cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Noor-Isamaa
Noor-Isamaa oli erakonna Isamaaliit ja erakonna Isamaa ja Res Publica Liit noorteorganisatsioon. Noor-Isamaa loodi 5. augustil 1995 Tartus.
Alates 2006. aastast oli esimees Hannes Klaas.
Giancarlo Fisichella
Giancarlo Fisichella (sündinud 14. jaanuaril 1973 Roomas) on Itaalia Vormel 1-sõitja.
Enne Vormel 1
Nagu enamik Vormel 1 sõitjaid, alustas temagi kardisportlasena. 1992–1994 sõitis ta Itaalia Vormel 3 sarjas. Esimesel aastal kogus ta 8 sõidust 1 võidu ja 11 punkti, millega oli 8. 1993. aastal kogus ta 12 sõidust 2 võitu ja 36 punkti, millega oli 3. Kvalifikatsiooni ta neil aastatel ei võitnud, kuid 1994. aastal võitis ta 20 etapist 11, samuti 11 kvalifikatsiooni ja tuli 309 punktiga Itaalia meistriks.
1995. aastal osales ta Saksamaa turismiautode meistrivõistlustel, olles 12 sõidust kogutud 30 punktiga 15., ja turismiautode maailmameistrivõistlustel (see peeti samade autodega ja samadel radadel mis Saksamaa MV), kus ta 10 sõidus saadud 37 punktiga 10. 1996. aastal oli ta Saksamaa turismiautode meistrivõistlustel 24 sõidust kogutud 139 punktiga 6., kuid selles sarjas jäidki tal nii kvalifikatsiooni- kui ka etapivõit saamata.
1997: Jordan
1997 palkas Jordan endale debütandi Ralf Schumacheri ja peaaegu debütandi Fisichella, kes pidid asendama Rubens Barrichellot ja spordist loobunud Martin Brundle'it. Tulemuseks oli Jordani läbi aegade parim hooaeg. Schumacher tuli juba 3. etapil Argentina Grand Prix'l kolmandaks, Fisichella sai järgmisel etapil San Marino Grand Prix'l 4. kohaga oma esimesed punktid, tuli Kanada Grand Prix'l kolmandakski ja lisas Belgia Grand Prix'l koguni teise koha. Kokku oli Fisichella 20 punktiga 8. ja Schumacher 13 punktiga 11. Etapivõit jäi küll saamata, ent veel kunagi polnud Jordan saanud ühel hooajal kolme poodiumikohta, ühelt sportlaselt 20 punkti ega kokku 33 punkti. Meeskondlikult oli Jordan 5.
Järgmiseks aastaks pikendas Jordan lepingu just Schumacheriga, palgates Fisichella asemele eksmaailmameistri Damon Hilli, kes tõigi Jordanile läbi aegade esimese etapivõidu, kuid kokkuvõttes sai samamoodi 20 punkti ja Schumachergi ei saanud rohkem.
1998–2001: Bennetton
1998 vajas Benetton kaht sõitjat lahti lastud Jean Alesi ja spordist loobunud Gerhard Bergeri asemele, kellega kaitsta meeskondlikku 3. kohta. Nendeks said lootustandev Fisichella ja meeskonna senine kolmas sõitja Alexander Wurz. Fisichella sõitis kaks korda järjest, Monacos ja Kanadas, teiseks, kogus 16 punkti ja oli 9. Wurz poodiumile ei jõudnud, ent ikkagi oli 17 punktiga 8. Argentinas sõitis Wurz kiireima ringi. Meeskondlikult oli Bennetton 33 punktiga 5., kaotades viimasel etapil punktiga möödunud Jordanile.
thumb|Fisichella lõpetas 1999. aasta Kanada Grand Prix' teisena 1999 meeskonna allakäik jätkus. Meeskonna ainsa poodiumikoha, teise koha tõi Fisichella Kanadast. Esimese 6 etapiga oli Fisichellal 13 punkti ja Wurzil 1 punkt, ülejäänud 10 etapist lisandus üksnes Wurzile 2 punkti. Fisichella oli 9., Wurz 13. ja Bennetton 16 punktiga 6.
2000. aastal tõi Fisichella Bennettonile kolm poodiumikohta Brasiilias, Monacos ja Kanadas, olles 18 punktiga 6. Taas ei tulnud 9 viimaselt etapilt punktilisa. Wurz kogus 2 punkti, oli 15. ja lasti lahti. Meeskondlikult jagas Bennetton 4. kohta BAR Hondaga ja tunnistati 4.-ks, sest Honda ei suutnud kordagi poodiumile sõita.
2001. aastal palgati Wurzi asemele Jenson Button, kes polnud aga põrmugi parem (samuti 2 punkti, 17. koht). Fisichella sõitis Belgias poodiumile, kogus 8 punkti ja oli 11. Bennetton oli 10 punktiga 7.
Hooaja lõpus müüdi Bennetton Renault'e, kusjuures meeskonna müügisumma oli vormelimaailmas rekordiline. Ent Renault F1 võttis tööle just Buttoni ja tema kõrvale Jarno Trulli, Fisichellat nad ei tahtnud.
2002–2003: Jordan
thumb|Fisichella oli 2002. aasta USA Grand Prix'l 7. 2002. aastaks vajas Jordan kaht sõitjat, sest Trulli olid nad Renault'le müünud, Jean Alesi oli spordist loobunud ja kolmas sõitja Ricardo Zonta oli lihtsalt nõrk. Sõitjateks said Fisichella ja Takuma Satō. Jordani allakäik jätkus. Fisichella kogus 7 punkti, oli 11. ja sai edasi sõita, Satō teenis alles viimasel etapil 2 punkti, millest oli jätkamiseks liiga vähe (15. koht). Meeskondlikult oli Jordan 6.
2003. aastaks palgati Satō asemele iirlane Ralph Firman, kelle parimaks kohaks jäi 8. Fisichellal õnnestus seevastu saada Brasiilias oma elu esimene etapivõit, mis jäi ka Jordani viimaseks ja meeskonna ainsaks helgeks hetkeks hooajal. Fisichella võitis etapi 110. katsel, mis on vormelimaailmas läbi aegade 5. tulemus. Ta oli 12 punktiga 12., Jordan 13 punktiga 9. ehk eelviimane.
Kummagi sõitjaga ei pikendatud lepingut, kuid auto oli lihtsalt kehv, asemele palgatud sugugi mitte nõrgad sõitjad ei saanud niigi palju punkte ja 2005. aastal lõpetas Jordan tegevuse.
2004: Sauber
thumb|Fisichella oli 2004. aasta USA Grand Prix'l 9. 2004. aastaks vajas kaht sõitjat Sauber Nick Heidfeldi ja Heinz-Harald Frentzeni asemele. Heidfeld maandus Jordanis, aga Frentzen ei leidnudki endale kohta ja tema vormelikarjäär oli läbi. Fisichella ja Felipe Massa sõitsidki neist märgatavalt paremini. Poodiumile ei jõutud, kuid Fisichella oli 22 punktiga 11. ja Massa 12 punktiga 12. Sauber oli 34 punktiga 6.
Fisichella katkestas hooajal ainult ühe sõidu ja selline kindlus avaldas vist muljet Renault'le, kes vajas stabiilset sõitjat.
