cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alva Myrdal
Gunnar ja Alva Myrdal kirjutasid 1934 kahekesi raamatu "Kris i befolkningsfrågan" ("Kriis rahvastiku küsimuses"), milles rääkisid sellest, milliseid sotsiaalseid reforme on vaja, et edendada üksikisikute individuaalset vabadust ja ühtlasi julgustada rootslasi rohkem lapsi saama. Paljud nendest reformidest viidi ellu ja need said aluseks heaoluriigile, kuid raamat oli kantud ajavaimust ning soovitas ühtlasi selliseid meetmeid nagu eugeenika ja väheväärtuslike inimeste sundsteriliseerimine.
Rahvusvaheline lastepäev
Selle päevaga tähistatakse ülemaailmset lastevahelist vennaskonda ja tegevust maailma laste heaolu edendamise nimel.
Nikita Hruštšov
thumb|Hruštšov (paremal) ja [[Richard Nixon (Moskvas 1959'') ]] Nikita Hruštšov (vene Никита Сергеевич Хрущёв; 15. aprill 1894 Kalinovka, Kurski kubermang – 11. september 1971 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigitegelane, kindralleitnant (1943) ja NLKP Keskkomitee esimene sekretär – riigi tegelik juht aastail 1953–1964.
Noorus ja karjääri algus nõukogude võimuaparaadis
Nikita Hruštšov sündis Kurski kubermangus talupojaperekonnas ning hakkas iseseisvalt tööle varases nooruses, 14-aastaselt asus tööle Donbassi kivisöebasseini tehastes ja kaevanduses. 1918. aastal astus VK(b)P liikmeks ja osales ka Venemaa kodusõjas, pärast sõda oli majandus- ja parteitööl. Oli Ukraina NSV saadik ÜK(b)P XIV ja XV Kongressil.
Alva Myrdal
Aastal 1962 sai temast Rootsi parlamendi liige. Samast aastast kuni 1973. aastani oli ta Rootsi delegaat ÜRO desarmeerimisalastel konverentsidel Genfis. 1966–1973 oli ta ministri nõunik desarmeerimise alal.
Nikita Hruštšov
Noorus ja karjääri algus nõukogude võimuaparaadis
Komsomolisuunamisega saadeti Hruštšov õppima Moskvasse Tööstusakadeemiasse, kus valiti Tööstusakadeemia parteikomitee sekretäriks. Akadeemia lõpetas ta 1929. aastal.
1931. aasta jaanuarist oli Hruštšov ÜK(b)P Moskva linna Baumani rajoonikomitee ja seejärel Krasnopresnenski rajoonikomitee sekretär. 1932–1934 töötas ÜK(b)P Moskva linnakomitee 2. ja pärast 1. sekretärina, seejärel ÜK(b)P Moskva Linnakomitee 2. sekretärina.
ÜK(b)P XVII Kongressil 1934. aastal valiti Hruštšov ÜK(b)P KK liikmeks ja 1935. aastal valiti ta ÜK(b)P Moskva linna ja oblasti parteiorganisatsiooni juhiks 1. sekretäriks.
1935–1938 aastatel oli ta ÜK(b)P Moskva linna ja oblasti KK 1. sekretär.
Tegevus Ukraina NSV-s
1938. aastal valiti Hruštšov Ukraina K(b)P 1. sekretäriks ja ÜK(b)P KK Poliitbüroo kandidaadiks, 1939. aastal ÜK(b)P KK Poliitbüroo liikmeks.
Teises maailmasõjas
Teises maailmasõja oli Hruštšov Kagurinde suuna, Kagurinde, Stalingradi rinde, Lõunarinde, Voroneži rinde ja 1. Ukraina rinde Sõjanõukogu liige. Teise maailmasõja lõpetas kogu sõja jooksul poliittöötajana tegutsenud Hruštšov kindralleitnandi auastmes.
Aastatel 1944 kuni 1947 oli Hruštšov Ukraina NSV Ministrite Nõukogu esimees ja pärast Ukraina K(b)P KK 1. sekretär.
Tegevus Moskvas
1949. aasta detsembrist oli Hruštšov uuesti ÜK(b)P Moskva linna ja oblasti KK 1. sekretär ja ÜK(b)P KK sekretär.
Pärast Stalini surma 1953. aastal suutis ta koos Georgi Malenkoviga üle mängida oma põhirivaali Lavrenti Beria ning esialgu valitsesid Malenkov ja Hruštšov ühiselt NSV Liitu.
Hruštšovi võimuletõus
Kommunistliku partei sisese võimuvõitluse käigus asus Hruštšov koos liitlastega partei keskkomitees 1956. aastal konkurente kõrvaldama, kasutades ära nonde Stalini-aegseid kuritegusid. Ta kuulutas avalikult Stalini isikukultust, alustas Stalini-aegsete kommunistliku partei juhtide paljastamist, nende karistamist ja vangilaagritesse paigutatud inimeste vabastamist.
Riigi senine kommunistlik suunitlus jäi siiski püsima, oldi valmis sõdima "kapitalistlike vereimejatega" ning igasugune ohtlik opositsioon suruti maha.
Hruštšov ja NLKP XX Kongress
Võimuvõitluses kasutas Hruštšov Jossif Stalini inimsusvastaste kuritegudes osalenud NLKP juhtkonna liikmete vastu 1956. aastal moodustatud nn Šverniku komisjoni kokkuvõtet Stalini ja tema aktiivsete kaaslaste poolt 1934. aastal toime pandud kuritegudest: ÜK(b)P XVII Kongressi ehk Võitjate kongressi hääletustulemuste võltsimisest, Sergei Kirovi tapmisest ja aastatel 1936–1938 läbi viidud suurest terrorist.
Hruštšov ja välispoliitika
Nikita Hruštšov tegi 1959. aasta septembris esimese NSV Liidu riigijuhina Ameerika Ühendriikide presidendi Dwight Eisenhoweri kutsel riigivisiidi Ameerika Ühendriikidesse.
Võimult kõrvaldamine ja viimased eluaastad
1964. aastal korraldasid Hruštšoviga rahulolematud kommunistliku partei ladviku liikmed Leonid Brežnev ja Juri Andropov riigipöörde ning kukutasid ta 1964. aasta NLKP KK oktoobripleenumil. Partei- ja riigijuhiks sai Hruštšovi endine liitlane Leonid Brežnev.
Nikita Hruštšov on maetud Moskvasse, Novodevitšje kalmistule.
Hruštšovi ekstravagantne käitumine
Hruštšovile oli omane lihtne, kuid tihti ka labane ja vulgaarne käitumine. Näiteks 12. oktoobril 1960, mil ta külastas ÜRO Peaassambleed, võttis ta kinga jalast ja tagus sellega vastu kõnepulti.
Muhu dessant
Muhu dessant oli Saksa regulaarvägede dessantoperatsioon Muhu saarele 1941. aasta 14. septembri varahommikul.
Abaasia
Abaasia on võimetus kõndida, kuigi kõndimisliigutusi suudetakse teha näiteks lamades.
Indrek Paas (muusik)
Ta on punkbändi Punkentsefaliit asutajaliige, laulusõnade ja muusika autor.
Raseiniai
Raseiniai on linn Leedus, Raseiniai rajooni ja Raseiniai valla halduskeskus. Raseiniais asub ka Dubysa regionaalpargi halduskeskus. Administratiivselt moodustab linn omaette valla. Linna nimi on poola keeles Rosienie või Rossienie, vana venekeele nimekuju on Россiены, Žemaidi keeles on linna nimi Raseinē.
Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik aastast 1663, õigeusu kirik aastast 1870, endine dominiiklaste klooster. Linnas asub ka koduloomuuseum.
Ajalugu
Asulat on esimest korda mainitud 1253. aastal (Rasseyne). Aastail 1416–1421 püstitati sinna esimene kirik. Linnaõigused sai 1492. aastal. XV–XVII sajandil oli Raseiniai Žemaitija vürstkonna halduskeskuseks. Aastal 1742 hakkas linnas tegutsema kool.
Teise maailmasõja alguses toimus linna lähistel Raseiniai lahing, kus osales ligi tuhat tanki, nende seas ka KV-1 ja KV-2 tüüpi tankid. Taas sai linn sõjategevuse läbi kannatada aastal 1944, kokku hävis sõja ajal 90 % Raseiniai hoonetest. Aastal 1953 sulges Nõukogude võim sealse luteri kiriku.
Tuntud elanikke
150px|thumb|Antanina Tamašauskaitė (Antonina Tomaszewska) 150px|thumb|Maironis
Plettenberg
Plettenberg on linn Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal.
Devalveerimine
Devalveerimine ehk devalvatsioon on valuuta väärtuse vähendamine teiste rahaühikute suhtes.
Abadeauk
Abadeauk ehk Abade auk ehk Abade laht ehk Habade laht on järv Saaremaa loodeosas Saaremaa vallas Harilaiu poolsaare keskel Laialepa lahe ja Haagi lõuka vahel. Järve ümbritsevad männimetsad.
Risaliit
pisi|Kunagise [[Riisipere mõisa peahoonel on hästi eristuvad keskrisaliit ja külgrisaliidid]] Risaliit on fassaadist täiskõrguselt eenduv hooneosa, mis oli harilikult rikkalikumalt kaunistatud ning sageli frontooni ja eraldi katusega. Eristatakse kesk- ja külg- (nurga) risaliite.
Priidu Peegel
Priidu Peegel (sündinud 19. veebruaril 1990 Päeldas) on eesti muusik, trummar.
Priidu Peegel on aastast 2006 Muhu bändi Maleva trummar ja aastast 2007 punkbändi Punkentsefaliit trummar.
Preiļi
pisi|Preiļi lossi varemed. Preiļi (latgali Preili) on linn Lätis Latgales, Preiļi piirkonna keskus. Linna nimi saksa keeles on Prely, poola keeles aga Prele. Linnas asub Preiļi loss.
Ajalugu
Kirjalikes allikates on Preiļit esimest korda mainitud aastal 1250, ent asula ümbruses asuvad X sajandist pärinevad linnamäed. Tänapäevane asula kujunes käsitööliste ja kaupmeeste asulana Preiļi mõisasüdame lähedusse. Aastal 1850 sai Preiļist alev, kus aastal 1894 oli 2104 elanikku. Kuigi Preiļi on üks vanimaid Läti asulaid, on ta linn aastast 1928. Aastal 1935 oli linnas intensiivse väljarände tõttu vaid 1662 elanikku, neist pooled olid juudid. Teise maailmasõja järel oli seal elanikke ligikaudu tuhat. Nõukogude ajal kasvas linna elanike arv märgatavalt, kuna sinna rajati mitmeid tööstusettevõtteid. 2009. aastani oli Preiļi rajooni keskus.
Renate Keerd
Renate Keerd (aastatel 2004–2014 Renate Valme, 29. november 1978) on lavastaja ja koreograaf.
Renate Keerd lõpetas 2002. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia koreograafina. 2003. aastast on ta töötanud vabakutselise lavastaja ja koreograafina.
2004. aastal asutas ta Dreek Stuudio ja oli selle juhendaja kuni 2014. aastani. 2012. aastal asutas ta Kompanii Nii ja tegutseb selle kunstilise juhina.
Lavastused
Tema lavastusi on esitatud rahvusvahelistel teatri- ja tantsufestivalidel Saksamaal, Venemaal, Belgias, Jaapanis, Hispaanias, Taanis, Rootsis, Soomes, Norras, Poolas, Ukrainas, Valgevenes, Lätis, Leedus ja Eestis.
Isiklikku
Tema isa on Pärnu Endla teatri näitleja ja lavastaja Enn Keerd.
Viktorija Mullova
Viktorija Mullova (vene Виктория Муллова; sündinud 27. novembril 1959) on vene viiuldaja.
Viktorija Mullova sündis Moskva lähedal Zukovskis ja õppis Moskva muusikakoolis, seejärel Moskva Konservatooriumis Leonid Kogani käe all.
Mullova võitis rahvusvahelise Sibeliuse-nimelise viiuldajate konkursi 1980. aastal ja rahvusvahelise Tšaikovski-nimelise konkursi 1982. aastal.
Põgenemine Nõukogude Liidust
Kontserdireisilt Soomes 1983. aastal otsustas Mullova Nõukogude Liitu mitte enam tagasi pöörduda. Koos oma klaverisaatja Vahtang Jordaniaga põgenes ta Yleisradio ajakirjaniku Jyrki Koulumiehe abiga Kuusamos hotellist, jättes maha Stradivari viiuli. Koulumies sõidutas põgenikud üle Rootsi piiri Haparandasse. Sealt sõitsid nad edasi Stockholmi; et oli nädalavahetus, pidid nad varjatult USA saatkonna avamist ootama. Paar päeva hiljem olid nad juba Washingtonis.
Muusikukarjäär
Viktorija Mullova on esinenud nii solistina kui ka paljude orkestrite, näiteks Philharmonia, Viini, Montréali ja San Francisco sümfooniaorkestri ning Baieri Raadio Sümfooniaorkestri koosseisus.
Mullova on tuntud ka oma uudsete džässiinterpretatsioonide poolest. Ta on esitanud muu hulgas Miles Davise, Duke Ellingtoni ja The Beatlesi lugusid.
Ta on esinenud külalissolistina ka koos ERSO-ga.
Praegu elab Viktorija Mullova Londonis. Vahtang Jordania jäi USA-sse ja suri 2005. aastal vähki.
Punane leeder
Punane leeder (Sambucus racemosa) on leedri perekonda kuuluv taimeliik (põõsas või puu).
Kasvab hajusalt ka Eestis.
Kirjeldus
vasakul|pisi|Punase leedri viljad Kasvab kuni 6 m kõrguse põõsa või puuna. Taimel on hallikaspruunid võrsed, mis on looklevad, paljad, heledate lõvede ning helepruunika säsiga. Pungad ümmarguse kujuga, suured, hoiavad võrsetest eemale. Lehed koosnevad 5–7 lehekesest, mis on munajad, piklikmunajad või elliptilised. Pungad puhkevad kevadel varakult. Punasel leedril on rohkaskollased õied, mis asuvad tihedates pööristes. Õitsemise aeg on maikuus. Lõhn mõjub hiirtele ja rottidele ebameeldivalt. Viljade valmimise aeg on augustis. Viljad on värvuselt oranžikaspunased.
Kasutamine
Rahvameditsiinis on punase leedri taime osi kasutatud higierituse suurendamiseks või lahtistina.
Punast leedrit kasvatatakse ka ilutaimena. Hinnatud on selle dekoratiivne väärtus ning on olemas mitmeid liigi dekoratiivvorme.
Ugala tänav
Ugala tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Hiiu ja Kivimäe asumis.
Ugala tänav algab Vabaduse puiesteelt, suundub kagusse Pääsküla raba suunas ja lõpeb Ilmarise tänaval. Ugala tänav ristub Taara, Vanemuise ja Haldja tänavaga.
Tänava alguse koordinaadid on.
