cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teet Seene
Ta oli 1966–1974 Tartu kuulmishäiretega laste eriinternaatkooli ravikehakultuuri õpetaja, ühtlasi 1966–1971 Tartu Riikliku Ülikooli veespordi kateedri (aastast 1969 raskejõustiku ja veespordi kateedri) õppejõud sõudmise alal, 1974–1978 lihastalitluse hormonaalregulatsiooni labori vanemteadur, 1978–1983 labori juhataja, 1983–1989 spordifüsioloogia kateedri dotsent, 1989–1992 professor, 1993. aastast spordibioloogia instituudi funktsionaalse morfoloogia professor ja instituudi juhataja, 1993–1998 Tartu Ülikooli õppeprorektor, 1998–2001 Tartu Ülikooli avatud ülikooli prorektor, 2002–2005 spordibioloogia ja füsioteraapia instituudi funktsionaalse morfoloogia professor; aastast 2005 emeriitprofessor.
Peamised uurimisvaldkonnad: lihasvalkude transformatsioon, skeletilihaste regeneratsioon, hormonaalmüopaatiad ja valgu ainevahetuse hormonaalregulatsioon lihaskoes. Avaldanud üle 350 teadustöö.
Ta oli Eesti Olümpiaakadeemia asutajaliige ja SA Ülikoolide Keskus Saaremaal nõukogu esimees.
Epp Lauk
Epp Lauk (sündinud 12. novembril 1952) on eesti nüüdiskultuuri uurija.
Ta on Tartu Ülikooli ajakirjandusprofessor.
Kultuuriteooria tippkeskus
Kultuuriteooria tippkeskus (Centre of Excellence in Cultural Theory, CECT) oli aastatel 2008–2015 tegutsenud kultuuriteooriale keskenduv Eesti uurimisrühmade konsortsium. See oli üks seitsmest Haridus- ja Teadusministeeriumi loodud teaduskeskustest, ainus sotsiaal- ja humanitaarteaduste alal.
Keskus korraldas tegutsemise jooksul Eesti kultuuriteooria aastakonverentse, kultuuriteoreetilisi seminare ja doktorikooli. Anti välja raamatusarja "Approaches to Culture Theory". Ajakirjades Folklore (nr 51, 2012), Vikerkaar (nr 7/8, 2014) ja Akadeemia (nr 4, 2015) ilmusid erinumbrid.
Uurimisrühmad
Keskusse kuulus kaheksa uurimisrühma kokku ligikaudu 60 teadlasega nii Tartu Ülikoolist kui ka Tallinna Ülikoolist:
Tippkeskuse juhataja oli Valter Lang.
Kultuuriteooria aastakonverentsid
Tippkeskus on korraldanud rahvusvahelisi kultuuriteooria aastakonverentse:
Sündinud 16. augustil
''Siin loetletakse 16. augustil sündinud tuntud inimesi.
Vööndiaeg
pisi|350px|Maailma ajavööndid ja vööndiajad (2016) Vööndiaeg (inglise keeles zone time, standard time) on ajavööndil põhinev kellaaeg kindlaksmääratud paikkonnas või riigis. Vööndiaeg vastab geograafilise pikkuse jaotamisele 24 ajavööndiks. Erineva vööndiajaga territooriumide eraldusjooned ei järgi kuigi täpselt ajavööndite piire, vaid lähevad mööda riikide või paikkondade vahelisi halduspiire.
Vööndiajad erinevad üksteisest ühe täistunni võrra. Erandiks on mõned üksikud riigid (Iraan, Afganistan, India, Myanmar, Nepal) või nende osad (Kanadas, Austraalias), kus erinevus naabervööndi ajast on 0,5 tundi.
Kellaaeg vööndites lähtub maailmaajast UTC ja Greenwichi meridiaanist. See meridiaan on nullvööndi UTC±0 keskjoon. Vööndi number näitab, mitu tundi erineb selles vööndis tunninäit maailmaajast. Näiteks vööndis +9 asuvas Jaapanis on kell UTC+9, vööndis -5 asuvas Peruus UTC-5. Et teada saada, mis on kell parajasti mingis ajavööndis, tuleb Eestis talvel lahutada hetke kellaajast 2 ja suvel 3 ning liita vööndinumber (õige märgiga). Näiteks kui meil on suvel kell 13.05, siis Jaapanis on kell 13 - 3 + 9 = 19.05 (ehk 7.05 p.l.) ja Peruus 13 - 3 - 5 = 5.05 (ehk 5.05 e.l.). Kui meid huvitavas riigis kehtib suveaeg, tuleb lisada 1 tund.
Põhjapooluselt lõunapooluseni ulatuvasse 15° laiusesse ajavööndisse jääb mitmesuguseid paikkondi ja eri riike. Vastavalt võib vööndiaegadel olla erisuguseid nimetusi, näiteks Ühes riigis võib olla ka mitme nimega vööndiaegu, kui see riik hõlmab mitut ajavööndit. Näiteks USA-s on seitse vööndiaega, sealhulgas Pacific Standard Time (UTC - 8 h), Central Standard Time (UTC - 6 h), Eastern Standard Time (UTC - 5 h).
Paljudes riikides, eriti Euroopas, rakendatakse suveaega, mis on vööndiajast ühe tunni võrra ees.
Premier League'i hooaeg 2007–2008
Premier League'i hooaeg 2007–2008 oli Inglismaa Premier League'i 16. hooaeg. Hooaeg algas 11. augustil 2007 ja lõppes 11. mail 2008. Manchester United oli tiitlit kaitsev meister.
Premier League'i meistriks hooajal 2007–2008 sai Manchester United.
Québec (linn)
Québec (prantsuse keeles Ville de Québec, inglise keeles Quebec City) on linn Kanadas, Québeci provintsi pealinn, Capitale-Nationale'i piirkonna halduskeskus.
See on Montréali järel Québeci provintsi suuruselt teine linn.
Québec asub Saint Lawrence'i jõe vasakkaldal Lévise linna vastas.
Ajalugu
Prantsusmaa maadeavastaja Jacques Cartier rajas praeguse linna kohale fordi, kuhu jäi kogu talveks, enne kui järgmisel aastal kodumaale tagasi läks.
1541 tuli ta tagasi, et luua sinnasamasse alaline asundus. Kuid juba järgmise aasta suvel jäeti see uuesti maha, niihästi väga karmi talve kui indiaanlaste vaenulikkuse tõttu.
Québec oli 1608–1627 ja 1632–1763 Prantsusmaa Kanada ja kogu Uus-Prantsusmaa pealinn, 1763–1791 ja alates 1867 Québeci provintsi pealinn, 1791–1841 Alam-Kanada pealinn ning 1852–1856 ja 1859–1866 Kanada provintsi pealinn.
Rahvastik
2006. aasta rahvaloenduse järgi elas Québecis 491 142 inimest. Québeci linnastus elas samal aastal 715 515 inimest.
Québec on suuresti prantsuskeelne. Inglise keele kõnelejaid oli kõige rohkem 1860ndatel, kui 40% elanikkonnast rääkis emakeelena inglise keelt.
Québec on üks kõige väiksema kuritegevusega linnu kogu Kanadas. Kogu 2007. aasta jooksul ei registreeritud linnas ainsatki mõrva.
Majandus
Enamik inimesi töötab avalikus sektoris.
2008. aastal oli töötuid 4,5% elanikkonnast.
1972–1995 oli linnas jäähokimeeskond Québec Nordiques, mis mängis kuni 1979 WHA-s ja pärast seda NHL-is. Rahapuuduse tõttu müüdi meeskond Denverisse ja see hakkas kandma uut nime Colorado Avalanche.
