cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
BrewDog
Ajalugu
2018. aasta veebruaris teatas firma, et plaanib ehitada 30 miljoni dollari eest Austraaliasse Brisbane'i Murrariesse 11 000 m² suuruse pruulikoja ja samas asuva pubi.
Õlled
BrewDog villib õlut nii pudelisse kui ka purki. Tootmises on eri tüüpi õllesid, näiteks ale, stout, India pale ale (IPA) ja laagriõlu. Mõnda õlut villitakse ka vaatidesse. Pudeliõlut müüakse Suurbritannia super- ja hüpermarketites ning eksporditakse üle maailma, näiteks Iirimaale, Jaapanisse, Taiwani, Austriasse, Eestisse, Soome, Taani, Rootsi, Norrasse, Hollandisse, USAsse, Kanadasse, Austraaliasse ja Singapuri. Vaadiõlut turustatakse Suurbritannias ja Iirimaal ning veel mõnes riigis.
Muud õlleliigid
pisi|paremal|The End of History
Eksperimentaalõlled
Abstrakt seeria on eksperimentaalõlled. Nad on tuntud ainult oma AB: numbri tähistusega ja pruulitud on neid õllesid piiratud kogustes.
Hades (täpsustus)
Muud:
BrewDog
Auhinnad
BrewDog võitis 2008. aastal Šoti noorte ettevõtjate auhinna. Nende õlu Paradox Grain võitis kuldmedali 2008. aasta World Beer Cupil kategoorias "puidust vaatides laagerdunud kanged õlled". BrewDog võitis 2008. aasta Šoti Rahvusliku Ettevõtluse Auhinna tseremoonial auhinna erakordse visiooni ja juhtimisoskuste eest. Õlu The Physics pälvis 2007.aastal tiitli "maailma parim kange pale ale" (World’s Best Strong Pale Ale / Sub Category Winner) ja Rip Tide võitis tiitli maailma parim imperial stout (World’s Best Imperial Stout / Style Trophy Winner). Võistluse korraldas ajakiri Beers of the World. BrewDogi õlu Hardcore IPA võitis kuldmedali 2010. aasta World Beer Cupil imperial IPA kategoorias. 9. mail 2012 teatas BrewDog, et alkoholitootja Diageo on seadnud kahtluse alla BrewDogi nimetamise parimaks baari operaatoriks (Best Bar Operator). Hiljem Diageo vabandas BrewDogi ees ja nimetas seda "tõsiseks arusaamatuseks Diageo personali poolt".
Turundamine
BrewDogi provokatiivne turundus on nende äri iseloomustav tahk ja nad on saavutanud sellega rahvusvahelise tähelepanu. 2008. aastal süüdistas Suurbritannia jookide tootmise "valvekoer" Portman Group, et BrewDog on rikkunud ametialase tegevuse häid tavasid. BrewDog lükkas need süüdistused ümber ja väitis hoopis, et Portman takistab oma tegevusega väiksemate sõltumatute pruulikodade tööd. Vaidlus kestis 8 kuud ning lõpuks käskis kohus tagasi võtta kõik süüdistused firma vastu ja pruulikojal lubati jätkata oma tegevust samal viisil, tegemata mingeid muudatusi pakendamises. Juhtumi protestireaktsioonina pruulis BrewDog õlle Speedball (narkootikumiliiki tähistav slängisõna), ise samas öeldes: "… me anname neile midagi, mis annaks ka alust meid süüdistada…". Portman panigi Speedballi keelu alla ja see nimetati ümber Dogmaks. BrewDog võttis algatas kampaania, et muuta Suurbritannias õlle mõõtühikute seadust, mis oli kehtinud 300 aastat. Kampaania oli edukas ja nüüd on Suurbritannias lubatud pindi (umbes pool liitrit) kõrval ka väiksem mõõduühik, 2/3 pinti (ligi 0,3 liitrit). BrewDog annab välja ajakirja Hop Propaganda, mis ilmub kord kuus.
Aasta parim treener (jalgpall)
Aasta parim treener on iga-aastane auhind, mis antakse Eesti parimale jalgpallitreenerile. Auhind kannab Albert Vollrati nime.
Tirurai keel
Tirurai keel on Malai-Polüneesia keelte Filipiini rühma kuuluv keel, mida kõneldakse Filipiinidel Mindanao saarel Sultan Kudarati provintsis ja Maguindanao provintsis.
Kõnelejate arv on umbes 50 000.
Aagver
Aagver on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Aagver uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Aager (1935. aastal Kalvi vallas). 2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Aagver Eestis 6 mehel ja 6 naisel.
Khatia Dekanoidze
Khatia Dekanoidze (gruusia keeles ხატია დეკანოიძე, ukraina keeles Хатія Деканоїдзе, sündinud 20. jaanuaril 1977 Thbilisis) on grusiini rahvusest endine Gruusia ja Ukraina riigiametnik.
Aagussaar
Aagussaar on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Aagussaar uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Zupson (1940. aastal Tartus). 2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Aagussaar Eestis 5 mehel ja alla viiel naisel.
Rähni tänav
pisi|Rähni tänav 9. augustil 2023 Rähni tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi asumis. Rähni tänav algab Kotka tänavalt, ristub Pardi tänavaga ja lõpeb Lõokese tänaval. Rähni tänav on põhiosas põhjakirde-lõunaläänesuunaline ning ligikaudu 360 meetri pikkune.
Rähni tänav sai nime 23. septembril 1936.
Aalak
Aalak on eesti perekonnanimi.
Amata
pisi|Amata jõgi (juuni, 2008) Amata on jõgi Lätis, Gauja jõe vasakpoolne lisajõgi. Jõgi voolab läbi Cēsise piirkonna. Jõe lähe on Vidzeme kõrgustikul. Jõe pikkus on 66 km.
Aalak
Nimede eestistamisel määrati Aalak uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Abramtshik, Abramtshuk, Artemenok ja Matvejev. 1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Metüleenkloriid
pisi|100px|Diklorometaani [[struktuurivalem]] pisi|100px|Diklorometaani [[molekuli mudel]]
Metüleenkloriid ehk diklorometaan on orgaaniline ühend, mida kasutatakse väga laialdaselt lahustina. Metüleenkloriidi keemiline valem on CH2Cl2.
Metüleenkloriid kuulub alküülkloriidide klassi. See on suurepärane solvent tänu lenduvusele ja võimele lahustada paljusid orgaanilisi ühendeid.
Diklorometaani omadused: värvitu lenduv kergelt magusa lõhnaga vedelik; ei segune veega, kuid seguneb paljude orgaaniliste solventidega; tihedus 1,33 g/cm3, keemistemperatuur 39,6 °C, sulamistäpp –96,7 °C. Ühend on tervisele ohtlik eeskätt suure lenduvuse tõttu.
Vürstipeegel
pisi|Ühe tuntuima vürstipeegli, Niccoló Machiavelli "Valitseja" [[1550. aasta väljaande tiitelleht]]
Vürstipeegel või valitsejapeegel (saksa Fürstenspiegel, ladina speculum principis, prantsuse miroir exemplaire, inglise mirror for princes) oli õpetusliku kirjanduse vorm, mis oli eeskätt suunatud kas ametis olevale või tulevasele valitsejale (vürstile) ning sisaldas enamasti nii praktilisi näpunäiteid valitsejaametiks kui moraalseid nõudeid temale. Enim vürstipeegleid kirjutati kesk- ja varauusaegses Euroopas, kuid žanril oli eelkäijaid ka vanaajal ning eriti antiikajal. Lääne-Euroopast eraldiseisev vürstipeeglite traditsioon oli Bütsantsis.
