cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rie Kimura
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1996–2001 21 mängu.
Weißensee (järv Kärntenis)
Weißensee on järv Austria Kärnteni liidumaal Gailtali Alpides. See kõrgelasuv suplusjärv jagab oma nime Weißensee vallaga põhja- ja lõunakaldal.
Liustikujärve läänekallas asub Kreuzbergi sadula lähedal, kust kulgeb maantee Greifenburgist Hermagori. Väiksem mägitee kulgeb Drava orust Stockenboi kaudu idaotsa. Vaatamata kõrgusele 930 m merepinnast võib järve pinna temperatuur suvekuudel tõusta 24 °C-ni, samas talvel külmub veepind täielikult ja võimaldab uisutajatel vabalt jääl liikuda.
Järsu kalda tõttu on idaosa peaaegu asustamata, kus ainult kitsas rada viib idaotsa, kus järveni ulatub Stockenboi vald. Siit voolab Weißenbachi oja alla Drava orgu. Piki kallast on ümbritsevatest Lõuna-Lubjakivialpidest pärit kriidipangad, mis annavad veele iseloomuliku värvi ja Weißenseele ('valge järv') selle nime.
Umbes 2/3 järve pinnast on kaitseala osa. Laevatransporti järvel pakuvad neli alust ja kiirpaat, peale ühistranspordi on mootorpaatide kasutamine keelatud. Järve vesi ulatub joogivee kvaliteedini. Piirkonnas on palju elusloodust. See sisaldab palju kalaliike, eriti forelli, karpkala, ahvenat ja haugi. Samuti on palju linnuliike, alates partidest kuni hanede ja haigruteni.
Eesti Laskesuusatamise Föderatsioon
Eesti Laskesuusatamise Föderatsioon (lühend ELSF) on mittetulundusühing, mis edendab ja koordineerib nii talvist kui ka suvist laskesuusatamist Eestis.
ELSF asutati 11. november 1992.
Eesti Laskesuusatamise Föderatsioon on Rahvusvahelise Laskesuusatamise Liidu (IBU) liige.
Sootaga raudteepeatus
Sootaga raudteepeatus oli raudteepeatus Tartu maakonnas Tartu vallas Kastli külas Tapa–Tartu raudtee ääres.
Peatus asus Tabivere ja Kärkna raudteejaama vahel (kilometraaž 412,31 ).
Avamisel jäi peatus Sootaga valda. Viimane reisirong peatus Sootaga raudteepeatuses 2001. aastal.
Peatuskoht oli varustatud madala (kõrgus 20 cm) 70 meetri pikkuse reisijate ooteplatvormiga, mis lammutati Tabivere–Kärkna raudteelõigu remonditööde ajal 2005. aastal. Ooteruum lammutati paar aastat varem.
Pikassilla palu
Pikassilla palu (ka Pikasilla palu) on kaitsealune männik Valga maakonnas Tõrva vallas.
Turinsk
Turinsk (vene Туринск) on linn Venemaal Sverdlovski oblastis.
Pikassilla palu
Männik võeti kaitse alla 1974. aastal (Pikassilla palu kaitseala; pindala 26 ha). .
Turinsk
Turinsk asutati 1600.
Linnas elab 17 345 elanikku (2016).
Pikaealisuse piirkond
Pikaealisuse piirkond (inglise keeles Blue Zone) on suhteliselt väike, genofondi, elulaadi ja keskkonna mõttes ühtlase rahvastikuga paikkond, kus on tõestatud pikaealisuse sage esinemine.
Pikaealisus ja selle uurimine
pisi|Sardiinia vana mees Tänaseks on pikaealisust määravate tegurite otsimine saanud omaette uurimissuunaks, mis pakub huvi mitmete valdkondade teadlastele (gerontoloogid, geneetikud, rahvastikuteadlased, psühholoogid, sotsioloogid, antropoloogid, toitumis- ja keskkonnauurijad). Kuigi pikaealisuseks võiks pidada lihtsalt keskmisest pikemat eluiga, loeb nüüdisaegne teadus pikaealisteks inimesi, kes on ületanud 100 eluaasta piiri. See piir on kujunenud sümboolseks verstapostiks, ehkki vanusena ei ole 100 aastat erilisem kui 99 või 101. Ümmargune number lihtsalt pälvib rohkem tähelepanu ning neid, kes jõuavad 100. sünnipäevani, on olnud suhteliselt vähe. Siiski on alates 1950. aastatest täheldatud enamikus lääneriikides ja Jaapanis saja aastani elavate inimeste arvu plahvatuslikku kasvu. Selle põhjuseks loetakse suremuse vähenemist, mis seostub majanduskasvu, sotsiaalse arengu ja meditsiinisaavutustega.
Sardiinia saare Ogliastra ja Barbagia piirkond
Pikaealisuse piirkond Sardiinias hõlmab mägise ala külasid, kus kogukond järgib tänini läbi aja vähe muutunud tavasid ning meestel on naistega võrdne tõenäosus elada saja aasta vanuseni. Selles paigas jõuab vähemalt üks mees sajast nii kõrge vanuseni, samas kui mujal pikaealisuse piirkondades on see tõenäoline vaid naiste hulgas.
Tessaalia tasandik
pisi|Tessaailia tasandik tänapäeval Tessaalia tasandik ehk Tessaalia madalik (kreeka keeles Θεσσαλική πεδιάδα või Θεσσαλικός κάμπος) on tasandik Kreekas, mis vastab ajaloolisele piirkonnale Tessaaliale. See asub Olümpose (põhjas), Píndose (läänes), Óssa (idas) ja Óthryse (lõunas) vahelises nõos ja ulatub Egeuse mereni.
Pikaealisuse piirkond
Nicoya poolsaar
Nicoya on pikaealisuse piirkondadest vähim arenenud, põlisameerika päritolu rahvastikuga asustatud poolsaar Costa Rica Vaikse ookeani poolsel küljel. Traditsioonilise eluviisi ja väga madala majandusarengu tasemega rahvastikku iseloomustab suur füüsiline aktiivsus, ka vanemaealiste hulgas, ning hästi toimiv ennetav tervishoid.
Ikaria saar
Ikaria on väike Kreeka saar Egeuse meres kaugel turismipiirkondadest, mille kogukonna eluviis on segu kommunistlikest põhimõtetest ja ortodokssest traditsioonist. Ülipikaealisust on selles piirkonnas seostatud muuhulgas tugeva sotsiaalse toega, mida selline eluviis pakub. Meestel on mõõdetud ka erakordset käesurve tugevust.
Tessaalia tasandik
Tasandik on umbes 80 km pikkune ja kuni 60 km laiune. Kõrgus on valdavalt umbes 100 m, keskosas on künkad ja madalad mäed kõrgusega kuni 500 m. Viljaka tasandiku on moodustanud peamiselt Pineióse ja selle harujõgede alluuvium.
Suur osa Tessaalia tasandikust on tihedalt asustatud ja maa on üles haritud (teravili, aiandus). Suuremad linnad on Lárisa, Tríkala ja Kardítsa.
Sander Lepik
Sander Lepik (sündinud 14. veebruaril 1993) on eesti jalgpallur (ründaja).
Konstantin Pätsi valitsus
Konstantin Päts on olnud mitme valitsuse juht:
Määrästü
Määrästü (ka Määrastu) oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Säkna küla alale. Kihelkondlikult jäi küla Räpina ja Põlva kihelkonna alale. Küla kaotati 1970. aastatel.
