cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abraham Nicolaus Winkler
Oli 1784–1790 (kutsuti 18. juunil 1784) Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja. Rakvere Kolmainu koguduse õpetajaks kutsuti aastal 1790, kogudust teenima asus 4. veebruaril 1791. Oli Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja aastatel 1791–1835. Emerituuri jäi pastoriametist detsembris 1835. Oli Viru praostkonna praost aastatel 1812–1839, veel oli ta alates aastast 1812 Virumaa ülemkirikueestseisja ameti liige, septembrist 1815 - konsistooriumi nõunik ja 20. septembrist 1829 senior ministerii. Oli Ulvi mõisa omanik.
Isiklikku
Tema isa Reinhold Johann Winkler oli Tallinna Oleviste koguduse ülempastor ja Tallinna superintendent, vanaisa Reinhold Winkler oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vanavanaisa Abraham Winkler oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, vend Reinhold Johann Winkler oli Jüri- ja Tallinna Toomkoguduse õpetaja; väimees Adam Johann Schubbe oli Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja.
Râșnov
Râșnov (saksa keeles Rosenau, rumeenia keeles Barcarozsnyó) on linn Rumeenias Transilvaanias Brașovi maakonnas. Râșnov asub maakonnakeskusest Brașovist ligikaudu 12 km edelas.
Saksa ordu ehitas Râșnovi kindluse aastatel 1211–1225. Piirkonda saabusid saksi asunikud. Ürikutes on asulat esmamainitud 1331. aastal. Linnaõigused sai Râșnov 1950. aastal.
Râșnov on talispordikeskus.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Râșnovi elanikest rumeenlasi 89,58%, mustlasi 1,78%, ungarlasi 1,33% ja teistest rahvustest inimesi 0,78%. Rahvus oli teadmata 6,51%-l inimestest.
Baltimaade õigeusu vennastekogu
Baltimaade õigeusu vennastekogu (harvem ka Baltimaade õigeusu vennaskond; lühend BÕV) oli Venemaa keisririigi ajal Baltimaades tegutsenud õigeusu vennastekogu. BÕV-i eesmärkide seas oli Eesti- ja Liivimaal avada uusi õigeusu kirikuid, hallata eksisteerivaid õigeusu kirikuid, avada õigeusu kirikukoole, levitada usukirjandust.
BÕV asutati 30. aprillil 1882. BÕV oli Venemaa keisrinna Maria Fjodorovna järelevalve all ja seetõttu olid BÕV-il suured rahalised võimalused.
1883. aastal asutati esimene BÕV-i osakond Eestis: see asus Tallinnas. Seejärel asutati osakond Jõhvi, Viljandi, Paldiski, Rakvere, Paide, Haapsalu, Vasknarva, Aruküla, Lihula, Alajõe ja Hiiumaa õigeusu kiriku juures. BÕV-i Eesti alal asunud osakonnad andsid aru Peterburis asunud komiteele. Alates 1917. aastast ei kontrollinud Eestimaa BÕV-i osakondasid enam Peterburis asunud komitee. Aastast 1920 kuulusid BÕV-i Eesti osakonnad Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku koosseisu. Sel ajal jätkasid tööd järgmised vennastekogud: Saaremaa Apostliku Õigeusu Püha Nikolai Vennaste Selts (1870–1940), Tartu Püha Isidori Vennaste Selts (1914–1940), Narva Püha Vladimiri Vennaskond (1888–1917, 1923–1940).
BÕV-il oli oma kirjastus, mis asus Riias. BÕV andis välja muu hulgas eestikeelseid häälekandjaid Vaimulik Sõnumitooja (1904−1907) ning Usk ja elu (1908−1917).
Lembitu tänav (Võru)
pisi|Lembitu tänav Lembitu tänav on tänav Võrus.
Lembitu tänav sai praeguse nime 22. juunil 1953. Enne seda oli tänava nimi alates 1909. aastast Kasarmu tänav (saksa keeles Kasernenstraße või Kasarmenstraße, vene keeles Казарменная улица).
Reiner Brockmann noorem
Reiner Brockmann noorem (1640 Kadrina kirikumõis, Virumaa – juuni 1704 Laiuse) oli Eestimaa vaimulik.
Reiner Brockmann noorem õppis Rostocki ülikoolis ning töötas aastatel 1666–1703/1704 Laiuse Püha Jüri koguduse pastorina ja 1678–1703/1704 Tartu praostkonna praostina. Aastatel 1681–1685 oli ta ka Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse pastori kohusetäitja.
Odaji (Tultšõni rajoon)
Odaji (ukraina keeles Одаї) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tultšõni rajoonis. Elanike arv on 588. Pindala on 3,081 km².
Léo Jardim
Leonardo César Jardim (sündinud 20. märtsil 1995 Ribeirão Pretos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib väravavahina Brasiilia kõrgliigaklubis Vasco da Gama.
Ta alustas klubikarjääri Grêmios. Brasiilia kõrgliigas debüteeris ta 2016. aastal. Hooajal 2018/19 oli ta Grêmiost laenul Portugali kõrgliigaklubis Rio Ave.
Velõka Rostivka
Velõka Rostivka (ukraina keeles Велика Ростівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Orativi rajoonis. Elanike arv on 709. Pindala on 3,293 km².
Léo Jardim
2019. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Lille. Lille'i põhimeeskonnas debüteeris Jardim 2. oktoobril 2019 UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus Londoni Chelsea vastu. See hooaeg sai ta Lille'i meeskonnas kirja veel kolm mängu, kõik Prantsusmaa liigakarika võistlustel. Hooajal 2020/21 oli Jardim laenul Portugali kõrgliigaklubis Boavista. Hooajal 2021/22 oli Jardim Lille'i üks kahest põhiväravavahist Ivo Grbići kõrval. Jardim kuulus Lille'i algkoosseisu, kui Lille võitis Prantsusmaa superkarikafinaalis Paris Saint-Germaini tulemusega 1:0. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta 8. augustil 2021 mängus FC Metzi vastu.
Tuulikki Bartosik
pisi|Tuulikki Bartosik esinemas 2021. aasta [[soome-ugri filmifestivalil]] Tuulikki Bartosik (sünninimi Tuulikki Veskus; sündinud 24. augustil 1976 Rakveres) on eesti akordionist.
Aastatel 1983–1994 õppis ta Tallinna 13. Keskkoolis ja 1984–1990 Lasnamäe Muusikakoolis.
1995. aastal lõpetas Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli akordioni erialal Venda Tammanni õpilasena. 1997. aastal lõpetas Viljandi Kultuurikolledži. 2002. aastal lõpetas Stockholmi Kuningliku Muusikakõrgkooli rahvamuusika erialal bakalaureusekraadiga, 2004. aastal lõpetas Sibeliuse Akadeemia magistrikraadiga (Master in Music).
2023. aastal ilmus tema esitatud akordionimuusikaga album "Playscapes".
Suveköök
Suveköök on väike elumajast eraldi asuv lahtise koldega ehitis soojal ajal söögi valmistamiseks. Saarte murdes ka paargu, Põhja-Eestis (õue)köök, Lõuna-Eestis suvekoda , nimetatud ka irrekoda, kolualune.
