cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Koloratuursopran
Koloratuursopran on kõrgeim naishääleliik.
Koloratuursopranitel on kergem ja kõrgem hääl. Nende hääle ulatus on 2,5 oktaavi ja lõpeb 3. oktavi f-iga. Mõni laulab isegi 4. oktavi c-ni.
Eesti tuntumad koloratuursopranid on Elina Netšajeva, Veera Nelus, Pirjo Jonas, Margarita Voites ja Anu Kaal. Eestist oli pärit ka Miliza Korjus.
Jan Arlazorov
Jan Arlazorov (vene Ян Майорович Арлазоров) (26. august 1947 Moskva – 7. märts 2009 Moskva) oli vene teatri- ja estraadinäitleja.
Ta sündis juudi advokaadi peres. Lõpetas Štšukini-nimelise teatrikooli, töötas algul Laste Keskteatris, 1970. aastate lõpust alates Mossoveti-nimelises teatris.
Arlazorov suri pärast pikka ja rasket haigust 7. märtsil 2009 ja maeti 11. märtsil Moskva Vostrjakovo kalmistule.
Ta oli Vene Föderatsiooni teeneline kunstnik ja VI üleliidulise estraadiartistide konkursi laureaat.
2004. aasta Paul Kerese mälestusturniir
14.–20. juunil 2004 Tallinnas toimunud turniiril kogusid Eesti suurmeister Kaido Külaots ja Venemaad esindanud rahvusvaheline meister Artjom Smirnov võrdselt 8 punkti 9-st, kuid lisanäitajad andsid esikoha Külaotsale. Järgnesid 6.5 punktiga suurmeister Tomi Nybäck (Soome), Olav Sepp, Mikael Nouro (Soome), suurmeister Jānis Klovāns (Läti), Meelis Kanep ja Tarvo Seeman.
Vello Väärtnõu
thumb|[[Vaišravana. Vello Väärtnõu tehtud thanka]] Vello Väärtnõu (sündinud 17. juulil 1951 Kuressaares) on eesti budist ja kunstnik.
1970. aastatel astus ta Eesti NSV Kunstnike Liidu noortekoondisse. Veidi hiljem heideti Väärtnõu välja põhjendusega et tema käitumine ei vasta nõukogude kunstniku käitumisele, lisaks et ta ei ole maksnud autoinspektsioonile trahve kiiruse ületamise eest. Samal ajal hakkas ta Eestis budismi propageerima. Karjalas piiriületamise katse eest pandi Väärtnõu koos Tarmo Urbiga vangi, kust vabanes 1982. aastal. 1982. aastal asutas ta Eestimaa Budistliku Vennaskonna, mille liikmes- ja lähiringkond sai tuntuks Taola nime all. 1986. aastal ostis Väärtnõu Pärnumaal Veltsas talukoha eesmärgiga rajada sinna Njingma budistlik klooster.
Vello Väärtnõu on Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei (ERSP) loomise idee autor. Ta oli üks 14 inimesest, kes allkirjastas 21. jaanuaril 1988 "Ettepaneku Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei loomiseks" ja partei programmi. 30. jaanuaril 1988 avalikustati need tema ettevõtmisel korraldatud pressikonverentsil välisajakirjanikele Moskvas. Sama aasta veebruaris saadeti ta dissidentluse eest Nõukogude Liidust välja ja asus elama Rootsi, kus töötas arvutigraafikuna ja tegi kunstinäitusi. Eksiilis veedetud ajast viibis ta mitu aastat ka Himaalajas, kus töötas kaameramehena, külastas koos Lääne teadlastega kloostreid ja õpetlasi ning rajas stuupasid. Samal ajal õppis Väärtnõu Tribhuvani ülikoolis, kus omandas hariduse tibetoloogia ja budoloogia erialal, kuna KGB ei lasknud teda Tartu ülikooli astuda, samuti teiste ülikoolide uksed olid tema jaoks suletud. Väärtnõu õppis ka Nepali kloostrites. 2006. aastast on ta koostanud tasuta kasutamiseks mõeldud Tiibeti budismi veebientsüklopeediat.
2007. aastal naasis Rootsi kodakondsusega Väärtnõu Eestisse ja hakkas Veltsa talukohta korrastama. Ühtlasi asus ta organiseerima Tallinna Ülikoolis toimuvat konverentsi "Budism ja Põhjala".
Cicero
pisi|Cicero büst Marcus Tullius Cicero (traditsiooniline hääldus ['tsitseroo], klassikalises ladina keeles ['kikeroo]) (3. jaanuar, 106 eKr – 7. detsember, 43 eKr) oli Vana-Rooma oraator, poliitik, poliitiline filosoof, jurist ja filosoof. Teda peetakse üheks suurimaks Rooma oraatoriks ja kirjanikuks. Cicero tegevusega on väga lähedalt seotud 17.–18. sajandi mõtlejate Locke'i, Voltaire'i ja Hume'i teooriad ja vaimne tegevus.
Elulugu
Cicero sündis Arpinumi linnas Latiumis rikka lihtkodaniku ja ratsaniku seisusest perekonnas. Tema esivanemad teenisid elatist oma hobuse ja relvadega sõdades, hiljem maksukogujatena. Tema vanaisa Marcus Cicero oli teise sajandi viimasel veerandil vastu Marcus Gratidiuse katsele tuua salajane hääletamine Arpinumi linna, vaatamata sellele, et ta oli ise abielus Gratidiuse õega. Tema tegevuse eest Gratidiuse katse vastu õnnitles teda M. Aemilius Scaurus (115 e.Kr. konsul). Marcus Gratidius ise oli abielus Gaius Mariuse õe Mariaga; nii olid Arpinumi tähtsaimad perekonnad Marii, Gratidii ja Tullii Cicerones kõik omavahel abielude kaudu seotud.
Ta tuli noorukina Rooma ning sai suurepärase retoorika-, filosoofia- ja õigusteadusalase hariduse, mis viisid teda aste-astmelt karjääriredelil ülespoole. Umbes 15-aastaselt alustas Cicero retoorikaõpinguid L. Licinius Crassuse (95 eKr konsul) juures koos oma venna Quintus Ciceroga. Kõikidesse kõrgetesse ametitesse pääses ta noorimana, mis oli üldse lubatud. Kolmekümneselt oli ta kvestor Sitsiilias ja neljakümneselt preetor. 43-aastaselt Rooma konsul (63 eKr). Tema suurim tegu oli konsulina 63. aastal paljastada Catilina korraldatud vandenõu nelja kuulsa kõnega, millest kuulsaim algab sõnadega: "Kui kaua veel, Catilina, mõtled sa proovile panna meie kannatust. Kui kaua veel mõnitavad meid su märatsevad meeled? Millise piirini hoopleb su ohjeldamatu jultumus? ..."
Vello Väärtnõu
Väljaande Perth Now andmeil elab Väärtnõu alates 2010. aastast Austraalia väikelinna Yorki lähedal talumajas. 2012. aastal korraldas ta konverentsi "Budism ja Austraalia", mille tervituskõnes tänas ta ürituse organiseerimisele kaasa aitamise eest Henri Lebedevi ja kaht teist Pärnust pärit eestlast. Need kolm isikut vahistati Austraalias sama aasta 6. septembril ja neile esitati süüdistus Eestist Austraaliasse tööle vahendatud kahelt mehelt passide äravõtmises, ähvardustega tööle sundimises ja palga maksmata jätmises. Ajalehe The Weekend Westi ajakirjaniku teatel peatus Väärtnõu konverentsiga seoses majas, kuhu oli registreeritud Lebedevi vahendusfirma, mille üks direktoritest oli politsei andmetel ka Väärtnõu. Murdochi ülikooli kodulehel avaldatud kuulutusel konverentsi "Budism ja Austraalia" kohta oli kontaktisikuks märgitud Henri Lebedev koos telefoninumbriga, mis Lääne-Austraalia budistide nõukogu veebilehel on aga esitatud Väärtnõule kuuluvana. Budismiteemaline portaal, mille taga oli Vello Väärtnõu, eemaldas hiljem tema tervituskõne tekstist süüdistatavate nimed ja nende konverentsiga seotud fotod ning tegi avalduse, milles väideti, et Henri Lebedevil pole konverentsiga mingit seost.