Megan McArthur
Katherine Megan McArthur (sündinud 30. augustil 1971) on Ameerika Ühendriikide okeanograaf ja NASA astronaut. Ta valiti astronaudiks 2000. aastal ja ta on olnud sideohvitser Space Shuttle'i missioonidele ja Rahvusvahelisele Kosmosejaamale. McArthur osales 2009. aastal missioonil STS-125, mis oli Hubble'i kosmoseteleskoobi viimane hooldusmissioon.
Juulis 2020 teatas NASA, et McArthur on määratud SpaceX-i Crew Dragoni teisele mehitatud missioonile SpaceX Crew-2. Aprillist kuni novembrini 2021 oli McArthur 65. ja 66. ekspeditsiooni liige.
Salle Favart
Salle Favart (prantsuse keelest 'Favarti saal') on Pariisis asuv ooperimaja ja teater, ooperikompanii Opéra-Comique koduteater.
Wikivoyage
Wikivoyage on vaba ja tasuta veebipõhine reisijuht, kus sihtkohtadest ja reisiteemadest kirjutavad vabatahtlikud kaastöölised. Portaali nimi koosneb ingliskeelsest sõnast wiki (eesti keeles viki, internetipõhine koostöötarkvara) ning prantsuse sõnast voyage ('reis').
Acontias
Acontias võib tähendada erinevaid asju:
Salle Favart
Teatri vaatesaalis on 1200 istekohta.
Wikivoyage
Projekt sai alguse, kui portaali Wikitravel saksa ja itaalia versioonide toimetajad otsustasid 2006. aasta septembris luua haruprojekti, kuhu viidi ka senine kaastöö. Uus portaal avati nime Wikivoyage all 10. detsembril 2006, selle omanik ja haldaja on sel otstarbel Saksamaal loodud organisatsioon Wikivoyage e.V. Sisu avaldati vabakasutuslitsentsi Creative Commons Attribution-ShareAlike all.
Kirjeldus
Wikivoyage'i arendavad vikimudeli põhjal koostöös vabatahtlikud kogu maailmast. Artiklid käsitlevad geograafilisi piirkondi eri tasemetel, maailmajagudest linnaosadeni. Neid seob loogiline hierarhia, kus iga artikli teema on teise, suurema piirkonna artikli "sees". Portaalis on artiklid ka muude reisiteemade kohta, reisisõnastikud ja soovituslikud marsruudid.
Wikivoyage on mitmekeelne projekt, selle iga keeleversioon areneb teistest sõltumatult. Kõige rohkem on artikleid ingliskeelses Wikivoyage'is, 2012. aasta detsembris oli neid üle 26 500. Laias laastus jagunevad artiklid sihtkohtadeks, marsruutideks, sõnastikeks ja reisiteemadeks.
Keeleversioonid
WMF-i alla kolimise ajaks tegutses Wikivoyage saksa, itaalia, inglise, prantsuse, hollandi, vene ja rootsi keeles. Venekeelse versiooni nimi on Викигид ('Vikigiid'), hispaaniakeelsel Wikiviajes. 3. jaanuaril 2012 loodi ka portugali ja hispaania versioon.
Oceanic (laev 1870)
pisi|Oceanic Oceanic (prefiksiga RMS ehk Royal Mail Steamer, 'kuninglik postiaurik') oli White Star Line'i esimene ookeaniliinilaev, mille algeseks ülesandeks oli Atlandi ookeani ületus. 1875. aastal prahiti see kompaniile Occidental and Oriental Steamship Company, mille alt pakkus Vaiksel ookeanil reisijateveoteenust kuni aastani 1895, mil see müüdi vanarauaks. Aasta hiljem see lammutati Thamesi jõel.
Margaret Atwood
Ehkki Atwoodi tuntakse romaanide poolest (mille seas on armastus-, ajaloo- ja ulmeromaane), on tal ilmunud ka 15 luulekogu ning ta on võitnud luuleauhindu. Paljud tema luuletused on saanud inspiratsiooni müütidest ja muinasjuttudest, mis huvitavad teda lapsest saati. Atwood on avaldanud lühijutte ajakirjades, tal on ilmunud neli jutukogu ja kolm kogumikku raskesti liigitatavat lühiproosat. Samuti on ta kirjutanud lasteraamatuid, telestsenaariume ja kirjanduskriitikat.
Atwood on üks enim auhinnatud Kanada kirjanikke. Tema tuntuimad teosed on "Teenijanna lugu", "Kassisilm", "Alias Grace", "Pime palgamõrvar" ja "Orüks ja Ruik".
Elukäik
Kanada Ontario provintsis Ottawas sündinud Margaret Atwoodi ema oli dietoloog Margaret Dorothy (neiupõlvenimega Killam) ja isa entomoloog Carl Edmund Atwood. Isa ameti tõttu veetis Atwood suure osa lapsepõlvest Põhja-Québeci metsades vaheldumisi Sault Ste. Marie linnakesega Ontarios ja Kanada suurima linna Torontoga. Järjepidevalt hakkas ta koolis käima alles 11-aastaselt.
Juba lapsepõlves armastas Atwood palju lugeda. Kirjutamist alustas ta 6-aastaselt ning 16-aastaselt otsustas hakata kirjanikuks. 1957. aastal alustas ta õpinguid Toronto ülikooli Victoria kolledžis, kus tema õppejõudude seas olid Jay Macpherson ja Northrop Frye. Atwood lõpetas ülikooli 1961. aastal bakalaureusekraadiga inglise keeles (kiitusega), kõrvalerialadeks filosoofia ja prantsuse keel.
1961. aastal võitis Atwoodi enda kirjastatud luulekogu "Double Persephone" E. J. Pratti medali. Seejärel asus kirjanik õppima Harvardi ülikooli Radcliffe'i kolledžis, mille lõpetas 1962. aastal magistrikraadiga. Atwood jätkas kraadiõpinguid veel kaks aastat, kuid ei lõpetanudki oma doktoritööd inglise metafüüsilise armastusromaani teemal. Ta on töötanud õppejõuna Briti Columbia ülikoolis (1965), Sir George Williamsi ülikoolis Montrealis (1967–1968), Alberta ülikoolis (1969–1970), Yorki ülikoolis Torontos (1971–1972), Alabama ülikoolis Tuscaloosas (1985) ja New Yorgi ülikoolis.
Ulme
1987. aastal võitis Margaret Atwoodi romaan "Teenijanna lugu" esimese Arthur. C. Clarke'i auhinna, mis antakse eelneva aasta jooksul Suurbritannias esimest korda ilmunud parimale romaanile teadusliku fantastika vallas. Teos oli ka ulmeauhindade Nebula (1986) ja Prometheus (1987) nominent. Ameerika raamatukogude assotsiatsiooni 1990.–2000. aastal kõige sagedamini keelustatud raamatute edetabelis oli "Teenijanna lugu" 37. kohal.
Samuti saavutas ulmekirjanduses tähtsa koha Atwoodi romaan "Orüks ja ruik", millele 2009. aastal ilmus järg "Uputuse aasta".
Algul protestis Atwood selle vastu, kui tema romaane nimetati teaduslikuks fantastikaks. Intervjuus Briti ajalehele The Guardian väitis ta: "Teadusfantastikas on koletised ja tähelaevad; ulme seevastu võib tõepoolest sündida." Hiljem on ta määratlenud oma raamatud sotsiaalse fantastikana.
