cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
PromFest
Ooperid
PromFesti raames tuuakse Endla Teatri lavale originaal-ooperilavastus. 2003. aastal lavastas Linnar Priimägi Giuseppe Verdi "Rigoletto", 2005. aastal Mati Unt Anton Rubinsteini "Deemoni", 2007. aastal tõi Marko Matvere lavale Georges Bizet' ooperi "Carmen". 2009. aastal lavastas Mai Murdmaa Jules Massenet' ooperi "Thais" ja 2011. Üllar Saaremäe Giuseppe Verdi "Attila". 2013. aastal lavastas Teet Kask Nikolai Rimski-Korsakovi "Tsaari mõrsja" ja 2015. aastal lavastas Madis Nurms Giuseppe Verdi "Aida". 2017. aasta ooperiprodutsiooni Giuseppe Verdi "Traviata" lavastas Anu Lamp. 2019 toodi lavale Vincenzo Bellini ooper "I Capuleti e i Montecchi" nime all "Romeo või Julia", mille lavastas Katrin Tegova. PromFesti esimene koomiline ooper - Gioacchino Rossini "Türklane Itaalias" toodi välja 2021. aastal ja lavastas selle Andrus Vaarik.
Muu
Lisaks konkursile ja ooperite lavastamisele toimuvad erinevad kontserdid ja meistriklassid noortele lauljatele.
The New York Times
Ajalehe omanik on The New York Times Company, millele kuulub teisigi suuri ajalehti, näiteks International Herald Tribune ja The Boston Globe. Ettevõtte juhatuse esimees on Arthur Gregg Sulzberger, kelle perekonnale on ajaleht kuulunud juba 1896. aastast.
2020. aasta seisuga oli ajalehel 5,496 miljonit tellijat, kellest digisisu tellis 4,665 miljonit ning mängude ja kokanduse osa 1,398 miljonit. Paberlehte tellis 0,831 miljonit ja see arv väheneb järjest nagu teistelgi paberlehtedel.
2012. aasta juunis hakati välja andma hiinakeelset veebiversiooni. 2016. aasta veebruarist 2019. aasta septembrini anti välja ka hispaaniakeelset paberversiooni.
New York Timesi tellijatele on saadaval digiarhiiv The TimesMachine, milles on saadaval ajalehe kõigi numbrite PDF-versioon aastatest 1851–2002.
Erinevalt enamikust USA ajalehtedest on New York Timesil omaenda range sisemine stiilijuhend, mille kohaselt inimeste perekonnanimesid kasutatakse ainult koos tiitliga, näiteks "härra" või "proua". Erand tehakse üksnes spordivõistluste ja popkultuuri kajastamisel.
Klaudia Taev
Klaudia Taev (13. aprill 1906 Saaremaa – 7. juuni 1985 Pärnu) oli eesti lauluõpetaja.
Klaudia Taev sündis õpetaja perekonnas. Huvi laulmise ja muusika vastu tekkis tal juba lapsepõlves. Tallinna Konservatooriumis õppis ta laulmist esimese eesti soost kutselise laulja Aino Tamme käe all, Varvara Malama, Armanda Abbati ja Aleksander Arderi juures. Tema lauljakarjäär jäi lühikeseks. Haiguse tagajärjel kaotas ta hääle ning pühendas oma edasise elu teiste õpetamisele.
II maailmasõja ajal tegutses Klaudia Taev hääleseadja-lauluõpetajana Eesti NSV Riiklikes Kunstiansamblites Jaroslavlis, kus temalt võttis tunde ka Georg Ots. Eestisse naasnuna asus ta elama Pärnusse. Aastatel 1944–1950 oli ta Endla operetitrupi vokaalpedagoog ning kuni 1954. aastani ka Pärnu Lastemuusikakooli lauluõpetaja. Pärast lauluklassi sulgemist Pärnu Lastemuusikakoolis andis ta eratunde ning tegutses kultuurikeskustes, õpetades laulmist solistidele, ansamblitele ja hääleseadjana kooridele.
Klaudia Taevi õpilaste arvu ei tea keegi, sest tema juures õppisid ka suviti Pärnus puhanud välismaalased ja nende lapsed. Tema õpilased on ka Rein Veidemann, Urve Tauts, Viktor Gurjev, Hans Miilberg, Asta Vihandi, Eve Neem, Silvia Vestmann, Toomas Kuter, Marvi Taggo, Malle Raid, Peeter Kaljumäe ja teised.
Tema auks korraldatakse Pärnus alates 1996. aastast Klaudia Taevi nimelist rahvusvahelist noorte ooperilauljate konkurssi.
Asverus von Brandt
Asverus von Brandt (ka Ahasverus või Ahasver von Brandt; tõenäoliselt 16. sajandi algus – enne 1563) oli Preisimaa diplomaat, hertsog Albrecht von Hohenzollerni lähikondlane.
Brandti sünniaasta pole teada, kuid tema ema on märgitud isa Michael von Brandtiga abielus olevana 1519. aastal. Tõenäoliselt oli Asverus selleks ajaks sellesse Preisimaa aadliperekonda juba sündinud, sest juba 1527. aastal oli ta immatrikuleeritud Leipzigi ülikooli. Lisaks Asverusele oli peres veel kolm poega ja Asverus oli ilmselt vanuselt kolmas. Seetõttu valitigi talle õpingute tee, kuna maavaldused päris vanim poeg Achatius. Teadmata põhjustel katkesid aga Asveruse õpingud Leipzigis peagi ning alles 1536. aastal jätkas ta neid Wittenbergis Martin Lutheri, Philipp Melanchthoni ja teiste luterlike reformaatorite käe all.
1538. aastal, kui Brandt veel Wittenbergi ülikoolis õppis, sai alguse ka tema ja Preisimaa hertsogi Albrechti kirjavahetus. Nimelt ilmnes, et hertsog oli tema õpinguid rahaliselt toetanud, mille eest õpilane oma patrooni ka pika ladinakeelse kirjaga tänas. Hertsog Albrecht ei toetanud Brandti õpinguid aga mitte lihtsalt heast südamest, vaid talle oli vaja head haritud diplomaati. Juba 1539. aastal saadeti Brandt Prantsusmaa kuninga õukonda, kusjuures ta oli varustatud soovituskirjadega nii Preisimaalt, Württembergist kui ka Saksimaalt. Prantsusmaal ei viibinud ta siiski kaua, vaid siirdus hertsogi ülesandel diplomaatilisele reisile Ungarisse, mis toona oli Türgi impeeriumi valduses. Hertsog Albrecht oli nimelt huvitatud Saksa, Böömi ja Ungari kuninga Ferdinand I oponendi Janos Zapolya toetamisest Ungari valitsejana, mida tegi ka Türgi sultan Suleiman Tore. Kuid kui Zapolya 1540. aastal suri, muutus Brandti missioon asjatuks. Siiski võttis ta ette veel ühe reisi Adrianoopolisse, mille põhjustest on vähe teada. 1541. aastal naasis ta Preisimaale.
