cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korporatsioon Vironia ajalugu
Korp! Vironia Eesti Vabadussõjas
Staapides töötas seitse viroonlast. Tuntud arhitekt Artur Perna oli ülemjuhataja staabis liikumise osakonna formeerijana ja ülemana, siis maakuulamisosakonna formeerijana ja ülemana ja lõpuks sõjaväe korterivalitsuse ülemana. Pärastine Kopli Kinnisvaravalitsuse direktor Nikolai Viitak teenis esimese diviisi sideülemana ja vahepeal Põhja väerinna sideülemana. Pärastine O/Ü Ekstraktor direktor Edgar Sulg oli ülemjuhataja operatiivstaabis liikumisosakonna ülemana kuni sõja lõpuni. Kapten-leitnant Nikolai Link teenis merejõudude tehnika- ja varustusameti ülemana.
Lennuväes ja kaitseliidus oli kummaski üks viroonlane.
Kokku kõigis väeliikides võttis Vabadussõjast osa kaheksakümmend viroonlast.
Siia sisse ei ole arvatud paljud vanemad vilistlased, kes juba sel ajal olid riiklikult tähtsail kohil ja sunduslikust väeteenistusest vabastatud, kuid siiski leidsid tarviliku olevat vähemalt alguses, nii kaua kui kriitiline olukord seda nõudis, astuda rahvaväkke ja osa võtta lahingutegevusest vaenlase vastu. Nii kuulusid Tallinna kaitsepataljoni osadesse ja lõid sellega koos lahinguid pärastine Vabrikantide Ühingu direktor Konrad Mauritz, pärastine teedeministri abi Karl Jürgenson, pärastine Tallinna Laevaühisuse direktor Artur Hüüs, nii enne Vabadussõja puhkemist kui ka edaspidiselt Seemneviljaühisuse direktor Juhan Kalm, Jaak Lilienkampf, G. Toom ja teised.
Sel ajal kuulus Vironia koosseisu – vilistlased, tegev- ja lihtliikmed, kõik kokku nimekirja järele – 160 liiget. Nendest üle poole, igatahes kõik, kellel see oli võimalik, võtsid osa otsesest lahingtegevusest. Ülejäänud osa, kes seda ei saanud, kas tervislikel või ametikohaga seoses olevail põhjuseil, töötasid innukalt kaasa tagala organiseerimisel ja noore Vabariigi sisemise elu korraldamisel. Tuleb veeb mainida seda, et mitte kõik nimekirja järgi Vironia perre kuuluvad liikmed ei viibinud kahjuks kodumaal, vaid mitmed olid alles Venemaal ja mujal, kust hiljem opteerusid Eesti kodakondsusse.
Tagala organiseerimises on tähtsa töö ära teinud pärastine minister Karl Ipsberg, kes esimese raudtee ülemana kiirelt teostas suurte raskustega ja takistustega seotud raudtee ülevõtmise sakslasilt, kui ka selle tarvilise korrastamise. Kui mõelda selleaegsele raudtee halvale seisukorrale ja enamlaste poolt taganemisel purustatud sildadele, mis tulid kiirelt üles ehitada – ja seda ka tehti – siis väärib Karl Ipsbergi kaastegevus sellel alal suurimat tunnustamist.
Kreeka naiste jalgpallikoondis 2004. aasta suveolümpiamängudel
Kreeka naiste jalgpallikoondis 2004. aasta suveolümpiamängudel
Korporatsioon Vironia ajalugu
Korp! Vironia Eesti Vabadussõjas
Käsitledes viroonlaste tegevust Vabadussõjas, ei tohiks üleliigne olla tuletada meelde lühidalt ka nende viroonlaste tegevust, kes juba Esimese maailmasõja lõppedes Vene valitsuse ajal Eesti rahvuslikkude väeosade asutamist õhutasid ja nende tegelikust loomisest aktiivselt osa võtsid. Esimeseks Eesti rahvusväkke astujaks osutub kaasvõitlejate hulgas Nikolai Viitak, kes juba 12. aprillil 1917 noore lipnikuna tõi Krasnoje Seloost Tallinna Eesti Polku ühe terve roodu (umbes 250 meest) eestlasi täie varustusega. Teeninud 1. Eesti polgus Rakveres ja Haapsalus, määrati Nikolai Viitak arvates 24. detsembrist 1917 Viljandisse, sinna koondunud Eesti ratsapolgu adjutandiks, kus tema tegutses polgu laialisaatmiseni enne sakslaste sissetulekut. Eesti iseseisvuse väljakuulutamisel oli Nikolai Viitak, muidugi ainult mõni päev, Pärnus miilitsaülema abiks, kuna ülemaks oli pärastine põllutööminister Nikolai Talts.
Kreeka naiste jalgpallikoondis 2004. aasta suveolümpiamängudel
Vaata ka
Jalgpall 2004. aasta suveolümpiamängudel
Korporatsioon Vironia ajalugu
Korp! Vironia Eesti Vabadussõjas
Nende rahvuslikkude väeosade loomisega oli alus pandud pärastisele vabadussõjaaegsele rahvaväele ja sellepärast ei tohi eelnimetatud seltsivendade tegevusest vaikides mööda minna, sest vastaseid ja raskusi nimetatud rahvuslikkude väeosade loomisel oli küllalt.
Korp! Vironia Eesti Vabariigi ajal: 1920–1940
Oktoobris 1920 jätkus tegevus Tartus Eesti Vabariigi tingimustes. Oma tegevuses püüti lähtuda samadest põhimõtetest, mis olid olnud Riias. Esimestel sõjajärgsetel aastatel pöörati Vironias siiski põhitähelepanu aktiivse üliõpilaselu elamisele, mistõttu paljudel õppetöö unarusse jäi. Hiljem olukord muutus ja taas tõsteti ausse töökus ja vaimuharimine. Olgugi et Vironia tegevus oli kandunud Riiast üle Tartusse, säilisid sõprussidemed Riia C!C!-sse kuulunud korporatsioonidega. Eriti tihe oli läbikäimine läti korporatsioonide Selonia ja Talaviaga. 1930. aastal sõlmiti sõprusleping Helsingi Ülikooli Karjala osakonnaga. 1936 kirjutati alla sõprusleping Riiast Varssavisse siirdunud Poola korporatsiooni Veleciaga. Paksu verd tekitasid teistes eesti korporatsioonides Vironia juba Riia aegadest pärinenud head suhted EÜSiga ja sõpruslepingu sõlmimine Tartu saksa Chargierten Conventiga (Ch!C!). 5. mail 1928 sõlmiti EÜSi ja Vironia vahel "vahekorraleping" ehk kartell-leping. Sõprussuhteid häiris 1931. aasta aset leidnud vahejuhtum, kui vironus Begmann keeldus EÜSi liikmele Valkile satisfaktsiooni andmast. EÜS teatas seepeale Vironiale lepingu lõpetamisest. Näiteks võttis Vironia osa 1934. aasta juuni alguses toimunud Seltsi lipu 50. tegevusaasta pidustustest Otepääl, millesse teised EKLi korporatsioonid hästi ei suhtunud. Samuti jätkus ka kahe organisatsiooni vahel 1931. aastal alguse saanud rändkarika peale jalgpalli mängimine. EÜS võitis 1931 3:1, 1932 1:0, 1934 1:0 ning Vironia võitis 1933 4:1.
Tihedalt käidi läbi ka ratsarügemendiga, kus sõja ajal olid teeninud paljud viroonlased. Kaitseliidus, kuhu kuulumine oli kõikidele liikmetele kohustuslik, moodustas Vironia ühe kolmerühmalise kompanii.
