cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grahame Cheney
Cheney sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1988. aasta Seouli olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Vjatšeslav Janovskile (NSV Liit).
Cheney poksis aprillist 1991 kuni märtsini 1996 elukutselisena. Ta pidas kokku 20 kohtumist, millest võitis 17 (neist 11 nokaudiga) ja kaotas 3 (neist 2 nokaudiga) kohtumist. Ta on olnud elukutseliste erinevate kaalukategooriate Austraalia meister ning erinevate kaalukategooriate ja poksiorganisatsioonide maailmameister.
Lõo pank
Lõo pank on pank Saare maakonnas Saaremaa vallas Lõo ja Kaugatuma külas Sõrve poolsaarel. Pank jääb Kaugatoma-Lõu maastikukaitsealale. Pank on tunnistatud ürglooduse objektiks.
Pank on Lõo kihtide vana stratotüüp.
Helle Tamm
Helle Tamm (sündinud 14. juulil 1940 Pärnus) on eesti ajakirjanik ja biograaf.
Ta lõpetas 1958. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli, seejärel õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat ja spetsialiseerus ajakirjandusele, ülikooli lõpetas 1971. aastal. Töötanud ajakirjanikuna põhiliselt Pärnu ajalehe Pärnu Kommunist ja Pärnu Postimees toimetuses. Aastatel 1972–1975 oli Tamm Eesti Raadio keskööprogrammi toimetaja ja 1980–1985 raadio programmide peatoimetuses lepinguline autor. Läks pensionile 1997. aastal.
Helle Tamm on ajalehtedes ja -kirjades ning raadiosaateis käsitlenud Pärnu ajalugu, arhitektuuri, linnaelu probleeme, Lydia Koidula nime kandnud Draamateatri (Endla) ning Riikliku Akadeemilise Ooperi- ja Balletiteater Estonia (Rahvusooper Estonia) lavastusi ja portreteerinud teatriinimesi, intervjueerinud Pärnus suvitanud tollase Nõukogude Liidu teaduse, kirjanduse, teatri- ja filmikunsti suurkujusid. Ajakirjanikutöö kõrval kirjutanud kuus elulooraamatut.
Tamm on Eesti Ajakirjanike Liidu liige (a-st 1970), Literaatide Kutsekomitee, hilisema Literaatide Ühingu liige (a-st 1985).
Piret Kerem
Piret Kerem (sündinud 20. veebruaril 1958 Tallinnas) on eesti klaasikunstnik ja raamatukujundaja.
Ta on õppinud Eesti Kunstiakadeemias 1989–1994 klaasehistöö erialal.
1993. aastal asutas ettevõtte – klaasi kuumtöötluse-klaasipuhumisega tegeleva aktsiaseltsi AS Piret Kerem, millest hiljem sai osaühing Piret Kerem OÜ. Tema tööruumid asuvad kodustuudios.
Francesca da Rimini
thumb|230px| Paolo ja Francesca da Rimini ([[Dante Gabriel Rossetti, 1867) ]] Francesca da Rimini ehk Francesca da Polenta (1259/1260 Ravenna – 1283/1285 Gradara), oli Ravenna isanda, kondotjeer Guido da Polenta tütar.
Dante Alighieri kujutas Francescat tegelasena "Jumalikus komöödias".
Auguste Rodini skulptuuri "Suudlus" – mis oli algselt kavandatud osana teosest "Põrguväravad" – esialgseks pealkirjaks oli "Francesca da Rimini".
Kaheksandarv
Kaheksandarv (ka oktaalarv, mitte segi ajada oktaanarvuga) on kaheksandsüsteemis kujutatud arv.
Selle numbrikohal saab olla vaid 8 väärtust, ehk siis numbrid 0-st 7-ni, numbreid 8 ja 9 oktaalarvude puhul ei esine. Kaheksandarvud võivad olla näiteks kujul 177, 201 jne, kuid mitte kunagi kujul 292, 812 jne. Kümnendsüsteemis arv 8 on näiteks kaheksandsüsteemis 10, arv 10 on 12, arv 16 on 20, arv 20 on 24, arv 30 on 36 jne.
Kaheksandarve kasutatakse informaatikas (kuigi mitte nii laialdaselt kui kuueteistkümnendarve, eriti viimasel ajal) kuna nende üks numbrikoht vastab kindlale bittide arvule, ehk siis 3-le bitile, seega on nende abil mugav kujutada arvutis olevaid andmeid. Arvutid opereerivad riistvara tasandil küll kahendsüsteemis kuid kahendarvud on inimestele raskemini loetavad.
Merise pank
Merise pank on pank Saare maakonnas Saaremaa vallas Merise külas Tagalahe idarannal Merise majaka juures. Pank jääb Koorunõmme looduskaitsealale. Pank on tunnistatud ürglooduse objektiks.
Petteri Koponen
Petteri Johannes Koponen (sündinud 13. aprillil 1988 Helsingis) on soome korvpallur.
Koponen on 194 cm pikk ja kaalub 88 kg. Ta valiti 2007. aasta NBA drafti 30. valikuna Philadelphia 76ersi meeskonda.
Sahharovi auhind
Sahharovi mõttevabaduse auhind on Euroopa Parlamendi antav auhind. Auhind kannab Vene tuumateadlase ja dissidendi Andrei Sahharovi nime.
Auhinda antakse välja 1988. aastast ja see on mõeldud isikutele või organisatsioonidele silmapaistvate saavutuste eest järgmistes valdkondades:
Euroopa Parlament annab Sahharovi mõttevabaduse auhinna (50 000 eurot) üle igal aastal 10. detsembri paiku Strasbourgi istungil korraldatava piduliku tseremoonia käigus. 10. detsembril 1948 allkirjastati ÜRO inimõiguste deklaratsioon.
Moslemi Vennaskond
pisi|Moslemi Vennaskonna lipp Moslemi Vennaskond on Lähis-Ida ja Põhja-Aafrika riikides tegutsev islami fundamentalistlik rühmitus, mille rajas 1928. aastal Egiptuses Ḩasan al-Bannā panislamistliku, heategevust ja poliitilist aktivismi siduva organisatsioonina.
Ajalooliselt on see vastustanud kolonialismi ja toetanud ühiskondlikke muudatusi (nt Egiptuse 1952. aasta revolutsiooni), kuid selle lõppeesmärk on islamistliku riigikorra rajamine ning islamimaade ühendamine Kalifaadiks, mis ulatub Hispaaniast Indoneesiani. Moslemi Vennaskonda on süüdistatud terroritegevuses, mistõttu katkestas USA diplomaatilised suhted organisatsiooniga kuni selle võimuletulekuni Egiptuses 2012. aastal.
Araabia sõjaväelistes diktatuurides nagu Egiptus ja Süüria oli vennaskond 20. sajandil enamasti surutud põranda alla, üks väheseid erandeid oli võimuletulek Sudaani 1989. aasta riigipöördes. Araabia kevade revolutsioonidega on see saanud legaalseks poliitiliseks jõuks ning omandanud mõnel pool massiliikumise iseloomu. 2012. aastal võitis Egiptuses presidendivalimised vennaskonna kandidaat Muḩammad Mursī. Ehkki vennaskonna õpetus on sunniitlik, toetab selle tegevust ka šiiitlik Iraan. Vennaskonna fundamentalistlikule poliitikale on järgnenud ka vastulööke, näiteks toimus 2013. aastal Egiptuses sõjaväeline riigipööre, millega president Mursī kukutati.