Cicero
Elulugu
Kui teda oli süüdistatud vandenõus, põgenes Cicero maapakku, kust naasis aasta hiljem, kuid oli kaotanud oma poliitilise mõju. Kodusõja puhkemisel astus Cicero võitlusesse Pompeiuse poolel, kuid pälvis peale kaotust siiski andestuse Caesari poolt kui nõrga poliitilise aktiivsusega tegelane. Peale Caesari surma astus ta jälle tegevusse, püüdes taastada vabariiklikku korda ning ründas keisririigi pooldajaid teravalt 14 filipikas. Antoniusele oli ta tegevus vastumeelt ja ta hukati 7. detsembril 43 eKr.
Vello Väärtnõu
Hiljem samal aastal leidis politsei Väärtnõu maja läbi otsides end voodi alla peitnud isiku, keda ei suudetud aga kohe tuvastada ja peagi vabastati. Hiljem selgus, et tegu oli rahvusvaheliselt tagaotsitava kurjategija Ivar Närepiga, kes oli Eestis 2007. aasta Pärnus peksmise eest süüdi mõistetud. Väärtnõu ise olevat sel ajal Hiinas viibinud. Väärtnõu on ainukese eestlasena pidanud loenguid Berkeley ülikoolis. Samuti Hiina Budistlikus Akadeemias Pekingis.
2010. aastal alustas ta Tiibeti budistliku entsüklopeedia projekti. Sellest on saanud üks suuremaid budistlikke veebientsüklopeediaid. See sisaldab terminisõnastikke sanskriti, paali, tiibeti ja hiina keeles. Kokku sisaldab see entsüklopeedia rohkem kui 86 700 artiklit ja raamatut budismi alal.
Cicero
Cicero teosed
pisi|Opera omnia, 1566
Kõned
Cicero kõnedest on säilinud 58 (osa neist katkendeina). Kõned on peetud kohtus, senatis ja rahvakoosolekul. Sisuliselt jagunevad ta kõned poliitilisteks ja kohtukõnedeks, esimesed on peetud rahvakoosolekul või senatis, teised kohtus.
Cicero esimesed kõned kaldusid stiililt asianismi, järgmistes kõnedes aga arenes juba isikupärane stiil. Kõnelemises oli talle eeskujuks Demosthenes. Cicero kõnesid peeti Rooma ajaloo parimateks. Lisaks otsesele kasutamisele kohtupraktikas ja poliitikas olid kõned mõeldud ka avaldamiseks kirjandusteosena, ent ümbertöötatud kujul.
Cicero teiseks tähtsaks kohtukõnede näiteks on Verrese protsessil peetud kõned. Verres oli Rooma asehaldur. Propreetorina Sitsiilias rõhus ta elanikke ja omandas neile kuuluvaid kunstiväärtusi. Cicero kaebas Gaius Verrese kohtusse ja kirjutas seitse süüdistuskõnet, millest kaks kandis ise kohtus ette. Verres mõistis, et tal ei ole lootust süüdimõistmisest pääseda, ning tasus 40 miljonit sestertsi kahjutasu ja läks pagendusse.
Retoorikaalased teosed
Cicero retoorikaalastest teostest on kuulsaimad kolm: "De oratore" ("Kõnemehest", 55 eKr), milles autor loob haritud kõnemehe ideaalkuju; "Brutus" (46 eKr), mis käsitleb Rooma kõnekunsti ajalugu; "Orator" ("Kõnemees", 46 eKr), milles Cicero arutleb parima kõnestiili üle, õigustades seejuures iseenda valikuid.
Filosoofilised teosed
Osaliselt on säilinud Cicero riigifilosoofilised teosed "De re publica" ("Riigist") ning "De legibus" ("Seadustest"). Oluline on ka teos "Cato Maior de senectute" ("Cato Vanem vanadusest").
Kirjad
Cicero kirjavahetusest on säilinud neli kogumikku (üle 900 kirja): "Epistulae ad familiares" ("Kirjad lähedastele"), "Epistulae ad Atticum" ("Kirjad Atticusele"), "Epistulae ad Quintum fratrem" ("Kirjad vend Quintusele") ja "Epistulae ad Brutum" ("Kirjad Brutusele"). Need on hindamatuks allikaks Cicero elu ja tegevuse, Rooma ajaloo ja poliitika kohta. Osaliselt on neis kogumikes säilinud ka Cicerole saadetud kirju.
Tallinna asumid
Tallinna kaheksa linnaosa jagunevad kokku 84 asumiks. Mitmes asumis on omakorda määratletud ka allasumid (näiteks Vanalinna asumi allasumid on all-linn ja Toompea).
Asumite tänapäevased nimed ja piirid pandi paika 1991. aastal. Siis püüdis Tallinna nimekomisjon koostöös ajaloolastega taastada teise maailmasõja eelset territoriaalset jaotust, kus see võimalikuks osutus.
Asumid
pisi|[[Haabersti linnaosa]] pisi|220x220px|[[Kesklinna linnaosa]] alt=|pisi|[[Kristiine linnaosa]] pisi|[[Lasnamäe|Lasnamäe linnaosa]] pisi|[[Mustamäe linnaosa]] pisi|[[Nõmme linnaosa]] pisi|[[Pirita linnaosa]] pisi|[[Põhja-Tallinn|Põhja-Tallinna linnaosa]]
Tomsk
Ajalugu
Linn on rajatud Boriss Godunovi käsul 1604. aastal kindlusena Tomi jõele, tatarlaste maale. Linnaõigused sai 1782. aastal. 1804. aastal sai Tomski kubermangu keskuseks.
Haridus
Tomsk on kuulus puitarhitektuuri poolest.
Majandus
Tänapäeval on Tomsk infotehnoloogiatööstuse keskus. Linnas on ka suured masinaehituse, keemiatööstuse ja metallurgiaettevõtted.
Sport
Tomskis tegutseb jalgpalliklubi Tomski Tom.
Tuntud tomsklasi
Tomskis on sündinud Karl Vaino.
2005. aasta Paul Kerese mälestusturniir
pisi|180px|[[Meelis Kanep, võitnud 2005. aastal Paul Kerese mälestusfestivali raames peetud põhiturniiri]]
2005. aasta Paul Kerese mälestusturniir (A-turniir) oli Paul Kerese mälestusfestivali raames Tallinnas peetud suurmeistrinormiga põhiturniir (A-turniir) klassikalises males.
28. augustist 4. septembrini 2005 Tallinnas Paul Kerese Malemajas peetud turniiril saavutas esikoha Meelis Kanep 6,5 punktiga 9-st ja täitis ühtlasi kolmandat korda rahvusvahelise suurmeistri normi.
