cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaneel
Omadused
Kaneeli kvaliteeti hinnatakse spetsiaalse mõõtühikuga ekelle. Parima kaneeli hinne on 00000. Mida vähem nulle, seda kehvem kvaliteet.
Kõrge kvaliteediga Sri Lanka kaneelil on väga õhuke sile koor, mis on helekollakaspruuni värvi, lõhnab väga hästi ning maitseb eriti magusalt, soojalt ja aromaatselt. Maitse annab kaneelile kaneeliõli (üks eeterlikke õlisid), mida ta sisaldab 0,5–1%. Selle õli valmistamiseks kaneelikoort tambitakse, leotatakse merevees ning seejärel destilleeritakse kiiresti. Õli on kuldkollane, kaneelilõhnaga ja väga kuuma aromaatse maitsega. Tema põhikomponent (75%) on kaneelaldehüüd, mis annabki kaneelile terava maitse ja lõhna. Seismisel seob ta hapnikku, muutub tumedamaks ning tekivad vaikained.
Kaneel ja kassia
Kaneel on palju väärtuslikum kui kassia, sest viimase lõhn on teravam. Kaneeli võidakse siiski kassiaga asendada või kassia hulka lisada. Tavaliselt on kaneelipulber kassiaga segatud, nii et kaneeli ennast on seal vähe.
Hakkliha
Valmistamine
Koduköökides valmistatakse hakkliha kas vändaga hakklihamasinaga või elektrilise köögikombaini lisaseadmega.
Mäeküla asum
Mäeküla küla järgi on nimetatud Billingeni lademe Leetse kihistu Mäeküla kihistik.
Ajalugu
Mäeküla kunagine kõrts toimis ka tee- ja öömajana. Kõrtsisaal ja ööbimisruumid olid ehitatud palkidest, muud ruumid laotud paekivist. Hoones oli ka osa, mida nimetati poeruumiks ning kus müüdi kompvekke, küpsiseid, viina jm. Teeolud olid Mäeküla piirkonnas sageli väga kehvad ning kuni Eesti Vabariigi algusaastateni oli talupoegade kohustuseks hoida teid korras.
Hakkliha
Standardid
Inimeste tervislikku seisundit silmas pidades on hakkliha tootmisele paljudes maades kehtestatud mitmesugused erinõuded ja standardid. Nii on Canadian Food Inspection Ageny kodulehel toodud Kanada hakklihastandardid :
Kaneel
Kaneel ja kassia
Tervet kaneeli- ja kassiakoort (Cinnamoni cassiae cortex) on küllaltki hõlbus eristada, ja ka nende mikroskoopilised omadused on üsna erinevad. Kui peenestatud koort töödelda jooditinktuuriga (tärkliseproov), siis kõrge kvaliteediga puhta kaneeli puhul suurt mõju ei ole, kassiasisalduse korral aga tekib sügavsinine tint, mille värvuse intensiivsus oleneb kassia osakaalust segus.
Hakkliha
Eriomadused
Et hakklihas on lihaskiud väikesteks tükkideks tükeldatud, valmivad hakklihatoidud palju kiiremini kui terveid lihatükke sisaldavad toidud. Hakkliha võib süüa ka toorelt (tartarpihv).
Riknemine
Et hakkliha pind on suurem kui tavalisel lihal ning rakumembraanid on osaliselt purustatud, rikneb toores hakkliha väga kiiresti. Sellepärast on paljudes riikides välja töötatud hakkliha müümise eeskirjad. Näiteks Saksamaal tohib pakendamata hakkliha müüa ainult valmistamise päeval.
Bakterid
Hakklihas leiduvad bakterid, viirused, seened jms olenevad hakkliha valmistamisel kasutatavatest loomaliikidest, aga ka indiviididest. Enamik haigustekitajaid suudetakse elimineerida kuumtöötlemise käigus. Hakklihas suhteliselt kiiresti levivate ning inimesel haigusi tekitada võivate bakterite seas on soolekepike (Escherichia coli) , salmonellabakterid ja listeeriabakterid. Et bakterite paljunemist takistada ja sellega ka säilivust parandada, on tehtud katseid hakkliha tööstuslikul tootmisel lisada sinna piimhappebaktereid nagu jogurti ja juustu puhul.
Toorained ja liigid
thumb|Tööstuslikult valmistatud veisehakkliha Hakkliha valmistatakse sea, looma- (sh vasika-), lamba-, uluki- ja linnulihast (sealhulgas kanalihast).
Kaneel
Ostmine ja säilitamine
Kaneeli müüakse kas kaneelipuukoore pulgakestena (kaneelikangidena) või pulbriks jahvatatuna, mõnikord ka suhkruga segatult. Kaneelipulber on hinnalisem kui -kangid. Mõlemaid tuleb säilitada õhukindlalt suletuna jahedas ja pimedas kohas.
Kasutamine
pisi|Kaneelirullid
Kaneeli kasutusvaldkond on väga lai. Sellega maitsestatakse magustoite, küpsetisi, kooke, šokolaaditooteid, puuviljamahlu, hõõgveini, teed ja mett.
Hakkliha
Toorained ja liigid
Kõige levinumad on Eestis seahakkliha, veisehakkliha ja nende segud (seguhakkliha, kodune hakkliha). Levinud on ka kanahakkliha.
Kaneel
Kasutamine
Kaneeli tarvitamine on eriti levinud riisipudru, mannapudru, rabarberikisselli, küpseõunte ja mitmesuguste küpsetiste juures.
Kaneel on asendamatu õunaroogade maitsestajana, kaneelikoort võib tihti leida ka marinaadidest. Idamaises köögis lisatakse kaneeli ka liha- ja kalaroogadele, pilafile ja karrile.
Hakkliha
Toorained ja liigid
Lambahakkliha kasutatakse eelkõige ida ja idamõjulistes köökides.
Hobusehakkliha kasutatakse eelkõige Kesk-Aasias ja maades, kus hobuseliha söömine on levinud.
Kaneel
Kasutamine
Kaneelijäätmetest valmistatavat kaneeliõli kasutatakse paljude likööride aromatiseerijana ja lõhnaainena parfüümide valmistamisel. Kaneeliõli kuulub ka koolajookide, limonaadide ja närimiskummi koostisse.
Samuti kuulub kaneel lahutamatu osana piparkoogi- ja hõõgveinivürtsi koostisse, kaneelita ei saa läbi ka paljud aasia maitsesegud, näiteks garam masala.
Hollandis armastavad lapsed sooja riisi või, suhkru ja kaneeliga.
Ammustel aegadel leidis kaneel kasutamist armujookides ja parfüümina.
Paiguti kasutatakse kaneelilehti samamoodi nagu loorberilehti.
Eduard Bakis
Eduard Bakis (21. mai 1900 Eesti – 4. jaanuar 1970 Ameerika Ühendriigid) oli Eesti rakenduspsühholoog.
Hakkliha
Toorained ja liigid
Ulukihakkliha ja linnuhakkliha kasutatakse tööstuses enamasti lihatoodete valmistamiseks. Näiteks Saksamaal on neid trihhinella- ja salmonellaohu tõttu keelatud toorel kujul müüa.
Kaneel
Kasulikud omadused
Kaneeli raviomadusi kiitis juba Hippokrates 2500 aastat tagasi.
Hakkliha
Toorained ja liigid
Jaapanis kannab hakkliha nimetust ka kalalihast valmistatud hakkmass.
Kaneel
Kasulikud omadused
Kaneeli igapäevast tarvitamist koos vedelikuga on soovitatud skorbuudivastase vahendina.
Hakkliha
Hakkmass
Hakklihast valmistatakse veel kolme sorti hakkmasse: naturaalne hakkmass, lihthakkmass, knellmass.
