cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ekskommunikatsioon
Katoliku kirik
Ekskommunikatsioon on kõige raskem kirikukaristus. Ekskommunitseeritud isik ei ole kiriku poolt ära neetud, kuid ta ei saa osaleda kiriku osaduses. Välise märgina keelatakse ekskommunitseeritul osaleda liturgias: ta ei tohi saada armulauda ega võtta vastu muid sakramente. Samuti võetakse ekskommunitseeritult ära mõned muud õigused ja eesõigused, mis kiriku liikmeks olemisest tavaliselt tulenevad, nagu näiteks kirikliku ameti pidamine. Ekskommunitseeritud preester ei tohi läbi viia missat ega muud vaimulikku talitust.
Ekskommunikatsioon on mõeldud ajutise abinõuna, mille eesmärgiks on süüdlast patukahetsusele juhtida. Katoliku kirikus lõpeb ekskommunikatsioon tavaliselt patukahetsuse, pihi ja absolutsiooniga. Süütegusid, mis tõid kaasa ekskommunikatsiooni, peab absolveerima kõrgem vaimulik või preester kõrgema vaimuliku loal.
Kanooniline õigus rtistab kaht tüüpi ekskommunikatsiooni:
Automaatne ekskommunikatsioon
1983. aasta kanoonilise õiguse koodeksi järgi ekskommunitseeritakse:
Kõik konklaavidel kohalviibijad, sealhulgas kardinalid ja nende abilised, on seotud vandega hoida konklaavi üksikasjad saladuses. Ainult paavst võib anda loa valimiste üksikasjade teatavakstegemiseks. Kui mõni konklaavil viibija avaldab salajast teavet ilma paavsti loata, tabab teda automaatne ekskommunikatsioon.
Mõned kiriklikud süüteod toovad kaasa automaatse interdikti, mis ilmiku jaoks on peaaegu sama mis ekskommunikatsioon.
Õpetuse järgi arvab inimene end ise kirikust välja ränga ebaväärika teoga, mida ta ka ei kahetse.
Ajaloos eelnes ekskommunikatsioonile esmalt, hoiatusena, armulaua osadusest eemaldamine. Ekskommunikatsioon oli paavstide poliitilise võitluse vahend.
Kasutatakse ka tänapäeval kuuriaga vastuollu läinud isikute puhul. Põhjuseks on enamasti hereesia ehk valeõpetus.
Virnatäiuse koefitsient
Virnatäiuse koefitsient on nullist suurem ja ühest väiksem murdarv, millega korrutatakse läbi puidu virna mõõtmete põhjal leitud virna maht ruumimeetrites, et leida selles oleva puidu maht tihumeetrites. Kasutatakse peamiselt peenemate tarbepuidu ümarmaterjali sortimentide (paberipuit) mahtude teisendamiseks. Konkreetse virna virnatäiuse koefitsiendi väärtus sõltub virnastatud materjali nottide mõõtmetest (läbimõõt, pikkus), nottide kõverusest, koore paksusest, nottide pinna tasasusest (mühud, oksatüükad vms), võõrkehade (lumi, jää, muld, kivid, raiejäätmed vms) sisaldusest, nottide vormist (ristlõikepinna ühtlusest kogu noti ulatusest, sõltub tugevasti puuliigist ja sellest, millisest tüveosast on nott valmistatud), virna kõrgusest, nottide virnas oleku ajast, virna ladumise viisist ja hoolsusest jm asjaoludest. Tavapraktikas kasutatakse virnatäiuse koefitsiendina kõige enam väärtusi vahemikus 0,5...0,6. Virnatäiuse koefitsienti saab täpsemalt määrata näiteks järgmistel meetoditel:
Mõningaid näiteid virnatäiuse koefitsiendi orienteeruva väärtuse kohta (kehtivad materjali normaalse kvaliteedi ja ladumise puhul)  :
Rahvusvaheline geograafiaolümpiaad
pisi|Augustis 2015 Venemaal toimunud 12. rahvusvahelise geograafiaolümpiaadi osalejad pisi|Kirjalik test 11. rahvusvahelisel geograafiaolümpiaadil Poolas augustis 2014 pisi|12. rahvusvahelise geograafiaolümpiaadi kuldmedali võitjad Rahvusvahelise Geograafia Liidu kongressi avatseremoonial Moskvas augustis 2015
Rahvusvaheliste geograafiaolümpiaadide korraldaja on Rahvusvahelise Geograafiaühingu (International Geographical Union, IGU) rakkerühm, mille liikmed on Henk Ankoné (Holland), Joop van der Schee (Holland), Kathryn Berg (Austraalia), Zouhaier Hlaoui (Tuneesia), Su-Min Shen (Taiwan), Fernando Garcia-Garcia (Mehhiko) ja Sue Lomas (Suurbritannia).
"Rahvusvahelise geograafiaolümpiaadi eesmärgiks on propageerida huvi geograafia ja keskkonnateaduste vastu; edendada geograafiaalast haridust ja oskusi ning ergutada noortevahelist suhtlemist, aidates sellega kaasa rahvastevahelisele mõistmisele."
Maksim Vilde
Maksim Vilde (sündinud 29. oktoobril 1987) on Eesti poksija.
Ta tuli aastatel 2013, 2014 ja 2021 oma kaalukategoorias Eesti meistriks poksis.
Pushing Ice
"'Pushing Ice'" on walesi päritolu Briti kirjaniku Alastair Reynoldsi ulmeromaan (2005), mille tegevus kajastab kosmoselaeva Rockhopper meeskonna tegemisi, uurides Saturni kuu Januse oma orbiidilt lahkumise põhjust.
Sisu
Saturni kaaslase Januse ootamatu lahkumise järel oma orbiidilt saadetakse kosmoselaev Rockhopper kuud uurima.
Januse juures selgub, et tegemist on maavälise objektiga, mis on teel Neitsi tähtkujus asuva Spiika tähe suunas. Kaaslasele maandumise järel pannakse endine kapten Bella Lind elama teistest eraldi kuni ennast Fountainheadiks nimetavate tulnukate saabumiseni.
Tulnukate käest selgub, et Janus asub erinevatest kambritest koosnevas megastruktuuris. Janusesse kätketud energiast on huvitatud ka tulnukad Musk Dogs. Eirates Fountainheadi antud hoiatust, sõlmib Svetlana Musk Dogsiga lepingu, mille tulemusena viimased õhivad endise Saturni kaaslase eesmärgiga struktuurist välja pääseda.
Kasutades tekkinud avaust, lahkub osa inimestest Fountainheadilt saadud kosmoselaevaga megastruktuurist.
Jakov Agranov
Jakov Saulovitš Agranov (vene: Яков Саулович Агранов, sünninimega Jakov Saulovitš Sorenson; 12. oktoober 1893 Tšatšersk – 1. august 1938 Kommunarka) oli tšekist, NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse riikliku julgeoleku 1. järgu komissar ja rahvakomissar Genrihh Jagoda asetäitja. Ta oli Nõukogude poliitiliste repressioonide ja stalinistlike lavastatud kohtuprotsesside üks peamisi organisaatoreid.
