cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti Suursaatkond Prahas
Eesti Suursaatkond Prahas on Tšehhis Prahas asuv Eesti suursaatkond. Suursaatkond avati augustis 1997.
Buchholz in der Nordheide
thumb|Buchholz in der Nordheide kirik
Buchholz in der Nordheide on suurim linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Harburgi kreisis.
Linna pindala on 74,62 km². 31. detsembril 2017 elas seal 39 042 inimest. Linn asub umbes 25 km Hamburgist edelas.
Buchholzis asub Brunsberg, 129 m kõrge mägi. See on Lüneburgi nõmme (Lüneburger Heide) põhjaservas.
Ajalugu
1992. aastal tabas Buchholzi väike keeristorm, mis hävitas palju puid ja kahjustas arvukalt maju. 2002. aastal tõusis temperatuur Buchholzis üle 38 °C, tähistades kõigi aegade kõrgeimat piirkonnas.
2006. aastal püüdis Buchholz teha uut maailmarekordit, pannes 2000 inimest suure südame kujulisena kohaliku ujula juurde. Katse kukkus lõpuks läbi, kuna 39 inimest ei tulnud kohale.
Sõpruslinnad
Buchholzil on kolm sõpruslinna: Canteleu Prantsusmaal, Wołów Poolas ja Järvenpää Soomes.
Turbopropellermootor
pisi|Turbopropellermootori tööskeem Turbopropellermootor on turbiinmootor, mille propelleri paneb pöörlema gaasiturbiin.
Tööpõhimõte
Lihtsustatult koosneb turbopropellermootor reduktorist, võllist, õhu sisselaskekanalist (difuusorist), kompressorist, põlemiskambrist, gaasiturbiinist ja reaktiivdüüsist. Õhk surutakse õhukanali kaudu mitmeastmelise kompressori abil põlemiskambrisse, kuhu pihustatakse kütust. Õhu ja kütuse segu põledes gaasid paisuvad, pannes kambrist väljumisel pöörlema turbiini. Üks osa turbiini tekitatud võimsusest kantakse üle ühise võlli õhukompressori käitamiseks, teist osa võimsusest kasutatakse üle reduktori propelleri käitamiseks. Ülejäänud põlemisgaasid väljuvad reaktiivdüüsist, andes omakorda võrdlemisi väikese lisaosa kogu turbopropellermootori tõmbest.
Propeller on turbiiniga ühendatud ühise võllireduktori kaudu, mis muundab turbiini võlli kiire ja väikese momendiga pöörlemise propelleri jaoks suurema momendiga sobivaks pöörlemiseks. Propelleri pöörlemiskiirus hoitakse tavaliselt konstantne, propelleri tõmmet saab muuta propelleri labade sammu (labade kohtumisnurga) muutmisega. Nii saab propelleri tõmmet muuta isegi negatiivseks (vastassuunaliseks – revers), mis aitab maandumisrajal lennuki pidurdusteekonda vähendada, samuti võimaldab revers lennukil väliste abiseadmeteta maandumisrajal tagurpidi ruleerida.
Kasutus
Väiksematel lennukiirustel (alla 725 km/h piirkond) on turbopropellermootoriga lennukid turboreaktiivmootoritega lennukitest märgatavalt ökonoomsemad, seetõttu leiavad need laialdast kasutust kohalikel (lühematel) lennuliinidel. Kuna propellerlennuki kiiruse kasvades propelleri kasutegur väheneb, siis turbopropellermootorit ei kasutata üldiselt lennukitel, mille vajalik lennukiirus pole suurem kui 0,6–0,7 Machi.
Senini võimsaim loodud turboreaktiivmootor on Kuznetsov NK-12 võimsusega 11 MW, need mootorid on paigaldatud lennukitele Tu-95 ja An-22.
István Bibó
pisi|István Bibó (1935) István Bibó (7. august 1911 Budapest – 10. mai 1979 Budapest) oli Ungari jurist, õigusteadlane ja poliitik.
István Bibó õppis Szegedi Ülikoolis õigus- ja riigiteadusi ning omandas doktorikraadi filosoofia alal. Seejärel õppis ta Viini Ülikoolis ja Genfi Ülikoolis ja sai doktorikraadi õigusteaduste alal. Alates 1940. aastast töötas ta advokaadina ja oli sotsioloogia õppejõud Szegedi Ülikoolis. 1945–1946 oli ta tööl Ungari justiitsministeeriumis ja siseministeeriumis. 1945–1950 oli ta poliitikateaduste õppejõud Szegedi Ülikoolis ja samaaegselt 1947–1950 Budapestis asuva Ida-Euroopa Uurimisinstituudi asedirektor.
Oma kõige olulisemad tööd avaldas Bibó aastatel 1945–1947.
1950. aastal oli Bibó sunnitud oma ametikohtadelt tagasi astuma ja ta läks tööle Loránd Eötvösi Ülikooli raamatukokku.
3. novembril 1956 sai István Bibó Imre Nagy valitsuse riigiministriks.
4. novembril 1956 protesteeris riigiminister István Bibó Ungari valitsuse ainukese kohale jäänud liikmena deklaratsiooniga Nõukogude okupatsiooni ja äsjaloodud vastasvalitsuse vastu. See toimus ajal, kui Ungari parlamendi hoone oli juba Nõukogude vägede käes, seal ringi kihutavad vene sõdurid pidasid teda administratiivtöötajaks, lubades tal oma kabinetist ja parlamendihoonest lahkuda.
István Bibó arreteeriti 23. mail 1957 ja mõisteti 2. augustil 1958 eluks ajaks vangi. 1963. aastal vabanes ta amnestia tulemusel vanglast. Seejärel töötas ta kuni 1971. aastani Ungari Statistikaameti raamatukogus.
Micro-Star International
Firma peakorter asub Zhonghe rajoonis Taipei linnas Hiina Vabariigis (Taiwanis).
MSI ajalugu
Micro-Star International asutati aastal 1986. Asutajateks olid Joseph Hsu, Henry Lu, Jeans Huang, Kenny Yu ja Frank Lin. MSI tegeles esialgu emaplaatide ning graafikakaartide arendamise ja tootmisega.
Tähtsad sündmused
1986 1988 1996 1997 1998 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2009 2012 2013
Tooted
MSI toodab elektroonikakomponente nii tavakasutajatele, firmadele kui ka mänguritele. Alates 2003. aastast komplekteeritakse ka sülearvuteid.
Praegu on nende põhilised tooteliinid suunatud mänguritele. Emaplaatidest pakutakse mänguritele X99 GAMING, Z97 GAMING seeriaid. Ülekiirendajatele pakutakse emaplaatidest X99 MPOWER/XPOWER, Z97 MPOWER ja Z97 XPOWER AC seeriaid. Graafikakaartidest pakutakse GAMING-, HAWK- ja LIGHTNING-seeriaid.
Veidi vähem tuntud on nende tööjaamade, serverid ja arvutite lisaseadmed.
