cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Václav Havel
Václav Havel (5. oktoober 1936 – 18. detsember 2011) oli Tšehhi näitekirjanik ja poliitik. Ta oli sametrevolutsiooni juhtfiguur, viimane Tšehhoslovakkia president (1989–1992) ja esimene Tšehhi Vabariigi president (1993–2003).
Lapsepõlv ja noorus
Václav Havel sündis rikkasse ettevõtjate ja intellektuaalide perre, mis oli tihedalt seotud Tšehhoslovakkia kultuuriliste ja poliitiliste sündmustega aastatel 1920–1940. 1948. aastal võimule tulnud kommunistid konfiskeerisid suurema osa nende varast. 1951. aastal lõpetas Václav Havel kohustusliku põhikooli. Perekondliku tausta tõttu ei saanud ta paraku õpinguid keskkooli päevaosakonnas jätkata. Seega töötas Václav Havel neli aastat keemialaboris assistendina. Samal ajal õnnestus tal käia õhtukoolis ja lõpetada 1954. aastal keskkool. Poliitilistel põhjustel ei saanud Václav Havel omandada kõrgharidust humanitaaralal. Ta asus 1957. aastal Tšehhi Tehnikaülikoolis (Czech Technical University) majandust õppima, ent jättis õpingud pärast kahte aastat pooleli. Aastatel 1957–1959 oli Václav Havel ajateenistuses Tšehhoslovakkia armees. 1959. aasta teises pooles, teatrikooli sisse saamata, hakkas Václav Havel tööle ABC Teatris (ABC Theatre). Aastatel 1960–1969 töötas ta teatris Divadlo Na zabradli, kus lõi ka oma esimesed näitemängud. Tema esimeseks teatritükiks lavastajana oli "Aiapidu" (1963), millega ta sai kohe rahvusvaheliselt tuntuks. Václav Havel jätkas oma haridusteed Praha Kunstiakadeemias (Prague Academy of Art) ja seejärel astus Draamakunsti Akadeemiasse (Academy of Dramatic Arts), mille lõpetas 1967. aastal. 1964. aastal abiellus Václav Havel Olga Splichalovága.
Poliitiline tegevus
thumb|Václav Havel ja [[Karol Sidon]] 1967. aastal hakkas Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei juhiks saanud Alexander Dubček riigis läbi viima ulatuslikke reforme. Nn uus sotsialismi mudel tagas kogunemis-, reisimis-, usu- ja väljendusvabaduse. Praha kevade ajal etendas Václav Havel olulist rolli demokratiseerumisel ja kultuuri uuendamisel. 20. augustil 1968 reageeris NSV Liit Tšehhoslovakkia liiga vabameelsetele reformidele ja riigi okupeerisid Varssavi pakti sõjalised jõud. 1969. aastal alguse saanud "normaliseerimise" programm eemaldas kõik reformistlikud elemendid ja Tšehhoslovakkias hakati tagasi minema reformide-eelsesse aega. Tugevdati poliitilisi, kultuurilisi ja majanduslikke sidemeid Moskvaga. Teisitimõtlevad kunstnikud, poeedid ja kirjanikud vaigistati, vangistati ja saadeti maalt välja. Ka Václav Haveli tööd keelustati. Ta kolis Prahast maale, et jätkata kirjutamist ja võitlust kommunistliku režiimi vastu – sealhulgas korraldas ta ka keelatud muusikaga kontserte. Sel ajal elatas ta end õlletehases töötades. 1977. aastal kaasasutas Václav Havel liikumise Harta 77 ja oli üks selle eestkõnelejaid. Harta 77 loodi vastusena tšehhi rock-grupi The Plastic People of the Universe arreteerimisele. Harta 77 manifest avaldati Lääne-Saksamaa ajalehtedes 6. jaanuaril ja sai kohe ka ülemaailmse kajastuse. Manifest kutsus Tšehhoslovakkia valitsust järgima 1975. aasta Helsingi lepetes sätestatud inimõigusi. 1978. aastal avaldas Václav Havel essee "Võimutute võim" ("The Power of the Powerless"), milles ta kirjeldas kommunistliku režiimi ühiskonda kontrollivaid meetmeid. 1979. aasta aprillis aitas Václav Havel luua komiteed ebaõiglaselt karistatute kaitseks (Committee for the Defence of the Unjustly Prosecuted). Komitee dokumenteeris individuaalseid juhtumeid valitsuse tagakiusamisest ja inimõiguste rikkumisest. Aastaks 1984 oli registreeritud üle 400 juhtumi. Järjest enam hakkas režiimi häirima Václav Haveli avameelsus. 1977–1989 pidi ta valitsusvastase tegutsemise tõttu korduvalt vangis istuma. Pikim vangistus oli tal 1979–1983.
20. jaanuaril 1998 valiti Václav Havel tagasi uueks (nüüd ka viimaseks) viieaastaseks ametiajaks. Václav Haveli toetusel ühines Tšehhi 1999. aastal NATOga ja 2002. aastal saadi kutse Euroopa Liiduga liitumiseks. 2. novembril 2003 lõppes Václav Haveli teine valitsusaeg. Ta oli viimane endiste nn jälitussõiduriikide dissident, kes võimult lahkus. Samuti oli ta kõige kauem teeninud riigipea postkommunistlikus Euroopas. Pärast poliitikast lahkumist jätkas Václav Havel Tšehhi poliitika kommenteerimist ajakirjanduses. Samuti jätkas ta ülemaailmselt inimõiguste eest võitlemist, suunates enim tähelepanu Kuubas, Valgevenes, Birmas ja Venemaal toimuvale. Olles Dagmar ja Václav Haveli Fondi (Vize 97) looja, toetas ta humanitaar-, tervishoiu- ja haridusprojekte. Václav Haveli jaoks oli pensionipõlv siiski ennekõike aeg oma tegelike unistuste, st kirjanduse ja teatriga tegelemiseks. 2010. aasta juulis alustas ta oma näidendi "Odchazeni" filmiversiooni loomisega. Olles ise filmi režissöör, viis ta ellu oma kauaaegset ambitsiooni.
Varia
Václav Havel on öelnud, et niipea, kui kodumaa tema teeneid enam ei vaja, pühendab ta end suure isuga oma tegelikule elukutsele (teatritöö). Presidendiks otsustas Václav Havel kandideerida pigem kohusetundest, sest oli muutunud ellu ärganud kodanikuühiskonna sümboliks. Võimumängud olid talle vastukarva. Tsitaat: "Poliitilise rühmituse rajamine toob kohe kaasa selle, et sul tuleb hakata mängima võimumängu, selle asemel et seada esikohale tõde."
Oma kirjandus- ja näitetööde, eluaegse inimõiguste eest võitlemise ja avameelselt arvamuse avaldamise eest on Václav Havel saanud nii riiklikke medaleid kui ka rahvusvahelisi auhindu ja ta on nimetatud mitme ülikooli audoktoriks. Kümme aastat pärast Tšehhoslovakkia lagunemist tunnistas Václav Havel, et riigi lagunemine oli tegelikult hea sündmus. Tema sõnul olid tšehhid ja slovakid seeläbi saanud lähedasemateks, kui nad kunagi varem olid.