Vennaskonna toetajaid leidub ka paljude teiste riikide islamistlike poliitikute seas. Näiteks on vennaskonda toetavate seisukohtadega silma paistnud Türgi peaminister Recep Tayyip Erdoğan.
Tsirkumfiks
Tsirkumfiks on afiksi liik, kus prefiks ehk eesliide ja sufiks ehk järelliide kuuluvad kokku ning kumbki ei moodusta eraldi tähendust. Seega näivad nad kuuluvat ühte morfeemi.
Moslemi Vennaskond
Ajalugu
1954. aastal keelustati Egiptuses Moslemi Vennaskond, kuna selle liikmed tegid atentaadi Egiptuse presidendile Jamāl ‘Abd an-Nāşirile.
Tsirkumfiks
Lähenedes tsirkumfiksile kui ühele afiksitest, on tegemist katkendliku morfiga. Need on maailma keeltes väga haruldased.
Heiki Herman Soome
Heiki Soome (Heiki Herman Soome; sündinud 7. jaanuaril 1952 Tallinnas) on eesti endine raadiotöötaja ja diskor.
Robert Hichens
Robert Hichens (16. september 1882, Newlyn Inglismaa – 23. september 1940, English Traderi pardal Aberdeeni lähistel) oli Titanicu laevahuku üleelanud briti meremees. Ta oli üks kuuest kortermeistrist laeva pardal ning vastutas päästepaat nr. 6 eest.
Moslemi Vennaskond
Ajalugu
1970. ja 1980. aastatel tapsid Moslemi Vennaskonna liikmed Süürias sadu inimesi, suunates oma terrori eelkõige alaviitide ja valitsuse vastu.
Heiki Herman Soome
Töö helikujundajana
Aastatel 1975–1979 oli ta Eesti Raadio muusikasaadete toimetaja, muusikaline kujundaja ja saadete autor.
Aastatel 2003–2007 oli ta Göteborgi lähiraadio saate "Melodiradio med Heiki" saatejuht ja muusikaline kujundaja.
Heiki Soome toimetas ja koostas Eesti Raadios muusikasaateid "Stereoraadio soovikontsert", muusikalise tunni soovikontserte, samuti saateid "Laupäeva tantsuõhtu", "Puhkepäeva muusikahommik", "Meloodia, rütm, improvisatsioon", "Meloodiatund" jm. Ta täiendas Eesti Raadio üldmuusika fonoteeki, eriti stereofonoteeki hulgaliste muusikaalbumite ja lugude salvestiste-ümbervõtetega.
Ta on kujundanud kuuldemängude ja luulekavade heli. Eesti Televisioonis kujundas saatesarja "Nii palju pilte" heli ning on teinud saate Viljandi Kultuurikoolist, oli ise saatejuht.
Kujundas muusikaliselt ja uudsete heliefektidega Tallinna Vene Draamateatris lavastuse "Klaasist loomaaed" (autor Tennessee Williams, lavastaja Aleksander Zukermann), mis pälvis aasta parima muusikalise ja helikujunduse preemia.
Tegevus diskorina
Ta algatas Nõmme kultuurimajas noorte öödiskode korraldamise. Diskoteek Computer ja Heiki Soome esinesid oma etendustega paljudes Eesti paikades. Kaasa lõid peaaegu kõik tollased Eesti kuulsamad estraaditähed, lauljad, ansamblid jne. Diskoteegi Computer (1983–1984) viimane etendus toimus hotelli Sport klubis Pirita Purjespordikeskuses.
NSV Liidust põgenemise katse
Karistus – ENSV ÜK 21.11.84 §17,15 1 aasta 6 kuud tingimisi töölaagris. Karistus Ukraina NSV Kr.K alusel.
Enne arreteerimist töötas Heiki Soome Eesti NSV Spordikomitees spordi-kultuurimetoodikuna.
Heiki Soome tegevust on kajastatud Mihkel Raua raamatus "Musta pori näkku".
Kakaopuu (perekond)
Kakaopuu (Theobroma) on haisupuuliste sugukonda kuuluv puuperekond.
Klassifikatsioon
Kakaopuu perekonda liigitatakse järgmised puuliigid:
pisi|Kakaopuu viljad vasakult paremale: T. grandiflorum, T. bicolor, T. speciosum, [[T. cacao Roy Bateman'i foto]]
Nimetus
Teaduslikult kirjeldas kakaod esimest korda 1753 Linnaeus, kes andis talle ladinakeelse nimetuse Theo broma, mis kreeka keeles tähendab jumalate toitu.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Theobroma seisuga 18.03.2014.
Kehra rahvamaja
pisi|Kehra rahvamaja Friedrich Reinhold Kreutzwaldi 2, Kehra Foto: Ave Maria Mõistlik, 4. september 2019 Kehra rahvamaja on rahvamaja Harju maakonnas Kehra linnas. Asutust haldab Anija valla kultuurikeskus.
Tallinna kammermuusika festival
Tallinna kammermuusika festival on aastast 2005 Tallinnas toimuv kammermuusikat esitav festival.
Festivali kunstiline juht on Pille Lill.
Imelik
Imelik on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Imelik (Immelik) on pandud Uue-Suislepa ja Vana-Suislepa mõisavallas Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal.
Mõdriku-Roela oos
Mõdriku-Roela oos (ka: Mõdriku-Kulina oos) on oos ehk vallseljak Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. Oos on arvele võetud ürglooduse objektina. Oosi kaitstakse Mõdriku-Roela maastikukaitseala koosseisus.
Oos on Eesti pikim oos. Oos algab Mõdrikult, kulgeb mööda põllumaid Roelani. Sealt edasi võib oosi märgata juba Rakvere–Tartu maantee äärest, mis liigub Muugani välja.
Oos on 19,5 km pikk ja kaetud osaliselt metsaga, aga esineb ka lagedat. Roela aladel on oosile loodud matka- ja suusarajad. Oos asub Vinni valla territooriumil.
Jaanikosk
Jaanikosk on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Jaanikosk uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Jankovski (1939. aastal Tallinnas).
Brookline
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse järgi 63 191. Aastal 2010 oli elanikke 58 732.
Brookline asutati 1638. aastal. Algselt kandis see nime Muddy River ja oli osa Bostonist. Nime Brookline sai see 1705. aastal.
Linnas tegutseb 1882. aastal asutatud spordiklubi The Country Club, mis on eelkõige tuntud golfiklubina. The Country Clubi golfiväljakul on peetud golfi suurvõistlusi alates 20. sajandi algusest.
Brookline'is asub mitu maastikuarhitekti Frederick Law Olmstedi kavandatud linnaparki.
Brookline'is sündis USA 35. president John F. Kennedy ja mitmed teised Kennedyte suguvõsa liikmed. John F. Kennedy lapsepõlvekodu võeti 1964. aastal muinsuskaitse alla. 1967. aastal kuulutati see ajaloolise tähtsusega paigaks (John Fitzgerald Kennedy National Historic Site). Praegu asub seal majamuuseum, mida haldab Rahvusparkide Teenistus.
Alates 1987. aastast on Brookline'i sõpruslinn Quezalguaque Nicaraguas.
Nõukogude Liidu 1970. aasta rahvaloendus
'''Nõukogude Liidu 1970. aasta rahvaloendus''' toimus 15.-22. jaanuarini 1970.
Rahvaloenduse tulemuste järgi elas Nõukogude Liidus 241,7 miljonit inimest. Eestlasi oli 1,007 miljonit.
Tabelis on toodud Nõukogude Liidu rahvaarvu tulemused etniliste rühmade järgi. Tabelis on tulemused 1939., 1959., 1970., 1979. ja 1989. aasta kohta.
