cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dovre vald
Nimi
Vanalt Dovre talu saadud nime (vanapõhja Dofrar) kannab vald (algselt kihelkond) ajast, mil sinna ehitati esimene kirik. Nimi on mitmuse vorm tundmatust sõnast dofr, kuid see võib olla päritolult seotud leedukeelse sõnaga daubà, mis tähendab lõhet või kuristikku. Sellele sidemele võib viidata ka see, et Dovre talu kõrval voolab mäeküljelt kaks väikest jõge sügavatesse lõhedesse. Ka mujal Norras, kus kohanime alguses on Dovre, on täheldatud lõhede või kuristike lähedust.
Vapp
Valla vapp pärineb lähiajast. See kinnitati 11. juulil 1986. Vapi hallil taustal on kujutatud kuldsete sarvedega muskusveist.
Muskusveis asustab Kanada, Alaska ja Gröönimaa põhjapoolseid alasid, Norras see loom põliselanike hulka ei kuulu. Dovre vallaga on muskusveised siiski tihedalt seotud: aastal 1932 lasti 10 isendit Dovres lahti, aastaks 1978 oli neid 35. Seetõttu sobib muskusveis valla sümboliks.
pisi|tühi|Muskusveis Dovre vallas
Johannes Reinke
Johannes Reinke (3. veebruar 1849 – 25. veebruar 1931) oli saksa botaanik, bioloogiateoreetik ja filosoof.
Aastast 1879 oli ta botaanikaprofessor Göttingeni Ülikoolis, rajades seal taimefüsioloogia instituudi. Aastail 1885–1921 töötas ta Kieli Ülikooli professorina.
Beluuga
Varem on beluuga levinud Kaspia, Aasovi, Aadria ja Musta mere vesikonnas. Jõgede paisutamise ja kalade ülepüügi tõttu on nüüdseks Aasovi ning Aadria mere populatsioonid hävinud.
Heteroaatom
Heteroaatom on orgaanilise ühendi molekulis esinev mis tahes muu elemendi aatom peale süsiniku ja vesiniku. Tavaliselt kasutatakse heteroaatomi mõistet kitsamas tähenduses, pidades silmas heteroaatomit, mis asendab süsiniku aatomit keemilise ühendi põhiskeletis olevate süsiniku aatomite vahel. Kõige sagedamini esinevad heteroaatomid on lämmastiku, hapniku, väävel, fosfori, boori, vismuti ja arseeni aatomid. Ühes molekulis võib olla ka mitu heteroaatomit.
Tsüklilisi ühendeid, mille tsüklis esineb heteroaatom, nimetatakse heterotsüklilisteks ühenditeks. Nende seas on näiteks furaan, tiofeen, pürrool, püridiin ja bensopüridiin.
Supernova
Supernova on Eesti ansambel.
Nende laulud "Tõstan näpu" ja "Sinine motoroller" on olnud Kanal 2 saate "Reporter" tunnusmuusikaks ja laul "Kuu" on krimisarja "Kelgukoerad" tunnusmuusika. Lugude autorid on Rainer Michelson ja Urmas Jaarman. Ansambli produtsent ja paljude laulutekstide autor on Hendrik Sal-Saller. Varem tegutseti nime Speculative Rock'n'Roll Band all, aga koos stiilimuutusega vahetati ka nime. Esimeseks hitiks oli "Mustas vaikuses". Supernova on välja andnud kolm plaati.
Diskograafia
Albumid
Margus Lepa
Margus Lepa õppis Tallinna Reaalkoolis (toonases Tallinna 2. Keskkoolis) ja seejärel Tallinna Muusikakoolis. Keskhariduse omandas Tallinna Kaugõppe Keskkoolis. Töötanud ka tehases Dvigatel. 1974–1978 õppis ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris (8.lend). Selle lõpetamise järel suunati kolmeks aastaks Nukuteatrisse, mille ajal teenis aega Nõukogude armees.
Margus Lepa näitlejarollidest on ennekõike tuntud Jorh Adniel Kiir filmides "Kevade", "Suvi" ,"Sügis" ja "Talve". Ta on osalenud estraadikavades, sageli koos Raimo Aasaga. Lepa loobus näitlejakarjäärist 1990. aastate lõpus, mängides viimase rolli Salong-Teatris (Molière "Naiste kool", Arnolphe, lav. Dajan Ahmet). Hiljem töötas Margus Lepa Nõmme Raadios saatejuhi ja toimetajana. On mänginud ka telelavastuses "Üle linna Vinski"(1983) apteekrit.
Lühikest aega tegutses ta ka poliitikas, olles Eesti Vasakpartei (enne Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööpartei) liige, kus tal ei õnnestunud 2003. aasta juhivalimistel partei juhiks saada, mille peale astus ta koos mõttekaaslastega parteist välja. Kuulub Eestimaalaste Radikaalsesse Erakonda.
2008. aastal valmis Lepast Andres Maimiku ja Rain Tolgi dokumentaalfilm "Radikaal".
Margus Lepa on tõlkinud eesti keelde Adolf Hitleri raamatu "Minu võitlus" ("Mein Kampf").
Isiklikku
Margus Lepa ema oli telerežissöör ja näitleja Astrid Lepa, isa laulja Harry Vilpart.
Tal on kaks last, tütar ja poeg.
Mary Tamm
alt=Mary Tamm drawing|paremal|283x283px Mary Tamm (22. märts 1950 Dewsbury, West Yorkshire – 26. juuli 2012 London) oli eesti päritolu inglise näitleja.
Ta sai laialdaselt tuntuks 1978. aastast seriaalis "Doctor Who" mängitud mõistatusliku Doctor Who assistendi Romana rolliga.
Ta õppis eesti koolis Bradfordis ja lõpetas Londonis Briti Teatri Akadeemia (Royal Academy of Dramatic Art) kahe ja poole aastase kursuse.
Mary Tamm mängis muuhulgas filmides "Tales that Witness Madness" (1973) "The Odessa File" (1974) ja "The Likely Lads" (1974), teatrilaval "The Bitter Tears of Petra von Kant" ("Petra von Kanti kibedad pisarad") ja seriaali "Pühak" viimases osas.
Seatapp
Seatapp ehk seatapmine on protseduur, mille eesmärk on tavaliselt saada sealiha. Traditsiooniliselt kõneldakse seatapust just koduse väikeloomapidamise, mitte tööstusliku seakasvatuse kontekstis. Eesti rahvatraditsioonis on selle ümber kujunenud hulk rituaale ja pärimusi. Uuemal ajal on seatapu ümber tekkinud diskussioon, kui ranged nõuded (eelkõige hügieeni tagamiseks) peaks seadused seatapule seadma, millised seatapuviisid on humaansed ja kuivõrd eetiline on seatapmist eksponeerida. 1990. aastatel kehtis Eestis keeld müüa kodus tapetud sea liha.
Eesti tavandis on seatapmisel põhiliseks tööriistakse pika teraga seatapupuss. Seatapule eelneb rida protseduure, muuhulgas valmistutakse sealt tapmise järel tulise veega karvu kõrvetama. Mõnel pool on kombeks siga enne tapmist viinaga tuimastada, teisalt võtab viina ka seatapja. Samuti on seatapuga seotud tava värskelt tapetud sea põrna järgi ilma ennustada.