Järgnevatel aastatel tegutses Brandt Preisimaa saadikuna Püha Rooma riigi (Saksa-Rooma keisririigi) riigipäevadel, kus ta püüdis tühistada hertsog Albrechtile pandud riigivannet (Reichsacht) ja tagada talle pärimisõigust Brandenburg-Ansbachi markkrahvkonnas. See ülesanne siiski ebaõnnestus ja Brandt oli tunnistajaks ka sellele, kuidas protestandid aastatel 1546-1547 Schmalkaldeni sõjas keiser Karl V käest lüüa said. Seejärel tekkis oht, et katoliiklastest keiser ja Poola kuningas lepivad omavahel kokku ja Preisimaa hertsogkond likvideeritakse, mistõttu Brandt saadeti usaldusväärse saadikuna Poola riigipäevadele, et asjade arengul silm peal hoida. Poola-missioone jätkas Brandt ka pärast 1548. aastat, mil oht Preisimaale kadus: kuningaks oli saanud Zygmunt II August, kes tundis sümpaatiat protestantluse vastu ja kellel olid hertsog Albrechtiga head suhted. Brandtist sai kuninga ja hertsogi vahelise üha tiheneva suhtluse peamine vahendaja. 1550. aastal sai temast ka Tapiau (praegu Gvardeisk) ametimees, millega ta tõusis Preisimaa olulisemate ametnike hulka. 1551. aastal ta ka abiellus.
Asverus von Brandtil oli oluline roll ka Vana-Liivimaa koadjuutorivaenuses. Just tema viis Poola kuningale hertsog Albrechti salajased plaanid Liivimaa liitmiseks Poola mõjusfääri koadjuutoriplaani abil ning alates 1556. aastast, mil Liivimaal puhkes sõda hertsog Albrechti Riia peapiiskopist venna Wilhelmi ja Liivi ordu vahel, jälgis ta selle sündmusi Leedust, kus püsis kuningas Zygmunt II lähikonnas. Brandtist sai peamine Liivimaa uudiste vahendaja hertsog Albrechtile. Lisaks ordu poolt vangistatud peapiiskop Wilhelmile püüdis Brandt abistada ka ordu Poola-meelset maamarssalit Jasper von Münsterit, kes oli vaenuse alguses Leetu põgenenud ja püüdis oma positsioone Liivimaal taastada. Lõpuks lahenes koadjuutorivaenus Posvoli rahuga, kuid mitmed küsimused, näiteks Münsteri oma, jäid endiselt õhku. Seetõttu jätkas ka Brandt ponnistusi nende lahendamiseks. 1557. aasta lõpus ja järgmise aasta alguses oli ta Liivimaal, kus püüdis Münsteri seisukohti ordule peale suruda, ent selle võimaluse rikkus puhkenud Liivi sõda.
Henning Rudolf Horn
Krahv Henning Rudolf Horn af Rantzien (1651 – 9. mai 1730 Stockholm) oli Rootsi sõjaväelane, Põhjasõjas (1700, 1704) Narva kaitse ülem.
Teenis Rootsi sõjaväes: 1664 aastal vabatahtlikuna kahurväes, aastast 1679 kolonelleitnant ja 1681 Käkisalmi komandant. 1695. aastal sai ta kindralmajori auastme, ning määrati Narva komandandiks ja kõigi Ingerimaa kindluste ülemkomandandiks. Peale Põhjasõja 1700 aasta edukat Narva kaitsmist piiramisel ja võidukat Narva lahingut sai ta 1701 aastal vabahärratiitli.
Tema abikaasa Helena hukkus 1704 aasta Narva piiramise käigus. Peale linna vallutamist venelaste poolt kaevati ta kirst abikaasa silme all välja, rüvetati surnukeha ja heideti Narva jõkke. Henning Rudolf aga vangistati ja viidi koos lastega Venemaale. Sealt pääses tagasi alles 1714 aastal, mille järel ülendati Rootsis 1715 ülemkindralkahurmeistriks. 31. detsembril 1719 anti talle riiginõuniku ja krahvitiitel.
Rootsi saatkonna kaudu anti 1936 aastal Narva linnale üle tema õlimaali portree koopia, mille suurus 100X73 cm. Narva linnavalitsuse korraldusel paigutati Horni õlimaal linna muuseumi. Originaal sellest maalist asub Rootsi kuninga lossis Stockholmis.
Perekond
Abiellus Helena von Sperlingiga (1668–1704), kes oli Göran von Sperlingi (1630–1691) tütar. Abielust sündisid:
Liviu-Dieter Nisipeanu
thumb|right|Liviu-Dieter Nisipeanu Liviu-Dieter Nisipeanu (sündinud 1. august 1976 Brașovis Rumeenias) on Rumeenia maletaja, rahvusvaheline suurmeister. 1. jaanuaril 2006 on ta ELO-reiting 2693, millega ta on maailma edetabelis 23. kohal.
Parmu
Parmu on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Misso valda.
Küla lõunapiiril asub punkt, kus saavad kokku Eesti, Läti ja Venemaa piir.
19.–20. sajandil oli külas 1 talu ja kaks metsavahikohta.
Feliks Dzeržinski
pisi|Feliks Dzeržinski 1918. aastal. Feliks Edmundovitš Dzeržinski (poola keeles Feliks Dzierżyński, vene keeles Феликс Эдмундович Дзержинский, kasutas ka varjunime "Juzef", "Domanski"; 11. september 1877 Kojdanaŭ lähedal (praegu Dziaržynsk) Vilniuse kubermangus (tänapäeva Valgevenes) – 20. juuli 1926 Moskva) oli bolševik ja Nõukogude repressiivaparaadi Tšekaa looja ning juht 1917–1926.
Feliks Dzeržinski oli päritolult väikeaadlik. Rahvuselt poolakas. Tema isa Edmund Rufin Dzeržinski oli gümnaasiumiõpetaja.
Poliitiline tegevus enne 1917. aastat
Juba 1895 astus ta Poola Kuningriigi ja Leedu sotsiaaldemokraatlikku organisatsiooni, 1897. aastal hakkas välja andma illegaalset poliitilist ajakirja Kowieński Robotnik. 1898. aastal saadeti Dzeržinski poliitilise tegevuse eest 3 aastaks Vjatka kubermangu asumisele, kust ta 1899. aastal põgenes ning viibis illegaalselt Poolas ja Leedus, kuni järjekordse vahistamiseni 1901. aastal. Pärast järjekordset süüdimõistmist saadeti ta asumisele Verholenskisse, kust taga jällegi põgenes, seekord aga välismaale.
Dzeržinski toetas Poola Kuningriigi ja Leedu Sotsiaaldemokraatliku Partei liitumist VSDTP-ga.
1917. aastal veebruarirevolutsiooni toimumise ajal viibis ta Moskvas Butõrka vanglas, kust vabastati koos teiste poliitvangidega ning liitus VSDT(b)P-ga.
Tegevus 1917. aasta revolutsioonides
1917. aasta sügisel arvati ta bolševike poolt organiseeritud riigipööret ettevalmistava sõja-revolutsioonikeskusse ja oktoobrirevolutsioonis osales Dzeržinski Petrogradis, posti- ja telegraafiasutuste hõivamisel ning seejärel riigipöördekeskuses Smolnõis punakaardisalkade tegevuse koordineerimises võimuhaaramisprotsessis.
