cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikolai Ježov
Nikolai Ivanovitš Ježov (Николай Иванович Ежов; 1. mai 1895 Suwałki kubermang Marijampolė maakond Venemaa Keisririik – 4. veebruar 1940 Moskva NSV Liit) oli Nõukogude Liidu siseasjade rahvakomissar 1936–1938 ning üks nõukogude poliitiliste repressioonide – suure terrori peamisi läbiviijaid.
Päritolu ja noorus
Nikolai Ježov oli pärit vene-leedu segaperekonnast, tema isa oli erusoldat ja ema vaimuliku teenijanna, ehkki oma ankeetides märkis Ježov, et ta alustas oma töölisteed Peterburis Putilovi tehastes, oli ta tegelikult Peterburis oma sugulase – rätsepa juures abiliseks. Esimese maailmasõja ajal, 1915. aastal astus vabatahtlikult Venemaa keisririigi Venemaa keiserlikku armeesse, kuid haigestus ning sõjategevuses ei osalenud, pärast paranemist jätkas teenistust kirjutajana tagalaväeosas, kuni 1917. aasta juunini. Astus Vitebskis 1917. aasta 1. augustil VSDT(b)P liikmeks.
Karjäär nõukogude võimuaparaadis
Venemaa kodusõja ajal teenis Ježov Punaarmee allüksuste sõjakomissarina ning karjääri nõukogude riigiasutuses alustas ta Turkestanis: 1922. aastal VK(b)P Semipalatinski kubermangukomitee sekretärina ja hiljem Alma-Atas, Kasahstani VK(b)P oblastikomitee vastutava sekretäri asetäitjana ja osakonnajuhatajana. Oma põhimõttekindla tegevusega teenis Ježov ära Moskva kommunistliku partei Keskkomitee juhtivkaadrite jaotusega tegeleva sekretäri Ivan Moskvini tähelepanu, kes korraldas Ježovi üleviimise Moskvasse ning 16. juulil 1927 vormistati Ježov KK koosseisu ÜK(b)P KK Organisatsioonilis-jaotusosakonna juhataja asetäitjaks ning 4 kuu pärast juba ÜK(b)P KK osakonnajuhataja asetäitjaks, kus töötas kuni 1929. aastani.
1929. aastal viidi üle Maaharimise Rahvakomissariaati, kus töötas ligi aasta rahvakomissari asetäitjana (kollektiviseerimise kõrgpunktis), peale mida viidi tagasi ÜK(b)P Keskkomiteesse, kus töötas järgmised kuus aastat. ÜK(b)P KK jaotus-, tööstusosakondades, olles samaaegselt ka kommunistliku partei kontrollorganis ÜK(b)P KK Parteikontrolli komisjonis Lazar Kaganovitši alluvuses.
1934. aastal toimunud ÜK(b)P XVII Kongressil valiti Ježov ÜK(b)P Keskkomiteesse ning määrati/valiti 1. veebruaril 1935 KK sekretäriks, kelle tööülesanneteks oli NSV Liidu julgeolekuametkondade kureerimine (varem oli sellel ametikohal Lazar Kaganovitš).
"Nõukogudevastane trotskistlik-zinovjevlik keskus"
19.–24. augustini 1936 viidi Moskvas läbi Genrihh Jagoda juhitud NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse poolt ette valmistatud ja lavastatud avalik poliitiline kohtuprotsess "Ühendatud nõukogudevastase trotskistliku-zineovjevliku keskuse («Антисоветскй объединенный троцкистскй-зиновьевскй центр») süüasja arutamisega, mille juhtimises süüdistati Grigori Zinovjevit ja Lev Kamenevi. Kõik esimest 16 kohtualust mõisteti surma mahalaskmise läbi (Grigori Zinovjev, Lev Kamenev, Grigori Jevdokimov, Ivan Smirnov,Sergei Mratškovski) kuid 10. septembril mõistis NSV Liidu Ülemkohus "süüteokoosseisu puudumise tõttu" õigeks ÜK(b)P KK sekretäri Jossif Stalini poliitilised vastased Nikolai Buhharini ja Aleksei Rõkovi.
Pärast avaliku kohtuprotsessi läbikukkumist toimunud organisatsioonilist erimeetmete tarvituselevõttu kinnitati seni NSV Liidu Sideministeeriumi ministrina töötanud Ježov ÜK(b)P KK Politbüroo poolt NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi rahvakomissariks juba 26. septembril 1936, pärast eelmise rahvakomissari Genrihh Jagoda kõrvaldamist ÜK(b)P sekretäri Jossif Stalini poolt säilitades ta positsiooni ÜK(b)P KK sekretäri ja ÜK(b)P KK juures asuva Parteikontrolli Komisjoni esimeheks.
"Paralleelne nõukogudevastane trotskistlik keskus"
23.–30. jaanuarini 1937 viidi "edukalt" läbi Ježovi poolt juhitud ja NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse poolt ette valmistatud ja lavastatud avalik poliitiline kohtuprotsess "Paralleelse nõukogudevastase trotskistliku keskuse" süüasjas. Peamised süüalused Karl Radek ja Georgi Pjatakov, Leonid Serebrjakov, Grigori Sokolnikov. 13 kohtualust mõisteti süüdi ja surma mahalaskmise läbi; hukati 1. veebruaril 1937, Radek ja Pjatakov tapeti 1939. aastal vangistuses.
"Nõukogudevastane parempoolne trotskistlik blokk"
2.–13. märtsini 1938 viidi "edukalt" läbi Ježovi poolt juhitud ja NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse poolt ette valmistatud ja lavastatud avalik poliitiline kohtuprotsess Nõukogudevastase "paremtrotskistliku bloki" süüasjas, mille tulemusena mõisteti süüalused süüdi ning mõisteti surmanuhtlus 17 kohtualusele, sh. Nikolai Buhharinile ja Aleksei Rõkovile ning eelmisele rahvakomissarile Genrihh Jagodale.
"Kontrrevolutsiooniline sõjalis-fašistlik organisatsioon Punaarmees"
1937. aasta jaanuaris anti Ježovile riikliku julgeoleku peakomissari auaste, 17. juulil 1937. aastal autasustati Lenini ordeniga, 12. oktoobril valiti ta ÜK(b)P KK Poliitbüroo liikmekandidaadiks, tema auks nimetati Tšerkassia pealinn Sulimov ümber Ježovo-Tšerkersskiks.
Ježovi langus
Pärast suurte repressioonide läbiviimist nõukogude võimuladvikus ja kommunistliku partei juhtkonnas viidi ta üle siseasjade rahvakomissari kohalt 25. novembril 1938, asendades ta Lavrenti Beriaga, ning määrati NSV Liidu Veetranspordi Rahvakomissariaati rahvakomissariks.
Vahistamine, süüdimõistmine ja hukkamine
3. märtsil 1939 kõrvaldati Nikolai Ježov ÜK(b)P KK Poliitbüroo otsusega kõigilt juhtivatelt ametikohtadelt (kaasa arvatud veetranspordi rahvakomissari oma) ja arreteeriti sama aasta 10. aprillil. Vassili Ulrichi juhtimisel mõisteti ta NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi kinnisel istungil 3. veebruaril 1940. aastal surma ja hukati 4. veebruaril.
Pärast Ježovi arreteerimist süüdistati teda kommunistliku partei juhtorganite ja Jossif Stalini poolt partei poliitika vales rakendamises ning kujundati temast riikliku propagandaga kommunistliku partei teostatud terrorilaine ainusüüdlane.