Vürstipeegel võis sisaldada nii õpetuslikku (pedagoogilist), manitsuslikku kui ka refleksiivset osa. Selle konkreetsemad teemad võisid olla valitseja kasvatamine ja harimine, aga ka valitsuskorraldus, ideaal, heaolu, valitsejakohused ja palju muud. Enamasti tegelesid vürstipeeglid ka valitsejaameti poliitilise, usulise ja eetilise legitimeerimisega ning võisid sisaldada ideaalvalitseja eeskuju. Samuti manitseti valitsejaid õigesti käituma ja hoiatati halva tegutsemise eest, mis võis viia türanniani – valitsemisvormini, mida reeglina peeti halvimaks. Vürstipeegel võis olla eraldiseisev kirjutis (nagu Niccolò Machiavelli teos "Valitseja"), ent selleks võib lugeda ka osa mõnest ulatuslikumast tekstist (nagu testamendist, traktaadist, lendlehest, jutlusest või manitsuskirjast).
Esimesed vürstipeeglilaadsed kirjutised pärinevad vanaajast. Euroopa vürstipeeglite traditsioon hakkas kujunema antiikajal Vana-Kreekas ja Rooma riigis. Alates 6. sajandist hakati kirjutama kristlikele valitsejatele (enamasti kuningatele) suunatud ja tugevalt eetilis-moraalse sõnumiga vürstipeegleid, mille eesmärk oli monarhist õiglase ja tõeliselt kristliku valitseja vormimine. Alates keskaja lõpust (15.–16. sajandist) muutusid üha olulisemaks praktilised eeskujud ja näpunäited, kus ideaalse ja moraalse valitseja eeskuju pakkumine polnud enam esmatähtis. Vürstipeeglid säilitasid oma tähtsuse kuni 18. sajandi lõpuni, mil Prantsuse revolutsiooni tagajärjel muutus valitsejavõimu põhjendamise mehhanism: riigipea jumaliku õiguse asemel hakati üha enam rõhutama rahvasuveräänsust.
Kuna vürstipeegleid ilmus läbi sajandite väga erineval kujul ja iseloomuga, on sisuliselt võimatu ja ka kasutu otsida ja leida selle "tüüpilist" esindajat. Pigem võiks vürstipeeglite puhul rääkida teatud ühtseid jooni omavast kirjanduslikust traditsioonist, mille peamise ühisjoonena võiks nimetada tähelepanu pööramist valitsejaameti praktilisele poolele. Enamasti oli sel ka kasvatuslik aspekt ning vürstivõimu legitimeerimine läbi eetilis-moraalse paradigma ning spetsiifiliste vürstivooruste esitamise.
Vürstipeeglid antiikajal ja Bütsantsis
Esimesed teosed, mis sisaldasid valitsejale suunatud nõuandeid või seadsid eeskujuks ideaalset valitsejat, kirjutati teadaolevalt Vana-Egiptuses ja Mesopotaamias, ent neid oli Hiinas ja Indias, aga ka muistses Iisraelis. Nii Lääne-Euroopa kui ka Bütsantsi vürstipeeglite traditsiooni otsesteks eelkäijateks võib pidada aga Vana-Kreekas ja Rooma riigis kirjutatud teoseid, nagu Xenophoni fiktiivne Kyros II elulugu ("Kyrose kasvatus" ehk "Kyropaideia"), Seneca "De clementia" ning Plinius Noorema teksti Traianusest. Selliste tööde teoreetiliseks aluspõhjaks oli vanakreeka poliitiline filosoofia, eelkõige Aristotelese riigiteooriat. Viimast vahendasid hilisantiigis Plutarchosele omistatud teos "Institutio Traiani" ning Martinus Bracarensise kiri "Formulae vitae honestae". Samas võis vürstipeeglitelaadset materjali kohata ka muudes antiigi kirjandusteostes, näiteks Homerose eeposes "Ilias". Peeglimotiivi kasutas valitsejale mõeldud kirjutises esmakordselt Seneca, kes kirjutas Nerole, et tahab tema ette asetada (kirjandusliku) peegli, et näidata, milline peaks olema ideaalne valitseja.
Bütsantsis kujunes oma vürstipeeglite traditsioon välja alates 4. sajandist (Synesios Küreenest). Üks olulisimaid teoseid oli Agapetose vürstipeegel, mis oli pühendatud Justinianus I-le. Eriilmelisi vürstipeegleid kirjutati Bütsantsis aga kuni 15. sajandini.
Varakeskaeg
Kogu keskaegsele vürstipeeglite traditsioonile oli tugevaim mõju Piiblil ja Kirikuisade kirjutistel. Eriti mõjukad olid Augustinuse, Gregorius Suure ja Sevilla Isidoruse teosed. Lisaks kristlikule traditsioonile mõjutasid varakeskaegseid vürstipeegleid aga ka stoikud, küünikud ja uusplatonistid. Samuti oli oluline mõju kohalikel traditsioonidel, näiteks läänegootide õigus- ja valitsuskorraldusel Hispaanias ja keltide omadel Iirimaal.
Frangi riigist lähtuv vürstipeeglite traditsioon, mis oli varakeskaegses Euroopas mõjukaim, oli siiski tugevalt religioosse alatooniga. Toonaste vürstipeeglite autorid olid peaaegu eranditult vaimulikud ning 751. aastal toimunud Karolingi Pippin Lühikese trooniletõusu Frangi riigis hakati (paavsti toetusel) põhjendama valitseja kiriklike ja usuliste kohustustega. Eriti tugevalt rõhutati reeglina valitseja usulist rolli ning türannia vältimise vajadust. Valitseja eeskujuks pidi olema Kristus ning kuningas pidi teenima üldist heaolu ja õiglust ning juhtima kõiki oma alamaid igavese elu, õnne ja heaolu poole. Valitsejaametit nähti kui jumala antud töökohust (ministerium) ning eelkõige rõhutatigi selle religioosseid või teokraatlikke elemente. Alates 9. sajandist hakatigi valitsejat enamasti kutsuma Kristuse asemikuks (vicarius Christi) varem enim levinud Jumala asemiku nimetuse asemel. Sel ajal hakati kristliku ideaalvalitsejana esitama ka Karl Suurt, kes jäi selleks läbi terve keskaja.
Varakeskaegses Lääne-Euroopas toimus üleminek iseseisvate ja selgepiirilisemate vürstipeeglite juurde 9. sajandil, kusjuures see suundumus sai alguse Akvitaaniast. Olulisemate teostena võib nimetada Saint-Mihiel' Smaragduse kirjutist "Via regia" (loodud 810. aastate esimesel poolel kas Karl Suurele või Ludwig Vagale) ning Ermoldus Nigelluse tekste 828. aastast. Neid teoseid iseloomustas tuginemine Piiblile ning üldisele kristlikule vooruseõpetusele, millele lisandusid aga varakristlikus traditsioonis vähem tähelepanu leidnud rõhuasetused: mõtted kõigi inimeste põhimõttelisest võrdsusest, valitseja ameti ja isiku eristamine, valitsejaks pühitsetud valitseja pidamine "Kristuse asemikuks" (Vicarius Christi). Sarnaseid seisukohti esitasid ka teised 9. sajandi vürstipeeglid, nagu Orléansi Jonase ("De institutione regia", 829 või 831), Sedulius Sccottuse "Liber de rectoribus Christianis" (umbes 855) ning Reimsi Hincmari teosed (873 ja 882), mis olid pühendatud tema kuningale Karl Paljaspeale.