Ugala tänava pikkus on umbes 500 meetrit.
Aastatel 1960–1990 kandis tänav Hans Leberechti auks Leberechti tänava nime. Leberecht elas sellel tänaval.
Grote Markt
Grote Markt (hollandi keeles 'suur turg') võib tähendada järgmist.
Grand-Place
La Grand-Place (prantsuse [gro' plas]) või Grote Markt (hollandi  ) on Brüsseli keskväljak. Selle ääres asuvad gildisaalid, raekoda ja Maison du Roi ehk Broodhuis. Väljak on koos Manneken Pisi ja Atomiumiga üks tähtsamaid turistiatraktsioone Brüsselis. Väljaku mõõtmed on 68 × 110 meetrit ja see kuulub 1998. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Lillevaip
Iga kahe aasta tagant paigaldatakse mõneks augustipäevaks väljakule hiiglaslik lillevaip. 1800 m2 suurune ala kaetakse umbes miljoni begooniaga. Esimene lillevaip paigaldati 1971. aastal ning tänu populaarsusele muutus see traditsiooniks. Igal aastal on erinev dekoratsiooniteema.
Tulekahju
thumb|Tulekahju kustutamine pisi|Tuletõrjujad tulekahju likvideerimisel [[Magasini tänav 25 maja juures Foto: Ave Maria Mõistlik, 12. august 2011 ]] pisi|Ettenähtust võimsama lambi kasutamise tagajärjel sulama hakanud lambipesa. pisi|Satelliitfoto maastikupõlengust Austraalias 2019. aastal Tulekahju (ka põleng) on kontrolli alt väljunud põlemine, mis kahjustab inimesi, nende vara või keskkonda. Tulekahju võib olla tekkinud juhuslikult või on keegi selle tahtlikult süüdanud.
Tavalisemad tulekahju tekkimise põhjused on ettevaatamatu tulega ümberkäimine, potentsiaalselt tuleohtlike seadmete, ainete ja materjalide oskamatu käsitsemine, staatiline elekter, äike, tahtlik süütamine, isesüttimine jm.
Tulekahjude kustutamisega tegeleb tuletõrje.
Eestis registreeriti 2019. aastal 4598 tulekahju. Neis hukkus 43 ja sai vigastada 113 inimest.
Lilleküla raudteepeatus
Lilleküla raudteepeatus on raudteepeatus Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis. Peatus asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres, 2 km kaugusel Balti jaamast. Järgmine raudteepeatus on Tondi. Jaama juures jaguneb raudtee kaheks – lääne- ja idasuunaliseks. Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta.
Ümberistumisvõimalus on Tulika tänaval bussipeatuses Lilleküla jaam bussiliinidele 17 (J. Sütiste tee – Bussijaam), 17A (J. Sütiste tee – Juhkentali) ning 23 (Kadaka – Bussijaam). Tehnika ja Väike-Ameerika tänavalt samas bussipeatuses bussiliinile 32 (Männiku–Kopli).
Kaheteelise raudtee ääres asub kaks madalat 550 mm kõrgust täispikka perrooni. Uued perroonid avati koos jalakäijate tunneliga aastal 2012.
Peatuses peatuvad kõik Elroni Tallinnast Keilasse, Paldiskisse, Turbasse ja Kloogaranda sõitvad elektrirongid.
Raudteejaam Väike-Ameerika tänava otsas avati liikluseks aastatel 1928–1929. Algselt kandis see nime Ameerika, mis hiljem muudeti ümber Lillekülaks. Jaamahoone oli tagasihoidliku arhitektuuriga puitmaja, mis 1997. aasta detsembris lammutati. Lilleküla raudteepeatusest põhja jääb Taksopargi ristmik (Endla ja Tulika tänava ning Sõpruse puiestee ristumiskoht), Kristiine Keskus ja Endla viadukt. Lõunas asub jalgpallistaadion A. Le Coq Arena.
Maastikumaal
pisi|[[Konrad Mägi, "Maastik", 1920–1921, õli papil]] Maastikumaal ehk peisaaž on maaližanr, mis on keskendunud maastiku kujutamisele. Maastikumaali viljeleja on maastikumaalija ehk peisažist.
Maastikumaali viljeldi juba antiigis, keskaja kunstis oli see maaliliik vähetähtis, kuid ärkas uuele elule taas renessansis. 17. sajandil hakati viljelema ideaalmaastike maalimist, mis koondas looduse kaunimaid elemente. Maastikumaal oli eriti armastud žanr romantismis. 19. sajandil pakkus maastikumaal jõulist konkurentsi ajaloomaalile ning impressionismi sünniga muutus aina levinumaks vabaõhumaal.
Ābādeh
Ābādeh [oobod'ee] (varem ka Abade; pärsia keeles آباده) on linn Iraanis Fārsi provintsis, Ābādeh' maakonna keskus. Ta asetseb umbes 2000 m kõrgusel merepinnast viljakal tasandikul Eşfahāni ja Shīrāzi vahelise maantee ääres 225 km kaugusel Eşfahānist ja 275 km kaugusel Shīrāzist, 638 km Teheranist lõuna pool.
2006. aasta rahvaloenduse andmetel on linnas 58 138 elanikku. 2007. aasta andmetel oli elanike arv World Gazetteeri hinnangul 59 200.
Linn on piirkonna kaubanduskeskus. Ābādehi ümbruses valmistatakse Ābādeh' vaipu. Linnas on arenenud ka puunikerduskunst (kasutatakse pirnipuud ja pukspuud). Valmistatakse seesamiõli ja kastoorõli.
Vanasti oli Ābādeh karavanide vahejaam.
Nioobium
pisi Nioobium on keemiline element järjenumbriga 41.
Tal on üks stabiilne isotoop massiarvuga 93.
Omadustelt on nioobium metall. Tema tihedus normaaltingimustel on 8,57 g/cm³ ja sulamistemperatuur 2477 Celsiuse kraadi. Nioobium on teist tüüpi ülijuht temperatuuril alla 9.2 K.
Ajalugu
Nioobiumi avastas Charles Hatchett 1801 kolumbiidimaagis, mille 1750. aastatel esimene Connecticuti kuberner John Winthrop Inglismaale tõi.
Nioobiumi ja talle lähedast tantaali aeti korduvalt segi, kuni 1846. aastal Heinrich Rose ja Jean Charles Galissard de Marignac elemendi uuesti avastasid. Olles Hatchetti tööst teadmatuses, nimetasid nad elemendi tema sarnasuse tõttu tantaaliga nioobiumiks vanakreeka mütoloogia tegelaskuju Niobe järgi, kes oli Tantalose tütar. 1864. aastal sai Christian Blomstrand esimesena puhast nioobiumi nioobiumkloriidi kuumutamisel vesinikus.
Hatchett nimetas elemendi kolumbiumiks (Cb), ent Rahvusvaheline Puhta ja Rakenduskeemia Liit (IUPAC) nimetas alles 1950. aastal pärast sajandipikkust vaidlust 41. elemendi nioobiumiks. See oli teatud mõttes kompromiss, sest euroopa nimetuse eelistamisele nioobiumi puhul vastas ameerika nimetuse eelistamine, kus volframi ingliskeelseks nimetuseks võeti "tungsten". Kõik ameeriklased ei nõustunud sellega ja tänini nimetavad paljud USA metallurgid ja metallitootjad nioobiumi kolumbiumiks.
Operail
pisi|Operaili värvides ja [[logoga kaubarong läbisõidul Võru raudteejaamast, esiplaanil Ameerika päritolu diiselvedur C36-7i-1533]] Operail (varasema nimega Aktsiaselts EVR Cargo) on Eesti raudteetranspordi ettevõte.
