cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Torma põllumeeste konvent
Konvendi liikmed: August Tooming, Mihkel Sild, Johannes Raja, Paul Tamm, Karl Lille, Hendrik Saluste, Otto Lõhmussaar, Erich Reial, August Unt, Otto Sirel, Joosep Kivi, August Aun (seltskondlikkude organisatsioonide poolt), Mihkel Sõber (ühistegeliste asutiste poolt), Emma Mukk (maanaiste poolt).
Konvendi piirkonnas oli 2060 talu, valimisõiguslikke majapidajaid 1936. aastal 1548, nendel kokku 67 633 puhaskasurubla.
Talundite rahvastik kokku 9561 inimest, kellest talupidaja perekonnaliikmeid 8600 ja töölisi 961.
Mimees
Mimees, varem ka mimesis, (vanakreeka sõnast mimēsis, 'jäljendus') on filosoofias ja kunstiteoorias jäljendus kui asjade omavaheline suhe või suhestumise protsess, mis leiab aset idee ja tegelikkuse, tegelikkuse ja kunstiteose, kunstiteose ja hinge, looduse ja hinge vms vahel. Mimeesi kui võimet peetakse üheks inimese fundamentaalseks võimeks ning selle abil kirjeldatakse nt õppimist, kultuuri, loomingut, iha jpm.
Torma põllumeeste konvent
Maad konvendi piirkonna taludel kokku 36 795 hektarit.
Mimees
Mimeesi on käsitlenud antiikfilosoofidest nt Platon ja Aristoteles, tänapäeval nt René Girard, Walter Benjamin jt. Mimees on oluline mõiste kunstiteooria jaoks, kuivõrd kunstiteosed enamasti väljendavad midagi sekundaarses meediumis, st jäljendavad. Platon kritiseeris kujutavaid ja kirjutavaid kunstnikke selle pärast, et nemad pelgalt jäljendavad tegelikkust. Eriti tähtis on mimeesi mõiste teatriteaduse jaoks, kuna mimeesist räägiti traditsiooniliselt just antiikteatri kontekstis.
Platon mõistab mimeesi ontoloogiliselt kui ideede ja tegelikkuse suhet, kus tegelikkus on ideede jäljenduslik koopia, mis ei küündi kvaliteedi poolest ideede tasemele. Idee on seda jäljendava tegelikkuse jaoks paradigma.
Cointreau
pisi|Cointreau liköör Cointreau on apelsinimaitseline liköör, mille valmistamisel kasutatakse apelsini- ja pomerantsikoort. Alkoholisisaldus on 40 mahuprotsenti. Cointreau likööri valmistatakse Prantsusmaal Angers' linna lähedal Saint-Barthélemy-d'Anjou külas.
Mimees
Mimeesi paarismõisteks on diegees.
Jätkusõda
Sõja põhjused
Talvesõja lõpetanud 1940. aasta Moskva rahulepingut Soome ja Nõukogude Liidu vahel nähti Soomes nii ebaõiglasena, et Talvesõja ning Jätkusõja vahel olnud aega hakati kutsuma Vaherahuks (Välirauha). Olgugi et ametlikult oli sõda läbi, jäi seoses Teise maailmasõja laienemisega Soomes kehtima sõjaseisukord ning riik tegi jätkuvalt suuri kulutusi sõjaväe tugevdamiseks.
Vana Baskini Teater
Vana Baskini Teater on kutseline teater Tallinnas, mille asutas 2005. aastal Eino Baskin pärast Vanalinnastuudio toonase trupi koondamist.
Jätkusõda
Sõja põhjused
Nõukogude Liit jätkas survepoliitikaga Soome suhtes. 23. juunil 1940 nõudis NSV Liit nikli kaevandamise õigust Petsamos, 27. juunil Ahvenamaa demilitariseerimist. Pärast Rootsi ja Saksamaa vahel sõlmitud vägede transiidilepingut nõudis NSV Liit sarnast lepingut ka Soomelt Nõukogude vägede transiidiks Hankosse. 6. septembril nõustus Soome vägede transiidiga ja 11. oktoobril Ahvenamaa demilitariseerimisega, kuid Petsamo küsimuses kasutati venitamistaktikat. Nõukogude Liit sekkus ka Soome siseasjadesse, nõudes näiteks Soome kaubandus- ja tööstusministri Väinö Tanneri tagasiastumist.
Vana Baskini Teater
Teatrijuht on Aarne Valmis, Eino Baskin oli surmani teatri peanäitejuht.
Jätkusõda
Sõja põhjused
Soome vastu oli hakanud huvi tundma ka Saksamaa (nikkel Petsamos, mis oli rikkaim Lääne-Euroopa kaevandus), kes vastutasuks vägede transiidilepingule lõpetas seni Soomele kehtinud relvamüügiembargo.
Vana Baskini Teater
Trupijuht oli Jüri Karindi. Teatri koosseisulised näitlejad on Ene Järvis, Marika Korolev, Anne Paluver, Vello Janson, Tõnu Kilgas, Väino Laes, Raivo Mets, Madis Milling, Egon Nuter ja Raivo Rüütel. Lisaks kasutab teater mitmeid vabakutselisi ja teiste teatrite näitlejaid.
Jätkusõda
Sõja põhjused
1941. aasta alguses suurenes Nõukogude surve Soomele. Lõpetati viljatarned, Nõukogude saadik kutsuti Helsingist tagasi, raadios algas Soome-vastane propaganda. Läbirääkimised Petsamo küsimustes jooksid ummikusse. Samal ajal tihenesid Soome suhted Saksamaaga. Saksamaal formeeriti 1941. aasta kevadel soomlastest Relva-SS pataljon ning Soome presidendi määrusega 17. juunist 1941. aastal võrdsustati teenistus Relva-SS vägedes teenistusega Soome armees. SS-vägedes teenis kokku 1400 soomlast 7. juunil saabusid Petsamosse esimesed Saksa väed. 9. juunil kuulutati Soomes välja esmane mobilisatsioon.
Nõukogude Liidul oli vene ajaloolase Mark Solonini väitel koostatud plaan suure Euroopa sõjakäigu varjus vallutada ka Soome.
Sõjategevus merel
Ööl vastu 22. juunit 1941, kui algas Saksa-Nõukogude sõda, mineerisid Soome allveelaevad koostöös Saksa miinilaevadega Soome lahe, et pidurdada Nõukogude Balti laevastiku tegutsemist Läänemerel. Operatsioonis osales kolm soomlaste allveelaeva. Esimene meremiin paigaldati Soome allveelaevalt Nõukogude Liidu poolt okupeeritud Eesti rannikule 22. juunil 1941 kell 7:28. Soome merejõud alustasid 22. juunil operatsiooni Kilpapurjehdus, millega paigutati desarmeeritud Ahvenamaale Soome väed.
1942. aastal Läänemerel toimunud allveelaevade vahelises sõjategevuses uputas Ahvenamere lääneosas Grisslehamni kaluriküla lähistel soome allveelaev "Vetehinen" Antti Benjamin Leino juhtimisel pärast torpeedorünnaku luhtumist taraanirünnakuga kaptenleitnant Dmitri Sazonovi juhitava Nõukogude allveelaeva Štš-305 (Щ305), mille käigus hukkus kogu allveelaeva 38 liikmeline meeskond.
