cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skåne kindralkuberner
Skåne kindralkuberner oli Skåne kindralkubermangu valitseja.
Skåne kindralkubermang moodustati 1658. aasta Roskilde rahu järel. See kaotati 1670, kuid loodi Skåne sõja (1675–1679) ajal taas. Pärast Hallandi lääne eraldamist 1693. aastal jäi kindralkubermangu alla alles ainult Skåne maakond.
Skåne kindralkubernerid olid:
Sarah Brightman
pisi|Sarah Brightman 2007. aastal Sarah Brightman (sündinud 14. augustil 1960 Berkhamsteadis Hertfordshire'is) on inglise laulja (sopran), tantsija ja näitleja.
Elulugu
pisi| Sarah sündis pere kuuenda lapsena. Juba kolmeaastaselt hakkas ta tegelema tantsimisega, võttes osa kodulinna tantsufestivalidest Berkmastedis, väikeses turulinnas Londoni lähedal. Viieaastaselt võttis ta osa neljast tantsuvõistlusest, võites need kõik.
1976. aastal liitus ta tantsutrupiga Pan's People. Hiljem sai temast tantsutrupi Hot Gossip juhtfiguur. Hot Gossipi esitatud laul "I Lost My Heart to a Starship Trooper" (1978) sai kiiresti diskohitiks ning samas avastati Sarah' erakordne lauljatalent. Järgnenud aastatel avaldas Sarah mitu singlit, kuid ühtki neist ei saatnud edu.
1981. aastal kandideeris Sarah muusikali "Cats". Seal tutvus ta ka oma tulevase abikaasa, helilooja Andrew Lloyd Webberiga. Sarah sai muusikalis rolli.
1984. aastal lahutas Webber oma eelmisest abikaasast ning abiellus Sarah'ga. Sarah sai staariks Webberi loodud muusikalides, kuulsamad "Aspects of Love" ja "The Phantom of the Opera". Paar lahutas abielu sõbralikult 1990. aastal.
1991. aastal tutvus Sarah Frank Petersoniga, kellest sai tema produtsent ja kallim. Petersoni abiga sai Sarah'st rahvusvaheline staar. Nende esimene koostöös valminud album kandis pealkirja "Dive", mis sisaldas ka hittlaulu "Captain Nemo".
1995. aastal valmis album "Fly", pop/rock-stiilis. Albumit saatis enneolematu menu, see sisaldas ka lugu "A Question of Honour".
Enne järgmist albumit avaldati singel "Time to Say Goodbye". Ühte versiooni laulust, mida Sarah Brightman laulis koos Andrea Bocelliga, müüdi üle 4 miljoni eksemplari ainuüksi Saksamaal, see sai menukiks veel mitmes riigis.
1997. avaldatud album "Timeless" sisaldas juba üldtuntud laulu "Time to Say Goodbye" ja teisi klassikaliste lugude töötlusi, näiteks "Just Show Me How To Love You" (koos José Curaga), laulu oli varem esitanud Dario Baldambembo ning see kandis siis pealkirja "Tu Cosa Fai Stasera?"
Sarah' andekus nii poplaulja kui ka klassikalauljana tõi talle laialdase kuulsuse, ka tema järgmisi albumeid saatis edu. Edu peamiseks põhjuseks oligi tihe ja edukas koostöö Frank Petersoniga. Ilmusid menukad albumid "Eden" (1998), "La Luna" (2000), "Harem" (2003). Nende albumite turneedel on korduvalt kasutatud lavalisi etteasteid.
Hagåtña
pisi|Hagåtña Hagåtña (tšamorro; hispaania Agaña; inglise Agana) on Guami halduskeskus. Asub saare läänerannikul. Seal elab umbes 2000 inimest.
Linna asutasid 1668. aastal hispaanlased.
Bradley Whitford
thumb|200px|Bradley Whitford
Bradley Whitford (sündinud 10. oktoobril 1959 Madisonis Wisconsinis) on Emmy auhinnaga pärjatud USA filminäitleja.
Tema tuntuim roll on Josh Lyman aastatel 1999–2006 toodetud USA telesarjas "Presidendi meeskond". Pärast seda on ta kehastanud Danny Trippi teleseriaalis "Studio 60 on the Sunset Strip".
Auhinnad
Emmy
Charlie Sheen
Tema tuntumate filmirollide hulka kuuluvad osatäitmised filmides "Rühm" (1986), "Wall Street" (1987), "Young Guns" (1988), "Kõrgliiga" (1989) ja "Ässad" (1991). Lisaks on ta kuulsust kogunud telesarjades "Pöörlev linn" ("Spin City") ning "Kaks ja pool meest".
Tema vanemad Martin Sheen (õieti Ramón Estévez) ja Janet Sheen (neiupõlvenimega Templeton), vanemad vennad Emilio Estévez ja Ramon Estévez ning noorem õde Renee Estévez on samuti näitlejad.
Tunnustus
1994. aastal sai Sheen oma tähe Hollywoodi kuulsuste alleel.
2000–2002 mängis ta telesarjas "Pöörlev linn" aselinnapead Charlie Crawfordi. Selle rolli eest nimetati ta 2002 Kuldgloobuse kandidaadiks parima muusikali- või komöödianäitleja (seriaalis) kategoorias ning Laste valiku auhinna kandidaadiks seriaalinäitleja kategoorias. Ta võitis neist esimese.
2003–2011 mängis ta komöödiasarjas "Kaks ja pool meest". Selle rolli eest nimetati ta 2005 ja 2006 Kuldgloobuse kandidaadiks parima muusikali- või komöödianäitleja (seriaalis) kategoorias, 2006 ja 2008 Emmy kandidaadiks komöödiasarjanäitleja kategoorias ning 2007 ja 2008 teismeliste valiku auhinna kandidaadiks komöödianäitleja (seriaalis) kategoorias. Ta ei võitnud neist auhindadest ühtki.
2011. aastal, kui Sheen esitas "Kahe ja poole mehe" stsenaristi ja produtsendi Chuck Lorre kohta solvavaid kommentaare, vallandati ta sarjast.
Eraelu
12. detsembril 1984 said Sheen ja tema keskkooliaegne sõbranna Paula Profit tütre Cassandra Jade Estévezi, kuid nad ei abiellunud. 2013. aastal sündis Cassandral tütar ja Charlie Sheenist sai vanaisa.
1990 oli Sheen kihlunud näitleja Kelly Prestoniga, kuid tulistas teda kogemata kätte ja Preston katkestas pärast seda kihluse. 1990. aastatel käis Sheen läbi mitme pornotähega, kellest on teada Ginger Lynn ja Heather Hunter.
20. mail 1998 sai Sheen kokaiini üledoosist insuldi ning viidi haiglasse.
3. septembril 1995 abiellus Sheen Donna Peele'iga. Sellel samal aastal sai teatavaks, et Charlie Sheen on olnud Heidi Fleissi juhitud eskortteenuse klient. Sheen ja Peele lahutasid järgmisel aastal.
2000. aastal tutvus Sheen filmi "Good Advice" võtetel näitleja Denise Richardsiga. Nad abiellusid 15. juunil 2002. Abielust sündisid tütred Sam ja Lola Sheen. 2005. aasta märtsis taotles Richards abielulahutust, tuues põhjuseks mehe sõltuvuse alkoholist ja narkootikumidest ning vägivallaga ähvardamise. Lisaks oli Sheen maksnud veebruaris 2005 pornostaar Chloe Jonesile 15 000 dollarit seksi eest ning armastanud internetis vaadata üsnagi noori tüdrukuid ja ka geipornot. Abielu lahutati 2006. aasta novembris ja lahutusega kaasnes kohtuvaidlus tütarde hooldusõiguse üle.