Kuni aastani 2012 oli Eesti Raudtee tütarettevõte. Alates 22. juunist 2018 on riigifirma nimi OPERAIL AS. Kõik ettevõtte aktsiad kuuluvad riigile.
Ettevõte maksis 2019. aastal Eesti riigile 1,5 miljonit eurot dividende.
Pärast vagunite rendiäri lõpetamist jätkab ettevõte esialgu Eesti-siseste kaubavedudega ning Tapa depoos ka vagunite ja vedurite remondi ja hooldusega.
Sassi poolsaar
right|thumb|350px|Sassi poolsaare asukoha kaart
Operail
Ajalugu
2018. aastal esitlesid Operaili ja Tšehhi firma CZ Loko ühisprojektina toodetavat diiselvedurit C30-M.
Sassi poolsaar
Sassi poolsaar on poolsaar Lääne maakonnas Haapsalu linnas Põgari-Sassi küla ja Matsalu rahvuspargi territooriumil. Eendub Puise poolsaarest loodesse.
Poolsaare lähedal asuvad Tauksi, Porgi ja teised väiksemad saared. Poolsaarest itta jääb Lõpe laht ning läände Siimurahu.
Operail
Ajalugu
2018. aastal veeti 13,4 miljonit tonni kaupu, mis andis 99% kogu Eesti Raudtee taristu kaubaliiklusest. Sama aasta lõpu seisuga oli ettevõttel välja renditud üle 2000 kaubavaguni ja sellega teeniti tollel aastal 9,3 miljonit eurot renditulu. Kokku oli ettevõtte käive 2018. aastal aga 72,7 miljonit eurot ja kasum 9,2 miljonit eurot.
2019. aasta alguse seisuga töötas ettevõttes üle 690 inimese. Samal aastal kasvas ettevõtte vagunipark üle 3500, millest ligi 2200 oli renditud rahvusvahelistele klientidele. Alustati ka Soome turule sisenemist. Selleks moodustati tütarettevõtte Operail Finland Oy ja investeeriti 50 miljonit eurot veeremi soetamiseks ning opereerimiseks vajaliku struktuuri loomiseks. Kaubavedudega Soomes alustati 2020. aasta teises pooles.
Sassi poolsaar
Veel 20. sajandi esimesel poolel oli poolsaare asemel saar.
Operail
Ajalugu
Vagunite rendiäri oli Operaili tulusaim ärisuund ja seda oli asutud laiendama alates 2017. aastast, kuid riik ei pidanud seda strateegiliselt oluliseks tegevusvaldkonnaks. Nii anti ettevõttele suunis sellest väljuda ning sellega alustati 2021. aasta kevadel. Sama aasta suvel koondati vagunite rent tütarettevõttesse Operail Leasing, mis plaaniti erastada. Venemaa sissetung Ukrainasse 2022. aasta algul muutis aga plaane ja erastamise asemel müüdi maha ettevõtte vara. 2022. aasta detsembris müüdi 6,51 miljonit euroga 522 Ukrainas asuvat vagunit ning selle järel sõlmiti ka ülejäänud 807 vaguni müügilepingud summas 22,1 miljonit eurot. Neist 410 vagunit ostsid Kasahstani logistikaettevõte Atasu tütarettevõtted ning 397 vagunit Eesti vagunirendiettevõte Skinest Rail.
Sassi poolsaar
Poolsaare keskosa koordinaadid on.
pisi|left|Lõpe lahe kaldapealne Sassi poolsaarel
Operail
Ajalugu
Venemaa sissetungi järel hakati vähendama ka Venemaalt ja Valgevenest pärit kauba vedu. Nii vähenes kaubavedu 2022. aastal umbes poole võrra ning töö kaotas üle 200 inimese. Kaubamahtude tugevat vähenemist prognoositi ka 2023. aastasse. Alates 1. jaanuarist 2023 ei tohtinud Operail vedada enam Venemaa ja Valgevenega seotud kaupu. 2023. aasta jaanuaris teatati ka Soome tütarettevõtte müügist Soome ettevõttele Nurminen Logistics 27,7 miljoni euro eest.
Alfred Rosenberg
Alfred Ernst Rosenberg (12. jaanuar 1893 Tallinn – 16. oktoober 1946 Nürnberg) oli Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei üks juhtivaid funktsionääre, üks partei ideoloogilistest juhtidest. Rosenbergi sulest pärinevad mitme natsionaalsotsialistide rassiteooria ja antisemitismiga seotud doktriinid.
Päritolu ja noorpõlv
Alfred Rosenbergi isa Woldemar-Wilhelm Rosenberg (6. juuli 1862 Tallinn – 6. oktoober 1904 Tallinn) õppis Tallinna Reaalkoolis, töötas kaupmehena Tallinnas ja Peterburis. Tema vanaisa Martin Rosenberg sündis 2. novembril 1820 Dickelnis Riia lähedal, oli ametilt kingsepp ning asus 1856 elama Tallinnasse, kus ta võeti Kanuti Gildi liikmeks kingsepp-meistrina. Abiellus Tallinnas 26. augustil 1856 Julie-Elisabeth Schramm'iga (22. juuli 1835 Seli mõis, Juuru kihelkond, Eesti – 24. aprill 1905 Tallinn). Schramm on eesti vabatalupoegade suguvõsa, kust on pärit üks vene kõrgem sõjaväelane ning mitu eesti kirjameest. Martin Rosenberg soetas ka perekonnaelamu Vana-Posti tänavas praeguse kino Sõprus kohal.
Alfred Rosenbergi ema Elfriede Luise Caroline Siré sündis 19. märtsil 1860 Lihulas ning suri 1. märtsil 1893 kui poeg Alfred oli mõnekuune imik. Poisi tegelikuks kasvatajaks sai tädi Lydia Henriette Siré. Emapoolne vanaisa Friedrich August Siré (sündinud 18. märtsil 1843 Liibavi (Liepaja)) töötas Peterburis ja Bakuus ning oli hiljem Tallinnas värvikoja omanik ning a-st 1861 kohalik raudteeametnik. Emapoolne vanaema Luise Rosalie Siré (neiuna Fabricius) sündis 16./17. juuli 1843 Lihulas. Siré'del oli kaks poega ja kolm tütart. Luise-Rosalie isa Johan Karl Fabricius (A.R. vanaema isa) oli nahaparkija Lihulas, kes oli abielus Rosalie Efrosine Klever'iga (surnud 1854).
Pärast Peetri Reaalkooli (praeguse Tallinna Reaalkooli) lõpetamist (aastal 1910) jätkas Rosenberg õpinguid Riia Polütehnilises Instituudis arhitektuuri alal. Õpingute kõrvalt tegeles ta maalimise (esimeseks õpetajaks oli Hans Laipman (Ants Laikmaa)) ja ajalooga.
I maailmasõda
Esimese maailmasõja puhkemine katkestas Rosenbergi arhitektuuriõpingud Riia Polütehnikumis. Instituut evakueeriti Esimese maailmasõja käigus Moskvasse, kui Saksa keisririigi väed okupeerisid Riia.
