cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euroopa aasta muuseum
Auhinna asutas 1977 Kenneth Hudson.
Kontuurvoolumeetod
Kontuurvoolumeetod (inglise keeles mesh current method) on elektrotehnikas ahelaanalüüsi meetod, mis kasutab Kirchhoffi teist seadust (Kirchhoffi pingeseadust), et kindlaks määrata voolud elektriahela kontuurides (kinnistes voolusilmustes).
Kontuurvoolumeetodi rakendamine
pisi|püsti=1.3|Kolme kontuuriga ja nelja haruga elektriahel
Arvutusnäide]]
Arvutame voolud elektriahela kontuurides ja harudes. Näites on eeldatud, et vahelduvvooluallikad töötavad samal sagedusel: meetodit ei saa otseselt rakendada erinevate nimisagedustega vooluallikate korral. Arvutusnäide kehtib ka alalisvooluahelate kohta.
Kalkahju dolomiidipaljand
pisi|Kalkahju paljand. Kalkahju dolomiidipaljand (lühemalt: Kalkahju) on paljand Peetri jõe vasakul kaldal ; halduslikult Võru maakonnas Rõuge vallas. Dolomiidipaljandist umbes 4 km allavoolu asub teine tähelepanuväärne paljand: Peetri jõe paremkalda liivakivipaljand.
Seal paljanduvad Plavinase lademe dolomiidid.
Paljand on aastast 1959 kaitse all (Peetri jõe paljandi kaitseala; pindala 1 ha).
Francis Burton Harrison
pisi|Francis Burton Harrison (1910) Francis Burton Harrison (18. detsember 1873 New York – 21. november 1957 Flemington, New Jersey, USA) oli Ameerika Ühendriikide ja Filipiinide riigitegelane.
Ta kuulus USA esindajatekotta kolmel ametiajal (4. märts 1903 – 3. märts 1905, 4. märts 1907 – 3. märts 1913 ja 4. märts – 3. september 1913). Ameerika Ühendriikide tollane president Woodrow Wilson määras ta Filipiinide kindralkuberneriks (6. oktoober 1913 – 5. märts 1921).
Martin Evans
Sir Martin John Evans (sündinud 1. jaanuar 1941) on Suurbritannia bioloog, kes koos Matthew Kaufmaniga kultiveeris 1981. aastal esimesena hiirtel embrüonaalseid tüvirakke ja kasvatas neid laboris. Samuti on ta koos Mario Capecchi ja Oliver Smithiesega tuntud oma töö eest knockout-hiire väljatöötamisel ja sellega seotud suunatud homoloogilise rekombinatsiooni tehnoloogias – meetod embrüonaalsete tüvirakkude kasutamiseks spetsiifiliste geenimodifikatsioonide loomisel hiirtes. 2007. aastal jagasid need kolm teadlast Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinda.
Ta võitis suure stipendiumi Cambridge'i ülikooli ajal, mil geneetika oli hüppeliselt arenemas, ning hakkas huvi tundma bioloogia ja biokeemia vastu. Seejärel läks ta University College Londonisse, kus õppis Elizabeth Deuchari juhendamisel. 1978. aastal siirdus ta Cambridge'i ülikooli geneetikaosakonda ja alustas 1980. aastal koostööd Matthew Kaufmaniga. Nad uurisid meetodit, kuidas blastotsüste kasutada embrüonaalsete tüvirakkude eraldamiseks. Pärast Kaufmani lahkumist jätkas Evans oma tööd, eraldades hiire embrüost embrüonaalse tüviraku. Ta muundas seda geneetiliselt ja siirdas selle täiskasvanud emashiirtesse eesmärgiga luua geneetiliselt muundatud järglasi. Selle töö eest anti talle 2007. aastal Nobeli auhinna. Tänapäeval peetakse geneetiliselt muundatud hiiri meditsiiniliste uuringute jaoks ülioluliseks.
Noorus ja haridus
Evans sündis Stroudis Gloucestershire'i krahvkonnas 1. jaanuaril 1941. Tema ema oli õpetaja. Isa pidas mehaanikatöökoda ning õpetas Evansi kasutama tööriistu ja masinaid, sealhulgas treipinki. Evans oli lähedane vanaisaga, kes oli üle 40 aasta baptistikoguduse koorimeister ning kelle põhihuvid olid muusika, luule ja kirik. Tema ema vend oli Cambridge'i ülikooli astronoomiaprofessor. Poisikesena oli Evans vaikne, häbelik ja uudishimulik. Talle meeldis teadus ja vanemad julgustasid teda õppima. Ta läks keskkooli St Dunstani kolledžis, Kagu-Londonis, kus ta alustas keemia- ja füüsikatunde ning õppis bioloogiat. Ta tegi kõvasti tööd õppides Cambridge'i ülikooli sisseastumiseksamiteks. Koolis oli ta üks paremaid õpilasi, ehkki mitte klassi parim.
Evans võitis stipendiumi Cambridge'i ülikooli. Ta õppis zooloogiat, botaanikat ja keemiat, kuid loobus peagi zooloogiast ja lisas biokeemia, leides, et teda huvitab taime füsioloogia. Ta käis Sydney Brenneri seminaridel ja osales Jacques Monodi loengutes. Evans lõpetas Cambridge'i ülikooli bakalaureusekraadiga 1963. aastal, kuigi ta ei sooritanud lõpueksameid, sest ta põdes parajasti mononukleoosi. Evans otsustas tegeleda selgroogsete loomade geneetilise kontrolli uurimisega. Ta kolis Londoni Ülikooli kolledžisse, kus ta sai töökoha teadurina, õppides Elizabeth Deuchari käe all. Tema eesmärk oli sel ajal "isoleerida arengult kontrollitud m-RNA". Ta sai doktorikraadi 1969. aastal.
Karjäär ja teadustöö
Temast sai Londoni Ülikooli kolledži anatoomia ja embrüoloogia osakonna õppejõud, kus ta tegi uurimistööd ning õpetas doktorante ja üliõpilasi. 1978. aastal siirdus ta Cambridge'i ülikooli geneetikaosakonda, kus 1980. aastal algas tema koostöö Matthew Kaufmaniga Nad töötasid välja idee kasutada blastotsüste embrüonaalsete tüvirakkude eraldamiseks.
Pärast seda, kui Kaufman lahkus Edinburghi anatoomiaprofessoriks, jätkas Evans oma tööd. 1985. aasta oktoobris külastas ta Massachusettsis Cambridge'is asuvat Whiteheadi instituuti ühe kuu pikkuse praktilise töö jaoks, et õppida uusimaid laboritehnikaid.
1990. aastatel oli ta stipendiaat Cambridge'i St Edmundi kolledžis. 1999. aastal sai temast imetajate geneetika professor ja bioteaduste osakonna juhataja Cardiffi ülikoolis, kus ta töötas kuni pensionile jäämiseni 2007. aasta lõpus. Ta löödi 2004.aastal rüütliks, tunnustades tema tööd tüvirakkude uurimisel. 2007. aastal pälvis ta koos Mario Capecchi ja Oliver Smithiesega Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna töö eest, mille käigus avastati meetod embrüonaalsete tüvirakkudega hiirtel homoloogse rekombinatsiooni juurutamiseks. Evans nimetati Cardiffi ülikooli presidendiks ja ta astus ametisse 23. novembril 2009. Seejärel sai Evansist 2012. aastal Cardiffi ülikooli kantsleriks. Ta on Cambridge'i St Edmundi kolledži auliige.