Sõjategevus õhus
Nõukogude Liidu lennukid pommitasid edutult Soome sõjalaevu Soome vete Sottunga juures 22. juunil 1941 kell 6:05 ja Soome rannakindlustusi Alskäris kell 6:15. NSV Liidu poolt renditud Hanko sõjamerebaasist tulistati Soome alasid suurtükkidest kell 7:55. 25. juunil 1941 pommitasid 460 Nõukogude Liidu lennukit 18 Soome linna sealhulgas Helsingit, Turut ja Porvood. 27 lennukit õnnestus Soome vägedel Soome territooriumi kohal alla tulistada. 25. juunil tõdes Soome eduskund, et Soome on jälle sõjas. Venemaa polnud vaatamata enda algatatud sõjale juriidiliselt sõda Soomele kuulutanud.
Sõja algperiood
10. juulil 1941 alustasid Soome väed rünnakut Karjala maakitsusel ja Laadoga-Karjalas, Laadoga–Äänisjärve vahelisel suunal. 30. juulist 9. septembrini vallutas Soome tagasi talvesõjaeelsed alad. 4. septembril jätkati edasitungi Laadoga ja Äänisjärve vahelisel alal. 10. oktoobriks 1941 oli Soome saavutanud positsioonid Sviri jõel ja asetus kaitsele. Soome lahe ja Laadoga järve vahelisel alal jõudsid Soome väed välja 30 km kaugusele Leningradi kesklinnast, kuid edasist otsest sõjategevust Leningradi linna vallutamiseks nad ei teostanud, vaid olid Leningradi piiramisrõnga põhjapoolsel liinil.
Osapoolte sõjajõud
Saksa armee vägede ülemjuhataja Norras ja Soomes kindralooberst Dr. Lothar Rendulić
Väegruppi kuulusid: 21. armee ja 20. mägidiviis 23. augustil 1941 moodustati senise Leningradi rinde vägedest Karjala rinne, mille ülemjuhatajad olid: kindralleitnant Valerian Frolov (september 1941–veebruar 1944); armeekindral/marssal Kirill Meretskov (veebruar 1944 – november 1944).
Positsioonisõja periood
Detsembrini 1941 jätkas Soome armee edasitungi ka ida suunal, et saavutada paremini kaitstavaid positsioone. Tänu headele kaitsepositsioonidele sai Soome positsioonisõja ajal oma sõjaväelaste arvu oluliselt vähendada ning saata hulga mehi tsiviiltöödele, näiteks põllumajandusse ja tööstusse.
Positsioonisõda lõppes 9. juunil 1944, mil Nõukogude Liit alustas rindel suurpealetungi, nõudes Soome tingimusteta kapituleerumist. Pealetung sumbus peatselt Soome edukates tõrjelahingutes Tali-Ihantalas, Viiburi lahel ja Äyräpää-Vuosalmel (25. juuni 1944 – 9. juuli 1944). Viiburi lahe lahingutes osalesid ka soomepoistest koostatud 200. jalaväerügement ja sakslaste 122. jalaväediviis.
Sõjategevuse lõpuperiood
Järgnesid edukad Soome tõrjelahingud U-liinil (Nietjärvis) ja 9. augustil lõppenud Ilomantsi lahing, milles Soome väed lõid puruks kaks vaenlase diviisi ning said suure sõjasaagi. NSV Liit loobus Soome vallutamisest vaid lääneliitlaste nõudel (kokkuleppel) ning poliitilistel põhjustel (lääneriikide sõjajõud just vallutasid augustis Prantsusmaa, Nõukogude Liidul oli oht, et kogu Saksamaa jääb-alistub neile). 19. septembril sõlmiti Moskvas Soome ja NSV Liidu ning Suurbritannia vahel vaherahu, mis allkirjastati lõplikult NSV Liiduga 1947. aastal.
Enne sõjategevuse lõppu evakueeris Soome sõjaline juhtkond koostöös Rootsiga läbi Soome poolel edukalt Nõukogude Liidu vastu signaalluuret teinud Soome raadiotehnilised luurespetsialistid. See oli Operatsioon Stella Polaris, kui 1944. aastal Soome sõjaväe sideluureametnike (Reino Hallamaa, Einar Hännineni ning eestlaste Andreas Kalmuse ja Olev Õuna) ning Talvesõja ajal nende poolt Nõukogude sidekanalitelt vahelthaaratud ja dešifreeritud materjalid evakueeriti Rootsi, et vältida Teise maailmasõja võitnud NSV Liidu poolt nende väljanõudmist ja represseerimist.
Vaherahu
1944. aasta juuli lõpuks oli Soome juhtkond jõudnud seisukohale, et Soome ei suuda edasi võidelda, samas oli Soome rindelõik võidukale Punaarmeele kõrvaline ja sidus liiga suuri jõude. Peamine sõjategevus toimus Kesk-Euroopas, kus 6. juunil olid lääneliitlased maabunud Prantsusmaal, Normandia dessandiga.
Nõukogude Liidu poolt seatud eeltingimuste kohaselt pidi Soome vahetama välja presidendi ja valitsuse. Soome taganes. President Risto Ryti lahkus ja 4. augustil 1944 nimetas parlament presidendiks marssal Carl Gustaf Emil Mannerheimi. Peaminister Edwin Linkomies lahkus, asemele tuli üleminekuvalitsus Antti Hackzelli juhtimisel. Viimast tabas aga läbirääkimistel Moskvas ajurabandus ja 18. septembril 1944 kirjutas Soome nimel vaherahule alla välisminister Carl Enckell. Vaherahu tingimuste kohaselt kohustus Soome:
Sevettijärvi
right|thumb|Sevetin Baari, mis on ühtlasi postkontor ja bussijaam right|thumb|Sevettijärvi õigeusu kirik, mis on pühitsetud Petsamo pühale Trifonile
Sevettijärvi (Inari saami keeles Čevetjävri, koltasaami keeles Čeʹvetjäuʹrr, põhjasaami keeles Čeavetjávri) on küla Soome Lapimaal Inari vallas.
Küla 350 elanikust on ligikaudu 90 protsenti koltasaamid, kuid elanike hulgas on ka soomlasi, Inari saame ja tundrusaame.
Ajalugu
Küla asutati 1949. aastal, kui Soome riik asustas sinna Petsamo piirkonnast sõja järel evakueeritud 51 koltasaami perekonda. Majad evakueeritud perekondadele ehitas samuti Soome riik, lisaks ehitati külla kool, tervisekeskus ja palvemaja.
Enne evakueeritud koltasaamide asustamist Sevettijärvele elas praeguse küla territooriumil mõni saami ja soome pere.
Esimene autoga sõidetav tee Sevettijärvele sai valmis 1960. aastate lõpul. Varem pääses sinna talviti mootorsaanide, põhjapõtrade ja suuskadega ning suviti jala, jalgratta ja paadiga.
MediaWiki
pisi|MediaWiki logo pisi|MediaWiki vana logo, mis kujutab linkide tegemise moodust (kaks nurksulgu) MediaWiki on tarkvara Viki-tüüpi veebisaitide jaoks. See kirjutati Vikipeedia ja muude Wikimedia projektide jaoks, kuid ka teised vikid kasutavad seda. MediaWiki tarkvara kirjutatakse ja levitatakse GPL litsentsi alusel.
MediaWiki on tüüpiline LAMP-platvormile rajatud tarkvara. Tarkvara käitatakse Linux operatsioonisüsteemil, kasutades veebiserverit. Andmete salvestamiseks on MySQL andmebaas ja tarkvara on kirjutatud PHP programmeerimiskeeles. Kuigi algselt rajati see kasutama Linuxit ja Apache'i, töötab MediaWiki kõigis operatsioonisüsteemides ja kõigil veebiserveritel, millel töötavad MySQL ja PHP. Nii kasutab Wikimedia Foundation praegu ka Vikipeedia käitamiseks oma serverites hoopiski Apache'i asemel parandatud BSD litsentsiga lighttpd'd ja MySQL-i asemel selle arendust MariaDB-d.