Vironia liikmeskonnas moodustasid valdava osa juristid ja majandusinimesed. Vilistlaste seas oli ka palju Riia Polütehnikumi lõpetanud insenere.
1936 loodi korp! Vironia Tallinna koondis, et ka vastloodud Tallinna Tehnikaülikoolis inseneriharidust omandavad üliõpilased saaks liituda Vironia perega. Tallinna konvent võimaldas samuti Tallinnas resideerivail vilistlastel aktiivsemalt Vironia elust osa võtta.
1940, kui Nõukogude võim oli keelustanud üliõpilasorganisatsioonide tegevuse ja nende vara konfiskeerinud ning Tartus Veski tänav 13 asunud korporatsioonihoone andnud Eesti NSV Riigi Keskarhiivi Tartu osakonna kasutusse, kuulutati Vironia tegevus vägivaldselt lõppenuks. Tallinna ja Tartu konventide eestseisustele anti määramatuks ajaks volitused ning kõik lihtliikmed võeti vastu pärisliikmeteks.
Korp! Vironia taastamine Eestis
1980. aastate lõpp tõi tänu poliitiliste olude muutumisele ja sellest tulenenud rahva ühiskondliku aktiivsuse plahvatuslikule kasvule kaasa arvukate uute omaalgatuslike organisatsioonide tekke ja vanade Eesti Vabariigi aegsete organisatsioonide taasasutamise.
1987/1988. aasta vahetusel tekkis grupil valdavalt Tallinna Tehnikaülikoolis (toonases Tallinna Polütehnilises Instituudis) õppivail ja Tallinna Reaalkooli lõpetanud üliõpilastel idee luua oma organisatsioon, mille raames oleks võimalik ellu äratada unustusehõlma vajumas rahvuslikud aated, vanad tudengitraditsioonid ja seltskondlik elu. Tegevust otsustati alustada Üliõpilasselts Reaali nime all.
1988. aasta lõpul tekkisid loodaval Ü/S Reaalil kontaktid korp! Vironia vilistlaskoguga, mille tulemusena langetati ühine otsus taastada Ü/S Reaali liikmeskonna baasil korp! Vironia tegevus Eestis. 23. veebruaril 1989 kinnitas Tallinna Linna RSN TK korp! Vironia põhikirja, pidulik lipu pühitsemine ja avalik taasasutamine toimus Tallinnas 13. mail 1989.
Problemaatiliseks osutus Tartu koondise taastamine, kuna Vironia nimele konkureerisid kolm rivaalitsevat gruppi. Lahendus siiski leiti ja 6. oktoobril 1989 registreeriti korp! Vironia Tartu koondis Tartu Ülikooli Nõukogus.
Korp! Vironia tänapäeval
Vanad, enne sõda Vironiaga liitunud vilistlased jõudsid ära oodata aja, mil neil oli võimalik anda üle oma teadmised ja kogemused uuele põlvkonnale. Taasasutamisest möödunud paarikümne aasta jooksul on Tallinna ja Tartu konventide tegevus käima saanud ning noored vilistlased moodustavad Vilistlaskogu kandva jõu. Samuti liitub igal aastal Vironiaga toonaste taasasutajate järeltulijaid. Järjest rohkem keskendub tähelepanu sisulistele probleemidele, millele esimeste aastate jooksul ei olnud mahti mõelda. Vaimsuse ja organisatsiooni igapäevatöö uue kvaliteedi saavutamine on lähiaastate peamisteks eesmärkideks.
2000. aastaks renoveeriti ulatuslikult Tartu konvent, mille laiendamine ja renoveerimine jätkub ka tänapäeval. 2007. aasta sügissemestril alustas Tallinna konvent oma tegevust päris oma ruumides Uuel tänaval, kus viroonlaste kasutuses on vanalinna õdusate müüride vahel väikese sisehooviga suur kahekorruseline maja, mille renoveerimine ja korporatsiooniruumideks ümberehitamine viidi lõpule 2008 aasta sügiseks.
Kalevipoja luisk
Kalevipoja luisk on kaitsealune rändrahn (geoloogiliselt amfibolgraniit) Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Tuimõisa külas. Rahn on purunenud kolmeks. Rahnu mõõtmed on 6,0 x 2,1 x 1,2 m.
Nõukogude Eesti preemia
Nõukogude Eesti preemia oli Eesti NSV autasu, mis asutati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 6. novembri 1946 seadlusega.
Nõukogude Eesti preemiaid anti välja aastatel 1947–1950, 1959, 1965, 1967, 1970, 1972, 1975, 1977 ja 1980. Kokku on preemia saanud 279 kollektiivi ja üle 1300 üksikisiku.
1982. aastal loodi Nõukogude Eesti preemiate asemele Eesti NSV riiklik preemia.
Dan Simmons
Dan Simmons (sündinud 4. aprillil 1948 Peorias Illinoisis) on ameerika ulmekirjanik.
HOT
HOT või Hot võib tähendada järgmist:
Landeck
pisi|Landeck Landeck on linn Austria Tirooli liidumaal, Landecki ringkonna keskus, 816 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 15,9 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 7773 inimest.
Asukoht
Landeck paikneb Tirooli ülamaal liidumaa lääneosas kõrgusel umbes 820 m. Linn asub Inni jõe orus Sanna lisajõe suubumise kohas, Lechtali Alpide (mis on osa Põhja-Lubjakivi Alpidest) põhjas ning Ötztali Alpide ja Samnauni Alpide (mäestikud Kesk-Ida-Alpides) lõunas vahel.
Inni org on tähtis transporditrass Tiroolist läände üle Arlbergi massiivi. Lõunas viib Rescheni kuru üle Alpide peaaheliku Itaalia Lõuna-Tirooli Vinschgau piirkonda.
Ajalugu
pisi|Landecki loss Iidsetel aegadel jooksis Via Claudia Augusta üle Rescheni kuru ja Inni oru kaudu Landecki, ühendades Rooma Italia poolsaare aastal 15 eKr. vallutatud Raetia provintsiga. Keskajal jäi org tähtsaks kaubateede ristumiskohaks, mis viisid Ferni kuru kaudu Augsburgi ja üle Arlbergi lääne suunas. 13. sajandi lõpust alates hoidsid piirkonda enda kontrolli all Meinhardiinidest Tirooli krahvid Landecki lossist.
1867. aastani moodustas Landeck (siis Landek) osa Habsburgide monarhiast (1804. aastast Austria keisririik), välja arvatud lühike periood Napoleoni sõdade ajal (1806–1814), kui see oli koos ülejäänud Tirooliga Baieri kuningriigile loovutatud. 1867. aastast (pärast Austria-Ungari kompromissi) moodustas see osa Austria-Ungari Tsisleitaania (Austria) osast; sel aastal sai ka kirjapildiks Landeck. Pärast 1893. aastat muudeti nime ametlikult taas (Landeck in Tirol). Kogu selle aja oli see samanimelise ringkonna keskus, üks 21 Bezirkshauptmannschaften 'ist Tirooli provintsis.
1782. aastast ehitati keiser Joseph II käsul esimene kurutee üle Arlbergi; seda laiendati märkimisväärselt aastani 1824. Landeck sai ligipääsu Arlbergi raudteele 1883. aastal. 1904. aastal ülendati see aleviks ja sai aastal 1923 lõpuks linnaõigused.