Käsmu rahvamaja
Käsmu rahvamaja on rahvamaja Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Käsmu asulas. Asutust haldab Käsmu Külaselts.
Rahvamaja valmis 1917.
Berend von Taube
Berend von Taube (ka Berendt, Berndt, Bernt või Bernhard) on olnud mitme Taubede suguvõsa liikme nimi.
Otto Magnus Jakob Peter Karl Adam von Stackelberg
Otto Magnus Jakob Peter Karl Adam von Stackelberg (18. august 1867 (ukj) Ungru mõis, Kiltsi vald – 3. veebruar 1947 Doberan) oli baltisaksa genealoog ja kirjanik.
Ta oli Kiideva mõisa omanik.
Ta õppis Tartu Kollmanni Eragümnaasiumis ja seejärel 1887–1892 Tartu ülikoolis õigusteadust.
1905–1918 oli ta Läänemaa kreisisaadik (saksa Kreisdeputierter für die Wiek).
Felix Frank
Felix Karl Frank (17. juuli 1891 Beirut – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti advokaat.
Ta astus 1913. aastal Tartu ülikooli.
Aastail 1932–1939 oli ta vandeadvokaat Narvas.
Villu Toots
Villu Toots (24. august 1916 – 10. aprill 1993) oli rahvusvaheliselt tuntud eesti kalligraaf, raamatukunstnik, pedagoog, šrifti ajaloo uurija ja kirjaraamatute autor.
Noorpõlv
Villu Toots sündis 1916. aasta 24. augustil Karl Johannes ja Amalie Tootsi (sünd. Jaas) esimese lapsena Tallinnas Sikupillis Lasnamäe Valge majaka lähedal väikeses puumajas. Poolteist aastat pärast poja sündi kolis muidu Tartumaalt pärit pere tagasi Tartusse. Isa töötas kingsepana. Ema oli kodune, kuid tegeles õmblemisega.
Kooliteed alustas Villu Tartu Kaubanduskoolis, kus lisaks tavalisele ainevalikule võis õppekavast leida ka kirjakunstiõppe. Sealsetes kunstnik Eduard Ahase plakatkirjatundides saigi Villu esimesed šriftiteadmised. Kunsti- ja reklaamiringi juhendas Pallase graafik Hando Mugasto, kes samuti mõnikord noormehele personaalset nõu andis. Toots oli abiturient, kui talt 1934. aastal hakati mitmesuguste kuulutuste ja teadaannete kujundusi tellima – nii oma koolist kui ka mujalt.
Karjääri algus
Kohe pärast keskkooli lõppu algas Villu Tootsi elukutselise loomeinimese tee Tartu kinode reklaamikunstniku ja tarbegraafikuna. Kokku jõudis ta tööd teha viiele kinole: Capitol, Heli, Apollo, Central ja Metropol. Koos palgatud abilisega valmisid tal plakatid, filmiseansside vaheaegadel demonstreeritavad reklaamdiapositiivid ja ajalehekuulutused. Selle kõrvalt leidus aega firmadele tarbegraafiliste tööde tegemiseks ning vaateakende ja näituste dekoreerimiseks. Teenitud raha kulutas ta õppereisidele kunstikeskustesse Prantsusmaale, Austriasse, Ungarisse, Saksamaale ja Poola.
Villu Tootsi ateljee asus kinomajas Apollo Lodja (tänapäeva Riia tänav) ja Aleksandri tänava nurgal. Selle lähedal asus ka Kõrgem Kunstikool Pallas. Prestiižne kool oli alati tundunud unistusena, kuni ta 1937. aasta sügisel seal õppima asus.
Õpingud Pallases
Tootsil oli Pallases haruldane võimalus õppida eesti kunsti suurkujude Aleksander Vardi ja Kaarel Liimandi käe all. Graafikat harjutas ta Arkadio Laigo ja Roman Vaheri juhendamisel. Vaher oli Leipzigis lõpetanud Riikliku Graafiliste Kunstide ja Raamatukujunduse Akadeemia ning tegeles kirjakunstiga, seega tekkis neil Tootsiga hea klapp. Temalt sai noormees juhatust plakatikompositsiooni ja šrifti alal. Vaheri ja Laigo soovitusel esines Toots õpilastööde näitusel esimesena Pallase ajaloos tarbegraafika plakatitega. Toots lahkus Pallasest 1939. aastal.
Tagasi sünnilinna
II maailmasõja lõpuaastal 1945 kolis Villu Toots Tallinna A. Kapi tänavale, silme ees soov süvenda raamatukunsti. Tartus oli sõjategevuse käigus hävinud Eesti parim trükikoda ning kirjastustegevus viidud pealinna. Toots leidis seitsmeks aastaks tööd kunstilise toimetajana kirjastustes Pedagoogiline Kirjandus ja Eesti Riiklik Kirjastus. Seal tutvus ta trükitehnikate ja raamatuarhitektuuriga, kuid ka nõukogude režiimi kitsenduste ja nõuetega, mis vajutasid eesti raamatule armutult halli pitseri. 1945. aastal hakkas ilmuma ajakiri Eesti Naine, mille kunstnik ja kujundaja oli Toots kaks aastat. 1952. aastast alates töötas Villu Toots vabakutselise kunstnikuna. Ainsaks erandiks olid kuus kuud aastatel 1965–1966, mil ta töötas Riikliku Kinokomitee peakunstnikuna.
Kirjakunsti Kool
Kirjakunsti õpetamisega loengutel ja seminaridel tegeles Villu Toots alates 1946. aastast. Huvi suurenemisest kirjakunsti vastu tekkis vajadus põhjalikuma ja pikemajalise õppevormi järele. Samuti ei suutnud Riiklik Kunstiinstituut väheste šriftitundide tõttu tagada küllaldast järelkasvu. 1965. aastal rajas Toots Tallinna Kultuuriülikooli egiidi all kolmeaastase kursusega Kirjakunsti Kooli. Õppima tuldi mitmest Eesti linnast ja sooviavaldusi saabus üle kogu Nõukogude Liidu. Toots oli Kirjakunsti Kooli asutaja, juhataja ja õppejõud – kõik ühes isikus. Töö käis ühemehekoolis õhtuti. 1986. aastal andis Toots kooli taktikepi edasi Heino Kivihallile, kes oli üks tunnustatumaid Kirjakunsti Kooli kasvandikke. Kivihall jätkab Tootsi elutööd ka veel tänapäeval Tallinna Kalligraafia Koolis ja Tallinna Rahvaülikooli Kalligraafiastuudios. Villu Tootsi Kirjakunsti Kooli tuntumate lõpetajate hulka kuuluvad veel Villu Järmut, Ilmar Vallikivi, Henno Käo, Emil Lausmäe, Rein Maantoa, Arvo Pärenson, Ain Kaasik ja paljud teised.
Väljaanded
Villu Tootsi üheks suuremaks panuseks Eesti kultuuriloos on tema kirjakunstiõpikud, milles käsitletakse kirjakunsti ajalugu, erinevaid šrifte ja trükikirju ning jagatakse õpetusi paljude kirjastiilide õppimiseks. Lisaks on Tootsi sulest ilmunud kogumikke, mis annavad ülevaate tema loodud eksliibristest ja kalligraafilistest kunstiteostest. Ameerika Ühendriikide kalligraafiaajakiri Scribe pühendas 1978. aasta talve- ja 1979. aasta kevadnumbri Tootsi töödele.