Ajaloost
Põhja-Euroopas, eriti piirkondades, kus elamiseks olid varem olnud suitsutoad, oli suveköök tavaline taluhoone veel 19. sajandil ja 20. sajandi algupoolel. Eestis, aga ka Läti põhjaosas ning Soomes, kasutati 19. sajandi lõpuni suveköögina ürgset püstkoda (Põhja-Eesti murdes roigasköök, Saaremaal hirrepaargu, Võru murdes pinu(koda)). Arvatavasti varakeskajal hakati Eestis ehitama nelinurkseid palk- või paekivist seintega suvekööke, mis 19. sajandil said valdavaks ning tõrjusid püstköögid kõrvale. 19. sajandi lõpus alustati elamutesse köökide ehitamist, mistõttu suveköökide kasutamine vähenes, need jäid rohkem loomatoidu valmistamiseks. Saartel ja Eesti loodeosas kasutati kivikööke siiski veel 20. sajandi keskelgi.
Kasutamine
Suveköögis küpsetati leiba, valmistati toitu perekonnapidude, pulmade, varrude, matuste puhul. Pesti ka pesu, keedeti seepi, soojendati saunavett, valmistati loomatoitu, võeti tapetud loomadelt karva ning tükeldati lihakehi.
Ehitus
Püstköök oli 4–5 meetrise läbimõõduga ning ehitati erineva pikkusega lattidest, mis moodustasid koonusja seina ning millele olid toeks jämedamad tugilatid. Tugilatid seoti tipus väätide või sidepuude abil. Latid kaeti tihendamiseks kuusekoore, tohu, mätaste, sambla või adruga. Koonuse tipus jäeti lattide vahele vahed suitsu väljalaskmiseks. Ühes küljes oli ava, mis mõnikord suleti kald- või püstasendis uksega. Suveköögi keskel paiknes lahtine kolle, mis oli ääristatud kividega ning mille kohal rippus koogu otsas pada. Koogu varde puuritud aukude ning puupulkade abil sai reguleerida katla kõrgust.
Hiiumaal ehitati püstköök ringikujulise madala paekivist müüri peale või tehti müür selle sisse. Rannakülades kasutati suveköögina ka kahte vastamisi püsti asetatud paadipoolikut.
Nelinurksetel suveköökidel oli kisklaudadest (ka paeplaatidest, harva kuusekoorest) viilkatus, lage ei olnud. Päevavalgust sai ruum pisikese aknaava või ukseava kaudu. Põrandaks oli kõvaks tambitud maapind või paeplaadid. Lahtine keedukolle asus tagaseinas, selle kohal rippus pada, korsten puudus. Kagu-Eestis ehitati 19. sajandi teisel poolel lahtise kolde asemele müüripajad või pliidid. Saartel ja Loode-Eestis oli kolle kolmest küljest kivimüüriga varjatud ning pealt kaetud paeplaadi või savitatud vitstest kummiga, millel oli mõnikord korsten. Sealkandis ehitati suveköök koos kõrvalruumidega (kelder, õllekamber, laut, kuur jms) ka üheks pikaks hooneks.
HKScan
pisi|HKScani peakontor [[Turus (märts 2010)]] HKScan Oyj (varasema nimega HK Ruokatalo Oyj) on Soome toiduainetööstuse ettevõte. See on noteeritud Helsingi börsil (HKSAV). Ettevõtte peakontor asub Turus. Ettevõttel on tütarettevõtted mitmes Läänemerega piirnevas riigis, sh Eestis (AS HKScan Estonia), Rootsis, Lätis, Leedus, Taanis.
Ettevõte asutati 1913. aastal nimega Lounais-Suomen Osuusteurastamo ('Edela-Soome osatapamaja').
2007. aastast kannab ettevõte praegust nime HKScan.
Ettevõtte käive 2015. aastal oli 1,92 miljardit eurot, 2020. aastal 1,78 miljardit eurot 2020. aastal oli ettevõtte kasum 17 miljonit eurot, 2019. aastal kahjum 2,2 miljonit eurot.
Ettevõtte toodangu kaubamärgid on HK, Kariniemen, Via, Scan, Pärsons, Rakvere, Tallegg ja Rose.
HKScan Baltikumis
Ettevõtte Eesti tütarettevõte on AS HKScan Estonia. Eestis on kasutusel kaubamärgid Rakvere ja Tallegg. HKScan Estonia on Eesti suurim sealihatöötleja.
AS HKScan Estonia ja selle tütarettevõtete käive oli 2013. aastal 98,8 miljonit eurot ja sellega oli see käibe suuruselt 66. ettevõte Eestis. 2014. aastal oli käive juba 151,66 miljonit ja ettevõtte paigutus selle järgi 36. positsioonile.
2020. aastal käive oli 165 mln eurot ja kahjum 2,6 mln eurot (2019. aastal vastavalt 160 mln ja 461 tuhat eurot).
HKScan on tegev ka Lätis ja Leedus ning seal kuuluvad ettevõttele kaubamärgid Rīgas Miesnieks, Jelgava ja Klaipedos Maistas.
2022. aasta lõpul teatas ettevõte, et müüb oma Eesti, Läti ja Leedu ärid Maag Grupile.
Saksamaa praostkond
Saksamaa praostkond on EELK praostkond Saksamaal. Praostkond kuulub EELK Välis-Eesti piiskopkonda.
Aastast 2013 ilmub praostkonnal ajaleht EELK Saksamaa Praostkonna Ajaleht.
Martin Jensen
Martin Jensen (8. september 1909 Mõisaküla – 8. august 1992 Toronto ) oli eesti jalgpallur.
Alustas Pärnus, 1934. aastast kuulus JK Estonia rivistusse. Eesti koondises mängis 1934–1938 6 korral.
Giorgi Tsintsadze
Giorgi Tsintsadze (sündinud 7. veebruaril 1986) on gruusia korvpallur, kes on mänginud Eesti klubis Tartu Ülikool/Rock. Ta on 192 cm pikk.
Türkmenistani lennujaamade ja lennuväljade loend
Siin loetletakse Türkmenistanis asuvaid lennujaamu ja lennuväljasid.
Itamar Even-Zohar
pisi|Itamar Even-Zohar Itamar Even-Zohar (sündinud 1939) on Iisraeli kultuuriteadlane ja Tel Avivi ülikooli professor. Even-Zohar on polüsüsteemiteooria ning kultuuriliste repertuaaride teooria looja.
Maria Moier
pisi |Maria Moier pisi|Maria Moier. V. Žukovski joonistus
Maria Moier (sünninimega Protassova; vene keeles Мария Андреевна Протасова-Мойер; 1793–1823) oli Tartus tegutsenud arsti Johann Christian Moieri abikaasa.
Maria Moierit peetakse Vassili Žukovski ja Aleksandr Puškini muusaks. Värssromaani "Jevgeni Onegin" kangelanna Tatjana Larina tegelaskujus nägid kaasaegsed Maria Moieri jooni.
Maria Moier suri noorena, teise lapse sünnitamise järel. Ta on koos vastsündinuga maetud Raadi kalmistule.
Sean Astin
pisi|Sean Astin 2014. aasta [[San Diego Comic Conil]] Sean Patrick Astin (sündinud Duke; 25. veebruar 1971) on Ameerika Ühendriikide näitleja, režissöör ja filmiprodutsent.
Astini kuulsaim roll on olnud Tobajuss Mängla "Sõrmuste isanda" filmitriloogias (2001–2003). Ta on mänginud ka sellistes filmides nagu "The Goonies" (1985) ja "Rudy" (1993) ning teleseriaalis "Veidrad asjad" (2017–2019).
Elulugu
Sean Astin sündis 1971. aastal California osariigis Santa Monicas näitleja Patty Duke'i ja Michael Telli pojana. Vanemad lahutasid ainult 13 päeva kestnud abielu enne Seani sündi. Aastatel 1972–1985 oli ta ema abielus näitleja John Astiniga, kes adopteeris Seani.