Landeckit kasutati enne Teist maailmasõda ka Austria mägivägede sõjaväebaasina, hiljem sai sellest Saksa Wehrmachti üksus.
Austria anšlussiga Natsi-Saksamaasse liideti Landeck 1939. aastal Zamsiga; kuid mõlemad vallad eraldati taas pärast Teist maailmasõda. Landeck oli ka UNRRA ümberasustatud isikute laagri asukoht liitlasvägede okupeeritud Austria Prantsuse sektoris.
Abitööline
Abitööline on abitootmisega tegelev, põhitootmist teenindav tööline, näiteks laotööline või kütja.
Presque Isle
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 8797. Aastal 2010 oli elanikke 9692.
Presque Isle'is valitseb pikkade ja külmade talvede ning lühikeste suvedega niiske mandriline kliima. Keskmine õhutemperatuur on jaanuaris –6...–13 °C ja juulis 13–25 °C. Sademeid langeb 896 mm/a. Lumesadu esineb aastas 225 cm.
Linnas tegutseb umbes 1500 üliõpilasega Maine'i Ülikooli süsteemi kuuluv University of Maine at Presque Isle.
Linna lähedal asub rahvusvaheline lennujaam. Läbi linna kulgeb maantee Route 1.
Presque Isle'is on korraldatud laskesuusatamise maailma karikasarja etappe.
Ajalugu
Esimesed briti asunikud saabusid praeguse linna alale 1819. aastal. Piiritüli tõttu Suurbritannia ja Ühendriikide vahel oli piirkonna areng aeglane. Piiritüli lahendati lõpuks 1842. aastal Websteri-Ashburtoni lepinguga.
Esimese ameeriklasena asus sellele alale elama Dennis Fairbanks 1828. aastal, kelle järgi asula algselt ka nime sai. Hiljem sai see prantsuskeelse sõna järgi 'poolsaare' (presqu'île) kohta nimeks Presque Isle. 4. aprillil 1859 sai see town-staatuse ja 1. jaanuaril 1940 city-staatuse.
Presque Isle'is oli algselt olulisim majandusharu metsandus. 1880. aastatel asus seal kaks saeveskit, veski, villavabrik, mööblitehas ja vankritehas. 19. sajandi lõpus hakkas arenema põllumajandus. Kõige tähtsamaks põllukultuuriks sai kartul.
Horrea Galbae
pisi|Monte Testaccio Horrea Galbae nime kandis antiikaegse Rooma lõunaosas olnud ladude (horreumide) kompleks, mis asus Aventinuse künka lõunapoolse otsa ja prügimäe Monte Testaccio vahel (Augustuse aegse Rooma 13. regiones, mis kandis nime Aventinus). Ladude kogupikkus oli märkimisväärne ja need võisid ulatuda isegi nii kaugele kui Porta Ostensis idas ja Tiberi (nüüdse Tevere) kaldal asuv portikus Porticus Aemilia. Horreumid ehitati tõenäoliselt kohta, kus enne seda asus väljapaistvale Sulpicii Galbae (ka Galbana, Galbiana, Galbes jne) ülikuperele, kuhu kuulus ka hilisem keiser Galba, kuulunud villa.
Ladudekompleksi ees seisis Servius Sulpicius Galba hauakamber; tõenäoliselt oli tegemist aastal 108 eKr konsuliks olnud Servius Sulpicius Galba hauaga, mitte tema samanimelise isa Servius Sulpicius Galba hauaga. Ladude rajamise aeg ei ole teada, kuid oletatakse, et see toimus mõni aeg peale hauakambri ehitamist ehk see võis toimuda 1. sajandil eKr. Lähtuvalt Rooma nimetraditsioonist tunti ladusid tõenäoliselt algselt Sulpicia suguvõsa järgi nimega "Horrea Sulpicia", kuid need said keiser Galba ajal oma hilisema nimekuju.
Arheoloogilised väljakaevamised ja massiivse marmorist kaardi Forma Urbis Romae säilinud osad näitavad, et Horrea Galbae koosnes kolmest paralleelsest ristkülikukujulisest hoovist, millest igaüht ümbritsesid kaupluste (tabernae) sammastikud või kaarkäigud ja millest igaühel oli üks lühemal küljel asuv sissepääs. Ladusid tarvitati lisaks ühiskondlikule teraviljavarule (annona publica) ka oliiviõli, veini, toiduainete, rõivaste ja isegi marmori hoiustamiseks. Horrea Galbae oli ülisuur ka kaaskaasaegsete standardite järgi, sest ainuüksi hoone esimene korrus koosnes 140 ruumist, mille pindala oli umbes 21 000 m².
Arvatakse, et laokompleksiga oli seotud ka lao taga asunud üks antiikaja suurimaid prügimägesid Monte Testaccio. Kaugelt Hispania Baetica provintsist (tänapäeva Hispaania aladelt) imporditud oliiviõli tühjendati ilmselt horreumis mahukatesse konteineritesse ja nõud, millega õli Roomasse toodi, purustati ja visati Monte Testaccio mäkke. Rooma sisse veetud õli kogust saab oletada selle järgi, et oletatavasti sisaldab mägi vähemalt 53 miljoni oliiviõli vedamiseks kasutatud amfora jääke. Nendega toodi Rooma ligikaudu 6 miljardit liitrit õli.
Horrea Galbae kompleksist on väga vähe säilinud. Arheoloogid on leidnud ilmselt 1. sajandist pärinevaid müüre ja tellisehitusi ning järgmisel sajandil valitsenud Hadrianuse valitsemisajast pärinevate kirjadega suuri pliitorusid.
Aleksander Tammann
Aleksander Tammann (14. juuni 1895 Tallinn – surmaaeg ja -koht teadmata) oli Eesti tennisist ja treener.
Aleksander Tammann lõpetas 1913. aastal Tallinnas gümnaasiumi ja 1917. aastal Venemaal sõjakooli. 1917. aasta 4. oktoobril valiti Pärnu linnavolinik Aleksander Tammann, kohaliku Ajutise valitsuse korralduste alusel moodustatud Pärnu maakonna miilitsaülem miilitsaülemaks.
Ta tuli 1923 tennises üksikmängus ning 1922, 1924 ja 1925 meespaarismängus Eesti meistriks.
Aastal 1944 läks ta Saksamaale.
Bayer (aadlisuguvõsa)
Bayer, varem Beyer oli Vestfaalist pärit Liivimaa aadlisuguvõsa.
Ajalugu
Pärit Vestfaalist. Suguvõsaliin algab Riia Suure Gildi oldermanni ja kaupmehe Andreas Beyeriga (suri 1692). Tema pojapoeg Andreas Bernhard von Bayer (1709−1753) omandas 1740. aastal Püha Rooma keisrilt aadlitiitli (rüütel). 1747. aastal võeti ta Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Suguvõsa kustus meesliinis 1811. aastal.
Sirmiumi teema
pisi|250px|Sirmiumi teema kaart
Sirmiumi teema (kreeka: Θέμα Σιρμίου) oli Bütsantsi haldusüksus (teema), mis asus tänapäeva Serbias, Horvaatias ning Bosnias ja Hertsegoviinas 11. sajandil. Selle pealinn oli Sirmium (nüüd Sremska Mitrovica).
Ajalugu
6. sajandil asus selles kohas teine Bütsantsi provints. See oli tuntud kui Pannoonia ja selle pealinn oli samuti Sirmium, kuid see oli palju väiksema suurusega.