Easy Come, Easy Go
"Easy Come, Easy Go" on 1967. aasta USA muusikaline mängufilm.
Paczków
Paczków (saksa Patschkau) on linn Poolas Opole vojevoodkonnas Nysa maakonnas, Paczkówi valla halduskeskus. Paczków asub Tšehhi piirist umbes 4 km kaugusel.
Patschkau asutati ja sai linnaõigused 1254. aastal. Linn oli kuni 1810. aastani Breslau piiskoppide valduses. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Aspirant (sõjandus)
Aspirant (ladina keeles aspirans – taotlev) on sõjakoolis või kaitseväeüksuses sõjapraktika ajal reservohvitseriks taotleja. Eesti kaitseväes nimetati kuni 1940. aastani aspirandiks Kõrgema Sõjakooli reservohvitseride klassi kasvandikku.
Portupeeaspirant oli Sõjakooli lõpetanud aspirant, kes ajateenistuse lõppedes teenis väeosas edasi üleajateenijana, sooritades teenistus- ja juhtimise praktika. Teenistus- ja juhtimise praktika läbimine oli eelduseks Sõjakooli ohvitseriklassi astumisel.
Aili Aarelaid-Tart
pisi|Aili Aarelaid-Tart 1999. aastal Aili Aarelaid-Tart (kodanikunimega Aili Tart; 2. mai 1947 – 9. jaanuar 2014) oli eesti kultuuriuurija, ajaloolane, teatroloog ja sotsioloog.
Elulugu
Ta lõpetas 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloolasena. Ta kaitses Leningradi ülikoolis 1977 filosoofiakandidaadi väitekirja teemal "Inimliku ajatunnetuse sotsiaalne ja bioloogiline determinatsioon" ja 2006 Helsingi Ülikoolis väitekirja "Kultuuritrauma ja elulood".
Ta töötas Tallinna Ülikoolis nüüdiskultuuri uurimiskeskuse juhatajana ja juhtivteadurina.
Aili Aarelaid osales 2001 Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit", milles tunti muret Eesti ühiskondliku arengu pärast.
Ursel Soomets
pisi|Ursel Soomets (2010) Ursel Soomets (18. juuli 1962 – 15. jaanuar 2022) oli eesti biokeemik.
Ta on töötanud Tartu Ülikoolis stažöör-uurija, inseneri, vanemassistendi, vaneminseneri, dotsendi ja vanemteadurina. Aastail 2008–2013 oli ta külalislektor Londoni Ülikooli King's College'i psühhiaatriainstituudis. Aastast 2010 oli ta Tartu Ülikooli üldise biokeemia vanemteadur ja meditsiinilise metaboloomika professor.
Marin Mägi-Efert
Marin Mägi-Efert (kuni 2013. aastani Marin Mägi; sündinud 22. mail 1982) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 2004 Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (21.lend).
Marin Mägi-Efert töötab aastast 2005 Rakvere Teatris.
Double Trouble
"Double Trouble" (eestikeelne pealkiri "Topelt-tüli") on 1967. aasta USA muusikaline mängufilm.
Loo on kirjutanud Mark Brandel.
Süžee
Guy Lambert on laulja, kes avastab, et ta tüdruksõber Jill Conway on verinoor, mistõttu paar lahku läheb. Jilli isa saadab tüdruku Euroopasse kooli. Juhtumisi on ka Guyl sinnakanti asja. Laeval nad kohtuvad ja jätkavad oma teekonda koos. Hakkab aga tunduma, et keegi tahab neid järjekindlalt tappa.
Liha (ansambel)
Liha on aastatel 2005–2011 tegutsenud Eesti punkbänd.
Ajalugu
Ansambel Liha sai alguse 2005. aasta kevadel Orissaares. Sama aasta sügisel lindistati esimene demoplaat "Lihapirrakas" ning hakati kontserte andma. 2006. aastal saadi valmis teine demoplaat "Mõtlemapanev jalaseen". 2007. aastal lindistati stuudioplaat "Hargivahepaine", mis jäi aga ilmumata. 2009. aastal lindistati uue koosseisuga viimane lugu "Lateksist mees". Kuna samad liikmed panid 2009. aastal kokku uue bändi Monstercöuq, andis 2011. aasta kevadel Liha oma seni viimase kontserdi.
Paul von Steinen
Paul von Steinen (enne 1480 – tõenäoliselt kevad 1525) oli Liivi ordu liige ja Tallinna komtuur aastatel 1523–1525.
Tema vanemad olid Roprecht von Steinen ja Katharina von Plettenberg. Tema suguvõsa kuulus väikeaadli hulka ja pärines Kurkölnist (Kölni peapiiskopkonnast), ent rändas 15. sajandil Jülichi valdustesse (Bergi hertsogkonda), tõustes keskaadli hulka. Mitmed tema sugulased olid juba Liivi ordus teeninud, Steineneid tuli sinna ka veel pärast teda. Paul sündis Angermundi linnuses Düsseldorfist 12 kilomeetrit põhja pool.
Steinen astus 1494. aastal ordusse. Ordusse astudes pidi ta eeskirjade järgi olema vähemalt 14-aastane, seega on ta sünniaasta tõenäoliselt enne 1480. aastat. Täpset põhjust, miks Paul Liivi ordusse astus, pole teada, kuid see võis olla seotud usuliste ning majanduslike motiividega: Vestfaalis oli tavaline saata just väike- ja keskaadlike nooremad pojad Liivi ordu ridadesse. Vestfaali ordukonvendis oli isegi reegel, mis kohustas seal ordusse astunut Liivimaale minema, et ta kohalikele koormaks ei jääks. Lisaks on võimalik, et Steineni ordusse astumine oli seotud ka tema emapoolse sugulase Wolter von Plettenbergi samaaegse ordumeistriks saamisega. Sellel oli tõenäoliselt tihe seos ka tema ordusisese karjääriga, sest Plettenbergi ajast on teada mitu tema sugulast nii ordusisestel kohtadel kui ka orduvasallidena: tema samanimeline vend tõusis lõpuks koguni Viljandi komtuuriks, tähtsuselt kolmandaks meheks Liivi ordus.
1507. aastal oli Steinen Riias kumpaniks ehk linnuseülema, antud juhul linnusekomtuuri adjutandiks. Steinen tegutses sel kohal ilmselt küllaltki edukalt, sest 1508. aastal määrati ta Liivi ordu ristisõjaindulgentside alamkomissariks ja käis samal aastal koos Võnnu kirikhärra Hermann Ronnenbergiga Meißenis Liivimaa toetuseks korjatud indulgentsiraha järel. 1511. aastal sai tast aga ise Riia linnusekomtuur (Hauskomtur). See amet oli küllaltki oluline, kuna ta allus otseselt ordumeistrile ning oli sisuliselt Riia komtuuri kohuste täitjaks, erinevalt teistest linnusekomtuuridest, kes olid vaid linnusepealikud ja komtuuri abilised.
1512. aastal sai Steinenist Rakvere foogt ning seda ametit pidas ta järgmised 11 aastat. See ametikoht oli Tallinna komtuuri ja Narva foogti kõrval mõjukamaid ning foogtidel olid tihedad suhted ka Tallinnaga. Ka Steineni puhul on teada mitu külaskäiku Tallinna. 1513. aastal käis ta seal ordumeister Plettenbergi kaaskonna liikmena, 1518. aastal juhtis aga ise ordudelegatsiooni, mis peale tema koosnes veel ordumeistri kirjutajast ja ühest orduvasallist. 1521. aastal käis ta seal aga ühte toonast kõige olulisemat küsimust, Tallinna ja Põhja-Eesti uue truudusevande projekti arutamas koos ordukirjutaja ja toonase Tallinna komtuuri Simon von Rietbergiga. Truudusevande muutmine oli tihedalt seotud Eestimaa minekuga Liivi ordumeistri täieliku ülemvõimu alla, mis teostus just Steineni Tallinna komtuuriks oleku ajal 1525. aasta jaanuaris.