Bjørnstjerne Bjørnson
Bjørnstjerne Martinus Bjørnson (8. detsember 1832 – 26. aprill 1910) oli norra kirjanik, 1903. aasta Nobeli kirjandusauhinna laureaat.
Bjørnsonit peetakse Henrik Ibseni, Jonas Lie ja Alexander Kiellandi kõrval norra kirjanike "suure neliku" hulka kuuluvaks.
Bjørnson on Norra hümni "Ja, vi elsker dette landet" sõnade autor. Hümni viisistas Rikard Nordraak, kes oli Bjørnstjerne Bjørnsoni nõbu.
Teosed eesti keeles
thumb|left|Bjørnstjerne Bjørnson (1901)
Tallinna Tööliste Saadikute Nõukogu
Tallinna Tööliste Saadikute Nõukogu on kandnud kaks organit:
Ida-Viru maakond
Ida-Viru maakond ehk Ida-Virumaa on 1. järgu haldusüksus Eesti kirdeosas, Ida-Eesti piirkonnas. Hõlmab ajaloolise Virumaa idaosa.
pisi|Narva linnus pisi|Ida-Viru maastik, vaade Sinimägede vaatetornist (suvi 2011)
Haldusjaotus
pisi|Ida-Virumaa omavalitsusüksused pärast [[2017. aasta haldusreformi]] pisi|Ida-Virumaa omavalitsusüksused enne 2013. aastat Ida-Viru maakonnas on kaheksa omavalitsusüksust: neli linna ja neli valda.
Rahvastik
pisi|Ida-Viru maakonna rahvaarv 1990–2010 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ida-Viru maakonnas 149 172 elanikku. Eestlasi oli neist 29 131 ehk 19,5%.
Arvestuslikult seisuga 1. jaanuar 2009 oli Ida-Viru maakonnas 169 688 elanikku (44,59% mehi ja 55,41% naisi). Sündimuse üldkordaja oli 8,56‰, suremuse üldkordaja 14,71‰ ja loomulik iive −6,15‰. 19,65% elanikest oli eestlased ja 71,28% venelased. Eestlased elavad maal ja valdades, linnades (v.a Jõhvi) on aga venelased ja teised nn venekeelsed suures ülekaalus. Alaealisi (vanuses 0–14) oli 13,27%, tööealisi (vanuses 15–64) 68,63% ja pensioniealisi (65 ja vanemad) 18,10%. Töötuse määr oli 12,3%. Rahvastikutihedus oli 50,4 in/km².
Asulad
Ida-Viru maakonnas on seitse linna, üks alev, 11 alevikku ja 175 küla.
Alevid: Kohtla-Nõmme
Alevikud: Erra - Iisaku - Lüganuse - Mäetaguse - Olgina - Sinimäe - Sonda - Tammiku - Toila - Tudulinna - Voka
Külad: Aa - Agusalu - Aidu - Aidu-Liiva - Aidu-Nõmme - Aidu-Sooküla - Alajõe - Alliku - Altküla - Amula - Apandiku - Aruküla (Lüganuse) - Aruküla (Mäetaguse) - Arumäe - Arupäälse - Aruvälja - Arvila - Atsalama - Auvere - Edise - Edivere - Ereda - Erra-Liiva - Hiiemetsa - Hirmuse - Hundinurga - Illuka - Ilmaste - Imatu - Irvala - Jaama - Jabara - Jõetaguse - Jõhvi - Jõuga - Järve - Kaasikaia - Kaasikvälja - Kaatermu - Kabelimetsa - Kahula - Kaidma - Kalina - Kamarna - Karjamaa - Karoli - Kasevälja - Katase - Kauksi - Kellassaare - Kiikla - Kivinõmme - Kohtla - Koldamäe - Koljala - Konju - Konsu - Koolma - Kopli - Kose - Kotinuka - Kudruküla - Kukruse - Kulja - Kuningaküla - Kuremäe - Kurtna (Illuka) - Kuru - Laagna - Lemmaku - Liimala - Liivakünka - Linna - Lipniku - Lipu - Lohkuse - Lõpe - Lümatu - Maidla - Martsa - Matka - Mehide - Meriküla - Metsamägara - Metsküla - Moldova - Mustanina - Mustmätta - Mõisamaa - Mäetaguse - Nüri - Oandu - Ohakvere - Ojamaa - Ongassaare - Ontika - Oonurme - Paate - Pagari - Pajualuse - Pargitaguse - Pauliku - Peeri - Peeterristi - Peressaare - Perjatsi - Permisküla - Piilse - Pikati - Pimestiku - Pootsiku - Puhatu - Puhkova - Purtse - Puru - Päite - Pühajõe - Rajaküla - Rannapungerja - Ratva - Rausvere - Rebu - Remniku - Roodu - Roostoja - Rääsa - Sahargu - Saka - Salaküla - Satsu - Savala - Servaääre - Sirgala - Sirtsi - Smolnitsa - Soldina - Sompa (Jõhvi) - Soonurme - Sõrumäe - Sõtke - Sälliku - Tagajõe - Taga-Roostoja - Tammetaguse - Tarakuse - Tarumaa - Tõrvajõe - Täkumetsa - Tärivere - Udria - Uhe - Uikala - Uljaste - Uniküla - Uusküla - Vaikla - Vainu - Vaivara - Vaivina - Valaste - Vana-Sonda - Varesmetsa - Varinurme - Varja - Vasavere - Vasknarva - Veneoja - Viivikonna - Virunurme - Vitsiku - Vodava - Voka - Voorepera - Võhma - Võide - Võrnu - Väike-Pungerja.
Majandus
pisi|Endise [[Sompa kaevanduse maapealne territoorium]] Ida-Virumaa on ennekõike tööstuspiirkond. Seal asuvad põlevkivikaevandused ja Eesti suurim elektrijaam Eesti soojuselektrijaam, põlevkivi töötlevate ettevõtete seas paistab silma Viru Keemia Grupp. Narvas oli pikka aega olulisel kohal Kreenholmi riidemanufaktuur.
Loodus
Ida-Viru maakond paikneb maastikulise liigestuse järgi neljas maastikurajoonis: Soome lahe rannikumadalik, Viru lavamaa, Alutaguse madalik ja Peipsi rannikumadalik.
Soome lahe rannikul seisab kogu Ida-Viru maakonna ulatuses Põhja-Eesti pank. See pankrannik on Balti klindi kõrgeim ja pikim katkematu osa, mis kulgeb Sakalt Toila klindilaheni. Pankranniku keskmine kõrgus on üle 50 m, Ontika lähistel kuni 56 m üle merepinna. Panga jalamit palistab kitsa ribana rannikumadalik, mis laieneb idas Narva jõe alamjooksul 6 kilomeetrini. Ontikast ida pool, Valaste oja suudmes asub Eesti kõrgeim, umbes 30 m kõrgune Valaste juga.
Kolmest küljest ümbritseb Ida-Viru maakonda vesi: põhjast Soome laht, lõunast Peipsi järv ja idast Narva jõgi. Maakonna idapiiril on kunstlik veekogu – Narva veehoidla, läänepiiril Uljaste järv ja Tudu järv. Maakonna põhjaosas on umbes 70 km mereranda, lõunaosas üle 50 km Peipsi järve randa ning idaosas umbes 48 km Narva jõe (kohati ka veehoidla) kaldajoont.