Kurkliai
Kurkliai on alev Leedus Anykščiai rajoonis, Kurkliai valla halduskeskus.
Alev asub Virinta jõe ääres Anykščiai regionaalpargis.
Kurkliais on kultuurimaja, postkontor ja raamatukogu. Alevis kaevandatakse liiva ja kruusa, ka asub seal seafarm. Vaatamisväärsusteks on 1932. aastal ehitatud sünagoog, Kurkliai mõisa ait, aastal 1874 ehitatud katoliku kirik ja selle kellatorn.
Ajalugu
Alevi juures asuvad muinaskalmed, sellest veidi maad idas Buteikiai külas aga linnamägi. Kurkliai oli leedulaste Deltuva muinasmaakonna keskus. XV sajandil rajati sinna Kurkliai mõis, mis kuulus Leedu suurvürstidele. Kurkliai sai alevi staatuse aastal 1564.
XVI sajandil püstitati alevisse kirik, aastal 1622 aga kalvinistide kirik. Aastal 1700 rajati sinna klooster, mis suleti aastal 1822. Alev sai Põhjasõjas kannatada.
Kurkliai kuulus Plateritele, aastast 1788 aga Siesickitele. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Куркле.
Teise maailmasõja eel oli alevis suur juudi kogukond, sealsed juudid hukati 5. septembril 1941 Pivonija metsas. Sõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli Kurkliai kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Novoukrajinka (Tšetšelnõki rajoon)
Novoukrajinka (ukraina keeles Новоукраїнка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tšetšelnõki rajoonis. Elanike arv on 11.
Victoria (Gozo)
Victoria on linn Maltas. Linn asub Gozo saare keskel ning ongi saare ajalooline, majanduslik ja halduslik keskus.
Asustuse algus praeguse linna kohal võib olla nooremas kiviajas. 1897. aastal muudeti ametlik nimi kuninganna Victoria järgi, kuid eriti malta keeleruumis on levinud linna varasem nimi 'Rabat'.
Victorias elab umbes viiendik Gozo saare rahvastikust.
Victoria ajalooline kesklinn on aastast 1998 UNESCO maailmapärandi nimistusse lisamise ootel oleva objekti Cittadella (Victoria - Gozo) osa.
Johan Tšutšelov
Johan Tšutšelov (8. juuni 1912 – ?) oli Eesti jalgpallur.
Johan Tšutšelov mängis oma jalgpallurikarjääril, millest on teada vaid aastad 1935 ja 1936, Eesti meistrivõistlustel Tallinna VS Spordis, millega ta oli 1936 hooajal Tallinna JS Estonia järel teiseks.
Mängis 1935 kaasa 7 Eesti koondise maavõistluses. Ta debüteeris Leedu vastu juunis 1935. Samal aastal osales ta rahvusvalikuga Balti karikavõistlustel.
Châtelaine
Châtelaine ([ʃætəleɪn], 'lossiproua'; prantsuskeelne châtelaine on naisvorm sõnast châtelain 'kastellaan', 'lossihärra' ) on vöö küljes kantav ehiskinnitus, mille küljes ripuvad ketikeste otsas igapäevases majapidamises tarvilikud väikesed esemed nagu võtmed, käärid, kell, sõrmkübar, nuusksoola- või lõhnaveepudel vms. Tänapäeva ehtestilistikas võib see tähendada mitmete ripatsitega ehet, mida kantakse vööl või rinnas või kehal.
Viikingi- ja rahvasterännuaja arheoloogilise materjali kontekstis nimetatakse sellist tarbeesemeid kandvate ketikeste kimpu ahela ketilüli kuju järgi varrasahelikuks.
Ajaloost
Ese on pika ajalooga, pisiesemetega ketikimp nii tarbeesemena kui ka ehtena on olnud kasutusel Vana-Rooma ajast kuni 19. sajandini. Kuigi 18. sajandil oli selle ehte hiilgeaeg, tuli sõna vööripatsi tähenduses prantsuse keeles kasutusele alles 19. sajandil, lühendina väljendist chaîne châtelaine 'lossiproua kett'. 19. sajandil omandas châtelaine majaemanda staatuse sümboli tähenduse, selle kandjaks oli sageli perekonna vanim naine, kes võis kamandada teenijaid ja otsustada ainuisikuliselt perekonnaliikmete ligipääsu üle väärisesemetele.
2006. aastal korraldas Ameerika kollektsionäär ja kuraator Helen W. Drutt rahvusvahelise ehtekunstinäituse "Challenging the Châtelaine" (avati Helsingi Disainimuuseumis, eksponeeriti ka Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis Tallinnas 2007. aastal eestikeelse pealkirjaga "Tõlgendades châtelaine'i" ), mis koondas 78 rahvusvaheliselt tuntud ehtekunstniku teost ja esitas nende tänapäevaseid tõlgendusi sellest ajaloolisest ehtetüübist (Eestist Kadri Mälk, Eve Margus-Villems ja Kristi Paap).
Vennad Wrightid
Vennad Wrightid, Orville (19. august 1871 – 30. jaanuar 1948) ja Wilbur (16. aprill 1867 – 30. mai 1912) olid kaks ameeriklast, keda üldiselt tuntakse  lennuki leiutajatena, sest nad sooritasid 17. detsembril 1903 omaehitatud lennukiga inimkonna esimese juhitava mootorlennu.
Kahe aasta jooksul arendasid vennad oma lendava masina esimeseks praktiliseks lennukiks, mille eeskujul ehitati ka mujal maailmas samalaadseid lennumasinaid. Maailmas oli ka varem, kuigi ebaõnnestunult, katsetatud lennuaparaate, aga vennad Wrightid näitasid esimesena, et fikseeritud tiibadega lennumasina lendutõusmine tasapinnalt ja mootori jõul on võimalik.
Vendade suurim läbimurre oli lennuki juhtimissüsteemi leiutamine, mis võimaldas piloodil oma lennumasinat õhuruumis kõigi kolme telje suhtes rahuldavalt juhtida ja tasakaalus hoida. Selline juhtimismeetod sai hiljem standardiks kõigile fikseeritud jäiga tiivaga lennukitele. Alates 1896, mil nende lennundushuvi uuesti ärkas, keskendusid vennad Wrightid lennuki "lendamisprobleemi" lahendamisel juhitavuse küsimusele, selle asemel et kasutada nagu varasemad katsetajad aina võimsamaid mootoreid.
Tagasihoidlikus aerodünaamilises torus, mille ventilaatorit käivitas Wrightide endi ehitatud gaasimootor, tehtud katsetega sai neile selgeks, et parimaid tulemusi annavad võlvjad kumera eesservaga profiilid ja pikad kitsad tiivad. See teadmine võimaldas neil ehitada varasemast tõhusamaid tiibu ja propellereid. Nende USA patent 821 393 kinnitab lennuki sellise juhtimissüsteemi leiutamist, kus kallutatakse lennumasina tüürpindu.
Vennad Wrightid said vajalikud mehaanikuoskused, kui töötasid aastaid isiklikus trükipresside ja jalgrattapoes ning tegelesid seal mootorite ja masinatega. Nende töö jalgratastega süvendas neis usku, et nii nagu ebastabiilset jalgratast, saab ka lennumasinat juhtida ja tasakaalus hoida õpitud vilumusega.