Eduard Bakis
Elulugu
Eduard Bakis (ka Bakkis), kes oli rahvuselt lätlane, sündis Pärnus vedurijuhi pojana. Tema vanemad olid Julius-Eduard Bakis ja Elise Kaukit.
Mäeküla asum
Ajalugu
Suurem osa Mäekülast liideti 1975. aastal Tallinna linnaga, Paldiski maanteest loodesse jääv osa liideti Laabi külaga.
Kaneel
Kasulikud omadused
Suhkurtõbe (tüüp 2) põdevate patsientidega tehtud katsetes ilmnes, et nendel, kes võtsid päevas sisse mõne grammi kaneeli, oli vere glükoosisisaldus 20% väiksem kui kontrollrühmal. Osalt koguni haiguse sümptomid kadusid. Kaneeliravi lõpetamisel tulid kaebused kohe tagasi.
Eduard Bakis
Elulugu
Eduard Bakise koolitee algas aastal 1908, mil ta asus õppima Mõisaküla eraalgkoolis ja see jätkus Mõisaküla eraprogümnaasiumis kuni 1913. aastani. 1918. aastal lõpetas Valga reaalkooli. Aastatel 1919–1920 võttis Bakis osa Eesti Vabadussõjast. 1920. aastal astus ta Tartu Ülikooli Matemaatika-loodusteaduskonda, kust ta 1921. aastal läks üle Filosoofia teaduskonda. 1923. aastal asus Bakis tööle vastloodud eksperimentaalpsühholoogia laboratooriumis. Filosoofia teaduskonnas õppis ta vaheaegadega kuni 1934. aastani, mil lõpetas ülikooli cum laude. Magistrikraadi sai ta filosoofia alal, kaitstes lõputöö teemal: "Eksperimentaalne uurimus alkoholitarvitamise läbi hingeelus esile kutsutud jäädavaist muudatusist", mille eest ta võitis ka filosoofia teaduskonna konkursil esimese auhinna. Tema magistritöö retsensentideks olid professor Konstantin Ramul ja eradotsent Walter Freymann ning selle hindeks oli "väga hea". Doktorikraadi sai ta 1943. aastal.
Kaneel
Kasulikud omadused
Peale selle vähendab MHCP rasva- ja kolesteroolisisaldust veres.
Kumariin (fütokemikaal mida leidub ka maasikates, kirssides, mustades sõstardes, aprikoosides jpt taimedes) on verd vedeldava, seente- ja kasvajavastase toimega.
Eduard Bakis
Elulugu
Eduard Bakis oli Tartu Ülikooli õppejõud. 1938., 1939. ja 1940. aasta kevadsemestritel pidas Bakis loenguid majanduspsühholoogiast Tartu Ülikooli Majandusteaduskonnas. Aastatel 1934–1938 pidas ta psühholoogialoenguid Tartu Rahvaülikoolis. 1937. aasta novembris pidas Bakis Eesti Karskusliidu palvel Tartus loenguid teemal "Reklaami- ja propagandapsühholoogia". 1938. ja 1939. aastal pidas ta loenguid Eesti Õpetajate Liidu korraldatud õpetajate täienduskursustel ja esines ettekannetega XV ja XVI Eesti Arstide päevadel. 1939. aastal ja 1940. aasta esimesel poolel võttis Bakis osa Ratsionaliseerimise Komitee tööst kutsenõustamise korraldamise ja koolimööbli standardimise küsimustes. Ratsionaliseerimise Komitee ja Eesti Majandusteadlaste Seltsi kutsel esines ta ettekannetega Tallinnas. 1942. aasta märtsis ja aprillis pidas ta loenguid Eesti Rahvaülikoolis Tartu Õdede Koolis. 1941/42. õppeaastal koostas Bakis Haridusdirektooriumi Rahvusteaduste alaosakonna soovil mõningate uurimistööde projekte. 1938. aastal tõstatas Haridusministeerium küsimuse Eestisse Psühhotehnilise instituudi asutamise kohta ning sellega seoses lähetati Bakis Ülikooli Valitsuse ülesandel Riiga Psühhotehnilise Instituudi ja Spordipsühholoogia Laboratooriumiga tutvuma.
Hakkliha
Hakkmass
Hakkmassidest valmistatakse hakklihatooteid, näiteks frikadellid ja pelmeenid valmistatakse knellmassist.
Eduard Bakis
Elulugu
Lisaks teadustööle ja õppejõuks olemisele osales Eduard Bakis ka ühiskondlikus elus. Ta oli Akadeemilise Filosoofia Seltsi Juhatuse liige alates 1926. aastast ja Tartu Ülikooli Assistentide Koondise juhatuse liige aastatel 1936–1940. Lisaks oli ta Tartu Ülikooli Nõukogu liige assistentide esindajana 1940. aasta I semestril ja Eesti Majandusteadlaste Seltsi liige aastatel 1939–1940.
Nõukogude okupatsiooni ajal aastal 1944 põgenes 47% Tartu Ülikooli õppejõududest ja teadlastest Eesti rannikualadele. Eduard Bakis emigreerus Saksamaale. Aastatel 1946–1948 töötas ta Pinnebergis ja Hamburgis Balti ülikooli psühholoogiaõppejõuna ning uuris samal ajal Saksamaa põgenikelaagrites põgenike olusid ja kohanemist.
Aastal 1949, kui Balti ülikool suleti, siirdus Bakis Ameerika Ühendriikidesse, kus ta töötas aastatel 1950–1970 Sterlingi kolledži õppejõuna, eksperimentaalpsühholoogialabori teadurina ja psühholoogiaosakonna juhatajana. Rakenduspsühholoogina uuris ta postiametnike ning talutööliste töökorraldust ning otsis mooduseid, kuidas seda tootlikumaks muuta. Lisaks uuris ta ka lasteraamatute trükitehnikat ning paguluses olles põgenike hingeelu ja kohanemist. Ameerika Ühendriikides elades avaldas ta pseudonüümi Jaan Pagulane all artikleid ajakirjas Tulimuld.
Hakkliha
Hakklihatooted
Hakklihatoodete seas on tuntuimaks frikadellid. Hakklihast valmistatakse ka mitmesuguseid vorste.
Eduard Bakis
Elulugu
Eduard Bakis suri Sterlingis (Kansas, USA) aastal 1970 kopsupõletiku tüsistuste tagajärjel.
Tartu Ülikooli Eksperimentaalse Psühholoogia ja Pedagoogika Laboratoorium
1921. aastal asutas Konstantin Ramul Tartu Ülikooli juurde eksperimentaalpsühholoogia ja pedagoogika labori. Ülikooli valitsuse loal nimetati laboratoorium 1938. aastal ümber Psühholoogia Instituudiks ning 1940. aastal Psühholoogia ja Psühhotehnika Instituudiks. Laboratoorium avati 1922. aastal ning selle juhatajaks valiti professor Ramul.
Olles ise alles üliõpilane, kandideeris Eduard Bakis Ramuli kaastööliseks ning 1923. aasta septembris kinnitati ta laboratooriumi ajutiseks abijõuks kuni 1931. aasta septembrini. Tema ülesannete hulka kuulusid tehnilised ettevalmistustööd praktilisteks töödeks ja katseteks. Pärast ajutise abijõu töökohta kandideeris Bakis edukalt nooremassistendi kohale. Sellel tööpostil oli Bakis kuni 10. novembrini 1940. Aastatel 1940–1942 oli Bakis pedagoogika kateedri õpetaja ja 1942. aasta suvest töötas ta edasi vaid vanemassistendina. 1943. aastal kinnitati ta kaheks aastaks Tartu Tööstus- ja Majandusõpilastekooli Meistriteklassi õpetaja kohusetäitjaks. Selleks ajaks oli Bakisest saanud Ramuli üks kõige lähedasemaid ja usaldusväärsemaid kolleege. Ramul määrati Eduard Bakise kompetentsi küsimuse arvamusavaldajaks, kui Eduard Bakis kandideeris Psühholoogia ja Psühhotehnika Instituudi assistendi kohale. Oma hinnangut kajastavas kirjas kirjeldab Ramul Bakist kui oma ala suurepärast esindajat ning kiidab tema teaduslikke ja populaarteaduslikke töid.