Tüvirakkude uurimine
Evans ja Kaufman eraldasid embrüonaalsed tüvirakud hiirte varajastest embrüotest (embrüoblastid). Need varased embrüonaalsed rakud võivad diferentseeruda täiskasvanud organismi ükskõik millisteks rakkudeks. Nad modifitseerisid neid tüvirakke ja paigutasid need emaste hiirte üsasse, nii et nad sünnitaksid geneetiliselt muundatud järglasi.
1981. aastal avaldasid Evans ja Kaufman katsete tulemused, milles nad kirjeldasid, kuidas eraldasid hiire blastotsüstidest embrüonaalsed tüvirakud ja kasvatasid neid rakukultuurides. Selle saavutas samal aastal iseseisvalt ka Gail R. Martin. Lõpuks suutis Evans isoleerida hiire varajase embrüo embrüonaalse tüviraku. Seejärel muutis ta seda geneetiliselt ja implanteeris täiskasvanud emasesse hiiresse, et luua geneetiliselt muundatud järglasi – laborihiirte esivanemaid, keda peetakse tänapäeval meditsiinilise uurimistöö jaoks ülioluliseks.
Isiklikku
Kui Evans oli Cambridge'is üliõpilane, kohtus ta oma tädi, astronoomiaprofessori abikaasa korraldatud lõunasöögil Judith Clare Williamsiga. Pärast nende kihlumist ei sujunud nende suhe ja Judith läks Kanadasse elama, aasta hiljem naasis ta siiski Inglismaale ja nad abiellusid. 1978. aastal kolisid nad koos oma lastega Londonist Cambridge'i, kus nad elasid enne Cardiffisse kolimist üle 20 aasta. Neil on üks tütar ja kaks poega.
Heinrich Tiido
Heinrich Tiido (29. augustil 1921 Estonia küla, Suhhumi rajoon, Abhaasi ANSV – 17. juuli 1995) oli eesti ajaloolane.
Haridus
Alghariduse omandas kohalikus külakoolis, lõpetas Jermolovski Keskkooli (Abhaasia ANSV) 1940, aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonna vene keele ja kirjanduse õpetaja erialal 1949.
Täiendendusõpe
Leningradi Riiklik Ülikool ühiskonnateaduste alal 1951/52; TRÜ 1981; EKP KK Partei Ajaloo Instituut 1986.
Teaduskraad ja -kutse
Ajalookandidaat 1961 (kinnitus 1962); dotsent 1964; ajaloodoktor 1982; professor 1983.
Ilmandu koobas
Ilmandu koobas on Tiskre ja Suurupi vahel paeseina jalamil asuv koobas.
Heinrich Tiido
Teenistuskäik
Heinrich Tiido suri 17. juulil 1995 ja ta maeti 25. juulil 1995 Pärnamäe kalmistule.
Ilmandu koobas
Koopa avastas 1970. aastate keskel Õpilaste Teadusliku Ühingu liige Mart Rieberg. Koobas asub Ilmandu külast 1–2 km põhja pool.
Heinrich Tiido
Teadustöö põhisuunad
Nõukogude rahvus-, kaadri- ja agraarpoliitika. Avaldas ligemale 100 publikatsiooni, sh arvukalt ajaleheartikleid.
Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
EKP KK marksismi-leninismi teaduslik-metoodilise nõukogu liige ja mittekoosseisuline lektor; Tallinna linnakomitee lektor-konsultant; Eesti NSV Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi teaduslik-metoodilise nõukogu esimees. Tallinna Teadlaste Maja liige.
Kirjandus
Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tln, 1986, lk 357–360; Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos: 1951–1981. Trt, 1981, lk 253.
Eesti suursaadik Slovakkias
Eesti suursaadik Slovakkias on Eesti volitatud suursaadik Slovakkias. Suursaadik resideerib Viinis.
Crescendo
Crescendo (lühend cresc.) on dünaamika mõiste ja noodikirja märk, mis tähistab helitugevuse muutumist valjemaks.
Johann Lumme
Evan Antoni Johann Lumme (23. juuni 1865 Narva – 1935), Eestist pärit Austraalia 19. saj elukutseline fotograaf, kes sündis Narvas 23. juunil 1865. a.
Isiklikku
Lumme haridusest märkmeid ei ole. 19-aastane noormees põgenes Eestist Prantsuse laeval Marseille'sse, sealt siirdus 5 aastaks Briti laevastikku madruseks. Olles seitsme keele oskaja rändas Lumme 1889. a. Austraaliasse ja abiellus inglise päritolu naise Alice Rosinaga (neiuna Rose Vaughan) 1890. Perekonda sündis 5 last: kolm tütart, kes said ülikoolihariduse ja 2 poega, kes olid politseinikud.
Sihvre
Sihvre on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Sihvre (Shiffre) on pandud Kessulaiul Muhu kihelkonnas Saaremaal. Nimede eestistamisel määrati Sihvre uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Siffer (Tallinnas 1939. aastal). Enn Sihvre palvel kanti Sihvre perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 379 all (Siseministeeriumi teadaanne 7. veebruarist 1939).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Sihvre Eestis alla viiel mehel ja 5 naisel.
Johann Lumme
Teosed
Faces of Mandurama (koos Alice R. Lummega). John Robert Thomsoni tekstid, Australian National Library, Sidney 1997.
Bibliograafia
J. V., "Kolm huvitavat Eesti pioneeri Austraalias", Meie Kodu (Sydney), 2003, 04.06.
Püha Olavi torn
pisi|Püha Olavi torn Püha Olavi torn on Viiburi linnuse ainuke allesjäänud torn. See on Viiburi linna sümbol ja arhitektuuriline maamärk.
pisi|vasakul|[[Viiburi linnus aastal 1827]]
Gruzke
Gruzke on mitme koha nimi:
Ánna Víssi
Ánna Víssi (Άννα Βίσση; tuntud ka kui Anna Vishy; sündinud 20. detsembril 1957 Pýla külas Küprosel) on Küprosel sündinud Kreeka laulja ja näitleja.
Ta võitis Thessaloniki Laulufestivali 1977. aastal lauluga "As kanoume apopse mian arhi".
Ta esindas 1980. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kreekat lauluga "Autostop",
1982. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Küprost lauluga "Móno i agápi" ja 2006. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel jälle Kreekat lauluga "Everything".
2007. aasta algul kolis ta Los Angelesse.
Ta on üks tuntumaid Kreeka poplauljaid. Ta on andnud välja 26 stuudioalbumit.
Tema vanem õde on Lía Víssi.
Maksatihha rajoon
Maksatihha rajoon (vene keeles Максатихинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tveri oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Maksatihha alev.
Rajoon piirneb põhjas Lesnoje rajooniga, kirdes Sandovo ja Molokovo rajooniga, idas Bežetski rajooniga, kagus Rameški rajooniga, lõunas Lihhoslavli rajooniga, edelas Spirovo rajooniga ning läänes Udomlja linnaringkonaga.
Rajooni pindala on 2766,16 km².