Ta fabritseeris nn "Tagantsevi vandenõu" ja lavastas Moskva kohtuprotsesse. Lisaks korraldas ta Stalini puhastuste ajal Leningradis massilisi arreteerimisi ja hukkamisi. Ta oli üks Sergei Kirovi tapmisega seotud võtmefiguuridest 1. detsembril 1934 Smolnõis. Ta oli väga lähedane nii Jagodale kui ka Stalinile.
Elulugu
Agranov sündis Tšatšerskaja külas Mogiljovi kubermangus (praeguse haldusjaotuse järgi Homieli oblastis) juudi kaupmehe peres. Ei ole andmeid, et tal oleks haridust olnud rohkem kui neli klassi. 1912. aastal liitus ta sotsiaaldemokraatide-bolševikega.
Esimese maailmasõja ajal oli ta tervis nii vilets, et oli vabastatud sõjaväekohustusest.
1919. aastast oli ta Tšekaa julgeolekutöötaja. Tema kureerida oli intelligentide ja vanade bolševike tegevuse jälgimine.
Ta oli üks peamine Kroonlinna ülestõusule järgnenud kohtuprotsesside ja uurimise korraldaja. Tema roll on väga suur nn "Tagantsevi vandenõu" uurimisel, mille tulemusel lasti maha 87 inimest, nende seas ka luuletaja Nikolai Gumiljov.
Ta juhtis "Antonovi mässu" ehk talupoegade ülestõusu mahasurumisele järgnenud ülekuulamisi.
Kui 1922. aastal otsustati tippintelligendid Nõukogude Liidust välja saata, siis vastutas Agranov väljasaatmisnimekirjade koostamise eest.
Lisaks arvatakse, et Agranov on otseselt Vladimir Majakovski tapmise taga.
Kui 1934. aasta 1. detsembril Leningradis Smolnõis tapeti Sergei Kirov, siis Agranov määrati mõrva uurimist juhtima. Talle anti ülesandeks Leningradis läbi viia massilisi repressioone. Ta määrati selleks ajutiselt Leningradi NKVD etteotsa. Kirovi protsessi tulemusena lasti maha 14 inimest, kuid Agranovi käsul koostati nimekiri veel inimestest, kes ei "ärata poliitilist usaldust". Need inimesed saadeti 10 päeva jooksul Leningradist välja. Kokku kuulus väljasaadetute hulka enam kui 11 000 inimest.
Ta valmistas ette protsessi, kus peamisteks süüalusteks olid Grigori Zinovjev ja Lev Kamenev.
1937. aasta mais saadeti ta keskaparaadist Nikolai Ježovi korraldusel minema Saratovi NKVD juhiks.
1938. aastal ta arreteeriti ning teda süüdistati selles, et ta on üks peamine trotskistliku organisatsiooni juht. Varem ise kohtuprotsesse fabritseerinud Agranovist sai sama süsteemi ohver. Ülekuulamisel tunnistas ta end süüdi. 1. augustil 1938 lasti ta maha.
Michael Kats
Michael Kats (Eestis on enamasti kasutatud transkriptsiooni vene keelest Mihhail Kats; aga siin-seal esineb perekonnanimena ka Katz ja Kac ning eesnimena Mikhail; sündinud 1947) on Valgevenes sündinud juudi päritolu USA kabetaja ning kabe- ja maletreener.
Kabes on ta rahvusvaheline suurmeister. Ta on Valgevene ja NSV Liidu teeneline treener. Kabetajatest on ta õpilaste hulka kuulunud maailmameistrid Zoja Sadovskaja, Alena Altšul, Ludmila Sohnenko, Aleksandr Presman, Jevgeni Vatutin. Maletreeneriks hakkas ta aga pärast emigreerumist USA-sse. Males on mitu tema õpilast tulnud oma vanuseklassis USA meistriks. Tema õpilane Alex Lenderman on tulnud ka noorte maailmameistriks.
Tema tütar Alena Kats on samuti tulnud USA noortemeistriks ning on FIDE meister.
Kopõstõrõn
Kopõstõrõn (ukraina keeles Копистирин) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Šargorodi rajoonis. Elanike arv on 1000.
Põhja-Ateena piirkonnaüksus
Põhja-Ateena (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Βορείου Τομέα Αθηνών) on Kreeka piirkonnaüksus Atika piirkonna keskosas. See hõlmab Ateena linnastu kirdeosa. See moodustati 2011. aastal Kallikratese programmi kohaselt varasema Ateena allmaakonna põhjaosast.
Haldusjaotus
pisi|Põhja-Ateena piirkonnaüksuse vallad Põhja-Ateena piirkonnaüksus jaguneb 12 vallaks. Need on:
Margus Müür
Margus Müür (sündinud 15. juuli 1978) on Eesti kirjanik. Kasutanud ka pseudonüümi Marcus E. Zumm.
Ta on lõpetanud Kuressaare Gümnaasiumi ning Tallinna Ülikooli Filmi-ja video õppetooli teise filmikursuse, mida juhendas Jüri Sillart. Hiljem omandas filminduse magistrikraadi äsja loodud Balti Filmi- ja Meediakolledžis. Töötas Saaremaal pikka aega klubidiskorina, praegu töötab helirežisöörina Eesti Rahvusringhäälingus.
2019. aasta Eesti Kirjanike Liidu romaanivõistlusel märgiti ära tema ulmeromaani "Seitsmes kohtunik" (võistlustöö "Diana") käsikiri.
Ostia Antica
pisi Ostia Antica (ka Ostia Tyberina ) on endisaegne linn Itaalias tänapäeva Ostia lähistel. Linn asus Tiberi suudmes, ent tänapäeval on selle varemed jäänud jõesuudmest 3 kilomeetri kaugusele. Linna jäänused võtavad enda alla 50 ha suuruse territooriumi. Tegemist on hästi säilinud antiikse linna varemetega, kus on säilinud antiikaegsed freskod ja mosaiigid. Algselt kandis linn Ostia nime, tänapäeval kasutatakse selle kohta terminit Ostia Antica, eristamaks seda tänapäeva Ostiast.
Ajalugu
Legendide kohaselt rajas Ostia Ancus Marcius, kes hävitas Tiberi suudmes asunud Ficana ja rajas selle asemel merele lähemale Rooma koloonia. Esimesed teated Ostiast pärinevad 7. sajandist e.m.a, vanimad arheoloogilised leiud pärinevad seal küll 4. sajandist e.m.a. Vanimaks hooneks, mis on säilinud, on Castrum ja Capitolium, mis rajati 3. sajandil e.m.a.
pisi|vasakul|Vanad laohooned
Tiberiuse ajal valmis linna foorum. Julius Caesar soovis Rooma paremaks viljaga varustamiseks Ostiasse uue sadama rajada. See valmis siiski alles Claudiuse ajal, ent juba Trajanuse ajal oli sinna kogunenud liialt palju setteid ja alustati veel uuema sadama rajamist. Koos Civitavecchiasse rajatud konkureeriva sadamaga põhjustas sealse sadama amortiseerumine Ostia allakäigu.
Tol perioodil oli Ostia korraliku infrastruktuuriga linn, millel oli oma tuletorn. Linnast on leitud 18 mitraismi templit, mis näitab selle usundi suurt populaarsust. Linnast on avastatud ka avalik käimla, tuletõrjedepoo, teater ja mitu sauna. Aastail 1960–1961 toimunud väljakaevamistel avastati sealt ka sünagoog, mis on vanim teadaolev sünagoog Euroopa aladel. pisi|Suurim Ostia saunakompleks
Rooma riigi languse järel püsis Ostia mõnda aega iseseisva linnana, kuigi kannatas barbarite rüüsteretkede all. Pidevas languses olev linn hüljati IX sajandil, pärast araabia piraatide rüüsteretki. Aastal 849 toimus linna all lahing kristlaste vägede ja araabia piraatide vahel. Ostia elanikud asusid ümber Gregoriopolisesse.