2005–2007: Renault
Fisichella võitis kohe avaetapi Austraalias, mis jäi tema ainsaks hooajal. Teine koht tuli Jaapanist, kolmas Itaaliast. Tema meeskonnakaaslane Fernando Alonso tuli 133 punktiga kindlaks maailmameistriks ja Fisichella 58 punktist (5. koht) piisas, et tagada Renault'le meeskondlik maailmameistritiitel. 3. koht jäi 4 punkti kaugusele.
thumb|Fisichella võitis 2006. aasta Malaisia Grand Prix'. Samasugune oli 2006. aasta. Fisichella võitis hooaja teise etapi Malaisias, kolmandaid kohti lisandus omajagu ning Fisichella oli 72 punktiga 4. Alonso tuli 134 punktiga maailmameistriks ja Renault oli 206 punktiga parim meeskond (Ferrari 201).
2008–2009: Force India
thumb|Fisichella oli 2009. aasta avaetapil Austraalias 11. Force Indias sõitsid 2008. aastal Fisichella js Adrian Sutil. Testsõitja oli Vitantonio Liuzzi. Auto oli vilets, Sutili parimaks kohaks jäi 13., Fisichella parimaks kohaks 10. Meeskondadest oli Force India eelviimane, sest Super Aguri ei suutnud hooaega lõpunigi sõita ja punkte ka ei saanud.
2009. aasta Belgia GP teise kohaga teenis Giancarlo Fisichella Force Indiale meeskonna esimesed punktid ja seni ainsa poodiumikoha. Järgmisel etapil Itaalias sõitis Sutil Force India seni ainsa kiireima ringi ja lõpetas etapi 4. kohaga. Need punktid jäidki Force Indiale ainsateks. Fisichella oli 8 punktiga 15., Sutil 5 punktiga 17. ja Force India 13 punktiga eelviimane, 9.
Eraelu
Fisichella abiellus oma lapsepõlvesõbra, endise tantsutüdruku Luna Castellaniga. Neil on kaks last, tütar Carlotta ja poeg Christopher.
Kreisivaba linn
Kreisivaba linn (saksa keeles kreisfreie Stadt) on Saksamaa Liitvabariigis 3. järgu haldusüksus, kreisiga võrdsustatud linn.
Baden-Württembergis nimetatakse neid linnkreisideks (Stadtkreis).
Kreisivaba linn on kommunaalne territoriaalne korporatsioon, millel on Saksamaa omavalitsusõiguse järgi kindlad pädevused.
Kõige väiksem kreisivaba linn on Rheinland-Pfalzis asuv Zweibrücken, kus 2008. aasta lõpus oli umbes 34 500 elanikku. Suurim kreisivaba linn on Baieri liidumaa pealinn München (1,3 miljonit elanikku). Berliin ja Hamburg on küll suuremad linnad, kuid nad ei ole kreisivabad linnad, vaid linn-liidumaad. Linn-liidumaa Bremen koosneb koguni kahest linnkreisist, nimelt Bremeni linn ja umbes 60 km põhja pool asuv mereäärne linn Bremerhaven.
Punkentsefaliit
Punkentsefaliit on 2002. aastal Saaremaal loodud Eesti punkbänd.
William Blake
William Blake (28. november 1757 London – 12. august 1827) oli kunstniku ja kirjanikuna inglise romantismi üks olulisemaid esindajaid. Tema müstilised ettekuulutusraamatud ja luule põhinevad suuresti keerulisel ja kõikehõlmaval kunstnikumütoloogial ja Piiblil.
Kaasaegsed pidasid Blake'i ekstsentrikuks ja hullumeelseks ning ta jäi eraklikuks isegi olemuselt sarnaste ideaalidega romantikute hulgas. Blake oli fanaatilisusesse kalduv müstik ja radikaalsete vaadetega individualist.
Isiklik elu ja mõjutajad
vasakul|pisi|"Mässavate inglite põrgusse heitmine" (1808)|409x409px William Blake oli Londoni pudupoodniku perekonna kolmas laps. Tema vanematest ei ole kuigi palju teada, sest mingil põhjusel eelistas ta neist vaikida ja kirjutada hoopis "Sünniinglist" ja "Inglist, kes mind valvas sünnitunnil". Williami vanemad ei olnud anglikaani kiriku liikmed, vaid kuulusid vabakodusse. Vagadus oli nende perekonnas sügavalt juurdunud, nii Blake kui ka tema vanem vend James nägid religioosseid hallutsinatsioone (James väitis end näinud olevat Aabrahami ja Moosest). Tal oli ka vend John, kelle jaoks Williamil ei jätkunud häid sõnu. Ta kirjutas temast kui kurjast vennast ja ka nooremasse õesse Catherine'i suhtus ta pigem üleoleku kui vennaliku armastusega. Sügavalt kiindunud oli Blake üksnes väikevend Robertisse, kellele ta õpetas hiljem joonistamist ja trükitehnikaid.
Blake'ide perekondlik õhkkond oli tõenäoliselt sõbralik ja vabameelne, kuigi Blake'i luule on täis perekonda ähvardamise ja reeturlikuna kujutamise sümboleid. Tundlikku ja riiakat Williami õpetas isa kodus ise, William luges palju ning talle osteti kipskujusid ja gravüüre, et kunstiandega noormees saaks oskusi arendada.
Prohvetlikke nägemusi nägi noor Blake ka kodu katuselt, kus võis silmitseda päikesetõuse ja -loojanguid Saint Pauli katedraali kupli taga. Öist Londoni taevast silmitsedes mõtles ta välja uusi tähtkujusid, nagu Trükikoda ja Skulptori Ateljee, ning nende keskel ilmutasid talle end taevased olendid mõõkade ja odadega. Nõnda kujunes Blake'i visuaalselt äratuntav kunstnikumütoloogia, mis oli tema loomingu alus. 18. sajandi muutunud Londoni tänavapilt tööliste ja suitsevate tehasekorstnatega segunes erakordse kujutlusvõime ja nägemuspiltide sageduse tõttu tema enda piiblilinnaga.
Haridus ja abielu
pisi|"Armastajate keeristorm" – illustratsioon Dante "Jumalikule komöödiale" (1824–1827)|426x426px 10-aastaselt (1767) astus William Blake Henry Parsi joonistamiskooli, kus avastas enda jaoks luule. Viis aastat hiljem sai temast graveerija James Basire õpipoiss. Noor Blake veetis suure osa ajast Westminster Abbey ning teiste Londoni kirikute juures skulptuure, haudu ja monumente joonistades – gootika mõjutused on tema loomingus tunda.
Õpipoisi lepingu aegumise järel asus ta õppima Kuninglikku Kunstide Akadeemiasse, kus sõbrustas kunstnike James Barry (1741–1806), John Hamilton Mortimeri (1740–1779), Thomas Stothardi (1755–1834), kunstnikust kirjaniku Henry Fuseli (1741–1825) ja skulptor John Flaxmaniga (1755–1826). Neil oli mõju üksteise loomingule ja ka ühised poliitilised vaated. Hiljem aitavad põgusa akadeemia kogemuse ajal saadud sõbrad rahamuredes Blake'i. Blake põlgas tollase Kuningliku Akadeemia president Joshua Reynoldsi (1723–1792) silmakirjalikkust, Blake'i suhtumine haridussüsteemidesse oli avalikult vaenulik, pidades olulisemaks isiklikku inspiratsiooni ja loomegeeniust. Sellele vaatamata osales ta alates 1783. aastast mõnikord Akadeemia näitustel.