Kõrgkeskaeg
pisi|Super Physicam Aristotelis, 1595 Kõrgkeskajal (11.–13. sajandil) kujunes välja ühiskonnanägemus kolmest seisusest: vaimulikest ehk palvetajatest, aadlikest ehk sõdijatest ning talupoegadest ehk töötajatest. Sealjuures nähti kuningat teise seisuse tipuna, kel oli mitmeid erilisi ülesandeid. Muuhulgas jäi ta teatud määral seotuks ka vaimulike ja kiriklike probleemidega. Tihti nähti teda jumaliku plaani või tahte elluviijana, ent see roll ei pruukinud olla ainult positiivne, vaid teda võidi näha ka näiteks Antikristusena.
Ka kõrgkeskajal domineerisid esialgu arusaam valitsejast kui Kristuse asemikust ning alandlikkust (humilitas) peeti üheks valitsemisvooruseks. Siiski muutus selle aja vürstipeeglites üha olulisemaks ka praktilist valitsemiskorraldust puudutavad küsimused ning elukaugete ideaalide rõhutamine vähenes. Siiski jäi jumalikust tahtest valitsejavõimule põhjenduse otsimine ning valitseja üldine võimu eesmärk selgelt teokraatlike printsiipidega põhjendatuks. Kõrgkeskaja teise poole vürstipeeglite sisule oli suureks eeskujuks Salisbury Johannese teos "Policratius" (1159), kus riiki vaadeldi "loomuliku organismina" ning valitsejat ei nähtud mitte ainult jumalikust armust selle eesotsas toimiva jõuna, vaid ka hierarhia kõrgeima tipuna, kes peab täitma talle pandud (jumalikke) ülesandeid. Juhul, kui ta neid ülesandeid ei täida, siis tuli teda lugeda türanniks ning teoreetiliselt võis teda sel põhjusel ka kukutada. Peale Johannese teose mõjutas hilisemaid vürstipeegleid oluliselt ka Froidmonti Helinandi riigiõpetusealased kirjutised (umbes aastast 1200). Ehkki ei Johannese ega Helinandi teoseid endid vürstipeegliteks ei loeta, mõjutasid nende ideed hilisemaid vürstipeegleid oluliselt eriti Prantsusmaal, kus Gilbert Tournaist kirjutas teose "Eruditio regum et principium" (1259) ning Vincent Beauvais'st "De morali principis institutione" (umbes 1264).
Kõrgkeskaegses Püha Rooma (Saksa-Rooma) riigis hakkasid vürstipeeglid laiemat populaarsust saavutama alates 12. sajandi lõpust, mil olulisimaks autoriks olid Gottfried Viterbost. Tema "Speculum regum" oli pühendatud Friedrich I Barbarossa pojale, hilisemale keiser Heinrich VI-le, ning selles kujutati õpetatud kuninga (rex litteratus) ideaali, ent legitimeeriti ka Hohenstaufenide dünastia võimu, kelles nähti antiigi ja Karl Suure traditsioonide jätkajat.
Veelgi spetsiifilisemad olid aga alates 13. sajandist ilmuma hakanud vürstipeeglid, mis olid mõeldud kuningast madalamal astmel seisvatele kohalikele valitsejatele, nagu Itaalia linnade mittemonarhidest valitsejad ning hiljem ka näiteks Püha Rooma riigi vürstid. Neis teostes olid arutelud riigi kui organismi ning riigikorralduse teoreetiliste aluste üle eriti kesksel kohal. Esimene olulisem selline teos oli Viterbo Johannese "Liber de regimine civitatum" (1228), mis oli kirjutatud valitsejapeeglina Itaalia vabalinnade kõrgeimale valitavale ametikandjale, podestàle. Püha Rooma riigi vürstidele mõeldud peeglid hakkasid laiemas ulatuses ilmuma sajand hiljem (näiteks Leideni Philippi "De cura reipublicae et sorte principantis", 1355).
13. sajandi II poolel ilmus aga ka mitu mõjukat skolastikast mõjustatud vürstipeeglit, mis ühendasid endas Aristotelese õpetuse ja varasema kristliku traditsiooni: Thomas Aquinost kirjutas Küprose kuningale pühendatud teose "De regno" (valmis umbes 1255, avaldati 1267) ning Aegidius Romanus Prantsusmaa troonipärijale ja hilisemale kuningale Philippe IV-le raamatu "De regimine principium" (1293). Viimasest sai kõrg- ja hiliskeskaja mõjukaim vürstipeegel, mida levitati, tõlgiti ja mugandati üle kogu Euroopa. Umbes 1300. aasta paiku ilmus ka Admonti Engelberti skolastiline vürstipeegel.
13. sajandi lõpul muutusid populaarseks ka mineviku valitsejaid (näiteks keiser Friedrich I Barbarossat) eeskujudeks ja näideteks toovad kirjutised. Samuti hakkasid need sellest ajast üha tihemini kandma sotsiaalset sõnumit, et valitseja peab oma võimu rakendama kõigi oma alamate, mitte ühe seisuse või kitsa kildkonna hüvanguks.
Rahvakeelsed vürstipeeglid
13. sajandist hakkasid ulatuslikumal määral ilmuma ka rahvakeelsed vürstipeeglid. Seni oli neid kirjutatud valdavalt ladina keeles ja see keel jäi domineerima ka edaspidi, kuni 16.–17. sajandini. Kuid mitmel maal arenes siiski välja omakeelne vürstipeeglite traditsioon, nagu Ibeerias, Prantsusmaal ja Inglismaal, aga ka Skandinaavias (kuulsaim oli Norra "Konungs skuggsjá" umbes 1250. aastast). Saksamaal hakkasid omakeelsed vürstipeeglid levima hiljem, 15. sajandist. Samal sajandil ilmus ka tšehhikeelseid vürstipeegleid. Venekeelsed teosed ilmusid üldiselt hiljem, näiteks Ivan IV ajal (16. sajandil).
Lääne-Euroopa rahvakeelsed vürstipeeglid olid ladinakeelsetest enamasti oluliselt praktilisema suunitlusega – keskenduti ühiskonna ohjamisele, võimu laiendamisele, majandusele-maksundusele ning üldisele valitsemiskorra parandamisele. Valitsejas nähti enamasti õigusetagajat ja -taastajat, ent alates 13. sajandist üha enam ka kui seaduseandjat. Kuningat peeti ka rahvakeelsetes tekstides Jumala asemikuks ning eriti rõhutati tema haritust – mitmed rahvakeelsed vürstipeeglid olid vähemalt nime poolest valitseja enda kirjutatud.
Hiliskeskaeg ja renessanss
14. sajandi algusest hakkas vürstipeeglite sisu tugevalt mõjutama humanism, mille tagajärjel pöörati üha enam tähelepanu vürsti harimisele ning ajaloolistele eeskujudele ja näidetele antiigist (üks esimesi selliseid oli Petrarca teos aastast 1383). Tänu sellele kujunes 15.–16. sajandi humanistide kirjatöödes välja "parima vürsti" (princeps optimus) ideaal, mille ümber hakati looma ideaalseid ja utopistlikke ühiskonnakorraldusi. Väga sageli sünteesiti neis kirjatöödes antiigi ja kristlikku pärandit, mille üheks silmapaistvaimaks näiteks on Rotterdami Erasmuse "Institutio principis Christiani" (1516), mis oli pühendatud tulevasele Karl V-le.