Arheoloogiline mälestis
Esimesed suuremad väljakaevamised Ostia Anticas lasi teostada Benito Mussolini aastail 1939–1942. Seejärel peatusid uuringud kuni aastani 1954, mil avaldati esimeste uurimiste materjalid. Alates sellest ajast on linnas pidevalt läbi viidud arheoloogilisi uuringuid. Uued uuringud on peamiselt keskendunud varasemal ajal välja kaevatud osale, nõnda on vähemalt kaks kolmandikku linnast veel välja kaevamata. Erandiks on üks piirkond, kus korraldati noorte arheoloogidie treenimiseks väljakaevamisi aastail 1966–70 ja 1974–75.
Lisaks väljakaevamistele on linna uurimiseks kasutatud ka magnetomeetriat. Taoliste uuringutega avastati aastal 2014, et Ostia müür ulatus ka Tiberi põhjakaldale, kus asusid suured ladude kompleksid.
Sandla-Allirahu tulepaak
Sandla-Allirahu tulepaak on tulepaak Saaremaa vallas Allirahul.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on.
Allirahu tuulepaak ehitati aastal 1887. Algselt oli tegemist 10-meetrise valgest palkidest ehitisega, mille tipus puidust sõõr. Aastal 1905 ehitist uuendati, sellest sai kolmetahuline laudehitis, kõrgus ulatus 11 meetrini. Aastal 1912 asendati tipus olev puidust sõõr neljatahulise terassõrestikuga, mille tippu, 13 meetri kõrgusele paigutati atsetüüllatern.
Aastal 1984 ehitati vana tulepaagi asemel uus, mis oli algul vaid 5 meetri kõrgune, kuid 1988. aastal tõsteti 8 meetrini. 1994 paigaldati päikese- ja tuuleenergial töötavad valgusseadmed, mis tõsteti 12 meetri kõrgusele – nähtavus 8 meremiili kaugusele.
Aastal 2007 võeti maha Anseküla tuletorni metallsõrestik ja toodi Allirahule uueks tulepaagiks. See sõrestik on 10 meetri kõrgune ning tuli on tõstetud 14 meetri peale. Nähtavust hinnatakse 7 meremiili peale.
Pape Abou Cissé
2015. aastal liitus ta Prantsusmaa esiliigaklubiga Ajaccio.
2017. aastal sõlmis ta lepingu Olympiakósega. Hooaegadel 2019/20 ja 2021/22 on ta klubiga tulnud Kreeka meistriks. Hooaja 2020/21 teisel pool oli ta laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Saint-Étienne.
Senegali jalgpallikoondises debüteeris Cissé 13. oktoobril 2018 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Sudaani vastu ja lõi selles mängus ka koondisekarjääri esimese värava. 2022. aastal tuli ta Senegali koondisega Aafrika meistriks. Ta kuulus Senegali koondisse ka 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
Veisiejai mõis
pisi|Veisiejai pargi pärnaring Veisiejai mõis (leedu Veisiejų dvaras) on endine mõis Leedus Lazdijai rajoonis Veisiejai vallas Veisiejai linnas. Peahoone asub aadressil Santarvės g. 9.
Ka pargi rajas Michał Józef Massalski ja seega on tegemist ühe Leedu alade vanima pargiga. Park asub Ančia järve kaldal ja selle pindala on 9,53 hektarit. Algul oli see rangelt geomeetrilise planeeringuga, ent XIX sajandil, mil mõis kuulus Ogińskitele, kujundati see ümber maastikupargiks. Park sai kannatada nii esimeses kui ka teises maailmasõjas.
Pargis asuvad tänapäeval staadion, jalgpalli-, võrkpalli- ja korvpalliväljakud. Aastal 1998 püstitati sinna mälestusmärk Ludwik Zamenhofile. Tähelepanuväärsed on sealne 22 pärnast ring ja looduskaitse all olevad 5,40-meetrise ümbermõõduga ja 31,8 meetri kõrgune Veisiejai saar ning 3-meetrise ümbermõõduga ja 30 meetri kõrgune Veisiejai sanglepp.
Sajandi teisel poolel läks mõis Žynievaste valdusse, aastal 1885 omandasid selle Gauronskid, aastal 1899 aga Petras Gurskis ja Edmundas Muravskis. Aastal 1923 mõisa maad tükeldati.
Tartu piiramine
Tartu piiramise all võidakse silmas pidada mitut ajaloolist sündmust:
Aaron Motsoaledi
Pakishe Aaron Motsoaledi (sündinud 7. augustil 1958 Phokwanes Transvaalis) on Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik (Aafrika Rahvuskongress).
Aaron Motsoaledi on lõpetanud Natali Ülikooli bakalaureusekraadiga meditsiini ja kirurgia erialal. 11. maist 2009 kuni 25. maini 2019 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi tervishoiuminister.
Alates 30. maist 2019 on ta Lõuna-Aafrika Vabariigi siseasjade minister.
Litóchoro
264px|pisi|Vaade üle Litóchoro kagusse Litóchoro (kreeka keeles Λιτόχωρο), ka Jumalate linn, on Kreeka väikelinn Olümpose mäejalamil Kesk-Makedoonia piirkonnas.
See paikneb 7 kilomeetri kaugusel Therme lahe rannast, kus asub linna raudteejaam ja mida läbib kiirtee, mis suundub 414 km kaugusele Ateenasse. Linnast jääb 22 km Katerínini, 58 km Lárisani ja 90 km Thessaloníkini.
Ajalugu
Asulat märkis kirjalikult teadaolevalt esimesena püha Dionysius (kreeka keeles Άγιος Διονύσιος), kes külastas mäejalamit 16. sajandil.
Loodus
Linnast algavad peaaegu kõik matkarajad Olümposele.
Viited
pisi|vasakul|Keskväljak, kauguses Olümpose mägi
Hotšangi keel
Hotšangi keelt räägivad peamiselt vanemad inimesed. Kõnelejate arvu on hinnatud 230 kuni 500 inimesele.
Asunikkude, Riigirentnikkude ja Väikepõllupidajate Koondis
Asunikkude, Riigirentnikkude ja Väikepõllupidajate Koondis (aastast 1931 Põllumeeste, Asunikkude ja Väikemaapidajate Koondis; lühemalt Asunik(kud)e Koondis) oli Eesti partei, mis asutati 1925.
III Riigikogu valimistel 1926. aastal kogus partei 13,5% häältest, IV Riigikogu valimistel 13,7% häältest.
Aastal 1932 ühines partei Põllumeestekogudega ja ühiselt moodustati uus erakond – Põllumeeste, Põlluharijate, Asunike ja Väiketalupidajate Koondis.
Partei häälekandja oli 1926–1929 ilmunud ajaleht Maa.
Kohtla metsandik
Kohtla metsandik on metsandik Ida-Virumaa metskonnas. Kohtla metsandik hõlmab täielikult või osaliselt Viru-Nigula, Toila, Lüganuse, Jõhvi ja Alutaguse valla riigimetsi.