1782 abiellus William Blake Catherine Boucheriga ja kaks aastat hiljem avas ta Broad Streetil väikese trükikoja. Tema koostööpartner oli James Parker, kellega sõbrunesid Basire juures. 1787. aastal suri tema armastatud vend Robert, mis mõjus Blake'i keerulisele psüühikale väga tugevalt. Lisaks müstitsismi süvenemisele rääkis Blake, kuidas surnud vend teda unenägudes külastab, vend olevat talle õpetanud erilist trükkimistehnikat, mida William kasutas näiteks trükkides "Süütuse laule". Ta hakkas läbi käima äsja tekkinud Swedenborgi Uue Kirikuga, elas kaasa Bastille langemisele Pariisis ja tundis sümpaatiat radikaalsete vabariiklaste vastu.
1794. aastal vähenes tema aktiivne huvi poliitika vastu. 1800. aastal kolis Blake Felphami Sussexis, et täita oma patrooni, poeet William Hayley (1745–1820) illustratsioonide tellimus teosele "Cowperi elu". Felphamis kirjutas Blake "Neli Zoad", mida kasutas suuresti hiljem illustreeritud eepilises poeemis "Milton" ja suurejoonelises prohvetlikus raamatus "Jeruusalemm".
1803. aastal kolis ta tagasi Londonisse, kus seisis silmitsi pidevate ebaõnnestumiste ja majanduslike raskustega. Näiteks kritiseeriti tema illustratsioone Robert Blairi (1699–1746) värsspoeemile "Haud" ja 1809. aasta isikunäitus Sohos ei pälvinud mingit tähelepanu. Blake sai tellimusi oma ainsalt patroonilt Thomas Buttsilt, kellele ta maalis esimesed temperamaalid ja üle saja akvarellmaali "Miltoni" ja Piibli ainetel. Neil aastail valmisid sellised olulised teosed nagu "Jeruusalemm" (1804–1818) ja Hiiobi raamatu illustratsioonid (1818–1820). Elu viimased kolm aastat pühendas ta Dante "Jumaliku komöödia" (1824–1827) illustreerimisele, mis jäi lõpetamata.
Looming
pisi|"Muistsed ajad" (1794)|436x436px William Blake oli loominguliselt väga viljakas. Tema teosed, mis koosnevad nii tekstilisest kui ka visuaalsest poolest, lähtuvad Blake'i keerulisest kunstnikumütoloogiat, milles segunesid fanaatilisuseni kalduv religioossus ja kirev hallutsinatsioonide maailm, mis on tõlgitud nägemuslikku pildikeelde. Ta eksperimenteeris kõrgtrükiga, näiteks töötas välja aeganõudva trükimeetodi, milles tekitas plaatidele reljeefidena nii teksti kui ka pildi ja trükkimise järel koloreeris tõmmised akvarelliga käsitsi. Graveerija tausta mõjutusel eelistas ta varjudeta kontuuri. Tulemuseks oli keskaegsetes kloostrites munkade loodud käsikirju meenutavad teosed, mis tegi Blake'ist romantismi keskaja igatsuse omanäolise näite. Enamik tellimustöid tegi ta kiiremas sügavtrükitehnikas. 1809. aasta isikunäituse kataloogis õigustas ta kirglikult tempera eelistamist õlivärvidele, sest õlivärv seostus allakäinud akadeemilise kunstiga.
Teostes "Süütuse laulud" (1789) ning "Süütuse ja kogemuse laulud" (1794) käsitles Blake lapsepõlve temaatikat ja materiaalse maailma laastavat mõju lapse süütusele. Teosed "Ameerika. Ettekuulutus" (1793) ja "Euroopa. Ettekuulutus" olid mõjutatud revolutsioonilistest sündmustest tollases maailmas. Tema värviline trükk saavutas täiuse 12 suures monotüüpiatrükis (1795), mille hulgas olid näiteks kuulsad "Newton", milles väljendub Blake'i sügav vastumeelsus valgustusaja teaduskultusele, ja "Nebukadnetsar", mis kujutab Vana testamendi valitsejat, kelle Jumal määras karistuseks liigse uhkuse eest loomasarnasena elama.
Tema teosed on lüürilised kompositsioonid, kus liikuvad ja väljavenitatud figuurid on peenelt välja joonistatud, karaktereid ümbritsev ruum on irreaalne, üldmulje literatuurselt ülev ja süngelt ebamaine. On tunda gootika ja Michelangelo lihaseliste figuuride mõju, Michelangelo loomingut tundis Blake graafiliste lehtede vahendusel. Kuna ta pidas elulähedusest olulisemaks vaimusilmas nähtut, oli tema joonistamisoskus mõnikord vigane. Ta mässas teadlikult kunstitraditsioonide vastu, et rõhutada tõetruuduse teisejärgulisust.
Kunstnikumütoloogia
vasakul|pisi|"Neli Zoad" William Blake oli sügavalt usklik inimene, kes elas enda loodud fantaasiamaailmas. Tema kunstnikumütoloogias oli Jumal olevus nimega Urizen, keda on kujutanud kuulsal teosel "Muistsed ajad" sirkliga maakera mõõtva vanamehena. Urizen oli selle maailma looja, ent kuna maailm on paheline, oli seda ka looja ise. Tema mütoloogias segunevad kristlus, paganlus, antiikkultuur ja psüühikahäiretega kaasnevad nägemuspildid ning ka universumi uuesti üles ehitamise soov.
Tema kõikehõlmavas ja keerukas mütoloogias eksisteeris kõigepealt ürgne inimene Albion, kes pattu langemise järel jagunes neljaks Zoaks, kes moodustavad omavahel vastandite paarid. Urizen kehastas põhjust ja seadust. Urizeni vastaspool oli Los, keda Blake kujutas hävitava sepana. Tharmas kehastas inspiratsiooni ja loomingulisust, Blake nägi teda loova sepana. Viimane neljast Zoast oli Luvah, kes meenutas väga Kristust ning kehastas Blake'i mütoloogias armastust ja mässumeelsust. Kõikidel Zoadel olid naissoost vasted.
Välislingid
__SISUKORDEES__
Lee Teng-hui
thumb|right|Lee Teng-hui Lee Teng-hui (hiina 李登輝; lihtsustatud kirjas: 李登辉; pinyin ' is Lǐ Dēnghuī; 15. jaanuar 1923 – 30. juuli 2020 Taipei) oli Hiina Vabariigi (Taiwani) poliitik, Hiina Vabariigi president ja Kuomintangi esimees aastail 1988–2000.
Pauline Bonaparte
thumb|[[Marie Guilhelmine Benoist. Pauline Bonaparte.]] thumb|[[Robert Lefèvre. Pauline Bonaparte.]] Pauline Bonaparte (20. oktoober 1780 Ajaccio – 9. juuni 1825 Firenze), neiupõlvenimega Maria Paola Buonaparte (hiljem Marie-Pauline Bonaparte; abielus Leclerc ja Borghese), Guastalla hertsoginna, oli Napoleon I õde.
Elulugu
Pauline oli perekonna 6. laps. Isa suri 1785. Pauline ei saanud formaalset haridust ja pärast isa surma elas perekond vaesuses. Alles Napoleoni tõus Prantsusmaa juhtkonda aitas perekonna vaesusest välja.