30. märtsil 2008 abiellus Sheen Brooke Muelleriga. Abielust sündisid kaksikpojad Bob ja Max. 2010. aasta novembris taotles Mueller lahutust. 1. märtsil 2011 võttis politsei Sheeni kodust tema pojad ära. Lahutus jõustus 2. mail 2011.
Ka hiljem on Sheenil olnud mitmeid naissuhteid, teiste seas oli ta suhtes pornotähtede Bree Olsoni, Georgia Jonesi ja Brett Rossiga. Viimasega ta ka 2014. aasta veebruaris kihlus ning pulmad pidid toimuma 2014. aasta novembris, kuid oktoobris teatasid nad oma suhte lõppemisest.
Sheenil on Hollywoodi "paha poisi" maine: tihti on ta tarbinud alkoholi ja narkootikume, olnud vahekorras prostituutidega või muul moel seadusega pahuksis.
17. novembril 2015 tunnistas Sheen, et ta on HIV-positiivne. Arvati, et ta nakatus viirusega juba 2011. aastal, kuid üritas seda varjata.
Pommeri kindralkuberneride loend
Pommeri kindralkuberneride loendis on loetletud Rootsi Pommeri (Svenska Pommern) kindralkubernerid.
Estonian Journal of Earth Sciences
Estonian Journal of Earth Sciences on Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastuse väljaantav teaduslik geoloogia-, geograafia- ja okeanograafiaajakiri.
Väitlus
Väitlus on argumenteeritud arutelu, diskussioon, debatt, poleemika või dispuut.
Kuigi mõistet "väitlus" võib mõista erinevatel viisidel, peetakse enamasti silmas sisukat vaidlust, milles kasutatakse demagoogia ja kõnekujundite asemel argumente. Väitlust võib kohata avalikus ruumis, koosolekutel, telesaates (näiteks Eesti Televisiooni saade "Foorum") ja klassiruumis.
Väitlus on populaarne harrastus, tegutsevad väitlusklubid ja on kujundatud välja ning viljeldakse eri tegeliku elu väitlussituatsioone matkivaid või väitlejate oskusi proovile panevaid väitlusformaate. Eestis viljeleb peamiselt eri võistkondlikke poliitväitluse formaate Eesti Väitlusselts, oma üks ühele toimuvat filosoofilise väitluse formaati viljeleb filosoofiaolümpiaad.
Võistluslik väitlus
Sportväitlus ehk võistluslik väitlus on kindlate reeglite järgi toimuv võistlus, milles hinnatakse oskust etteantud teemat analüüsida, koostada argumente ning vastata oponendi mõtetele. Sportväitluse teema ning kaitstav pool määratakse enne võistluse algust. Väitlust hindavad kohtunikud, kes võtavad arvesse esitatud argumentide loogilisust, tõendusmaterjali põhjalikkust ning esituse soravust.
Väitlemisega tegelemine arendab kriitilist, struktuurset ja analüütilist mõtlemist, oma mõtete argumenteeritud sõnastamisoskust ja avalikku esinemist. Väitlemisega tegeledes on vaja tihti oma argumentide tarbeks otsida tõestusmaterjali, mis avardab silmaringi. Lisaks on vaja võrrelda erinevaid seisukohti keerukatel teemadel, mis arendab analüütilist ja kriitilist mõtlemist. Võistluslik formaat aitab treenida reageerimisoskust.
Plutomurus ortobalaganensis
Plutomurus ortobalaganensis on sügavaimalt koopast leitud maismaaloom, kes avastati Kruberi koopa sissepääsust 1980 meetrit sügavamalt.
Uno Laht
Uno Laht (11. veebruarini 1936 Uno Brakmann või Uno Brachman ; 30. aprill 1924 Valga – 24. september 2008 Tallinn) oli Eesti luuletaja, prosaist ja publitsist, kes kasutas ka palindroomset pseudonüümi Onu Thal.
Plutomurus ortobalaganensis
Tegemist on ilma silmade ja tiibadeta hooghännalisega. Avastus tehti 2010. aastal CAVEX-i ekspeditsiooni käigus. Nime on nad saanud Vana-Rooma allilmajumala Pluto järgi.
Traditsioon
Traditsioon (ladina keeles: traditio – üle-, edasiandmine, ülek. jutustamine; teade) ehk tava ehk komme on inimeste ja põlvkondade vahel toimiv ajaloolise materjali suuline või eeskuju najal edasi andmine. Traditsioon eeldab millegi kordumist - sündmuse, elukommete. Traditsioon võib koosneda ka mitmest erinevast tegevusest üheskoos. Näiteks Eesti pulmakombed.
Läbi aegade seostatakse traditsioone enim religiooni ja kirikuga. Paljud kiriklikud tähtpäevad on traditsioonid ja tähistatakse sarnaselt nii usklike kui uskmatute poolt, jõulud näiteks.
Uno Laht
Elulugu
Uno Laht õppis Valga algkoolis ja progümnaasiumis. 1937. aastast elas Loksal ning õppis Tallinna 5. Reaalkoolis ja Tallinna 7. Keskkoolis.
1940. aasta sügisel astus Laht Eestimaa Leninlikku Kommunistlikku Noorsooühingusse. Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahelise sõja puhkedes astus hävituspataljoni, sellega evakueerus Venemaale. 1942. aastal mobiliseeriti ta Punaarmeesse, oli Eesti Laskurkorpuses nooremleitnant ja miinipildujarühma ülem. Velikije Luki all sai raskesti haavata, paranemise järel töötas Kaasanis ja õppis sealses ülikoolis inglise keelt. Sealt suunati Laht Leningradi oblasti Puškinisse komsomolitöötajate kursustele. 1944–1946 oli Laht Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi operatiivtöötaja ja osales metsavendade arreteerimistes.
Tegevus Eesti NSV RJRKis 1944–1946 ja RJK-s
1944. aastal viis Uno Laht Eesti NSV RJRK uurijana läbi uurimist Saksa okupatsiooni ajal Tartus Näituse väljakul asutatud koonduslaagris toime pandud inimsusvastaste kuritegude suhtes. Üheks tõendusmaterjaliks nende tegude toimepanemise kohta Eesti Omakaitse liikmete poolt ajavahemikul juuni–detsember 1941. aastal oli nn Olav Karikoski ülekuulamise protokoll (Karikoski protokoll).
Ta juhtis 1945. aastal 31. juulil Saksa okupatsiooni aegse Tartu linna komandandi Friedrich Kure kinnipidamise operatsiooni, mille käigus viimane Lahe eest põgeneda üritades sooritas enesetapu ning tema 16-aastane tütar sai raskeid kehavigastusi.