Tšekaa asutaja ja juhina
20. detsembril 1917 asutati Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu juures asuv Kontrrevolutsiooni ja Sabotaaži Vastu Võitlemise Ülevenemaaline Erakorraline Komisjon, mida VSDT(b)P KK poolt määrati juhtima Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee Presiidiumi liige Feliks Dzeržinski, kes kuni oma surmani juhtis peamist Nõukogude repressiivasutust. Tšekaa tegeles kontrrevolutsionääride ja teiste bolševike valitsuse ja kommunistliku partei suhtes vaenulikult meelestatud inimeste jälitamisega, pärastpoole ka parteisisese opositsiooni mahasurumisega. 1919. aasta 18. augustil määrati Feliks Dzeržinski VK(b)P KK Organisatsioonilise büroo poolt, lisaks Erakorralise Komisjoni ülema ametile ka Tšekaa Eriosakonna ülemaks. Tšekaa ajast on pärit Dzeržinski tuntud ütlus iseenda kohta: "Ei ole nime hirmsamat kui minu oma."
Nõukogude-Poola sõda
1919. aasta kevadel alanud sõjas Poolaga, määrati Feliks Dzeržinski 1920. aasta mais edelarinde tagalaülemaks ja Edelarinde Sõjarevolutsiooninõukogu liikmeks. Edelarinde tagalaülemana tagas ta Nõukogude võimu vastaste represseerimise ning relvastatud vastupanu mahasurumise Nõukogude sõjaväe tagalapiirkondades Ukrainas Harkovi, Poltava, Donetski, Tšernigovi, Volõõnia ja Kiievi, Jekaterinoslavi ja Tauria kubermangus, kus ta moodustas kubermangude, maakondade ja rajoonide Tšekaad ning jaotas piirkonnad sõjaväestatud komandantide alluvusse, kes vastutasid piirkondade eest.
1920. aasta juulis, kui Punaarmee väed jõudsid Poola territooriumile ja vallutasid 26. juulil 1920 Białystoki, moodustati seal 30. juulil 1920 Ajutine Poola Sõja-Revolutsioonikomitee, mille esimeheks nimetati Julian Marchlewski, komitee liikmeteks aga Feliks Dzeržinski, Józef Unszlicht, Edward Próchniak ja Feliks Kon.
Parteisisene võitlus
Pärast Venemaa kodusõja lõppu ning bolševike võimu kindlustamist alanud riigisiseseid repressioone liitus Dzeržinski Aleksandr Šljapnikovi juhitud kommunistliku partei sisemise opositsiooniga (Töölisopositsioon), kes ei olnud nõus Lenini-Zinovjevi-Kalinini-Kamenevi-Lozovski-Petrovski-Rudzutaksi-Stalini-Tomski põhiliiniga, mis tunnistas Nõukogudes põhiliseks juhtivaks jõuks kommunistliku partei ning välistas ametiühingute rolli riigi juhtimises. 1921. aastal fraktsiooni valimiseelsel konverentsil VK(b)P KK kandidaatide esitamiseks teavitas Dzeržinski oma soovist loobuda Tšekaa juhtimisel, motiveerides (Kroonlinna ülestõusu mõjul) oma soovi sellega, et Tšekaa repressioonid on suunatud mitte klassivaenlaste hävitamiseks (mille vastu Dzeržinskil ei olnud vastuväiteid), vaid oktoobrirevolutsiooni põhitegijate Kroonlinna madruste vastu.
1924. aastast oli Feliks Dzeržinski VK(b)P KK Poliitbüroo liikmekandidaat.
Tegevus riigi majandusjuhina
Dzeržinski oli NEPi pooldaja. Ta soovitas arendada talusid ning soodustada nende toodangu müümist turul ja väikeerakaubandust. Kuna enamuse riigi alamatest moodustasid talupojad, pidas ta vajalikuks orienteerida riigi majandus pigem talupoegade, kui tööliste vajadustele ning arendada tööstust ka maapiirkondades.
Lähtudes partei ühtsusest, astus ta vastu kõigile, kes partei peajoonest kõrvale kaldusid, kuid endisi menševikke, kes nüüd partei peajoont jälgisid, kaitses, nähes neis eeskätt spetsialiste.
Feliks Dzeržinski suri infarkti pärast kõnet 1926. aasta NLKP Keskkomitee pleenumil, milles nimetas Georgi Pjatakovi Venemaa tööstuse kõige suuremaks desorganisaatoriks ja süüdistas Lev Kamenevi selles, et ta ei tööta, vaid tegeleb politikaanlusega.
Feliks Dzeržinski oli esimene NSV Liidu bolševistlik juht, kes maeti Moskva Kremli müüri juurde.
Isiklikku
Feliks Dzeržinski abiellus 1910. aastal poola päritolu Zofia Muszkatiga, kuid Zofia vahistati rasedana poliitilise tegevuse pärast ning viibis vanglas, kus kinnipidamise ajal sündis ka nende ainuke laps Jan Dzeržinski (1911–1960). Pärast kohtuotsust ja Siberisse igaveseks ajaks asumisele saatmist (laps anti Zofia onu perre kasvatada) organiseeris Feliks Dzeržinski Zofia Julia Dzierżynska Irkutski kubermangust põgenemise Euroopasse (Viini Austrias ja pärast Berni Šveitsis), kus ta ka elas ja töötas kuni naasmiseni NSV Liitu.
Mälestuse jäädvustamine
Tema järgi nimetati 1958. aastal Valgevene kõrgeim tipp – Dziaržynskaja. Ta nime kannavad ka Nõukogude Liidus toodetud auruvedur FD, fotoaparaat FED (Feliks Edmundovitš Dzeržinski) ja arvutusmasin Feliks.
Tema nime järgi on nimetatud linnad:
Skulptuurid
pisi|Dzeržinski kuju Ljubljanka väljakul
Keila valla lipp
thumb|Keila valla lipp.
Keila valla lipp oli Harju maakonnas asunud omavalitsusüksuse Keila valla lipp.
Lipp kinnitati 11. aprillil 1997.
Põhjendus
Lipu põhimotiivid tulenesid valla asukohast ja tema looduse omapärast. Sinine meenutas, et vald piirnes merega ja valge laid sümboliseeris siinset halli paepinda. Pügalrist on Eesti ja teiste põhjala rahvaste muistne sümbol, ristina aga kristliku maailma kõige tähtsam kujund. Risti kuldne südamik on vaimsuse ja jõukuse võrdkuju.
Pruntova
Pruntova on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Küla kuulub Luhamaa nulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Võru maakonna Misso valda.
252
252. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad - 250. aastad - 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad
Aastad: 247 248 249 250 251 - 252 - 253 254 255 256 257
Grigol Vašadze
pisi|Grigol Vašadze (2009) Grigol Vašadze (gruusia keeles გრიგოლ ვაშაძე; sündinud 19. juulil 1958 Thbilisis) on Gruusia diplomaat ja poliitik, Gruusia välisminister 5. detsembrist 2008 oktoobrini 2012. Tal on Erakorralise ja täievolilise suursaadiku diplomaatiline auaste.
Grigol Vašadze lõpetas 1981. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi. Seejärel töötas ta Nõukogude Liidu välisministeeriumis algul rahvusvaheliste organisatsioonide osakonnas, seejärel kosmose ja tuumarelvastuse osakonnas. 1988–1990 õppis Vašadze Nõukogude Liidu Välisministeeriumi Diplomaatilises Akadeemias rahvusvahelist õigust. Ta kuulus diplomaatide hulka, kes esindasid NSV Liitu START 1 läbirääkimistel USA-ga.
Aastatel 1990–2008 tegeles ta peamiselt äriga ning elas Moskvas ja New Yorgis. Temale kuulusid ettevõtted "Georgia Arts Management" ja "Gregori Vashadze and BR". Gruusiasse tuli ta tagasi 2005.