Hakkliha
Täidisena
Hakkliha sisaldavad ka kebabid.
Eduard Bakis
Tartu Ülikooli Eksperimentaalse Psühholoogia ja Pedagoogika Laboratoorium
Eduard Bakise töö psühholoogia laboratooriumis on kõige tähtsam osa tema teaduslikust tegevusest.
Tööd
Ajakirjas Kasvatus on 1938. aastal ilmunud Eduard Bakiselt neli psühholoogia õpetamise metoodikat käsitlevat artiklit:
Ajakirjas Tervis on avaldatud üheksa Eduard Bakise artiklit, mis moodustavad tähtsa osa tema publikatsioonidest:
Ajakirjas Akadeemia ilmus Eduard Bakiselt kokku viis artiklit, millest üks on kirjeldav ja ülejäänud neli on teaduslikud:
Ajakirjas Tulimuld ilmus Eduard Bakise sulest 18 esseed, kõik pseudonüümi Jaan Pagulane all. Teistes ajakirjades avaldatud artiklitega võrreldes on need esseed hoopis voolavama ja jutustavama stiiliga, hõlmates aktuaalseid teemasid žanriliselt lühijuttudest kuni isiklike vaatlusteni.
Hakkliha
Kattena
Hakklihast valmistatakse mitmete pitsade ja lahtiste lihapirukate katteid.
Kaneel
Droog
Droogina kasutatakse kaneelipuu koort (Cinnamomi cortex). Kaneel suurendab söögiisu ning soodustab seedimist ja vähendab kõhugaase.
Boriss Gridin
Boriss Gridin (ka Boris Griidin; 11. aprill 1910 Moskva – detsember 1942 Velikije Luki all) oli Eesti poksija.
Hakkliha
Hakkliharoad
Hakkliharoogadena peetakse silmas toitusid, kus hakkliha on kas peakoostisaine või oluline koostisaine. Eestis valmistatakse toorest hakklihast nii profiköökides kui ka koduköökides sageli muuhulgas hakklihakastet, kotlette (hakk-kotlette), ühepajatoitu, hakkliha kapsastega jt.
Mäeküla asum
Elanikkond
Mäeküla asumit eristab teistest Tallinna asumitest väga väike elanike arv.
Boriss Gridin
Ta hakkas poksimisega tegelema 1927. aastal Tallinna Poksiklubis, tema treener oli Nigul Maatsoo.
Hakkliha
Hakkliharoad
Hakkliharoogade seas on ka hakkbiifsteek, hakkšnitsel, pikkpoiss, hakkrulaad, lihapallid, Lindstromi pihvid (Biff a la Lindström)
Mäeküla asum
Territoorium
Tänapäeval on Mäeküla asumis peamiselt laokompleksid ja kaubanduskeskused, lisaks asub seal Tallinn-Harku Aeroloogiajaam. Mäeküla territooriumile jääb Mäeküla mets, asumi idapiiril asub kergliiklejatele mõeldud Harkumetsa tee. Asumit läbib ka Järveotsa oja.
Mäeküla asumi tänavad
Mäeküla asumis on Harkumetsa tee, Härgmäe tänav, Karjatse tänav, Mäeküla tänav, Mäevälja tänav, Paldiski maantee, Piimamehe tänav, Rehelepa põik, Rehelepa tänav, Tähetorni tänav, Veerme tänav ja Ääre tänav.
Boriss Gridin
Gridin oli Eesti meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1931. aastal ja kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 53,5 kg) 1937. aastal.
Hakkliha
Loetelu
Kauplustes müüakse hakk-kotlette ja hakkpraadi.
Kaneel
Annustamine
Ühekordseks annuseks 0,5–1 grammi ja päevaannuseks 2–4 grammi droogi või 1–2 tilka eeterlikku õli.
Vastunäidustused
Kaneeli ei soovitata droogina kasutada raseduse ajal ja ka neil, kellel esineb ülitundlikkust kaneeli suhtes.
Eeterlik õli
Kaneeliõli on eeterlik õli. See mõjub tugeva antiseptikumina, soojendab kogu keha ning stimuleerib südametegevust ja vereringet. Seda on kunagi peetud külmetusevastaseks ravimiks.
Boriss Gridin
Gridin kuulus kuus korda Eesti koondisse. Ta osales kolm korda Eesti-Soome maavõistlustel (1933–1934 ja 1938) ning kaotas kõik oma kohtumised. Ta osales ühe korra Eesti-Läti maavõistlustel (1935) ning võitis oma kohtumise. Ta osales kaks korda Eesti-Poola maavõistlustel (märts ja detsember 1938) ning kaotas mõlemad kohtumised.
Hakkliha
Valmistusviisid
Hakkliharoogade levinumad valmistamismeetodid on keetmine, praadimine, grillimine, hautamine, ahjus küpsetamine, kiirkeedupotis valmistamine ja aurutamine.
Eduard Bakis
Tööd
Ajalehes Postimees avaldatud kuulutused ja artiklid:
Artiklite kogumikus "Yearbook of The Estonian Learned Society in America" ilmunud artikkel:
Väljaandes "Flight and resettlement" avaldatud uuring:
Veel avaldatud artikleid ja kirjutisi:
Isiklikku
Eduard Bakis abiellus 17. jaanuaril 1933 Linda Luigaga (1902–1992), kes oli elukutselt õpetaja. Neil sündis kolm last: Raimo (1933), Marju (1935) ja Urve (1937).
Kaneel
Eeterlik õli
Kaneelikoore eeterlik õli sisaldab kaneelaldehüüdi, tsinnamaldehüüdi, eugenooli, metüüleugenooli, safrooli, tsinnamüülatsetaati, tsinnamüülalkoholi, kaneelhapet, tsineooli, kamprit, bensaldehüüdi, kumiinaldehüüdi, pineeni, vaiku, lima, tärklist, tanniine jpt aineid.
Insektitsiid
On leitud, et kaneeliõli on väga tõhus insektitsiid. Ta sisaldab vähemalt nelja toimeainet (eriti kaneelaldehüüdi), mis juba väga väikestes kogustes tapavad putukaid vastsestaadiumis: kontsentratsioonist 29 ppm piisab, et tappa 24 tunni jooksul pool töödeldud sääsevastsetest. Tavapärast pestitsiidi DEET läheb selleks tarvis kontsentratsioonis üle 50 ppm. Praegu uuritakse, kas kaneeliõli toimib ka repellendina (tõrjevahendina) täiskasvanud sääskede ja moskiitode vastu.
Kaneeliõlist või selle toimeainetest võiks saada keskkonnasõbralik alternatiiv sellistele sünteetilistele pestitsiididele nagu DDT ja DEET, mida paljudes kohtades kasutatakse tänapäevani malaariavastases võitluses.