Ta juhtis 1945. aasta 8. detsembril julgeoleku operatiivgruppi, mis pidas kinni metsas varjava Friedrich Kure adjutandi Olaf Tammarki, kes mõisteti 8 aastaks vangilaagrisse ja kandis karistust Steplagis kuni aastani 1953, millal ta vabastati koos teiste Saksa sõjavangidega, kes lubati tagasi Saksamaa LV-sse. Uuesti kohtusid nad Eesti Kongressi I istungjärgul 1990. aastal: "Kongressi teisel päeval astus vaheajal mu juurde mees rohelise, s.o külalise nimekaardiga kuuel ja pakkus mulle nagu vanale sõbrale kätt. Kaardil seisis nimi Uno Laht. See oli ju sama tšekist, kes mind metsas arreteeris ja peksis ning Valga vanglast Pagari keldrisse tõi. Tundsin ängistust. Häbi see mees küll ei tundnud. Oleks tahtnud talle vastu kõrvu anda, aga valitsesin end. "
Ta vallandati Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumist 8. oktoobri 1946. aasta käskkirjaga, seletuseks "vallandatud, kuna pole edasiseks kasutamiseks kõlbulik ". Väidetavalt jätkas hiljem energilist tegevust Eesti NSV KGB-s. Osales Einar Sandeni väitel koos Randar Hiirega reas KGB suuroperatsioonides välismaal (väide on kaheldav, kuna Laht reisis Nõukogude Liidust välismaale vaid paaril korral, näiteks Ameerikasse külastama Hellar Grabbit teda ei lastud), sama allika väidetel tegutses kui provokaator Eesti NSV Kirjanike Liidu ridades.
Tegevus ajakirjanikuna
Uno Laht töötas aastatel 1946–1951 ajalehe Noorte Hääl toimetuses, oli 1951–1953 Rahva Hääle korrespondent. Seejärel vabakutseline kirjanik, töötas vahepeal ka Kirjanike Liidu luulekonsultandina. Juba ajakirjanikuna hakkas Uno Laht avaldama vesteid, följetone, olukirjeldusi, jutte ja luuletusi, mis algul olid ajavaimulised, aga 1960. aastatel muutusid valitsusvõimu suhtes kriitiliseks.
Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei liige 1953–?, Eesti NSV Kirjanike Liidu liige 1953–1986 (esitas aastal 1986 lahkumisavalduse) ja Eesti Kirjanike Liidu liige aastast 1992.
Tegevus pärast Eesti taasiseseisvumist
Oli Eestis moodustatud Neonatsismi ja rahvustevahelise vaenu õhutamise vastase Eesti Liidu juhatuse liige.
2004. ja 2005. aastal esines korduvalt Venemaa infosõja kanalis – internetiportaalis IA Regnum, artiklitega Eesti ajaloo ühekülgsest kajastamisest ning 1941. aastal Tartus Omakaitse poolt Näituse väljakul rajatud koonduslaagris ja tankitõrjekraavis väidetavalt Omakaitse poolt toime pandud inimsusvastastest kuritegudest, mille uurimise osaline ta oli omaaegse RJM töötajana.
2005. aasta 18. märtsil käis Uno Laht koos Arnold Meriga loengut pidamas Kallavere keskkoolis, kus nad väitsid, et Eesti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt 1940. aastal ei toimunud ja Eesti palus ise liitumist.
Looming
Lahe püsimissiooniks on olnud sisepoliitiline satiir, deformeerunud sotsialismiga Eestis ka selle juhtidele ning funktsionääridele ebameeldivate tõsiasjade meeldetuletamine. Angažeeritud püsivusega osutas ta tekkivas tarbimisühiskonnas vohavale väikekodanlustumisele (eriti "Kümne küüne lauludes") ning sotsiaalse õigluse ideaalide hääbumisele ja võõrandumisele.
Laht sai 1975. aastal novelli "Meie, tippkutid, üle kogu maakera" eest Tuglase auhinna. Lahe proosale on sageli iseloomulik raskepärase või barokse kujundi- ja mõttekülluseni viimistletud stiil. Näitekunstis on Laht eelistanud marginaalseid žanre – estraadikavu ja -näidendeid. Ta on kirjutanud ka libreto Eino Tambergi ooperile "Raudne kodu".
Laht on tõlkinud luulet ja proosat vene ja inglise keelest.
Väitlus
Võistluslik väitlus
Väitlemine on oluline teadmiste andmise ning oskuste arendamise viis. Väitlusharjutuste kasutamine koolitundide läbiviimisel aitab tõsta õpimotivatsiooni. Ühendkuningriigis on uuringutega tõestatud, et väitlus- ja kõneklubides osalemine parandab noorte edukust koolis: väitlejad lõpetavad kooli 25% võrra suurema tõenäosusega, kui mitte-väitlejad; noorte väitlejate lugemistestide tulemused on 25% võrra paremad. Väitlusega tegelejate tulemused on paremad ka teistes ainetes, näiteks inglise keeles, bioloogias ja ajaloos.
Tavalisest vaidlusest eristab väitlust neli aspekti: etteantud teema, teema suhtes loositud rollid, enne väitlust kokkulepitud reeglid, erapooletu kohtuniku tehtud otsus.
1. Etteantud teema
Enne väitluse algust lepitakse kokku teema, mille üle hakatakse väitlema. Väitlusteema sõnastatakse enamasti jaatava lausena, näiteks: "Eesti koolides tuleb kehtestada ühtne koolivorm". Hea väitlusteema on selline, mille poolt ja vastu on võimalik leida asjalikke ja teemakohaseid argumente.
2. Teema suhtes loositud rollid
Kui tavalises arutelus kaitstakse enamasti enda seisukohta, siis võistluslikus väitluses roll loositakse või määratakse. Teemat kaitsva väitleja või meeskonna ülesanne on teemat täielikult toetada ja eitajate ülesanne sellele vastu vaielda. Väitluses osalejad ei kaitse ega esinda oma isiklikke seisukohti. Võistluslikus väitluses loositakse pooled, et suurendada harjutuse hariduslikku mõju. Tihti ei ole inimesed oma isiklikus seisukohas kindlad või ei tunne end seda avalikult kaitstes mugavalt. Võib juhtuda ka, et ollakse oma seisukohas liialt kindel ja ei nähta võimalikku teist poolt. Väitlusteemade puhul on alati võimalik leida häid argumente mõlemale poole seisukoha kaitsmiseks.
3. Enne väitlust kokkulepitud reeglid
Kui vaidluses võidab tihti see, kes teeb kõvemat häält või viitsib pikemalt rääkida, siis väitluses püütakse mõlemad pooled reeglite abil võimalikult võrdsesse olukorda panna. Tavaliselt moodustavad põhiosa väitlusest kõned. Reeglid panevad paika selle, millises järjekorras kõned toimuvad, kui pikad need on, kas ja kuidas vastasvõistkond kõnelejalt küsimusi küsib ning millest kõnedes üldiselt peab rääkima.
4. Väitlus lõppeb erapooletu kohtuniku tehtud otsusega
Väitluse lõpus langetab kohtunik otsuse, millega ei öelda, kellel oli õigus, vaid põhjendatakse, kes konkreetses väitluses demonstreeris paremat argumenteerimisoskust. Kohtunik ei võta otsust tehes oma isiklikku arvamust arvesse.
Vahemere Liit
[[Pilt:Union for the Mediterranean - updatable.svg|pisi| {{legend|#003399| EL liikmed }} {{legend|#c89601| Teised liikmed }} {{legend|#008000| Peatatud liikmelisusega }} {{Legend|#FF0000| Vaatlejad }}
]]
Vahemere Liit on 2008. aastal loodud riikide ühendus, mis haarab 43 riiki – kõik 28 Euroopa Liidu maad (sealhulgas Eesti) ja 15 Vahemere-äärset partnerriiki Põhja-Aafrikast, Lähis-Idast ja Balkanilt.