Mirko Cvetković
thumb Mirko Cvetković (serbia Мирко Цветковић; sündinud 16. augustil 1950 Zaječaris) on Serbia majandusasjatundja ja parteitu poliitik, Serbia peaminister (2008–2012).
Mirko Cvetković õppis Belgradi Ülikoolis majandusteadust, kaitses seal doktoriväitekirja ja sai doktorikraadi. Töötas seejärel kümme aastat mäetööstusinstituudis ja kuus aastat majandusinstituudis.
Ta osales Maailmapanga konsultandina mitmesugustes projektides Pakistanis, Indias ja Türgis ning töötas ÜRO Arenguprogrammi (UNDP) raames Somaalias.
Joseph Barbera
pisi|Joseph Barbera (1993) Joseph Roland Barbera (24. märts 1911 New York – 18. detsember 2006 Los Angeles) oli USA animaator ning üks multifilmisarja "Tom ja Jerry" loojatest.
Mirko Cvetković
Pärast 11. mail 2008 peetud ennetähtaegseid parlamendivalimisi tegi president Boris Tadić Mirko Cvetkovićile ettepaneku moodustada valitsus. 7. juulist 2008 kuni 27. juulini 2012 oli ta Serbia peaminister.
Mirko Cvetković ei kuulu ühtegi erakonda, kuid tal on tugev toetajaskond sotsiaaldemokraatide ja liberaalide hulgas. Ta pooldab Serbia võimalikult kiiret liitumist Euroopa Liiduga ja energiakoostööd Venemaaga. Ta on mõistnud hukka Kosovo iseseisvumise.
Põdramõtsa
Põdramõtsa on küla Võrumaal Rõuge vallas.
Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Misso valda ja kandis nime Pulli.
Grigol Vašadze
Novembris 2009 loobus topeltkodakondsusega Grigol Vašadze Venemaa kodakondsusest, sest Venemaa riigiduuma liige Semjon Bagdassarov oli nõudnud temalt kodakondsuse äravõtmist venevastaste seisukohtade väljendamise eest.
Isiklikku
Grigol Vašadze abikaasa on alates 1988. aastast baleriin Nino Ananiašvili. Nende lapsed on Nodar ja Elene.
Lisaks oma emakeelele gruusia keelele räägib Vašadze vene, inglise, portugali, itaalia, hispaania ja prantsuse keelt.
Galileo Galilei
Galileo Galilei (15. veebruar 1564 Pisa – 8. jaanuar 1642 Arcetri) oli itaalia astronoom, filosoof, füüsik ja polühistor.
Galilei pani aluse teaduslikule eksperimenteerimisele ja katsetulemuste matemaatilisele tõlgendamisele, mis omakorda lõid alused seletavatele loodusteadustele. Ta tegeles ka teleskoopidega, näiteks valmistas Galilei teleskoobi. Samuti eksperimenteeris Galilei temperatuurimõõtmistega ja täiustas termoskoopi.
Haridustee
Esmase hariduse andis lastele isa ise, vahel ka koduõpetajaid kaasates. Kuigi isa ei hoolinud eriti religiooni järgimisest, pani ta noore Galilei parema hariduse nimel 1575 Vallombrosa kloostrikooli. Noormehele meeldis mungaelu ja ta astus noviitsina Vallombrosa ordu ridadesse. Isale selline asjade käik ei sobinud ja kui Galileid tabas silmahaigus, viis ta poisi kloostrist ära ega toonudki teda pärast paranemist tagasi. Kuigi koduõpetamist jätkasid sama orbu mungad, jäi Galilei kirja kui vaimulikust seisusest välja heidetud preester – nii väljendati pahatahtlikkust Galilei suhtes.
Aastal 1581 asus 17-aastane Galilei isa soovil Pisa Ülikoolis meditsiini õppima. Noort üliõpilast aga huvitas rohkem Aristotelese ideede üle vaidlemine kui arstiteadus. Sel ajal tuli Galilei mõttele, kuidas kummutada Aristotelese väide, et raskemad kehad kukuvad Maa pinnale kiiremini kui kergemad: raskemad ja kergemad raheterad langevad Maale üheaegselt. (Galilei eeldas, et suuremad ja väiksemad raheterad valmivad samal ajal ja samas kohas koos ning hakkavad samal ajal alla sadama.) Kui Aristotelesel oleks õigus ja raskemad kehad langeksid Maa poole kiiremini, siis peaksid suuremad raheterad valmima kõrgemal pilvedes kui väiksemad ja just täpselt nii palju kõrgemal, et nad langeksid maha täpselt samal ajal kui kergemad. Seda aga pidas Galilei ebatõenäoliseks, tehes järelduse, et Aristotelesel pole õigus ning kerged ja rasked esemed langevad Maa poole ühesuguse kiirusega.
Aastal 1583 sai Galilei tuttavaks Toskaania õukonnamatemaatikuga ning sattus vaimustusse matemaatikast. Ülikoolis hakkas ta nüüd käima meditsiiniloengute asemel matemaatikaloengutel. Paraku ei nõustunud isa eriala vahetamisega ja aastal 1585 lahkus Galilei Pisa Ülikoolist ilma kraadita.
Iseseisva elu algus
Aastal 1586 viis ta läbi oma esimese iseseisva teadusliku uurimuse (see puudutas hüdrostaatikat) ning alustas märkmete tegemist, millest hiljem vormusid Galilei tuntud teosed. Tasapisi hakkas tema kuulsus loodusfilosoofina levima, abiks oli ka isalt päritud oskus leida mõjukaid sõpru. Nende abiga saigi ilma mingi kraadita Galilei 1589 Pisa Ülikooli matemaatikaprofessoriks (selle professuuri alla kuulusid ka astronoomia ja loodusfilosoofia, mis tähendas peamiselt füüsikat). Erinevalt näiteks meditsiiniprofessori palgast ei võimaldanud matemaatikaprofessori sissetulek äraelamist, aga suur samm oli siiski astutud. Et ots otsaga kokku tulla, võttis Galilei enda juurde elama rikkaid üliõpilasi, õpetades neid ka väljaspool loenguid. Õpetus, mida ta eraviisiliselt jagas, erines tunduvalt ülikooli ametlikust, Aristotelesel põhinevast programmist, mida Galilei oma avalikel loengutel järgis.
Pisa periood (1589–1591). Vaba langemise uurimine Pisa tornist
pisi|[[Pisa torn]] Galileo Galilei Pisa perioodi kohta on teada legend, et ta olevat Pisa viltusest tornist visanud alla raskusi ja jälginud, kuidas need maapinnale jõuavad. Galilei ise ei räägi kusagil oma sellisest eksperimendist. Legend pärineb Galilei viimase õpilase ja sekretäri Vincenzo Viviani sulest, kes polnud sel ajal veel sündinudki, aga Galileo Galileist kirjutades laskis oma fantaasial üsna vabalt lennata.
Kuulus Pisa torni vaba langemise eksperiment on siiski aset leidnud. Selle teostas 1612. aastal üks vana koolkonna professor, kes soovis tõestada, et Galilei eksib ja et Aristotelesel oli õigus. Katse näitas, et raskem keha jõudis maapinnale veidi enne kergemat, mis eksperimentaatori arvates tõestas Galilei väidete ekslikkust.