Pauline abiellus 14. juunil 1797 Charles Leclerciga. Sellest abielust sündis 20. aprillil 1798 poeg. Leclerc oli kindral, kelle Napoleon saatis maha suruma Haitil toimunud ülestõusu Prantsusmaa võimu vastu. Ülestõusu oli põhjustanud Napoleoni otsus taastada Haitil orjus. Selleks nimetas Napoleon Leclerci Haiti kindralkuberneriks. Prantsuse laevastik sõitis ülestõusu maha suruma ja Pauline sõitis koos pojaga kaasa. Leclerci laevastikus oli 74 laeva ja kindralkuberneri perekond hõivas kogu lipulaeva "l'Océan". Laevastik asus Brestist teele 14. detsembril 1801 ja jõudis Haitile 54 päeva pärast. Leclerci sõjakäik ebaõnnestus mitte sõjaliste lüüasaamiste tõttu, sest relvastuselt olid Prantsuse väed ülestõusnutest tugevalt üle, vaid kollapalaviku tõttu, millesse suri Prantsuse sõdureid tuhandete kaupa. 1. novembril 1802 suri kollatõppe ka Charles Leclerc ja järelejäänud väed sõitsid tagasi koos Pauline'i ja tema pojaga, kes olid samuti raskelt haiged. Nad jõudsid Prantsusmaale 1. jaanuaril 1803.
28. augustil 1803 abiellus Pauline Camillo Borghesega, kelle Napoleon nimetas Guastalla vürstiks ja hertsogiks. Napoleon lootis, et see abielu vähendab itaallaste vaenulikkust Prantsusmaa vastu. Varsti müüsid Borghesed hertsogitiitli 6 miljoni frangi eest Parmale, säilitades üksnes vürstitiitli. Nad elasid Roomas.
Pauline Bonaparte tekitas skandaali sellega, et poseeris Antonio Canovale marmorskulptuuri jaoks poolaktina.
Mõneks ajaks langes Pauline Napoleoni juures ebasoosingusse, sest ei saanud läbi tema abikaasa, Austria keisri Franz II tütre Marie Luisega, aga kui Napoleoni õnn pöördus, näitas Pauline end talle truumana kõigist teistest õdedest-vendadest. Pärast Napoleoni kukutamist müüs Pauline kõik oma väärtpaberid, kolis Elbale ja kasutas oma raha Napoleoni olukorra parandamiseks. Ta oli Napoleoni õdedest-vendadest ainus, kes teda Elbal külastas.
Pärast Waterloo lahingut kolis Pauline Rooma paavsti Pius VII kaitse alla, kes oli ükskord tema venna vang olnud. Seda tegid ka tema ema Letizia ja teisedki pereliikmed. Kuid Camillo Borghese kolis Firenzesse, püüdis end igati Bonaparte'idest eraldada ja elas järgmised 10 aastat oma armukesega. Ometi ei kaotanud Pauline lootust teda tagasi saada ja veel mõned kuud enne oma surma palus ta paavstil Borgheset mõjutada enda juurde tagasi tulema.
Pauline Bonaparte suri 1825 44-aastaselt tuberkuloosi. Tema esimesest abielust sündis poeg Dermide Leclerc (1798–1806). Teisest abielust lapsi ei sündinud ja seetõttu kadus Guastalla hertsogi tiitel pärast hertsogi surma 1832.
Pauline Bonaparte on maetud Santa Maria Maggiore basiilikasse.
Sélingué hüdroelektrijaam
Sélingué hüdroelektrijaam on hüdroelektrijaam Malis Koulikoro piirkonnas Sankarani jõel, Mali suurim elektritootmisettevõte.
Jaam ehitati 1976–1981. Tööle hakkas see enne lõplikku valmimist 1980. aastal. Ehitise kogumaksumuseks kujunes 140 miljonit USA dollarit.
Tammi kõrgus on 25 meetrit.
Sélingué hüdroelektrijaamast saavad energiat Bamako, Kati, Koulikoro, Ségou, Fana, Dioïla, Yanfolila ja Kalana.
Paisjärve pindala on 430 km². Järvest püütakse kala.
Jaama renoveeriti 1996 ja 2001.
Nevado del Tolima
Tolima on kihtvulkaan Lõuna-Ameerikas Andides.
Vulkaani kõrgus on umbes 5215 meetrit.
Stanislav Grossi valitsus
Stanislav Grossi valitsus tuli Tšehhi Vabariigis võimule 4. augustil 2004 ja 25. aprillil 2005.
Valitsuse koosseis
--
Laki keel
Laki keel (laki лакку маз) on nahhi-dagestani rühma kuuluv Kaukaasia keel, mida kõnelevad lakid.
See on üks kuuest Dagestani kirjakeelest (14 ametlikust keelest). Kõnelejaid on umbes 150 000.
Tähestik
Kirjutamisel oli kasutusel kuni aastani 1928 araabia kiri, seejärel kümne aasta jooksul ladina kiri ning aastast 1938 kirillitsa.
thumb|tühi|Raamat ladina tähestikus (1936)
Zheng Wanjun
Zheng Wanjun (1904–1983) oli hiina botaanik.
Ta oli tunnustatud paljasseemnetaimede taksonoomia asjatundja.
Tema järgi sai nime kadakas Juniperus chengii.
Zheng Wanjuni kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend W.C.Cheng.
Inglismaa kuningriik
Inglismaa kuningriik oli riik Euroopas Suurbritannia saare lõunaosas aastail 927–1649 ja 1660–1707. Kuningriik hõlmas Inglismaa ja 13. sajandist ka Walesi, lisaks mitmeid ümbritsevaid saari.
Brøndby IF
Brøndby IF (ametlikult Brøndbyernes Idrætsforening, lühend BIF) on 1964. aastal asutatud Taani jalgpalliklubi, mille kodulinn on Kopenhaageni eeslinn Brøndby. Klubi kodustaadion on Brøndby staadion (taani Brøndby Stadion).
Inglismaa kuningriik
Ajalugu
pisi|150px|Inglismaa aastal 878. Kollane ja tumedam beež: Inglismaa alad. Heledam beež: Taani või Norra alad. Hall: keltide maad. Roheline: soo või alluuvium Inglismaa kuningriigi alguseks peetakse 927. aastat, mil Inglismaa kuningas Athelstan viis lõpule väikeste anglosaksi kuningriikide ühendamise.
Cocose laam
pisi|Cocose laam Cocose laam on ookeanilise maakoorega laam Vaikse ookeani idaosas California poolsaarest Panama maakitsuseni. Selle läänepiiriks on Vaikse ookeani Idakerge. Idas sukeldub Cocose laam Kariibi laama alla. Piirkonnas esineb sageli maavärinaid.
Pirita linnaosa vapp
thumb|Pirita linnaosa vapp Pirita linnaosa vapp on Harju maakonnas asuva Tallinna linnaosa Pirita vapp.
Vapp on kinnitatud 20. detsembril 1994.
Vapi kirjeldus
Sinisel kilbil hõbedane rõngasrist, milles viis purpurset sõõri 1+3+1. Rõngasristi all hõbedane laineline palk.
Põhjendus
Vapil kujutatud rõngasrist on Püha Birgitta Ordu tunnus ning tähistab Pirita linnaosale nime andnud Birgitta Ordu Neitsi Maarja kloostrit. Ühtlasi on rõngasrist üks iidsemaid päikese sümboleid ja viitab Pirita tuntusele suvitus- ning puhkekohana. Punased sõõrid, mis ordutunnusel tähistavad Kristuse haavu, osutavad Pirita vapil ka linnaosa asumitele. Laineline palk viitab Pirita jõele, kilbi sinine värvus Tallinna lahele. Sinine ja hõbe on ka osa Eesti rahvusvärvidest ning neitsi Maarja tunnusvärvidest. Samuti on nad Tallinna lipuvärvid.
