cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Möbelwagen
Pärast masina esitlust jõuti järeldusele, et 20 mm õhutõrjekahur pole siiski piisav, ning 1944. aasta veebruaris läks masin seeriatootmisse uue relvaga, milleks oli 37 mm õhutõrjekahur "3,7cm Flak 43". Möbelwagenit tootsid Deutsche Eisenwerke ja BMW kuni 1945. aasta märtsini kokku 240 (mõningatel andmetel 250) masinat. Nad võeti relvastusse Läänerindel 1944. aasta aprillis.
See oli Teise maailmasõja esimene täielikult soomustatud motoriseeritud õhutõrjerelv, mis suutis isegi raskel maastikul tankidega sammu pidada. See aitas Saksa tankivägedel osaliselt kompenseerida Luftwaffe kasvavat nõrkust.
Kuigi Möbelwagen oli mõeldud ajutiseks lahenduseks enne täiuslikumate relvade väljatöötamist, teenis ta Läänerindel väga hästi kuni sõja lõpuni. Sellegipoolest toodeti neid vähem kui 300. Lõpuks asendati nad niisuguste õhutõrjesuurtükkidega nagu Wirbelwind, Ostwind ja Kugelblitz, mis võimaldasid torni täielikult pöörata nii maa peal kui õhus olevate sihtmärkide tulistamiseks ja pakkusid ühtlasi meeskonnale soomuskaitset.
Sillapää loss
pisi|Sillapää lossi peasissekäik pisi|Sillapää loss Räpinas Sillapää loss on kunagise Räpina mõisa klassitsistlikus stiilis häärber, mis pärineb 19. sajandi esimesest poolest. Loss on silmapaistva arhitektuuriansamblina riikliku kaitse all. Oma majesteetliku sammasportikusega on hoone suurepärane klassitsistliku arhitektuuri esindaja Eesti kagunurgas.
Arvatavasti aastatel 1835–1840 ehitatud häärberit on hiljem korduvalt ümber ehitatud. Suured ümberehitused toimusid 1936. aastal, mil tiibhooneid ühendavad algselt ühekorruselised vaheosad said peale teise korruse.
Tänapäeval tegutseb lossis Räpina koduloo- ja aiandusmuuseum ja Räpina Muusikakool.
Sillapää lossi park
Sillapää lossi juures asub 8 ha (mõnedel andmetel 5,2 ha) suurune mõisapark, mille kavandas 1880. aastatel arhitekt Walter Moritz Aleksander von Engelhardt. Kujundamisel on kasutatud kolme stiili: Inglise park, Prantsuse park ja metsapark. Park asub looduslikul poolsaarel, mida ümbritseb poolkaarena järveks paisutatud Võhandu jõgi. Sillapää lossi park on üks väheseid hästi korras hoitud täisealiste puude ja põõsastega mõisaparke.
Oleksandrivka (Krasnogvardiiske rajoon)
Oleksandrivka (ukraina keeles Олександрівка, krimmitatari keeles Biy Aqay Kemelçi), ka Aleksandrovka, on küla Krimmi vabariigis Krasnogvardiiske rajoonis.
Küla on esimest korda mainitud 1842. aastal ja enne seda oli see endisaegse krimmitatarlaste asulale rajatud tšehhide ja sakslaste koloonia.
Külas on olnud eesti kogukond (vaata Eestlased Krimmis) ja tegutsenud eestikeelne kool (Oleksandrivka keskkool).
Külas elab 1301 inimest (2014).
Raudjärv
Raudjärv on mitme Eesti järve nimi:
1810. aastad
1810. aastad on ajavahemik 1810. aasta algusest kuni 1819. aasta lõpuni.
1800. aastad
1800. aastad on ajavahemik 1800. aasta algusest kuni 1809. aasta lõpuni.
Aleksandrovka
Aleksandrovka (vene Александровка) on kohanimi:
Johannes Ambrosius Völcker
Johannes Ambrosius Völcker (umbes 1547 Eisenach – 23. september 1610 Braunsberg) oli jesuiit, kes töötas 16. sajandil Tartu jesuiitide seminaris.