Galilei vastas sarkastiliselt: "Aristoteles ütleb, et sajanaelane (nael – massiühik) kera kukub saja küünra kõrguselt enne maha kui ühenaelane ühe küünra kõrguselt. Teie leiate oma katses, et suurem ese jõuab maale kahe tolli (pikkusühik) võrra varem. Ja nende kahe tolli taha soovite peita Aristotelese üheksakümmend üheksa küünart ning rääkides ainult minu väikesest veast, unustate tema tohutu suure vea."
Padova periood (1592–1610)
Aastal 1592 saavutas Galilei enda määramise Padova Ülikooli matemaatikaprofessoriks. Seal oli palk mitu korda suurem, matemaatika õpetamine kõrgemal tasemel ja Veneetsias, mille koosseisu Padova kuulus, oli vabam õhkkond teaduslikuks tööks. Galilei on meenutanud Padova perioodi kui oma elu kõige õnnelikumat aega. Seal valmis tal mitu tähtsamat leiutist ning ta hakkas koguma materjali raamatute jaoks, mis tegid hiljem tema nime maailmakuulsaks.
Aastal 1604 ilmus taevasse supernoova. Galilei vaatles seda oma täppisvaatlusteks kohandatud militaarse vaatlustehnikaga ja tuvastas, et uus täht ei muuda asendit, seega peab täht asuma Kuust kõrgemal. See andis talle taas võimaluse aristotelliku taeva täiuslikkuse doktriini ründamiseks.
Isiklik elu
Padova perioodil algasid Galilei suhted Veneetsiast pärit Maria Gambaga. Nad ei abiellunud ega elanud isegi ühe katuse all, kuid naine sünnitas talle kaks tütart (Virginia sündis 1600 ja Livia 1601) ning poja Vincenzio (sündis 1606). Tütred läksid aastal 1613 kloostrisse ja pühitseti hiljem nunnaks. Poeg õnnestus aga Toskaania suurhertsogi abiga kuulutada ametlikult Galilei pojaks ja pärijaks. Ta arendas edasi oma isa leiutisi, sealhulgas pendelkella.
Taas Firenzes
Galilei soovis pääseda aeganõudvast õpetamiskohustusest ning tal õnnestuski aastal 1610 saada Toskaania suurhertsogilt õukonnamatemaatiku ja Pisa Ülikooli peamatemaatiku ametikoht ilma õpetamiskohustuseta. Sel perioodil said lõpliku kuju ja avaldati enamik Galilei tuntud töödest. Samasse aega kuulub ka konflikt kirikuga.
Aastal 1611 külastas Galilei Toskaania teadusliku saadikuna Roomat, sai seal sooja vastuvõtu osaliseks ning pääses isegi paavst Paulus V audientsile. Galilei valiti Roomas Accademia dei Lincei liikmeks ja nüüdsest ilmusid tema teosed selle akadeemia poolt välja antuna. Aastal 1613 andiski Akadeemia välja Galilei raamatukese "Päikeseplekkidest"; akadeemikud lisasid Galileid ülistava eessõna, milles nimetasid Galileid päikeseplekkide avastajaks. See tõi kaasa tüli jesuiidist astronoomi Christoph Scheineriga, kes oli neid vaadelnud enne Galileid. Tegelikult polnud kumbki neist päikeseplekkide esmaavastaja: esimesena oli neid märganud Madalmaade astronoom Johannes Fabricius.
Selles raamatus on ka Galilei esimene selgesõnaline Koperniku maailmasüsteemi toetav avaldus. Ta tõi näitena Jupiteri kaaslased.
Koperniku ideede hukkamõist katoliku kiriku poolt
Aastal 1619, Galilei järgmise Rooma-külastuse ajal moodustas paavst Paulus V komisjoni Koperniku ideede uurimiseks. Komisjon leidis, et Maa liikumine on väärarusaam ning et Päikese maailma keskpunktiks kuulutamine on absurdne. Sellega oli katoliiklastel keelatud Koperniku ideesse uskuda. On vastuolulisi tõendeid selle kohta, kas Galileile tehti ka isiklikke ettekirjutusi või mitte, igatahes sai ta hiljem paavsti juures sõbraliku vastvõtu osaliseks ja viimane rõhutas, et Galileil ei ole vaja enda saatuse pärast muret tunda.
Komeediuuringud
Aastal 1618 nähti kolme komeeti. Jesuiitidest astronoomid tulid välja ideega, et komeedi orbiit on ringjoone osa Maast muutumatul kaugusel. Galilei ei jaganud seda seisukohta ja osapooled avaldasid teineteist mahategevaid teoseid. Selle dispuudi lõpul avaldas Galilei 1623 oma kuulsa "Il Saggiatore" ("Väärtuseproovija"), mida peetakse poleemilise kirjanduse meistriteoseks ja üldisema lähenemise tõttu Galilei teadusemanifestiks. Sellest raamatust on pärit kuulus tsitaat selle kohta, et Galilei oponendid (st jesuiidid) peavad natuurfilosoofiat ilukirjanduseks, aga Universumi raamatut "saab mõista alles siis, kui tehakse endale kõigepealt selgeks keel ja tähestik, milles teos on kirjutatud. Ja kirjutatud on see matemaatika keeles, tähtedeks kolmnurgad, ringid ja teised geomeetrilised kujundid, milleta ei suudaks inimene lugeda ühtki sõna sellest raamatust ja ilma milleta eksletakse kui pimedas labürindis."
Galilei ise pidas komeete ekslikult optiliseks nähtuseks.
Galilei vangistus ja surm
Algul oli Galilei vangistuspaik Toskaania saatkond Roomas. Seejärel lubati tal elada oma sõbra, Siena peapiiskopi juures. Lõpuks lubati Galilei oma Firenze lähedal Arcetris asuvasse villasse, kus ta veetiski oma viimased eluaastad kuni surmani 1642. aastal. Formaalselt oli Galilei arest karm: ta tohtis kohtuda üksnes teatud inimestega ega võinud midagi kirjutada. Reeglite järgimise kontrollimiseks oli kohal valvemeeskond. Praktikas aga jälgiti hoolega ainult Galilei väljaskäike ning pole täpselt teada, vaatamata mitmele legendile, et tal oleks takistatud teadusega tegelemist (küll oli Galilei kõigi teoste avaldamine keelatud) või külaliste vastuvõtmist.
Tuntumad saavutused
pisi|18. sajandi graveering
253
253. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad - 250. aastad - 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad
Aastad: 248 249 250 251 252 - 253 - 254 255 256 257 258
Juri Andropov
Juri Vladimirovits Andropov (vene keeles Юрий Владимирович Андропов; 15. juuni 1914 Nagutskaja jaam Mineralnõje Vodõ lähedal Stavropoli kubermangus – 9. veebruar 1984 Moskva NSV Liit) oli Nõukogude Liidu poliitik (NLKP KK peasekretär, NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimees) ja NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee juht.
Húsavík
Húsavík on linn Põhja-Islandil Norðurland eystra piirkonnas Suður-Þingeyjarsýsla maakonnas Skajálfandi lahe kaldal.
Linna suurimaks turismimagnetiks on vaalavaatlus lahel. Húsaviki kutsutakse Euroopa vaalavaatluse pealinnaks.
Linnas asuvad ka vaalamuuseum ja peenisemuuseum. Põhilised sissetulekuallikad on kalapüük, kalatöötlemine, põllumajanduslik tootmine ja turism.