Enamlaste võimuletuleku ajal viibis Rosenberg ajutiselt Krimmis. Kui sinna saabus teade, et sakslased on vallutanud Saaremaa, ruttas ta Tallinna, et proovida ühineda Saksa sõjaväega. Et aga sakslaste tulek viibis ja tal olid ülikoolis mõned eksamid õiendamata jäänud, sõitis ta tagasi Moskvasse. Esitanud eksamitöö, omandas ta 1. järgu lõpudiplomi ja asus arhitektina tööle Tallinnas Varsti saabusid sinna ka Saksa okupatsiooniväed ja Rosenberg kavatses astuda vabatahtlikuna sõjaväkke. See ei õnnestunud ning ta asus tööle Tallinnas Gustav Adolfi Gümnaasiumis õpetajana. Joonestusõpetajana on ta töötanud 1918. aastal ka Tallinna Reaalkoolis (tänapäeva Tallinna Polütehnikum).
Weimari vabariigi ajal
Pärast teadet Saksamaa keisririigi kokkuvarisemisest otsustas Rosenberg asuda poliitilisele tegevusele. Oma esimese ettekande marksismi ja juutluse üle pidas ta 30. novembril 1918 Tallinnas. Pärast Eesti Vabariigi väljakuulutamist sõitis Rosenberg koos Riia baltisakslase Max Scheubner-Richteriga Münchenisse. Suvel 1919 kohtus ta Adolf Hitleriga ja ühines tema liikumisega. Ta astus natsionaalsotsialistide partei liikmeks 1919. aastal enne Hitlerit, mil see partei kandis veel Saksamaa Tööpartei nime.
1921. aastal asus Rosenberg koos Dietrich Eckartiga toimetama NSDAP parteilist häälekandjat "Völkischer Beobachterit". 1937. aastal oli Rosenberg "V.B." peatoimetajaks ja alates 1938. aastal lehe vastutavaks väljaandjaks. Kui Hitler pärast Müncheni putši arreteeriti, määras ta Rosenbergi enda asemel natsiliikumise juhiks. Ernst Piperi kirjutatud Alfred Rosenbergi eluloos on väidetud, et Hitleri sellise otsuse motiiviks olid Rosenbergi nõrgad juhivõimed – seega ei kujutanud ta endast ohtu, et võiks Hitleri kõrvale tõrjuda.
Rosenberg võttis osa 1921. aasta oktoobri marsist Coburgi ja Saksa Päevast 14. ja 15. oktoobril Coburgis ja saatis Hitlerit Bürgerbräu-keldris ja marsil Feldherrenhallesse 9. novembril 1923.aastal.
Riigipäevavalimistel 14. septembril 1930. aastal valiti Rosenberg riigipäeva liikmeks, kus ta esindas rahvussotsialistide rühma välispoliitilistes küsimustes.
"20. sajandi müüt"
1930. aastal ilmus Rosenbergi raamat "20. sajandi müüt", milles tema arvates pidi juudi mõjudega kristlust asendama "vere usk" (Religion des Blutes).
Natsionaalsotsialismi ajal
pisi|Maja Berliinis Tiergarteni linnaosas, kus alates 1942. aastast asusid idaalade riigiministri Alfred Rosenbergi ametiruumid 1. aprillil 1933 nimetas Hitler ta erakonna NSDAP välispoliitilise ameti juhiks ja riiklikuks juhiks (Reichsleiter). Hitler saatis Rosenbergi Londonisse välispoliitilisteks kõnelusteks, kuid see ei olnud talle edukas.
31. jaanuaril 1934 nimetati Rosenberg Hitleri volinikuks rahvussotsialismi kogu vaimse ja maailmavaatelise kasvatuse alal. Tema juhtimisel tegutses aastast 1940 büroo, mis tegeles kunstivarade kokkuröövimisega okupeeritud aladelt ja Ida-Euroopa juutidelt; raamatukogud koondati Frankfurdis asutatud kõrgkooli Hohe Schule, mille rektoriks oli samuti Rosenberg. 17. juulil 1941 nimetati ta Ida-alade riigiministriks.
Rosenbergi ideoloogiliseks põhiteoseks peetakse raamatut "20. sajandi müüt" ("XX sajandi müüt"). See on Hitleri "Mein Kampfi" kõrval üks tsiteeritumaid fašišmiideoloogia trükiseid, kuid hoolimata suurest trükiarvust ei saavutanud see kunagi suurt populaarsust. Raamat on hüplik ja pseudoteaduslik paks teos, mis pälvis küll kõrgeima Natsi-Saksa kultuuripreemia ("Kunsti ja teaduse eest"), kuid muuhulgas naeruvääristas seda ka Hitler. Sõja lõpus hakkas Rosenberg kaotama Hitleri soosingut ja tõrjuti kõrvale tähtsamatest otsustest.
Peale selle on Rosenberg kirjutanud veel "Juutide jälg aegade keerises", "Siioni tarkade protokollid ja juudilik maailmapoliitika", "Talmudi ebamoraal", "Katk Venemaal", "Riigivaenuline Sionism", "Vabamüürlik maailmapoliitika". Ta arvukad kõned ja artiklid on koondatud koguteostesse "Veri ja au", "Ideede arenemine" ja "Võitlus võimu pärast".
1942. aasta mais külastas Tallinna ja Tartut. See jäi tema ainsaks visiidiks pärast Tallinnast ärakolimist.
21. aprillil 1945 lahkus Rosenberg koos teiste ministritega Berliinist Eutinisse ja sealt edasi järgmisel päeval Flensburgi, Saksa valitsuse asupaika. 6. mail 1945 vabastas president Karl Dönitz ta ametist. 18. mail 1945 võtsid lääneliitlased Rosenbergi vahi alla süüdistatuna osavõtus vandenõust kuritegude sooritamiseks rahu vastu, ründesõdade kavandamises, algatamises ja toetamises ning sõjakuritegude ja lihtsalt inimsusvastaste kuritegude sooritamises. Rosenberg ei tunnistanud oma süüd ja polnud enda sõnul teadlik juutide massilisest tapmisest. Rosenbergi sõnul polnud tema eesmärgiks juudiküsimust lõpetada massilise tapmisega.
Rosenberg pidas 1934. aasta maist 1944. aastani 500 leheküljelist päevikut. Päevikus avaldab Rosenberg soovi kohalikud rahvad sakslaste poolele võita, selleks koheldes neid leebemalt ja andes neile rohkem iseseisvust. Rosenberg kirjutas oma päevikus vajadusest juudid Euroopast välja viia. Teise maailmasõja lõpus leiti tema päevik Baieri lossist. Seda kasutati Nürnbergi protsessil asitõendina Rosenbergi esimesel ülekuulamisel. Kui Rosenbergi kaitsjad palusid päeviku kasutamist asitõendina, ei suudetud päevikut enam leida.
Nürnbergi protsessil määrati talle kõrgeim karistus, Rosenberg hukati poomise läbi.
Rosenberg hukati Nürnbergis neljandana von Ribbentropi, Keiteli ja Kaltenbrunneri järel. Hukkamisel viibinud ameerika ajakirjanik kirjeldas seda järgnevalt: "Alfred Rosenberg näis tuim ja kokkuvajunud, kui ta ruumis ringi vaatas. Tema nägu oli kahvatu, kuid ta ei tundunud närviline ning kõndis kindlal sammul tapalavani ja astus üles võlla juurde. Pärast oma nime ütlemist ja eitavalt vastamist küsimusele, kas tal on midagi öelda, ei toonud ta kuuldavale sõnagi. Hoolimata Alfred Rosenbergi avalikust ateismist saatis teda vaimulik. Rosenberg vaatas ilmetul pilgul korraks tema poole. Juba 90 sekundit hiljem rippus ja kõlkus ta timuka köie otsas. Rosenbergi hukkamine oli nendest kümnest kõige kiirem."
2001. aastal pakuti Rosenbergi päevikut USA holokaustimuuseumile miljoni dollari eest.
