cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti rahvusvärvid
Värvide kasutamise ajaloost
Sini-must-valge värvikombinatsioon oli tuntud ka väljaspool kodumaad. Kolmel Venemaal-olevate eesti asunduste laulupeol, mis korraldati Narvas 1912. aastal ja Suhhumis ning Krimmis 1914. aastal, esines laulukoore sini- must-valge lippude all ning Narvas oli osavõtja märgiks sini-must-valge rosett. Andmeid oli juba üksikute eestlaste poolt rahvusvärvide kasutamisest mitmel pool välismaalgi. Näiteks eestlastest sportlaste poolt Stockholmi olümpiamängudel 1912. aastal ja maadluse maailmameistri Aleksander Abergi poolt New Yorgis 1915. ja 1916. aastal toimunud maadlusvõistlustel.
Raadioga.1000
Raadioga.1000 või Nilz.1000 on Ülo Kiple "haiguste ravile" pühendatud polümorfne krüptiv mitte-destruktiivne residentne EXE-faile nakatav MS-DOSi arvutiviirus.
Eesti rahvusvärvid
Värvide kasutamise ajaloost
Vene kodusõja ajal pöördus enamus vene sõjaväes teeninud eesti sõjaväelasi, samuti palju eraisikuid tagasi kodumaale. Teepeal olles kandsid nad tavaliselt mingit rahvusvärvides märki. Kui Eestis rahvuslikke väeosi formeeriti, siis rakendati rahvusvärve juba ka auastmete või väeosade tunnustena ja suurem osa üksusi muretses omale sini-must-valge lipu. Vabadussõja ajal sai üldise tavaks, et rahvusvärve kasutati väga mitmesugustes kombinatsioonides nii õlakutel kui varrukatel, nii auastme kui väeosade tunnustena.
Iseseisvuse väljakuulutamine 1918. aasta veebruaris toimus mitmel pool juba rahvuslipu all. Kohe peale saksa okupatsiooni lõppu 21. novembril 1918 võeti Eesti Ajutise Valitsuse poolt riigilipuks sini-must-valge lipp ja see heisati Pika Hermanni torni Tallinnas 12. detsembril. 27. juunil 1922 võttis Riigikogu vastu Riigilipu seaduse, mille alusel sai Eesti riigilipuks taevasinine(rukkilillesinine)-must-valge lipp. Rahvusvärvide kasutamine muutus igapäevaseks ja laialdaseks, mistõttu oli hiljem Nõukogude režiimil sini-must-valge väljatõrjumisega suuri raskusi.
Raadioga.1000
Viirus on autori tunnistuse põhjal valminud 24. märtsil 1997 ning avalikus levis tõendamist leidnud sama aasta augustis.
Eesti rahvusvärvid
Värvide kasutamise ajaloost
Esimese Nõukogude okupatsiooni ajal eemaldati 6. augustil 1940 sinimustvalge lipp Pika Hermanni tornist. Igale demonstratsioonile sini-must-valgete värvide all, milliseid mitmel pool aset leidis, eriti Tallinnas ja Tartus, reageeriti arreteerimistega. Saksa okupatsiooni algusega 1941. aastal suvel ilmusid peidetud lipud uuesti välja, kuid teatud sündmustel oli siiski keelatud sini-must-valget kasutada: rahvuslikel meeleavaldustel ja riigilipuna.
Teise Nõukogude okupatsiooni ajal sini-must-valged keelustati ja värvikombinatsiooni kasutamise eest karistati. Kuid trikoloor jäi kindlalt eesti rahva hinge ning südamesse. Sini-must-valgeid värve peideti salajastesse peidupaikadesse, nende värvide nimel anti tõotusi, et võidelda ja vastu pidada. Sini-must-valgel polnud küll enam eluõigust, ent ta elas nende inimeste hinges, kes teadsid ja mäletasid.
pisi|vasakul|Eesti lipud [[Balti kett|Balti ketis]] Lääneriikides võis aga rahvusvärve vabalt kasutada. Eesti põgenikud viisid 1944. aastal kaasa paljude asutuste, organisatsioonide kuid ka isiklikke sini-must-valgeid lippe ja muid nendes värvides esemeid. Polnud eesti organisatsiooni välismaal, millel poleks rahvusvärvides lippu. Eriti populaarseks sai laualipp Pika Hermanni torni kujutaval alusel. Paljudes välisriikides tähistati 1959. aastal lipu loomise 75. aasta juubelit väärikalt. Eriti saab aga ära märkida III ESTO päevi Stockholmis 1980. aastal, kus terve kesklinn oli sini-must-valgete lippude ehtes ning seda ainult mõnisada kilomeetrit eemal kodumaast. See ei jäänud teadmata jääda ka Eestis.
Raadioga.1000
Nakatamine
Failide mitmekordse nakatamise vältimiseks määrab Raadioga.1000 nakatamisel faili muutmise aja sekundite väärtuseks 34, sest DOSi failihaldurid tüüpiliselt ei näita kasutajale sekundite väärtusi. Selle väärtuse kontrollimisega eristab viirus nakatatud faile nakatamata failidest. Siiski märgitakse nakatamisel 12 juhul 256-st sekundite väärtuseks 35, et võimaldada tõenäosusega 3/64 mitmekordset nakatamist.
Eesti rahvusvärvid
Värvide kasutamise ajaloost
pisi|Sinimustvalge heiskamine Toompeal 24. veebruari hommikul 1989. aastal, mis oli esimene kord pärast 1944. aastat, kui sinimustvalge jõudis [[Pikk Hermann|Pika Hermanni torni. Jaan Künnapi foto]] Okupeeritud Eestis heisati sini-must-valgeid lippe mitme aastakümne vältel salaja avalikesse kohtadesse. Üks silmapaistvamaid oli rahvuslipu heiskamine Tartus Vanemuise suure maja katusele 24. veebruaril 1977. Värvide legaliseerimine ei tulnud perestroika ajal lihtsalt. Avalöögi tegid noored, kes julgesid 21. oktoobril 1987 Võrus korraldada miitingu, kus lehvis sinimustvalge lipp. Järgmisena ilmusid sini-must-valged värvid rahva ette 1988. aasta aprillis Eesti Muinsuskaitse Seltsi viiendal kokkutulekul Tartus. Eriti märkimisväärne oli kokkutuleku lõpupäeval, 17. aprillil toimunud miiting Raadil, kus rahvusvärvid vabanesid mitmekümneaastasest täielikust rõhutusest. Järgnesid Tartu X levimuusikapäevad, kus kõlasid Alo Matiiseni viis isamaalist laulu ning sinimustvalge lipp lehvis juba üsna julgelt.
Tõeline vabanemine saabus 1988. aasta juunis. Ürituste kese oli kandunud Tallinna: öölaulupidu lauluväljakul, vanalinna päevade üritused, 17. juunil Lauluväljakul toimunud suurmiiting – ja kõikjal sini-must-valgete värvide all, kandes endas sõnumit, mida viidi laiali üle Eesti. 1988. aasta jaanipäeval oli kogu Eesti taas sini-must-valgetes värvides.
King Crimson
pisi|King Crimson (2003) King Crimson on Suurbritannia ansambel, üks progressiivse roki alusepanijaid ja tähtsamaid esindajaid. Selle asutasid kitarrist Robert Fripp ja trummar Michael Giles 1968. aastal. Nende esimest albumit "In the Court of the Crimson King" peetakse esimeseks progressiivse roki albumiks. Ansambli muusikas on ka tugevaid džässi, klassikalise muusika, new wave ' i, heavy metal ' i ja folkmuusika mõjutusi.
