cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Piisknakkusevastased kaitsevahendid
Kirurgilised maskid
Muude võimaluste puudumisel soovitatakse meditsiinitöötajatel kanda üksteise peal vähemalt 3 kirurgilist hingamismaski, et elimineerida maski ja näo vaheline õhuava, ning tihendada filtri paksust. Alternatiivide puudusel on võimalik kirurgilise maski ääred näo külge teipida, et õhuvahe täielikult välistada. Samuti on mitme kirurgilise maski puhul mõttekas kanda esimest paari ühte pidi ning teist paari “pahupidi”, et kirurgiliste maskide filtrite võimalikku suunalisuse mõju minimeerida.
Teiste maskide peale tõmmatud välimisi maske saab täiendavaks efektiivsuse suurendamiseks soolaga rikastada. Kui soolaga oleks rikastatud näo vastas olev mask, hakkaks sool aja jooksul huuli ning näonahka ärritama.
Respiraatorid
Kõik respiraatorid (isegi tolmuvastane P1-ehitusrespiraator) kaitsevad kandjat ka suuremate niiskuseosakeste eest. Nagu kirurgilistel maskidel, on ka respiraatoritel oluliseks puuduseks näo ja maski vahelise õhuava oht. Samuti saab seda elimineerida, kombineerides respiraatorit kirurgilise maski või isetehtud maskiga, mis surub maski(ääred) tihedamini vastu nägu ning lisab täiendava filterkihi.
Väljahingamisklapiga ehitusrespiraatorid kaitsevad teisi nakatumise eest vähem, kuna läbi klapi väljub väljahingatav õhk filtreerimatult. Kui nakatunud inimene soovib nakatumise eest kaitsta end ümbritsevaid inimesi, peab ta respiraatori klapi kinni teipima (või asetama respiraatori sisse või peale täiendava kirurgilise või isetehtud hingamismaski).
Ka respiraatori peal kantavate maskide efektiivsust saab suurendada soolaga rikastades.
Ise valmistatud maskid
Isetehtud riidemask pakub oluliselt paremat kaitset kui maski puudumine, eriti kui mask on kombineeritud prillidega.
Isetehtud maskide kvaliteet sõltub täielikult materjalist, kihtide arvust ning näo ja hingamismaski ääre vahelisest tihedusest. Isegi kui isetehtud mask võimaldab hingamist ainult näo ja ääre vahelt, sarnaneb selle efektiivsus koos prillidega kasutatuna nägu kaitsva pritsmekaitsmevisiiriga. Samuti on võimalik kirurgiliste maskide tükke filtrina kasutades luua respiraatoreid või kogu pead kaitsvaid täismaske. Isetehtud maskile on olulise täiendusena vajalik lisada prillid või läbipaistev kaitsevisiir. Kõige lihtsamaid visiire, mis on efektiivsete pritsmekaitsmetena oluliselt kasulikumad kõigist (va õhukindlatest) prillidest, saab igaüks ise vähem kui poole tunniga meisterdada tühjast kaheliitrisest pudelist. Kuna maskide kaks olulist väärtust on maski kandja köhatuste ja aevastuste kinnipüüdmine maski sisse (üksteise kaitseks, vähendades levivate viiruseosakeste kogust ja levimiskaugust) ning maski kandja kaitsmine oma näo puudutamise eest, peetakse maski täielikust mittekandmisest kasulikumaks kasvõi isetehtud pritsmekaitse maski.
Kuigi isetehtud riidemask ei paku täielikku kaitset, vähendab see (oluliselt) kandja limaskestadeni jõudvate viiruseosakeste arvu, millest võib piisata, et haigestumist vältida. Kui isetehtud korduskasutatavad maskid on kolmekihilised ning sisaldavad ühe kihina väljavahetatavat majapidamispaberit, teefiltrit, korduspestavat tolmuimejafiltrit vms, on võimalik nende efektiivsust veelgi suurendada. Nagu kõiki muid kaitsevahendeid, tuleb ka mitmekordselt kasutatavat isetehtud maski põhjalikult desinfitseerida iga kasutuskorra järel. Vikiõpik: kuidas teha ise näomask siin
Ühekordsete hingamismaskide korduskasutamine
On suur oht, et inimene nakatab end maskide eemaldamise, desinfitseerimise või taaskasutamise käigus, katsudes või riivates nakatunud maski välispinda. Samuti võib maskide välispinnalt lenduda keskkonda viiruseosakesi tuule vms mõjul. Maski tuleb eemaldada ettevaatlikult “nagu deaktiveeriks pommi” (soovituslikult kindaid kandes). Iga kasutatud maski tuleb käsitseda äärmise ettevaatlikkusega, et ennast või (kodu)keskkonda maski pinnale või sisse jäänud viirustega mitte nakatada.
Desinfitseerimine
Maskide taaskasutamist soovitatakse vaid teiste alternatiivide puudusel, tungivalt soovitades maske taaskasutada vaid sama inimese poolt, kes neid eelnevalt kasutas.
Kuumusega
Muude alternatiivide puudumisel saab äärmuslikul juhul näiteks ühekordseid kirurgilisi näomaske või N95 või FFP2 või FFP1 respiraatoreid taaskasutamiseks koroonaviirusest SARS-CoV-2 desinfitseerida, töödeldes neid 70-kraadise kuiva kuumusega 30 minutit – filtrite efektiivsus jääb ühekordse desinfitseerimise puhul senisega võrreldavaks (vähemalt 95% senisest), kuid kvaliteet ei pruugi säilida mitmel järjestikusel desinfitseerimisel. Oluliselt kõrgem kuumus (nt maskide keetmine vees jms) ohustab maskis oleva filtri kvaliteeti, kuna see võib ära sulada. Kirurgilisi maske võib alternatiivide puudumisel pesumasinas pesta ning 70-kraadise (kuiva) triikrauaga triikida.
Kirurgiliste näomaskide desinfitseerimine kuumaõhupuhuri, aurupuhuri või muu survega seadmega on ohtlik, kuna tekitab suure riski sekundaarseks nakkuseks: surve võib enne viiruse deaktiveerimist lendu lüüa ohtlikult väikseid nakatunud niiskuseosakesi (peene aerosooli mõõtmes osakesi) või isegi üksikuid viiruseosakesi, mida ei pruugi täielikult kinni pidada isegi FFP3 filter. Selliseid võimalusi tuleks kaaluda ainult õhukindlas ruumis või inimkauges looduses, ainult FFP3 või paremat (nt meditsiinilist või sõjaväe täismaski) või respiraatorit kandes, õhukindlate prillide ja niiskustõkkelise kaitseülikonnaga, mille õmblused võimalusel täiendavalt üle teibitud.
