cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seriaalne meetod
Erinevates parameetrites loodud ridade sidumine: tabel ja graafiline mudel
Näide 24. Primaarsetes parameetrites loodud ridu siduv tabel: a) rea elemendi number, b) rida helikõrguse parameetris (näide 1.1), c) rida registri parameetris (näide 2), d) rida kestuse parameetris (näide 3.2), e) rida helitugevuse parameetris (näide 4), f) rida tämbri parameetris (näide 5), g) rida artikulatsiooni parameetris (näide 6), h) rida taktimõõdu parameetris (näide 7). Tabelis on lüngad, mis on tähistatud küsimärgiga. Lüngad tulenevad sellest, et erinevates parameetrites loodud ridade elementide arv on tulenevalt parameetri spetsiifikast erinev
Komplekssetes parameetrites loodud ridu on otstarbekas siduda teose graafilises mudelis, mille x-telg tähistab aega ning y-telg parameetrit või parameetrite süsteemi. Graafilisest mudelist võib olla kasu muusikaliste protsesside visuaalsel kujutamisel teose terviku ulatuses. Graafilise mudeli loomisel võib kasutada graafilisi märke, geomeetrilisi kujundeid, sõnalisi ning numbrilisi kommentaare. Kuna teose graafiline mudel on väga tihedalt seotud teose karakterisatsiooni ning tundeseisundiga, on äärmiselt raske esitada abstraktset näidet teose graafilisest mudelist. Näites 25 on toodud Kaija Saariaho orkestriteose "Lichtbogen" 1984 graafiline mudel (Grabócz 1993:166). Näide selgitab, kuidas on teose graafilise mudeli abil viidud süsteemi vormilõikude vaheldumine, helikõrguslik struktuur ning faktuur. Teose graafilisele mudelile on võimalik lisada informatsiooni kõigi nii komplekssete kui primaarsete parameetrite kohta. Helilooja ei pruugi paljut ka otseselt välja joonistada. Teose graafiline mudel on enamasti vaid omamoodi "meelespea".
Kui ridade loomine kuulub seriaalse meetodi otsustamise tööfaasi, siis ridade ühendamine tabelitesse ning graafikutesse toimub enamasti automaatselt. Seriaalset meetodit kasutava helilooja töö põhiraskuseks ei pruugi olla niivõrd uue muusikalise materjali loomine, kuivõrd valiku tegemine muusikalise materjali hulgas.
Käru raamatukogu
pisi|Käru raamatukogu asub lasteaiahoones Käru raamatukogu on raamatukogu Käru alevikus. See on Türi Raamatukogu struktuuriüksus.
Raamatukogu aadress on Viljandi maantee 17 Türi vald Järva maakond.
Ajalugu
Mõne aasta eest kaotas mõis Kullimaa külast kõrtsi ära, aga nüüd leiame säält kena raamatukogu, kus ligi 300 kõige paremat Eesti keeli raamatut igale teaduse nõudjale ja lohutuseotsijale waimu toitu wõiwad anda...
1897. asutati Õigeusu abikooli õpilasraamatukogu 32 venekeelse raamatuga. 1900 osteti juurde 70 venekeelset ja 14 eestikeelset raamatut. 1910 muretseti juurde käsiraamatuid 11 nimetust, peamiselt usuõpetuse alalt. 1909–1922 tegutses Käru Haridusseltsi Eraalgkooli raamatukogu. Esimestel õpetamise aastatel raamatukogu ei olnud. Kümne aasta pärast oli kogus raamatuid 200 ringis. Eraalgkooli asukoht oli aleviku keskel vana Tallinna–Viljandi maantee ääres.
Käru Haridusseltsi raamatukogu 1920–1940
1920 asutati Käru haridusseltsi raamatukogu, mis oli avatud kolmapäeval ja pühapäeval paar tundi päevas. Esialgne asuti Käru Haridusseltsi majas. Harukogu asus Kullimaal elutoas. Raamatute laenutajaks üks kooli õpetajatest, laenutamine oli maksuline – 5 senti kahe nädala kohta. 1926 võeti raamatukogu vastu avalike raamatukogude võrku, siis oli kogu hoidmiseks vastav ruum koolimajas (mõisahoones) olemas. 1938. aasta veebruarist sai juhatajaks Otto Kolts, kes omas II järgu raamatukogu juhataja kutset. Raamatukogu oli avatud 2 korda nädalas, 2 tundi korraga. 1940. aastaks oli kogus raamatuid üle 2000. Kooli õpilaste arvust olid lugejad 2/3 (127), teisi lugejaid 428. Loetumad raamatud 1939. aastal olid Jakobsoni "Vaikne õhtu", Mälgu "Taeva palge all", Antsoni "Berliini olümpiamängud 1936" ja J. Keerniku "Talu käsitööd".
Käru Keskraamatukogu 1940–1948
1940. aasta 15. oktoobril riigistati Käru Haridusseltsi raamatukogu ja tööd alustas Käru Keskraamatukogu. Tööd juhiti ringkirjade, telefonogrammide ja käskkirjadega. Raamatukogus teostati "teatmelisnõuande tööd ja tarvitati raamatute kojukandmise meetodit".1945. aasta eelarves oli raha 7900 rubla, sh raamatute raha 1600 rubla ja töötasu 4700 rubla. Keelatud raamatute eraldamiseks koostati aastatel 1945–1967 seitse nimekirja ja akti ligikaudu 900 raamatu kõrvaldamise kohta.
Käru Külaraamatukogu 1948–1991
1948 asus raamatukogu aadressil Jaama 5A. 1951. aasta fondis oli ilukirjanduslikke raamatuid 922 ja poliitilis-teaduslike raamatuid 1110. Ajalehtede, ajakirjade kinnitatud nimekirja kuulusid: Rahva Hääl, Sovetskaja Estonija, Noorte Hääl, Talurahvaleht, Sirp ja Vasar, Nõukogude Õpetaja, Säde, Järvalane, Eesti Bolševik, Abiks Agitaatorile, Eesti Põllumajandus, Looming, Eesti Naine, Pioneer, Pilt ja Sõna, Kehakultuur. Lugejaid oli 153, laenutusi 920. 1951. aasta eelarve oli 14 854 rubla, raha raamatutele 900 rubla. Loetavamad raamatud olid Tolstoi "Kannatuste rada", Semperi "Kivi kivi peale" ja Šolohhovi "Ülesküntud uudismaa"-
Raamatukogu juures töötas poliitring, malering, kodumajandusring, põllumajandusring, näitering, laulukoor, orkester (puhkpill) ja rahvatantsuring. Raamatukogus korraldati ja viidi läbi poliitilisi, põllumajanduslikke ja populaarteaduslikke loenguid; küsimuste-vastuste õhtuid; kirjandusõhtuid ja isetegevusõhtuid; kinoseansse, ekskursioone; valmistati seinalehti; korraldati ettelugemisi-vestlusi ja raamatunäitusi. Lisaks töötas rändraamatukogu (150 raamatut) ja 3 mittekoosseisulist raamatulevitajat – neist parim Voldemar Toome.
1955–1961 oli külaraamatukogu juhatajaks Helvi Robba-Hagen. Kui aastatel 1948–1962 vahetus 7 juhatajat, siis alates 1962. aastast pea 40. aastaks oli juhataja Maigi Ehasalu-Leenurm.