A-turniiri lõpptabel
1. rm Meelis Kanep (Eesti) 6,5 punkti 9-st, 2.–3. rsm Normunds Miezis ja rsm Edvins Kengis (mõlemad Läti) 6 p, 4.–5. rsm Kaido Külaots (Eesti) ja rm Ilmars Starostits (Läti) 5,5 p, 6. rm Tarvo Seeman (Eesti) 5 p, 7. rsm Mihhail Rõtšagov (Eesti) 4 p, 8. rm Vladimir Žavoronkov (Eesti) 3 p, 9. rm Artjom Smirnov (Venemaa) 2 p, 10. Rainer Raud (Eesti) 1,5 p.
Artur Rinne
pisi|Artur Rinne haud [[Metsakalmistul]] Artur Rinne (25. september 1910 Narva – 31. jaanuar 1984 Tallinn) oli eesti laulja, lavastaja ja telerežissöör.
Elulugu
Teise maailmasõja lõpus 1944. aastal Artur Rinne mobiliseeriti, ta läbis Eesti SS-leegioni Kindralinspektuuri sõjakirjasaatjate kursused ja teenis 20. Eesti SS-vabatahtlike diviisi Sõjakirjasaatjate rühmas, koos Jüri Remmelgase, Agu Kase, Avo Keerendi ja Karl Gailitiga.
Aastatel 1950–1956 viibis ta represseerituna Jertsevo vangilaagris Arhangelski oblastis Põhja-Venemaal.
Aastatel 1956–1970 töötas Artur Rinne Eesti Televisioonis ja Eesti Telefilmis režissöörina, 1947–1950 ja 1971–1980 oli Eesti NSV Riikliku Filharmoonia solist. Maetud Tallinna Metsakalmistule, teatritegelaste kvartalisse.
Isiklikku
Artur Rinne tütar on arst ja rahvatantsujuht Mallika Koel.
Klaviatuur (muusika)
thumb|Kolme[[oktavine klaviatuur]]
Klahvi vajutamisel tekib heli.
Klahvid on järjestatud helikõrguse järjekorras: vasakul on madalamad (väiksema helisagedusega) ning paremal kõrgemad (suurema helisagedusega) helid.
Tänapäevane klaviatuur koosneb tavaliselt valgetest ja mustadest klahvidest. Valged klahvid vastavad alushelidele ja mustad klahvid alushelide alteratsioonidele. Valged ja mustad klahvid kokku moodustavad kromaatilise helirea.
Kromaatilist helirida tähistavad klahvid on rühmitatud tsükliliselt 12 kaupa. Iga kõrvutise klahvi vahe on pooltoon. 12-klahviliste tsüklite algusklahvide vahe on puhas oktav.
Kõige varasem teadaolev klaviatuur oli vesiorelil.
Joonmõõtkava
Joonmõõtkava on mõõtkava esitamisviis, mille puhul kasutatakse võrdseteks lõikudeks jaotatud sirgjoont. Jaotised näitavad, kui suur vahemaa looduses vastab ühele lõigule kaardil. Nullist vasakule jääv vahemik on jagatud lühemateks lõikudeks.
Eesti kriminaalkirjandusteoste loend
''Siin on loetletud Eesti kirjanike kriminaalromaane ja teisi kriminaalkirjanduse alla kuuluvaid teoseid.
Joonmõõtkava
Joonmõõtkava konstrueerimine
Joonmõõtkava konstrueerimiseks kantakse ühele sirgjoonele teatavat lõiku, mida nimetatakse mõõtkava aluseks a (kusjuures alus on pikkusega 1–5 cm), millele vastab maastikul tüvenumbriga 1 algav lõik (1, 10, 100 m  jne).
Näiteks
Täpsuse suurendamiseks konstrueeritakse põik- e transversaalmõõtkava, valides sobiva aluse, nagu joonmõõtkaval. Vasakul olevad nn põikjooned ja alusega paralleelsed jooned jagavad aluse kümnendosa aluse sajandikosadeks.
Joonmõõtkava kasutamine
Sirkli (ka joonlaua või pabeririba) abil mõõdame kaardil vajaliku vahemaa. Asetame sirkli vasaku haara joonmõõtkava nullpunktile. Nihutame sirklit nii palju vasakule, et sirkli parem haar jääks täisarvu tähistavale joonele. Tegeliku vahemaa leidmiseks liidame omavahel nullpunktist vasakule jääva haara kauguse nullpunktist ning nullpunkti ja sirkli parema haara vahelise kauguse.
Helgoland
thumb|Helgolandi vaade linnulennult Helgoland (friisi keele Helgolandi murdes Deät Lun 'maa', inglise keeles Heligoland) on kahest saarest koosnev ala Põhjamere Saksa lahes. Saared kuuluvad Saksamaa Schleswig-Holsteini liidumaa Pinnebergi kreisi.
Helgolandi pindala on 1,7 km². Helgoland koosneb kahest saarest (1 km² ja 0,7 km²), millest vaid suurem on asustatud. Helgolandil elab 1267 inimest (2008). Suurem osa elanikest on friisid.
Helgoland on maksuvaba tsoon. Saare majandus põhineb tubaka, alkoholi ja parfümeeriatoodete müügil turistidele. thumb|Helgolandi lipp
Ajalugu
1231. aastal kuulutas Taani kuningas Valdemar II saared Taani valduseks. Saared olid korduvalt ka Schleswigi krahvide valduses.
1714. aastal hõivas saared taas Taani.
1807. aastal vallutasid Helgolandi britid.
1890. aastal anti saared Helgolandi-Sansibari lepinguga Saksamaale.
Sopran
Sopran on kõrgeim naishääl. Sopran muutus kõige olulisemaks hääleliigiks alles ooperi õitsenguga Itaalias 1600. aastatel. Kuna paljud rollid olid kirjutatud meessopranile (kastraadile), siis muutus populaarseks naiste esinemine meeste kostüümides. See traditsioon levis kõikidesse teatrivormidesse. 18. ja 19. sajandil hakati ooperipartiisid kirjutama kindlatele artistidele. Sopranil ja metsosopranil hakati vahet tegema alles 19. sajandi teisel poolel. Enne 1850. aastat loodud sopranirollid on tänapäeva mõistes kirjutatud metsosopranile. right|90px|
Koloratuursopran
left|125px| Koloratuursopranitel on kergem ja kõrgem hääl. Nende hääle ulatus on 2,5 oktavit ja lõpeb 3. oktavi f-iga. Mõni laulab isegi 4. oktavi c-ga.
Koloratuursopranite partiisid ooperites:
Lüüriline sopran
Lüüriline sopran on kõige loomulikum naishääl.
Lüüriliste sopranite partiisid ooperites:
Dramaatiline sopran
Dramaatiline sopran sobib Wagneri ja Verdi ooperitesse, kuid nende puudumise korral laulavad dramaatilist sopranit lüürilised sopranid ja mõnikord ka kõrgete nootidega metsosopranid.
Dramaatiliste sopranite partiisid ooperites:
Subrett
left|125px| Subrett on kergem lüüriline, mõnikord koloratuurne sopran. Subretiks nimetatakse ka kelmikate ja üleannetute naisosade täitjat koomilises ooperis, operetis, muusikalis või laulumängus.
Subretipartiisid ooperites:
Spinto
Seda nimetust kasutatakse itaalia tenorite puhul, aga nii nimetatakse ka jõulisemaid lüürilisi sopraneid, kes on suutelised dramaatilisteks rollideks.
Spintopartiisid ooperites:
Usa (Jaapan)
Usa on linn ja kohaliku omavalitsuse üksus Jaapanis Ōita prefektuuris.