Stasi
pisi|Stasi embleem Stasi (lühend saksakeelsest ametlikust nimest Ministerium für Staatssicherheit 'riikliku julgeoleku ministeerium') oli aastatel 1950–1990 Saksa DV riiklik julgeolekuteenistus ning riigi kommunistlikule juhtkonnale ja riigikorrale lojaalsuse järelevalvet teostanud poliitiline politsei.
Raadioga.1000
Sümptomid
Viirus avaldab end 10. märtsil, aktiveerib CMOS-mällu talletatud parooli küsimise BIOSis ning lõpetab arvuti töö, näidates kasutajale kirja:
Kui CMOSi parooli pole määratud, siis peab kasutaja opsüsteemi või BIOSi seadistusrakenduse käivitamiseks sisestama tootja poolt määratud vaikimisi parooli. Kui parool oli määratud, aga hiljem tühistatud, siis on endine parool taas aktiveeritud ning kasutajalt oodatakse selle sisestamist.
Stasi
Stasi eellaseks oli 1946. aastal Nõukogude Sõjaväeadministratsiooni loodud Rahvamajanduse kaitse komisjon (Ausschuß zum Schutze der Volkswirtschaft), alates 1948. aastast nimega 'Rahvamajanduse Kaitse Peavalitsus' (Hauptverwaltung zum Schutze der Volkswirtschaft), mida juhatas Erich Mielke.
Raadioga.1000
Eripära
Viiruse eripäraks on selle aeglane polümorfsus, mistõttu viirusetõrjetarkvara kirjeldusbaasides jäeti koodi muutumine arvestamata, viiruse eri kujusid ei avastatud ning registreeriti baasides mõnda aega viiruse uute versioonidena.
Stasi
Pärast Saksa DV väljakuulutamist 7. oktoobril 1949 moodustati 1950. aasta 8. veebruaril Saksa DV Riikliku Julgeoleku Ministeerium, mille juhiks sai Wilhelm Zaisser ning tema asetäitjaks Erich Mielke.
Raadioga.1000
Eripära
Viiruse autor avaldas viiruse kommenteeritud lähtekoodi 1999. aastal avaliku omandina, kuid palus tuua koodi levitamisel seal ära tähekombinatsiooni "NiL". Autori kommentaaride järgi on viirus kirjutatud 4,77 MHz IBM XT peal Borlandi Turbo Assembleris, korralikult optimeeritud ja koodimisvigadeta ning sihipäraselt koostatud 1000 baidi pikkusena, et luua "vaese mehe" varjatuse-efekt (ingl k stealth), muutes nakatatud failide kasvamise hooletule inimsilmale märkamatuks.
Stasi
Stasi tegeles analoogselt NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komiteega välisluure, vastuluure ning riigi elanike lojaalsuse kontrolli ning ebalojaalsete isikute repressioonidega ning seda loeti kõige efektiivsemaks idabloki luureteenistuseks.
Raadioga.1000
Eripära
Viirus on ilmselt ainus tehnilises mõttes ainulaadne teadaolevalt Eestis kirjutatud ja avalikku levisse jõudnud viirus. Raadioga.1000 oli detsembris 2000 viirusetõrjetarkvara tootva ettevõtte F-Secure avalikus viiruste nimekirjas dokumenteeritud kui üks viiest Eestist pärit viirusest ning kirjelduses kinnitatakse, et kuigi tegu on lihtsa EXE-faili viirusega, siiski on seda raske tuvastada, sest see "muudab oma koodi väga aeglaselt". AntiViral Toolkit Pro kokkuvõttes aga kirjeldatakse Raadioga.1000 kui "ohtlikku mäluresidentset krüptitud parasiteerivat viirust", kuigi viirus on mitte-destruktiivne ega parasiteeri süsteemi märgatavalt rohkem kui mõni teine.
Stasi
1961. aastal oli Stasis 20 000 töötajat, 1971. aastal 45 500, 1982. aastal 81 500 ja 1989. aasta oktoobri lõpus 91 015. Lisaks aitasid jälgimisele kaasa 180 000 milleametlikku töötajat.
Raadioga.1000
Eripära
Toonaste kriteeriumide järgi oli Raadioga.1000 leidlikult minimalistlik kombinatsioon polümorfsusest, krüptimisest ja stealth-funktsioonist.
Stasi
Tegevus ja silmapaistvamad juhtumid
Pärast Guillaume'i tegevuse avastamist oli Willy Brandt sunnitud 1974. aastal erru minema.
Raadioga.1000
Motivatsioon
Autor on avaldanud viiruse kommenteeritud lähtekoodi CodeBreakersi e-zine'i 1999. aasta juunikuu numbris kaks aastat pärast viiruse käiku laskmist. Lähtekoodi kommentaarides vaatab ta hüvastijätukirja vormis tagasi oma tegevusele viiruste loojana, teatab, et loobub ilmselt peagi skeenes osalemisest, ning markeerib lühidalt oma vaateid viiruste kirjutamisele ning selle kultuurilise tähendusele.
Ta märgib, et ei pea end pseudonüümi taha varjuvaks autoriks, vaid viiruse masinformaadis käituskoodis esinev signatuur "NiL" on tema jaoks pigem koodnimi või märgistus "pisikeste iseend replitseerivate koodijuppide loomise harrastusele", tervitab teisi viirusekirjanikke ning kutsub neid jätkama head tööd, kuid hoiduma kahju tekitavate viiruste kirjutamisest. Ta kinnitab, et kollanoklik huvitumine asjadest, mille vastu pole enamikul inimestest huvi, on seotud teadmisega. Ka tunnustab ta viirusetõrjetarkvara väljatöötajaid, et need viirusekirjanike loominguga võideldes endale elatist teenivad. Lõpetuseks rõhutab ta, et pole oma väidetes teadmiste poole pürgimise ega viirusetõrjujate tegevuse kohta irooniline.
Codebreakersi e-zine'i samas numbris on avaldatud ka autori esimese, veebruaris 1997 avalikku levisse jõudnud viiruse "Tere.370" lähtekood, mille kommentaarides on toodud ära sama hüvastijätusõnum.
Aklaisciems
Aklaisciems (ka Aklais ciems) on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla kaguosas.
Küla jääb valla keskusest Mundigciemsist 6, piirkonna keskusest Talsist 14 ja Riiast 106 kilomeetri kaugusele.
Nõukogude perioodi algusaastatel oli küla Aklāciemsi külanõukogu halduskeskuseks. Külas asuvad Zviedri muinaskalmed on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.
Aklaisciemsis kasvav tamm ümbermõõduga 5,5 meetrit ja saar ümbermõõduga 3,64 meetrit on looduskaitse all.
Aastal 2017 oli külas 25 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 21.
Tivati vald
Tivati vald on 1. järgu haldusüksus Montenegros.
Vastak leheseis
pisi|[[Suur igihali|Suure igihali (Vinca major) lehed asetsevad vastakult]]
Vastak leheseis on leheseis, mille puhul lehed asetsevad varrel paarikaupa peegelsümmeetriliselt. Sel juhul öeldakse, et lehed asetsevad vastamisi või vastakuti või et lehed on vastakad.