Brøndby IF
Esindusmeeskond mängib Taani kõrgliigas Superligaen ning on tulnud kümnel korral riigi meistriks ja võitnud kuuel korral karika.
Klubi värvid on sinine ja kollane.
Hiina Vabariigi riigipeade loend
Hiina Vabariigi riigipeade loend loetleb Hiina Vabariigi riigipead.
Utšur
thumb Utšur (vene, evengi, jakuudi Учур) on jõgi Aasias.
Jõgi algab Džugdžuri mägedest ning voolab valdavalt loodesse ja põhja. Ta läbib Aldani mägismaa idaserva ja suubub paremalt Aldanisse.
Jõe pikkus on 812 km.
Inglismaa kuningriik
Taani vallutus
Inglismaa kuningas Ethelred II valitsusajal (978–1013 ja 1014–1016), 991. aastal alustasid taanlased taas konflikti inglastega, püüdes kogu Inglismaad (lisaks Danelaw' alale, mis juba nende käes oli), enda kontrolli alla saada. Eriti tõsiseks läksid asjad siis, kui Taanis sai võimule Svend Harkhabe, kes hakkas isiklikult Inglismaa trooni taotlema. Lisaks temale rüüstasid Inglismaad ka Norra kuningas Olav Tryggvason ja väejuht Thorkell Pikk. Püüdes taanlaste ohust lahti saada, korraldas Ethelred 1002. aastal Põhja-Inglismaal, Danelawi aladel elavate taanlaste massimõrva (milles hukkus ka Svend Harkhabeme õde), ent sellestki polnud kasu. Taanlaste retked jätkusid ning 1013. aastal Svend Harkhabeme ja tema poja Knudi invasiooni järel Inglismaale varises inglaste kaitse täielikult kokku. Ethelred pages eksiili, Normandiasse ning Taani ja Norra kuningas Svend Harkhabe kuulutati Inglismaa kuningaks (1013–1014). Kuid viimane suri juba järgmise aasta alguses ning tema nooruke poeg Knud ei suutnud Inglismaad oma kontrolli all hoida. pisi|[[Knud Suure Põhjamere impeerium, ca 1030]] Nii sai Ethelred trooni tagasi, kuid juba 1015. aastal tungis Knud uuesti, venna Taani kuninga Harald II antud vägedega Inglismaale ning järgmisel aastal, kui Ethelred suri, oli suur osa Inglismaast juba tema kontrolli all. Inglastepoolset võitlust, Lõuna-Inglismaal jätkas veel Ethelredi poeg Edmund II. Edmund II sai sõjas taanlastelt mitu korda lüüa, ta suutis end siiski kindlustada Wessexis ning Londoni piiramisrõngast vabastada. Ent 18. oktoobril kaotas Edmund otsustavalt Assanduni lahingus. Seejärel sõlmisid Knud ja Edmund rahu, millega Edmundile jäi Wessex, Taani ja Norra kuningas Knud Suurele aga kõik alad Thamesi jõest põhja pool. Samuti lepiti kokku, et ühe valitseja surma korral pärib teine kõik tema valdused. Edmund II suri juba poolteist kuud hiljem, 30. novembril 1016. Knud Suur, kes oli pärast venna Harald II surma ka Taani (1018–1035) ja Norra kuningas (1028–1035), abiellus Ethelred II lese ja Normandia hertsogi õe Emmaga ning oli aastatel 1016–1035 Inglismaa kuningas. Emma ja kuningas Knud Suure abielust sündinud Knud III, Inglismaa kuningas (1040–1042) nimetas oma poolvenna (kuningas Ethelred II ja Emma poja) Edward Usutunnistaja enda troonipärijaks ning nõnda sai Edward 1042. aastal Inglismaa kuningaks.
Pärast Inglismaa lastetu kuninga (1042–1066) Edward Usutunnistaja surma oli Inglise troonile kolm nõudlejat: Normandia hertsog William, Wessexi hertsog Harold Godwinson ja Norra kuningas Harald III Hardrada. 1066. aasta jaanuaris kroonis peapiiskop Aldred, Earl Godwine poja Harold Godwinsoni Harold II nime all Inglismaa kuningaks. Harald III ja William tungisid oma sõjaväega Inglismaale. Harald III jõudis enne ja pidas Haroldi vägedega 25. septembril 1066 Stamford Bridge'i lahingu, milles ta lüüa sai ja ise hukkus.
Normannide vallutus
pisi|vasakul|William Vallutaja valitsetud Inglismaa kuningriik 300px|pisi|[[Bayeux vaip kujutab Hastingsi lahingut ja sündmusi, mis selleni viisid]] Normandia hertsog Williami nõue kuningatroonile tugines sellele, et tema vanatädi Emma oli viimase lastetu kuninga Edward Usutunnistaja ema ja kuningas (1014–1016) Ethelred II teine abikaasa. William maabus Inglismaale ja 1066. aastal võitis Haroldit Hastingsi lahingus, milles Harold II hukkus. Haroldi sõjavägi oli eelnevalt kandnud suuri kaotusi Stamford Bridge'i lahingus, Norra kuninga Harald III Hardrada vägedega. Tõusnud Inglismaa troonile (1066–1087), oli Normandia hertsog osa Inglise kuninga tiitlist, kuigi 1204. aastal vallutas Philippe II Normandia.
1071. aasta alguseks oli William kindlustanud enda võimu suuremal osal Inglismaast, ehkki mässud ja vastupanu jätkusid ligikaudu 1088. aastani. Aastatel 1093–1109 tegutses Canterbury peapiiskopina Canterbury Anselm, kes on tuntud eelkõige oma ontoloogilise argumendi poolest Jumala olemasolu tõestuseks. , Hastingsi lahing pisi|vasakul|Henry I valitsetud Inglismaa ja [[Normandia hertsogkond|Normandia alad Prantsusmaal]] William Vallutaja noorim poeg, Henry I sai Inglismaa kuningaks (1100–1135) pärast oma vanema venna William II surma, kuulutades end kuningaks (2. augustil 1100) enne vanemat venda Robert Curthoset. Normandia hertsog Robert Curthose tungis Normandiast Inglismaale, kuid järgnenud võimuvõitluses kaotas ta Henry I-le. Henry I valitsusajal arenes riigivalitsemine ja samuti kindlustas ta ka Inglismaa kuningriigi põhjapiiri, abielludes Šotimaa kuninga Edgari õe Edithiga.
Henry I ainus poeg ja pärija William hukkus 1120. aastal laevaõnnetuses ning ainus seaduslik pärijanna oli Henry I surma järel (1135) Williami tütar Matilda, kes oli abielus (1114) Püha Rooma Keisririigi keisri (1106–1125) Heinrich V-ga. Võimalus, et trooni pärib mittemeessoost pärija, võimaldas võimu haarata Matilda tädipojal, William Vallutaja tütre Blois' krahvinna Adela pojal Stephenil. pisi|Kuningas (1154–1189) [[Henry II valdused Inglis- ja Iirimaal ning Prantsusmaal, sh Bretagne'i hertsogkond, Normandia hertsogkond, Akvitaania hertsogkond, Toulouse'i krahvkond, Anjou krahvkond]]
Plantagenet'i dünastia
pisi|[[Prantsusmaa kuningriik ja Inglismaa 1180. aastal]] pisi|vasakul|Inglismaa [[Inglismaa kuningas|kuningas (1154–1189) Henry II]] Anjou dünastiast Geoffroy V abiellus 1128. aastal, Inglismaa-Mathildega (William Vallutaja lapselapsega), millest sai aluse Inglismaa kuninglik Plantagenet'i dünastia. Liidust 1130. aastal sündinud Henry II Plantagenet ristiti Le Mansi katedraalis ning 1154 päris ta ka Inglismaa trooni. Plantagenet impeeriumist sai suurim kuningriik, suurem kui Prantsusmaa kuningriik kuni 1189. aastani, mil Prantsuse kuningas Philippe Auguste alustas rünnakut Inglismaa vastu. 1154–1485 valitses Inglismaad viisteist Plantageneti monarhi. Dünastia vanem haru valitses Henry II-st kuni Richard II kukutamiseni 1399. aastal.
