cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daniel Quinn
Quinn nägi endale eneseteostamise teed kunstis ja katolitsismis.
Tudengiikka jõudes sai stipendium ülikooli hariduseks Viinis. Bakalaureuse kraadi kaitses Loyola ülikoolis 1957 inglise keele erialal cum laude.
Ülikooli lõpetamise järel soovis Quinn minna jesuiitide kloostrisse kuid teda ei pühitsetud mungaks ebasobiva tulemuse tõttu psühholoogilises testis.
1975 loobus tööst kirjastuses ja hakkas vabakutseliseks.
Pöördus ära katolikust usust, tal oli kaks luhtunud abielu, kolmanda naisega kujunes hea abielu.
Religioossetes otsingutes jõudis animismi juurde.
"Ishmaeli" sisuks saanud teemaga tegeles ta aastast 1977, esimesi variante erinevate pealkirjade all ei õnnestunud avaldada.
1991 vormistas Quinn raamatu kaheksanda  variandi Turner Tomorrow Fellowship Award  konkursi tingimustele vastavaks ja saavutas sellega 2500  konkurendi ees võidu. Auhinnasummaks oli pool miljonit USD. Hiljem on ta arendanud Ismaili järjena veel mitu raamatut.
Eesti keelde on "Ishmaeli" tõlkinud Toomas Trapido.
Nõiahammas
Nõiahammas (Lotus) on liblikõieliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Monarhia
Monarhia (kreeka keeles μοναρχία monarchía, 'ainuvalitsus') on riigi valitsemisvorm, mille eesotsas on üksikisik (monarh), kelle võim võib olla kas piiramatu (absoluutne), piiratud (konstitutsiooniline monarhia) või sümboolne (parlamentaarne monarhia).
Wadi Fira piirkond
Wadi Fira piirkond on 1. järgu haldusüksus Tšaadis. Asub riigi idaosas, piirneb Sudaaniga.
Piirkond jaguneb kolmeks departemanguks.
Tallinna Sotsiaal- ja Tervishoiuamet
pisi|Tallinna Sotsiaal- ja Tervishoiuameti logo Tallinna Sotsiaal- ja Tervishoiuamet on Tallinna linna ametiasutus, mis asub aadressil Paldiski mnt 48a.
Ameti tegevusvaldkonnad on Tallinna linnas sotsiaalhoolekande koordineerimine ja korraldamine ning Tallinna elanike haiguste ennetamisele ja tervise edendamisele suunatud tegevuse korraldamine ja koordineerimine. Ameti juhataja oli aastatel 1996–2020 Vahur Keldrima.
Zinovi Purvinski
Zinovi Purvinski (12. november 1918 Narva – 19. august 1945 Norillag, Krasnojarski krai) oli eesti poksija.
Ta oli 1939. aastal Eesti meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) ning sai Eesti meistrivõistlustel 1942. aastal kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 2. koha.
Purvinski arreteeriti 11. veebruaril 1945. aastal ning talle mõisteti 10. mail 1945 tribunalis 10 aastat vangilaagrit + 5 aastat asumist. Ta saadeti Krasnojarski kraisse Norillagi vangilaagrisse, kus ta ka peatselt suri.
Nonna Mordjukova
pisi|Nonna Mordjukova ([[2000)]] Nonna Mordjukova (vene keeles Нонна (Ноябрина) Викторовна Мордюкова) (25. november 1925 Kostjantõnivka, Donetski oblast – 6. juuli 2008 Moskva) oli NSV Liidu ja Venemaa filminäitleja.
Rasmus Andreas Raide
Rasmus Andreas Raide (sündinud 22. augustil 1995 Tallinnas) on eesti pianist.
Õpingud
Rasmus Andreas Raide alustas muusikaõpinguid seitsmeaastaselt Ell Saviaugu juures Tallinna Muusikakeskkoolis, jätkas Martti Raide klaveriklassis ning lõpetas kooli 2014. aastal kuldmedaliga. 2014. aasta sügisest jätkab ta õpinguid Karlsruhe Muusikakõrgkoolis professor Kalle Randalu klaveriklassis.
Ta on esinenud kontsertidel ja festivalidel mitmel pool Eestis (sh "Klaver06" ja "Klaver08") ning musitseerinud koos Läti Riikliku Sümfooniaorkestri, Tallinna Kammerorkestri, Narva sümfooniaorkestri ja TMKK sümfooniaorkestriga.
Harilik konnarohi
Harilik konnarohi (Alisma plantago-aquatica) on konnarohuliste sugukonda konnarohu perekonda kuuluv üheiduleheline mitmeaastane rohttaim.
Nimi
Teaduslik nimi Alisma on keldi päritolu: see sõna tähendas keltidel vett. Esimesed taimeteadlased andsid talle nimeks Plantago, mis tähendab teelehte, lehtede sarnasuse pärast.
Konnarohu rahvapärased nimetused on vesilill, havirohi, mets resid, ojalill, koerakeelerohi.
Kirjeldus
Konnarohul on kolmnurkse läbilõikega 10–70 cm pikkune, harva kuni meetripikkune vars. Vars on püstine, alaosas jämenenud, ülaosas harunenud. left|pisi|Konnarohu leht Konnarohul on 15–30 cm pikad maapinnalt juurmise kodarikuna lähtuvad terve servaga lihtlehed. Maismaavormil on lehed munajad, ümardunud või veidi südaja alusega, enam-vähem labapikkuse rootsuga, kaarroodsed. Noorte taimede lehed on paelataolised, rööproodsed. Madalas vees kasvavatel taimedel on leheroots labast selgesti pikem ja sageli esinevad ka kitsad rööproodsed ujulehed.
Konnarohul on kiulised juured. Risoom on lühike ja jäme, arvukate lisajuurtega. pisi|Konnarohu õis Konnarohu õisik koosneb paljudest õitest, mis on 1 cm läbimõõduga. Õied on mõlemasugulised, kaheli õiekattega, kolmetised, asuvad peenikestel 1–2 cm pikkustel raagudel. Igas õies on 3 tömpi tupplehte, 3 kroonlehte ja 6 tolmukat. Tolmukapea pikkus on 0,7–1,1 mm. Tupplehed on kuni 3 mm pikkused, munajad, kileja servaga ja rohelised. Kroonlehed on valged, alusel kollakad, vahel välisküljelt roosakad, tupplehtedest pikemad ja varisevad suhteliselt varakult. left|pisi|Konnarohu seemned Viljalehed moodustavad sageli ühe paksu männase. Õied on koondunud suurde püramiidjasse hõredasse pöörisesse. Igal pöörise männasel on 3–8 haru. Õisiku harunemiskohtadel on pruunikad kandelehed. Konnarohi õitseb juunist augustini. Õied avanevad pärastlõunal.
Konnarohu vili on äraspidimunajas 2–3 mm pikkune seemnis. Hulk seemniseid on liitunud palju suuremaks ebakorrapärase kujuga koguviljaks. Osaviljad asetsevad selles ringina ja nii on koguvili keskelt õõnes. Seemnistel on õhurikas kude, mis soodustab nende levimist voolava vee kaudu.
Harilik konnarohi on diploidne taim. Tal on 14 kromosoomi.
Levila ja kasvukoht
Konnarohi võib kasvada nii mudas kui vee ääres kaldal.
Ei ole teada, et konnarohi elaks sümbioosis mõne teise looma- või taimeliigiga.
Kasutamine
Kogu taim sisaldab mürgist, nahka ärritavat ja ville tekitavat piimmahla. Värskelt on taim nii inimestele kui enamikule kariloomadele mürgine. Üksnes lambad, kes on toidu suhtes vähem nõudlikud, võivad seda toorelt süüa. Seevastu kuivades mürgisus kaob.