Kauged kontaktid
Vaatamata elule raudse eesriide taga pidas Villu Toots kirjavahetust mitmete tähtsate kunstitegelastega üle kogu maailma. Tootsi kirjavahetuse geograafia hõlmas ligi 30 riiki, sealhulgas Austraalia, Brasiilia, Hongkong, Island ja Jaapan. Peamisteks kontaktideks olid ühingud, kirjastused, raamatute koostajad, kauplused, antikvariaadid, näituste korraldajad ja raamatute soovijad.
Esimesed väliskontaktid leidis Toots Moskva kolleegide näol: Solomon Telingater, Vadim Lazurski, Pavel Kuzanjan ja Maksim Žukov. Väljaspool NSV Liitu suhtlemine algas Tootsil 1954. aastal Brugge kalligraafi Jef Boudensiga, kes otsis eestlaselt abi raamatute kaastööl. Järgmisel aastal pöördus Toots omakorda samasuguse palvega sakslase Albert Kapri poole, kellel oli just ilmunud esikteos „Deutsche Schriftkunst. Ein Fachbuch für Schriftschaffende“. Kapri kaudu alustas Toots aastakümneid kestnud kirjavahetust Hermann Zapfiga, kes oli maailma üks juhtivaid kirjagraafikuid ja tüpograafe. Tema loomingu hulka kuuluvad populaarsed trükikirjad Optima ja Palatino. Kirja teel pidas Toots kontakti ka Inglise ülemkoja (n-ö kuninganna) kalligraafi Donald Jacksoni, Puerto Rico kunstniku Guillermo Rodriguez-Beniteze, jugoslaavia kunstniku Jovica Veljoviči ja mitme ameerika kalligraafiga.
Isiklikku
Villu Toots abiellus Ann Leesaluga 18. jaanuaril 1941. Neil on ühine tütar Tiiu Sarv. 1991. aastal tähistas paar kuldpulmi. Villu Toots suri 10. aprillil 1993 ning on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Birgitta festival
Birgitta festival on 2005. aastast Tallinnas Pirita kloostri varemetes toimuv muusikateatri festival, mille asutaja ja kunstiline juht oli 2016. aastani Eri Klas.
Festivali korraldab Tallinna Filharmoonia. 2016. aasta festivali alapealkiri oli "Armastusega Eri Klasilt". Tallinna Filharmoonia kunstiline juht on alates 2016. aastast Risto Joost.
Birgitta festival ühendab keskaegse kloostri hämara võlu tänapäeva muusikateatri viimase sõnaga. Lähiriikide ainus rahvusvaheline muusikateatri festival on Tallinna tunnusfestival, mis toimub igal aastal augustikuus. Festivalil etendatakse oopereid, ballette, lavastatud oratooriume, kaasaegse tantsu etendusi, muusikale ja teisi muusikateatri žanreid. Pirita kloostri varemed saavad festivali ajaks peale katuse, muutudes Birgitta ooperimajaks. Saalis on tõusuga tooliread ja mugavad istmed, etendustel on eesti- ja ingliskeelsed subtiitrid, territooriumil on avatud restoran ja kohvik. pisi|Haydni oratoorium "Loomine" 2015. aasta Birgitta festivalil, foto autor Heiti Kruusmaa
Infiks
sulat - kirjutama
sumulat - kirjutas
Eesti Wordnet
Eest Wordnet on eestikeelne leksiko-semantiline andmebaas, milles on mõisted omavahel seotud erinevate semantiliste suhetega. Suhteid on erinevaid: ülem-alammõiste (hüperonüümia-hüponüümia), osa-terviku suhe (meronüümia-holonüümia), antonüümia suhe, rollisuhe jm.
EKNK Lootuse Küla kogudus
Eesti Kristliku Nelipühi Kiriku Lootuse Küla Kogudus on nelipühi kogudus Laitses, koosolekud toimuvad pühapäeviti kell 11.00 ja palveteenistused kolmapäeviti 19.00.
Koguduse pastor on Märt Vähi, kaasa aitavad pastor Roman Lunjov ja diakon Raiman Kukk.
Nimeserver
Nimeserver ehk DNS-server (Domain Name System) on andmesidevõrgus töötav server, mis pakub domeeninimede IP-aadressidega vastendamise teenust. Ilma nimeserveriteta saaks võrgus olevatele ressurssidele ligi ainult nende IP-aadressi teades. Näiteks kui soovitakse brauseris avada eestikeelse Google'i lehte, tuleks aadressiribale kirjutada www.google.ee asemele 209.85.229.147 (seisuga märts 2010). Tänu nimeserverile pole aga seda vaja teha. Igal internetiteenuse pakkujal on olemas oma nimeserverid. Nende IP-aadressid edastatakse internetiühenduse loomisel automaatselt või sisestatakse eelnevalt käsitsi.
Välislingid
Domain Name System
Eesti Muusikaettevõtluse Auhinnad
Eesti Muusikaettevõtluse Auhinnad on Eesti Fonogrammitootjate Ühingu igal aastal korraldatav gala, kus tunnustatakse Eesti muusikaettevõtlusega seotud organisatsioone ja inimesi.
Monelmetall
Monelmetall (ka monel) on niklisulam, mis sisaldab harilikult umbes 30% vaske, 2–3% rauda ja 1–2% mangaani. Võib sisaldada ka kuni 4% alumiiniumi või kuni 5% räni.
Monel on hea korrosioonikindlusega. Tal on head mehaanilised omadused. Kasutatakse peamiselt laevaehituses ning keemia-, nafta-, toiduaine-, ja tekstiilitööstuse seadmete valmistamiseks.
Eduard Vilde tee
pisi| Eduard Vilde tee (lühendatult E. Vilde tee või Ed. Vilde tee) on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Mustamäe asumis.
Eduard Vilde tee algab Juhan Sütiste tee ja Sõpruse puiestee ristmikult. See ristub Mustamäe teega (risti), Ehitajate teega (risti) ja lõpeb Akadeemia tee ristmikul. Tänav on 2 km pikk. Alguses kulgeb ta loodesse, pärast Mustamäe teed läände ja lõpuks edelasse.
Kõige suurem majanumber tänaval on 144. Kuid Vilde tee on ainulaadne selles osas, et tänaval puuduvad 50-st väiksemad majanumbrid, vähim majanumber on 52, ja väiksema numbriga majade jaoks pole ka ruumi, sest tänav on kogu ulatuses mõlemalt poolt hoonestatud.
Tänava nimi võeti kasutusele 1963. aastal.
Mööda Vilde teed saavad sõita trollid. Trolliliin number 2 kulges Vilde teel kogu selle ulatuses algusest lõpuni, trolliliinid number 1 ja 5 Mustamäe teest kuni lõpuni. Mööda Vilde teed kulgevad ka bussiliinid, näiteks liin number 36 kulgeb Vilde teel Ehitajate teest kuni selle lõpuni.
Ratsarügement
Ratsarügement (algselt Ratsapolk) oli Eesti sõjaväe ratsaüksus, mis moodustati 20. novembril 1918.
Üksus asus Tartus Puiestee tänava sõjaväelinnakus, kus Nõukogude okupatsiooni ajal asus Nõukogude lennuväe kaugpommitajate ja transpordilennuväe polk.
11. novembril 1927 pühitsetud lipu varda hõbevõrul on väeosa ladina keeles nimetatud EQVITVM TVRMA I.
Rügemendiülemad
Rügemendi rahuaegsesse koosseisu kuulus alates 1930. aastast staap, 3 ratsaeskadroni, suusk-jalgrattureskadron, kuulipildureskadron, tehnikakomando, töökomando ja ambulants, kokku 771 meest, 362 ratsa- ja 101 veohobust.