Tervist kahjustavad omadused
2008. aastal uuris Euroopa Toiduohutusamet (European Food Safety Authority, EFSA) kaneelipulbri võimalikku inimeste tervist kahjustavat toimet selles leiduva fütokemikaali kumariini tõttu. Suurtes kogustes võib kumariin kahjustada vastuvõtlike inimeste maksa ja neere ning CYP2A6-polümorfismiga inimeste ainevahetust. Mõne allika arvates sisaldab 1 kg kassiat 2,1–4,4 grammi kumariini. EFSA kehtestas maksimaalse soovitusliku päevanormi: 0,1 mg kumariini kehakaalu kilogrammi kohta. Seetõttu kehtestas Euroopa Liit piirangu, mille kohaselt ei tohi toiduained sisaldada kumariini üle normi, milleks on 50 mg tainakilo kohta hooajatoitudes ning 15 mg tainakilo kohta tavalistes küpsetistes. Need piirid on küllalt madalad, et mõjutada Põhja-Euroopas populaarsete kaneelirullide maitset, mis põhjustas vaidluse Taani pagaritööstuste ja Euroopa Toiduohutusameti vahel. Vaidlust kajastas ka Eesti ajakirjandus.
Ajalugu
Kaneel on üks vanemaid vürtse ja on tuntud iidsetest aegadest. Seda mainitakse Vana-Hiinas juba umbes aastal 2800 eKr keiser Shennongi vürtside raamatus. Vana-Egiptuses kasutati kaneeli lõhnaainena. Vanaajal oli kaneel nii hinnatud, et teda peeti sobivaks kingituseks valitsejatele.
Kaneeli mainitakse ka Piiblis. 2. Moosese raamatu 30. peatüki 23. ja 24. salmis käsib Issand altaririistade võidmise õli valmistada muuhulgas kaneelist ja kassiast: "Ja Sina võta enesele parimaid palsameid; viissada seeklit sula mürri, ja pool osa sellest, kakssada viiskümmend seeklit, healõhnalist kaneeli, ja kakssada viiskümmend seeklit lõhnavat kalmust, ja viissada seeklit kassiat püha seekli järgi, ja kolm toopi oliiviõli..." Õpetussõnades (7:17) räägitakse armuvoodi kohta: "Ma riputasin voodisse mürri, aaloed ja kaneeli."
Kaneeli mainivad ka Herodotos ja teised antiikkirjanikud. Vana-Kreekas kasutati kaneeli juba aastal 400 eKr.
16.–18. sajandi Euroopas oli kaneel üks eriti kallihinnalistest vürtsidest. Kaupmees Anton Fugger põletas 1530. aastal Karl V silme ees kaneelikangide tules keisri võlatähti, demonstreerides nõnda oma rikkust.
Alates 1580. aastast oli Tseilon (Sri Lanka) portugallaste ülemvõimu all ning nende käes oli kaneelikaubanduse monopol. Nad nõudsid andamina saarelt 125 tonni kaneeli aastas. Tseiloni kuningas Kandy kutsus appi hollandlased. Nõnda läks kaneelimonopol hollandlaste kätte. 1765. aastal hakati Tseilonil kaneeli esimest korda kultuurtaimena kasvatama. Aastal 1796 vallutasid saare inglased. Kaneelikaubanduse monopol läks nüüd inglastele, kuni hollandlased hakkasid Indoneesiasse kaneeliistandusi rajama. Sest ajast ekspordib Indoneesia umbes 8000 tonni kaneeli aastas.
Välislingid
Fahéjfa
Boriss Gridin
Gridin töötas Tallinnas raudteetehastes lukksepana. Ta oli mobiliseeritud Punaarmeesse ja langes detsembris 1942 Velikije Luki all.
Bulla
pisi|Püha Rooma keiser Karl IV kullast Bulla aastat 1356 Bulla (ladina 'kapsel') on üriku külge kinnitatud metallist pitser. Bulla võib tähendada ka pitseriga ürikut.
Bullade kogumit nimetatakse bullaariumiks.
1. metallpitseri hoiukapsel, 2. üriku külge kinnitatud metallist pitser, 3. metallpitseriga ürik. Tuntuimad on paavsti ladinakeelsed läkitused, mis kehtestasid dogmasid, kuulutasid pühakuks, asutasid ordusid.
Jüri Jaanson
Jüri Jaanson (sündinud 14. oktoobril 1965 Tartus) on eesti sõudja (maailmameister) ja poliitik, XII, XIII ja XIV Riigikogu liige.
Kuni 2004. aastani sõudis Jüri Jaanson kõigil võistlustel ühepaadil, 2005. aastal sõudis ta Eesti koondise paarisaeruliste neljapaadis. Alates 2007. aastast võistles ta Tõnu Endreksoniga paarisaeruliste kahepaadil. 18. novembril 2010 teatas Jaanson oma tippsportlaskarjääri lõpust.
Jüri Jaansoni treener oli tema abikaasa Tatjana Jaanson.
30. novembril 2010 teatas ta Reformierakonda astumisest ja kavatsusest kandideerida 2011. aasta Riigikogu valimistel. Ta kandideeris valimisringkonnas nr 4 (Harju- ja Raplamaa) ning valiti 1178 häälega Riigikokku. Samuti kandideeris ta 2015. aasta Riigikogu valimistel, sai valimisringkonnas nr 12 1328 häält ning osutus valituks ringkonnamandaadiga.
Maailma karikasari
Ta on üks kahest eesti sportlasest, kes on võitnud aasta kokkuvõttes spordiala maailma karikasarja. Teine eestlane on Imre Tiidemann.
Isiklikku
Jüri Jaanson on 192 cm pikk ja kaalus tippsportlasena 92 kg. Tal on abielust Tatjana Jaansoniga (1991–2016) tütred Anita ja Greta.
Arnold Humal
Haridus
Lõpetas Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi (Gustav Adolfi Gümnaasium) 1925, Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna 1929; Tartu Ülikooli teaduslik stipendiaat Viini ja Göttingeni Ülikoolis 1932–1934. ÜS Veljesto vilistlane.
Mag. math. 1930; dr. phil. nat. 1934 (Tartu Ülikool); professor 1940 (kinnitus 1945); füüsika-matemaatikadoktor 1946 (kinnitus).
Töökäik
Tartu Ülikooli (TÜ) matemaatikainstituudi abijõud 1928–1931; ajateenistus topograafina suurtükiväes 1931–1932; TÜ vanemassistent 1934–1941, dotsent 1937–1938; praktilise matemaatika adjunktprofessor 1938–1940; matemaatika kateedri juhataja, professor 1940/1941 (vallandati TÜ-st Saksa okupatsioonivõimude poolt, hoiti 1941 sügisel Tartu koonduslaagris); Tallinna II Gümnaasiumi õpetaja ajutine kohusetäitja 1942–1944.
Tallinna Polütehnilises Instituudis 1944–1987: matemaatika ja teoreetilise mehaanika kateedri professor ja juhataja 1944–1953; õppeosakonna juhataja 1944–1946; nõukogu teadussekretär 1946–1947; matemaatika kateedri professor 1954–1971 (osalise koormusega 1953–1964), kateedrijuhataja 1966–1971, konsultantprofessor 1971–1987.
Eesti NSV TA Füüsika, Matemaatika ja Mehaanika Instituudi direktor 1947–1950 (vallandati 1950. aastal poliitilistel põhjustel instituudi direktori ametist),
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmeks valiti 1951. aastal matemaatika alal. Oli teaduste akadeemia asepresident aastatel 1953–1964.
Teadustöö
Arvutusmatemaatika graafilised meetodid, rakendusmatemaatika ning kujutav geomeetria. Avaldanud töid matemaatika ajaloost, kõrgkooliõpikuid (sh "Finantsmatemaatika" (1940), esimene eestikeelne õpik "Kujutav geomeetria" 1.–3. osa (1946–1949, kaasautorid Ott Rünk ja Aleksander Garšnek)) ja populaarteaduslikke artikleid. Tema juhendamisel on kaitstud kandidaadiväitekirju.