Nogai hord
pisi|Nogai hordi lipp pisi|Naogai hord 15. saj pisi|Suur Naogai hord Nogai hord, Nohai hord või Nogai Yortu oli umbes 12 turgi ja mongoli hõimu konföderatsioon, kes asustasid Pontik-Kaspia steppe alates umbes 1500. aastast, kuni nad 17. sajandil suruti läände kalmõkkide ja lõunasse venelaste poolt. Mongoli hõim, mida kutsuti manghitsideks, moodustas Nogai hordi tuumiku. Nogai hord eksisteeris aastatel 1440–1634. 1557. aastal moodustas nogai Nur-al-Din Qazi Mirza pärast tülitsemist Ismael Beg'iga Väike Nogai hordi, misjärel kutsuti aastatel 1557—1634 Nogai hordi nimega Suur Nogai hord.
Val-d'Oise'i departemang
Val-d'Oise'i departemang [val-doaz] (prantsuse keeles 'Oise ' i org') on departemang Prantsusmaal Île-de-France'i piirkonnas.
Departemang loodi 1968. aastal, kui senised Seine'i ja Seine-et-Oise'i departemangud jagati kuude ossa.
Val-d'Oise on saanud nime Oise'i jõe järgi, mis on üks Seine'i suuremaid lisajõgesid. Jõgi saab alguse Belgiast ja läbib Kirde-Prantsusmaa, enne kui jõuab Val-d'Oise'i departemangu.
Prantsusmaa suurim rahvusvaheline lennujaam, Pariisi Charles de Gaulle'i lennujaam, asub osalt Val d'Oise'i departemangu kuuluvas Roissy-en-France'i omavalitsuses.
Departemang jaguneb poliitiliselt järgmiselt:
Eerik Semlek
Eerik Semlek (6. aprill 1968 Tallinn – 6. august 2021) oli eesti helilooja ja pedagoog.
Ta lõpetas 1986 Tallinna Muusikakeskkooli muusikateooria erialal (õpetaja isa Leo Semlek) ja 1993 Eesti Muusikaakadeemia kompositsiooni erialal Eino Tambergi õpilasena. Aastast 1990 elas ta Soomes. Töötas klaveriõpetaja ja klaverihäälestajana Helsingis. Eerik Semlek on loonud muusika lühiballetile "Lind" (1987), orkestrile "In Principio erat..." (1993), koorilaulud "Laulupalvelus" (R. Tagore), "Tuulevaikus" (A. Suuman), "Odotan Jumalaa" sopranile segakoorile ja orelile (2004), süit kvintetile (1987), klaveripalad "Retro-flecto" (1987), "Valge tahe" (1988) ja "Su armastusel Looja" (1999) tenorile ja orelile.
Võitis Eesti Raadio lastelaulude võistlusel 1987 lauluga "Kivikuningajutt" (Ellen Niidu tekst) I koha. Loonud koos Rauno Remmega improvisatsiooniteoseid projektis "Grotest". Loomingut on ilmunud mitmes kogumikus, sealhulgas "Kuldar Singi, Eerik Semleki ja Urmas Lattikase koorilaule" (1991).
Max Steiner
Maximilian Raoul Walter Steiner (10. mai 1888 Viin – 28. detsember 1971 Hollywood) oli Ameerika Ühendriikide teatri- ja filmimuusika helilooja.
Ta on loonud muusika näiteks filmidele "King Kong" (1933), "Tuulest viidud" (1939), "Casablanca" (1942), "Sügav uni" (1946).
Tsaghkadzor
Tsaghkadzor (armeenia keeles Ծաղկաձոր; ajalooline nimi Ketšharis Կեչառիս) on linn Armeenias Kotajkhi maakonnas Hrazdanist põhja pool.
Linna kõrgus merepinnast on 1750 meetrit ja mäenõlval linnast kõrgemal on suusakuurort.
Kuressaare linnapea Mati Mäetalu ja Tsakhkadzori linnapea Artur Harutjunjan allkirjastasid juunis 2013 hea tahte leppe.
pisi|tühi|püsti|Tsaghkadzor
Tomoya Ugajin
Tomoya Ugajin (jaapani keeles 宇賀神 友弥 Ugajin Tomoya; sündinud 23. märtsil 1988) on Jaapani jalgpallur, kaitsja.
Suur-Hamburgi seadus
Suur-Hamburgi seadus (saksa keeles Groß-Hamburg-Gesetz), täisnimega Seadus Suur-Hamburgi ja Teiste Territoriaalsete Ümberkorralduste Kohta (saksa: Gesetz über Groß-Hamburg und andere Gebietsbereinigungen), võeti Natsi-Saksamaa valitsuse poolt vastu 26. jaanuaril 1937 ning volitas territooriumite vahetamist Hamburgi ja Preisimaa Vaba Riigi vahel. See jõustus 1. aprillil 1937.
Tomoya Ugajin
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 2018 1 mängu.
Suur-Hamburgi seadus
Suurem Hamburg
Hamburg kaotas enamuse oma eksklaavidest, sealhulgas Geesthacht ja Cuxhaven. Vastutasuks laiendati Hamburgi endiste Preisimaa linnade, nagu Altona, Wandsbek ja Wilhelmsburg, samuti mitme küla lisamisega. See kujutas endast nn. "nelja linna regiooni" ametlikku ühinemist.
Sümboolne, kuid oluline muudatus oli Hamburgi "ümbernimetamine". "Freie und Hansestadt Hamburg" ("Vaba- ja Hansalinn Hamburg") asemel nimetati seda nüüd "Hansestadt Hamburg" ("Hansalinn Hamburg"). Viide vabadusele vanas nimes pärineb Saksa-Rooma riigist, mis sisaldas mitmeid rohkem või vähem suveräänseid vabu riigilinnu, sealhulgas Hamburg.
Preisimaa
Lisaks Hamburgi regulatsioonidele liitis seadus Vabalinn Lübecki Preisimaaga. Mõned väiksemad külad arvati Mecklenburgi. Lübeck oli olnud föderatsiooni sõltumatu liige, mis moodustas Reichi, enne kui Gleichschaltung 1933.–34. aastal hakkas neid kooskõlla viima. Adolf Hitler tundis Lübecki suhtes vastumeelsust, kuna linnavolikogu keelas tal seal 1932. aastal kampaaniat korraldada, kuigi oli ka vajadus hüvitada Preisimaale selle kaotused Hamburgile. Peale Lübecki, mis liidendati Preisimaa Schleswig-Holsteini provintsiga, pidi Hamburg loovutama Geesthachti, mis läks samuti Schleswig-Holsteinile, ja Ritzebütteli (sealhulgas Cuxhaveni), mis läks Preisimaa Hannoveri provintsile. Preisimaa loovutas Hamburgile Altona ja Wandsbeki, mis enne kuulusid Schleswig-Holsteinile, ning Harburg-Wilhelmsburgi, mis oli olnud Hannoveri osa.