11. sajandi alguses laius ala, millest hiljem sai Sirmiumi teema, Esimese Bulgaaria tsaaririigi piirides tsaar Samuili võimu all ning kohalik hertsog (vojevood) Sermon valitses Sirmiumi ja ümbritseva ala üle. Pikas sõjas vallutas Bütsantsi keiser Basileios II Bulgaaria ning rajas selle territooriumil uued Bütsantsi teemad ja muud kohalikud kubermangud kindralite (strategos) halduses. Samuili riigi keskosast sai Bulgaaria teema, kirdeosast Paristrioni teema ja loodeosast Sirmiumi teema.
Sirmiumi teema piirid on ebaselged: mõne allika järgi hõlmas teema Sremi piirkonna (Sava jõe põhjakaldal), samuti osi tänapäeva Serbiast ning Bosniast ja Hertsegoviinast Sava jõe lõunakaldal, samas teiste allikate järgi ulatus see piki Doonau lõunakallast ja piki Sava jõge.
Sel ajal kasutati nime "Srem" territooriumi määratlemiseks Sava jõe mõlemal kaldal, samas hiljem juurdusid määrangud "Srem siin pool" (Sava jõest põhjas) ja "Srem teisel pool" (Sava jõest lõunas), kuni lõpuks sai territoorium Sava jõest lõunas nime "Mačva".
Pärast Manzikerti lahingut aastal 1071 ja sellele järgnenud segadust Bütsantsis vallutas Sremi Ungari kuningriik, kuid Bütsantsi kontroll ala üle taastati Komnenostest keisrite ajal. 12. sajandi lõpuaastail Bütsantsi võim kahanes ja Teise Bulgaaria tsaaririigi asutamine tekitas uue kandidaadi piirkonna kontrollimiseks. Lõpuks, 13. ja 14. sajandil saavutasid erinevad Serbia riigid kontrolli piirkonnas. Üks neid riike, Sremi kuningriik, paiknes piirkonnas, kus oli olnud Bütsantsi Sirmiumi teema.
Švarcmuiža mõis
Švarcmuiža mõis (läti keeles Švarcmuiža, vanasti ka Hāgenu muiža) oli poolmõis Lätis Riia linnas Āgenskalnsi asumis peahoone aadressiga Daugavgrīvas ielā 19/21. Saksa keeles Schwartzenhof või Hagenshof.
Ajalugu
17. sajandil kuulusid sealsed maad Heinrich von Hagenile. Toona nimetati mõisaniku järgi Hageni mõisaks ja piirkond sai selle järgi nimeks Āgenskalns. Sajandi lõpus said mõisa omanikuks Berensid.
18. sajandi algul sai mõisa omanikuks, Johanna Sophia Schwartziga, (sündinud Berens) (1750–1806) abiellunud Riia bürgermeister Adam Heinrich Schwartz (1740–1800) ja mõis sai nimeks Švarcmuiža mõis. 19. sajandil jagati suur osa mõisa maadest ehituskruntideks. Schwartzide pere kätte jäi mõis kuni Läti iseseisvumiseni.
Mõisahoone
Mõisa peahoone ehitati aastal 1850. Pärast Teist maailmasõda oli hoone sõjaväe käes, ent XX sajandi seitsmekümnendatel aastatel jäi hoone tühjaks. Aastal 1997 hoone restaureeriti ja seal asub praegu Läti Riigiarhiivi osakond.
Aadressil Daugavgrīvas ielā 28 asub aastal 1757 püstitatud barokne hoone, mis oli ajal, mil mõis veel Hagenitele kuulus, karjamõis. Hiljem oli see kasutusel mõisavalitseja majana.
John von Neumann
pisi|John von Neumann John von Neumann (ungari nimega Neumann János Lajos; 28. detsember 1903 – 8. veebruar 1957) oli Ungari juudi päritolu USA matemaatik, füüsik ja leiutaja.
Ta on andnud olulise panuse paljudesse valdkondadesse, sealhulgas matemaatikasse, funktsionaalanalüüsi, füüsikasse, majandusteadusesse, arvutustehnikasse ja statistikasse. Kvantfüüsikas oli ta operaatoriteooria ja funktsionaalanalüütilise suuna teerajaja. Lisaks oli ta üks põhiliikmeid Manhattani projektis. Ennastkopeerivat struktuuri analüüsis von Neumann matemaatiliselt enne, kui avastati DNA struktuur. Von Neumann on andnud Riiklikule Teaduste Akadeemiale lühikese nimekirja faktidest oma elu kohta. Selles nimekirjas väitis ta, et tema jaoks tähtsaimad on need kvantfüüsika-alased tööd, mille kallal ta töötas Göttingenis (1926) ning seejärel Berliinis (1927–29). Koos füüsikateoreetik Edward Telleri ja matemaatik Stanislaw Ulamiga leidis von Neumann lahendused olulistele tuumafüüsika küsimustele, mis on seotud termotuumareaktsioonide ja vesinikupommiga. Von Neumann on avaldanud 150 tööd, millest 60 on seotud matemaatika, 20 füüsika ja 60 matemaatika rakendustega. Tema viimaseks tööks jäi lõpetamata käsikiri, mida ta kirjutas haiglas enne surma. Käsikirjas on viiteid teemadele, mis teda surma eel paelusid.
Eraelu
Von Neumann oli kaks korda abielus. 1930. aastal veidi enne emigreerumist Ameerika Ühendriikidesse abiellus ta Mariette Kövesiga. Enne abielu sõlmimist lasi von Neumann end katoliku kirikus ristida. Abielupaaril sündis tütar (von Neumanni ainus laps) Marina, kellest kujunes väljapaistev õppejõud rahvusvahelise kaubanduse ja avaliku korra alal Michigani ülikoolis. 1937. aastal Köves ja von Neumann lahutasid ning 1938. aastal abiellus von Neumann Klara Daniga, kellega ta oli tutvunud Budapestis enne teise maailmasõja puhkemist. Von Neumannile ei väljastatud algul Ameerika Ühendriikidesse emigreerumise luba, olgugi et ta oli juba tunnustatud matemaatik. Hiljem sai ta teiste teadlaste abiga loa siseneda USA-sse ja ka USA kodakondsuse. Von Neumann ennustas, et Saksamaa hakkab vallutama Euroopat, ning aimas ette sündmusi, mis hakkasid juhtuma juutidega. Tänu sellele õnnestus temal ja ta perel õigel ajal põgeneda USA-sse.
Von Neumannil oli mitmesuguseid kultuurihuve. Kuuendaks eluaastaks rääkis von Neumann ladusalt ladina ja vanakreeka keelt. Kogu oma elu oli tal suur kirg iidse ajaloo vastu. Hoolimata sellest, et ta oli väga halb autojuht, meeldis talle siiski autodega sõita. Sageli luges ta sõites raamatuid, mistõttu sattus mitmel korral vahi alla ja liiklusõnnetustesse. Kui Cuthbert Hurd ta konsultandina IBM-i tööle võttis, pidi Hurd sageli maksma von Neumanni liiklustrahve. On arvatud, et von Neumanni matemaatiline mõtlemine oli suures osas intuitiivne.
Von Neumann armastas süüa, juua ja pidutseda. Ta nautis juudihuumorit ning tegi sageli musta huumoriga nalju, eriti omal ajal Princetonis, kus ta mängis sageli grammofonil valjuhäälselt Saksa marssi. See häiris kolleege, teiste hulgas ka Albert Einsteini. Von Neumann tegi mõned oma parimad tööd välkkiirelt kusagil lärmakas keskkonnas. Talle ei meeldinud töötada vaikuses, isegi kodus tegi ta elutoas tööd samal ajal, kui televiisor valjuhäälselt mängis.