Völcker astus ordusse umbes 1570. aastal, enne Tartusse tulekut oli ta Halli kolleegiumis kirikuprefekt. Varem oli ta olnud ka kooliõpetaja. Tartusse tuli ta esimeste jesuiitide seas 1583. aastal ja sai peagi eestlaste pihiisaks. Eesti keele õppis ta ära 1587. aastaks. 1592. aastal pühitseti ta preestriks. Enamasti tegutseski ta eestlaste jutlustajana. Ta kirjutas üles ka mitmeid eestikeelseid palveid ja jutlusi, koos Thomas Busaeusega tegi ta palju ära eestlaste harimiseks ja katoliiklusesse tagasipööramiseks. 1600. aastal langes Völcker Tartu vallutamise järel rootslaste kätte vangi, kust vabanes 1605. aastal. Oma elu viimased aastad veetis ta Braunsbergi jesuiitide seminaris.
1970. aastad
Poliitika- ja riigitegelased
Menaẖem Begin – Willy Brandt – Leonid Brežnev – James Callaghan – Jimmy Carter – Elizabeth II – Valéry Giscard d'Estaing – Gerald Ford – Francisco Franco – Indira Gandhi – Edward Heath – Johannes Paulus I – Johannes Paulus II – Hirohito – Urho Kekkonen – Golda Me'ir – Richard Nixon – Paulus VI – Georges Pompidou – Yitzhak Rabin – Anwar Sadat – Helmut Schmidt – Suharto – Josip Broz Tito – Harold Wilson – Fidel Castro – Augusto Pinochet – Muammar al-Qaddafi – Yasser Arafat – Deng Xiaoping – Mao Zedong – Kim Il-sŏng
Kirjandus
Edward Albee – Saul Bellow – Anthony Burgess – John Gardner – William Golding – Arthur Miller – Iris Murdoch – Harold Pinter – Salman Rushdie – Tom Stoppard – Kurt Vonnegut
Sport
Muhammad Ali – Franz Beckenbauer – George Best – Larry Bird – Björn Borg – Nadia Comăneci – Jimmy Connors – Johan Cruijff – George Foreman – Joe Frazier – Bobby Hull – Kareem Abdul Jabbar – Billie Jean King – Olga Korbut – Niki Lauda – Eddie Merckx – Gerd Müller – Jack Nicklaus – Pelé – O. J. Simpson – Mark Spitz
Film ja meelelahutus
Woody Allen – Ingmar Bergman – Ingrid Bergman – Jean-Paul Belmondo – Humphrey Bogart – Kenneth Branagh – Richard Burton – Claudia Cardinale – Sean Connery – Francis Ford Coppola – Marlene Dietrich – Richard Dreyfuss – Clint Eastwood – Harrison Ford – Louis de Funès – Greta Garbo – Mel Gibson – Gene Hackman – Goldie Hawn – Audrey Hepburn – Katharine Hepburn – Dustin Hoffman – Diane Keaton – Jack Lemmon – George Lucas – Steve Martin – Jack Nicholson – Robert De Niro – Al Pacino – Peter O'Toole – Laurence Olivier – Gregory Peck – Anthony Quinn – Robert Redford – Vanessa Redgrave – Sylvester Stallone – Meryl Streep – Barbra Streisand – Elizabeth Taylor – John Travolta – Liv Ullmann – Peter Ustinov – John Wayne
Muusika
"ABBA" – "Aerosmith" – "Black Sabbath" – "Blue Öyster Cult" – David Bowie – Jackson Browne – "Carpenters" – Johnny Cash – Cher – "Chicago" – Eric Clapton – "The Clash" – Alice Cooper – Elvis Costello – "Deep Purple" – Neil Diamond – "The Eagles" – "Electric Light Orchestra" – "Emerson, Lake & Palmer" –  "Fleetwood Mac" – Gloria Gaynor – "Genesis" – Gary Glitter – "Grateful Dead" – Billy Joel – Elton John – "Journey" – "Kiss" – "Led Zeppelin" – John Lennon – "Lynyrd Skynyrd" – Barry Manilow – Bob Marley – "Motörhead" – Willie Nelson – Chris Norman – "Pink Floyd" – Elvis Presley – "Queen" – Suzi Quatro – "Rainbow" – "Rush" – "Sex Pistols" – Bruce Springsteen – "Styx" – Donna Summer – "T. Rex" – "Van Halen" – Neil Young - "Yes"
Teadus
...