Kanada identiteet
Atwoodi on andnud olulise panuse Kanada-uuringutesse, kirjutades oma kirjanduskriitikas Kanada identiteedist. Tema peamine kriitikateos "Ellujäämine: temaatiline juht Kanada kirjandusse" on küll praeguseks mõnevõrra aegunud, ent laialt kasutusel Kanada-uuringute õpetamisel väljaspool Kanadat.
"Ellujäämises" väidab Atwood, et Kanada kirjandust ja Kanada identiteeti iseloomustab ellujäämine kui sümbol. Seda väljendab "ohvripositsioonide" sage kasutus Kanada kirjanduses. Need positsioonid esindavad mitmesuguseid ohvri eneseteadlikkuse ja eneseteadvustamise vorme võitja ja ohvri suhetes. "Võitjad" võivad sellises kontekstis olla teised inimesed, loodus või ka muude väliste ja sisemiste tegurite metsikus, mis ohvrit rõhuvad. Atwoodi "Ellujäämises" ilmneb tugev Northrop Frye garnisonimentaliteedi teooria mõju.
Hiljem on Atwood käsitlenud Kanada identiteedi avaldumist kirjanduses oma loengutes, nagu "Veidrad asjad: Pahatahtlik Põhi Kanada kirjanduses" (1995). Tema hinnangul kujundasid Kanada identiteedi hirm looduse ees, asunike ajalugu ja kõhklusteta pühendumine kogukonnale.
Ühiskondlik tegevus
Ehkki Atwoodi poliitilisi vaateid peetakse tavaliselt vasakpoolseteks, on ta intervjuudes väitnud, et peab end tooriks selle sõna ajaloolises tähenduses. Nii Margaret Atwood kui ka tema elukaaslane, kirjanik Graeme Gibson, kuuluvad Kanada Rohelisse Parteisse ja toetavad selle juhti Elizabeth Mayd.
Atwood on sageli võtnud sõna keskkonnateemadel ning nii tema kui ka ta elukaaslane on BirdLife Internationali kuuluva Rare Bird Clubi aupresidendid.
Ta on olnud Kanada Kirjanike Liidu esimees ja Kanada PEN-klubi president. Praegu on Atwood Rahvusvahelise PEN-klubi asepresident.
Riigikogu vanematekogu
Riigikogu vanematekogu on organ, mis koosneb Riigikogu juhatuse liikmetest ja Riigikogu fraktsioonide esimeestest.
Kraasna murrak
pisi|Kraasna murraku kõnelejad moodustasid [[keelesaare]] Kraasna murrak on lõunaeesti murderühma kuulunud murrak, mida minevikus räägiti (Kraasna maarahvas) Pihkva oblastis Krasnogorodskoje (varem eestikeelne nimi: Kraasna) ümbruskonnas.
Kraasna murrak sarnaneb Setu murdega.
Eestis on Kraasna murrakut uurinud Oskar Kallas.
Margaret Atwood
Film, muusika ja teater
1974 kirjutas Atwood stsenaariumi CBC telefilmile "The Servant Girl" ('Teenijatüdruk'), Selle peategelane oli ka tema 1996. aastal ilmunud romaani "Alias Grace" peategelane Grace Marks, kes koos majateenija James McDermottiga mõisteti süüdi 1843. aastal toime pandud Thomas Kinneari ja tema majapidajanna Nancy Montgomery mõrvas.
Niedre
Niedre on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Kuldīga piirkonnas Skrunda vallas.
Margaret Atwood
Film, muusika ja teater
Esimesena Atwoodi romaanidest sai filmiks 1981. aastal "Pinnaletõus", stsenaristiks autor ise.
Niedre
Küla asub valla idaosas Niedre tiikide idakaldal. Niedre jääb valla keskusest Skrundast 13,2 ja Riiast 156,2 kilomeetri kaugusele.
Margaret Atwood
Film, muusika ja teater
1990. aastal linastus film "Teenijanna lugu" Atwoodi samanimelise romaani põhjal. Stsenarist oli Harold Pinter ja režissöör Volker Schlönsdorff. Osalesid Natasha Richardson Offredi, Faye Dunaway Serena Joy, Robert Duvall Fredi, Aidan Quinn Nicki ja Elizabeth McGovern Moira rollis. 2001. aastal lasi MGM turule ka DVD.
BBC Radio 4 tegi 2000. aastal romaanist raadioversiooni, mille luges ette John Dryden.
Niedre
Aastal 2005 oli külas 20 elanikku. Aastail 2009–2021 kuulus küla Skrunda piirkonda.
Margaret Atwood
Film, muusika ja teater
2000. aasta 6. märtsil esietendus Kopenhaagenis ooper "Teenijanna lugu", mille autor on Poul Ruders. Londonis esitas seda 2003. aastal Inglise Rahvusooper.
Samal aastal linastus film "Pime palgamõrvar" Atwoodi samanimelise romaani ainetel.
Atwoodi novelli põhjal valmis 2004. aastal lühifilm "The Sin Eater" ('Patusööja') ja 2007. aastal "Röövelpruut" samanimelise romaani alusel.
2008. aasta märtsis teatas Atwood, et nõustus kirjutama kammerooperi 'Pauline' libreto Kanada kirjanikust ja kunstnikust Pauline Johnsonist, kes on pikka aega Atwoodile huvi pakkunud. Ooperi lavastas Vancouveri linnaooper. Tegevus toimub Vancouveris Briti Columbias 1913. aasta märtsis, Johnsoni viimasel elunädalal.
Tunnustus
Kanadas ja rahvusvaheliselt on Atwood pälvinud üle 55 auhinna.
Trubetsky Pictures
Trubetsky Pictures on Eesti filmistuudio. See on tootnud Tõnu Trubetsky ansambliga Vennaskond seotud filme.
Filmograafia
Filmistuudio Trubetsky Pictures filmid :
Mõndsi
Mõndsi (ka Mõntsi, Mõnsi) oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Heisri küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kanepi kihelkonda.
Modulatsioon
Modulatsioon on mitmetähenduslik sõna:
Kamarovičy
Kamarovičy (Камаровічы, vene keeles Комаровичи (Komarovitši), transkribeerituna Kamarovitšõ) on endine küla Valgevenes Mahiloŭ oblastis Čerykaŭ rajoonis Rečyca külanõukogus. Kamarovičy asub Mahiloŭ linnast 100 kilomeetri kaugusel Vołčasi jõe kaldal.
Piirkonna varajasest asustusest annab kinnitust külas asuv rauaajal rajatud linnamägi. Küla ennast mainiti kirjalikult esimest korda aastal 1568. Algselt oli see riiklik omand. Eravaldusse läks see aastal 1660, mil hakkas kuuluma Gruszeckitele. XIX sajandi keskpaigas läks see Michał Aleksander Hołyński valdusse. Aastail 1867–1872 ostsid sealsed talunikud oma maad välja, nii et sealne mõis kadus ajalukku.
Aastal 1909 oli külas 700 elanikku. Teise maailmasõja eel elas külas 220 inimest ja seal oli 72 maja. Aastal 1943 põletasid Saksa okupatsiooniväed maha 70 sealset maja.
Tšornobõli katastroofi tagajärjel muutusid mitmed rajooni piirkonnad, sealhulgas ka Kamarovičy küla, elamiskõlbmatuks. Asula likvideeriti siiski alles aastal 2002, mil seal oli 312 elanikku.
Lembit Nei
Lembit Nei (sündinud 19. juulil 1957 Tartus) on eesti keemik ja keskkonnateadlane.