2002. aasta novembris, mõned kuud enne Václav Haveli tagasiastumist, toimus Prahas NATO kohtumine, kus osalesid Ühendriikide president George W. Bush, Suurbritannia peaminister Tony Blair, Prantsusmaa president Jacques Chirac ja peaaegu kõik teised Euroopa juhid. Selle tippkohtumise puhul oli tegemist ühtlasi ka rahvusvahelise hüvastijätuga Havelile. Chirac ütles, et ajalugu jääb Havelit meenutama eelkõige "valguse kandjana Tšehhoslovakkia pimedamatel tundidel".
26. juulil 2004 asutati Ameerika eeskujul Václav Haveli nimeline raamatukogu Prahas, mis on ainulaadne omanäoliste seas Euroopas. Pärast 2007. aasta pronksiöö rahutusi saatis Václav Havel Toomas-Hendrik Ilvesele ja eesti rahvale oma toetusavalduse: "On raske uskuda, et protestid monumendi ümberpaigutamise otsuse suhtes olid vaid kodanike spontaansed aktsioonid," kirjutas president Václav Havel. "Näib, et isegi uues geopoliitilises õhustikus kuritarvitatakse natsismivastase võitluse ohvreid ja Teise maailmasõja järelmeid jätkuvalt poliitilistel eesmärkidel. Eriti kindlalt veensid mind selles Eesti Moskva-saatkonna ümber toimunud sündmused". Egiptuse 2011. aasta rahutusi kommenteeris Havel järgmiselt: "President Mubarak, kes on teinud Egiptuse heaks palju, peaks tunnistama, et tema aeg on tulnud, ja kohe tagasi astuma."
MacBook Air
MacBook Air on Apple'i ülikompaktne sülearvuti, millel on esimesena kasutuses Apple'i "unibody" korpus.
Esimest MacBook Air-i mudelit esitleti Macworld Conference & Expo-l 15. jaanuaril 2008. See mudel oli 13,3 tolli ekraaniga ja seda reklaamiti kui maailma kõige õhemat sülearvutit. Esimene MackBook Air sisaldas kohandatud Intel Merom protsessorit ja Intel GMA graafikaprotsessorit. 2008. aasta lõpus vahetati need välja kiiremate Penryn protsessori ja Nvidia GeForce graafikaprotsessori vastu. Lisaks sellele suurendati kõvaketta mahtu ja mini-DVI port asendati Mini DisplayPort'iga. 2009. aasta keskel uuendati MacBookAir-i suurema mahtuvusega akuga ja kiirema Penryn protsessori valikuga. 20. oktoobril 2010 lasi Apple välja uuendatud 13,3" mudeli, millel oli uus kergem korpus, kõrgema resolutsiooniga ekraan, suurema mahtuvusega aku ja SSD kõvaketas. Lisaks lasti välja 11,6" mudel, millel oli võrreldes 13,3" mudeliga väiksem hind, kaal, aku kestvus ja võimsus, kuid parem jõudlus kui teistel tolleaegsetel sülearvutitel.
Disain
pisi|MacBook Air 11" vasak külg. Vasakult paremale: MagSafe voolupesa, USB-ühenduspesa, kõrvaklapipesa, mikrofon|vasakul MacBook Air kujundati võimalikult õhukeseks; ta on ka enamikust konkureerivatest mudelitest kergem. See oli esimene MacBook, mille korpus valmistati Apple'i "unibody" meetodiga ühest alumiiniumilehest. Arvutil on läikiv LED-taustavalgustusega ekraan, täismõõdus klaviatuur ja puuteplaat, mis sarnaselt iPhone'iga reageerib Multi-touchi liigutustele. Pärast Mac OS X Snow Leopard väljatulekut toetab MacBook Air-i puuteplaat ka hiina tähtede käsitsi kirjutamist.
11-tollisel MacBook Air mudelil on vasakul küljel MagSafe voolupesa, USB-ühenduspesa, kõrvaklapipesa ja mikrofon. Paremal küljel on USB-ühenduspesa ja Mini DisplayPort. Ekraani üleval servas on iSighti veebikaamera.
MacBook Air on Apple'i esimene poolkompaktne sülearvuti pärast 12" PowerBook G4 tootmise lõpetamist 2006. aastal. See oli ka esimene Apple'i arvuti, milles kasutati flash mälu (SSD). Algsetel mudelitel oli kasutuses 64GB flash mälu või 80GB kõvaketas (HDD). 14. oktoobril 2008 kuulutati välja uued Air-i mudelid, millel olid 128 GB SSD või 120 GB HDD. 2010. aasta 11" MacBook Air mudelil oli valikus ainult 64 GB ja 128 GB SSD ja 13" mudelil 128 GB ja 256 GB SSD.
MacBook Air-il on standardina 2 GB RAM, mis ei ole kasutaja poolt muudetav. Hilisemate 2010. aasta mudelite ostjatel on võimalus ostes lasta paigaldada 4 GB RAM-i.
Algselt oli MacBook Air-i protsessoriks kohandatud Intel Core 2 Duo Memrom, mille mõõtmed oli umbes 40% tavalisest. 2008. aasta lõpus vahetati see välja standardse madala voolutarbimisega 1066 MHz Core 2 Duo Penryn protsessori vastu.
MacBook Air-il pole ühtegi kasutaja vahetatavat osa. Flash-mälu, RAM ja aku on suletud korpuses; RAM on joodetud otse emaplaadile. Flash-mälu on ühendatud emaplaadile mSATA-ühendusega ja arvuti on ehitatud nii, et sellele ligipääs oleks väga keeruline. MacBook Air-i aku on korpuse sees, kuid seda on võimalik vahetada kruvikeeraja abil, kuigi pole kindel, kas selline tegevus tühistaks arvuti garantii. Osana garantiivälistest teenustest pakub Apple tasulist akuvahetust.
pisi|MacBook Air SuperDrive väline optiline seade Apple on kasutusele võtnud mitmeid meetmeid, et teha MacBook Air keskkonnasõbralikumaks: näiteks on vähendatud toksiliste kemikaalide (nt plii) koguseid. MacBook Air ei sisalda PVC-isolatsiooniga juhtmeid, vastab Energy Star 5.0 versiooni nõuetele, on saanud EPEAT kuldse hinnangu ja Air-i koprus on korduvkasutatav; ekraan on tehtud arseenivabast klaasist ja ei sisalda elavhõbedat. Arvuti kaalu ja suuruse vähendamise nimel ohverdati mitmed lisad. See oli esimene Apple'i sülearvuti pärast PowerBook 2400c-d, millel puudub sisemine optiline seade. Lisaks puudub sellel FireWire port, Ethernet port, line-in, mälukaardiluger (v.a 13" 2010. aasta mudel, millel on SD-kaardi pesa) ja Kensingtoni turvapesa.
Et taastada optilise seadme võimalust, on võimalik kasutada eraldimüüdavat välist USB optilist seadet SuperDrive või arvutiga kaasasolevat Remote Disci tarkvara, mille abil on võimalik kasutada teiste arvutite optilisi seadmeid. Samas võimaldab see meetod ainult plaatide sirvimist või tarkvara installimist; DVD-lt ega CD-lt ei saa filme vaadata ega muusikat kuulata. Remote Disci tarkvara abil on võimalik juhtmeta ühenduda teise Mac või PC arvutiga, milles on Remote Disc installitud. Selle abil on võimalik ka süsteemitarkvara installida. Remote Disc võimaldab ka teises arvutis olevalt DVD-lt alglaadida. Selleks on vaja, et teises arvutis jookseks Remote Install Mac OS X programm. See programm ei võimalda DVD- ja CD-plaatide mängimist ega Windowsi installimist. Selleks on vaja välist USB optilist seadet. 2010. aasta mudel sisaldab kahte kõlarit, millega saavutatakse stereoheli; varasematel mudelitel oli vaid üks kõlar, mis asetses klaviatuuri all.