2003. aastal tekitas Eesti ajakirjanduses poleemikat Võrumaal korraldatud seatapuseminar. Seminari ühe korraldaja Aigar Piho sõnul oli selle eesmärk pealinna rahvale teada anda, et seatapmine on täiesti loomulik asi ja seda ei tohiks keelata. "Tänapäeva seadused on väga linnakesksed. Nii hävivad aga vanad traditsioonid ja ükskord tuleb hetk, kui me enam siga tappa ei mõistagi," hoiatas Piho. Ajalehes Sirp kirjutas seevastu kirjanik Mati Unt: "Liha muretsevad mulle lihunikud ja jahimehed. Las nad siis teevad seda. Aga miks nad peavad lehes poseerima? Tegelikult on mulle küll vastik, kui ajakirjandus teeb tapmisest atraktsiooni."
Pilte
Seatapp Anna külas 1983. aastal Jaan Künnapi fotodel.
Charles I
Charles jätkas oma isa alustatud absolutismitaotluslikku poliitikat ja püüdis parlamendi mõju igati vähendada. Seetõttu pidasid puritaanidest parlamendiliikmed teda türanniks, kes tuleb kukutada. 1629 saatis Charles parlamendi 11 aastaks laiali. Seda perioodi on Inglismaa ajaloos nimetatud 11 türannia-aastaks. Lõpuks aga pidi Charles parlamendi taas kokku kutsuma, et šoti mässuliste taltsutamiseks armeed komplekteerida. Parlament aga hakkas kuningale vastu ja moodustas oma sõjaväe. Algas Inglise kodusõda (1642–1648), mille võitis parlament.
Sõja jooksul tõusid võimule radikaalsed puritaanid (independistid), keda juhtis Oliver Cromwell. Nende survel mõisteti kuningas riigireeturina süüdi ja hukati 30. jaanuaril 1649.
Nooruspõlv
Charles sündis Šotimaal kuningas James VI ja Taani Anne (Frederik II tütre) teise pojana. Charles oli sündides väga nõrk ja toime pandi hädaristimine, kartes, et ta sureb peagi. Laps jäi siiski elama, kuigi Charlesi tervis jäi elu lõpuni üpris viletsaks. Vaid mõnepäevaselt anti talle Albany hertsogi tiitel. 1604. aasta suvel toodi Charles Inglismaale. Tema eest hoolitses Robert Carey perekond. Nelja-aastaselt sai temast Yorki hertsog. Lapsena ei suutnud ta korralikult käia ning täiskasvanuna kõndis ta pidevalt kiirustades ringi, et varjata oma ebakindlat kõnnakut. Tõenäoliselt põdes ta lapsena rahhiiti, mistõttu ta kasv jäi varakult kinni. Kui pikaks ta täpselt kasvas, pole teada, sest ta püüdis oma lühikest kasvu igati varjata, lastes end maalida nõnda, et ta paistaks pika ja sihvakana. Sarnaselt oma isa Jamesiga oli ka Charlesil liiga suur keel, mistõttu ta ei suutnud sõnu korralikult välja hääldada ja kogeles. Hiljem suutis ta pideva harjutamisega seda defekti varjata. Esialgu tundus Charles olevat ka vaimselt arengupeetusega, kuid kui ta umbes viieaastaseks sai, ilmnes, et tal oli küllaltki suuri andeid intellektuaalsete tegevuste osas. Charlesi iseloom kujunes kinniseks, kuid lähedaste vastu oli ta äärmiselt sõbralik, heatahtlik ja soe. pisi|[[Walesi prints Charles]] Charles sai veelgi parema hariduse kui ta isa. Kui ta sai viieaastaseks, sai tema koduõpetajaks Thomas Murray, kes õpetas koos Charlesiga ka oma vennapoega Williamit, kellest sai Charlesi eluaegne sõber. Kuueaastaselt pidi Charles hakkama oma tegemistest isale kirjutama. Charles kasvatati üles mõõduka protestandina, kuid kuna ta ema huvitus sügavalt ka katoliiklusest, siis kandusid need sümpaatiad mõnevõrra ka pojale üle. Kümneaastaselt osales ta juba usudispuutidel, tema religioosseks suunajaks sai mõõdukas presbüterlane James Fullerton. Samuti hoolitses Charlesi eest tema sügavalt protestantlik vend Henry. Seetõttu oli tolle ootamatu surm 1612. aastal Charlesile sama suureks löögiks kui ta isalegi. Charles isa kuulutati Walesi printsiks alles 1616. aastal, sest kuningal polnud piisavalt raha selle kuluka tseremoonia läbiviimiseks ning ta oli oma vanima poja kaotusest tükk aega löödud. Ent pärast Henry surma oli James Charlesi ideoloogilise suunamise enda kätte võtnud ning kasvatas temast sama veendunud absolutismi pooldaja, kui ta ise seda oli.
Tõus poliitikasse
Pärast Walesi printsi staatuse saamist hakkas Charles osalema ka riigi poliitika tegemisel. Temast sai isa soosiku, Buckinghami hertsogi George Villiersi hea sõber. 1617. aastal toimus Charlesi esimene riiklik missioon, selleks oli lähetus Šotimaale, kus ta demonstreeris oma head keelteoskust, samuti ka seda, et ta on oma isale jäägitult truu. Hiljem hakkas ta oma isa poliitikale siiski ka vastu seisma, sest pidas seda liialt jõuetuks, kõhklevaks ja utoopiliseks.
Suureks hoobiks oli Charlesile tema ema surm 1619. aastal, sest Jamesist võõrdunud Taani Anna ainsaks toeks oligi tegelikult jäänud tema poeg, kes teda sügavalt armastas. Umbes samal ajal oli Charles hakanud endale otsima ka naist. Esialgu panustati tema isa soovil Hispaania kuningatütre Maria Annaga, läbirääkimised Jamesi ja Hispaania saadikute vahel olid tegelikult alanud juba 1612. aastal. Kuid nüüd, Kolmekümneaastase sõja alguses, kasutasid hispaanlased võimalikku abielu ära lihtsalt selleks, et anda idealistlikule Jamesile petlikke lootusi ning takistada teda protestantide poolel Hispaania ja keisri vastu sõtta astumast. 1623. aastal otsustas Charles koos Buckinghami hertsogiga asja ise ära lahendada. Nad reisisid läbi Prantsusmaa Hispaaniasse ja nõudsid hispaanlastelt abielu osas selget vastust. Nood püüdsid Charlesi esialgu meelitada usku vahetama, kuid see ei läinud korda. Usuväitlustel näitas Charles üles head pühakirja tundmist ja süüdistas katoliiklasi selle väänamises. Kohtumine infantaga kujunes kaootiliseks, sest Charlesi öeldud sõnad ei vastanud neiu meelest etiketile. Õige pea oli Charlesil selge, et hispaanlannaga mõistlikku abielu sõlmida on küllaltki võimatu. Hispaanlased nõudsid radikaalseid muutusi Inglismaa siseelus, eriti katoliiklaste positsioonide taastamist, ning väitsid, et peavad ootama, kuni saavad paavstilt abieluks heakskiidu. Inglaste tõstatatud probleemid, näiteks Pfalzi tagasiandmine Charlesi õemehele, endisele Pfalzi kuurvürstile Friedrich V-le, ei leidnud sõlmitud abielulepingus mingit äramärkimist. Tõenäoliselt kirjutasid inglased sellele alla ainult seetõttu, et Charlesil oleks võimalik Hispaaniast lahkuda. Kui ta Inglismaale jõudis, lasti leping kiiresti tühistada.