Sellisele idealistlikule humanistlikule mudelile vastandus alates 15. sajandi teisest poolest puhtalt võimuteooriale keskenduv traditsioon, mis jättis kõrvale eetilis-moraalsed arutelud ning tõstis selgelt esiplaanile riiklikud huvid. Üks esimesi selliseid oli Prantsusmaa kuninga Louis XI kiri 1483. aastast, mis manitses oma järeltulijat kõigi võimaluste abil oma võimu laiendama ning nägi kuningavõimu niivõrd tugevalt ja iseenesestmõistetavalt legitimeerituna, et sellele polnud vaja eraldi tähelepanu pöörata. Kõige tuntum seda traditsiooni järgiv ning klassikalisele humanistlikule ja idealistlik-utopistlikule vürstipeeglile vastanduv kirjutis oli Niccolò Machiavelli "Valitseja" (alustatud 1513, ilmus 1532). See rõhuski ideaalide, moraali ja eetika asemel valitsejaameti praktilisele poolele, tõstes esikohale võimu saavutamise ja säilitamise ning riiklikud huvid. Just Machiavellist mõjustatud olid paljud hilisemaid, 16.–18. sajandi vürstipeeglid, mis makjavellismi küll häälekalt eitasid, ent teelikkuses samuti riiklikke huve ja enamasti ka moraalirelativismi au sees pidasid.
16. sajandi teisest poolest muutus poliitilises teoorias eraldiseisvaks ja mõjukaks suunaks poliitiliste instantside ja süsteemide uurimine, mille puhul ei keskendutud enam valitseja isikule (näiteks Jean Bodini suveräänsusteooria 16. sajandi lõpus ning Thomas Hobbesi ja John Locke'i riigi- ja ühiskonnateooriad 17. sajandil). Sellest hoolimata jäid mitmepalgelised vürstipeeglid ka edaspidi Euroopa poliitilise teooria ja praktika lahutamatuks osaks, kuid keskendusid senisest enam valitseja isikuomadustele ning uuesti enam ka eetikale ja moraalile.
Reformatsioon ja varauusaeg
Veidi eraldiseisva traditsiooni teistest, pragmaatilisematest vürstipeeglitest moodustasid 16.–17. sajandil ilmunud reformatsioonist mõjustatud konfessionaalsed kirjutised, mida anti välja alates 1530. aastatest ning mis olid peamiselt suunatud Püha Rooma riigi vürstidele. Nendes mängis juhtivat rolli kristlik eetika ja vagadus, eriliselt tõsteti esile aga valitseja rolli õige usu (kas katoliikluse või protestantismi) eestvõitlejana.
Utilitaristlikumad ja reaalpoliitilisemad vürstipeeglid saavutasid Euroopas ülekaalu 17. sajandi jooksul, seda pärast Kolmekümneaastast sõda ka Püha Rooma riigis. Sel ajal muutusid vürstipeeglid üha enam absolutismi apologeerivateks kirjutisteks, mis sageli väitsid, et õigustatud on kõik see, mis vürsti võimu kasvatab ning ta riigile kasu toob.
Valgustusajastu ja vürstipeeglite traditsiooni hääbumine
18. sajandi alguses ilmus siiski nii Saksamaal kui ka mujal veel moraaliteoloogiast kantud vürstipeegleid, ehkki juhtiva rolli olid selleks ajaks saavutanud eelmainitud praktilised valitsemisõpetused. Tihti ilmus õpikulaadseid käsiraamatuid, mis õpetasid kasvatama ideaalset vürsti.
Valgustusajastu tõi kaasa vürstipeeglite viimase õitsengu, kuna mitmed autorid koostasid valitsejatele valitsusprogramme, mille järgi nood pidanuks oma riiki reformima. Sageli leidus neis ka absolutismikriitikat, kus väideti, et valitseja ei peaks valitsema mitte enda, vaid kogu rahva hüvanguks ning lubama viimasel ka valitsemisprotsessis kaasa lüüa. Huvitavaks toonase vürstipeegli näiteks on ka 1740. aastal ilmunud Friedrich II teos "Antimachiavell", mis polemiseeris Machiavelli "Valitsejaga" ning anti välja sel ajal, kui Friedrichist oli just saanud Preisimaa kuningas.
Prantsuse revolutsiooni järel hakkas vürstipeeglite traditsioon kiiresti hääbuma, sest seejärel sai valdavaks valitseja võimu põhjendamine mitte enam Jumala armuga, vaid rahva tahtega. Samuti hakati valitseja isikut ja tema omadusi hakati pidama üha vähem oluliseks ning üha enam tähelepanu pöörati riigiaparaadile, esinduskogudele ja seaduskorraldusele ehk poliitilise süsteemi õiguslikule ja institutsioonilisele korraldusele. Siiski ilmus üksikuid vürstipeegleid ka 19. sajandil ning isegi 20. sajandi algul. Täielikult lõpetas Euroopa vürstipeeglite traditsiooni Esimene maailmasõda, mille järel monarhiale keskendunud valitsemiskorraldus Euroopas lõplikult pinna kaotas.
Solomon Šereševski
Solomon Veniaminovitš Šereševski (Соломон Вениаминович Шерешевский; 1886–1958), tuntud ka kui 'Š' või 'S', oli juudi päritolu Nõukogude ajakirjanik ja mnemonist, kes tegutses 1920. aastatel.
Uuringud
Šereševskiga tehti palju psühholoogiauuringuid, millest suurema osa viis läbi neuropsühholoog Aleksandr Luria kolmekümne aasta jooksul.
Šereševski tutvus Luriaga 1925. aasta paiku pärast koomilist olukorda, kui ta oli pahandada saanud selle eest, et ta tööl toimunud koosolekul märkmeid ei teinud. Kõigi sealviibijate hämminguks suutis ta kõik räägitu sõna-sõnalt meelde tuletada. Tegelikult oli ta ka ise hämmingus, sest ta avastas alles nüüd, et teised seda ei suudagi. Aastate jooksul paluti Šereševskil meelde jätta keerukaid matemaatikavalemeid, tohutu suuri maatrikseid ja isegi võõrkeelseid luuletusi, mida ta tegi minutitega. Vaatamata suurepärastele võimetele mälu vallas ei olnud tema sooritus intelligentsustestides keskmisest parem.
Uuringute tulemusena tuvastas Luria Šereševskil äärmiselt tugeva sünesteesia, viie meele sünesteesia, kus stimulatsioon ühes meeles tekitas reaktsiooni igas teises meeles. Kui Šereševski kuulis mõnd helitooni, nägi ta kohe ka värvi, puudutus võis tekitada maitseaistingu ja nii iga teisegi meelega. Sünesteesia tõttu tekkinud kujutlused aitasid tal tavaliselt asju meelde jätta. Näiteks rääkis ta numbrite meeldejätmisest nii:
Kloroform
pisi|Kloroformi struktuur pisi|Kloroformi molekuli mudel pisi|The Discovery of Chloroform. [[Viipekeel, 1913]] Kloroform ehk triklorometaan on orgaaniline ühend keemilise valemiga CHCl3. See on värvitu lenduv, eetriga sarnaneva lõhnaga aine.