Lapsepõlv
Vennad Wrightid sündisid Milton WMilton Wrighti (1828–1917) ja Susan Catherine Koerneri (1831–1889) peres. Wilbur Wright sündis 1867 Indianas Millville'is, Orville 1871 Ohios Daytonis. Neil oli viis õde-venda: Reuchlin (1861–1920), Lorin (1862–1939), Katharine (1874–1929) ning kaksikud Otis ja Ida (1870–1870). Kumbki vend ei abiellunud kunagi.
Varajane karjäär ja uurimistöö
1885/1886. aasta talvel sai Wilbur sõpradega jäähokit mängides kogemata hokikepiga näkku nii tugeva löögi, et see lõi tal esihamba välja. Kuni selle ajani oli ta olnud tugev ja igati sportliku eluviisiga, kuid füüsiliselt mitte kuigi tõsised vigastused jätsid ta psüühikasse tugeva jälje. Ta tõmbus endasse ja jättis ka Yale'i ülikooli minemata, ehkki oli varem plaaninud seda teha. Kui ta oleks ülikooli astunud, võinuks ta karjäär kulgeda ehk hoopis teises suunas võrreldes sellega, mida ta lõpuks koos Orville’iga tegema jäi. Ta oli sunnitud jääma paariks aastaks koju hoolitsema ema eest, kes põdes surmahaigust – tuberkuloosi. Sel perioodil luges ta isa raamatukogus läbi palju teoseid. Ta abistas osavalt isa tema Brethreni kiriku kohtuasja ajal, kuid väljendas ka rahutult oma ambitsioonide puudumist.
Orville jättis keskkooli juba esimestel aastatel pooleli, et alustada 1889. aastal oma trükiäri. Ta töötas Wilburi abiga välja trükipressi ja koos ehitati see ka valmis. Wilbur suutis jagu saada oma õnnetusejärgsest pikaajalisest masendusest ning hakkas venna trükiäris kaasa lööma. Kõigepealt toimetas ta nädalalehte West Side News, mida Orville kirjastajana välja andis. Paari kuu pärast hakati koos välja andma päevalehte Evening Items. Üks neilt trükitöid tellinud klient oli Orville’i sõber ja keskkooliaegne klassikaaslane Paul Laurence Dunbar, kes sai rahvusvahelise tunnustuse murrangulise afroameerika poeedi ja proosakirjanikuna. Wrightid trükkisid Dayton Tattlerit – nädalalehte, mida ka Dunbar lühikest aega toimetas.
pisi|Vendade Wrightide jalgrattaäri, mis alustas tegevust 1895 Kasutades ära riiklikku jalgrattakampaaniat, said vennad algkapitali ning avasid 1892. aastal jalgrattatöökoja-poe (algul nimega The Wright Cycle Exchange, hiljem Wright Cycle Company) ja hakkasid 1896. aastal oma kaubamärgi all toodangut andma. 1890. aastate algul või keskpaigas lugesid nad ajakirjandusest ja oletatavasti nägid ka pilte Otto Lilienthali sensatsioonilistest laugurilendudest Saksamaal. Aasta 1896 tõi kaasa kolm olulist lennundussündmust. Maikuus lennutas Smithsonian Institutionsi sekretär Samuel Langley edukalt aurumasinaga mudellennukit. Suvel tõi Chicago insener ja lennundusametnik Octave Chanute kokku mitu meest, kes testisid erinevat tüüpi purilennukimudeleid, lennutades neid Michigani järve ümbruse liivaluidete kohal. Augustis suri Lilienthal haiglas pärast oma lauguriga allakukkumist. Need sündmused talletusid vendade teadvusse. 1899. aasta mais kirjutas Wilbur Smithsonian Institutionile kirja, paludes lennundusalast teavet.
Vennad Wrightid esitasid alati avalikkusele koondülevaateid ning jagasid leiutiste eest saadud tunnustust võrdselt. Elulookirjutajad märkisid siiski, et Wilbur kirjutas aastatel 1899–1900 "oma" masinatest ja "oma" plaanidest, enne kui Orville hakkas rohkem kaasa lööma ning saavutuste ainsus läks üle mitmusele. Wrightide eluloo autor James Tobin kinnitas: "Tõenäoliselt algatas just Orville, terane nagu ta oli, nende koostöö ja aitas nende tillukesest ärist Ohios jõuda välja konverentsideni kapitalistide, presidentide ja kuningatega. Ta oli juht algusest lõpuni."
Lennuki juhtimise ideed
pisi|Wrightide tuulelohe: külg- ja kõrvaltvaade koos juhthoobadega (1899)
Lilienthali õnnetust saatusest hoolimata jätkasid vennad ikkagi tema strateegiat: tuleb harjutada lauglendu, et õppida enne mootorlennu üritamist ära juhtimise kunst. Briti lenduri Percy Pilcheri hukkumine purilennukiõnnetuses 1899. aastal ainult tugevdas nende arvamust, et piloodi usaldusväärne lennuki juhtimise meetod ongi lennu õnnestumise ja ohutuse võti. Oma eksperimentide alguses suhtusid nad lennuki juhtimisse kui kolmandasse lahendamata "lendamisprobleemi". Vennad Wrightid erinesid paljuski varasematest kogenud harrastajatest, eriti Aderist, Maximist ja Langleyst, kes ehitasid võimsaid mootoreid, kinnitasid need lennukikeredele, mis olid varustatud tõestamata juhtimisseadmetega, ning arvasid siis, et oskavad eelneva lennuoskuseta lennata. Kuigi Wrightid nõustusid Lilienthali praktiliste ideedega, nägid nad, et tema balansseerimismeetod lauguri juhtimiseks tasakaalu muutmise teel oli ebapiisav, seda oli vaja parandada. pisi|Wrightide 1903. aasta lennuseadme ruumiline mudel. Kujutise liigutamiseks klõpsa pildil ja hoia hiireklahvi all Wilbur järeldas vaatluse alusel, et linnud väänutasid oma tiibade otsi selleks, et end paremale või vasakule pöörata. Vendade arvates oli see hea moodus ka lennumasina pööramiseks. Nad lootsid, et see aitab ka lennuki asendil "taastuda", kui lennuk puhangulises tuules ühele või teisele poole kaldub. Nad nuputasid, kuidas sama ilmingut ka inimese tehtud tiibadega saavutada, ning lõpuks avastasid meetodi, millega saab tiivaotste tagaservi vastassuunas väänates lennukit pöörata.
Teised lennunduse asjatundjad suhtusid lendu nii, nagu see ei erineks maa peal liikumisest, ainsa vahega, et liikumine toimub õhus. Idee tahtlikust kallutamisest ja pööramisest ühele või teisele küljele oli neile kas arusaamatu või ei tulnud neile lihtsalt pähe. Mõned asjatundjad, kaasa arvatud Langley ja Chanute, otsisid taga senitabamatut "sisemist stabiilsust", arvates, et piloot ei jõuaks piisavalt kiiresti reageerida lennuki asendimuutustele ega mehaanilisi juhtimisseadmeid piisavalt tõhusalt kasutada. Vennad Wrightid aga tahtsid, et piloodil oleks sõltumatu kontroll lennumasina üle. Sellepärast ei teinudki nad oma varasemate lennukikonstruktsioonide puhul mingeid mööndusi lennustabiilsuses (näiteks tiiva positiivne V-kuju). Nad konstrueerisid oma 1903. aasta lennukid teadlikult negatiivse tiibade V-kujuga (tegemist oli biplaaniga), mis tegelikult muudab lennuki ebastabiilsemaks, kuid annab tundlikuma juhitavuse.