Retiarius
Retiarius (mitmus retiarii; tõlkes "võrguheitja") oli Vana-Rooma kergerelvastusega gladiaator.
Maksatihha rajoon
Rajoonis on 293 asulat, mis jagunevad ühe linnaasunduse ja kolme külaasunduse vahel.
Retiarius
Retiarius on kergesti äratuntav oma omapärase varustuse järgi: võrk (rete), kolmhark (fuscina või tridens) ja pistoda (pugio), ning kaitsevarustuseks käelaba ja -vart kaitsev manica ja õlakaitse galerus. Galerus oli tihti võitleja vasakul õlal (sõltus käelisusest), ning kaitses olenevalt mudelist ka kaela, samuti olid galerused tihti erinevalt dekoreeritud. Retarius kandis manicat erinevalt teistest gladiaatoritest tihti vasakul käel, et parema käega sujuvamalt võrku kontrollida. Retiarius võitles peaaegu alasti, kandes vaid niudevööd (subligaculum). Ta oli ainsana gladiaatoritest ilma kiivrita ning seetõttu ei saanud ta oma isikut varjata. Samuti ei kasutanud retiarius kilpi.
Retiariused ilmusid võitlejana Rooma riigi areenidele 1. sajandil pKr, 2. ja 3. sajandil olid nad tavalised võitlejad.
Retiariuse vastaseks oli põhiliselt raskerelvastusega secutor, kes kandis nähtavust piiravat raudkiivrit, suurt kilpi ja lühikest mõõka. Kolmhargiga kiireid torkeid ja petteliigutusi tegeva retiariuse eesmärgiks oli vastase tähelepanu hajutamine, et talle edukalt võrk peale heita, vastane sisse mässida ning kolmhargiga rünnata. Teine taktika oli heita võrk üle kilbi ja see secutoril käest rebida, misjärel vastane oli kaitsetu kolmhargi eest. Juhul kui võrguheide ebaõnnestus ja retiarius oli sunnitud võrku tagasi tõmbama, järgnes secutori kiire rünnak. Retiariuse elu olenes tema osavusest võrguheitmisel, enamsti tuli nende heitluses võitjaks secutor.
Ukraina peaminister
Ukraina peaminister (ukraina keeles Прем'єр-міністр України) on riigiametnik, kes juhib Ukraina Ministrite Kabineti tööd ning kelle nimetab ametisse Ukraina Ülemraada.
Sermīte
Sermīte (vanasti ka Sermite) on küla Lätis Kuldīga piirkonnas Laidi vallas. Küla asub valla lääneosas merepinnast 85 meetri kõrgusel. See jääb valla keskusest Laidist 8, piirkonna keskusest Kuldīgast 36 ja Riiast 165 kilomeetri kaugusele.
Külas on raamatukogu ja Valtaiķi postkontor.
Sermīte kujunes Sermite mõisa (Sergemiten) juurde. Nõukogude perioodil oli see kolhoosi Uzvara keskasulaks.
Külas kasvav pärn ümbermõõduga 3,9 meetrit on looduskaitse all.
Aastal 2005 oli külas 280 elanikku. Aastal 2018 oli elanikke 195, aastal 2020 aga 191.
Piceomphale
Piceomphale on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente perekond.
NSV Liidu meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
NSV Liidu meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses olid NSV Liidu meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses.
Esimesed meistrivõistlused peeti 1924. aastal Kiievis 40 osavõtjaga viies kaalukategoorias. Alates 1933. aastast toimusid need igal aastal (välja arvatud 1942 ja 1943). Aastatel 1956, 1959, 1963, 1967 ja 1975 jagati meistrivõistluste medalid NSV Liidu rahvaste spartakiaadi raames. Võistlused toimusid kokku 60 korda aastatel 1924–1991. Aastal 1992 toimusid ainsad SRÜ meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses, mis oli tähtis etapp Barcelona olümpiamängude ühiskoondise formeerimisel. Edaspidi hakati igas riigis oma meistrivõistlusi pidama.
Kolmteist kolooniat
pisi|300px|Briti 13 asumaad on kaardil märgitud punasega
Kolmteist kolooniat oli 17.–18. sajandil asutatud Briti asumaade rühmitis, mis paiknes Põhja-Ameerika idarannikul ja kus domineerisid inglise keelt kõnelevad protestandid. Osa territooriume võideldi 1664. aastal kätte Uus-Madalmaadelt ja Uus-Rootsilt, kes 1674. aasta möödudes enda kolooniaid Ameerikas kunagi enam ei taastanud. Pärast Ameerika revolutsiooni 1776. aastal kuulutasid need kolmteist algupärast Briti impeeriumi kolooniat välja iseseisvuse ning deklareerisid ennast emamaast Suurbritannia kuningriigist vabaks ja panid aluse Ameerika Ühendriikidele.
Briti kolmteist algupärast asumaad Põhja-Ameerikas
Kesk-kolooniad:
Lõuna-kolooniad:
Vaata ka
pisi|vasakul|Rahvastikutihedus aastal 1775
Arheoparasitoloogia
Arheoparasitoloogia on paleopatoloogia haru, mis uurib muistseid parasiite ja nende jäänuseid.
Arheoparasitoloogia uurib eriti muinasaja inimeste ja tolle aja parasiitide vastastikust mõju, keskendudes eriti parasiitide põhjustatud haigustele.
Sven Kinnunen
Sven Kinnunen (23. veebruar 1930 Tallinn – 8. oktoober 2009 Saltsjö-Duvnäs, Nacka, Rootsi) oli eesti tehnikateadlane, emeriitprofessor.
Sven Kinnunen sündis Tallinnas ja kasvas üles Pärnus, kuni ta perekond 1944. aastal Rootsi põgenes. Seal lõpetas ta 1951. aastal Gävle tehnikagümnaasiumi insenerieksamiga ja 1955. aastal Stockholmi Kuningliku Tehnikainstituudi (KTH – Kungliga Tekniska högskolan).
1958. aastal kaitses ta litsentsiaaditöö ja sai 1963. aastal samas doktorikraadi ja 1973. aastal ehitusstaatika professori kutse. Professuuri kõrval töötas ta ka KTH prefekti ja dekaanina ning tegi betooniuuringuid.
Rootsi Betooniühing (Svenska Betongföreningen) andis 1998. aastal Sven Kinnunenile ta uurimistöö eest kuldmedali. 70. sünnipäeva puhul pühendati talle 2000. aastal rahvusvaheline konverents.
Sven Kinnunen oli rahvusvahelise organisatsiooni Comité Euro-Internationale du Béton (CEB) ja Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis liige.
1999. aastal osales Sven Kinnunen rahvusvahelise komisjoni liikmena Eesti ehitusalase kõrghariduse rahvusvahelises akrediteerimises.
NSV Liidu meistrivõistlused murdmaasuusatamises
Esimene võistlus toimus 1924 Moskvas.
Vähemalt kahel korral (1958 ja 1968) toimusid võistlused Eestis Otepääl.
Mongolite vallutused
280px|pisi|Mongolite riigi laienemine 1206–1294
Mongolite sissetungid ja vallutused leidsid aset 13. ja 14. sajandil, luues ajaloo suurima piirneva impeeriumi: Mongolite riigi, mis 1300. aastaks hõlmas suure osa Euraasiast. Ajaloolased peavad mongolite laastamistööd ajaloo üheks surmavaimaks episoodiks. Lisaks võisid mongolite ekspeditsioonid levitada buboonkatku suures osas Euraasiast, aidates kaasa 14. sajandi Musta surma esilekutsumisele.