Oli Eesti NSV TA Presiidiumi liige, Eesti NSV TA toimetus-kirjastusnõukogu esimees, füüsika-matemaatika sarja toimetuskolleegiumi esimees; füüsika-matemaatika ja tehnikateaduste osakonna nõukogu esimees, võõrkeelte eksamikomisjoni esimees; ametkondadevahelise terminoloogiakomisjoni liige. Eesti Matemaatika Seltsi liige, auesimees; NSV Liidu Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi matemaatika-alase teaduslik-metoodilise nõukogu liige; pühendus matemaatika oskuskeele ja matemaatika õpetamise arendamisele; ühingu Teadus asutajaid 1947 ja juhatuse esimees 1953–1960. Tallinna Teadlaste Maja liige.
Isiklikku
Arnold Tudeberg abiellus Noora Luigaga. Arnoldi ja Noora tütar on matemaatik Ene-Margit Tiit ning pojad füüsik Leo-Henn Humal ja muusikateadlane Mart Humal.
Harrastused
Nooruses oli Tartus teaduslike, spordi- ja muusikaühenduste ning 1935–1940 Eesti Vabamõtlejate Ühingu Humanitas, harrastas kõrge eani tennisemängu.
Keskkond
Keskkond ehk miljöö (inglise environment, saksa Umgebung, Umwelt) on asjade, tingimuste ja suhete süsteem. Keskkond võib hõlmata kogu maailma selle mitmekesisuses, kuid keskkond võib olla ka näiteks looduslik (ökoloogiline, bioloogiline), majanduslik, sotsiaalne, kultuuriline, tehnoloogiline vms.
Sotsiaalne keskkond
Sotsiaalne keskkond hõlmab suhteid muude (majandusega kaudselt või mitte seotud) ühiskonna allsüsteemide ehk institutsioonidega nagu kultuur, õigus, poliitika, kirik. Majanduslik keskkond on sotsiaalse keskkonna osa.
Majanduslik keskkond
Majanduslik keskkond väljendub seostes regiooni-, riigi- ja maailmamajandusega.
Tehnoloogiline keskkond
Tehnoloogiline keskkond hõlmab inimese poolt ümber kujundatud loodust ehk tehismaailma – tehnoloogiat ja tehnikat.
Vaata ka
環境 环境
Polykarpos
pisi|Polykarpos [[Michael Burghersi gravüüril (u. 1685)]] Smyrna Polykarpos (69–155) oli kristlik piiskop Smyrnas (İzmir tänapäeva Türgis) 2. sajandil.
Ta suri 86-aastaselt märtrina. Teda pussitati pärast seda, kui teda ei õnnestunud põletada. Nii katoliiklased kui ka õigeusklikud tunnistavad teda pühakuna. Pärimus räägib, et ta olevat olnud Johannese jünger. Apostel Johanneseks on enamasti peetud Johannest, Sebedeuse poega, neljanda evangeeliumi autorit, nagu väitis Caesarea Eusebius. Külastas piiskop Anicetust Roomas. Kirjutas kirja kogudusele Philippis.
Teda peetakse kõrvavalu ja düsenteeria vastu abi andvaks pühakuks. Temale on pühendatud 23. veebruar.
Paju tänav (Narva)
Paju tänav on tänav Narvas Pähklimäe linnaosas Rakvere tänavast põhja pool ja Daumani tänavast lõuna pool. Algab Puškini tänavast, kulgeb lääne pool ja lõpeb kvartalisisese teega ristudes. Tänav on umbes 165 m pikk.
Gabriel Keres
Gabriel Keres (kodanikunimega Priit Keres; sündinud 5. septembril 1967) on endine EAÕK vaimulik, alates 2001. aastast skismaatilise Püha Platoni ja Püha Issidori Õigeusu Vennaskonna üks juhte.
Kakumäe (Tallinn)
Kakumäe on asum Tallinnas Haabersti linnaosas. Asum asub Kakumäe poolsaarel ning piirneb Kakumäe lahe ja Kopli lahega. Lõunas piirneb asum Õismäe, Vismeistri ja Tiskre asumiga. Kakumäe asumi pindala on 2,51 km2. Asumis tegutseb Kakumäe Selts.
Etümoloogia
Kakumäe nimi pärineb arvatavasti nimetusest "kakumaja", mis ilmselt viitab linnunimetusele 'kakk'. Katkuaegse matmiskoha järgi on paiga nime seostatud ka sõnaga 'katk'. Kakumäe liideti alles 1975. aastal Tallinnaga.
Ajalugu
Esimesed andmed Kakumäe kohta pärinevad 1467. aastast, mil märkimist leidis Kakumäe (Kakamaye) küla. Asumi territooriumil on asunud üks Peeter Suure merekindluse rannapatareisid, mis õhiti 1918. aastal taganevate Vene sõdurite poolt.
Asumis tegutses 1962. aastani kolhoos Kakumäe Kalur, millest hiljem sai S. M. Kirovi nimelise näidiskalurikolhoosi Kakumäe osakond. Kakumäel asusid paadisadam, päästeparvede hooldejaam, kalatöötlemistsehh, külmhoone ja vikerforellitsehh, samuti Eesti Kalatööstuse püünisetsehhi jaoskond.
Suurem ehitustegevus hakkas asumis pihta pärast Eesti taasiseseisvumist. Kunagised aiandusühistute maad ja talud jaotati ehtituskruntideks, paljude suvilate asemele rajati väikeelamud. Kuna Kakumäe on määratletud metsalinnana, tuleb uushoonestusaladel säilitada kõrghaljastus.
Territoorium
Kakumäe asumi suurim kõrgus merepinnast on 15 meetrit. Kakumäe poolsaare maastik kujutab endast liivakivikünnist, mis on kaetud liiva ja kruusaga. Künnise edelanõlv on võrdlemisi lauge, kuid künnise kirdenõlv on merelainete uhtumise tulemusel muutunud järsuks. Asumi territooriumile jäävad Kakumäe raba ja tuletorn, samuti asub seal looduskaitsealune Lesta kivi. Asumis asub Kakumäe sadam ja rand, mille juurde jääb ka terviserada ja korvpalliväljak.
Kakumäe asumi tänavad
Kakumäe asumis peegeldavad endiste talude nimesid Oti tänav, Vainutalu tänav, Põlde tänav, Jõeoti tänav, Otsatalu tänav, Suurevälja tänav ja Rajapere tänav. Asumi paljud tänavanimed on seotud merega. Asumis asuvad lisaks veel Ahvena tänav, Havi tänav, Kaheküla tee, Kahva tänav, Kakumäe tee, Kammelja tänav, Kessi tänav, Kilu tänav, Kiviranna tee, Kruusaranna tee, Kudu tänav, Landi tänav, Laose tänav, Latika tänav, Lehtmäe tänav, Lesta tänav, Liivaranna tee, Loomuse tänav, Lõhe tänav, Merihärja tänav, Merinõela tänav, Mäepere tänav, Nata tänav, Nigli tänav, Nooda tee, Ojakääru tänav, Poru tänav, Põlde põik, Põlde tänav, Rajapere tänav, Räime tänav, Selise tänav, Siia tänav, Sikuti tänav, Silgu tänav, Silmu tänav, Soolahe tee, Sooranna tänav, Säina tänav, Särjesilma tänav, Teivi tänav, Tindi tänav, Tirgu tänav, Tursa tänav, Uime tänav, Ujuki tänav, Unna tänav, Vabaõhumuuseumi tee, Vabe tänav, Vainutalu põik, Vana-Umboja tänav, Viidika tänav, Vimma tänav ja Võrgukivi tänav.