Lennud
pisi|Vennad Wrightide kodu Daytonis 7. Hawthorni tänaval (umbes 1900) 1899. aasta juulis pani Wilbur oma meetodi proovile, ehitades poolteisemeetrise biplaantuulelohe. Meetod seisnes selles, et kui tiibade tagaservi väänata nii, et üks tiivapool saab rohkem tõstejõudu ja teine tiivapool vähem, tekitab see pöördemomendi. Seda mehhanismi juhiti nelja nööri abil, mille üks paar kinnitus ühe pulga otstele ja teine paar teise pulga otstele. Tuulelohe lennutaja hoidis pulki käes. Kallutades neid ühele või teisele poole, oli tuulelohet võimalik pöörata vasakule või paremale.
1900. aastal sõitsid vennad Wrightid Põhja-Carolinasse Kitty Hawki linna, et hakata tegema mehitatud lauglennu eksperimente. Wilbur valis selle asukoha, kui oli saanud oma kirjale vastuse Octave Chanute’ilt, kelle soovituste hulgas oli pidevate tuulte ning pehme liivase maandumispinna tõttu ka Atlandi rannikuala. Kitty Hawk oli ka vendade elupaigale lähemal kui muud soovitatud asukohad. Samuti oli vendade valitud linnas rohkem rahu ja privaatsust reporterite eest. Chanute külastas aastatel 1901–1903 vendi igal hooajal ning oli nende sooritatud purilennueksperimentide tunnistaja.
Must lesk
Must lesk (ka must leskämblik, Lõuna must lesk; teaduslik ladinakeelne nimetus Latrodectus mactans) on väga mürgine ämblikuliik perekonnast Latrodectus. See liik on hästi tuntud selgelt eristuva värvusmustriga emaste poolest. Neil on üleni mustalt värvunud keha ja tagakeha alapoolel paikneb punane värvilaik, mis sarnaneb liivakellaga.
Emased isendid söövad aeg-ajalt pärast sigimisakti oma kosilase ära. Selle põhjal ongi liik nimetatud. Liigi algne kodumaa paikneb Ameerika Ühendriikide ja Kanada territooriumitel. Eelkõige on inimestele ohtlik emaste esindajate mürk. Seda eelkõige seepärast, et isased ei hammusta pea kunagi inimesi. Hammustus on suhteliselt mürgine ja mõnikord surmav.
Süstemaatika
1775. aastal kirjeldas esmakordselt musta leske Johan Christian Fabricius ja paigutas ta Aranea perekonda. Tänapäeval paikneb ta keraämbliklaste (Theridiidae) sugukonnas, mis omakorda ämblikuliste (Araneae) seltsis. Must lesk on lähedases suguluses Latrodectus hesperus’e (Lääne must lesk) ja Latrodectus variolus’ega (Põhja must lesk). Nimetatud kolm liiki lähevad sageli segamini perekonnaga Steatoda, kelle esindajaid kutsutakse seepärast ka valedeks mustadeks leskedeks. Enne 1970. aastat, mil Benjamin Julian Kaston lõi taksonoomia Põhja-Ameerika mustade leskede jaoks, loeti kõik kolm variatsiooni üheks liigiks L. mactans. Selle tulemusel on olemas arvukalt viiteid, mis väidavad, et nimetus "must lesk" rakendub üksnes L. mactans’ile. Tavaliselt ei eristata "mustast lesest" rääkides neid kolme liiki.
Kirjeldus
Täiskasvanud emane on umbkaudu 38 mm pikk ja tema diameeter ulatub 6,4 millimeetrini. Ta on läikivmust ja kannab oma hästi ümardunud tagakeha ventraalsel küljel punast liivakellakujulist värvilaiku. Emaste mõõtmed varieeruvad suuresti, seda eriti mune kandvate (graviidsete) emaste hulgas. Graviidse emase tagakeha võib olla suurema diameetriga kui 1,25 cm. Paljudel emastel leskedel võib esineda oranž või punane laik kohe võrgunäsade kohal.
Eduard Vilde tänav (Rakvere)
Eduard Vilde tänav on tänav Rakveres, Südalinnas.
Must lesk
Kirjeldus
Isane isend võib olla musta tooni või värvunud juveniilidega sarnaselt. Lisaks on ta suuruselt palju väiksem, jäädes oma keha diameetrilt reeglina alla 0,75 cm. Juveniilid on võrreldes vanematega selgelt teistsuguse väljanägemisega. Nende tagakeha on hallikas kuni must ning see on kaetud kollaste ja oranžide tähnikestega. Lisaks leidub valgeid triipe tervel kehapinnal, kaasa arvatud jalgadel.
Eduard Vilde tänav (Rakvere)
Tänav on 444 meetrit pikk ja kulgeb Laiast tänavast ida suunas kuni Võidu tänavani, ristudes Laada tänavaga.
Must lesk
Levila
Lõuna musta leske (Latrodectus mactans) võib peamiselt leida Ameerika Ühendriikide kaguosast, Floridast kuni New Yorgini ja lääne poole liikudes kuni Texase, Oklahoma, Arizona ja Nevadani. Põhja musta lese (Latrodectus variolus) peamiseks leiualaks on Ameerika kirdeosa ja Kanada kaguosa. Siinkohal peab silmas pidama, et tema levila kattub osaliselt Lõuna lese asurkonnaga. Mustade leskede levila Kanadas on Briti Columbia lõunaosades, Albertas, Saskatchewanis, Manitobas ja Ontarios.
Eduard Vilde tänav (Rakvere)
Tänava idapoolne osa kandis varem nime Prii ja läänepoolne osa Väike-Põllu tänav. 1931. aastal anti tänavale Rakvere Vabadussõja mälestussamba autori skulptor Amandus Adamsoni nimi. 1950. aastal see nimi enam ei sobinud ja tänav sai Eduard Vilde nime.
Must lesk
Levila
Must leskämblik, Latrodectus hesperus ja Latrodectus geometricus (pruun leskämblik) on suutnud levida Hawaii saartele. , mida peetakse ka potentsiaalselt oluliseks levimisvõimaluseks mujalegi
Eduard Vilde tänav (Rakvere)
Eduard Vilde tänaval (endine Prii tänav) on sündinud graafik Hando Mugasto ja tema õde bibliograaf Helene Johani.
Must lesk
Toitumine
Musta lese saakloomadeks on paljud putukaliigid, kuid aeg-ajalt toituvad nad ka kakandilistest, tuhatjalgsetest, sadajalgsetest ja teistest ämblikulaadsetest. Siis, kui saakloom on võrku kinni jäänud, väljub must leskämblik kiiresti oma pesast, mässib ohvri kindlalt oma tugevasse võrku ja seejärel mürgitab saagi hammustamise läbi. Mürgi mõju avaldumiseks kulub umbes kümme minutit. Kui saagi liikumine on lõppenud, sisestab ämblik eelnevalt tekitatud haava kaudu oma ohvrisse seedeensüümid. Seejärel kannab must lesk oma saagi tagasi pessa, et seal sellest toituda.
Looduslikud vaenlased
Mustal lese vaenlasteks on mitmed parasiidid ja temast toituvad kiskjad. Sellele vaatamata pole nende arvukuse tõstmist, tõhusama biokontrolli saavutamiseks musta lese üle, kunagi rakendatud. Munakoti parasiitide seas on lennuvõimetu Baeus latrodecti (eestikeelne vaste puudub, kuulub rippkehaliste alamseltsi munetiliste sugukonda) ja mitmed kärbseliste esindajad perekonnast Pseudogaurax. Musta leske ohustavad mõned herilaseliigid, eriti Chalybion californicum, ämblikuhunt (Tastiotenia festiva). On veel teisigi liike, nagu erinevad Mantodea või sadajalaliste esindajad, kes võivad võimaluse korral musta leskämblikku toiduobjektina kasutada, kuid nende puhul on täheldatud liigispetsiifilist spetsialiseerumist erinevate Latrodectus esindajate suhtes.