Juhan Kurrik
Looming
Ta oli Eesti Postimehe ja Sakala kaastööline.
Viieristi looduskaitseala
Viieristi looduskaitseala on looduskaitseala Saare maakonnas Saaremaa vallas Viieristil.
Kaitseala hõlmab 378 ha. Kaitseala geograafilised koordinaadid on.
Viieristi looduskaitseala keskkonnaregistri kood on KLO1000437.
Viieristi looduskaitseala moodustati aastal 1965. Kaitseala eesmärk on ökosüsteemi seisundi ja looduslike protsesside ning haruldaste liikide kaitse. Kaitseala on loodud Koltsi järve, unikaalse allikasoo (Viieristi allikasoo) ja sealsete haruldaste taimekoosluste, Litoriinamere rannaastangu, Viieristi luidete ning kaitsealuste liikide kaitseks. Kaitseala paikneb Litoriinamere ranna-astangul ning selle jalamil. Astangu kõrgus on 24-27 m ja selle jalamil levib 10-50 m laiuse vööndina lubjarikas allikasoo. Alalt on leitud 22 kaitsealust taimeliiki (püramiid-akakapsas, jugapuu, luuderohi, tömbiõieline luga jt). Koltsi järv on ajutine veekogu, mis täitub veega ainult kevaditi ja kestvate sadude korral. Järve nõo piirkonnas esineb allikaid.
Elustik
Pesitsevad linnuliigid:
Kahepaiksed:
Kaitsealused taimeliigid:
Cerro Azul (Galápagose saared)
Cerro Azul on tegevvulkaan Isabela saarel (Galápagose saared).
Vulkaani kõrgus on 1640 meetrit.
Pereheitmine
thumb|Mesilassülem Pereheitmine ehk sülemlemine on mesilaste paljunemisviis, mille käigus osa mesilasperest lahkub tarust. Osa noori mesilasi koos vana viljastatud emaga moodustavad sülemi, mis hakkab endale uut elupaika otsima.
Kui mesinikul õnnestub sülem kinni püüda ja tühja tarusse paigutada, saab ta endale ühe uue pere juurde. Kui aga sülem minema lendab, püüab see leida sobiva õõnsuse, kuhu kiiresti kärgi ehitama hakata ja mett koguda, et ema saaks munema hakata.
Jalgrattasport olümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|border|Jalgrattasport Jalgrattasõit on kuulunud olümpiamängude programmi kõigil suveolümpiamängudel alates nüüdisaegse olümpialiikumise sünnist 1896. aasta suveolümpiamängudel Ateenas, kus peeti maantee grupisõit ja viis ala trekisõidus. Maastikurattasõit kuulus esimest korda olümpiaprogrammi 1996. aasta suveolümpiamängudel Atlantas, 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis debüteeris olümpiamängude programmis BMX-võistlused. Enne plaanilisi 2020. aasta suveolümpiamänge olid kõik võistlused kiirvõistlused, kuid 2020. aastalt 2021. aastale edasi lükatud olümpiamängudel on esimest korda kavas BMX-i vabakava.
Naiste maanteesõit osales esimest korda suveolümpiaprogrammis 1984. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses. Naiste trekisõit lisati suveolümpiaprogrammi 1988. aastal Seoulis ja sestpeale on mõlemad alad kuulunud suveolümpiaprogrammi. Naiste trekisprindis 1988. aastal tuli esimeseks olümpiavõitjaks Nõukogude Liitu esindanud Erika Salumäe. Neli aastat hiljem 1992. aasta suveolümpiamängudel Barcelonas tuli Erika Salumäe teist korda trekisprindi olümpiavõitjaks, kuid siis juba taasiseseisvunud Eestit esindades.
2012. aasta suveolümpiamängud Londonis olid esimesed olümpiamängud, kus mehed ja naised võistlesid võrdselt samadel võistlustel kõigil jalgrattaspordi aladel. Naistel on ainult mõne võistluse jaoks lühem vahemaa.
Nadežda Durova
pisi|Nadežda Durova ohvitserivormis Nadežda Andrejevna Durova (vene keeles Надежда Андреевна Дурова; 30. september 1783 (vana kalendri järgi 17. september) Kiiev – 2. aprill (vana kalendri järgi 21. märts) 1866 Jelabuga) oli Venemaa sõjaväelane ja kirjanik, esimene naissoost ohvitser Venemaal.
Oma eluajal oli ta tuntud eelkõige varjunimede Aleksandr Sokolov (kasutas 1806–1807) ja Aleksandr Aleksandrov (kasutas 1807–1866) all.
Lapsepõlv
Enamik allikaid annab tüdruku sünnikohaks Kiievi, kuid teistel andmetel sündis ta Hersonis, kolmandatel andmetel perekonna valdustes Vjatka kubermangus. Täielikku kindlust ei ole ka sünnikuupäeva osas: eri allikad pakuvad selleks 17. või 19. septembri vana kalendri järgi, mille põhjuseks võib olla erinev päevade arvestamine uue ja vana kalendri vahel. Kui uskuda allikaid, mille kohaselt sündis Durova pühade usukannatajate Vera, Nadežda ja Ljubovi mälestuspäeval, määrab see üheselt tema sünnipäevaks vana kalendri järgi 17. septembri.
Igal juhul oli tütre sünd emale pettumus, sest ta oli lootnud poja abil lepitada oma isa, kes polnud talle kunagi andestanud salaja sõlmitud kihlust ja hilisemat abielu ohvitser Duroviga.
Nii ei kogenud Nadežda Durova lapsepõlves tõelist emaarmastust. Ema elas tema peal välja oma negatiivsed emotsioonid ja isegi ehk vihkas teda. Ükskord viskas ta karjuva lapse lihtsalt tõlla aknast välja. Nii äärmuslik käitumine šokeeris lapse isa ja too langetas ebatavalisena näiva otsuse – anda tüdruk eaka husaari Astahhovi hoole alla.
Astahhov, kes kasvatas tüdrukut kuuenda eluaastani, oskas õpetada Nadeždale vaid seda, mida ta ise valdas – sõjakunsti ja sellega seonduvat. Nii õppis Durova juba lapsepõlves ratsutama ja mängis peamiselt püstolite ning mõõkadega.
1789 läks Andrei Durov erru ja kolis kogu perega Sarapuli linna. Selleks ajaks olid perekonda sündinud lisaks Nadeždale veel kaks tütart ja kaua oodatud poeg. Lapse kasvatamisega hakkas taas tegelema ema, kellega lähedasi suhteid Nadeždal ei kujunenudki. Tema peamiseks mõjutajaks sai jällegi mees ja sõjaväelane, isa Andrei Durov. Isa poolt 12. sünnipäevaks tütrele kingitud tšerkessi hobune Alkid aitas vaid kaasa Nadežda mehelike huvide süvenemisele.
1797 saadeti Nadežda ajutiselt elama sugulaste juurde Ukrainasse – algul vanaema, pärast tädi hoole alla. Tädi juures armus ta noorde mõisnikku Kirjakovi, kellega kavatses abielluda, kuid noormehe ema ei pidanud Nadeždat oma poja vääriliseks.