Eestis
...
Harmonia
Harmonia oli vanakreeka mütoloogias Aphrodite ja Arese tütar ja Kadmose naine. Ta elas Teebas, mille tema mees oli rajanud ja kus ta valitses.
Libeeria
Libeeria, ametlikult Libeeria Vabariik on riik Aafrika läänerannikul, mis piirneb loodes Sierra Leone'iga, põhjas Guineaga, idas Elevandiluurannikuga ning lõunas ja edelas Atlandi ookeaniga.
Harmonia
Ühe allika järgi pärines ta Samothrake saarelt ning oli Zeusi ja okeaniidi Elektra tütar.
Libeeria
Ajalugu
Libeeria rajasid 19. sajandi alguses Ameerikast ümberasunud vabastatud orjad. Riik kuulutati iseseisvaks 26. juulil 1847. Orjade järeltulijad hoidsid võimu pikka aega enda käes, põliselanikud said hääleõiguse alles 1960ndatel. Aastal 1980 toimunud riigipöördega haarasid võimu põliselanikud Samuel K. Doe juhtimisel.
Libeerias oli aastatel 1989–1996 ja 1999–2003 kodusõda.
Harmonia
Kadmose ja Harmonia lapsed olid pojad Polydoros ja Illyrios ning tütred Ino, Semele, Agaue ja Autonoe. Nende lapsi ja lapselapsi tabasid aga õnnetused, millest masendununa Kadmos ja Harmonia loobusid troonist Polydorose kasuks. Nad rändasid Illüüriasse, kus jumalad nad madudeks muutsid. Illüüria on nimetatud Illyriose järgi, kes tuli otsima oma vanemate hauda ja seda leidmata jäi maad valitsema.
Libeeria
Ajalugu
Aastal 1997 valiti presidendiks Charles Ghankay Taylor, kuid kodusõda jätkus peagi pärast Taylori võimuleasumist. Sõja lõpetas alles ÜRO vägede sekkumine ja Taylori loobumine presidendiametist.
Harmonia
Vanarooma mütoloogias vastas Harmoniale Concordia.
Laagna tee
pisi|Õhuvaade [[Laagna (Tallinn)|Laagna asumile ja Laagna teele]] Laagna tee (rahvasuus ka Lasnamäe kanal) on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Sikupilli, Uuslinna, Pae, Kurepõllu, Laagna, Tondiraba, Mustakivi ja Seli asumis.
Libeeria
Haldusjaotus
Libeeria jaguneb 15 maakonnaks: pisi|Libeeria maakonnad
Harmonia
Harmonia järgi on nimetatud asteroid 40 Harmonia.
Libeeria
Epideemia 2014–2015
2014. aasta Ebola viirushaiguse epideemia tõttu kuulutas Libeeria president Ellen Johnson Sirleaf augustis 2014 riigis välja eriolukorra.
Laagna tee
Laagna tee kulgeb Kesklinnast Lasnamäe linnaosa tagumisse ossa ning on esimene Tallinna kahetasandiline sõidutee, mis võimaldab kiirelt ja turvaliselt jõuda Lasnamäe lõppu.
Libeeria
Epideemia 2014–2015
WHO andmetel oli 3. mai 2015 seisuga registreeritud ebolasse nakatunuid 10 564 ja surnuid 4716.
