cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maarjamõisa (Aravete)
Piirkonnas paikneb Aravete tööstuspark, mille territooriumil asuvad AS Aravete Saeveski, AS Optiroc kuivsegude tehas, Aravete Metallitööde OÜ, Terasman OÜ, elektrienergiat vahendab ja ehitusmaterjalide müümisega tegelev OÜ Kuvart. Tööstusterritooriumil asub ka Järvamaa Päästeteenistuse Aravete tugikomando.
Aravete KETE
1966. aastal anti Paide KEKile üle Põllumajanduse Ministeeriumi Ehitus- ja Montaaživalitsusele kuulunud Aravete tootmisbaas, et rajada sealsete hoonete baasil silikaltsiidi tootmise tsehh. Sama aasta kevadel alustati silikaltsiidi autori tehnikadoktor Johannes Hindi juhitud spetsialistide grupi eestvedamisel tsehhi ehitamist. See kestis kuus kuud ja oktoobris valmistati juba katsetoodanguna esimesed plokid. Tootmisel rakendati desintegraatortehnoloogiat. 1. aprillil 1967 moodustati Paide KEKi Aravete silikaltsiiditsehhist kooperatiivsetel alustel iseseisev organisatsioon — Aravete Kolhoosidevaheline Ehitusmaterjalide Tootmise Ettevõte (Aravete KETE). KETE ülesandeks sai edasi arendada silikaltsiidi tootmise tehnoloogiat ja ehitada sellest elamuid. Ettevõtte funktsioneerimiseks vajalikud vahendid panid kokku Paide KEK, rajooni majandid ja vabariikliku nõukogu EKE organisatsioonid, juhtimiseks valiti 7-liikmeline juhatus, kelle esimeheks sai Hans Hansen ja direktoriks Voldemar Laanemets. Esialgu anti KETEIe üle Paide KEKi Aravete tootmisbaasist ainult silikaltsiidi tootmisega seotud hooned, kuid 1967. a novembris juba terve tootmisbaas. 1967. a lõpul oli KETEs 122 töötajat. 1970. aastal valmis silikaltsiiditsehhi teine toodete autoklaavimise lööv ja elamuehituses mindi üle lõplikult viimistletud elamute ehitamisele (seni tehti ainult montaaži). Ettevõtte suurenemisega kaasnes ka toodete nomenklatuuri kasv. 1972. a toodeti poorsilikaltsiidist seinaplokkide ja laepaneelide kõrval veel tihedast silikaltsiidist looma- ja seasöödakünasid, karjaaiaposte, silohoidlaplaate jm. 1977. aastaks oli töötajate arv tõusnud 400 inimeseni ja osanikmajandeid oli 37. Selleks ajaks oli ehitatud 75 korterelamut ehk 600 korterit ja 28 silohoidlat. 1977. aastal valmis lähedalasuvas metsas 50-m lasketiir, kaarrada, suurulukite laskmise rada. Lasketiiru ligidal asetses spordikompleks, mis koosnes 100 meetri rajast, kangus- ja kõrgushüppeplatsist ning kuulitõukesektorist. (Sellest kompleksist ehitati hiljem ümber Aravete kardirada) Lisaks silikatsiitplokkidele toodeti ettevõttes ka kuivehitussegu "Sipa", mida eksporditi ka Läti ja Aserbaidžaani. Polümeerse pahtli "Sipa" leiutas Silikaatbetooni Teadusliku Uurimise Instituudis tehnikakandidaat A. Räni. Silikaatpahtli juurutas tootmisse Aravete KETE uue tehnika insener P. Meris. Tema eestvõtmisel tehti ka vastavad veskid ja sõelad 1974. aastal. "Sipat" on kasutatud elamute trepikodade viimistlemisel Jäneda Sohhvoostehnikumis ja Koeru sovhoosis. Esimesel aastal toodeti kuivpahtlit 22 tonni. 1977. aastal kolis eelnevalt Järva-Madisel asunud apteek ümber Maarja mõisa endisesse hoonesse. Samasse hoonesse remonditi ruumid ka meditsiinipunkti jaoks, mis avati 1978. aastal. "Maarja asulas elas sel ajal sama palju rahvast kui Ambla alevis." Varem Aravetel asunud Paide Rajooni Keskhaigla Aravete ambulatooriumis töötasid vaid velsker ja ämmaemand, nüüd sai ambulatoorium ka päris arsti, lisaks töötas ambulatooriumis ka hooldusõde. Ambulatooriumil oli kasutada on neli tuba ja haigetele ooteruum. Nii apteeker kui ka arst said endale korteri samas majas.
1979. aastal ehitati KETE majandusdirektori Karl Kiipliti eestvedamisel küla keskel asuvale palliplatsile korraliku barjääriga ääristatud valgustatud liuväli. Keset uut elamutsooni paikneva laguneva maja asemel, mis kunagi oli Maarja mõisa tallimehe eluase, ehitati 1985. aastal Taidlusmaja. Projekti tegi Paide arhitekt Toomas Zvorovski. Fuajees valitsesid oranžid-pruunid värvitoonid. Majas asusid: ringiruum, köök kodundusringi tarvis. Ringiruumi ja köögi mööbli valmistas Valga KEK. Esimesel korrusel paiknes kohvibaar valge kaminaga. Hoone teise korruse võttis tervenisti enda alla saal, kus on põrandapinda 162 m2 ja 132 istekohta. Katusekandjatena kasutati Põlva KEKis valmistatud avatud laega liimpuitsarikaid. Omapäraseks muutsid saali veel kolm metallist laelühtrit, mis valmistati oma metallitsehhis, seintel olid lakke suunatud seinatuled. Taidlusmaja valmis suures osas ketelaste ühiskondliku töö tulemusena. Ühtekokku oli pärast tööaega maja ehitamas algusest peale 74 vabatahtlikku. Seal, kus vabatahtlikel oskustest puudu tuli, abistasid kutselised ehitajad. Avapidu peeti 1. novembril 1985. Ringiruumis oli avatud käsitöönäitus. Peol kõlas KETE meesansambli laul ja esinesid naisrahvatantsijad. Novembrikuu jooksul hakkavad veel tegutsema naisansambel, noorte rütmika-, laste tantsu- ja naiste käsitööring. Loodi perekonna- ja noorteklubi.
1986. aastal koosnes ettevõte kahest osast: ehitusmaterjalide laitootmine, mis andis suurema osa toodangust ning kasumist, ja ehitamisest. Allüksusi oli rohkem: silikaltsiiditsehh, pahtlitsehh, eksperimentaalmehaanikatsehh abiseadmete tegemiseks ja remondiks, puidutsehh, elektroonikatsehh (täitis üleliidulisi tellimusi), ehitusjaoskond ning mehhaniseerimisbaas transpordimurede lahendamiseks. Direktor oli siis Matti Rästas. Põhitoodang oli silikaltsiit, mida valmistati aastas 30 000 tonni. Aravete KETE varustas silikaltsiittoodetega poolt Eestit: Paide, Tartu, Viljandi, Valga ja Jõgeva rajooni. 1986. aastal ehitati juurde korpust, kus paiknes kolm autoklaavi. (Autoklaavis kivistatakse silikaltsiidi toorsegu liivast, lubjast ja veest.) 1986 valmis KETEs mehhaniseerimisbaasi remondihall olmekorpusega. Varem remonditi autosid väikestes boksides. Samal ajal hakkas tööle uus saeveski, mis oli sisustatud nüüdisaegsete masinatega.
Elavad pildid
"Elavad pildid" on 2013. aastal Eesti ja Austria koostöös valminud ajalooline film, mille lavastas Hardi Volmer.