Ajaga vältel
Alternatiivina on kriisiolukordades hingamismaske jäetud lihtsalt päevadeks kuiva ning võimalikult sooja keskkonda seisma, et viirused deaktiveeruksid mööduva aja tõttu (koroonaviirus deaktiveerub 56 °C kuumuses õigetel tingimustel 15 minuti jooksul). Väidetavalt püsib viirus pindadel nakatumisvõimelisena kuni 3–4 päeva, mõne väite kohaselt kuni 9 päeva ning ideaaltingimustes kauem (isegi üle 28 päeva), sõltuvalt temperatuurist, niiskusest ja muudest teguritest, näiteks päikese UV-kiirguse tugevusest. Kuna filtri koe sisse kogunenud viiruseosakesed on keskkonnamõjude (nt hapnik ja päiksevalguse UV-kiirgus) eest suhteliselt hästi kaitstud, tasuks täiendavate andmete puudumisel arvestada võimalusega, et viirus võib filtris püsida nakatumisvõimeline kauem kui välispindadel ning seega tuleks aja abil deaktiveerimiseks jätta samuti rohkem aega (nt 5 või 10 päeva, riskide välistamiseks kasvõi 30 päeva. Soovi korral võib täiendava aja abil minimeerida riski, et filtrisse ja selle välispinnale võis koguneda ka teisi (ohutumaid) patogeene, mis võivad püsida nakatumisvõimelisena kauem kui koroonaviirus).
Alkoholiga
Kõik teised seni refereeritud materjalid ei viidanud parematele maskide korduskasutamise võimalustele ning igasuguse korduskasutamise puhul tuleb arvestada filtri efektiivsuse vähenemisega ajas. Alkoholi baasil desinfitseerimisvahendid kahjustavad oluliselt kvaliteetsemate respiraatorite elektreetfiltreid ning vähem kirurgilise näomaski (ning tõenäoliselt ka (FF)P1 ehitusrespiraatori) lihtsamat filtrit.
Kui inimesel on ainult üks kirurgiline mask, tasub seda pärast kasutamist 70% alkoholi baasil desinfektandiga, seebivee või 70-kraadise kuumusega 30 minutit põhjalikult desinfitseerida (mitte fööni ega aurutiga, kuna need tekitavad suure sekundaarse nakatumisriski; mitte kõrgema temperatuuriga, kuna see võib põhjustada filtri koe sulamist) ning pärast kuivamist korduskasutada koos maski peale asetatud isetehtud riidest maskiga, mis on immutatud soolalahusega.
Kuhu põgenevad hinged
"Kuhu põgenevad hinged" (inglise keeles "Where Souls Go") on 2007. aastal linastunud Eesti draamafilm, mis põhineb Aidi Valliku romaanil "Mis sinuga juhtus, Ann?".
Filmi võtted toimusid 2006. aasta oktoobris ja novembris. See esilinastus 26. oktoobril 2007. Film pole alla 12-aastastele soovitatav.
Sisu
"Kuhu põgenevad hinged" on originaalse, groteskse esteetikaga romantiline noortedraama. Film räägib melanhoolsel toonil kahe tüdruku iseseisvumisest ja armastuse avastamisest. Keskendudes eelkõige tegelaste salahirmudele ja lähedaste eest varjatuks jäävatele tunnetele, loob lavastaja almodovarliku tütarlastemaailma. Inimestevahelistes suhetes halvaks peetavaid tundeid ei saa ületada enne, kui ei tunnistata armukadedust, üksindustunnet ja tähelepanuvajadust kui lahutamatut osa inimloomusest.
15-aastase Anni (Ragne Veensalu) ema (Viire Valdma) ootab oma uuelt mehelt last. Ann tunneb, et ema on ta maha jätnud, ning tema üksindus muutub armukadeduseks veel sündimata venna vastu. Meeleheites pöördub ta satanistide poole, et lapse sünd ära needa. Kuigi Ann sellesse ei usu ja võtab seda kui mängu, avastatakse vastsündinul ravimatu südamerike. Ann kahetseb oma mõtlematut soovi ja hakkab abi otsima, et needus tagasi võtta. Ta pöördub nii kiriku, sensitiivi kui ka kohaliku satanistide ordu poole. Annil tekivad lähedasemad suhted uue klassiõe, satanist Mayaga (Lenna Kuurmaa). Väga erinevast perekondlikust taustast ja loovusest hoolimata leiavad nad, et teineteise mõistmine on keeruline, kuid siiski võimalik. Vigade parandamise kaudu hakkab tüdruk elu uuel moel nägema.
Film vs. raamat
Põhijoones järgib filmi sündmustik küll raamatu tegevustikku, kuid paljudes aspektides ei sobi see Aidi Valliku loodud Ann Keesi maailma karakterite ja minevikuga. Vallik on filmi kohta öelnud palju head ja nimetanud seda isegi nauditavaks, kuid pole linateosega siiski täielikult rahul. Tema meelest on õige Ann stsenaariumiarenduse hilisemas etapis ja filmi tegemise käigus, mille juures teda enam ei olnud, kaotsi läinud.
Loo autor toob põhiliste erinevustena välja filmi-Anni riietumisstiili, mis tema meelest ei ole tänapäeva teismeliste sotsiaalsete normide seisukohalt eriti aktsepteeritav ning iseloomustab pigem selliseid lapsi, keda teiste hulgas tõrjutakse ja kiusatakse. Samuti rõhutab ta, et "mõneski stseenis ei toimi peategelased mitte nii, nagu 16-aastased tütarlapsed tegelikult vastavas olukorras teeksid, vaid nii, nagu meesterahvastele meeldiks neid toimimas näha". Aidi Vallik on läinud isegi nii kaugele, et on palunud, et filmi peategelase ja ta perekonnaliikmete nimed ära muudetaks (mida aga ei tehtud) ning et tema Anni-raamatuid filmi reklaamimisel ei kasutataks. 2007. aasta oktoobri teises pooles ilmunud Postimehe numbris ütles ta ka, et ei soovi filmi-Anni seostamist raamatu-Anniga.
Kuigi Vallik oli produtsent Anneli Ahvenaga alguses kokku leppinud, et kirjutab filmi põhjal hiljem ka Anni-saaga kolmanda raamatu, arvas ta vahepeal stsenaariumivariantidega töötamisest väsinuna, et ehk ei panegi ta seda osa raamatuna kirja, vaid jätkab lihtsalt järgmisest, neljandast osast. Naine mõtles siiski ümber ja 2007. aastal ilmus raamat pealkirjaga "Mis sinuga juhtus, Ann?", mille kirjutamist Vallik ise kirjeldab kui "võimalust näidata enda ettekujutust sellest, mis Anniga õigupoolest tol saatanlikul sügisel juhtus".
Eesti nõukogude entsüklopeedia
Teine entsüklopeedia ilmus algul pealkirjaga "Eesti nõukogude entsüklopeedia" ning alates 1990. aastast (5. köitest) pealkirjaga "Eesti entsüklopeedia".
"Eesti nõukogude entsüklopeedia" esimene väljaanne
Aastatel 1968–1976 ilmus Tallinna kirjastuses Valgus kaheksas köites "Eesti nõukogude entsüklopeedia", mille peatoimetaja oli Gustav Naan. Peatoimetuse liige (algul peatoimetaja asetäitja) oli ka Richard Kleis; mõningate artiklite osas võib rääkida järjepidevusest varasema Eesti Entsüklopeediaga. Gustav Naani hilisemate meenutuste kohaselt oli ENE väga (lausa "maailmarekordiliselt") populaarne.
"Eesti nõukogude entsüklopeedia" teine väljaanne
Entsüklopeedia hakkas ilmuma pealkirjaga "Eesti nõukogude entsüklopeedia" 1985 ning alates 1990. aastast (5. köitest) ilmus pealkirjaga "Eesti entsüklopeedia".
Et entsüklopeedia oli kavandatud esimese "Eesti nõukogude entsüklopeedia" ajakohastatud ja täiendatud uusväljaandeks, kannavad selle esimesed neli köidet pealkirja "Eesti nõukogude entsüklopeedia" ning 1989. aastal ilmunud kaardiköide kannab pealkirja "ENE kaardid".
