põhjus, siis see tegi teise sündmuse põhjuslikult paratamatuks (see ei oleks saanud juhtumata jääda); 3) igal sündmuste ahelal, millel pole esimest liiget, on igast hetkest varasem liige. Kui eeldus 1) ei pea paika (põhjus on näiteks inimene), siis determinism ei kehti. Kui oletada, et eeldus 1) kehtib ja eeldus 2) mitte (põhjus kutsub tagajärje esile, kuid ei tee seda paratamatuks), siis determinism ei kehti. Kui eeldused 1) ja 2) kehtivad ja eeldus 3) mitte, siis determinism ei pruugi kehtida, sest kogu lõpmatu sündmuste ahel võib toimuda mingist hetkest hiljem. Autor kahtleb, kas kõik need eeldused on tõesed, eriti kahtleb ta eelduses 2); seega ta kahtlen selles, et üleüldisest põhjuslikkusest järeldub determinism. Kas aga determinismist järeldub üleüldine põhjuslikkus? Kas ei või olla mineviku ja loodusseaduste tõttu vältimatut sündmust, mida ei põhjusta varasemad sündmused? Tõenäoliselt tundub see järeldumine enesestmõistetavana ainult teatud põhjuslikkuse pildi tõttu. Mis puutub loodusseaduse mõistesse, siis autor nõuab, et loodusseadus oleks defineeritud nii, et i) fraas "on loodusseadus" on tõeline predikaat (omistab objektidele omaduse), mitte nagu "eksisteerib" Immanuel Kanti järgi ja "on hea" R. M. Hare'i järgi; ii) objektid, millel see omadus on, on tõeväärtuse kandjad, nii et seadus on kas tõene või väär; iii) see, kas mingi propositsioon on seadus, on objektiivne. On pakutud selle tarvilikke tingimusi, et mingi propositsioon on loodusseadus, näiteks tõesus, kontingentsus, mitte ühegi üksiku (kontingentse) indiviidi olemasolu järeldumine sellest, "oma kontrafaktuaalide toetamine", "subjunktiivsete konditsionaalide järeldamise õigustamine". Ent ka kõik koos ei ole piisav tingimus. Võtame näiteks propositsiooni, et kõigil inimestel, kellel on C-vitamiini puudus, tekib skorbuut. See propositsioon rahuldab neid tingimusi, aga vaevalt on ta sellepärast loodusseadus: on mõeldav, et C-vitamiini saaks asendada X-vitamiiniga, kuid kogu X-vitamiin on Marsil varakambris. Või kujutleme, et kui oleks toimunud teatud mutatsioon, siis mõnel inimesel ka ilma C-vitamiinita skorbuuti ei tekiks. Tundub ilmne, et meie loodusseaduse mõiste on niisugune, et sellistest juhuslikest asjaoludest ei sõltu, kas tegu on loodusseadusega. Piisavaid tingimusi pole teada peale selliste triviaalsete tingimuste, nagu näiteks nõue, et seadus oleks füüsiliselt paratamatu. Loodusseaduse mõisteta aga läbi ei saa, ja see mõiste on meil olemas, kuigi definitsiooni ei ole.