Ottone Orseolo
pisi|Pietro II Orseolo ja Otto Orseolo Ottone Orseolo (ka Otto Orseolo, Urseolo; u 992 – 1032) oli Veneetsia doodž aastast 1008 kuni aastani 1026. Ta oli doodž Pietro II Orseolo ja Maria Candiano kolmas poeg. Otto sai doodžiks, kui ta oli 16 aastat vana. Ta oli noorim doodž Veneetsia ajaloos.
Varajane elu
Kui keiser Otto III ajutisel Veronas viibis, andis ta Verona margi aladel Veneetsia vabariigile palju privileege. Lisaks palus ta doodž Pietrol saata oma kolmas poeg Veronasse; seal täitis keiser leeritamisel ta toetaja rolli. Keisri auks anti Pietrole ka nimi Otto. Aastal 1004 rändas Pietro Otto oma vanima poja ja kaasdoodži Giovanniga Konstantinoopolisse, kus Giovanni abiellus Bütsantsi keisri Basileios II lähisugulase Maria Argyra'ga ja kus Otto sai mitu aunimetust.
Peale Giovanni ootamatut surma aastal 1006 tegi Pietro Ottost oma kaasdoodži. Ta koostas testamendi, millega ta andis suurema osa oma rikkusest vaestele ja kirikule ning lahkus kloostrisse, jättes Otto riiki valitsema. Kui Pietro aastal 1008 suri, jättis ta noore 16-aastase Otto riigi ainsaks doodžiks. Varsti peale oma isa surma abiellus Otto aastal 1009 Ungari suurvürsti Géza ning Adelaide tütrega, kelle nimi oli kas Grimelda või Gizella (sündis 989–992, suri 1026). Kuna Diakon Giovanni kirjutatud kroonika Chronicon Venetum lõppeb Otto valitsemisajal, on oluline tugineda hilisematele kroonikatele. Krooniku (ja doodži) Andrea Dandolo, kes kirjutas oma read 14. sajandi alguses, järgi oli Otto:
Valitsemine ja ametist kõrvaldamine (1008–1026)
Suurt osa Otto valitsemisajast saatsid skandaalid, kuna ta rakendas selgelt onupojapoliitikat, kindlustades mitmele oma sugulasele võimupositsiooni. Aastal 1017 suri Grado patriarh Vitale Candiano ja Otto määras vabasse patriarhaati ametisse oma vanema venna Orso Orseolo (Pietro teise poja), kes oli juba Torcello piiskop. Seejärel aga täitis ta vabaks jäänud Torcello ametikoha nii, et määras sinna oma noorema venna Vitale. Need teod maksid talle küll rahva toetuse, kuid veel ei nõutud meelepahaga tema ametist kõrvaldamist. Kui aga Otto ütles üles Aquileia patriarhi Poppo ametikoha, õhutas see veneetslasi Ottot ja Grado patriarhi Veneetsiast välja saatma; vahemikus 1022 kuni 1023 varjasid nad end Istrias. Kuid samal aastal hiljem rüüstas Poppo Grado patriarhi palee ja kiriku ning veneetslased kutsusid Otto ning Orso tagasi.
Aastal 1024 kinnitas paavst Johannes XIX Orso õigust Grado ametikohta hoida ja kinnitas tema patriarhitooli õigusi vis-à-vis Aquileia omaga. Ent Otto jätkas kirikuametite määramist nii enda kui ka oma perekonna hüvanguks ja Orseolo perekonna vaenlased Veneetsias asusid (koos rahva toetusega) teda aastal 1026 ametist kõrvaldama. Otto arreteeriti, tema habe aeti maha ja ta pagendati Konstantinoopolisse. Seal võttis teda hästi vastu tema vennanaise onu Konstantinos VIII, kes tühistas eelnevalt Pietro II valitsemisajal Veneetsia vabariigile antud kaubanduslikud privileegid. Otto aga ei olnud asjatult loonud häid suhteid Euroopa keisritega: sarnaselt Bütsantsile tühistas Veneetsia privileegid vastusena Otto ametist kõrvaldamisele ka Saksa-Rooma keiser Konrad II. Tema äi Horvaatia kuningas Stjepan I ründas Otto poja Pietro initsiatiivil Dalmaatsia rannikulinnasid, vallutades neist mitmed Veneetsialt.
Surm eksiilis (1032)
Vahepeal oli veneetslastel saanud küllalt Otto järel doodžiks saanud Pietro Barbolano'st ja nad kõrvaldasid aastal 1032 ka tema ametist. Otto vend Vitale, kes oli jätkuvalt ametis Torcellos, suundus Konstantinoopolisse, et püüda veenda oma venda uuesti doodži troonile asuma; sellal võttis valitsemise ajutiselt enda kätte Otto vend Orso Gradost. Vitale jõudis Bütsantsi pealinna kui Otto oli hinge vaakumas ja Otto jõudis enne Veneetsiasse naasmist surra. Kohe kui uudised Veneetsiasse jõudsid, loobus Orso oma ajutisest võimust kui tema sugulane Domenico (Norwich kasutab tema kohta väljendit "suguvõsa hämar võsu" ja McClellan'i järgi oli ta Otto noorem vend) proovis trooni enda kätte võtta. Ent see Domenicol ei õnnestunud ja veneetslased pöördusid Domenico Flabanico poole, kes oli doodž aastatel 1032 kuni 1043.
Otto poeg Pietro valitses hiljem Ungari kuningana. Ottol oli ka kaks tütart: Frozza Orseolo, kes abiellus Idamargi markkrahvi Albrechtiga, ja Felicia Orseolo, kes abiellus Nicolo Bembo'ga. Viimaste tütar Elena Bembo abiellus Zuane Michiel'iga, kes oli 33. doodži Vital I Michele ja Felicia Elena Cornaro poeg, ning nende poeg oli Veneetsia 35. doodž Domenico Michele.
The Bridge
The Bridge tähendab inglise keeles silda ja võib tähendada mitut asja:
Mazstende
Mazstende on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla keskosas.
Mazstende on tekkinud endise Mazstende karjamõisa (Mastenden) keskuse juurde.
Keraluga
Keraluga (Juncus conglomeratus) on loa perekonda ja loaliste sugukonda kuuluv püsik.
Valuutakurss
Valuutakurss muudab eri riikide valuutad ja nendes väljendatud hinnad omavahel võrreldavaks.
Eristatakse kinniskursse ja liugkursse. Liugkursiga valuutakursid määratakse kindlaks valuutaturul. Liugkursid on kasutusel alates 1973. aastast.
Rein Vihalemm
pisi|Rein Vihalemm Eesti filosoofia 7. aastakonverentsil Tartus 29. augustil 2011 pisi|Rein Vihalemm, 2012 Rein Vihalemm (9. detsember 1938 Pärnu – 18. juuli 2015 Tammiste küla, Sauga vald, Pärnumaa ) oli eesti teadusfilosoof, filosoofiakandidaat. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid keemia ajalugu ja keemiafilosoofia, Eesti teadusfilosoofia ajalugu ning Thomas Kuhni retseptsioon.
Maksebilanss
Maksebilanss on riigi residentide ja mitteresidentide vahelisi majandustehinguid kajastav register.
Rein Vihalemm
Elukäik
Rein Vihalemm lõpetas 1957. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli. 1963. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli keemia erialal, 1966. aastal aspirantuuri filosoofias. Ülikoolis oli ta kursusekaaslaste seas Jüri Kukk, kellest ta avaldas mälestusi ajakirjas Looming.