Noorpõlv
Õnnetu armastuse läbi elanud ja koju tagasi pöördunud Durova hakkas otsima võimalusi ema mõju alt pääsemiseks. Nii otsustas ta oktoobris 1801 18-aastaselt võtta vastu Sarapuli maakohtu alamametniku Vassili Tšernovi tehtud abieluettepaneku. Kahe aasta pärast, 1803 sündis nende ainus laps Ivan. Abielu ei olnud aga Nadežda Durovale meelepärane, juba aasta pärast poja sündi lahkus ta Irbiti üle viidud abikaasa juurest ja kolis koos lapsega vanematekoju tagasi.
Temas süvenes üha huvi mehelike tegevusalade vastu, kõike naiselikku ta lausa põlgas. Aastal 1805 või 1806 tutvus ta Kaasanis kasakate jessauuli Grigori Švartsiga, kellesse armus; Nadežda emale see sõprus aga ei meeldinud. Soov ema mõju alt vabaneda ja unistus sõjaväelase karjäärist kulmineerusid 1806 põgenemisega kodust. Oma nimepäeval läks Nadežda Durova jõkke ujuma, jättis oma naiserõivad jõekaldale ja riietus ümber kasakavormi. Tema vanemad arvasid kaua aega, et tütar on uppunud; tegelikult astus Nadežda Aleksandr Sokolovi nime all Grigori Švartsi kasakaväeüksusse.
Teenistus sõjaväes
Paiknenud koos kasakatega ümber Hrodnasse, võeti aastal 1807 Nadežda Durova taas Aleksandr Sokolovi nime all aadlisoost reamehena vastu Poola ulaanipolku. Ta osales sõjalistes operatsioonides Preisimaal, paistes silma Gutstadti, Heilsbergi ja Friedland lahingus Napoléon Bonaparte'i vägedega. Vapruse eest ohvitseri elu päästmisel autasustati teda sõjaväelise Georgi ristiga. Preisimaalt kirjutas ta isale rahulolust oma uue eluga. Viimane pöördus seejärel keiser Aleksander I poole palvega tütar üles leida.
Nadežda Durova leiti kiiresti üles ja kutsuti Peterburi. Keiser oli tütarlapse südikusest ja vaprusest vaimustunud. Ta andis Nadeždale iseenda nime järgi uue nime – Aleksandr Andrejevitš Aleksandrov, mida Durova kandis surmani. Lisaks ülendas keiser ta ohvitseriks ja viis ta üle Mariupoli husaaripolku.
Veidi hiljem, tõenäoliselt 1808. aastal, kolis ta tagasi koju Sarapuli linna, loobudes mõneks aastaks tegevteenistusest. Teenistusse pöördus Nadežda tagasi 1811. aasta alguses, liitudes Leedu ulaanipolguga.
1812. aasta isamaasõjast võttis ta osa viimati mainitud polgu koosseisus. Ta osales lahingutes Smolenski, Kolotski kloostri ja Borodino all ning oli feldmarssal Mihhail Kutuzovi adjutant. Borodino lahingus sai Durova haavata ja ravis ennast kevadeni 1813 kodulinnas Sarapulis.
Pöördunud 1813. aastal sõjaväeteenistusse tagasi, osales ta 1813–1814 sõjalistes operatsioonides Saksa alade vabastamiseks, sealhulgas Modlini kindluse, Hamburgi ja Harburgi linna piiramisel. Vapruse eest pälvis mitu autasu.
Aleksandr Aleksandrov (Nadežda Durova) läks erru pärast kümneaastast teenistust 1816. aastal staabi-rittmeistri auastmes koos õigusega kanda sõjaväevormi.
Elu pärast sõjaväge
Pärast sõjaväeteenistusest lahkumist elas Durova mõned aastad Peterburis onu juures, siis kolis aga Jelabugasse, kus elas kuni surmani. Ta kandis alati meesterõivaid ja lühikest soengut, suitsetas sigareid, kasutas enda kohta kõnes ja kirjas ise meessoo vorme ning solvus rängalt kui teda kõnetati naisena. Ka paistis ta silma erakordse armastuse poolest loomade vastu.
Nadežda Durova suri 2. aprillil (vana kalendri järgi 21. märtsil) 1866 83. eluaastal Jelabugas. Ta maeti kui ohvitser kõigi ettenähtud sõjaväeliste auavalduste saatel.
Kirjanduslik tegevus
pisi|Durova "Neiu ratsaväelane" Enda sõnul alustas ta Jelabugas kirjutamist igavusest. Aastate jooksul avaldas ta rohkesti jutustusi ja romaane. Nadežda Durova põhiteoseks on tema memuaaride kogumik "Märkmed" ("Записки"), mille ta avaldas Aleksandr Aleksandrovi nime all. Esimesed katkendid neist ilmusid 1836. aastal ajakirja Sovremennik ("Современник") teises numbris. Samal aastal anti välja memuaaride kaks esimest osa raamatutena pealkirja "Neiu ratsaväelane" ("Кавалерист-девица") all. Aastal 1839 lisandunud kolmas osa kandis juba pealkirja "Märkmed". Mälestusi sisaldab ka 1838 ilmunud "Üks aasta elu Peterburis" ("Год жизни в Петербурге").
Isiklik elu
Nadežda Durova oli aastatel 1801–1804 abielus kohtuametnik Vassili Tšernoviga. Väidetavalt ei olnud see kooselu õnnelik. Sellest suhtest sündinud poega Ivani ema ise ei kasvatanud ja lähedast vahekorda neil ei tekkinud. Oma vahetutest perekonnaliikmetest olid tal head suhted ainult isa Andrei Durovi ja vend Vassili Duroviga.
Tuntud on tema kiindumus kasakaohvitser Grigori Švartsi vastu, mis etendas olulist osa ka Nadežda kodust lahkumisel ja armeega liitumisel 1806. aastal. Huvitaval kombel on ta ise memuaarides väitnud, et mitte armastus ei mõjutanud teda kodust lahkuma, vaid kindel soov saada "sõduriks-amatsooniks".
Asjaolu, et Durova elas suurema osa elust mehenime all, tema käitumismallid, mehelikud huvid ja hoiakud ning meessuhete puudumine hilisemal, küpsel eluperioodil, on pannud mõningaid aja- ja kirjandusloolasi kahtlema nii Nadežda seksuaalses sättumuses kui ka soolises identiteedis. Vaatamata sellele, millised olid Venemaa esimese naisohvitseri tegelikud seksuaalsed eelistused, oli ta kahtlemata üks esimesi stereotüüpsete soorollide murdjaid. Samuti võib teda pidada esimeseks avalikkusele tuntud transvestiidiks või transsooliseks inimeseks vene kultuuriruumis.
Teosed tema kohta
Niivõrd erakordne ja tavapärasest erinev elu äratas huvi juba tema kaasajal. Esimest korda kajastas Nadežda tegevust Aleksandr Rõkatšov oma biograafilises jutustuses "Nadežda Durova" ("Надежда Дурова") 1842. aastal.
Nõukogude ajal sai Nadežda Durovast Aleksandr Gladkovi näidendi "Ammusel ajal" ("Давным-давно") peategelase Šura Azarova prototüüp. Näidend kanti esmakordselt ette 1941. aastal sakslaste poolt sisse piiratud Leningradis ja sai hiljem omakorda aluseks Eldar Rjazanovi 1962. aastal lavastatud filmile "Husaari ballaad" ("Гусарская баллада"). 1957 kasutas valgevene lavastaja Anatoli Bogatõrjov Gladkovi libretot ooperi "Nadežda Durova" lavastamisel.