Kui Mongolite riik hakkas alates 1260. aastast killustuma, jätkus konflikt mongolite ja Ida-Euroopa riikide vahel sajandeid. Mongolid jätkasid Hiina valitsemist 14. sajandil Yuani dünastia ajal, samas mongolite võim Pärsias püsis 15. sajandil Timuriidide riigina. Indias säilis hilisem Suurmogulite riik 19. sajandini.
Kesk-Aasia
Tšingis-khaan sepistas Kesk-Aasias esialgse Mongolite riigi, alustades rändhõimude merkiitide, tatarlaste, kereiitide, türklaste, naimanite ja mongolite ühendamisest. Uiguuride budistlik Kotšo kuningriik alistus ja ühines impeeriumiga. Seejärel jätkas ta laienemist Karakitai ja Horezmi dünastia vallutamise teel.
Suured alad islamikeskses Kesk-Aasias ja Kirde-Iraanis tühjenesid tõsiselt, sest iga linn, mis mongolitele vastu seisis, hävitati. Igale sõdurile anti vaenlasi hukkamiseks vastavalt oludele. Näiteks pärast Urgentši vallutamist pidi iga mongoli sõdalane – võib-olla kahest tümenist (20 000 sõdurist) koosnevas armees – hukkama 24 inimest ehk peaaegu pool miljonit inimest nimetatud armee kohta.
Eesti suursaadik Sloveenias
Eesti suursaadik Sloveenias on Eesti volitatud suursaadik Sloveenias. Suursaadik resideerib Prahas.
Mongolite vallutused
Kesk-Aasia
Alaanide ja kumaanide (kõptšakkide) vastu kasutasid mongolid jaga-ja-valitse taktikat, hoiatades enne kumaanide kallale asumist kumaane, et nad lõpetaksid oma toetuse alaanidele, kelle nad seejärel alistasid. Alaanid värvati mongoli vägedesse ühte üksusesse nimega "Õige alaanide kaardivägi", mis koostati "hiljuti alistunud" sõduritest. Endise Kotšo kuningriigi piirkonnas ja Besh Balikhis asunud mongolid ja Hiina sõdurid asutasid Hiina sõjaväekoloonia, mida juhtis Hiina kindral Qi Kongzhi (Ch'i Kung-chih).
Mongolite rünnaku ajal mamelukkide vastu Lähis-Idas koosnes suurem osa mamelukkide sõjaväest kõptšakkidest ning Kuldhordi kõptšaki võitlejate varu täiendas mamelukide armeed ja aitas neil võidelda mongolite vastu.
Ungarist sai põgenevate kuumaanide pelgupaik.
Detsentraliseeritud riigitud kõptšakid pöördusid islamiusku alles pärast mongolite vallutust, erinevalt tsentraliseeritud karakhaniidide üksusest, kuhu kuulusid jagmad, karlukid ja oguusid, kes pöördusid varem maailmareligioonidesse.
Kõptšakkide vallutamine mongolite poolt viis ühinenud ühiskonnani mongolite valitseva klassiga kõptšaki keelt kõneleva elanikkonna ees, mis sai tuntuks kui tatarlased ja mis lõpuks neelas Krimmi poolsaarel armeenlased, itaallased, kreeklased ja goodid, et moodustada tänapäeva krimmitatarlased.
Lääne-Aasia
thumb|[[Bagdadi piiramine (1258)|Bagdadi piiramine 1258. aastal]]
Mongolid vallutasid lahingu või vabatahtliku allaandmise teel tänapäeva Iraani, Iraagi, Kaukaasia alad ning Süüria ja Türgi osad, 1260. ja 1300. aastal ulatusid edasised mongolite röövretked Palestiinasse kuni Gazani. Suuremad lahingud olid Bagdadi piiramine (1258), kui mongolid rüüstasid linna, mis oli 500 aastat islami võimukeskus olnud, ja Ain Jaluti lahing 1260. aastal, kui moslemitest Mamelukid suutsid Galilea lõunaosas Ain Jaluti lahingus mongoleid lüüa – see oli esimene kord, kui mongolid peatati otsustavalt. Tuhat Põhja-Hiina insenerimeeskonda saatis mongoli khaani Hulagud tema Lähis-Ida-vallutuse ajal.
Ida-Aasia
thumb|right|[[Yehulingi lahing Jini dünastia vastu]]
thumb|left|Mongolite riik vallutas Hiina režiimid, sealhulgas Lääne-Liao, Jurchen Jin, Song, Lääne-Xia ja Dali kuningriigid
Mongolite suurim saavutus oli, kui Hubilai-khaan rajas 1271. aastal Hiinas Yuani dünastia. Dünastia rajas alistatud Jini ja Songi vägedest "Hani armee" (漢軍), mida kutsuti "Äsjaallutatud armeeks" (新附軍).
Mongolite vägi, mis tungis Lõuna-Hiinasse, oli palju suurem, kui jõud, mille nad 1256. aastal Lähis-Ida vallutama saatsid.
Yuani dünastia asutas kõrgeima valitsusasutuse Budistlike ja Tiibeti asjade büroo, et valitseda Tiibetit, mille mongolid vallutasid ja Yuani võimu alla panid. Mongolid tungisid aastatel 1264-1308 ka Sahhalini saarele. Niisamuti sai Koreast (Korjö) umbes 80 aastaks Yuani dünastia poolautonoomne vasallriik.
Siber
1206. aastaks oli Tšingis-khaan vallutanud Mongoolias ja Lõuna-Siberis kõik mongoli ja turgi hõimud. 1207. aastal allutas tema vanim poeg Džutši Siberi metsarahvad, urianhaid, oiraadid, bargad, hakassid, burjaadid, tõvalased, hori-tumed ja kirgiisid. Seejärel organiseeris ta siberlased kolmeks tümeniks. Tšingis-khaan andis Irtõši jõe äärsed telengiidid ja tolosid vanale kaaslasele Kortšile. Kui bargad, tumed, burjaadid, horid, kešmitid ja baškiirid olid organiseeritud eraldi tuhandete kaupa, siis telengiidid, tolosid, oiraadid ja Jenissei kirgiisid nummerdati tavalisteks tümeniteks. Tšingis asutas pärast Mongolite Jini dünastia vallutuse esimest etappi Kem-kemchikis Hiina käsitööliste ja põllumeeste asula. Suurkhaanid eelistasid andamiks jahipistrikuid, karusnahku, naisi ja kirgiisi hobuseid.
Lääne-Siber läks Kuldhordi alla. Piirkonda valitsesid otseselt Džutši vanima poja Orda khaani järeltulijad. Lääne-Siberi soodesse rajati andamikogumise hõlbustamiseks nartade örtöö-jaamu.
1270. aastal saatis Hubilai-khaan Hiina ametniku koos uute asunikega kohtunikuks kirgiiside ja tõvalaste aladele (益蘭州|益蘭州 ja 謙州|謙州). Ogedei pojapoeg Kaidu hõivas alates 1275. aastast Kesk-Siberi osi. Yuani dünastia armee Hubilai kõptšaki kindrali Tutughi juhtimisel taasvallutas kirgiiside maad 1293. aastal. Sealt alates kontrollis Yuani dünastia suuri Kesk- ja Ida-Siberi osi.