Vabadussõja järel alustas ülemjuhatus kohe vägede koondamist ja 2. ratsapolk likvideeriti. Kogu 2. ratsapolgu rivikoosseis ja vajalik varustus anti üle 1. ratsapolgule. 1920. aasta mai alguses liideti 2. ratsapolgu eskadronid 1. ratsapolgu samanumbriliste eskadronidega. 1920. aasta 10. detsembril vähendati neljaeskadroniline ratsapolk kaheeskadroniliseks.
Sõjaaegsesse koosseisu kuulus staap, 4 eskadroni, kuulipildureskadron, suusk-jalgrattureskadron, tehnikakomando, desinfektsioonikomando, tööeskadron ja orkester, kokku 1343 meest ja 1143 hobust.
Ratsapolgu moodustamine
Ratsapolgu tuumikuks oli 3.12.1917 algselt formeeritud Vene armee 1. Eesti jalaväediviisi Eesti Ratsapolk. Eesti rahvusväeosade esimese ratsaväeosa formeerija oli staabikapten Artur Stolzen. 1917. aasta detsembri lõpuks oli formeeritud ratsapolgu koosseisus kolm eskadroni, kuulipilduja- ja töökomando. Ratsapolgu ülemaks oli A. Stolzen, adjutandiks lipnik B. Viitak, 1. eskadroni ülemaks alamleitnant Andrejev, 2. eskadroni ülemaks staabirittmeister Gustav Jonson, 3. eskadroni ülemaks leitnant Boris Jakob Leeman, kuulipildujakomando ülemaks alamleitnant J. Palitser ja töökomando ülemaks lipnik Puusepp. Polgu formeerimist ei õnnestunud lõpule viia ja 1918. aasta jaanuari algul saadeti esimene eesti ratsaväeosa enamlaste survel laiali. Saksa okupatsiooni ajal oli laialisaatmiseni polguülemaks baltisakslane alampolkovnik Adolf Rosenberg.
Eesti Rahvaväe esimene ratsaüksus moodustati 20. novembril 1918, kui algas 11. novembril 1918, moodustatud Kaitseliidu ratsaosakond reorganiseeriti ratsapolguks, mille ülemaks sai rittmeister Gustav Jonson. Polguks ümbernimetamise ajal oli polgus 149 ratsaväelast ja kaheksa hobust. Novembrikuu viimase nädala jooksul formeeriti 1. eskadron (keskmine eskadroni suurus 120–170 meest). 1. ratsapolgu eskadron – 117 sõdurit ja ohvitserid leitnant Aksel Tammanni juhtimisel jõudsid 4. polgu käsutusse  10. detsembril Viru rindele.
Vabadussõjas osales kokku 6 ratsaväe üksust: 1. ratsapolk, 2. ratsapolk (staabirittmeister Artur Stolzen kapten Richard Uritam), Ratsa-tagavara divisjon, Tallinna üksik-eskadron, Soomusrongide diviisi eskadron ja Balti pataljoni eskadron ((rittmeister Georgi Bibikov) ning igasse jalaväepolku kuulus üks ratsaluurekomando. 1. septembril 1919 nimetati ratsapolkude tagavara eskadron ümber Ratsapolkude tagavara divisjoniks.
Ratsapolk Vabadussõjas
pisi|left|Vabadussõja [[Munamäe lahingu mälestussammas, millel on välja toodud, et "Siin võitles Vabadussõjas 1. ratsa polk 20.03.1919".]] 9. detsembril andis Eesti Ajutise Valitsuse sõjaminister Konstantin Pätsi käsu saata eskadron rindele ja 10. detsembril sõitiski 1. eskadron Tallinnast välja, koosseisus 6 ohvitseri, 105 ratsaväelast ja kuulipildujate rühm kahe kuulipildujaga "Maksim". Juba mõne päevaga kandis eskadron lahingus suuri kaotusi, Viru rindel.
15. detsembril 1918 oli polgus 448 ratsaväelast ja 110 hobust, kellest formeeriti ka polgu 2. ja 3. eskadron.
Narva vabastamise järel sai 1. ratsapolk lühemat aega Narva ümbruses oma ridu kohendada, kuid 1919. aasta märtsi algul paigutati ta ümber Lõunarindele Võru alla. 1919. aasta maikuus asusid 1. ratsapolgu osad Võru ja Vastseliina vahelisel maa-alal, kust ka algas Kreutzburgi-Jakobstadti retk.
Jaanuaris 1919 tegi sõjavägede ülemjuhataja rittmeister Artur Stolzenile ülesandeks formeerida 2. ratsapolk asukohaga Viljandis. 2. ratsapolk osales kaitselahingutes Lõunarindel 17. aprillil alanud Punaarmee järjekordse suurpealetungil, mille siht oli Võru, Vastseliina ja Mõniste.
Marienburgi-Jakobstadti operatsioon
1. ratsapolgu ülem oli retke ajal rittmeister Gustav Jonson, abi alamrittmeister Konstantin Reitel. Eskadronide ülemad: 1. leitnant Boris Jakob Leemann, 2. ltn. Johan Holberg, 3. ltn. Aleksander Maiste, 4. ltn. Johann Erik ja kuulipildurite eskadron ltn. Eduard Kukeinsmann ning side ülem lipnik Karl Riisikamp.
1919. a. 27. mai varahommikul alustas 1. ratsapolgu 1. eskadron liikumist avangardina. Eskadronil oli esimene kokkupõrge vastasega põhja pool Riia-Pihkva kiviteed Voronkina küla juures ning vastane löödi Voronkina külast välja. Taganevat punaväge jälitades jõudis 1. eskadron Laura aleviku lähedusse. Osa eskadronist liikus nooremleitnant Valfried Krastini juhtimisel vasakult Laura aleviku põhjapoolsele küljele, eskadroni 3. rühm aga suundus läänest aleviku suunas. Laura vallutati ja jälitati vastast kuni metsa servani, mis asus Laurast umbes kolm kilomeetrit kagus. Sakala partisanide pataljoni osade saabumisel andis 1. eskadron positsioonid neile üle ja jätkas ise edasiliikumist Marienburgi (Alūksne) suunas lõunasse ja vallutas, Laurast umbes kümne kilomeetri kaugusel Alūksnesse kulgeval teel asuva Charlottenburgi mõisa.
28. mail alustas 1. ratsapolk operatsiooni Alūksne linna vallutamiseks, mille teostasid 2. ja 4. eskadron, 1. eskadron toetas ja kattis nende liikumist vasakult (ida)suunalt. Linna eel hargnesid 2. ja 4. eskadron ja jätkasid liikumist Alūksne suunas eraldi teid mööda iseseisvalt. 2. eskadron jõudis Alūksne alla ja õhtuks oli Alūksne linn on vastase vägedest puhastatud. 1. eskadron liikus Charlottenburgi mõisast, üle Beja (Brenči) ja jõudis õhtuks teedesõlmele Alūksnest umbes kaksteist kilomeetrit kagu suunas.
30. mai varahommikul alustas polk liikumist Alūksnest Neu-Annenhofi suunas, mis kiire rünnakuga vallutati ning seejärel liikus Lettini mõisa ja asula ümbrusse, Sita raudteepeatuse (lv) piirkonnas.
Armeenia hümn
Armeenia Vabariigi hümn on "Mer hajrenikh" (armeenia keeles Մեր Հայրենիք; "Meie isamaa").