Steineni tegevusest foogtina pole kuigi palju andmeid säilinud. Tema ajast on teada, et sageli polnud Rakvere maakohtu eesistujaks mitte Steinen, vaid hoopis linnusekomtuur või koguni drost (linnuse kõrgeim majandusametnik). Siiski oli ka Steinen seotud mitme kohtuasjaga, paljud neist puudutasid ka Tallinna. Need olid seotud nii Tallinna kaupmeeste kaebustega foogti ametnike vastu, kes olid nende kaupu Rakveres arestinud, kui ka foogtkonna talupoegade pagemisega Tallinna. Üks juhtum seisnes aga ka selles, et foogti talupoegadel ei lastud Tallinnas kaubelda, mille kohta Steinen linnale ka kaebuse esitas. Kõige olulisemaid kohtuasju foogtkonnas, aga ka Põhja-Eestis laiemalt arutas Steinen koos Tallinna komtuuriga ja see toimus Toompeal. Nõnda sattus ta tõenäoliselt küllaltki tihti Tallinna. Tallinna Linnaarhiivis on säilinud küllaltki palju tema kirju.
Üks huvitavamaid Steineniga seotud juhtumeid oli 1523. aastal, kui Rootsile alluvad kaaprid röövisid Toolse sadamas Rakvere foogtile kuuluva vilja, mida kavatseti saata Preisimaale, Samlandi hertsogile. Rootslased väitsid aga, et vili pidi minema kõrgmeistrile, kes toetas Rootsi-Taani konfliktis Taanit ja oli seega nende vastane. Steinen esitas seepeale kaebuse ordumeistrile ja Tallinna linnale, viimane olevat mereröövleid oma sadamaisse lubanud. Tallinna linn asus siiski Steineni poolele ja pidas aktiivset kirjavahetust koguni Gustav Vasaga, kes lubas vilja tagasi hankida. Kuidas see lugu täpselt lõppes, pole siiski teada.
1523. aastal hilissuvel sai Steinenist Tallinna komtuur, nõnda sai temast kõrgema orduladviku liige. Tema komtuuriks nimetamise puhul olid Tallinnas kohal Viljandi komtuur Rupert de Grave, uus Rakvere foogt Dietrich Bock, nimeliselt teadmata Vasknarva foogt ja ordumeistri kirjutaja Herman Bokeler. Komtuuridele kinkis linn sel puhul 6 pudelit veini, foogtidele 4 ja kirjutaja sai 2, lisaks anti kõigile ka hobusemoona. Kus Steineni komtuuriks nimetamise pidustused täpselt toimusid, pole paraku teada, kuid tavaliselt toimusid Tallinna komtuuride nimetamispidustused raekojas. Komtuurina ei tegutsenud Steinen kuigi kaua, kõigest poolteist aastat. Ehkki selle aja sisse jäid reformatsioonisündmused, ei tegelenud Steibnen nendega ilmselt kuigivõrd, sest peamine mõttevahetus sellel teemal käis Tallinna linna ja ordumeistri vahel otse, isegi dominiiklaste kloostri sulgemist ei arutatud komtuuriga. Linna omavalitsusse komtuuril tegelikult õigust sekkuda ei olnudki, see allus otseselt ordumeistrile. Komtuur võis olla vaid vahendajaks, kuid tõenäoliselt eelistas Steinen keerukatest usuküsimustest eemale hoida. Tõenäoliselt 1525. aasta jaanuaris haigestus Steinen raskelt, sest ei kuulunud samal ajal toimunud Põhja-Eesti seisuste ja ordudelegatsiooni kokkusaamisel viimase ridadesse. Kui ordumeister Plettenberg märtsi alguses Tallinna külastas ja linnalt truudusevande võttis, ei saadetud Steinenile õlut ega veini, sest ta oli haige. Juba märtsi lõpus on uue komtuurina märgitud Dietrich Bocki. Ehkki Steinen võidi komtuuri ametist ka lihtsalt vabastada, on tõenäolisem, et ta suri märtsi keskpaiku.
Marjad
pisi|Marjad Brockhausi entsüklopeedias (1937). Nende hulka on arvatud ka maasikas, millel on [[rüüsvili]] Marjad on toiduaine, mis hõlmab enamiku botaanikas marjadeks nimetatavaid vilju, samuti nendega väliselt sarnased viljad, mis pole botaanilises mõttes marjad, näiteks kadaka, vaarika ja maasika viljad. Marjade kui toiduainete hulka ei arvata enamikust marjadest välimuselt väga erinevad marju, mis on botaanilises mõistes marjad, näiteks banaane.
Lääne-Eesti saarestiku biosfäärikaitseala
Lääne-Eesti saarestiku biosfääri kaitseala (inglise West Estonian Archipelago Biosphere Reserve) oli 1990–2006 tegutsenud looduse ja pärandkultuuri kaitse territoorium, mis kuulus UNESCO biosfäärikaitsealade hulka.
Eesti valitsuse määrusega 27. detsembrist 1989 (mis jõustus 1. jaanuarist 1990) moodustati Lääne-Eesti saarestiku biosfääri kaitseala üldpindalaga 1 560 078 ha. Aastal 2002 moodustati kaitseala tegevuse koordineerimiseks Sihtasutus Biosfääri Programm, enne seda osales biosfääri kaitseala töös Eesti Vabariik.
17. augustil 2006 see määrus tühistati, kuid biosfäärikaitseala Hiiumaa, Saaremaa, Vormsi ja Läänemaa teabekeskused töötasid edasi. 2008. aasta lõpus täiendati säästva arengu seadust sätetega, mis sätestasid biosfääri programmiala definitsiooni, et tagada biosfääri kaitsealade jaoks vajalik õigusruum. Kaitseala asemel asus tegutsema Lääne-Eesti saarte biosfääri programmiala. Biosfääri programmiala on UNESCO programmiga Man and Biosphere haaratud ala haridus-, seire- ja uurimistöö korraldamiseks ning loodusvarade kaitse ja säästliku kasutamise ühitamiseks.
Biosfäärikaitseala Hiiumaa keskust juhatanud Ruuben Post oli üks kaitseala peaideolooge.
Karin Sein
Karin Sein (sündinud 27. juunil 1974) on eesti õigusteadlane, Tartu Ülikooli tsiviilõiguse professor.
Tema peamised uurimissuunad on tsiviilõigus, tarbijaõigus ja IT-õigus.
Haridustee
Sein lõpetas 1997. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, 1999. aastal sai Freiburgi Ülikoolis õigusteaduse magistrikraadi ning 2007. aastal kaitses Tartu Ülikoolis doktorikraadi teemal "Ettenähtavus ja rikutud kohustuse eesmärk kui lepingulise kahjuhüvitise piiramise alused" (juhendaja Paul Varul).
Töökäik
Karin Sein oli aastatel 1996–2001 Eesti Justiitsministeeriumi nõunik ning 2001–2004 Sisekaitseakadeemia eraõiguse õppetooli juhataja.
Ta oli aastatel 2005–2006 ja 2008–2009 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna eraõiguse instituudi rahvusvahelise eraõiguse lektor. 2009–2014 oli ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna eraõiguse instituudi tsiviilõiguse dotsent ning alates 2015. aastast sealsamas tsiviilõiguse professor.