, Henry II (1154–1189), Richard I Lõvisüda (1189–1199), John Maata (1199–1216), Henry III (1216–1272), Edward I (1272–1307), Edward II (1307–1327), Edward III (1327–1377), Richard II (1377–1399)
Henry II valitsusajal muutus Inglismaa Euroopa üheks võimsamaks riigiks, jäädes alla vaid Friedrich Barbarossa Saksa-Rooma riigile. Henry käes oli lisaks Inglismaale ka peaaegu pool Prantsusmaad: Bretagne'i hertsogkond, Normandia hertsogkond, Akvitaania hertsogkond, Toulouse'i krahvkond, Anjou krahvkond. Inglasest Rooma paavst Hadrianus IV avaldas 1155 bulla "Laudabiliter", millega andis Iirimaa Henry II jurisdiktsiooni alla.
1166. aastal pöördus Iirimaal võimuvõitluses kaotanud Dermot MacMurrough abi saamiseks Henry II poole, millega algas järkjärguline Inglise invasioon Iirimaale. (1171–1541), Iirimaa kuningriik (1541–1801)
Richard I Lõvisüda
Inglismaa kuningas (1189–1199) Richard I osales Kolmandas ristisõjas (1189–1192), katses tagasi vallutada püha maad Egiptuse ja Süüria sultani Saladini käest. koos Prantsusmaa kuningas Philippe II, Saksa-Rooma riigi keiser Friedrich I Barbarossaga. Sõja tulemusel sõlmis Richard rahulepingu Saladiniga, millega Jeruusalemm jäi moslemite kontrolli alla, aga mille järgi oli lubatud kristlikel palveränduritel püha maa külastamine.
Oma teel koju läbi Saksa-Rooma riigi Austria hertsogkonna, Richard I rööviti Leopold V poolt Viini lähedal 1192. aasta detsembris ja anti üle Saksa-Rooma keiser Heinrich VI-le. Richard I vangistati ning vabastati 1194. aastal, alles pärast tohutu lunaraha maksmist.
John Maata
Kuningas (1199–1216) John Maata kinnitatud konstitutsiooniõigus Magna Cartal oli pikaajaline mõju riigiõiguse arengule, samast perioodist pärineb ka Inglismaa parlamendi institutsioon. Prantsusmaa kuninga Philippe II valitsusajal (1180–1223) õnnestus tal John Maata valitsusajal pärast Bouvinesi lahingu võitmist 1214. aastal, kus prantslased võitsid inglasi ja Saksa-Rooma keisrit Otto IV, piirata Inglise kuningate valdusi Euroopa mandril.
Šotimaa vallutamine
1296. aastal anastas Inglismaa kuningas Edward I Suurbritannia saare põhjaosas asuva Šotimaa võites neid Dunbari lahingus, kuid juba 1297. aastal lõid šotlased William Wallace'i juhtimisel Stirling Bridge'i lahingus Inglise vägesid. 1305. aastal alustasid šotlased Robert Bruce juhtimisel mässu Inglise võimu vastu Šotimaal ja 1307. aastal Loudun Hillis ja 1314. aastal lõid šotlased Bannockburni lahingus Robert Bruce juhtimisel inglasi, keda juhtis Inglismaa kuningas (1307–1327) Edward II. 1316. aastal sai Iirimaa kuningaks Robert Bruce'i vend Edward Bruce. 13. sajandil ühendati Inglismaa kuningriigiga Wales.
Walesi liidendamine
(1216–1542), Walesi ajalugu, Walesi prints
Saja-aastane sõda (1337–1453)
pisi|vasakul|Inglismaa kuningas (1327–1377) [[Edward III]]
Aastatel 1337–1453 Prantsusmaa kuningriigi ja Inglismaa vahel toimunud pikaajalise sõja põhjuseks oli Inglismaa nõudmine Prantsusmaa trooni järele, mis oli tekkinud kuninglike abielude tagajärjel. Saja-aastase sõja algataja oli kuningas Edward III, kelle arvates oli pärast Kapetingide pealiini (1328. aastal Prantsusmaa kuningas Charles IV) väljasuremist Prantsusmaal temal suurim õigus troonile, kuna tema ema Isabella oli Charlesi õde, mitte aga Valois' dünastial, mis tegelikult valitsema asus. Prantslased olid lähtunud Saali õigusest ja pannud troonile lähima meessoost sugulase, Edward taotles trooni aga Philippe IV tütrepojana. Tegelikult ei oleks tal olnud õigust Prantsusmaa troonile ka naisliini kaudu, kuna sel juhul oleks edestanud teda pärimisjärgluses Navarra kuninganna Jeanne II, Louis X ainus tütar.
Inglismaa liitlaseks ajavahemikul 1420–1435 sai seni Prantsuse kuningale allunud Burgundia hertsogkond, kes vallutas antud perioodil suuri alasid Prantsusmaal ja Madalmaades. Inglased vallutasid Pariisi ning asusid piirama Orleansi. Kuid inglased ei suutnud sõda enda kasuks ära lõpetada, hoopis prantslased hakkasid edu saavutama. Jeanne d'Arc juhtis mitmes edukas lahingus Prantsusmaa väeüksusi. 1429 krooniti Charles VII Reimsis Prantsusmaa kuningaks. 1430. aastal langes Jeanne d'Arc reetmise tulemusena burgundlaste kätte vangi ning ta hukati tuleriidal ketseri ja nõiana.
1436–1441 vallutasid prantslased tagasi Île-de-France'i. 1451. aastal vallutasid nad tagasi Bordeaux, Cherbourgi ja Bayonne'i. Prantslased lõpetasid sõja 1453 Castilloni lahinguga, milles inglased kaotasid 4000 meest. 1453. aastaks, kui sõjategevus rauges, oli Inglismaa kontrolli alla jäänud ainult Calais' kindlus koos lähiümbrusega Prantsusmaa põhjarannikul, mis jäi 1559. aastani inglaste valdusse. pisi|Inglismaa kuningas (1483–1485) [[Richard III]]
Lancasteri dünastia
, Henry IV (1399–1413), Henry V (1413–1422),  Henry VI (1422–1461 ja 1470–1471),  Edward IV (1461–1483),  Edward V (1483),  Richard III (1483–1485)
Rooside sõda
(1455–1487), Lancasteri dünastia, Yorki dünastia Rooside sõja järel valitses kuningriiki pool sajandit noorem haru, Lancasterid (1399–1413 Henry IV, 1413–1422 Henry V, 1422–1461 ja 1470–1471 Henry VI), kuni see põrkus Rooside sõjas Yorki haruga. Kolme Lancasteri kuninga järel läks kroon kolme Yorki kuninga kätte (1461–1470 ja 1471–1483 Edward IV, 1483 Edward V, 1483–1485 Richard III), kellest viimane, Richard III, langes Bosworthi lahingus 1485.