Juhan Narma
Juhan Narma (kuni 29. juulini 1940 Juhan Nihtig; 14. oktoober 1888 Aluste küla, Vändra vald, Pärnumaa – 19. oktoober 1942 Tavda, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik.
Usa (Jaapan)
Aastal 2005 liideti Usaga Ajimu linn ja Innai linn.
Linnas asub 725. aastal rajatud Hachimanile pühendatud shinto pühamu.
Juhan Narma
Alates 28. veebruarist 1929 oli ta Tšiili aukonsul Tallinnas.
Juhan Narma oli muu hulgas ajalehe Uus Eesti direktor (1935–1940) ja ETK juhataja. Kuulus Isamaaliitu.
21. juunist 25. augustini 1940 oli ta Johannes Varese valitsuse majandusminister, Tööstuskaubastu plaaniosakonna juhataja.
Juhan Narma arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 ja ta suri eeluurimise ajal Venemaal.
Eugenia Basilewsky
Eugenia Basilewsky (sündinud Eugenia von Wirén; 13. detsember 1917 Sevastopol, praegune Ukraina – 1. veebruar 2006 Solna, Rootsi) oli eestirootsi päritolu tuntud Rootsi joogaõpetaja.
Ta isa Robert von Wirén oli eestirootslane, ema venelanna, kes suri varakult. Kui Eugenia oli 10-aastane, tõi isa ta Eestisse Tallinna, kus ta lõpetas Luise tänaval asunud saksa õppekeelega Tallinna V gümnaasiumi. Ta esimene abikaasa oli Vladimir von Pezold.
Teise maailmasõja algul siirdus perekond Saksamaale, kus Eugenia DP-laagris tuberkuloosi haigestus. Sanatooriumis juhuslikult kätte sattunud joogaraamat haaras ta meeled ja mõtted. Eugenia tervenes tuberkuloosist täielikult, sooritades joogas ette nähtud hingamis-, krokodilli- ja tiigriharjutusi.
1942 sündis poeg Alexander, kellega 1951. aastal Eugenia Rootsi siirdus. 1953 abiellus ta Ivan Basilewskyga (ka Basilevski) (1898–1989), iseseisvuse ajal Eestis elanud metsainspektori ja andeka välisvene luuletajaga, kes muu hulgas võitles Sinimägedes Punaarmee vastu.
Eugenia õppis ära sanskriti keele, õpetades seda ka muuhulgas ülikoolis, andis palju joogakursusi Rootsis ja naaberriikides, asutas Yoga Light Centeri ja oli aastaid Rootsi joogaõpetajate liidu esimees. Peale selle aitas ta kaasa sellele, et jooga lisati Rootsi koolide vabatahtlike õppeainete kavva. Ta õppis suurte meistrite käe all, eriti indialase Yesudiani juures Luganos Šveitsis. Ta valdas täiuslikult oma keha.
Teosed
Ta sai rahvusvaheliselt tuntuks pärast Rootsi mainekas kirjastuses Bonnier avaldatud raamatu ”Slappna av med yoga” (1976) ilmumist soome keeles pealkirja "Terveyttä joogasta" (Helsingi: Otava, 1979). Seejärel anti välja ka hispaaniakeelne tõlge "Salud con yoga" (Bilbao: Mansajero, 1981). Rootsikeelse joogaraamatu kaanepildil poseerib autor ise ja näitab ka teose arvukatel fotodel, kuidas harjutusi sooritada. Ta õpilastest on paljud asunud tööle terapeutidena alternatiivmeditsiinis.
Kaardivõrk
thumb|400px|Maa kaardivõrk. Punase värviga on kujutatud [[ekvaator ja Greenwichi meridiaan]] Kaardivõrk on paralleelide ja meridiaanide võrk, mille abil saab määrata eri punktide geograafilisi koordinaate.
Artur Hüüs
Artur Hüüs (1885 – 1942) oli Eesti majandustegelane.
Lõpetanud Tallinna Reaalkooli 1903. aastal ja Riia polütehnikumi kaubandusteaduskonna 1908. aastal. Korporatsioon Vironia vilistlane.
Osales Vabadussõjas Tallinna kaitsepataljoni koosseisus.
Ta oli Tallinna Laevaühisuse direktor.
Ta oli Rumeenia aukonsul Tallinnas. 1938. aastal nimetati ta Rumeenia aupeakonsuliks.
Julius Lill
Julius Lill (18. juuli 1878 – 1. veebruar 1951 Stockholm) oli Eesti poliitik ja farmatseut. Korp! Sakala auvilistlane.
Ta oli IV Riigikogu, Majaomanikkude Koja, Rohuteadlaste Koja, Kaubandus-Tööstuskoja ja Tartu linnavolikogu liige.
Ta oli ka Rootsi aukonsul Tartus.
Julius Lill oli abielus Linda Lillega (sündinud Linda Sepa; 27. märts 1901 Tartu – 24. veebruar 1973 Stockholm).
Kummardus Katalooniale
"Kummardus Katalooniale" (inglise "Homage to Catalonia") on George Orwelli minavormis kirjutatud jutustus, mis põhineb autori Hispaania kodusõjas kogetul.
Teos valmis 1938. aasta jaanuaris, kuid kõikide Orwelli raamatute senine kirjastaja sotsialist Victor Gollancz keeldus selles sisalduva Hispaania kommunismi kriitika tõttu teost avaldamast. "Kummarduse Katalooniale" avaldas neli kuud hiljem kirjastaja Fredric Warburg.
Alexander von Helffreich
Alexander Georg von Helffreich (Venemaal tuntud kui Aleksandr Bogdanovitš, vene keeles Александр Богданович Гельфрейх) (16. (ukj 28. mai) 1826 Lohu mõis – 26. veebruar (ukj 10. märts) 1908 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi sõjaväelane (jalaväekindral).
Elulugu
Hariduse omandas Peterburis kaardiväe alampraporštšikute koolis. Teenistust alustas 1845. aastal Preobraženski kaardiväepolgus. 1864. aastaks oli ta tõusnud polkovnikuks. 1864−1868 oli ta Tema Kõrguse kaardiväe kütipataljoni komandör. Järgnevalt ülendati kindralmajoriks ja nimetati Izmailovo kaardiväepolgu komandöriks, kellena teenis 1873. aastani. Aastatel 1873−1876 oli ta 1. kaardiväe jalaväediviisi 3. brigaadi komandör. 1878. aastal ülendati kindralleitnandiks. 1879−1888 oli ta I armeekorpuse koosseisu kuulunud 37. jalaväediviisi ülem; tema ülemaks oli vürst Alexander Magnus Friedrich Barclay de Tolly-Weymarn (1824–1905). Läks erru jalaväekindrali auastmes.
Perekond
Tema vanemad olid Gotthard August von Helffreich ja Vasula mõisast pärit Charlotte Wilhelmine Annette von Stiernhielm (1802–1872). Tema ema oli filosoofi ja lingvistika teadusharu looja Georg von Stiernihielmi (1598–1672) järeltulija.
Alexander von Helffreich abiellus 10. veebruaril 1854 Peterburis sõjaväearsti James Wylie (surnud 1850) ja Wera von Arpshofeni tütre Helena Wyliega (1833–1921 Lohu). Abikaasa vend Mihhail Villie (1838–1910) oli akvarellikunstnik ja akadeemik.
Theodor Mommsen
Christian Matthias Theodor Mommsen (30. november 1817 – 1. november 1903) oli saksa ajaloolane. Tema tööd Rooma ajaloost omavad endiselt tähtsust. 1902. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna. Samuti oli ta Preisi ja Saksamaa parlamentide liikmena oluline poliitik. Tema õigusteaduslikel töödel Rooma õigusest ja võlaõigusest oli suur mõju Saksa tsiviilkoodeksi (BGB) koostamisele.