Solomon Šereševski
Uuringud
"«1» – see on uhke rühikas inimene; «2» on lõbus naisterahvas; «3» – sünge inimene, ei tea, miks...; «6» on inimene kellel on jalg paistes; «7» – vuntsidega mees; «8» – väga täidlane naine, kaks kotti ülestikku..., aga «87» – ma näen täidlast naist ja meest, kes keerab vuntsi."
Kloroform
Üldandmed
Kloroformi molaarmass on 119,37 g/mol. See on vees vähelahustuv. Tavatingimustel ei ole kloroform kergelt süttiv. Kloroformi keemistemperatuur on 62 °C ja sulamistemperatuur –63 °C.
Solomon Šereševski
Uuringud
Kirjeldatud numbrikujutluste nimekiri on kooskõlas sellist vormi sünesteesiaga, mis on tuntud ka kui ordinaalne lingvistiline isikustamine (ingl. k. ordinal linguistic personification), aga on seotud ka mnemovõttega, mida kutsutakse numbri kuju meetodiks. Numbri kuju meetodis loob mnemonist numbritest kujutlusi, mis on füüsiliselt sarnased meeldejäetavale numbrile. Luria ei teinud selget vahet võimalike Šereševski kaasasündinud võimete ja mnemovõtete nagu asukoha meetod ja numbri kuju meetod vahel, mida Šereševski kirjeldas.
Kloroform
Nomenklatuur
pisi|Kloroform katseklaasis
Solomon Šereševski
Probleeme
Šereševskil oli äärmiselt elav kujutlusvõime, mis aitas tal kasulikke mnemoonikaid luua. Ta väitis, et selline seisund tekitab tihti ka ebavajalikke ja segavaid kujutlusi ning tundeid. Tal oli näiteks raskusi informatsiooni õppimisega, mille tähenduslik sisu oli teine otse öeldust. Samuti oli tal raskusi inimeste nägude ära tundmisega, tal oli prosopagnoosia, sest tema jaoks oli iga nägu liiga muutlik. Tal oli vahel raskusi lugemisega, kuna loetud sõnad tekitasid automaatseid tähelepanu kõrvale juhtivaid kujutlusi ja aistinguid. Veel hullem oli olukord siis, kui ta lugemise ajal ka sõi. Näide raskustest, millega Šereševski iga päev toime pidi tulema:
"Minna trammile? Ma tunnen hammastes selle kriuksumist... Läksin jäätist ostma, et istuda, süüa ja mitte kuulda seda kriuksumist. Astusin jäätisemüüja juurde ja küsisin, mis tal on. «Plombiir!» Ta vastas sellise häälega, et terve lasu sütt ja musta šlakki lendas tema suust välja, ning ma ei suutnud enam jäätist osta, sellepärast, et ta oli niiviisi vastanud..."
Kloroform
Kasutamine
Varem on kloroform olnud laialt levinud anesteetikumina, kuid mürgisuse tõttu seda enam ei kasutata.
Ajalugu
1831. aastal avastas aine ameeriklane Samuel Guthrie. 1832. aastal avastasid selle sõltumatult ka prantsuse keemik Eugène Soubeiran ja saksa keemik Justus von Liebig.
Solomon Šereševski
Probleeme
Tema mälestused olid nii tugevad, et ta suutis neid ka aastaid hiljem meelde tuletada. Pärast oma võimete avastamist esines ta mnemonistina. Siis ilmnesid tal raskused asjade unustamisega, nimelt ei unustanud ta midagi ära. Nii oli raske erinevate esinemiste sõnu ja numbreid eristada. Proovides asju unustada, kirjutas ta vahel asju paberile ja põletas need siis ära, et sõnu sütes näha. Mõned mnemonistid on öelnud, et see võis olla mentalistlik tehnika, et asjad üles kirjutada, et need siis hiljem pikaajalisse mällu salvestada. Hilisemas elus väitis ta, et suutis asju unustada neid tahtlikult peast ära pühkides, aga Luria seda otseselt ei testinud.
Kloroform
Ajalugu
1834. aastal võttis prantsuse keemik Jean-Baptiste Dumas kasutusele termini "chloroform" ja pani kirja aine keemilise valemi (CHCl3).
1847. aastal võttis šoti arst James Young Simpson kloroformi kasutusele anesteesias.
Teet Kallasvee
pisi| Teet Kallasvee (19. märts 1966 – 11. aprill 2012) oli Eesti omavalitsustegelane ja poliitik.
Teet Kallasvee lõpetas 1984. aastal Haapsalu 1. Keskkooli ja 1991. aastal Tallinna Tehnikaülikooli puidutöötlemise tehnoloogia erialal.
Aastatel 2002–2007 oli ta Haapsalu linnapea. Ta oli Isamaa ja Res Publica Liidu liige.
Ta oli muu hulgas sihtasutuse Läänemaa Haigla nõukogu liige. Aastatel 2008–2009 oli ta Eesti Tennise Liidu peasekretär ja 2010–2011 Läänemaa omavalitsusliidu tegevjuht.
Līciems
Līciems on küla (mazciems) Lätis Limbaži piirkonnas Staicele vallas. Küla asub valla keskusest Staicelest 12, endisest piirkonnakeskusest Alojast 9 ja Riiast 136 kilomeetri kaugusel. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Aloja piirkonda.
Külas kasvavad kolm Līciemsi pärna ja nimetu mänd on looduskaitse all.
Külas asuv Lījciemsi keskaegne kalmistu on muinsusmälestisena regionaalse kaitse all.
310 eKr
310. aasta eKr
Ööbiku tänav (Tallinn)
pisi|Ööbiku tänav Ööbiku tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi asumis. Ööbiku tänav algab Tedre tänavalt, ristub Pardi tänavaga ja lõpeb Lõokese tänaval. Ööbiku tänav on põhjakirde-lõunalääne suunaline ja ligikaudu 445 meetri pikkune.
Tänava esialgne nimi oli alates 17. oktoobrist 1928 Ööpiku tänav, mis 10. oktoobril 1959 parandati õigeks ja tänava nimeks sai Ööbiku tänav.
Drifting
Drifting on sõidutehnika, mis seisneb auto meelega ülejuhtimises, et see külg ees libiseks. Auto driftib, kui selle tagumise telje pöörderaadius on suurem, kui esimesel teljel ja esirattad on suunatud pöördele vastassuunas.
Driftimiseks on mitmeid viise, nt. käsipiduri tõmbamine ja pööramine samal ajal, kuid suurema võimsusega autodel ei ole vaja käsipidurit tõmmata, vaid ainult gaasi lisada järsult ja pöörata, hoides samal ajal ka enda autot kontrolli all.
Driftimise tehnika loojaks peetakse Jaapani rallisõitjat Kunimitsu Takahashit. Eestis tegeleb driftimisega Kevin Pesur.
Driftimiseks kasutatavad autod on tavaliselt kerged tagaveoga kupeed või sedaanid, kuid on ka kasutusel mahtuniversaalid ja muud auto kereliigid. Autod ei pea olema kerged ega suure võimsusega et driftida, aga kui autol on võimsust palju ja raskust vähe on, siis on sõitjal endal lihtsam minna driftima.