Isiklikku
Ježov oli väga lühikest kasvu mees (151 cm), tuntud ka kui "verine kääbus", kes oli äärmiselt fanaatiline ja kohusetundlik. Ta täitis ustavalt kõik Stalini käsud.
Eukleidiline ruum
Eukleidiliseks ruumiks nimetatakse matemaatikas lõplikumõõtmelist vektorruumi üle reaalarvude korpuse, milles on defineeritud skalaarkorrutis.
Ajalugu
300. aasta paiku eKr uuris vanakreeka matemaatik Eukleides kauguste ja nurkade vahelisi seoseid algul tasandil (idealiseeritud lamedal pinnal) ja siis ruumis. Näiteks on kolmnurga sisenurkade summa alati 180°. Neid uurimusi tuntakse tänapäeval kahe- ja kolmemõõtmelise eukleidilise geomeetriana (planimeetria ja stereomeetriana).
Tänapäeva matemaatika keeles on kaugus ja nurk hõlpsasti üldistatavad 4-mõõtmelistele, 5-mõõtmelistele ja veel kõrgemamõõtmelistele ruumidele. n-mõõtmelist ruumi kauguse ja nurga mõistega, mis annavad Eukleidese leitud seoste analoogi, nimetatakse n-mõõtmeliseks '''eukleidiliseks ruumiks.
Mitteformaalne ülevaade
Üks eukleidilise ruumi oluline omadus on lamedus. Geomeetrias vaadeldakse ka mittelamedaid ruume. Näiteks kerapind ei ole lame; kerapinnal on (sobivalt defineeritud) kolmnurga sisenurkade summa mõnevõrra suurem kui 180°. Iga mõõtme puhul on ainult üks selle mõõtmega eukleidiline ruum, mitteeukleidilisi on aga palju. Sageli saadakse need teised ruumid eukleidilise ruumi süstemaatilisel deformeerimisel.
Digitaal-analoogmuundur
Digitaal-analoogmuundur (inglise keeles digital-analog converter, lühendina DAC) on elektrotehnikas seade, mis muundab digitaalsignaali analoogsignaaliks.
Informatsiooni on lihtne säilitada ja edastada digitaalsel kujul, kuid inimese meeled ja analoogsed täiturid ei suuda lugeda digitaalset informatsiooni ilma analoogseks muundamiseta.
Digitaal-analoogmuunduri levinuim kasutusala on audiosignaalide saamine digitaalsest informatsioonist muusikamängijates. Digitaalne videosignaal muundatakse analoogsignaalideks nüüdisaegsetes televiisorites ja nutitelefonides ning arvutikuvarites.
251
251. aasta
Busiris
pisi|[[Atika punasefiguuriline vaasimaal aastast umbes 480 eKr Heraklesest Busirist tapmas]] Busiris oli vanakreeka mütoloogias Poseidoni poeg ja Egiptuse kuningas.
Digitaal-analoogmuundur
Digitaal-analoogmuundurid valmistatakse integraallülitusena (kiibilna), et neid oleks ühilduvus elektroonikaseadmetes hõlbus kasutada. Digitaal-analoogmuundureid on mitmesuguse riistvaralise ülesehitusega vastavalt kasutusotstarbele.
Busiris
Busirise isa oli Poseidon ja ema oli jõejumala Nilose tütar Anippe, keda kusagil mujal mütoloogias ei mainita. Busiris rajas vanaegiptuse tsivilisatsiooni koos selle põhiseadusega, mida Isokrates kirjeldas Platoni "Riigi" paroodiana. Busirise käsul ohverdati kõik Egiptusse saabunud välismaalased jumalatele.
Kui Egiptusse saabus Herakles, laskis Busiris temagi vangistada ja tahtis teda ohverdada. Herakles purustas viimasel minutil oma ahelad ja tappis ise Busirise.
Säilinud on Busirist kujutavaid vaasimaale. Need kõik pärinevad Atikast või Magna Graeciast ja on dateeritud 5. sajandi algusse eKr.
Nimi "Busiris" sarnaneb Vana-Egiptuse jumala Osirise nimega. Ka Busirise-legendi ja Osirise-legendide vahel on sarnasusi leitud.
Pseudo-Apollodoros nimetab Busirist üheks Aigyptose 50 pojast. Nagu tema vennadki, oli ta kihlatud ühega danaiididest ja nagu peaaegu kõik ta vennadki, tapeti ta pulmaööl. On päris selge, et tegu polnud sama isiku, vaid nimekaimuga.
2. sajandil pKr elanud kirjaniku Lukianose irooniliselt pealkirjastatud "Tõelises ajaloos" esineb samuti Busirise-nimeline tegelane, kes on kuningas ja ülestõusu juht.
Digitaal-analoogmuundur
Digitaal-analoogmuunduri tähtsaimad näitajad on diskreetimissagedus, latentsus ning signaali ja müra suhe, millest lähtuvalt valitakse vajaliku operatsiooni täitmiseks sobiv muundur.
Digitaal-analoogmuunduri töö põhimõte
Digitaal-analoogmuundur muundab lõpliku täpsusega arvu (tavaliselt fikseeritud pikkusega kahendarv) füüsikaliseks suuruseks (vooluks või pingeks). Eelkõige kasutatakse digitaal-analoogmuundurit ajas muutuva digitaalse informatsiooni muundamiseks ajas varieeruvaks pidevaks füüsikaliseks signaaliks.
Tüüpiline digitaal-analoogmuundur teisendab abstraktsed arvud impulsijadaks, mida edasi töödeldakse rekonstruktsioonfiltriga, kasutades impulsivahede täitmiseks interpoleerimismeetodit (pulsskood modulatsiooni). Teised digitaal-analoogmuunduri meetodid (näiteks meetodid, mis baseeruvad delta-sigma-modulatsioonil) tekitavad pulsitihedusmoduleeritud signaali (nn 1-bitise signaali), mida filtreeritakse madalpääsfiltriga sujuva signaali saamiseks. Digitaalsignaali kahendnumbrite jadad kirjutatakse digitaal-analoogmuundurisse vastavalt taktsagedusele, mille järgi lülitatakse muunduri väljundsignaali. Väärtuseid hoitakse NOR-lülituses, kuni järgmise takti ajal see väärtus üle kirjutatakse. Sellise meetodi tulemuseks on ajas muutuv trepp-pinge väljundis, kusjuures iga nn trepiastme pikkus on võrdne taktsageduse poolt määratud ajavahemikuga. Selline muundamine mõjutab paratamatult taasesituse sageduskarakteristikut.
Tüüpiliselt toob treppsignaaliks muundamine kaasa kõrgemad harmoonilised (üle Nyquisti sageduse). Need harmoonilised kõrvaldatakse tavaliselt madalpääsfiltriga (filter, mis laseb läbi ainult tatavast piirsagedusest madalama sagedusega võnkumisi). Digitaalse diskreetimisega kaasneb kvantimisviga, mis tõlgendub väikese amplituudmürana.
Helitehnika
Tänapäeval salvestatakse helisignaale pea eranditult digitaalsel kujul (näiteks audiovormingus MP3, CD-plaadil). Selleks et seda digitaalset infot kuulata saaks, on vaja see teha vastuvõetavaks valjuhäälditele või kõrvaklappidele, mis ise on analoogsed täiturmehhanismid ja vajavad sisendiks analoogsignaali. Digitaal-analoogmuundureid leiab seetõttu CD-mängijatest, kaasaskantavatest muusikamängijatest ning arvuti helikaartidelt.