1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
1954. aasta MM-finaalturniiri korraldamise andmine Šveitsile oli loogiline, kuna FIFA peakorter asus Zürichis ja 1954. aastal tähistati ka FIFA asutamise viiekümnendat aastapäeva. Kuigi šveitslastele anti korraldusgarantii juba FIFA esimesel sõjajärgsel kongressil 1946. aastal, tuli lõplik jah-sõna aga FIFA kongressil 22. juulil 1950 Rio de Janeiros.
Tänu nii pikale etteteatamisele jäi šveitslastel ettevalmistusteks ja uute staadionide ehitamiseks kaheksa aastat. Ehkki korraldusliku poole pealt võis neile etteheiteid teha, saatis võistlust siiski edu. Šveitslased teenisid võistluse korraldamisega kasumit, kuigi staadionid mahutasid suhteliselt vähe pealtvaatajaid. Esimest korda olid mängupaikades üles seatud ka telekaamerad ja tähtsamatest mängudest tehti ülekandeid, šveitslaste ärivaistu tunnistuseks oli MM-i mälestusmündi vermimine. Mängupaikadeks olid Basel, Bern, Genf, Lausanne, Lugano ja Zürich.
Osalejaid registreeriti 31. jaanuarini 1953 ja huvilisi kogunes 45. Neist 39 loositi 15. veebruaril 1953 valikgruppidesse, pärast seda loobus veel kolm riiki.
Artur Erich
Artur Erich on pseudonüüm, mida kasutasid Erika Esop ja Ira Lember alates 1988. aastast kahasse kirjutatud romaanide avaldamisel.
1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
1954. aastal pani FIFA presidendi kohustused maha tolleks ajaks juba 80-aastane Jules Rimet ning tema järglase belglase Rodolphe Seeldrayersi juhtimisel otsustati taas muuta MM-finaalturniiri formaati, paraku siiski segasema suunas.
Artur Erich
Pseudonüüm koosneb Ira Lemberi isa Arturi ja Erika Esopi isa Erichi nimest. Kui Erika Esop 1999. aasta lõpus suri, otsustas Ira Lember jätkata Artur Erichi nime all kirjutamist üksi. Et eristada kahasse kirjutatud romaane üksi kirjutatuist, märkis ta järgnevate raamatute autoriks Artur I. Erichi.
Pseudonüümi tekkimise ajend oli mõlema kirjaniku soov võtta osa romaanivõistlusest, kuid kuna nad olid liiga kaua viivitanud, oli tähtajani jäänud vaid pool aastat. Üksi ei oleks enam romaani kirjutada jõudnud. Nii otsustatigi kirjutada romaan kahasse. Varjunime sundis neid kasutama kartus eelarvamuste ees.
1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
16 finalisti jagati esmalt nelja alagruppi, kusjuures kaks meeskonda olid igas grupis asetatud ja omavahel mängima ei pidanudki! Märkimisväärne oli ka, et viigi korral mängiti juba alagruppides lisaaega. Iga grupi kaks paremat jätkasid veerandfinaalides, kus paarid loositi. Loos otsustas vastased ka poolfinaalis. Finaalturniiri alagrupid loositi 30. novembril 1953 Zürichis.
Veerandfinaali viimases mängus toimus Ungari ja Brasiilia jalgpallurite vahel inetu vahejuhtum, mida hiljem nimetati Berni lahinguks. Nimetatud kohtumises tuli inglasest kohtunikul Ellisel eemaldada kaks brasiillast ja üks ungarlane ning käsikähmlus jätkus ka pärast lõpuvilet rõivistus. Ajalukku läks kohtumine sellega, et esimest korda finaalturniiride ajaloos realiseerisid mõlemad meeskonnad ühes mängus penalti – ungarlastest oli täpne Mihaly Lantos ja brasiillastest Djalma Santos.
Edukamad väravalööjad
11 – Sandor Kocsis (Ungari) 6 – Max Morlock (Saksamaa LV) 6 – Josef Hügi (Šveits) 6 – Erich Probst (Austria) 4 – Ferenc Puskás (Ungari) 4 – Nandor Hidegkuti (Ungari) 4 – Hans Schäfer (Saksamaa LV) 4 – Ottmar Walter (Saksamaa LV) 4 – Helmut Rahn (Saksamaa LV) 4 – Carlos Borges (Uruguay) 4 – Ernst Stojaspal (Austria) 4 – Robert Ballaman (Šveits)
Luutsia Vallaste
Luutsia Vallaste (eesnimi ka Lucie, perekonnanimi kuni 1935 Pedras või Põdras, kuni 1936 Jürisson; 26. aprill 1908 Peterburi – ?) oli eesti folklorist.
Ta lõpetas 1926. aastal Võru Tütarlaste Gümnaasiumi ning õppis Tartu Ülikoolis filosoofiat aastatel 1926–1932 ja bibliograafiat (lõpetas 1934), filosoofiamagister (1935).
Töötas Tartu Ülikooli raamatukogus ja kuulus Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingusse.
1944. aastal põgenes Saksamaale.
Artur Erich
Esimene ühiselt kirjutatud raamat "Äike" sai romaanivõistlusel III koha, kusjuures I auhinda välja ei antud. Mõnda aega arvati, et Artur Erich on vanem mees. Pseudonüümi taga olevad autorid selgusid alles 1996. aastal.
Teosed
Pseudonüümi Artur Erichi all avaldas tandem neli ajaloolist romaani, mis moodustavad tetraloogia:
Pseudonüümi Artur I. Erichi all avaldas Ira Lember veel sama perekonna eel- ja järellugudena neli romaani:
Tšeptsa
pisi Tšeptsa (vene Чепца, udmurdi Чупчи) on Vjatka parem lisajõgi. Saab alguse Ülem-Kama kõrgustikult Permi krais ja suubub Kirovo-Tšepetski linnas Vjatkasse. Tšeptsa muudab korduvalt järsult suunda. Pikkus umbes 500 km.
Sotsioloogia
Sotsioloogia on sotsiaalteadus, mis uurib sotsiaalsete gruppide, inimese ja ühiskonna vahelisi seoseid.
Sotsioloogia on nii metodoloogiliselt kui temaatiliselt väga lai teadusala. Traditsiooniliselt on keskendutud sotsiaalse kihistumise, klasside, mobiilsuse ja religiooni, ilmalikustamise, õiguse ja kõrvalekallete uurimisele. Kuna kogu inimtegevus sõltub sotsiaalselt struktuurist ja indiviididest, siis on sotsioloogia fookus laienenud ka tervise-, militaarsete ja karistusasustuste, Interneti ja isegi sotsiaalse aktiivsuse teaduslikule uurimisele.
Kasutatavate teaduslike meetodite valik on samuti laienenud. Sotsiaalteaduste uurijad koguvad informatsiooni erinevate kvalitatiivsete ja kvantitatiivsete meetodite abil. Kui 20. sajandi keskel sagenesid tõlgendatavad, hermeneutilised ja filosoofilised lähenemised ühiskonna analüüsimisele, siis sajandi lõpus hakati kasutama rohkem analüütilist sotsioloogiat ja matemaatilisi ning rangemaid arvutusmeetodeid nagu näiteks agentidel baseeruv modelleerimine ja sotsiaalse võrgustiku analüüs. Sotsioloogia rajajaks peetakse prantsuse sotsioloogi Auguste Comte'i, kes võttis esimesena kasutusele termini sotsioloogia. Klassikalise sotsioloogilise mõtte rajajateks peetakse tavaliselt Karl Marxi, Max Weberit, Émile Durkheimi ning Vilfredo Paretot.