Kuni 1971. aastani oli piirkonnas Käru Külaraamatukogu koos Kädva ja Jõeküla haruraamatukogu ja Lungu laenutuspunktiga, mis olid lahti üks kord nädalas (12–17) ja seal töötas Ellen Sõmer.
Käru Raamatukogu
pisi|Vaade Käru raamatukogule (2010) 1991. aastast on raamatukogu ametlik nimi Käru Raamatukogu. 1996 kolis raamatukogu oma praegusesse asukohta lasteaiahoonesse. Tänapäeval on ühes majas koos raamatukoguga ka Käru Lasteaed Peetrike, Käru vallavalitsus ja õmblusettevõte Traageldaja OÜ. 1997 avati raamatukogus Avatud Eesti Fondi toel avalik internetipunkt ja 2001. aastal sai raamatukogu interneti püsiühenduse. 2003 hakati kasutama veebipõhist programmiga URRAM ning 2004. aastast alates laenutatakse raamatuid, ajalehti ja ajakirju elektrooniliselt. Lugejate käsutuses on kolm arvutit ja ruumides toimib Wi-Fi leviala. Alates 2000. aastast töötavad raamatukogus juhataja Ilme Säde ja raamatukoguhoidja Astrit Vainsalu. Raamatukogu on avatud 6 päeval nädalas, suletud pühapäeval.
2009. aastal oli lugejaid 406 (teeninduspiirkonnas elanikke 676); laenutuste arv 16 063 ja RVL laenutusi 291; eelarves raha ligikaudu 350 000, millest teavikutele kulus ⅓. Kogu uuendati 700 eksemplari ringis, ajalehti-ajakirju saabus üle 50 nimetuse.
Laenutuste edetabeli tipus olid Tohvri "Kodutute küla", M. Lembe "Eluvöödid“, E. Aunaste "Katrin Karisma" ja M. Tarandi "Ajapildi sees. Lapsepõlv Juhaniga“.
2017. aasta haldusreformi käigus ühines Käru vald Türi valla alla ning peatselt liideti ka Käru raamatukogu Türi Raamatukogu koosseisu.
Helvi Robba-Hagen
Helvi Robba töötas Käru Külaraamatukogu juhatajana 1955–1961. Raamatukogu asus neljas väikeses toas Jaama 5A majas koos sidejaoskonna ja korteritega. Teenindati Käru alevikku, L. Koidula nim. kolhoosi, Lungu sovhoosi, Lungu Algkooli, Kolu metsapunkti Käru osakonda, Käru 7-kl Kooli ja Käru Jaoskonna Haiglat. Raamatukogu tööaeg oli teisipäevast laupäevani 12–20, lahtioleku aeg 14–20. Tehti inventuur, seejärel tuli korrastada raamatufond ja näitlik agitatsioon. Lisaks otseselt raamatukogutööle tuli töötajatel täita oma külanõukogu piirkonna loendustel majapidamisraamatuid. Loendusi toimus rohkesti: kevadel külvide loendus, suve hakul kartulimardika kontroll, kevadel ja sügisel loomade loendus. 1959. aastal tuli osa võtta ka üleliidulisest rahvaloendusest. Raamatukogu juhataja valiti kohaliku külanõukogu saadikuks ning juurde tuli töö rahvasaadikuna.
Käru Rahvamaja isetegevusringidesse oli koondunud poolteistsada inimest ning kui kultuurimaja 11 ringile kippusid ruumid kitsaks jääma, kasutati raamatukogu ruumi orkestriproovide läbiviimisel. Raamatukogu juhataja võttis osa viie isetegevusringi tööst (naisrahvatantsuring, segarahvatantsuring, näitering, käsitööring, segakoor).
Korraldati kirjandusõhtuid, viktoriine, lugejate konverentse, kirjanduslik kohus O. Toominga "Perekond Kirretid" ja suurejooneline raamatuball. Suvel korraldati kirjanduslikke ekskursioone lugejatele – Kurgjale, Palamusele ja Vargamäele.
Maigi Ehasalu-Leenurm
Maigi Ehasalu õppis raamatukogundust Tallinna Kultuurharidusala Koolis. Alates 1962. aastast asus tööle Käru Külaraamatukogus juhatajana. Töö põhisuuna töötamise algaastatel andsid NLKP kongresside ja pleenumite otsuste tutvustamine ja poliitiliste tähtpäevade tähistamine. Aastate jooksul korraldas raamatukogu Oluliseks oli tollal loenduste (loomade, rahvastiku, põllukultuuride) läbiviimine raamatukogu töötajate poolt. Valimisjaoskonna sekretär ja sekka ka esimees on Maigi Leenurm olnud enam kui 40 aasta jooksul.
Benedictus IV
Benedictus IV oli paavst 900–903. Ta oli 117. paavst.
Maarja kirik
Maarja kirik (ka Püha Neitsi Maarja kirik), inglise keeles St. Mary's Church, prantsuse keeles Église Sainte-Marie, saksa keeles Marienkirchen (ka Sankt-Marien-Kirchen), soome keeles Pyhän Marian kirkko (ka Marian kirkko, Mariankirkko või Maarian kirkko), vene keeles Церковь Святой Марии on mitme Jeesuse emale Maarjale pühitsetud kiriku nimi:
Benedictus IV
Benedictus (Benedetto) oli sündinud Roomas. Ta pärines aristokraatlikust suguvõsast ja oli Mammoluse (Mammalus) poeg. Paavst Formosus ordineeris Benedictuse preestriks.
Suhted Frangi keisriga
Benedictus IV kroonis 22. veebruaril 901 Frangi keisriks Louis III Pimeda, kuid 902 võitis Itaalia kuningas Berengar Frioolist Louis'd ja sundis ta Itaaliast lahkuma.
Suhted Aasia piiskoppidega
Benedictus IV saatis kirja Amasya piiskopile Malakenosele, kelle araablased olid Amasya piiskopkonnast minema kihutanud.
Suhted gallikaani piiskoppidega
Benedictus IV kinnitas 31. augustil 900 peetud Rooma sinodil Argrine'i Langres' piiskopi ametisse ja andis talle palliumi. Ta pani Reimsi peapiiskopi Foulques'i mõrvarid kirikuvande alla.
Munklus
Benedictus IV andis Fulda kloostrile ja teistele kloostritele privileege.
Uus kardinal
Benedictus IV ajal sai kardinaliks diakon Christophorus (Christophoro).
Benedictus IV kultuuriloos
Kroonik Flodoard de Reims andis talle hüüdnime "Suur."
Surm
Benedictus IV suri Roomas augustis 903 ja maeti Rooma Peetri kirikusse. Kirikuloolane J. N. D. Kelly oletab, et paavsti võisid mõrvata Berengari käsilased, kuid ajaloolised tõendid selle kohta puuduvad.
Baḩr al-Ghazāl
Baḩr al-Ghazāl on jõgi Aafrikas. Algab Sudaani tasandikul lähtejõgede ühinemisel. Voolab itta. Alamjooksul läbib Suddi soid. Suubub vasakult Valgesse Niilusesse.
Alma Ast
Ta lõpetas 1924 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, oli Tallinnas ja Keilas naha-suguhaiguste arst ja uroloog. Aastail 1912–1932 oli ta abielus kirjaniku ja poliitiku Karl Astiga.
Sulzberg (Vorarlberg)
Sulzberg on vald Austria Vorarlbergi liidumaal Bregenzi ringkonnas.
See on Saksamaa-Austria kogukonnaprojekti "Naturpark Nagelfluhkette" liige.