Hümni sõnade autor on Mikael Nalbandjan, viisi autor Barsegh Kanahjan. Sõnad on mugandatud "Itaalia tüdruku laulust", mille Nalbandjan kirjutas 1859. aastal. Laul kõneles itaallaste võitlusest Austria okupatsiooni vastu.
"Met hajrenikh" oli Armeenia Demokraatliku Vabariigi hümn 1918–20. Uuesti võeti see Armeenia Vabariigi hümniks 1. juulist 1991; alates 1. jaanuarist 2007 on see kasutusel ajutise hümnina.
Juhan Ekbaum
Juhan Ekbaum (ka Johann Ekbaum; 15. mai 1912 Suure-Kõpu vald – 1945 Leningrad) oli eesti vaimulik.
Alghariduse sai Suure-Kõpu "Supsi" ja Suure-Kõpu 6-klassilises algkoolis. Seejärel õppis Abja Kultuurtehnika Ühisgümnaasiumis. Vanema venna toetusel õppis Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumis, mille lõpetas aastal 1931. Aastatel 1931–1932 teenis kaitseväeaega Tondi sõjakoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1933–1940, osaledes Akadeemilises Usuteadlaste Seltsis (oli 8 semestrit sekretäriks) ja Eesti Kristlikus Üliõpilasühingus, töötas Usuteaduskonna Seminari Raamatukogus, Riigi Keskarhiivis ja Ristiusu Arheoloogia Muuseumis. Oli prooviaastal Pärnu Eliisabeti II koguduses praost August Arumäe juures. Ordineeriti õpetajaks 30. märtsil 1941 Pärnu Niguliste kirikus.
Juhan Ekbaum määrati EELK Konsistooriumi täiskogu otsusega 26. märtsist 1941 (teenis juba veebruaris 1941) Saarde Katariina koguduse õpetajaks. 1944 sügisest jäljetult kadunud. On aga säilinud köster Otstaveli kiri EELK Konsistooriumile 1. märtsist 1945 ja palju hilisem teade tema kinnivõtmise kohta. Neil aegadel kadus õpetaja Ekbaum jäljetult.
Ametlikel andmeil – mis Nõukogude okupatsiooni ajal olid salastatud – arreteeriti Juhan Ekbaum 27. oktoobril 1944 Pärnumaal Saarde vallas NKVD poolt, Nõukogude tribunali otsusega mõisteti ta 17. veebruaril 1945 surma. Hukati kinnipidamiskohas Leningradis 1945.
Isiklikku
Juhan Ekbaumi vend Artur Ekbaum oli seotud ühistegevusega, vend Arturi abikaasa oli farmatseudi haridusega kirjanik Salme Ekbaum. Ka Juhani vennad Viktor (arreteeriti 8. märtsil 1946, suri 12. august 1953 Mordva ANSV Dubravlag-is) ja Eduard (arreteeriti 15. novembril 1944, suri 18. detsembril 1945 Komi ANSV Vorkutlagis) hukkusid stalinlikes laagrites.
Liidik (perekonnanimi)
Liidik on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Liidik (Lidik) on pandud Rannamõisa mõisavallas Keila kihelkonnas Harjumaal. Nimede eestistamisel määrati Liidik uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Lüdig (1939. aastal Pärnus). 2020. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Liidik Eestis alla viiel mehel ja alla viiel naisel.
Pärsiakeelne Vikipeedia
pisi|Logo pisi|Pärsia vikipedistid tähistamas 15. jaanuaril 2016 Teheranis Vikipeedia 15. sünnipäeva Pärsiakeelne Vikipeedia (pärsia keeles ویکی‌پدیا، دانشنامهٔ آزاد Wikipediā, Dānešnāme-ye Āzād 'Vikipeedia, vaba entsüklopeedia') on Vikipeedia pärsiakeelne versioon.
Pärsiakeelne Vikipeedia sai alguse detsembris 2003.
2019. aasta jaanuari seisuga oli 44% pärsiakeelse Vikipeedia artiklitest bottide loodud.
Rainbow Jazz
"Rainbow Jazz" oli Tartus 2003. aastast toimunud džässmuusikat esitav festival. Festivali mantlipärijaks peetakse festivali "IDeeJazz".
Festivali kunstiline juht on Lembit Saarsalu.
Aablo
Aablo on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Aablo uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Sondberg.
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Jaana Varkki-Truverk
thumb|Jaana Varkki "[[Objekt nr. 2011|Objektis nr. 2011" 18. märtsil 2011]] Jaana Varkki-Truverk (sünninimi Jaana Varkki; sündinud 12. märtsil 1971 ) on eesti moekunstnik.
Ta lõpetas 2002. aastal Eesti Kunstiakadeemia moekunstnikuna.
Ta on alates 2009. aastast Eesti Kunstiakadeemias moeeriala õppejõud.
Isiklikku
Tema vend on metallikunstnik Harvi Varkki ja abikaasa on arhitekt Illimar Truverk.
Paramaja pank
Paramaja pank on pank Saare maakonnas Saaremaa vallas Jaani külas. Pank on tunnistatud ürglooduse objektiks.
Panga pikkus on 80 m ja kõrgus 1,9 m. Pangal paljanduvad Jaani lademe Paramaja kihistiku kivimid. Pank on Jaani lademe stratotüüp, selle Jaani kihistu stratotüüp ja Jaani kihistu Paramaja kihistiku stratotüüp. Paramaja kihistik on panga järgi ka nime saanud.
‘Abd Allāh
‘Abd Allāh (عبد الله‎) 'Jumala sulane' on araabia mehenimi.
Paramaja pank
Pangal paljanduvad mergel ja domeriit. Panga mergel on fossiiliderikas, domeriit sinakashall. Selle kivimeis esineb ohtralt püriiti. Panga profiil on aja jooksul varikalde arvelt kahanenud, kuna meri seda enam ei murruta.
Mart Normet
pisi|Mart Normet Mart Normet (sündinud 10. märtsil 1979) on eesti ajakirjanik ja produtsent.
Ta on osalenud Eesti Laulu, Maailmakoristuspäeva ja heategevuskontserdi Slava Ukraini korraldamises.
Haridus
Mart Normet lõpetas Pärnu 6. Keskkooli 1996. aastal. Seejärel jätkas õpinguid Tartu Ülikoolis, mille lõpetas ajakirjanduse erialal 2001. aastal. Samal aastal alustas magistriõpinguid Eesti Kunstiakadeemias interaktiivse multimeedia erialal (kursuse juhendaja Mare Tralla).
Wacław Niżyński
pisi|Wacław Niżyński (1907) pisi|Wacław Niżyński haud [[Montmartre'i kalmistul]]
Mart Normet
Haridus
2003. aastal õppis Normet Erasmuse programmi raames vahetusüliõpilasena kevadsemestri Londonis Westminsteri ülikoolis.
Wacław Niżyński
Wacław Niżyński, ka Vatslav Nižinski, ka Vaslav Nijinski, ka Vaslav Nijinsky (vene keeles Вацлав Фомич Нижинский Vatslav Fomitš Nižinski; poola keeles Wacław Niżyński; 12. märts (vkj 28. veebruar) 1889 Kiiev, Kiievi kubermang – 8. aprill 1950 London) oli poola päritolu Keiserliku Venemaa balletitantsija ja koreograaf.
Mart Normet
Haridus
Mart Normet lõpetas kunstiakadeemia 2004. aastal. Tema teoreetilise lõputöö „Jälgimisühiskond ja mobiiltelefon“ põhjal kirjutatud artikkel ilmus ajakirjas Akadeemia (5/2005) ning sai aasta parimate artiklite hulgas hõbepreemia.