Eva Braun
pisi|upright=1.2|[[Eva Braun oma šoti terjeri ja Adolf Hitler oma koera Blondiga Berghofi terrassil (Obersalzberg) 14. juunil 1942]] pisi|Arhiivikaadrid Eva Braunist ja Adolf Hitlerist Eva Anna Paula Hitler (sünninimega Eva Braun; 6. veebruar 1912 München – 30. aprill 1945 Berliin) oli Adolf Hitleri armuke, Berghofi perenaine, lühikest aega (29. aprill – 30. aprill) ka Hitleri ametlik abikaasa.
Elulugu
Eva Braun oli kooliõpetaja Friedrich Brauni ja Franziska Kronbergeri kolmelapselise pere teine tütar. Brauni vanemad olid pärit austatud baieri perekonnast. Tema vanem õde oli sündinud 1908. aastal ja noorem õde Margarete (Gretl) sündis aastal 1915. Gretl abiellus hiljem Hitleri lähitöötaja Hermann Fegeleiniga. Eva sai hariduse lütseumist, aasta käis ka nunnakloostri kaubanduskoolis, kus tal olid keskmised hinded.
Suhe Adolf Hitleriga
Seitsmeteistkümneaastaselt alustas ta tööd Müncheni fotostuudios (Schellingstrasse 50), olles Heinrich Hoffmanni ("natside" ametlik fotograaf) abiline, teise allika kohaselt laborant
1929. aastal kohtus ta kontoris Adolf Hitleriga ning poetas Hitleri tasku armastuskirja.
Koos käidi küll söömas ja kinos kuid samal ajal jagus Hiteril "naljatlusi" ka Hoffmani tütrele Henriettale. (Leutheusser, 56:2003)
Aastal 1931 Brauni ja Hitleri suhted tugevnesid ning nad elasid koos Hitleri korteris Münchenis.
Eva Braun olevat tundnud end suhtes kohati meeleheitlikult, selle kasuks räägivad kaks enesetapukatset. 1932. aastal lasi ta endal püstolist kaela läbi. (Leutheusser, 58:2003) 1935. aasta mais neelanud ta ettekavatsetult tablette: ta arvutas välja, et enesetapuks piisab 25 veronaalitabletist. Sel korral jõudis appi Eva õde. (Leutheusser, 59:2003)
Hitler ostnud talle leevenduseks villa Müncheni äärelinna.
Hitleri toetas Evat, nii olevat ta õhtusöögi lõppedes korduvalt ulatanud ümbriku rahaga. Hitler kinkis Evale šoti terjeri ja maja Bogenahuseni linnajaos. (Leutheusser, 59:2003) Tõenäoliselt pärinesid Eva pärandusena märgitud kuid muutuste käigus konfiskeeritud kallihinnalised ehted, nende hulgas teemant(id), ka Hitleri poolt.
1935. aastal proovis Braun end teist korda tappa.
Berghofis
Aastal 1936 kolis Braun Hitleri residentsi Berghofi. Berghofis oli ta Hitleri isiklik külaline. Eva Brauni toad asusid Hitleri erakorteri kõrval II. korrusel ja olid väga luksusliku sisustusega.
Personali kuuldes pöördus Hitler Eva poole kui Fräulein Brauni poole, omavahel olles aga nimetanud Hitler Evat Tschapperl ' iks (ligikaudses tõlkes 'tobuke' või 'kullake').
Nende suhet ei iseloomustanud autori arvates mitte ainult põlgus vaid ka usaldamatus, lisaks alandas Hitler Eva Brauni ka avalikult.(Leutheusser, 80:2003)
Eva Brauni ja Hitleri suhe oli algselt saladus aga siseringi inimesed taipasid peagi, et Eva on Hitleri elukaaslane või vähemalt mängis ta Obersalzbergis perenaise rolli. (Leutheusser, 77:2003) Ametlike riiklike delegatsioonide ajaks saadeti Eva oma tuppa, kuid siin filmis ta saabuvaid külalisi salaja.(Leutheusser, 78:2003)
Fräulein Brauni salaja filmitud värvifilmidelt võib leida Albert Speeri, Heinrich Himmleri, Joseph Goebbelsi, Joachim von Ribbentropi, Reinhard Heydrichi ja Karl Wolffi.
Hitleri äraolekul pidanud Eva Braun Hitleri residentsis Berghofis sageli pidusid, neil tarbiti alkoholi ja suitsetati sigarette. (Leutheusser, 94:2003)
Eva Braun jätkas kosmeetika kasutamisega. (Leutheusser, 97:2003)
Berliinis
1945. aasta aprilli keskel tuli Eva Berliini. Siin kohtas ta oma õe Gretli abikaasa Otto Hermann Fegeleiniga. Kaasaegsete, sh Hitleri sekretäri Christa Schröderi, sõnade kohaselt oli selge, et Hermann meeldis Evale kui mees, selle kinnituseks toob ta Eva elu viimastel nädalatel riigikantselei toas peetud intiimsed peod.(Leutheusser, 83:2003)
15. aprillil 1945, kui Nõukogude armee sõdurid olid jõudnud Berliini lähedale, kolis ta Hitleri Führerbunker'isse ning jäi sinna oma elu lõpuni. Hitler küll soovitas Braunil lahkuda, kuid ta jäi Hitlerile truuks kuni viimaste minutiteni.
28. aprilli hilisõhtul abiellusid oma punkris Eva Braun ja Hitler; selle tunnistajateks olid Joseph Goebbels ja Martin Bormann. (Leutheusser, 81:2003) Järgmisel päeval sooritas välkabielupaar enesetapu, purustades kaaliumtsüaniidikapsli, ja Hitler jõudnuv endale veel kuuli pähe lasta. Nende kehad põletati, hiljem leidsid Nõukogude sõdurid Brauni söestunud keha.
Isiklikku
Eva Brauni arst oli Adolf Hitleri ihuarst Theodor Morell. Tema koodnimi oli "Patsient B" ja tema nõudis samu ravimeid kui "patsient A".
Kaasaegsete kirjelduste kohaselt sisaldas Eva Brauni suhe Hitleriga mingit laadi "kehalist armastust", mille headuses olevat Hitler üsna veendunud olnud.
Hitleri ja tema partneri(te) suguühte laadi kohta kindel tõendusmaterjal puudub. Peale sõda olevat Morell lasknud protokollida kuidas "füürer" olla aeg-ajalt arstlikke läbivaatusi ära jätnud varjamaks oma kehal vigastusi, mis viitavat Eva Brauni agressiivsele seksuaalkäitumisele.
Mõningast kohandamist olevat vajanud hormoonravi, kui patsient A sai libiido tõstmiseks testosterooni, siis Braunile manustati menstruatsiooni leevendavaid vahendeid. (Ohler, 151:2017)
Berghofi majavalitseja Herbert Döring: "See ei olnud mingi tõeline..., see ei olnud isegi tõeline sõprus. Hitler kannatas selle all väga, Eva Braun veel rohkem." (Leutheusser, 57:2003) Majavalitseja sõnul oli Eva armukade, meeleheitel, tujukas, torisev, kriitiline. (Leutheusser, 59:2003)
Järellugu
1949. aasta oktoobris kuulutas Müncheni apellatsioonikohtu kolleegium Eva Brauni postuumses menetluses süüdiolevate isikute ringi kuuluvaks. Tema varandus rekvireeriti. Tõendusmaterjalidest selgus, et Eva Braun oli oma varanduse eest tänu võlgu Hitlerile. (Leutheusser, 86:2003)
Eva Brauni ema Franziska Braun suri 1976. aastal üheksakümne kuue aastaselt.
Augustin Müristaja
Augustin Müristaja (11. aprill 1895 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 8. oktoober 1964 Tallinn) oli Eesti kohtunik.
1915–1918 ja 1920–1921 (lõpetas) õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, EÜS Ühenduse vilistlane.