Juri Andropov
Elulugu
Andropov oli pärit kasaka-aadli perekonnast. Andropovite perekond oli saanud aadliseisuse Vene keisrinnadelt 18. sajandil. Andropovid on kreeka päritolu, nimelt paljud Kreeka kaupmehed astusid kasakate sekka 17. sajandil pääsemaks Türgi survest. Andropovi isa oli kõrgema haridusega raudteeametnik Vladimir Andropov. Andropovi ema Jevgenia Fleckenstein oli Soomest, Viiburist pärit sakslase Karl Fleckensteini tütar. Karl Fleckensteini isa Franz Peter Alexander Fleckenstein oli sündinud Eestis Kolga-Jaanis 23. jaanuaril 1820, kuid asunud hiljem Viiburisse. Andropovi sugulane on tuntud vene revolutsionäär, aadlik Sergei Andropov. Andropovi vanavanaisa oli kuulus šveitsi arhitekt Karl Eduard Aeschlimann.
Húsavík
Húsavík asub 215 km pikkusel turismimarsruudil Teemantring (Diamond circle), kuhu kuuluvad veel Ásbyrgi, Dettifoss ja Mývatn.
Juri Andropov
Elulugu
Andropov oli poliitiliselt tegev alates 1930. aastatest. Ta tegi komsomolikarjääri Jaroslavlis, kust viidi aga ilmselt Soome juurte tõttu üle Karjalasse. Seal tõusis ta komsomolijuhi kohalt ÜK(b)P Karjala Keskkomitee II sekretäriks.
Üksnes oma ülemuste reetmine Karjalas päästis Andropovi nn Leningradi protsessist. Tänutäheks viis Stalini favoriit Georgi Malenkov Andropovi üle NLKP Keskkomitee aparaati, kus ta 1951. aastast kureeris Balti liiduvabariikide (Eesti, Läti ja Leedu NSV) kommunistlikke parteisid.
Húsavík
Ajalugu
1901. aastaks oli linna elanike arv ainult 313. Enamik majadest olid mätasmajad. Esimene puumaja ehitati 1880 ja esimene kivimaja varsti pärast 1900. aastat. 2. juunil 1907 valmis linnas praegu olemasolev kirik.
Juri Andropov
Elulugu
Tüli mõjuka NLKP Keskkomitee (ideoloogia)sekretäri Mihhail Susloviga tõi kaasa Andropovi kõrvaldamise sellelt kohalt. 1953. aastal suunati ta NSV Liidu välisministri Vjatšeslav Molotovi palvel NSV Liidu Välisministeeriumi keskaparaati osakonnajuhatajaks.
Tegevus Ungaris
Aastatel 1954–1957 oli Andropov NSV Liidu suursaadik Ungari Rahvademokraatlikus Vabariigis. Andropov osales Ungari 1956. aasta ülestõusu mahasurumises. See tegevus tõi ta Andrei Gromõko soovitusel 1957. aastal Ida-Euroopa asjade spetsialistina NLKP Keskkomiteesse osakonnajuhatajaks.
NLKP KK osakonna juhatajana
NLKP KK välismaiste kommunistlike ja sotsialistlike riikide töölisparteide osakonna juhatajana kureeris ta kümne aasta jooksul sotsialismimaid. 1961. aastal valiti ta NLKP KK koosseisu ja Nikita Hruštšovi soosingul 1962. aastal keskkomitee sekretariaati. 1966. aastal valiti ta NSV Liidu Ülemnõukogusse Eesti NSVst, sel põhjusel külastas ta korduvalt Eestit.
Tegevus NSV Liidu RJK esimehena
Aastatel 1967–1982 oli Andropov NLKP KK liige, NLKP KK Poliitbüroo liikmekandidaat ja NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee esimees. Kohe pärast julgeoleku esimeheks saamist alustas Andropov võitlust "ideoloogilise diversiooni" ja poliitiliste teisitimõtlejatega, moodustades selleks eraldi NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Viienda Valitsuse.
Húsavík
Ajalugu
thumb|440px|Vaade Húsavíkile merelt
Juri Andropov
Tegevus NSV Liidu RJK esimehena
Andropovi esimeheks oleku ajal alustati jälle nõukogude julgeolekuorganite heroiseerimist ning propagandaaktsioone. Tema käsul alustati ka filmi "Seitseteist kevadist hetke" käsikirja loomist.
1973. aastal sai Andropov NLKP Keskkomitee Poliitbüroo liikmeks, olles Leonid Brežnevi suurim toetaja ja lähim kaasvõitleja.
Sabatihane
Sabatihane (Aegithalos caudatus) on väga väike, aga väga pika sabaga värvuliste seltsi kuuluv linnuliik. Ta on enamasti paiga- või hulgulind. Pesitseb suuremas osas Euroopast ja Aasiast, ka Eestis.
Eestis on sabatihase pesitsusaegset arvukust hinnatud 40 000 – 90 000 paarile, talvist arvukust 10 000 – 100 000 isendile.
Pikkus 13–15 cm, millest saba pikkus on 7–9 cm. Sulestik on pealtpoolt musta- ja pruunikirju, alt valge.
Juri Andropov
Andropov ja Eesti
1966. aastal valiti Andropov Eesti NSV-st NSV Liidu Ülemnõukogu Liidunõukogu liikmeks, seetõttu külastas ta korduvalt Eestit.
1973. aasta detsembris külastas Andropov NLKP KK poliitbüroo liikmena Eestit, et anda Eesti NSV-le üle Rahvaste Sõpruse orden ja Tallinnale Lenini orden.
1974. aasta sügisel külastas Andropov NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee esimehena Eestit; siis korraldas ta ka nõupidamise Eesti NSV Riiklikus Julgeoleku Komitees. Selle nõupidamise kokku kutsumise üks põhjus oli Eestist ÜRO peasekretärile Kurt Waldheimile saadetud "Memorandum Eesti iseseisvuse taastamiseks ning Eesti ÜRO liikmeks võtmise kohta". Selles memorandumis olid koostajad Sergei Soldatov ning teised Eesti Demokraatliku Liikumise ja Eesti Rahvusrinde aktivistid esitanud järgmised ettepanekud:
Sabatihane
Kogunevad väikestesse salkadesse. Eelistab põõsarindega niiskeid leht- ja segametsi. Pesa teeb põõsasse või puu otsa. Kurnas on 6–12 muna.
Alamliigid
pisi|left|700px|Sabatihase alamliikide levilad.
Galerii
pisi|Sabatihase pojad
Juri Andropov
Tegevus NLKP KK peasekretärina
1982. aastal pärast Brežnevi surma valiti Andropov uueks NLKP Keskkomitee peasekretäriks. Ta püüdis stagneeruvat Nõukogude Liitu karmide keeldude-käskudega tugevdada, kuid eriti edukaks tema poliitika ei osutunud.
Andropov oli viletsa tervisega ning suri juba vähem kui poolteist aastat pärast võimule saamist. Sellega lõppes ka lühiajaline aktiivne periood pärast stagnatsiooni.
Mälestuse jäädvustamine
Pärast tema surma nimetati Rõbinsk tema auks ümber Andropoviks. Linn kandis aastatel 1984–1989 Andropovi nime. Stavropoli krais on tema järgi nimetatud Andropovi rajoon. Andropovi nime kannavad prospekt Moskvas ning tänavad Jaroslavlis, Petroskois ja Stupinos. Talle on püstitatud mälestussambad tema kodukülas Soluno-Dmitrijevskojes ja 2004. aastal Petroskois. Vladimir Putin lasi 2000. aastal taastada 1991. aastal maha võetud mälestustahvli Kutuzovi prospektil kortermajal, kus Andropov oli elanud. Andropovi mälestustahvlid on ka Petroskois, Jaroslavlis, Rõbinskis ja Nagutskojes.