Spetsiaalseid eraldiseisvaid digitaal-analoogmuundureid leiab kõrgekvaliteedilise heli hindajate helisüsteemidest. Muundurile antakse digitaalsignaal siis harilikult optilise sidekaabli abil. Arvuti külge ühendatakse muundur otse USB- või Firewire- (IEEE1394) kaabli abil. USB- või Firewire-ühendus eeldab digitaal-analoogmuunduris vastava vastuvõtja olemasolu ning arvuti peab olema võimeline seadet ära tundma. Ka arvutist eraldiseisvad helikaardid sisaldavad digitaal-analoogmuundureid. Tavaliselt on neid seal rohkem kui üks erinevate helisignaalide samaaegse taasesitamise tarvis.
Audiotehnikas muutuvad aina populaarsemaks digitaalsed kõlarid, mis võtavad otse vastu digitaalsignaali. Digitaalkõlaris järgneb digitaal-analoogmuundurile helisagedusvõimendi valjuhääldile vajaliku võimsusega analoogsignaali andmiseks.
Videotehnika
Arvuti töötleb ainult digitaalset informatsiooni. Selleks et videoinformatsiooni näiteks analoogmonitoril kuvada, tuleb see informatsioon teisendada analoogseks. Iga ekraan on iseseisvalt analoogseade. Enamikul vedelkristallkuvareil on nii analoog- kui digitaalsisendeid. Analoogsisendisse antud signaal kodeeritakse kõigepealt digitaalseks ja siis analoogsignaaliks tagasi.
Video digitaal-analoogmuundur on igas videomängijas, millel on analoogväljund. Video digitaal-analoogmuundur on tavaliselt liidestatud mäluga, millest loetakse informatsiooni gamma korrigeerimiseks, kontrasti ja heleduse jaoks. Sellise signaalitöötlusüksuse ingliskeelne lühend on RAMDAC, tõlkes muutmälu-digitaal-analoogmuundur. RAMDAC-id on olemas arvutis igal videokaardil ja üldiselt igas tänapäevases videot mängivas digitaalseadmes.
Mehaanilised seadmed
Digitaal-analoogmuundur on vajalik osa täiturmootoritega automaatsüsteemis. Robotkäed ja muud automatiseeritud mehaanilised süsteemid saavad tänapäeval tegutsemisjuhiseid enamasti digitaalsel kujul, mis neis sisalduvatele elektrimootoritele ja releedele tehakse kättesaadavaks digitaal-analoog muundamise teel.
Rahu (täpsustus)
Rahu tähendab mitut asja.
251
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Digitaal-analoogmuundur
Mehaanilised seadmed
Moodsates autodes antakse juhtimissignaalid auto eri osadesse digitaalsete impulssidena, et hoida kokku energiakulu ja kaablite pealt. Analoogsignaalid vajaksid auto ühest osast teise jõudmiseks üpriski jämedaid vaskkaableid. Selle asemel liigub palju väiksemat voolu vajav digitaalinfo mööda peenikesi kaableid täituri (näiteks elektrimootori või relee) juurde, kus on lokaalne digitaal-analoogmuundur.
251
Aastakümned: 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad - 250. aastad - 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad
Digitaal-analoogmuundur
Resolutsioon
Resolutsioon ehk kvantimissügavus näitab, kui palju signaali intensiivsuse astmeid (nivooväärtusi) suudab digitaal-analoogmuundur töödelda analoogsignaaliks. Kvantimistasemete väärtusi väljendatakse bittides. Näiteks 8-bitisel dsignaalil on 28 ehk 256 nivooväärtust.
Andris Kolbergs
Andris Kolbergs (21. detsember 1938 – 5. november 2021) oli läti kirjanik ja filmistsenarist, kes on tänapäeval tuntud eelkõige kriminaalromaanide autorina.
Runde
thumb|Runde saar Runde on saar Norras Møre og Romsdali maakonnas, 67 km Ålesundist edelas.
Runde on 4 km pikk ja 3,5 km lai. Selle pindala on 6,2 km². Saar ulatub merepinnast 332 m kõrgusele.
Runde on Runde silla abil ühendatud temast lõuna pool asuva Remøyaga.
Saarel on Norra tuntuim merelindude koloonia. Seal elab ligi 200 liiki rohkem kui poolest miljonist merelinnuliigist. Peamine vaatamisväärsus on suur lunnide (põhjalunnide) koloonia, kuid seal on ka jää-tormilinde, suulasid (Morus bassanus), krüüsleid, alke, samuti suuränne ning vähem rabapistrikke.
Saarel elab umbes 150 elanikku. Tegelda saab sukeldumisega ja pakutakse kalareise.
Akerendami laevahukk
Hollandis äsja ehitatud laev Akerendam jäi 1725 Põhjamerel tormi kätte ja kanti põhja suunas. See oli kaubalaev, mis oli teel Bataaviasse, ning täis kuld- ja hõbemünte, mille eest sooviti Indoneesias kaupu osta. 19. jaanuaril läks ta Runde põhjakaldal põhja. Kõik laeval olnud kakssada inimest hukkusid.
1972. aastal avastasid Akerendami vraki sukeldujad Bengt Olof Gustafsson ja Stefan Persson Rootsist ning Eystein Krohn-Dale Norrast. Järgmisel aastal korraldati päästeekspeditsioon. Laevast oli vähe järele jäänud, aga mere põhjast toodi üles üle 500 kg kulda ja hõbedat, kokku 57 tuhat münti, neist 6600 kullast. Viimased olid peamiselt 1724 Utrechtis münditud kuldtukatid, mida varem oli teada üksnes peotäis. Kõik mündid olid niisuguse kvaliteediga, nagu oleksid nad täiesti kasutamata. Leidjad said varandusest endale kaks kolmandikku, Norra riik sai veerandi ja Holland 7%. Utrechti kuldtukatite hind oli umbes 750–1000 USA dollarit tükk.
Pärast seda juhtumit võeti Norras vastu seadus, mis kõik rohkem kui 100 aasta vanused laevavrakid automaatselt kaitse alla võtab.
Andris Kolbergs
Elukäik
Kirjanik sündis Jūrmalas meremehe perekonnas. Üldhariduse omandas ta Riias. Aastatel 1966–1968 õppis ta Moskva Polügraafia Instituudis. Kolbergs on töötanud Riia Vagunitehases, VEFis ja huumoriajakirjas Dadzis (1965–1968), kus avaldati ka tema esimesed kirjanduslikud katsetused. 1970. aastate keskel algas viljakas koostöö Riia kinostuudioga. Esimene kriminaalromaan "Krimināllieta trijām dienām" ilmus 1977. aastal.
Läti taasiseseisvumise järel oli Andris Kolbergs Riia Läti Seltsi esimene esimees (1989), ajakirja Atpūta peatoimetaja (1991–1992) ja Läti Kriminaalkirjanike Assotsiatsiooni (Latvijas Detektīvžanra asociācijas; Латвийской ассоциации писателей детективного жанра) president.
Digitaal-analoogmuundur
Resolutsioon
Tüüpilistel videokaartidel arvutis on 8-bitine resolutsioon ühe RGB (punane, roheline, sinine) kanali kohta, mis koos annavad 24 bitti.