Plantagenet'de ajal kujunes Inglismaal eripärane inglise kultuur ja kunst. Seda edendasid mõned kuningad, kes olid "Inglise luule isa" Geoffrey Chauceri patroonid. Tollane populaarseim arhitektuuristiil oli gooti arhitektuur. Igapäevaelu ja kultuuri mõjutas Must Surm. pisi|Inglismaa kuningas (1509–1547) [[Henry VIII 1537. aasta paiku]]
pisi|vasakul|Habsburgide impeerium enne 1526. aastat. Lilla ([[Kastiilia), punase (Aragón) ja tumekollasega (Burgundia) on tähistatud Karl V võimuala, kollasega (Austria) Ferdinand I valdused]] pisi|vasakul|Inglismaa kuningriigi ja Suurbritannia saare alad, Euroopa kaardil 1596. aastal. [[Gerardus Mercatori atlasest "Atlas sive Cosmographicae Meditationes de Fabrica Mundi et Fabricati Fugura"]]
Tudori dünastia
(1485–1603), Henry VII (1485–1509), Henry VIII (1509–1547), Edward VI (1547–1553), Mary I (1553–1558) Elizabeth I (1558–1603)
Henry VII
Inglismaa kuningriigi kuningas Henry VII oli Tudori dünastia asutaja, kes sai kuningaks pärast Prantsusmaa kuningalt toetusena saadud rahaga varustud invasiooniväega 1485. aastal Inglismaale tungimist ja Richard III löömist Bosworhti lahingus. Ta suutis oma võimu stabiliseerida ja tagada Tudorite dünastia võimu järgmiseks 118 aastaks, abielludes Edward IV tütre Yorki Elizabethiga.
Henry VIII
Inglismaa ja Iirimaa kuningas Henry VIII oli rahvusvahelistes suhetes tihti kaalukeeleks Prantsusmaa kuninga François I ja Habsburgide dünastiast Saksa-Rooma riigi valitseja Karl V vahel, kes kumbki Mandri-Euroopas püüdsid oma mõjuvõimu kehtestada. Algul toetas Henry Karli, siis läks François poole üle (Prantsuse kuningas aitas tal üle saada ka reformatsiooniga tekkinud probleemidest), lõpuks aga sidus ta end taas Karliga, püüdes võita juurde valdusi Prantsusmaal.
Reformatsioon
, Protestantism, Anglikaani kirik, Westminster Abbey Inglismaa kuningas Henry VIII (1509–1547) ei pooldanud Martin Lutheri õpetust, kuid pooldas reformatsiooni isiklikel põhjustel, kuna paavst keeldus lahutamast tema abielu. Inglismaal moodustas Henry VIII anglikaani kiriku – Inglise riigikiriku, mille pea oli kuningas. Kuninga ettepanekul keeldus Inglismaa parlament paavsti kuuriale makse tasumast, kirikupeaks kinnitati kuningas. Suleti kõik kloostrid, maad ja varad konfiskeeriti ja kirikuteenistus muudeti sisuliselt protestantlikuks ja ingliskeelseks.
Elizabeth I
, Briti Ida-India Kompanii, India pisi|Inglismaa kuninganna (1558–1603) [[Elizabeth I]] pisi|300x300px|Iirimaa, Inglismaa kuningriik, [[Šotimaa kuningriik, Euroopa kaardil 1596. aastal. Gerardus Mercatori atlasest "Atlas sive Cosmographicae Meditationes de Fabrica Mundi et Fabricati Fugura"]] Elizabeth I ajal muutus Inglismaa võimsaks mere- ja koloniaalriigiks ning kujunes lõplikult välja anglikaani kirik. Valitsemises oli Elizabeth mõõdukam, välispoliitikas ettevaatlik ning toetas vaid pooleldi rida ebaefektiivseid, halvasti varustatud sõjaretki Hollandisse, Prantsusmaale ja Iirimaale, sidus Hispaania Võitmatu Armaada purustamine 1588. aastal tema nime igaveseks võiduga, mida sageli peetakse üheks suuremaks Inglismaa ajaloos. 20 valitsusaasta jooksul ülistati teda kui kuldajastu valitsejat ning see kujutelm püsib inglaste seas tänini.
Elizabethi valitsusaega nimetatakse Elizabethi ajastuks. Eelkõige tuntakse seda Inglise draama poolest, mille kuulsaimad esindajad on William Shakespeare ja Christopher Marlowe, ning Inglise meresõitjate poolest, keda esindab näiteks Francis Drake.
Inglise-Hispaania sõjad
Osana 16. sajandi ja 17. sajandil Euroopas toimunud vastasseisust protestantide ja katoliiklaste vahel pidasid katoliiklik Hispaania ja protestantlik Inglismaa kuningriik sõdu: Inglise-Hispaania sõda (1585–1604), mille käigus hävines Inglismaa protestandist kuninganna Elizabeth I ja Hispaania rooma-katoliku kiriku pooldaja kuninga Felipe II vahelises vastasseisus Hispaania Võitmatu Armaada 1588. aastal. Eelnevalt olid inglise piraadid (Francis Drake jt) olid juba aastaid Hispaania ja Hispaania koloniaalimpeeriumi vahel kurseerinud laevu rüüstanud, lisaks toetas Inglise kuninganna Elizabeth aktiivselt Madalmaade ülestõusu Hispaania ülemvõimu vastu.
Järgnesid veel ka Inglise-Hispaania sõda (1625–1630), osana Kolmekümneaastaseste sõjast ja Inglise-Hispaania sõda (1654–1660).
Inglise-Šoti personaalunioon
1603 suri lastetu Elizabeth I ning Inglismaa troonile tõusis James I nime all Šotimaa kuningas James VI, mis tähendas, et Inglismaa ja Šotimaa moodustasid 1603. aastal personaaluniooni, mida kuningas hakkas nimetama Suurbritanniaks. Nii võiks James I teataval määral pidada esimeseks Suurbritannia kuningaks, kuid ametlikult jäid Inglismaa ja Šotimaa siiski eraldi riikideks ning nende juriidiline ühendamine toimus alles 1707. aastal.
Stuartite Inglismaa
, James I, Inglismaa ja Iirimaa kuningana ja James VI, Šotimaa kuningana (1603–1625), Charles I (1625–1649)
James I
Pärast Cecili surma muutus Jamesi poliitika üha heitlikumaks, favoriitide mõju üha kasvas ning reaalne riigivalitsemine jäi unarusse või hakati seda kuritarvitama. Kuninga vastuolud parlamendiga üha suurenesid, kuid et James end reaalselt saadikute üle enamasti kehtestada ei suutnud, siis ei muutunud need niivõrd ohtlikuks kui 30 aastat hiljem, mil Charles I ja parlamendi vastuoludest sugenes Inglise kodusõda, aastatel 1642–1651.
Inglise kodusõda
(1642–1651) 1641. aastal algas Inglise kodusõda, mis viis Charles I kukutamise ja kuningriigi kaotamiseni 1649. aastal. Inglise kodusõda võib jagada kolmeks eraldi sõjaks või vähemalt etapiks: esimene (1642–1646) ja teine (1647/1648–1649) toimusid kuningas Charles I ja parlamendi vahel ning kolmas (1649–1651/1652) Charles II toetajate ja parlamendi vahel. Paralleelselt toimusid sisesõjad ning rahutused ka Iirimaal (1641–1652, nn Kaheteistaastane sõda) ja Šotimaal (Esimene piiskoppide sõda 1639, Teine piiskoppide sõda 1640, šotlaste osalemine kodusõjas parlamendi poolel 1642–1646 ning rojalistide poolel 1647/1648 ja 1650–1652).