Kogu entsüklopeedia ilmus aastatel 1985–2006 algul kirjastuse Valgus, hiljem Eesti Entsüklopeediakirjastuse välja antud "Eesti entsüklopeediana".
Ligema
Ligema on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.
Ligema piirneb põhjas Taterma ja Lelu, läänes Emmaste-Kurisu, lõunas Muda küla ja idas Kuriste külaga.
Nimi
Kohanime aluseks võib olla sõna lige 'märg + maa'. Koha kirjapanekuis vahelduvad ka sõnad liga 'märg mustus, lima'; ligu 'linaleotamise koht' ja ligi. Kohanime on esmamainitud 1576. aastal.
22. strategeem
22. strategeem 36 strategeemist on "sulge uks, et püüda varast".
Piiramisrõngas (ka moraalne). Blokaad, piirang, haarang.
Ligema
Loodus
Küla läbib Jausa oja.
Ajalugu
Ligema küla kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa koosseisu. 1576 elas Agapäe vakuses talunik Lickama Berttell ja 1666 uusasunik Liggima Erich. Küla liideti nõukogude ajal Tatermaga ja taastati 1997. aastal.
22. strategeem
IV 4. (22.) Sulge uks, et püüda varast
Et nõrka või mitterohkearvulist vaenlast kinni püüda või talle lõplik löök anda, tuleb kõigepealt ära lõigata kõik ta põgenemisteed ja kõik teed, mille kaudu abiväge võiks tulla. Kui tal on võimalus pageda, siis võitleb ta surma kartmata viimase piirini. Ta jälitamine võib osutuda aga kulukaks, kasutuks ja mõnikord isegi ohtlikuks. Kui tal pole taganemisteed annab ta end kergemini, võitja armulikkusele lootes, teie meelevalda.
Ligema
Ajalugu
Küla ühe esmaasuka kohta on pärimus, mille alusel andis 1810 mõisnik Taterma Mihklile valida: kas ta läheb nekrutiks või Ligema karjamõisa peremeheks. Ühe versiooni järgi andis mõisnik talle paari hobuseid, ühe paari härgi, ühe sulase ja ühe ümmardaja. Kui ta suutis ühe aasta ilma tülita hakkama saada, siis saavat karjamõisa endale. Teise versiooni järgi andnud mõisnik kevadel Mihklile kõige viletsama hobuse, riiaka karjatüdruku ja öelnud: 'Kui tood sügisel sama saagi kui varemalt, saad mõisa endale.'
22. strategeem
Põhimõtte selgitus
Vargad pole otseselt eriti ohtlikud, kuid kuna vastaspool võib neile pakkuda kaitset ja varjupaika ning kasutada neid ära oma huvides sõjalistel sihtidel, siis tuleb neist lahti saada. Sellisteks teie maal olevateks varasteks võib pidada ka vastase liitlasi, agente ja luurajaid. Üldiseimas mõttes ka vastavaid meelsusi.
Wuzi sõjalisest traktaadist "Wuzi": “Oletama et te peitsite suurele tasandikule vaid ühe surema valmis oleva röövli. Tuhat inimest asuvad teda püüdma, kõik vahivad ringi nagu öökullid ja passivad külgedele nagu hundid. … Seetõttu piisab vaid ühest inimesest, kes on otsustanud oma elu mängu panna, et ajada hirmule tuhat inimest.”
Ligema
Taristu
Ligema küla läbib Valgu–Lelu–Leemeti tee, kus asub Ligema bussipeatus.
Kultuur
Ligemal asus priilaste kabel.
22. strategeem
Tsitaat Muutuste raamatust
Tegemist on 23. Bo (Nülgimine, purunemine, laos) kuusjoone otsusega. Sellele vastupidise kuusjoone 24. Fu (Naas, tagasipöördumine) kommentaar “Da xiang” toob välja, et “nii sulgesid endised valitsejad talvisel pööripäeval osariikide piiripunktid, et kaupmehed ja rändurid ei saaks liikuda ja valdjad oma valdusi inspekteerida.” Tegemist on märgiga, mis iseloomustub naasmist oma sõprade, kutsumuse, põhialuse, juurte ja järjepidevuse juurde. Märki seotakse jõuluaegse valguse naasmise algusega. Uste sulgemist saab mõista ka juurte juurde naasmise, tugevate sõprussidemete ja suhetega. Seeläbi suletakse uksed vastalistele. Järgnev sihiks pandud tegevus aga leiab aset 23. märgis, kui see sissepiiratud vastasmeelsus ja selle kandjad purustatakse.
Näiteid
Kunstnik langeb juhuslikult õnnetusse sattunud lauljannat abistanult kõmuajakirjanduse hambuisse. Ajalehtedes ilmub neist õhtuhämaruses tehtud pilte. Andnult asja kohtusse võtab ta üksiku advokaadi, kel on tuberkuloosihaige noor tütar. Advokaat vajab tütre ravimiseks raha ja laseb end ajalehe omaniku poolt ära osta. Jõulumeeleolus lubab advokaat oma ainsale lapsele end parandada. Peale tütre surma tunnistab ta kohtus enda äraostmist ja sellest tulenenut. (Ühe Jaapani filmi meelevaldne kokkuvõte. Näide iseloomustab kuusjoonte 24.–23. ringi koos selle vastanditega 44.–43.)
Zhou dünastia kuninga sugulane Tai Gong (Jiang Ziya ehk Tai Gong Wang) sai riigi idaosas pärusmaa. Saabudes kohale hakkas ta küsitlema ümbruskonna väärikate ja andekate meeste kohta, kes võiks olla ta nõunikuiks. Talle mainiti üht erakut, kes oli kuulus oma vooruste ja laialdaste teadmiste poolest. Tai-gong pakkus talle kolm korda nõustaja kohta oma lähikonnas aga sai iga kord vastuseks äraütlemise. Siis laskis ta eraku hukata. Juhtunust kuulis keisri tark nõustaja Zhou Gong. Ta läks viivitamata kohale ja hakkas Tai Gongile etteheiteid tegema: "Kuidas võib vaevalt jõudnult oma pärusmaale hukata ühe selle koha kuulsamaid mehi?" “See mees ütles mulle: "Ma ei teeni kuningat ja ei võta vastu vürste. Ma künnan oma põldu, joon vett oma kaevust ja ei palu kelleltki midagi." Ma kartsin, et see mees oma käitumisega külvab korratust ja õpetab inimesi võimule mittealluma. Seetõttu ma hukkasin ta esimesena.”, vastas Tai Gong.
Olduvai kultuur
pisi| Olduvai kultuur ehk Olduvai ajastu (ka Oldowan, Oldowani ajastu, Oldowani kultuur) on paleoliitikumi esimene periood.
Olduvai kultuurile on tüüpiline veerkivitööriistade kasutamine ning lihtsate tööriistade valmistamine küljest äralöömise teel. Vanimad kiviriistad on tuntud kui chopper'id ehk raienoad, mille saamiseks eemaldati munakivist või laamakamakast kilde. Kivitööriistade valmistamist on nimetatud veeristööriistade tootmiseks või esimese leiukoha Olduvai Gorge (Olduvai kuristiku) järgi Olduvai töönduseks. Olduvai kuristik asub Ida-Aafrikas Tansaanias Serengeti lavamaa kaguosas. Olduvai kultuurile on tüüpilised Homo rudolfensis, Homo habilis, varane Homo erectus ja Homo ergaster.