Lisaks tööle Tartu Ülikoolis töötas ta 2015-2016 Riigikohtu nõunikuna ning 2017. aastal Eesti eesistumise ajal Euroopa Nõukogu lepinguõiguse töögrupi juhina.
Tunnustus
1999 - Saksamaa Büchneri nimelise Fondi preemia
Teadusorganisatsiooniline tegevus
Karin Sein oli aastatel 2005–2006 eraõiguse koordinaator Tartu Ülikooli Õigusinstituudis, alates 2009. aastast on ta tsiviilõiguse õppetooli juhataja asetäitja ning 2011. aastast eraõiguse instituudi juhataja kohusetäitja.
Ta on 2010. aastast Eesti esindaja UNIDROITis, 2012. aastast Euroopa Õiguse Instituudi liige, 2013. aastast ajakirjade Juridica ja Juridica International toimetuskolleegiumi liige ning 2017. aastast ajakirja Journal of Intellectual Property, Information Technology and E-Commerce Law toimetuskolleegiumi liige.
Välislingid
Karin Sein Google Scholar lehekülg
Karin Sein ResearchGate lehekülg
Karin Sein AcademiaNet lehekülg
Ajaarvestus Eestis
Ajaarvestusel saab eristada kahte ajamastaapi:
Neist esimest kirjeldab kalender, teist kell ja kellaaeg.
Kalender
See peatükk on tegemata, selle teeb ehk keegi teine.
Kellaaeg
Juba Läti Henriku kroonikas on kellaaega määratletud tunniajalise täpsusega. Toonane tunni pikkus varieerus sõltuvalt aastaajast. Vara-uusajal olid linnade tornikellad ainult tunde näitava osutiga. Tallinnas seati esimene tunnikell üles 15. sajandi keskel Pühavaimu kiriku seinale. Esimesed teated sellest on aastaist 1434, 1438–1939 ja 1442. Niguliste kirik sai tunnikella 1469, Oleviste kirik 1527–1528. Kui varasemad kellad telliti välismaistelt meistritelt, siis Oleviste kella tegid Tallinna meistrid. 16. sajandil jõudsid tunnikellad ka teistesse linnadesse. Seierkella sai pärast 1513. aasta tulekahju Pärnu Nikolai kirik. Tartu raekoja tornis oli tunnikell 1590. aastatel.
Aja minutilise täpsusega mõõtmiseni jõuti 17. sajandi keskpaigas. Pühavaimu kiriku põhjafassaadil on 1684. aastast pärinev tunni- ja minutiosutiga kell, mille numbrilaua valmistas Christian Ackermann. Tartu praegune raekoda valmis 1789 ja sai siis ka minutiosutiga kella. Ajaarvamine toimus kohaliku päikeseaja järgi. Keskpäev (kell 12) oli siis, kui päike oli lõunas ja saavutas oma päevase käigu kõrgeima punkti (tõeline päikeseaeg). Kuna tõelise päikeseaja korral ei ole ööpäevad täpselt ühepikkused, asendati see varsti kohaliku keskmise päikeseajaga, Tallinnas Tallinna ajaga. Tallinna aeg kehtis Tallinnas ametlikult 31. detsembrini (vana kalendri järgi) 1898. Aeg Tallinnas erines ajast Riias umbes 3 minutit ja ajast Tartus 8 minutit. Päikeseaeg sobis ajaarvestuse aluseks 19. sajandi lõpuni. Vajadus ühtlustatud ajaarvamise järele tekkis 19. sajandi teisel poolel seoses raudteede ja telegraafi tekkega. Maakera jaotati kahekümne neljaks 15-kraadiseks ajavööndiks, nii et igas ajavööndis erineb aeg täistunni võrra naabervööndi ajast. Maailmaaeg on Greenwichi meridiaani (nullmeridiaani) keskmine päikeseaeg, rahvusvaheline tähis GMT, 1972. aastal defineeriti maailmaaeg täpsemalt, rahvusvaheliseks tähiseks sai UTC. Maailmaaeg UTC ei erine Greenwichi ajast GMT rohkem kui üks sekund. Riigis kasutatav ajaarvestussüsteem fikseerib, kuidas riigis kasutatav kellaaeg suhestub maailmaaega. Iga ajavööndi vööndiaeg erineb maailmaajast täisarv tunde.
Pärast Põhjasõda jäi Eesti Vene impeeriumi koosseisu ja koos raudtee jõudmisega Eestisse jõudis Eestisse ka Vene impeeriumi raudteeaeg, mis oli Pulkovo meridiaani keskmine päikeseaeg. See langes kokku Ida-Euroopa ajaga GMT+3. Tallinnas võeti Pulkovo aeg kasutusele 31. detsembril (vana kalendri järgi) 1898, kui kell 17.37 lükati kellaosuti 18.00 peale. Tartus võeti Ida-Euroopa aeg GMT+3 kasutusele juba aasta varem, 3. jaanuaril 1898 (vana kalendri järgi).
Esimese maailmasõja ajal võttis Venemaa Inglismaa, Saksamaa ja Austria-Ungari eeskujul 1917. aastal kasutusele suveaja, 1. juulist 1. septembrini oli aeg Eestis GMT+3. 24.-25. veebruaril 1918 kehtestas Saksa okupatsioonivõim Eestis Kesk-Euroopa aja GMT+1. Võimu vahetudes vahetus ka kellaaeg, nii oli Eesti erinevates osades erinev kellaaeg. Kogu Eestis kehtestati Tallinna aeg uuesti 10. jaanuaril 1919.
Eesti on peaaegu tervenisti ajavööndis UTC+2 ja Eesti Vabariik võttis 1. mail 1921 tsiviilajana kasutusele vööndiaja GMT+2, mis on Ida-Euroopa aeg.
Vööndiaeg oli Eestis kasutusel kuni Eesti annekteerimiseni Nõukogude Liidu poolt. 5. augustil 1940 kehtestati Eestis dekreediaeg GMT+3, mis oli Moskva aeg.
Teise maailmasõja ajal kehtestasid Saksa okupatsioonivõimud hõivatud territooriumeil Kesk-Euroopa aja GMT+1. Kesk-Euroopa aeg jõudis Kilingi-Nõmme 7. juulil 1941 ja Osmussaarele detsembri alguses 1941. Saksa okupatsiooni ajal oli 1943. aastal suveaeg GMT+2 29. märtsist kuni 4. oktoobrini. Suveaeg algas ka 3. aprillil 1944 ning kestis kuni Nõukogude vägede saabumiseni oktoobris 1944, mil Eestis kehtestati jälle Moskva aeg GMT+3.
Muutumatu Moskva aeg GMT+3 / UTC+3 oli Eestis kuni 1981. aastani. Siis hakati Nõukogude Liidus rakendama suveaega. 1. aprillil kell 0.00 keerati kella tund aega edasi ja 30. septembril kell 24.00 tund aega tagasi. Nii oli see kuni 1985. aastani, kui hakati kella keerama nädalavahetusel. Suveaeg algas märtsi viimasel pühapäeval kell 2.00 ja lõppes septembri viimasel pühapäeval kell 3.00. Dekreediajale rakendatud suveaja tõttu oli kuuel kuul aastas tsiviilaeg Eestis vööndiajast kaks tundi ees: UTC+4.