Sotsioloogilise mõtlemise arengusse on panustanud paljud filosoofid ning teiste erialade teadlased, kes ei ole ennast ise sotsioloogina määratlenud, nende hulka kuulub ka Karl Marx. Teistest rohkem on varasel arenguperioodil sotsioloogide hulgas olnud majandusteaduse taustaga inimesi, selline taust oli ka Vilfredo Paretol.
Erinevalt psühholoogiast vaatleb sotsioloogia indiviidi käitumist ning otsuseid seostatuna makrotasandil jälgitavate ühiskondlike protsessidega.
Sotsioloogia uurimismeetodid
Sotsioloogilistes uuringutes kasutatakse kvantitatiivseid ja kvalitatiivseid meetodeid. Kvalitatiivsed meetodid põhinevad mikrosotsioloogilistel mõistetel ja kasutatakse informatsiooni arusaamist ja interpreteerimisest. Kvantitatiivsed põhinevad statistilistel ja matemaatilistel meetoditel.
Alusteadusena seletab sotsioloogia sotsiaalseid nähtusi, kogub ja töötleb nende kohta andmeid. Rakendusteadusena võimaldab sotsioloogia prognoosida sotsiaalseid nähtusi ja neid hallata. Sotsioloogia on noor teadusharu, selle teadussuundade arv kasvab pidevalt. Sotsioloogiaga on tihedalt seotud ka psühholoogia, politoloogia, kultuuriuuringute, antropoloogia ja teiste humanitaarteadustega.
Sotsioloogia kui teadus kasutab erinevad uurimismeetodeid:
Vaatlus – on toimuvate nähtuste ja sündmuste informatsiooni kogumine visuaalse fikseerimise abil. Võib olla teaduslik kui ka igapäevane; peidetud või avatud, sõltuvalt sellest, kas uurimisobjekt teab sellest või mitte. Lisaks sellele võib uuring toimuda sotsiaalsete gruppide "sees".
Eksperiment – uurimismeetod, mille käigus kontrollitakse püstitatud hüpoteesi, luues ise vajalikud tingimused muude muutujate kontrolli all hoidmiseks. Eksperimendi käigus kontrollitakse, kuidas sõltuv muutuja muutub vastavalt sellele, kuidas manipuleeritakse sõltumatu muutujaga.
Küsitlus - kvantitatiivsete andmete (mis põhinevad uurimisprotsessil) kogumine. Küsitlus võib olla kas kirjalik (küsimustik) või suuline (intervjuud, vestlused). Tavaliselt küsitlus koostatakse nagu "lehter". Sissejuhatus (mis on probleem?), põhiosa (küsimused probleemi kohta, hüpoteesid), lõpposa (sotsiaal-demograafiline).
Intervjuu – andmete kogumise meetod (küsimustiku alusel), mis hõlmab suulist verbaalset koostööd vastaja ja intervjueerija vahel. On olemas kaks erinevat intervjuu tüüpi: standardiseeritud ja vabas vormis. Intervjuud, mis toimub vabas vormis, iseloomustab minimaalne standardimise tase. Teaduskirjanduses nimetatakse "vaba" intervjuud tihti "avatud intervjuuks" ehk struktureerimata intervjuuks. Lisaks sellele on olemas fokuseeritud intervjuu – intervjuu, mille jooksul toimub põhjalik ehk üksikasjalik arutelu, mis on seotud ainult ühe probleemiga, millest vastajat teavitati eelnevalt.
Dokumendi analüüs – sotsiaalsete andmete kogumine autobiograafiate, maalide, trükimeedia jne uuringute abil. Tuleb märkida, et sotsioloogias nimetatakse dokumendiks iga fikseeritud andmekandjat. Üks selle meetodi alamliik on sisuanalüüs. Sisuanalüüs on kvalitatiivsete andmete muutmine kvantitatiivseteks ja nende edasine statistiline töötlemine.
Veronika Dudarova
Veronika Dudarova (osseedi keeles Дудараты Вероникæ (Dudaratõ Veronikä); vene keeles Вероника Борисовна Дударова; 5. detsember 1916 Bakuu – 15. jaanuar 2009 Moskva) oli Venemaa dirigent, rahvuselt osseet.
1933–1937 õppis ta klaverimängu Leningradi konservatooriumis, 1947 lõpetas Moskva konservatooriumi.
Debüteeris dirigendina 1944. Oli 1947–1960 Moskva Riikliku Akadeemilise Sümfooniaorkestri dirigent ja 1960–1989 peadirigent.
1991–2009 juhatas Venemaa Sümfooniaorkestrit.
Dudarova nimi on kantud Guinnessi rekordite raamatusse kui naine, kes on üle 50 aasta juhatanud suuri orkestreid.
UDK
UDK ehk universaalne detsimaalklassifikatsioon ehk üldine kümnendliigitus on kümnendjaotusel põhinev rahvusvaheline liigitussüsteem, mida kasutatakse trükiste, kataloogikaartide jm dokumentide süstematiseerimiseks kataloogides, kartoteekides, bibliograafia- ja referaatväljaandeis, andmepankades.
Ajalooline taust
Liigitamise ajalugu on pikk. Seda seostatakse inimmõtte kujunemise looga, seega peamiselt raamatukogude tekke ja arenguga. Esimeste raamatukogude tekkimisest alates on kasutusel olnud suur hulk liigitussüsteeme. Liigitussüsteemid on peegeldanud oma aja teadmiste taset.
Seitse vaba kunsti
Keskajal oli domineeriv klassifikatsioon nn seitse vabakunsti, milles fikseeriti need oskused, mis olid vajalikud tol ajal elavale vabale mehele. Antud klassifikatsioon koosnes kahest osast:
2.Kvadrivinum
Keskajal asusid raamatukogud valdavalt kirikute ja kloostrite juures. Alates 11. sajandist, kui tekkisid esimesed ülikoolid, asutati nende juurde ka raamatukogud, kus võidi klassifitseerida raamatuid fakulteetide kaupa.
Fakulteedisüsteem
Fakulteedisüsteem muutus ka raamatukogudes kasutatavate liigituste aluseks.
Fakulteedisüsteemi kuulus 4 valdkonda:
Konrad Gesner
Renessansiaja õpetlane Konrad Gesner, keda kutsutakse Lääne-Euroopa bibliograafia isaks, lähtus liigitamisel "seitsme vabakunsti" ja fakulteedisüsteemist. Tema liigitussüsteemis oli 21 pealiiki, koos alaliikidega kokku üle 250 liigi.
Francis Bacon
Francis Baconi teaduste klassifikatsioon ilmus teoses "Teaduste väärtusest ja täiustamisest" (1623). Bacon jaotas kõik teadused inimese põhilistest tunnetusvõimetest lähtuvalt kolme suurde rühma:
Baconi süsteem oli esimene väljaarendatud teaduste süsteem, esimene spetsiaalselt koostatud teaduste klassifikatsioon. Baconi mõju võib kohata isegi 19. sajandi lõpul loodud raamatukogu liigitustes Melvil Deweyni välja.
Gottfried Leibnitz on samuti liigituste arengule olulist mõju avaldanud. Lõi raamatukogu liigituse pikemas ja lühemas variandis.