Nagu kogu Natsi-Saksamaa jagunes gaudeks, olid naaberpiirkondade Lübecki, Schleswig-Holsteini ja Mecklenburgi Gauleiterid võidelnud 1933. aastast kontrolli eest linna üle. Selle liitmine Preisimaaga näitas Schleswig-Holsteini Gauleiteri võitu.
Meripilus
Meripilus on klassi Agaricomycetes kuuluv kandseente perekond.
Kesk-Šoti madalik
thumb Kesk-Šoti madalik (inglise Central Lowlands) on madalik Suurbritannia saarel Põhja- ja Lõuna-Šoti mägismaa vahel. See paikneb Tay ja Forthi lahe (idas) ja Clyde'i lahe (läänes) vahel.
Kesk-Šoti madalik on mägedevaheline nõgu laiusega alla 100 km.
Seal voolab Šotimaa suurim jõgi – Tay jõgi, mis voolab välja Tay järvest ja suubub Tay lahte, ning ka teised suured jõed – Clyde'i jõgi ja Forthi jõgi. Järved on madalad.
Kesk-Šoti madalik on kõige tihedama asustusega tööstuspiirkond Šotimaal. Seal elab kaks kolmandikku Šotimaa elanikest ja asub kaks suuremat linna – Glasgow madaliku lääneosas ja Edinburgh madaliku idaosas. Kesk-Šoti madalik on ka Šotimaa peamine põllumajanduspiirkond. Kuivema kliimaga idaosas kasvatatakse kartulit ja otra, lääneosas on arenenud liha- ja piimakarjakasvatus.
Hersoni rajoon
Hersoni rajoon (ukraina keeles Херсонський район) on 2020. aastal moodustatud haldusüksus Hersoni oblastis.
Viešintose vald
Viešintose vald (leedu keeles Viešintų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Anykščiai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 112 km². 2011. aasta seisuga elas seal 837 inimest. Valla keskus on Viešintose alev, kus aastal 2011 oli 281 elanikku. Vallamaja asub aadressil Televizijos g. 4. Vallavanema kohusetäitja on Eglė Sabaliauskienė.
pisi|Paežeriai kirik pisi|Papiliai linnamägi
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Hollandi Suursaatkond Tallinnas
Hollandi Suursaatkond Tallinnas on Tallinnas aadressil Maakri 30, korrusel 23 asuv Hollandi suursaatkond. Varem asus Hollandi Suursaatkond Tallinnas Rahukohtu tänav 4.
Saatkonnas resideerib Hollandi suursaadik Eestis, kelleks on alates 2020. aastast Özlem Canel.
USS Nautilus (SSN-571)
USS Nautilus (SSN-571) oli maailma esimene tuumkütusel toimiv allveelaev.
Allveelaev sai nime Jules Verne'i teoses "20 000 ljööd vee all" kirjeldatud allveelaeva järgi.
Dzērbene mõis
thumb|Dzērbene mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wendenschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904) pisi|Dzērbene mõisa peahoone (2000) Dzērbene mõis (saksa keeles Schloß Serben, läti keeles Dzērbenes muiža, ka Dzērbenes pilsmuiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Dzērbene kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Lätis Cēsise piirkonnas Dzērbene vallas Dzērbene asulas.
USS Nautilus (SSN-571)
USS Nautiluse kasutamine lõpetati 1980. aastal ja praeguseks on sellest saanud muuseumieksponaat.
Dzērbene mõis
Ajalugu
Mõis rajati 16. sajandil keskaegse Dzērbene piiskopilinnuse kohale.
Mõisa peahoones tegutseb praegu Dzērbene vallavalitsus, rahvamaja ja muusikakool.
Koroonapandeemia Portugalis
Koroonapandeemia Portugalis on osa ülemaailmsest koroonahaiguse pandeemiast.
Esimesed nakatumisjuhtumid tuvastati kahel portugallasel 2020. aasta 2. märtsil – Põhja-Itaaliast naasnud 60-aastasel arstil ja Hispaaniast naasnud 33-aastasel töölisel.
Wabashi maakond
Wabashi maakond (Wabash County) on maakond USA-s Illinoisi osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Mount Carmel.
Maakonna pindala on 589 km². Veepindala on 11 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 11 947. Aastal 2000 oli elanikke 12 937.
Ajalugu
Wabashi maakond moodustati 27. detsembril 1824 Edwardsi maakonna osast. Maakond on nime saanud Wabashi jõe järgi.
pisi|tühi|Wabashi maakonna kohtumaja Mount Carmelis
Adobe Premiere Pro
Adobe Premiere Pro on videotöötlustarkvara Adobe Inc. korporatsioonilt ja mida levitatakse osana Adobe Creative Cloud tarkvarapaketist.
Programm on mõeldud eelkõige videomontaažiks, kuid sellega on võimalik ka monteerida ja töödelda videoga kaasas käivat heli, lisada tekste ja pilte ning sooritada lihtsamaid (suurendamine-vähendamine, värvikorrektsioon jne) pildikorrektsiooni toiminguid.
Oma ülesehituselt sarnaneb Premiere Pro teiste professionaalsete videotöötlustarkvaradega (Final Cut Pro, Avid Media Composer, VEGAS Pro, Davinci Resolve jt). pisi|300x300px|Adobe Premiere Pro töölaua vaade|vasakul
Tēdiņi mõis
Tēdiņi mõis (saksa keeles Rujenbach, läti keeles Tēdiņu muiža) oli rüütlimõis, hiljem Naukšēni kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Naukšēni vallas.
Ajalugu
Mõis oli koos Paipe mõisaga Holstferide suguvõsa valduseks. Johann von Holstferi tütar, kes mõisa päris, abiellus Tödwenite suguvõsasse ja pärandas mõisa oma pojale Leonhard von Tödwenile. Aastal 1755 müüs Leonhardi järeltulija Barbara Sophie Schreiterfeld mõisad 8000 taalri eest Joachim Johann von Sieversile. Too loovutas mõisa aastal 1767 Wilhelm Grotele. Aastal 1781 kuulusid mõlemad mõisad Carl von Steinile. Aastal 1828 läksid mõisad 8525 hõberubla eest Friedrich von Grote valdusse, hiljem aga sama summa eest Carl Johann von Engelhardi omandisse. Sellest ajast peale loetakse mõisa Naukšēni kõrvalmõisaks.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal3 ja 1/4 adramaad, sellele allus 45 mees- ning 46 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Paipe mõisaga) neli adramaad, aastal 1688 aga 5 ja 7/8 adramaad. Aastal 1734 oli mõisadel adramaid 4 ja 3/4, aastal 1757 aga 6 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisade suurus4 ja 1/5 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 3/10, aastal 1881 aga 1 ja 7/80, lisaks allus mõisale 2 ja 37/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Ryan Crouser
Ryan Crouser (sündinud 18. detsembril 1992 Oregoni osariigis Portlandis) on USA kuulitõukaja, maailmameister ja kahekordne olümpiavõitja. Talle kuuluvad kuulitõuke maailmarekordid sise- ja välitingimustes ning olümpiarekord.