Ida-Virumaal on palju järvi, neist 70 on suuremad kui üks hektar. Järvede kogupindala on 590 ha (0,18 protsenti maakonna territooriumist). Ida-Viru maakonnas asub Eesti suurim järvedeala – Kurtna järvestik.
Maakonda veestavad 165 jõge, oja ja muud vooluveekogu, neist 15 suubuvad Soome lahte, 15 Peipsisse ja 11 Narva jõkke. Pikimad on Rannapungerja jõgi, Mustjõgi, Avijõgi ja Tagajõgi.
Maavaradest leidub Ida-Virumaal põlevkivi, fosforiiti, sinisavi, lubjakivi, ehitusliiva ja turvast.
Ida-Virumaal asub Alutaguse rahvuspark.
Muinasaeg
Muinas-Viru maakonna viiest muinaskihelkonnast on Ida-Viru aladel kaks.
Kesk- ja uusaeg
pisi|[[Kukruse mõisa peahoone]] Alates 13. sajandist kuni 1925. aastani tegutsesid Ida-Viru maakonna aladel järgmised kirikukihelkonnad.
20. sajand
1917. aastal, pärast veebruarirevolutsiooni, viidi Narvas läbi rahvahääletus ning hääletuse tulemusel liitus senini Peterburi kubermangu kuulunud Narva linn ja seda ümbritsevad alad Eestimaa kubermanguga.
1918. aasta detsembris moodustas 29. novembril Narvas moodustatud Eesti Töörahva Kommuun Narva linna ümbritsevast 14 vallast Narva maakonna.
Eesti Vabariik
1920. aastal, pärast Eesti Vabadussõja edukat lõppu liideti Tartu rahulepingu alusel Virumaaga Narva jõest ida pool asunud maa-alad, kus moodustati 3 valda: Karjati vald (venepäraselt Skarjatina vald) (vene keeles Скарятинскaя), Kose vald (vene Козельскaя) ja Narva vald. pisi|Eesti haldusjaotus 1925. aastal 1938. aastani oli Virumaal nüüdse Ida-Viru maakonna osas 19 valda.
Auvere-Joala – vallavanemad A.Reinsalu, M. Lausa, Erra – K. Innos, Iisaku – A. Aru, J. Teder, Illuka – E. Sibrik, A. Tammjärv, Järve – Al. Kallaste, J. Peedo, Jõhvi – A. Leitmaa, A. Sarap, Kalvi – J. Ruberg, L. Samel, Kohtla – A. Kaup, J. Rooden, Kose – T. Jõgi, A. Vene, Maidla – Ed. Ilves, K. Janberg, Mäetaguse – J. Reimand, R. Kirs, Narva – N. Raja, R. Seinkivi, Peetri – G. Johannes, H. Solom, Püssi – Joh. Eero, A. Soosaar, Skarjatina – N. Vlassovski, H. Randla, Tudulinna – T. Luhamaa, J. Taimsaare, Vaivara – V. Annus, H. Toom, Vasknarva – J. Käsperov, R. Peremet, Voka – E. Vöörmantsik, H. Uus.
Pärast 1939. aasta vallareformi säilitas väga vähe valdu oma endise nime ja piiri, moodustati: Alutaguse, Erra, Illuka, Jõhvi, Kohtla, Lüganuse, Maidla, Mäetaguse, Narva, Raja, Piiri, Tudulinna, Tärivere, Vaivara, Vasknarva vald.
Valdade ümbernimetamisega alustati ka Narva-taguste alade venepäraste asulanimete eestistamist: Knjaz Selo (vene keeles Князь-Село) – Kuningaküla, Verhneje Selo (Верхнее Село) – Permisküla, Sõrenets (Сыренец) – Vasknarva, Skarjatina Gora (Скарятина Гора) – Karjati, Stepanovšina (Степановщина) – Kalda, Djuk (Дюк) – Kalaküla, Perevolok (Переволок) – Perve, Skamja (Скамья) – Kambi, Kuritšek (Куричек) – Kurundi, Vtoraja (Втроя) – Raja, Zaborovje (Заборовье) – Tagametsa, Radoveli (Радовели) – Raadvere, Zagrivje (Загривье) – Vabaküla, Konduši (Кондуши) – Koidu, Mokredi (Мокреди) – Metsa, Kukin ja Malentsovo (Кукин берег и Маленцово) – Aru.
Eesti NSV
Kuni 1949. aastani oli ühtne Viru maakond. Virumaale kuulusid kuni 1944. aastani ka Narva-tagused alad. Avinurme ja Lohusuu vald olid Tartumaa osa.
24. novembril 1944 eraldati Eesti NSV territooriumist 3 üle Narva jõe olnud valda (Raja vald, Piiri vald ja Narva vald) ja viidi Vene NFSV Leningradi oblasti koosseisu. Selle aluseks oli Johannes Vares Barbaruse avaldus ja NSV Liidu Ministrite Nõukogu otsus.
Aastal 1949 eraldati maakonna idaosa omaette Jõhvi maakonnaks ja Jõhvi sai maakonnalinnaks.
26. september 1950 moodustati Jõhvimaast Kiviõli rajoon 855 km², Jõhvi rajoon 1785,6 km² ja Narva linnapiirkond. Oonurme ja Tudulinna piirkond koos Tartumaale kuulunud Avinurme ja Lohusuu piirkonnaga liideti Mustvee rajooniga 1047 km².
Aprillis 1952 moodustati Eestis kolm oblastit: Tallinna, Tartu ja Pärnu oblast. Virumaa kuulus Tallinna oblastisse. Aprillis 1953 oblastid likvideeriti. Rajoonide arvu vähendati 1959. Likvideeriti Kiviõli ja Mustvee rajoon. Kiviõli rajooni ala läks vastmoodustatud Kohtla-Järve linnapiirkonna alla. Aastal 1960 allutati Jõhvi rajoon Kohtla-Järve linnapiirkonnale, mille pindala oli nüüd 2587,6 km².
Aastal 1964 nimetati Kohtla-Järve linnapiirkond Kohtla-Järve rajooniks. Jõhvi oli rajoonikeskus kuni 1978. aastani. Aastaks 1967 olid Narva linnapiirkonna külanõukogud ühendatud Kohtla-Järve rajooniga Kohtla-Järve rajooni pindala 3186,7 km². 1. jaanuaril 1990 moodustati senise Kohtla-Järve rajooni piirides Kohtla-Järve maakond, mis nimetati sama aasta märtsis ümber Ida-Viru maakonnaks. pisi|Suvilad Ida-Virumaal
Ida-Viru maakond
1995. aastal kinnitatud Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu järgi kuulusid Ida-Viru maakonda järgmised haldusüksused:
2005. aastal ühines Jõhvi linn Jõhvi vallaga ning 2013. aastal Püssi linn ja Maidla vald Lüganuse vallaga. 2017. aasta haldusreformiga moodustati Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linn ning Alutaguse, Lüganuse ja Toila vald. Haldusreformieelsetes piirides säilisid Kohtla-Järve linn, Narva linn, Sillamäe linn ja Jõhvi vald. Haldusreformi järel kuuluvad seni Ida-Viru maakonda kuulunud Aseri valla alad Viru-Nigula valla koosseisus Lääne-Viru maakonda ning Avinurme ja Lohusuu valla alad Mustvee valla koosseisus Jõgeva maakonda.
Välislingid
🇪🇪
Peregrin Tukk
Peregrin Tukk (ingl Peregrin Took) on J. R. R. Tolkieni "Sõrmuste Isanda" triloogia kääbikust tegelane. Ta on üks neljast Sõrmuse Vennaskonda kuuluvast kääbikust.