DVD video on 10-bitine ehk 1024 nivooväärtust iga YUV (heledus+ kaks värvusvektorit) kanali jaoks. Tavaline CD audio on 16-bitine, SACD ja DVD aga kuni 24-bitine (üle 16 miljoni pingeastme).
Diskreetimissagedus
Diskreetimissagedus määrab digitaal-analoogmuunduri operatsioonidede tegemise kiiruse. Nyquisti-Shannoni sämplimisteoreemi järgi saab digitaal-analoogmuundur originaalse digitaalsignaali rekonstrueerida, kui originaalsignaal sisaldab vähemalt kaks korda rohkem informatsiooni ajas, mis tähendab, et digitaalsignaali diskreetimissagedus peab olema vähemalt kaks korda suurem kui taasesitatav analoog-väljundisignaali kõrgeim sagedus. Selle tingimuse järgi peab näiteks inimesele kuuldavas sagedusalas töötav digitaal-analoogmuundur töötama diskreetimissagedusega vähemalt 40 kHz), sest inimese kuuldelävi on kuni 20 kHz.
Tavalise CD diskreetimissagedus on 44,1 kHz, seetõttu on laialt levinud just sellise diskreetimissagedusega muusikameedia ja digitaal-analoogmuundurid selle töötlemiseks reeglina töötavad sellel sagedusel või kordistavad diskreetimissagedust üles enda sisemisele töösagedusele, kui see on kõrgem kui 44,1 kHz. Leidub ka palju muusikameediat, mis on DVD standardse diskreetimissagedusega 48 kHz. Et mitte jääda hätta suurema sagedusega muusikapaladega, valmistatakse helikaartide digitaal-analoogmuundurid tavaliselt sellised, et on võimelised töötlema diskreetimissagedust kuni 96 kHz.
Videosignaali digiteerimisel kasutatavad analoog-digitaalmuundurid töötavad palju kõrgematel sagedustel, mitme megahertsi juures. Varajastes mängukonsoolides kasutati ligikaudu 3 MHz sagedust, mis andis tänapäevaste standardite kohaselt üsna kesise kvaliteedi. Kõrge kvaliteediga VGA-väljundiga videodekooder töötab sagedustel 250 MHz või kõrgematel sagedustel.
Müra
Tavaliselt mõõdetakse digitaal-analoogmuunduri väljundist mittelineaarmoonutuse ja müra summat (THD+N). Üldiselt esitatakse selle summa väärtus protsendina kogu signaali intensiivsusest. Müratase on väga oluline hoida madal, eriti kui väljundsignaal on väikese võimsusega.
Müra ilma signaalita käsitletakse tavaliselt kui müra nulltaset, mis on ühtlasi väikseim müra intensiivsus digitaal-analoogmuunduri töötamise ajal tema väljundis.
Dünaamikaulatus
Dünaamikaulatus on erinevus väikseima ja suurima signaali intensiivsuse vahel, mida digitaal-analoogmuundur on võimeline väljastama. Dünaamikaulatus sõltub peamiselt muunduri bitisügavusest ja müra nulltasemest. Mida suurem on bitisügavus ja väiksem müra nulltase, seda suurem on dünaamikaulatus.
Pulsskoodmoduleerimismeetodi rakendamisel saadakse iga diskreetimisbiti kohta 6 dB väljundamplituudi kasvu (vastavalt kaks korda suurem täpsus või võimsus). Seega tüüpiline 16-bitine digitaalne heliallikas annab teoreetiliselt dünaamikaulatuse kuni 96 dB. Praktikas aga tavaliselt seda teoreetilist väärtust ei saavutata, seda eelkõige põhjusel, et näiteks helikaardis mõõdetakse väljundsignaali pärast eelvõimendust, mis lisab nullmürale oma osa.
Louis II
Louis II nimelisi valitsejaid on olnud mitu.
Vaata ka
Liste von Herrschern namens Ludwig
Rahvuslus
Rahvuslus ehk natsionalism on ideoloogia ja käitumisvorm, mille objektiks on rahvus.
Rahvusluse ideoloogia kohaselt püüab iga rahvus oma kultuurikeskkonna kujundada võimalikult süsteemseks, luua oma sotsiaalsed institutsioonid, säilitada ja arendada oma ainulaadsust. Parimad tingimused selleks on suhtelises endassesuletuses ja eraldatuses, seepärast on rahvusliku iseolemise jaoks esmatähtsad oma maa-ala ning halduslik ja poliitiline sõltumatus, mille täiuslikem vorm on omariiklus. Niisiis pooldab rahvuslus rahvusriiki, mille piirid kattuvad üldjoontes rahvuse asuala piiridega, kui rahvuslike huvide tagajat vastandina paljurahvuselistele riikidele.
Rahvusluse ksenofoobne vorm on nativism. Rahvusluse äärmuslikud vormid – nagu näiteks need, mida 20. sajandil propageerisid paremäärmuslikud natsionaalsotsialistlikud, fašistlikud jne liikumised – peavad rahvust inimese identiteedi kõige olulisemaks osaks ning üritavad defineerida seda rassi kaudu ja seostada geneetikaga.
Rahvusluse mõiste
Rahvusluseks nimetatakse nii rahvuse liikmete hoolimist oma rahvuslikust identiteedist kui ka rahvuse liikmete tegevust rahvusliku enesemääramise või suveräänsuse saavutamiseks või alalhoidmiseks. Esimese puhul jääb lahtiseks rahvuse või rahvusliku identiteedi mõiste, mis tähendab rahvusesse kuuluda, eriti see, kas rahvusesse kuulumine on vabatahtlik, samuti see, kui palju tuleb rahvusest hoolida. Teisel juhul jääb lahtiseks, kas rahvuslik enesemääramine või suveräänsus tähendab tingimata oma riiki.
Modernismi esindaja Ernest Gellner vaatleb rahvuslust kui poliitilist põhimõtet, mille põhipostulaadiks on, et nii rahvuslik kui ka poliitiline üksus langeks ühte. Rahvuslus on poliitilise seaduspärasuse teooria, mis nõuab, et etnilised piirid ei erineks poliitilistest, riigisisesed etnilised piirid ei eraldaks valitsejaid põhirahvastikust.
Mõned autorid on rääkinud rahvuslusest kui religiooni aseainest. Natsionalism suudab inspireerida inimesi pühendunud ideelisele tegevusele ja pakkuda ühiskonnas teatavat ühtekuuluvustunnet, hakates alates morderniseerumisreformidest nii paralleelselt täitma ja isegi asendama religiooni funktsioone.
Ajalugu
Rahvusluse mõiste kujunemine on tihedalt seotud Johann Gottfried von Herderi tööde ja romantismiajastu ideedega. Mõjukaks poliitiliseks teguriks muutus see 18.–19. sajandil koos rahvusriigi (riik, mille eesmärk on tagada ühe rahvuse ja selle identiteedi järjepidev kestvus ning kindlustada territoorium, kus selle rahvuse keel, kultuur, traditsioonid ja väärtused oleksid domineerivad) idee kujunemisega. Rahvuslus ja ühiskonna kaasajastumine käisid käsikäes, olles tihedasti põimunud ja mõjutades üksteist vastastikku intensiivselt.
20. sajand on näinud nii rahvusluse kasvu ja uute rahvusriikide teket (impeeriumide lagunemine, endiste koloniaalvalduste iseseisvumine) kui ka rahvuslusele vastassuunalisi protsesse (näiteks Euroopa Liit, mis tähtsustab nimelt riigiülest ja regionaalset tasandit). Rahvuslased vastustavad valdavalt globaliseerumist, mida nad näevad rahvusliku pärandi ja identiteedi ohustajana.