Konnarohu kuivatatud lehti kasutatakse nii pissile kui higistama ajamiseks. Neid on kasutatud neerukivide, põiepõletiku, düsenteeria ja epilepsia raviks.
Risoom sisaldab palju tärklist. Pärast küpsetamist kõlbab see süüa.
Konnarohtu kasutatakse iluaianduses. Teda külvatakse aedadesse ja parkidesse tiikide kallastele ja soostunud kohtadesse. Konnarohtu hinnatakse ka sel põhjusel, et ta ei vaja inimese hoolitsust.
Sündinud 25. juunil
''Siin loetletakse 25. juunil sündinud tuntud inimesi.
Eduard Bornhöhe
pisi|Eduard BornhöheEduard Bornhöhe [b'ornhööe] (kodanikunimega Eduard Brunberg; 17. veebruar (vkj 5. veebruar) 1862 Kullaaru – 17. november 1923 Tallinn) oli eesti proosakirjanik.
Elukäik
Ta sündis Kullaaru mõisas aidamehe pojana. Tema ema oli Eduard Vilde tädi, kes oli luulearmastaja ja tema luuleanded avaldusid pojas juba varakult. Hiljem asusid vanemad Viru-Jaagupi kihelkonda Inju mõisa. Laste kasvatamiseks ja koolitamiseks kolisid vanemad peagi Tallinna, kus isa hakkas sadulsepaks.
Aastatel 1872–1874 õppis ta Tallinnas W. Kentmanni algkoolis ja 1874–1877 kreiskoolis, mille lõpetas auhinnaga. Edasiõppimine jäi raha taha kinni ja ta pidi hakkama juba varakult tööle. Lühikest aega oli ta joonestaja maamõõtjate juures ja Peterburis kaubakontori õpilane. Kuna tal puudus äride vastu huvi, siis lahkus Peterburist.
1877. aastal (kui ta oli 15-aastane), ilmusid tema esimesed kirjutised Meelejahutajas. Sel ajal olid tal veelgi suuremad huvid maalikunsti ja muusika vastu ning neid huve toetas tema ristiisa prof. Eduard von Gebhardt Düsseldorfis, kes leidis temas olevat annet ja kavatses talle muretseda Düsseldorfi kunstiakadeemiasse tasuta koolikoha. Kuid sellest plaanist ei tulnud midagi välja, kuna oma seniste joonistuste kaotsimineku tõttu kadus Bornhöhel õpihuvi.
1878–1879 töötas ta Kovnos (Kaunases) raudteekontoris, seejärel abikoolmeistrina Põltsamaa kihelkonnakoolis ja seejärel Tallinnas saksa ajalehtede kaastöölisena. 1881. aasta sügisel siirdus ta kösterkoolmeistriks Stavropoli, sealt edasi Tiflisi (praegu Thbilisi), kust ta tegi reisi Väike-Aasiasse.
Detsembris 1888 sooritas ta eksternina Tallinna kubermangugümnaasiumis lõpueksamid ja asus 1889. aasta jaanuaris Tartu Ülikooli filoloogiat õppima, kuid rahapuudusel pidi mõne kuu pärast ta õpingutest loobuma. Ta jätkas tööd kodu-kooliõpetajana Venemaal Speranskis ja vürst Leonid Obolenski perekonnas ning proovis selle järel välismaal keeleõpinguid jätkata, kuid pidi need samuti rahapuuduse pärast katkestama. Vahepeal töötas Berliinis ajakirjanikuna ja karikaturistina.
1893 asus Bornhöhe lõplikult kodumaale, kus leidis teenistust Tallinna ringkonnakohtus tõlgina ja 1901. aastast arhivaarina. 1898 reisis Palestiinas, Egiptuses, Kreekas ja Itaalias. 1907. aastal nimetati ta Jõhvi ülemtalurahvakohtu eesistujaks, (1912. aastast elas Narvas), kus ta oli ametis 1917. aastani. Pärast Oktoobrirevolutsiooni valiti ta Narva linnasekretäriks.
1919. aastal asus Bornhöhe elama Tallinna, kus pärast lühiajalist teenistust Kohtuministeeriumis määrati ta rahukohtunikuks, kellena töötas kuni oma surmani. Alates 1922 oli Eesti Kirjanike Liidu liige. pisi|Eduard Bornhöhe haud Metsakalmistul Ta maeti Kopli kalmistule. Kui kalmistu hävitati Nõukogude võimuorganite poolt ja kõik hauad tasandati, oli ta üks kolmest isikust Konstantin Türnpu ja Netty Pinna kõrval, kelle põrm Metsakalmistule ümber maeti.
Looming
Bornhöhe loomingu kandva osa moodustavad romantismimõjulised ajaloolised seiklusjutud, mis räägivad põhiliselt eesti rahva vabadusvõitlusest. Teda peetakse eesti ajaloolise romaani rajajaks. Juba 1877. aastal, kui Bornhöhe oli 15. aastane, avaldati tema kirjutisi Meelejahutajas.
Tema esimest jutustust "Tasuja" (1880) peetakse tema parimaks teoseks. Tegevus toimub Jüriöö ülestõusu ajal. Peategelane on talupoeg Jaanus, üks ülestõusu juhtidest, keda tuntakse Tasuja nime all. Ta hukkub lahingus.
"Vürst Gabriel ehk Pirita kloostri viimsed päevad" (1893) räägib talurahvaülestõusust Liivi sõja ajal. Peategelased on vürst Gabriel, vene vürsti ja eestlannast ema poeg, kes võitleb eestlaste poolel sakslaste ja rootslaste vastu, ja saksa aadlipreili Agnes von Mönnikhusen. Tegevus põimub nende armastusloo ümber. Tegevuse lõpus piiravad Tallinna Vene väed (1577) ning Pirita klooster süüdatakse. Selle teose ainetel on tehtud film "Viimne reliikvia".
Hundihammas
Hundihammas (Astragalus) on liblikõieliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Eduard Bornhöhe
Looming
1893. aastal keelas tsensuur ajaloolised jutustused. Sestpeale, 31-aastaselt, tõmbus Bornhöhe kirjanduslikust tegevusest tagasi. Elu viimasel kahekümnel aastal ei ilmunud temalt enam ühtegi raamatut.
Isiklikku
Tema tädipoeg oli Eduard Vilde. Ta oli abielus Constance Clothilde Brunbergiga (neiuna Pehlmann, 1879–1971), nende poeg Walter Brunberg (1899–1988) oli USA-s ehitusinsener ja eesti aktivist.
Tema õde Julia Mikk oli Estonia ooperilaulja Olga Mikk-Krulli ema.
Bergeenia
ääris|paremal|raamita|500x500px|Püsilill Bergeenia Bergeenia (Bergenia), badaan, on kivirikuliste (Saxifragaceae) sugukonda kuuluv püsilill. Bergeenia on saanud nime saksa botaaniku Karl August von Bergeni järgi.
Bergeenia levinumad liigid on südajalehine bergeenia (Bergenia cordifolia) ja kahelehine bergeenia (Bergenia crassifolia), millel on mitmeid sorte.
Korjusepäev
Korjusepäev on Maavalla kalendris 14. jaanuar. Selle tähtpäeva kohta pole teada ega säilinud peaaegu mitte mingit pärimust, kuigi päeva nimetus on põline. Soomes ja Karjalas on korjusepäev talve poolitaja.