Haridus
Nei lõpetas 1975. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1980 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna. 1991. aastal kaitses ta Moskva Ülikoolis keemiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Электрохимический сенсор для определения кислорода в водных растворах". Ta oli aastatel 1993–1994 Oxfordi Ülikoolis Londoni Kuningliku Ühingu järeldoktorant.
Täiendusõpe
Oxfordi Ülikool (korduvalt); Exteri Ülikool (Suurbritannia) 1997; Keskkonnaministeeriumi ametnike juhtimiskoolitus Management and Communication, MBVV Consulting AB (Rootsi) 1999; läbinud Eesti Haldusjuhtimise Instituudi ametnike juhtimiskoolituse programmi 2000; Brightoni Ülikool (Suurbritannia) 2005; Northwest International Education Association'i stipendiaat (USA) 2005, 2007.
Teaduskraad
Keemiakandidaat 1991 (Moskva Riiklik Ülikool).
Teenistuskäik
TRÜ anorgaanilise keemia kateedri teadur 1980–89; väikeettevõtte ELVI-Aqua peaspetsialist 1989–93; EPMÜ keskkonnakaitse instituudi direktor 1994–2000, EPMÜ keskkonnakeemia professor 1997–2005; EPMÜ õppeprorektor 2000–01, teadusprorektor 2001–03; EPMÜ keskkonnakaitse instituudi direktor 2003–05; TTÜs 2005–…: TTÜ keskkonnakeemia professor 2005–2022; TTÜ Säästva Tehnoloogia Instituudi direktor 2005–07; TTÜ Tartu Kolledži direktor 2007-2022.
Teadustöö mujal
Külalislektor Oxfordi Ülikoolis, Brightoni Ülikoolis, San Francisco Riiklikus Ülikoolis, Tacoma Community College'is (külalisprofessor 2005), Washingtoni Ülikoolis. 2013–2014 ja 2022 - University of South Florida St. Petersburg – külalisprofessor; 2018 – Oxfordi Ülikool – külalisprofessor (1 kuu) ja Michigan State University – külalisteadur 2018 - 2 kuud) ning 2022 (1 kuu).
Hassoumi Massoudou
pisi|Hassoumi Massoudou Hassoumi Massoudou (sündinud 22. oktoobril 1957 Birni N'Gaourés Dosso piirkonnas) on Nigeri poliitik. Ta oli aastatel 2013–2016 Nigeri siseminister. Aastal 2016 oli ta umbes pool aastat Nigeri kaitseminister ja samal aastal sai temast Nigeri rahandusminister. 7. aprillist 2021 on ta Nigeri välisminister.
Lembit Nei
Teadustöö põhisuunad
Keskkonnakeemia, elektroanalüüs, fotoelektrokeemia, sonoelektrokeemia, keskkonnakorraldus. Lembit Nei on kirjutanud uurimusi elektrokeemia, fotoelektrokeemia, elektroanalüüsi ja keskkonnakorralduse alalt. 1997. aastal tõestas ta Oxfordis, et negatiivsetel elektroodipotentsiaalidel on vase-niklisulamitel väärismetalli omadused. 1996 algatas ta EPMÜ-s maastikukaitse ja -hoolduse eriala bakalaureuseõppe ning keskkonnakaitse eriala magistri- ja doktoriõppe. Tal on üle 100 teaduspublikatsiooni, talle kuulub 3 autoritunnistust.
Hassoumi Massoudou
Elulugu
Ta sündis aastal 1957 Birni N'Gaourés Dosso piirkonnas (asub Nigeri edelaosas). Ta lõpetas geoloogiainsenerina Yamoussoukros tsiviilehituse ülikoolis ja magistrikraadi geostatistika alal École nationale supérieure des mines de Parisis. Aastatel 1982–1993 töötas ta kaevandusettevõttes Compagnie Minière d'Akouta uraanimaardlate arendamisel Nigeris.
Ta oli poliitiliselt aktiivne Nigeeria Demokraatia ja Sotsialismi Partei koosseisus, kus ta oli aastatel 1991–1995 kommunikatsioonisekretär. Kui partei 1993. aastal valitsusse astus, asus Massoudou üle kommunikatsiooni-, kultuuri-, noorte- ja spordiministri ametikohale, mida ta täitis 1994. aastani. 1995. aastal oli ta partei peasekretäri asetäitja.
Lembit Nei
Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
Euroopa Elektroanalüüsi Ühingu (The European Society of Electroanalysis) liige 1992–…; EPMÜ maainseneriteaduskonna nõukogu liige 1994–98; EPMÜ keskkonnakaitse instituudi nõukogu esimees 1994–2005; EPMÜ valitsuse liige 1995–2004; Räpina Kõrgema Aianduskooli keskkonnakaitse eriala riigieksamikomisjoni esimees 1996–…, Eesti Keskkonnaministeeriumi nõukogu liige 1996–2000, 2003–05; Säästva Arengu Komisjoni liige 1997–2000; ajakirja Eesti Loodus toimetuskolleegiumi liige 1996–2001; Eesti Teadlaste Liidu volikogu liige 1996–…, juhatuse liige 1996–2001, kaasesimees 1997–98; OÜ Eesti Loodus nõukogu esimees 1998–2002; EPMÜ nõukogu liige 1998–2004, nõukogu eelarvekomisjoni esimees 2000–01, nõukogu õppekomisjoni esimees 2000–01; SA Tartu Kultuurkapitali nõukogu liige 2000–04; European Association for International Education'i liige 2000–03; EPMÜ nõukogu teadus- ja arenduskomisjoni esimees 2001–02; SA Eesti Teadusfond nõukogu liige 2001–03; Läti Põllumajandusülikooli rahvusvahelise akrediteerimiskomisjoni liige 2001, 2004; SA Lõuna-Eesti Tehnilise Täienduskoolituse Keskus nõukogu liige 2002-...; Eesti Vabariigi Teaduspoliitika komisjoni liige 2002; uurija-professori kandidaatide hindamise komisjoni liige 2002; Teaduse Tippkeskuste ekspertkomisjoni liige 2002; Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige 2002–…; EPMÜ agrobiokeskuse nõukogu liige 2002–05; Rahvusvahelise Keskkonnatoksikoloogia ja Keskkonnakeemia Seltsi liige 2004–…; TTÜ nõukogu liige 2005–2017; Rahvusvahelise Elektrokeemia Seltsi liige 2006–…; MTÜ Keskkonnakaitse Instituudi juhatuse liige (2005–).
Hassoumi Massoudou
Elulugu
Kui Ibrahim Baré Maïnassara 1996. aastal sõjaväelise riigipöördega võimule tuli, oli Hassoumi Massoudou, kes oli väidetavalt suurepärane kõneleja, üks tema otsekohesemaid vastaseid. Ta arreteeriti ja piinati hukkamiste imiteerimise teel. Ta vabastati süüdistust esitamata. Ibrahim Baré Maïnassara valisemise ajal töötas ta sõltumatu konsultandina Ibrahim Baré Maïnassara valitsusajal, mis kestis aastani 1999. Pärast riigipea surma oli ta üleminekuparlamendi liige ja osales Nigeri uue põhiseaduse koostamises, mis kiideti heaks 1999. aasta rahvahääletusel. Ta valiti 1999. aasta üldvalimistel Rahvusassambleesse, kus ta töötas kuni 2004. aastani. Seal töötas ta Nigeeria Demokraatia ja Sotsialismi Partei parlamendirühma esimehena ja rahanduskomisjoni liikmena. Ta oli ka Pan-Aafrika parlamendi liige.