Laagna tee
Laagna tee ehk Lasnamäe kanali raiumist paekivi sisse alustati 80ndate alguses Juhan Smuuli tee ja Varraku tänavate vahel olev asfaltkattega teelõik avati liiklusele 1987. aastal ja viimane teelõik – Mustakivi teest Mahtra tänavani valmis aastal 1995. Valdavalt on seal sõidukitele kehtestatud piirkiirus 70 km/h.
Libeeria
Epideemia 2014–2015
WHO tunnistas 9. mail 2015 Ebola viirushaiguse epideemia Libeerias lõppenuks, viimane laboratoorselt kinnitatud surmajuhtum registreeriti 28. märtsil 2015.
Laagna tee
Aastatel 1986–1992 kandis Laagna tee nime Oktoobri tee.
Laagna tee sillad
Laagna tee kohal on sillad: Ilvese sild Pallasti sild, Võidujooksu sild, Pae sild, Juhan Smuuli sild, Lindakivi sild, Miina Härma sild, Saarepiiga sild, Varraku sild, Mustakivi sild, Raadiku sild, mis ühendavad Lasnamäe asumeid.
Valli juga
pisi|Juga kevadel pisi| Valli juga asub Paldiski linna alal, Kloogaranna–Paldiski maantee lähedal. Juga on nime saanud lähedalasuva samanimelise talu järgi. Juga on üks kolmest Pakri poolsaare väikejoast (teised on Põllküla ja Kersalu juga).
Laagna tee
Laagna tee tunnelid
Laagna tee alt on rajatud Tondiraba jalakäijate tunnel ja Mustakivi jalakäijate tunnel.
Valli juga
Juga saab veed õgvendatud kuivenduskraavist. Joa kõrgus on 2,5 meetrit.
Laagna tee
Tee arendamine
Laagna tee ei ole siiski projektijärgses mahus valmis saanud. Süvendada jõuti vaid 2/3 plaanitust. Samuti on Laagna tee lõpp välja arendamata. Generaalplaani järgi on valmimata lõike veel kümnete kilomeetrite ulatuses.
Leuben-Schleinitz
Leuben-Schleinitz oli vald Saksamaal Saksimaa Meißeni kreisis.
Vallaosad
Badersen, Dobschütz, Eulitz, Graupzig, Leuben, Lossen, Mertitz, Mettelwitz, Perba, Praterschütz, Pröda, Raßlitz, Schleinitz, Wahnitz, Wauden
Alberto Ascari
Alberto Ascari (13. juuli 1918 Milano – 26. mai 1955 Monza) oli itaalia autovõidusõitja, Vormel 1 klassi kahekordne maailmameister.
Tema mootorisportlasest isa Antonio hukkus Pariisi lähedal asuval Montherly rajal, kui Alberto oli alles seitsmeaastane. Alberto enda karjäär sai alguse mootorratastel. Esimest korda võistles ta autoroolis 1940. aastal, kui osales Ferrariga Mille Miglia võidusõidul. Sõiduvõimalus avanes tänu sellele, et Ferrari juht Enzo Ferrari oli Alberto isa kunagine meeskonnakaaslane.
Ascari pääses Vormel 1 auto rooli esmakordselt 1947. aastal, kui sari ei kandnud veel maailmameistrivõistluste nimetust, ning võitis paaril järgmisel hooajal mitu sõitu. 1950. aastal, kui Vormel 1 sai lõpuks MM-sarja staatuse, valiti Ascari Ferrari meeskonna esipiloodiks ja hooaega kroonis edetabeli 5. koht. 1951. aastal saavutas ta kaks esikohta ning tõusis hooaja lõpuks Juan Manuel Fangio järel kokkuvõttes teiseks.
Järgmine aasta tõi reeglite muutuse, mis vähendas Vormel 1 autode mootori kubatuuri kahele liitrile. See sobis Ascarile, sest Ferraril oli hea mootor. Hooaja avaetapil, kus itaallane ei osalenud, saavutas võidu tema meeskonnakaaslane Piero Taruffi, kuid teistelt etappidelt tuli kuus esikohta ning Ascari tuli maailmameistriks. Võidukaks osutus ka järgmine aasta, mis tõi 3 esikohta ja teist korda maailmameistriks tuleku.