Kodumaal tagasi olles asus Charles tegema ettevalmistusi hoopis Hispaania ründamiseks, et kaotatud alad õele jõuga tagasi võita. Teda toetasid nii isa kui ka Buckinghami hertsog, kuid parlament tõrkus vajalikku raha andmast. Viimaks teatud osa rahast siiski saadi ja asuti laevastikku valmis seadma. 1624. aasta lõpus valmis Charlesil ka uus abieluplaan: ta otsustas abielluda Prantsusmaa kuninga (1589–1610) Henri IV noorima tütre Henriette-Mariaga, kes oli samuti katoliiklane. Inglastele oli kasulik aga see, et saadi küllaltki suur kaasavara ja prantslaste potentsiaalne toetus Habsburgide vastu. Ehkki abielulepingus nõuti ka inglise katoliiklaste tingimuste parandamist, jäi see klausel poolte vaikival kokkuleppel vaid paberile. Ent Henriette-Maria võis jääda katoliiklaseks ja kasvatada kuningliku perekonna lapsi, kuni nad olid kaheksa-aastased. Abielu sõlmimine lükkus edasi aga 1625. aasta kevadesse, sest vahepeal suri James I ja Charlesil tuli asuda kuningatroonile.
Esimesed valitsusaastad
Esimesena sattus löögi alla Buckinghami hertsog, kes oli korraldanud kaks ebaõnnestunud sõjaretke Hispaania vastu ja keda peeti ka Inglismaa tegelikuks valitsejaks. Parlament süüdistas teda reetmises, kuid Charles püüdis teda kaitsta. Ent enne, kui Buckinghami hertsog sai kolmanda võimaluse, tapeti ta 1628. aastal. Nii olid pinged mõneks ajaks lahenenud. Kuid riigi majanduslik seis oli endiselt äärmiselt vilets ja parlament ei soovinud enam üldse raha anda. Seda oleks aga vaja läinud nii sõjategevuse jätkamiseks, eriti kuninga onu Taani kuninga ja Norra kuninga (1588–1648) Christian IV aitamiseks Kolmekümneaastases sõjas, laevastiku kaasajastamiseks kui ka laialdasteks ehitustöödeks kuningriigi sees. Nii oli Charles kehtestanud mitmeid erakorralisi makse, mille vastu parlamendiliikmed mõistagi protestisid. Aastatel 1625–1629 kutsus Charles kokku kolm parlamenti, ent ei leidnud nendega üksmeelt. Seejärel otsustas ta absolutistliku valitsemissüsteemi praktikasse rakendada ja valitses 11 aastat ilma parlamendita. Ajalookirjutuses on kohati seda aega nimetatud 11 türannia-aastaks, kuid see nimetus pole ilmselt kuigi täpne.
11 aastat ilma parlamendita
1629. aastal, pärast parlamendi laialisaatmist, suutis Charles jõuda mitme olulise tulemini: sõlmiti rahu Hispaania ja tollega liitunud Prantsusmaaga ning esimesega lepiti kokku, et püütakse lahendada nii Pfalzi probleem kui ka omavahelised kaubandusvastuolud. Samal aastal sündis kuningapaaril ka esimene laps, kes suri paraku aga juba samal päeval. Aga juba 1630. aastal sündis hilisem troonipärija, kes sai nimeks samuti Charles.
Charles I olulisim kirg oli kunstikogumine, millele ta pühendus enim just 1630. aastatel. Tema õukonnas tegutsesid mitmed tolle aja tunnustatud maalikunstnikud, nagu: Peter Paul Rubens (kes oli samaaegselt ka Hispaania saadik), Anthonis van Dyck, Daniel Mytens ja mitmed teised. Kuningas kulutas kunsti peale suuri summasid ning hiljem on seda talle korduvalt ette heidetud, sest riigi majanduslik seisund polnud ikka sugugi kiita. Kuningas tegi küll ka suhteliselt palju, et olukorda muuta: asutati uusi kaubakompaniisid, rajati asundusi ja sõlmiti kaubanduslepinguid teiste riikidega. Et kroonilist rahapuudust leevendada, alustas Charles ka laevaraha kogumist, mis pidi minema laevastiku uuendamiseks. Tegelikult rahastati sellega ka igasuguseid muid projekte. Algselt erakorraline maks kippus 1630. aastate lõpuks regulaarseks saama ja see pälvis ägedat kriitikat, eriti endiste parlamendiliikmete seas. Inglismaa majanduslik ja ühiskondlik edasiminek oli küll tuntav, eriti kui silmas pidada linnastumist ja turumajanduse arengut, kuid riigijuhtimine oli siiski küllaltki kaootiline, sest kuningavõim võis reguleerida vaid kõrgemat valitsustasandit, lokaaltasand jäi küllaltki omapead, ning riigi võlad pigem suurenesid kui vähenesid.
Sel perioodil olid kuninga lähimateks abilisteks sellised aadlikest sõjamehed nagu Thomas Wentworth, Straffordi krahv ja James Hamilton, aga ka vaimulikud, näiteks Canterbury peapiiskop William Laud, kes oli ühtlasi ka absolutismiidee (kuningal on Jumalast antud võim) tuline pooldaja ja arendaja. Just usuküsimused muutusidki 1630. aastatel üha põletavamateks, sest ühest küljest püüdis paavstivõim Charlesi kui küllaltki tolerantsete usuvaadete ja katoliiklusele veidi sümpatiseerivat meest enda poolele võita, teisalt aga tõstsid Inglismaal ja Šotimaal pead radikaalsed protestantlikud ehk puritaanlikud voolud. Charles püüdis usuelu hoida niivõrd kuldsel keskteel kui vähegi võimalik, lõpetades äärmusliku katoliiklaste tagakiusamise ja püüdes anglikaani liturgiat ühtlustada, ent suurele osale alamatest oli see vastuvõetamatu. Eriti rahulolematud olid šotlased, kellega Charlesil oli üle hulga aja kokkupuude 1633. aastal, mil ta käis Edinburghis end Šotimaa kuningaks kroonimas. Ilmnesid teravad vastuolud just usupinnal, sest šotlaste enamus ei tahtnud aktsepteerida anglikaani kiriku piiskoplikku vormi ja liturgiat, vaid soovis vabakoguduslikku kirikukorraldust, mis oleks lähtunud otseselt šoti presbüterlikust traditsioonist. Vastuolud teravnesid üha ning lisaks šoti protestantidele muutusid üha riigivõimuvastasemaks ka inglise enda puritaanid.
1637. aastal püüti Šotimaal rakendada sisuliselt angikaanlikku jumalateenistuse korda. See lõppes vaimulike minemakihutamise ja suure tüliga. Šotlased sõlmisid 1638. aasta alguses "ühiskondliku leppe" (national covenant), milles täielikult keeldusid anglikaani korra ühegi aspekti tunnistamisest ning nõudsid vabakoguduste rakendamist. Sama aasta lõpul kuulutaski šoti rahvuslik assamblee piiskopliku (anglikaanliku) kirikukorra täielikult kaotatuks. Nii sai alguse Esimene piiskoppide sõda, sest Charles ei saanud järgi anda, see oleks olnud tema kui absoluutse monarhi puhul mõeldamatu, eriti, kuna usuküsimus oli talle küllaltki südamelähedane asi. Siiski ei alustanud sõda kuningas, vaid šotlased. Alexander Leslie lipu alla kogunes umbes 20 000 meest, kes olid valmis kuningale vastu astuma. Umbes sama suure väe sai kokku ka kuningas, kuid konflikt lahenes siiski enam-vähem rahumeelselt, Berwicki lepinguga nähti ette tüli rahumeelne arutamine kirikukogul, kus pidi osalema ka kuningas. Ent šotlased tahtsid, et kuningas tunnistaks kohe ja vastuvaidlematult piiskopliku korralduse kaotamist. Seda too teha ei tahtnud. Olukord muutus aga üha pingelisemaks, sest Šotimaa omadega sarnaseid nõudmisi hakkas tulema ka Inglismaalt ja Iirimaalt. Nii otsustas kuningas asja lahendada ikkagi sõjalisel teel, suruda Šotimaal tema suhtes mässulised elemendid maha ja hoiatada nõnda ka teisi potentsiaalseid vastalisi. Et seda teha, oli kuningal aga tarvis raha. Seda võis saada ainult parlamenti kokku kutsudes, sest erakorraliste lisamaksude võimalused olid ammendatud, üldsus poleks neid enam mingil juhul aktsepteerinud. 1640. aastal otsustaski Charles I parlamendi kokku kutsuda.