Soome teadlase K. Vilkuna arvates on korjusepäev muistne rahva kokkutulekupäev. Korjusepäev jagab huvitaval kombel koos künnipäeva (14. aprill), karusepäeva (13. juuli) ja kolletamispäevaga (14. oktoober) ajastaja neljaks. Seejuures pole ka künnipäev ja kolletamispäev mingil kombel seostunud kirikukalendriga ning on kaotanud suurema osa tähendusest ja kombestikust lähedalolevaile pühile.
14. jaanuar on esimene tähtpäev, mille kohta on kõneldud, et siis murtakse pooleks talve selgroog. Järgmised sellised on taliharjapäev (17. jaanuar) ja pudrupäev (2. veebruar). Sestap on päeva nimetatud ka taliharjaks.
Saardes on kõneldud:
Valli baar
pisi|Valli baar Valli baar on baar Tallinnas aadressil Müürivahe 16.
Valli baari sisekujundus on tõenäoliselt loodud 1970. aastate algul ning see on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Carlo Rainaldi
Carlo Rainaldi (4. mai 1611 Rooma – 8. veebruar 1691 Rooma) oli Itaalia barokiaja arhitekt, kes oli 17. sajandil üks tuntumaid arhitekte Roomas.
Sant' Agnese kirik
pisi|Sant' Agnese kirik Sant' Agnese kirik ehk Püha Agnese kirik on 17. sajandi kirik, mis asub Piazza Navona väljakul. Carlo Rainaldi ja tema isa hakkasid 1652. aastal seda renoveerima. Suhteliselt kohe aga hakati avaldama kriitikat, eriti sai selle osaliseks portikus koos trepiga, mis oli planeeritud väljaku poole. Rahulolematus projektiga viis selleni, et 1653. aastal asendas paavst Innocentius X Rainaldid Francesco Borrominiga. Selleks ajaks oli juba valmis saamas esimene korrus ning Borromini ülesanne oli töö lõpuni viia.
Santa Maria in Campitelli
Alexander VII soovis 1660. aastal rajada uue Santa Maria in Campitelli kiriku ning valis selle arhitektiks just Carlo Rainaldi. Rainaldit mõjutas väga palju tema isa, kes omakorda sarnanes oma maneristliku õpetaja Domenico Fontanaga. Ühised projektid Palazzo Pamphili ja Sant' Agnese kiriku juures tõid Carlole kaasa kolm märkimisväärset tellimust: Santa Maria in Campitelli kirikule (1661–1667), Sant' Andrea della Valle kiriku fassaadile (1661–1665) ja Piazza del Popolo paariskirikutele. pisi|Santa Maria in Campitelli Järgneva kahe aasta jooksul visandas Rainaldi Santa Maria in Campitelli kiriku jaoks mitmeid kavandeid. Nende jaoks sai ta inspiratsiooni oma eeskujudelt, kombineerides neid enda ideedega jõudis ta tulemuseni, mis oli Roomas märkimisväärne. Projektide eeskujuks võttis ta nii Saint Luca e Martina kiriku kui ka Santa Maria in Via Lata. Viimasega sarnaselt sai Santa Maria in Campitelli kirik kahte korrust läbistava portikuse ja lodža, mis olid ühenduses hoone kumera fassaadiga. Algse idee kohaselt pidi kiriku põhiruum olema ovaalse kujuga. Madonna Litta, kellele kirik oli pühitsetud, pildi jaoks sooviti ehitada ringikujuline ruum, mis oleks ühenduses varem mainitud ovaalse plaaniga ruumiga. Kiriku põikihoone idee sai Rainaldi nii Gian Lorenzo Bernini Sant´ Andreast kui ka Francesco da Volterra San Giacomo degli Incurabili kirikust. Manerismi sissetoomine kõrgbarokki oli üheks Rainaldi omapäraks ja seda tegi ta ka Santa Maria in Campitelli puhul. Viimase lihvina asendas arhitekt ovaalid hoopis löövidega, tõstes sellega esile transepti. Kiriku ehitamine algas 1663. aastal.
Kiriku ehitusstiil annab vaatajale võimaluse märgata just selle suurejoonelisi detaile, eriti neid, mis asuvad koguduseruumi tagumistel osadel. Ruum, mille põhiplaani moodustab Kreeka rist, on eriline oma dünaamika poolest, mis suunab pilgu otse altari poole.
Santa Maria in Montesanto ja Santa Maria Dei Miracoli paariskirikud
pisi|left|Santa Maria in Montesanto Carlo Rainaldi projekti kohaselt oleks Santa Maria in Montesanto ja Santa Maria Dei Miracoli paariskirikutest saanud ka väljakut täiustavad monumendid, mis näitaksid kiirtena väljakult suunduvaid teid. Arhitekt viis oma idee ellu, lõpetades sellega Leo X ja Paulus III aegsete kõrgrenessanslike tänavate Via del Corso, Via Ripetta ja Via Babuino triiviumi. pisi|Santa Maria Dei Miracoli
Barokses Roomas tegid arhitektid palju koostööd, töötades koos või vaheldumisi, nii ka selle märkimisväärse projekti puhul. Rainaldi idee kohaselt oleks pidanud valmima kaks identset ümara põhiplaaniga ja kõrge kupliga kirikut, aga Bernini mõjutuste tõttu kujunesid kirikud ikkagi hoopiski erinevateks. Rolli mängisid ka kruntide erinevused, mis aitasid esile tuua kirikute omapärasid. Rainaldi koordineeris 1673. aastani Santa Maria in Montesanto kiriku ehitustöid, aga andis selle hiljem üle Carlo Fontanale, kes jätkas tööd Bernini juhendamisel. Kirik valmis 1675. aastal. Santa Maria de Miracoli kiriku ehitamist alustas samuti Rainaldi, aga ka selle viis aastatel 1677–1681 lõpule hoopis Fontana.
Mõlema kiriku jaoks oli inspiratsiooni saadud Panteonist. Eriliseks sarnasuseks oli kupli suuremahulisem esiletoomine, mille Rainaldi saavutas, luues mõlemale kirikule ebaharilikult kõrged tambuurid ja kuplid. Panteoni mõjutusi on näha ka klassikalises laadis portikustel.
Tähtsus kunstiajaloos
Rainaldi tegi palju tellimustöid patroonidele, aadlikele, kardinalidele ja ka paavstidele. Tema portfooliost võis karjääri lõpuks leida üle 15 kiriku, palju kabeleid, altareid, hauakambreid, paleesid ja aedu. Eduka ja teiste Rooma kunstnike seast välja paistva Rainaldi edu saladusteks olid abielu aadlikuga ning julged ja riskantsed valikud tema projektides. Paljud kunstiajaloolased on teda nimetanud isegi üheks parimaks arhitektiks 17. sajandi Roomas. Tema töödes on näha muutusi vastavalt ajastutele ja perioodi trendidele, aga samas suutis ta olla ka unikaalne, tuues justkui manerismi barokiaega.
Fosby
Fosby on asula Norras Vikeni maakonnas, Aremarki valla keskus.
Pindala on 0,31 km².
Audentese Spordigümnaasium
Audentese Spordigümnaasium loodi 2000. aastal, kui AS Audentes sõlmis Haridusministeeriumiga 20 aastaks lepingu endise Eesti Spordigümnaasiumi ühe hoone rentimiseks aadressil Tondi tänav 84. See leping võimaldas luua Audentese spordikooli ja tööd sai alustada Audentese Erakooli gümnaasium. Uus koolihoone ja õpilaskodu võeti kasutusele pärast remonti juba 2000. aasta sügisel.