MacBook Air sisaldab eelinstallitud Mac OS X Snow Leopard operatsioonisüsteemi ja Apple'i iLife multimeedia tarkvara.
2008. aasta mudel vajas eraldimüüdavat välist USB Ethernet adapterit, et saavutada juhtmega Ethernet ühendus. 2009. aasta mudelil on see adapter müügikomplektis. Lisaks sellele täiendati 2009. aasta mudelil kõvaketast, graafikat, esisiini, protsessorit, mälu, akut ja pordiühendusi.
Tagasiside
pisi|[[Steve Jobs Keynote'il MacBook Air'iga aastal 2008]] Kui MacBook Air-i avalikkusele tutvustati, olid arvamused selle kohta vastandlikud. Arvustustes ülistati selle kaasaskantavust, kuid kriitikat sai asjaolu, et suuruse ja kaalu vähendamiseks olid paljud võimalused eemaldatud. Samuti kiideti täissuuruses klaviatuuri, väikest kaalu, õhedust ja Multi-Touchi puuteplaati, samas kritiseeriti väheseid konfiguratsioonivõimalusi, madalat kiirust (arvutitel, millel polnud SSD-mälu), aku mittevahetatavust kasutaja poolt, väikest kõvaketast ja hinda.
Dan Ackerman CNET-ist ütles, et töö, mida tehti MacBook Air-i disaini ja ehituse vallas, on harukordne, kuid see on kindlasti palju spetsialiseeritum toode kui tavaline 13-tolline MacBook. Ackermanile ei meeldinud MacBook Air-i piiratud internetti ühenduvus, väike kiirus, väike kõvaketas, aku ja SSD-mäluga arvuti hind, samas meeldis õhedus, tugevus ja MultiTouch. Jason Snell Macworld'ist ülistas kaasaskantavust, kuid kommenteeris, et küsimusele, kas MacBook Air-i tasub osta, saab vastata ühe küsimusega: "Kui palju oled sa nõus kompromisse tegema?"
MacBook Air-i väljalaskmist saatis telereklaam, mis tõi esile tema õhukest disaini. Reklaamis avab käsi jõupaberist ümbriku ja võtab sealt välja MacBook Air-i, seejärel avab selle ning lülitab tööle. Reklaamis mängiv muusika on Yael Naim – "New Soul".
Esimese põlvkonna MacBook Air-i puhul oli probleemiks, et koormuse all tõusis protsessori temperatuur liiga kõrgeks ja selle tõttu oli vaja protsessori jõudlust piirata. Teise põlvkonna MacBook Air-il kasutati teist protsessorit, mis oli küll samast seeriast, kuid suurema jõudlusega ning talus suure koormuse all töötamist paremini ning ülekuumenemisprobleeme ei tekkinud.
Vaidlused
Kui MacBook Air 2008. aasta jaanuaris välja lasti, siis väitis Apple, et see on maailma kõige õhem sülearvuti. Selleks ajaks tootmisest maas olnud Mitsubishi Pedion, mis lasti välja 1998. aastal, oli õhem kui MacBook Air oma kõige paksemast kohast – Mitsubishi Pedion oli 18 mm paks, algne MacBook Air oli kõige paksemast kohast 19 mm paks. Samas oli Air kõige õhemast kohast 4 mm paks, mistõttu jäi see vaidlus otsese lahenduseta.
Mõne allika väidetel oli samuti toomisest maas olev Sharp Actius MM10 Muramasas MacBook Air-ist õhem. Nagu Air, oli ka Sharp otsast teravneva disainiga, kuid paksemast servast 20 mm ja õhemast servast 14 mm, mistõttu oli see tegelikult Air-ist paksem.
Pärast MacBook Air-i väljatulekut on ka teised tootjad hakanud valmistama üliõhukesi sülearvuteid. Nende seas on märtsis 2009 välja lastud Dell Adamo, mille paksus on 17 mm ja septembris 2009 välja lastud isegi õhem Adamo XPS, mis on ainult 10 mm paks. Nüüdseks on Apple'i loobunud väitest, et Air on maailma kõige õhem sülearvuti.
Probleemid
Algsel MacBook Air mudelil oli USB-ühenduspesal ja kõrvaklapipesal suletav kate, mille tõttu oli osasid USB- ja kõrvaklapipistikuid raske või võimatu kasutada ning oli vaja osta neile lisaks üleminekujuhe. 2010. aasta lõpus eemaldati see luuk ja pesad olid avatud nagu teistel MacBookidel. Algsete mudelite kasutajad on kurtnud ülekuumenemisprobleemide üle, mille tõttu tekkisid protsessori seisakud. Seda probleemi esines juba madalamatel temperatuuridel (66 °C) ning muutus temperatuuri tõustes ainult halvemaks. Apple lasi 2008. aasta märtsis välja tarkvarauuenduse, et see probleem lahendada. Selle tarkvaraga suudeti tööle panna mõlemad protsessorituumad, siiski esineb mõnel kasutajal protsessoriseisakuid. . Eriti tuntav on see selliste süsteemi koormavate tegevuste juures nagu videote vaatamine ja videokõned.
Raadiosagedustuvastus
Raadiosagedustuvastus (inglise keeles radio-frequency identification, RFID) on raadiolaineid kasutav tehnoloogia esemete (aga ka elusolendite) märgistamiseks ja nende automaatseks jälgimiseks.
RFID-tehnoloogia kuulub Auto-ID- (automatic identification) ehk automaatsete identifitseerimissüsteemide kategooriasse, mis võimaldavad objektide automaatset tuvastamist ilma selleks inimressursilist kaasabi vajamata. Sellesse gruppi kuuluvad ka näiteks vöötkoodi-, kiipkaardi-, magnetriba- või hääletuvastussüsteem, biomeetrilised tuvastused nagu sõrmejälje või silma võrkkesta skaneerimine, näotuvastus ja optiline märgituvastus. Selliste süsteemide puhul ese või objekt tuvastatakse selle visuaalsete omaduste järgi. Erinevalt nimetatud tehnoloogiatest on RFID abil võimalik esemeid ja objekte tuvastada väga erinevates ja keerulistes oludes, sealhulgas pole otsenähtavus lugeri ja kiibiga oluline.
RFID-tehnoloogia tööpõhimõte
pisi|Keskel asub [[mikrokiip ja kõik ülejäänu on antenn]] RFID-tehnoloogia toimimise aluseks on raadiolainete levimine, sagedus ja nende füüsikalised omadused. Süsteemi põhilisteks komponentideks on elektronkiibid ehk märgised, luger ja selle antenn, mis võib ka olla integreeritud lugeri sisse.
Märgise antenni ehitus
Märgiste antennevalmistatakse väikestest vasest, hõbedast või alumiiniumist ribadest, kuid tulevikus loodetakse antenni tootmiseks printida see otse tootele või sildile kasutades vaske, süsinikku või niklit sisaldavat tinti.