Hilisem elu ja surm
1955. aastal diagnoositi von Neumannil luuvähk. Von Neumanni biograaf Norman Macrae on spekuleerinud, et vähi võis põhjustada mehe viibimine tuumarelvade testimise läheduses. Tema emal, Margaret von Neumannil diagnoositi vähk 1956. aastal ning ta suri kaks nädalat pärast diagnoosi saamist. John suri 18 kuud pärast diagnoosi saamist. Sellel eluperioodil naasis von Neumann katoliku usu juurde. Oma surivoodil etles John sõna-sõnalt esimesi ridu Goethe "Faustist" ja lõbustas sellega oma venda. Von Neumann suri poolteist aastat pärast diagnoosi saamist Walter Reedi armee meditsiinikeskuses Washingtonis. Viimased kuud veetis ta sõjalise julgeoleku kaalutlustel valve all, et ta tugevate ravimite mõju tõttu riigisaladusi ei avaldaks. Von Neumann on maetud Princetoni kalmistule New Jersey osariigis.
Fendels
Fendels on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Landecki ringkonnas. Vald asub 1352 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 13,48 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 247 inimest. Vald paikneb 13 km Landeckist lõunas Inni jõe ülemjooksul.
Küla on kirjalikult esmamainitud 1297. aastal. 1959. aastani pääses sinna vaid köisraudteed pidi. Tänava ehitamine aitas külal ühendust saada. Peamine sissetulekuallikas on mahe taliturism.
Vilhelmine Klementi nimeline Õmblustootmiskoondis
Vilhelmine Klementi nimeline Õmblustootmiskoondis oli Tallinnas tegutsenud tekstiiliettevõte (tootmiskoondis). Ettevõte oli nimetatud Eesti Kommunistliku Noorsooühingu aktivisti Vilhelmine Klementi järgi.
Ettevõte asutati 1944 nime all Pesutööstus "Osta" ja seda nime kandis aastani 1950.
1950–1954 oli ettevõte nimi Vilhelmine Klementi nimeline Pesuvabrik. 1954–1969 oli ettevõte nimi Vilhelmine Klementi nimeline Õmblusvabrik. 1969–1970 oli ettevõte nimi Vilhelmine Klementi nimeline Eksperimentaalõmblusvabrik. Seejärel kandis ettevõte oma eksisteerimise lõpuni nime Vilhelmine Klementi nimeline Õmblustootmiskoondis ja V. Klementi nim Õmblusvabrik.
1992. aastal moodustati V. Klementi nimelise Õmblustootmiskoondise baasil RAS Klementi ning selle koosseisus RAS Pärnu Õmblusvabrik ja RAS Rapla Rõivas.
Artši keel
Artši keel on Dagestani keelkonna keel, mida räägitakse Artšibi külas ja selle lähikonnas Tšaroda rajoonis Dagestanis. Artši keel on üks Kagu-Dagestani keeltest.
Keele seisund
Enamus artše valdab nelja keelt. Perekondlikus suhtluses ja suhtluses rahvuskaaslastega kasutatakse artši keelt. Avaari, laki ja vene keel tulevad kasutusele rahvustevahelises suhtluses, massiteabes ja keeleõppes. Sellegipoolest on artši keele seisund väga tugev nende artšide hulgas, kes elavad oma põlisaladel. Hoolimata ametlike andmete puudumisele on uurijate vaatlus osutanud, et koolieelikutest artši lapsed, kes elavad oma põlisaladel, oskavad ainult ühte keelt - oma emakeelt - artši keelt. Seetõttu kasutatakse artši keelt mitteametlikult õppekeelena algkoolis. Õpetajad on pidanud appi võtma emakeele õppevahendina, kuna lapsed kes kooli tulevad, oskavad ainult oma emakeelt. Kuni 1950. aastateni käis õppetöö koolis avaari keeles. 1950. aastate keskel sai õppekeeleks vene keel, samal ajal õpetatakse avaari keelt (ja kirjandust) õppeainena vanemates klassides.
Artši keel toimib artšide isikutevahelise suhtluse keelena mitmesugustes olukordades: perekonnas, olmes, sõbrasuhetes, kohalikus külanõukogus, põllumajandustootmises, kaubanduse alal külapoodides jne. Üldjuhul toimub suhtlemine artši kogukonnas artši keeles. Suheldes teiste rahvuste esindajatega kasutatakse sagedamini avaari, laki ja vene keelt. Keele struktuuris (sõnavara ja grammatika) on tunda avaari keele mõju. Just avaari keele vahendusel on tihti sisenenud artši keelde laenud araabia, pärsia, aseri, kumõki, laki ja vene keeltest. Viimastel aastatel on märgatavalt kasvanud vene keele mõju artši keelele.
Fonoloogia ja foneetika
Artši keel on foneemirikas.
Vokaalid
Artši häälikusüsteemis on vähemalt 11 vokaali: kuus lühikest ja viis pikka. Lühikesed vokaalid on a, e, i, ə, o, u. Pikad vokaalid on ā, ē, ī, ō, ū. Artši keele eesvokaalid i ja e häälduvad pisut tagapool kui eesvokaalid teistes Kagu-Dagestani keeltes, eelnevaid kaashäälikutega mitte palataliseerides või mitte palataliseerides. Illabiaalsed a ja ə häälduvad suuõõne keskel. Labiaalsed tagavokaalid u ja o moodustuvad suuõõne tagumises osas, aga pisut eespool kui teistes Kagu-Dagestani keeltes. Kõrge u on märgatavalt labiaalsem keskkõrgest o-st. Seetõttu on ka kaashäälikud u ees oluliselt labiaalsemad kui o ees.
Konsonandid
Kaashäälikute süsteemi kuulub 70 konsonantfoneemi. Artši keelt iseloomustab teistelegi Dagestani keeltele omane helitute konsonantide suure hulga allsüsteemide olemasolu, mis ongi selle keele foneemirikkuse peamine allikas. Helitute konsonantide allsüsteemide iseloomulikuks jooneks on mitme kohaliku häälikurühma esinemine. Nii võib peale "tavaliste" bilabiaalide, apikaalide, sibilantide, velaaride ja larüngaalide leida ka uvulaaride ja farüngaalsete larüngaalide rühmad. Samuti esineb artši keeles veel üks "eksootiline" konsonantide rühm: helitud larüngaalid. Nii nagu paljudes teistes Dagestani keeltes, vastanduvad ka artši keeles helitud konsonandid hääldamise tugevuse ja labiaalsuse tasandil.
Morfoloogiline tüpoloogia
Artši keel on aglutinatiivne keel analüütilise keele elementidega.
Nimisõna
Nimisõnal on artši keeles 26 käänet, millest 18 on kohakäänded. Ergatiivil on ainult üks affiks, kõigil ülejäänud käänetel kaks või isegi kolm. Artši keele kohakäänded osutavad eseme asukohale erinevatel tasanditel (peal, all, kõrval, taga, sees) või liikumisele esemest eemale või eseme poole. Selleks et väljendada seesolemist, on kaks jagu kohakäändeid; III jao käänded väljendavad asumist või liikumist õõnsas esemes (tünnid, toad, koopad jne), IV jao käänded asumist täidetud ruumis, tihedas massis (vees, metsas, habemes jne).
Verb
Verbil on kindlas kõneviisis 17 pöördevormi. Artši keele verbil puuduvad tegumoe vormid.