Seoses "globaalkülastumise" ja üleilmastumisprotsessidega on mõnikord ennustatud rahvusluse kui fenomeni peatsest kadu, kuid need prognoosid pole enamasti tõeks osutunud. Rahvusliku enesemääramise idee on endiselt ülemaailmselt legitiimne ning territoriaalselt defineeritud rahvusriik ei ilmuta otseselt mingeid erilisi hääbumise märke. Rahvusriik on jätkuvalt enamiku rahvusvaheliste organisatsioonide põhikomponent ja poliitilise elukorralduse domineerivaim väljund. Vaatamata oma fiktiivsusvarjundiga sotsiaalsele konstrueeritusele püsib rahvus selle liikmete ja kõrvalseisjate jaoks reeglina fundamentaalse ning reaalse kooslusena nii kollektiivi kui üksikisiku tasandil – valdav enamus tänapäeva inimesi mõtleb suuresti rahvuslikes kategooriates.
Poliitika
Poliitilises diskursuses on rahvuslust vaadeldud väga erinevas valguses. Väga laialt üldistades on rahvuslus omane eeskätt parempoolsetele ja konservatiivsetele ideoloogiatele, pahempoolsed ja uuendusmeelsed on lähedasemad kosmopolitismile. Paljurahvuselised suurriigid ja nende enamusrahvused, kellele poliitiline rippumatus ja omariiklus on endastmõistetavad, vastustavad oma autonoomsete vähemusrahvaste rahvuslust kui oma riiklikku terviklikkust ja eelisseisundit ohustavat jõudu ning tõlgendavad seda kui separatismi ning sotsiaalsete ja poliitiliste kokkupõrgete allikat. Vähemusrahvuste enesemääramisõigust sallivad nad enamasti vaid territoriaalse või kultuurautonoomia vormis.
Rahvusluse seletused
Rahvuslust on püütud seletada mitmesuguste teooriatega. Lihtsaima seletuse kohaselt on meie ja mitte-meie vastandus inimpsüühika fundamentaalne omadus. Erialakirjanduses väljapakutud seletused jagunevad laias laastus kolme rühma: modernistlikud, etnosümbolistlikud ja primordialistlikud vaated. Eri suundade vahelise debati keskmes on küsimused etnilise identiteedi konstrueerituse määra, rahvuste tekkimisaja ja olemasolu üle. Lõviosa uurijaid peab rahvuslust massifenomeni mõttes alles uusaja tingimustes tekkinuks.
Kalju Kääri
Kalju Kääri (21. veebruar 1921 Tartu – 21. veebruar 1982 Tartu) oli eesti kirjandusteadlane ja kriitik.
Rahvuslus
Modernism
Modernistid on seisukohal, et rahvuste ja rahvusluse teke ning olemasolu johtub suurtest uusajal, pärast Prantsuse revolutsiooni toimunud sotsiaalsetest, poliitilistest ja majanduslikest muudatustest ning on tihedalt seotud kaasaegse kapitalismi, industrialiseerimise, ilmalikustumise, standardiseeritud haridussüsteemi, modernse bürokraatliku riigi jms. Sellise käsitluse kasuks on argumenteerinud nt Max Weber, Benedict Anderson, Ernest Gellner. Modernismi põhipostulaadid sõnastati algsel kujul 1960. aastail, domineerivaks suundumuseks kujunes see 1980. aastate algul.
Ernest Gellneri järgi on natsionalismi tekkepõhjused olemuslikult majanduslikud, sest moderniseeruvas ühiskonnas oli objektiivne ja instrumentaalne vajadus teatava poliitilise üksuse rahvastiku suurema kultuurilise homogeensuse järele. Vaid rahvusriikidele omased mehhanismid suudavad tagada industriaalühiskonna tõhusaks toimimiseks hädavajalikku hariduslikku, keelelist ja majanduslikku ühtsust.
Kalju Kääri
Kalju Kääri oli pärit aedniku perekonnast. Ta lõpetas 1941. aastal Tartu kommertskooli. Mobiliseeriti samal aastal Punaarmeesse ja võttis suurtükiväelasena osa Teisest maailmasõjast. Pärast demobiliseerimist astus 1946. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonda eesti filoloogia erialale, mille lõpetas kaugõppes 1954. aastal. Töötas 1947–1952 Postimehe (hiljem Edasi) tööstus-, edaspidi kultuuriosakonna juhatajana ja 1954–1956 Tartu linna Gogoli-nim. Raamatukogus. 1956–1957 oli ajalehe Sirp ja Vasar toimetuses kirjandusosakonna juhataja. 1957–1960 oli Keele ja Kirjanduse Instituudis eesti kirjanduse aspirant, 1960–1962 samas teadur. Ta oli alates 1962. aastast Kirjanike Liidu liige ja samast aastast kuni surmani Kirjanike Liidu Tartu osakonna sekretär.
Rahvuslus
Modernism
Mõned autorid on esile tõstnud ühiskondliku kommunikatsiooni rolli. Karl W. Deutschi meelest hoiab ja kinnitab indiviide ühtse rahvuskogukonnana ennekõike see, kuidas inimesed kommunaalseid elemente omavahel edastavad ning kuivõrd seeläbi kujundatakse ühist teadvust. Deutschi järgi peab identiteedi komponente mobiliseeriva jõudu saavutamiseks rühma liikmete seas efektiivselt üksteisele edasi antama ja võimendama. Martin Ehala on öelnud, et "ükski kollektiivne identiteet ei eksisteeri a priori, vaid tekib tänu kommunikatsioonile ja on olemas niikaua, kuni teda jätkuva kommunikatsiooniprotsessi käigus taasluuakse".
Modernistliku ja konstruktivistliku lähenemise puudujäägiks on peetud raskusi seletamisel, miks ja kuidas oma olemuselt "fiktiivne" rahvus on olnud inimeste kujutlusvõime sütitamises ning nende käitumise mõjutamisel sedavõrd edukas. Samuti on väidetud, et (äärmuslik) modernism alahindab eelindustriaalsete etnokultuuriliste kogukondade rolli rahvuslike koosluste kujunemisel. Sageli on vaidlustatud natsionalismi tagatiseta sidumist industrialismi ja kapitalismiga, kuna tegelikkuses on rahvuslus sageli ka kohtades, kus industriaalühiskond ja kapitalism on nõrgalt arenenud või üldse puuduvad.
Etnosümbolism
Etnosümbolistid ehk perennialistid (nt John A. Armstrong, Anthony D. Smith, John Hutchinson) arvavad, et paljud "kujuteldavad kogukonnad" ei ole üksnes moderniseerumise produkt, vaid on eri kujul, eri suuruses ning eri nimede all eksisteerinud juba alates antiigist. Rahvusi ei looda "eimillestki" ja ka imaginaarsed kooslused peavad omama teatavat materiaalset alust. Modernsete ja premodernsete kollektiivsete identiteetide osas olevat võimalik tuvastada teatud järjepidevusi. Need etniliste identiteetide pikaealised ja sügavad juured aitavad ka seletada rahvustunde suhtelist püsivust, emotsionaalset veetlust ja mobiliseerivat jõudu.