Haldussüsteem
Haldussüsteem on mitmetahuline juhtimissüsteem ühiskonnas toimivate protsesside suunamiseks elanikkonna ühishuvide realiseerimisel ning mille kõige üldisemaks ülesandeks on ühiskonna sujuv ja stabiilne funktsioneerimine.
Kohalik omavalitsus esindab haldussüsteemi madalaimat valitsustasandit.
Haldussüsteemi komponendid jagunevad kolme rühma:
Tom ja Jerry
"Tom ja Jerry" [tomm ja džerri] (originaalpealkirjaga "Tom and Jerry") on multifilmisari, mille tegemist juhtisid William Hanna ja Joseph Barbera (firma Hanna-Barbera; 1940–1958), Gene Deitch (1960–1962) ja Chuck Jones (firma Sib Tower 12 Productions; 1963–1967). Sarja peategelased on kass Tom ja hiir Jerry.
Esimene sarja "Tom ja Jerry" multifilm oli 1940. aastal valminud "Puss Gets The Boot".
Nelson Évora
Nelson Évora (sündinud 20. aprillil 1984 Elevandiluurannikul) on Portugali kergejõustiklane (kaugus- ja kolmikhüppaja), olümpiavõitja.
Évora sündis küll Elevandiluurannikul, kuid kuni 2002. aastani võistles ta Roheneemesaarte värvides. Tema nimel on Roheneemesaarte rekord kaugushüppes 7.57 (püstitatud mais 2002 Lissabonis) ning kolmikhüppes 16.15 (püstitatud juunis 2001 Bragas).
Kui ta oli 5-aastane, kolisid ta vanemad elama Portugali. Nad elasid Odivelase linnaosas ja nende korteri all elas João Ganço, esimene portugallane, kes suutnud 2 meetrit kõrgust hüpata. Üks tema kolmest pojast David oli Nelsonist aasta vanem ja sai tema parimaks sõbraks. Ühel päeval nägi Ganço Davidit ja Nelsonit tänaval mängimas ning soovitas Nelsonil hakata kergejõustikuga tegelema. João Ganço sai ise Nelsoni treeneriks.
2002. aasta juunis sai ta Portugali kodakondsuse. Sellest ajast esindab ta Portugali.
2003. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlustel võitis ta kaugushüppe tulemusega 7.83 ning kolmikhüppe tulemusega 16.43.
2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas jäi ta kolmikhüppe eelvõistlustel 15.72-ga 40. kohale, tahapoole ka samas kvalifikatsioonigrupis 16.18 hüpanud ja 33. koha saanud Lauri Leisist, ega pääsenud lõppvõistlusele.
2005. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Helsingis jäi ta 16.60-ga 14. kohale ja lõppvõistluselt napilt välja.
2006. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Moskvas hüppas Évora 11. märtsil eelvõistlusel avakatsel 17.11, millega täitis kvalifikatsiooninormi 16.95, ja saavutas eelvõistlusel 5. koha. 12. märtsil hüppas ta lõppvõistlusel avakatsel 17.14, mis jäigi tema parimaks. See andis 6. koha. Võitis Walter Davis (USA) 17.73-ga.
Samal aastal hüppas Évora Salonikis Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel kaugust 8.05, millega võitis, ja kolmikut 17.03, millega jäi teiseks.
Samal aastal toimusid Rootsis Göteborgis 2006. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus. Évora hüppas 7. augustil kaugust kvalifikatsioonis 7.93, millega ei täitnud normi, kuid pääses kümnendana lõppvõistlusele. Seal oli tal järgmisel päeval 3 katse järel 7.74, millega jagas 7.–9. kohta ja pääses viimasena finaali 8 hulka, edestades Chris Tomlinsoni (Suurbritannia) paremuselt teise katsega. Kahel viimasel katsel hüppas ta rohkem ja sai 7.91-ga 6. koha, edestades Ruslan Gataullinit (Venemaa) jälle tänu paremuselt teisele katsele. 10. augustil hüppas Évora kolmikhüppe kvalifikatsioonis avakatsel 17.23, mis oli Christian Olssoni (Rootsi) järel paremuselt teine tulemus. Ülejärgmisel päeval hüppas ta avakatsel 17.07, mis oli taas Olssoni järel paremuselt teine. Järgnes 4 ebaõnnestunud katset, viimaseltki ei tulnud sentimeetreid juurde ja Évora jäi esimesena medalist ilma.
2007. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Suurbritannias Birminghamis hüppas Évora 2. märtsil kvalifikatsioonis teisel katsel 16.78, millega ei täitnud normi, aga kuna see oli kahe katse järel paremuselt teine tulemus Phillips Idowu (Suurbritannia) 16.82 järel, otsustas Évora kolmandast katsest loobuda ja pääses ikkagi neljandana lõppvõistlusele, mis toimus järgmisel päeval. Seal õnnestus tal üksainus katse ja 16.97-ga jäi ta viiendaks. Võitis Idowu 17.56-ga.
Euroopa võistkondlike meistrivõistluste esiliigas Milanos võitis Évora kolmikhüppe 17.35-ga.
pisi|Évora maailmameistrina autasustamisel (2007) Ōsaka MM-il võitis Évora 25. augustil kolmikhüppe kvalifikatsiooni 17.22-ga, hüpates ainsana üle kvalifikatsiooninormi 17.10. 27. augustil püstitas ta lõppvõistlusel Portugali rekordi 17.74 ja tuli sellega maailmameistriks. Ta oli esimene Portugalist pärit maailmameister kergejõustikus. Teised medalid läksid Jadel Gregóriole (Brasiilia, 17.59) ja Walter Davisele (17.33).
2008. aasta sise-MM-il Hispaanias Valencias jäi kvalifikatsioonis Évora parimaks avakatse 16.93, millega ta pääses eelviimasena lõppvõistlusele. Kuid seal hüppas ta korra 17.27 ja kaks korda 17.26 ning tuli pronksmedalile Phillips Idowu (17.75) ja Arnie David Giralti (Kuuba, 17.47) järel. Pronksikohta jagas ka Fabrizio Donato (Itaalia), kuid paremuselt teine katse oli tal halvem.
Pekingi olümpiamängudel hüppas Évora 18. augustil kvalifikatsioonis 17.34, millest parem oli üksnes Phillips Idowu 17.44. Lõppvõistlus toimus 21. augustil. Évora hüppas avakatsel 17.31, millele Idowu vastas 17.51-ga. Évora hüppas teisel katsel 17.56, millele Idowu vastas kolmandal 17.62-ga. Ka Leevan Sands (Bahama) hüppas kolmandal katsel 17.59. Kuid neljandal katsel saavutas Évora 17.67, millega tuli olümpiavõitjaks. Järgnesid Idowu, Sands ja Giralt (17.52).
2009. aasta suveuniversiaadil Belgradis võitis Évora kolmikhüppe 17.22-ga.
Sergei Tšebanov
pisi|Sergei Tšebanov Sergei Tšebanov (Сергей Викторович Чебанов, ka Sergey Chebanov) (sündinud 20. märtsil 1953 Leningradis) on vene bioloog ja semiootik.