Märgiste põhitüübid
RFID-märgiseid on kolme tüüpi: aktiivne märgis, passiivne märgis ja poolaktiivne märgis.
Aktiivne märgis
Aktiivsel märgisel on sisseehitatud toiteallikas, milleks võib olla nii aku kui ka primaarelement. Kuna aktiivne RFID-märgis ei vaja töötamiseks lugeri kiirgusvälja ja omab toidet, siis saab talle lisada mitmesuguseid mikrokontrollereid, andureid ja muud funktsionaalsust. Näiteks võib aktiivses märgises olla temperatuuriandur, mille tulemused salvestatakse mällu ning hiljem märgise lugemisel saadakse teada, kas vastavat objekti on hoitud õigetes tingimustes.
Plussid:
Miinused:
Passiivne märgis
Passiivsel märgisel puudub toiteallikas. Märgis koosneb ainult mikrokiibist ja sisemisest antennist ning toide saadakse lugeri kiiratavast energiast. Seega lugeri kiiratavad raadiolained annavad passiivsele märgisele energiat. Kui märgis satub lugeri kiirgusvälja, siis lugerilt saadud energiaga on märgis võimeline lugerilt saadetud päringule vastama ehk tagasi kiirgama.
Erinevus aktiivmärkidest:
Poolaktiivne märgis
Sisaldavad patareid/akut tööks, aga mitte kommunikatsiooniks. Tema eeliseks passiivmärgise ees on lugemiskaugus (5–15 m). Nimelt on energiat vaja ainult andmete edastamiseks, mitte tema tööks. See asjaolu muudab poolaktiivmärgise paremini loetavaks ka liikumise pealt, kui märgis on lugemisalas lühikest aega, siis ei kulu märgisel aega selleks, et koguda energiat elektroonilisteks protsessideks, vaid ainult signaali edastamiseks. Eeliseks aktiivsete märgiste ees on toiteallika pikem eluiga.
Märgiste lugemiskaugused
Märgiste lugemiskaugused sõltuvad suuresti sellest, mis sagedusel nad töötavad ja milliste lugeritega on tegu, mis keskkonnas nad asetsevad. Seega on eelnevalt öeldud arvud aktiivmärgis (~50 m), passiivmärgis (~10 m), poolaktiivne märgis (~15 m) lihtsalt antud selleks, et saada aimu umbkaudsetest RFID-märgiste lugemise kaugustest.
Andmed märgisel
Aktiiv-, poolaktiiv- ja passiivmärgistel on võimalik kasutada kolme tüüpi mälu.
Ainult lugemisvõimalusega ehk RO-mälu
RO- (read only – kirjutuskaitsega) mäluga märgiseid saab üks kord programmeerida ja seda tehakse tootmistehases märgise tootmise käigus ja neid andmeid ei ole võimalik hiljem mingil moel võimalik muuta. Sellised märgised on sobilikud väikelahenduste jaoks, kuid ebapraktiline suurte süsteemide jaoks, sest tihti on vaja andmeid muuta või täiendada. Sellise mäluga märgised on aga odavamad kui korduskirjutatavad.
Ühekordse kirjutamisvõimalusega ehk WORM-mälu
WORM- (write once, read many – kord kirjutatav, palju kordi loetav) mällu saab üks kord informatsiooni salvestada ja seda ei tee märgise tootja, vaid kasutaja. Seega saab WORM-mäluga märgist vastavalt enda vajadusele programmeerida. Osasid WORM-mälusid saab ka üle kirjutada rohkem kui ühe korra (~100 korda ).
Kordusprogrammeeritav ehk RW-mälu
RW- (read write – nii loetav kui ka kirjutatav) mäluga märgistel saab informatsiooni muuta väga palju kordi (10 000 – 100 000 korda ). See annab tohutud eelised võrreldes kahe eelmise mäluliigiga. RW-mäluga kaasnevad aga olulised turvariskid, seega tuleb valida sobivad turvalahendused, et informatsiooni ei oleks võimalik pahatahtlikult muuta. Ja teiseks oluliseks miinuseks on hind, nimelt RW-mäluga märgised on tunduvalt kallimad kui RO- ja WORM-mäluga märgised.
Töösagedused ja -raadius
RFID-süsteemide üks põhilisteks eristajaks on sagedus, mida märgis ja luger omavahel suhtlemiseks kasutavad. Sagedusest sõltub, millistes tingimustes on võimalik seadmeid kasutada ning kui suur saab lugemiskaugus olla. Kasutusel on neli sagedust.
Madalsagedus ehk LF
Plussid:
Miinused:
Võimalikud kasutusvaldkonnad:
Kõrgsagedus ehk HF
Kõrgsagedusel töötavad märgised sagedusel 13,56 MHz
Plussid:
Miinused:
Võimalikud kasutusvaldkonnad:
Ultrakõrgsagedus ehk UHF
Ultrakõrgsagedusalas töötavad märgistel ei ole veel globaalset standardit, sest ta on kasutusele võetud suhteliselt hiljuti. Näiteks Põhja-Ameerikas 902–928 MHz.
Plussid:
Miinused:
Võimalikud kasutusvaldkonnad:
Mikrolainesagedus
RFID-süsteemid, mille töösagedus algab alates 1 GHz. Üldiselt on omadused sarnased detsimeetersageduse omadega.
Lemmikloomade kiibistamine
Lemmikloomadele on võimalik panna passiivne RFID-kiip, mis võimaldab kaduma läinud lemmiklooma leidmisel tema omanikku tuvastada. Selleks on igal RFID-kiibil unikaalne tunnusväärtus, mis kantakse koos omaniku kontaktandmetega lemmikloomade registrisse. RFID-kiip sisestatakse spetsiaalse süstla abil kaela piirkonda.
Logistika
RFID-kiipe kasutatakse kaubasaadetiste kui ka üksikute toodete automaatsel tuvastamisel. Kauplusse või lattu on saabuvat kaupa lihtne vastu võtta, kuna jääb ära vajadus koguseid üle lugeda ja võrrelda saatelehel märgituga. Kui alusetäis erinevaid tooteid, mis on varustatud märgistega, läbib spetsiaalse raadioskanneritega värava, loetakse arvutiprogrammi ühekorraga kõik tooted, mis paiknevad kaubaalusel.
Sellel valdkonnal nähakse väga suurt tulevikku, sest see aitab kaubavahetust kiirendada ja tööjõukulusid vähendada. Esialgu on tehnoloogia suhteliselt kallis ja enamasti kasutatakse kaupade identifitseerimiseks siiski vöötkoodi.
Inimeste jälgimine
Paljudes USA osariikides (nt Michiganis, Californias, Arizonas) kasutatakse RFID-jälgimissüsteeme vanglates, et jälgida vangide liikumist.
Pääslasüsteemid
Pääslasüsteemid töötavad üldiselt järgmisel põhimõttel: ustel on RFID-kaartide lugerid, mille juures on keskselt juhitav ja uuendatav andmebaas RFID-kaartide ID-numbritest, millega on õigus ust avada. Kasutajatele väljastatakse RFID-kaardid ja registreeritakse nende isik andmebaasi koos väljastatud RFID-kaardi ID-numbriga. Seejärel määratakse, mis ustest/ustekategooriatest mis aegadel isik tohib läbi pääseda. Uuendatud info kantakse ustel asuvatesse lugeritesse.