Aastast 2005 töötas ta jälle sõltumatu konsultandina. Ta oli ka Riigi majandus-, sotsiaal- ja kultuurinõukogu asepresident. Ta asus aastal 2011 Nigeeria Demokraatia ja Sotsialismi Partei parlamendi- ja presidendivalimiste kampaaniajuhi rolli, mis lõppesid tema partei ja selle presidendikandidaadi Mahamadou Issoufou võiduga. Seejärel töötas ta president Issoufou juures oma kabinetijuhina ministri auastmega. Aastatel 2013–2016 oli ta siseminister, avaliku julgeoleku, detsentraliseerimise, tolli- ja usuasjade minister. Ta on olnud ka Nigeeria Demokraatia ja Sotsialismi Partei peasekretär aastast 2014. 2016. aastal oli ta umbes pool aastat kaitseminister ja samal aastal sai temast rahandusminister. Ta vallandati 2019. aastal valitsusest pärast seda, kui ta teatas oma kavatsusest kandideerida 2021. aasta presidendivalimistel, ilma et oleks partei juhti Mohamed Bazumit sellest sammust eelnevalt teavitanud. Mohamed Bazoum võitis valimised ja tõi Hassoumi Massoudou valitsusse Nigeri välis- ja koostööministrina.
Tšerlak
Tšerlak (vene Черлак) on asula Venemaal Omski oblastis.
Hassoumi Massoudou
Isiklikku
Ta on abielus ja ta on nelja lapse isa.
Lembit Nei
Isiklikku
Tema isa on maletaja Iivo Nei. Tema abikaasa on Sandra Victoria Nei, laps Liisi Nei, lapsed esimesest abielust on Kaire Nei, Paul Nei ja Beata Nei.
Harrastused on sulgpall ja matkamine.
Tšerlak
Tšerlak asutati 1720.
Asulas elab 10 533 elanikku (2016).
Lloydi algoritm
Lloydi algoritm ehk Voronoi iteratsioon on arvutiteaduses ja elektrotehnikas kasutatav algoritm, mis leiab eukleidilises ruumis asuvate punktide puhul neile vastavad kumerad alamhulgad.
Algoritm sarnaneb k-keskmise klasterdamise algoritmiga. Kahe algoritmi vahe seisneb selles, et k-keskmise klasterdamise algoritm töötab lõpliku hulga punktide peal, aga Lloydi algoritm põhineb pidevatel hulkadel.
Algoritm on nime saanud selle koostaja Stuart P. Lloydi järgi. Tegu on Lloydi tuntuima teadustööga. Algoritm aitas parandada sideühendust satelliitidega, suurendada krediitkaartide turvalisust ja edendada arvutigraafikat.
Kozatša Lopan
Kozatša Lopan (ukraina keeles Козача Лопань) on alev Ukrainas Harkivi oblastis Harkivi rajoonis. See asub Lopani jõe ääres, Venemaa piirist umbes viie kilomeetri kaugusel.
Ajalgu
Alev langes pärast 24. veebruaril 2022 alanud Venemaa sissetungi Vene vägede kätte. 11. septembril 2022 võtsid Ukraina väed alevi enda kontrolli alla.
Ora
Ora oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Metste küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. 1930. aastatel oli see asula paikkonna staatuses.
Kohtla-Järve Maleva Põhikool
Kohtla-Järve Maleva Põhikool on kool Ahtme linnaosas Kohtla-Järvel Ida-Viru maakonnas.
Koolis on eesti õppekeelega klassid, vene õppekeelega klassid ja keelekümblusklassid.
Kušaiņi
Kušaiņi on küla (vidējciems) Lätis Kuldīga piirkonnas Skrunda vallas.
Küla asub valla keskosas Ciecere jõe kaldal.
Koolivara
Koolivara oli kirjastus, mis tegutses aastatel –1940 Tartus.
Kirjastus andis välja sarja "Poiste raamatukogu".
1944. aastal asutati Koolivara baasil tööstuskombinaat Koolivara.
Jean-Paul Harroy
pisi|Jean-Paul Harroy (1968) Jean-Paul Harroy (4. mai 1909 Schaerbeek – 8. juuli 1995 Ixelles) oli Belgia riigitegelane, Ruanda-Urundi kuberner 1. märtsist 1955 kuni 1960. aastani ning seejärel Ruanda-Urundi kindralresident kuni 11. jaanuarini 1962, Belgia Kongo asekuberner.
Jānis Neimanis
Jānis Neimanis (18. märts 1852 Piltene, Läti – 1904) oli Läti ja Eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu
Jānis Neimanis on bioloogi poeg.
1873–77 õppis Neimanis Tartu Veterinaarinstituudis. 1879. aastal kaitses ta samas veterinaariamagistri kraadi väitekirjaga "Experimentelle Untersuchungen über die Wirkung der Borsäure" (Dorpat, 1879). 1882 ja 1887–88 täiendas ta end Louis Pasteuri, Rudolf Kochi jt juures.
Neimanis oli 1880–85 Bulgaarias sõjaväe peaveterinaararst ning tsiviilametkonnas veterinaariaosakonna juhataja, hiljem taas sõjaväe veterinaararst.
Teadustöö
Jānis Neimanis uuris TVI-s (professor E. Zemmersi juhendamisel) esimesena Eestis boorhappe kasutatavust desinfitseeriva vahendina veterinaarpraktikas. Ta avaldas töid boorhappest ja kasuistlikke artikleid. Neimanis valiti Lyoni Veterinaarmeditsiini Ühingu ja Pariisi Veterinaarmeditsiini Keskühingu liikmeks.
Konsulaarasutus
Konsulaarasutus on riigi välisesindus, mis allub saatkonnale ja esindab selle huvisid asukohariigi territooriumil. Erinevalt saatkondadest asuvad konsulaarasutused tavaliselt väljaspool pealinna nendele määratud tegevuspiirkonnas ehk konsulaarpiirkonnas ning puutuvad asukohamaa keskvõimuga vähem kokku. Vaid eriolukorras ning asukohariigi ja lähetajariigi nõusolekul võivad konsulaarasutuste juhid töötada väljaspool ettenähtud piirkonda.
Konsulaarasutuste liigid on peakonsulaat, konsulaat (karjääri- või aukonsulaat), asekonsulaat ja konsulaaresindus.
Aukonsulaat
Üldiselt täidavad konsulaarülesandeid konsulaarametnikud, kellel on konsulaarametniku kutse või erikutse. See nõue ei kehti aga aukonsulaatide esindajate – aukonsulite kohta. Aukonsulaadid täidavad oma konsulaarpiirkonnas konsulaarülesandeid, mis on kirja pandud iga riigi õigusaktides. Enamjaolt toetuvad need õigusaktid 1963. aastal vastu võetud konsulaarsuhete Viini konventsioonile.
Eestis on aukonsulaatide ülesanded kirja pandud Eesti Vabariigi konsulaarseaduses.
Üks aukonsulite eripäradest võrreldes teiste diplomaatilise korpuse teenistujatega on, et nad ei saa töötasu.
Vaba Eesti (kirjastus)
Vaba Eesti oli väliseesti kirjastus, mis 1954–1975 tegutses Imant Rebase eestvõttel Rootsis Stockholmis.
1958–1968 kirjastas kirjastus 4-köitelise Andrus Saareste "Eesti keele mõistelise sõnaraamatu".