20. märtsi 1989 Eesti NSV Ministrite Nõukogu määrusega peatati Eestis dekreediaja rakendamine. Alates 26. märtsist 1989 kehtis Eestis Ida-Euroopa aeg UTC+2 ja märtsikuu viimasest pühapäevast septembrikuu viimase pühapäevani suveaeg UTC+3. 1996. aastal lükati suveaja lõpp kuu aega edasi oktoobri viimasele pühapäevale. 1998. aastal nihutati kellakeeramise aega nii kevadel kui sügisel tund aega hilisemaks.
Vabariigi Valitsuse määrusega nr. 206, 22.09.1998 peatati suveaja rakendamine Eestis, aasta läbi hakkas kehtima Ida-Euroopa aeg UTC+2.
Vabariigi Valitsuse 21. veebruari 2002 määrusega nr. 84 muudeti Vabariigi Valitsuse 29. juuni 1999. a. määrust nr. 212 "Kohustuslike mõõtühikute ja nende kasutusalade kinnitamine". Punktile 15, milles on loetletud SI ühikud, lisati märge, et suurust aeg kasutatakse kooskõlas suveaja rakendamisega, kus suveaja algus on kell 03.00 (01.00 GMT) märtsikuu viimasel pühapäeval, kusjuures kellaosutid nihutatakse ühe tunni võrra edasi, ja suveaja lõpp on kell 04.00 (01.00 GMT) oktoobri viimasel pühapäeval, kusjuures kellaosutid nihutatakse ühe tunni võrra tagasi. Nii hakati 2002. aastal jälle rakendama suveaega, nii et seitsmel kuul aastas on tsiviilaega UTC+3 ja viiel kuul UTC+2.
Eestis on kell oma maa aega näidanud kõige pikemalt varauusajast minutiosutiga kellade aja algusest 17. sajandil kuni 19. sajandi lõpuni, mil igal suuremal linnal oli oma kohalik keskmine päikeseaeg, ja Eesti Vabariigi ajal 1921–1940. Kogu ülejäänud aja on kell olnud poliitikute mängukann, mida on keeratud kord siia, kord sinna. Ülevaade sellest, mis aega on riigikell Eestis kunagi näidanud, on koondatud tabelisse.
Ōta (täpsustus)
Ōta on mitme koha nimi:
Ōta (太田 või 大田; 'suur riisipõld') on ka jaapani perekonnanimi.
Lõkmed
pisi|Nõukogude Liidu lennuväelase lõke (1950. aastad) Lõke (mitmuses lõkmed) on vormirõiva kraenurgal olev, harilikult trapetsikujuline värviline riideriba. Lõkmeid kasutatakse näiteks sõjaväelaste vormirõivastel.
Urmas Muru
Urmas Muru (sündinud 27. augustil 1961 Pärnus) on eesti arhitekt ja kunstnik.
Ta on lõpetanud 1979. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli ja 1984. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuri erialal.
Aastatel 1984–1985 töötas Urmas Muru projekteerimisinstituudi Tsentrosojuzprojekt Tallinna filiaalis, 1986–1990 riiklikus projekteerimisinstituudis Eesti Tööstusprojekt. Hiljem on töötanud vabakutselise arhitektina ja arhitektuuribüroos Muru&Pere.
Urmas Muru kunstiloomingut iseloomustab ekspressiivsus ja individualistlikkus. On viljelenud nii maalikunsti kui ka performansit.
Töid
pisi|[[Pääsküla raamatukogu]]
Liikmesus
Urmas Muru on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1988. ja Eesti Kunstnike Liidu liige alates 1990. aastast.
Sirp
thumb|196px|Sirp
Sirp on tööriist teravilja ja rohu (heina) lõikamiseks. Sirp on üks vanemaid lõikusvahendeid, neoliitikumi maaviljeluses kasutati tulekivist teradega sirpe. Ta koosneb eest kitsenevast, kaarjast kõverast terast ning lühikesest puust käepidemest. Rohusirbid on lühikesed, kuid väga kõverad.
Muinaskreeklastel oli sirp maaharimise sümbol ning seetõttu ka Demeteri atribuut.
Sirp ja vasar on talurahva ja proletariaadi liidu sümbol.
Eesti alad
Pronksiajal Eestis kasutusel olnud sirp oli väike ja suhteliselt sirge teraga. Vanem rauast sirbitüüp, mis võeti kasutusele 1. sajandil pKr, oli 3,5 kuni 4,5 cm laiuse kaarja teraga, mille külge oli needitud kõver vars. Seda kasutati veel 19. sajandil Lääne-Eestis ja saartel. Praegu tuntud vormi omandasid eesti sirbid keskajal. Eestis ja Baltikumis kasutati Vene aladelt siia levinud sirbitüüpi, millel 2,5 kuni 3 cm laiune tugevasti kaardus peenehambuline tera ning lühike sirge, sirbirootsu otsa kinnitatud vars. Sirp oli põhiliselt naiste tööriist, 19. sajandi keskpaigani lõigati sirbiga kõiki vilju, hiljem peamiselt rukist. Sajandi lõpus hakkas vikat sirpi viljalõikusel kõrvale tõrjuma.
Võru murdes nimetatakse seda lõikeriista tsirp, sirbiga viljalõikus oli saarte murdes õsuma, lõunaeesti murretes põimima.
Sõudurlased
Sõudurlased (Corixidae) on lutikaliste alamseltsi kuuluv putukate sugukond. Sõudurlasi on teada umbes 33 perekonda 550 liigiga.
Sõudurlased sarnanevad kehaehituselt väga selgsõudurlastega. Sõudurlaste keha on lamenenud ja kuni 1,3 cm pikk.
Sõudurlased asustavad aeglase vooluga ja seisuveekogusid, kus nad ujuvad oma pikkade tagajalgadega, mis on varustatud ujumiskarvadega, põhja lähedal.
Puisniit
350px|pisi|[[Laelatu puisniit]]Puisniit on puude ja põõsastega heinamaa ehk regulaarselt niidetava rohustuga hõre puistu.
Puisniidu oluliseks omaduseks on suur liigirikkus.
Ajalugu
Puisniidud kujunesid inimese elupaikade ümbrusse juba üle 4000 aasta tagasi seoses puidu tarbimisega ning hiljem karjakasvatuse levimisega.
Oma traditsioonilise ilme said Eesti puisniidud seoses vikati kasutuselevõtuga ja heinateo kultuuri kujunemisega arvatavasti 4.–7. sajandi paiku.
Vints
pisi| pisi| Vints on mehaaniline seade, mida kasutatakse tõmbamiseks, laskumisteks või mingil muul viisil nöörile või kaablile pinge reguleerimiseks. Kõige lihtsamal kujul koosneb see poolist, millele on kinnitatud käsivänt. Suuremad vintsid on kasutusel sellistes masinates nagu puksiirid ja liftid. Pooli võib nimetada ka vintsi trumliks. Keerukamatel vintsidel on käikudega ülekanne, mis saab toidet elektriliselt, hüdrauliliselt, pneumaatiliselt või sisepõlemismootorilt. Mõned vintsid võivad olla solenoid piduri- ja/või mehaanilise piduri või hammasratas ja põrklink seadmega, mis takistab tal lahti kerimast, kui põrklinki on sisse tõmmatud.
Puisniit
Ajalugu
Kuni 20. sajandi alguseni olid puisniidud põhilisteks ja levinumateks heinamaadeks Eestis. Koos hobuniidukite ja traktorniidukite kasutuselevõtuga ning sellele järgnenud intensiivpõllumajanduse perioodiga asendusid puisniidud enamasti lagedate (puude ja põõsasteta) heinamaadega.