Prantsuse klassifikatsioon
17. sajandi lõpust alates hakkab raamatukogudes levima nn "prantsuse klassifikatsioon", mis kujunes lõplikult välja alles 19. sajandi keskel. Tänu prantsuse klassifikatsioonile hakkas välja kujunema ühtne ja rahvusvaheline raamatukogu ja bibliograafia liigitus. Prantsuse klassifikatsiooni on nimetatud ka raamatukaubanduslikuks klassifikatsiooniks, kuna seda kasutati raamatukauplustes ning nende juures asuvates raamatukogudes. Prantsuse klassifikatsiooni loojaks on, kes oma käsiraamatus "Nõuandeid raamatukogu korraldamiseks"(1627) avaldas suurt tähelepanu raamatukogu otstarbekale sisemisele töökorraldusele. Selleks soovitas kasutada süstemaatilist paigutust, mis järgis täpselt fakulteedisüsteemi.
Brunet' klassifikatsioon
18. sajandil andis Jacques-Charles Brunet (1780–1867) välja oma detailse klassifikatsiooni, millel oli ühiseid jooni Baconi klassifikatsiooniga. Brunet' klassifikatsioon muutus rahvusvaheliseks ning ilmus 1810 raamatus "Raamatukaupmehe ja raamatusõbra meelespea".
Kümnendliigitus
Kümnendliigituse idee väljamõtleja on Melvil Dewey (1851–1931). Dewey' kümnendliigitusest sai esimene ühtne rahvusvaheliselt kasutatav liigitussüsteem. Kümnendliigituse töötas Dewey välja siis, kui töötas Amhearsti raamatukogus. Teda ärritas see, et raamatuid polnud võimalik piisavalt kiiresti üles leida. Dewey jagas kõik teadused kümne põhivaldkonna vahel ja tähistas iga valdkonna araabianumbrilise tähise – indeksiga:
Esimesed Dewey' kümnendliigituse tabelid ilmusid väljaandes "Klassifikatsioon ja märksõnaloend ja raamatute paiknemine raamatukogus" (1867). Põhjalikum (314 lk) tabelite trükk ilmus väljaandes "Detsimaalklassifikatsioon ja aineregister" (1885).
UDK
UDK – universaalne detsimaalklassifikatsioon – on välja kasvanud Dewey´ kümnendliigitusest. See on iseseisev ja omanäoline Euroopa liigitussüsteem.
UDK väljatöötajad on juristid Paul Otlet ja Henri La Fontaine. Nad hakkasid registreerima ja vahendama alguses ühiskonnateaduste-alast kirjandust, hiljem nende haare laienes. 1897 hakkas vihikute kaupa ilmuma kümnendliigituse prantsuskeelne lühiväljaanne ning UDK sünniaastaks loetaksegi aastat 1905, kuna selleks ajaks olid välja antud kõik 35 vihikut.
Kordustrükk 1905. aastaks ilmunud vihikutest ilmus aastal 1907 ning 3. trükk aastatel 1927–1933 pealkirja all "Universaalne Detsimaalklassifikatsioon".
UDK arengus tuuakse välja 4 etappi:
UDK tabeleid on 4 tüüpi:
Et UDK tabelid oleksid praktiliselt kasutatavad, tuleb neid pidevalt täiendada ja parandada. Õigused selleks on UDK Arengunõukogul, kes suhtleb UDK kasutajamaadega. UDK uuendamiseks analüüsitakse liikide sisu pidevalt, detailiseeritakse seda, võetakse kasutusele uusi, detailsemaid jaotisi, tehakse väiksemaid ja suuremaid struktuurimuutusi, metoodilisi parandusi. Muudatuste tegemisel kehtib nn "10 aasta reegel" – kui mingit indeksit otsustatakse mitte kasutada, siis seda ei tohi taas kasutusele võtta enne kümne aasta möödumist. Muudatustest UDK-s informeeritakse läbi kahe väljaande:
Esmalt antakse muudatusettepanekutest kasutajatele teada väljaande "P-Notes" kaudu, siis antakse 4 kuud aega nende üle diskuteerida ja vastuvõetud muudatustest informeeritakse väljaande "Extensions and corrections to the UDC" kaudu.
UDK Eestis
1911. aastal toimus Peterburis 1. Ülemaailmne Raamatukogunduse Kongress, kus oli kohal ka Eesti 6-liikmeline esindus. Kongressil tutvustati muuhulgas ka UDK-d.
Eestis võeti UDK kasutusele 1921. aastal Tartus. 1923. aastal võeti vastu otsus kasutada UDK-d avalikes raamatukogudes, 1925 tehti see otsus kohustuslikuks. 1924. aastal Eesti Vabariigi Riigiraamatukogus.
UDK pealiigid:
0 Üldteosed
1 Filosoofia. Psühholoogia
2 Religioon. Teoloogia
3 Ühiskonnateadused
4 vaba (kuni aastani 1964 Keeleteadus, mis on viidud pealiiki 8)
Jõgeva põllumeeste konvent
Jõgeva põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Jõgeva linnas.
UDK
UDK pealiigid:
5 Matemaatika. Loodusteadused
Jõgeva põllumeeste konvent
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Vaimastvere, Jõgeva, Kuremaa, Laiuse ja Sadala vald.
UDK
UDK pealiigid:
6 Rakendusteadused. Meditsiin. Tehnika
Jõgeva põllumeeste konvent
Konvendi esimees: Jaan Järve.
UDK
UDK pealiigid:
7 Kunst. Dekoratiiv- ja tarbekunst. Fotograafia. Muusika. Mängud. Sport
Jõgeva põllumeeste konvent
Juhatuse liikmed: Martin Lõoke ja Karl Tiimann.
Konvendi poolt valitud Põllutöökoja liige: Johannes Isotamm.
UDK
UDK pealiigid:
8 Keeleteadus. Filoloogia. Ilukirjandus. Kirjandusteadus
Jõgeva põllumeeste konvent
Konvendi liikmed: Johannes Amjärv, Franz Alekand, Otto Kask, Jaan Kurrik, Eduard Laanemäe, Johannes Paju, Jaan Pärg, Vidrik Pärlin, Emil Sarapuu, Jüri Tamm, Aleksander Tross, Artur Vask (valitud seltskondlikkude organisatsioonide poolt), Karl Roomet (ühistegeliste asutuste poolt), Marta Riives (maanaiste poolt).
Konvendi piirkonnas oli 1936. aastal 2009 talu, valimisõiguslikke majapidajaid 1733, nendel kokku 128 978 puhaskasurubla.
UDK
UDK liigitustabel
UDK liigitustabel :
Jõgeva põllumeeste konvent
Talundite rahvastik kokku 10 208 inimest, kellest talupidajate perekonnaliikmeid 8374 ja töölisi 1834.
UDK
UDK liigitustabel
0 Teaduse ja kultuuri üldküsimused. (Fundamentals of knowledge and science.)
Jõgeva põllumeeste konvent
Maad oli konvendi piirkonna taludel 52 679 hektarit.
UDK
UDK liigitustabel
1 Filosoofia. (Philosophy.)
Jõgeva põllumeeste konvent
Lehmade arv ca 8454.
UDK
UDK liigitustabel
2 Religioon. Teoloogia. (Religion. Theology.)
3 Ühiskonnateadused. (Social sciences.)
5 Loodus- ja täppisteadused. (Natural sciences. Exact sciences.)
7 Kunst. Meelelahutused. Sport. Arts. Recreation. Sport.
9 Geograafia. Ajalugu. Geography. History.
==UDK rakendusalad == Sünteetilise klassifikatsioonina on UDK struktuurilt väga paindlik. See annab võimaluse kasutada teda mitmeks otstarbeks, valides vajaliku detailsuse astme ning sünteesiviisi. Sõltumatus keelest ja süstemaatiline ülesehitus soodustavad rahvusvahelist infovahetust.