Perekond
Rosenberg oli kaks korda abielus.
10. märtsil 1915 abiellus ta Riias eestlanna Hilda-Elfriede Leesmanniga, kes temast 1923. aastal lahutas.
Aastal 1925 abiellus ta Hedwig Krameriga; see abielu kestis tema elu lõpuni. Neil sündis poeg, kes suri väikese lapsena, ja tütar Irene, kes sündis 1930. Irene on keeldunud oma isast avalikult rääkimast.
Rosenberg Ajaloomuuseumi näitusel
2011. aastal avas Eesti Ajaloomuuseum Tallinnas Pikal tänaval Suurgildi hoones näituse, kus teiste tuntud tallinlaste kõrval kajastati ühes vitriinis ka Alfred Rosenbergi elu. Eksponaatide seas oli saksakeelne raamat, mis oli avatud leheküljelt, kus oli Rosenbergi pilt. Samuti oli puuteekraaniga infotulbal Rosenbergi käsitlev materjal, muuhulgas mainiti ka seda, et tegemist oli surma mõistetud natsikurjategijaga. Stendil olid kirjas Rosenbergi sünniaeg, õpingud ja õpetajatöö Tallinnas enne 1918. aastat, eestlannast esimene abikaasa ning tegevus natsiideoloogia kujundamisel. Lõpulõigus mainiti, et Rosenberg mõisteti Nürnbergi protsessil surma poomise läbi. Teksti kõrval seisis kaks fotot: üks tsiviilriietes, teine Tartu-külastusest Ida-alade riigiministrina 1942. aastal.
Eesti Ajaloomuuseumi teadusdirektori Tõnis Liibeki kinnitust mööda oli muuseum valmis muutma tekste, et rõhutada Rosenbergi negatiivsust. Läbirääkimised juudi kogukonna ja juudi muuseumiga aga ei edenenud ning tekstide muutmine venis. Nii andis kultuuriministeerium 15. septembril ajaloomuuseumile korralduse eemaldada näitusesaalist Rosenbergiga seotud materjalid. Suurgildi hoone administraatori sõnul uusi eksponaate asemele ei toodud, senine ekspositsioon paigutati lihtsalt ümber. Administraatori hinnangul ei olnud Rosenbergi eksponeerimine külastajatele probleem ning keegi sel teemal ühtki kaebust ei esitanud.
Kultuuriministeeriumi otsust toetas Riigikogu väliskomisjoni esimees Marko Mihkelson: "Ütlen kohe – minu arvates on tegemist äärmiselt ebaõnnestunud stendiga, mis näitab natside rassiteooria ja juudivastase poliitika ühte loojat liiga neutraalsel viisil." Samas kritiseerisid seda ajakirjanikud (Priit Hõbemägi, Kalle Muuli, Anvar Samost ) ja ajaloolased (Erkki Bahovski , David Vseviov ).
Tartu Ülikooli ajaloolased võrdlesid avalikus kirjas ministeeriumi sekkumist muuseumi teadus- ja näitusetegevusse Nõukogude Liidu võimuorganite tegevusega muuseumide väljapanekute ideoloogilisel suunamisel: "Kui antud korraldust vaikides aktsepteeritakse, puudub garantii, et juba homme mõni teine riigiametnik ei keela kirjutada ja rääkida näiteks Ümera lahingust või Landeswehri sõjast, kus meie esiisad võitlesid täna sõbraliku Euroopa suurriigiga. Süveneva poliitkorrektsuse ohvriks võib tuua pea kogu poliitilise ajaloo."
Leo Semlek
Leo Semlek (19. august 1934 Tallinn – 17. veebruar 2010 ) oli eesti muusikateadlane, muusikapedagoog ja helilooja.
Leo Semlek lõpetas 1957. aastal Tallinna Muusikakooli muusikateooria erialal ja 1962. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi.
Ta töötas 25 aastat muusikateooria õpetajana Tallinna Muusikakoolis, 20 aastat Tallinna Muusikakeskkoolis ja üle 10 aasta Eesti Muusikaakadeemias.
Ka kirjutas ta muusikateooria uurimusi ja õpikuid, tegi regulaarselt kaastööd Eesti Entsüklopeediakirjastusele ning uuendas muusikaterminoloogiat.
Leo Semlek on loonud üle 400 vaimuliku laulu, millest enamik on ka kirjastatud.
Isiklikku
Eerik Semlek on Leo Semleki poeg.
Meremaal
pisi|[[Gustave Courbet, "Laine", 1870, õli lõuendil]] Meremaal ehk mariin on maastikumaali alaliik, kus kujutatakse merd või merega seotut (laevad, sadamad, merelahingud jne).
Iseseisvaks žanriks kujunes hollandi ja flaami kunstis, õitseaeg oli 17. sajand. Meremaali viljelenud kunstnikke – mariniste – oli mitmeid ka romantismiajastul ja impressionistide hulgas.
Tuntud meremaalijad olid näiteks William Turner ja Ivan Aivazovski. Eesti kunstnikest on meremaaliga palju tegelenud Aili Vint.
Marija Šarapova
Marija Šarapova (vene Мария Юрьевна Шарапова) (sündinud 19. aprillil 1987 Njaganis Siberis) on Venemaa tennisist, Venemaa teeneline meistersportlane.
Marija Šarapova oli WTA edetabelis maailma esimängija 22.–28. augustini ja 12. septembrist 23. oktoobrini 2005 ning taas alates 29. jaanuarist 2007 kuni 18. märtsini 2007.
Keskkonnaamet
Keskkonnaamet (lühend KeA) on Keskkonnaministeeriumi valitsemisalas tegutsev valitsusasutus. Keskkonnaameti ülesanne on viia ellu Eesti riigi keskkonnakasutamise, looduskaitse ja kiirgusohutuse poliitikat ning kontrollida looduskeskkonna kaitseks kehtestatud seaduste ja normide täitmist.
Marija Šarapova
Seisuga 16. mai 2011 on ta WTA edetabelis 7. kohal.
Šarapova vanemad elasid varem Valgevenes, kuid pärast Tšornobõli tuumaelektrijaamas toimunud katastroofi kolisid 1986. aastal Venemaale. Marija Šarapova sündis Handi-Mansi autonoomses ringkonnas Njaganis.
Keskkonnaamet
Keskkonnaamet loodi 1. veebruaril 2009 maakondlike keskkonnateenistuste, Riikliku Looduskaitsekeskuse ja Kiirguskeskuse baasil. 1. jaanuaril 2021 liideti Keskkonnaametiga Keskkonnainspektsioon.
Keskkonnaamet korraldab igal aastal kõigile keskkonnahariduse edendajatele ning huvilistele Keskkonnahariduse konverentsi.
Marija Šarapova
Marija Šarapova alustas profitennisisti karjääri 2001. aastal ja lõpetas 2020. aastal.
Keskkonnaamet
Juhtimine
Keskkonnaameti peadirektorid:
Marija Šarapova
2004
2004. aastal võitis ta Wimbledoni turniiri, kus tema finaalivastaseks oli Serena Williams.
Keskkonnaamet
Juhtimine
Keskkonnaamet koosneb valdkondadest, osakondadest ja büroodest (seisuga 01.01.2023) :
Marija Šarapova
2004
2004. aasta novembris Los Angeleses toimunud WTA meistrivõistlustel oli Šarapova poolfinaalivastaseks Anastassija Mõskina, kelle ta alistas 2:6, 6:2, 6:2. Finaalis oli ta parem Serena Williamsist 4:6, 6:2, 6:4.
2005
2005. aasta möödus Šarapovale vigastusrohkelt, kuid ta võitis kolm turniiri ja tõusis maailma esireketiks.