Filmis osaleb ligi 80 Eesti näitlejat, nende seas Ita Ever, Aarne Üksküla, Anu Lamp, Tõnu Oja, Sandra Üksküla-Uusberg, Priit Võigemast, Hendrik Toompere juunior juunior, Ain Mäeots, Marika Vaarik, Piret Kalda jt. Filmiga tähistatakse Eesti filmi 100 aasta juubelit.
Filmi võtted algasid 5. jaanuaril 2012. Film esilinastus 21. veebruaril 2013.
2013. aastal käis Eesti kinodes filmi vaatamas 25 232 inimest.
Tomáš Kundrátek
Tomáš Kundrátek (sündinud 26. detsembril 1989 Přerovis) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib Tšehhi kõrgliiga klubis Třineci Oceláři.
Třineci Oceláři meeskonnas debüteeris ta Tšehhi kõrgliigas hooajal 2006–07.
2008. aastal valis New York Rangers ta NHL-i draft'is 90. valikuna.
Aastatel 2008–2010 mängis ta Põhja-Ameerikas Western Hockey League'i klubis Medicine Hat Tigers. Seejärel mängis ta American Hockey League'is (AHL) New York Rangersi noorteklubis Hartford Wolf Pack. 2011. aasta novembris müüdi Kundráteki mängijaõigused Washington Capitalsile. Pärast seda asus Kundrátek mängima AHL-is Capitalsi noorteklubis Hershey Bears. NHL-is debüteeris ta 11. jaanuaril 2012 mängus Pittsburgh Penguinsi vastu. Hooajal 2011–12 pääses ta NHL-is väljakule kokku viies mängus. NHL-is sai ta mänguaega veel vaid hooajal 2012–13 ning lõi NHL-is lõi ta oma esimese ja ainsa värava 5. märtsil 2013 mängus Boston Bruinsi vastu.
2015. aasta juunis sõlmis Kundrátek üheaastase lepingu KHL-i klubiga Riia Dinamo. KHL-is mängis ta pärast seda veel kolmes klubis: Bratislava Slovan (2016–2017), Nižni Novgorodi Torpedo (2017–2018) ja Kunluni Red Star (hooaja 2018–19 esimeses pooles).
Hooajal 2018–19	naasis ta Třineci Oceláři. Samal hooajal mängis ta lühikest aega veel ka Šveitsi kõrgliiga klubis HC Davos. 2021. aastal tuli ta Ocelářiga Tšehhi meistriks.
Tšehhi jäähokikoondise koosseisus on Kundrátek osalenud 2018. ja 2022. aasta taliolümpiamängudel ning 2016. ja 2017. aasta maailmameistrivõistlustel.
Vigala Väega Värk
Vigala Väega Värk on valimisliit Vigala vallas.
Valimisliit moodustati 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisteks. Valimisliidu liikmetest valiti 2013. aastal vallavolikogusse Priit Kärsna, Jüri Nisumaa, Kristine Niit, Martin Andreller, Ants Ojavee, Enn Roosi ja Olavi Allipere ehk 13 volikogu liikmest 7. Peale Priit Kärsna nimetamist vallavanemaks pääses asendusliikmena volikogu liikmeks valimisliidu liige Maret Järv.
Päevauudised (ajaleht, 1945)
Päevauudised : DP Camp U-2 juhatus - [DP = Displaced Persons = ümberpaigutatud isikud] oli Eesti 1. Tagavararügemendi ajaleht (Augsburg-Hochfeldi laagri informatsioonileht ), mis ilmus alates 1945. aasta suvest - 1953 Saksamaal Bocholtis, Sielbecki vangilaagris. Ajalehte paljundati mimeograafpaljundusega.
Tegevtoimetajaks oli Juhan Köhler.
Seda ajalehte võiks nimetada ka esimeseks Eesti päevaleheks paguluses, kuna see ilmus seitse korda nädalas.
Suurop
Suurop on olnud kahe laeva nimi:
Bío-Bío piirkond
Bío-Bío piirkond on Tšiili 1. järgu haldusüksus (piirkond). See on saanud nime Tšiili suuruselt teise jõe Bío-Bío järgi, mille suue on piirkonna halduskeskuse Concepcióni lähedal.
Lars Johansson
pisi|Lars Johansson, 2022 Lars Einar Johansson (sündinud 11. juulil 1987 Avesta vallas) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib väravavahina Rootsi kõrgliigaklubis Frölunda.
Rootsi kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2006–07 Mora IK-s. Aastatel 2008–2013 mängis ta Mora ja Västerås IK-ga Rootsi esiliigas.
2016. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu NHL-i klubiga Chicago Blackhawks. Hooajal 2016–17 mängis ta ainult American Hockey League'is Blackhawksi noorteklubis Rockford IceHogs.
2017. aasta juulis sõlmis ta lepingu KHL-i klubiga Moskva CSKA. 2019. aastal valiti ta KHL-i tähtede mängule. Samal aastal võitis ta CSKA-ga Gagarini karika. Hooaegadel 2017–18, 2019–20 ja 2020–21 lasi ta KHL-is kõikidest väravavahtidest endale keskmiselt lüüa kõige vähem värvaid mängu kohta (vastavalt keskmiselt 1,31, 1,40 ja 1,59 väravat mängus).
2021. aasta juunis liitus ta Peterburi SKA-ga. Hooajal 2021/22 lasi Johansson KHL-is kolmandat hooaega järjest endale lüüa keskmiselt kõige vähem väravaid mängu kohta (1,63).
2022. aasta mais naasis ta Frölundasse.
Rootsi jäähokikoondise koosseisus osales Johansson 2022. aasta taliolümpiamängudel.
Tema vanem vend Martin Johansson on murdmaasuusataja ja orienteeruja.
Tammiku tänav (Tallinn)
Tammiku tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis. Tammiku tänav algab Särje tänavalt, ristub Roosi tänava, Kadaka puiestee, Õhtu tänava ja Tammepärja tänavaga ning lõpeb Toome puiesteel. Tammiku tänav on idakagu-lääneloodesuunaline ja ligi 500 meetri pikkune.
Tänava nimi ja ajalugu
Tammiku tänav paikneb endise Peetri aedlinna maa-alal. Tänava esialgne nimi oli Aleksejevi tänav (vene keeles Алексеевская улица). Praeguse nime sai Tammiku tänav 13. novembril 1925.
Mikropartiklid
pisi|Vesiikuli molekulaarne mudel Mikropartikliteks nimetatakse väikseid ekstratsellulaarseid organelle, mida rakk võib sekreteerida väliskeskkonda. Põhilised nendest on eksosoomid ja mikrovesiikulid. On olemas veel spetsiifilised apoptootilised vesiikulid ja sünaptilised vesiikulid. Apoptootilised tekivad raku apoptoosi ehk programmeeritud surma tagajärjel. Sünaptilised transportivad neuromediaatoreid keemilistes sünapsides. Hulkraksetes organismides peavad erinevad rakud omavahel kontakteeruma selleks, et organismi talitlus oleks kooskõlastatud. Selleks on mitu erinevat viisi. Klassikalised on mehaaniline kontakt rakkude vahel, sünaptiline signalisatsioon, endokriinne ja parakriinne signaalirada. Viimastel aastatel selgus, et mikropartiklitel on suur roll rakkudevahelises kommunikatsioonis. On oluline eristada omavahel eksosoome ja mikrovesiikuleid. Neil on erinevad tekkerajad ja markerid.