Teisalt ei nõustu juhtiv etnosümbolist Anthony D. Smith etnilisuse ja rahvuse samastamisega, tunnistab modernismiajastu mõju ning peab etnosi küll vanaks, aga mitte ürgseks või loomulikuks antuseks. John Armstrong näeb rahvusi küll eelmodernsete sotsiaalsete kategooriatena, aga rahvuslust kui eliidi poolt rakendatavat poliitilist ideoloogiat peab ta selgelt kaasaegseks nähtuseks. Tema meelest hakkas eliit alates uusajast rahvusluse egiidi all oma toetajaskonda nii staatuseliste, territoriaalsete kui materiaalsete huvide edendamiseks mobiliseermaa.
Etnosümbolistide arvates tuleks hoiduda eelmodernsete kultuuriliste identiteetide kriitikavabast samastamisest konkreetsete "rahvuslike" identiteetidega, kuid nende vahel eksisteerib kultuuriline järjepidevus, mis annab rahvuslastele hea võimaluse "oma" rahvust ehitada ja mobiliseerida. Rahvusidentiteedi konstrueerimise juures näevad etnosümbolistid keskset rolli müütidel ja sümbolismil. Rahvusi kujundab mitte ainult pikemaajaline kollektiivsete kogemuste kuhjumine, vaid ka nende sümboolika, väärtused ning ajalooline mälu, mida kaasaegsed rahvuslased saavad spetsiifilise rahvusühtsuse ja rahvusliku identiteedi loomisel ära kasutada.
Primordialism
Primordialistlik ehk essentsialistlik ehk antimodernne lähenemine eeldab, et etnilisus on inimese sünnipärane omadus ja mingi rahvuse liikmeks sünnitakse. Selle käsitluse järgi on rahvused või etnilised rühmad (neid termineid tihti samastatakse) loomulik, objektiivne, olemuslik ja orgaaniline antus, millesse kõik inimesed juba "ennemuistsetest aegadest" saati universaalselt jaotuvad. Rahvusi nähakse n-ö käegakatsutavate ja püsivate üksustena, kus on põhiosas esindatud subjektide järjepidevus ning mis sisaldavad selgelt määratletud inimrühma väidetavalt eripärast iseloomu, kultuuri ja poliitilisi taotlusi. Rahvusi peetakse selgelt pigem natsionalismi allikaks, mitte väljenduseks.
Tänapäeva rahvusluseuurijate seas on primordialiste vähe ja seda vaadet peetakse pigem veendumuseks kui teaduslikuks teooriaks või siis lausa üldiselt diskrediteerituks ja oma tähtsuse kaotanuks. Samas on primordialistlikud arusaamad olnud väga levinud ja pooldatud rahvuslaste endi seas.
Rahvuslus Eestis
Eestis väljendatakse rahvuslust üldrahvalikult eestlusena. Eesti rahvuslus hakkas kujunema rahvusliku ärkamise perioodil 1860. aastail ning sellest kasvas välja omariikluse taotlus.
Kalju Kääri
Koostaja
Kalju Käärilt pärineb algatuslik ja asjatundlikult koostatud kogumike sari "Kirjandus kriitiku pilguga. Artikleid, arvustusi ja aastaülevaateid," ülevaade (koos Harald Peebuga) "Pilk Nõukogude Eesti kirjandusse" jm
Pere
Tema abikaasa oli lastearst Haldja Kääri (1921–2008) ja tütar bioloog Merle Kääri.
Põhja-Euroopa
pisi|280px|Põhja-Euroopa
Põhja-Euroopa on Euroopa põhjapoolne osa. Erinevatel aegadel on seda piirkonda defineeritud erinevalt, kuid tänapäeval arvatakse üldiselt sinna kuuluvaks:
Liigitus
pisi|left| Euroopa regioonid [[ÜRO liigituse järgi: {{legend|#4080FF|Põhja-Euroopa}} {{legend|#00FFFF|Lääne-Euroopa}} {{legend|#FF8080|Ida-Euroopa}} {{legend|#00FF00|Lõuna-Euroopa}}]] ÜRO liigituse järgi kuuluvad selle regiooni koosseisu Island ja Norra koos talle kuuluvate Svalbardi ja Jan Mayeniga, Rootsi, Soome koos talle kuuluva Ahvenamaaga, Taani koos talle kuuluvate Fääri saartega, Eesti, Läti ja Leedu, samuti Iirimaa ja Suurbritannia koos talle kuuluvate Kanalisaartega, sh Guernsey, Jersey ja Mani saarega.
Varasematel aegadel, kui suuremat osa Euroopat valitses Rooma impeerium, peeti selle aladest eemal olevaid maid Põhja-Euroopaks ja sinna kuulusid ka Saksamaa, Holland ja Austria. Mõnes kontekstis kasutatakse sellist määratlust ka tänapäeval. Keskajal kasutati mõistet (Ultima) Thule, et tähistada poolmüütilist paika kontinendi põhjapoolseimal alal.
Euroopa Liidu riikidest peetakse põhjagruppi kuuluvaks Taanit, Rootsit, Soomet, Saksamaad, Belgiat ja Hollandit.
Märkused
pisi| {{legend|#ff0000| Skandinaavia kitsamas mõistes}} {{legend|#ff8811| Skandinaavia laiemas mõistes}}
Platoni dialoogid
Platoni dialoogid on vanakreeka filosoofi Platoni dialoogivormis filosoofilised teosed.
Tekstiloolist
Platoni loomingust on säilinud üle kahekümne dialoogi ja kümmekond kirja.
Teoste viitamisel kasutatakse üldiselt Stephanuse paginatsiooni, mis on matkib Henri Estienne'i (Henricus Stephanus) kolmeköitelise Platoni dialoogide koguväljaande (1578) leheküljestust.
Arvatakse, et Platoni dialoogid on kirjutatud umbes 40 aasta jooksul. Ta alustas arvatavasti dialoogide kirjutamist millalgi pärast Sokratese hukkamist 399 eKr.
Platon olevat kuuldavasti noorusaastatel olnud ka andekas draamakirjanik, kuid arvatavasti Sokratesest mõjutatuna hävitas ta oma toonased draamateosed ja pühendas end filosoofiale ning alustas dialoogide kirjutamist. Võimalik, et "sokraatilised arutlused" (Sōkratikoi logoi) oli aga juba enne Sokratese surma üks filosoofilise kirjanduse žanr, milles Platon end kodus tundis ja mille abil ta jõudis lõpuks selliste filosoofiliste arusaamade sõnastamisele, mida me tänapäeval Platoni filosoofia nime all tunneme.
Sisust ja taotlustest
Platoni dialoogid on filosoofia ajaloo jaoks olnud ammendamatu tõlgendamise allikas. Inglise filosoof ja matemaatik Alfred North Whitehead on üteldnud: "Kõige kindlam üldiseloomustus õhtumaa mõtlemise tavale on, et see koosneb ääremärkuste jadadest Platoni filosoofiale". Platoni dialoogides on tõstatatud kõik peamised filosoofia küsimused, mistõttu nende küsimuste arutamisel pöördutakse tihti tagasi just Platoni enda juurde. Et aga tema dialoogid pole mitte kuivad filosoofilised traktaadid, vaid ühtlasi ka väga kõrgetasemelised kirjandusteosed, siis on need ka väga mitmekesise ja vastuolulise tõlgendamise allikaks. Pöörded filosoofia ajaloos toovad ikka ja jälle kaasa Platoni uuesti- ja ümbertõlgendused.