Vanimad leiukohad on Etioopias: Gona (2,5 miljonit aastat vana) ja Hadar (2,3 miljonit aastat vana).
Kivitööriistadel on – eriti perioodi lõpul – juba erinevad kujud. Kivist tööriistade kõrval olid tarvitusel ka luust ja sarvest tööriistad. Kõige vanemad Olduvai ajastu tööriistad Euraasias on umbes 1,5 miljoni aasta vanused ning pärinevad Gruusiast ja kuulusid Homo ergaster 'ile.
Aafrikas ilmusid esimesed järgneva, Acheuli ajastu esemed umbes 1,5 miljonit aastat tagasi (Homo ergaster ja Homo erectus).
Üleminel Olduvai ja Acheuli ajastu vahel ei ole päris täpselt piiritletud. Enamasti peetakse Acheuli ajastu tunnuseks kaheteratehnika ja pihukirveste arengut. Siiski arvatakse lihtsamad kaheteratööriistad veel Olduvai ajastusse.
Irkutsk
thumb|Õigeusu kirik Irkutskis Irkutsk (vene Иркутск) on linn Venemaal, Irkutski oblasti keskus.
Geograafiline asend
Irkutsk asub Angara kaldal Irkuti jõe suudmes, 66 km Baikali järvest läänes. Linna geograafilised koordinaadid on 52°17'N, 104°18'E. Irkuti jõest tuleb ka linna nimi.
Kliima
Linna aasta keskmine temperatuur on 1,0 °C. Kõige kuumem kuu on juuli (keskmiselt 18,3 °C), kõige külmem jaanuar (keskmiselt –17,8 °C). Aprillist kuni septembrini on esinenud sooja vähemalt 29 °C, absoluutne maksimum 37,2 °C on mõõdetud juulis. Plusskraade on mõõdetud igas kuus. Novembrist kuni veebruarini on esinenud külma alla –40 °C, absoluutne miinimum –49,7 °C on mõõdetud jaanuaris. Juulis pole kunagi öökülma mõõdetud. Aastas sajab 480 mm sademeid, kusjuures suvi on märksa märjem: juulis sajab 114 mm, veebruaris ainult 8 mm sademeid.
Ajalugu
Irkutski asutasid 1661 sõjaväepostina Jakov Pohhabovi juhatusel kasakad. Linnaõigused sai Irkutsk 1686. Alates 1764 oli Irkutsk Irkutski kubermangu (esialgu Siberi kubermangu) keskus. Alates 1822 asus Irkutskis Ida-Siberi kindralkuberner.
Irkutsk oli tähtis keskus kaubavahetuses Hiinaga. Irkutski läbisid peaaegu kõik Hiinasse minevad kaubakaravanid, seevastu suured tööstusettevõtted ilmusid linna alles 20. sajandil.
Linna esimene üldplaneering töötati välja 1791. aastal. Selle täpne autor on teadmata, ehkki sellega tegelenud inimeste ring on üsna selge. Katariina II kinnitas üldplaneeringu 4. augustil 1792. Selle plaaniga pandi paika linna peamiste tänavate asukoht. Ärihooned nähti ette tähtsate tänavate ja väljakute äärde. Projektis arvestati juba väljakujunenud tänavasüsteemiga ega tehtud seda radikaalselt ümber. Selle üldplaani järgi rajati uusi tänavaid ja hooneid kuni 1830. aastateni.
19. sajandi alguses saabus Irkutskisse palju Siberisse asumisele saadetud dekabristide ülestõusust osavõtnuid.
1879. aastal hävitas tulekahju suure osa linna keskusest.
1920. aastal hukati Irkutskis admiral Aleksandr Koltšak.
Haldusjaotus
Linn jaguneb neljaks elanike arvult umbes võrdseks linnarajooniks. Need on Lenini, Oktoobri, Paremkalda (Pravoberežnõi) ja Sverdlovski rajoon.
Transport
thumb|right|Irkutski raudteejaam Irkutsk on tähtis raudteesõlm Siberi raudteel, Ida-Siberi kultuuri- ja teaduskeskus.
Linnas on olemas trammi-, trollibussi-, autobussi-, liinitakso- ja taksoliiklus. Plaanitakse kiirtrammiehitust, mis ulatuks lähedalasuvatesse Angarskisse ja Šelehhovi.
Rahvastik
Elanike arv oli 582 500 (2005), on 588 tuhat (2014). Sellega on ta suuruselt neljas linn Siberis.
Haridus
Irkutskis asub 1918. aastal asutatud Irkutski Ülikool.
Saatkonnad ja konsulaadid
Irkutskis on Hiina, Leedu, Lõuna-Korea, Mongoolia ja Poola peakonsulaat.
Sõpruslinnad
Irkutski sõpruslinnad on Dijon (Prantsusmaa), Eugene (USA), Evian (Prantsusmaa), Grenoble (Prantsusmaa), Kanazawa (Jaapan), Novi-Sad (Serbia), Pforzheim (Saksamaa), Pordenone (Itaalia), Shenyang (Hiina), Strömsund (Rootsi) ja Ulaanbaatar (Mongoolia).
Ricardo Martinelli
Ricardo Alberto Martinelli Berrocal (sündinud 11. märtsil 1952 Panamás) on Panama ärimees ja poliitik.
Ta oli 1. juulist 2009 kuni 1. juulini 2014 Panama president.
Tema vanemad on Ricardo Martinelli Pardini ja Gloria Berrocal. Ta lõpetas USA-s Stauntoni sõjaväeakadeemia. 1973 sai ta Arkansase ülikoolis ärihalduse bakalaureuseks. Hiljem sai ta ka ärihalduse magistriks.
Ta on abielus Marta Linaresega. Neil on kaks poega Ricardo ja Luis Enrique ning tütar Carolina.
Enne presidendivalimisi oli Martinelli supermarketite keti juhatuse esimees. Peale selle on ta veel vähemalt 2 ettevõtte juht ja 8 ettevõtte juhatuse liige.
President Ernesto Péreze valitsusajal oli Martinelli 1994–1996 sotsiaalkindlustuse direktor. President Mireya Moscuso valitsusajal oli ta 1999–2003 Panama kanali juhatuse esimees ja kanaliminister.
1998 asutati erakond Demokraatlik Muutus, mille juhiks ja presidendikandidaadiks Martinelli 2004 sai, kuid siis jäi tema erakond presidendivalimistel viimaseks, kogudes 5% häältest.
3. mail 2009 toimunud valimistel valiti Ricardo Martinelli presidendiks. Ta kulutas presidendivalimisteks 35 miljoni USA dollari suuruse summa. Oma kampaanias lubas ta vähendada riigis valitsevat korruptsiooni ja vägivaldset kuritegevust. Peale tema enese Demokraatliku Muutuse toetasid tema kampaaniat ka Panameñista Partei, Rahvuslik Vabariiklik Liberaalne Liikumine ja Patriootliku Liidu Partei. Arvamusuuringutes juhtis Martinelli algusest peale suure eduga ning lõpuks sai ta valimistel 60% häältest vastaskandidaadi Balbina Herrera vastu. See on suurim vahe Panama presidendivalimistel alates 1989. aastast.