Teke
Eksosoomid on väikesed lipiidse kaksikmembraaniga ümbritsetud vesiikulid. Eksosoomid olid avastatud 1983. aastal retikulotsüütide kultuuris. Retikulotsüüdid on erütrotsüütide eellased. Rakud sekreteerivad neid kahel viisil. Kas konstitutiivselt ehk reguleerimata konstantse eraldumise kaudu või reguleeritud raku aktivatsioonil mõne teise signaalmolekuli toimel. Eksosoomid on endosomaatilise päritoluga. See eristab neid teistest mikropartiklitest. Rakkudes paiknevad suured multivesikulaarsed kehakesed. Multivesikulaarse kehakese membraan sopistub sisse ja sinna voolab osa tsütosoolist. Pärast eraldub see väike vesiikul täielikult multivesikulaarse kehakese membraanist ja liigub kehakese sisse. Nii toimub kuni terve multivesikulaarne kehake on täis. Pärast võib ESKRT valk (endosoomi sorteeriv kompleks) suunata multivesikulaarse kehakese kas lüsosoomi, kus toimub proteiinide degradatsioon või plasmamembraani suunas. Kui multivesikulaarne kehake suunatakse lüsosoomi, siis seda nimetatakse degradatiivseks. Degradatiivse kehakese signaaliks on ubikvitiini lisamine. Ubikvitiiniga markeeritakse ka teisi valke, mida suunatakse lüsosoomi või proteosoomi. Eksotstsütootilised multivesikulaarsed kehakesed ühinevad plasmamembraaniga. Toimub membraanide fusioon ja eksosoomide eraldumine väliskeskkonda. Mikropartiklitest on ainult eksosoomid endosomaatilise päritoluga.
Iseloomustus
Eksosoomide diameeter on 50–100 nm vahel. Eksoomide membraani koostises on spetsiifilised markerid, mis on seotud nende endosomaatilisese päritoluga. Nende hulka kuuluvad membraani transpordis ja fusioonis osalevad valgud: GTPaasid, anneksiinid, tetrasponniinid CD9, CD63, CD81 ja CD82. Markerite mitmekesisus on väga suur. Eksosoomid sisaldavad sageli mRNAd ja miRNAd.
Funktsioon
In vitro tingimustes sekreteerivad paljud rakutüübid söötmesse eksosoome. Vereliistakud, soole epiteeli rakud, adipotsüüdid ehk rasvakoe rakud, fibroblastid, paljud kasvajate rakuliinid. In vivo on neid leitud paljudes bioloogilistes vedelikes. Eriti palju eksosoome on veres. Ühes mikroliitris leidub kuni 3 000 000 eksosoomi. Organismis tsirkuleerivad eksosoomid osalevad rakkudevahelises kommunikatsioonis ja füsioloogilistes protsessides. Sõltuvalt koest või rakutüübist, kust eksosoom pärineb, erinevad ka nende funktsioonid. Nad on seotud selliste protsessidega nagu apoptoos, angiogenees, vere hüübimine. Eksosoomid, mis on leitud imetajate piimast, sisaldavad palju miRNAad. On näidatud, et need miRNAad osalevad vastsündinu immuunsuse arenemisel.
Teke
Mikrovesiikulite tekkerada on täiesti erinev eksoomide tekkerajast. Mikrovesiikulid tekivad rakumembraani väljasopistuse tagajärjel. Rakumembraan koosneb fosfolipiidide kaksikkihist. Normaalsetes füsioloogilistes tingimustes on fosfolipiidide paiknemine membraanis asümmeetriline. Fosfaatidüülholiin ja sfingomüeliin paiknevad põhiliselt välimises kihis. Aminofosfolipiidid ja fosfatidüületanoolamiin kuuluvad põhiliselt sisemise kihi koosseisu. Sellise asümmeetria säilitamine on raku jaoks väga oluline. Seda tagavad spetsiaalsed ensüümid. Tuntuimad nendest on flipaasid, mis tagavad niinimetatud flip-flop liikumise ehk lipiidi molekuli translokatsiooni ühest kihist teise. Raku aktiveerumisel ja apoptoosi signaaliraja aktivatsioonil membraani füsioloogiline fosfolipiidide paiknemine muutub. Ca2+ ioonide mõjul toimub tsütoskeleti aktiini filamentide ümberkorraldamine rakumembraani juures. Neis kohtades rakumembraan ei ole enam seotud tsütoskeletiga. Membraan hakkab punguma ja selle sisse voolab tsütoplasma koos valkude, mRNA, miRNA-ga. Lõpuks toimub vesiikuli eraldumine rakupinnalt. Mikrovesiikulid on suuremad kui eksosoomid. Nende diameeter varieerub 0,1–1 µm vahel. Veres on väga palju trombotsütaarse päritoluga mikrovesiikuleid. Trombotsüütide mikrovesiikulite peamine marker on CD41 valk aga on ka teisi.
Funktsioon
Mikrovesiikulid, mis tsirkuleerivad veres, osalevad normaalsetes füsioloogilistes ja patoloogilistes protsessides. Mikrovesiikulite kaudu toimub rakkude aktivatsioon ja apoptoosi kaskaadi aktiveerimine. Sõltuvalt stiimulist võivad mikrovesiikulid sisaldada erinevaid signaalimolekule ja mRNAd. Trombotsüütidest eraldatud mikrovesiikulite erinevad alampopulatsioonid sisaldavad angiogeneetilisi ja antiangiogeneetilisi faktoreid. Nende kaudu reguleerivad trombotsüüdid veresoonte tekkimist sõltuvalt signaalist, mida nad keskkonnast saavad. Trombotsüütide mikrovesiikulid võivad osaleda ka trombi moodustamise protsessis. Tüvirakkude mikrovesiikulid sisaldavad mRNAd, mis osaleb sihtrakkude reprogrammeerimisel. On näidatud, et mikrovesiikulid võivad sisaldada ka miRNAd. miRNA on mittekodeeriv RNA tüüp, mis osaleb geenide ekspressiooni reguleerimisel posttranskriptsioonilisel tasemel. Mikrovesiikulid toimivad nagu info kandjad erinevate kudede vahel.
Mikropartiklite roll vähitekkes
Mikropartiklid soodustavad kasvaja arengut mitmel viisil. Kuna neil on oluline roll rakkudevahelises kommunikatsioonis, kasutavad kasvajarakud neid oma signaalide ülekandmises. Kasvajarakkude mikropartiklid sisaldavad angiogeneetilisi faktoreid, mis soodustavad uute veresoonte tekkimist kasvaja ümbruses. Uued veresooned omakorda soodustavad kasvaja arengut. Kasvajarakud vajavad palju toitaineid ja head varustamist hapnikuga, sest nad on füsioloogiliselt väga aktiivsed. Olulisim angiogeneetiline faktor on veresoonte endoteeli kasvufaktor VEGF, mis soodustab endoteeli rakkude paljunemist ja stimuleerib angiogeneesi. Hilisemates staadiumites kasutavad kasvajarakud neid veresooni ka migreerumiseks. Nii tekivad uued metastaasid. Mikropartiklite kaudu võib toimuda ka geneetilise informatsiooni vahetamine. Glioblastoomi rakud sekreteerivad eksosoome, mis sisaldavad mRNA-d. Neid eksosoome fagotsüteerivad endoteeli rakud ja neis toimub glioblastoomi mRNA ekspressioon. Endoteeli rakud, kus toimus glioblastoomi mRNA ekspressioon, osalevad kasvaja edasises metastaseerumises. Glioblastoom on väga agressiivne ajukasvaja, mis annab palju metastaase. Arendatakse meetodeid mille abil saaks onkoloogilisi haigusi paremini diagnoosida. Patsientidel munasarja kasvajaga isoleeriti eksosoome ja tuvastati spetsiifiline miRNA.