Popkultuuris
Driftimist on kujutatud populaarses jaapani animesarjas "Initial D", Hollywoodi filmis "Kiired ja Vihased: Tokyo Drift" ja paljudes videomängudes, nagu näiteks "Sega Rally Championship", "Assetto Corsa", "Need For Speed: Underground" jne.
Savage Garden
"Savage Garden" on ansambli The 69 Eyes stuudioalbum, mis ilmus 1995. aasta sügisel.
Aluliina kirikumõis
pisi|Glücki tammed Aluliina kirikumõis ehk Alūksne kirikumõis (saksa keeles Marienburg Pastorat, läti keeles Alūksnes mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Alūksnes aadressil Pils iela 11.
Varasem ajalugu
Pastoraadi rajamise aeg ei ole teada. Esimesi teateid selle kohta on aastast 1637, mil sellele kuulus kolm adramaad. 1681. aastal oli selle koosseisus kolm talu.
Pastor Ernst Glück
1683. aastal sai Ernst Glückist Aluliina pastor. Ta elas ka praeguse kirikumõisa ruumides, puutudes seal otseselt kokku lätlastega. Nii otsustas ta piibli läti keelde tõlkida. 1688. aastaks oli Uue Testamendi tõlge valmis, 1694. aastaks oli aga kogu piibel tõlgitud ja ka trükivalgust näinud. See oli väga oluliseks sammuks ühtse läti kirjakeele kujunemisel.
1687. aastal sai Glückist Koknese praost ehk Liivimaa üks mõjukamaid kirikutegelasi, kuigi ta jäi ka edasi Aluliina kihelkonda. Tema tegevus Lätis lõppes 1702. aastal, kui Vene väed Aluliina vallutasid ja Glücki sõjavangi viisid. Koos Glückiga viidi sõjavangi ka tema teenijanna ja kasutütar Marta Skawronska, kellest hiljem sai Venemaa keisrinna Katariina I nime all.
Glücki mälestuseks on kirikumõisa parki istutatud kaks tamme (Glücki tammed), mis seal siiamaani kasvavad.
Nikolai Tokarev
Nikolai Petrovitš Tokarev (Николай Петрович Токарев, sündinud 20. detsembril 1950. aastal Karagandas) on vene ärimees ja oligarh, Transnefti president, FSB kindralmajor (erus).
Elukäik ja tegevus
Ta lõpetas 1973. aastal Karaganda Polütehnilise Instituudi kaevandamise elektrifitseerimine ja automatiseerimine erialal. Juba tudengipäevil asus koostööle KGG-ga. Edasi töötas "mäetööstusettevõtetes", kus jälgis inimeste nõukogudevastaseid meeleolusid ja riigisaladuste hoidmist. 1978. aastal astus F. E. Dzeržinski nimelisse KGB Kõrgemasse Kooli kaheksandasse teaduskonda kaheaastasele kursusele, oli kursusevanem. Seejärel asus KGB ohvitserina tööle KGB esimesse osakonda (välisluure). 1980ndate algul saadeti KGB Dresdeni residentuuri, kus major Tokarev jagas töökabinetti KGB kapten Sergei Tšemezoviga. Dresdeni KGB residentuuris tutvus ta ka hiljem Venemaa presidendiks saanud Vladimir Putiniga. Pärast Berliini müüri langemist töötas ühe aasta (1990–1991) KGB Berliini residentuuri inspektsiooni osakonnas – "jälgis töötajate välimust."
1993–1996 oli Venemaa riikliku Sberbanki tütarettevõtte Russian-German Leasing Company välissuhete osakonna juhataja.
1996-1999 Venemaa Föderatsiooni presidendi kantselei välismaal asuva riikliku kinnisvarahalduse peadirektori asetäitja (UGP "Goszagransobenstvo"). Meedia seostas ülemineku kantseleisse Putini patronaažiga, kes oli tol ajal presidendi asetäitja.
1999–2000 Transnefti turvateenistuse ülem ja asepresident.
2000–2007 riigiettevõtte Zarubežneft peadirektor.
Alates 2007 Transnefti president.
Sanktsioonid
28. veebruaril 2022 kehtestas Euroopa Liit talle seoses Venemaa kallatungiga Ukrainale viisa- ja majandussanktsioonid. Tema Euroopa Liidu riikides olev vara külmutati.
Perekond
Abikaasa Galina Tokareva omab suurt kinnisvara Akulinino külas, kus asuvad Vladimir Jakunini, Sergei Tšemezovi, Arkadi Rotenbergi ja teiste Vladimir Putini siseringist pärit tippametnike ja ärimeeste lossid ja valdused. Tütar Maia Bolotova on farmaatsiaettevõtte Pharmeco ja Irwin 2 omanik. Lisaks kuulub talle ettevõte, mis haldab eliitkuurorti Horvaatias. Osales 2017. aastal koos president Putini ja endise töökaaslase Tšemezoviga oma endise ülemuse Matvejevi juubelil.
Berijev Be-12
thumb|Nõukogude Liidu [[sõjalennuk Berijev Be-12]] Berijev Be-12 Tšaika (vene keeles Бериев Бе-12 «Чайка», 'kajakas'; NATO koodnimi Mail) on NSV Liidu päritolu kahe turbopropellermootoriga amfiiblennuk, mis võeti 1961. aastal Nõukogude Liidu mereväes kasutusele allveelaevade avastamiseks ja tõrjeks ning vaatlus- ja merepäästelennukina.
Veepinnale maandumiseks kohandatud lennupaadi tüüpi kerega Berijev Be-12 on lisaks varustatud telikuga, mis võimaldab maanduda ka tavalistel maismaa lennuväljadel.
B6-vitamiin
B6-vitamiin ehk antidermatiitne vitamiin on geneeriline nimetus erineva struktuuriga orgaaniliste biomolekulide ja asendamatute, valdavalt eksogeensete mikrotoitainete, mis evivad B6-vitamiini laadset toimet, kohta.
B6-vitamiinil ja selle vitameeridel ning analoogidel ja derivaatidel on oluline roll bioloogilises katalüüsis ka kofaktorite ja koensüümidena. B6-vitamiini loetakse B-rühma vitamiiniks. See on mikrokogustes iga päev vajalik enamiku organismide mitmete bioloogiliste ja füsioloogiliste protsesside normaalseks toimimiseks. B6-vitamiinid on ka tunnustatud söödalisandid ja ravimpreparaadid. B6-vitamiini täielik puudumine (ka bioaktiivsuse minetanuna) toidus või kestev defitsiit võib organismile kahjulik ning koguni ohtlik olla, põhjustades haiguslikke seisundeid. Inimeste organism B6-vitamiini de novo ei sünteesi seega loetakse oluliseks selle saamist toidu (sealhulgas joogiga).
Vormid
pisi|[[Püridoksiin]]
Nimetus B6-vitamiin hõlmab kolme ühendit: püridoksiin, püridoksamiin ja püridoksaal. Nad on vitamiinse toimega tänu sellele, et muunduvad organismis koensüümseks püridoksaalfosfaadiks ja püridoksamiinfosfaadiks (vt koensüümid).
Teatakse kuut B6-vitamiini vitameeri :
Kofaktori toime omistatakse püridoksaal 5'-fosfaadile ehk PLPle. PLP on vajalik ligi 148 bioloogiliseks reaktsiooniks.