Odalehine malts
Odalehine malts (Atriplex prostrata) on rebasheinaliste sugukonda maltsa perekonda kuuluv taimeliik.
Taim kasvab Euroopas ja Aasia lääneosas. Põhja-Euroopas kasvab ta peamiselt mererannal.
Odalehine malts on ühekojaline üheaastane taim, mis kasvab 20–90 cm kõrguseks. Ta võib isegi põõsaks kasvada.
Taime lehtede värvus on väga muutlik. Tavaliselt on taim hallikasroheline kuni tumeroheline,. aga punakas värvus pole samuti haruldane.
Taim õitseb augustis ja septembris, õied on väikesed ja punased. Leht meenutab kujult odaotsa.
Taime eelleht on kolmnurkne või rombjas ja kuni 8 mm pikk.
Hallandi lään
Läänis asub kuus valda:
pisi|tühi|Hallandi vallad
Viited
🇸🇪
Vincenzo Scamozzi
thumb|Vincenzo Scamozzi [[Paolo Veronese portree]] thumb|Vincenzo Scamozzi monument Vincenzo Scamozzi (2. september 1548 Vicenza – 7. august 1616) oli Itaalia arhitekt, Andrea Palladio andekaim õpilane ja mantlipärija.
Kronobergi lään
Kronobergi läänis on kaheksa valda:
pisi|tühi|Kronobergi vallad
Viited
🇸🇪
Marilyn Vihman
Marilyn May Vihman (1939–) on ameerika päritolu eesti keelt kõnelev keeleteadlane.
Ta uurib lapse keele arengut, on tegelenud ka arengupsühholoogiaga, fonoloogiaga.
1971 kaitses ta California Ülikoolis Berkeleys doktorikraadi. 1996–2006 juhtis ta Walesi Bangori ülikooli arengupsühholoogia õppetooli. Hiljem oli ta lingvistikaprofessor Yorki Ülikoolis Inglismaal.
2011. aasta kevadsemestril pidas ta loengukursuse psühholingvistika ja neurolingvistika teemal Tartu Ülikoolis.
Tema abikaasa oli Eestis sündinud ameerika keeleteadlane Eero Vihman.
Ludvig Puusepa monument
pisi|Ludvig Puusepa monument Ludvig Puusepa monument asub Tartus Maarjamõisas Ludvig Puusepa tänava ääres.
Monument on püstitatud eesti arstiteadlase, meditsiinidoktori, Eesti Teaduste Akadeemia liikme professor Ludvig Puusepa mälestuseks.
Graniitalusel pronksbüsti autor on Endel Taniloo ja monument avati 17. septembril 1982.
John R. Cash
"John R. Cash" on Johnny Cashi 50. album. Plaadi andis 1975. aastal välja plaadifirma Columbia Records. Album koosneb peamiselt teiste esitajate lugude töötlustest. Cashi ainuke enda kirjutatud laul "Lonesome to the Bone" oli avaldatud 1974. aasta albumil "Ragged Old Flag" ning see avaldati veel ka 1979. aasta albumil "Silver".
Gustav Kunnos
Gustav Kunnos (29. juuni 1878 Kapera küla, Vastseliina vald, Liivimaa – 17. august 1926 Tallinn) oli Venemaa keisririigi ja Eesti sõjaväelane (kindralmajor).
Gustav Kunnos õppis Pihkva Reaalkoolis, lõpetas Moskva sõjakooli (1901), I järgu tulemustega ja Peterburi Aleksandri sõjaväelise juriidilise akadeemia (1910) (vene keeles Александровская военно-юридическая академия). Kunnos oli ainuke sellise sõjaväelise juriidilise kõrgharidusega ohvitser Eesti sõjaväes.
G. Kunnos teenis 86. Villmanstrandi polgus, osales Vene-Jaapani sõjas, milles ülesnäidatud vapruse eest autasustati Püha Stanislavi ordeni III järguga mõõkade ja lindiga ning Püha Anna ordeni III järguga mõõkade ja lindiga, ülendati ka porutšikuks.
Teenis Peterburi sõjaväeringkonna prokuratuuris. 3. veebruarist 1912 teenis Omski sõjaväeringkonna prokuröri abina, kellena teenis kogu Esimese maailmasõja ajal. Ülendati 6. detsembril 1912 alampolkovnikuks.
Gustav Kunnos ülendati Venemaa Ajutise Valitsuse juhi Kerenski valitsemise ajal 6. augustil 1917 polkovnikuks ja Venemaa kodusõja ajal osaledes Vene valgekaartlaste vägedes Nõukogude Venemaa vastases sõjategevuses ülendati ta 16. märtsil 1919 Venemaa ülemvalitseja Aleksandr Koltšaki poolt kindralmajoriks.
Pärast Eesti Vabadussõda ja Venemaa kodusõja lõppu opteerus ta Eestisse ja oli 1922. aasta märtsist koloneli auastmes sõjaringkonnakohtu liige ja 1922. aasta 1. septembrist oli ta Eesti Vabariigi Sõjaringkonnakohtu esimees.
Aastatel 1922–1926 oli ta ka lektor Kõrgemas Sõjakoolis ja Kindralstaabi kursustel.
Kunnos ülendati kindralmajoriks 24. veebruaril 1926.
Gustav Kunnos suri 48-aastaselt vähki, jättes leinama abikaasa 4 lapsega. Maeti 20. augustil 1926 Tallinnas Kopli kalmistule.
Tour Montparnasse
Tour Montparnasse (ametlikult Tour Maine-Montparnasse) on pilvelõhkuja Pariisis Prantsusmaal. See oli aastatel 1972–2011 Prantsusmaa kõrgeim pilvelõhkuja. Selle kõrgus on 210 meetrit, hoones on 59 korrust. Põrandapinda on 88 400 m². Eiffeli tornist (324 m) jääb see siiski märgatavalt maha.
Tour Montparnasse'i arhitektid on Eugène Beaudouin, Urbain Cassan ja Louis Hoym de Marien ning selle ehitas Campenon Bernard. Hoone ehitati aastatel 1969–1972. Valmimise ajal oli see Euroopa kõrgeim hoone katuse kõrguse poolest: kõrgematel ehitistel katus puudus.
Otse hoone all asub metroojaam Montparnasse-Bienvenue, kus saavad kokku 5 metrooliini. Hoone juures on ka lennujaama viiva Air France'i bussi peatus.
Hoone piirneb kirdes Montparnasse'i puiesteega, läänes Maine'i avenüüga ja kagus du Départi tänavaga. Hoone juurest algavad kirdesse viiv Rennes'i tee, kagusse viiv Edgar Quinet' puiestee ja kagusse viiv Vaugirardi puiestee.
Hoones on peamiselt bürooruumid. Osa bürooruume ei piirne välisseinaga ning neil puuduvad aknad (tänapäevastes pilvelõhkujates selliseid bürooruume ei ole). 56. korrusel asub restoran ja viimasel korrusel vaateplatvorm. Hoone tipus on ka suveniiripood.
Tour Montparnasse'i lift on Euroopa kiireim: see sõidab alt üles 38 sekundiga.
Hoone katuselt on võimalik näha 40 kilomeetri kaugusele, näiteks on võimalik näha Orly lennuväljalt õhku tõusvaid lennukeid.