1954. aastal võistles ta nii Ferraril, Maseratil kui ka Lancial, kuid tulemused jäid kesiseks. Alles 1955. aasta alguses hakkasid Lancia meeskonnas tema tulemused paranema, kuid Monza ringrajal sportautoga peetud katsesõidul juhtunud avarii nõudis Ascari elu.
Isa ja poja surmal oli mõndagi ühist: mõlemad hukkusid 26. kuupäeval 36 aasta vanusena, mõlema avarii leidis aset raja viimases vasakkurvis ning vaid neli päeva pärast kergemat, vigastusteta lõppenud avariid.
Pärsia mailane
Pärsia mailane (Veronica persica) on rohttaimeliik mailase perekonnast ja teeleheliste sugukonnast.
Keskmurre
Põhjaeesti keskmurre on eesti keele murre, mida on räägitud Harjumaal (v.a Jõelähtme ja Kuusalu rannas), Virumaa lääneosas (v.a Haljala jm rannas), Lõuna-Järvamaal Peetri kihelkonnas, Põhja-Viljandimaal Pilistvere kihelkonnas ja Põhja-Tartumaal Laiuse, Kursi, Äksi ja Palamuse kihelkonnas.
Viimastel aastasadadel on keskmurde ala laienenud. Keskmurre on eesti kirjakeelele kõige lähedasem eesti keele murre.
Nabemono
Nabemono (jaapani keeles 鍋物 nabemono 'potivärk') on jaapani supipada ja söögilauatraditsioon, kus laua keskel olevale pliidile paigutatud kuumast potist tõstetakse ja süüakse üheskoos suppi. Söögikorra ajal lisatakse traditsiooniliselt rauast või savist supipatta ükshaaval köögivilju, liha, nuudleid vm söögikraami, supi keetmine ise võib olla täielikult või osaliselt söögikorra osa, eri koostisosi võib lisada järjest juurde või siis keeta supipajas ükshaaval, võtta kohe pärast keemist välja ja süüa.
Nabemono on külma perioodi söök ning seda peetakse üheks kõige seltskondlikumaks einestamisviisiks pereringis või sõpradega.
Focke-Wulf Fw 190
Focke-Wulf Fw 190 oli Saksamaa Luftwaffe ühekohaline täismetall-konstruktsiooniga hävituslennuk. Fw 190 oli Teises maailmasõjas üks oma ajastu parimaid hävituslennukeid. Fw 190 ilmumine Prantsusmaa taevasse 1941. aastal oli ebameeldivaks üllatuseks liitlasvägede ülemjuhatusele, sest seni ei olnud Luftwaffel võimekat tähtmootoriga hävituslennukit.
Fw-190 sai Messerschmitt Bf 109 järel teiseks Luftwaffe standardhävituslennukiks.
Tehnilised andmed
pisi|tühi|400px
Ilmar Müürsepp
Ilmar Müürsepp (sündinud 9. augustil 1931 Vilussaare, Tammistu vald) on eesti loomaarstiteadlane.
Ptsitš
Ptsitš (Пціч; valgevene omaladina Pcič) on jõgi Valgevenes. Algab Minski lähedalt Minski kõrgustikult Dzjaržõnskaja mäe jalamilt. Ülemjooksul voolab valdavalt kagusse, alamjooksul pöördub lõunasse. Suubub vasakult Prõpjatsi. Pikkus 421 km, valgala 9470 km².
Mihhail Kalinin
pisi|Mihhail Kalinin (1920) Mihhail Ivanovitš Kalinin (19. november (vkj. 7. november) 1875 Tveri kubermang – 3. juuni 1946 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigitegelane ning formaalne riigipea (Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee, NSV Liidu Kesktäitevkomitee ja NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimees) aastatel 1919–1946. Tegelikku võimu tal polnud.