Maksebilanss
Oma majandusliku sisu järgi jaotatakse nimetatud tehingud tavaliselt jooksvateks (intresside ja dividendide saamine ning maksmine, kaupade ja teenuste ost ning müük) ning finantseerimistehinguteks (laenu andmine ja võtmine, otseinvesteeringud, finantsinstrumentide ost ja müük). Vastavalt sellele jaotatakse ka maksebilanss üldjuhul jooksev- ja finantskontoks (kapitalikontoks).
Rein Vihalemm
Elukäik
1969. aastal kaitses Vihalemm NSV Liidu Teaduste Akadeemia Filosoofia Instituudis kandidaadiväitekirja "Стадии развития учения о химическом сродстве с точки зрения основных ступеней познания" (juhendaja B. M. Kedrov). 1974. aastal atesteeris VAK ta dotsendiks.
Aastail 1966–2015 oli Vihalemm Tartu Riikliku Ülikooli (hiljem Tartu Ülikooli) filosoofiaõppejõud (1974–1992 ja 1997–2002 dotsent, 1992–1997 ja 2002–2004 teadusfilosoofia korraline professor, 1996–1998 sealsamas filosoofiaosakonna juhataja; 2005. aastast surmani erakorraline professor). Aastal 1992 rajas ta Tartu ülikooli teadusfilosoofia õppetooli. 2008. aastal, mil ta valiti emeriitprofessoriks, oli tema publikatsioonide koguarv 107. Vihalemm juhendas tervet rida magistri- ja doktoriväitekirju; tema juhendatavate seas olid näiteks Bruno Mölder, Jüri Eintalu, Leo Näpinen, Anto Unt ja Jaan Kivistik.
1979. aastast oli Vihalemm Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühenduse liige, 1996. aastast selle juhatuse ja 2001. aastast volikogu liige, seejärel teadusfilosoofia ja -metodoloogia sektsiooni esimees. Tartu Ülikooli filosoofia osakonna magistri- ja doktoriväitekirjade kaitsmisnõukokku kuulus ta alates selle asutamisest 1992. aastal, 1995–1998 oli ta nõukogu aseesimees ja 1998–2004 esimees. Rein Vihalemm oli ka Rahvusvahelise Keemiafilosoofia Seltsi asutajaliige (1997). 2005. aastast oli ta Eesti Maaülikooli Karl Ernst von Baeri maja teadusloo uurimise keskuse nõukogu liige.
Rein Vihalemm uuris teadusliku tunnetuse ajalugu ja metodoloogiat, epistemoloogiat, üldist teadusfilosoofiat, keemia ja selle ajaloo filosoofiat ning (teadus)filosoofia ajalugu (Eestis).
Vihalemm seisis eestikeelse teaduse eest, pidades oluliseks, et Eesti teadus ei muutuks ingliskeelseks. Samal põhjusel toetas ta aktiivselt Eesti filosoofia aastakonverentside püsimist eestikeelsena.
F-teadus ja teaduste liigitus
Rein Vihalemma liigituse järgi jagunevad teadused kol­meks: f-teadused (näiteks füüsika), loodusloolised teadused ja humanitaar-sotsiaaluuringud.
"Vihalemma loodud F-teaduse mudel aitas mõista, miks on just füüsika kujunenud etalonteaduseks ja kuivõrd see etalon on rakendatav kõigile teadustele," iseloomustati F-teadust kui teadusmudelit järelehüüdes Rein Vihalemmale Tartu Ülikooli kodulehel.
Praktiline realism
Rein Vihalemm pooldas teadusfilosoofias praktilist realismi, mis on iseloomustatav viie teesiga:
"1) teadus ei kujuta maailma, "nagu ta tegelikult on" jumala vaatepunktist;
2) tõsiasi, et maailm ei ole ligipääsetav sõltumatult teooriatest – või täpsemalt öeldes paradigmadest (praktikatest) – mida teadlased välja töötavad, ei tähenda, nagu Putnami sisemine realism (või sotsiaalkonstruktivism) oleks aktsepteeritav;
3) teadus kui teoreetiline tegevus on vaid üks aspekt sellest (teadusest) kui praktilisest tegevusest, mille põhivorm on teaduslik eksperiment, mis omakorda leiab aset reaalses maailmas, olles eesmärgipärane ja kriitiliselt teooriast juhinduv konstruktiivne, manipulatiivne, materiaalne sekkumine loodusesse;
4) teadus kui praktika on ka ühiskondlik-ajalooline tegevus, mis muu hulgas tähendab, et teaduslik praktika sisaldab ka normatiivset aspekti, ja see omakorda tähendab, et maailm, nii nagu ta on teadusele ligipääsetav, pole samuti normidest vaba;
5) kuigi mitte naiivne ega metafüüsiline, on see kindlasti realism, sest see väidab, et see, mis on teadusliku praktika kujul antud, on reaalse maailma aspekt."
Vihalemma lähenemise taustal on Karl Marxi praktika (ühiskondlik-ajaloolise praktika kontseptsioon, mida Vihalemm peab realistlikuks, täpsemalt materialistlikuks.
Lapik luga
thumb|Lapik luga
Lapik luga (Juncus compressus) on loa perekonda ja loaliste sugukonda kuuluv püsik.
Rein Vihalemm
Praktiline realism
Praktilist realismi võib vaadelda naturalismi liigina. See lähenemine lükkab tagasi mis tahes metafüüsilised alused. Vihalemm peab põhimõtteliselt praktilisele realismile vastavaks Joseph Rouse'i praktikapõhist teadusfilosoofiat ja radikaalset naturalismi.
Vihalemm nõustus paljus ka Ilkka Niiniluoto kriitilise teadusliku realismiga. Et teaduslikku maailmaseletust vahendab meie praktiline ja teoreetiline tegevus, on meie maailmakirjeldused ehk "maailmaversioonid" alati suhtelised (meie suhtes). Ent maailm ise ei ole suhteline: maailmaversioonid ongi maailma enese versioonid. Kuigi nad kujutavad maailma mõistestike, Kuhni mõttes paradigmade, mis tõlgenduvad praktikatena, kaudu, ütlevad nad midagi maailma enese kohta, nii nagu meie konstrueeritud teooriad, mis oma teoreetilistes mudelites sisaldavad eksperimentaalselt põhjendatud idealisatsioone, sest teoreetilised mudelid sarnanevad reaalsete süsteemidega. Niiniluoto keele- ja loogikakeskne lähenemine on Vihalemma meelest siiski liiga abstraktne, sest see ei põhine praktika kontseptsioonil. Niiniluoto pooldab tõe vastavusteooriat, praktiline realism võimaldab aktsepteerida deflatsioonilist tõeteooriat. Niiniluoto rõhutab ka, et on tähtis eristada identifitseerimata ja identifitseeritud objekte. Maailm ise sisaldab identifitseeritavaid mitteidentifitseeritud objekte, kuid mitte "ennastidentifitseerivaid" objekte; nad on potentsiaalselt identifitseeritavad meie poolt.
Vihalemm leidis kokkulangemisi praktilise realismiga ka Nicholas Maxwelli vaadetes, kuigi Maxwell ei lähtu sõnaselgelt praktikast. Praktiline realism kiidab heaks standardse empirismi kriitika, kuid praktilises realismis ei teki vajadust valida standardse empirismi ja metafüüsikat sisaldava teaduse vahel.