Karjäär
2011. aastal siirdus Crouser õppima Texase Ülikooli. Tema esimene hooaeg ülikoolispordis ebaõnnestus vigastuse ja haiguste tõttu. 2013. aasta suvel naasis ta võistlustele ning tuli NCAA meistriks kuulitõukes. 2014. aastal tuli Crouser kuulitõukes USA üliõpilasmeistriks nii sise- kui ka välitingimustes, kettaheites, milles ta oli küll hooaja edetabeli liider, pidi ta loobuma finaalist kuulitõukes saadud vigastuse tõttu. 2015. aastal oli ta NCAA sisemeistrivõistlustel kuulitõukes Stipe Žunići järel teine. Suvistel meistrivõistlustel vigastas Crouser pöialt ning oli kettaheites ja kuulitõukes viies. 2016. aastal tuli ta kuulitõukes taas NCAA sisemeistriks ning tõukas uue USA üliõpilaste siserekordi 21.73.
2016. aastal lõpetas Crouser ülikooli ning keskendus kuulitõukele. Ta võitis USA olümpiakoondise katsevõistlused isikliku rekordiga 22.11 ning pääses Rio de Janeiro olümpiamängudele. Olümpiafinaalis püstitas Crouser olümpiarekordi 22.52, võitis kuldmedali ning tõusis kõigi aegade edetabelis 10. kohale.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis sai Crouser tulemusega 21.20 kuuenda koha. 2019. aastal Dohas võitis ta isikliku rekordiga 22.90 hõbemedali, kaotades maailmameistriks tulnud Joe Kovacsile ühe sentimeetriga ning edestades samuti 22,90 tõuganud Tomas Walshi paremuselt teise tõukega.
2021. aastal püstitas Crouser Fayetteville'is uue kuulitõuke sisemaailmarekordi 22.82. USA olümpiakoondise katsevõistlustel Eugene'is tõukas ta uue maailmarekordi 23.37, parandades varem Randy Barnesile 1990. aastast kuulunud tippmarki 25 sentimeetriga. Tokyo olümpiamängudel tuli Crouser teist korda olümpiavõitjaks ning püstitas uue olümpiarekordi 23,30. 2021. aasta lõpuks kuulus Crouserile kolm kõigi aegade parimat kuulitõuketulemust, kümnest pikimast tõukest oli ta sooritanud üheksa. Lisaks olümpiakullale ning maailma- ja olümpiarekorditele püsis ta aasta jooksul võitmatuna ning tuli Teemantliiga võitjaks. Ajakiri Track & Field News valis ta aasta meeskergejõustiklaseks ning USA kergejõustikuliit andis talle kui parimale meeskergejõustiklasele Jesse Owensi auhinna.
2022. aastal võitis Crouser tulemusega 22.44 Belgradi sisemaailmameistrivõistlustel kuldmedali. Kodustel maailmameistrivõistlustel Eugene'is tuli ta kaasmaalaste Kovacsi ja Josh Awotunde ees maailmameistriks, tõugates maailmameistrivõistluste rekordi 22.94.
2023. aastal tõukas Crouser Pocatellos sisemaailmarekordi 23.38, parandades enda nimele kuulunud varasemat rekordit enam kui poole meetriga. See tulemus oli ka ühe sentimeetri võrra parem tema välitingimustes püstitatud maailmarekordist.
Isiklikku
Crouser on kasvanud tugevate kergejõustikutraditsioonidega Oregoni osariigis. Tema perekonnas on veelgi kergejõustiklasi, kes on peamiselt tegelenud heitealadega. Ryani isa Mitch on endine USA koondisse kuulunud kettaheitja, onu Brian on kahtedel olümpiamängudel võistelnud odaviskaja, teine onu Dean võistles kettaheites ja kuulitõukes ning nõod Sam ja Haley Crouser on odaviskajad.
Ryan Crouser õppis Texase Ülikoolis inseneriteadusi ja majandust. 2016. aastal sai ta magistrikraadi rahanduse erialal.
Alates 2019. aastast töötab Crouser Arkansase Ülikooli kergejõustikuklubis vabatahtliku treenerina.
Jun Amano
Jun Amano (jaapani keeles 天野 純 Amano Jun; sündinud 19. juulil 1991) on Jaapani jalgpallur, poolkaitsja.
Surnud 14. märtsil
Siin loetletakse 14. märtsil surnud tuntud isikuid.
Jun Amano
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 2018 1 mängu.
Linda Kits-Mägi
Linda Kits-Mägi (aastani 1939 Mägi; 3. juuni 1916 Jekaterinburg – 19. märts 1990 Tartu) oli eesti maalikunstnik.
Sündis Venemaal piiritusemeistri perekonnas. Elas 1921. aastast Eestis. Õppis alates 1934. aastast Kõrgemas Kunstikoolis Pallas. Lõpetas Tartu Kõrgemad Kujutava Kunsti Kursused 1943. aastal Ado Vabbe õpilasena. Seejärel töötas Tartus vabakunstnikuna.
Kunstnike Liidu liige alates 1944. aastast.
Loonud peamiselt natüürmorte, lille- ja interjöörimaale. Maalinud impressionistliku käsitlusega elurõõmsaid, särava ja heleda koloriidiga ka maastiku- ja linnavaateid ning portreid. Tugeva ja kõigutamatu natuuriga jäi ta nii sotsialistliku realismi pealetungil kui ka mõjuka kunstnikust abikaasa Elmar Kitse kõrval truuks oma naiselikule maalilaadile.
Väljaspool õpilasnäitusi esines kunstnik laiema avalikkuse ees esimest korda 1940. aastal Tallinna Kunstihoones toimunud sügisnäitusel. 1960. aastal korraldas Tartu Riiklik Kunstimuuseum Linda Kits-Mäe kui väljapaistva Tartu naiskunstniku isikunäituse, kus oli eksponeeritud üle saja teose. Isikunäitused toimusid ka aastatel 1960, 1973 ja 1987.
Lembit Michelson
Lembit Michelson (25. veebruaril 1960 Tamsalus) on eesti fotograaf.
Lembit Michelson on töötanud aastatel 1981–1995 ETA ja TASS-i fotograafina. Alates 1995. aastast on ta foto- ja disainistuudio Akriibia omanik ja fotograaf.
Linda Kits-Mägi
Isiklikku
Oli Elmar Kitse abikaasa ning kunstnik Saskia Kasemaa ja flöödimängija Margus Kitse ema.
Hiiglaslik magnettakistus
pisi|350px|Fert et al. uurimise tulemused Hiiglaslik magnettakistus (ingl giant magnetoresistance, lühend GMR) ehk GMR-efekt on kvantmehaaniline magnettakistuse nähtus ja ilmneb õhukesekihilistes struktuurides, mis koosnevad vahelduvatest ferromagnetilistest ja mittemagnetilistest kihtidest.