Ridleyandra merohmerea
Ridleyandra merohmerea on taimeliik gesneerialiste sugukonnast.
Ridleyandra merohmerea kasvab Malaka poolsaare lääneosas.
Vikerlased
"Vikerlased" on Eesti helilooja Evald Aava heroilis-romantiline ooper kolmes vaatuses ja kuues pildis Voldemar Loo libretole viikingite ja vikerlaste ajaloolise 1187. aasta Sigtuna röövretke legendi järgi. Eesti rahvusliku ooperi sünniteos. Hinnatud kõigi aegade parimaks eesti rahvuslik-patriootiliseks ooperiks. Muusika on meloodiline ja helikeel rahvaliku koloriidiga.
Helilooja alustas ooperi komponeerimist juba Tallinna konservatooriumis õppimise ajal. Esmaettekanne toimus 8. septembril 1928 Tallinnas Estonia teatris ja oli üliedukas. Esmalavastuses esitasid peaosi Ida Aav-Loo (Juta), Marta Runge (Vaike), Karl Ots (Ülo), Aleksander Arder või Karl Viitol (Olav). Esimesel hooajal mängiti ooperit 22 korda. Sama lavastus püsis mängukavas ka järgmise hooaja.
Hiljem on seda korduvalt lavastatud nii Estonias (1935, 1942 ja 1969) kui ka Vanemuises (1935, 1955, 1958 ja 1987). Ooperit on män­gitud ka vaba­õhuetendustel Tartus (1959) ja Tallinnas (1961). Läbilõige "Vikerlastest" esitati Estonias ka 1993. aastal. Dirigendipuldis oli Neeme Järvi.
Peamised osad: Juta (sopran), Vaike (sopran), Ülo (tenor), Olav (bariton), Hiietark (bass), Vaho (bass).
Muusikalugusid: koorid "Läki lausa lahingusse" ja "Sõua, jõua"; Ülo aaria "Ju päike läinud looja"; Juta ja Ülo duetid "Õnn, meie juurde jää!" ja "Nüüd siis ma jälle kodus olen"; Olavi aaria "Oo, piiga kaunim", tantsunumber "Eesti tants"; Vaike aaria "Nii siis see kõik unenägu".
"Vikerlaste" aariaid on sageli esitatud ka kontserdilaval. Aav tegi 1933. aastal ooperi muusikast sümfoonilise süidi ning 1935. aastal seadis viiulile, tšellole ja klaverile Juta ning Ülo dueti.
Süžee
Tegevus toimub 12. sajandil Eestis Saaremaal ja Rootsis Sigtunas. Rahvas on kogunenud Saaremaa randa ja austab Ülot, kes on tulnud jõu- ja osavus­män­gude võitjaks. Saaremaa vanema Vaho tütar Juta ja lapse­põlve­kaaslane Vaike kroonivad teda lillepärjaga. Mõlemad tüdrukud armastavad Ülot. Ülo armastab aga Jutat.
Vaho toob koos mandrilt Rävalast ja Ridalast tulnud saadikutega teate Sigtuna vürsti Olavi röövretkedest ja paluvad abi. Vaike toob teate, et rootslased Olavi juhtimisel on tunginud külla ja viinud endaga kaasa naisi. Nende hulgas on olnud ka Juta. Rahvas koguneb pühasse hiide, et paluda jumalatelt sõjaõnne eelseisvaks kättemaksuretkeks Sigtunasse. Kõik märgid ennustavad sõjakäiguks õnne. Retke juhtimine usaldatakse Ülole. Vaho lubab oma tütre retke õnnestumise korral Ülole naiseks. Vaike on sellest lubadusest masendatud. Mehed ruttavad vaenlast jälitama.
Juta on Sigtunas vangis ning igatseb kodu ja Ülo järele. Vürst Olav on temasse armunud, kuid Juta tõrjub mehe lähenemiskatseid ja soovi saada tema naiseks. Eestlased tungivad linna ja hävitavad selle. Ülo ja sõdalased tungivad lossi. Juta palvel jäetakse Olav ellu ja võetakse vangina kaasa. Olav järeldab sellest, et Juta pole ikkagi tema suhtes ükskõikne.
Viker­lased saabuvad retkelt tagasi. Vaho teatab, et Ülo ja Juta pulmad peetakse järgmisel päeval. Juta ja Ülo on õnnelikud. Vaike on sügavalt kurb. Olavil õnnes­tub valvurite käest põgeneda. Kui Ülo hetkeks lahkub ilmub Olav veendunult, et Juta teda armastab ja palub Jutalt abi Saare­maalt pääsemiseks ning keelitab Jutat kaasa tulema. Juta keeldub. Olav tahab Jutat taas vägivaldselt kaasa võtta. Juta appihüüdu kuuleb Vaike, kes kutsub Ülo appi. Olav haarab Vaikelt noa, ründab Ülo selja tagant ja tapab ta. Olav põgeneb ja lubab Jutale järele tulla.
Juta leinab oma armsamat ja rahvas nutab taga oma kangelast. Taas saabub külla Olav ja kutsub Jutat veelgi tungivamalt endaga Rootsi kaasa. Juta vastab, et vihkab Ülo mõrtsukat. Olav mõistab, et Juta ei hakka teda kunagi armastama, neab oma saatust ja läheb hulluks. Vaho korraldusel süüdatakse tuleriit, et sellel Ülo surnukeha põletada.
Academia pro Interlingua – Discussiones
pisi|Ajakirja Discussiones esimese numbri esikaas. Academia pro Interlingua – Discussiones (õigupoolest Discussiones) oli tehiskeelte propageerimiseks loodud organisatsiooni Academia pro Interlingua ajakiri, mis ilmus alates augustist 1909 ja oli organisatsiooni häälekandja kuni 1913. aastani.
Ivan Cavaleiro
pisi|Ivan Cavaleiro 2015. aastal [[Deportivo La Coruña särgis]] Ivan Ricardo Neves Abreu Cavaleiro (sündinud 18. oktoobril 1993 Vila Franca de Xiras) on Portugali jalgpallur, kes mängib Inglismaa kõrgliiga klubis Fulham. Tema mängupositsioon on äärepoolkaitsja, kuid ta võib mängida ka ründajana.
Astra (küla)
Astra on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Saulkrasti piirkonnas Saulkrasti vallas. Küla asub valla keskosas Pēterupe jõe ääres ja jääb piirkonna keskusest Saulkrastist 3,8 ning Riiast 45,7 km kaugusele.
Ivan Cavaleiro
Ta alustas profikarjääri Lissaboni Benficas, mille noorteakadeemiaga oli ta liitunud 2007. aastal. Hooaegadel 2012–13 ja 2013–14 mängis ta Benfica duubelmeeskonnas Portugali esiliigas, lüües vastavalt 12 ja 10 väravat. Debüüdi Benfica esindusmeeskonnas tegi ta 19. oktoobril 2013 Portugali karikamängus CD Cinfãese vastu. Neli päeva hiljem mängis ta UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus PAE Olympiakóse vastu. Ainsa värava lõi ta Benfica meeskonnas 15. jaanuaril 2014 Taça da Liga mängus Leixõese vastu.
Hooaja 2014–15 veetis Cavaleiro Hispaania kõrgliiga klubis Deportivo La Coruña, lüües liigas kolm väravat. 2015. aasta juulis sõlmis ta lepingu Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Monaco.