Nimekujud
Kohanime "Sulzeberg" on esmamainitud 1249. aastal. 1400. aasta paiku on mainitud "Smaltzhuben uff the Sultzberg", kuna elanikud pidid Bregenzi krahvile seapekki ja juustu toimetama.
Kultuur
thumb|Pärn "Marienlinde" thumb|Hl. Laurentius
Muusikalide loend
''Siin on loetletud muusikale.
Arthur Pillans Laurie
Arthur Pillans Laurie (6. november 1861 Edinburgh – 7. oktoober 1949) oli Briti keemik. Ta oli Edinburghi Heriot-Watti kolledži rektor.
Metsa-Karpaadid
Metsa-Karpaadid (ukraina Українські Карпати) on mäestik Ukrainas Euroopas, osa Karpaatidest. Kulgeb loode-kagu suunas. Kõrgeim osa on Tšornohora, kõrgus kuni 2061 meetrit (Hoverla).
Warth (Vorarlberg)
Warth on vald Austria Vorarlbergi liidumaal Bregenzi ringkonnas.
Meelelahutus
Meelelahutus on meeleolu muutmisele, tõstmisele või parandamisele suunatud tegevus.
Meelelahutuseks võib olla mistahes tegevus (või tegevusetus), mis on vahelduseks, pakub uusi emotsioone, vabastab pingeid vms. Enamasti nimetatakse meelelahutuseks kergeid, sundimatuid tegevusi, ehkki ka ekstreemsport, õudusfilmi vaatamine vms põnevused võivad täita sedasama ülesannet. Aristoteles on rääkinud katarsisest, mis kaasneb tragöödiale kaasaelamisele. Schopenhauer on tähelepanu juhtinud igavusele, mille all sageli kannatavad "vaese hingeeluga" inimesed. Psühholoogiliselt on emotsionaalse seisundi muutumised inimesele vajalikud.
Meelelahutust pakuvad harrastused, kino, teater, kirjandus, ajakirjandus, kunst, tsirkus, sport, muusika, raadio- ja televisioonisaated, internet, mängud, turism jpt. Mõned meelelahutused võivad olla ebaseaduslikud (uimastid, hasartmängud, pornograafia jmt). Meelelahutusele keskenduvad majandusharud (meelelahutustööstused) hõlmavad arenenud maades tähelepanuväärse osa kogumajandusest.
Tehumardi mälestussammas
pisi|Tehumardi mälestussammas, 2009 Tehumardi mälestussammas on 21 meetri kõrgune mõõgakujuline betoonist ja dolomiidist mälestussammas Tehumardi külas Saaremaal Tehumardi öölahingu mälestuseks.
Tehumardi kompleks valmis 1966. aastal arhitektide/skulptorite Riho Kulla, Matti Variku ja Allan Murdmaa kavandi järgi. pisi Mälestussamba kõrval on ka II maailmasõjas hukkunute vennaskalmistu. Monumendile on eesti ja vene keeles kirjutatud järgmine: «''1941 Nõukogude sõjameestele — Saaremaa kaitsjaile ja vabastajaile. Советским воинам — защитникам и освободителям острова Сааремаа 1945''».
Nevėžis
Nevėžis on jõgi Leedus, Nemunase parem lisajõgi. Pikkus 209 km, valgla 6140 km².
Jõe ääres asuvad Kėdainiai ja Panevėžysi linn.
Mäesuusatamine
Mäesuusatamine on harrastus ja spordiala, mis seisneb lumega kaetud küngastelt pikkade õhukeste suuskadega allalibisemises. Võisteldakse aja peale, starditakse kindlate intervallidega. Võistlejad laskuvad ükshaaval, järgides etteantud rada. Võidab see, kes läbib raja kõige kiiremini. Rajalt väljasõit toob kaasa diskvalifitseerimise.
Mäesuusatamine arenes välja murdmaasuusatamisest, kui mägikuurortidesse paigaldati suusatõstukid, et suusatajad saaksid kerge vaevaga tagasi mäe tippu, nii et nad said järskudelt nõlvadelt mitu korda alla lasta, mis muidu oleks olnud liiga väsitav. Mäesuusatamine on populaarne kõikjal, kus leidub lund ja mäenõlvi ning kuhu on võimalik rajada suusatõstukeid, sealhulgas paljudes kohtades Euroopas, Põhja-Ameerikas ja Jaapanis.
Mäesuusatamises on põhiliseks tehniliseks raskuseks laskumise suuna ja kiiruse kontrollimine. Algajad teevad pöörde ning keeravad ühe suusa sissepoole. Kogenud mäesuusatajad kasutavad keerukamaid, kuid elegantsemaid ja suuremat kiirust tagavaid võtteid. Mida kogenum on suusataja, seda järsematest, pikematest ja künklikematest nõlvadest ja seda kiiremini suudab ta laskuda. pisi
Ajalugu
Mäesuusatamise kodumaa on Norra, see arenes välja murdmaasuusatamisest 19. sajandi lõpuks. Norra maadeuurija Fridtjof Nanseni suusaretk läbi Gröönimaa 1888. aastal innustas Prantsuse, Šveitsi, Saksa ja Austria mägede elanikke, kes hankisid Skandinaaviast suuski ja muutsid suusatamise ka Alpi riikides populaarseks. Nüüdisajal harrastatakse seda üha rohkem kogu põhjapoolkeral. Esimene võistlusslaalom peeti 1922 Mürrenis (Šveits). 1936. aastal jõudis kahevõistlus (kiirlaskumine ja slaalom) olümpiamängudele. 1948 võeti Chamonix's kiirlaskumine ja slaalom olümpiakavva eraldi aladena. Suurslaalom sai olümpiaalaks Oslo talimängudel 1952 (nii meestele kui naistele) ja supersuurslaalom esimest korda 1988. aastal Calgarys. 1967. aastast hakati igal aastal korraldama maailmakarikavõistlusi.
Võistlused
228px|right Suusatamise ajaloos on olnud mitmesuguseid võistlusi. Tippmäesuusatajad võistlevad iga-aastastel maailmakarikavõistlustel, alates 1939. aastast iga kahe aasta tagant peetavatel maailmameistrivõistlustel ja iga nelja aasta tagant toimuvatel taliolümpiamängudel.
Mäesuusatamise võistlusalade seas on:
Mäesuusatamise maailmakarikavõistlused
Elukutselised mäesuusatajad võistlevad maailmakarikasarja etappidel slaalomis, suurslaalomis, ülisuurslaalomis ja kiirlaskumises. Võistlusi peetakse mitmel pool Euroopas, USA-s ja Kanadas. Punkte arvestatakse vastavalt etappidel saavutatud kohtadele. Iga hooaja lõpul saab üldvõitjaks see, kes on saanud kõige rohkem punkte.
Olümpiamängud
Mäesuusatamine on olümpiaala alates 1936. aasta Garmisch-Partenkircheni mängudest. Algul oli kavas ainult Alpi kahevõistlus (kiirlaskumine + slaalom). 1948. aasta Sankt Moritzi olümpiamängudel lisandusid kiirlaskumine ja slaalom eraldi aladena. 1952. aastal Oslos jäeti ära Alpi kahevõistlus ja lisandus suurslaalom.
Alates 1988. aasta taliolümpiamängudest Calgarys on mäesuusatamises kavas viis ala: kiirlaskumine, supersuurslaalom, suurslaalom, slaalom ja Alpi kahevõistlus.