26. juulil 2001 usaldas Haridusministeerium ASi Audentes spordikoolile noorsportlaste juhendamise ka Otepääl. Sellega lisandusid seni õpetatud aladele talispordialad ja jalgrattasport ning sündis Audentese Spordigümnaasiumi Otepää filiaal.
18. detsembril 2018 sõlmis Haridus- ja Teadusministeerium Audentese Koolide Sihtasutusega uue riigihankelepingu. See tagab riikliku koolitustellimuse täitmise Audentese Spordigümnaasiumis aastatel 2020–2035. Audentese Spordigümnaasiumis saavad õppida gümnaasiumiastme õpilased. 1. jaanuaril 2022 võttis hankelepingu Haridus- ja Teadusministeeriumilt üle Kultuuriministeerium.
Sørøya
thumb|400px|Sørøya saare asukoht Sørøya on saar Norras Troms og Finnmargi maakonnas.
Saare pindala 811,4 km². Ta on suuruselt neljas saar Norra põhiosas. Saare kõrgeim tipp on Komagaksla (659 m) ja sellega ei mahu saar Norra 30 kõrgeima saare hulka.
Sørøya jaguneb Hasviki ja Hammerfesti valla vahel.
15. veebruaril 1945 evakueerisid Suurbritannia neli hävitajat 525 Norra tsiviilelanikku Sørøyalt Murmanski kaudu Šotimaale. Seda päästeoperatsiooni nimetati "Avatud ukseks".
Elo Viiding
pisi|Elo Viiding (8. mai 2010) pisi|Elo Viiding 10. juunil 2011 [[Turus Littera Baltica festivalil]] Elo Viiding (sündinud 20. märtsil 1974 Tallinnas) on eesti luuletaja, proosakirjanik, tõlkija ja toimetaja. Ta on kasutanud pseudonüümi Elo Vee.
Elulugu
Elo Viiding õppis 1989. aastani Tallinna Muusikakeskkoolis ja 1989.–1992. aastal Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis viiuli eriala. 1992.–1994. aastal õppis Elo Viiding Tallinna 1. Õhtukeskkoolis ja 1999. aastal lõpetas ta Eesti Humanitaarinstituudi teatri erialal.
Elo Viiding on Eesti Kirjanike Liidu liige 1992. aastast. Eesti PEN-klubi taasasutamisel 3. veebruaril 2010. aastal valiti ta selle juhatuse liikmeks.
Elo Viiding on tõlkinud ja toimetanud luulet ning tarbetekste soome ja inglise keelest. Ta on avaldanud mitmes kultuuriväljaandes artikleid, arvustusi ja esseid.
Tema loomingut on tõlgitud inglise, saksa, vene, rootsi, soome ja muudesse keeltesse.
Looming
Elo Viiding debüteeris 1990. aastal luulekoguga "Telg". Neljas esimeses luulekogus kasutas ta pseudonüümi Elo Vee, millest hiljem loobus. Elo Viidingu silmapaistvaimaks luulekoguks peetakse "Teatud erandid", mis ilmus 2003. aastal. Viidingu luule iseloomulikeks joonteks on isikliku lähenemisviisi kõrval intellektuaalne ja terav sotsiaalne hoiak, iroonia ning kriitilisus. Elo Viidingu uuemas luules on olulisel kohal eksperimenteeriv ja modernistlik vabavärss, millele on omased keele- ja kompositsioonimängud ning hämarad kujundid.
Isiklikku
Elo Viidingu isa oli luuletaja ja näitleja Juhan Viiding. Elo Viidingu vanaisa Paul Viiding oli luuletaja, kes kuulus kirjanike rühmitusse Arbujad, ja vanaema Linda Viiding oli tõlkija.
Elo Viidingu ema on teatritegelane Riina Viiding, emapoolne vanaisa Kaljo Kiisk oli näitleja, filmilavastaja ja poliitik. Elo Viidingu abikaasa on kirjandusteadlane ja -kriitik Jaanus Adamson.
Opritšnina
Opritšnina (venekeelsest sõnast опричь, 'lisaks, peale') oli Moskva Suurvürstiriigi juhi Ivan IV Julma sisseviidud riigi haldusvorm, ka tsaari politsei- ja ihukaitsevägi. Uue halduskorraga jagati suurvürstiriigi territoorium kaheks osaks: aadlikele kuuluvateks päritavateks maavaldusteks (zemštšina) ja riigi keskvõimule kuuluvateks ning valitseja äranägemise järgi jaotatavateks maa-aladeks (opritšnina).
Kameruni jalgpallikoondis
Kameruni jalgpallikoondis on Kameruni rahvuskoondis jalgpallis.
Opritšnina
Opritšninasüsteem omas dubleerivat haldussüsteemi ning ka nn opritšnikutest koosnevaid relvajõude, mis koostati 10. oktoobril 1550 isikliku truuduse kriteeriumi alusel Moskva suurvürstile erinevatest seisustest isikutest ja saadeti laiali 1572. aastal. Opritšnik Maljuta Skuratov juhtis Ivan Julma käsul opritšnina laiali ajamist. 1570. aasta 25. juunil juhtis ta Moskvas 200 opritšniku avalikku hukkamist.
Kameruni jalgpallikoondis
Kameruni koondis on osalenud maailmameistrivõistlustel kaheksa korda, esimest korda 1982. aastal. Väljalangemismängudele on Kamerun jõudnud vaid korra, 1990. aastal, mil toonase tähtmängija Roger Milla juhtimisel jõuti esimese Aafrika koondisena veerandfinaali, kus kaotati lisaajal Inglismaale.
Opritšnina
Opritšnina ülesanne oli Ivan IV Julma ülesandel senini killustatud vürstiriikide ja ääremaade maavaldajate allutamine tsentraliseeritud keskvõimuga riigile. Selleks teostati individuaalterrorit vürstide suhtes, sõjategevust demokraatliku riigikorraldusega väikeriikide vastu (Novgorodi vabariik, Pihkva vürstiriik), 1570 ka Moskva vürstiriigis olnud sisemise opositsiooni vastu.
Kameruni jalgpallikoondis
Aafrika rahvaste karikavõistlused on Kamerun võitnud viis korda, millega ollakse Egiptuse järel paremuselt teine koondis Aafrikas.
Opritšnina
Allutamiseks opritšnikud põletasid elusalt, rebisid, praadisid, tükeldasid, kägistasid, sundisid jääauku ja mürgitasid veiniga nii avalikult kui ka varjatult.
Kameruni jalgpallikoondis
Mängijad
Kameruni koondis 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel:
Opritšnina
Opritšnina juht oli Aleksei Basmanov.
Kameruni jalgpallikoondis
Varasemaid koosseise
Seisuga 12. juuni 2014
Opritšnina
Opritšnina ja Eesti
Opritšnina juhiks oli Maljuta Skuratov, kes sai surma Liivi sõjas musketikuuli tõttu 1573. aastal, kui vene vägedel õnnestus Paide linn rootslaste käest vallutada. Linna kaitses väidetavalt 80 000-mehelise vene väe vastu üksnes 50-meheline Rootsi maakaitseväelaste garnison, kes suure tõenäosusega koosnes Järvamaalt värvatud talupoegadest. Koos nendega pidasid kindluses rünnakutele vastu linnakodanikud ja kindlusse põgenenud talurahvas, keda oli kokku ilmselt poole tuhande ümber. Linna vallutamisel selle kaitsjad ja ilmselt suurem osa eestlasi hukati või piinati surnuks, linnakodanikud küüditati Venemaale. Umbes 20 aastat hiljem oli endistest linnakodanikest naasnud ainult kuus.