Ida- ja Kesk-Euroopa
Mongolid tungisid Volga-Bulgaariasse ja Kiievi-Venesse ning hävitasid need, enne kui tungisid Poolasse, Ungarisse, Bulgaariasse ja mujale. Kolme aasta jooksul (1237–1240) hävitasid mongolid kõik Venemaa suuremad linnad, väljaarvatud Veliki Novgorod ja Pihkva.
Giovanni da Pian del Carpine, paavsti saadik mongoli suurkhaani juures, reisis 1246. aasta veebruaris läbi Kiievi ja kirjutas:
"Nad [mongolid] ründasid Venet, kus nad tekitasid suurt kaost, hävitades linnu ja kindlusi ning tappes mehi; ja nad piirasid Vene pealinna Kiievit; kui nad olid linna pikka aega piiranud, vallutasid nad selle ja tapsid elanikud. Läbi selle maa rännates leidsime lugematul hulgal maas lebavaid surnud meeste koljusid ja luid. Kiiev oli olnud väga suur ja tihedalt asustatud linn, kuid nüüdseks on see peaaegu olematuks kahanenud, sest praegu on seal napilt kakssada maja ja elanikke hoitakse täielikus orjuses."
Mongolite sissetung tõrjus elanikkonda välja sellisel määral, mida Kesk-Aasias või Ida-Euroopas polnud varem nähtud. Kuuldus mongoli hordide lähenemisest levitas hirmu ja paanikat. Sissetungide vägivaldne iseloom toimis Euroopa eliidi vahelise edasise vägivalla katalüsaatorina ja tekitas täiendavaid konflikte. Vägivalla kasv mõjutatud Ida-Euroopa piirkondades on korrelatsioonis eliidi arvutusoskuse vähenemisega ja seda on peetud Suure divergentsi põhjuseks.
Lõuna-Aasia
Aastatel 1221–1327 käivitas Mongolite riik mitu sissetungi Hindustani poolsaarele. Mongolid hõivasid aastakümneteks osi Pandžabi piirkonnast. Neil ei õnnestunud aga Delhi äärealadest mööda tungida ja nad tõrjuti India sisemaast eemale. Sajandeid hiljem rajasid Suurmogulid, kelle asutajal Bāburil olid mongoli juured, Indias oma suurriigi.
Kagu-Aasia
Hubilai-khaani Yuani dünastia tungis aastatel 1277–1287 Birmasse, mille tulemuseks oli Pagani kuningriigi kapitulatsioon ja lagunemine. Kuid 1301. aasta sissetungi tõrjus Birma Myinsaingi kuningriik. Mongolite sissetungides Vietnami (Đại Việt) ja Jaavale said mongolid lüüa, kuigi suur osa Kagu-Aasiast nõustus edasise verevalamise vältimiseks andamit maksma.
Mongolite sissetungid mängisid teise aastatuhande algul Lõuna-Hiinast pärit hiljuti sisse rännanud taide kaudset rolli suuremate Tai riikide loomisel piirkonnas. Suured Tai riigid nagu Lanna, Sukhothai ja Lan Xang said umbes sel ajal alguse.
Hukkunute arv
Kaasaegsete ülestähenduste puudumise tõttu on hinnangud mongolite vallutustega seotud vägivalla kohta märkimisväärselt erinevad. Kui mitte arvestada katku suremist Euroopas, Lääne-Aasias või Hiinas, on võimalik, et aastatel 1206–1405 tapeti Tšingis-khaani, Hubilai-khaani ja Timuri erinevate kampaaniate käigus 20–57 miljonit inimest. Hävitustöö hõlmas lahinguid, piiramisi, varajast bioloogilist sõda ja veresaunu.
Ajajoon
thumb|260px|[[Tšingis-khaani vallutused]]
Peetri jõe paremkalda liivakivipaljand
Paljand on aastast 1962 kaitse all (Peetri jõe liivakivikalda kaitseala; pindala 25 ha).
Vaatevinkel
"Vaatevinkel" oli Eesti Televisiooni päevakajalise sisuga saatesari aastatel 1985–1991.
Saatejuhid olid Mati Talvik, Uno Maasikas ja Märt Müür. Saate tegemisel osalesid ka Aarne Rannamäe ja Sulev Talberg.
Esimene saade läks eetrisse 5. detsembril 1985.
Alik Tseiko
Alik Tseiko (sündinud 8. oktoobril 1982) on eesti maadleja ja vabavõitleja.
Dreek Stuudio
Dreek Stuudio on kaasaegse tantsu- ja teatristuudio, mis tegutseb Tallinnas. Läbivaks jooneks on erinevate kunstide sümbioos – teater, tants, liikumine, muusika, video jms. Stuudio on esinenud erinevatel teatri- ja tantsufestivalidel üle Eesti. Vabariiklikul festivalil Koolitants on tuldud laureaadiks 8 korral. Lavastus "Õde ja Tõigus" pärjati vabariiklikul teatrifestivalil Saaremaa Miniteatripäevad festivali Grand Prix ja parima lavastaja preemiaga. Alates 2010. aasta sügisest on stuudiotegevus suunatud kõikidele vanusegruppidele: vanusekontseptsiooniks on 7–107. Stuudio juhendaja ja asutaja on vabakutseline koreograaf ja lavastaja Renate Keerd.
Alik Tseiko
Ta lõpetas 2001. aastal Audentese Erakooli.
Alustas sportliku vabavõitlusega 2009. aastal.
Enne profikarjääri algust pidas Soomes ühe amatöörmatši, alistades teises raundis nokaudiga soomlase Lauri Rusama.
2011. aastal sõlmis viieaastase lepingu maailma ühe suurema võitlusspordi klubiga American Top Team. 2014. aastal naasis finantsprobleemide tõttu kodumaale ja praegu treenib Tallinna klubis 3D-Treening.
Eesti meistrivõistlused
2001. aastal Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses kehakaalus 76 kg – 3. koht.
2002. aastal Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses kehakaalus 84 kg – 2. koht.
2002. aastal Eesti meistrivõistlused vabamaadluses kehakaalus 84 kg – 2. koht.
2005. aastal Eesti meistrivõistlused absoluutkaalus 2. koht.
2006. aastal Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses kehakaalus 96 kg – 5. koht.
2007. aastal Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses kehakaalus 96 kg – 5. koht.
2008. aastal Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses kehakaalus 96 kg – 3. koht.
Ta on 2009. aasta Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses kaalus 96 kg.
2010. aastal Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses kehakaalus 96 kg – 3. koht.
2012. aasta Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses kehakaalus 96 kg – 10. koht
2012. aasta Eesti meister vabamaadluses kehakaalus 96 kg.
Rahvusvahelised võistlused
Põhjamaade meistrivõistlused
2001. aastal – 4. koht (juuniorid)
Kristjan Palusalu mälestusvõistlused
2008. aastal – 8. koht.
2008. aastal Euroopa meistrivõistlused vöömaadluses  – 2. koht ja 3. koht.
Maailmameistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
2001. aasta – Taškent kehakaalus 76 kg – 36. koht (juuniorid);
Vanga (Laidi vald)
Vanga on küla (mazciems) Lätis Kuldīga piirkonnas Laidi vallas. Küla asub valla loodeosas merepinnast 70 meetri kõrgusel. See jääb valla keskusest Laidist 11, piirkonna keskusest Kuldīgast 29 ja Riiast 176 kilomeetri kaugusele.
Vanga kujunes Vanga mõisa (Wangen) keskuse juurde. Teise maailmasõja ajal asus mõisa häärberis saksa vägede staap.
Vangas asuva mõisaaida uksepiidad on kunstimälestistena riikliku kaitse all.
Aastal 2005 oli külas 80 elanikku. Aastal 2018 oli elanikke 35, aastal 2020 aga 29.
Qormi
Qormi (malta keeles Ħal Qormi) on linn Maltal. Qormi asub Malta saare keskosas ja on Lõunaregiooni halduskeskus.
Qormit on esmamainitud 1417. aastal. Linnaõigused sai 1743. aastal ja kandis tol ajal nime Città Pinto.
Gemini 7
Gemini 7 (ametlikult Gemini VII) oli NASA Gemini programmi neljas mehitatud lend. Lennu meeskonnaks olid Frank Borman ja Jim Lovell. Gemini 7 startis 4. detsembril 1965 ja kestis peaaegu kaks nädalat. Lennu ajal lähenes Gemini 7 teisele USAkosmoselaevale, milleks oli Gemini 6 ja väikseim distants nende vahel oli umbes 30 cm. See oli kosmoselendude ajaloos esimene kord, mil kahe kosmoselaeva lähenemine oli edukas.
Milvi Tepp
Milvi Tepp (neiuna Milvi Paavel, sündinud 17. detsembril 1952 Tartus) on eesti majandusteadlane, personalijuhtimise ja organisatsioonikultuuri uurija.
Haridus
Ta on lõpetanud Tartu 5. Keskkooli 1971, Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna psühholoogia erialal 1976 (cum laude); mittestatsionaarne aspirantuur TRÜ psühholoogia kateedri juures 1976–1981. Psühholoogiateaduste kandidaat 1982 (Moskva Riiklik Ülikool). Täiendusõpe: Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumi Juhtimissüsteemide Projekteerimise ja Konstrueerimise Büroos Mainor 1986/87; Tallinna Pedagoogiline Instituut 1990; AS EKE Ariko 1993–94; personalijuhtide täienduskoolitus Stanfordi Ülikoolis (USA) 2004.
Teadustöö
Põhisuunad: aastatel 1976–1982 tajupsühholoogia, hiljem organisatsiooni ja juhtimise uurimine, inimese ja organisatsiooni seosed, inimressursi juhtimine.
Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
Avaliku teenistuse atesteerimiskorra väljatöötamise töörühma liige (Eesti Vabariigi Riigikantselei) 1999; Elukestva Õppe Strateegia töörühma liige (Eesti Haridusministeerium) 2001; psühholoogia õppekavade akrediteerimiskomisjoni liige (Eesti Haridusministeerium) 2003; Eesti Personalitöö Arendamise Ühingu (PARE) juhatuse liige 1999–2001; personalijuhtimise konverentside korraldustoimkonna ja programmikomisjoni liige 2000–2001; Vaata Maailma projekti koolitustoimkonna liige 2002–04; Eesti Psühholoogide Liidu liige; EIASMi (European Institute for Advanced Studies in Management) liige.
Isiklikku
Tema isa on Richard, ema Ella.
Vardja aluskivimi paljandi ja kose kaitseala
Vardja aluskivimi paljandi ja kose kaitseala (ka: Vardja kaitseala) on kaitseala Pärnu maakonnas Saarde vallas. Alal kaitstakse Halliste jõe kiirevoolulist lõiku Vardja kärestikku (ebatäpse nimetusega: Vardja kosk) ja selle põhjas paljanduvaid Devoni liivakivimeid (Vardja aluskivimi paljand).
Kaitseala moodustati 1964. aastal.
Rakitnoje rajoon
Rakitnoje rajoon (vene keeles Ракитянский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Belgorodi oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Rakitnoje alev.
Rajoon piirneb põhjas Kurski oblasti Belaja rajooniga, kirdes Ivnja rajooniga, idas Jakovlevo rajooniga, lõunas Borissovka rajooniga, edelas Graivoroni rajooniga ja läänes Krasnaja Jaruga rajooniga.
Rajooni pindala on 900,9 km². Elanike arv oli 2012. aastal 34 144, 2009. aastal 34 297 ja 2002. aastal 35 031.
Rakitnoje rajooni asulad kuuluvad kahe linnaasunduse (Proletarski ja Rakitnoje alevite) ja üheteistkümne külaasunduse koosseisu.
Witrivier
Witrivier (inglise keeles White River) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Ehlanzeni ringkonnas Mbombela vallas.
Haalamine
Haalamine (ümberhaalamine) on ujuvvahendi ümberpaigutamine sadamakai, teise ujuvvahendi või haalpoi (ankrupoi) suhtes, selleks ujuvvahendi enda peajõuseadet (sõuseadet) kasutamata.
Kirjeldus
Haalamise manööver toimub üldjuhul sadamas või reidil vastavalt ujuvvahendi suurusele kas:
Kui ujuvvahend paigutatakse haalamisega sarnasel moel ümber, kuid kasutades liikumiseks (manööverdamiseks) tema enda peajõuseadet, nimetatakse seda ümbersildumiseks.
Witrivier
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Witrivieri elanikest valgeid 60,25%, mustanahalisi aafriklasi 32,50%, värvilisi 4,30%, India või Aasia päritolu inimesi 2,51% ja teisi 0,44%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 42,16%, inglise keelt 28,71%, svaasi keelt 16,08%, tsonga keelt 3,00%, suulu keelt 2,36%, sotho keelt 1,64% ja pedi keelt 1,42%.
Haalamine
Kirjeldus
Kui ujuvvahend veetakse teise veesõiduki abil ümber mõnda teise sadamasse, reidile või muu pikema vahemaa taha, nimetatakse seda pukseerimiseks.
Lesnoje rajoon
Lesnoje rajoon (vene keeles Лесной район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tveri oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Lesnoje küla.
Rajoon piirneb põhjas Novgorodi oblastiga, idas Sandovo rajooniga, lõunas Maksatihha rajooniga ja läänes Udomlja linnaringkonnaga.
Eesti-Läti Ühisliiga
Eesti-Läti Ühisliiga (tuntud ka Nordea Basketball League) on Eesti ja Läti Korvpalliliidu ning Nordea Panga eestvõttel ja toetusel toimuv Eesti ja Läti korvpallinaiskondade võistlused. Liiga esimene hooaeg oli 2012/2013. Esimest hooaega on nimetatud ka inglispäraselt Estonian-Latvian United League (Nordea ühisliiga).
Lesnoje rajoon
Rajooni pindala on 1633 km².
Rajoonis on 144 asulat, mis kuuluvad nelja külaasunduse koosseisu.
Eesti suursaadik Vatikanis
Eesti suursaadik Püha Tooli juures on Eesti volitatud suursaadik Vatikanis. Suursaadik resideerib Tallinnas, varem on resideerinud Bonnis.