1921–1922 Viljandi-Pärnu Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1922–1924 Pärnu 2. jaoskonna kohtu-uurija, 1924–1929 Viljandi-Pärnu Rahukogu, 1929–1935 Rakvere-Paide Rahukogu, 1935–1939 Tallinna Ringkonnakohtu alaline liige, alates 1939 Kohtukoja kriminaalosakonna liige.
Arreteeriti 1950 Tallinnas, oli vangilaagris Irkutski oblastis, vabastati 1956. Naasis Eestisse.
Urbanus VII
Urbanus VII (Giambattista Castagna; 4. august 1521 – 27. september 1590) oli paavst 15. septembrist 27. septembrini 1590. Ta oli 228. paavst.
Tema isa Cosimo Castagna oli Genova aadlik. Tema ema Costanza Ricci oli pärit Roomast ning oli kardinal Cristoforo Giacobazzi õde. Giambattista Castagna õppis tsiviil- ja kanoonilist õigust Perugia ülikoolis ning Padova ülikoolis. Ta lõpetas tsiviil- ja kanoonilise õiguse doktorina Bologna ülikooli. 1551 sai temast oma onu kardinal Girolamo Verallo audiitor (sekretär), kes määrati paavsti saadikuks Prantsusmaale. Julius III määras Castagna Signatura gratiae referendiks ja 1. märtsil 1553 nimetati ta Rossano peapiiskopiks. Kardinal Verallo ordineeris Castagna preestriks 30. märtsil ja piiskopiks 4. aprillil 1553.
Julius III saatis Castagna kuberneriks Fanosse 14. juunil 1555. Paulus IV ajal oli ta 1559 Città di Castello komissar ning Perugia ja Umbria kuberner. 1562–1563 osales ta Trento kirikukogul. 1565 saadeti ta koos kardinal Ugo Boncompagniga Hispaaniasse nuntsiuseks, kuhu ta jäi 1572. aastani, ristides selles ametis Hispaania kuninga Felipe II tütre. 1573 astus ta Rossano peapiiskopi kohalt tagasi ja sai nuntsiuseks Veneetsias. 29. detsembrist 1576 29. novembrini 1577 oli ta Bologna kuberner, 1578–1580 legaat Flandrias ja Kölnis. Castagna oli Gregorius XIII esindaja Madalmaade rahukonverentsil. 12. detsembril 1583 sai ta San Marcello kardinalpreestriks (pühitseti ametisse 9. jaanuaril 1584). 1584–1585 oli ta legaat Bolognas. 19. novembril 1586 sai temast Rooma inkvisitsiooni peainkvisiitor. Ta osales kardinalina 1585 ja 1590 toimunud konklaavidel.
1590. aasta esimene konklaav
Kui Sixtus V 27. augustil 1590 suri, sisenesid 54 kardinali 7. septembril Vatikani paavstipalees alanud konklaavile ja valisid kardinal Castagna 15. septembril paavstiks. Lisaks temale oli valimistel soosikuks ka kardinal Marco Antonio Colonna.
Konklaavil tekkis 3 fraktsiooni: Gregorius XIII kardinalid, Sixtus V kardinalid ja Ascanio Colonna järgijad. Kaks viimast fraktsiooni toetasid Marco Antonio Colonna paavstiks saamist.
Peep Mardiste
Haridus
Ta lõpetas 1996. aastal Tartu Ülikooli geograafia erialal ning sai 1998. aastal samast teadusmagistri kraadi maastikuökoloogia ja keskkonnakaitse erialal.
Urbanus VII
1590. aasta esimene konklaav
8. septembril saabus konklaavile kardinal Ludovico Madruzzo, kes tõi kaasa Hispaania kuninga Felipe II koostatud nimekirja prelaatidest, keda kuningas soovis uue kirikupeana näha. Nende seas olid peale Madruzzo veel Tolomeo Gallio, Giovanni Antonio Facchinetti, Girolamo Simoncelli ja Gabriele Paleotti.
Esmalt asusid kardinalid toetama Galliot, kuid kui kardinal Michele Bonelli keeldus teda pooldamast, tõusis uueks soosikuks kardinal Ippolito Aldobrandini (hilisem paavst Clemens VIII), kes aga loobus, sest ta polnud vastuvõetav kandidaat Hispaaniale.
9. septembril saabus konklaavile kardinal Niccolò Sfondrati (hilisem paavst Gregorius XIV). Samuti asusid konklaavi töös osalema kardinalid Paleotti ja Federico Cornaro, kes olid haiguse tõttu esimesest voorust eemale jäänud. Õhtul liitus nendega kardinal Scipione Gonzaga.
10. septembril teatas kardinal Madruzzo, et Hispaania oleks rahul, kui paavstiks saaks kardinal Facchinetti. Tema vastu olid aga Toscana hertsog ja kardinal Alessandro Damasceni Peretti, mistõttu Facchinetti kandidatuur ei läinud seekord läbi. Samuti oli hertsog vastu Simoncelli valimisele. Samal päeval liitus kardinalidega Ippolito de' Rossi.
13. septembril tahtsid mõned kardinalid panna tiaara Marco Antonio Colonna pähe, kuid nende katse ei läinud läbi ja seega olid Colonna edasised võimalused järgmiseks paavstiks saada pärsitud. Uueks sobivaks kandidaadiks tõusis Toscana hertsogi ja Hispaania toetusel Castagna, kes sai järgmisel päeval toimunud voorus 20 häält.
Valitsemisaeg
Urbanus VII andis 2000 tukatit kardinal Nicolas de Pellevéle ja 1000 tukatit kardinal William Allenile, kes olid kulutanud kogu oma raha konklaavile reisimiseks. Ta lasi koostada nimekirja puudust kannatavatest isikutest ning käskis Rooma pagaritel teha suuremad pätsid ja müüa neid odavamalt. Ta keelas oma kantsleritele siidist rõivaste kandmise. Urbanus VII teatas ka, et ei määra ühtki oma sugulast kuuria ametnikuks. Urbanus VII pärandas kogu oma vara vaestele Rooma tüdrukutele.
Järgmisel päeval (teistel andmetel kolm päeva hiljem) pärast valimisi haigestus uus paavst malaariasse. Ta suri enne paavstiks kroonimist 27. septembril veidi enne keskööd ja maeti Vatikani basiilikasse. 21. septembril 1606 maeti tema säilmed ümber Rooma Santa Maria sopra Minerva kirikusse.
Urbanus VII valitses 12 päeva, mis on lühim valitsemisaeg ajaloos, sest preester Stephanuse valitsemisaega ei loeta ametlike valitsemisaegade hulka.
Francesco Bassano on temast teinud portree.
Peep Mardiste
Akadeemiline tegevus
On lugenud 2006. aastast Tartu Ülikoolis loengukursust "Globaalsed keskkonnaküsimused arengugeograafias" ja 2020. aastast Eesti Maaülikoolis loengut "Praktiline keskkonnakorraldus Euroopa Liidus". Tema arvukate artiklite peamisteks teemadeks on rahvusvaheline keskkonnapoliitika, keskkonnamõjud, kodanikuühiskonna roll, arengukoostöö.