Dollaritriloogia
"Dollaritriloogia" (itaalia "Trilogia del dollaro"; inglise "Dollars Trilogy") on filmitriloogia, kuhu kuuluvad Sergio Leone spagetivesternid "Peotäis dollareid" (itaalia "Per un pugno di dollari"; inglise "A Fistful of Dollars"; 1964), "Mõne dollari pärast" (itaalia "Per qualche dollaro in più"; inglise "For a Few Dollars More"; 1965) ning "Hea, paha ja inetu" (itaalia "Il buono, il brutto, il cattivo"; inglise "The Good, the Bad and the Ugly"; 1966).
Kõigi kolme filmi peaosatäitja on Clint Eastwood ja helilooja Ennio Morricone. Lisaks Eastwoodile teevad kõikides filmides kaasa veel Mario Brega, Aldo Sambrell, Benito Stefanelli ja Lorenzo Robledo.
Filmid panid aluse spagetivesterni žanrile ja neid peetakse läbi aegade ühtedeks parimateks vesternideks.
Narva metsandik
Narva metsandik on metsandik Ida-Virumaa metskonnas. Narva metsandik hõlmab täielikult või osaliselt Narva-Jõesuu linna ja Narva riigimetsi.
Karutubakas
Karutubakas (Pilosella Hill) on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Varasemates süstemaatikates on karutubaka perekond kuulunud hunditubaka (Hieracium) perekonda alamperekonnana (Hieracium subg. Pilosella (Hill) Gray).
Karutubakate uurimisega on Eesti tegelenud Albert Üksip ja Toomas Kukk.
Nikolai Zaitsev
Nikolai Zaitsev on Eesti poksija.
Ta tuli aastatel 2002 kärbeskaalus, 2003 kukk-kaalus, 2006 kukk-kaalus, 2008 sulgkaalus, 2009 kergekaalus ja 2010 sulgkaalus Eesti meistriks poksis.
School of Oriental and African Studies
School of Oriental and African Studies (SOAS) on Londonis Suurbritannias asuv avalik-õiguslik ülikool, Londoni ülikooli osa. SOAS asutati aastal 1916, see asub Londoni kesklinnas Bloomsburys.
SOAS on maailma juhtivaid Aasia, Aafrika ja Lähis-Ida uuringute keskusi. SOASis asub ka Brunei galerii, mille rajamist rahastas Brunei sultan Hassanal Bolkiah; galerii avas 22. novembril 1995 Londoni ülikooli kantsler printsess Anne. Brunei galeriis näidatakse näituseid Aasia, Aafrika ja Lähis-Ida ajaloost ning tänapäevast.
SOAS jaotub kolmeks teaduskonnaks: kunsti- ja humanitaarteaduskond, keelte- ja kultuuriteaduskond ning õigus- ja sotsiaalteaduskond. SOAS-i õigusteaduskonda peetakse Ühendkuningriigis üheks parimatest. SOAS pakub umbes 350 erinevat bakalaureuseõppe ainekava, üle 100 magistriõppe ainekava ning pea igas valdkonnas võimalust omandada doktorikraad. SOASis on märkimisväärselt hea õppejõudude-õpilaste vahekord (1:11).
SOAS on Ühendkuningriigi ülikoolide edetabelites 2020 aastal 38.–58. kohal. Aastal 2020 hindas väljaanne QS World University Rankings SOASi arengu-uuringute õppimiseks maailmas paremuselt kuuendaks ülikooliks. SOASi vilistlaste seas on riigipäid, ministreid, diplomaate, keskpankureid, ülemkohtunikke, Nobeli rahuauhinna laureaat ning teisi prominente. SOAS kuulub Rahvaste Ühenduse Ülikoolide Liitu.
Neljas ristisõda
Neljas ristisõda oli ristisõda, mis peeti 1202–1204.
Algselt oli see mõeldud moslemite Aijubiidide riigi tuumiku Egiptuse vallutamiseks, kuid selle asemel vallutati õigeusuliste kristlaste linn Konstantinoopol, Bütsantsi pealinn.
Taust
Pärast kolmanda ristisõja läbikukkumist vaibus huvi uue moslemitevastase ristisõja vastu.
Neljas ristisõda oli viimane suur ristisõda, mida otseselt juhtis paavst. Hiljem pidid paavstid loovutama suure osa võimust Saksa-Rooma riigi keisrile ja teistele ilmalikele valitsejatele. Hilisemaid ristisõdasid juhtisid konkreetsed monarhid. Juba neljaski ristisõda libises kiiresti paavsti kontrolli alt välja.
Augustis 1198 kutsus paavst Innocentius III üles uuele ristisõjale, mida Euroopa valitsejad kippusid ignoreerima. Saksa-Rooma keiser võitles parajasti paavstivõimu vastu; Inglismaa ja Prantsusmaa olid omavahel sõjajalal. Ent tänu Neuilly Fulki jutlustamistegevusele organiseeris Champagne'i krahv Thibaud III Écrys 1199 peetud turniiril ristisõjaväe. Thibaud valitigi väejuhiks, kuid 1200 ta suri ning asendati Montferrat' krahvi Bonifazioga. Bonifazio ja teised sõjakäigu juhid läkitasid saadikuid Veneetsiasse, Genovasse ja teistesse Itaalia linnriikidesse, et sõlmida leping ristisõdijate sõidutamiseks Egiptusesse. Üks saadikutest oli ajaloolane Geoffroi de Villehardouin. Genova polnud asjast huvitatud, kuid Veneetsia nõustus kohale sõidutama tervenisti 30 000 ristisõdijat.
Zara ründamine
thumb|[[Zara piiramine aastal 1202 ristisõdijate ja veneetslaste poolt.]] thumb|right|Ungari, Dalmaatsia ja Horvaatia kuninga valitsetud Horvaatia ja Dalmaatsia kuningriik 12. sajandi lõpul (heleroheline). 1201. (või 1202.) aastaks oli ristisõdijate vägi Veneetsiasse kogunenud, kuigi vägesid oli palju vähem kui eeldatud (10 000). Veneetslased, kelle juht oli eakas ja võib-olla pime doodž Enrico Dandolo, ei tahtnud ristisõdijaid ära lasta, kui nad kokkulepitud summat täies mahus ära ei maksa, kuid ristisõdijad maksid ainult poole ja seegi viis nad äärmisse vaesusse. Veneetslased jätsid nad Lido saarele vangi ning pidasid aru, mida nendega ette võtta.
Dandolol ja veneetslastel õnnestus ristisõdalasi enda huvides ära kasutada. Dandolo, kes tegi ristisõjaga ühinemisest Veneetsia Püha Markuse kirikus toimunud tseremoonial suure numbri, saatis sõjalaevad hoopis ründama Dalmaatsias asetsevat Ungari sadamat Zarat, mis varem oli kuulunud Veneetsiale (praegu on seal Horvaatia linn Zadar). See oli ristisõja toetamise Veneetsia-poolne eeltingimus. Ungari kuningas Imre oli katoliiklane ning otsustanud ristisõjaga ühineda. Hoolimata paavsti keelust soostus enamik ristisõdijaid Zara ründamisega. Paljud ristisõdijad olid siiski Zara ründamise vastu ning mõned neist, sealhulgas Simon de Montfort, viies Leicesteri krahv, keeldusid üldse sõjas osalemast ning pöördusid koju tagasi. Zara elanikud viitasid sellele, et nemadki on katoliiklased, riputades ristilippe akendest välja ja linnamüürist alla, kuid ometi vallutati linn lühikese piiramise järel. Selle eest ekskommunitseeris Innocentius III kohe nii veneetslased kui ka ristisõdijad.