Koduloomuuseum
pisi|[[Askola vald|Askola koduloomuuseum Soomes.]] pisi|[[Kose-Uuemõisa koduloomuuseumi üks ruume (2016)]] Koduloomuuseum on muuseum, mis tutvustab ja uurib mingi piirkonna loodust, majandust, kultuuri ja ajalugu.
Brugge Püha Ursula legendi meister
Brugge Püha Ursula legendi meister (u 1436–u 1505) oli 15. sajandi viimasel veerandil Brugges tegutsenud Madalmaade maalikunstnik.
Looming
Kunstnikule andis selle nimetuse Max Friedländer Brugge augustiinlaste nunnakloostrile kuulunud tiibaltari kahe külgpaneeli järgi, mis illustreerivad püha Ursula legendi. Tema teostes on märgatud Rogier van der Weydeni ja Hans Memlingi mõjusid.
Paljudel Ursula legendi meistri maalidel on taustal vaade Bruggele, sealhulgas Brugge olulistele maamärkidele Brugge Maarja kirikule ja kellatornile. Ursula legendi tahvlitel on ehitiste valmimisjärgu alusel arvatud, et altarimaalid valmisid enne 1483. aastat või aastail 1493–1499. Albert Janssens on oletanud, et Ursula legendi meister võib olla Brugges sündinud Pieter Casenbroot.
Eesti sammaltaimede süstemaatiline nimestik
Eesti sammaltaimede süstemaatiline nimestik leotleb liigid, mis kuuluavad sammaltaimede (Bryophyta) hulka.
Jalgpall 1924. aasta suveolümpiamängudel
1924. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniir peeti 25. maist–9. juunini Pariisis. See oli kuues kord, kui jalgpall oli olümpiamängudel. Sellel turniiril osales 22 riiki, sealhulgas esimest korda Lõuna-Ameerika riik Uruguay. See oli läbi aegade esimene mandritevaheline jalgpalliturniir ning esimest korda mängis Lõuna-Ameerika meeskond Euroopa ja Põhja-Ameerika meeskonna Ameerika Ühendriikide vastu. Saksamaa ja Austria ei osalenud. Toimumiskohad olid Pariisis kirdes asuvas äärelinnas Colombes asuv Stade Olympique de Colombes, kus toimus kaksteist mängu, Stade Pershing Bois de Vincennes'is, mis sel ajal veel Pariisi koosseisu ei kuulunud, Stade Bergeyre Pariisis ja Stade de Paris (täna Stade Bauer) Pariisi lähedal põhja pool Saint-Ouen-sur-Seine'is.
1923. aastal otsisid neli Suurbritannia assotsiatsiooni kinnitust, et FIFA aktsepteerib seda määrust; neli FIFA esindajat Rahvusvahelise Jalgpalliliidu juhatuses keeldusid selgitustest ja seetõttu loobusid nii Ühendkuningriik kui ka Taani oma jalgpallurite saatmisest 1924. aasta olümpiamängudele.
Uruguay tegi meeldejääva debüüdi, võites kuldmedali ja lõpetades võitmatuna. Silmapaistev mängija oli “Must ime” (“La Maravilla Negra”) José Leandro Andrade. Rezultatiivseim oli 7 väravaga Pedro Petrone Uruguayst. Šveitsi jaoks on teine ​​koht seni parim tulemus rahvusvaheliste jalgpalliturniiride ajaloos.
Eestlased olümpiamängudel
Eestlasi osales Eesti jalgpallikoondise koosseisus 15: August Lass, Eduard Ellman, Ernst Joll, Harald Kaarman, Elmar Kaljot, Arnold Pihlak, Voldemar Rõks, Hugo Väli, Ralf Liivar, Evald Tipner, Heinrich Paal, Bernhard Rein, Oskar Üpraus, Alfei Jürgenson, Otto Silber.
Eesti pidas ainult ühe mängu, kus eelvoorus kaotati 15. minuti penaltist USA-le.
Medalivõitjad
thumb|right|250px|Uruguay jalgpalli olümpiakoondis, kes võitis oma esimese kuldmedali.
Siimre
Siimre on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Siimre uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Siemer, Siimann, Siimer ja Simberg. Harry-Leopold Siimre palvel kanti Siimre perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 296 all.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Siimre Eestis alla viiel mehel ja 5 naisel.
Amööbliikumine
Amööbliikumine ehk amöboidne liikumine on kõige algelisem loomse raku liikumise vorm, mille korral elusolend liigub raku kehas olevast tsütoplasmast moodustunud sagar- või juurkulendite abil.
Amööbliikumist on täheldatud amööbloomadel, mõnedel protistide (nt limaeoslaste) teatud arengujärgul (amöboidne faas), hulkraksete vedelkoe mõnedel osadel (nt fagotsüteeriv leukotsüüt).
Lilastvere mõis
Lilastvere mõis (saksa keeles Lillastfer) oli Torma kirikumõisa kõrvalmõis Torma kihelkonnas Tartumaal.
Sokol (skafander)
pisi|Skafander Sokol-KV2 Sokol on Nõukogude Liidus loodud skafander, mida kannavad kõik kosmonaudid kosmoselaeva Sojuz üleslennul ja maandumisel. Kasutatakse 1973. aastast siiani. See NPP Zvezda toodetud skafander on päästeskafander, kuna on mõeldud ainult kosmonaudi päästmiseks kosmoselaeva kabiinis rõhu järsu vähenemise korral. Sokol sarnaneb USA skafandriga ACES, mida kandsid astronaudid Space Shuttle'i üleslennul ja maandumisel. Skafandriga Sokol ei saa väljuda avakosmosesse.
Mudel K
See on Sokoli esimene mudel, mida kasutati kosmoselaeva Sojuz-12 lennul 27. septembril 1973. pisi|Skafander Sokol-K
Mudel KR
See mudel oli loodud kasutamiseks kosmoseaparaadil TKS (Транспортный корабль снабжения; varustuse transportimise kosmoseaparaat), mis oli osa programmist Almaz. Testimine jäi aga ära, kuna TKS ei lennanud mehitatuna. Peamine erinevus tavalisest Sokolist oli selles, et skafander oli disainitud töötamiseks regeneratiivse elutalitluse süsteemiga.
Sotra sild
thumb|Sotra sild Sotra sild (norra keeles Sotrabrua) on rippsild Norras Vestlandi maakonnasis. Ta ühendab mandrit ja Litlesotra saart (Bergeni ja Øygardeni valda).
Sokol (skafander)
Mudelid KM ja KV
Skafandri Sokol-K täiustamine algas 1973. aastal kohe pärast selle tutvustamist. Sokol-KM ja -KV olid kesktaseme mudelid. Esimese skafandri loomise jooksul tekkinud ideed rakendati uue Sokol-KV2 mudeli peal. Kumbki neist mudelitest ei jõudnud kunagi kosmosesse. Skafandrid Sokol-KM ja -KV jagunesid omakorda kaheks osaks, ülemiseks ja alumiseks osaks, mida ühendas tõmblukk. Sokol-KV2 loomisel sellest aga loobuti. Teised muudatused sisaldasid ideed suurendada jäsemete liikuvust ja parandada kinnaste töövõimet. Samuti lisati skafandrile vedeljahutusega aluspesu, et suurendada kehasoojuse eemaldamise võimekust. Varem kasutati jahutamiseks õhu liikumist.