GMR-efekti puhul sõltub struktuuri elektritakistus tugevasti ferromagnetiliste naaberkihtide magnetilisest orientatsioonist. Summaarne takistus on samasuunaliselt (paralleelselt) orienteeritud magnetkihtide korral väike ja vastassuunaliselt (antiparalleelselt) orienteeritud kihtide korral suur.
GMR-efekti rakendatakse põhiliselt kõvaketaste lugemis-kirjutuspeades.
Avastamine
GMR-efekti avastas 1988. aastal Fe/Cr/Fe-kolmikkihtides Peter Grünbergi juhitud uurimisrühm Jülichi uurimiskeskuses Saksamaal ja sai ka vastava patendi. Sama nähtuse Fe/Cr-mitmikkihtides avastas sõltumatult ka Albert Ferti grupp Paris-Sud Ülikoolis Prantsusmaal. Ferti grupp täheldas esimesena suurt muutust mitmikkihtides ja samuti kirjeldas täpselt seda nähtust füüsikaliselt, aga administratiivsetel põhjustel esitasid nad patenditaotluse sakslastest mõni päev hiljem.
2007. aastal said Albert Fert ja Peter Grünberg Nobeli füüsikaauhinna GMR-efekti avastamise eest.
GMR-efekti avastamist peetakse ka spintroonika sünniks. Grünberg ja Fert on saanud mitu prestiižset auhinda spintroonika avastamise ja panuse eest selle arengusse.
Mitmekihiline GMR
Mitmekihilise GMR-i (ingl multilayer GMR) puhul on kahe või enama ferromagnetilise kihi vahel väga õhuke (u 1 nm) antiferromagnetiline kiht (näiteks struktuurina Fe/Cr/Fe). Kui magnetkihid on piisavalt õhukesed, on energeetiliselt soodustatud lähimate ferromagnetiliste kihtide antiparalleelne joondumine. Seadme elektritakistus on tavaliselt suurem antiparalleelses konfiguratsioonis ja erinevus võib toatemperatuuril olla kuni 8%.
Esimesed avastused mitmikkihi GMR-efekti kohta tehti 10- ja enamakihilistes materjalides, kusjuures vool oli paralleelne kihtide tasanditega (CIP-konfiguratsioon, Current In Plane). Sama konfiguratsiooni kasutatakse ka kõvaketta GMR-lugemis-kirjutuspeades.
Seejärel võeti uurimise alla tasandiga ristuva voolu geomeetria (CPP – Current Perpendicular-to-the-Plane), mis on põhimõtteliselt sarnane magnetilise tunnelsiirdega (magnetic tunnel junction), kus kahte ferromagneetikut eraldab u 1 nm paksune isoleerkiht.
pisi|350px| Spinnventiil. Vasakul on paralleelne ja paremal antiparalleelne konfiguratsioon. FM tähistab ferromagneetikut ja NM tavalist, mittemagnetilist metalli. Nool ↑ tähistab elektroni, mille [[spinn on orienteeritud üles ja nool ↓ alla suunatud spinniga elektroni. Vertikaalsed nooled FM-kihtides tähistavad magnetmomendi suunda. Kihte põiksuunas läbivad nooled näitavad elektronide trajektoore; kõrvalekalle sirgest tähistab elektronide hajumist. Spinnventiili läbiv elektron hälbib rohkem, kui ta spinn on antiparalleelne FM-kihi magnetmomendiga. ]]
Spinnventiilid
Uurimine käib selles suunas, et suurendada spinnventiilides magnettakistust, näiteks lisades magnetkihtide vahele poolmetalle, et pikendada elektroni spinni säilimise aega ja sellega suurendada FM-kihtide võimet elektrone polariseerida. Singapuri Riiklikus Ülikoolis S. Bala Kumar ja kolleegid tõestasid, et NiFe/Cu/NiFe-spinnventiilides surutakse magnettakistus nulli lähedale kihtide vahelise suure takistuse tõttu, kuna see soodustab elektronide spinnide ümberorienteerumist.
GMR-efekti suurendamiseks tuleb leida optimaalne takistus ja polarisatsioon kihtide vahelisel piirpinnal. Magnetkihte eraldav kiht on enamasti vasest ja ferromagneetikuna kasutatakse permalloid (80% Ni ja 20% Fe sulam).
Ylo (eesnimi)
Ylo on eesti mehenimi, Ülo variant.
Direktiiv autoriõiguste kohta digitaalsel ühtsel turul
pisi|Direktiivi vastuvõtmine Euroopa Parlamendis 26. märtsil 2019 Euroopa Parlamendi ja Nõukogu direktiiv autoriõiguste kohta digitaalsel ühtsel turul ehk ELi autoriõiguse direktiiv on Euroopa Liidu direktiiv digitaalse ühisturu raames, mille eesmärgiks on selle toetajad nimetanud autoriõiguse erisuste ühtlustamist liidus ning liikmesriikide vahelisele digitaalsisu kaubandusele kaasaaitamist.
Direktiiv võeti Euroopa Parlamendis vastu 26. märtsil 2019 ja kiideti Euroopa Liidu Nõukogus heaks 15. aprillil 2019. Euroopa Liidu liikmesriikidel on aega kaks aastat direktiivi ülevõtmiseks.
Direktiiv on katse kohandada autoriõigust Internetile, rakendades mitmesuguseid meetmeid, mis direktiivi pooldajate sõnul annavad lisakaitse veebisisu autoriõiguse omanikele. Direktiivi vastased seavad kahtluse alla meetmete tõhususe ja realistlikkuse selle eesmärgi saavutamisel ning kritiseerivad meetmete eeldatavaid kõrvalmõjusid.
Eelkõige on kriitikat saanud artiklid 15 ja 17 (algse numeratsiooni järgi artiklid 11 ja 13). Artiklit 15 on kritiseeritud kui "lingimaksu", sest see kehtestaks veebisaitidele nõude "hankida litsents enne uudistelugudele linkimist"; ning artiklit 17 on kritiseeritud kui "meemikeeldu" selle põhjal, et sisutuvastustehnoloogiad, mis sellist nõuet peaksid täitma, ei ole suutelised tuvastama õiguspärast kasutust, nagu näiteks paroodiat või satiiri.
Direktiivi toetajad, mis koosnevad meediagruppidest, kirjastajatest ja mõnedest sisuloojatest, vastustavad niisuguseid väiteid, ning väidavad, et käib "desinformatsioonikampaania", mida teevad grupid, kelle hulgas on Google.
Ajalugu
pisi|Direktiiv kinnitati lõplikult 15. aprillil 2019 Euroopa Liidu Nõukogus, kus selle poolt olid 19 liikmesriiki, vastu 6 ja 3 riiki ei võtnud seisukohta Euroopa Parlamendi õiguskomisjon kiitis direktiivi heaks 20. juunil 2018, kuid jõustumiseks pidi see läbima Euroopa Parlamendi täiskogu hääletuse. 5. juulil toimunud hääletusel lükati see tagasi (318 saadikut hääletas direktiivi vastu, 278 poolt, erapooletuks jäi 31) ning direktiivi kavand läks edasise arutluse alla uuesti septembris. Eesti saadikutest toetas direktiivikavandit ainsana Tunne Kelam.