Sõjakäik võtab suuna Konstantinoopolile
Talve 1202–1203 veetsid ristisõdijad Kérkyra saarel ja valmistusid Egiptusesse sõitma.
Enne laevastiku väljumist Veneetsiast oli Bonifazio läinud oma nõo Švaabimaa Philippi juurde. Pole kindel, miks ta seda tegi: võib-olla taipas ta veneetslaste plaane ja tahtis vältida ekskommunitseerimist, kuid võib ka olla, et ta tahtis kokku saada Philippi kälimehe Aleksios Angelosega (hilisema Aleksios IV-ga), 1195 kukutatud Bütsantsi keisri Iisak II pojaga. Pärast isa troonilt tõukamist oli Aleksios põgenenud Philippi juurde, kuid pole teada, kas Bonifazio oli teadlik tema viibimisest Philippi õukonnas. Igatahes tegi Aleksios ettepaneku, et ristisõdijate võla Veneetsiale maksab kinni Bütsants, kui ristisõdijatel õnnestub tema suguvõsa Bütsantsi troonile tagasi aidata. Sellisest pakkumisest oli Bonifaziol raske keelduda. Võib-olla tahtis Bonifazio tagasi saada ka oma venna Montferrat' Konradi kunagisi maavaldusi: too oli abiellunud keiser Manuel I Komnenose tütrega, kuid 1190. aasta paiku aeti ta Bütsantsist välja. Aleksios ja Bonifazio ühinesid laevastikuga Kérkyra saarel, kui oldi juba Zarast lahkutud. Veneetslastele meeldis Aleksiose idee väga. Neil oli bütsantslaste vastu vimm, sest rahutuste käigus eurooplaste kaupmeeste kogukondade vastu 1182 oli tapetud palju veneetslasi ja teisi eurooplasi ning Veneetsia kaupmehed olid Bütsantsist välja aetud. Väljavaade oma mõju Bütsantsis taastada oli veneetslastele meelitav. Pealegi olid Veneetsial Egiptusega head kaubandussuhted, mistõttu nad ei olnud Aijubiidide riigi ründamisest huvitatud.
Ristisõdijatele oli kaaskristlaste ründamine vastumeelt, kuid vaimulikud veensid neid, et õigeusulised bütsantslased on muslimite järel suurim vaenlane. Bütsants oli kolmanda ristisõja ajal olnud Saladini liitlane, ja teise ristisõja ajal polnud ristisõdijaid mitte kuidagi aidanud, nii et neid tuli karistada. Õnnetuseks oli Aleksios Angelos enda tähtsust üle hinnanud: kui ristisõdijad jõudsid Konstantinoopoli müüride alla, selgus õige varsti, et linnarahvas eelistas usurpaatorit keisrile, keda toetavad "ladinlased". Ristisõdijad ja veneetslased otsustasid Aleksiose jõuga troonile panna. 1203 rünnati linna korraga maalt ja merelt. Keiser Aleksios III sattus kõigile ootamatult paanikasse ja põgenes, nii et linnaelanikel ei jäänud muud üle kui Aleksios Angelos linna tagasi võtta. Ta krooniti Aleksios IV nime all keisriks ja tema isa Iisak II taastati kaaskeisriks.
Uuesti Konstantinoopoli all
pisi|300px|"Ristisõdijate sisenemine Konstantinoopolisse". [[Eugène Delacroix' maal]] Ristisõdijad olid Iisaku vastu, sest teda nad ei tundnud ja tehingus ei olnud teda ette nähtud. Bütsantslased aga ei tahtnud lasta Alexios IV-l, kes oli neile tundmatu, üksi valitseda. Iisak sai peagi aru, et Aleksiose lubadusi tasuda ristisõdijatele 200 000 hõbemarka on võimatu täita. Aleksios pidi oma tehingu üles ütlema, sest keisririigi kassa oli tühi. Peale selle muutusid konstantinoopollased "ladinlaste" kohalviibimise pärast aina pahasemaks. Sageli langesid ristisõdijad vihaste linnaelanike rünnakute ohvriks. Aleksios oli sunnitud saatma oma liitlased laagrisse teisele poole Kuldsarve lahte (teistel andmetel tegi seda Aleksios V). Linnas oli sellegipoolest veel taplusi. Kui ristisõdijad ründasid mošeed, mille nad oma jahmatuseks kristlikust linnast leidsid, põletati suur osa linnast maha. Vastuseis Aleksios IV-le kasvas ning üks tema õukondlastest, Aleksios Dukas Murtsuphlos, kukutas ta ning laskis ta kägistada. Murtsuphlos asus ise troonile Aleksios V nime all. Iisak suri varsti teadmata asjaoludel, tõenäoliselt loomulikku surma.
Aleksios IV mõrvamine ajas ristisõdijad ja veneetslased vihale ning 1204. aastal ründasid nad jälle linna. Aleksios V, kelle sõjavägi oli palju suurem, kuigi palju halvemini ette valmistatud, marssis oma vägedega linnast välja, nagu tahaks ristisõdijate väge otsustavalt rünnata. Kui ristisõdijad läksid paanikasse ja relvastasid viimse kui mehe, andes isegi kokkadele potid kiivriteks pähe, keeras Aleksios V otsa ringi ja marssis oma vägedega linna tagasi. Ei ole teada, miks Aleksios V lahingusse ei läinud. Võib-olla tema jalavägi kartis lääne rüütleid, kes olid mõni aeg varem kokkupõrgetes linna all bütsantslastest jagu saanud. Kuigi Innocentius III oli neid rünnaku eest veel kord hoiatanud, vaikisid vaimulikud paavsti kirja maha. Ristisõdijad valmistusid ründama maalt ning veneetslased merelt. Aleksiose sõjavägi ning varjaagidest ihukaitsevägi jäid linna võitlema, Aleksios ise aga põgenes öösel.
Konstantinoopoli vallutamine ja selle tagajärjed
Lõpuks õnnestus ristisõdalastel lüüa müüridesse augud, kust rüütlid aegamööda said sisse roomata. Veneetslastel õnnestus müürid mere poolt ületada, kuigi varjaagidega tuli pidada väga verist võitlust. Ristisõdijad vallutasid loodes asetseva Blachernae linnaosa, mida nad kasutasid baasina ülejäänud linna ründamisel. Püüdes end tuleseinaga kaitsta, põletasid nad lõpuks maha suurema osa linnast kui esimesel korral. Lõpuks osutusid ristisõdijad 13. aprillil 1204 võitjateks ning linnaelanikud tervitasid neid (vähemalt lääne inimeste silmis) kummalisel kombel mitte kui vallutajaid, vaid kui usurpaatoreid. Ristisõdijad ei vaadanud asjale sugugi selle pilguga; nad rüüstasid linna metsikul ja kohutaval kombel kolm päeva ühtejutti. Palju antiikkunstiteoseid varastati või lõhuti. Paljud linnaelanikud tapeti, vägistati või langesid muul kombel vägivalla ohvriks. Aleksios V püüdis põgeneda, kuid ta võeti vangi, torgati pimedaks ning visati ühe samba otsast surnuks.