Pika parlamendi kokkukutsumine
Aprillis 1640 kogunes parlament kokku. Enamik liikmetest oli olnud ka 1629. aasta omas ja meelestatud seega küllaltki kuningavaenulikult. Eriti tõusis esile veendunud puritaan John Pym, kes väitis oma emotsionaalsetes kõnedes, et kuningas on oma tegutsemises õilsad eesmärgid minetanud ja ajavat taga hoopis katoliiklaste kasu. Charles vastas sellele nördinult ning püüdis šotlastevastast retke igati põhjendada (et nad on mässulised, otsinud abi prantslastelt ja ohus kuningriigi ühtsus või kuningavõim ise), kuid parlament ei võtnud teda kuulda. Mais saatis Charles parlamendi laiali, nõnda sai see kuulsaks Lühikese parlamendi nime all.
Ent olukord muutus kuninga jaoks üha kurjakuulutavamaks, sest samal aastal tungisid Inglismaale šotlased, kes lubasid lahkuda siis, kui usuküsimuses on saavutatud neid rahuldav kokkulepe. Üha rahulolematumaks muutusid ka aadlikud. Nõnda ei jäänud Charlesil muud üle, kui uus parlament kokku kutsuda. See juhtus 1640. aasta novembris. Et see vähemalt osaliselt eksisteeris kuni 1653. aastani, nimetatakse seda Pikaks parlamendiks. Sellegi liikmeskond oli sisuliselt sama meelsusega kui Lühikese parlamendi oma, nii et Charlesil ei läinud sugugi lihtsamaks.
Parlamendiliikmed otsustasid sedakorda kogu võimu sisuliselt enda kätte võtta ehk kehtestada endid samavõrra kuninga üle kuivõrd too oli varem püüdnud end kehtestada nende üle. Kuningal kästi näiteks parlamendi laialisaatmise korral kolme järgneva kuu jooksul uus kokku kutsuda, ta kaotas täielikult õiguse makse koguda ning sisuliselt kogu majanduspoliitika läks nende pädevusse. Peagi hakkas parlament Charlesile ette kirjutama ka sise- ja välispoliitikat, mida too pidas juba äärmiseks pühaduseteoseks ja kuninga eraasjadesse sekkumiseks. Parlament sõlmis liidu ka kuninga seisukohalt mässuliste šotlastega ja hakkas kuningriigi sõjajõudusid enda kontrolli alla võtma. Esialgu avalikuks konfliktiks siiski veel ei läinud, sest kuninga isik tundus enamikule inimestele ikka veel püha ja puutumatu. Küll aga nägid parlamendiliikmed võimalust maksta kuningale kätte tagaselja ehk vastutusele võeti kuninga "halvad nõunikud". Eriti oli parlamentääridele pinnuks silmas Straffordi krahv, kes oli kahtlemata võimekaim kuninga lähikondlane. Ta mõisteti kiiresti süüdi ja kuningat sunniti tema hukkamisotsusele alla kirjutama. Strafford hukati 1641. aasta mais. Samal ajal pandi vangi ka teine kuninga lähikondlane William Laud.
Parlament võttis enda kätte ka usuasjade korraldamise. Kõigepealt käskis ta kuningal šotlaste nõudmisele järele anda, mida ta 1641. aasta alguses ka tegi. Ent sellega sai kuningas endale taas positiivset mainet, eriti Šotimaal, seega hakkasid parlamendi positsioonid tema enda tegevuse tagajärjel ootamatult kõikuma ja kuningas püüdis seda mõistagi ka igati ära kasutada, sõlmides šotlastega salaleppe parlamendi vastu. Samuti kontakteerus ta naise kaudu Prantsusmaaga, et saada parlamendi isetegevuse vastu tuge. Parlament võttis vastu aga "Suure ramonstrantsi", kus monarhilt võeti sisuliselt ära kõik õigused, muutes riigi vähemalt teoreetiliselt parlamentaarseks monarhiaks. Kuningas seda mõistagi ei tunnistanud ja vastasseis muutus üha pinevamaks.
1641. aasta sügisel puhkes Iirimaal ülestõus, mida parlament kasutas kohe kuninga vastu, väites, et selle taga on kuninganna ja teised katoliikluse restauratsiooni toetavad jõud. Puhkesid suured kuningannavastased meeleavaldused ja 1642. aasta algul lahkus kuninglik perekond Londonist Hampton Courti. Varsti lahkus kuninganna maalt, võttes kaasa ka kroonijuveelid, et nende pantimise eest saadud rahaga kuningale sõjajõude värvata. Parlament aga tegutses omasoodu, nõudes kuningalt kõigi sõjajõudude üleminekut parlamendi kontrolli alla, samuti arvati ülemkojast välja kuningale lojaalsed piiskopid. Sõjajõududest loobumisega Charles aga enam nõustuda ei saanud. Nõnda oli otsene konflikt vältimatu.
Kodusõda
(1642–1651) Märtsis 1642 läks Charles Yorki, kus sai hästi sidet pidada ka talle lojaalsete šotlastega. Sinna kogunes üha enam ka talle ustavaid inimesi, peamiselt kõrgaadlikke. Peagi oli kuningal juba arvestatav armee, ent relvakonflikti püüti siiski veel vältida. Juunis saatis parlament kuningale kirja, nn 19 ettepanekut, millega nõuti kuningalt täielikku alistumist parlamendile. Kuningas rõhutas oma vastuses, et parlament peaks arvestama ikkagi ka valitsejaga, sest Inglismaa valitsus põhinevat monarhi, Ülem- ja alamkoja üksmeelel. Enamik ülemkojast oligi juba kuninga poole üle tulnud, kuid alamkoda oli üldiselt tema vastu, ehkki ka seal leidus suur hulk kuningameelseid ehk rojaliste. Parlament häälestus leppimatult ja kuningas otsustas tegutseda esimesena.
Aasta teisel poolel liikus kuningas koos oma pooldajatega Nottinghami. Seal koondas ta oma vägesid ja alustas peagi marssi pealinna suunas, kus parlamendil oli küllaltki komplitseeritud olukord, sest linlaste lojaalsus neile polnud kindel, pealegi keeldus linna magistraat parlamendile raha laenamast, samal viisil, nagu ta oli seda keeldunud varem ka kuningale andmast. Ent kuningas ei tunginud kohe Londoni peale, vaid jäi peatuma Oxfordi, millest saigi mitmeks aastaks kuningameelsete keskus. Mõnda aega tegutses seal isegi kuningameelne vastuparlament, mis aga jäi tähtsusetuks moodustiseks. Charlesi on süüdistatud otsustamatuses ja võib-olla õigustatult, sest kiire tegutsemise korral oleks ta võinud Londoni juba 1642. aastal vallutada ja kodusõja enda kasuks lõpetada. Kuid nüüd konflikt üha venis ning parlament sai aega vägesid koondada ja neid reformida.