FreedomWorks
FreedomWorks on konservatiivne mittetulundusühing Ameerika Ühendriikides Washingtonis.
Poogenkeelpillide loend
Sellel leheküljel on loetletud poogenkeelpille.
A
Ajaeng - Anzad - Arpeggione
B
Banhu - Baryton - Bazantar
C
Cizhonghu - Crwth
D
Dahu - Đàn gáo - Division viol - Diyingehu
E
Elektritšello - Elektriviiul - Erhu - Erxian - Esraj
F
Fiidel
G
Gadulka - Gaohu - Gehu - Ghaychak - Goje - Gudok - Gusle
H
Haegeum - Hardangeri viiul - Huluhu - Huqin
J
Jinghu
K
Kemenche - Kit viiul - Kokyu - Kolmekeelne vioola - Kontrabass
L
Laruan - Leiqin - Lirone - Lyra viol
M
Maguhu - Masenqo - Moodswinger - Morin huur
N
Nyckelharpa
O
Octobass
P
Poogen psalteerium - Psalmodikon
R
Rebab - Rebekk
S
Sarangi - Sarinda - Saw sam sai - Sihu - Stroh viiul
V
Vertikaalne vioola - Vielle - Viiul - Viiuli oktett - Viola bastarda - Viola d'amore - Viola da gamba - Viola pomposa - Violoon - Violotta - Vioola
Y
Yaylı tanbur - Yazheng - Yehu
Z
Zhonghu - Zhuihu
Ariste (Saaremaa)
Ariste on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Orissaare valda.
Ajalooliselt asus küla Pöide kihelkonnas.
Arju
Arju ehk Harju küla asub Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Orissaare valda.
Ajalooliselt asus küla Jaani kihelkonnas.
Paschalis I
Paschalis I oli paavst 817–824. Ta oli 98. paavst.
Paschalis oli pärit Roomast. Ta oli Bonosuse ja Teodora poeg ning õppis Roomas Lateraani palees, kus ta omandas teadmised jumalateenistuse pidamise ja Pühakirja kohta.
Paavstiks saamine
Paschalis I valiti paavstiks pärast Stephanus IV surma 24. jaanuaril või 25. jaanuaril 817 aklamatsiooniga ja pühitseti ametisse 25. või 26. jaanuaril.
Suhted Frangi riigiga
Paschalis I teatas Frangi keisrile Ludwig Vagale enda saamisest paavstiks ja saatis keisri juurde legaadi Theodoruse (Teodoro). Paavst selgitas keisrile, et ta ei soovinud seda ametit, kuid see usaldati tema kätte.
Ludwig Vaga avaldas paavsti ja Frangi valitsejate vahelisi suhteid reguleeriva pakti (Pactum Ludovicianum), mille põhipunktid olid pandud paika koos Stephanus IV-ga. Pakti järgi määras Ludwig Vaga Kirikuriigi alad ja väljaspool seda asuvad kirikule kuuluvad territooriumid paavsti jurisdiktsiooni alla, lubas mitte sekkuda paavsti territooriumitel toimuvatesse asjaajamistesse ilma vastava kutseta, samuti garanteeris Ludwig, et paavsti valimised tuleb pidada ilma Frangi riigi poolse sekkumiseta, kuid paavstiks valitud isik pidi teavitama Frangi riigi valitsejat enda asumisest paavstiametisse.
Paschalis I saatis kingitused Ludwig Vaga pojale Lotharile, kui too abiellus 821. aastal Ermengardega. Aastal 822 saatis paavst saadiku Attigny kirikukogule, kus Ludwig Vaga leppis oma vendadega ära.
Esimesel ülestõusmispühal 5. aprillil 823 salvis Paschalis I Roomas Frangi riigi kaaskeisriks Ludwig Vaga poja Lothari, andes talle mõõga, mis sümboliseeris võitlust kurjusega. Kui Lothar otsustas Farfa kloostrile anda eksemtsiooni, tõi see Roomas kaasa frankide vastase meelsuse.
Lothari lahkumisel Roomast mõrvasid paavsti toetajad Lateraani palees frankide poolehoidjad primicerius Theodoruse ja nomenklaator Leo, keda seostati rahutustega. Paavst eitas oma seotust kuritööga ning saatis keisri juurde Silva Candida piiskopi Johannese ja ülemdiakon Benedictuse, kes kinnitasid paavsti süütust. Kui Ludwig Vaga saatis Rooma uurimiskomisjoni, pidi Paschalis I sinodil 34 piiskopi eest andma nn. puhastusvande (iuramentum canonica purgatio), kinnitades et mõrvatud isikud hukati reeturitena.
Pilditüli
Kui Bütsantsi keiser Leo V asus keelustama pühapiltide austamist, kaebas Theodoros Stoudites korduvalt paavstile. Konstantinoopoli patriarh Theodotos I saatis paavsti juurde delegatsiooni, mille koosseisus oli hilisem patriarh Methodios I. Paavst saatis aastal 818 oma saadikud keisri juurde, kui need ei suutnud keisrit veenda pilditüli lõpetama. Paschalis I lubas Rooma jääda Bütsantsist tagakiusamise eest põgenenud Kreeka munkadel.
Misjon
Aastal 822 tuli Rooma Reimsi peapiiskop Ebbo, kelle Paschalis I lähetas koos Cambrai piiskopi Halitgariga Taani hõime ristima, samuti määras ta Ebbo legaadiks Põhjamaades.
Reliikviad
Paschalis I ajal rajati Rooma Peetri kirikusse mitu kabelit ja altarit, kuhu toodi katakombidest märtrite reliikviaid. Ta lasi Rooma Santa Prassede kirikusse viia mitmeid reliikviaid, sealhulgas aastal 820 paavstide Celestinus I ja Lucius I säilmed.
Tema ajal leiti püha Cecilia säilmed.
Uued kardinalid
Ta ordineeris preestriks hilisema paavsti Gregorius IV.
Paschalis I kultuuriloos
Paschalis I ajal renoveeriti Roomas Santa Prassede kirik, Santa Maria in Domnica kirik ja Santa Cecilia in Trastevere kirik, kus asuvad teda kujutavad mosaiigid.
Tema ajal rajati Santa Prassede, Santa Cecilia ja San Sergio kloostrid.
Surm
Paschalis I suri kirikuajaloolase J. N. D. Kelly ja Salvador Miranda järgi laupäeval 11. veebruaril 824, kuid "Catholic Encyclopedia" arvates suri ta millalgi ajavahemikul veebruarist maini 824.
Paavsti surma järel puhkes Roomas mäss, mistõttu tema surnukeha viidi küll Rooma Peetri kirikusse, kuid seda ei saadud matta enne, kui tema järeltulija Eugenius II asus ametisse, kes lasi selle matta Santa Prassede kirikusse.
Paschalis I-st austatakse katoliku kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 16. mai. Enne 1969. aastat olid tema mälestuspäevad ka 14. mail ja 11. veebruaril.
Märt-Matis Lill
pisi|Märt-Matis Lill 2012. aastal. Foto: [[Lauri Kulpsoo]] Märt-Matis Lill (sündinud 6. novembril 1975 Tartus) on eesti helilooja.
Ta on osalenud Helsingis IRCAMi suvekursustel (2000. aasta suvel) ning Luca Francesconi, Michael Jarrelli, Louis Andriesseni ja Magnus Lindbergi meistrikursustel. 2003. aasta suvel osales stipendiaadina Centre Acanthes’i suvekursustel Avignonis.