2016. aasta augustis liitus ta Inglismaa esiliiga Wolverhampton Wanderersiga. Kaks esimest hooaega veetis ta Wanderersiga Inglismaa esiliigas. Hooajal 2017–18 võideti esiliiga ja tõusti kõrgliigasse. Cavaleiro lõi sel hooaja liigas üheksa väravat.
2019. aasta juulis suundus ta Wolverhampton Wanderersist laenule Fulhami. 2020. aasta jaanuaris sõlmis ta klubiga püsiva, nelja ja poole aasta pikkuse lepingu.
Debüüdi Portugali jalgpallikoondises tegi Cavaleiro 28. veebruaril 2014 sõprusmängus Kameruni vastu.
1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused ratsutamises
1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused ratsutamises .
Fariza Ongarsõnova
Fariza Ongarsõnova (kasahhi keeles Фариза Оңғарсынова; 25. detsember 1939 – 23. jaanuar 2014 Nur-Sultan) oli kasahhi kirjanik ja tõlkija.
Fariza Ongarsõnova loomingust on eesti keeles Ly Seppeli tõlkes ilmunud luulekogu "Lõõsalaulud" (1984; kirjastus Eesti Raamat).
Päikeseelement
pisi|[[Monokristallilisest ränist päikeseelement]] pisi|Polükristallilisest ränist päikeseelemendid [[päikesemoodulis]]
Päikeseelement ehk fotogalvaaniline element (inglise keeles solar cell või photovoltaic cell) on fotoelektriline seadis, mis valguskiirgust absorbeerides (neelates) muundab valgusenergia vahetult elektrienergiaks. . Muundamine toimub pooljuhtmaterjalis – absorbermaterjalis – moodustatud pn-siirdes.
Valgust neelava ja muundava kihi paksuse järgi jagunevad päikeseelemendid paksu- ja õhukesekihilisteks. Valdava turuosa maailmas hõivavad paksukihilised päikeseelemendid ja umbes 5 % õhukesekihilised (2020). Viimaseid tuntakse üldiselt õhukesekileliste päikeseelementidena (inglise keeles thin-film solar cell),
Paksukihilised elemendid valmistatakse kristallilisest ränist 150–200 mikromeetri paksuste plaatidena (inglise keeles wafer). Kristallilisest ränist elementides moodustab valgust neelav ja muundav kiht räniplaadi pealispinnas 10–100 µm (olenevalt räni kristallistruktuurist). Õhukesekilelistel elementidel võib kile olla sada korda õhem. Ühe päikeseelemendi elektromotoorjõud (avaahelapinge) on 0,6–0,7 V ja tööpinge keskmiselt 0,5 V. Elemendi arendatav võimsus sõltub valgust absorbeeriva pinna suurusest ja on kristallilisest ränist elementide korral keskmiselt 160 W/m2 (standardtingimustel). Elemendi plaadi levinud küljepikkus on 156 mm.
Nõutava pinge ja võimsuse saamiseks ühendatakse vajalik arv elemente järjestikku (jadaühendusse). Jadamisi ühendatud ja läbipaistva pealispinnaga kaitsekesta paigaldatud elemendid moodustavad päikesemooduli. Suurema võimsuse saamiseks ühendatakse moodulid päikesepaneeliks.
Vahel nimetatakse päikeseelementideks ekslikult ka päikesekollektori elemente. Need elemendid aga ei tooda elektrivoolu, vaid salvestavad energiat soojusena boileris.
Materjalid
Päikeseelemente nimetatakse tavaliselt selle pooljuhtmaterjali järgi, millest nad on valmistatud. Kasutatava pooljuhtmaterjali alusel jaotatakse päikeseelemendid esimese, teise ja kolmanda generatsiooni ehk põlvkonna elementideks.
Esimese põlvkonna elemendid, mida kutsutakse ka traditsioonilisteks, valmistatakse kristallilisest mono- või polükristallilisest ränist.
Teise põlvkonna elementides on valguskiirgust absorbeerivaks materjaliks peamiselt mikrokristalliline räni (µc-Si) või amorfne räni (a-Si:H), harvemini kaadmiumtelluriid (CaTe), vaskindiumgalliumseleniid (CIGS) vm. Sorbentmaterjal sadestatakse aurufaasist õhukese kilena alusmaterjalile. Niisugustel elementidel põhinevadid päikesepaneelid on näiteks kasutel päikeseeletrijaamades. Amorfset ja mikrokristallilist räni kasutatakse ka kombineeritult muude mineraalsete pooljuhtidega mitmekihiliste, nn tandempaikeseelementide tootmiseks.
Kolmanda põlvkonna päikeseelemendid on enamasti uurimis- ja arendusjärgus. Absorbermaterjalidena uuritakse mitmesuguseid anorgaanilisi ja metallorgaanilisi ühendeid, et luua efektiivseid stabiilsete omadustega päikeseelemente ja ühtlasi vähendada tootmiskulusid. Rakendatakse õhukese tahkiskile tehnoloogiaid: valgust neelav materjal kantakse ühe või mitme väga õhukese, nanomeetrites mõõdetava  kihina alusmaterjalile, milleks võib olla klaas, plast või metall.
Jevsevi (Samartsev)
Kuni 1930. aastani töötas ta oma isa talus, seejärel kolhoosis, 1937–1941 oli kaevur. 1941–1946 oli ta mobiliseeritud sõjaväkke, pärast sõda töötas taas kaevanduses.
Päikeseelement
Talitluspõhimõte
Päikeseelement on tööpõhimõttelt suurepinnaline fotodiood, mis talitleb fotogalvaanilises (vooluallika) režiimis. Elemendis neelduva valguskiirguse energia arvel tekivad pooljuhtmatejalis vabad laengukandjad – elektronid ja augud. Et need laengud moodustaksid elektrivoolu, on vaja jõudu, mis paneks tekkinud vabad elektronid ühes suunas liikuma. Selle jõu allikaks on pooljuhtmaterjalis loodud pn-siirde sisemine elektriväli, vt sisefotoefekt. Tulemusena tekib päikeseelemendi klemmide vahel elektromotoorjõud ja kui klemmidega ühendada koormus, siis läbib seda elektrivool – fotovool. Olenevalt päikeseelemendi ehitusest võib fotovoolu põhjustada kas ainult laengukandjate triiv (nende suunatud liikumine) või siis lisaks ka laengukandjate difusioon.
Jevsevi (Samartsev)
Alates 1949. aastast oli ta preester Ivan-Usenski külas Belebei rajoonis Baškiiri ANSV-s. 13. juunil 1953 pühitseti ta peapiiskop Joanni ja piiskop Jepifani poolt piiskopiks tiitliga Belebei ja Beloretski piiskop. Alates 1958. aastast oli ta Permi ja 1964. aastast Kurski piiskop.
Päikeseelement
Talitluspõhimõte
Elektromotoorjõu tekkimist pn-siirdes valguskvantide toimel nimetatakse fotogalvaaniliseks efektiks, ka ventiilfotoefektiks.
Tunnussuurused
Päikeseelemendi tunnussuurused antakse standardtingimustel STC (Standard Test Conditions), mis on järgmised:
Tunnussuuruste indeksitena on kasutusel järgmised inglise keele sõnade lühendid;
Päikeseelementi iseloomustatakse järgmiste parameetritega:
Kasutegur
Päikesaeelemendi kasutegurit \eta iseloomustab genereeritava elektrilise võimsuse ja elemendile langeva valguskiirguse võimsuse  suhe: Seda suhet väljendatakse harilikult protsentides.