Toksikoloogia
Vaatamata sellel, et tegu pole suurte ämblikega, on nende mürk väga tõhus. Võrreldes mitmete teiste ämblikuliikidega, ei ole nende lõugtundlad kuigi suured ega tugevad. Täiskasvanud emase ämbliku lõugtundla otsas paiknev õõnes nõelakujuline osa lõugtundlast, millega ta on suuteline nahka läbistama, on keskmiselt 1 millimeetri pikkune. See pikkus on piisav, et mürk jõuaks nii sügavale, et avalduks selle kahjulik toime. Isased, kes on palju väiksemad, suudavad oma väiksemamõõduliste lõugtundlatega eritada palju vähem mürki. Reaalne kogus, mille üks ämblik suudab hammustuse korral eritada, on väga väike isegi emase isendi korral. Kui see mahult väga väike kogus mürki kandub üle füüsiliselt terve ja täiskasvanud inimese keha laiali, ei ole tavaliselt tegu surmava doosiga. Sellegipoolest võib see põhjustada ebameeldiva latrodektismi sümptomite ilmnemise. Juhtumid, mille korral ämblikult hammustada saanud terve inimene oleks selle tagajärjel hukkunud, on suhteliselt haruldased. Kõnealune hinnang tugineb statistilisel uuringul, milles loetleti hammustusi tuhande inimese kohta. Aastatel 1950–1959 registreeriti Ameerika Ühendriikides 63 surmajuhtumit, mis olid tingitud musta lese hammustusest. Teisest küljest vaadatuna on aga leskämblike levila väga ulatuslik. See tekitab paratamatult olukorra, et terve maailma mastaabis on väga paljud inimesed ohustatud musta leskämbliku sugukonna teiste esindajate poolt. Seda selgelt enam kui nendele ämblikele, kelle hammustus on ohtlikum ja seeläbi ongi suurem hulk ülemaailmseid surmaga lõppevaid ämblikuhammustusi põhjustatud just leskämblike poolt. Leskämblikel on väga suure toimepotentsiaaliga mürk ja enne vastumürgi väljatöötamist lõppesid surmaga 5% teavitatud hammustustest. Mürk võib põhjustada kuni 15-sentimeetrise paistetuse. Arendustööd kanalisatsiooni vallas on oluliselt vähendanud õnnetusjuhtumite arvu, seda eriti neis piirkondades, kus välikäimlad on asendatud vesikäimlatega.
Mürk sisaldab järgmisi aktiivseid komponente:
Jõgihobu
Jõgihobu (Gomphus) kiililiste seltsi jõgihobulaste sugukonda kuuluv putukaperekond.
Perekorõntsi
Perekorõntsi (ukraina keeles Перекоринці) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Murovani Kurõlivtsi rajoonis. Elanike arv on 398. Pindala on 1,584 km².
Jörgen Liik
Jörgen Liik (sündinud 12. märtsil 1990 Kuressaares) on eesti näitleja.
Jörgen Liik õppis aastatel 1997–2003 Orissaare Gümnaasiumis ja 2003–2009 Saaremaa Ühisgümnaasiumis. 2014. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (26.lend).
Aastatel 2014–2018 oli ta Teater NO99 näitleja. Sügisest 2019 on ta Ekspeditsiooni trupi näitleja. 2019-2022 kuulus ta Ekspeditsiooni ja Von Krahli Teatri ühistruppi.
Jörgen Liik on mänginud filmides "Polaarpoiss", "November", "Keti lõpp", "Mehetapja/Süütu/Vari" ja "Portugal".
Isiklikku
Tema abikaasa on Rea Lest-Liik.
Peppersack
pisi|Peppersack (oktoober, 2016) Peppersack on restoran Tallinna vanalinnas aadressil Viru tänav 2 / Vana turg 6.
Igal õhtul toimub restoranis mõõgavõitlus.
Gomphus
Gomphus võib tähistada:
Herbert Saarne
Herbert-Friedrich Saarne (kuni 18. märtsini 1937 Herbert-Friedrich Segner; 2. jaanuar 1908 Hageri kihelkond, Harjumaa – 21. juuli 1986 Tallinn) oli eesti jää- ja jalgpallur.
Tuli Tallinn Spordi koosseisus 6 korral jääpallis (1928–1932 ja 1935), 1 korra jäähokis (1940) ja 3 korral jalgpallis (1931–33) Eesti meistriks.
Sääs
Sääs oli 4–8 meetri pikkune võrkkoti kujuga kalapüünis, mille küljes oli tundenöör. Sääsaga püüti öösiti peamiselt kevadise kudemise ajal.
Sääsa ehitus
Jõe keskpaigani ehitati kalatõke, milleni viis kaldalt purre. Purde all asuva kalatõkke ava ette seati suuga vastuvoolu võrkkott ehk sääsavõrk. Selle alumise serva põhipuud sai lati abil üles tõsta, kui saak võrgus. Emajõele paigutatud sääsade juurde ehitasid kalurid ka vaiadel sääsamaju, milles olid nii küttekolle kui magamisase. Sääsa tundenöörid olid ühendatud võrkkoti päraosaga ning andsid onnis signaalkellukestega märku, kui kala võrgus.
Asukoht
Sääsad paiknesid põhiliselt Emajõel. 19. sajandi II poolel hakkasid võimud nõudma arvukalt ehitatud sääsade lammutamist, kuna need segasid jõeliiklust ning rohke maimude püügi tõttu põhjustasid kalandusele suurt kahju. 1920 aastal keelati sääsapüük ametlikult, kuid üksikuid onne leidus jõel 20. sajandi keskpaigani.
FIDE treener
FIDE treener (inglise keeles FIDE Trainer) on males maletreeneri tegevuse eest antav nimetus.
Nimetuse võttis kasutusele Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE). Nõuded FIDE treeneri nimetuse saamiseks on kõrgemad kui FIDE instruktori (FI) ja madalamad kui FIDE vanemtreeneri (FST) nimetuse saamiseks. FIDE treeneri nimetus on eluaegne.
FIDE treenereid
2019. aasta oktoobri seisuga on FIDE andmebaasis kirjas 1351 maletreenerit, kes on saanud FIDE treeneri nimetuse. Nende seas on 43 naiste suurmeistrit ja 250 rahvusvahelist suurmeistrit (teiste seas Ketevan Arakhamia-Grant, Hou Yifan, Vidmantas Mališauskas, Athanásios Mastrovasílis, Eduardas Rozentalis, Tan Zhongyi, Šarūnas Šulskis, Zhao Xue).
FIDE treeneri nimetuse saanud Eesti maletreenereid
pisi|165px|FIDE treener [[Igor Švõrjov]]
Tuskulėnai mõis
pisi|Mõisa häärber Tuskulėnai mõis (leedu Tuskulėnų dvaras) on endine mõis Leedus Vilniuses Žirmūnai vallas Tuskulėnai asumis. Mõisakompleks asub Nerise kaldal aadressidel Žirmūnų g. 1F ja 1N.