Ptsitš
Suurim lisajõgi on Aressa. thumb|350px|left
Mihhail Kalinin
Mihhail Kalinini tegevus enne 1917. aasta revolutsioone
Enne Oktoobrirevolutsiooni oli Kalinin Lenini ja VSDT(b)P bolševike tiiva toetaja. Ta tegutses revolutsionäärina mitmel pool, töötas lühikest aega ka Tallinna Volta tehases metallitöölisena. 1912 valiti ta VSDTP keskkomitee liikmekandidaadiks.
Tegevus Nõukogude Venemaal, Vene SFNV-s ja NSV Liidus
Pärast revolutsiooni ei saanud temast kommunistliku partei juhtkonnas kuigi olulist tegelast, VK(b)P KK Poliitbüroosse hakkas ta kuuluma alles 1925. Kuna ta ei avaldanud kuigivõrd oma arvamust ning nõustus tegema kõike, mida Stalin tal teha käskis, siis sai ta oma kohal püsida veerand sajandit.
NSV Liidu Kesktäitevkomitee ja Ülemnõukogu esimehena
30. märtsist 1919 kuni 17. jaanuarini 1938 oli Mihhail Kalinin Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee ja NSV Liidu Kesktäitevkomitee esimees ning seejärel kuni 12. märtsini 1946 NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimees.
Mihhail Kalinin kinnitas NSV liidu kõrgema seadusandliku esinduskogu NSV Liidu Kesktäitevkomitee esimehena 1. detsembril 1934 Kesktäitevkomitee määruse "Seadusemuudatuste tegemise kohta kehtivatesse nõukogude liiduvabariikide protsessikoodeksitesse" ("О внесении изменений в действующие Уголовно-процессуальные кодексы союзных республик"), mille tulemusena muudeti ära olulised seadusenõuded eeluurimisel ja kohtupidamise läbiviimisel.
Mihhail Kalinin oli ka aastatel 1931–1946 NSV Liidu Kesktäitevkomitee juures asuva Kohtuasjade Läbivaatamise ja Kontrolli Komisjoni esimees. Järelevalvet teostava organi esimehena Kalinin ei takistanud NSV Liidus läbiviidavaid õigusvastaseid repressioone ega 1936.–1938. aasta suurt terrorit, jättes reageerimata õigusvastastelt represseeritud isikute taotlustele Kesktäitevkomiteele.
Varsti pärast pensionile jäämist suri ta soolevähki.
Mälestuse jäädvustamine
Kalinini auks on tema järgi nimetatud Kaliningradi (varem Königsberg) linn (1946. aastal) ja oblast (varasem Ida-Preisimaa põhjaosa).
Kalinini auks oli üks Tallinna 4 linnarajoonist Kalinini rajoon (umbes praeguse Põhja-Tallinna ja Haabersti alal). 30. augustil 1940 nimetati natsionaliseeritud Balti Raudtee Peatehased ümber M. I. Kalinini nimeliseks raudteetehaseks (hilisem M. I. Kalinini nimeline Tallinna Elektrotehnika Tehas).
Kalinini nime kandis 1950. aastatest kuni 1990. aastani Tallinnas paiknev Kopli tänav. Majal, kus Kalinin Tallinnas elas aadressil Soo tänav 38, asus mälestustahvel. Aalates 1950. aastast asus Balti jaama lähedal Stalingradi väljakul Kalinini mälestussammas ning alates 1970. aastast oli tema mälestussammas ka Kalinini nimelise tehase sissepääsu juures.
Keilas oli Nõukogude okupatsiooni ajal Uus tänav ümbernimetatud M. Kalinini tänavaks.
Tveri linn kandis aastatel 1931–1990 nime Kalinin ja ka tänapäeval on Tveri oblastis Kalinini rajoon.
Koroljovi linn Moskva oblastis kandis 1938–1996 nime Kaliningrad. Tema järgi nimetati ka hulk külasid ja kolhoose, nt Imeni M. I. Kalinina alev Nižni Novgorodi oblastis.