12. septembril 2018 toimus Euroopa Parlamendis hääletus, kus kavand kiideti heaks ning selle põhilisele eestkostjale Axel Vossile anti mandaat kolmepoolseteks läbirääkimisteks Euroopa Nõukogu ja Euroopa Komisjoniga. Hääletusel toetasid mandaadi andmist Eesti saadikutest Ivari Padar (SDE), Indrek Tarand (sõltumatu) ja Tunne Kelam (IRL). Hiljem lisandus neile Urmas Paet (Reformierakond), kes muutis oma vastuhääle toetuseks alles pärast hääletust. Oma tungivat toetust direktiivile on väljendanud ka digivolinik Andrus Ansip. Ainsa Eesti poliitikuna on direktiivi korduvalt avalikult kritiseerinud ja selle pooldajatega ajakirjanduses polemiseerinud eurosaadik Yana Toom  , lobitööd direktiivi vastu on teinud ka Kaja Kallas.
Direktiiv võeti vastu 26. märtsil 2019. Selle poolt hääletas 348 saadikut ja vastu oli 274 saadikut. Eesti saadikutest hääletas ainsana direktiivi poolt Tunne Kelam. Vastu hääletasid Yana Toom, Ivari Padar, Indrek Tarand ja Igor Gräzin. Urmas Paet jäi erapoolikuks.
Direktiivi sisu
pisi|Direktiivi eestvedaja [[Axel Voss 26. märtsil 2019 direktiivist rääkimas]] Direktiivi algatajate sõnul on selle ülesanne tasakaalustada tulu jagunemist autorite ja internetilehtede vahel ning parandada koostööd veebisisu omanike ja veebiplatvormide vahel.
Direktiivis sisalduvad muu hulgas ettepanekud anda ajakirjandusettevõtetele õigus nõuda tasu väikeste tekstilõikude kasutamise eest viitamisel, kehtestada kasumit taotlevaile ja kasutajate üleslaaditud sisu majutavatele veebisaitidele autoriõigust rikkuva sisu avaldamise välistamiseks kohustus võtta tarvitusele "tõhusad ja proportsionaalsed" meetmed, ning luua autoriõiguslik erand, mille alusel võiksid teadusasutused teksti- ja andmekaevega vabalt tegelda.
Kuna nii litsentsid kui ka erandid kehtestab iga liikmesriik eraldi, tükeldaksid artiklid 11 ja 13 Euroopa Liidu digitaalse ühisturu, mis on direktiivi pooldajate väidetavale eesmärgile risti vastupidine tulemus.
Suurbritannia parlamendiliige Stephen Doughty on avaldanud soovi, et analoogsed sisufiltrid laiendataks autoriõiguse rikkumistelt ka "ekstremistliku sisu" vastu võitlemisele internetis.
Artikkel 3
Artikkel 3 pakub välja autoriõiguse erandi teksti- ja andmekaeveks teadustöö eesmärgil. COREPERi versioon direktiivikavandist hõlmab nii kohustuslikku kui ka valikulist laiendust.
Sõltuvalt sellest, kas artikkel 3 tunnistab faktide ja informatsiooni staatust avaliku omandina, võivad piirangud senise olukorraga võrreldes suureneda või väheneda.
Artikkel 11 ehk artikkel 15
Artikkel 11 laiendab ELi autoriõiguse direktiivi, andes meediaettevõtetele täiendava naaberõiguse "nende ajakirjanduslike publikatsioonide veebikasutuse üle infoühiskonna teenusepakkujate poolt" ("online use of their press publications by information society service providers"). ELi senikehtiva regulatsiooni kohaselt sõltuvad ettevõtted autoritest, kes annavad neile autoriõiguse üle, nii et ettevõte peab tõendama iga üksiku töö õiguste valdamist.
Teadlased peavad artiklit ebaõnnestunuks. Euroopa Komisjoni tellitud uuring, milles analüüsiti sedalaadi seaduste rakendamist Saksamaal ja Hispaanias, näitas, et tegelikult võitsid ajalehed laiemast levikust (saades veebiliiklusest reklaamitulu), mida uudisteagregaatorid nende veebiartiklite juurde suunasid. Uuringus märgiti, et "Saksamaa ja Hispaania juhtumid näitavad, et seadus võib küll kehtestada õiguse," kuid "turujõud hindavad selle õiguse väärtusetuks".
Artikkel 13 ehk artikkel 17
Artikkel 13 lisab täiendavad kohustused seoses teenustega, mida nimetatakse "netipõhisteks sisujagamise teenusepakkujateks" või "veebisisu jagamisteenuse pakkujateks" ("online content sharing service providers") ja mille kirjeldus on "infoühiskonna teenuse pakkuja, kelle põhiline või üks põhilisi eesmärke on hoiustada ja anda avalik ligipääs suurele hulgale teostele või muule sisule, mille on laadinud üles kasutajad ja mida teenusepakkuja tulusaamise eesmärgil korrastab ja reklaamib" ("a provider of an information society service whose main or one of the main purposes is to store and give the public access to a large amount of works or other subject-matter uploaded by its users which it organises and promotes for profit-making purposes"). Niisugused teenusepakkujad peavad tegema koostööd autoriõiguste valdajatega, et saada luba autoriõigusega kaitstud teoste majutamiseks, mille teenusekasutajad on üles laadinud. Teenusepakkujad peavad tegema "tõhusaid ja proportsionaalseid" pingutusi, et eemaldada ja tõkestada edasine ligipääs õiguste valdajate loata majutatavatele teostele. Artikkel paneb teenusepakkujatele vastutuse kasutajate tegevuse eest, mis rikub autoriõigust, tühistades sellega E-kaubanduse direktiivi 2000/31/EC sätted, mis andsid turvatagatise ("safe harbour") sisuteenuse pakkujatele, kes on "pelgalt vahendajad" ("mere conduits"). Veebisisu jagamisteenuse pakkuja definitsioon ei hõlma teenuseid, mis hoiustavad sisu kasumitaotluseta veebientsüklopeediate jaoks, mittetulunduslikke platvorme avatud lähtekoodiga tarkvara tarbeks ning mittetulunduslikke haridus- ja teadusandmehoidlaid, samuti failimajutusteenuseid, mis võimaldavad kasutajatel ja/või ettevõtetel laadida üles faile omaenda kasutuseks, internetiteenuse pakkujaid ning netipõhist jaekaubandust (online retail marketplace).