Bernard Mändre
Ta lõpetas 1922. aastal Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumi. Ta võttis osa Vabadussõjast. Aastatel 1922–1927 õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust (lõpetas ülikooli), oli korporatsiooni Ugala vilistlane.
Ta oli aastatel 1927–1931 vandeadvokaat Hans Erjapea abi ja 1931–1932 vandeadvokaat Manfred Fiskari abi. Alates 1932. aastast advokaat Tallinnas. Bernhard Methusalem oli Eesti Vabadussõjalaste Liidu Nõmme osakonna juhatuse liige ja arreteeriti 12. märtsil 1934. 1936–1938 Eesti Loomakaitseliidu esimees. 1943–1944 Tartu maavanem.
Bernhard Mändre suri 29. jaanuaril 1984 Oakhamis Rutlandi krahvkonnas Inglismaal. .
Tsitaat
Kõrge ja õilis aade tiivustagu loomasõpru nende tegevuses nüüd kui ka edaspidi, niikaua kui loomakaitse aade muutub ka meie rahva ilmavaate äralahutamata osaks. Siis löövad loomakaitse tegevuse tagajärjed õitsele üle terve kodumaa, ning kõik elavolendid võivad elada kõigelähemas sõpruses endi vahel ja loodusega, kohelda usaldusega looduse kuningat – inimest – ja üheskoos temaga kuulata õrnade lindude võluvat laulu, nautida kirevate lillede hurmavat lõhna, meie kodumaa looduse võrratus ilus ja üheskoos olla pandiks meie parema ja õnnelikuma tuleviku eest.
Agartala
Agartala on linn Indias, Tripura osariigi pealinn. Asub 2 km kaugusel Bangladeshi piirist.
Linn on kaubanduse keskus. Selle ümbruses Haroa jõe äärsel tasandikul on arvukalt külasid.
Estonian Journal of Archaeology
Estonian Journal of Archaeology ('Eesti arheoloogiaajakiri') on Eesti Teaduste Akadeemia ajakiri, mis ilmub koostöös Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi ning Tallinna Ülikooli arheoloogia teaduskoguga. Ajakiri ilmub aastast 1997. Estonian Journal of Archaeology on avatud juurdepääsuga (Open Access) eelretsenseeritav teadusajakiri, mis avaldab inglise ja saksakeelseid arheoloogiateemalisi teadusartikleid Põhja-Euroopa ja eriti Baltimaade piirkonna arheoloogiliste leidude ja uurimuste kohta. Kõik artiklid on tasuta juurdepääsuga ajakirja kodulehel.
Ajakirja peatoimetaja on alates selle asutamisest Valter Lang.
Ajakirja kirjastab Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastus.
Kemerovo oblast
Kemerovo oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Siberi föderaalringkonnas.
Rahvastik
2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 2 899 142 inimest, kellest 91,9% olid venelased, 1,8% tatarlased, 1,3% ukrainlased, 1,2% sakslased ja 0,5% tšuvašid. Oblasti põliselanikeks on šorid ja teleuudid (kokku 0,5%).
Linnades elas 85% rahvastikust. Suuremad linnad on Novokuznetsk, Kemerovo, Prokopjevsk, Leninsk-Kuznetski, Kisseljovsk ja Mežduretšensk. Kemerovo oblastis on eesti külad: Jurjevka, Koidula ja Malkovka.
Station F
pisi|Station F Station F on idufirmade ülikoolilinnak, mis avati 29. juunil 2017 ja mis hõlmas üle 34 000 ruutmeetri ning asub Halle Freyssinetis, Pariisis. Selle lõi Xavier Niel ja režissöör on Roxanne Varza. See on suurim startup-ülikoolilinnak maailmas.
Ülikoolilinnak
Station F ülikoolilinnak hõlmab 34 000 ruutmeetrit ja seal asub enam kui 3000 töökoha stardiala, turg, 26 rahvusvahelist tugi- ja kiirendusprogrammi, ürituste ruumid ja mitmed söögikohad. Hoones on koosolekuruumid, restoran, kolm baari ja 370 kohaga auditoorium. Inkubaatoris on esindatud ka idufirmade toimimiseks olulised teenused: investeerimisfondid, Fab lab, 3D printer ja avalikud teenused.
Nani
Nani (õieti Luís Carlos Almeida da Cunha; sündinud 17. novembril 1986 Roheneemesaartel Praias) on Portugali jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Austraalia kõrgliigaklubis Melbourne Victory.
Ta mängis aastatel 2007–2015 Inglismaa Premier League'i klubis Manchester United. Varem oli ta Portugali jalgpalli kõrgliiga Primeira Liga jalgpalliklubi Sporting mängija. Manchester Unitediga tuli ta neli korda Inglismaa meistriks ja korra UEFA Meistrite Liiga võitjaks. Hooajal 2010–2011 valiti ta Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu.
Aastatel 2015–2016 mängis ta Türgi klubis Fenerbahçe. 2016. aasta suvel sõlmis ta kolmeks aastaks lepingu Hispaania klubiga Valencia. 2017. aasta augustis sõlmis ta Itaalia klubiga Lazio aastapikkuse laenulepingu. 2018. aasta juulis naasis ta Sportingusse, kuid hooaja teises pooles suundus ta Major League Socceri klubisse Orlando City. Hooaja 2021/22 teises pooles mängis ta Itaalia kõrgliigaklubis Venezia. 2022. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Melbourne Victoryga.
Koondisekarjäär
Debüüdi Portugali rahvuskoondises tegi Nani 1. septembril 2006 sõprusmängus Taani vastu. Oma debüütmängus lõi ta ka oma esimese värava rahvuskoondises.
2014. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus 22. juunil lõi ta värava mängus USA vastu.
2016. aastal tuli ta Portugali koondisega Euroopa meistriks. Nani lõi turniiril kolm väravat: 14. juunil esimeses alagrupimängus Islandi vastu, 22. juunil Ungari vastu ja 6. juulil poolfinaalis Walesi vastu.
2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri viimases alagrupimängus 24. juunil lõi ta värava Uus-Meremaa vastu.
Ta kuulus Portugali koondisse veel ka 2008. ja 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Portugali koondises mängis Nani aastatel 2006–2017 kokku 112 korda ja lõi 24 väravat.
Abadla
Abadla on asula Alžeerias Bechari provintsis, Abadla ringkonna ja Abadla valla keskus. Ta asub riigi lääneosas Sahara kõrbes Maroko piiri lähedal umbes 1000 km Alžiirist edelas ning 90 km kaugusel Becharist. Geograafilised koordinaadid on 31°01′ N, 2°44′ W.
Isabelle Adjani
thumb|Isabelle Adjani (2012). thumb|Isabelle Adjani 2009. aasta [[Cannes'i filmifestival|Cannesi filmifestivalil]] Isabelle Yasmina Adjani [izab'ell adžan'ii] (sündinud 27. juunil 1955 Gennevilliers's Hauts-de-Seine'i departemangus) on prantsuse teatri- ja filminäitleja, filmiprodutsent ja laulja.
Ta sündis kabiili päritolu isa ja saksa päritolu ema perekonnas.