Nelson Évora
2009. aasta MM-il Berliinis hüppas Évora 16. augustil kvalifikatsioonis avakatsel 17.44 ja võitis sellega kvalifikatsiooni Idowu (17.32) ees. 18. augustil toimus lõppvõistlus. Avakatsel hüppas Évora 17.54 Idowu 17.51 vastu. Kuid kolmandal katsel saavutas Idowu 17.73, mis oli maailma hooaja tippmark, ja tuli sellega maailmameistriks. Évora parimaks jäi viimase katse 17.55, millega sai hõbemedali. Järgnesid Alexis Copello (Kuuba, 17.36), Leevan Sands (17.32) ja Arnie David Giralt (17.26).
2011. aasta suveuniversiaadil Hiinas Shenzhenis võitis Évora kolmikhüppe 17.31-ga, edestades järgmisi enam kui 40 sentimeetriga.
Sergei Tšebanov
Ta on lõpetanud Leningradi Ülikooli bioloogina. Töötanud Balti Tehnikaülikooli professorina Peterburis. Alates 2012. aastast töötab ta professorina Peterburi Ülikoolis. Ta tegeleb klassifitseerimise teooria, biohermeneutika ja biosemiootikaga.
Nelson Évora
2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel saavutas ta kuuenda koha tulemusega 16.78.
2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Belgradis võitis ta kuldmedali tulemusega 17.20.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta pronksmedali tulemusega 17.19.
2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis võitis ta rahvusrekordiga 17.40 pronksmedali.
Aastatel 2007–2009 on ta valitud Portugali aasta meessportlaseks.
Saavutused
pisi|Évora 2009. aasta MM-il
Pupli
Pupli on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Misso valda.
Opotška rajoon
Opotška rajoon on haldusüksus Venemaal Pihkva oblastis.
Rajoonis on Opotška linn ja 4 külaasundust (valda) kokku 519 külaga.
Māzandarāni provints
Māzandarāni provints 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Piirneb põhjas Kaspia merega.
Provintsi lõunapiiril asub Iraani kõrgeim mägi Damāvand.
Thorbjørn Egner
pisi|Thorbjørn Egner 1960ndate algul Thorbjørn Egner (12. detsember 1912 – 24. detsember 1990) oli norra näitekirjanik, laulukirjutaja ja illustraator.
Ta sai tuntuks eelkõige lasteraamatute, näidendite ja muusikalidega.
Egner kasvas üles Oslo töölispiirkonnas Kampenis. Tuntuks sai ta 1950ndatel laste raadiosaates "Barnetimen for de minste".
MS-1
MS-1, tuntud ka tähisega T-18, on kergetank, mida toodeti Nõukogude Liidus aastatel 1927–1931. See oli esimene Nõukogude Liidus tootmises olnud seeriatank. MS (МС) on lühend venekeelsetest sõnadest „малый сопровождения”, mis tähendab väikest saatjat.
Ajalugu
Kuni 1920. aastate teise pooleni kasutati Punaarmees Inglise ja Prantsuse tanke, mis oli saadud sõjasaagiks kodusõja aastatel, kuid siis otsustati hakata välja töötama oma tanki. 1925. aastal saadi Poola kommunistidelt kingituseks tank Fiat 3000. Itaallaste masin osutus paremaks prantslaste Renault FT-17-st, selle mass oli väiksem ja kiirus suurem. Uus tank valmis 1927. aasta märtsis ning pärast katsetusi sai selle nimeks T-18 (MS-1). Esialgu hakati uut tanki tootma Leningradi tehases Bolševik, kuid 1929. aasta aprillist ka Permis asuvas masinatehases. Viimases ei tahtnud tootmine esialgu kuidagi edeneda ning 1929. aasta lõpuks tellitud 133 masinast saadi valmis ainult 96. Aastatel 1927–1931 toodeti kokku mõlemas tehases 959 tanki. Tanki hind oli 60 000 – 80 000 rubla.
MS-1 mod. 1927
Esimene seeriamasin, mida toodeti aastatel 1927–1930. Tanki pearelvaks oli 37 mm suurtükk Hotchkiss või PS-1 (ПС-1). Mürsu algkiiruseks oli 442 m/s, laskekiiruseks 10–12 lasku minutis ning mürsu lennu kauguseks otsesihtimisega oli 2000 meetrit. Kildmürsu kaal oli 0,51 kg. Relvastuseks oli ka 6,5 mm paariskuulipilduja. Tanki korpuse ja torni soomus olid needitud karkassile. Mootoriks oli õhkjahutusega karburaatormootor T-18.
René Arnoux
1973. aastal võitis Prantsuse Vormel-Renault sarjas 1. koha. 1974 osales Euroopa Vormel F 5000 sarjas. 1975 võitis Prantsuse Vormel-Renault sarja 1. koha. 1976 ja 1977 osales Vormel 2 sarjas ning võitis 1977 1. koha ja 1976 2. koha. 1978. aastal debüteeris F-1 sarjas Lõuna-Aafrika Vabariigi GP-l. Karjääri lõpetas 1989. aastal Austraalia GP-l. Arnoux sõitis F-1 sarjas liidrina 25 GP-l, 506 ringi, 2565 km. F-1st lahkumise järel töötas F 3000 sarja DAMS meeskonnas. Hüüdnimeks „Must Hobune”.
MS-1
MS-1 mod. 1930
Teine seeriamasin, mida toodeti aastatel 1930–1931. Selle pearelvaks oli 37 mm suurtükk Hotchkiss või PS-1 (ПС-1) ning 7,62 mm kuulipilduja DT. Masinal oli 40 hj mootor.
Põnni
Põnni on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Misso valda.
Küla piiresse jäävad Pahijärv, Lõuna-Pahijärv ja Vuuhjärv ning seal asub Antjärve soo. Külast voolab läbi Pedetsi jõgi.
Olümpose jumalad
Olümpose jumalad (nimetatud ka kaksteist jumalat, nn Olümpose jumaluste ring) on kreeka mütoloogia tähtsamad jumalad, kes moodustasid taevase Olümpose mäel elutseva perekonna.
Kreeka mütoloogia kohaselt elavad 12 peajumalat Olümpose mäel, mis asub Egeuse mere Thérmai lahe lähedal ning Makedoonia ja Tessaalia piiril. See on Kreeka kõrgeim mäetipp, mille kõrgus on 2917 m merepinnast. Olümpose 12 jumalat on peamiselt titaanide, Kronose ja Rhea või ka peajumal Zeusi järeltulijad.
Müüdi järgi neelas Kronos alla oma lapsed Hestia, Demeteri, Hera, Hadese ja Poseidoni, kuna tema vanemad olid hoiatanud, et tema hukatuseks on tema enda laps. Kui Zeus sündis, peitis Rhea poja Kronose eest ära ning kavaldas titaani lapse asemel kivi alla neelama. Kui Zeus oli suureks kasvanud, vabastas ta oma õed ja vennad ning alistas võitluses oma isa. Pärast seda, kui Zeus oli oma isa võitnud, tulid 12 Olümpose jumalat võimule. Kreeka kultuur on lääne kultuuri palju mõjutanud. Seejuures on ka Kreeka mütoloogia tegelased koos 12 Olümpose jumalaga arhetüüpsed inimkäitumise näited. Tänapäevalgi mõjutavad ja kujundavad nad arusaami inimeste olemusest ja suhetest.