2003. aastal osales ta teosega "Taeva jõgi" (salvestas Tallinna Kammerorkester Risto Joosti juhatusel) rahvusvahelisel heliloojate rostrumil Viinis alla 30-aastaste heliloojate kategoorias. 2007. aastal valiti "Mu nuttev hääl on sügistuul" rahvusvahelisel heliloojate rostrumil Pariisis kümne parema teose hulka.
Märt-Matis Lill on kirjutanud ka näituse- ja filmimuusikat. Rahvusvahelist edu on pälvinud tema muusikaga Priit Tenderi animafilmid "Mont Blanc" ja "Rebasenaine".
2014. aasta aprillist on Märt-Matis Lill Eesti Heliloojate Liidu esimees. Ta on ka Eesti Arnold Schönbergi Ühingu esimees (aastast 2003), Pärnu Nüüdismuusika Päevade kunstiline juht ja Eestimaa Looduse Fondi toetajaliige.
Ta on kirjutanud arvustusi, artikleid ja esseesid eesti lehtedele ja ajakirjadele.
Isiklikku
Märt-Matis Lille ema on tõlkija Anne Lill ja isa kirjanik Jaan Kaplinski. Emil Laansoo on tema vanaisa.
Märt-Matis Lillel on pojad Oliver (1995) ja Markos (1999) ning tütar Ele (2010).
Lõõgastuseks loeb ta hiina keeles Kong Fuzi tekste.
Murdumisnäitaja
Optilise keskkonna murdumisnäitajaks ehk refraktsiooniindeksiks nimetatakse dimensioonitut suurust, mis näitab, mitu korda erineb valguse või suvalise teise kiirguse faasikiirus selles keskkonnas valguse kiirusest vaakumis.
Murdumisnäitajate erinevus põhjustab valguse murdumise kahe optilise keskkonna lahutuspinnal (sellest ka nimetus murdumisnäitaja). Valguskiire suunamuutust kirjeldab Snelli seadus n1sin(θ1)=n2sin(θ2), kus θ1 ja θ2 on vastavalt langemisnurk ja murdumisnurk ning n1 ja n2 keskkondade murdumisnäitajad. Murdumisnäitajaist sõltub ka Brewsteri nurk ning peegeldus- ja läbilaskvustegur. Näiteks pinnale risti langeva valguse korral on peegeldustegur R = (n1 – n2)2(n1 + n2)2. Peegeldus- ja läbilaskvusteguri sõltuvust murdumisnäitajast kirjeldavad Fresneli võrranditega.
Murdumisnäitaja sõltub lainepikkusest. Seda nähtust nimetatakse dispersiooniks ning see tingib valge valguse lahutumise spektriks prisma läbimisel ja vikerkaares, samuti kromaatilise aberratsiooni tekkimise optilistes süsteemides. Reeglina murdub lühema lainepikkusega (sinine) valgus tugevamini kui suurema lainepikkusega (punane) valgus.
Murdumisnäitajast saab rääkida ka teiste lainenähtuste juhul. Näiteks heli korral on murdumisnäitaja kordaja, mis näitab, kui palju erineb helikiirus vaadeldavas keskkonnas helikiirusest mõnes fikseeritud keskkonnas.
Erinevate keskkondade murdumisnäitajad
Koolifüüsikas on tavaks nimetada murdumisnäitajat vaakumi suhtes absoluutseks murdumisnäitajaks, murdumisnäitajat mõne teise materiaalse keskkonna suhtes aga relatiivseks murdumisnäitajaks.
Õhu absoluutne murdumisnäitaja lainepikkusel 589,3 nm (naatriumi kollane spektrijoon) on 1,00029.
Vee murdumisnäitaja nähtava valguse lainepikkustel on umbes 1,3, erinevate klaasisortide murdumisnäitajad on vahemikus 1,5...1,7, teemandil umbes 2,4.
Vedelike murdumisnäitajat, vahel ka gaaside või läbipaistva tahke aine (klaas, vääriskivid, plastikud) murdumisnäitajat määratakse tavaliselt refraktomeetriga. Laborites on kasutusel Abbe refraktomeetrid, tööstuses ka mitmesuguseid käsirefraktomeetreid.
Paul Pedusaar
Paul Pedusaar (27. aprill 1887 Peterburi – 27. mai 1964 Tallinn) oli eesti arst.
Ta õppis 1906–1913 Tartu ülikooli arstiteaduskonnas, lõpetas 1913 arstina. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Isiklikku
Tema vend oli arst Konstantin Pedusaar ja õde oli koolijuht Aleksandrine Pedusaar.
Tema tütar oli tõlkija Helga Viira.
Anu Vabamäe
Anu Vabamäe (16. juuni 1948 Puurmani lähistel – 7. detsember 2022) oli eesti näitleja ja kostümeerija.
Ta lõpetas 1966. aastal Puurmani keskkooli. Aastatel 1966–1969 õppis Ugala õppestuudios.
1968. aastast töötas ta Ugala teatris, 2000. aastani oli näitleja. Juba näitlejakarjääri alguses hakkas tegelema ka kostüümidega.
Lineaarkiri A
pisi|Lineaarkiri vaasil Lineaarkiri A on nimetus, mille all tuntakse tänapäeval Minoilise kultuuri (u 2000–1400 eKr) savitahvlitele vajutatud silpkirja. Lineaarkirja A ei osata tänapäeval lugeda.
Ajalugu
Lineaarkirja A avastaja ja nimepanija on Briti arheoloog Arthur Evans. Lineaarkirja B dešifreeris 1950. aastatel Michael Ventris, lineaarkiri A on aga siiani dešifreerimata.
Fonogrammitootja
Fonogrammitootja (kõnekeeles plaadifirma juriidilise isiku kohta) on isik, kes on muusikaproduktsiooni algataja ja selle eest vastutaja.
Autoriõiguse seaduses mõistetakse fonogrammitootjat nii: "Fonogrammi (helisalvestise) tootja käesoleva seaduse tähenduses on füüsiline või juriidiline isik, kelle algatusel ja vastutusel toimub teose esitamisest lähtuva heli või muu heli esmakordne õiguspärane salvestamine."
Fonogrammitootja õigused
Fonogrammitootjal on ainuõigus lubada ja keelata:
Ron Paul
Ronald Ernest Paul (sündinud 20. augustil 1935 Green Trees Pennsylvanias) on Ameerika Ühendriikide arst ja poliitik, üks Vabariikliku Partei kandidaate 2008. aasta Ameerika Ühendriikide presidendivalimistel ja 2012. aasta presidendivalimistel. Ta on avaldanud artikleid ja raamatuid, sealhulgas "The Revolution: A Manifesto" (2008) ning "End The Fed" (2009).
Noorpõlv ja haridus
Ron Paul sündis saksa päritolu Howard Caspar Pauli ja Margaret Dumonti perekonnas. Tema vanematele kuulus meierei Green Tree Dairy. Tööd hakkas Ronald oma isa farmis tegema viieaastaselt, aidates lüpsta ja tehes muid talutöid. Koolipoisina oli ta postiljon ning töötas lühikest aega ka poeabilisena. Kui ta sai nii vanaks, et võis autot juhtida, töötas ta piimamehena.
Kooli lõpetas Ronald 1953. aastal kiitusega. Samuti märgiti ära tema tublid saavutused kergejõustikus ja ujumises. Korra võitis ta ka kergejõustikus osariigi meistrivõistlused ning paistis silma maadluses, jalgpallis ja pesapallis.