Tegevus kodanikuühendustes
Mardiste on tegutsenud paljudes kodanikuühendustes: juhtinud 1993–1996 Tartu Üliõpilaste Looduskaitseringi (TÜLKR), 1998–2005 Eesti Rohelist Liikumist (ERL), kuulunud 1995–2000 Eesti Looduskaitse Seltsi juhatusse, 2002–2012 Tartu Keskkonnahariduse Keskuse nõukogusse, oli aastatel 2008–2011 Eesti Kodanikuühiskonna Sihtkapitali (KÜSK) nõukogu aseesimees. Mardiste on aastast 2017 Eestimaa Looduse Fondi nõukogu liige ja aastast 2019 Supilinna Seltsi ja Eesti Rohelise Liikumise juhatuse liige. Mardiste oli üks Eesti Keskkonnaühenduste Koja (EKO) ja Arengukoostöö Ümarlaua (AKÜ) asutajaid aastal 2002. Mardiste on olnud mitme kodanikuühenduse esindajaks paarikümnes riiklikus juhtrühmas või ekspertkomisjonis, sh Riikliku Arengukava 2004–2006 seirekomisjon, riigi eelarvestrateegia 2007–2010 ministeeriumidevaheline koordinatsioonigrupp, Eesti 2030+ energia teemarühm, looduskaitse arengukava 2035 juhtkomisjon, Euroopa Liidu Struktuurivahendite 2007–2013 keskkonnavaldkonna rakenduskava töörühm, Eesti Kodanikuühiskonna Arengukava (EKAK) rahastamise programmi juhtkomisjon, keskkonnastrateegia 2030 algatusrühm, Keskkonnainvesteeringute Keskuse keskkonnateadlikkuse ekspertnõukogu.
Töö rahvusvahelistes institutsioonides
Peep Mardiste on tunnustatud keskkonnakaitsja ka väljaspool Eestit. Ta töötas aastail 2007–2008 Brüsselis Euroopa Parlamendi liikme Andres Tarandi nõunikuna keskkonna ja energeetika küsimustes ning aastail 2012–2017 Genfis ÜRO Euroopa Majanduskomisjonis (UNECE) rahvusvahelise keskkonnapoliitika arenguabiprogrammi juhina. Mardiste on olnud paljude Euroopa keskkonnaorganisatsioonide juhatuste liige, mh noorteühendus A SEED (1993–1994), Coalition Clean Baltic (1999–2001), Friends of the Earth Europe (2000–2001), CEE Bankwatch Network (2009–2012 ja alates 2019).
Poliitiline tegevus Eestis
Mardiste kuulub erakonda Eestimaa Rohelised alates erakonna asutamisest 2006. aastal, on juhtinud selle Tartu piirkonda, oli erakonna volikogu esimees aastail 2010–2012. Ta kandideeris Riigikogu valimistel 2007 (sai 466 häält) ja 2011 (741 häält), Euroopa Parlamendi valimistel 2009 ja 2019 (1100 häält). Oli erakonna linnapeakandidaat Tartus 2009. aasta kohalike omavalitsuste valimistel, sai 577 häält.
Mardiste on korporatsiooni Ugala vilistlane.
Isiklikku
Tema isa on Heino Mardiste.
Friedrich Fromm
Fromm osales Esimeses maailmasõjas. 1939. aastal sai temast Wehrmachti reservvägede (Ersatzheer) juhataja.
Kuigi Fromm oli 1944. aastal teadlik, et osad tema alluvad – kõige tuntuim nendest tema staabiülem, kolonel Claus von Stauffenberg, plaanisid Hitleri atentaati, ei teavitanud ta sellest ametivõime, ning nõustus plaanis osalema, kui pärast vandenõu õnnestumist saab ta uues valitsuses kõrge koha. Siiski ei osalenud ta vandenõus otseselt. Pärast 15. juulil toimunud atentaadi katkestamist keeldus Fromm vandenõus osalemast.
20. juulil tuli aga teade, et Hitler ja paljud Wehrmachti kindralstaabi liikmed väidetavalt hukkusid Saksa sõjaväe idarinde peakorteris Wolfsschanzes toimunud plahvatuses. Fromm sai kohe aru, et selle taga on Stauffenberg ja teised kaasvandenõulased. Kui vandenõulased jõudsid Berliini ning Fromm läks neid vahistama, võeti ta ruttu vangi ning suleti Bendlerblockis vangikongi. Pärast mässu ebaõnnestumist leiti ja vabastati ta Ersatzheeri vägede poolt.
Pärast vandenõulaste hukkamist läks Fromm tagasi oma staapi, kus olid mitmed tippnatsid – ka Joseph Goebbels. Seal üritas ta mässu mahasurumist enda nimele kirjutada.
Juba järgmise päeva hommikul aga Fromm vahistati ning viidi vanglasse kohut ootama. 14. septembril 1944 vabastati ta sõjaväeteenistusest. Nüüd juba tsiviilelanikuna, mõistis Rahvakohus Frommi 7. märtsil 1945 surma. Kuna tema seotust vandenõuga ei suudetud tõestada, mõisteti ta surma arguse eest vaenlase ees. Hukkamine viidi täide 12. märtsil 1945 Brandenburg-Gördeni vanglas mahalaskmise läbi.
Rudolf Loo
Rudolf Loo (1. detsember 1902 Narva – 30. mai 1983 Västerås, Rootsi) oli eesti maadleja, EM-hõbe ja -pronks. Kui kaal ja maadlusviis on nimetamata, võistles ta Kreeka-Rooma maadluse poolraskekaalus. Klubi: Tallinna Valvaja, alates hiljemalt 1924 Tallinna Sport.
Tema õde Ida Loo-Talvari oli ooperilaulja (sopran), vend Voldemar Loo kirjutas libreto Evald Aava ooperile "Vikerlased".
1922
Oma debüüdil Eesti meistrivõistlustel tuli Rudolf Loo medalile.
1924
Loo tuli Eesti meistriks.
Pariisi olümpiamängudel võitis Rudolf Loo 2. ja 3. ringis, kuid kaotas soomlastele 1. ja 4. ringis ning langes välja.
Eesti võitis Tallinnas Lätit maavõistlusel 21:15, nagu ka ülejärgmisel aastal 28:8.
1925
Rudolf Loo tuli Eesti meistriks raskekaalus.
Euroopa meistrivõistlustel Milanos Eesti ei osalenud.
1926
Euroopa meistrivõistlustel Riias osales 6 kaalus 35 sportlast 7 riigist. Täiskoosseisuga olid platsis Eesti, Läti, Saksamaa ja Tšehhoslovakkia, 5 mehega Rootsi ja Ungari, ühega Taani. Esimest korda võis iga riik igas kaalus välja panna ainult 1 sportlase. Tollane maailma parim maadlusmaa Soome jäi protestiks kõrvale.
Poolraskekaalus osales vaid 4 maadlejat, kellest Loo seljatas avaringis Alexander Szabó Tšehhoslovakkiast ja teises J. Palmbachsi Lätist. Robert Rupp (Saksamaa) seljatas samal ajal lätlase, kuid võitis Szabó vaid punktidega. Esikohamatšis sai Rupp punktivõidu. I Rupp, II Loo, III Szabó.
Esimeseks eestlasest Euroopa meistriks maadluses tuli Voldemar Väli sulgkaalus. Ka Osvald Käpp võitis kergekaalus hõbemedali. Riikide arvestuses sai Saksamaa 11, Rootsi 9, Eesti 7, Taani, Tšehhoslovakkia ja Ungari 3 punkti, Läti 0.
1927
Euroopa meistrivõistlused toimusid 3.–6. novembrini Budapestis Beketovi tsirkuses. Soome boikottis ikka.
Loo oli avapäeval vaba. Teisel päeval seljatas ta S. Berksoy (Türgi) 3.20-ga. Kolmandal päeval kaotas ta oma lohakuse tõttu sakslasele Adolf Riegerile, kuid seljatas siis Thure Sjöstedti (Rootsi). Pärast seda, kui Loo sai 4. ringis suure punktivõidu Enrico Bonassini (Itaalia) üle, jõudis ta siiski esikohakohtumisele Alexander Szabóga. Liigse riski tõttu sai Loo seljakaotuse. I Szabó, II Sjöstedt, III Loo.