Tour Montparnasse'i on tema lihtsa arhitektuuri, suurte mõõtmete ja monoliitse väljanägemise pärast korduvalt kritiseeritud, kuna see ei sobivat Pariisi linnamaastikku. Kaks aastat pärast selle valmimist keelati uute kõrghoonete ehitamine Pariisi kesklinna.
2005. aastal selgus, et torn ehitati asbesti sisaldavast materjalist. Sissehingamise korral on asbest kartsinogeenne. Asbestirikka materjali kõrvaldamine suurest hoonest, kus on tuhandeid töötajaid, on keeruline. Siiski saadi asbest kõrvaldatud 2007. aasta juuliks.
1995. aastal ronis Prantsuse alpinist Alain Robert Tour Montparnasse'i otsa, kasutades ainult oma käsi ja jalgu ning mitte ühtki julgestusvahendit.
Västmanlandi lään
Västmanlandi lään on 1. järgu haldusüksus Rootsis.
Haldusjaotus
Västmanlandi läänis on kümme valda:
pisi|tühi|Västmanlandi vallad
Viited
🇸🇪
Ekraaninäitlejate Gildi auhind
thumb|Näitleja-kuju Ekraaninäitlejate Gildi auhind (ingl. Screen Actors Guild Awards) on Ameerika Ühendriikide filmi- ja teleauhind, millega Ekraaninäitlejate Gild igal aastal oma liikmeid tunnustab. Auhinda antakse välja alates 1995. aastast.
Kandidaadid seavad üles 4200 ühenduse juhuslikult valitud liiget ning võitjad valivad kõik liikmed, keda on Ekraaninäitlejate Gildis ligi 120 000. Auhinda loetakse Hollywoodi üheks tähtsamaks tunnustuseks, mille alusel ennustatakse edu mõni nädal hiljem toimuval Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia auhindade jagamisel.
Näitleja-nimeline (The Actor) pronksist auhinnakuju on 40 cm pikkune ja kaalub 5,5 kg.
Kategooriad
Ekraaninäitlejate Gildi auhinda antakse välja 15 kategoorias.
Šhara
thumb|Šhara linnulennult
Šhara (gruusia შხარა) on Gruusia kõrgeim mäetipp, asub Gruusia ja Kabardi-Balkaaria piiril. See on Kaukasuse kõrguselt kolmas mägi kõrgusega 5068 m (teistel andmetel 5201 m).
Esimestena tõusid tippu 1888. aastal John Garford Cockin ja Ulrich Almer.
Enguri
Enguri (gruusia ენგური, vene Ингури) on jõgi Lääne-Gruusias, Gruusia ja Abhaasia piirijõgi. Saab alguse Šhara mäe lähedalt. Pikkus 213 km. Suubub Musta merre.
Enguri jõel asuv hüdroelektrijaam toodab aastas keskmiselt 3,8 miljardit kilovatt-tundi elektrienergiat (46% Gruusia toodangust). Tammi kõrgus on 271,5 meetrit. Tammi ehitamist alustati 1971. aastal, veehoidla täitmist 1978. aastal. Valmis 1987. Juba 1994. aastal täheldati tammi lagunemist ja 1999. aastal algatati Euroopa Komisjoni toetusel kiireloomulised remonttööd.
Šožma
pisi|Šožma (uus) raudteejaam 2009
Šožma (vene keeles Шожма) on küla Venemaal Arhangelski oblastis Njandoma rajoonis Šalakuša külaasunduses. Geograafilised koordinaadid on.
Šožma küla juures pöördub lõuna poolt voolav Šožma jõgi itta, eemaldub Arhangelski-Moskva raudteest ja ühineb lääne poolt tuleva Pelemski ojaga, mis omakorda algab külast lääne poole jäävast Pelemski järvest.
Šožmas on umbes 200–300 elanikku (2000. aastal oli valimisõiguslikke kodanikke umbes 220, 2006. aastal 183).
Külas asub Šožma raudteejaam (kaugus Moskvast 823 kilomeetrit), mille tsaariaegne puidust jaamahoone asendati 1990. aastatel silikaatkivihoonega.
Külas on seitse tänavat: Gagarini, Železodorožnaja, Zavodskaja, Lesnaja, Sadovaja, Trubnaja ja Tsentralnaja. Külal puudub maanteeühendus.
Šožma sihtnumber on 164229.
Ajalugu
pisi|Šožma küla keskus 1985 Küla tekkis koos Arhangelski–Moskva raudtee ehitusega 1890. aastatel. Nime sai ta oma samanimelise (Derevnja Šožma) küla järgi, mis asub raudteest linnulennult 14 km kaugusel ida suunas otse Šožma jõe ääres
Nõmme Rinnalaste ja Emade Kodu
Nõmme Rinnalaste ja Emade Kodu (ka Tallinna Rinnalaste ja Emade Kodu) oli Nõmmel, Nõmme alevi Lastekodu tänavas (tänapäevane aadress Laste tänav 1), tegutsenud sotsiaalasutus, kus abistati raskustesse sattunud emasid koos lastega ja orbe. , asutist nimetati paralleelselt ka Tallinna Rinnalaste ja Emade Koduks.
Asutuse asutas riigi toetusel 1919. aastal Tallinna Naisselts.
Šožma
Ajalugu
Šožma külas paiknes 1930. aastatel rajatud range režiimiga vangilaager, kuhu sattus 1941. aastal osa Eestist Punaarmeesse mobiliseerituid. Samuti sattus sinna Teise maailmasõja ajal toimunud küüditamise käigus Ukraina läänealadel elanud poolakaid. Laagrit valvas sisevägede Arhangelski polgu rood. Vangilaager likvideeriti 1985. aasta suvel.
Nõmme Rinnalaste ja Emade Kodu
Tallinna Rinnalastekodu tegutses Tallinnas mitmel pool, asutusel olid ruumid toonasel Suur-Balesna tänaval (tänapäeval Lembitu tänav), Kopli emade ja rinnalaste kodu samuti Koplis Vene-Balti laevatehase asumis endises laevatehase direktori elamus (tänapäeval Kaluri tänav 15). 1920. aastate algul hakati Tallinna Rinnalastekodule rajama uut suurt hoonet Nõmme alevisse.
Šožma
Ajalugu
thumb|1985. Pildi vasemas ääres, puude taga on näha üks laagri valvetornidest Külas tegeleti peamiselt metsa ülestöötamisega ja saematerjali tootmisega (Шожемский леспромхоз). Šožma oli tuntud plaaniliste tootmismahtude paljukordse ületamise poolest. Kuni 1990. aastateni töötas külas 1949. aastal rajatud 750 mm rööpmelaiusega kitsarööpmeline raudtee, mille tegevus soikus vangilaagri likvideerimise järel ja mis võeti lõplikult üles 1990. aastate lõpul. Raudtee hiilgeajal ulatusid selle harud külast kuni 40 km kaugusele itta. Šožmast käis kohalik laiarööpmeline rong loodes Ohtonga ääres asuvasse 23. kvartali külasse, kus asus samuti metsatööstus. Seegi haruraudtee likvideeriti 1990. aastatel.
Nõmme Rinnalaste ja Emade Kodu
1925. aastast tegutses asutus Kodu tänaval (nüüd Laste tänav) vastvalminud hoones, mille arhitekt oli Artur Perna.