Vaatamata sellele, et ta oli kaalunud ka luteri vaimuliku ametit, läks noor Ronald õppima meditsiini, ning 1961. aastal sai doktorikraadi günekoloogi ja rasedusarstina – hoolitsedes lapse tervise ja ravi eest alates eostamisest kuni haiglast kojulubamiseni. Seda ametit praktiseeris ta Henry Fordi nimelises Haiglas Detroitis aastatel 1961–1962 ning Pittsburghi Ülikooli Haiglas 1965–1968. Seejärel siirdus ta erapraksisesse.
Perekond
1. veebruaril 1957 abiellus ta Carol Wellsiga. Neil on viis last (Ronnie, Lori, Rand, Robert ja Joy), 18 lapselast ja üks lapselapselaps. Ronald on oma laste haridust toetanud oma eraarsti praksisega ega ole lasknud neil osaleda laenuprogrammides. Kuigi Ronald saaks oma vanuse poolest Kongressi saadikuna juba osaleda valitsuse pensioniprogrammis, on ta sellest aust keeldunud. Rand valiti 2010. aastal Kentucky senaatoriks, ning uuesti aastal 2016.
Töö arstina
Pärast teenistusest saabumist võttis ta üle kohaliku lastearsti praksise Lake Jacksonis, kus ta elab siiani ning on aidanud maailma üle 4000 beebi. Tema praksise eripäraks on olnud see, et ta on aidanud tasuta maailma paljud lapsed, kelle vanematel on puudunud vahendid, või on küsinud tavapärasest tunduvalt madalamat tasu. Ka selline hoolitsemine inimeste eest on kaasa aidanud tema hilisemale poliitikukarjäärile, kuhu teda tõi tutvus president Ronald Reaganiga.
Poliitikukarjäär
Kui president Richard Nixon 1971. aastal loobus USA kullastandardist, otsustas Ron Paul poliitikasse minna, sest uskus, et sellisel sammul on hävitavad tagajärjed Ameerika Ühendriikide majandusele. "Sellest hetkest muutus raha poliitiliseks vahendiks, mitte majanduslikuks jõuks, nagu ta peab olema," ütles Ron Paul.
Esimest korda kandideeris Ron Paul Kongressi 1974. aastal Texase 22. ringkonnas, kuid ei saavutanud edu. 3. aprillil 1976, kui president Gerald Ford nimetas ringkonna esindaja Robert R. Casey ametisse Federal Maritime Commissionis, võitis Paul korraldatud erivalimise. Seejärel saatis teda aastatel 1978, 1980 ja 1982 juba edu.
Tehes poliitiku tööd nädala sees ning võttes vastu sünnitusi laupäeviti, pühapäeviti ja pühade ajal, sai ta endale siiani püsiva hüüdnime – "Dr. No". Hüüdnimi tuli sellest, et Ron Paul keeldus hääletamast kõigi selliste seaduste ja ettepanekute poolt, mis tema arvates olid vastuolus konstitutsiooniga, ja neid olevat palju kuni tänapäevase Patriot Actini välja. Ron Paul oli Ronald Reagani toetaja ning sai temalt ka ise toetust, sest nende poliitilised platvormid olid väga sarnased.
1984. aastal kandideeris Ron Paul Texase senaatoriks, kuid jäi Vabariikliku Partei eelvalimistel 16,5%ga teiseks; valimised võitis Phil Gramm.
1988. aastal proovis Ron Paul saada USA presidendiks, kuid kaotas selle kampaania ega pääsenud kandidaadiks, kuigi oli populaarsuselt kolmandal kohal. Ta kritiseeris Reaganit, et "tema poliitiline tegevus on häbiväärne – ta alustab sõdu, rikub seadust, varustab terroriste relvadega maksumaksjate kulul ning valetab sellest ameerika rahvale." Paul ütles, et kuigi ta oli registreeritud Vabariikliku partei liige, on ta südames alati olnud pigem libertaar.
1996. aastal, nüüd uuesti Vabariikliku partei liikmena, valiti Ron Paul Esindajatekotta tagasi, seekord Texase 14. ringkonna esindajana.
2007. aastal otsustas Ronald Ernest Paul astuda valimisvõitlusse, sest tema meelest on kätte jõudnud viimane aeg päästa, mis veel päästa annab. Alates sellest hetkest on tema populaarsus ainult tõusnud. Tema arvates on rahvas ärkamas "Ameerika unelmast", mis on muutumas "Ameerika õudusunenäoks" ning hakkab nägema olukorda sellisena, nagu see on.
12. märtsil kandideeris Ron Paul 2008. aasta presidendivalimistel, kuid jäi alla John McCainile. 12. juulil 2008 tunnistas ta allajäämist.
12. juulil 2011 teatas Ron Paul, et ta ei kavatse 2012. aastal uuesti Esindajatekotta kandideerida, ning kavatseb kandideerida presidendiks. Ta kaotas ka selle kampaania, ning keeldus toetamast ka Vabariikliku partei kandidaat Mitt Romneyt.
Alates 2015. aastast on Paul jälle Libertaarse partei liige.
2016. aasta presidendivalimistel toetas ta alguses oma poega Randi, kuid kui Rand kampaania kaotas, teatas ta, et Bernie Sanders on kõige libertaarseim kandidaat tänu viimase võitlusele Wall Streeti tagatoapoliitika ja sõdade vastu. Paul oli pettunud Libertaarse partei Gary Johnsoni kandidaadiks nimetamisel, ning soovitas sõltumatutel valijatel, kes "kalduvad progressivismi ja liberalismi poole", hääletada Rohelise Partei kandidaat Jill Steini poolt. Valimistel sai Ron Paul ühe hääle Texase valijamehelt William Greene'ilt, kes oleks pidanud Donald Trumpi poolt hääletama.
Michał Vituška
Michał Vituška (valgevene keeles Міхал Вітушка; 5. november 1907 Niaśviž – 7. jaanuar 1945 Rudnitski mets Valgevenes, teistel andmetel 27. aprill 2006 München) oli valgevene poliitik ja sõjaväelane (kindral), Teise maailmasõja järel Nõukogude-vastase vastuspanuliikumise juht Valgevenes.
Elukäik ja tegevus
Lõpetas valgevene gümnaasiumi Vilniuses. Õppis seejärel Praha Karli Ülikoolis ja Varssavi Tehnikaülikoolis, kus ühines valgevene rahvusliku liikumisega. Juhtis aastatel 1932-1939 Valgevene üliõpilasorganisatsioonide liitu. Pärast Teise maailmasõja algust septembris 1939 läks Varssavist tagasi kodukanti Niasviži, mis kuulus nüüd Nõukogude Liidule, kus töötas algul miilitsas, seejärel tee-ehitusel. Talvel 1940 vahistati Nõukogude julgeoleku poolt koos nõbu Dmitri Kasmovitšiga süüdistatuna sidemetes Valgevene natsionalistlike organisatsioonidega välismaal. Nad vabastati tänu sugulase, Nõukogude salateenistuste veterani professor A. Prokoptšuki eestkoostele. Pärast Saksamaa kallaletungi Nõukogude Liidule juunis 1941 organiseeris omakaitse loomist Polesjes. Seejärel oli ta sügiseni 1941 Minski valgevene politsei ülema asetäitja. Aastatel 1942–1943 osales ta partisanide vastastes operatsioonides Brjanski- ja Smolenskimaal ning Mahiloŭ ümbruses.