Poliitiline tegevus
Rein Vihalemm oli 1990. aastal asutatud Eesti Sotsiaaldemokraatliku Partei asutajaliige. 8. septembril 1990 toimunud kongressil, kus ühinesid neli sotsiaaldemokraatlikku parteid (Eesti Sotsiaaldemokraatlik Iseseisvuspartei, Eesti Sotsialistliku Partei Välismaa Koondis, Vene Sotsiaaldemokraatlik Partei Eestis, Eesti Demokraatlik Tööerakond), valiti Rein Vihalemm programmi- ja põhikirjakomitee liikmeks. Sotsiaaldemokraatliku partei liikmeks jäi ta surmani.
Tunnustus
Leedu filosoofiaajakiri Problemos nimetas Vihalemma 75. juubeliga seoses avaldatud artiklis teda Baltimaade kõige mõjukamaks teadusfilosoofiks.
Isiklikku
Rein Vihalemm oli luuletaja ja kunstniku Arno Vihalemma poeg, ajakirjandusteadlane Peeter Vihalemm on tema noorem vend. Rein Vihalemma abikaasa oli biokeemik Tiiu Vihalemm, sotsioloog Triin Vihalemm on nende tütar.
2007. aastal aitas ta korraldada isa maali- ja graafikanäituse kodulinnas Pärnus, mida nad olid Arno Vihalemma eluajal arutanud ka kirjavahetuses. 2011. aastal toimunud konverentsil "Muusad ja marionetid. Arno Vihalemm 100" kõneles Rein Vihalemm perekonna nimel, kinnitades, et "koju tagasi tulemise mõte ei kadunud nende perekonnas lõpuni".
Vihalemma hobi oli kalapüük.
Anadroomsus
Anadroomsus on ülessuunatus. Anadroomsuse vastand on katadroomsus.
INXS
pisi|vasakult J.D. Fortune, Kirk Pengilly, Tim Farriss, Jon Farriss ja Garry Gary Beers
1997. aasta turnee ajal tegi enesetapu nende laulja Michael Hutchence.
Aastal 2005 sai nende uueks solistiks kanadalane J. D. Fortune. Ta valiti 12-nädalase tõsielusarja "Rock Star: INXS" käigus. 2011. aastal lahkus ta bändist ning tema asemele tuli Ciaran Gribbin.
Biograafiad (E)
Biograafiad (E)
Katadroomsus
Katadroomsus on allasuunatus. Katadroomsuse vastand on anadroomsus.
Biograafiad (E)
El
Vaata Biograafiad (El)
Cartagena (Hispaania)
Cartagena on sadamalinn Hispaanias Murcia autonoomses piirkonnas. Asub Costa Cálidal, sügava lahe äärsel rannikutasandikul.
Biograafiad (E)
Er
Vaata Biograafiad (Er)
Cartagena (Hispaania)
Cartagena asutas 227 eKr Hasdrubal ibeeride asula kohale ja nimetas asula Kartaagoks (Qart Hadasht). Sellest sai kartaagolaste peamine tugipunkt Pürenee poolsaarel. 209 eKr vallutasid linna roomlased Publius Scipio Africanuse juhtimisel ja nimetasid linna Cartago Novaks. Diocletianuse ajal sai linn Vana-Rooma Hispania Carthaginensise provintsi pealinnaks. 711–1269 kuulus linn araablastele.
Linnas asub Hispaania mereväe suurim baas Vahemere ääres ja suur laevatehas.
Cartagenas on mere-, allveearheoloogia- ja arheoloogiamuuseum.
1990. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Valikturniiril osales 111 koondist.
Villa de Teror
Villa de Teror on parvlaev, mida opereerib Hispaania ettevõte Trasmediterránea.
Laeva tellis Soome laevafirma Viking Line ja selle nimeks pidi saama Viking ADCC (ehk All seasons Day Cruising and Commuting). Laeva valmides oli plaanis suunata see liinile Mariehamn–Kapellskär, kus see oleks asendanud Rosellat. Rosella taheti saata Indiasse lammutamisele.
Laeva hakkas ehitama Hispaania laevatehases Astilleros de Sevilla. Alus pidi valmima 2009. aastal, kuid tööde suure hilinemise pärast katkestas Viking Line 2010. aastal laevatehasega sõlmitud lepingu. Seejärel seisis alus 2013. aastani poolvalminult, kui see müüdi Factorias Vulcano laevatehasele. Uus laevaehitaja sõlmis 2017. aastal lepingu laevaoperaatori Trasmediterráneaga. Laev pidi valmima 2018, kuid jõudis teenistusse 2019. aasta keskpaigas.
Früügia
Früügia oli vanaaja maakond ja kuningriik Väike-Aasia loodeosas. Klassikalisel ajajärgul oli seal kuningriik. 12. sajandil eKr asustasid Anatoolia keskplatool endise Hetiidi suurriigi tuumikaladel Balkanilt tulnud hõimud, früüglased. Früüglased kuulusid tõenäoliselt indoeurooplaste hulka ja olid, kui uskuda kreeka ajaloopärimust, tunginud Väike-Aasiasse Euroopast umbes Trooja sõja aegadel.
thumb|left|Früügia (kollane), koos liidetud aladega (punane joon)
Früügia, mille pealinn oli Gordion, Früügia õitseaeg langes 8. sajandisse eKr, kui valitses kuningas Midas. Midase võimupiirid puutusid Anatoolia kaguosas kokku Assüüria omadega, lääne pool Anatoolias olid Midasel küllalt tihedad suhted kreeklastega.
Gordion Anatoolia keskplatoo loodeserval arenes 9. – 8. sajandil eKr tugevalt kindlustatud ja küllalt rahvarohkeks keskuseks. Hiljemalt 8. sajandil võtsid früüglased kasutusele foiniikia tähestikust tuletatud kirja.
7. sajandil eKr purustasid Früügia kimmerlased, kelle tagasitõrjumiseks lõi järgnenud samanimeline kuningas Midas liidu Assüüria kuninga Sargon II-iga. Gordion purustati kimmerlaste poolt ja Midas tappis end. Seejärel langesid Früügia alad Lüüdia ja hiljem Ahhemeniidide Pärsia võimu alla.
Makedoonia valitseja Aleksander Suure vallutuste ajal liideti alad Aleksander Suure impeeriumisse ja 2. sajandil eKr langes Früügia Pergamoni ja 133 eKr Vana-Rooma võimu alla Väike-Aasia provintsina.
Härmamäe vald
Härmamäe vald (ka Hermamäe ja Vaasovi vald, Hermamäe vald; saksa keeles Hermansberg) oli vald Virumaal Vaivara kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891.
Valla alal asus Härmamäe mõis ja Riigi mõis.
Šavniki vald
Šavniki vald on 1. järgu haldusüksus Montenegros.
Bungciems
Bungciems (ka Bungu ciems) on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla lõunaosas.
Küla jääb valla keskusest Mundigciemsist 7, piirkonna keskusest Talsist 9 ja Riiast 113 kilomeetri kaugusele.
Bungciemsis asub Bungi kalmistu. Kalmistut ühendab Dižstendega looduskaitsealune kaseallee.
Aastal 2017 oli külas 45 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 47.