Kaitse
pisi|[[Nedrema puisniit]] Eriti väärtuslikuks teeb puisniidud nende suur liigirikkus. Taimestiku väikeseskaalalise liigirikkuse poolest on Euroopa puisniitude kooslused ühed maailma liigirikkaimad. Näiteks Laelatu puisniidul on kirjeldatud kuni 76 taimeliiki ruutmeetri kohta ja Vahenurme puisniidul 74 liiki ruutmeetri kohta.
Jaakko Hämeen-Anttila
Alates 1994. aastast töötas ta Helsingi Ülikooli araabia keele ja kirjanduse õppejõuna. 2000. aastast on ta sama ülikooli juures araabia keele ja islami uuringute professor.
Puisniit
Kaitse
Puisniitude kaitsega tegeleb Eestis teiste seas Pärandkoosluste Kaitse Ühing.
Eesti kaitsealuste puisniitude hulgas on Laelatu puisniit, Nedrema puisniit, Tagamõisa puisniit, Vahenurme puisniit, Koiva puisniit, Allika puisniit jt. Neist suurim ja külastajaile hästi sobiv on Nedrema puisniit.
Jaakko Hämeen-Anttila
13. novembril 2009 esines ta Granö loengute sarjas Tartu Ülikooli usuteaduskonnas loenguga "Manifold Islam".
2002. aastal sai ta Eino Leino auhinna.
Tema abikaasa Virpi Hämeen-Anttila on keeleteadlane, tõlkija India keeltest ja kirjanik.
Viktor Auster
Viktor Auster (22. detsember 1863 – 7. august 1922) oli Eesti tööstur. Ta alustas 1896. aastal Tallinnas puuviljalimonaadide tootmist.
Viktor Auster oli Vaimastvere mõisavalitseja poeg.
Ta suri pika raske haiguse järel 7. augustil 1922 ning maeti 10. augustil Kopli surnuaiale.
Sandra Bullock
Ta hakkas näitlema 1987, aga esimesed kümmekond rolli olid tal tähtsusetutes filmides. Tuntus tuli pärast osatäitmisi filmides "Demolition Man" ("Purustaja"; 1993), "Speed" ("Kiirus"; 1994) ja "While You Were Sleeping" ("Unine eksitus"; 1995).
2009. aastal pälvis ta osatäitmisega filmis "The Blind Side" ("Varjukülg") Oscari parima naisnäitleja kategoorias.
Kuldgloobusele on ta olnud nomineeritus neli korda: parima muusikali- või komöödianaisnäitleja kategoorias filmidega "Unine eksitus", "Miss Congeniality" ("Miss Eriagent"; 2001) ja "The Proposal" ("Ettepanek"; 2009) ning parima draamanaisnäitleja kategoorias filmiga "Varjukülg". Ta võitis neist viimase filmiga.
Filmiga "Kiirus" võitis ta parima ulmefilmi auhinna Saturn parima naisnäitleja kategoorias. Ta jagas seda auhinda Jamie Lee Curtisega (rolli eest filmis "True Lies" – "Ausad valed") ja see on läbi aegade ainus kord, mil Saturni auhind parima naisnäitleja kategoorias on jagamisele läinud.
Filmiga "All About Steve" ("Jaht ideaalmehele") võitis Bullock 2009. aastal kõige halvema filmi auhinna Kuldne Vaarikas kahes kategoorias: halvim naisnäitleja ja halvim paar. Ta võttis auhinna isiklikult vastu – harilikult ei tule autasustatud Kuldset Vaarikat kätte saama. Bullock on läbi ajaloo esimene inimene, kes võitnud samal aastal nii Oscari kui ka Kuldse Vaarika.
Sandra Bullock oli 2006–2010 abielus monstrumautode ehitamise telesaate "Monster Garage" saatejuhi Jesse Jamesiga, kellele see oli kolmas abielu. Sellest abielust ei sündinud lapsi.
2014. aastal oli ta nomineeritud parima naisosatäitja Oscarile rolli eest filmis "Gravitatsioon".
Kohv
pisi|Tass kohvi pisi|Röstitud kohvioad pisi|Kohviistandus Brasiilias Kohv (araabia قهوة qahwah) on kohvipuu röstitud seemnetest ehk kohviubadest jahvatatud pulber ja sellest valmistatud aromaatne jook.
Ajalugu
Kohvijoomine sai oletatavasti alguse Etioopiast. Sealse Kaffa küla järgi sai kohv ka nimetuse.
15. sajandil oli kohv levinud Araabias, 16. sajandil ka Türgis. Euroopasse jõudis kohvijoomise komme 17. sajandil, Eestisse 17. sajandi lõpuks.
Eri rahvastel on kujunenud oma kohvivalmistamise ja -serveerimise viisid. Tuntuimad on türgi kohv ja itaallaste espresso.
Kohvisordid
Levinuim kohviliik araabika (Coffea arabica) on pärit Etioopiast. Selle osakaal maailmas toodetavast kohvist on umbes 75%. Teine tuntud kohviliik on robusta (Coffea canephora), mis on maitselt araabika kohvist tugevam. On olemas ka kolmas kohvipuu liik, libeeria kohvipuu (Coffea liberica), kuid selle osatähtsus on kaduvväike.
Kohvisordid kannavad tavaliselt tootjamaaga seotud nimetust, näiteks Colombia kohv, Costa Rica kohv, Santose kohv jne.
Kohvi all mõeldakse üldjuhul kohvipuu seemnetest valmistatud oakohvi. Oakohv sisaldab kofeiini, mis mõjub ergutavalt. Turustatakse toorest, röstitud, jahvatatud ja lahustuvat kohvi. Peale naturaalse kohvi toodetakse ka segusid, kus kohvile on lisatud näiteks teravilja, sigurit jms.
Kohviasendajad
Kohvi asendajatena kasutatakse näiteks viljakohvi, puuviljakohvi, võilillejuurtest valmistatud "võilillekohvi" ja muud liiki nn taimekohvi. Naturaalse oakohviga seob neid eeskätt valmistamisviis.
Kohvi töötlemine
Kohvipõõsa marja sees on tavaliselt kaks uba. Ubade eraldamine marjast toimub kuiv- või märgmenetlusega. Kuivmenetluses marjad kuivatatakse päikesepaistel ja kooritakse masinatega. Märgmenetlusega hoitakse marju 24–48 tundi veevannis, saades pestud kohvi, mis on kvaliteedilt parem kui kuivmenetlusega saadud kohv.
Toorkohvinäidised röstitakse väikeste röstimismasinatega. Oad jahvatatakse ja valmistatakse kohvijook, mida asjatundjad maitsevad. Maitsmine toimub tugeva tõmbega lusikalt suhu. Nii tulevad väiksemadki maitsevääratused esile.
Toorkohvisegud röstitakse röstimismasinates kuumas õhuvoolus, mida valvavad asjatundjad.
Eesti Kultuuriloo ja Folkloristika Keskus
Eesti Kultuuriloo ja Folkloristika Keskus oli aastail 2001–2007 üks kümnest Eesti teaduse tippkeskusest, ühtlasi Eesti esimene ja sel perioodil ainuke humanitaarteaduste tippkeskus.
Keskust juhatasid Arvo Krikmann ja Mare Kõiva.
Keskuse jurues töötasid neli töörühma, mis olid oma tegevusega seotud Eesti Kirjandusmuuseumiga, tippkeskuse töörühmades osalesid Tartu Ülikooli ja Under-Tuglase Keskuse teadlased.
Töörühmad käsitlesid järgmisi valdkondasid:
Keskus korraldas tööseminare ja aastakonverentse, selle juures töötasid teadlased erinevatest Euroopa riikidest. Keskus avaldas uurimistulemustel põhinevat aastaraamatut "Võim ja Kultuur. Eesti Kultuuriloo ja Folkloristika Keskuse aastaraamat".