Tiguülekanne
thumb|Tigureduktor. Näha on tigu ja tiguratas
Tiguülekanne on ülekanne, mida kasutatakse pöörlemisliikumise ülekandmiseks võllide vahel, mille teljed on kiivad. Telgedevaheline nurk on tavaliselt 90°. Võimalikud on ka muud nurgad, kuid selliseid ülekandeid kohtab harva.
Ehitus
Tiguülekanne koosneb pöörlevast kruvist, mida nimetatakse teoks, ja tigurattast, mille pöial olevate hammastega hambuvad teo keermeniidid. Ülekande vedavaks lüliks on tigu.
Tiguhambumise geomeetria
Tiguülekandes nagu hammasülekandeski esinevad tigu ja tiguratta silindrilised algpinnad. Nende pindade kokkupuutumiskoht on hambumispoolus.
Tiguülekande liigitus pinna kuju järgi
Olenevalt pinna kujust, millele lõigatakse keermeniidid, eristatakse
Tiguülekande liigitus keermeniidi profiili järgi
Keermeniidi profiili järgi telglõikes, eristatakse
Õigusakt
Õigusakt on kirjalikus vormis esitatud õigusnormide kogum. Kontinentaaleuroopa õigussüsteemis on õigusakt peamiseks õiguse allikaks.
Õigusakte jagatakse
Õigusaktid Eesti õiguskorras
Õigusaktid vastavalt õigusjõule (alates tugevaimast):
Näited
Euroopa Liidus tehakse palju õigusakte ning need tuleb dokumenteerida. Euroopa Liidu dokumentides kasutatakse Eurokeelt.
Välislingid
Нормативный правовой акт
550. aastad
550. aastad on aastad 550–559 pKr.
Sajandid: 5. sajand - 6. sajand - 7. sajand
Kümnendid: 500. aastad 510. aastad 520. aastad 530. aastad 540. aastad - 550. aastad - 560. aastad 570. aastad 580. aastad 590. aastad 600. aastad
Aastad: 550 551 552 553 554 555 556 557 558 559
Friedrich von Stackelberg
Friedrich von Stackelberg (6. jaanuar 1662 – 1710) oli Triigi mõisnik ja Rootsi sõjaväelane (rittmeister).
Lipphernes
Lipphernes (Oxytropis) on liblikõieliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Friedrich von Stackelberg
Friedrich von Stackelberg sündis Triigi mõisniku ja Rootsi sõjaväelase Johann von Stackelbergi (1623–1701) ja Anna Sophia von Sassi (surnud 1694) pojana.
Tõenäoliselt oli tema puhul tegu 1676. aasta munsterrollis loetletud leitnant Friedrich Stackelberghiga, kes teenis ooberst Klas Johan von Baranoffi Soome ratsaväerügemendis major Gerlof von Nettelhorsti kompaniis.
Friedrich von Stackelberg suri 1710. aastal katku.
Perekond
Friedrich von Stackelberg abiellus 1699. aastal Kuressaares Gertrude Regina von Radinghiga (1675–1751), kes oli Tiinuse mõisniku Reinhold von Radinghi (surnud 1717) tütar ja kindralmajor Justus Heinrich von Radinghi (1667–1741) õde. Abielust sündisid:
Sugupuu
Viited:
Kuniaki Koiso
pisi|Kuniaki Koiso Kuniaki Koiso (jaapani keeles 小磯 國昭 Koiso Kuniaki; 22. märts 1880 Utsunomiya – 3. november 1950 Tōkyō) oli Jaapani kindral, Korea ülemkuberner 1942–1944 ja Jaapani peaminister 22. juulist 1944 7. aprillini 1945.
Koiso isa oli politseinik. Koiso ise oli karjäärisõjaväelane. Ta lõpetas 1900. aastal Keiserliku Jaapani Sõjaakadeemia ja astus samal aastal Kõrgemasse Sõjaakadeemiasse.
Ta asus 1901. aasta juunis teenistusse nooremleitnandina ja ülendati 1903. aasta novembris leitnandiks. Vene-Jaapani sõja ajal teenis ta alates 1904. aasta septembrist pataljoni adjutandina ja alates 1905. aasta märtsist kompaniiülemana ning 1905. aasta juunis ülendati ta kapteniks, olles läbinud kogu sõja samas rügemendis. 1910. aasta novembris lõpetas ta Kõrgema Sõjaakadeemia ja määrati järgmisel kuul Keiserliku Jaapani Sõjaakadeemia instruktoriks.
1912. aasta septembris määrati ta Kwantungi armeesse. 1914. aasta augustis ülendati ta majoriks ja pataljoniülemaks. 1915. aasta juunis määrati ta keiserliku Jaapani sõjaväe peastaapi ja ülendati 1918. aasta juulis kolonelleitnandiks. 1921. aasta juunis jätkas ta teenistust Jaapani õhuväes ja ülendati 1922. aasta veebruaris koloneliks. Sama aasta juunis saadeti ta Euroopasse sõjaväeatašeeks. 1923. aasta augustis naasis ta Jaapanisse ja võttis üle 51. jalaväediviisi juhatamise. 1925. aasta mais tuli ta tagasi peastaapi, ülendati 1926. aasta detsembris kindralmajoriks ja 1931. aasta augustis kindralleitnandiks. 1932. aasta veebruaris sai ta Jaapani sõjaministriks ja sama aasta 8. augustil ühtlasi Kwantungi armee ülemjuhatajaks. 5. märtsil 1934 sai ta Hiroshimas asuva 5. jalaväediviisi ülemaks ja 1935. aasta detsembris Jaapani Korea armee ülemjuhatajaks. 1937. aasta novembris ülendati ta kindraliks ja 1938. aasta juulis läks ta taas tööle sõjaväe peastaapi.
22. juulil 1944 valiti Koiso Jaapani peaministriks, neli päeva pärast Saipani lahingut, mille Jaapan kaotas. Koiso valimine tekitas mitmes ringkonnas vastumeelsust, aga paremat kandidaati ei olnud sõjaaja tõttu võimalik saada ja Koiso osutus kompromisskandidaadiks. Tal oli vähe õigusi, et riigi elu mõjutada, sest teda ei lubatud sõjaliste otsuste tegemise juurde. Sõjalises plaanis tabas Jaapanit seevastu üks kaotus teise järel. Koiso püüdis alustada rahuläbirääkimisi, aga ta ei suutnud leida projekti, mis rahuldaks nii sõjaväge kui ka liitlasvägesid. Ta püüdis saavutada suuremat kontrolli sõjaväe üle, nimetades ennast ka sõjaministriks, aga seda ei saanud ta juriidiliselt korrektselt teha, sest sõjaminister pidi olema sõjaväelane, aga tema oli erru läinud. Niimoodi väljapääsmatusse olukorda sattununa lahkus ta ametist 7. aprillil 1945, samal päeval, mil USA uputas Jaapani sõjalaevastiku lipulaeva "Yamato".
Pärast Teist maailmasõda mõisteti ta Tokyo protsessil sõjakuritegudes süüdi ja talle määrati eluaegne vanglakaristus. Kohus otsustas, et ta isiklikult küll sõjakuritegusid ei sooritanud, kuid ei teinud ka midagi selleks, et takistada teisi neid toime panemast, kuigi tal oleks selles võimalus olnud. Ta suri Sugamo vanglas 1950. aastal.
Kodanikkond
Kodanikkond on vastava riigi põhiseadust tunnistavate isikute kogu, kellel on kodakondsus, mida tõendab juriidiline dokument (pass).