Athena
pisi|Pallas Athena ([[Parmigianino)]]
Athena, Pallas Athena, (kreeka Αθηνη ; rooma vaste Minerva) on vanakreeka mütoloogias tarkuse-, julguse-, õiguse- ja õiglus ejumalanna. Ta on ka sõdalane ja kangelaslikkuse kaitsja.
pisi|Athenat kujutav [[reljeef]]
Athena on tuntud kui linnamüüride valvur. Talle on pühendatud Ateena linn ja ta on selle kaitsejumalanna. Athenat kujutatakse kunstis sageli aigise (rinnakilbi) ja harjaga kiivriga.
pisi|Pallas Athena ([[Rembrandt)]]
Legend räägib, et iidsetel aegadel, kui Ateena linna alles rajati, võistlesid kaks jumalat selle üle, kumb neist uut linna valvama hakkab. Need jumalad olid Athena ja merejumal Poseidon (Ateena linn asub teatavasti mere ääres). Otsustati, et linn antakse sellele jumalale, kes teeb linnarahvale kasulikuma kingituse. Poseidon lõi Ateena jaoks ilusa allika, aga selle vesi oli soolane ja ei kõlvanud juua. Athena aga kinkis linnale maailma esimese oliivipuu. See kingitus meeldis linnarahvale palju rohkem. Athena oli võistluse võitnud ja linn usaldati tarkusejumalanna hoole alla.
pisi|Oliivipuu [[Ateena akropol|Ateena Akropolis]]
Athena on ka kudumise patroon. Tema oli see, kes maailma esimesele naisele, Pandorale, kudumiskunsti õpetas. Ta kaitseb ka haridust, kunsti ja teadusi. Zeus hüüdis Athenat "öökulli silmseks" ning suhtus temasse kui lemmiklapsesse. Athena on isale eriti lähedane seetõttu, et ta sündis Zeusi peast: ühel päeval tundis Zeus kohutavat peavalu, ta kutsus sepp-jumal Hephaistose ja lasi tal oma pea lõhki lüüa. Sellest hüppas välja täisrelvis Athena. Athenal on ka prohvetlikud võimed, mida ta saab kinkida inimestele, kes talle meeldivad. Öökull on üks Athena sümbolitest ja seda lindu seostatakse tänapäevalgi tarkusega.
pisi|Öökull [[Minerva peopesal. Minerva kuju Louvre'i muuseumis.]]
Ungari parlamendihoone
pisi|Vaade parlamendihoonele üle [[Doonau]] pisi|Vaade kagust pisi|Parlamendihoone põhiplaan pisi|Vaade õhust Ungari parlamendihoone (ungari keeles Országház) on Ungari parlamendi Rahvuskogu jaoks ehitatud uusgooti stiilis uusrenessansliku kupliga hoone Budapestis.
Parlamendihoones töötab hoone valmimisest alates Ungari parlament. Hiljem on hoonesse mahutatud ka presidendi ja peaministri kantselei.
Parlamendihoones säilitatakse alates 2000. aastast ka Ungari kuningavõimu sümboleid.
Hoone kuulub koos kuningalossi ja teiste Doonau kaldal asuvate hoonetega UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Kui istungeid ei toimu, on parlamendihoone avatud ka külastajatele. Aastas käib hoones ekskursioonil umbes pool miljonit inimest.
Asukoht
Hoone geograafilised koordinaadid on.
Jõelt vaadeldav parlamendi läänekülg on paraadfassaad, peasissepääs on aga idaküljelt. Parlamendi vastas üle Lajos Kossuthi väljaku on etnograafiamuuseum ja põllumajandusministeerium, hoonest lõunas justiitsministeerium.
Ajalugu
pisi|püsti|Kuppel
Ehituse ettevalmistus
Otsus parlamendihoone ehitada tehti 1880. aastal. Samal aastal kuulutati välja arhitektuurivõistlus parima projekti saamiseks. Võistluse kuulutasid välja keiser Franz Joseph ja peaminister Kálmán Tisza. Parlamendihoonest Pestis pidi saama demokraatia sümbol, mis oli vastukaaluks kuningalossile teisel kaldal Buda mäe otsas.
Võistlusele laekunud 19 projekti hulgast valis žürii võitjaks Imre Steindli töö. Imre Steindl oli arhitektuuri õppinud mitmel pool Euroopas ja töötas tehnikaülikooli professorina. Projekti loomisel oli ta eeskuju võtnud uusgooti stiilis Londoni Westminsteri paleest. Tema projekti toetas teiste seas endine peaminister Gyula Andrássy, kes tihti Londonit külastas.
Ungari parlamendihoonet peetakse üheks paremaks eklektitsismi näiteks. Uusgooti üldilmega seguneb renessansi ning baroki ja isegi Bütsantsi stiili elemente. Sümmeetriline põhiplaan rõhutas parlamendi ülem- ja alamkoja võrdset rolli, nähes kummalegi ette identse tiiva.
Võistluse tingimustes oli kirjas, et ehituse juures tohib kasutada ainult Ungari ehitusmaterjale, kohalike ettevõtete teenuseid ja kohalikku tööjõudu. Kaunistuste kujundamisel tuli kasutada piirkonnale omaseid taimemotiive.
Parlamendihoone ehitati hoogsa majanduskasvu ajastul, aastatel 1885–1902. Samal ajal ehitati muu hulgas Kangelaste väljak, rajati Andrássy puiestee ja mitu silda üle Doonau ning avati Budapestis Euroopa mandriosa esimene allmaaraudtee. Ka parlamendihoone arhitektuurivõistlusel teise ja kolmanda koha saanud projektid läksid käiku. Ühe projekti järgi ehitati parlamendihoone kõrvale etnograafiamuuseum ja teise järgi põllumajandusministeerium.
Ehituse maksumuseks planeeriti 18,5 miljonit Austria-Ungari kuldkrooni, tegelikult läks hoone ehitamine maksma 38 miljonit krooni.
Ehitamine
pisi|Peasissepääs Oktoobris 1885 pandi parlamendihoonele nurgakivi. Ehitusplatsil töötas korraga keskmiselt tuhat töölist. Eemaldati umbes 176 000 m³ pinnast ja rajati 2–5-meetri paksune betoonvundament. Peamine ehitusmaterjal oli lubjakivi. Hoone pikkus on 268 ja laius 123 meetrit, kupli kõrgus 96 meetrit. Hoone pindala on 18 000 m² ja maht 473 000 m³. Ehitusel kasutati umbes 40 miljonit tellist ja üle poole miljoni tahutud ja voolitud kivi ning umbes 40 kg 22–23-karaadist kulda. Hoones on 27 väravat, 13 lifti ja 29 treppi.
Hoone kütte- ja ventilatsioonisüsteem oli omal ajal Euroopa moodsaim. Seda on aja jooksul uuendatud, aga põhimõtteliselt sama süsteem töötab siiani.
Parlamendihoone õnnistati sisse Ungari 1000. aastapäeval 1896. aastal. Lõplikult valmis hoone 1902. aastal.
20. ja 21. sajand
Teise maailmasõja ajal hävitati kõik Budapesti sillad, seetõttu ehitati parlamendihoone juurde ajutine sild, mis ühendas Kossuthi ja Batthyány väljakut. Lajos Kossuthi nime saanud silda kasutati kuni 1960. aastani. Parlamendihoone kõrval on mälestusmärk sillale.
Ungari Rahvavabariigi ajal ehtis kupli tippu suur punane viisnurk.