Hollandi-Inglise sõjad
pisi|[[Lordprotektor (1653–1658) Oliver Cromwell]]
Inglise Vabariik
(1649–1660). Pärast Inglise kodusõda ja Inglismaa kuninga Charles I hukkamist kuulutas Päraparlament 19. mail 1649 välja vabariigi, mille täidesaatev võim oli juba varem antud Inglismaa riiginõukogule. Aastatel 1653–1659 valitses isiklikult ja otseselt lordprotektor Oliver Cromwell ja pärast tema surma ta poeg Richard Cromwell.
Inglise restauratsioon
, monarhia taastamine Inglismaal. , Charles II (1660–1685), James II ja VII (1685–1688 ), Mary II (1688–1694 ), Anne (1702–1714)
Kuulus revolutsioon
1688. aastal toimunud revolutsioon oli parlamentlik riigipööre, mille tulemusena tõugati troonilt viimane Stuartite soost kuningas, katoliiklane James II (Šoti kuningana James VII) ning Inglise kuningakroon läks Hollandi päritoluga protestantliku valitsejapaari, William III (Oranje Willem) ja James II tütre Mary II kätte.
Inglismaa ja Šotimaa Ühendkuningriik
1707. aasta Act of Unioniga ühendati Šotimaa kuningriik ja Inglismaa kuningriik, mis alates 1603. aastast olid olnud personaalunioonis (Inglismaa ja Šotimaa monarhid: James I, Charles I, Charles II, James II, Mary II, William III, Anne), Suurbritannia kuningriigiks (1707–1801).
Moldova ja Bukoviina metropoolia
Moldova ja Bukoviina metropoolia (rumeenia Mitropolia Moldovei și Bucovinei) on üks kuuest Rumeenias asuvast Rumeenia Õigeusu Kiriku metropooliast. Selle eestseisjaks on Moldova ja Bukoviina metropoliit.
Kariibi laam
thumb|right|400px|Kariibi laam
Moldova ja Bukoviina metropoolia
Metropooliale alluvad on Iași peapiiskopkond, Dubăsari ja kogu Transnistria piiskopkond, Suceava ja Rădăuți peapiiskopkond, Romani ja Bacau peapiiskopkond ning Huși piiskopkond. Kiriku eestseisja on alates 2008. aastast metropoliit Teofan Savu.
Kariibi laam
Kariibi laam on peamiselt ookeanilise maakoorega laam Kesk-Ameerika ja Kariibi mere all Lõuna-Ameerika põhjarannikust põhja pool.
Kariibi laama pindala on umbes 3,2 miljonit km². Ta piirneb Põhja-Ameerika laama, Lõuna-Ameerika laama, Nazca laama ja Cocose laamaga. Need piirid on intensiivse seismilise aktiivsuse piirkond, kus esineb sageli maavärinaid, tsunamisid ja vulkaanipurskeid.
Moldova ja Bukoviina metropoolia
Metropoolia moodustati aastal 1386 ja aastal 1401 tunnustas seda ka Konstantinoopoli patriarh. Aastal 1872 ühines see Valahhia metropooliaga, pannes aluse Rumeenia Õigeusu Kirikule.
Kannuka pank
Kannuka pank ehk Kannuka klindineemik on Põhja-Eesti panga osa Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas ja Sillamäe linnas. Kannuka pank algab peale Sõtke klindilahest ja kulgeb kuni Pimestiku panga moodustavate klindisaarteni.
Kannuka klindineemik on läänepoolsem 2,5 km pikkune ja 1,5 km laiune osa Vaivara Sinimägedega sarnase, Sillamäe rikkevööndi, tektooniliselt rikutud keerulise ehitusega klindivööndist. Panga paeplatoo kõrgub 28...30 meetrit üle merepinna. Paeplatool avanevad õhukese moreenikihi all Kesk-Ordoviitsiumi Volhovi lademe Toila kihistu glaukoniiti sisaldavad lubjakivid.
Klindiserv on kaetud rusukalletega ning paljandid peaaegu puuduvad välja arvatud Sillamäe linnas mõned üksikud lõigud. Kannuka pank on nüüdisajal kasvanud suures osas Sillamäe linna sisse, kuid kohati on säilinud väikeste lõikudena ka pangale omast klindimetsa.
Vǎlko Červenkov
Vǎlko Velev Červenkov (Вълко Велев Червенков; 6. september 1900 – 21. oktoober 1980) oli Bulgaaria poliitik, peaminister 1950. aastast kuni 17. aprillini 1956 ja Bulgaaria Kommunistliku Partei Keskkomitee liige.
Isiklikku
Vǎlko Červenkov oli abielus Elna Dimitrovaga, kelle vend oli Georgi Dimitrov, kommunistliku liikumise juhtorgani Kominterni juhtiv tegelane, Bulgaaria poliitik, Bulgaaria Rahvavabariigi peaminister 1946. aastast kuni oma surmani 1949.
Peruu-Tšiili süvik
pisi|Peruu-Tšiili süvik Peruu-Tšiili süvik ehk Atacama süvik on süvik Vaikse ookeani idaosas.
Selle avastas 1876. aastal laev "Dakia". Peruu-Tšiili süvik paikneb Lõuna-Ameerika läänerannikust 150–180 km kaugusel.
Peruu-Tšiili süviku pikkus on umbes 5900 km, see ulatub 6° kuni 39° lõunalaiuskraadini ja 75° kuni 82° läänepikkuskraadini. See on maailma pikim süvik. Süviku laius on 30 kuni 90 km.
Lea Kikas
Lea Kikas (eesnimi ka Liina; neiupõlvenimi Lepik; 13. november 1887 Taevere vald – 1. veebruar 1995 Tallinn) oli Eesti ooperilaulja (sopran).
Peruu-Tšiili süvik
Mõnikord eristatakse Peruu süvikut (pikkus üle 1500 km, sügavus 6601 m) ja Tšiili süvikut (pikkus 2200 km, sügavus 8069 m).
Lea Kikas
Ta sündis mõisateenijate peres. Ta õppis Suure-Jaani kihelkonnakoolis. Laulmist õppis ta Ludmilla Hellat-Lemba ja Nikolai Sternbergi juures. Aastast 1910 oli ta tegev näitlejana, osaledes Lootuse ja Pandorini seltsi teatritrupis. 1917–1918 oli ta Tallinna saksa teatri koorilaulja. Aastast 1918 laulis ta Estonia teatris ja oli sealsamas ka näitleja; 1929–1944 oli sealsamas suflöör.
Isiklikku
Ta oli abielus Aleksander Kikasega.
Peruu-Tšiili süvik
Peruu-Tšiili süvik on tekkinud ookeanilise Nazca laama sukeldumisel mandrilise Lõuna-Ameerika laama alla. See piirkond on seismiliselt aktiivne.
Pirita linnaosa lipp
thumb|Pirita linnaosa lipp Pirita linnaosa lipp on Harju maakonnas asuva Tallinna linnaosa Pirita lipp.
Lipp on kinnitatud 20. detsembril 1994.
Lipu kirjeldus
Sinisel kangal on Pirita vapi põhitunnus - valge rõngasrist, milles viis purpurset sõõri 1+3+1. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:9, normaalsuurus 105 x 135 cm.