Ally Maki
Ally Maki (sündinud 1. jaanuaril 1986) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Kesknõmme looduskaitseala
pisi|[[Sepise jugapuu Kesknõmme looduskaitsealal]] Kesknõmme looduskaitseala on looduskaitseala Saaremaal. Kaitseala pindala on u 337 ha.
aastasse 1965, kui seal võeti kaitse alla tuhkpihlaka ja jugapuu kasvukoht (Kesknõmme liigikaitseala, ka: Veere kaitseala).
Vene-Rootsi sõda
Vene-Rootsi sõja all võidakse silmas pidada mitut erinevat sõda:
Palopää
Palopää oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Jaanikeste küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Räpina kihelkonda. Küla kaotati 1970. aastatel.
Fulguriit
pisi|100px|Fulguriit Fulguriit on looduslik kvartsklaas, mis võib tekkida pikselöögi mõjul kvartsirikastes kivimites ja setetes.
Rahvakeeles on fulguriiti nimetatud ka "kuradisõrmedeks".
Pineiós
Jõgi on nime saanud vanakreeka jumaluse Peneiόsi järgi.
Pineiós algab Píndose mäestikust, voolab valdavalt Tessaalia tasandikul ja suubub Egeuse merre.
Jõe pikkus on 205 km ja valgala pindala 9500 km².
Jõe ääres asub Lárisa.
Tomoe Kato
Tomoe Kato (jaapani keeles 加藤 與惠 Katō Tomoe; sündinud 27. mail 1978) on Jaapani endine jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1997–2008 114 mängu.
Poseni provints
Poseni provints (saksa: Provinz Posen, poola: Prowincja Poznańska) oli Preisimaa provints aastast 1848 ja sellisena Saksa keisririigi osa aastatel 1871–1918. Ala, mis laias laastus vastas 18. sajandil Poola jagamistega annekteeritud Suur-Poola ajaloolisele piirkonnale, oli umbes 29 000 km². Rohkem kui sajandiks oli see Preisimaa Poola osa, välja arvatud lühike periood Napoleoni sõdade ajal.
Liidendatuna pärast 1815. aasta Viini kongressi Poseni suurhertsogkonnaga, hallati territooriumi Preisi provintsina kuni Suur-Poola ülestõusuni aastal 1848. Aastal 1919 loovutas Saksamaa Versailles' rahuga lõviosa provintsist äsjaloodud Poolale.
Geograafia
Maa on enamasti tasane, mida nõrutavad kaks veelahkme süsteemi; Noteć (saksa: Netze) põhjas ja Warta (Warthe) keskosas. Jääaja liustikud jätsid maha moreenilademeid ja maa on sadadest järvekestest täpiline, ojad voolavad läbi nende oma teel ühte kahest jõest.
Põllumajandus oli peamine haru, nagu seda 19. sajandil eeldada võis. Kolmeväljasüsteemi kasutati erinevate kultuuride, peamiselt rukki, suhkrupeedi, kartulite, muude teraviljade ning vähesel määral tubaka ja humala kasvatamiseks. Olulised metsamaatükid pakkusid ehitusmaterjale ja küttepuid. Vähesel määral oli kariloomi, sealhulgas hanesid, kuid päris palju karjatati lambaid.
Kui see ala sattus Preisi kontrolli alla, oli feodaalsüsteem ikka veel jõus. Preisimaal lõpetati see ametlikult (vaata vabahärra vom Stein) aastal 1810 (Kongressi-Poolas aastal 1864), kuid venis mõne tavaga 19. sajandi lõpuni. Olukord oli seega selline, et (eelkõige) poola pärisorjad elasid ja töötasid kõrvuti (peamiselt) vabade saksa asunikega. Kuigi asunikud said esialgu eeliseid, ei erinenud aja jooksul paljud neist suuresti. Pärisorjad töötasid feodaalisandale, kes hoolitses nende eest. Asunikud töötasid iseendale ja hoolitsesid enda eest, kuid maksid makse isandale.
Tavaliselt oli mõisas oma härrastemaja ja põllumajandushooned, ja lähedal küla poola töölistega. Küla lähedal võis olla saksa asula. Ja metsas võis olla metsavahi maja. Mõisaomanikud, tavaliselt aadlikud, omasid kohalikku viljaveskit, ja sageli muid veskeid või ka viinavabrikut. Paljudes kohtades ilmestasid maastikku tuuleveskid, meenutus varasematest asunikest, hollandlastest, kes algatasid ebatootlike jõeäärsete soomaade põldudeks muutmise protsessi. Selle protsessi lõpetasid saksa asunikud, kes tegelesid ebatootlike maade (mitte ainult soomaa) mõisaomanikele ülestöötamisega.
Ajalugu
Esimene Suur-Poola ülestõus aastal 1846 nurjus, kui juhtivad mässulised Karol Libelti ja Ludwik Mierosławski ümber anti Preisi politseile üles ja vahistati riigireetmise eest. Nende kohus Berliini ülemkohtus (Kammergericht) tõi neile tohutu populaarsuse isegi saksa rahvusliberaalide seas, kes ise olid Karlsbadi dekreetidega maha surutud. Mõlemad vabastati 1848. aasta Märtsirevolutsiooni ajal ja kõndisid võidukalt läbi tänavate.
Kuid nii saksakeelse rahvastiku hulgas provintsis, samuti Preisi pealinnas, tekkisid poolavastased tunded. Kui kohalik Poseni (Poznańi) parlament hääletas 26/17 häältega Saksa Liiduga ühinemise vastu, eiras Frankfurdi rahvuskogu 3. aprillil 1848 hääletst, sundides Preisi provintsi staatuse muutusele ja selle liidendamisele Saksa Liiduga.
Frankfurdi parlamentaar Carl Friedrich Wilhelm Jordan kõneles ägedalt poola autonoomia vastu. Rahvuskogu püüdis alguses Poseni hertsogkonda kaheks jagada: Poseni provints, mis tuli anda sakslastele ja annekteerida loodavasse Suur-Saksamaasse, ja Gniezno provints, mis tuli anda poolakatele ja hoida väljaspool Saksamaad. Poola poliitikute protesti tõttu need plaanid nurjusid ja hertsogkonna ühtsus säilis. Sellest hoolimata nimetasid võimud 9. veebruaril 1849 pärast Suur-Poola mässu lõplikku purustamist Preisi vägede poolt, pärast mitmeid murtud kinnitusi hertsogkonna ümber Poseni provintsiks. "Poseni suurhertsogi" tiitel jäi Hohenzollernite dünastiale ja ametlikult kasutati seda aastani 1918.
Pierre Ngendandumwe
Pierre Ngendandumwe (1930 – 15. jaanuar 1965) oli hutu päritolu Burundi poliitik UPRONA parteist, Burundi peaminister 18. juunist 1963 kuni 6. aprillini 1964 ja 7. jaanuarist 1965 kuni surmani.
Poseni provints
Ajalugu
Saksamaa ühendamisega pärast Prantsuse-Preisi sõda aastal 1871 sai Poseni provints Saksa keisririigi osaks ja Poseni linn nimetati ametlikult keiserlikuks residents-linnaks. Juba sel ajal piirnes Bismarcki vaenulikkus poolakate suhtes "hullumeelsusega" ja see oli kindlalt juurdunud Preisi mentaliteedi ja ajaloo tavades, samas ta ei kirjutanud ega kõnelenud sellest palju, see hõivas eelnevalt tema meelt tunduvalt. Preisi ringkondades oli vaja vähe arutelusid, kui enamus neist, ka kuningas, nõustusid tema vaadetega poolakate suhtes. Poolakad kannatasid Preisi riigi diskrimineerimise all; poola rahva vastu rakendati palju ängistavaid meetmeid selle identiteedi ja kultuuri hävitamiseks.