Keskkonnaamet
Liikmesus
Keskkonnaamet on EUROPARCi (Euroopa Loodus- ja Rahvusparkide Föderatsioon) liige (Lahemaa Rahvuspargi Administratsiooni ja Riikliku Looduskaitsekeskuse õigusjärglasena).
Marija Šarapova
2005
Suure slämmi turniiridest jõudis ta veerandfinaali Prantsusmaa lahtistel meistrivõistlustel, poolfinaali Austraalia lahtistel meistrivõistlustel, Wimbledoni turniiril ja USA lahtistel meistrivõistlustel.
Hippokrates Chioselt
Hippokrates Chioselt (umbes 470 eKr – umbes 410 eKr) oli Vana-Kreeka matemaatik.
Ta töötas ringi kvadratuuri ja kuubi duplikatsiooni kallal.
Marija Šarapova
2007
2007. aasta Austraalia lahtistel meistrivõistlustel kaotas ta finaalis Serena Williamsile.
Sama aasta Prantsusmaa lahtistel meistrivõistlustel tuli tal võtta vastu kaotus juba poolfinaalis, kus ta jäi alla Ana Ivanovićile 6:2, 6:1.
Aasta 2007 kujunes Šarapovale vigastusterohkeks. Ta võitis vaid ühe turniiri San Diegos.
Aastalõputurniiril jõudis ta finaali, kus kaotas Justine Heninile 7:5, 5:7, 3:6. Šarapoval tekkisid viimases setis hingamishäired. Šarapova lõpetas aasta neljandat korda järjest maailma viie esimese seas.
2008
2008. aasta algas Šarapovale hästi. Austraalia lahtiste 1. ringis alistas ta Jelena Kostanić Tošići. Teises ringis oli ta vastaseks endine maailma esireket Lindsay Davenport, kelle ta alistas kindlalt. Kolmandas ringis oli ta vastaseks Elena Vesnina, kelle ta samuti kindlalt alistas. Neljandas ringis alistas ta Jelena Dementjeva, kaotades vaid kaks geimi. Veerandfinaalis oli ta vastaseks aga esireket Justine Henin. Henini alistas ta 6:4, 6:0. Poolfinaalis alistas Šarapova serblanna Jelena Jankovići. Ka finaalis mängis ta serblannaga, seekord Ana Ivanovićiga. Šarapova alistas ka tema ja kolmas suure slämmi turniir oligi võidetud. Šarapova 18. turniirivõit tuli Dohas. Seejärel ta haigestus ja jättis vahele turniiri Dubais. Pärast kahenädalast pausi sõitis ta Indian Wellsi. Šarapova alistas teises ringis prantslanna Cohen-Aloro 6:1, 6:0. Kolmandas ringis alistas ta kreeklanna Eleni Daniilidou 7:5, 6:3. Neljandas ringis oli ta vastaseks maailma 24. reket Alona Bondarenko, kelle alistamine läks juba raskemalt. Lõpuks sai ta Bondarenkost jagu 6:2, 5:7, 6:4.
Šarapoval oli sel turniiril probleeme päikesega. Veerandfinaalis oli ta vastaseks turniiri eelmise aasta võitja Daniela Hantuchova. Hantuchova alistas ta 7:6, 6:1. Poolfinaalis oli vastas aga juba maailma kolmas reket Svetlana Kuznetsova. Šarapova kaotas selle matši 6:3, 5:7, 6::2. See oli Šarapova esimene kaotus aastal 2008. Järgmine turniir oli Miamis. Šarapova otsustas teha tennises väikese pausi, kuna ta oli jälle hakanud tundma valu jalas. Veel tõi ta põhjenduseks, et sel aastal on ta väga palju mänginud ja tahaks puhkust. Paljudele tuli üllatusena see, et Marija võttis osa mõlemast Ameerika rohelise saviliiva turniiridest. 7. aprillil alanud Amelia Islandi turniiril oli Šarapoval esimene asetus. Ameerika rohelise saviliiva turniiridel polnud Šarapova vahepeal mitmel aastal osalenud. Amelia Islandi turniiri avaringi vastase alistas ta kindlalt. Aga 3. ringi ja veerandfinaali mängud venisid kolmesetiseks. Mõlemad matšid kestsid umbes 3 tundi. Poolfinaalis pidi ta kohtuma endise maailma esireketi Lindsay Davenportiga. Kuid Davenport andis Šarapovale loobumisvõidu. See oli Šarapova karjääri esimene savi-liivaturniir. Finaalis kohtus ta slovakitari Dominika Cibulkovága ja võitis. See oli Šarapovale tema esimene savi-liiva turniiri võit. Siis kaotas ta veerandfinaalis Charlestoni turniiril. See kaotus oli Serena Williamsile. Järgmine turniir oli tal Roomas. Poolfinaalis kohtus ta Jelena Jankovićiga. Senine maailma esireket Justine Henin lõpetas profikarjääri ja Šarapova tõusis taas maailma esireketiks. Prantsusmaa lahtistel meistrivõistlustel oli ta aasta varem jõudnud poolfinaali, kuid nüüd tekkisid juba kahes esimeses ringis raskused. Ta võitis küll mõlemad vastased, kuid kolmes setis. Kolmandas ringis sai ta jagu juba kergemalt. Neljandas ringis kohtus ta venelanna Dinara Safinaga. Šarapoval paistis juba võit käes olevat, kui ta juhtis 7:6, 5:3 ja matšpalliga. Kuid siis juhtus ime: Safina võttis geimid tagasi ja viis seti kiiresse lõppmängu. Seal paistis edu saatvat Šarapovat, kui ta juhtis 5:2. Kuid jälle võttis Safina järele ja võitis teise seti. Kolmandat setti alustas paremini Šarapova, murdes Safina. Kuid pärast seda oli mäng Safina päralt. See on üks paremaid mängu tagasitulekuid tenniseajaloos. See andis kindlasti löögi Šarapova enesekindlusele. Wimbledonis oli ta üks suuremaid favoriite. Wimbledoni teises ringis sai ta aga šokeeriva kaotuse venelanna Alla Kudrjavtsevalt, maailma esireket Ana Ivanović kaotas kolmandas ringis ja maailma kolmas reket Jelena Janković kaotas neljandas ringis. Seejärel olid Šarapoval kavas olümpiamängud, turniir Kanadas ja siis USA lahtised meistrivõistlused. Kuid tennisemaailma üllatuseks jäi Kanadas Montrealis toimunud matš Šarapovale selle aasta viimaseks. Taas segas mängimist õlavigastus, mis oli teda vaevanud terve 2007. aasta. Šarapova lõpetas selle aasta maailma edetabeli üheksandana.
Dopingukaristus
26. jaanuaril 2016, pärast Austraalia lahtiste meistrivõistluste veerandfinaali, andis Šarapova positiivseks osutunud dopinguproovi. Märtsi alguses toimunud pressikonverentsil tunnistas ta, et oli kasutanud meldooniumi. Talle määrati tagasiulatuvalt, alates 26. jaanuarist 2016, kaheaastane võistluskeeld. Seejärel pöördus tennisist Rahvusvahelise Spordiarbitraaži (CAS) poole ja seal lühendati võistluskeeldu 15 kuule. CAS-i otsuses seisis, et nende hinnangul ei tarvitanud Šarapova teadlikult keelatud ainet. Šarapova nimelt väitis, et süüdi olevat tema mändežer, kes polevat uuendanud tema keelatud ainete nimekirja. Šarapova naasis võistlustele Saksamaal Stuttgardi turniiril, tema võistluskeeld lõppes kaks päeva pärast turniiri algust ehk 26. aprillil 2017. Korraldajad andsid Šarapovale sinna vabapääsme. Paljud kaastennististid mõistsid dopingupatusele Šarapovale osaks saanud erikohtlemise hukka.