Süntaks
Lauset iseloomustab vaba sõnajärg, kus öeldisel on kalduvus paikneda viimases positsioonis.
Sõnavara
Päritolu ja koostise poolest on sõnavara erinev. Sõnade vanima kihi moodustavad ühisdagestani ja osaliselt ühislesgi alustüved. Suure levikuga on loomakasvatusmõisted, sealhulgas eriti lambakasvatusmõisted. Teistest keeltest laenatud sõnad moodustavad artši keele leksikast küllalt olulise osa. Märkimisväärne osa laenudest pärineb araabia, pärsia, aseri, kumõki, vene, avaari ja laki keeltest.
Laenud pärsia keelest. Nii nagu arabismid, jõudsid ka pärsia laensõnad artši keelde laki ja avaari keelte kaudu. Pärsia laenude hulk on araabia laenude hulgast väiksem. Laensõnad võib jagada järgmistesse teemarühmadesse: 1) esemete nimetused; 2) abstraktsed mõisted; 3) inimeste nimetused; 4) materjalid ja toiduained jm.
Laenud turgi keeltest (aseri ja kumõki keeltest). Turgi keelte laenud on jõudnud artši keelde kas vahendajakeele kaudu või läbi otsekontaktide kumõkkide ja aseritega. Kõik laenud võib jagada mõnesse teemagruppi. Need on: 1) olmeesemete nimetused; 2) toiduainete nimetused; 3) loomade ja lindude nimetused; 4) inimesi tähistavad sõnad; 5) riideesemed.
Viru kaevandus
Viru kaevandus oli Eesti Energia tütarettevõttele Enefit Kaevandused AS kuuluv allmaakaevandus, kus alustati tööd 1965. aastal ja mis 2013. aastal suleti.
Kaevandus asus Ida-Virumaal Jõhvi ja Alutaguse valla territooriumil. Kaevandusväljal on põhiliselt künklik moreenmaastik, mis läänes, Kalina järve lähistel, läheb üle laialdaseks soostunud tasandikuks – Kalina sooks.
Kaevandus andis 2010. aasta seisuga toodangut umbes 2,2 miljonit tonni kaubapõlevkivi aastas. Kaevanduse ressursi lõppemise tõttu suleti see 1. juunil 2013.
Ajalugu
Otsuse ehitada Eesti "põlevkivibasseini" Viru kaevandus võttis NSV Liidu Söetööstuse Ministeerium vastu 1956. aastal. Kaevanduse tehnilise projekti koostas Leningradi projekteerimisinstituut Giprošaht. See valmis 1956. aasta lõpuks ja kinnitati NSV Liidu Söetööstuse Ministeeriumi otsusega 6. veebruaril 1957. Kaevandusvälja varudeks oli arvestatud 78,5 miljonit tonni põlevkivi. Kaevandus võeti pidulikult käiku 13. jaanuaril 1965. Kaevanduse ehitamise faktiline maksumus oli 5,5 miljonit rubla.
Eesti iseseisvuse taastamise järel, 8. aprillil 1996 võttis EV Valitsus vastu korralduse, mille alusel kujundati senine riigiettevõte Eesti Põlevkivi ümber aktsiaseltsiks Eesti Põlevkivi.
1997. aastal moodustati aktsiaseltsi Eesti Põlevkivi 14 tütarettevõtet, kellele Eesti Põlevkivi loovutas oma varad: AS Ahtme Kaevandus, AS Aidu Karjäär, AS Eesti Põlevkivi Ehitus, AS Estonia Kaevandus, AS Kohtla Kaevandus, AS Mäetehnika, AS Narva Karjäär, AS Põlevkivi Kaubandus, AS Põlevkivi Raudtee, AS Sirgala Karjäär, AS Sompa Kaevandus, AS Tammiku Kaevandus, AS Toila Sanatoorium ja AS Viru Kaevandus.
Acheron
pisi Acheron (vanakreeka keeles Ἀχέρων (Acheron) või Ἀχερούσιος (Acherusius), uuskreeka keeles Αχέροντας (Acherontas)) on jõgi Kreekas Ípeirose piirkonnas. See on 58 km pikk ja suubub Parga lähedal Joonia merre.
Kreeka mütoloogias on Acheron üks viiest allilma jõest.
Lembrilaid
Lembrilaid on Saare maakonnas Saaremaa vallas Kahtla laiu lähedal asuv 3,8 hektari suurune saar (laid). Saare rannajoone pikkus on 1,1 kilomeetrit.
Caroline'i maakond (Maryland)
thumb|Caroline'i maakonna kohtumaja
Lembrilaid
Laiu koordinaadid on.
Caroline'i maakond (Maryland)
Caroline'i maakond (Caroline County) on maakond USA-s Marylandi osariigis.
Lembrilaid
Laid kuulub Kahtla-Kübassaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Caroline'i maakond (Maryland)
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Denton.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 33 066. Aastal 2000 oli elanike arv 29 772.
Friedrich Paulus
Friedrich Wilhelm Ernst Paulus (23. september 1890 – 1. veebruar 1957) oli ohvitser Saksamaa relvajõududes aastatel 1910 kuni 1943.
Bolderāja II raudteejaam
Bolderāja II raudteejaam on raudteejaam Riia–Bolderāja raudteeliinil Riia linnas Spilve ja Kleisti asumi piiril. Jaam allub tänapäeval administratiivselt Bolderāja raudteejaamale.
Friedrich Paulus
Ta on tuntuks saanud eelkõige Saksa 6. armee juhtimisega Stalingradi lahingus. Lahing lõppes Saksa vägede kohutava lüüasaamisega. 8. jaanuaril keelas Adolf Hitler Paulusel alistuda ja käskis tal Stalingradi viimase meheni kaitsta.
Bolderāja II raudteejaam
Jaam asub Riia keskraudteejaamast 13,8 km kaugusel. Jaamas on kaheksa teed. Tegemist on sorteerimisjaamaga.
Caroline'i maakond (Maryland)
Ajalugu
Caroline'i maakond moodustati 1774. aastal Dorchesteri ja Queen Anne'i maakonna osadest.
Friedrich Paulus
25. jaanuaril keelas Hitler jällegi Paulusel alistuda, 30. jaanuaril, kui Paulus teatas, et ta ei suuda enam oma vägesid juhtida, ülendas Hitler mitmeid tema ohvitsere. Pauluse ise ülendas Hitler kindralfeldmarssaliks, kuna tolle ajani ei olnud ükski Saksamaa või Preisimaa kindralfeldmarssal alistunud. Hitler lootis ka, et Paulus valib viimases hädas pigem enesetapu kui alistumise.
Bolderāja II raudteejaam
Jaam avati 10. veebruaril 2015. Samal ajal avati ka jaamast algav 8,5 kilomeetri pikkune harutee Daugava äärde uude kaubaterminali. Jaam rajatigi sealt ja Bolderājast saabuvate kaubavagunite sorteerimiseks ja rongide koostamiseks.
Friedrich Paulus
Sellest hoolimata alistus Paulus järgmisel päeval. See viis Hitleri raevu ning ta lubas enam mitte kunagi kedagi teist kindralfeldmarssaliks ülendada (kuigi ta veel kahe sõja-aasta jooksul andis välja seitse ülendust. Hitler ütles ka: "Rahuaja Saksamaal sooritasid 18-20 tuhat inimest aastas enesetapu, kuigi ei olnud sellises olukorras. See mees aga näeb 50-60 tuhat oma sõdurit end vapralt kaitstes suremas. Kuidas ta julges alistuda bolševikele?!"