Esimese maailmasõja lõppedes oli provintsi saatus otsustamata. Poolakad nõudsid, et piirkond tuleb liita äsja iseseisvunud Poola vabariigiga, samas sakslased keeldusid mistahes territoriaalsetest järelandmistest. Veel üks Suur-Poola ülestõus puhkes 27. detsembril 1918, päev pärast Ignacy Jan Paderewski kõnet. Ülestõus sai sel ajal Varssavis loodud Poola valitsuselt vähe toetust. Pärast edukat ülestõusu oli Poseni provints lühikest aega (1919. aasta keskpaigani) iseseisev riik oma valitsuse, raha ja sõjaväega. Versailles' rahu sõlmimisega 1919. aastal loovutati enamus provintsist, peamiselt poola enamusega alad, Poolale ja reformiti Poznańi vojevoodkonnaks. Saksa osa (Bomst, osi Czarnikaust ja Filehnest, Fraustadt, Meseritz, Schneidemühl ja Schwerin), umbes 2200 km², liideti endise Lääne-Preisimaa lääneosaga ja reformiti Posen-Lääne-Preisimaaks, Schneidemühl sai pealinnaks. See provints kaotati aastal 1938, kui selle territoorium jaotati Preisimaa naaberprovintside Sileesia, Pommeri ja Brandenburgi vahel. Aastal 1939 annekteeriti endise Poseni provintsi territoorium Natsi-Saksamaa poolt ning tehti Reichsgau Danzig-Westpreussen ja Reichsgau Wartheland (esialgu Reichsgau Posen) osaks. Kui Teine maailmasõda aastal 1945 lõppes, oli Punaarmee sellest üle käinud.
pisi|1919. aasta [[Saksa armee (Saksa Keisririik)|Saksa armee luba siseneda Poola Poseni territooriumile, mis oli just Poolale loovutatud]]
Pärast Saksamaa kaotust Teises maailmasõjas aastal 1945 läksid kõik Saksa territooriumid Oder–Neisse liinist idas vastavalt Potsdami kokkuleppele üle kas Poolale või Nõukogude Liidule. Seega läksid provintsi kõik ajaloolised osad Poola kontrolli alla ja säilinud saksa rahvastik aeti jõuga minema.
Usulised ja etnilised konfliktid
pisi|300px|Poseni provints aastal 1905, poolakeelsed alad Preisi loenduse järgi kollasega
See piirkond oli asustatud poola enamuse ning saksa ja juudi vähemustega. Peaaegu kõik poolakad olid katoliiklased ja umbes 90% sakslastest olid protestandid. Väikesel arvul juute võis leida peamiselt suuremates kogukondades, peamiselt käsitööliste, kohalike ja piirkondlike kaupmeeste hulgast. Mida väiksem kogukond, seda tõenäolisemalt oli see kas poola või saksa. Need "rahvuste taskud" elasid külg külje kõrval, kusjuures saksa külasid oli tihedamalt loodealadel. Germaniseerimispoliitikaga muutus rahvastik 19. sajandi lõpuks rohkem saksalikuks, kuni trend ümber pöördus (Ostflucht). See oli hoolimata valitsuse jõupingutustest Berliinis, kes rajas kolonisatsioonikomisjoni maa ostmiseks poolakatelt ja selle kättesaadavaks tegemiseks vaid sakslastele.
Provintsi sakslaste suur arv oli tekkinud nende pidevast sisserändest alates keskajast, kui esimesed asunikud saabusid Ostsiedlungi jooksul. Kuigi paljud neist aja jooksul poolastusid, põhjustas pidev sisseränne suure saksa kogukonna säilimise. 18. sajandi jesuiitide juhitud Vastureformatsioon kehtestas ranged piirangud saksa protestantidele. 18. sajandi lõpus, kui Preisimaa hõivas ala Poola jagamiste kestel, saadeti Preisi ametnike poolt tuhandeid saksa koloniste ala germaniseerima.
19. sajandi esimesel poolel kasvas saksa rahvastik riigi rahastatud kolonisatsiooni abil. Teisel poolel kasvas poola rahvastik järk-järgult Ostfluchti ja suurema sündimuse tõttu poolakate seas. Kulturkampfiga püüdis peamiselt protestantlik Preisimaa vähendada katoliku mõju oma ühiskonnale. Posenit tabasid need meetmed rängalt tänu selle suurele, peamiselt poola katoliku rahvastikule. Paljud katoliiklikud sakslased Posenis ühinesid etniliste poolakatega Kulturkampfi meetmete vastu. Pärast Kulturkampfi viis Saksa keisririik rahvuslikel põhjustel ellu germaniseerimisprogramme. Üks meede oli luua kolonisatsioonikomisjon, mis meelitas saksa asunikke võitlema poola rahvastiku kasvu vastu. Kuid see püüe nurjus, isegi kui lisati veel õiguslikke meetmeid. Poola keel oli osana germaniseerimispoliitikast koolides ja valitsusasutustes lõplikult keelatud.
Preisi valitsuse poolt kogutud saksa statistika ja pärast 1918. aastat antud poola hinnangute vahel on märkimisväärne erinevus. Preisi 1905. aasta loenduse järgi oli saksa keele kõnelejate arv Poseni provintsis ligikaudu 38,5% (sealhulgas kolonistid, piirkonna sõjaväelased ja saksa haldus), samas pärast 1918. aastat oli sakslaste arv Poznani vojevoodkonnas, mis kattub ligikaudu Poseni provintsiga, vaid 7%. Witold Jakóbczyki järgi on erinevus etniliste sakslaste arvu ja saksa keele kõnelejate arvu vahel, kuna Preisi võimud panid etnilised sakslased ja saksakeelse juudi vähemuse samasse klassi. Lisaks oli Poola vabariigist pärast viimase loomist märkimisväärne sakslaste väljaränne. Veel üks erinevuse põhjus on, et mõned provintsi piirialad, kus elasid peamiselt sakslased (sealhulgas Piła), jäid pärast 1918. aastat Saksamaale.
Statistika
Pindala: 28 970 km²
Rahvaarv
Haldusjaotus
pisi|Poseni (roosa) ja Brombergi (tsüaansinine) Regierungsbezirke ja Kreise
Preisi provintsid jagunesid valitsuspiirkondadeks (Regierungsbezirke), Posenis:
Andmed on Preisi loendustest riigi poolt rahastatud germaniseerimise ajal ja sisaldavad sõjaväeosasid. Seda on sageli kritiseeritud võltsinguks.
1 sealhulgas kakskeelsed
Sakslaste hulka on arvatud saksakeelne juudi rahvastik.
Presidendid
Provintsi juhtisid presidendid (saksa: Oberpräsidenten).
Märkimisväärseid isikuid
(tähestiku järjekorras) (vaata ka Märkimisväärsed isikud Poseni suurhertsogkonnas)
Saulkrasti piirkond (2009–2021)
Saulkrasti piirkond (läti keeles Saulkrastu novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis Vidzemes.