Kurt Mollin
Kurt Benno Aksel Mollin (8. august 1894 Kolga vald, Harjumaa – 19. juuli 1983 Lauffen am Neckar, Saksamaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Elukäik
Lõpetas 1913. aastal Tallinnas Peetri Reaalkooli, asus seejärel vabatahtlikult 21. augustil 1913 õppima Sergiuse sõjaväekooli. 1. detsembril 1914 lõpetas Sergiuse sõjaväekooli ning ülendati alamleitnandiks. 13. detsembril 1914 määrati teenima Peeter Suure merekindluse 1. suurtükiväepolgu 1. roodu vanemohvitseriks. 1. veebruaril 1915 määrati sama polgu 2. roodu ülemaks. 12. juulil 1915 viidi üle 1. roodu ülemaks. 3. detsembril 1915 määrati Peeter Suure merekindluse 10. patarei ülemaks ning saadeti 13. detsembril koos patareiga rindele. Osales 1916-1917 lahingutegevuses Dvinski all ja Riia rindel. Vabastati Vene sõjaväe teenistusest 28. jaanuaril 1918.
Vene kodusõjas osales Loodearmee ridades. Pärast Loodearmee laialisaatmist tuli 22. märtsil 1920 Eesti sõjaväkke. Määrati algul suurtükiväe tagavaradivisjoni, kust 9. mail 1920 viid üle 1. suurtükiväe polku. 15. juulil 1920 viidi ta sealt üle suurtükiväe allohvitseride kooli ülemaks. 1. jaanuaril 1921 reorganiseeriti suurtükiväe allohvitseride kool allohvitseride kooli õppepatareiks ning Kurt Mollin jäi edasi selle ülemaks. 1. septembril 1921 lähetati ta Kindralstaabi kursustele (hilisem Kõrgem Sõjakool). Lõpetas need kursused 4. mail 1923 ning määrati teenima Kindralstaabi valitsusse käskudetäitjaks ohvitseriks. 12. juulil 1923 viidi sealt üle Kindralstaabi valitsuse II osakonna käsutusse. 19. septembrist kuni 8. oktoobrini 1923 osales vaatlejana Rootsi sõjaväe sügismanöövritel. 15. märtsil 1924 määrati Kurt Mollin Kindralstaabi II osakonna B jaoskonna ülemaks. 1. augustil 1924 määrati samas A jaoskonna ülema abiks. 1. jaanuaril 1925 määrati Kindralstaabi I osakonna ülema abiks. 6.–25. augustini 1925 osales vaatlejana Poola sõjaväe manöövritel. 1. märtsil 1926 määrati kindralstaabi II osakonna A jaoskonna ülemaks.
31. detsembril 1926 määras valitsus ta sõjaväe esindajaks Lätti. Ta oli siis kindralstaabi major. Enne teda oli Riias sama ametit pidanud major Lilienthal. Oli seal kuni 1. detsembrini 1927. Määrati siis kindralstaabi käskudetäitjaks ohvitseriks. 1. jaanuaril 1928 määrati rivistaaži omandamiseks II diviisi suurtükiväkke 3. suurtükiväe grupi patarei nr 2 ülema kohusetäitjaks. Lahkus sealt 2. mail tagasi Kindralstaapi.
5. juulil 1928 lahkus omal soovil sõjaväeteenistusest ning asus Belgias tööle SABCA lennukitehases ning samal ajal Brüsseli ülikoolis õppima. 1931. aasta oktoobris lõpetas kiitusega Brüsseli tehnikaülikooli lennunduse konstrueerimisinseneri diplomiga. 23. mail 1932 lahkus SABCA tehasest ning naasis Eestisse.
1937. aastal valiti Kurt Mollin Eesti Aeroklubi revisjonikomisjoni asendusliikmeks.
Vabastati sõjaväeteenistusest 26. juulil 1940. Õnnestus järelümberasumise raames lahkuda Saksamaale.
Filip Eriksson
Filip Eriksson (sündis 1140. aastatel) oli Rootsi prints. Ta oli kuningas Erik Püha (1120–1160) ja Christina Björnsdotteri (sündis 1122) noorem poeg.
Clash Royale
"Clash Royale" on mobiiltelefonis mängitav strateegiamäng, mille tootis ja 2. märtsil 2016 avaldas Supercell. Mäng sarnaneb mänguga "Clash of Clans".
Pooppuu
Pooppuu (Sorbus intermedia) on roosõieliste sugukonda pihlaka perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine lehtpuu.
Kirjeldus
Pooppuu kasvab 6–8 meetri kõrguseks. Pooppuul on lihtlehed, mis sarnanevad tammelehtedega. Lehed on äärtelt hõlmised ja alt hallikasviltjad. Pooppuu õied on valged. Viljad on harilikust pihlakast suuremad ja punakamad. Oranžid viljad on söödavad.
Eestis kasvab pooppuu looduslikult Lääne-Eestis, mujale on teda istutatud.
thumb|left|220px|Pooppuu õied
Välismaise Venekeelse Pressiga Koostöö Edendamise Fond
Välismaise Venekeelse Pressiga Koostöö Edendamise Fondi (vene keeles Фонд сотрудничества с русскоязычной зарубежной прессой - Фонд ВАРП; inglise keeles World Russian Press Foundation ehk WARP) on 2014. aastal loodud Venemaa Föderatsiooni välismaal elavate kaasmaalaste asjade valitsuskomisjoni poolt eesmärgiga „arendada koostööd välismaise venekeelse pressiga, et kujundada objektiivne pilt Venemaast”.
Mõned Maailma Venekeelse Pressi Fondi projektid viiakse ellu Maailma Venekeelse Pressi Assotsiatsiooni (WARP) kaudu. WARP asutati 24. juunil 1999 venekeelse pressi esimesel ülemaailmsel kongressil Venemaa uudisteagentuuri ITAR-TASS algatusel. Fond on WARPi n-ö tugiorganisatsioon. Kui assotsiatsiooni eesmärk on luua ühtne ülemaailmne vene keele ruum, keskendub fond rohkem koostööle välisriikide venekeelse pressiga. Kongressi on sellest alates peetud igal aastal. Assotsiatsioonil ja fondil on ühine veebisait. Assotsiatsiooni president on Vitali Ignatenko, föderaalse riigiettevõtte ITAR-TASS endine peadirektor, kes on ka fondi direktorite nõukogu esimees (ning Russki Miri ja Välismaal Elavate Venemaa Kaasmaalaste Õiguskaitse- ja Toetusfondi juhatuse liige). Hoolekogu liikmete seas on riigisekretär ja asevälisminister Grigori Karasin ning Konstantin Kosatšov.
Fondi veebisaidi andmetel pärineb sissetulek asutajatelt, annetustest, tuludest ja dividendidest. Fondi tegevuste hulgas on „ühtse ülemaailmse venekeelse inforuumi arendamine”; „ajakirjanike toetamine Venemaa ja välisriikide sündmuste ning kaasmaalaste ja kõigi vene keelt emakeelena kõnelevate isikute elu vabaks ja objektiivseks kajastamiseks” ning „välismaa venekeelse meedia, […] välismaal elavate kaasmaalaste ühenduste ja avalike organisatsioonide abistamine, sealhulgas rahaliselt ja tehnoloogiliselt”. Maailma Venekeelse Pressi Fond asub Moskvas. Maailma Venekeelse Pressi Assotsiatsioonil on aga kogu maailmas seitse asukohta, sealhulgas kaks Euroopa Liidus: üks Riias ja teine Prahas, lisaks veel Šveitsis Zürichis, Bakuus, Dubais, Sydneys ja Moskvas.