Katoliiklasena ei pooldanud Paulus enesetappu. Vangistuse ajal ütles ta NKVD-le ülekuulamisel: "Mul ei ole mingit soovi ennast selle Böömi kaprali (Hitleri) pärast tulistada." Üks teine tema kindralitest ütles NKVD-le, et ülendusest teada saades olevat Paulus öelnud: "See kõlab nagu kutse enesetappu sooritama, kuid tema (Hitleri) heaks ma seda ei tee." Ta ei andestanud Hitlerile 6. armee hülgamist ning esines Nõukogude raadios natsivastase propagandaga.
Andrei Suhhovetski
Andrei Suhhovetski (27. juuni 1974 – 28. veebruar 2022 Mariupol ) oli Venemaa sõjaväelane, kindralmajor.
Suhhovetski oli 2022. aasta märtsi alguse seisuga teadaolevalt kõrgeimas auastmes Vene sissetungi käigus Ukrainasse hukkunud Venemaa sõjaväelane.
Venemaa president Putin teatas 3. märtsil 2022 toimunud sõnavõtus Suhhovetskile postuumselt Venemaa kangelase aunimetuse andmisest.
Lemmiku neem
Lemmiku neem ehk Lemmiku nina on kahe Aegna saarel asuva neeme nimi:
Ranna-kaevurmardikas
Ranna-kaevurmardikas (Heterocerus flexuosus) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Nunne tänav
pisi|Vaade [[Pikk tänav|Pikalt tänavalt, vasakul Nunne tänava haljak Toompea nõlval]]
Aastatel 1950–1987 kandis tänav Vaksali tänava nime.
Tänava pikkus on umbes 380 meetrit.
Hoonestus
Nunne tänaval asuvad:
Ajalugu
Tänav sai nime Tallinna all-linnast loodes asunud Tallinna Mihkli nunnakloostrilt; tänava ja Toompea kõrgendiku vahelisel alal asus Nunnavärav koos eelväravatega, mille ehitised lammutati lõplikult 1868. aastal. Nunne tänav Tallinnas on kandnud ajalooliselt nimetusi – Nunna tn; nunnawärrawa ulits; saksa keeles Süsternstraße, Systernstraße, Cystern-Straße, Schwesternstraße, Ritter-Strasse, Süsterstraße; alamsaksa keeles susterstrate; ladina keeles platea sororum, vicus monialium, platea monialium, juxta moniales, platea sanctimonialium; vene keeles ''Нунне, ул., Систернская ул., Сестринская ул., Цистернпортская ул. ''
1490. aastal ehitati Nunne värava juurde seek nn Uus hospidal (saksa k. Das neue Sekenhaus). Uue hospidal hoonestik koosnes hospidalist, ühest elumajast ja kahest aidast. Uus hospidal paiknes kitsal maaalal Toompea nõlva all Nunne ja Laia tänava ristumiskohal. Nunne tänaval asus ajalooline Nunne värav. Osa Nunnaväravast lammutati 1820. aastal ning selle säilinud osas asus 19. sajandil hobupostijaam. 1864. aastal tasandati värava taga asunud vallikraav ja muldkindlustused. Linna arenemisel ja laienemisel ning 1870. aastal valminud Balti Raudtee Selts raudteevaksalile sujuva liikluse kindlustamiseks (läbipääs Nunna väravat kaudu linnast välja oli väga väike, kitsas ja pime) müüdi 1868. aastal värav lammutamiseks maha ning lammutati. Kuid ka Nunna värava lammutamine ei taganud piisavat läbipääsu Balti vaksalini, mistõttu tehti Suur-Kloostri tänaval linnamüüri läbimurdega ka uus väravaava.
Eesti NSV ajal asus Nunne tänav 12/14 hoones  võõrastemaja ehk hotell Balti ja Vaksali tänaval ka Balti vaksali õllesaal.
Erik Wilhelm Wladimir Danielsson
Erik Wilhelm Wladimir Danielsson (ka Erik William Wladimir Danielsson; 18. mai 1815 Kokemäki – 11. september 1882 Turu) oli Eesti ja Soome vaimulik.
Danielsson õppis Tampere linnakoolis, Pori triviaalkoolis ja Turu gümnaasiumis. Aastatel 1837–1839 õppis ta (immatrikuleeriti 11. oktoobril 1837) usuteadust Helsingi Ülikoolis. Ordineeriti 16. detsembril 1839 õpetajaks.
Ta oli Eduard Ahrensi eesti keele ortograafia pooldaja.
Maailmameistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
Kreeka-Rooma maadluses toimusid esimesed maailmameistrivõistlused 1904. aastal.
Dmitri Tšutšelov
Dmitri Tšutšelov (5. oktoober 1899 Tallinn – 6. mai 1985 Tallinn) oli Eesti jääpurjetaja.
California Blue
"California Blue" on laul, mille kirjutasid Roy Orbison, Jeff Lynne ja Tom Petty. The Authorized Roy Orbisoni andmetel salvestas Orbison laulu 1988. aasta aprillis Mike Campbelli garaažis Los Angeleses.
Dmitri Tšutšelov
Ta oli koos vend Andreiga 1947. aastal monotüüp XV klassis Nõukogude Liidu esivõistluste võitjaid. 1954. aastal tuli ta 12 m² vabaklassis Eesti meistriks.
Isiklikku
Tema poeg oli purjetaja Aleksander Tšutšelov. Vend Nikolai Tšutšelov oli purjetaja, jääpurjetaja, kiiruisutaja ja jalgrattur, vend Andrei Tšutšelov oli jääpurjetaja ja purjetaja.
Abivaim
Abivaim oli teoline, kes tegi jalateolisena abitegu.
Abivaimud olid tavaliselt naised.
Palderjanilised
Palderjanilised (Valerianaceae) on õistaimede sugukond uniohakalaadsete seltsist.
Koordi raba
Koordi raba on kaitsealune raba Järva maakonnas Paide linnas. Raba pindala on umbes 750 ha. Raba võeti kaitse alla, et kaitsta selle puis-peenra-älveraba väärtuslikku looduskooslust.
Abivasar
Abivasar on vasar, millele antakse löök tavaliselt teise vasaraga.
Lemmik (Aegna)
Lemmik (ka Lemmiku neem) on neem Harju maakonnas Aegna saarel.
Jaak Kukk
Jaak Kukk (kuni 1937. aastani Johannes Kukk; 8. november 1904 Võisiku vald, Viljandimaa – 5. oktoober 2001 Sarasota, Florida, USA) oli Eesti sõjaväelane (aastast 1938 kapten) ja loomaarst.
Drabeši mõis
Drabeši mõis (saksa keeles Drobbusch) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Amata piirkonnas Drabeši vallas Drabešis.
4. liin
4. liin on kõrvaltänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kopli asumis, üks Kopli liinidest.
Jaak Kukk
Ta teenis Ratsarügemendis ja 3. Suurtükiväegrupis.
4. liin
Tänav sai nime 16. oktoobril 1951. Nimepanekul on eeskujuks olnud Vassili saare liinid Peterburis.
Ajalugu
Tänava hoonestus tekkis Vene-Balti laevaehitustehase ametnike ja tööliste elamutena ning on ehitatud tüüpprojektide järgi ja rühmitatud tüüpide kaupa.