Teadustöö tulemusi avaldati Eestis ja välismaistes kogumikes, ilmusid mitmed mahukad kultuuriloo ja folkloristika alased allikakriitlised väljaanded. Uurimisainestikuga opereerimiseks ja kiremaks analüüsimiseks koostati mitmeid andmebaase. Keskuse üheks tähtsaimaks projektiks oli LABOR. Eesti suulise, kirjaliku ja audiovisuaalse rahvuskultuuri ressursside digiteerimine ja neile juurdepääsu tagamine.
TOSLINK
TOSLINK (sõnadest Toshiba-Link) on S/PDIF-liidese optiline versioon ja pistikühendus heli edastamiseks valguskaabli kaudu. On levinud sellistel koduelektroonika seadmetel nagu DVD-mängijad, DAT-kassetid, arvutid, mängukonsoolid ja AV-ressiivrid, mis dekodeerivad kahel kanalil tihendamata PCM-heli või tihendatud 5.1/7.1-ruumilist heli nagu Dolby Digital või DTS. TOSLINK-ühendusel pole piisavat ribalaiust, et kanda üle Dolby TrueHD, DTS-HD ega DTS-HD Master Audio koodekiga heli. TOSLINKi eeliseks on, et see on müravaba. pisi|261x261px|Kullatud otstega TOSLINK kaabel, mis praktiliselt ei ole parem tavalisest TOSLINK kaablist. TOSLINKil on palju pistikühendusi, kuid neist kõige populaarsemad on EIAJ/JEITA RC-5720, CP-1201 ja JIS C5974-1993 F05. Optilist signaali kantakse üle punase valgusdioodi lainepikkusega 650 nm. Kuna kasutatakse tavalist valgusdioodi, on see lahendus odav ja lihtne implementeerida. Kasutatavad kiudoptilised kaablid on kas APF (all-plastic fiber) ehk täisplastist või PCF (plastic-clad silica fiber) ehk plastkattekihiga kaablid. Turul on ka levinud kullatud otstega TOSLINKi kaablid, mis tegelikult signaali edastusele kaasa ei aita.
Ajalugu
pisi|TOSLINKI kiudoptilinekaabel, mille ühte otsa valgustatakse eemalt. |alt=|262x262px Toshiba lõi TOSLINKi, et edastada PCM-heli enda toodetud CD-mängijate ja heliressiivrite vahel. Tarkvarakihil kasutab TOSLINK S/PDIF-liidest (Sony/Philips Digital Interface), riistvarakihil kasutab aga valguskaablit tavalise RCA-pistikühenduse koaksiaalkaabli asemel. TOSLINK muutus populaarseks ühenduseks CD-seadmetel, nüüd leiab neid tihti video edastamise seadmetel (DVD ja Blu-ray mängijatel, digiboksidel ja mängukonsoolidel), et ühendada digitaalne audio Dolby Digital/DTS-dekoodritega. Selle kaabli nimi on registreeritud kaubamärk, mis on loodud sõnadest TOShiba ja LINK. On levinud ka nimevariatsioonid TOSlink, TosLink ja Tos-Link, standardi üldine nimi on EIAJ optical.
Disain
Valguskaabel on kiudoptiline kaabel, milles on valgusjuhe, mida ümbritseb kattekiht. Valguskiir siseneb kiudu ning peegeldub piki kiudu ümbritsevat kattekihti edasi.
TOSLINKi kaableid on kolme tüüpi:
Lüli (täpsustus)
Lüli on järk, osa, lõik. Sõna kasutatakse ka terminina:
TOSLINK
Disain
Täisplastkaablite südamikus on plastmassist kiud ning neid ümbritseb plastmassist kattekiht. Plastik kattekihiga kaablite südamik on puhtast ränist ning neid ümbritseb plastist kattekiht. PCF kaablid on loodud keskmise vahemaa ühenduste jaoks. Ränikaabli südamik ja kattekiht on mõlemad ränist ning on mõeldud pikkadeks ühendusteks. Nende kaablite andmeedastus kaod vähenevad loetud järjekorras. Üldiselt on kaablid täiesti plastist 1 mm südamikuga ning kvaliteetsemad kaablid on mitmekiulised kvartsist südamikuga, olenevalt vajaminevast ribalaiusest 20-125 Mb/s. TOSLINKi kaablid tavaliselt kuni 5 m pikkused, mille praktiline maksimum pikkus on, usaldusväärse ühenduse säilitamiseks, 10 m. Kuid uuematel koduelektroonika seadmetel on võimalik edukalt kasutada 30 m ühendust isegi odavate kaablitega. Kaablit on võimalik jäädavalt kahjustada, kui painutada seda liiga terava nurga ümber. TOSLINKI kaablid edastavad valgusimpulsse lainepikkusega 650 nm (~461,2 THz) ning seetõttu ei mõjuta neid maanduses olev müra ega raadiosageduslik interferents.
Mini-TOSLINK
Mini-TOSLINK on standardiseeritud pistikühendus, mis on väiksem kui tavaline kandiline TOSLINK pistikühendus ning on ka olemas adapterid, et ühendada täismõõdus TOSLINK kaabel Mini-TOSLINK pessa. Mini-TOSLINKi pistikühendus on peaaegu samas mõõdus, kui 3,5 mm pulkpistik. Mõnedel sülearvutitel ja kaasaskantavate digitaalse heli edastamise seadmetel, nagu Google Chromecastil, Apple AirPort Expressil ja iPod Hi-Fil on kaks ühes Mini-TOSLINK ja 3,5 mm pulkpistiku pesa, milles on võimalik kasutada mõlemat ühendust.
Gulbene
Gulbene (eesti keeles ka Kulna, võro keeles Kuľbina, saksa keeles Schwanenburg) on linn Lätis Vidzemes, Gulbene piirkonna keskus. 2009. aastani oli Gulbene rajooni keskus.
Gulbene on linn aastast 1928.
Linnast suundusid laiarööpmelised raudteeharud Pļaviņasesse, Ieriķisse ja Põtalovo suunas Venemaale. Liiklus toimub neist ainult esimesel, teistel on praeguseks rööpad üles võetud.
Gulbenes asuvad luteri ja katoliku kirikud. Luteriusu kirik rajati 1838–1843 endise Kulna piiskopilinnuse asukohale.
Linna lõunaosas asub Vana-Gulbene mõisa park, mitme säilinud kõrvalhoone ja kahe peahoonega.
Linna jalgpalliklubi FB Gulbene mängib Läti kõrgliigas. Samuti on kõrgliigas mänginud linna korvpalliklubi Gulbenes Buki.
Gulbene sõpruslinnad on Them Taanis ja Rietavas Leedus.
Clambake
"Clambake" on 1967. aasta USA muusikaline komöödiafilm, milles mängis ja laulis ka Elvis Presley. Filmi režissöör on Arthur H. Nadel ja stsenarist Arthur Browne juunior.
Gulbene
Gulbenest on pärist näiteks Oto Bērtiņš, Imants Kokars, Madara Līduma ja Ingus Pētersons.
Clambake
Selle filmi võtete ajal hakkas Elvist märgatavalt piinama tema filmide madal tase ning ta hakkas tunduvalt kaalus juurde võtma. Filmistuudio leidis, et ta kaalub lubamatult palju ja peab kiiresti alla võtma.