Taust
Sõpradele on ta pigem tuntud kui Punapõsk. Tema vanemad on Paladin Tukk (Thain Paladin II) ja Eglantine Banks ning ta on Frodo Paunaste nõbu.
Iseloom
Punapõsk on kohutavalt uudishimulik. Ta tahab kõiges kaasa lüüa ega pelga ohte – kuigi oma entusiasmis ta enamasti ei teagi, mis ohud teda ees ootavad – peaasi, et teda kaasa võetakse. Kuigi heasüdamlik, satub ta tihti oma püsimatuse tõttu pahandustesse. Ta on väga rõõmsameelne ja kogu rännu ajal hoiab ta oma sõprade tuju üleva – olgu siis tujutõstjaks väike nali või viisijupike.
Seiklus
Sõrmuse Vennaskond
Figuren in Tolkiens Welt
Raudkvartsiit
pisi|Tumedad kihid koosnevad rauda sisaldavast [[mineraalist, heledad kvartsiidist]] pisi|Üle kaheksa [[tonni kaaluv 2,1 miljardi aasta vanune raudkvartsiidi rahn]]
Maa (elektrotehnika)
pisi|100px|Maa tingmärk
Maa (inglise k  earth või ground,  lühend GND) on elektriahela punkt (või ka füüsiline keha), mille potentsiaal  ahela mistahes teise punkti suhtes loetakse kokkuleppeliselt nulliks. Selle punkti suhtes mõõdetakse ahela teiste punktide pingeid.
Raudkvartsiit
Raudkvartsiit on tähtsaim rauamaak. Raud ei esine ehedalt, vaid magnetiidi või hematiidikihtidena, mis vahelduvad kvartsiidikihtidega. Ehedat rauda on Maal võimalik saada vaid raudmeteoriitidest.
Maa (elektrotehnika)
Elektrivõrgus tähendab ühendamine maaga seadme teatud osade vahetut ühendamist maandusjuhi ja maanduri vahendusel maapinnaga. Nii omandab seadme maandusjuhiga ühendatud osa maa potentsiaali (maandamine).
Elektroonikaseadmetes tähendab maa tavaliselt toiteallika miinusklemmi juures asuvat ja/või sellega ühendatud juhtivat fooliumpinda trükkplaadil. Seda pinda nimetatakse üldjuhiks ja sellega ühendatud juhet üldjuhtmeks; need juhid on ühtlasi tagasijuhtmeks toiteallikasse. Niisugusel üldjuhtmel on tegelikult maa potentsiaal üksnes sel juhul, kui seadme kere on maandatud.
Raudkvartsiit
Ka Eesti aluskorras leidub magnetiiti sisaldavat rauamaaki (Jõhvi magnetiline anomaalia). Magnetiidi kogus Eesti maapõues on ligikaudu 500 miljonit tonni. Peamiselt suure lasumussügavuse tõttu Eesti magnetiitkvartsiit maavarana esialgu kasutamist ei leia.
Maa (elektrotehnika)
Mootorsõidukite elektriseadmestiku korral on maa tähenduses üldiselt kasutusel termin mass, mis tähendab ühendust kerega, seega ka ühendust šassii ja mootoriga. Massijuhe on üldiselt ühendatud aku negatiivse klemmiga. Massijuhe on ühtlasi toitejuhtmestikus tagasijuhtmeks.
Erik Alalooga
Erik Alalooga (sündinud 2. aprillil 1974 Tallinnas Eestis) on eesti tegevus- ja installatsioonikunstnik.
Raudkvartsiit
Teke
Seoses raudkvartsiidi kõrge vanuse ja sellest tulenevate potentsiaalsete keemiliste ning mineraloogiliste muutustega on geoloogidel olnud raske välja selgitada selle täpseid tekkemehhanisme ning -keskkonda ja algset koostist. Sajandi jooksul on välja pakutud erinevaid raudkvartsiidi tekkemudeleid, muuhulgas vulkaanilisi, settelisi ja evaporiitseid, nii süvamerelises kui mandrilises keskkonnas.
Erik Alalooga
Elulugu
Erik Alalooga on sündinud Tallinnas ning lõpetanud Tallinna Tehnikagümnaasiumi. Edasi jätkas ta oma õpinguid Eesti Kunstiakadeemias, kus omandas bakalaureusekraadi skulptuurierialal ja magistrikraadi interdistsiplinaarsetes kunstides. 2006–2010 töötas ta Eesti Kunstiakadeemia interdistsiplinaarse kunsti õppetooli dontsendina. 2010–2013 Eesti Kunstiakadeemia etenduskunstide juhatajana, kus õpingud uurisid ja käsitlesid tehnoloogiat kui loomis- ja esinemisprotsessis domineerivat poolt. 2014. aastast esindab ta eksperimentaalmuusikat sooloartistina, uurides alternatiivset positsiooni helikunsti liigse digitaliseerimise ja maa-aluse muusikahariduse võimaluste säilimisele. Alates 14. maist 2016 käivitati etenduskunsti ja eksperimentaalmuusika tegevuskoht nimega Supersonicum, mille president on Erik Alalooga.
Raudkvartsiit
Teke
Laialdaselt on aktsepteeritud seisukoht, et raudkvartsiidi settimine on otseselt seotud Maa atmosfääri, biosfääri ja geokeemilise arenguga. Raudkvartsiidi tekke jäämine Eelkambriumisse ning selle tänapäevaste analoogide puudumine viitavad sellele, et raudkvartsiit tekkis tingimustes, mis erinevad tänapäevastest. Seega käsitletakse raudkvartsiiti kui vihjet Maa arengu kohta Eelkambriumis.
Erik Alalooga
Looming
Teda tuntakse enamasti “DIY” analoogtehnoloogiliste lahenduste uurimise ja rakendamise kaudu oma teostes. Alates 2005. aastast on tema tähelepanu keskmes olnud vahetud suhted inimese ja masina vahel. Alustades interaktiivsetest tehnoloogilistest objektidest, liikus Erik Alalooga keerukamate suhtlusvormide poole. Alates 2009. aastast hakkas ta ühendama objekte suuremateks tehnoloogilisteks süsteemideks, mis vajas koordineeritud koostööd publiku sees. Nendel etendustel oli ühine pealkiri “Kinematic Mysteriums”. Alates 2011. aastast on ta osalenud tehnoloogiliste jõudluste keerukamates uuringutes. Selle perioodi etendused tegelesid füüsiliste kehadega, mis olid toores kontaktis materjali ja tehnoloogiaga, keskendudes ka interaktiivse heli ja valguse kasutamisele. Materjali vastupidavus võitis Eesti iseseisva tantsu 2012. aasta auhinna. Tema kunsti on eksponeeritud ja esitletud Eestis, Balti- ja Põhjamaades, Saksamaal, Austrias, Prantsusmaal, Šveitsis, USA-s ning Austraalias.
Raudkvartsiit
Teke
Raudkvartsiiti on tekkeaegade põhjal jaotatud Arhaikumi-Paleoproterosoikumi raudkvartsiidiks ning Neoproterosoikumi raudkvartsiidiks. On välja pakutud, et esimene, intensiivne ja laiaulatuslik tekkeperiood on seotud vaba hapniku tekkimisega atmosfääri, mis põhjustas kahevalentse raua oksüdeerumise kolmevalentseks ning seeläbi raudhüdroksiidide sadestumise veekeskkondades. Teist, lühemat tekkeperioodi on seostatud Neoproterosoikumi jäävaheaegadega, kus toimus intensiivne materjali transport mandritelt ookeanidesse ning sellega raua kuhjumine settekeskkondadesse, kuhu lisandus veel hüdrotermaalse tekkega raud.