Korduskasutatav pilet
pisi|Korduskasutatav pilet: Oyster Card
Näiteks Inglismaal Londonis kasutatakse avalikus transporditeenuses korduskasutatavaid pileteid RFID-kiibiga, mida nimetatakse Oyster Cardiks. Need võimaldavad piletile raha laadida ja tänu sellele piletit palju kordi kasutada.
Biomeetriline pass
pisi|Eesti pass
Alates 2007. aastast on Eesti Vabariigi passid varustatud RFID-kiibiga, kus hoitakse biomeetrilisi andmeid nagu pilt ja 2009. aastast ka sõrmejäljed.
Ajalugu
Tänapäevase RFID-tehnoloogiaga sarnane lahendus arenes välja 1935. aastal leiutatud radarisüsteemist. Teise maailmasõja ajal kasutasid radarit nii sakslased, britid, jaapanlased kui ka ameeriklased. Probleemiks oli, et ei suudetud eristada vaenlase lennukit enda omadest. Sakslased avastasid, et kui lennukit kõigutada, siis on seda võimalik teistest eristada. Seega anti kõikidele Saksa lenduritele käsk enda lennukit baasi naastes kõigutada. Seda nimetatakse esimeseks passiivse RFID-tehnoloogia kasutuseks, kusjuures RFID-märgiseks oli seejuures terve lennuk. Britid aga töötasid välja esimese aktiivmärgisega süsteemi. 1939. aastal töötati välja IFF- (identification friend or foe) identifitseerimissüsteem. Igasse Briti lennukisse paigaldati saatja, mis hakkas siis tööle, kui lennuk sattus radari kiirgusvälja, ning hakkas edastama signaali, et tegemist on "sõbraliku" lennukiga.
Tehnoloogiat arendasid edasi teadlased Euroopas, Ameerikas ja Jaapanis ning 1960. aastatel pandi alus elektroonilisele vargusvastasele süsteemile, mille märgised omasid väärtust 0 või 1 ehk siis andsid teada, kas kauba eest on makstud või mitte. RFID-lugeriteks olid turvaväravad, mis suutsid tuvastada märgise väärtust. Sellist süsteemi kasutatakse tänapäevani kaubanduses.
1973. aastal võeti RFID-tehnoloogiale esimene patent Ameerika Ühendriikides. Mario W. Cardullo patenteeris korduskirjutatava mäluga aktiivse RFID-kiibi. Samal aastal patenteeris Charles Walton passiivse märgise, mille ta oli välja töötanud uste avamiseks, mis võtmena kasutab passiivset märgist.
1999. aastal loodi Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi juurde Auto-ID keskus. Varem suure maksumusega RFID-lahendust lihtsustati ja otsustati et selle asemel, et kogu informatsiooni kiibis hoidmise asemel on mõistlikum hoida kiibil ainult unikaalset tunnuskoodi ning kogu muu info asuks andmebaasides. Aastaks 2003 oli Auto-ID keskus saavutanud enam kui 100 ettevõtte, USA Kaitseministeeriumi ja paljude RFID-seadmete tootjate toetuse. Keskuse allüksustena avati uurimislaborid Austraalias, Suurbritannias, Šveitsis, Jaapanis ja Hiinas.
Kaupade ostmine
Kui tulevikus oleksid kõik kaubad juba tehases varustatud RFID-kiipidega, siis teaks kassa automaatselt, millised kaubad kärus on. See muudaks ostmise lihtsaks, kaotaks pikkades järjekordades seismise vajaduse ja aitaks kokku hoida inimtööjõudu.
Märjandi
Märjandi on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ambla valda.
Elanike arv 67 (seisuga 1.01.2013), pindala 15 km².
Küla kuulus alates aastast 1866 Käravete valda, 1892 Ambla valda, 1945 Ambla Külanõukogu alla ja 1991 Ambla valda.
Küla praegune territoorium on kujunenud Seene küla ja Aru küla (Käravete-Aru) liitmisel. Külal puudub oma ajalooline keskus.
Küla paikneb valla põhjaosas poolkaares ümber Käravete aleviku. Küla läbivad Piibe maantee ja Pärnu-Sõmeru põhimaantee, mis kohtuvad omavahel küla keskuses, kus asub ka Circle K bensiinijaam.
Maheaianduse huvilistele on tuntud Rebase talu õunaaed.
Georgi Žukov
pisi|Georgi Žukov
Georgi Konstantinovitš Žukov (vene keeles Георгий Константинович Жуков; 1. detsember 1896 Strelkovka, Kaluga kubermang – 18. juuni 1974 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigitegelane ja väejuht, Nõukogude Liidu marssal, neljakordne Nõukogude Liidu kangelane, Mongoolia Rahvavabariigi kangelane.
Ta võttis osa esimesest maailmasõjast ning võitles 1918. aastast alates punaarmeelasena kodusõjas. 1919. aastal astus ta kommunistlikku parteisse. Tema juhtimisel võideti Jaapani vägi 1939. aastal Halhin-Goli lahingus.
Juunis 1941 alanud Saksa-Nõukogude sõjas juhatas Žukov väejuhina paljusid operatsioone. Veebruarist augustini 1941 oli ta Punaarmee Kindralstaabi ülem. 1941. aasta sügisel ta tagandati ametist ja määrati reservrindejuhatajaks. Augustis 1942 sai ta kõrgema ülemjuhataja Jossif Stalini asetäitjaks. 1945. aastal määrati ta Berliini vallutamise operatsiooni juhtima Rokossovski asemel ja 8. mail 1945 kirjutas ta Nõukogude Liidu poolt alla teistkordsele Saksa Riigi kapitulatsiooniaktile.
Pärast Suurt Isamaasõda oli ta NSV Liidu okupatsioonitsooniala esimene juht Saksamaal alates 10. juunist 1945. Stalinile sai teatavaks Žukovi suuremastaabliline kultuuri- ja esmatarbeasjade vargus väga suures ulatuses ehk marodöörlus (mitmed vagunid, mis peeti kinni Poola-NSV Liidu piiril) okupeeritud Saksamaalt isiklikuks tarbeks ja 10. aprillil 1946 asendati ta Vassili Sokolovskiga. Pärast nn "patukahetsust" määras Stalin Žukovi Odessa sõjaväeringkonda juhatama.
Pärast Stalini surma sai Žukovist 1953. aastal kaitseministri esimene asetäitja. Samal aastal osales ta Lavrenti Beria vahistamise organiseerimisel. 1955. aastal sai senine kaitseminister Nikolai Bulganin valitsusjuhiks ja vabanenud kaitseministri ametikohale määrati marssal Žukov.
Žukovil oli oluline roll Hruštšovi tagandamise katse nurjamises 1956. aasta juunis. Ta organiseeris koos KGB esimehe Seroviga Hruštšovile lojaalsete KK liikmete kiire transpordi Moskvasse nõukogude õhujõudude lennukitel Mihhail Smirtjukovi (ru:Смиртюков, Михаил Сергеевич) hinnangul oli Žukovi toetus Hruštšovile otsustav tema vastaste (keda hiljem nõukogude allikates tembeldati "parteivastaseks rühmaks") üle võidu saavutamiseks.
Kaitseministrina vastutas ta 1956. aastal Ungari ülestõusu mahasurumise eest. Žukov korraldas kaitseministrina 45 000 nõukogude sõjaväelase rünnaku läbi äsja lõhatud tuumapommide maa-ala Volgamaal, millel olid surmavad ja siiani salastatud järelmid.