Laevaehitustehase tööliste elubarakid ehitati nn liinidele (1., 2., 3., 4. liin, 5.) ja Sepa ning Kaevuri tänavale paralleelselt reastatud kompaktsete rühmadena. Elamud on kitsa keskkoridoriga kahekorruselised puumajad, igal korrusel 16 kööktoa-tüüpi 12 m² korterit.
4. liinil olid ka kahekorruselised nn meistrite elamud, milles oli samuti keskne trepikoda, aga korterites oli lisaks kööktoale teinegi tuba.
Volkswagen Passat
Volkswagen Passat on Volkswageni suur keskklassi sõiduauto, mida on toodetud erinevate keretüüpidega. Praegu on saadaval sedaan ja universaal (Variant), aga Passatist on olnud saadaval ka kupee (CC) ja 2-ukselised sedaanid ja luukpärad. Passatit on toodetud kaheksa põlvkonda.
Passat B1 (1973)
Esimese põlvkonna Passat avalikustati 1973. aastal ning tehniliselt oli tegu Audi 80 sedaaniga. Keretüübid olid kahe- ja neljaukselised laugpära-sedaanid ning nende kolme- ja viieukselised versioonid.
5-ukseline universaalkere Variant lisandus valikusse 1974. aastal.
Passat B2 (1981)
2. põlvkonna Passat avalikustati 1981. aastal.
Andrei Melnitšenko
pisi|Andrei Melnitšenko (2017) Andrei Igorevitš Melnitšenko (vene keeles: Андрей Игоревич Мельниченко, valgevene keeles: Андрэй Мельнічэнка, sündinud 8. märtsil 1972 Golemis Valgevenes) on vene oligarh ja Evrohimi omanik.
Volkswagen Passat
Passat B3 (1988)
Kolmanda põlvkonna Passatit tutvustati Euroopas 1988. aasta märtsikuus.
Andrei Melnitšenko
2018. aasta alguses hindas ajakiri Forbes tema varanduseks 15,5 miljardit dollarit.
Volkswagen Passat
Passat B5 (1996)
Uut Passatit tutvustati Euroopas 1996. aastal. See oli ehitatud kaks aastat varem esitletud Typ 8D mudelitähist kandva Audi A4-ga samale platvormile.
Mudeliuuendus tehti Passatile 2001. aastal (Passat B5.5), mille käigus lisandus mootorivalikusse esmakordselt 4,0-liitrine W8 mootor. Selle mootoriga Passati tootmine lõppes 2004. aastal.
Passat B6 (2005)
Erinevalt oma eelkäijast, ei kasutanud Passat B6 enam Audi A4-ga sama platvormi ning kasutusele võeti muudetud kujul 5. põlvkonna VW Golfi PQ35 platvorm ning Passat B6 sai seetõttu nüüd ka ristiasetusega mootori.
Passat CC
2008. aasta jaanuaris esitleti Detroiti autonäitusel Passati sportlikuma välimusega ja kupeelikuma kerejoonega mudelit Passat CC, mille nimeks sai hiljem lihtsalt Volkswagen CC. Mudeliuuendust esitleti 2012. aasta alguses. CC tootmine lõppes 2017. aastal ning selle asendajaks sai Volkswagen Arteon.
Passat B7 (2010)
Ka B7 oli tegelikult B6 mudeliuuendus ning seda esitleti 2010. aasta septembris toimunud Pariisi autonäitusel.
pisi|250x250px|Passat Alltrack
Passat Alltrack
B7 Passatist valmis ka maastikuautolikuma välimusega Passat Alltrack, mida esitleti 2010. aasta Tokyo autonäitusel. Sellega sooviti täita tühimikku maasturite ja sõiduautode vahel.
Passat Alltrackil on ka kõrgem kliirens: tavamudeli 135 mm asemel 165 mm.
Passat B8 (2015)
2019. aastal sai Passat B8 mudeliuuenduse, mille käigus muudeti natukene auto välimust, sõitjateruumi ja mootorivalikut.
Passat GTE
8. põlvkonna Passatist valmistati ka pistikuhübriid, mille nimeks Passat GTE.
You're the One That I Want
"You're the One That I Want" (eestikeelse pealkirjaga "Sinu valinud ma") on John Farrari laul, mille ta kirjutas muusikali "Grease" 1978. aasta filmiversiooni jaoks. Seda esitavad John Travolta ja Olivia Newton-John.
"You're the One That I Want" oli ainuke singel sellest filmist, mis jõudis nii USA-s kui ka Suurbritannias plaadimüügi edetabelites esikohale. Singlit on müüdud USA-s Suurbritannias, Prantsusmaal ja Saksamaal üle 6 miljoni eksemplari, millega see on üks läbi aegade suurema läbimüügiga singel.
Eestikeelsed sõnad kirjutas Reet Linna ja laul on kuulunud ka mitme eesti esineja repertuaari. Tuntuimad neist on Ivo Linna, Reet Linna ja ansambli Rock Hotel versioon ning Priit Võigemasti ja Liisi Koiksoni esitus Nukuteatri lavastatud muusikalis "Grease". Loo on plaadistanud veel ka näiteks ansambel Family.
Hobusepea tänav
pisi|Vaade Hobusepea tänavale [[Pikk tänav|Pikalt tänavalt, taamal Lai tänav]] Hobusepea tänav (Pferdekopfstraße) on tänav Tallinna vanalinnas, Pika ja Laia tänava vahel.
Tänava pikkus on umbes 85 meetrit.
Aadressil Hobusepea 2 asuvad Hobusepea Galerii ja HOP galerii.
Tänava eestikeelne nimi on tõlge saksakeelsest Pferdekopfstraßest, varasem saksakeelne nimi oli Pferdekäuferstraße, alamsaksakeelsed Perdekopstrate ja Perdekoperstrate.
Whiteleysburg
Whiteleysburg on asula Ameerika Ühendriikides Marylandi osariigis Caroline'i maakonnas.
Riemann (suguvõsa)
Riemann (vene keeles Риман) oli Mecklenburgist Parchimist pärit käsitöölise- ja aadlisuguvõsa.
Ajalugu
Riemannid olid Parchimis rätsepmeistrid. Suguvõsaliin algab Joachim Riemanniga (suri 1659), kelle pojapoeg rätsep Johann Christoph Riemann (1712−1782) rändas XVIII sajandi algul Liivimaale Riiga. 1739. aastal sai ta linnakodanikuks ja oli hiljem Riia Väikese Gildi oldermann. Tema poeg Johann Peter Riemann (1748−1803) omandas ülikoolihariduse ning temast sai Biķernieki (1777−1779) ja Lemsalu pastor (1779−1803). 1792. aasta 18. septembril (vkj) omandas ta Püha Rooma keisrilt aadlitiitli. Tema järeltulijad tegid hiljem karjääri Venemaal. Suguvõsa oli alles veel XX sajandi algul.
Varustuslaev
pisi|Varustuslaev Varustuslaev ehk platvormivarustuslaev on laev, mis on spetsiaalselt ette nähtud avamere nafta- ja gaasiplatvormide varustamiseks. Need laevad on 50–100 meetri pikkused ja täidavad mitmesuguseid ülesandeid.
Natal (täpsustus)
Natal on mitme asja nimi.
4. Roheline tänav
4. Roheline tänav (Nõukogude ajal vene keeles улица IV Рохелине) on tänav Narvas.
Tänav algab Tallinna–Narva maanteelt ja lõpeb Rakvere tänavaga ristumisel.
Spilve raudteepeatus
Spilve raudteepeatus oli raudteepeatus Riias Riia-Bolderāja raudtee ääres.