Bütsantsi riigi kuulutasid ristisõdijad lõppenuks. Nagu varem kokku lepitud, jaotati keisririik Veneetsia ning ristisõdijate juhtide vahel. Konstantinoopolisse rajati Ladina keisririik. Bonifaziot ei valitud uueks keisriks, kuigi linnaelanikud näisid teda selleks pidavat. Veneetslased leidsid, et venna maavalduste tõttu on Bonifazio endise Bütsantsi keisririigiga liiga tihedalt seotud, ning panid troonile hoopis Flandria krahvi (1194–1205) ja Hainau' krahvi (1195–1205) Baudouin I. Bonifazio rajas uue Ladina keisririigi vasallriigi Tessaloonika kuningriigi. Veneetslased rajasid Egeuse merre Saarestiku hertsogiriigi. Kokkuriisutud rikkused jõudsid peaaegu kõik Veneetsiasse.
Bütsantsi põgenikud rajasid oma riigid: Nikaia keisririigi, mida valitses Theodoros I Laskaris, Epeirose despotaadi ja Trapezundi keisririigi. 1261 vallutasid Nikaia keisririigi kreeka päritolu keisrid Konstantinoopoli tagasi.
Robert de Clari: Ristisõdijad Veneetsias
Robert de Clari kirjutab teoses "Konstantinoopoli vallutamine":
XII peatükk
''Kui krahv ja ristisõdijad kuulsid, mida doodž ütles, olid nad väga mures ja kurvad. Nad tegid veel ühe maksukogumise ja laenasid kogu raha, mis nad said, nendelt, kellel arvati raha olevat. Nad maksid selle kõik veneetslastele, kuid pärast seda maksmist jäi veel 36 000 marka võlga. Nad ütlesid veneetslastele, et neid oli sunnitud maksma; et sõjavägi oli selle viimase maksukogumisega väga vaesunud; et nad ei saa üldse rohkem raha maksta, sest nad jõuavad vaevalt sõjaväge ülal pidada.
''Kui doodž sai aru, et nad kogu raha ära maksta ei saa ning et neil on kitsas käes, ütles ta oma rahvale: "Härrad, kui me laseme neil inimestel oma maale tagasi minna, hakatakse meid alati pidama alatuteks ja kavalateks. Mingem nende juurde ja öelgem neile, et kui nad on nõus maksma meile need 36 000 marka, mis nad meile võlgu on, oma osast, mis nad saavad esimestest vallutustest, mis me teeme, siis me viime nad üle mere." Veneetslased olid doodži ettepanekuga väga rahul. Nõnda läksid nad palverändurite laagrisse. Kui nad sinna jõudsid, ütles doodž ristisõdijatele: " Härrad, mina ja minu rahvas leppisime kokku, et kui te olete nõus meile ustavalt ära maksma need 36 000 marka, mis te meile võlgu olete, oma osast esimestest vallutustest, siis me viime teid üle mere."
''Kui ristisõdijad kuulsid, mida doodž ette pani, olid nad väga rõõmsad ja kukkusid rõõmust pikali. Nad kohustusid väga meeleldi tegema seda, mis doodž oli ette pannud. Nad olid sel ööl nii rõõmsad, et ei olnud kedagi, kes oleks olnud nii vaene, et ta poleks teinud suurt tulevärki, ja igaüks kandis piigi otsas suuri küünlaid nii laagri sees kui ka väljaspool laagrit, nii et paistis, nagu kogu sõjavägi oleks joobnud.
Niketas Choniates Konstantinoopoli rüüstamisest
Bütsantsi ajaloolane Niketas Choniates kirjutab oma "Ajaloos":
''Kuidas peaksin alustama jutustust nonde jumalavallatute poolt toime pandud tegudest! Oh häda, ikoonid, mida oleks pidanud austama, tallati jalge alla! Oh häda, pühade märtrite säilmed visati ebapuhastesse kohtadesse! Siis nähti seda, mille kuulmine tekitab judinaid, nimelt Kristuse jumalik ihu ja veri kallati maha või loobiti laiali. Nad näppasid kallihinnalised relikviaarid, pistsid põue nende sees leiduvad kaunistused ning kasutasid lõhutud jäänuseid kastrulite ja jooginõudena – Antikristuse eelkäijad, nende jumalavallatute tegude tegijad ja kuulutajad, mida me iga hetk ootame. Too tõug röövis ja teotas siis silmnähtavalt Kristust ning tema rõivaste üle heideti liisku, nii nagu varemgi; puudus vaid see, et tema külg oleks läbi torgatud ja tema jumaliku vere jõed maha kallatud.
''Ka jutustust Suure kiriku rüvetamisest ei saa rahulikult kuulata. Sest püha altar, mis oli valmistatud kõiksugu kallihinnalistest materjalidest ja mida kogu maailm, samuti nagu kõik muudki nõnda suure ja lõputu hiilgusega pühad aarded.
''Veel enam, keegi hoor, kaasosaline nende süüs, fuuriate teenija, deemonite ümmardaja, manaja ja mürgitaja, istus Kristust teotades patriarhiistmel, lauldes siivutut laulu ja sageli tantsides. Ega jäetud ühtesid kuritegusid toime panemata ega teisi sooritamata põhjusel, et ühed tähendasid väiksemat süüd, teised suuremat; vaid ühel nõul tegid kõik kõiki kõige jälgemaid patte ja kuritegusid ühesuguse innuga. Kas oleksid need, kes näitasid üles nii suurt viha Jumala enda vastu, saanud säästa auväärseid emandaid ja neide ning Jumalale pühendunud neitseid?
''Polnud midagi raskemat ja vaevarikkamat kui palvetega pehmitada, heasoovlikuks muuta neid vihaseid barbareid, kes oksendasid sappi iga sõna juures, mis polnud neile meele järele, nii et miski ei jäänud nende raevu sütitamata. Kui iganes keegi seda üritas, pilgati teda hullumeelseks ja ohjeldamatu keelega inimeseks. Sageli tõmbasid nad välja põueodad igaühe vastu, kes neile vähegi vastu seisis või ei lasknud neil oma tahtmist saada. ''
''Polnud kedagi, kes poleks kurvastanud. Tänavatel, pühakodades inimeste kaebed, nutt, hädaldused, kurvastus, naiste kisa, haavad, vägistamine, vangivõtmine, omaste lahutamine. Ülikud käisid ringi teotatutena, auväärsed raugad pisarates, rikkad vaesuses. Mõnda oli see tänavatel, nurkadel, pühakojas, sest ükski koht ei jäänud ründamata ega kaitsnud anujaid. Kõik kohad igal pool olid täis igasuguseid kuritegusid. Oh igavene Jumal, kui suured on inimeste hädad, kui suur on nende ahastus!
Pulmasünnitaja
Pulmasünnitaja oli pulmanali eesti talupojapulmas.
Pulmasünnitaja oli pulmaliste lõbustamise eesmärgil rasedaks naiseks maskeeritud mees, kes oigas ja hädaldas ning komberdas pulmamajas ringi.