Alates 2000. aastast on parlamendihoone kuppelsaalis hoiul Ungari kuninglikud insiigniad – Ungari Püha kroon, skepter, riigiõun ja mõõk. Ungari Püha kroon ja teised insiigniad on mitu korda kaduma läinud, varastatud ja peitu viidud. Pärast teist maailmasõda anti need Ameerika Ühendriikide armee kätte hoiule, et neid Nõukogude Liidu eest varjata. Neid hoiti Kentucky osariigis Fort Knoxis koos USA kullareserviga. Võimusümbolid tagastati Ungarile 1978. aastal Jimmy Carteri algatusel.
Et hoone valmistati algselt pehmest lubjakivist, on ilmastikunähtused ja õhusaaste seda aja jooksul oluliselt kahjustanud ning fassaadi on korduvalt renoveeritud. Renoveerimise käigus asendatakse fassaadimaterjal vastupidavama lubjakiviga.
Arhitektuur
pisi|Peatrepp pisi|Kuppelsaal pisi|[[Ungari Püha kroon, skepter, riigiõun ja mõõk]] pisi|Istungisaal Põhiplaanilt on hoone barokne, väliselt domineerib üldilmes uusgootika, katuste juures on palju renessansielemente. Hoone on põhiplaanilt kahe pikema tiivaga sümmeetriline rist. Tiibade ristumiskohas on kuppel.
Hoone pikkus on 268 meetrit ja laius 123 meetrit. Kupli tipp ulatub 96 meetri kõrgusele. Ungari parlamendihoonest suuremad on ainult Rumeenia ja Hiina parlamendihoone. Hoone jagab Püha Istváni basiilikaga Budapesti kõrgeima hoone tiitlit.
Ruumid paiknevad neljal korrusel. Kokku on põrandapinda ligi 18 000 m². Hoone maht on umbes 473 000 m³. Hoonel on 27 sissepääsu ja kümme siseõue. Kokku on 691 koridoridega ühendatud ruumi, sealhulgas sadu kabinette. Treppe on kokku umbes 20 km. Treppe ja põrandaid katva punase vaiba kogupikkus on ligi 3 km.
Hoonel on 27 suuremat ja väiksemat rohkete kaunistustega torni. Teravkaarega akende ja sammastike ning ehisviiludega fassaadil on muu hulgas 90 valitsejate kuju, Ungari linnade ja maakondade vapid ning veesülitid.
Hoone idaküljel paikneva välistrepi kõrval on kummalgi pool lõvikuju. Béla Markupi loodud algupärased kujud hävisid teises maailmasõjas. Uued kujud valmistas József Somogyi.
Kuppelsaal
Kuppelsaal on parlamendihoone geomeetriline kese ja sümboolselt kogu Ungari keskpunkt. Saali keskel olevas klaaskapis säilitatakse alates 1. jaanuarist 2000 Ungari Püha krooni ja teisi insiigniaid, mis kuuluvad Euroopa vanimate hulka. Neid valvab pidevalt Ungari kaitseväe kroonikaardivägi. Kuplihall oli üks esimesi ruume, mis valmis ehitati. Seal peeti 1896. aastal ka hoone pühitsemistseremoonia.
Kuueteistnurkne kuppelsaal on ligi 27 meetri kõrgune. Seda katab 16 piilarile toetuvate kullatud võlviribide ja vitraažakendega kuppellagi. Kupli allosas on ringgalerii.
Piilaritel on 16 valitseja kujud ja vapid. Valitsejad on trepi vastast päripäeva lugedes Árpád, István Püha, László I, Kálmán, András II, Béla IV, Lajos I, János Hunyadi, Mátyás I, István Báthory, István Bocskai, Gábor Bethlen, Karl VI, Maria Theresia ja Leopold II. Kujude valmistamisel kasutati tsinki ja ungarlaste leiutatud materjali pürograniiti. Piilaritel on neli marmorist mälestusplaati, millest ühel on esitatud hoone ehitusandmed ning ülejäänutega on tähistatud Ungari 1000. aastapäeva ning asustust István Püha ja Ferenc Rákóczi vastu.
Istungisaalid
pisi|Raamatukogu lugemissaal Kuppelsaali keskelt avaneb lahtistest ustest vaade kummalgi tiival asuvatele istungisaalidele. Endises ülemkoja istungisaalis peetakse rahvusvahelisi konverentse. Lõunatiivas asub parlamendi istungisaal. Kuppelsaali ja istungisaali vahel on hall, mida kasutavad peamiselt ajakirjanikud. Ruumis paiknevate skulptuuride teemaks on tehnika, tööstus ja äri.
Istungisaali pikkus on 25 meetrit, laius 23 meetrit ja kõrgus 17 meetrit. Saalis on suurepärane akustika. Suurem osa mööblist ja kujunduselementidest on valmistatud slavoonia tammest. Istmed paiknevad hobuserauakujuliselt kaheksas reas ümber spiikripoodiumi. Sisemine istmerida, kus on sametkattega toolid, on ette nähtud valitsuse liikmetele. Parlamendiliikmete jaoks on 438 nahktooli. Spiiker ja ametnikud istuvad kõrgemal asetseva laua taga. Spiikri selja taga seinal on Ungari kuningakoja liikmeid kujutavad maalid ja kuninglikud vapid.
Põhjatiivas on endine ülemkoja istungisaal. Saali seinad ja vaibad on sinised. Skulptuuride teema on põllumajandus ja tööstus. Saalis on Zsigmond Vajda ajalooteemalised laemaalid.
Endise ülemkoja istungisaali eesruumis võib näha skulptuure, mis on valmistatud Zsolnay leiutatud keraamilisest materjalist pürograniidist. Ruumis on ka Euroopa suurim käsitöövaip.
Kolašini vald
Kolašini vald on 1. järgu haldusüksus Montenegros.
Normaal
Joone või pinna normaal mingis joone või pinna punktis on sirge, mis ristub vaadeldavas punktis vastavalt puutuja või puutujatasandiga.
The Fox Nation
The Fox Nation on Fox News Channeli hallatav uudiste veebisait, mis käivitati 30. märtsil 2009.
Diana
pisi|Antiikne [[mosaiik Dianast Sousse'is]] pisi|Diana kütina. [[Guillaume Seignac ]] Diana oli vanarooma mütoloogias jahijumalanna, kreeka jumalanna Artemise Rooma vaste.
Diana oli üks kolmest neitsilikust jumalannast koos Vesta ja Minervaga.
Diana oli Apollo kaksikõde ning Jupiteri ja Latona tütar.
Mõnikord nimetati Dianat lisanimega Lucina. Lucina oli sünnituse jumalanna ja sünnitajad palusid Dianalt abi. Lucina oli ka Jupiteri abikaasa Hera epiteet ja vahel peeti Lucinat eraldi jumalannaks, kuigi mitte nii sageli kui tema vastet vanakreeka mütoloogias Eileithyiat.
Erinevalt enamikust jumalatest, kes elasid Olümposel, elas Diana põhiliselt maa peal. Ta rändas mööda maad ja metsi ning tegeles küttimisega. Tema ümber oli kogunenud kaaskond, mis koosnes peamiselt nümfidest, aga nende seas oli ka surelikke. See oli puhtalt naistest koosnev seltskond, kus mehi ei sallitud. Kogu Diana kaaskond oli üldjuhul andnud vande, et ei käi meestega läbi, ei abiellu ega saa lapsi.