Wacław Niżyński
Ta oli balletitantsija ja koreograaf Bronisława Niżyńska vend.
Mart Normet
Haridus
2020. aastal astus Mart Normet Tartu Ülikooli usuteaduskonnas religiooniuuringute magistrantuuri. Teise magistrikraadi poole liikumist selgitas Normet Postimehe intervjuus niimoodi: „See on absoluutne nauding, kui saab ülikooli sammaste taga tunda end ruumis kõige rumalamana ja muudkui ammutada tarkust usundite, kultuuride, antropoloogia ja inimeseks olemise kohta.“
Wacław Niżyński
Maria teatris
1905. aastal 16-aastaselt pääses Niżyński, toona alles balletikooli õpilane, tantsima Maria teatri lavale. Hiljem, juba Maria teatri esitantsijana oli ta lavapartneriks kõigile tolleaegsetele priimabaleriinidele (Matilda Kšessinskaja, Olga Preobrženskaja, Anna Pavlova, Tamara Karsavina).
Mart Normet
Raadio
Mart Normet töötas keskkooli kõrvalt Pärnu Päikeseraadios saatejuhtina aastatel 1994–1996, juhtides ja toimetades erinevaid saateid.
Tartu Ülikoolis õppimise ajal juhtis koos kursusekaaslase Sten Teppaniga Raadio Tartus "Tudengiraadio“ saadet.
Wacław Niżyński
Inglismaal
Alates 1947. aastast elas Niżyński abikaasaga Inglismaal Virginia Water'is. Ta suri aprillis 1950 Londoni kliinikus. Maeti Londonis. 1953. aastal maeti ümber Pariisi Montmartre'i kalmistule.
ERSO puhkpillikvintett
ERSO puhkpillikvintett on Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri (ERSO) ansambel (puhkpillikvintett).
Wacław Niżyński
Mälestuse jäädvustamine
Maurice Béjart lavastas 1971. aastal balleti "Nijinski, clown de Dieu" ("Niżyński, jumalik kloun") Pierre Henry ja Pjotr Tšaikovski muusikaga.
Mart Normet
Raadio
2006. aasta sügisel alustas ta Raadio 2 hommikuprogrammi "Silmad lahti!“ juhtimist koos Vaiko Epliku ja Erik Mooraga . 2007. aasta alguses jätkus "Silmad lahti!“ ilma Vaiko Eplikuta. Mart Normet juhtis hommikuprogrammi koos Erik Mooraga kuni 2018. aasta suveni, mil Normet võttis vastu töö Eesti Televisiooni meelelahutussaadete toimetuse juhatajana. Teletöö kõrvalt jätkas Normet Mooraga raadiosaadete (sh saade "Tagasi tulevikku") juhtimist Raadio 2-s.
2020. aastast on Mart Normet juhtinud Vikerraadios "Vikerhommiku" saateid koos kaassaatejuhtidega.
Ruut
Mart Normet alustas telekarjääri produktsioonifirmas Ruut, kus töötas eri telekanalite saadete kaastoimetajana:
Eesti Televisioon
Aastatel 2009–2018 oli Normet Eesti Laulu produtsent ja Eesti Eurovisiooni delegatsiooni juht (aastatel 2009–2015 juhtis Eesti Laulu ja Eesti delegatsiooni koos Heidy Purgaga).
World Cleanup Day 24h broadcast
Mart Normet oli 2018. aastal esimese Maailmakoristuspäeva 24-tunnise otsesaate peaprodutsent, mis läks eetrisse Facebooki ja Youtube'i platvormil. Saate stuudioks kohandati Tallinna Ülikooli aatrium. Saatejuhid olid Colm Flynn Iirimaalt ja Zihlo Ndlovu Zimbabwest. Ülekande tuumikmeeskonda kuulusid veel Ermo Säks, Krista Luts, Keiti Väliste, Mari Tamm, Anette Parksepp, Andrus Rebane.
Piip ja Tuut TV
2020. aastal lõi Mart Normet koos Piip ja Tuut Teatriga veebiplatvormi Piip ja Tuut TV, kuhu toodeti aabitsast inspireerituna iga tähe kohta eraldi humoorikas ja hariduslik saade.
Saatejuht-produtsent
2021. aastast toodab Mart Normet telesaateid, kus on ise saatejuhiks.
2021. aasta kevadhooajal ja sügishooajal oli Kanal 2 eetris satiirisaade "Teletop", kus püsikommentaatorid Mart Juur ja Peeter Oja ning külaliskommentaarorid (Andrus Kivirähk, Gaute Kivistik, Ari Matti Mustonen, Maris Kõrvits, Kertu Moppel jt) võtsid kokku nädala sündmused ning nende hääletuse tulemusel tekkis nädala edetabel. 2021. aasta aastavahetusel läks eetrisse sama meeskonna toodetud "Suur aastavahetuse mälukontroll", kus lisaks Juurele ja Ojale kommenteerisid lõppevat aastat Ott Sepp ja Märt Avandi. "Teletopi" saated on kuulatavad ka taskuhäälingusaatena.
2021. aasta suvel intervjueeris Mart Normet viie parlamendierakonna naispoliitikuid: Yana Toomi, Riina Solmani, Marina Kaljuranda, Helle-Moonika Helmet ja Keit Pentus-Rosimannust. Saatesari "Võimsad naised" oli Kanal 2 eetris. Saatega oli Mart Normet nomineeritud 2022. aasta Eesti Filmi- ja Teleauhindadel "Parima intervjueerija" auhinnale.
2022. aasta veebruaris oli Kanal 2 eetris reisisaade "Tunni ajaga ümber maailma", kus saatejuhid Mart ja Britt Normet väisasid Dubais toimunud maailmanäitust EXPO 2020.
2022. aasta sügisel jõudis Kanal 2 eetrisse Mart Normeti sarisaade "Öökülaline", kus saatejuht läheb tuntud inimestele külla kaheks päevaks ja üheks ööks. Septembris olid eetris "Öökülalise" saated, mille kangelased olid Mait Malmsten, Nublu, Lenna Kuurmaa, Urmas Sõõrumaa. Detsembris on eetris Mart Haber ja Taivo Piller, Kristina Šmigun-Vähi, Kristiina Ehin, Urmas Viilma.
Raamatud
2014. aastal ilmus Mart Normeti raamatu "Minu Tenerife", mis ilmus Petrone Prindi "Minu"-sarjas. Raamatu alapealkiri on "Noor pensionär" ja see räägib ületöötamise tõttu perega pooleks aastaks Tenerifele kolimisest ja puhkama õppimisest. Go Reisiajakiri valis Tiit Pruuli eestvedamisel selle üheks aasta paremaks reisiraamatuks.
Isiklikku
Mart Normeti isa oli Ingo Normet, ema on Tiia Kriisa.
Mart Normet on abielus Britt Normetiga. Mardil on eelmisest kooselust tütar Nele ning Britil pojad Oskar Joseph ja Artur.
Ta on Tallinn Vanalinn Rotary klubi liige.
Seksiturism
Seksiturism on reisimine oma seksuaalsete vajaduste rahuldamise eesmärgil. Enamasti kasutatakse selleks prostitutsiooni. Maailma Turismiorganisatsioon UNWTO ja Ühinenud Rahvaste Organisatsioon ÜRO määratlevad seksiturismi kui „turismisektoris või sellest väljaspool toimuvat reisimist, seejuures kasutades struktuure ja võrgustikke, mille peamine eesmärk on kommertsliku seksuaalsuhte elluviimine turisti ja sihtkoha elanike vahel”.