Valguskiirguse sagedusriba optimaalse ärakasutamise korral võib kasuteguri piir olla 41 %. Sellele piirile võib kõige lähemale jõuda tandemelement, Enamikus praktilistes rakendustes ei ületa kasutegur 25 %. Kasutegurit saab oluliselt suurendada valguse optilise kontsentreerimisega elemendile.
Päikeseelemendi ajalugu
Fotogalvaanilist efekti demonstreeris eksperimentaalselt prantsuse füüsik Alexandre-Edmond Becquerel 1839. aastal. 19-aastaselt ehitas Becquerel oma isa laboratooriumis esimese fotogalvaanilise elemendi. Alles 1883. aastal ehitas Charles Fritts esimese tahke fotogalvaanilise elemendi, siirete saavutamiseks kattis ta üliõhukese kihi kullaga seleenpooljuhi. Seadme efektiivsus oli ainult 1%. 1888. aastal ehitas vene füüsik Aleksandr Stoletov esimese fotoelektrilise elemendi, mis põhines 1887. aastal Heinrich Hertzi avastatud fotoelektrilisel efektil.
1905. aastal seletas saksa füüsik Albert Einstein fotoefekti olemust – metalli pinnale langeva footoni energia kulub elektroni väljalöömise tööks ja sellele elektronile kineetilise energia andmiseks. Einstein sai selle eest 1921. aastal Nobeli füüsikaauhinna. 1940. aastal avastas USA uurimisinstituudi Bell Labs füüsik Russel Ohl räni pn-siirde ja sellel asetleidva fotoelektrilise efekti, kuid ka selle kasutegur oli alla 1%. Pärast Teist maailmasõda patenteeris Ohl 1946. aastal esimese moodsa päikeseelemendi.
Esimese praktilise päikeseelemendi arendasid Daryl Chapin, Calvin Souther Fuller ja Gerald Pearson 1954. aastal uurimisinstituudis Bell Labs. Räni sihipärase doteerimise teel valmistati praktiliseks kasutamiseks sobiv päikeseelement kasuteguriga ligikaudu 6%. Võrreldes seleenil põhinevate elementidega, millel oli raskusi saavutamaks efektiivsust 0,5%, oli edusamm suur. Esialgu kasutati neid päikeseelemente mänguasjades ja teistes vähestes rakendustes, kuna elektritootlikkuse ja hinna suhe oli väga madal. 1956. aastal maksid päikesepaneelid võimsusega 1 vatt ligikaudu 300 dollarit, samas elektrijaama tootmisvõimsuse vatt maksis 0,5 dollarit.
Umbusuga suhtuti ettepanekusse paigaldada päikeseelemendid satelliidile Vanguard I, mis lennutati orbiidile 1958. aastal. Esialgu oli plaanis varustada satelliit patareitoitega, mille tühjenemise tõttu hinnati satelliidi eluiga lühikeseks. Lisades aga satelliidile päikeseelemendid, oli võimalik satelliidi missiooni aega oluliselt pikendada ilma suuremate põhimõtteliste muudatusteta satelliidile. Esialgne skeptitsism asendus peagi suure eduga ning päikeseelemendid võeti kiiresti kasutusele paljudes satelliitides. Märkimist väärib, et 1962. aasta juulis varustati 3600-elemendilise päikesepatareiga Bell Labsi enda sidesatelliit Telstar 1.
Järgmisel kahel aastakümnel olid edusammud aeglased. Ainukesena levis päikeseelementide kasutuselevõtt kosmoseteaduses, kus tänu nende kaalu ja võimsuse vahekorrale edestasid nad konkureerivaid tehnoloogiaid. Kuid see edu tingis ka aeglase arenemise, nimelt oldi kosmoseteaduses valmis maksma kõike parimate võimalike elementide eest. Seega polnud põhjust investeerida odavamatesse võimalustesse, kui see oleks vähendanud efektiivsust. Päikeseelementide hinna määras suuresti pooljuhttööstus. Nende üleminek integraallülitustele 1960ndatel tingis suuremate toorikkristallide saadavuse odavamate hindadega, mis viis ka lõpuks päikeseelementide hinnalanguseni. Siiski oli eelnimetatud efekt piiratud ja 1971. aastal maksis 1 vatt päikeseelementidel saadud võimsust ligikaudu 100 dollarit. paremal|450px|lang=et
Pärast Elliot Bermani päikeseelementide tootmiskulude langetamist ligi kümnele dollarile (jaemüügihind 20 dollarit), on edasised täiendused langetanud tootmiskulude hinda 1 dollarini vati ja jaemüügihinda 2 dollarini vati kohta. Päikesepaneele toetavad komponendid ja süsteemid maksavad rohkem kui paneelid ise.
Nii nagu pooljuhttööstus on läinud üha suuremate toorikkristallide peale, on ka päikeseelemendid muutunud suuremaks. 1977. aastal päikesepaneelide ehitamisele spetsialiseerinud ARCO Solari paneelides kasutati elemente, mille diameeter oli vahemikus 51–100 mm. 1990. aastatel ja 2000. aastate alguses kasutati paneelides tavaliselt pooljuhtplaate diameetriga 125 mm ning alates 2008. aastast kasutatakse enamikus uutes päikesepaneelides elemente diameetriga 150 mm. LCD-, plasma- ja muude lameekraanide võidukäik 1990. aastate lõpus ja 2000. aastate alguses viis suuremõõtmeliste kõrgekvaliteediliste klaaslehtede saadavuseni, mis võeti peatselt kasutusele ka päikesepaneelide katmisel.
1990ndatel said päikeseelemendid üha populaarsemakspolükristallilisest ränist (polysilicon). Need elemendid on väiksema efektiivsusega kui monokristallilisest ränist päikeseelemendid, kuid polükristallilise räni kasvatamise tõttu suurtes vaatides, on tootmiskulud oluliselt madalamad. 2000. aastate keskel domineerisid polükristallilisest ränist elemendid odavamate paneelide turul, kuid mitmete tegurite tõttu on kõrgema efektiivsusega monokristallilisest ränist elemendid läinud üha laiemasse kasutusse.
Raivo Sepp
Raivo Sepp (sündinud 7. juunil 1964 Saaremaal ) on Eesti jurist, endine riigi peaprokurör.
Raivo Sepp lõpetas Kingissepa 2. Keskkooli Kuressaares. 1991. aastal lõpetas ta õpingud Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Saaremaa Rahvateatri näitleja aastail 1980–1984. Raivo Sepp alustas 1989. aastal Eesti NSV Prokuratuuri Tartu rajooni prokuratuuris ühiskondliku abi ametikohal. 1990. aastast stažeeris Jõgeva rajooni prokuratuuris. Aastatel 1990–1992 oli ta Võru rajooni ja Võru maakonna prokuratuuris uurija ning vanemuurija ametikohal. Aastatel 1992–1994 oli ta Eesti Kohtueelse Uurimise Ameti ja Keskuurimisbüroo Võru uurimisbüroo direktor.
Aastatel 1994–1997 oli Raivo Sepp Viljandi Politseiprefektuuri politseiprefekt. Aastatel 1997–1998 töötas ta Politseiametis politseipeadirektori asetäitjana.
Vabariigi Valitsus nimetas 26. mail 1998 Raivo Sepa riigi peaprokuröriks viieks aastaks alates 27. maist 1998 kuni 27. maini 2003. Pärast seda on ta töötanud Riigiprokuratuuris ning alates 2004. aastast töötab ta Hollandis Haagis Eurojustis.