Kodusõja esimestel aastatel olid edukamad kuningameelsed, kuid nad ei suutnud vallutada ei Londonit ega saavutada muul moel strateegilist võitu, mis oleks parlamendi alistuma või järele andma sundinud. Charles ise muutus üha ebalevamaks, sest ta pidi muretsema oma Inglismaale naasnud raseda naise tervise pärast ega suutnud riigiasjadele kuigivõrd mõelda. 1644. aastal lahkus Henriette-Maria aga taas Inglismaalt ja kuningas ei näinud teda enam kunagi. Samal ajal said rojalistid üha rängemaid tagasilööke, sest parlamendi väejuht Oliver Cromwell, osav strateeg ja nutikas sõjaväereformaator, oli loonud parlamendi eliitüksused, raudpead, ning reformis aegamööda ka muid väeosi. Samal ajal vähenes rojalistide hulk pidevalt, kuningal polnud ka piisavalt raha, et uusi vägesid soetada. Samal ajal laastasid parlamendi väed rojalistidele lojaalseid piirkondi üha enam ja šotlased hoidusid otsustavalt sekkumast.
1645. aastal said kuningaväed Nasby lahingus ränga kaotuse osaliseks, parlamendi kätte langes ka kuninga kirjavahetus, kus vähegi kompromiteerivat materjali kohe monarhi vastu kasutama hakati. Rojalistide väed olid laiali löödud ning üksteise järel langesid nende vastupanukeskused parlamendi vägede kätte. 1646. aastal langes ka Oxford. Kuningas püüdis kokkuleppele jõuda šotlastega, ent keeldus endiselt neile täielikult presbüterlikku kirikukorraldust andmast. See maksis talle valusalt kätte, kuna parlament ja šotlased leppisid omavahel kokku ning esitasid kuningale omapoolsed nõudmised. Sama aasta lõpus anti kuningas parlamendi esindajatele üle ja šotlased lahkusid Inglismaa pinnalt. Charlesist oli saanud vahialune.
Monarhismi idee oli Inglismaal väga sügavalt juurdunud ja seetõttu ei saanud parlament temast täielikult mööda minna. Lisaks sellele olid seal ka sügavad lõhed ja paljud liikmed soovisid monarhiga kokkuleppele jõuda. Vaidlused kestsid aastaid, kuni Cromwelli juhitud äärmuslased viimaks peale jäid ja otsustasid kuninga kõrvaldada. Enne seda viidi kuningat üle lossist lossi, teda koheldi eri kohtades küllaltki erinevalt, karmist vangistusest kuni lihtsalt piiratud liikumisvabadusega resideerimiseni. Samuti sattus ta erinevate parlamendifraktsioonide meelevalda, kuid alates 1648. aastast valvas teda sõjavägi ehk tema saatuse üle otsustas Cromwell. Charlesil oli mitmeid võimalusi põgeneda, kuid kas tema kõhklemise või asjaolude õnnetu kokkulangevuse tõttu ei õnnestunud neist ükski. 1648. aasta lõpus hakati tema üle kohut mõistma.
Kuninga hukkamine
pisi|Charles I hukkamine Kohtumõistmine kuninga üle oli küllaltki farslik. Et suur osa parlamendiliikmeid pidas monarhi isikut ikka veel pühaks ja puutumatuks, siis korraldas Cromwell seal tõsise puhastuse, misjärel jäid sinna vaid radikaalid, kes olid valmis kuningat ka surma mõistma. Seda parlamendi osa on nimetatud Puhastatud ehk Päraparlamendiks. 1649. aasta jaanuaris korraldati mitu kohtuistungit, kus kuningal sisuliselt kõneleda ei lastud. Kõlasid vaid temavastased süüdistused ja ta mõisteti peagi türannina süüdi. Charles kohtumõistmist seaduslikuks ei tunnistanud ja suuresti loobus ka ennast kaitsmast. 27. jaanuaril loeti kohtuotsus ette ja see ka allkirjastati. Selle poolt andsid allkirjad 59 kohtuliiget, keda tuli selleks kõvasti veenda. Nad läksid ajalukku kui "kuningatapjad" ja Charles II restauratsiooni ajal hukati neist enamus.
Kuninga hukkamine määrati 30. jaanuarile. Enne hukkamist kohtus ta veel oma pereliikmetega, vannutades neid oma veendumustele kindlaks jääma. Hukkamispäeva hommikul palvetas ta koos piiskop Juxoniga, sõi seejärel kerge eine ja astus Londonisse Whitehalli banketisaali ette püstitatud tapalavale. Seal pidas ta kõne, kus õigustas oma valitsusaega ja väitis end oleva süütu. Rahvast kuningale eriti lähedale ei lastud, sest kardeti tema põgenemist või rahutusi. Pärast seda, kui kuningal oli pea maha löödud, ei suudetud rahvast siiski tagasi hoida ning inimesed püüdsid endale suveniiriks koguda kuninglikku verd. Järgneval päeval õmmeldi Charlesile pea tagasi ja ta maeti Windsorisse. Alles Charles II võimule tõustes toodi ta põrm Westminster Abbeysse.
Abielu
13. juunil 1625 abiellus Charles I Prantsusmaa printsessi Henrietta Mariaga ja neil sündis üheksa last.
Erik Puura
pisi|Erik Puura [[2015. aastal Tartu Ülikooli nõukogu aruteluseminaril "Riskijuhtimine ja ettevõtlikkuse arendamine ülikoolis"]] Erik Puura (sündinud 14. mail 1964 Tartus) on eesti geoloog (keskkonnageoloogia ja hüdrogeokeemia valdkonnas) ja keskkonnateadlane.
Ta lõpetas 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia erialal. Keskkonnakaitse MSc 1993, kaitstud Manchesteri Ülikoolis, tehnikadoktor (Ph.D 1999 keemiatehnika erialal, kaitstud Stockholmi Kuninglikus Tehnikaülikoolis).
2007. aastast on Puura olnud Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudi direktor, 2009. aastast Tartu ülikooli ettevõtlussuhete ja innovatsiooni juht. Alates 1. septembrist 2012 kuni 31. maini 2022 oli ta Tartu Ülikooli arendusprorektor.
Alates 1. juunist 2022 kuni 23. aprillini 2023 töötas Puura prorektori ameti järgse erialase enesetäiendamise raames täiskohaga Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudis külalisteadurina, uurides Ida-Virumaa tahkete jäätmete kasutusvõimalusi ja keskkonnamõjusid. Töö tulemusena käivitub 2023. aasta sügisel rakenduslik uurimisprojekt "Ida-Virumaa keskkonda ladestatud tahkete jäätmete ringlussevõtt", milles osalevad 9 jäätmete kasutusest huvitatud ettevõtet. 24. aprillil 2023 asus Puura tööle Tallinna Tehnikaülikooli ettevõtlusprorektori ametikohale.
Teadustegevus
Uurinud Eesti põlevkivitööstuse tahkete jäätmete mineraloogiat ja geokeemiat, isesüttimis- ja leostumisprotsesse Maardu fosforiidikarjääri puistangutes, põhjavee hüdrogeokeemiat, tahkete jäätmete matmisel toimuvaid protsesse.
Ta on Eesti Geoloogiateenistuse nõukogu liige ja Eesti Geoloogia Seltsi juhatuse esimees.
2007–2012 kirjutas blogi "Keskkonnaabi".