Enn Tarvel
pisi|Enn Tarvel [[Õpetatud Eesti Seltsis ettekannet pidamas]] Enn Tarvel (kuni 1939 Treiberg; 31. juulil 1932 Metsiku küla – 22. september 2021) oli eesti ajaloolane.
Elulugu
Tarvel sündis ja kasvas üles Virumaal Metsiku külas. Ta õppis Annikvere seitsmeklassilises koolis ning Rakvere Eesti Keskkoolis (hiljem Rakvere I keskkool), mille lõpetas 1950. aastal hõbemedaliga. Seejärel asus ta õppima Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas ning lõpetas ülikooli 1955. aastal ajaloolasena üldajaloo erialal, tema lõputöö käsitles Inglismaa ajalugu. Seejärel töötas ta Tartusse loodud Rajoonidevahelises Koduloomuuseumis ning pidas loenguid ka Tartu Riiklikus Ülikoolis.
1957. aastal astus ta aspirantuuri Tallinnas ja kaitses 1961. aastal ajalookandidaadi väitekirja Poola-aegse Eesti talurahva ja riigimõisate vaheliste suhete teemal, kuid käsitles laiemalt kogu Poola aega Eestis 16.–17. sajandil. Kandidaaditöö venekeelne tõlge ilmus eraldi raamatuna 1965. aastal (tiitellehe järgi 1964. aastal).
1960. aastal asus Tarvel tööle Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituuti, kus ta 1968. aastani töötas nooremteaduri ja seejärel 1977. aastani vanemteadurina. 1962. aastal asus ta kirjutama doktoritööd talurahva maksustuse ja maakasutuse teemal, mille ta kaitses 1971. aastal. Doktoritöö ilmus raamatuna 1972. aastal pealkirjaga "Adramaa: Eesti talurahva maakasutuse ja maksustuse alused 13.–19. sajandil".
Aastatel 1978–1993 oli Tarvel Ajaloo Instituudi feodalismiperioodi ajaloo sektori juhataja. Ajaloo Instituudis töötades oli ta mitme ajaloolase juhendaja, teiste seas ka Küllike Kaplinskile, Maia Madarile, Raivo Palmarule, Teet Veispakile, Priit Raudkivile ja Jüri Kivimäele. 1983–1993 oli Tarvel majandusajaloo õppejõud Tallinna Polütehnilises Instituudis. 1988. aastal sai Tarvel professoriks.
Aastatel 1992–1993 oli Tarvel professor ka Sisekaitseakadeemias. Külalisõppejõuna pidas Tarvel 1980.–1990. aastail loenguid ka Helsingi, Turu, Toronto ja Läti Ülikoolis; 1998. aastal ka Concordia Rahvusvahelises Ülikoolis Eestis. 1993–1997 oli Tarvel aga Baltimaade ajaloo professor Stockholmi Ülikoolis.
Boxholm
Boxholm on asula Rootsis Östergötlandi läänis, Boxholmi valla keskus.
Zuccalli
Zuccalli [dzuk'alli] (ka Zugalli) oli Šveitsi päritolu barokkarhitektide ja ehitusmeistrite suguvõsa. Nad olid pärit Roveredost Graubündenis.
Enn Tarvel
Teaduslik tegevus
Tarvel uuris Eesti ajaloo teemasid muinasajast tänapäevani. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid poliitiline ajalugu, agraarajalugu ja kohalugu.
Boxholm
Pindala on 439 hektarit, elanike arv oli 3182 (2005. aasta lõpu andmed) ja 3194 (2010. aasta lõpu andmed).
Enn Tarvel
Teaduslik tegevus
Tarveli teaduslikus tegevuses oli oluline osa Vana-Liivimaad käsitlevate keskaegsete kroonikate tõlkimisel, toimetamisel ja kommenteerimisel. Muu hulgas oli ta 1982. aastal ilmunud Richard Kleisi tõlgitud Henriku Liivimaa kroonika eestikeelse tõlke teaduslik toimetaja ja kommenteerija (teos on ilmunud Tarveli täiendatud kommentaaridega veel 1993., 2005. ja 2013. aastal; viimane ilmus muutmata kujul veel ka 2018. aastal). Samuti oli ta Liivimaa vanema riimkroonika ja Dionysius Fabriciuse kroonika eestikeelsete tõlgete toimetaja ja kommenteerija.
1983. aastal ilmus tema sulest monograafia "Lahemaa ajalugu" ning 2018. aastal Eesti ajaloo üldkäsitlus "Eesti rahva lugu". Tarvel on ka üldkäsitluste "Eesti talurahva ajalugu" (1992) ja "Eesti ajalugu III" (2013) üks autoreid.
Tarvel uuris ka Nõukogude okupatsiooni Eestis ning eriti selle repressioone.
Tarvel osales 1960. aastaist ka entsüklopeediate koostamisel ja toimetamisel; viimati TEA Entsüklopeedia juures.
Seisukohti
Ta suhtus enda sõnul sallimatult kristlikku kirikusse ning euroopalikku lähenemisse regionaalajaloole ja rahvuslikkusele.
Isiklikku
Tema lell oli ajaloolane Peeter Tarvel.
Zuccalli
Tähtsamad esindajad:
Nesbyeni vald
Næsi kihelkond sai valla staatuse 1. jaanuaril 1838. Flå piirkond lahutati Nesi vallast 1. jaanuaril 1905 ning sellest sai omaette Flå vald.
2019. aastani kuulus vald Buskerudi maakonda ja kandis nime Nesi vald.
Ylöjärvi linn
Ylöjärvi on linnaks nimetatav kohaliku omavalitsuse üksus Soomes Pirkanmaa maakonnas.
Ylöjärvi vald nimetati linnaks 2004. 2007 liideti linnaga Viljakkala vald ja 2009 Kuru vald.
Ylöjärvi sõprusvald Eestis on Saku vald.
Mägise
Mägise on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ambla valda.
Walibi World
Walibi World on üks Hollandi suuremaid lõbustusparke. Park asub Flevolandi provintsis Dronteni vallas Biddinghuizenis. Esimene Walibi park asub Belgia, pargi lõi Belgia ärimees Eddy Meeùs. Nimi " Walibi" pärineb kolmest vallast, kus park asub: Wavre, Limal ja Bierges, Belgia.
Park avati 1971, Flevohof (vana park).
Vigala raudteejaam
right|thumb|Vigala jaamahoone aprillis 2009 raudteetammi poolt Vigala raudteejaam on hoonete kompleks Rapla maakonnas Märjamaa vallas Vana-Vigala külas. Algselt oli tegemist raudteejaamaga Rapla–Virtsu raudtee 46. kilomeetril.
Raudteejaama peahoone on hästi säilinud ja seal töötab tänapäeval Vana-Vigala raamatukogu. Täpselt sama projekti järgi on ehitatud Märjamaa ja Põlva jaamahoone. Hoonete näol on tegemist sümmeetrilise ristkülikukujulise põhiplaani ja madala kelpkatusega kahekorruselise kivihoonega, mis ehitati tõenäoliselt Leon Johansoni projekti järgi.
Viimane rong lahkus jaamast 1968. aastal, peale rongiliikluse sulgemist raudtee demonteeriti.