2006. aastal kandideeris ta Maksu- ja Tolliameti peadirektoriks, kuid taandus lõppvoorus Enriko Aava ees.
Protokoll (andmeside)
Protokoll on reeglite kogum, mida arvutid kasutavad andmete võrgu kaudu saatmiseks ja vastuvõtmiseks. Protokoll järgib avatud süsteemide sidumise arhitektuuri.
Protokoll määrab kasutatava veaavastuskoodi, andmetihendusmeetodi ning viisi, kuidas saatev seade annab teada, et sõnumi edastamine on lõpule jõudnud ning kuidas vastuvõttev seade annab teada, et sõnum on vastu võetud.
Internetis kasutatakse TCP/IP-protokolle.
Levinud protokolle
Protocole réseau പ്രൊട്ടോക്കോള്‍ (ഗണികം)
Bachtrack
pisi Bachtrack on Londonis väljaantav rahvusvaheline veebimuusikaajakiri, mis avaldab klassikalise muusika, ooperi-, balleti- ja tantsuürituste kuulutusi, samuti ülevaateid nendest žanritest, intervjuusid ja üldartikleid.
Beveridge'i plaan
pisi|William Beveridge Beveridge'i plaan, ka Beveridge'i aruanne ja Beveridge'i raport (Report of the Inter-Departmental Committee on Social Insurance and Allied Services, laialt tuntud kui Beveridge Report) oli 1942. aasta detsembris avalikkuse ette toodud dokument, mis avaldas suurt mõju Suurbritannia heaoluriigi kujundamisele. Plaani koostamist juhtinud majandusteadlase William Beveridge'i sõnul olid puudus, haigus, rumalus, räpasus ja jõudeelu ühiskonna viis "hiiglaslikku pahet" (Giant Evils), mille vastu võitlemiseks tuli sotsiaalse hoolekande süsteem ulatuslikult ümber korraldada. Plaan tuli avalikkuse ette sõja ajal ja lubas inimestele ühiste ohverduste eest vaevatasu. Pärast sõda laiendati riiklikku sotsiaalkindlustust, loodi riiklik tervishoiuteenus (National Health Service) ja tehti muid muudatusi turvalisuse suurendamiseks.
Taust
Teise maailmasõja ajal oli ametis leiboristide ja konservatiivide koalitsioonivalitsus. 1941. aasta juunis teatati, et moodustatakse ministeeriumidevaheline komitee ülesandega uurida briti sotsiaalkindlustuse süsteemi ja teha ettepanekuid süsteemi reformimiseks.
Soovitused
Beveridge'i ettepanekuks oli kõigi jaoks ühtlane panustamise määr ja ühtlane toetuse määr. Kohustuslike osamaksete tõttu erines see varasematest vaesuse leevendamise meetmetest ja erakindlustusest. Toetuse saamine pidi olema inimese õigus.
Ühiskonna suhtumine
Plaan avaldati 2. detsembril 1942. Infoministeeriumi andmeil kiitsid erinevate vaadetega ja ühiskonna eri kihtidesse kuuluvad inimesed plaani pea üksmeelselt heaks. Seda nähti kui "esimest tõelist katset kõnelda uuest maailmast". Kaks nädalat pärast plaani avalikustamist läbi viidud küsitlus näitas, et 95% avalikkusest oli plaanist teadlik, ja et plaani suhtes näidati ülest suurt huvi, kuid ka kritiseeriti, et vanaduspensionid polnud piisavalt kõrged. Küsitluse korraldajate sõnul toetas ühiskond ülekaalukalt kava elluviimist.
Ajaleht The Times kirjutas, et plaan on "kaalukas dokument, mis peab igal juhul Suurbritannia ühiskonna muutumise suunale sügavat ja vahetut mõju avaldama". The Manchester Guardiani sõnul oli plaan "suurepärane asi". Ajalehe The Daily Telegraph teatel oli see peaminister David Lloyd George'i poolt 1911. aastal alustatud revolutsiooni teoks saamine. Canterbury peapiiskop William Temple ütles, et tegu oli "esimese korraga, kui keegi oli võtnud plaaniks ühes parlamendiseaduses väljendada kogu kristliku eetika vaimu".
Veebruaris 1943 pidi parlamendis toimuma plaani käsitlev debatt. Alamkoja debatis teatas valitsus, et plaani ei hakata kohe ellu viima. Infoministeeriumi kohaselt oli ühiskonna vasakpoolselt meelestatud osa pärast debatti pettunud, kuid "heakskiitev vähemus" oli valitsusega nõus, et enne otsuse tegemist tuleb oodata, kuni selgub sõjajärgne rahanduslik olukord. Briti Avaliku Arvamuse Instituudi uuringu kohaselt oli 29% britte valitsuse suhtumisega rahul, 47% ei olnud rahul ja 24% ei osanud seisukohta võtta.
21. märtsil 1943 kõneles Winston Churchill raadios, et plaanib sõjajärgset rekonstruktsiooni. Ta hoiatas avalikkust, et riigile ei tohiks peale panna suurt uut kuluartiklit teadmata, millised olud võivad pärast sõda valitseda. Ta ütles, et pärast sõda tuleb nelja-aastane ülesehituse plaan, mille jooksul tegeldakse viie või kuue ulatusliku praktilist laadi meetmega, mis pannakse rahvahääletusele ja mille uus valitsus ellu viib. Need meetmed olid riiklik kohustuslik kõiki klasse ja eri eesmärke hõlmav kindlustus, mis pakub turvalisust "hällist hauani"; valitsuse poliitika töötuse kaotamiseks; laienev riigiomandus ja -ettevõtlus; elamuehitusprogrammid; haridusreformid; suuresti laiendatud tervishoiu teenused.
Kuigi liberaalid ja konservatiivid võtsid Beveridge'i ettepanekud kiirelt omaks, läks leiboristidel nõusse jäämisega kauem aega. Tööpartei juhid olid vastu Beveridge'i mõttele juhtida tervishoiusüsteemi läbi kohalike tervisekeskuste ja regionaalsete haiglate ning eelistasid riigipoolset juhtimist.
Sõjaaegsed muutused
Sõjaaegne evakuatsioon paljastas jõukamatele brittidele ühiskonnas levinud vaesuse suure ulatuse. Toidukoguse normeerimine viis vaesemate perekondade toitumise märkimisväärse paranemiseni. Richard Titmuss märkis hiljem, et:
Aliou Cissé
Aliou Cissé (sündinud 24. märtsil 1976 Ziguinchoris) on Senegali jalgpallitreener ja endine jalgpallur (poolkaitsja ja kaitsja).
Klubikarjääri jooksul mängis Cissé Prantsusmaa kõrgliiga klubides Lille (1994–1997), Paris Saint-Germain (1998–2001), Montpellier (2001–2002) ja Sedan Ardennes (2006–2008) ning Inglismaa kõrgliiga klubides Birmingham City (2002–2004) ja Portsmouth (2004–2006). Tema klubikarjääri viimaseks klubiks jäi 2009. aastal Prantsusmaa esiliiga klubis Nîmes.
Senegali jalgpallikoondises mängis Cissé aastatel 1999–2005 kokku 35 korda. Ta oli koondise kapten 2002. aasta maailmameistrivõistlustel, kus Senegali jõudis veerandfinaali. Samal aastal jõudis ta Senegali koondisega 2002. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel finaali, kus kaotati penaltiseeria järel Kamerunile.