Tunnustus
2012 Tartu Ülikooli aumärk
Unilook
Unilook (Sisymbrium) on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
Kooder
Kooder ehk kodeerimisseade on seade, mis viib signaali või informatsiooni kodeeritud kujule. Nagu dekooder, on ka kooder kombinatsioonloogikaahel, ent tema funktsionaalsus on dekoodri omale vastupidine. Koodri põhieesmärk on edastada infot kompaktsemalt, kasutades sama teabe edasi andmiseks väiksemat arvu bitte. Seetõttu kasutatakse koodreid digitaalsüsteemides peamiselt informatsiooni ülekandmisel ühest kohast teise, et vähendada signaali edastamiseks vajalike andmeliinide arvu.
Koodril saab olla maksimaalselt 2n sisendit ning n väljundit. Kooder väljastab kahendkoodis arvu, mis vastab aktiivsele sisendile, tavaliselt on selleks sisend, millel olev signaal on kõrge. Seega muudab kooder 2n sisendist koosneva signaali n bitist koosnevaks koodiks. Lihtkoodri puhul on ainult üks sisenditest korraga aktiivses olekus. Lihtkoodrid on näiteks 4-2 bitine kahendkooder, 8-3 bitine kahendkooder, kümnendarv-BCD kooder ja kaheksandarv-kahendarv kooder. Lisaks lihtkoodritele on olemas ka prioriteedi koodrid, kus igal sisendsignaalil on kindel prioriteet väljundsignaali määramisel ning korraga võib aktiivses olekus olla mitu sisendit.
Koodrid on väga levinud elektroonikalülitustes. Näiteks kalkulaatorites kasutatakse neid selleks, et sisestatud kümnendarvud teisendada kahendkujule, et nendega erinevaid tehteid saaks sooritada. Samuti saab koodri abil genereerida digitaalseid signaale, mis vastavad mingile mehaanilisele liikumisele, näiteks klaviatuuri klahvivajutusele. Koodrit koos vastava positsioonikoodriga saab kasutada ka näiteks võlli positsiooniandurina. Sel juhul on positsioonikoodri ketas jaotatud sarnaselt malelauaga aladeks. Alade paigutus sõltub kodeerimisviisist ja sellest, mitme bitist kodeeringut kasutatakse. Sellise anduri puuduseks on väike täpsus ja suur andmemaht (iga biti kohta on üks fotoelement).
Kümnendarv-BCD kooder
Kümnendarv-BCD kooder koosneb tavaliselt 10-st sisendsignaalist ja 4-st väljundsignaalist. Iga sisendsignaal vastab ühele numbrile 0-9 ning 4 väljundsignaali vastavad BCD-koodile. Seega kodeerib kümnendarv-BCD kooder kümnendsüsteemi numbri BCD koodiks, näiteks kui kõrge on kuues sisendsignaal, väljastatakse arvule 6 vastav binaarkood. Kümnendarv-BCD koodrit saab realiseerida ka 9 sisendsignaaliga, sellisel juhul tähistab arvu 0 olukord, kus kõik sisendsignaalid on võrdsed 0-ga. Kui tähistame sisendsignaalid D0-D9 ja väljundsignaalid Y0-Y3, siis 10 sisendi ja 4 väljundiga koodri tõeväärtuste tabel on toodud tabelis 2. Tabelist näeme, et igale väljundile Yi saab vastavusse seada Boole'i funktsiooni, mis on saadud nende sisenditega VÕI-tehte sooritamisel, mille kõrge olek tagab konkreetse väljundi kõrge oleku. Näiteks väljundi Y0 kõrge oleku tagavad sisendid, mille indeks on paaritu. Seega:
Analoogiliselt saame, et:
Vestre Toteni vald
Vestre Toteni vald on omavalitsusüksus Norras Innlandeti maakonnas. Valla halduskeskus on Raufoss.
Kooder
Lihtkoodri piirangud
Lihtkoodri, näiteks 4-2 bitise kahendkoodri ja kümnendarv-BCD koodri puhul on sisendsignaale kuni 2n, kus n on väljundite arv. Kui tegelik sisendite arv on m, kusjuures m ≤ n, siis on erinevaid sisendsignaalide kombinatsioone 2m. Et ainult üks sisenditest saab korraga kõrge olla, on ka lubatud sisendsignaalide kombinatsioone ainult m tükki. Seega on 2m - m sisendsignaalide kombinatsiooni, mida üldse ei kasutata. Lihtkoodri puhul jääb kasutamata 24 - 4 = 12 kombinatsiooni ning kümnendarv-BCD koodri puhul 210 - 10 = 1014 signaali. Kasutamata signaalide arv kasvab sisendite arvu kasvades eksponentsiaalselt.
Vestre Toteni vald
2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Kooder
Lihtkoodri piirangud
Samuti tekib probleem, kui aktiivne sisend on signaal indeksiga 0 - nimelt on sellisel juhul kõikidel väljundsignaalidel madal olek ning tuleb vahet teha, kas madal olek on tingitud kõrgest sisendsignaalist liinil indeksiga 0 või kõrgete sisendsignaalide puudumisest. Kahtluse kõrvaldamiseks lisatakse koodrile lisaväljund, mis on kõrge siis, kui sisendsignaal liinil indeksiga 0 on kõrge.
Vestre Toteni vald
Vapp
Valla vapp on pärit lähiajast. See kinnitati 3. mail 1991. Vapil kujutatakse kaht hõbedast nuga rohelisel taustal. Need on sealsele piirkonnale omased noad (Toteni noad). Need tööriistad sümboliseerivad pikka puunikerdamise traditsiooni. Vapi kavandas Inge Rotevatn.
Kooder
Prioriteedi kooder
Lihtkoodri piirangute vältimiseks kasutatakse tihti koodrit, kus igale sisendile vastab kindel prioriteet. Sellist koodrit nimetatakse prioriteedi koodriks. Kui mitu sisendit on korraga kõrges olekus, siis prioriteedi kooder arvestab ainult kõige kõrgema prioriteediga sisendit, kõiki madalama prioriteediga aktiivseid sisendeid ignoreeritakse. Praktilistes rakendustes kasutataksegi prioriteedi koodrit kõrgeima tähtsusega signaalide valimiseks. Sellist valimisprotsessi nimetatakse arbitreerimiseks. Üks arbitreerimise levinumaid näiteid on arvutisüsteem, kus mitu sisendseadet üritavad samaaegselt arvutile andmeid saata. Sellisel juhul valib prioriteedi kooder välja kõrgeima prioriteediga sisendseadme ning selle seadme saadetud andmed edastatakse süsteemile.
Vestre Toteni vald
Vapp
thumb|tühi|Eina küla
Kooder
4-2 bitine prioriteedi kooder
Nagu 4-2 bitise kahendkoodri puhul, on ka 4-2 bitise prioriteedi koodri puhul 4 sisendit ning 2 väljundit. Erinevalt lihtkoodrist saavad aga mitu sisendsignaali korraga aktiivsed olla, ilma et koodri väljund kannataks. Lisaks on 4-2 bitisel prioriteedi koodril lisaväljund "V", mis on validatsioonibitt ning mis seatakse kõrgeks, kui üks või mitu sisendit on aktiivses olekus. Validatsioonibitt on 0, kui ükski sisendsignaal pole aktiivses olekus ning seega koodril tervikuna puudub kehtiv sisend.