Artiklit 13 on kritiseeritud, kuna see võib pärssida sõnavabadust internetis. Ehkki direktiivikavand väldib niisugust otsest sõnastust, nõuab see kriitikute sõnul kasutajasisu haldavatelt veebilehtedelt üleslaaditava sisu ennetavat filtreerimist. Kriitikute hinnangul saab sellist nõuet täita üksnes automatiseeritud süsteemide abil nagu YouTube'i "Content ID", mis aga kannatab valepositiivsete identifitseerimistulemuste all ning ei suuda arvestada autoriõiguse piirangutega nagu Euroopa Liidus kehtivad autoriõiguse vabakasutuserandid ja USAs kehtiv õigustatud kasutus. Samuti on väidetud, et sedalaadi filtrisüsteemide arendamiseks on piisavalt ressursse üksnes suurtel USA tehnoloogiafirmadel, samas kui väiksemad firmad jääksid nõuete täitmisega raskustesse ning sisufiltreerimise tellimine teenusena teistelt ettevõtetelt kujutaks endast turvariski.
Artiklid 14–16 ehk artiklid 18–20
Ettepaneku artiklid 14–16 on küll nõrgemad kui mitmes ELi liikmesriigis juba kehtivad tasusüsteemid, kuid lubaksid mujal parandada autorite ja esitajate positsiooni ärilistel läbirääkimistel. Seejuures lubaks artikkel 15 nõuda omale makstava autoritasu tõstmist teatud juhtudel, mil see on ebaproportsionaalselt madal.
Autorite ühendused on pakkunud välja "õiguste tagasivõtu mehhanismi", mis lubaks tühistada autoritele kahjulikuks osutunud autoriõiguse üleandmise lepinguid.
Teised artiklid
Ettepaneku teistes lõikudes püütakse selgitada raamatukogude mõnede tavapäraste tegevuste ja orbteoste õiguslikku staatust.
Mõnes Euroopa Parlamendi komitees heakskiidetud parandused puudutavad avalikku omandit ja panoraamivabadust.
Vastu
pisi|Direktiivi vastu suunatud meeleavaldus 23. märtsil 2019 Tallinnas 26. aprillil 2018 kirjutasid direktiivikavandi-vastasele avalikule kirjale alla 145 organisatsiooni – inim- ja digiõiguste organisatsioonid, meediavabaduse vallas tegutsevad ja kirjastusorganisatsioonid, raamatukogud, haridusasutused, tarkvaraarendajad ja internetiteenuste pakkujad. Direktiivi vastaste seas on Electronic Frontier Foundation, Creative Commons, European Digital Rights, mitmed Open Knowledge'i liikmesorganisatsioonid ja nende katusorganisatsioon Open Knowledge International, samuti mitmed Wikimedia haruorganisatsioonid ning 29. juunist 2018 ka Vikipeediat haldav Wikimedia Foundation.
Direktiivi vastu on sõna võtnud ka Interneti loojad Vint Cerf ja Tim Berners-Lee, kes kahtlevad direktiivis nõutavate filtrite tõhususes ja leiavad, et neil oleks kahjulik mõju sõnavabadusele internetis.
Enne kui direktiivi kavand läks juulis 2018 Euroopa Parlamendi täiskogu hääletusele, oli portaalis Change.org algatatud direktiivivastane petitsioon kogunud enam kui 700 000 allkirja. Märtsis 2019, kui direktiiv Euroopa Parlamendis vastu võeti, oli petitsioonile allkirja andnud üle 5 miljoni inimese.
Poolt
Direktiivi toetajate seas on mitmed ajalehekirjastajad ja meediafirmad. Nende hulgas on ka Prantsuse muusik David Guetta, kolm suurt plaadifirmat ja Sõltumatute Muusikaettevõtete Assotsiatsioon (Independent Music Companies Association).
Keit Kasemets
pisi|Keit Kasemets (2016) Keit Kasemets (sündinud 1976) on Eesti riigiametnik, alates 21. juunist 2023 Kliimaministeeriumi kantsler.
Haridus
Keit Kasemets on lõpetanud 1994. aastal Viljandi 5. Keskkooli ja 1998. aastal Tartu Ülikoolis politoloogia eriala bakalaureuseõppe. 2000. aastal kaitses ta samas magistrikraadi.
Töökäik
Aastatel 1999–2001 töötas Keit Kasemets Tallinna Ülikoolis lektori ja programmijuhina. Seejärel töötas ta aastatel 2001–2012 Riigikantseleis (aastatel 2001–2004 eurointegratsioonibüroos talituse juhina ja asejuhina, aastatel 2004–2006 Euroopa Liidu sekretariaadi juhina ja aastatel 2006–2012 oli Riigikantselei strateegiadirektorina.
Aastatel 2012–2015 oli Keit Kasemets OECD territoriaalse arengu ja valitsemise direktoraadi SIGMA programmi asejuht ning strateegia ja reformide üksuse juht, vastutades Euroopa Liidu kandidaat- ja naabruspoliitika riikide riigivalitsemise arendamise eest.
2016. aastal töötas ta Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumis siseturu asekantslerina.
Aastatel 2017–2022 oli Keit Kasemets Euroopa Komisjoni Eesti esinduse juht.
2023. aasta aprillis asus ta tööle kliimaminister Kristen Michali nõunikuna. Alates 21. juunist 2023 on ta Kliimaministeeriumi kantsler.
Aveyroni departemangu haldusüksuste loend
Aveyroni departemangu haldusüksuste loend loetleb kõik Aveyroni departemangu haldusüksused ja lisatud on ka INSEE kood iga valla puhul. Vallad Millau ja Rodez on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast.
Millau
Belmont-sur-Rance'i kanton
Camarèsi kanton
Campagnaci kanton
Cornus' kanton
Ida-Millau' kanton
Lääne-Millau' kanton
Nant'i kanton
Saint-Affrique'i kanton
Saint-Beauzély kanton
Saint-Rome-de-Tarni kanton
Saint-Sernin-sur-Rance'i kanton
Salles-Curani kanton
Sévérac-le-Château kanton
Vézins-de-Lévézou kanton
Rodez
Baraqueville-Sauveterre'i kanton (keskus Baraqueville)
Bozouls'i kanton
Cassagnes-Bégonhèsi kanton
Conques'i kanton
Espalioni kanton
Estaing'i kanton
Laguiole'i kanton
Laissaci kanton
Marcillac-Valloni kanton
Mur-de-Barrezi kanton
Esna Galerii
Esna Galerii kuulub Lilian ja Martin Bristoli majapidamisse, milles on veel ka tekstiili- ja puutöökojad ning kuldtikandiateljee.
Aveyroni departemangu haldusüksuste loend
Rodez
Naucelle'i kanton
Pont-de-Salars'i kanton
Réquista kanton
Rignaci kanton
Ida-Rodezi kanton
Sapi süvik
Sapi süvik on Võrtsjärve sügavaim nõgu. Selle sügavus on 6 m ning see asub Tondisaare ja järve idakalda vahel.
Aveyroni departemangu haldusüksuste loend
Rodez
Lääne-Rodezi kanton
Põhja-Rodezi kanton
Saint-Amans-des-Cots' kanton
Saint-Chély-d'Aubraci kanton
Sainte-Geneviève-sur-Argence'i kanton
Saint-Geniez-d'Olt'i kanton
La Salvetat-Peyralèsi kanton
Akira Toriyama
Akira Toriyama (鳥山 明 Toriyama Akira; sündinud 5. aprill 1955) on Jaapani mangakunstnik, kelle tuntuimaks teoseks on joonissari "Dragon Ball".