Šožma
Ajalugu
Šožmas töötasid või töötavad 8-klassiline kool, raamatukogu (asutatud 1. jaanuaril 1954 ), leivatehas (suletud), elektrijaam (suletud), toiduainete laod (suletud), sidejaoskond, kauplused ja saun (suletud). Seal asus ka Šožma külanõukogu, mis pärast korduvaid süütamisi koliti külast välja Šestiozerskisse. Sinna käivad praegu kooli ka paljud Šožma lapsed. Samuti oli tulekahju koolimajas ja raamatukogus, kus hävines palju raamatuid.
Nõmme Rinnalaste ja Emade Kodu
Asutuse alguskümnenditel oli asutuse hoolekogu esinaine Anna Tõrvand-Tellmann.
Laste tänav 1 asus aastatel 1972–2001 Tallinna I Lastehaigla ja Tallinna Nõmme Lastehaigla.
Šožma
Ajalugu
Tuntud on küla ümbruse udud. Selle võib põhjus olla piirkonna rohketes soodes ja järvedes.
Tuntud elanikke
Külast on pärit luuletaja Dmitri Aleksejevitš Ušakov (15.09.1932–29.01.2011). Suviti elab seal maalikunstnik Juri Šablõkin.
Oligotroofsus
Oligotroofsus ehk vähetoitelisus on ökosüsteemi seisund, kus veekogus või soos on toitesooli ehk toiteaineid väga vähe ja kus seetõttu on väga madal bioproduktsioon. Tüüpilised oligotroofsed ökosüsteemid on rabad ja oligotroofsed järved.
Florida
Florida [ˈflɒrɪdə] on Ameerika Ühendriikide osariik riigi kaguosas, Florida poolsaarel Atlandi ookeani ja Mehhiko lahe vahel. Põhjas piirneb Georgia ja Alabama osariigiga.
Oligotroofsus
Oligotroofsusele vastandatakse sageli eutroofsust.
Florida
Osariigi suurim linn on Jacksonville ja suurim linnastu Miami-Fort Lauderdale-West Palm Beach.
Ajalugu
Uus-Hispaania rajas oma asundust (La Florida) poolsaarele alates 1513. aastast.
Majandus
2009. aasta Florida SKP oli 729,4 miljardit USA dollarit.
2011. aasta märtsis oli töötus 11,1%.
Rahvastik
thumb|Jacksonville'i pilvelõhkujad Floridas elab 2010. aasta seisuga 18 801 310 inimest. Rahvaarv, eriti osariigi kesk- ja lõunaosas, kasvab pidevalt sisserände tõttu nii teistest osariikidest kui ka välismaalt, peamiselt Ladina-Ameerikast.
Külmkuivatamine
pisi|Külmkuivatatud jäätis Külmkuivatamine, tuntud ka kui lüofiliseerimine, on jää või muude külmutatud lahustite materjalist eemaldamine sublimatsiooni teel ja seotud veemolekulide eemaldamine desorptsiooni teel. Külmkuivatamise käigus külmutatakse materjal rõhku vähendades ja soojust lisades, et materjalis olev külmunud vesi saaks sublimeeruda.
Külmkuivatamise meetodit kasutatakse tavaliselt kiiresti riknevate materjalide säilitamiseks, säilivusaja pikendamiseks või materjali transportimise lihtsustamiseks.
Külmkuivatada saab paljusid toiduaineid, näiteks marju, aedvilju, puuvilju, seeni, liha ja maitsetaimi. Kuna toimingu temperatuur jääb alla 40 °C, nimetatakse külmkuivatatud toitu toortoiduks.
Eelised ja puudused
Külmkuivatatud toitudel on parem kvaliteet võrreldes teiste meetoditega, kus dehüdraaditakse. Hea kvaliteet tuleneb sellest, et toimingu käigus kasutatakse madalat temperatuuri ja vedelat faasi ei ole. Külmkuivatamine säilitab maitse, värvuse ja välimuse, minimeerides samal ajal kuumatundlike toitainete termilisi kahjustusi. Külmkuivatatud toodetel on omapärane krõbe tekstuur.
Külmkuivatusmeetodi miinus on maksumus, mis on tingitud suurtest energia-, töö- ja hoolduskuludest.
Külmkuivatusseade
Külmkuivatusseadme põhielemendid on jahutus-, vaakum- ja juhtimissüsteem ning tootekamber ja kondensaator.
Oktoober 2003
Oktoober 2003, kroonika
Lekk
Lekk on vett läbilaskev koht laeva keres.
Lekkimise avastamiseks mõõdetakse veetaset pilssides - merel kord vahis, sadamas vähemalt kaks korda ööpäevas, tsisternides vähemalt kord ööpäevas.
Tirthankara
Tirthankara on džainismi usundis vaimne õpetaja. Tirtha on jõekoole või ületuskoht, aga ka püha inimene, koht või tee, mis võimaldab inimestel sansaara ahelast vabaneda ja saavutada (mokša, nirvaana). Tirthankārat peetakse seega koolmekohtade ehitajaks. Tirthankārad pärinevad kõik kšatrija seisusest. Praegusel maailmaajastul (kali juga) on kehastunud 24 tirthankārat. Kunstis kujutatakse neid kõiki ilma riieteta ja ühesugustena, erinevad vaid loomad või muud sümbolid, ja mahalangetatud pilguga, mis viitab nende eraldatusele.
Korvett
pisi|Saksa mereväe Braunschweig-klassi korvett pisi|Briti [[Flower-klassi korvett 1944]]
Kirjeldus
Korvettide tüüpilised ehituslikud ja võimelised iseärasused:
Korvetid on sageli mõeldud kaitseülesannete täitmiseks, rõhuasetusega peamiselt kahes põhilises tõrje-dimendisoonis. Fregattidest eristab neid tavaliselt lisaks väiksematele mõõtmetele ka väiksem autonoomsus. Uuemal ajal on sõjalaevaliikide, sealhulgas korvettide mõõtmed kippunud riikides vaikselt kasvama, kuigi nimetused on jäetud pigem n-ö madalamale tasemele. Seega kipuvad ka mõned uued korvetid pigem "üle kasvama" vanematest kergematest fregattidest. Samuti on uutele korvettidele hakatud paigaldama rakettrelvastust ka maismaal asuvate sihtmärkide ründamiseks.
Korvettide relvastuses on peamiselt lühi- või ka keskmaa õhutõrjeraketid, sonar ja süvaveepommid, universaalsed kahurid ja kuulipildujad. Harvem ka laevavastased raketid. Sageli on korvettidel meremiinide veeskamise võime.
Kasutus
Korvette kasutatakse tänapäeval peamiselt:
Liigituse iseärasusi
Mõnedes riikides on aga korvette või fregatte liigitatud ka suurteks vahilaevadeks, mis võib olla ka tugevalt relvastatud sõjalaeva n-ö "pehmendav" ametlik kattenimetus.
Näiteks Soome mereväe Hämenmaa klassi miiniveeskajad (ametlik klassifikatsioon) on klassifitseeritavad pigem oma tugevdatud tõrjevõimekuse põhjal pigem korvettideks.
Raketikaatreid (kiirkaatreid) korvettide alla pigem ei liigitata.
Olga Lauristin
pisi|Olga Lauristin ja Johannes Lauristin 24. juulil 1940 Olga Lauristin (sündinud Olga Künnapuu; 28. aprillil 1903 Kolga vald – 25. juuni 2005) oli eesti kommunist.
Elulugu
Mõisteti 149 protsessil (10.–27. november 1924) eluks ajaks sunnitööle. Vabanes 1938. aasta amnestiaseadusega.