Aeduba
thumb|Harilik aeduba Aeduba (Phaseolus) on liblikõieliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Eestis võib kohata peamiselt ilutaimena kasvatatavat õisuba (Phaseolus coccineus) ja levinud aedvilja harilikku aeduba (Phaseolus vulgaris).
Valea Viilori kindluskirik
Kiriku ehitasid 14. sajandil Transilvaania saksid gooti stiilis basiilikana. Arheoloogilistel kaevamistel 1970. aastal leiti kiriku põhjaküljelt mingi varasema kiriku jäänused, kuid sellest pole midagi rohkemat teada. 15. sajandi lõpu ja 16. sajandi alguse ehitustöödega sai kirik tänasega sarnase väljanägemise ja mahu.
Barokne altar on pärit 1779. aastast (meister Stephan Folbarth) ja kantsli kõlaräästas 1746. aastast. Liivakivist ristimiskivi on pärit 16. sajandi I poolest. Üks kirikupink aastast 1528 esindab stiililist üleminekut gootikalt renessansile. Orel (meister Melchior Achs) on pärit aastatest 1807–1808, oreliprospekt on kullatud 1826. aastal.
Kirikuhoone pealöövi lael on kaitsekorrus, kooritornil on isegi kolm kaitsekorrust. Ka kirikuhoone põhja- ja lõunasissepääs on tugevdatud kaitseehitistega (langevõre jms). Kooris asub kaev. Kiriku ansamblisse kuuluvad ka välised kindlusehitised (ringmüür, neli torni, sealhulgas üks väravatorn jpm), mis kokku moodustavad linnuse.
Kirik on pühitsetud Peetrusele. 1939. aastal oli luteri koguduses 928 inimest, 2004. aastal aga ainult 20 inimest.
Kiriku ansambel (rumeenia Ansamblul bisericii evanghelice fortificate) on Rumeenia kultuurimälestis nr SB-II-a-A-12582.
Valea Viilori kindluskirik ja seda ümbritsev hiliskeskaegne asula on UNESCO maailmapärandi osa Rumeenias asuvast pärandist ja selle objektist nr 596.
Pildid
Fotod: Robert Treufeldt, 19. mai 2011
Isostaasia
Isostaasia on litosfääri ja astenosfääri vaheline gravitatsiooniline tasakaal.
Litosfääri all paiknev astenosfäär on mõne protsendi ulatuses ülessulanud ning seetõttu võimeline aeglaselt voolama. Tema kohal olev litosfäär on aga valdavalt tahke ning väiksema tiheduse tõttu ujub astenosfääril. Sõltuvalt litosfääri paksusest või tihedusest on ta astenosfääri poolt erinevale kõrgusele surutud. Näiteks mäestikud on paksenenud litosfäär, mis ulatub sügavamale astenosfääri kui külgnevad tasase pinnamoega madalikud. Olukord on analoogiline näiteks jäämägedega – mida kõrgem jäämägi, seda sügavamale vee alla peab ta ulatuma.
Isostaasia nähtus tekitab isostaatilisi liikumisi, mis on litosfääri vertikaalsed liikumised, mis tulenevad isostaatilise tasakaaluseisundi poole püüdlemisest. Tasakaaluseisundit võivad rikkuda mitmesugused tegurid. Näiteks settimise või mandrijäätumise tõttu hakkab litosfäär lisandunud massi tõttu sügavamale vajuma. Erosioon aga vastupidi vähendab litosfäärisamba massi ning tema all olev astenosfäär taastab aeglaselt oma kuju vähenenud massiga litosfääri kõrgemale surudes. Seetõttu võivad maapinnal paljanduda näiteks moondekivimid, mis tekkisid 20 kilomeetri sügavusel maakoores.
Isostaasia mõistmiseks on võetud kasutusele isostaatilise kompensatsioonisügavuse mõiste. See on tasapind vahevöös, mille kohal oleva kivimsamba mass on igal pool ühesugune. Kui selle kohal oleva litosfääri massi vähendada, näiteks läbi mäestiku erosioonilise madaldumise, siis peab vahevöö vähenenud massiga mäestiku all kõrgemale tõusma, et kompensatsioonitaseme kohal olevate kivimite mass jääks konstantseks. Mäestik ei jää selle tõttu siiski samale absoluutsele kõrgusele, sest litosfäär on vahevööst väiksema tihedusega, mistõttu asendab ühte ruumalaühikut litosfääri ruumalaliselt väiksem kogus astenosfääri. See võimaldabki mäestike kulutamist tasandikeks.
Kahe erinevate omadustega (tihedus, paksus) maakooretüübi (ookeaniline, mandriline) tõttu on ka Maa reljeef valdavalt kahel hüpsomeetrilisel tasemel – ookeaniline maakoor umbes 5 kilomeetrit allpool merepinda ning mandriline keskmiselt ligi kilomeeter pealpool.
Sündinud 26. juunil
''Siin loetletakse 26. juunil sündinud tuntud inimesi.
Töörahvapüha
pisi|Töörahvapüha tähistamine [[Viinis 2013. aastal]] Töörahvapüha on igal aastal tähistatav rahvusvaheline tähtpäev. Suurem osa maailmast tähistab seda 1. mail.
Töörahvapüha tähistamise traditsioon on alguse saanud 19. sajandil Ameerikast. Alates 1880. aastast tähistatakse Ameerika Ühendriikides ja Kanadas töörahvapüha septembri esimesel esmaspäeval. Austraalias on töörahvapüha oktoobri esimesel esmaspäeval. Uus-Meremaal on töörahvapüha oktoobri neljandal esmaspäeval.
Suurem osa maailmast tähistab töörahvapüha 1. mail. Saksamaal on 1. mai alates 1933. aastast riiklik püha.
560. aastad
560. aastad
Akadeemiline Baltisaksa Kultuuri Selts
Akadeemiline Baltisaksa Kultuuri Selts (saksa keeles Akademische Gesellschaft für Deutsch-Baltische Kultur) on 1989. aasta jaanuaris Tartus asutatud selts, hiljem ühtlasi mittetulundusühing.
560. aastad
560. aastad on aastad 560–569 pKr.
Sajandid: 5. sajand - 6. sajand - 7. sajand
Kümnendid: 510. aastad 520. aastad 530. aastad 540. aastad 550. aastad - 560. aastad - 570. aastad 580. aastad 590. aastad 600. aastad 610. aastad
Aastad: 560 561 562 563 564 565 566 567 568 569
Emil Jönsson
Ta teatas sportlaskarjääri lõpetamisest 2018. aasta märtsis.
Maailma karikavõistlustel
Emil Jönsson osales karjääri jooksul MK-võistlustel kokku 150 etapil ja jõudis poodiumile 26 korda, millest 16 korda kõige kõrgemale astmele.
Komissar Rex
"Komissar Rex" on Austria-Itaalia krimisari, mida toodeti aastatel 1994–2015 ja mille peategelane on koer Rex.
Minden-Lübbecke kreis
Minden-Lübbecke kreis on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa kirdeosas.
Geograafia
See on Nordrhein-Westfaleni liidumaa põhjapoolseim kreis. See ulatub Alam-Saksimaa territooriumisse. Weseri jõgi siseneb kreisi kagus ja väljub põhjas. Kreisi lõunaosas voolab jõgi läbi kitsa kuristiku, mille moodustavad kaks mäeahelikku, Wiehen läänes ja Wesergebirge idas. Seda kuristikku kutsutakse Porta Westfalica, kuna see tähistab iidset Vestfaali piiri.