Kui vaadata raudteetammilt Virtsu poole, jääb jaamahoone vasakule.
Rava (Järva)
Rava on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Küla varasem nimi oli Rawaküll. Asulat on esmamainitud 1554. aastal. 2013. aastal oli külas 27 elanikku. Küla pindala on 17 km2.
Asukoht
Rava küla piirneb Kurisoo, Jõgisoo ja Roosna külaga. Külakeskusest on Amblasse 11 km, Aravetele 7 km ja Käravetele 13 km.
Küla on kuulunud 1866. aastast Rava valla, 1892. aastast Ambla valla, 1945. aastast Ambla Külanõukogu ja 1991. aastast Ambla valla koosseisu.
Ajalugu
1554. aastal ostis Rava küla Robert Fricks. Uute omanike käe all hakati külasse mõisa ehitama. 17. sajandi lõpul sai Rava külast Rava mõis ja Väike-Ahula küla nimetati ümber Rava külaks. 1970. aastal liideti Rava külaga Vistla küla ja Rava asundus. 1869. aastal avati Prümlis Heidemetsa vallakool, mis sai Rava algkooli eelkäijaks. 1897 ehitati uus koolimaja. 1919 viidi kool üle mõisa härrastemajja ja muudeti neljaklassiliseks. Kool oli seltsielu keskus. Seal käisid ümbruskonna noored Paul Korkmanni juhendamisel laulu ja tantsu harjutamas. 1921. aastal korraldatud peo sissetulek läks raamatukogu asutamiseks. Raamatukogu asukohaks sai samuti Rava koolimaja. 1926 muudeti kool 6-klassiliseks. Kool suleti 1970. Rava mõisas asus 1918. aastal tööle esimene iseseisvusaegne metskond Eestis. Rava tammik võeti kaitse alla 1936, olles Eesti Looduskaitse Registri esimene sissekanne. Seega võib öelda, et Rava tammik on Eesti esimene looduskaitsealune objekt.
Vaatamisväärsused
Rava mõis on küla keskel asuv ühekorruseline kõrge maakivist soklikorrusega paekiviehitis, akende sillused saetud lubjakivist, veranda nurgad ja trepi tugimüür valgest lubjakivist. Ka majandushoonete juures on sama materjalikasutus. Hoonetekompleksi ümbritsev park läheb teisel pool veehoidlat üle Rava tammikuna tuntud metsapargiks (parkmetsaks). Mõisast eemal põllul asub hollandi tüüpi tuulik. Rava tammiku maastikukaitseala sai alguse Rava tammede kaitse alla võtmisest 1936. aastal eesmärgiga kaitsta ja säilitada liigirikast tamme-segapuistut. Sellel, mõisa vastas, teisel pool veehoidlat oleval 22 ha suurusel puisniidul kasvab 92 põlist tamme, 16 suurt lehist ja üks mitmesaja-aastane mänd. Puisniidul kasvab mitmeid käpalisi, nagu kaunis kuldking, vööthuul-sõrmkäpp, kahkjaspunane sõrmkäpp, Balti sõrmkäpp, pruunikas pesajuur, suur käopõll, ja kahelehine käokeel. Oletatakse, et tammik on jäänuk endisest hiiesalust, mida mõisaajal on juurdeistutamisega täiendatud.
Rava järve rand on Ambla valla populaarseim ujumiskoht, kus korraldatakse ka üritusi. Samuti leiab inimeste hulgas aktiivset kasutamist Rava tammikusse RMK rajatud puhkekoht. Külal on külavanem, kuid puudub külaelu korraldav selts.
Adam Weishaupt
Johann Adam Weishaupt (6. veebruar 1748 Ingolstadt – 18. november 1830 Gotha) oli illuminaatide ordu rajaja.
Ta õppis Ingolstadti jesuiitide gümnaasiumis.
Suu- ja sõrataud
Suu- ja sõrataudi viirus kuulub aftoviiruse perekonda ja Picornaviridae sugukonda.
Suu- ja sõrataud on OIE A-nimekirja haigus.
Navarra kuningas
Tiitlit kasutas esimesena Sancho II Garcés Abarca, kes valitses aastatel 970–994.
Juuli 2006
Juuli 2006, kroonika
Gipuzkoa provints
Gipuzkoa provints on provints ja ajalooline ala Põhja-Hispaanias Baski autonoomses piirkonnas. See asub Biskaia lahe rannikul. Provintsi baskikeelne nimi Gipuzkoa on 2011. aastast ühtlasi provintsi ametlik nimi, varem oli ametlik hispaaniakeelne Guipúzcoa.
Provints piirneb kirdes Prantsusmaa Pyrénées-Atlantiquesi departemanguga, idas Navarra autonoomse piirkonnaga, läänes Biskaia provintsiga, lõunas Araba provintsiga ning põhjas Biskaia lahega. Geograafilised koordinaadid on 42º 58' 10" ... 43º 8' 05" N ja 1º 05' 13" ... 1º 56' 47" W.
Gipuzkoa pindala on 1980 km², mis moodustab Hispaania pindalast 0,38%. See on pindalalt Hispaania väikseim provints.
Võnnu
'''Võnnu nime kannab mitu kohta.
Gipuzkoa provints
Elanike arv on 691 895 (INE andmed, 2006). Gipuzkoa on Hispaania provintside seas elanike arvu poolest 20. kohal; selle elanike arv moodustab 1,55% Hispaania rahvaarvust. Rahvastiku tihedus on 360,77 in/km².
Provintsi halduskeskus on Donostia.
Ametlikud keeled on baski ja hispaania keel. Gipuzkoa on ala, mille elanike seas on baski keele kõnelejate osatähtsus kõige suurem.
Gipuzkoa
Nimekuju Gipuzkoa soovitab baski keeles kasutada kuninglik baski keele akadeemia Euskaltzaindia ning seda kasutatakse tavaliselt baskikeelsetes ametlikes haldusdokumentides, samuti Hispaania põhiseaduse ja Baskimaa Autonoomia Statuudi baskikeelses versioonis.
Seda kasutatakse ka mõnes hispaaniakeelses dokumendis, näiteks on see kõige kasutatavam nimekuju Baskimaa hispaaniakeelses ajakirjanduses.
Gipuzkoa kui ajaloolise ala nimena kasutavad Gipuzkoa üldkogud (Junta General) ametlikult ainult seda nimekuju.
2. juulil 2004 esitas baski parlamendirühm (Baski Rahvuslik Partei) Hispaania parlamendile seaduseelnõu nr 122/000084, millega taheti kehtestada ainsaks ametlikuks nimeks Gipuzkoa. 9. mail 2006 võeti see eelnõu tagasi. Alates 2011. aastast on Gipuzkoa provintsi ainus ametlik nimi.
Guipúzcoa
Nimekuju Guipúzcoa soovitab hispaania keeles kasutada Hispaania Kuninglik Akadeemia. Seda kasutatakse tavaliselt ametlikes haldusdokumentides ja mitteametlikes hispaaniakeelsetes tekstides, samuti Hispaania põhiseaduse ja Baskimaa Autonoomia Statuudi hispaaniakeelses versioonis.
See oli provintsi ametlik nimi vastavalt kuninglikule dekreedile 30. novembrist 1833.
Kliima
Gipuzkoa aastane keskmine temperatuur on +13,0 °C, jaanuaris +8,0 °C, augustis +18,7 °C.