Saamine ja omandamine
Inimene saab B6-vitamiini nii loomsest kui ka taimsest toidust. Seda toodab märkimisväärses koguses ka soole mikrofloora. Loomsete ja taimsete saadustega liiguvad seedetrakti püridoksiin, püridoksamiin ja vitamiini fosfovormid (peamiselt püridoksaalfosfaat).
Fosfovormid defosforüülitakse seedekulglas aluselise fosfataasi toimel ning B6-vitamiini vabad vormid imenduvad passiivse difusioonina verre. Transportvormid veres on püridoksaal ja püridoksaalfosfaat (PLP). Kudedes fosforüülitakse B6-vitamiini ensüüm pürisoksaali kinaasi toimel PLP-ks.
B6-vitamiinisalvestamine organismis on tagasihoidlik, vaid umbes 25 mg.
Peamised allikad on maks, kala, munakollane, pähklid, leib, avokaado, banaanid, pärm, kaunviljad.
Biofunktsioonid
B6-vitamiini biofunktsioonid realiseeruvad enamasti koensüümse püridoksaalfosfaadi (PLP) kaudu, koensüümne püridoksamiinfosfaat leiab vähem kasutamist. PLP on koensüümiks eeskätt aminohapete ja süsivesikute ainevahetuse ensüümides. PLP-d vajab näiteks glükogenolüüs (glükogeeni lõhustamise võtmeensüüm glükogeeni fosforülaas). Lihaste glükogeeni fosforülaasis on üle poole inimorganismi PLP-st. Seda vajavad ka aminohapperühma ülekannet teostavad aminotransferaasid.
Auļi
Auļi on Läti rahvamuusika ansambel. Ansambel asutati 2003. aastal.
B6-vitamiin
Defitsiit
Defitsiit tekib alkoholismi ja seedetrakti krooniliste haiguste korral ning suukaudsete rasestumisvastaste preparaatide kasutamisel.
Defitsiidi esmatunnused:
Kestva pikaajalise defitsiidi tunnused:
Ravimid nagu isoniasiid (kasutatakse tuberkuloosi ravis) ja penitsillamiin (kasutatakse reumatoidartriidi ravis) häirivad samuti püridoksaali ja PLP kasutamist. Isoniasiidi kestval tarbimisel kaasuvat perifeerset neuropaatiat ja penitsillamiini tarbimisega kaasuvaid krampe saab vältida B6-vitamiini adekvaatsete dooside manustamisega.
Manustamine ja toksilisus
RDA (B6-vitamiini ööpäevane soovitatav kogus):
B6-vitamiini manustamine on hädavajalik defitsiidi puhul ilmnevate sümptomite korral. Tema oskuslik/adekvaatne manustamine võib ravi ühe komponendina olla efektiivne alkoholismi, stressi, rasvumise, dermatiitide, randmekanalisündroomi, lihaste düstroofia, reuma, tuberkuloosi, artriidi, gripi, neuriitide, peavalude, epilepsia jt haiguste korral.
B6-vitamiini on soovitatav manustada koos tiamiini, riboflaviini, pantoteenhappe, C-vitamiini, tsingi, magneesiumi ja mangaaniga. Selline komplekt garanteerib, et vastavate metaboolsete protsesside biokeemiline mõjutamine on süsteemne.
Toksilisust normaalsel tarbimisel ei esine. Päevase ohutu koguannuse ülempiir on korduval manustamisel kuni 100 mg, ühekordsel manustamisel 200 mg. Neid koguseid ei tohiks ületada, sest B6-vitamiin on suhteliselt toksiline.
Ajaloolist
1934. aastal avastas Paul György, et B2-vitamiin ja rottide antipellagra faktor on erinevad ained, ning nimetas selle aine B6-vitamiiniks.
1938. aastal teatas Paul György üsna samal ajal S. Lepkovsky ja J. Keresztesytaga B6-vitamiini keemilisest eraldamisest ning pakkus välja vitamiini nimetuse püridoksiin.
Eišiškės
Eišiškės (, poola Ejszyszki) on linn Leedus Vilniuse maakonnas Šalčininkai rajoonis, Eišiškėse valla halduskeskus. Asub merepinnast 159 meetri kõrgusel Valgevene piiri lähedal Verseka jõe kaldal.
Linnast kaks kilomeetrit idas asub Eišiškėse hüdroelektrijaam. Haridust annavad kaks gümnaasiumi, linnas on postkontor ja raamatukogu.
Ajalugu
Eišiškės on vana jatvingite asulakoht.
Väidetavalt oli sealse juudi kalmistu hauakividest vanim aastast 1097. Sel juhul on tegu ühe vanima juudi asulaga Ida-Euroopas. Millalgi XIV sajandi keskel rajati sinna kivist linnus, mida ajalooallikates on esmamainitud 1384. aastal. Vytautase ja Jogaila vahelistes sõdades sai sealne linnus kannatada.
Teoses "Die Litauischen Wegeberichte" (1384–1402) nimetatakse Eišiškėst linnaks. Esimene kirik rajati sinna 1398. aastal. XIV sajandi teisel poolel rajati sinna Leedu suurvürstidele kuuluv Eišiškėse mõis. Aastal 1433 põletasid Švitrigaila väed sealse alevi ja kiriku maha. Millalgi XV sajandi keskpaigas või teisel poolel sai Eišiškėsest ka ametlikult linn, aastal 1522 esines ta nende linnade loetelus, millel puudusid linnaõigused. Aastal 1500 ehitati sinna teine kirik, mis oli varasema kihelkonnakiriku abikirikuks. Aastal 1524 asutati sinna kihelkonnakool. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas Eišiškės kuuluma Ašmena maakonda.
Auli
Auli võib tähendada mitut asja.
Eišiškės
Ajalugu
XVII sajandil andis Jan III Sobieski linnale Magdeburgi õigused, et taastada sealne majandus. See sajand tõi nimelt kaasa linna languse, kuna see sai sõdades rängalt kannatada. Hävisid ka mõlemad kirikud, nii et sealne kihelkond taastati alles aastal 1700. Aastal 1706 põletasid Rootsi väed linna ja sealse kiriku taas maha. Aastal 1781 rajati Eišiškėsesse sünagoog. Hiljem laastasid Eišiškėst Targowica konföderatsiooni väed, Novembriülestõus ja aastal 1812 ka Prantsuse väed. XVIII sajandi keskpaigas kujunesid juudid asulas enamusrahvaks.
Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Эйшишки. Aastal 1830 rajati sealsele linnamäele Peterburi ja Varssavi vahelise optilise telegraafiliini torn. Aastail 1830–1831 laastas alevit koolera. Sealne katoliku kirik valmis aastail 1847–1852, töid juhatas Teoidor Narbutt. Aastal 1865 põles asula suuremalt jaolt maha. Aastal 1868 oli alevis 15 kõrtsi, seal toimusid Leedu kaguosa suurimad laadad. Aastail 1879 ja 1893 rajati alevisse tuletikuvabrikud. Aastal 1895 põles suurem osa alevist taas maha. See ei jäänud viimaseks tulekahjuks ja nii anti korraldus, et peatänavale ja turuplatsi ümber võib ehitada vaid punastest tellistest maju.