Ajalugu
Minden-Lübbecke on enam-vähem identne keskaegse Mindeni piiskopkonnaga. Suurima ulatusega 13. sajandil kaotas see hiljem territooriumi, kuni jõudis lõpuks tänase kreisi suuruseni. 17. sajandil läks vürstkond Brandenburgi ja seega Preisimaa valdusse. Kaotatud mõneks ajaks Napoleoni Prantsusmaale, läks see 1813. aastal tagasi Preisimaale ja oli siis Vestfaali provintsi osa. 1816. aastal loodi Mindeni ja Rahdeni kreisid, kuid 1832. aastal liideti Rahdeni kreis kaotatud Bünde kreisi osadega ja uue kreisi halduskeskuseks sai Lübbecke. Tänapäevaste piiridega kreis loodi 1973. aastal, kui Mindeni ja Lübbecke kreisid ühendati.
Komissar Rex
Sari algas 1994. aastal. 2010. aasta veebruari seisuga oli tehtud 137 osa.
Minden-Lübbecke kreis
Mitmesugust
Kreis on tuntud ka kui Mühlenkreis, kuna seal on palju rekonstrueeritud ajaloolisi veskeid, paljud seotud Mühlenroutega.
Komissar Rex
Alguses tegutsesid Rex ja tema peremees Viinis, kuid 2008. aastal siirduti Rooma.
Minden-Lübbecke kreis
Linnad ja vallad
thumb|300px|left|Linnad ja vallad Minden-Lübbecke kreisis
Looduskaitsealad
Minden-Lübbecke kreisis on üle 60 looduskaitseala, mis hõlmavad kokku umbes 7100 ha, s.o. 6,2 % kreisi pindalast. Suurimad on:
Komissar Rex
Esimesed 10, Austrias tehtud hooaega (1994-2004) oli sari saksakeelne (Viini murrakus), alates 11. hooajast (2008-2015) oli sari itaaliakeelne.
Eestis on "Komissar Rexi" näidanud TV1, Kanal 2 ja Duo 5.
580. aastad
580. aastad
580. aastad on aastad 580–589 pKr.
Sajandid: 5. sajand - 6. sajand - 7. sajand
Kümnendid: 530. aastad 540. aastad 550. aastad 560. aastad 570. aastad - 580. aastad - 590. aastad 600. aastad 610. aastad 620. aastad 630. aastad
Antonov An-28
Antonov An-28 on NSV Liidus ettevõttes Antonov konstrueeritud kahe turbopropellermootoriga lühikese stardi- ja maandumisteekonna omadustega (STOL – Short Take-Off and Landing) regionaalne transpordi- ja reisilennuk, jätkuarendus kolbmootoritega lennukist Antonov An-14M.
An-28 esmalend toimus 1969. aasta septembris. Lennuki katsetused lõppesid 1972. aastal. Järgmised eelsarja seda tüüpi lennukid said valmis 1975. 1978 alustati litsentsi alusel AN-28 seeriana ehitamist Poola ettevõttes PZL-Mielec. Lennukid An-28 hakkasid NSV Liidus lendama aastal 1986. Kokku ehitati 1993. aastani 191 lennukit An-28, millest ligi kolmandik (61) on 2006. aasta seisuga veel jätkuvalt käigus. 2015. aasta augustis oli lennuliinidel veel 16 An-28-t. Modifikatsioone valmistati kokku 7, neile lisaks katseeksemplarid, mille telikud olid varustatud suuskadega ja veepinnale maandumiseks pontoonidega.
Pärast Eesti taasiseseisvumist kasutasid lennukeid An-28 Eesti lennufirmad Air Livonia ja Enimex.
Eestis registreeritud lennukitega An-28 on toimunud kolm õnnetust. 29. novembril 1999 toimus Szczecini lähedal avariimaandumine seiskunud mootoritega; kogu 3- liikmeline lennuki meeskond pääses eluga. 23. novembril 2001 kukkus lennuk registritunnusega ES-NOV lähenemisel Kärdla lennuvälja rajale, lendurite valede juhtimisvõtete tõttu alla; 17 lennuki reisijast hukkus 2. 10. veebruaril 2003 kukkus lennuk ES-NOY pärast Tallinna lennuväljalt õhku tõusmist kohe nina ees alla; lennuki kolmeliikmelisest meeskonnast 2 hukkus.
Tehnilised andmed
An-28 meeskond koosneb 1-2 inimesest, ehkki tavaliselt koosneb meeskond kaubalendudel 3 inimest. Istekohti jätkub lennukis 18 reisijale.
An-28 on varustatud kahe turbopropellermootoriga Glušenko TVD-10, kummagi võimsus on 720 kW, kokku 1440 kW. Kolmelabalise propelleri läbimõõt on 2,8 m.
An-28 lennukaugus on 510–1365 km ja praktiline lennulagi 6000 m. Reisikiirus on 350 km/h ja maksimumkiirus 390 km/h. Lennuki suurim tõusukiirus on 12,0 m/s ja erivõimsus 250 W/kg.
Ellen Tamm
pisi|Ehtekunstnik Ellen Tamm Ellen Tamm (neiuna Ellen Linno; 30. detsember 1927 – 25. veebruar 2018) oli eesti ehtekunstnik ja kunstipedagoog.
Ta töötas aastatel 1954–1957 Tallinnas Kunstsarvetehases. Aastatel 1957–1983 töötas ta ERKI-s õppejõuna ja aastatel 1983–1989 meistrina.
540. aastad
540. aastad
540. aastad on aastad 540–549 pKr.
Sajandid: 5. sajand - 6. sajand - 7. sajand
Kümnendid: 490. aastad 500. aastad 510. aastad 520. aastad 530. aastad - 540. aastad - 550. aastad 560. aastad 570. aastad 580. aastad 590. aastad
Aastad: 540 541 542 543 544 545 546 547 548 549
Bastia
Bastia on sadamalinn Prantsusmaal Korsika kirdeosas.
pisi|tühi|Bastia sadam
Emadepäev
pisi|125px|Daalia Valge plaaž Emadepäev on Eestis mai teisel pühapäeval. Emadepäeva tähistati maailmas esimest korda 10. mail 1908 Ameerika Ühendriikides Lääne-Virginias Graftoni kirikus. Päeva tähistamise idee pakkus 1872. aastal välja luuletaja ja kirjanik Julia Ward Howe, kuid tähistama hakati seda Anna Jarvise eestvedamisel 35 aastat hiljem.
Adoum Younousmi
Adoum Younousmi (sündinud 1962) on Tšaadi poliitik, kes oli 23. veebruarist 26. veebruarini 2007 Tšaadi peaministri kohusetäitja.
Younousmi oli töö- ja transpordiminister, augustis 2005 sai ta infrastruktuuride ministriks. Kui peaminister Pascal Yoadimnadji lendas 21. veebruaril 2007 pärast südameatakki Prantsusmaale ravile, hakkas Adoum Younousmi teda asendama.
Pärast Pascal Yoadimnadji surma 23. veebruaril 2007 sai Younousmi peaministri kohusetäitjaks. 26. veebruaril 2007 andis ta võimu üle uueks peaministriks nimetatud Delwa Kassiré Koumakoyele.
Emadepäev
Ema(de)päev riigiti
Ema(de)päeva tähistamine maailmas on riigiti ja kultuuriti erinev.
Ületava mõistmise südasuutra
Südasuutra ehk Ületava Mõistmise Südasuutra (sanskriti keeles prajñāpāramitā-hṛdaya-sūtra; tiibeti keeles shes rab kyi pha rol tu phyin pa’i snying po’i mdo; hiina keeles 般若波羅蜜多 ⼼經 banruo boluomiduo xinjing; jaapani keeles hannya haramitta shingyō) on üks lühemaid ja tuntumaid ületava mõistmise suutraid.