Peamised uurimisprobleemid
Keskseks teemaks raudkvartsiidi tekkimise uurimisel on olnud vaba hapniku tekkimine Maal. On diskuteeritud selle üle, kas vanemate raudkvartsiitide tekke ajal on Maal juba vaba hapnikku olnud ning kas seda on olnud raudkvartsiidi settimiseks piisavas koguses. Vaba hapniku puudumisel on looduses teada ainult kaks mehhanismi kahevalentse raua (Fe2+) oksüdeerumiseks kolmevalentseks rauaks (Fe3+). Üheks võimaluseks on raua fotokeemiline oksüdatsioon ultraviolettkiirguse toimel ning teiseks võimaluseks ensümaatiline valgusest sõltuv oksüdeerumine anoksügeensete fototroofsete bakterite abil.
Peamised uurimisprobleemid lisaks vaba hapniku küsimusele on raudkvartsiidile iseloomulike vahelduvate raua- ja ränirikaste tekstuurikihtide teke ning räni ja raua algne päritolu. Haruldaste muldmetallide mustrid positiivsete euroopiumianomaaliatega ning vahevööga sarnased neodüümi isotoopkoostised raudkvartsiidis vihjavad, et raud võib olla peamiselt hüdrotermaalse päritoluga. Ränikivi vahekihid võisid tekkida räni otsesel väljasadenemisel amorfse ränigeelina tolleaegsest ränist küllastunud mereveest või koos rauaga räni imendumisel raua oksühüdroksiidi koosseisu. Räni päritoluks tolleaegses merevees pakutakse hüdrotermaalseid allikaid ning kontinentaalset murenemist.
Lascellesi uniformistlik tekkehüpotees
Austraalia geoloog Desmond Lascelles tuli 2007. aastal välja teooriaga, mis pakub välja uued võimalused raudkvartsiidi tekke uurimiseks. Selle teooria kohaselt transporditi Arhaikumis ja Paleoproterosoikumis enne vaba hapniku tekkimist atmosfääri anoksilise murenemise tulemusena ookeanidesse suurtes kogustes kahevalentset rauda (Fe2+), millest osa sadestus silikaatide, karbonaatide ja sulfiididena ning osa akumuleerus lahusesse. Ookeani põhjas olevate hüdrotermide kaudu lisandunud raua- ja ränirikkad fluidid tekitasid üleküllastunud lahuse, mis põhjustas raua ja räni väljasadenemise diageneetiliselt ebastabiilsete alumiiniumivaeste hüdraaditud raudsilikaatide ja raudhüdroksiidide kujul. Sellise koostisega kolloidsed rohke veesisaldusega mudakogumid hakkasid ajapikku põhjustama gravitatsioonilisi voole, mis võisid kanda segu kaugete vahemaade taha. Kolloidsüsteemi lagunemisel diageneesi käigus raudoksiidideks, ränikolloidiks ja veeks tekkisid lisaks raudoksiidide kihtidele ränikivi kihid. Selline stsenaarium ei ole tänapäeva tingimustes enam tõenäoline, kuna rohke vaba hapniku esinemine atmosfääris ja ookeanivees sadestab kahevalentse raua kiiresti raudoksiididena ja raudhüdroksiididena lahusest välja. Tänapäeval moodustuvad hüdrotermide toimel raudhüdroksiidide ja hüdraaditud silikaatide kuhjatised, kust levivad kolloidosakesed sadestuvad transporditud setetena, kuid millesse pole piisavalt sügavale puuritud, et rääkida nende diageneetilistest muutustest.
Konhauseri mikrobiaalse rauaoksüdeerumise teooria
Kuigi looduses on võimalik nii kahevalentse raua fotokeemiline oksüdeerumine ultraviolettkiirguse toimel kui ka kahevalentse raua ensümaatiline oksüdeerumine anoksügeensete fototroofsete bakterite abil, pole esimest täheldatud keerulisemates keskkondades nagu merevesi. Seevastu teist stsenaariumit on jälgitud nii mage- kui merevees. Sellises olukorras käitub kahevalentne raud bakterite jaoks elektronide doonorina, mis muudab süsihappegaasi valgusenergia abil biomassiks:
4Fe2+ + CO2 + 11H2O + hυ → [CH2O] + 4Fe(OH)3 + 8H+
Kanada geoloog Kurt Konhauser on koostöös teiste geoloogidega uurinud stsenaariumi võimalikkust raudkvartsiidi tekkel Eelkambriumis eelkõige puuduva või vähese vaba hapniku korral Maal. Eelnevad stratigraafilised uuringud olid näidanud, et Eelkambriumi vöödilise tekstuuriga rauarikkad ränikivid olid tekkinud meres vähemalt 200 m sügavusel, allpool tormilainete baasi, kusjuures rannalähedastel madalamatel aladel, kus tormid ja lained segasid merevett rohkem, tekkis süsinikurikas mustvalge vöödiline ränikivi. Sellised vaatlused viisid järeldusele, et mikrobiaalsete mattide tegevuse tagajärjel tekkinud süsihappegaasirikas tsoon oli oluliselt väiksema rauasisalduse põhjus madalaveelistes keskkondades. Selle teooria kohaselt ei lasknud sügavamale levinud süsihappegaas kahevalentsel raual tõusta madalamatesse veekihtidesse, sadestades raua karbonaatidena välja. Konhauser tegi koostöös teiste geoloogidega hulk katseid, et näidata, et Eelkambriumi kihistunud ookeanide madalamates osades võisid rauavaesuse põhjustada hoopis anoksügeensed kahevalentset rauda oksüdeerivad fototroofid, kes elasid allpool segatud, tsüanobakteritega asustatud veekihte.
Tänapäeval asustavad anoksügeensed fototroofid kihistunud veekeskkondi allpool tsüanobakterite tsooni, sest hapnik pärsib nende elutegevust. Tsüanobakterite tsoon ulatub seejuures segatud pindmistest kihtidest kuni tugeva püknokliinini, mis pärsib vee segunemist. Konhauser uuris, kuidas mõjutab valguse vähenemine sügavamates kihtides anoksügeensete fototroofide tegevust kahevalentse raua oksüdeerimisel. Laboris tehtud katsed kahe vastava bakteriliigiga näitasid, et valguse kvantiteedi ja kvaliteedi vähenemine sügavamates veekihtides vähendab lineaarselt nende elutegevust, kuid raud oksüdeerub ka märkimisväärsetel sügavustel, mis looduslikes veekeskkondades võivad jääda allapoole tsüanobakterite tegevuspiirkonda. Kui sarnased organismid juba Eelkambriumis tegutsesid, siis pidi tolleaegne veekeskkond raudkvartsiidi settimiseks olema samuti kihistunud ning püknokliin pidi olema väiksemal sügavusel kui eufootse vööndi ulatus. Konhauser tugines eelnevatele hüpoteesidele ja eeldas, et Eelkambriumi ookeanide kahevalentse raua allikaks on hüdrotermid. Seega vajas järgmisena vastust küsimus, kas tsüanobakterite tsooni all paiknev rauda oksüdeerivate fototroofide kiht võis olla piisav kogu hüdrotermaalse raua oksüdeerimiseks. Selle uurimiseks tehti laboratoorsed katsed, kus mõõdeti bakterite oksüdeerimisvõimet kvantitatiivselt. Jõuti järeldusele, et ka tänapäeva looduslikest tasemetest olulisemalt väiksemate anoksügeensete fototroofsete bakterikolooniate tiheduste puhul on sellised organismid võimelised piisavalt kahevalentset rauda oksüdeerima, et olla Eelkambriumi raudkvartsiitide settimise põhjustajateks.