Sotra sild
Sild on 1236 m pikk, pikim sildeava on 468 m ja kõrgus 50 m.
Sokol (skafander)
Mudel KV2
pisi|7. ekspeditsiooni meeskond, ülem Yuri Malenchenko (ees) ja Edward T. Lu skafandrites Sokol-KV2 Sokol-KV2 on praegu kasutusel olev skafander, mida kasutati esimest korda kosmoselaeval Sojuz T-2 1980. aasta 5. juunil. Peamiseks uuenduseks oli Sokol-K kummist survekihi asendamine kummiga kaetud polükaprolaktaami kihiga, seda eelkõige kaalu alandamiseks. Samuti uuendati kiivrit, et suurendada kasutaja vaatevälja. Mudel KV2 jaoks jäeti alles Sokol-KV parandatud liikuvuse omadused, kuid loobuti vedeljahutusega aluspesust.
Sotra sild
Sotra sild on pikima sildeava pikkuselt 69. rippsild maailmas.
Sild avati liiklusele 11. detsembril 1971. See on osa Norra riigimaanteest 555.
2005. aastal ületas silda päevas keskmiselt 25 494 sõidukit.
Konstantin Tannenthal
Tannenthal, Konstantin Gustav Johannes (1905–2003) (Constantin v K. G. Tannenthal, hiljem Con Tanre ja Konstantin Tanre-Tannenthal), Peterburis sündinud, Eestis elanud ja Austraaliasse emigreerunud veterinaar, fotograafia ajaloolane, kommunikatsiooni-uurija, literaat, kriitik, esseist, statistik, botaanik, zooloog ja kultuurielu organisaator.
Isiklikku
Tema isa oli Olewiku toimetaja Jakob Tannenthal (1910-1913), ajalehe trükikoja ja A. Grenzsteini maja hilisem omanik, käsitööline ja raudteeametnik (Kaug-Ida raudtee ehitaja) Jakob Tannenthal (kuni 1918 Jacob; 18??-1948). J. T. tegutses 1930. a-te lõpul Austraalia Sydney Eesti kogudese köstri ja organistina, samuti kõne- ja kirjamehena. T. ema oli Marie T. (1871-1946), vanaisa Hans T, abikaasa Hille Tanre-Tannenthal (ka Hixa; neiuna Hildegard Eller), vend Aldolf (Adu) Paul Tannenthal, õde Erika Dagmar Tannenthal (Malik) ja õetütar Marika Malik.
Tegevus Eestis
Konstantin Tannenthal lõpetas 1927. a Tartu Linna Õhtuse Ühisgümnaasiumi, tegeles Eestis ka loomahaigustega seotud pärimuste kogumisega (1920. a-te lõpul; riigi stipendiaat a-st 1928). 1929 sai oma uurimuse "Rahvalikkudest loomaarstimise viisidest Eestis" eest Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas auhinna. 1931 pidas loengu(id) Tartus Zooloogiainstituudis (Kirjandusmuuseumis on säilinud a-st 1931 vastav loengukutse M. J. Eisenile). 1936 esitas Tartu Linnavalitsusele taotluse rahvameditsiini muuseumi avamiseks. Pidas tõenäoliselt oma bürood Tartus Kloostri tn 1. 1938 õppis ilmselt TÜ-s, 1939 avaldas kirjastuses Olion (kahes trükis) raamatu Okkad: valimik kimääre, mis koosnevad vaimukatest (kohati satiirilistest) esseedest argielu teemadel. Rmt-s on muude kimääride hulgas ka lühitekst „Foto“, milles T. arutleb fotokujutise moonutava iseloomu üle läbi lapse silmade ja küsimuste.
Emigreerumine Austraaliasse
Enne Teist maailmasõda emigreerus Austraaliasse, kus tegeles pikemat aega fotograafiaga ja fotoelu organiseerimisega. (Austraalia elamisloa taotlejate hulgas leidub 1938 ka Jacob Tannenthal, Olewiku toimetaja a.-tel 1910–1913 - K. Tanre isa). 1963. a-st töötas Sydney's University of New South Wales'i Keemiatehnoloogia osakonnas; a.-tel 1977-78 oli Sydney Ülikooli Macleay muuseumis fotoajaloo teadur/ audirektor ja tegutses Austraalia Ühendatud Rahvaste Assots.-is. Oli Inglismaal asuva Institute of Incorporated Photographers liige (litsensiaat). Pensionärina tegutses arvukates heategevuslikes org.-tes (Valge Rist jpm). Elas 61 Belmont Rd. Mosman 2008 NSW. Tanre oli kahe Austraalias ilmunud fotoajaloo raamatu/kataloogi koostaja: The Mechanical Eye: A Historical Guide to Australian Photography and Photographers (1977) ja The Mechanical Eye in Australia: Photography 1841–1900 (1985 ja 1986). Neist viimase juures üritasid mõlema raamatu kaasautorid Alan Davies ja Peter J. Stanbury kuulmispuudega Tanre'lt autoriõigusi võõrandada (raamatu kaanel autorid: Alan Davies ja Peter J. Stanbury, tiitell.-l: with assistance from Con Tanre), mispeale T. nad kohtusse kaebas. Tanre oli org.-ni Fédération Internationale de l’Art Photographique’i (FIAP) ja Austraalia fotograafia¬instituudi Federal Honours Committee nõukogu liige. T. on esitlenud instituudis oma kahte uurimust: „Impact of Photographic Effects on Image“ ja „Holography in Revolt“. Korraldanud ajaloolisi uurimusi kommunikatsioonist ühingule United National Association of Australia. Oli Sydney Evangeelse Kiriku (saksakeelse) koguduse liige.
Teosed
Okkad: valik kimääre (1939)
The Mechanical Eye: A Historical Guide to Australian Photography and Photographers (koos Peter Stanbury ja Alan Daviesega, 1977)
The Mechanical Eye in Australia: Photography 1841–1900 (koos Alan Daviese ja Peter Stanbury'ga, 1985 ja 1986).
Bibliograafia
Uudisleht, 1929, 17. 07.
Spirovo rajoon
Spirovo rajoon (vene keeles Спировский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tveri oblasti keskosas. Rajooni keskus on Spirovo alev.
Rajoon piirneb kirdes Maksatihha rajooniga, idas Lihhoslavli rajooniga, lõunas Toržoki rajooniga ja läänes Võšni Volotšoki rajooniga.
Rajooni pindala on 1497 km².
Rajoonis on 141 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse ja nelja külaasunduse koosseisu.
Canazei vald
thumb|Canazei keskus thumb|Canazei valla paiknemine Trento provintsis Canazei (ladiini keeles Cianacèi, saksa keeles Kanetschei, Kanzenei või Kanascheid) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes Val di Fassa ülemises osas, umbes 110 km Trentost kirdes. Nimi tuleb ladinakeelsest sõnast cannicetus (rootihnik).
Demograafia
2001. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 1498 asukat 1818-st (82,4%) emakeelena ladiini keelt.
Sport
Canazei on baasjaam paljudele huvireisidele ja kaljuronimisele Sella, Marmolada ja Sassolungo grupis.