XVI sajandi keskpaiku rajas Zygmunt II August piirkonda sihtotstarbelise riigimõisa, mille eesmärk oli Vilniuse linnuse ülalpidamine. Seda Derevnictva mõisa nime kandvat majapidamist haldasid parunid: Tiesenhausenid, Pacid, Rudaminad ja Wołłowiczid. Pargi territooriumilt on leitud mitmeid lohke, mis on jäljed selle perioodi majapidamistegevustest (ühest lohust on leitud jälgi keraamikast, teises loomapidamisest)
XVIII sajandil jagati mõis mitmeks väiksemaks üksuseks. Nii kujunes ka Tuskulėnai mõis. Selle ala esimesed omanikud olid Peeter-Pauli kiriku juures tegutsevad Lateraani kanoonikud, kes andsid oma majapidamisele ladinapärase nime Tuskulanum, millest tulenes leedupärane Tuskulėnai. Tsaariajal muudeti sealne valdus mõisaks ja anti eraomandisse.
Sealse häärberi lasi tõenäoliselt aastal 1825 püstitada Vilniuse kindralkuberner Aleksandr Rimski-Korsakov. Hoone projekteeris arhitekt Karol Podczaszyński. Hiljem kuulus mõis seltsitegelasele Julijanas Titijusele, kes andis välja kirjandusajakirja Athenaeum. Tol perioodil muutus mõis kohalike boheemlaste kooskäimispaigaks, seal viibisid sageli helilooja Stanisław Moniuszko ja kirjanik Józef Ignacy Kraszewski. Mõisa maad liideti Vilniuse linnaga aastal 1829.
Hiljem kuulus mõis Melentjevitele, lõunapiirkonda rajas polkovnik A. Lossev oma villa, mistõttu mõisa hakati kutsuma Losiuvkaks. Teise maailmasõja eel kuulus mõis Valiczkitele, 1942. aastal oli see poolakast Antonowiczi pere omanduses. Mõisas elas sõja ajal juuditar Bronislava Malberg ja Zalmen Kurgani pere (samuti juudid). Juulis 1944 mõis riigistati.
Aastani 1047 paiknes sealsetes hoonetes MGB Leedu keskvangla. Seal hukati Vilniuse piiskop Vincentas Borisevičius ja sõjaväelane Jonas Noreika. Kokku maeti sealsetesse massihaudadesse 613 isikut, nende seas vastupanuliikumises osalejaid, Armija Krajowa võitlejaid, nõukogudevastases ülestõusus osalejaid. Teiste seas hukati seal ka üks eestlane.
Häärber asub aadressil Žirmūnų g. 1F. Tegemist on nelinurkse põhiplaaniga klassitsistliku hoonega. Keskosa on kahekorruseline, lisaks on seal mansardkorrus, tiivad on ühekorruselised. Põhjapoolse osa all asub kelder. Ruumid on kavandatud osalt anfilaadina, osalt koridoride ümber. Põhja- ja lõunafassaadidel on kolmnurkse frontooniga mezzanino 'd. Idaküljel on poolringikujuline terrass, seal ja hoone põhjaküljel asuvad ka metallist piirdega rõdud. Idafassaadi kaunistab reljeef, millel on kujutatud kaht vappi hoidvat inglit. Ka on sealse frontooni kohal skulptuurid "Diana", "Juno" ja "Venus".
Samal aadressil asub ka kontorihoone. Hooned restaureeriti aastail 2005–2008 Gražina Kirdeikienė projekti järgi. Tegemist on kahekorruselise hoonega, mille lõunaküljel on eenduv osa. Eenduvat osa ehib kolmnurkse frontooniga mezzanino, ka kaunistavad hoonet nišid.
Ka asub sellel aadressil kabel, mis rajati 1931. aastal. See restaureeriti samuti aastail 2005–2008, tööd kavandas Asta Meškauskienė. Väikese ühekorruselise hoone katusel on pisike betoonist tornike, mille tipus on massiivne metallist rist. Edelaküljel on kahe betoonist sambaga portikus. Hoones asub kahe tiivaga betoonist altar, kagu ja loodeküljel asuvad skulptuurirühmad, mis kujutavad inglite päid.
Aadressil Žirmūnų g. 1N asub 1866. aastal rajatud villa. 1928. aastal hoone remonditi, seal elasid Valiczkid. Tegemist on T-kujulise põhiplaaniga hoonega, millel on üks korrus. Kirdeosa all asub kelder.
Amlach
Amlach on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 689 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 22,49 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 479 inimest.
Eesti Jäähokiliit
Eesti Jäähokiliit on Eesti jäähoki alaliit.
Liit koordineerib jäähokiga seotud tegevust Eestis.
Liitu kuulub 10. mai 2018 seisuga 16 klubi.
Bernhard Nooni
Berhard Voldemar Nooni (10. veebruar 1902 Rannamõisa – 8. mai 1997 Tallinn) oli eesti korvpallur ja jalgpalliväravavaht.
Ivatsevitšõ
Ivatsevitšõ (valgevene omaladina variant Ivacevičy) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Ivacevičy rajooni halduskeskus. Leedu keeles Ivacevičai või Ivacevičiai, poola keeles Iwacewicze. Ivacevičy asub Hryŭda jõe kaldal, linna läbib raudteeliin Baranavičy–Brest.
Kohaliku legendi järgi pärineb linna nimi mehelt, kelle nimi oli Ivan Cevič (Іван Цэвіч). Ta olevat päästnud jahil tähtsa isanda elu ja saanud tasuks endale piirkonna, kuhu hiljem kerkis linn.
Ivacevičys on toiduainetetööstus, seal töödeldakse puitu ja valmistatakse ehitusmaterjale. Linnas on ka kergetööstuse ja masinaehituse ettevõtteid. Tegutseb ilmajaam.
Vaatamisväärsusteks on Struve kaare triangulatsioonipunkt ja Jundziłłide loss.
Ajalugu
Ivacevičyt mainitakse esimest korda aastal 1508. Algselt kuulus asula Iliniczitele, seejärel Viktarynitele ja Bahumatkadele. Asula kuulus Navahradaki vojevoodkonda ja Słonimi maakonda. Aastast 1613 oli Ivacevičy alev.
Aastal 1631 sai asula omanikuks Stefan Kędzierzawski, aga aastast 1654 Jundziłłid. Nemad rajasid asulasse ka lossi ja katoliku kiriku. Aastast 1764 läks asula Sapljuckade valdusse.
Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Ivacevičy hakkas kuuluma algul Słonimi, seejärel Leedu ja viimaks Hrodna kubermangu. Aastal 1848 avati postijaam. Asula hakkas arenema peale raudtee ehitamist aastal 1871. XIX sajandi teisel poolel läks alev taas Jundziłłide valdusse.
Aastast 1921 oli Ivacevičy Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Teise maailmasõja ajal kaotas asula üle tuhande elaniku, neist suurem osa olid juudid. Linnaõigused sai asula aastal 1966.
Absalon (laev)
Absalon (L16) ja tema sõsarlaev Esbern Snare (L17) on suurimad Taani mereväes teeninud laevad. Neid liigitatakse nii transportfregattideks kui ka lahingutoetuslaevadeks. Taani merevägi ise klassifitseerib neid juhtimis- ja toetuslaevadeks.
Absalon sai nime Taani peapiiskopi ja riigimehe Absaloni järgi, kes lasi ehitada esimese kaitserajatise linna, millest sai tänapäevane Kopenhaagen.
Konstruktsioon
Laeval on kaks ro-ro tüüpi rampi. Ahtris oleva rambi kaudu saab lasti peale laadida. Merel saab nende kaudu välja lasta ja pardale võtta väiksemaid veesõidukeid.