Piirkond moodustati 2009. aastal Saulkrasti linnast ja Saulkrasti vallast. 2021. aastal moodustati senisest Saulkrasti piirkonnast ja Sēja piirkonnast uus Saulkrasti piirkond.
Gorky Park
Gorky Park (vene keeles Парк Горького Park Gorkogo) on Venemaa rokkmuusika ansambel, kes saavutas perestroika ajal populaarsuse Ameerika Ühendriikides. Gorky park on ära tuntav balalaikalaadsete kitarrikujunduste ning sirbi ja vasara logo järgi. Gorky Park oli esimene Venemaa bänd, kes suutis pääseda MTV-sse.
Ajalugu
1987. aastal ühinesid kitarrist Aleksei Belov, vokalist Nikolai Noskov, bassist Aleksandr "Big Saša" Minkov, kitarrist Jan Janenkov ja trummar Aleksandr Lvov ning moodustasid ansambli Gorky Park. Bändi mänedžeriks sai Nõukogude Liidus 1970. aastatel kuulus muusik Stass Namin. Tänu tsensuuri tühistamisele Gorbatšovi ajal said paljud varem vähe tuntud rokkbändid, sealhulgas Gorky Park, laiemalt tuntuks. Samal aastal siirdus ansambel Ameerika Ühendriikidesse plaadilepingut otsima.
Gorky Park andis 1989. aastal välja oma bändi nime kandva debüütalbumi, mille kaanel on stiliseeritud sirbi ja vasara kujulised initsiaalid GP. Raudse eesriide langemisega kasvas lääneriikide huvi Nõukogude Liidu vastu, tänu millele sai Gorky Park peagi laialdaselt tuntuks. Bänd näis olevat Ameerika Ühendriikide ja Nõukogude Liidu vahelise sõpruse sümbol. Bändi esimene video "Bang" leidis endale koha MTV-s. Nende kaks järgmist lugu "Proovi mind leida" ja "Peace in Our Time" koostöös Bon Joviga kõlasid raadiojaamades.
Samal aastal osales Gorky Park Moskva Muusika Rahu Festivalil koos Bon Jovi, Mötley Crüe, Skid Row, Cinderella, Ozzy Osbourne'i ja Scorpionsiga. Gorky Park võttis kokku teiste osavõtjate lood, mis Moskva Muusika Rahu Festivalil kõlasid ning lisas need albumisse "Stairway to Heaven / Highway to Hell". Albumisse võeti igalt ansamblilt üks esitatud lugudest, mis rääkis narkootikumide tõttu surnud artistist või bändiliikmest.
Bruno Fernandes
pisi|Bruno Fernandes 2018. aasta MM-il pisi|Fernandes [[2016. aasta suveolümpiamängudel mängus Saksamaa vastu]] Bruno Miguel Borges Fernandes (sündinud 8. septembril 1994 Maias) on Portugali jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Manchester United ja Portugali jalgpallikoondises.
Gorky Park
Ajalugu
Gorky Park ei ole ametlikult laiali minemist kuulutanud, kuid tegelikult ei ole ansambel alates 2001. aastast tegutsenud. Belov ja Janenkov esitavad jätkuvalt Gorky Parki laule oma ansamblis Park Belova ('Belovi Park'). Sellest ajast peale on Gorky Park teinud festivalidel esinemiseks lühikesi taasühinemisi. 2008. aastal pälvis Gorky Park Muz-TV auhinna rokkmuusikasse panustamise eest ning bänd esitas koos Aleksandr Minkoviga loo "Moscow Calling". 18. novembril 2012 korraldas ansambel oma 25. sünnipäeva tähistamiseks erinäituse Moskvas Crocus City Hallis.
Bruno Fernandes
2012. aastal liitus ta Itaalia esiliiga klubiga Novara Calcio. Debüüdi klubi esindusmeeskonnas tegi ta juba samal hooajal. 2013. aasta suvel sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliiga klubiga Udinese. Debüüdi Itaalia kõrgliigas tegi ta 3. novembril mängus Milano Interi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 7. detsembril mängus Napoli vastu.
2016. aasta augustis liitus ta teise Itaalia kõrgliiga klubi, Sampdoriaga. Klubi meeskonnas tegi ta debüüdi 28. augustil mängus Atalanta vastu. Esimese värava lõi ta Sampdoria särgis sama aasta 26. septembril mängus Cagliari vastu. Lisaks kuulus 2016. aasta suveolümpiamängudel Portugali olümpiakoondisse.
2018. ja 2019. aastal Fernandes valiti Portugali kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2018–2019 lõi ta liigas 20 väravat, millega oli ta liigas resultatiivsuselt teine mängija.
2020. aasta jaanuaris siirdus ta Manchester Unitedi. Arvatav üleminekusumma oli kuni 80 miljoni eurot (67,6 miljonit naelsterlingit). Ta sõlmis klubiga viie ja poole aasta pikkuse lepingu. 2020. aasta veebruaris ja juunis valiti ta Premier League'i kuu parimaks mängijaks ning hooaja lõpus Manchester Unitedi hooaja parimaks mängijaks. 2023. aasta juulist on ta Manchester Unitedi kapten.
Debüüdi Portugali jalgpallikoondises tegi Fernandes 10. novembril 2017 sõprusmängus Saudi Araabia vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 7. juunil 2018 sõprusmängus Alžeeria vastu. Ta kuulus Portugali koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Siiri Jüris
Siiri Jüris (sündinud 23. mail 1992 Jõgeval (teistel andmetel Pala vallas Raatvere külas )) on eesti maalikunstnik.
Ta on lõpetanud Tartu Kunstikooli ning omandanud nii bakalaureuse kui ka magistrikraadi Tartu Ülikooli maaliosakonnas.
Aastast 2018 on ta Tartu Kunstnike Liidu liige.
Piili
Piili (ka Peeli) oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Tundu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Hargla kihelkonda. Küla kaotati 1970. aastatel.
Plasco maja
pisi|right|Plasco maja aastal 2011. Plasco maja (pärsia keeles: ساختمان پلاسکو Sakhteman-e Pelasko‎) oli 17-korruseline kõrghoone Iraani pealinnas Teheranis.
Hoone ehitati 1960. aastatel, sel ajal oli see Iraani kõrgeim ehitis ja seda peeti Teherani sümboliks. Plasco maja varises tulekahju käigus kokku 19. jaanuaril 2017.
Lihula rahvaülikool
MTÜ Lihula Rahvaülikool on rahvaülikool Pärnu maakonnas Lihula linnas aadressil Linnuse tee 1.
Õppeasutus asutati 14. septembril 1997.
Pudru
Pudru või Pudruküla oli mitme Eesti küla nimi:
Steyr Mannlicher
Steyr Mannlicher GmbH on Austria käsitulirelvade tootja, mille peakorter asub St. Ulrich bei Steyr linnas.
Piirimäe
Piirimäe on paikkond Võru maakonnas Põlva vallas Aarna küla alal. Enne 1930. aastaid oli see küla staatuses. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda.
Bucecea
Bucecea on linn Rumeenias Botoșani maakonnas. Linn asub ajaloolises Moldova piirkonnas, maakonnakeskuses Botoșanist ligikaudu 17 km läänes.
Linna haldusalasse kuulub kaks küla: Bohoghina ja Călinești.
Praeguse Bucecea linna territooriumil asunud Vălcești küla on ürikutes esimest korda mainitud 1434. aastal. Bucecea nime all esineb küla dokumentides esimest korda 1634. aastal.
Linnaõigused sai Buceacea 2004. aastal.