Aastal 1940 töötas ta Rahva Hääle toimetuses ja Eestimaa Kommunistliku (bolševike) Partei Keskkomitee naistööinstruktorina, 1941 Eesti NSV Kirjandus- ja Kirjastusasjade Peavalitsuse ülemana. Sel ametikohal andis ta korralduse tuhandete okupatsioonivõimudele sobimatute eestikeelsete raamatute hävitamiseks.
Aastatel 1941–1944 töötas ta Üleliidulises Raadios ja Võõrkeelse Kirjanduse Kirjastuses eesti toimetuse juhatajana. Aastatel 1944–1947 oli ta Eesti NSV sotsiaalkindlustuse minister ja 1947–1951 Eesti NSV kinematograafia minister.
Küüditatute Valve Kivi, Elvi Sukku ja Ella Gitali ütluste kohaselt osales ta märtsiküüditamise läbiviimises Hiiumaal. . Olga Lauristini tütar Marju Lauristin on enda sõnul pöördunud Kaitsepolitsei poole palvega uurida tema ema võimalikku osalust küüditamises ning "sai eitava vastuse". Olga Lauristini tegevust märtsiküüditamise ajal tema elu jooksul kriminaalkorras ei uuritud.
Seoses abikaasa Hendrik Alliku arreteerimisega heideti ta 1952. aastal NLKP-st välja; 1953. aastal liikmesus taastati.
Aastatel 1956–1961 oli ta Välismaaga Sõpruse ja Kultuurisidemete Arendamise Eesti Ühingu Presiidiumi esimees ja 1961–1989 Rahufondi Eesti osakonna esimees.
Isiklikku
Oli aastatel 1939–1941 (kuni abikaasa hukkumiseni) abielus Johannes Lauristiniga. Sellest abielust sündis 7. aprillil 1940 tütar Marju Lauristin, sotsiaaldemokraatlik poliitik, sotsioloog ja ajakirjandusteadlane.
Oli aastatel 1945–1989 (kuni abikaasa surmani) abielus Hendrik Allikuga. Sellest abielust sündis 8. oktoobril 1946 poeg Jaak Allik, poliitik ja teatritegelane, kelle poeg Mihkel Allik on olnud Eesti õiguskantsleri nõunik.
Alates 1997. aastast elas ta Tartus tütretütar Marin Laaki juures.
Ta oli Eesti Vasakpartei kõige vanem liige.
Tsitaat
"Mõistke teie niipalju kui teie paragrahvid annavad, kas või eluksajaks. Homme oleme meie valitsejad ja anname igale ühele kuuli." (149 protsessil, 25. novembril 1924).
Mäeküla (Hiiumaa)
Mäeküla on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käinast põhjas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.
Mäeküla piirneb põhjas ja idas Allika ja läänes Moka külaga ning lõunas Käinaga.
Nimi
Mäe on Eestis populaarne kohanimi. Küla oli moodustunud 20. sajandi alguseks.
Ajalugu
Mäeküla ala kuulus ajalooliselt Putkaste mõisa alla. 20. sajandi alguses moodustunud küla kuulus 1977–1997 Käina koosseisu.
Taristu
Kogu Mäeküla piirneb suuremate teedega: põhjas Allika–Moka tee, läänes Käina–Hüti tee, lõunas Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee ja idas Kärdla–Käina maantee.
Rioni
Rioni (gruusia keeles რიონი) on jõgi Kaukaasias, Gruusia lääneosas.
Jõgi saab alguse Svanethi aheliku lõunanõlvalt Ratša piirkonnas. Suubub Musta merre Phothi linna lähedal.
Rioni pikkus on 327 km, valgala pindala 13 400 km².
Rioni oli muinaskreeklastele tuntud kui Phasis, seda mainivad Hesiodos, Apollonios Rhodoselt ja Vergilius. thumb|left|Rioni jõgi Khuthaisi lähedal Jõe ääres asuvad Khuthaisi, Vani, Samtredia, Phothi.
Värmlandi lään
Värmlandi lään on 1. järgu haldusüksus Rootsis.
Konstitutsioonikaitse Büroo
pisi|Konstitutsioonikaitse Büroo embleem Konstitutsioonikaitse Büroo (läti keeles Satversmes aizsardzības birojs; lühend SAB) on Läti Vabariigi luure- ja vastuluure, salastatud informatsiooni kaitsmise ning rahvusvaheliste organisatsioonidega infovahetuse kontrolli teostav asutus.
Rahvusvaheline koostöö
2011. aasta algusest on Konstitutsioonikaitse büroo NATO tsiviilluure komitee (Civilian Intelligence Committee) juhtasutus. Uue organisatsiooni töös osalevad alliansi liikmesriikide enam kui 40 eriteenistust.
Marek Morozov
Marek Morozov (sündinud 1. aprillil 1973 Tallinnas) on Eesti kulturist ja treener.
Ta on Eesti Kulturismi ja Fitnessi Liidu kutsekomisjoni liige, koolitaja. Kutsekvalifikatsiooni VI taseme kulturismi ja fitnessitreener. Tal on rahvusvaheline personaaltreeneri kui ka kohtuniku litsents.
Marek Morozov on tulnud Eesti meistriks kulturismis aastatel 2002, 2003, 2004, 2005, 2007, 2008. Võistluskaal 90+ kg, võistlustevaheline kaal 110–115 kg, pikkus 176 cm.
Hobideks antiikmööbli restaureerimine, maalikunst.
Gustav Jonson
Gustav Jonson VR I/3 ja II/2 (ka Johnson; sünninimi Joonson; 7. jaanuar 1880 Päri, Viljandi kihelkond, Viljandimaa – 15. mai 1942 Saratov, NSV Liit) oli Vene, Eesti ja Nõukogude Liidu sõjaväelane.
Elulugu
Gustav Jonson sündis 7. jaanuaril 1880 (vkj 26.12.1879) Viljandimaa Viljandi kihelkonna Päri valla Kudu talu omaniku peres. G. Jonson õppis Päri vallakoolis, Viljandi kihelkonnakoolis, Viljandi linnakoolis, Tartu reaalkoolis 1898–1901, Riia Polütehnilise Instituudi kaubandus-, hiljem mehaanikateaduskonnas 1901–1914 ja Dresdeni Kõrgemas Tehnikakoolis aastatel 1906–1907.
1908. aasta oktoobrist kuni 1909. aasta septembrini teenis ta vabatahtlikuna Vene sõjaväes ratsasuurtükiväe tagavarapatareis Daugavpilsis. 1910. aasta jaanuaris ülendati ta lipnikuks. Pärast ajateenistust töötas Riias kaalu- ja mõõdukojas veebruarist 1912 kuni augustini 1914 nooremkontrolörina.
Esimeses maailmasõjas
1917. aasta novembris siirdus Jonson novembris 1917 Eesti rahvusväeosadesse ning määrati loodava Eesti Ratsapolgu 2. eskadroni ülemaks, mille formeerimist alustati 3. detsembril 1917 Viljandis.
Vahistati 1918. aastal enamlaste poolt, kuid vabanes pärast Bresti rahu sõlmimist, 1918. aasta märtsis. 1918. aasta märtsis ülendati ta kapteniks. Jonson vabastati sõjaväest aprillis 1918, kui Saksa okupatsioonivõimud saatsid Eesti rahvusväeosad laiali.