Kuulus 1942. aasta augustis loodud illegaalse Valgevene Sõltumatuse Partei (Беларуская Незалежніцкая Партыя) ja Valgevene Rahva Omaabi juhtide hulka. Juunis 1944 võttis ta osa Teise Valgevene Kongressi tööst, oli osaline sakslastevastase ülestõusu kavandamises eesmärgiga taasluua Valgevene Rahvavabariik.
Teise, valgevene pagulaste versiooni kohaselt juhtis ta 1944. aastast Nõukogude-vastast sissisõda nn Valgevene Vabastusrinde eesotsas peamiselt Valgevene kesk- ja lääneosas, kuid ka mujal. Pärast aktiivse vastupanu lõppemist 1956. aastal lahkus osa sissidest Läände või legaliseerus Valgevenes. Ka Vituška lahkus Nõukogude Liidust 1950. aastal, põgenedes üle Poola Lääne-Saksamaale. Tal õnnestus ennast Lääne-Euroopas varjata Nõukogude luure eest ja ta elas kõrge vanuseni Saksamaal, kus tema poja teatel suri Alpides asuvas sanatooriumis 27. aprillil 2006. Selle versiooni kohta mingeid vettpidavaid tõendeid pole. Tänapäevases Valgevenes esindab seda valgevene ajaloolane Sergei Jorš (Сяргей Іванавіч Ёрш), tema väiteid on kahtluse alla seatud ka Lukašenka diktatuuri oponeerivates väljaannetes.
Spyrídon Loúis
pisi|Spyrídon Loúis Spyrídon Loúis (Σπυρίδων Λούης, lühendatuna ka Spýros Loúis Σπύρος Λούης; 12. jaanuar 1873 Maroúsi küla Ateena lähedal – 23. märts 1940) oli Kreeka kergejõustiklane, esimene nüüdisaegsete suveolümpiamängude maratonijooksu võitja.
Varasem elukäik
Tema vanemad Athanasios ja Kalomira olid vaesed talupojad Maroúsi külas, mis tänapäeval on piirkond Suur-Ateena kirdeosas. Koolis jäi Spýros mitu korda istuma ja oskas kooli lõpetades vaevalt lugeda ja kirjutada. 1893 astus ta Ateena 1. jalaväerügementi ning sai rügemendiülem Papadiamantopoulose tentsikuks. Anekdoodid räägivad, et ta ilmutas sellel ametikohal silmapaistvaid jooksjavõimeid, kuid Louis ise eitas seda.
Loúis olümpiamängudel
Ametlikel katsevõistlustel 22. märtsil Loúis ei osalenud. Ükski sportlane ei alistanud ajalimiiti 3:18.00. Täpselt see oligi võitja Charilaos Vasilakose aeg. Olümpiamängudele lasti 6 paremat (viimane ajaga 3:37.07).
5. aprillil peetud lisakatsevõistluste ajad olid palju paremad. Louis oli 5. ajaga 3:18.27. Võitis Ioannis Lavrentis (3:11.27). Siitki sai olümpiamängudele 6 paremat (viimane ajaga 3:19.15). Lisandus kaks omal käel saabunud väliskreeklast ja 7 välismaalast. Registreerunutest loobus ainult 2 välismaalast pluss itaallane Carlo Airoldi, kes oli Milanost jala kohale tulnud, ent kellel polnud amatöörimandaati.
Niisiis startis 18 sportlast. Algul juhtisid jooksu välismaalased: Albin Lermusiaux jooksis esimesena, Arthur Blake teisena ja Edwin Flack kolmandana. Ent nad katkestasid vastavalt 32., 23. ja 37. kilomeetril. 24. kilomeetril katkestas ka kreeklaste eelvõistluste kiireim Lavrentis. Loúis tõusis 33. kilomeetril liidriks. Selleks ajaks oli talle järele jõudnud Charilaos Vasilakos, kes aga rohkem ei jaksanud ja jäi uuesti maha. Loúis lõpetas jooksu ajaga 2:58.50, edestades teise koha saanud Vasilakost 7.13-ga, mis on olümpiaajaloos maratoni võitja suurim vahe järgnevatega.
Kuulujutud
Ei vasta tõele, et kõik välismaalased olid pikamaajooksus täiesti kogenematud. Vastupidi, kõik nad olid kogenud pikamaajooksjad, kuigi päris maratoni polnud nad läbinud.
Pierre de Coubertin kinnitas, et Loúis olevat enne starti paastunud ja kogu öö pühapiltide ees palvetanud. Loúis ise seevastu rääkis, et viimasel õhtul enne starti kostitas neid Maratoni linnapea veiniga ja kreeklased hoopis pidutsesid. Väideti, et koidu eel olevat end Loúisele ilmutanud neitsi Maarja ning ennustanud talle võitu.
On väidetud, nagu oleks Louis jooksu ajal hobusest kinni hoidnud või koguni poolelt teelt alustanud. Viimane on siiski ilmne vale: stardis kontrolliti kõiki võistlejaid.
Loúisi auhinnad
thumb|Spyrídon Loúis aukülalisena [[1936. aasta suveolümpiamängud|Berliini olümpiamängudel 1936. aastal]] Loúis olevat oma jooksuga taotlenud kuninglikku armuandmist oma vanglas vaevlevale vennale. Loúis pidi avalikult teatama, et ükski tema vend ei ole vangis. Tema sõber Papasymeon küll istus võlavanglas ega saanud lahti.
Enne jooksu räägiti, et võitja ei saa ühtki autasu vastu võtta, sest muidu muutuks ta elukutseliseks ega saaks järgmistel mängudel tiitlit kaitsta. Selles lootuses pakutigi palju auhindu, kuid Loúis võttis nad kõik vastu.
Loúisile olevat lubatud 100-drahmist päevasissetulekut kogu eluks, kuid lubaja taganes sellest, kui taipas, et peab hakkama lubadust täitma.
Prantsuse Instituudi liige Michel Bréal pani võitjale välja hõbekarika. Ka kuningas andis talle karika ja Ioannis Lambros antiikse liua. Üks pankur kinkis 20 000 drahmi, mille eest Louis ostis maatüki. Vene suursaadik kinkis konjakiserviisi, "sest kreeklased korraldasid jooksu türklastevastases vaimus". Üks daam annetas kuldkella, mida ta oli südame kohal kandnud. Üks habemeajaja lubas tal aasta aega tasuta habet ajada. Ühes kõrtsis tohtis ta aasta aega tasuta süüa ja juua (sisuliselt sai ta seda mitmel pool mujalgi).
Kõige väärtuslikum auhind oli naine. Loúis armastas Heleni Kontoid, kelle vanemad olid samuti Maroúsis talupidajad. Enne jooksu olid nad noorte abielu vastu, kuid pärast Loúisi võitu ja tõusu rahvuskangelaseks jäid nad abieluga nõusse. Kaasavara oli 4400 drahmi. Nad abiellusid 18. aprillil 1897. (Samuti on naise auhinnaks saanud hollandi kabetaja Benedictus Springer).
Elu rahvuskangelasena
Peres oli lõpuks kolm poega: Panagyotis, Giorgios ja Nikos. Majanduslikult oli pere viletsal järjel. Louis oli sunnitud müüma oma maad ning tegema juhutöid kivimurdjana ja väljavahina. 1915. aastal räägiti isegi ajakirjanduses tema vaesusest. Abikaasa Heleni põdes suhkurtõbe ja suri 1935. aastal.