Diana kaitses oma kaaskondlasi, tehes seda vahel viisil, mis tänapäeval kummastav tundub. Kui Apollo hakkas jälitama Daphnet ja too Dianat appi kutsus, moondas Diana Daphne loorberipuuks. Analoogiliselt moondas Diana Arethusa, keda jälitas jõejumal Alpheus, allikaks ja viis selle ühtlasi Kreekast Sitsiilias Sürakuusas olevale Ortygia saarele.
Teine kuulus Diana kultusepaik oli Aricia lähedal. Aricia oli Rooma-lähedane väikelinn, mis tänapäeval kannab Ariccia nime ja on sisuliselt Rooma edelapoolne eeslinn.
Augustus pidas Dianat ja Apollot iseendale ja oma dünastiale lähedasteks jumalateks. Ta sidus nad sekulaarpühaga. Augustus muutis sekulaarpüha tähendust ja pani need sümboliseerima uue õnneliku aja algust. Ühtlasi kaotas Augustus tava tähistada sekulaarpüha iga 100 aasta järel, vaid sellest ajast peale tähistasid keisrid seda siis, kui see neile sobis.
Diana kultuuris
pisi|[[François Boucher. "Diana pärast suplust" (1742)]] Alates renessansist on Dianat sageli kujutatud kunstis, eriti kujutavas kunstis. Kunstnikele andis see võimaluse kujutada ilusat naist.
Diana atribuutideks on tavaliselt vibu ja nooled. Jahijumalannana kujutati teda vahel koeraga või äsjapüütud jahisaagiga. Kuna teda samastati kuujumalanna Lunaga, oli Diana atribuudiks ka Kuu, kõige sagedamini kuusirbikujuline ehe, eriti peaehe. Erinevalt teistest jumalannadest kujutati Dianat sageli saatjaskonnaga, mille moodustasid kaunid naised.
Prantsusmaal sai Diana kunstis eriti populaarseks Henri II valitsusajal, sest Henri armuke Diane de Poitiers kandis jumalannaga sama nime. Diana kujutised olid tähtsal kohal Fontainebleu, Chenonceau ja Anet' kossis. Neist viimane oli justkui Diana pühamu, sest selles oli kõikjal näha Diana kujutisi, millest suure osa modelliks oli Diane de Poitiers ise.
Versailles' lossi laskis Diana kujutistega kaunistada Louis XIV. Louis pidas end ise päikesekuningaks ja samastas end Apollo, Diana vennaga.
Diana on tänapäeval levinud eesnimi. Prantsusmaal kasutati nime Diane juba renessansiajal. Inglismaal hakati nime Diana kasutama 19. sajandil, USA-s 20. sajandi esimesel poolel. 20. sajandi teisel poolel levis see nimi üle maailma, sealhulgas Eestisse.
Roda JC
Roda JC (Eesti ajakirjanduses tihti Kerkrade Roda) on Hollandi linna Kerkrade jalgpalliklubi, mis hooajal 2009/10 mängis riigi kõrgliigas.
Ulcinji vald
Ulcinji vald on 1. järgu haldusüksus Montenegros. Vald piirneb idas Albaaniaga. Piir kulgeb mööda Bojana jõge.
70% valla elanikest on albaanlased.
Markus Wolf
Lapsepõlv
Markus Wolfi isa oli arst ja näitekirjanik, rahvuselt juut ja veendumustelt kommunist, mistõttu pidi pere 1933. aastal pärast seda, kui natsionaalsotsialistid võimu haarasid, Saksamaalt põgenema. Algul põgenesid nad Šveitsi, kust siirdusid 1934. aastal Moskvasse Nõukogude Liidu Kirjanike Liidu kaitse alla. Järgnesid noore Markuse kooliaastad Moskvas, kust pere evakueeriti teise maailmasõja alguses 1941. aastal Kasahstani.
Tegevus Nõukogude julgeolekuorganites
1943. aastal suunati Markus Wolf diktoriks Moskva Saksa rahvaraadiosse, kus ta osales Natsi-Saksamaa vastases Vaba Saksamaa Rahvuskomitee tegevuses. Pärast seda, kui Nõukogude väed olid Saksamaa okupeerinud, suunati Wolf samale tööle äsja vabastatud Berliini, kus ta kajastas raadios Nürnbergi protsessi.
Sügisel 1951 asutati Ida-Berliini poliitilise luure üksus. Markus Wolf oli üks selle kaheksast "asutajaliikmest".
1953. aastal sai Wolf pärast lühikest diplomaadikarjääri Stasi välisluurepeavalitsuse juhiks. Seda ametit pidas ta 34 aastat kuni pensionini 1986. aastal.
1990. aasta septembri lõpus sõitis Markus Wolf koos abikaasaga Austriasse ja sealt edasi Moskvasse. 1991. aasta septembris pöördusid nad tagasi.
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1715
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1715 on ÜRO Julgeolekunõukogu poolt 2006. aasta 9. oktoobril toimunud kinnisel istungil vastu võetud resolutsioon Lõuna-Korea kodaniku, Ban Ki-mooni kandidatuuri esitamiseks ÜRO Peaassambleele, kinnitamiseks ÜRO peasekretäri ametikohale ajavahemikuks 1. jaanuar 2007 kuni 31. detsember 2011.
Markus Wolf
Kirjandustegevus
thumb|right
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1715
ÜRO Peaassamblee kiitis neli päeva hiljem toimunud sümboolsel hääletusel ÜRO Julgeolekunõukogu otsuse heaks.
Heckscheri-Ohlini teoreem
Heckscheri-Ohlini teoreem on üks neljast kriitilisest Heckscheri-Ohlini mudeli teoreemist.
Teoreem väidab: Iga riik ekspordib kaupu, mis sisaldavad suurel hulgal antud maa külluslikku tootmistegurit ja impordivad kaupu, milles on suure osakaaluga antud maa napid tootmistegurid.
Suursoo küla
Suursoo küla on Harjumaa aasta küla 2018, asub Harju maakonna Rae vallas.
Külast voolab läbi Leivajõgi ja seal asub Jägala–Pirita kanal. Osaliselt jääb Suursoo territooriumile küla idaosas paiknev Paraspõllu looduskaitseala.
Suursoo ülevaade
Suursoo küla on üks Rae valla lõunaosariikidest, mis nagu nimigi ütleb, rajatud riigivanema Konstantin Pätsi käsul arhitekt Erika Nõva kujundusel 1932. aastal, just soode ja rabade keskele, poole tunni autosõidu kaugusele pealinnast. Küla majad on kõik veidi ühte nägu, mille vahel on nüüdseks looklemas sihvakad kaskede alleed ja mustkattega teed, millel võib kohata ratastel kilkavaid lapsi. Külaplatsi ehib uhke külakiik ning külas võib veel kohata mustavalgekirjut lehmakarja ja siniselt tossavat Belarussi traktorit. Olemas on internet, kuid puuduvad poed, bussipeatused ja pangaautomaadid. Suursoo külal on hulganisti traditsioone, mis liidavad kogukonda: ühised väljasõidud, hommikused üleslaulmised, uute ilmakodanike vastuvõtt hõbelusikal, tänuõhtud, pööripäeva lõkketraditsioonid jpm.
Projekti "Eesti Vabariik 100" raames said kõik Suursoo suitsud oma kinnistule pidurüüks lehvima sinimustvalged lipud ning ühe kena arukase, loodud alleesse, mis on tähistatud EV 100 igas külas plaadiga.