Ta alustas filmikarjääri 14-aastaselt 1970. Aastal 1972 mängis ta Robert Hosseini trupis Federico García Lorca näidendis "Bernarda Alba maja". Hossein soovitas teda Comédie-Française'i Molière'i lavastusse näidendis "Naiste kool" (1972) Agnèsi ossa. Mõlemad osatäitmised olid väljapaistvad; Adjanist sai Comédie-Française'i noorim näitleja. Ta mängis Hosseini trupis ka peaosa Jean Giraudoux' näidendis "Ondine".
Adjani sai filminäitlejana kuulsaks peaosaga François Truffaut' filmis "L'Histoire d'Adèle H. (1975), mille eest ta sai mitu filmiauhinda ja Oscari nominatsiooni. Tema tuntumate filmide hulka kuuluvad veel Andrzej Żuławski "Possession", "Surmav suvi" (L’été meurtrier), "Camille Claudel" (ta oli ka selle produtsent) ja "Kuninganna Margot".
Tunnustus
Isabelle Adjani on saanud viis Prantsuse Kunstide Akadeemia auhinda Césari. Auhinnad sai ta filmide "Possession" (1981), "Surmav suvi" (1983), "Camille Claudel" (1988) ja "Kuninganna Margot" (1994) ja "La journée de la jupe" (2009) eest.
1981. aastal sai ta Cannesi filmifestivali parima naisosatäitja auhinna osatäitmise eest filmides "Possession" ja "Quartet".
Ühiskondlik tegevus
Adjani on astunud välja rassismi vastu.
Aasnööbik
Aasnööbik (Marasmius oreades) on nööbikuliste sugukonda nööbiku perekonda kuuluv seeneliik.
Aasnööbik on suurepärane söögiseen.
Eestis väga sage. Kasvab sageli haljasaladel ja aedades. Moodustab seeneringe. Aasnööbiku kasvav seeneniidistik eritab sinihapet, mis hävitab seeneringi välisservas olevat taimestikku.
Tunnused
pisi|Värvitahvel [[James Sowerby raamatust "Coloured Figures of English Fungi or Mushrooms" (1797)]]
Viljakehad on väga väikesed, kaaluvad umbes 1 g. kübara läbimõõt on 2–5 (8) cm; noortel seentel poolkerakujuline, hiljem kumer, küpsetel seentel lame, nüri kühmukesega keskel. Vanad kuivanud eksemplarid võivad võtta kausja kuju. Kübara servad on poolläbipaistvad.
Polaris (kiiljaht)
Polaris on veerandtonnise võistlusväärtusega (IOR) purjejaht, mis loodi 1984. aastal. Neid kiiljahte toodeti aastatel 1985–1995 Tallinna Spordilaevade tehases (kõnekeeles ka VERF).
Polarise standardmõõdud:
Õgijalased
Õgijalased (Laniidae) on lindude sugukond värvuliste seltsist.
Sugukonda kuulub 3 perekonda (õgija, harakõgija, Eurocephalus) 31 liigiga.
Steiermargi liidumaa
Steiermark (horvaadi ja sloveeni Štajerska, ungari Stájerország) on Austria liidumaa. Steiermark on pindalalt Alam-Austria järel suuruselt teine Austria liidumaa. Steiermark külgneb lõunas Sloveeniaga ning päripäeva edelast alates Austria Kärnteni, Salzburgi, Ülem-Austria, Alam-Austria ja Burgenlandi liidumaadega. Selle pealinn on Graz.
Steiermargi nimi tuletati valitseva Otakari dünastia algsest asukohast: Steyr tänapäeva Ülem-Austrias. Iidne Steyri ja Steiermargi vaheline side ilmneb ka nende peaaegu identsetes vappides, valge panter rohelisel taustal.
Bremen-Verdeni kindralkuberneride loend
Bremen-Verdeni kindralkuberneride loendis on loetletud Rootsile kuulunud Bremen-Verdeni kindralkubernerid.
Steiermargi liidumaa
thumb|[[Grüner See (Steiermark)|Grüner See, taustal Hochschwabi mägi]]
Bremen-Verdeni kindralkuberneride loend
Rootsi kuningriik sai 1648. aastal Kolmekümneaastase sõja lõpetanud Vestfaali rahulepingu alusel 2 piiskopkonda Bremeni hertsogiriigi ja Verdeni vürstiriigist ning eraldiasetseva Wildeshauseni linna. Rootsi kaotas antud territooriumid Hannoverile 1719. aasta rahulepinguga.
Steiermargi liidumaa
Eristatakse Ülem-Steiermarki (Obersteiermark) liidumaa põhja- ja loodeosas (Liezeni, Murau, Murtali, Leobeni ja Bruck-Mürzzuschlagi ringkond) ning Lääne-Steiermarki (Weststeiermark) Grazist läänes (Voitsbergi ja Deutschlandsbergi ringkond ning Leibnitzi ringkonna lääneosa). Ringkondi Grazist idas (Weizi, Hartberg-Fürstenfeldi ja Kagu-Steiermargi ringkond) on nimetatud Ida-Steiermargiks (Oststeiermark).
Graz-Umgebungi ringkonna ('Grazi ümbrus') lääne- ja idaosi võib või ei või pidada vastavalt Lääne- ja Ida-Steiermargi osadeks. Steiermargi hertsogkonna lõunaosi, mis moodustasid osa endisest Jugoslaaviast ja hiljem Sloveeniast (välja arvatud Teise maailmasõja ajal), viidati (ja mõnikord kõnekeeles viidatakse ka praegu) kui 'Alam-Steiermarki (Untersteiermark, sloveeni Štajerska).
Ajalugu
thumb|right|[[Graz, Steiermargi pealinn]] thumb|Ajalooline vaade Steiermargi ja Kärnteni piirile, 1830
Steiermarki asustasid keldi hõimud. Pärast roomlaste vallutust oli praeguse Steiermargi idaosa Pannoonia osa, samas lääneosa kuulus Noricumi. Barbarite sissetungide ajal vallutasid või läbisid seda läänegoodid, hunnid, idagoodid, rugid ja langobardid. Avaaride võimu all olevad slaavlased asusid orgudesse 600. aasta paiku. Samal ajal hakkasid frankide võimu all olevad baierlased oma piirkonda lõuna ja ida poole laiendama, neelates lõpuks slaavi elanikkonna.
Steiermark arenes kultuuriliselt ja majanduslikult ertshertsog Johann von Österreichi ajal aastatel 1809-1859.
1918. aastal pärast Esimest maailmasõda jaotati see põhjaosaks (praegune Austria liidumaa) ja lõunaosaks, mida kutsuti Alam-Steiermargiks, nüüd sloveenidega asustatud, ja mis annekteeriti Jugoslaaviasse ja sai hiljem Sloveenia osaks. Kahe maailmasõja turbulentsi tagajärjel Alam-Steiermargi saksakeelne elanikkond, mis oli linnadesse koondunud, kolis või saadeti piirkonnast välja.