Aastal 1920 jäi Eišiškės Poola haldusalasse, kus hakkas kuuluma Nowogródeki vojevoodkonda. Pikka aega koolita olnud asulas avati aastal 1921 seitsmeklassiline kool, ent koolimaja ehitust alustati alles aastal 1938. Pooleliolev hoone kujunes sõja ajal Saksa vägede staabihooneks ja sai pommitamisel rängalt kannatada.
pisi|Juudi sünagoog 20. sajandi alguses Septembris 1941 juudi elanikud mõrvati. Kokku hukati seal 3500 inimest, neist 3446 olid juudid. Saksa okupatsiooni ajal tegutsesid alevi ümbruskonnas Armia Krajowa väeüksused, sõja järel aga leedu metsavennad. 19. ja 20. oktoobri vahelisel ööl tapsid Poola väed Yaffa Eliachi pere, kuid see võis olla ka eksitus, kuna sealses majas peatus ka SMERŠi kapten.
Elanikkond
1820. aastal oli 80% asula elanikest juudid.
1921. aasta rahvaloenduse andmetel oli Eišiškėse elanikest juute 28,84%, poolakaid 70,86% ja tatarlasi 0,29%.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanikest leedulasi 8,37%, venelasi 3,19%, poolakaid 83,26%, mustlasi 2,02%, valgevenelasi 1,64% ja ukrainlasi 0,5%.
Diseases Database
Diseases Database (haiguste andmebaas) on internetipõhine meditsiiniteemaline andmebaas. Andmebaasi eesmärk on esitada ristviitelist teavet meditsiini erinevate tahkude kohta.
Zelgauska
Zelgauska on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Arona vallas.
Zelgauska asub valla lõunaosas merepinnast 175 meetri kõrgusel Arona jõe kaldal. Asula jääb valla keskusest Kusast 4,5, piirkonna keskusest Madonast 8 ja Riiast 160 kilomeetri kaugusele.
Zelgauskas asub Arona raamatukogu. Sinna jääb Zelgauska bussipeatus, seal on ka põhikool.
Küla jääb Vestiena maastikukaitsealale.
Aastal 2007 oli külas 17 elanikku.
pisi|tühi|Zelgauska mõisa häärber aastal 2001
Oszczów
Oszczów on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Hrubieszówi maakonnas Dołhobyczówi vallas. Oszczów asub Ukraina piirist ligikaudu kahe ja poole kilomeetri kaugusel.
Hutteriidid
pisi|Hutteriidid Hutteriidid (saksa keeles Hutterer) on anabaptistide kommunaalne etnoreligioosne rühm, mis sarnaselt amišite ja mennoniitidega loeb oma ajaloo alguseks 16. sajandi alguse radikaalset reformatsiooni.
Hutteriitide liikumise algatas Jakob Hutter, kes rajas esimesed kolooniad 1528. aastal Schleitheimi tunnistuse baasil. Hutter suri 1536. aastal ning kuna kommuune iseloomustas ühisvara ja vastupanust hoidumine, on hutteriitidel mitmes riigis aastasadu kestnud diasporaad. Hutteriidid on rännanud korduvalt läbi Ida- ja Kesk-Euroopa. 18. sajandiks olid hutteriidid peaaegu välja surnud, 1770. aastal koliti Venemaa Keisririiki ning sajand hiljem Põhja-Ameerikasse. Järgmise 140 aasta jooksul kasvas hutteriitide arv mõnelt sajalt praeguse mitmekümne tuhandeni.
Tänapäeval elavad peaaegu kõik hutteriidid Lääne-Kanadas ja Ameerika Ühendriikide Suurel tasandikul.
Tallinna Abikeskus
Tallinna Abikeskus on 2001. aastal asutatud dispetšerteenistus, mis aitab ööpäev läbi lahendada Tallinna elanike kommunaalmuresid.
Häädemeeste Issandamuutmise kogudus
pisi|[[Häädemeeste Issanda Muutmise kirik]] Häädemeeste Issandamuutmise kogudus on EAÕK Pärnu ja Saare piiskopkonna kogudus Pärnumaal Häädemeeste vallas.
Ajalugu
Usuvahetusliikumine algas Pärnumaal Häädemeestel aastatel 1846–1848 Pihkva piiskopkonnast lähetati Pärnumaale Pihkva Vaimuliku Seminari kasvandik Kiprian Sarnet (Küprian Sarnet). Ta oli sündinud 1815. aastal Virumaal Roela vallas ja Riia vikaarpiiskopkonna ülempiiskop Filaret pühitses ta vaimuliku ametisse Kilingi Püha Nikolai koguduses. Häädemeeste õigeusu kogudus avati 18. septembril 1849. Riia vikaarpiiskopkonna piiskop Filaret pühitses koguduse esimeseks vaimulikuks preester Küprian/Kiprian Sarneti. Häädemeeste kogudusse kuulusid esialgu ka Orajõe, Laiksaare ja Tahkuranna valla õigeusklikud.
1873. aastal nimetati Häädemeeste Issandmuutmise kogudust ka Orajõe õigeusu koguduseks.
Häädemeeste õigeusu koguduse kihelkonnakool oli tegev aastatel 1874−1918 ning abikool 1855. aastal. Tänapäeval on taastatud ka vaimulike laulupäevade traditsioon, mis sai alguse Häädemeestel 1935. aastal.
Käesoleval ajal on Häädemeeste Issandamuutmise koguduse vaimulik ülempreester Ardalion Keskküla.
Koguduses teeninud vaimulikud
== Koguduses teeninud köstreid ==
Apekalnsi kirikumõis
Apekalnsi kirikumõis (saksa keeles Oppekaln Pastorat, läti keeles Apekalna mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Valga kreisis Apekalnsi kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Veclaicene vallas Peņķi külas.
442
442. aasta
Nizõ
Nizõ (ka Nisõ; vene Низы) oli küla Narva jõe paremal kaldal, nüüdisaegse haldusjaotuse järgi Venemaal Leningradi oblastis Slantsõ rajoonis Pljussa jõe kaldal.
Alad on praegu Narva veehoidla all.
Ajalugu
1920. aasta Tartu rahulepinguga läks küla Eesti Vabariigile, kus see kuulus Virumaa Vaivara kihelkonna Kose valda (alates 1939 ümbernimetatud Piiri valda). Vabariigi algusaastatel olid maakonnad jagatud kuni 1926. aastani lisaks valdadele ka kihelkondadeks, kuid ametliku jaotusena kirikukihelkondi seejärel enam ei eksisteerinud.
Külas asus Nizõ Mihhaili kirik (vene Низовская Михайловская церковь), mis valmis 1898.
Viited
www.narova.eu/nizy
Ernst Umhauer
thumb|Ernst Umhauer filmi "Kodus" esilinastusel oktoobris 2012. Georges Biardi foto
Ernst Umhauer (sündinud 2. detsembril 1989 Cherbourgis) on prantsuse näitleja, kes saavutas rahvusvahelise tuntuse osatäitmisega François Ozoni filmis "Kodus" (2012).
Umhaueri isapoolne suguvõsa põlvneb Alsace'ist, mis selgitab ka tema saksapärast perekonnanime. Eesnime Ernst andsid vanemad talle maalikunstnik Max Ernsti järgi. Ta sündis ja kasvas üles Cherbourgi linnas Manche'i departemangus.
Lõpetanud oma kodulinnas Marcel Cachini nimelise kolledži, jätkas ta õpinguid Jean-François Millet' nimelises lütseumis kino suunal, kuid lahkus koolist pärast teise kursuse kordama jäämist. Kolmel aastal võttis ta iganädalasi teatritunde Cherbourgi noorte kultuurimajas, kus tema juhendajaks oli Michel Beurton.