Tõlgendamise teeb keeruliseks ka asjaolu, et Platon ei lase oma dialoogides kunagi kõnelda iseendal. Ainult kahes dialoogis mainitakse tema nime ja küllaltki kõrvalistel asjaoludel. Seega tuleb püüda seda, mida Platon millegi kohta arvas, välja lugeda dialoogides toimuvast vestluse käigust.
Kuna dialoogides on eestkõnelejaks Platoni õpetaja Sokrates, siis on tavaks samastada dialoogides Sokratese karakteri poolt kõneldu sellega, mida arvab Platon, kuid seegi pole täiesti vettpidav lähenemine, sest Sokrates on oma jutus pahatihti irooniline ja pöördub kindlate vestluspartnerite poole. Seetõttu võidakse dialoogi draama-konteksti tundmata panna Sokratese suhu (st Platoni suhu) asju, mis on mõteldud provotseerivateks näideteks Sokratese vestluspartneritele vms.
Laisi
Laisi on küla Eesti lõunapiiril Võru maakonnas Rõuge vallas.
Voskressensk
Voskressensk on linn Venemaal Moskva oblastis, Voskressenski rajooni keskus. Asub Moskvast 88 km kagus, 16 km pikkuselt piki Moskva-Rjazani raudteed.
Laisi
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Misso valda.
Platoni dialoogid
Sisust ja taotlustest
Platoni dialooge jaotatakse (1) varasteks, sokraatilisteks ehk aporeetilisteks dialoogideks, (2) keskmisteks dialoogideks ja (3) hilisteks dialoogideks. Peamine erinevus esimese ja kahe viimase vahel on, et varastes dialoogides ei jõuta dialektika käigus positiivsete sedastusteni, määratlusteni (aporeetilisus). Selles nähakse tunnusmärki, et Platon esitas neis dialoogides pilti ajaloolisest Sokratesest ja tema mõtetest (sokraatilisus – "tean, et ma midagi ei tea"). Keskmistes ja hilistes dialoogides esitavat Platon juba Sokratese suu läbi omaenese filosoofiat ja parandusi Sokratese mõtlemisse.
Voskressensk
Esmamainitud 1577. aastal Voskressenskoje külana. Küla sai nime kiriku järgi. 1938. liideti mitu küla moodustades Voskressenski linna.
Linnas on keemia-, ehitusmaterjalide-, kerge- ja toiduainetetööstuse ettevõtted.
Platoni dialoogid
Sisust ja taotlustest
Keskmiste dialoogidega muutub Platoni käsitluse haare abstraktsemaks ning ta tuletab ning vaeb lähtuvalt laiendatud sokraatilisest filosoofiast ja poleemikast füsioloogidega ning sofistidega käsitlusi riigi, hinge, ilu, keele, teadmise ja ideede kohta. Keskmiste dialoogide hulka kuulub tuntumatest ka Platoni riigikäsitlus dialoogis "Politeia", mis võtab aluseks tema ideedeõpetuse.
Laisi
Laisi küla piirneb idas Rammuka ja Hino külaga, kirdes Kaubi külaga, põhjas Kuura ja Kuklase külaga, läänes Murati külaga ning lõunas Läti Alūksne rajooniga.
Volhovi rajoon
Volhovi rajoon on haldusüksus Venemaal Leningradi oblastis.
Rajoonis on 3 linna (Volhov, Novaja Ladoga, Sjasstroi) ja 12 külaasundust.
St Chamond
St Chamond oli Prantsusmaal esimese maailmasõja ajal toodetud ja kasutatud rasketank.
1916. aasta alguses anti firmale FAMH (Compagnie des Forges et Aciéries de la Marine et d'Homécourt) Saint Chamondis ülesanne projekteerida ründetraktor. 27. aprilliks, kaks kuud peale ülesande kätte saamist oli projekt valmis ning firma FAMH sai tellimuse 400-le masinale.
St Chamondi veermikuks oli kasutatud Ameerika firma Holti traktori veermikku (selle tootmise litsents oli Prantsusmaal olemas). Uuendusena kasutati elektrilist veoülekannet. Panhardi bensiinimootor käitas alalisvoolu generaatoreid, mis tootsid voolu kahele vedavale elektrimootorile (kummalgi roomikul üks).
Korpus kujutas endast metallkasti, mille esi ja tagaosa ulatusid pikalt üle veermiku. Tänu sellele oli masina kasutamine ebatasasel maastikul raskendatud. Takistustele peale sõitmiseks oli korpuse esi- ja tagaosa alla kinnitatud spetsiaalsed rullikud, mis pidid tekkinud olukorda leevendama.
Esimestel St Chamonditel (1916. a mudelid) oli korpuse laele ehitatud silindrilised tornid komandörile ja juhile, korpuse lagi oli lame. Külgmised soomusplaadid olid peaaegu maani kattes roomikud külgedelt. Mootor ja dünamo paiknesid korpuse keskosas ning nende taga olid elektrimootorid. Veoratasteks olid tagumised rattad ning masina ahtriosas oli teine juhtimisruum. Relvastuseks said esimesed 165 masinat ühe 75 mm suurtüki TR ning neli 8 mm kuulipildujat Hotchkiss. Suurtükk paiknes korpuse esiküljel, keskkohast veidi paremal.
1916. aasta keskel tehti masinale mõningad muudatused. Külgmised soomusplaadid, mis katsid roomikuid eemaldati. Roomikute laiust suurendati 320 millimeetrilt 410-le, ning hiljem veel 500-le millimeetrile.
Laisi
2000. ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel ei olnud Laisi külas ühtegi elanikku.
St Chamond
1917. aastal muudet masinat jällegi. Korpuse lagi tehti keskosast kõrgem langedes külgede suunas, seda selleks et katusele visatud käsigranaadid veereksid sealt alla. Silindriliste tornide asemele tehti ristkülikukujuline komandöri torn. Tanki soomust suurendati 17-le mm, kuna 15 mm ei suutnud kinni pidada Saksamaal kasutusele võetud uusi soomustläbistavaid kuule "K". Vahetati välja ka St Chamondi pearelv milleks nüüd sai 75 mm "Canon de 75 Modele 1897 L/36".
Laisi
Küla piires asuvad Idinä järv, Lautri järv ja Üldna järv.
Platoni dialoogid
Sisust ja taotlustest
Hilistes dialoogides saavutab Platon juba kõrgema spekulatsiooni taseme ning revideerib ja täpsustab oma endisi käsitlusi või toob sisse hoopis uusi teemasid. Näiteks saab suurema rõhu dialektika, muutuvad teravamaks ontoloogilised teemad seoses mõistetega sama ja erinev, üks ja palju, olev ja mitteolev, ka käsitlus riigist ehitatakse üles teistest alustest lähtuvalt. Arvatakse ka, et hilistes dialoogides on Platon juba mõnevõrra mõjutatud oma kuulsa õpilase Aristotelese kriitikast või siis on Aristotelese täpsustused Platoni mõtlemise suhtes mõjutatud Platoni hilisdialoogide enesekriitikast. Sageli pole hilistes dialoogides enam eest- või põhikõnelejas Sokrates, vaid selleks on hoopis Timaios, Kritias, Parmenides või isegi anonüümselt: külaline Eleast, ateenlane.
Dialoogide eesmärgiks peetakse muuhulgas reklaami Platoni filosoofia koolile, mida nimetati Akadeemiaks. Selles plaanis väidetakse, et Platonil oli ka esoteeriline õpetus, mis oli mõeldud Akadeemia siseringile ja millesse pühendati ainult otsesed õpilased. Dialoogides on kajastatud eksoteeriline osa Platoni filosoofiast, mis on laiemale ringile mõteldes vormistatud ja milles seega tema filosoofia juurteni ei jõuta. Esoteerilise õpetuse olemasolu Platonil väidab ka tema vahetu õpilane Aristoteles.