Kokkuvõtvalt viitavad tehtud katsed sellele, et kihistunud Eelkambriumi ookeanides allpool lainebaasi elanud anoksügeensed fototroofid reageerisid muutuvatele tingimustele, eelkõige raua hüdrotermaalse lisandumise kõikumistele, olles puhvertsooniks sügavamal asuva lahustunud kahevalentse raua ja pindmise võimaliku vaba hapniku vahel. Ränikivi vahekihte võib seletada raua lisandumise või selle settimiskohta transportimise perioodiliste seisakutega.
Türi põllumeeste konvent
Türi põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Türi linnas.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Särevere, Käru ja Väätsa vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks August Palm, Anton Paalpere, Anton Reemäe, Martin Vilibert, Karl Tarius, Jüri Allmann, August Järvik, Hans Märtenson, Eduard Mikser, Mihkel Reimann, Aleksander Kiin, August Linnabet, Jaan Tirmann, Juhan Loo ja Mihkel Nord.
Vabariigi Presidendi asetäitmise seadus
Vabariigi Presidendi asetäitmise seadus anti dekreedina Riigihoidja poolt 6. aprillil 1938.
Seaduse algtekstile kirjutasid alla riigihoidja Konstantin Päts ja kohtuminister Johan Müller. Seadusel on 5 paragrahvi.
Seadus jõustus 22. aprillil 1938. Vabariigi Presidendi asetäitmise seadus on avaldatud Riigi Teatajas (RT 1938, 36, 313) ja Seaduste Kogu I köites (SK I 1938, 2, 3).
Suru
Suru on küla Harju maakonna Kuusalu vallas.
Kees de Goede
Kees de Goede (sündinud 1954 Koog an de Zaan'is) on Hollandi kunstnik.
Ta elab ja töötab Amsterdamis.
Moskva ja kogu Venemaa patriarh
Moskva ja kogu Venemaa patriarh (lühidalt ka Moskva patriarh; vene keeles Патриарх Московский и всея Руси) on Vene Õigeusu Kiriku eestseisja tiitel alates aastast 1589.
Patriarhi tiitli andis Moskva metropoliidile Iiobile 1589. aastal tollane Konstantinoopoli oikumeeniline patriarh Ieremías II. Tiitlit kinnitati 1590. ja 1593. aastal Konstantinoopolis toimunud kirikukogudel.
Peeter I likvideeris patriarhi ameti oma kirikureformiga 1721. aastal, kuigi koht ise oli jäetud vakantseks juba pärast patriarh Adriani surma 1700. aastal.
Patriarhi amet taastati alles ülevenemaalisel kirikukogul 28. oktoobril (ukj 11. novembril) 1917. 5. (18.) novembril valiti patriarhiks Tihhon, tema intronisatsioon toimus 21. novembril (4. detsembril) 1917. Patriarh Tihhoni surma järel 1925. aastal riik uut patriarhi valida ei võimaldanud ja ametikoht jäi taas vakantseks.
Uuesti taastati patriarhi amet Jossif Stalini loal 1943. aastal, mil uueks patriarhiks valiti senine patriarhi kohusetäitja Sergius (Sergi).
Alates 1. veebruarist 2009 on Moskva ja kogu Venemaa patriarh Kirill.
Kossiv
Kossivit on esmamainitud 1424. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kossivi elanikest ukrainlasi 96,98%, venelasi 1,79% ja poolakaid 0,82%.
Baltic Basketball League
Baltic Basketball League (lühidalt BBL) oli Balti riikide ühine korvpalliliiga, mis asutati 2004. aastal ning lõpetas tegevuse 2018. aastal.
Liigas osalesid meeskonnad Eestist, Lätist, ja Leedust.
Osalenud on ka meeskondi Rootsist, Soomest, Kasahstanst, Valgevenest ja Venemaalt.
Baltic Basketball League'i põhiturniir
Hooajast 2007/2008 kuni hooajani 2011/2012 toimunud põhiturniiril olid meeskonnad jaotatud kahte tugevusgruppi:
1. Elite Division
2. Challenge Cup
Hooajal 2012/2013 olid 23 osalenud võistkonda jaotatud nelja alagruppi.
Iga võistkond mängis oma alagrupi vastastega ühe mängu kodus ja ühe võõrsil. Alagruppide neli paremat pääsesid 16 tugevama turniirile (TOP 16). Seal jaotati meeskonnad nelja alagruppi ja iga alagrupi kaks paremat pääsesid play-offidesse.
Baltic Basketball League'i finaalturniir
Final Six 2006 toimus 14.–16. aprillini Eestis Tallinnas Saku Suurhallis.
Final Four 2007 toimus 20.–21. aprillini Lätis Riias Arena Rigal.
Final Four 2008 toimus 25.–26. aprillini Leedus Šiaulias Šiauliai Arenal.
Final Four 2009 toimus 24.–25. aprillini Eestis Tartus Tartu Ülikooli spordihoones.
Final Four 2010 toimus 23.–24. aprillini Leedus Vilniuses Siemens Arenal.
Final Four 2011 toimus 9.–10. aprillini Leedus Kaunases Kaunase spordihallis.
Final Four 2012 toimus 28.–29. aprillini Leedus Šiaulias Šiauliai Arenal.
Baltic Basketball League President Cup/BBL Cup turniir
On alates hooajast 2008/2009 põhihooaja eel toimuv turniir, millest võtab osa neli meeskonda.
Ülekanded
Balti liiga teleülekannete ainuõigused kuuluvad alates 2009/2010. aasta hooajast Viasat Sport Balticule. Varem on ülekandeid teinud ka ETV, LTV7 ja LTV. Internetipõhiseid videoülekandeid teevad Tartu Ülikooli Akadeemiline Spordiklubi ja Läti spordiportaal sportacentrs.com. Raadioülekandeid teeb Vikerraadio. BC Rakvere Tarvase kodumänge BBL Challenge Cupis näitab linefilm.ee.
Challenge Cup
A-alagrupp
B-alagrupp
Gneiss
thumb|Gneisile on omane vöödilisus ehk gneisiline tekstuur thumb|[[Silmisgneiss]] Gneiss on gneisilise tekstuuriga kõrge astme moondekivim.
Sõna "gneiss" päritolu ei ole selge. On väidetud, et see tuleb keskülemsaksa sõnast gneist ('sädelema').
Gneisis vahelduvad kihid, milles mineraaliterad moodustavad suunatud tekstuuri, kihtidega, milles teradel on valdavalt isomeetriline kuju, nii et eelistatud orientatsioon puudub. Selline tekstuur annabki gneisile iseloomuliku vöödilise välimuse. Suunatud tekstuur on reeglina vähem kui pooltel gneisi koostises olevatest mineraaliteradest.
Gneiss on regionaalse moonde kivim. See sisaldab enamasti peamiselt kvartsi ja päevakivi, kuid koostis ei ole gneisi määramisel põhiline. Gneisile on olemuslikud moondeaste ja gneisiline väljanägemine. Gneiss on regionaalse moonde lõppetapp. Gneisi algmaterjal on enamasti savi või muda. Selle mattumisel ja tihenemisel tekib settekivim savikilt, mille moondumise saadus on kilt. Kilt moondub edasi kristalseks kildaks, mis omakorda rõhu ja temperatuuri edasisel tõusmisel muutubki gneisiks. Gneiss võib tekkida ka muul viisil, kuid selline teke on kõige tavalisem.