Aastatel 2013–2015 juhendas Cissé Senegali kuni 23-aastaste koondist. Alates 2015. aasta märtsist on ta olnud Senegali jalgpallikoondise peatreener. 2018. aastal osales Senegali koondis esimest korda pärast 16 aastat taas maailmameistrivõistlustel. 2022. aastal tuli Senegali koondis tema juhtimisel esimest korda Aafrika meistriks.
Montenegro kampaania
pisi Montenegro kampaania toimus Esimeses maailmasõjas 1916. aasta jaanuaris, mille tagajärjel Austria-Ungari armee alistas ja okupeeris Serbia Kuningriigi sõjalise vastupanu ajal viimase liitlase Montenegro Kuningriigi.
Kakolok
Kakolok (vene keeles Каколоки) oli küla Narva jõe idakaldal, Djuk-Perevoloka ja Skarjatina küla vahel, Permisküla saare vastas. Tartu rahulepingujärgselt oli küla Skarjatina ja hiljem Raja vallas Vaivara kihelkonnas Viru maakonnas. Tänapäeval asuvad endise küla piirkonnas  puhkebaasid Rjabinka (Рябинка) ja Berjozka (Берёзка) ning Teises maailmasõjas hukkunud punaarmeelastele püstitatud monument.
Perry Anderson
pisi|Perry Anderson (2013) Perry Anderson (õieti Francis Roy Peregrine Anderson; sündinud 11. septembril 1938 Londonis) on briti ajaloolane ja marksistlik publitsist. Tema erialaks on mõtteajalugu; poliitilistelt vaadetelt seostatakse teda uusvasakpoolsuse Lääne marksismiga.
Inglise-iiri suguvõsast pärit Perry Anderson on õppinud ajalugu Etoni kolledžis ja Oxfordi Ülikooli Worcesteri kolledžis.
Alates 1962. aastast töötas Anderson Ühendkuningriigis välja antava ühiskondlik-poliitilise ajakirja New Left Review toimetajana; sel perioodil pidas ta ajakirjanikuametit kakskümmend aastat.
2019. aastast on ta aga USA California ülikooli Los Angeleses teadustööle spetsialiseerunud ajaloo ja sotsioloogia professor.
Ta on politoloog Benedict Andersoni (1936–2015) vend.
Koguva sadam
pisi|Koguva sadam ja ujuvmajad (august 2020) pisi|Koguva sadama restoran Noodakuur (august 2020) pisi|Bottengarni butiik-külalistemaja Koguva sadamas (juuli 2020) pisi|Koguva sadam (august 2012)
Kraasid
pisi|Käsikraasid ja villarull
Koguva sadam
Koguva sadam
Koguva sadam (sadamakood EE KGV) on sadam Saare maakonnas Muhu vallas Koguva külas. Sadamat peab MTÜ Ankur.
Kraasid
Kraasid (ka: kraas, käsikraas(id)) on kaks nelinurkset käepidemega lauakest, mille pinnale on kinnitatud tihedalt metallhaagid. Kraase kasutatakse villakiudude lahtiharutamiseks ja puhastamiseks (kraasimiseks).
Koguva sadam
Koguva sadam
Koguva on iidne ja kuulus kaluriküla ning sadam on olnud külas juba ammusest ajast. Koguva külast on pärit kirjanik Juhan Smuul ning tänapäeval on tema sünnitalus Muhu Muuseum. Koguva külas ja lähiümbruses on filmitud Sulev Nõmmiku kultusfilmid "Siin me oleme" ja "Mehed ei nuta". Koguva vanadel külateedel jalutades on hästi näha säilinud talupojaarhitektuuri. Lisaks saab hea ülevaate kohalikust mereajaloost Koguva sadama väikesest kalandusmuuseumist. MTÜ Ankur võttis oma missiooniks taastada Koguva sadam ja tuua piirkonda juurde erinevaid turismiteenuseid ja muid sadama- ja veeturismiga seotud ettevõtmisi. MTÜ Ankur on ellu kutsutud kodanikualgatuse korras. Põhieesmärkideks oli Koguva sadama korrastamine ja pidev arendamine, piirkondliku turismivõime suurendamine ja rannakalurluse jätkamise soodustamine.
Kuigi tööpõld on lai, on paljusi tulemusi näha: nii jahisadam kui kohalikud kalurid töötavad aktiivselt, lisandunud on toitlustus- ja majutusvõimalusi, unustamata huvitavat kalandusmuuseumi, mis räägib Koguva küla kaluridünastiate ajaloost. Samas on truuks jäädud küla rahulikule loomule, linnakiire ei kuulu Koguvasse – see on ju küla, kus aeg peatub.
Kraasid
Lääne-Euroopas võeti kraasid kasutusele 12. sajandil. Eestis muutusid need tavaliseks alates 17. sajandist.
Roosi tänav (Tallinn)
Roosi tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis. Roosi tänav algab Tammiku tänavalt ja lõpeb Tammepärja tänaval. Roosi tänav on lõunaedela-põhjakirdesuunaline ja ligikaudu 240 meetri pikkune.
Koguva sadam
Sadamarestoran Noodakuur
Koguva sadamas töötab restoran Noodakuur. Menüüs on toidud, mis on tehtud kohalike kalurite püütud värskest kalast või rannaniitudel kasvatatud veiste ja lammaste lihal. Noodakuur on avatud iga päev kuni suve lõpuni.
Marvi Kibe
Marvi Kibe (sünninimi Marvi Elend, lapsendatuna Marvi Nikolai, aastast 1976 Marvi Kibe; sündinud 10. augustil 1938 Pärnus) on eesti sõudja.
Koguva sadam
Botengarni butiik-külalistemaja
Nimi Bottengarn on pandud aastasaju vana, rootsipärase nimetusega ning Koguvas ohtralt kasutusel olnud angerjapüügivahendi järgi. Sellega on avaldatud austust Koguva vanadele traditsioonidele ja samas seotud need kaasajaga nende edasiseks arendamiseks kaasaegses vormis. Bottengarni butiik-külalistemaja on avatud terve suve juuni algusest kuni augusti lõpuni. Majas on viis külalistetuba ning 2020. aastast on võimalus veeta öö ka ujuvmajas. Bottengarni ülakorrusel asuvad kaheinimesetoad ning alumisel korrusel avaneb vaade merele ja päikeseloojangule.
Marvi Kibe
Ta lõpetas aastal 1956 Pärnu 1. Keskkooli, aastal 1958 kaubatundjana Tallinna Kaubandustehnikumi ja 1966 TRÜ majandusteaduskonna.
Roosi tänav (Tallinn)
Tänava nimi ja ajalugu
Tänav asub endisel Peetri aedlinna maa-alal. Tänava esialgne nimi oli Männi tänav (vene keeles Сосновая улица). Praeguse nime sai Roosi tänav 13. novembril 1925. Aastatel 1940–1941 oli see Lesta tänav.
Koguva sadam
Muuseum
2012. aastal avati Koguva sadama mõrrakuuris Eestis ainulaadne kalandusmuuseum. Kõik eksponaadid on pärit Koguva küla taludest, suurem osa Tõnise talust, kelle peremees keeldus kolhoosi astumast ja hoidis oma aitade uksed lukus, et vara kolhoosi ei viidaks.
Vääna maasäär
Vääna maasäär on endisaegne maasäär; halduslikult Harju maakonnas Harku vallas.
Maasäär tekkis Litoriinamere ajal. Maasääre taha jäi laguun, millest kinnikasvamise ja soostumise tagajärjel on tänapäeval saanud Vääna raba.
Maasäär koos selle taha tekkinud laguuniga (tänapäeval Vääna raba) on arvele võetud ürglooduse objektina.
Kiviloo Nõiakivi
pisi|Nõiakivi