Haldusjaotus
Eraldiseisev linn:
Ringkonnad:
pisi|tühi|400px|Steiermargi liidumaa jaotus ringkondadeks
Gangkhar Puensum
Gangkhar Puensum on mägi Himaalajas, Bhutani kõrgeim tipp. Asub Bhutani ja Tiibeti (Hiina) piiril, kuid täpne asukoht pole kindel, sest Hiina ja Bhutani vahel on piirivaidlus ja kaardid selle piirkonna kohta on ebatäpsed. See on kõrgeim mägi, mille tippu siiani ei ole inimene tõusnud. Alates 1983. aastast tehti 4 ebaõnnestunud katset tippu jõuda. 1994. aastal keelati Bhutanis ronimine üle 6000 m mägede tippu ja alates 2003. aastast on alpinism täielikult keelatud kohalike uskumuste pärast, et mägede tippudes elavad jumalad.
1999. aastal jõudis Tiibetist startinud Jaapani ekspeditsioon Gangkhar Puensumi kõrvaltippu Liankang Kangrile (7535 m), mis asub täielikult Hiina territooriumil.
Mäe absoluutne kõrgus on 7570 m ja suhteline kõrgus üle 2990 m.
Friedrich Kuhlbars
pisi|Friedrich Kuhlbarsi portree. 1915. [[Konrad Mägi.]]
Friedrich Karl Johann Kuhlbars (pseudonüümid Villi Andi, Mangu Sild, Fritz Klüse; 17. august 1841 Uniküla, Laatre vald, Sangaste kihelkond, Tartumaa – 28. jaanuar 1924 Viljandi) oli eesti kirjanik ja koolmeister.
Ta sündis koolmeistri pojana Sangaste kihelkonnas Unikülas. Oli Viljandis koolmeister, juhatas laulukoori, kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi ja tegutses Eesti Aleksandrikooli liikumises.
Elulugu
Pärast seminari lõpetamist töötas Kuhlbars 1861-1862 parun Wolffi koduõpetajana Gulbene mõisas Lätimaal. 1862. aastast töötas saksakeelse Viljandi Poeglaste Elementaarkooli õpetajana Viljandis ning valiti hiljem selle juhatajaks. Koolijuhataja kohalt tagandati Kuhlbars 1895 venestusajal riigikeele oskamatuse pärast. Pärast seda sai Kuhlbarsist vaba literaat, kes tegeles peamiselt pseudomütoloogiliste uurimustega (uuris muinasaega ja kohanimesid) ning luuletuste kirjutamisega.
Järelärkamisajal populaarse luuletajana toetus Kuhlbars peamiselt saksa romantilisele traditsioonile. Juba enne Lydia Koidulat kirjutas ta idüllilist luulet isamaa ülistamiseks. Tema tähtsamaid tekste on luuletus "Vanemuine", üldtuntud rahvaliku lauluna "Kui Kungla rahvas kuldsel aal…" (1869).
1904. aasta 12. augustil oli Koidu seltsil vähisöömise õhtu, kus tõsteti üles mõte: 35-aastane koor vajab oma laulu. Luuletaja ja kooliõpetaja Friedrich Kuhlbars, kes seltsi üritustel alati kohal oli, võttis paberi ette ning veerandi tunni pärast oli üheksa rida teksti paberil: «Laulud nüüd lähevad kaunimal kõlal...» See on laul "Koit".
Kuhlbarsi esimene raamat oli murdekeelne "Wastse laulo ja kannel" (1863), millele järgnes lauluõpik lastele "Laulik koolis ja kodus". Ka teised Kuhlbarsi luuletused on enamasti kirjutatudki koorilaulude tekstideks. Kuhlbars on tuntud ka lasteluuletajana, eriti teksti "Teele, teele kurekesed!" autorina. Elu lõpul koostas ta "Villi Andi luuletused" (I-III, 1923-1924).
Friedrich Kuhlbars suri 1924. aastal Viljandis ning on maetud Viljandi vanale kalmistule.
Tema järgi on saanud nime Friedrich Kuhlbarsi tänav Tallinnas.
Looming
Friedrich Kuhlbars on avaldanud järgmised luulekogud:
Jaamamõisa
Jaamamõisa on Tartu linnaosa Tartu kirdeosas. Linnaosa piirideks on: linna piir – Jaama tänav – Puiestee tänav – Pärna tänava pikendus.
Jaamamõisa pindala on 150 ha ja 1. jaanuaril 2012 oli elanike arv 3202.
2013. aasta 31. detsembri seisuga elas Jaamamõisas 3261 inimest, neist 1828 naist ja 1433 meest. Jaamamõisa elanikest 320 olid vanuses 0–6 aastat, 415 vanuses 7–18 aastat, 1974 vanuses 19–64 aastat ja 552 vähemalt 65-aastased. Linnaosa asustustihedus oli 2174 in/km2. Jaamamõisas elas 1,50% tartlastest.
Haljasalad ja veekogud
Jaamamõisas asub Veekogudest on alles
Prestiiž
Kui ühiskonnas üldiselt austatakse teadmisi ja oskusi, on prestiižsed inimesed need, kes teavad palju või oskavad midagi silmapaistvalt hästi. Samamoodi võib olla ka prestiižne mingi töökoht või elukutse, mida ühiskond kõrgemalt väärtustab. Kui ühiskonnas on oluline majanduslik kindlustatus, on prestiižne omada palju raha ja kalleid asju ja prestiižne on töötada ametikohal, kus kõige rohkem palka makstakse.
Prestiiži võivad ametlikult väljendada aumärgid ja autasud, kuid kui neid jaotatakse inimestele arusaamatutel või ühiskondlikult mitte aktsepteeritud asjaoludel, siis võib aumärgi saamine prestiižile vähendavalt mõjuda.
Vaata ka
Prestige
Luigelillelised
Luigelillelised (Butomaceae) on ainuperekonna ja -liigiline üheiduleheliste õistaimede sugukond. Sugukonna ainus liik on luigelill (Butomus umbellatus).
Schwanenblumengewächse Butomaceae Bėžiniai augalai Сусаковые
Kula Kangri
Kula Kangri (hiina 庫拉岡日峰) on mägi Tiibetis, mida mõnikord peetakse Bhutani kõrgeimaks tipuks. Kõrgus on 7554 m.
Et Bhutani ja Tiibeti piir pole täpselt kindlaks määratud, peetakse Bhutani kõrgemaks tipuks veidi lõuna pool asuvat Gangkhar Puensumi.
Ponuur
Ponuur ehk ülaveepõll on filtratsiooni tõkestav rajatis vesiehitise ülavee põhjas. Ponuur tehakse vett halvasti läbilaskvast materjalist, enamasti savist või liivsavist (tänapäeval võib neid asendada geomembraan), ning kaetakse kaitsekihiga (harilikult kivisillutise või -puistega). Madala (nt lailävi-)ülevoolu ees kaitseb ponuur põhja ka uhtumise eest.
Kriips
Kriips ehk joon on ümbrusest millegi poolest erinev pikk ja kitsas pinna osa, kitsas triip
India soomusloom
India soomusloom (Manis crassicaudata) on suurte soomuste ja punakaspruuni karvastikuga kaetud soomusloom.
Looma kehatüve pikkus on 60–65 cm, saba pikkus 45–50 cm.
India soomusloom elab Sri Lanka ja India metsades. Liigub maapinnal, kaevab pikki, pesakambritega varustatud urge.
Tartu Ülikooli zooloogiamuuseum
Tartu Ülikooli zooloogiamuuseum oli muuseum Tartus Vanemuise tänaval.
Muuseumi fondides oli ühtekokku umbes 195 000 säilikut, väljapandute arv ulatus umbes 5000-ni.