Et nimetus "gneiss" ei ütle iseenesest koostise kohta midagi, lisatakse mõnikord põhinimetuse ette gneisis valdava mineraali nimetus, näiteks "küünekivigneiss". Nimetuse esimene pool võib viidata ka struktuurile (silmisgneiss), kivimilisele koostisele (granitoidne gneiss) jne.
Mõnikord on keeruline eristada gneissi ja migmatiiti, sest osaliselt üles sulanud gneiss ongi migmatiit. Samas pole ühemõtteliselt määratud, mil määral peab gneiss olema üles sulanud, et olla migmatiit. Seetõttu kasutatakse sellist kiviminimetust nagu migmatiseerunud gneiss.
Ortogneiss on gneiss, mis on tekkinud tardkivimist, aga paragneiss on gneiss, mis on tekkinud settekivimist.
Leelispäevakivi läätseliste porfüroblastidega gneisi erim on silmisgneiss.
Mõned maailma kõige vanemad kivimid kuuluvad gneisside hulka. Need on tekkinud juba arhaikumis kuni 4 miljardit aastat tagasi. Kuid sugugi kõik gneisid ei ole nii vanad: tuntakse ka uusaegkonna gneisse.
Raimond Kaugver
pisi|Raimond Kaugveri haud Raimond Kaugver (kuni 1937 Karrofeld; 25. veebruar 1926 Rakvere – 24. jaanuar 1992 Tallinn) oli eesti kirjanik.
Ta sündis raamatupidaja perekonnas. Aastatel 1937–1943 õppis ta progümnaasiumis ja gümnaasiumis. 1943 põgenes ta Soome, kus astus 200. eesti jalaväerügementi. 1945–1949 oli sunnitöölaagris Vorkuta lähedal.
Aastail 1950–1961 teenis leiba Tallinna Trammitrustis, hiljem töötas ka kaevuri, puhkekodu abidirektori ja teatri kirjandusala juhatajana.
Looming
Kaugver kirjutas Eesti Raadiole üle kahekümne kuuldemängu, millest mõnda mängitud ka välisriikide raadiotes. Tema romaane on tõlgitud vene, soome jt keeltesse.
Isiklikku
Tema esimene abikaasa oli Sigrid Kaugver (Kurvis) (1925–2009), teine abikaasa Grete-Edith Kaugver (Leisner) (1928–2002) ja kolmas abikaasa Aave Kaugver (Õngo) (1931–1988).
Tammispea
Tammispea on küla Harju maakonna Kuusalu vallas Lahemaa rahvuspargis.
Tammispeal on 56 elanikku.
Tammispeal on Tammispea hiidrahn. Rahn koosneb rabakivist ja on umbes 7,8 m kõrge. Seal on ka 11 m kõrgune Tammispea kivi. Eesti kõrgeim.
Litogenees
Litogenees on geoloogiliste protsesside kogum, mis põhjustavad settekivimite teket ja muutumist. Litogenees sõltub kliimast, settimisala asukohast, maakoore kõikuvliikumisest, settimiskeskkonna vedelike liikumisest ja keemilisest koostisest, settimisjärgsetest protsessidest ning toiteala kivimilisest ehitusest.
Litogeneesil on viis staadiumi :
Litogenees jaguneb nivaalseks, humiidseks, ariidseks ja vulkaanilis-setteliseks tüübiks. Nivaalse, humiidse ja ariidse setenditüübi esinemine sõltub kliimavöötmest.
Tallinna Linnateater
Tallinna Linnateater on teater Tallinnas, mis asutati 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri II lennu lõpetajatest kursusejuhendaja ja lavastaja Voldemar Panso eestvedamisel. Algselt kandis teater nime Eesti NSV Riiklik Noorsooteater. Tallinna Linnateatri nime kannab teater alates 1994. aastast.
Teatri ajalugu
pisi|Linnateatri peasissepääs Lavastaja Voldemar Panso pani 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri II lennu lõpetajatest kokku uue näitetrupi, kes moodustasid Tallinnas uue teatri, mis sai nimeks Eesti NSV Riiklik Noorsooteater. Pikka aega tuli siiski läbi ajada ilma oma teatrimajata, esimesed lavastused sündisid ringreisietendustena.
1966. aastast sai teatri pealavaks Salme kultuurikeskus Kalamajas. Kontori- ja prooviruumideks anti teatrile aadressil Lai 23 asuv maja, mis oli pikka aega teatri ainus oma tööpind ja millest sai hiljem teatri peahoone.
1975. aastal avati Lai 23 teisel korrusel teatri väike saal ning 1983. aastal keldris asuv kaminasaal. 1983 kinnitati Tallinna Täitevkomitees otsus rajada Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri suur saal, mis pidi valmima teatri 25. aastapäevaks 1990. aastal.
1987. aastal võttis teatris ohjad enda kätte Rudolf Allabert ning samal aastal valmis ka arhitekt Kalle Rõõmuse projekt uuest teatrimajast, kuid laulva revolutsiooni tõttu jäi ehitustöö soiku. Mõõnaperiood tundus olevat vallanud ka teatritöö.
1992. aastal asusid teatri etteotsa kaks meest: peanäitejuht Elmo Nüganen ja direktor Raivo Põldmaa. 1994. aastal nimetati teater ümber Tallinna Linnateatriks. Üksteise järel võeti kasutusele uusi mängupaiku.
1992. aastal tehti esimene lavastus Lai tänav 19 pööningul: lavastaja Madis Kalmet tõi tühjade kiviseinte ja ehitusrisu keskel publiku ette Henning Mankelli "Lollprintsi". Hiljem ehitati pööning välja nn Taevalavaks. 1995. aasta suvel võeti kasutusele Linnateatri siseõu ehk Lavaauk. Kummaline nimi anti mängupaigale seetõttu, et just seal pidi projekti järgi asetsema tulevase teatrimaja suur saal. Lavaaugu avalavastuseks oli Elmo Nüganeni "Kolm musketäri", mida tänu ootamatult suurele publikumenule mängiti kolm suve järjest. 2003. aasta maikuuks ehitati Lavaauk taas täiesti ümber – seal esietendus Elmo Nüganeni lavastuses muusikalavastus "Kaotajad". 1997. aastal avati külalislavastaja Adolf Šapiro lavastusega "Kolmekrossiooper" veel üks saal - Põrgulava.
pisi|left|[[Tallinna hobuveskit kasutab Linnateater 2003. aastast]] Rahvusvaheliseks teatripäevaks, 27. märtsiks 1999 avas Tallinna Linnateater pidulikult uue majatiiva. Selles on kaks teatrisaali – pisike ja hubane Kammersaal ning Tallinna Linnateatri suurim ja moodsaim mängupaik – Taevalava, mis mahutab kuni 200 pealtvaatajat. Taevalava on suurusest hoolimata black-box 'i tüüpi teatrisaal, mis varustatud hea valguspargi ja lavatehnikaga. Taevalava avati vahetult enne 2000. aasta saabumist Elmo Nüganeni lavastatud William Shakespeare'i "Hamletiga". 2003. aasta kevadel avati taas uus mängupaik – 14. sajandist pärit Hobuveski, mis asub aadressil Lai 47. Hobuveski avalavastuseks oli Jaanus Rohumaa luulelavastus, mis põhines Doris Kareva luulekogul "Mandragora".