Lütä
Lütä on küla Võru maakonnas Setomaa vallas. Küla territooriumil asub Luhamaa piiripunkt.
Küla kuulub Luhamaa nulka.
Sõlg
Sõlg on siledaservaline, üldjuhul metallist (luust või muust materjalist sõled on erandlikud) rõivakinnitusvahend ja rinnaehe, tuntud alates pronksiajast. Koosneb sõlekehast ja kinnitusnõelast. Aegade jooksul on muutunud sõlgede kuju ja kaunistused, samuti erinesid nad piirkonniti. Materjalide hulgas on esindatud kõik metallid, kuld, hõbe, pronks, vask, raud, uusimal ajal ka uushõbe või muu sulammaterjal.
Leimani
Leimani on küla Võru maakonnas Setomaa vallas. Külast on pärit sootska Aarne Leima.
Sõlg
Sõnavara
Eestikeelne sõna "sõlg" hõlmab kahe ingliskeelse sõna tähendusi, nii "fibula" kui ka "brooch". Sõnal "brooch" on laiem, liikuva nõelaga rõivakinnitusvahendi tähendus, "fibula" on teatavat tüüpi, haaknõela põhimõttel töötav sõlg. Ingliskeelses arheoloogiakirjanduses on vahetegemine ajaline: terminiga "brooch" tähistatakse neid sõlgi, mis on kasutusele võetud alates eelrooma rauaaja lõpust, mis Eestis lõpeb hiljem kui Lääne-Euroopas (50 aastat pKr). Arheoloog Andres Tvauri sõnul kaovad fibula-tüüpi sõled Eestist alles rahvasterännu ajal (450.–600. a).
Leimani
Küla kuulub Luhamaa nulka. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Misso valda.
Sõlg
Jaotus
Sõlgesid jaotatakse kuju ja kinnitusviisi järgi, nimetatud on neid kaunistuste ning üldkuju järgi.
Kaarsõlgede hulka loetakse haaknõela põhimõttel töötavad varased sõled, nagu prillsõled, ambsõled, sõrmiksõled, silmiksõled jt. Ketas- ehk plaatsõlgi vaadeldakse kaarsõlgede kõrval eraldi rühmana, kuigi nende kinnituspõhimõte on sama. Rõngassõlgede hulka loetakse hoburaudsõlgi, mida käsitletakse ka eraldi rühmana, samuti vitssõled, nurksõled, südasõled, tähekujulised sõled, kätega sõled jt. Rõngassõlest on kujunenud kuhiksõlg.
Ajalugu
Ehtenõelu kasutati näiteks peploskleitide kinnitamiseks Läänemere piirkonnas kuni 13. sajandini.
Pronksiaeg
Varaseimad sõled ilmuvad Lääne-Euroopas hilisel pronksiajal. Need on lihtsa ehitusega, tänapäevast haaknõela meenutavad sõled (inglise keeles violin bow fibula, saksa keeles Drahtbugel), mille kitsas sõlekeha kulgeb sõlenõelaga peaaegu paralleelselt. Sõlekeha võib ristlõikes olla ümar, kandiline või linditaoline ja kanda lihtsat punktidest või lõigetest kaunistust. Esimesed seda tüüpi sõled pärinevad hilisest mükeene kultuurist 14. sajandist eKr Peloponnesose poolsaarel ja jõuavad levida Sitsiiliani. 12. sajandist eKr on pärit kaunistatumad tüübid, mille lame sõlekeha on siksakikujuline või laieneb ovaalseks või rombikujuliseks (saksa keeles Blattbugel), neid kasutatakse 10. sajandini eKr. Siis ilmub vanade kujude kõrval kasutusse uut tüüpi kuju kõrge kaare kujuliselt painutatud sõlekehaga, mis erinevalt varasemast võib olla ka paksemast metallist või kahest traadist keeratud.
Eesti sõled
Varaseim Eestist leitud sõlekatkend pärineb pronksiajast, selleks on üks pronkssõle fragment Tehumardi peitleiust, mis võib endast kujutada imporditud pronksi kogumit ja selle sõle kandmise kohta pole selget tõendust. Eelrooma rauaajast on pärit rida ehtenõelte leide, kuid mitte ühtegi sõlge.
Keskajast pärit uus sõletüüp, mis astus hoburaudsõle kõrvale, on rõngassõlg, mille erivormid on nurksõlg, tähekujuline sõlg, südasõlg, vitssõlg jt. Väikesi võrukujulisi vitssõlgi kanti kogu Eestis 13. sajandist alates kuni rahvarõivaste taandumiseni 19.-20. sajandil nii töörõivastel kui pidulikul riietusel. 13. sajandil ilmunud tüüp on ka südamekujulised sõled, mis kadusid Mandri-Eestist 18. sajandiks, kuid jäid Saaremaal krooni ja ripatsitega täiendatuna veel paarisajaks aastaks kasutusele. 16.–17. sajandil tuli rahva riietuses kasutusele suur, laia rõnga kujuline lame või kergelt kumer rõngassõlg, millest 18.–19. sajandi jooksul arenes eesti naiste kõige pidulikum rinnaehe, koonusja kujuga kuhiksõlg. Eriti suured mõõtmed saavutas kuhiksõlg Setumaal. 18. sajandil hakati mõnes paikkonnas kandma preese, mis ühe hüpoteesi järgi on edasiarendus tähekujulisest sõlest.
Eesti sõlgesid on põhjalikult uurinud kunstiteadlane Kaalu Kirme.
Tänapäeval on enamik eesti rahvarõivakostüümi juurde kuuluvaid sõlgesid tegelikult prossid, sõlenõel on neil jäigalt sõlesuu külge kinnitatud ja sõlekeha taga on hingega kinnitusnõel. Kuid tänapäeval tehakse ka arheoloogiliste leidude koopiaid riietel vm kandmiseks ja need on traditsioonilise kinnitusmehhanismiga.
Muud tähendused
Sõle kinnitusfunktsiooni tõttu on eesti keeles nimetatud sõleks ka muud kaht lahusolevat asja ühendavat ja kinnitavat detaili.
Mauri
Mauri on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Aas-hanerohi
Süstemaatika
Aas-hanerohtu vaadeldakse ka kareda hanerohu alamliigina.
Levila
Eestis kasvab hajusalt, peamiselt mandril.
Välimus
Aas-hanerohi on üheaastane taim.
Õied on valged.
The Nymph
The Nymph on Eesti alternatiivrokkbänd, mis moodustati 2003. aastal Keilas.
Bändi kuuluvad: Aare Lepiksaar (vokaal, kitarr, klahvid), Silver Laadoga (basskitarr)Kristo Otter (trummid)
Debüütalbum "The Nymph" ilmus 1. augustil 2008.
Mga jõgi
Mga on jõgi Venemaal. Voolab ülemjooksul edelasse, alamjooksul valdavalt loodesse. Suubub vasakult Neevasse. Pikkus 77 km. Jõe ääres asub Mga alev.
Axel von Fersen
Axel von Ferseni nime all võidakse silmas pidada kahte ajaloolist isikut:
Botswana vapp
thumb Botswana vapp on Botswana Vabariigi ametlik vapp.
Vapp võeti kasutusele 25. jaanuaril 1966.