Gulbene
Kaitstavad objektid
Muinsusmälestistest on linnas riikliku kaitse all Kulna piiskopilinnuse asupaik. Linna lõunaosas asub samuti riikliku kaitse all olev Vana-Gulbene mõisa ansambel, sealhulgas park, kasvuhoone, maneež, lindla köök, valge loss ja laut, Gulbene riikliku kommerts- ja kaubanduskooli hoone, Gulbene luteri kiriku hoone, Gulbene raudteejaam ja Gulbene raudteetööliste koloonia kuus elumaja.
Clambake
Mark Knopfleri laulus "Back To Tupelo" nimetatakse filmi "Clambake" Elvise karjääri pöördepunktiks.
Gulbene
Kaitstavad objektid
Kohaliku kaitse all on mälestusmärk sõdades langenutele, Gulbene mõisa pesuköök, punane loss, valge lossi fassaad, juustuhoidla, ait, moonakamaja, metsavahi maja ja hambaarsti maja, luteri kiriku juures asuv kivisild, linna põhikooli hoone, kalmistu kabel, Gulbene luteri kiriku kolm ust, altar ning kantsel, Gulbene raudtee teemajake ja põllumajanduseltsi hoiulaenuühistu (hilisema Läti panga) hoone.
Looduskaitse all on Jaunezernieki kased, Raiņa iela saar, Raiņa iela lehis, Emze park ja kaks tamme aadressil Dzirnavu iela 6.
Clambake
Süžee
Scott Heyward on rikka naftaärimehe poeg, kes on tulnud kodust välja elu nautima ja avastama. Teel kohtab ta aga veesuusatreener Tom Wilsonit, kel naistega kuidagi ei vea. Scott ja Tom vahetavad kohad: Scott proovib Tomi asemel tööd ühes Miami hotellis suusatreenerina, Tom aga naudib elu rikka mehena. Scottile hakkab silma tüdruk Diane Carter, kes otsustab õnne proovida mootorpaadi võidusõidu tšempioni James J. Jamison III-ga. Scott aitab Diane'i sel ettevõtmisel, kuid armub ise tüdrukusse.
Eesti Keemiaselts
Mittetulundusühing Eesti Keemiaselts (lühend EKS) on Eesti Keemikute Seltsi ja Eesti Keemia Seltsi õigusjärglane. Eesti Keemikute Selts loodi vahetult pärast Vabadussõda. Asutamise ajaks on 21. juuli 1919, mil Tallinna-Haapsalu Rahukogu kandis selle ühingute ja koondiste registrisse. See oli esimene erialaselts vastselt iseseisvunud Eestis.
Eesti Keemiaselts koondab keemiaspetsialiste erinevatest valdkondadest, et arendada keemiateadust ja -haridust, propageerida rohelise keemia ja ringmajanduse põhimõtteid ühiskonna arengu ja heaolu hüvanguks. Selleks teavitatakse kogukonda keemiateaduse ja keemiatööstuse probleemidest, selgitatakse nende sisu ja pakutakse võimalusel sobivaid lahendusi. Selts korraldab konverentse, seminare, kokkutulekuid ja õppereise, levitab muul viisil keemiaalaseid teadmisi, loob ja levitab eestikeelset keemiaalast terminoloogiat ning sõnavara, osaleb koolide ning ülikoolide keemiahariduse edendamisel ja arendab rahvusvahelist koostööd keemikutega üle maailma.
Seltsi töövaldkonnad
EKS on assotsieerunud Eesti Teaduste Akadeemiaga 5.04.2011, koordineerib oma tegevust Euroopa Keemia Seltside Föderatsiooniga, Euroopa Keemia Inseneride Föderatsiooniga, Soome Keemia Seltsiga ja Ameerika Keemia Seltsiga.
Seltsi liikmeks vastuvõtmist võib taotleda iga vähemalt bakalaureusekraadiga isik, kes soovib arendada Seltsi eesmärkidega kooskõlas olevat tegevust. Seltsi noorliikmeks võib olla ka keemiaerialade üliõpilane. Seltsi vastuvõtmise otsustab Seltsi volikogu.
Ajalugu
Eesti Keemikute Selts (EKS) registreeriti Tallinna-Haapsalu Rahukogus 21. juulil 1919. See oli iseseisvunud Eesti esimene erialaselts. Seltsi algatajad olid Arnold Aljak, Jüri Annusson, Friederich Mirka. Eesmärgid olid põhikirja järgi Eesti keemikute ühendamine ühiseks kutsealaseks tööks, Eesti keemiateaduse ja -tööstuse ning majanduselu arendamiseks ja kutsealaste huvide kaitseks.
Aastatel 1941–1945 oli tegutsemine osaliselt peatatud. Riikliku Keskarhiivi vastus EKS-le (nr 7-2/86 13.03.1989): „Osa Eesti Vabariigi ajal tegutsenud seltse ja ühinguid said loa Saksa okupatsiooni ajal edasi tegutsemiseks. Nii on Tallinna prefektuuris 30.09.1943 registreeritud seltside ja ühingute nimekirjas ka Eesti Keemikute Selts, asukoht Tallinn, Suur-Karja 5-2“.
25. veebruarist 1945 tegutses ühing Üleliidulisele Teadus-Tehnilise Ühingu nõukogule alluva Eesti Teaduslik-Tehnilise Ühingu (ETTÜ) keemiasektsioonina (suunad: huvilistele keemiaalaste loengute, erialaste konverentside ja ekskursioonide korraldamine ning Tehnika Bülletääni keemiaalaste artiklite kirjutamine). 31. augustil 1955 loodi D. I. Mendelejevi nimelise Üleliidulise Keemia Seltsi Eesti Vabariiklik osakond. Aastatel 1981-1988 tegutsesid järgmised sektsioonid: ajaloo, keemiaõpetajate, polümeermaterjalide, põlevkivikeemia, tehnika, keskkonnakaitse, keemia nomenklatuur ja terminoloogia.
11. mail 1998 kanti Eesti Keemia Selts mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrisse. Sektsioonid: tööstuskeemia, keemiateadus, keemiaharidus, keemiaterminoloogia, keskkonnakeemia, teadus-tehniline info, välissuhted, keemiatehnika, looduslike ainete keemia, keemiaklubi. 1999. aasta aprillis liitus EKS Eesti Teadusseltside Säästva Arengu Nõukogu seisukohtadega.
15. juunil 2017 nimetati ühing Eesti Keemiaseltsiks.
Sündinud 17. augustil
''Siin loetletakse 17. augustil sündinud tuntud inimesi.
Mari
pisi|Nelja liiki marjad (suhteline suurus pildil erineb tegelikust). Paremalt päripäeva: viinamarjad, [[hurmaa, punased tikrid ja punased sõstrad (üleval)]] pisi|Mitut liiki "marjad", millest vaid üks ([[kännasmustikas) on botaanilise määratluse kohaselt mari. Pamplid on liitviljad, mis koosnevad paljudest luuviljadest, ning maasikad liitsed rüüsviljad.]] Mari on lihakvili, mis sisaldab arvukalt seemneid.
Eesti Mesinike Liit
Eesti Mesinike Liit (lühend EML) on 1992. aastal asutatud Eesti mesinike erialaorganisatsioon.
Mari
Tekkimise põhjal võib mari olla kas paljasvili või rüüsvili. Ülemise sigimikuga õiest moodustub paljasvili, näiteks hariliku kartuli mari või viinamari. Alumise sigimikuga õiest moodustub aga õiepõhja kaasabil rüüsvili, näiteks mustika mari või karusmari. Alumisest sigimikust moodustunud marjadel on otsas õiekatte kuivanud jäänused.
Kui sigimik on paljupesaline, siis on marjaski palju seemneid. Näiteks kartulil on õis kahepesaline, sparglil kolmepesaline, ussilakal neljapesaline ja pohlal viiepesaline.