Seksiturism tekitab ühiskonnas mitmesuguseid sotsiaalseid probleeme. Üksikud riigid või linnad omandavad populaarse seksiturismi sihtkoha reputatsiooni. Seksiturismi põhjustavad madalamad hinnad sihtriigis, lihtsam ligipääs prostitutsioonile (näiteks mõnes riigis on prostitutsioon legaliseeritud), juurdepääs lapsprostitutsioonile.
Üldiseloomustus
Seksiturism võib olla nii riigisisene kui ka rahvusvaheline.
Seksiturism on olemuselt suur ebaseaduslik tööstus, mille käive on miljardeid dollareid. Statistika järgi on sellega otseselt seotud üle miljoni inimese eri soost, kaudselt puudutab see teenindusvaldkondi, nagu lennufirmad, transport, restoranid ja majutusettevõtted.
Enamasti on seksiturism seotud naisprostitutsiooniga, kuid mõnikord ka laste seksuaalse ekspluateerimisega. Peaaegu alati kannatavad seksuaalteenuseid pakkuvad inimesed vaesuse, marginaliseerumise, vägivalla, vägistamiste ja haiguste all.
Seksituristideks on peamiselt mehed. Eelistatud riigid on Kambodža, Brasiilia, Costa Rica, Dominikaani Vabariik, Holland (Amsterdam), Keenia, Filipiinid, Columbia, Tai, Kuuba, Indoneesia (Bali saar), Ukraina. Naiste seas on see vähem levinud. Naised suunduvad tihtipeale Lõuna-Euroopasse (Portugal, Kreeka, Horvaatia, Hispaania), Türki, Kariibi mere saartele ja Aafrikasse. Vähem populaarsemad kohad on El Salvadori Vabariik, Mehhiko, Peruu, Fidži saar.
Seksiturism ja laste ekspluateerinime
Laste seksuaalne ekspluateerimine seksituristide vajaduste rahuldamiseks on laialt levinud arengumaades. Turistide seas on tihti jõukamad kodanikud Euroopast, Põhja-Ameerikast, Vene Föderatsioonist, Jaapanist, Austraaliaist ja Uus-Meremaalt. Sealjuures Lääne-Euroopast reisitakse samal eesmärgil sagedamini Ida-Euroopasse ning Ameerikast Mehhikosse. ÜRO Peaassamblee laste müügi, lapsprostitutsiooni ja lapspornoga tegelev eriraportöör Najat Maalla-M'jid hindas oma 2012. aasta aruandes, et igal aastal kasutatakse seksuaalselt ära umbes kaks miljonit last.
Pajtim Statovci
Pajtim Statovci (sündinud 1990 Kosovos Podujevos) on Soome kirjanik.
Statovci sündis Kosovo albaania perekonnas. Kirjutab soome keeles.
Õppis Helsingi Ülikoolis kirjandusteadust ja Aalto Ülikooli kunsti-, disaini- ja arhitektuurikoolis stsenaristikat.
Eesti keeles on ilmunud tema debüütromaan "Minu kass Jugoslaavia" (Tänapäev 2015; tõlkija Anne-Mari Orntlich; illustraator Margit Randmäe). Romaan pälvis Helsingin Sanomate kirjanduspreemia ja selle põhjal on tehtud teatrilavastus, mis esietendus 2018. aastal Soome Rahvusteatris.
Veel on temalt ilmunud "Tiranan Sydän" (2016) ja "Bolla" (2019). Viimase eest sai ta 2019. aastal Finlandia kirjandusauhinna.
Aastal 2016 esines ta kirjandusfestivalil HeadRead.
Abobo
Abobo on Elevandiluuranniku linna Abidjani põhjapoolne omavalitsusega linnaosa. Abobo pindala on umbes 90 km² ja seal elab umbes 1,5 miljonit inimest.
Suurem osa Abobo elanikest on katoliiklased, kuid seal elab ka muslimitest immigrante riigi põhjaosast.
Vireši vald
pisi|Vallamaja Vireši vald (läti keeles Virešu pagasts) on vald Lätis Smiltene piirkonnas.
Vald piirneb sama piirkonna Koivaliina, Trapene, Variņi, Palsmane ja Grundzāle vallaga ning Gulbene piirkonna Lejasciemsi vallaga.
Valla pindala on 154,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 676 inimest. Valla keskus on Vireši küla. Vallavanem on Māris Ceļmillers.
King Moody
Robert "King" Moody (6. detsember 1929 New York – 7. veebruar 2001 Tarzana, California) oli Ameerika Ühendriikide näitleja ja koomik.
Vireši vald
Valda läbib Koiva jõgi, teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Vecpalsa, Vidaga ja Vizla.
Kaitstavad objektid
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Staldese linnamägi, Vidaga muinaskalme ja Šķiņķi muinaskalme (Rootsi kalmistu). Kohaliku kaitse all on Līvese küla kui vana säilinud maa-arhitektuuri näide. Looduskaitse all on Žagatase pank, Jaunžagatase orunõlv, Vireši metsõunapuu, Randati pank koos Tilderi orunõlvaga, Lejasbindi orunõlv, Vidaga dolomiidipaljand, Vizla oru paljandid koos Žākļi rändrahnuga ja Vidaga lehiseallee. Valla keskosa läbib Ziemeļgauja kaitstav maastik.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 562 lätlast, 34 venelast, 4 valgevenelast, 14 ukrainlast ja 2 poolakat.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Objekt nr. 2011
pisi|"Objekt nr. 2011" pisi|Kupli sees istub [[Anne Reemann]] "Objekt nr. 2011" oli Euroopa kultuuripealinn Tallinn 2011 raames loodud installatsioon Tallinnas Vabaduse väljakul.
Installatsiooni sai vaadata 27. veebruarist 20. märtsini 2011.
Installatsiooni tarbeks oli Vabaduse väljakule püstitatud klaasist kuppel, mille sees oli korraldajate sõnul "kontrastina väljaspool valitsevale talvele ehe suvi". Keset kuplit oli paigutatud rannatool, mida ümbritsesid kadakad, priimulad ja muru, kõlaritest kostis linnulaul. Kolme nädala jooksul käisid kupli all suvekliimas järgemööda tund aega istumas 336 Eesti tuntud kultuuriisiksust. Eesti Päevalehe artiklis kirjeldati installatsiooni järgmiselt: "Pühapäeva hilisõhtust avaneb Tallinna peaväljaku külastajatele ootamatu vaatepilt – keset karget talve on suurt suve täis klaasist hulktahukas ja selle keskel lõõgastub kultuuriinimene."
Klaaskuplis toimuvat sai jälgida otseülekandes Elioni Digi-TVs ja internetis.
Installatsiooni korraldajateks ja läbiviijateks olid organisatsioonid MTÜ Siseilm ja Allianss Arhitektid, kelle taga seisid Mart Koldits, Kaarel Oja, Iir Hermeliin, Indrek Tiigi, Kadri Tamre, Kadri Tikerpuu ja Sirli Bergström.
Korraldajad said installatsiooni loomisel inspiratsiooni Arthur Valdese Pariisis erakogunemisel peetud ettekandest eesti kultuuri põhiprobleemist:
Haisupuulised
Haisupuulised ehk sterkuulialised (Sterculiacea) on kassinaerilaadsete seltsi kuuluv taimede sugukond.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Sterculiaceae seisuga 18.03.2014.