Mansardkorrus
Mansardkorrus ehk mansard on mansardkatuse all paiknev katusekorrus.
Ellen Church
Ellen Church (22. september 1904 Cresco, Iowa osariik – 22. august 1965) oli maailma esimene stjuardess. Ta alustas oma tööd lennukompaniis United Airlines.
Hariduselt oli ta meditsiiniõde.
Church suri ratsutamisel kukkudes saadud vigastustesse.
Tema nime kannab Cresco lennuväli.
Terendus (ansambel)
Terendus oli 1980. aastate keskel tegutsenud eesti hard rock 'i ansambel.
Ansambel tegutses Kose-Uuemõisas augustist 1984 kuni veebruarini 1985. Veebruaris 1985 esines ansambel Kose-Uuemõisa eri­internaat­kooli aktusel.
Lorelei needmine munkade poolt
"Lorelei needmine munkade poolt" on Johann Köleri õlimaal lõuendil, mis valmis 1887. aastal Pariisis.
Maal kujutab pseudomütoloogilist tegelast – Reini jõe äärse kalju kurikuulsat sireeni.
Teose mõõtmed on 395 × 345 cm. Seda eksponeeritakse Kumus.
RPG (granaadiheitja)
RPG (venekeelne lühend РПГ, ручной противотанковый гранатомёт) on sari Nõukogude granaadi ja raketiheitjaid.
Ajalugu
Sarja esimene oli RPG-1, varasematest on tuntumad granaadiheitjad RPG-2 ja RPG-7, uuematest on tuntumad raketiheitjad 6G20 RPG-29 Vampir ja 6G30 RPG-32 Barkas.
Nõukogude armeel polnud Teises maailmasõjas reaktiivgranaadiheitjaid. Nende uurimuste põhjal töötati välja prototüüp RPG-1, mida aga ei saadud sõdimiskõlbulikuks. pisi|[[RPG-7 kasutamine.]] Edasine mudel põhines Saksa reaktiivgranaadiheitjal Panzerfaust-150. Versioon sai nime RPG-2 ning 1947. aastal otsustati see relvastusse võtta. Armees hakati seda kasutama alates 1949. aastast. RPG-2 valmistati ka Hiinas, Põhja-Vietnamis ja Egiptuses.
Mõningate puuduste tõttu töötati RPG-2-ga edasi ja alates 1961. aastast võeti relvastusse täiustatum mudel RPG-7. Sellest on kujunenud üks maailma tuntumaid tankitõrjerelvasid.
Düren
Düren on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal, Düreni kreisi keskus. Asub Ruri jõe ääres.
Ajalugu
Düreni ajalugu algab üle 2000 aasta tagasi, kui seal elanud keldid rajasid Durumi kindluse. Pärast kelte elasid seal germaani hõimud, kelle roomlased Julius Caesari juhtimisel alistasid. Pärast Rooma võimu langemist 5. sajandil valitsesid linna frangid. Kuningas Pippin Lühike korraldas linnas sageli oma nõupidamisi ja tegi Villa Duriast oma lossi. Karl Suur külastas linna sageli.
13. sajandi alguses sai Düren linnaõigused. 17. sajandist alates oli linn paberitööstuse keskus. 1812. aastal oli linnas 17 paberivabrikut.
1794–1815 oli Düren Prantsusmaa valduses ja läks seejärel Preisimaa koosseisu.
20. sajandi alguses oli Düren üks Saksamaa rikkamaid linnu.
Välislingid
Düreni koduleht
Essee (koolitöö)
Essee on tänapäeval laialdaselt kasutatav teadmiste kontrolli vorm.
Kontrollitavatel lastakse kirjutada esseeks nimetatav tekst, mis väljendab arutlevas laadis lühidalt autori arusaamist.
Esseesid kasutatakse laialdaselt ameti- või õppekohtadele konkureerimisel, õppeprogrammis teadmiste valdamise kontrolliks jne.
Võrreldes varem sarnases rollis kasutusel olnud kirjandiga on essee arutlevam ja väljenduse vormilt vabam.
Muusikateadlane
Muusikateadlane ehk musikoloog on teadlane muusikateaduse valdkonnas.
Hageri vald
Hageri vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Hageris.
1939. aastal kuulusid Hageri valla koosseisu: Maidla ja Aespa küla, Maidla asundus ja Sutlema asundus, Lümandu, Alemi, Nõmme, Hageri, Põikma, Suurküla, Väikeküla, Krimmi ja Metsa külad, Rabivere asundus, Kelba, Nõmmepere, Ohulepa, Sobli, Pihali, Laisari, Adila-Krimmi, Anijala ja Tagaküla külad. .
Kittilä
Kittilä (inarisaami keeles Kittâl, põhjasaami keeles Gihttel) on küla Soomes Lapi maakonnas, Kittilä valla kirikuküla.
Umbes 7 km kaugusel asulast loodes asub Kittilä lennujaam.
Meediakanal
Meediakanal on laias üldmõistes massikommunikatsiooni/infoedastust võimaldav tehniline ja/või ideoloogiline platvorm. Klassikalise meediakanali all mõistetakse selliseid kanaleid, kus on tööl ajakirjanikud ja toimetus, näiteks ajalehed, ajakirjad, televisioon, raadio ja uudisteportaalid. Klassikalistele meediakanalitele lisaks võib välja tuua ka sotsiaalmeedia kanaleid, mida haldavad üksikisikud (blogijad, juutuuberid), kes ei ole ajakirjanikud, ega allu ajakirjanduseetika koodeksile. Kommunikatsiooniplaanis mõeldakse "valitud meediakanali" all konkreetseid meediakanaleid, näiteks Eesti Päevaleht, Postimees, Die Welt, Morgenbladet või Kanal 2. Valitud meediakanali reach on selle konkreetse kanali auditooriumi suurus, mida väljendatakse numbrina.
Theodor Pool
Theodor Pool (ka: Theodor Johann Pool; 8. detsember 1890 Tori vald, Pärnumaa – 25. august 1942 Sverdlovsk, Sverdlovski oblast /hukati/) oli Eesti poliitik ja agronoom, paljude raamatute ja artiklite autor.
Elulugu
Theodor Johann Pool oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1909 Pärnu Gümnaasiumi, 1914 Riia Polütehnilise Instituudi õpetatud agronoomina. 1921–1924 käis õppereisidel Saksamaal, Hollandis, Inglismaal ja Soomes. Oli 1914–1915 Vahi põllutöökursuste juhataja, 1915 Pärnu maakonna-agronoom, 1915–1918 Esimeses maailmasõjas,
Aastatel 1918–1919 Pärnu Maavalitsuse esimees, 1919 Eesti Asutava Kogu liige, 1919 põllutöö- ja toitlusminister ning 1919–1920 ja 1920–1921 põllutööminister, 1920–1929 (I–IV) Riigikogu liige (Tööerakond).
Aastatel 1925–1928 Asunikkude, Riigirentnikkude ja Talupidajate Põllumajandusliidu nõuandeala juhataja, 1929–1932 talumajandusnõuande büroo eriteadlane, 1932–1940 Põllutöökoja ja 1935–1938 Riigi Majandusnõukogu liige, 1939–1940 Tartu Ülikooli agroökonoomika (talumajapidamise ratsionaliseerimise) õppejõud.