Kristi Mumm
pisi|Kristi Mumm 2021. aasta Arvamusfestivalil Kristi Mumm (sündinud 8. jaanuaril 1986) on eesti õpetaja ja haridustegelane. Ta on Tartu Forseliuse kooli õppejuht.
Haridus
Mumm on lõpetanud Rakvere gümnaasiumi. Sai Tartu Ülikoolis 2011. aastal magistrikraadi kasvatusteadustes. 2012. aastast õpib samas koolis doktorantuuris.
Töö ja ühiskondlik tegevus
Enne õppejuhiks saamist oli ta samas koolis eesti keele ja kirjanduse õpetaja.
Isiklikku
Ta abikaasa on molekulaar- ja rakubioloogia doktorant ning Icosage Cell Factory OÜ insener Karl Mumm, neil on üks poeg.
Kõrgessaare mõis
Ajalugu
Kõrgessaare 9-adramaaline väikemõis rajati 16. sajandil Liivimaa sõja ajal Rootsi poolele üle läinud Vene bojaar Perwoy Putilovi poolt.
Kõrgessaare mõisa alasid laiendati Kõrgessaare küla arvelt 17. sajandi algul, kui väljapaistvate teenete eest Rootsi riigile sai 1624. aastal Jakob de la Gardie valdusse kaks kolmandikku Hiiumaa saarest. 1624. aastal rajati Kõrgessaare mõis koos Kõrgessaare sadamaga, mille kaudu peeti korrapärast laevaühendust Stockholmiga. Algul kuulus mõis De la Gardie'dele, 1691. aastal mõis redutseeriti Rootsi kroonile tagasi ning mõis oli riigimõis ka Vene ajal kuni 1755. aastani. Kõrgessaare riigimõisa viimaseks rentnikuks oli Zoege von Manteuffel.
1755. aastal anti mõisavaldus pärisomandiga tagasi krahvinna Stenbockile kui De la Gardie pärijale, Ebba Margaretha Stenbocki surma järel 1775. aastal sai mõisa omanikuks tema poeg Karl Magnus Stenbock, kes 1781. aastal müüs mõisa 55 000 hõberubla eest parun Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternbergile. Parun von Ungern-Sternbergi Siberisse pagendamise järel 1804. aastal läks Kõrgessaare tema nooremale pojale Heinrich Georg Eduard von Ungern-Sternbergile.
Mõisahooned
Mõisa puidust ühekorruseline baroksiilis peahoone püstitati mõisa arvatavasti 18. sajandi lõpul. Mõisa peahoone on hävinud, kasutuseta jäänud hoone varises 1950.–1960. aastatel ning selle varemed likvideeriti lõplikult 1972. aastal.
Mõisa puust valitsejamaja on olnud kasutusel nii lasteaia kui ka algkoolina, kohaliku seltsimajana ning viimasel ajal asuvad seal Kõrgessaare Keskraamatukogu, Lauka Päevakeskuse ruumid ja Kõrgessaare Vaba Aja Keskuse kultuuri- ja noorsootöötaja ruumid.
Mõisa majandushooned
pisi|Viinavabrik õhust
Tähtsamad mõisa kõrvalhooned, teiste seas ait, tall-tõllakuur ja valitsejamaja, paiknesid peahoone esise auringi äärtes. Ülejäänud kõrvalhooned asetsesid läheduses ning peahoonest kagu pool. Peahoone taga (loode pool peahoonet) oli suur 1,6 hektari suurune Kõrgessaare mõisa park, selle taga omakorda aga asus hollandi stiilis mõisa tuulik, mis on hävinud.
Kõrgessaare mõisa viinaköök
1880. aastal püstitati suurejooneline historitsistlik Kõrgessaare mõisa viinaköök, mis asus mõisasüdamest 250 meetri jagu kirdes. Viinavabriku ees on väike tiik jahutusvee tarbeks. Kõige paremini on mõisasüdamest säilinud viinavabrik, mis on säilitanud oma ajaloolise väliskuju. Mõisa viinaköögi ees on vana tiik, mille kaldal asub 1989. aastal avatud ja Riho Kulla kavandatud mälestuskivi 1941. aastal põhja lastud tulelaevale Hiiumadal.
1911. aastal hakati mõisast paarsada meetrit kagusuunal ehitama aktsiaselts La Viscosa kunstsiidivabrikut, mis aga 1914. aastal alanud Esimese maailmasõja tõttu ei hakanudki tööle. Aktsiaseltsi asukoht oli Peterburi, osanikeks peamiselt juutidest vabrikandid Belgiast, Inglismaalt ja Prantsusmaalt, kohapealseks direktoriks üks osanikke Cogan-Bernstein. Vabrikutöölistele ehitatud töölisasulast kujunes Kõrgessaare alevik, rahvapäraselt Viskoosa.
Tänapäevaks on alles mõned kõrvalhooned. Muu hulgas on säilinud 1880. aastal ehitatud viinaköök, ait, valitsejamaja ja kaks lubjapõletusahju, millest kolm esimest on muinsuskaitse all.
Gustavo Dudamel
Gustavo Adolfo Dudamel Ramírez (sündinud 26. jaanuaril 1981) on Venezuela dirigent ja viiuldaja.
Alates 2009. aastast on ta Los Angelese sümfooniaorkestri peadirigent ja kunstiline juht.
Jellingi kivid
pisi|paremal|Jellingi kivid Jellingi kivid (taani keeles Jellingstenene) on kaks 10. sajandist pärit ruunikivi Taanis Lõuna-Jüütimaal Jellingis. Väiksema ja vanema Jellingi kivi püstitas kuningas Gorm Vana oma naise Thyra mälestuseks umbes aastal 935. Suurema Jellingi kivi püstitas nende poeg Harald Sinihammas oma vanemate auks ning tähistamaks taanlaste kristlasteks saamist. Jellingi kivid kuuluvad alates 1994. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse üheskoos Jellingi kiriku ja kääbastega.
Pärand
Jellingi kivid tähistavad Taani üleminekuperioodi paganlikust viikingiajast kristlikku keskaega. Jellingi kividest räägitakse tihti kui Taani sünnitunnistusest (taani keeles dåbsattest). Kuningas Gorm Vana püstitatud kivil mainitakse seni teadaolevalt esimest korda Taani riiki kirjalikult. Jellingi kive nimetatakse Taani sünnitunnistuseks ka seepärast, et nooremal neist väidab kuningas Harald Sinihammas ruunikirjas, et ta on teinud taanlased kristlasteks. Seda võiks vaadelda pigem pühendumuse väljendamisena ristiusule kui faktina, eriti kuna 2009. aastal leiti Taanist Ribest kristlikele kombetalitustele vastavaid haudu, mis on tunduvalt vanema päritoluga kui Harald Sinihamba ja Gorm Vana püstitatud ruunikivid Jellingis.