Aastas sajab keskmiselt 1581 mm, sealhulgas jaanuaris 162 mm ja augustis 116 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 1684 tundi, sealhulgas jaanuaris 90 ja augustis 184 tundi.
Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee
pisi|350px|Maantee [[Kabila (Kernu)|Kabila külas]]
Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee (põhimaantee nr 9) on üks Eesti põhimaanteedest. See saab alguse Ääsmäe liiklussõlmest, kus eraldub Tallinna–Pärnu–Ikla maanteest.
Tee pikkus on 80,5 km, kaasa arvatud 1,0 km pikkune lõik Ääsmäe liiklussõlmes ja 3,2 km pikkune lõik Haapsalu linnas.
Esimesed statsionaarsed kiiruskaamerad paigutati maanteele 2013. aasta detsembris.
Sillad Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maanteel
Sildade nimistu pärineb Teeregistri andmebaasist.
Toiteplokk
pisi|Labori toiteplokk|188x188px Toiteplokk on elektrotehnikas kasutatav seade, mis varustab elektrienergia tarbijat sobivate parameetritega elektriga (pinge, voolutugevus jne). Toiteplokid muundavad energiat tarbijale sobivaks, näiteks keemilist energiat elektrienergiaks või võrgupinget alalisvooluks.
Tavaliselt on majapidamises saadaval 230 V / 50 Hz vahelduvpinge või autoakust 12 V alalispinge. Voolu tarbivad seadmed aga vajavad tihti teistsugust pinget, näiteks paljud arvutid vajavad stabiliseeritud pingeid +3,3 V, +5 V ja –5 V, +12 V ja –12 V ühise maanduse suhtes.
Lineaarsed toiteallikad
pisi|435x435px|Lineaarse toiteallika skeem Lineaarsed toiteallika peamine komponent on trafo, mis võib olla näiteks metallist. Trafo eraldab kõrge AC voolu sisendi madalast DC voolu sisendist. Samuti vähendab trafo AC voolu 115 V / 230 V sisendit 30 V peale, et selle saaks siis muuta alaliseks pingeks. Selleks, et muuta vool kasutuskõlblikuks peab trafo esmalt AC voolu vähendama, teiseks läheb alandatud vool dioodidesse, mis omakorda alandavad voolu, siis muudetakse see madalaks DC pingeks, kasutades elektrolüütkondensaatoreid. Viimaseks lastakse pinge ühtlaselt läbi takisti tarbijasse.
Vahelduvavoolu (AC-DC) toiteplokid
Vahelduvavoolu toiteplokke kasutatakse peamiselt, et vahelduv võrgupinge muuta alalispingeks. Vahelduvavoolu toiteplokid näevad kasutust lennunduses, mobiilside mastides ja laevades. Neid kasutatakse sdeadmetes, mis vajavad kõrge sagedusega ja väikese müraga toiteallikat, et mitte segada teiste komponentide tööd.
kommutaator-tüüpi toiteallikad
Toiteallikad muudavad elektrivõrgus 230 V / 50 Hz voolu kasutatavaks DC vooluks toiteploki sees, mis oma korda annab voolu erinevatele komponentidele. Toiteallikas ei tööta ilma koormuseta. Kõige rohkem kasutatakse selliseid toiteallikaid arvutites.
Alalisvoolu (DC) toiteplokid
Alalisvoolu toiteplokke kasutatakse peamiselt varustamaks väiksemaid elektroonilisi seadmeid vooluga. Peamised seadmed, kus alalisvoolu toiteplokke kasutatakse on arvutid, raadiod ja CD-mängijad. Alalisvoolu kasutavad ka telekapuldid, millel on sees patareid.
Programmeeritav toiteplokk
pisi|Programmeeritav toiteplokk Programmeeritava toiteploki operatsioone saab käsitsi seadistada, kasutades analoogsisendit või digitaalset liidest, milleks võivad olla kas RS232 või GPIB. Kontrollitavate seadete alla võivad kuuluda pinge, vool ja sagedus, kui tegu on vahelduvavoolu väljundilise toiteplokiga.
Lineaarse toiteallika ja impulsstoiteallika võrdlus
pisi|257x257px|ATX kommutaator-tüüpi toiteplokk A - Sildalaldi, B - sisend silufilter, C - transformaator ehk trafo, D - väljund mähise filter, E - väljund kondensaatori filterid
Toiteplokide komponendid
Toiteploki peamised komponendid on transformaator, alaldi, silufilter ja pingestabilisaator. pisi|ATX-450PNF toiteplokk
ATX toiteplokk
ATX (advanced technology extended) on emaplaadi ja toiteploki standard, mille lõi Intel 1995. aastal, et täiustada de facto standardeid. See oli esimene suurim muudatus toiteplokidele mitme aasta jooksul, täiustades erinevaid komponente ja standardeid.
ATX spetsifikatsiooni järgi peab toiteplokk olema võimeline tekitama kolme peamist väljundit +3,3 V, +5 V ja +12 V. Samuti peab toiteplokk olema võimeline tekitama vähese energiatarbega -12 V ja +5 VSB (standby). -12 V kasutatakse peamiselt, et varustada negatiivset pinget RS-232 portidele ja seda kasutab ka üks konventsionaalne PCI pesa, et varustada osasid helikaarte vajaliku pingega. 5 VSB kasutatakse, et anda toidet arvuti kellale ja emaplaadi CMOS - patareile.
Varasemad ATX versioonid kasutasid -5 V, et varustada ISA bussi toitega aga see eemaldati, sest see oli iganenud tehnoloogia. pisi|277x277px|Trafo ehitus
ATX toiteploki juhtmed
Algselt kasutati ühte 20-kontaktilist pistikut, et emaplaati toitega varustada. Alates 2003 aastast kasutatakse 24-kontaktilist pistikut, et varustada emaplaati toitega, samuti on selle pistiku küljes ka 8-kontaktiline või 4+4-kontaktiline pistik, mis varustab toitega protsessorit. 24-kontaktilist pistikut saab ka kasutada 20-kontaktilistes pesades. 20-kontaktilise pistikuga oli lihtne emaplaat läbi kõrvetada, kui ühendasid juhtmed valesti aga tänapäeval on seda raskem teha, sest emaplaadil ja toiteploki juhtmetel on kindlad kujundid, mis peavad kokku sobima, et see emaplaati sisse läheks.
Francesco Grimaldi
Francesco Maria Grimaldi (2. aprill 1618 Bologna – 28. detsember 1663 Bologna) oli Itaalia füüsik ja astronoom, jesuiit.
Grimaldi avastas valguse difraktsiooni ja võttis kasutusele termini "difraktsioon". Ta oletas, et valgusel on laineiseloom.
Grimaldi andis Kuu meredele fantaasiarikkad nimed. Nendest nimedest õigustavad ennast ehk vaid "Selguse meri" ja "Vaikuse meri", eriti kohatult mõjuvad aga "Niiskuse meri", "Aurude meri" ja teised veega seotud nimed.
Esimesena avaldas need nimed Grimaldi kaasmaalane ja ordukaaslane Giovanni Riccioli 1651. aastal.
1997. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
1997. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 34. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 3.–15. veebruarini Sestrieres Itaalias. Võistlustel oli mängus 10 komplekti medaleid (viis ala nii meestele, kui naistele).