Loúis sai tööd külapolitseinikuna, vahistati 1926. aastal süüdistatuna oma sõjaväeteenistust puudutavate dokumentide võltsimises ning oli vangis kuni 28. juunini 1927, kui mõisteti süütõendite puudumisel õigeks.
Loúis osales aukülalisena 1936. aasta Berliini olümpiamängudel, kus saavutas suurt publikumenu. Teda pildistati nii eestlaste kui ka Adolf Hitleri kõrval, kuid rahalises mõttes ei toonud see talle tulu. Oma elu lõpuaastatel sai ta küll tagasihoidlikku toetust riigilt, kuid suri ikkagi vaesuses. Tema matused 27. märtsil 1940 kujunesid riikliku tähtsusega sündmuseks.
Charles Champaud
pisi|Charles Champaud Charles Champaud oli šveitsi päritolu Bulgaaria võimlemisõpetaja ja riistvõimleja.
Ta sündis Lausanne'is.
Minnes kümmekonna Šveitsist 1893. ja 1894. aastal Bulgaariasse siirdunud sportlase seas Sofiasse Esimese poeglaste gümnaasiumi võimlemisõpetajaks, võttis ta kaasa ka jalgpallipalli ning hakkas 1893 bulgaarlastele jalgpalli õpetama. Huvi oli väga suur. Õppused toimusid väljakul, mille kohale on nüüd rajatud Ohridi püha Klimenti nimelise ülikooli hoone. Räägitakse, et sellel väljakul lambaid karjatanud mees olevat tahtnud palli 10 lamba eest ära osta. Champaud olevat vastanud: "Kahju küll, kuid meeskonna moodustamiseks on tarvis 11 mängijat."
Aastal 1896 sõitis Champaud Bulgaaria delegatsiooni koosseisus Ateena olümpiamängudele. Delegatsiooni juhtis Todor Jončev ning sinna kuulusid veel Panajot Penev, Dimitar Iliev ja Ilija Penčev. Neist ainukesena võttis võistlustest osa Champaud, nimelt riistvõimlemises. Ta registreerus Charles Champoffi nime all spordiklubi Junak esindajana.
Champaud osales toenghooglemises, rööbaspuudel ja toenghüpetes, kuid ühelgi alal paremate hulka ei jõudnud.
Sofias Triadica rajoonis on Charles Champaud' tänav (улица "Шарл Шампо").
Rijeka
Rijeka (horvaadi rijeka ja itaalia fiume 'jõgi') on sadamalinn Horvaatia loodeosas Aadria mere rannikul, Primorje-Gora maakonna halduskeskus.
See on riigi tähtsaim sadamalinn ning elanike arvult riigi kolmas linn.
Rijeka on 2020. aastal Euroopa kultuuripealinn.
Haapsu
Haapsu küla asub Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Ajalooliselt asus küla Jaani kihelkonnas.
Aruküla Uudised
Aruküla Uudised on 2005. aastal asutatud ajaleht, mis kajastab Aruküla aleviku sündmusi ja Raasiku valla noorteelu.
Aruküla Uudiste esimene number ilmus 16. aprillil 2005.
Ajalehe toimetus asub Aruküla raamatukogus ning tegutseb MTÜ Aruküla Kultuuriselts ringina Henri Reederi juhendamisel, toimetuse tegevust koordineerib Raasiku valla noorteliikumine Minu Eesti Noored. Lehte rahastatakse annetustest. Pärast ajalehe ilmumises kestnud pausi 2010. aasta oktoobris ilmunud numbri tiraaž oli 100 eksemplari.
Conrad Böcker
Conrad Böcker (1870–1936) oli saksa võimleja, 1896. aasta suveolümpiamängude kahekordne olümpiavõitja, Saksamaa esimene olümpiavõitja. Klubi: Berlin Turngemeinde.
Aruküla Uudised
Paberlehe kõrval teeb Aruküla Uudiste toimetus ka videouudiseid, mis avaldatakse lehe kanalis YouTube'is.
2007. aasta Riigikogu valimiste eel valmis toimetuses poliitiline komöödiafilm "Poliitika jõuab Arukülla", milles tegelaskujudena esinesid kohalikud kuulsused kunstnik Andrei Jegorov, mõisnik Peter von Baranoff ning sõjaeelse Eesti Vabariigi peaminister Kaarel Eenpalu, aga ka vallavanem Andre Sepp, peaminister Andrus Ansip ja Mart Laar.
Conrad Böcker
1896. aasta suveolümpiamängudel Ateenas kuulus ta rööbaspuude meeskonnavõistlustel ja kangi meeskonnavõistlused võitnud Saksamaa võistkonna koosseisu ning jagas rööbaspuude individuaalvõistlusel Hermann Weingärtneriga 3.–4. kohta. Kangi individuaalvõistlustel jäi ta võitjatele alla ning jagas 3.–15. kohta, sanghobusel hooglemises jagas ta 3.–14. kohta, rõngastel jagas ta 5.–8. kohta, toenghüpetes jagas ta 4.–15. kohta. Viimati nimetatud aladel ta kedagi ei edestanud.
Böcker registreerus ka kuulitõuke- ja kõrgushüppevõistlustele, kuid ei osalenud.
Aruküla Uudised
Ajalugu
pisi|175px|Aruküla Uudiste lipp 2005–2009 andis lehte välja 2002. aastal loodud samanimeline noorteühendus, mis koondas Aruküla ajakirjandushuvilisi noori. Ühendus sai alguse uudistesaadete tegemisega videolindile. Esimene saade võeti linti 12. juunil 2002. 2004 hakkas noorteühendus välja andma Aruküla Põhikooli ajalehte ja 2005 kogu aleviku ajalehte Aruküla Uudised, mis ilmus kaks korda kuus. Sellal oli ajalehel kokku ligi 20 reporterit, igas lehenumbris osales neist 5–6. Kooli ajalehte anti välja 2007. aastani, aleviku ajalehe ilmumine katkes 2009. aasta märtsis.
Ühendus korraldas liikmetele ka üritusi ja võistlusi, näiteks toimus 2003–2006 igal aastal Aruküla Uudiste orienteerumisvõistlus. Talviti käidi kolmel korral koos Aruküla Uudiste suusavõistlustel. Ürituste korraldamine harvenes 2006. aastast, mil ühenduse põhitegevuseks sai aleviku lehe kirjastamine koostöös MTÜga Aruküla Kultuuriselts.
Noorteühendusel Aruküla Uudised oli oma põhikiri. Organisatsioonil oli ka oma lipp, mille värvid olid roheline, valge ja sinine. Lipu laiuse ja pikkuse suhe oli 7:11. Valge sümboliseeris sõnavabadust ja puhtust, sinine tõde ja sõltumatust ning roheline looduslähedust (Aruküla männikut) ja lootust.
Mais 2009 astus Aruküla Uudiste organisatsioon Raasiku valla vastloodud noorteliikumise Minu Eesti Noored alla. Minu Eesti Noorte toel jätkatakse 2010. aasta oktoobrist taas ajalehe Aruküla Uudised väljaandmist, püüdes sellest peale kajastada rohkem ülevallalisi teemasid.
Aruküla aasta tegija ja tegu
2006. aastast annab Aruküla Uudiste toimetus eelmise aasta sündmuste põhjal välja Aruküla aasta tegija ja Aruküla aasta teo aunimetust.