Antud koodri tõetabeli (vt tabel 3) järgi on kõige kõrgema indeksiga sisendisignaal ühtlasi kõige kõrgema prioriteediga sisend. Seega koodri sisendil tervikuna on kõrgeim bitt kõrgeima prioriteediga. Kui sisendsignaal D3 on aktiivne, on koodri väljund 11, sõltumata teiste sisendsignaalide väärtustest. Prioriteedilt järgmine sisend on D2. Kui sisend D3 on 0 ning sisend D2 on 1, on väljund 10, sõltumata teiste sisendite väärtustest. Prioriteedilt järgmine sisendsignaal on D1 ning kõige madalama prioriteediga on D0. Üldiselt kokku võttes väljastatakse prioriteedi koodri puhul madalama prioriteediga sisendile vastav väljund ainult siis, kui kõrgema prioriteediga sisendsignaalid on 0 ehk mitteaktiivses olekus. Tõetablis on igal real need bitid, mida antud real kirjeldatud sisendite kombinatsiooni puhul arvesse ei võeta, tähistatud x-ga. Ülaloleva tabeli põhjal saab kahele väljundile (väljundit "V" arvestamata) vastava Boole'i funktsiooni kirja panna järgmiselt:
Lisaväljundile "V" vastav Boole'i funktsioon on:
Loogikalülitusena saab vastava koodri realiseerida kolme VÕI-, üht JA- ning üht EI-lülitust kasutades (vt joonis 3). tühi|pisi|400x400px|Joonis 3. 4-2-bitise prioriteedi koodri ehitus
Koodrite kasutusalad
Koodritest leiavad kõige suuremat kasutust prioriteedi koodrid. Suuri prioriteedi koodreid saab luua mitme väiksema prioriteedi koodri kombineerimisel, seega ei pea üksikud koodrid ülemäära suured olema. Prioriteedi koodrit saab kasutada näiteks tavalise QWERTY-klaviatuuri juures, mis on ühendatud arvutiga. Arvuti peab aru saama, millist klahvi parajasti vajutati, aga klahve on 104 ning ilma koodrita oleks vaja 104 juhet klaviatuurist arvutisse, et klahvi tuvastada. Praktilisem viis klahvi välja selgitamiseks on kodeerida klaviatuuri 104-st sisendist koosnev signaal tavaliseks 7-bitiseks ASCII koodiks (täisarvulise väärtusega 0 kuni 127), mis suudab väljendada kõiki klaviatuuril leiduvaid sümboleid ja klahve. Sel viisil on vaja klaviatuuri ja arvuti vahele vaid 7 juhet.
Vladlen Livšits
Vladlen Livšits (vene keeles Владлен Моисеевич Лившиц; 1. november 1929 Harkiv – 16. märts 2020) oli Eesti insener ja psühholoog. Alates 1948. aastast elas Eestis.
Töö ja teadustegevus
1967 sai Eesti NSV teenelise inseneri aunimetuse ja samal aastal vabariikliku preemia formaliini tootmisprotsessi optimeerimise eest arvutitehnika abil.
Samal aastal avastas ja kirjeldas iseõppimise protsessi lainelist iseloomu, kasutades muutuva struktuuriga labürintide meetodit. Hiljem on Livšits eksperimentaalselt mõõtnud iseõppimise kiirust informatsiooniühikutes (1976).
Goran Trivan
pisi|Goran Trivan (2017) Goran Trivan (serbia keeles Горан Триван; sündinud 1962 Kladovos) on Serbia poliitik, ta on Serbia Sotsialistliku Partei liige. Ta oli 29. juunist 2017 kuni 28. oktoobrini 2020 Serbia keskkonnaminister.
Kooder
Koodrite kasutusalad
Prioriteedi koodreid kasutatakse palju ka magnetilises positsiooni määramises, mis leiab rakendust näiteks laevade navigeerimisel ning robotkäe positsioneerimisel. Näiteks saab kompassi magnetnõela pöördenurga või asendi koodri abil teisendada digitaalseks koodiks, mis antakse sisendiks navigeerimissüsteemi arvutile. Arvuti dekodeerib saadud koodi sellele vastavaks ilmakaareks ning kasutab saadud infot navigeerimisarvutuste tegemisel. Kui tegu on kaheksat ilmakaart näitava kompassiga (põhi, kirre, ida, kagu, lõuna, edel, lääs, loe), saab kompassinõela asendi kodeerida kolmest bitist koosnevaks koodiks 8-3 bitist kahendkoodrit kasutades. Kompassinõela asendi tuvastamiseks saab ilmakaartele vastavates kompassi punktides kasutada näiteks magneteid ja keelreleesid.
Goran Trivan
Ta on lõpetanud Kladovos keskkooli. Ta on lõpetanud Belgradi ülikooli, kus õppis metsandust. Olles Serbia Sotsialistliku Partei liige, töötas ta Serbia noorsootöö- ja spordiministrina 11. veebruarist kuni 31. juulini 1991.
Kooder
Koodrite kasutusalad
Ka mikroprotsessorrakendustes saab kasutada prioriteedi koodrit, täpsemalt eri perifeeriaseadmete katkestussoovide haldamiseks. Sel juhul kasutab mikroprotsessor katkestusi selleks, et lubada lisaseadmetel, nt optilisel seadmel, skanneril, hiirel või printeril endale andmeid saata. Kui mikroprotsessor saab korraga "rääkida" vaid ühe lisaseadmega, peab andma perifeeriaseadmetele prioriteedid ning kasutama prioriteedi koodrit, et juhul, kui mitu lisaseadet tahab protsessorile samal ajal andmeid saata, valitaks suhtlemiseks kõige olulisem seade. Perifeeriaseadmed annavad oma suhtlemissoovist märku katkestuse tekitamisega ehk katkestussoovi või IRQ signaali saatmisega. Seadmete prioriteet protsessoriga suhtlemisel sõltub seadme olulisusest, näiteks süsteemi sisemine kell on tõenäoliselt kõrgema prioriteediga kui hiir.
Goran Trivan
Ta on töötanud riiklikus metsandusettevõttes Srbijašume, kus temast sai hiljem tegevdirektor. Kuna ta oli parteilane, on ta töötanud paljude valdkondade riiklike institutsioonide presidendi ja juhtkomitee liikmena.
Kooder
Viited
fa:رمزگذار چرخشی Pulsgivare Давач кута повороту
Goran Trivan
2001. aasta novembris, aasta pärast Slobodan Miloševići kukutamist, arreteeriti ta kuriteos süütamise eest kahtlustatuna, mis kahjustas Kladovos asuvat noortelaagrit 6,5 miljoni dinaari eest. Hiljem mõisteti ta õigeks asjade aegumise tõttu.
Ta oli Belgradi keskkonnakaitse sekretariaadi juhataja aastatel 2008–2017.
Vladlen Livšits
Töö ja teadustegevus
1991. aastal avaldas ta artikli, kus analüüsis võimalust suurendada süsteemi töökindlust seadmete (elementide) reservi loomise asemel energia või informatsiooni varu arvel (JIT töökindluse printsiip).
1994. aastal valiti ta Rahvusvahelise Psühholoogiaakadeemia (Venemaa) välismaiseks kirjavahetajaliikmeks. 2000. aastal avastas ja uuris Vladlen Livšits koostöös professor Vladimir Skvortsoviga oma abikaasa, kunstnik Lea-Tuti Livšitsi stohhatüüpiates esinevaid fraktaalstruktuure ja tuli järeldusele, et monotüüpia (kuhu kuulub ka stohhatüüpia) on oma olemuselt fraktaalkunst.