Ülemisel tekil on 8,5 aari suurune helikopteri maandumisala, mis suudab kanda kuni 20 tonni kaaluvat kopterit. Absaloni pardal on tavaliselt 2 AgustaWestland EH-101 või Westland Lynx tüüpi helikopterit. Kui missioon koptereid ei nõua, siis saab nende angaare ja maandumisplatsi kasutada lastihoidlana.
Käsu- ja juhtimissüsteemid
Laeval on Terma C-Flex lahingu- ning käsu-, juhtimis-, side- ja luuresüsteemid (C4I). Systematic ja Terma arendasid selle jaoks välja tarkvara, aga riistvara ja konsoolid telliti ettevõttelt Maersk Data Defence. Laeval on 20 mitmeotstarbelist konsooli koos suurte ekraanide ja tööjaamadega. Digiandmeid radaritelt ja anduritelt kantakse edasi TCP/IP-võrgu kaudu. Andmevahetuseks on laeval 1 GB Etherneti kohtvõrk. Tööjaamades kasutatakse Windows 2000 ja serverites Sun Solarise operatsioonisüsteemi.
Sidekanalitena kasutatakse TDL (Tactical Data Link) linke 11 ja 16, tsiviil- ja militaarühendused kasutavad EHF, SHF ja UHF lainealasid. 2008 varustas Terma Absaloni MLS-ga (Multi Link System) ja tulevikus saab kasutada TDL-i linki 22.
Relvastus
Ahtris asuva CIWS-i lähedale on paigutatud lisarelva- ja kaitsesüsteemid: 4 kuuetorulist SRBOC peibutissüsteemi koos kahe MK32 torpeedosüsteemiga, mis kasutavad allveelaevavastaseid MU90 torpeedosid. Laeva ülemise teki keskosas asuvad kaks Harpoon-rakettide süsteemi ja need raketid on maa-maa-tüüpi või laevatõrjeks. Lisaks on pardal kolm VLS-i (vertical launching system), mille Sea Sparrow rakette kasutatakse õhusõidukite hävitamiseks. Samuti on laeval kuni 300 miini.
Majutus
Laeval on 100 meeskonnaliiget ja ajutisi liikmeid võib lisanduda kuni 70. Kopteritekile saab paigutada majutuskonteineri, mis annaks peavarju 130 inimesele. Aluse kambüüs suudab süüa teha 300 inimesele. Kui kopteritekile paigutada välihaigla, siis suudetakse seal korraga ravida 40 erakorralist patsienti päevas või sooritada 10 suuremahulist kirurgilist operatsiooni.
Rahvusvahelised operatsioonid
1. märtsil 2010 laskis Absalon India ookeanis põhja somaali piraatide emalaeva, mis kandis mitut kiirpaati.
7. jaanuaril 2012 vallutas Absalon veel ühe somaali piraatide emalaeva ning vabastas selle pardal olnud 14 Iraanist ja Pakistanist pärit kalurit, kes olid üle kahe kuu laeval pantvangis olnud.
Antigua ja Barbuda lennujaamade ja lennuväljade loend
Siin loetletakse Antiguas ja Barbudas asuvaid lennujaamu ja lennuväljasid.
FIDE instruktor
FIDE instruktor (inglise keeles FIDE Instructor) on males maletreeneri tegevuse eest antav nimetus.
Nimetuse võttis kasutusele Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE). Nõuded FIDE instruktori nimetuse saamiseks on kõrgemad kui rahvusliku instruktori ja madalamad kui FIDE treeneri nimetuse saamiseks.
FIDE instruktoreid
2019. aasta oktoobri seisuga on FIDE andmebaasis kirjas 2411 maletreenerit, kes on saanud FIDE instruktori nimetuse. Nende seas on 8 naiste suurmeistrit ja 9 rahvusvahelist suurmeistrit.
Bahama lennujaamade ja lennuväljade loend
Siin loetletakse Bahamas asuvaid lennujaamu ja lennuväljasid.
Alan Wilson
Alan Christie Wilson (4. juuli 1943 Arlington, Massachusetts – 3. september 1970 Topanga, California) oli USA muusik. Ta oli ansambli Canned Heat üks asutajaliikmeid.
Tal tekkis huvi bluusi vastu juba noorena ja ta alustas mängimist Massachusettsi linnas Cambridge'is, kus kohtus kitarristi John Faheyga. Fahey andis talle tema suure lühinägevuse, ümara näojoone ja õpetlasliku loomuse tõttu hüüdnime "Blind Owl" ('Pime Öökull'). Koos Faheyga läks ta Los Angelesse, kus ta aitas Faheyl ülikooli magistritööd teha Charley Pattoni kohta. Los Angeleses kohtus Wilson Bob Hite'iga, kellega koos asutus ta ansambli Canned Heat.
Canned Heatiga esines Wilson muu hulgas 1967. aastal Monterey popfestivalil ja 1969. aastal Woodstocki festivalil. Wilson kirjutas Canned Heati tuntumad laulud "On the Road Again" ja "Going Up the Country" ning oli neis lauludes solistiks. Ta mängis ka tanburi, suupilli ja kitarri.
Wilson leiti 3. septembril 1970 surnuna tema ansamblikaaslase Bob Hite'i elukoha taga nõlvakul. Surma põhjuseks nimetati tahtmatut barbituraatide mürgistust. Wilson oli paar kuud varem väidetavalt tahtnud teha enesetappu, kui üritas autoga kiirteelt välja sõita. Ta viidi pärast seda tugeva depressiooni tõttu haiglasse, kust ta sai paar nädalat hiljem välja. Ka tema surma on peetud enesetapuks, kuid selle kohta puuduvad kindlad tõendid. Wilsoni surm leidis aset kaks nädalat enne Jimi Hendrixi surma ja neli nädalat enne Janis Joplini surma. Wilson, Hendrix ja Joplin surid kõik 27-aastastena ning kuuluvad sellega kurikuulsasse 27 Klubisse.
Näpi Kool
Näpi Kool tegutseb Lääne-Virumaal Rakvere külje all Näpi külas.
Ajalugu
Enne 1959. aastat oli Vaekülas tegutsenud mitu põllumajanduskooli: Vaeküla Tööjuhatajatekool (1930–1944) ja Vaeküla Karjatalitajatekool (1937–1944) ning 1944–1959 Vaeküla Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikum. 1959 avatud internaatkool võttis üle tehnikumi õppehoone. Kool alustas tööd 8-klassilise koolina, hiljem pidi sellest saama keskkool. Kooli internaat mahutas 220 õpilast. Kooli esimene direktor oli Richard Valgepea.
1993 sai uueks nimeks Vaeküla Kool. Kooli algklassidest moodustati Rakvere Lilleküla Kool, mis lõpetas tegevuse 1996, kui Vaeküla hoonetes lõpetati kapitaalremont. Tagasi kolisid 4. ja 5. klassi õpilased ning 1.–3. klassi õpilased viidi üle Porkuni Kooli, kuna viimast ähvardas õpilaste vähesusel sulgemine.
2010. aastal alustati koolimajas taas ehitust ning järgnenud õppeaastal töötas kool Inju mõisas. Ehitusega tekkisid aga probleemid ning uue koolihoone otsingutel jõuti Näpi külla, kuhu sai täies ulatuses sisse kolida 2013. aastal.
2019. aastal andis Haridus- ja Teadusministeerium kooli üle Rakvere vallale ja õppeasutuse uueks nimeks pandi Näpi Kool.