Keeletalgud
Keeletalgud oli Eesti Vabariigi 90. aastapäeva ürituste raames Eestis toimunud keelteteemaline ürituste sari, mis kuulutati välja emakeelepäeval, 14. märtsil 2008.
Kilisi provints
Kilisi provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Kagu-Türgis. Provintsist lõunasse jääb Süüria, põhja Gaziantepi provints. Provintsi keskus on Kilis.
Keeletalgud
Keeletalgute eesmärk oli keeletehnoloogia võimalusi appi võttes tutvustada eesti keelt väljaspool Eestit ning õppida tundma teisi keeli. Ürituse korraldas Haridusministeerium.
Keeletalgute idee tuli toonaselt haridus- ja teadusministrilt Tõnis Lukaselt. Eeskujuks olevat olnud kujuteldav kunagine keelevõistlus, kus meie lause "Sõida tasa üle silla" olevat saanud maailma keelte seas itaalia keele järel teise koha.
Kilisi provints
Välislingid
🇹🇷
Keeletalgud
Kaunid eestikeelsed laused
Keelevaldkonna asjatundjatest koosnev nõukogu valis emakeelepäevast kuni 15. maini võistlusele saadetud 316 lause seast välja kümme eesti keelele kõige iseloomulikumat ja huvitavama kõlaga lauset, mida hakkasid esitama nii eesti keele kui teiste keeletalgutel osalenud riikide keelte kõnesüntesaatorid. 1. juunil 2008 need laused avalikustati. Eesti Televisiooni saates "Paar" esitasid neid lauseid tuntud loomeinimesed Leelo Tungal, Villu Tamme ja Kadri Kõusaar.
Stirniene
Küla asub valla lõunaosas Varakļāni kraavi kaldal maantee A12 ja Krustpilsi ning Rēzekne vahelise raudtee ääres. Stirniene jääb piirkonna keskusest Varakļānist 8,8 ja Riiast 194 kilomeetri kaugusele. Seal asub postkontor. Sinna jääb Stirniene bussipeatus.
Keeletalgud
Kümme kaunimat eestikeelset lauset
Suurem valik võistlusele saadetud lauseid on avaldatud keeleajakirjas Oma Keel (nr 2 / 2008).
Kõnesüntesaatorid ja õppevahend
Haridusministeerium saatis sama aasta suve algul need kümme lauset teiste riikide kõnesüntesaatoritele. Tagasi saadi laused hääldatuna taani, prantsuse, saksa, tšehhi, rootsi, leedu, inglise, hollandi, läti, soome, kreeka, poola, flaami, bulgaaria ja norra keele kõnesüntesaatorite poolt.
Keeletalgud kulmineerusid tulemuste võrdlemise ja analüüsimisega ning tulemuste esitlemisega 2008. aasta sügisel. Siis sai iga huviline võimaluse võrrelda kõnesüntesaatorite tulemusi ning kuulda võimendatult eesti keele kõlalisi iseärasusi. Eri keelte võrdlusmaterjalist anti välja õppeotstarbeline helikandja – 28 minuti pikkune DVD:
Stirniene
Stirniene tekkis Ventspils-Moskva raudteele rajatud Stirniene raudteejaama juurde. Aastal 1814 ehitati sinna Stirniene kirik. Pärast aastat 2009 asus seal mõnda aega Varakļāni valla halduskeskus. Stirniene on ümbritsevate hajaküladega kokku kasvanud, sellega on liidetud endine Zalāni küla ja osa Aizkalniešist.
Külas asub Stirniene kalmistu.
Stirniene katoliku kirik on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis. Riikliku kaitse all on Stirniene (Tiltagalsi) muinaskalmed ehk Sõjahauad.
Rand-õisluht
Rand-õisluht (Triglochin maritimum) on õisluhaliste sugukonda arvatud taimeliik.
Soo-õisluht
Soo-õisluht (Triglochin palustre) on õisluhaliste sugukonda arvatud taimeliik.
Taim kasvab märgadel niitudel, soodes, veekogude kallastel. Taim on Eestis tavaline.
Nikolai Tšaškin
Nikolai Tšaškin (sündinud 24. novembril 1992) on Eesti poksija.
Ta on tulnud aastatel 2009–2012 mitu korda eri kaalukategooriates Eesti meistriks poksis.
Pulmatohter
Pulmatohter oli pulmanali eesti talupojapulmas.
Pulmatohter maskeeriti rahva lõbustamise eesmärgil tohtriks, kes otsis pulmaliste hulgast "haigeid" ja üritas neid "arstida" ( näit. Vändra).
Klassikaline liberalism
Klassikaline liberalism on filosoofiliste teoreetikute John Locke ja Immanuel Kanti süsteemselt põhjendatud poliitiline ideoloogia ning  majanduspoliitilise mõistena 20. sajandi algusest vabakaubanduse teooria ja turumajanduse ideoloogia, mis lähtub vabaturumajanduse mudelist ja negatiivse vabaduse kontseptsioonist.
Riikliku seadusandluse piirangud peaksid klassikalise liberalismi teoreetikute arvates piirduma järgmiste ülesannetega:
Klassikalised liberaalid esindasid enamasti kapitali huve, tunnustades kapitaliomanike õigust oma kapitali ühendades luua suurettevõtteid ja investeerimisfonde ning vastustasid tööliste õigust, teha koostööd ja moodustada sündikaate oma huvide kaitseks. Seetõttu ei väärtustanud nad demokraatlikku riigikorda, mis kehtestatakse enamuse häälteenamusega ning mis sunnib vähemust alluma enamuse tahtele, eriti olukorras kui see rikub nende omandiõigust. Näiteks väitis James Madison, et „üksikisiku vabadusi kaitsev konstitutsionaalne vabariik on parem kui ainult demokraatia, milles enamus esitab enda huvi rahva ühishuvina … ja puudub võimalus selle tegelikkusele vastavust kontrollida ja vähemuse huve kaitsta“.
Klassikalise liberalismi alused sõnastati angloameerika ja Prantsuse kultuuriruumis aastatel 1700–1850. Hiljem on liberalistlikku ideoloogiat kandvad rühmitused jagunenud koolkondadeks, milliseid eristab üksteisest suhtumine vaesusesse ning sellest tekkivate probleemide lahendamisse.
Teoreetilised käsitlused
pisi|John Locke John Locke (1632–1704), inglise mõtleja sõnastas oma teostes põhimõtted, mis panid aluse nii loomuõiguse teooriale kui ka klassikalise liberalismi ideoloogiale. Raamatutes:
Benjamin Franklin (1706–1790), ameerika teadlane, leiutaja, kirjanik ja diplomaat, rõhutas vaba ettevõtluse ja teadmistevahetuse olulisust. Ta oli üks Iseseisvusdeklaratsiooni koostajatest, asutas esimese vabatahtliku tuletõrjeühingu ja ühistegevuse korras ülalpeetava raamatukogu, millest hiljem sai avalik raamatukogu.
David Hume (1711–1776), šoti filosoof ja empiristlik majandusteadlane, kes rõhutas vaba tahte ja kasust lähtuva tegevuse (utilitarism) olulisust majandussuhetes.