2005. aastal avaldas Vladlen Livšits trükis Andrei Kolmogorovilt viimase eluajal saadud materjalid gnoseoloogilise printsiibi kohta, formuleeris Kolmogorovi laiendatud gnoseoloogilise printsiibi, samuti Jungi kaksikute gnoseoloogilise printsiibi ning avaldas Psühholoogilise manifesti.
On välja pakkunud indiviidile orienteeritud ühiskonna juhtimise süsteemi (makronanojuhtimine), aga ka psühhologiseeritud gümnaasiumi loomise printsiibid (2006). Vladlen Livšitsi viimased tööd on seotud pedagoogilise logistikaga ja sünnieelse psühholoogiaga.
Goran Trivan
Ta teatas 2017. aasta augustis, et Serbia, kes jääb keskkonnakaitses oluliselt maha teistest Euroopa riikidest, vajab keskkonnavaldkonna korrastamiseks 15 miljardit eurot investeeringuid. Samuti on ta öelnud, et tema ministeerium keskendub projektidele (seega ELi fondidest ja välisinvesteeringutest rohkem raha teenimisele), prügilate paremale haldamisele ning kahjulike gaaside ja ekskrementide kontrollile. 2017. aasta augusti lõpus teatas Trivan, et esiteks on vaja investeerida umbes 5 miljardit eurot reoveepuhastitesse. Samuti on ta kritiseerinud veeressursside müüki välismaistele ettevõtetele viimase kümnendi jooksul, öeldes, et selliste meetmete pikaajalisi arusaamatuid tagajärgi on meil veel näha.
Vladlen Livšits
Isiklikku
Livšits sündis arsti perekonnas. Tema abikaasa oli Lea-Tuti Livšits, naiseisa oli Hugo Sturm.
Tema lemmiktsitaat pärines Bernard Malamudilt: "Kui sa kunagi unustad, et oled juut, siis tuletab mõni mittejuut sulle seda meelde."
Kaitseliidu Tartu malev
pisi|Maleva staabi hoone Tartu malev on Kaitseliidu malev, mis tegutseb Tartus ja Tartumaal.
Tartu maleva pealik on aastast 2019 major Kaido Tiitus.
Ajalugu
Kaitseliit asutati 11. novembril 1918. Organisatsiooni esialgne nimetus oli Eesti Kaitse Liit. Organisatsiooni esmaülesandeks sai sisejulgeoleku tagamine. 11. novembril 1918 ilmus Eesti Kaitseliidu päevakäsk nr 1, millega nimetati maakondade korralduste ülemaiks endised Eesti sõjaväe ohvitserid, sh Tartu maakonna ja Tartu KL ülemaks Hans Kurvits.
Enne teist maailmasõda tegutses Tartu maakonnas Kaitseliidu Tartumaa malev oma malevkondadega ja malevkond loeti sõjaväelise organisatsioonina vastavaks pataljonile.. Tartumaa maleva pealikud olid: Jaan Unt (1925–1931) ja Peeter Asmus (1932–1939).
Pärast Kaitseliidu taasastutamist 1990. aastal loodi KL-i üksused Elvas ja kaks üksteisest sõltumatut üksust Tartus. Esimese neist, KL-i Tartu rühma, asutamiskoosolek toimus 24. märtsil 1990. Mõne aja pärast muudeti nimi Tartu Kaitseliidu malevkonnaks. Malevkonna põhikiri registreeriti 27. aprillil 1990. Selle pealikuks sai Meelis Säre, tema abiks Aleksei Lotman. Teine üksus – Kaitseliidu KEK-i rühm – moodustati 7. mail 1990, ehkki ettevalmistav asutuskoosolek oli toimunud juba 29. märtsil. Rühma pealikuks sai Harri Henn. Juuli alguses nimetati see ümber Kaitseliidu Tamme rühmaks ning 19. juulil KL Tamme kompaniiks. Üksuste omavahelisi suhteid ilmestasid vastuolud KL-i põhikirja tõlgendamise ja alluvuse suhtes. 1991. aasta oktoobril ühendati läbirääkimiste järel mõlemad üksused ühiselt 20. septembril 1991 Kaitseliidu Tartu Maleva pealikuks saanud Johannes Kerdi juhtimise alla.
Store Styggedalstind
Store Styggedalstind on mägi Norras Vestlandi maakonnas Lusteri vallas.
Mäe absoluutne kõrgus on 2387 m. Ta on Norra kõrguselt neljas mägi.
Kaitseliidu Tartu malev
Maleva lipp
Tartu maleva lipu lipuväli on maleruudustatud musta ja valgega. Mustas ruudus asub valge ja valges ruudus hõbedane Põhjatäht. Lipuvälja aupunktis on sinise äärisega hõbedane väljavenitatud alumise haruga Põhjatäht. Lipu tagakülg vastab Kaitseliidu üldlipu kirjeldusele.
Jäätmed
pisi|Prügi [[Trondheim|Trondheimi NTNU ülikooli juures pärast õppeaasta alguse pidustusi. 2015. aasta august]] Jäätmed (ainsuses jääde) on inimtegevuses moodustunud, oma tekkimise ajal või tekkekohas kasutuselt kõrvaldatud ained, esemed või nende jäägid. Jäätmeseaduse kohaselt jäätmed on mis tahes vallasasi või kinnistatud laev, mille valdaja on ära visanud, kavatseb seda teha või on kohustatud seda tegema. Äraviskamine tähendab vallasasja kasutuselt kõrvaldamist, loobumist selle kasutusele võtmisest või kasutuseta hoidmist, kui selle kasutusele võtmine ei ole tehniliselt võimalik, majanduslikest või keskkonnakaitselistest asjaoludest tulenevalt mõistlik.
Looduslikus aineringes, jäätmeprobleemi pole, sest kõik see, mis biosfääris orgaaniliste ainetena, organismidena tekib ka lagundatakse bioloogiliste lagundajate poolt. Vaid inimene oma aktiivselt keskkonda muutva tegevusega toodab jäätmeid, mis loodust saastavad ja reostavad. Inimene muudab ümbritsevat keskkonda, näiteks luues materjale, mis lagunevad looduses väga kaua. Teaduse ja tehnika revolutsioon valgustusajastul tõi kaasa tööstuse arengu ja inimpopulatsiooni pIahvatusliku suurenemise. Enne seda aega oli jäätmete probleem, looduse saastamine suhteliselt väike. Jäätmed on inimtsivilisatsiooni, selle progressi pahupool, üks globaalsetest probleemidest. Seda probleemi teadvustatakse ja püütakse leida lahendusi rahvusvahelisel tasemel kokkulepeid sõlmides. Näiteks Pariisi kliimakonverents võttis vastu otsused, mis püüavad pidurdada tööstuse poolt põhjustatud kliima soojenemist.
Inimtegevuse jäätmed võivad osutuda mingis teises kohas kasulikeks, näiteks orgaanilisi olmejäätmeid saab edukalt kasutada kompostimisel. Jäätmeid saab teatud juhtudel kasutada soojuselektrijaamade kütusena.
Jäätmete liigid
Jäätmeseaduse kohaselt jagunevad jäätmed järgmiselt :
The Peel Session
"The Peel Session" on Islandi ansambli múm 2006. aastal välja antud EP. Laulud lindistati Maida Vale nimelises stuudios bändi John Peeli sessiooni ajal ning anti esimest korda eetrisse 3. oktoobril 2002. .
Robert Lichton
Krahv Robert Lichton (rootsi keeles Robert Johansson Lichtone; 8. juuni 1631 – 8. jaanuar 1692 Stockholm) oli Šotimaa parunisoost (Leighton of Ulishaven, Forfarshire) pärit Rootsi sõjaväelane.