Oktoobri tänav
Oktoobri tänav on mitme tänava endine nimi:
UDK
UDK liigitustabel
Indeksi võib teavikule omistada kahel viisil:
Enamikus maailma raamatukogudes ongi liigitussüsteemid kogude paigutuse aluseks. UDK on levinud rohkem reaalteaduslikes ja tehnikaraamatukogudes. Suur universaalkogu on UDK järgi paigutatud näiteks Pompidou Keskuse raamatukogus Pariisis ning Tsukuba teaduskeskuse raamatukogunduse ja infoteaduse ülikoolis Jaapanis. Paigutuseks tavaliselt UDK süsteemi lihtsustatakse.
Kui suurem osa kogusid paikneb kinnistes hoidlates, on raamatukogu teatmestu tähtsaks osaks süstemaatiline kataloog. UDK on ainuke üldtunnustatud liigitussüsteem, mis on loodud just süstemaatilise kataloogi vajadusi silmas pidades (teised on kujundatud eelkõige paigutusskeemidena). Bibliograafilistes kirjetes kasutatakse detailsemaid indekseid, kuid ka siin saab liigitustaset varieerida vastavalt kogude suurusele ja liigitatavate teavikute iseloomule. Süstemaatiline kataloog on eelkõige Euroopa nähtus.
Bungo-ōno
Bungo-ōno linn on kohaliku omavalitsuse üksus Jaapanis Ōita prefektuuris.
See moodustati 31. märtsil 2005. aastal, kui liideti kohaliku omavalitsuse üksused Asaji, Chitose, Inukai, Kiyokawa, Mie, Ogata ja Ōno.
Suur Mõrujärv
thumb Suur Mõrujärv (araabia البحيرة المرة الكبرى) on soolajärv Egiptuses Suessi kanali lõuna- ja põhjaosa vahel. Ta on ühendatud Väikese Mõrujärvega.
Kui Kuuepäevase sõja ajal 1967 Suessi kanal suleti, jäi järvele 1975. aastani lõksu 14 laeva.
Raik-Hiio Mikelsaar
pisi|Raik Mikelsaar, mai 2009 Raik-Hiio Mikelsaar (13. oktoober 1939 Tartu – 28. mai 2022 Kullaga küla, Tartu maakond) oli eesti arstiteadlane ja molekulaarbioloog.
Ta lõpetas keskkooli kuldmedaliga. 1961. aastal lõpetas cum laude Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 1989. aastal kaitses ta Moskva Riiklikus Ülikoolis väitekirja "Моделирование структуры биомолекул" ("Biomolekulide struktuuri modelleerimine").
Aastatel 1999–2005 oli ta Tartu Ülikooli patoloogilise anatoomia professor.
Ta on saanud tuntuks molekulide näitlike füüsiliste mudelite väljatöötajana.
Isiklikku
Tema isa oli zooloog ja hüdrobioloog Neeme-Õnneleid Mikelsaar.
Raik-Hiio Mikelsaare abikaasa on mikrobioloog Marika Mikelsaar. Neil on kolm last: filosoof Margit Sutrop, Hannes Mikelsaar ning ajaloolane ja filosoof Eva Piirimäe.
Dahab
Dahab on küla Egiptuses, Siinai poolsaare kagurannikul. Küla on populaarne turismisihtkoht. 24. aprillil 2006 toimus seal pommirünnak, milles hukkus 23 inimest ja vigastada sai umbes 150.
Klooga mõis
Mõisa keskus asus Klooga järve idakaldal.
Mõisa järgi on nime saanud Hunnebergi lademe Leetse kihistu Klooga kihistik.
Ajalugu
Klooga mõisa on esmamainitud 1504. aastal ning arvatakse, et juba keskajal asus mõisas kivihoonestus. Järve saksakeelse nime otsetõlke järgi on Klooga mõisahoonet kutsutud ka Lodijärve lossiks.
16. sajandil kuulus mõis Nierothidele ning 17. sajandi esimesel poolel Lohnidele, Heydemannidele ning Wartmannidele. 1665. aastal omandas mõisa Hans von Klugen. Klugenite kätte jäi mõis kuni 1908. aastani. Suguvõsa nimest tuleneb ka mõisa eestikeelne nimi.
Viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Axel von Krusenstern.
Peale Teist maailmasõda asus endises mõisakompleksis Nõukogude sõjaväeosa, mille lahkumisel 1992. aastal jäi hoone varemetesse.
Majandus
1627. aastal kuulus mõisa alla 8 talupojaperet. 1913. aastal loendati mõisas 413 talupoega, neist 191 mees- ja 222 naishinge sh. 37 Harju-Madise kihelkonna elanikku. Mõisa suuruseks mõõdeti 3705/815 tiinu, sellest jäi Harju-Madise kihelkonda 283/94 tiinu. 1791 osteti Meremõisalt vana veski 1 adramaaga, 3 talu Langa külas ja Männiku talu. Neist moodustati 1 ¼ adramaa suurune Vanaveski mõis, mis jäi Harju-Madise kihelkonda. 20. märtsil 1805 müüdi kirikukõrts Keila mõisale.
Kodulugu
1632. aastal annetas mõisa omanik Georg Heydemann Keila kirikule T. Heinze poolt valmistatud kantsli. Kuivõrd kuningas Gustav II Adolfi surma puhul tuli käsk katta kõik altarilauad ja kantslid musta kattega ja Keila kirikul niisugust kantslikatet ei olnud, siis kinkis kantsli annetaja kirikule ka selle eseme.
1668. aastal annetas H. Klugen ühes oma abikaasaga Keila kirikule pronksist kroonlühtri. Jürgen Gustav von Klugeni (suri 1744) mälestuseks kingiti Keila kirikule kell.
Lodijärve lossi ümbruses toimus arvatavalt ka Eduard Bornhöhe Jüriöö-ainelise jutustuse "Tasuja" tegevus.
Klooga mõisnik Johann Moritz Pancratius (Pankratius) von Klugen (1791–1873) ja tema abikaasa Anna Emilie Charlotte von Klugen (sünd von Stackelberg) (1805–1874) on maetud Keila kiriku kirikuaeda.
Koeru põllumeeste konvent
Koeru põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Koeru alevikus.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Väinjärve ja Rakke vald.
Konvendi esimees ja Põllutöökoja liige oli Aleksander Aas.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Mart Kärme, Ernst Vilmansen, August Luht, Johannes Hein, Rudolf Küngas, Karl Kruusamägi, Aleksander Krull, August Pähn, Alfred Sõnajalg, Oskar Bärengrub, Arnold Adler, Aleksander Jakovitš, Martin-Eduard Ahe, Karla Pergelbaum, Johannes Õnnepalu.
Jyrki Katainen
Jyrki Tapani Katainen (sündinud 14. oktoobril 1971 Siilinjärvil) on Soome poliitik. Ta oli 2014–2019 Junckeri komisjonis üks neljast Euroopa Komisjoni asepresidendist.
Aastatel 2004–2014 oli ta Rahvusliku Koonderakonna esimees.
Torma põllumeeste konvent
Torma põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Lullikatku külas.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Avinurme, Lohusuu, Torma ja Voore vald.
Konvendi esimees: Heinrich Sarapuu.
Juhatuse liikmed: Karl Puus, Aleksander Lindeberg.
Põllutöökoja liige: Karl Jalak.