Adam Smith (1723–1790), inglise majandusmõtleja ja moraalifilosoof rõhutas inimese vaba tahte olulisust. Raamatus „The Theory of Moral Sentiments“ (Moraalitunnetuse teooria, 1759) väitis ta, et vaba inimene tegutseb turumajanduslikus keskkonnas ratsionaalselt, sest omakasust lähtuv inimene ei tee midagi, mis talle endale kahju tekitaks. Inimene käitub ratsionaalselt vaid siis, kui ta peab oma töö vilju turul ausalt vahetama, seega on välise sunni puudumine siin määrava tähtsusega. pisi|Immanuel Kant Voltaire ehk François-Marie Arouet (1694–1778), prantsuse filosoof ja kirjanik rõhutas oma töödes vabakaubanduse, inimõiguste, mõtte- ja usuvabaduse ning õiglase kohtumõistmise olulisust ja mõju majanduse arengule.
Immanuel Kant (1724–1804), preisi moraalifilosoof sõnastas üldise põhimõtte, mille järgi inimesi ei saa eristada sünnipära, rikkuse või sooliste tunnuste järgi. Ta leidis, et ühiskondliku kokkuleppega loodud riigil on olemasolu õigus vaid niikaua, kuni see suudab hoida avalikus ruumis õiguskorda ja võrdset kohtlemist. Riigikorrana pooldas Kant põhiseaduslikku vabariiki ning vastustas demokraatlikku riigikorda, milles enamus piirab vähemuse vabadusi. Ta leidis samuti, et kodanikel on vabadus väljendada oma arvamust riigijuhtimisest ja osaleda selle probleemide lahendamises, kuid neil ei ole õigust hakata vastu võimukandjatele, kuna see ohustaks kogu ühiskondliku korra püsimist.
Anders Chydenius (1729–1803), soome mõtleja, vaimulik ja poliitik pooldas ja kaitses avalikult ettevõtlus-, sõna- ja usuvabadust ning tööliste õigusi. Tema poliitiliseks saavutuseks loetakse ajakirjandusvabadust lubava seaduse kehtestamist ja vaba purjetamisõiguse kehtestamist Põhjamaa (osa Soome territooriumist) linnadele.
Jeremy Bentham (1748–1832), inglise valgustaja, jurist ja utilitarismi propageerija. Ta propageeris sõnavabadust, nõudis kiriku ja riigi eraldamist, naistele võrdseid õigusi, abielulahutuse vabadust, orjuse lõpetamist, füüsilise (s.h ka laste) karistamise keelamist, rahvusvahelise kohtu asutamist, laiaulatuslikku maharelvastumist, homoseksuaalsuse lubamist, asumaade vabastamist, vabakaubanduse kehtestamist ja hindade reguleerimise lõpetamist jms. Kuid ta pooldas ka pärandimaksu kehtestamist, monopolide keelamist ja sotsiaalkindlustuse loomist tingimusel, et see ei kahjusta oluliselt kodanikuvabadusi.
John Stuart Mill (1806–1873), inglise majandusteadlane ja filosoof, nõudis valitsejatelt isikuvabaduste tunnustamist ning inimeste hindamist nende saavutuste, mitte sünnipära järgi. Ta sai tuntuks utilitaarse moraaliteooria loojana ja loogikasüsteemi arendajana. Teoses „Poliitökonoomia printsiibid“ (Principles of Political Economy, 1848) pooldas ta algselt laissez-faire 'i ideoloogiat, kuid analüüsides sagedasti korduvaid olukordi, milles turud ebaõnnestuvad, jõudis ta järeldusele, et riigivõimu sekkumine turumajanduslikesse protsessidesse on vajalik. Raamatus „Vabadusest“ (On Liberty, 1859) kaitses ta eneseteostuse vabadust mitte loomuõigusest, vaid kasulikkusest lähtudes. Selle kandvaks ideeks oli siiski eeltsensuuri vastustamine ja tõe tuvastamise protsessi kirjeldamine. Raamatus „Utilitarism“ (1861) eristas ta kõrgemaid ja madalamaid vajadusi ja sai tuntuks lausega „Parem olla rahulolematu inimene kui rahulolev siga“. pisi|Friedrich von Hayek Ludwig von Mises (1881–1973), austria-ameerika majandusteadlane, kes kirjutas ja pidas palju loenguid klassikalise liberalismi teemal. Ta vastustas nii riigi sekkumist turumajanduslikesse protsessidesse kui ka imperialistlikku vallutuspoliitikat. Oma 1920. aastal avaldatud artiklis „Majandusarvestus sotsiaalriigis“ (Economic Calculation in the Socialist Commonwealth) leidis ta, et turumajanduslikus keskkonnas juhivad hinnad majandust oluliselt paremini kui plaanimajandus sotsialistlikus riigis.
Juridica
Juridica on õigusajakiri, mis ilmub aastast 1993. Aastast 1998 annab ajakirja välja sihtasutus Iuridicum.
Ajakirja toimetuskolleegiumi kuulub esindajaid Tartu Ülikooli õigusteaduskonnast, Riigikohtust ja Justiitsministeeriumist.
Ajakiri on avaldanud ka kolm eriväljaannet :
Jürimõisa
Jürimõisa on küla Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas.
Küla asus endise Vatku asunduse põhjaosas ja oli moodustatud Jürimõisa karjamõisa maadest.
Küla ennistati 2017. aasta oktoobris Ama ja Viitna küla alla kuulunud aladest.
Sündinud 8. septembril
''Siin loetletakse 8. septembril sündinud tuntud inimesi.
Sotsialistlik Riigipartei
Sotsialistlik Riigipartei (saksa keeles Sozialistische Reichspartei Deutschlands, SRP) oli Lääne-Saksamaa algusaastatel tegutsenud partei, mille moodustas 1949. aastal rahvuskonservatiivsest Saksa Paremparteist eraldunud neonatsistlik element.
Adutiškise vald
Adutiškise vald (leedu keeles Adutiškio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Švenčionyse rajooni territooriumil. Vald piirneb idas ja lõunas Valgevene territooriumiga.
Sotsialistlik Riigipartei
Partei asutati Hamelnis 2. oktoobril 1949, asutajateks olid 20. juuli 1944 vandenõu mahasurunud Wehrmachti kindralmajor Otto Ernst Remer, Liidupäeva liige Fritz Dorls ja Kolmanda Riigi aegne Saksa Üliõpilasliidu juht Gerhard Krüger. SRP pidas end NSDAP legitiimseks õigusjärglaseks, paljud selle toetajad olid endised NSDAP liikmed. Partei rahaline toetaja oli endine Luftwaffe ooberst Hans-Ulrich Rudel.
Adutiškise vald
pisi|Valla maastik pisi|Gudeliai pisi|Svylionys
Sotsialistlik Riigipartei
Partei nimetas kantsler Konrad Adenauerit ameeriklaste marionetiks ja väitis, et admiral Karl Dönitz oli viimane Saksa Riigi legitiimne valitseja, kuna ta oli ametisse nimetatud Hitleri enda poolt. Partei ka eitas holokausti, väites, et Dachau koonduslaagri gaasiahjud olid ehitatud ameeriklaste poolt peale teist maailmasõda ja filmid koonduslaagritest olid võltsing ning propageeris noa selga löömise müüti. SRP tahtis luua taasühinenud Saksa Riigi juhitud Euroopa nn. kolmanda jõuna kapitalismi ja kommunismi vastu, endiste idaalade taasliitmise Saksamaaga ja juudiküsimuse lahendamise.