Rakveres nimetati Nõukogude okupatsiooni ajal 1. juunil 1950 Pikk tänav Mihhail Kalinini tänavaks, 1976. aastal nimetati uuesti Pikaks tänavaks ja Mihhail Kalinini nimi anti Tuleviku tänavale
Isiklikku
Mihhail Kalinini abikaasa oli Jekaterina Ivanovna Kalinina (Jekaterina Johani t. Lorberg).
Mihhail Kalinin oskas eesti keelt.
Rahvusvaheline Vaalapüügikomisjon
thumb|Liikmesriigid Rahvusvaheline Vaalapüügikomisjon on 1946. aastal Washingtonis asutatud organisatsioon, kuhu kuuluvad Rahvusvahelise Vaalapüügiregulatsiooni Konventsiooniga liitunud riigid.
Komisjon reguleerib vaalapüüki, määrab püügikvoodid ja püügiks keelatud alad.
Kord aastas toimub rahvusvaheline konverents. Komisjoni peakorter asub Cambridge'is Inglismaal.
2013. aasta seisuga on komisjoni liikmeks 89 riiki.
Juhnovo
Juhnovo (vene Юхново) on kohanimi:
Kahekülgsed
Kahekülgsed (Bilateria) on bilateraalsümmeetrilised loomad. Erinevalt kiirelistest (radiaalsümmeetriaga loomad) on neil nii ees- kui tagaots ning parem ja vasak külg.
Peaaegu kõikide kahekülgsete keha on arenenud kolmest lootelehest: endo-, meso- ja ektodermist.
Süstemaatika
Kuulumine ühte või teise on ebaselge:
Ülo Suursaar
pisi|Ülo Suursaar 2014 Lõuna-Koreas Sihwa loodeteelektrijaamas Ülo Suursaar (sündinud 18. juulil 1962 Pärnus) on eesti geograaf ja okeanoloog.
Elulugu
pisi|Ülo Suursaar 2018 [[Tallinna Maratonil]] Ülo Suursaar lõpetas 1980. aastal Pärnu 2. Keskkooli matemaatika-füüsika klassi. Kooliajal huvitus geograafiast ja merendusest. Võitis vabariikliku geograafiaolümpiaadi 1977 ja 1979. Lõpetas 1985 cum laude Tartu Riikliku Ülikooli geograafiaosakonna ja 1991 Eesti Teaduste Akadeemia Ökoloogia ja Mereuuringute Instituudis aspirantuuri. 1993 kaitses Tartu Ülikoolis doktoritöö geograafias (PhD) "Soome lahe avaosa ja Eesti rannikumere vee kvaliteedi analüüs".
Töötanud 1985–88 Rakendusgeofüüsika Instituudi Läänemere osakonna insenerina, 1988–90 Teaduste Akadeemia Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi Läänemere osakonna nooremteadurina, 1990–92 Ökoloogia ja Mereuuuringute Instituudi nooremteadurina, aastast 1992 Tartu Ülikooli Eesti mereinstituudi teaduri ja aastast 1994 vanemteadurina. TÜ kaasprofessor aastast 2021. Täiendas end 1993 Soomes, 1996 Taanis ja Islandil. TÜ Eesti mereinstituudi nõukogu liige ja teadussekretär (2001–2018), TÜ LOTE nõukogu liige (2008–2010).
Teadustöö
Ülo Suursaare peamised uurimisvaldkonnad on olnud Läänemere ökoloogiline seisund; hoovused, veetaseme kõikumised ja lainetus; süvaveekerge; rannikute geomorfoloogia; tormiklimatoloogia ning tuleviku kliimamuutuste avaldumine Läänemerel. Modelleerinud 2005. aasta jaanuaritormi Gudrun mõjusid.
Osalenud NSVL TA Siberi Osakonna limnoloogiaekspeditsioonil Baikali järvel (1983), Eesti TA uurimislaevade Aju-Dag ja Livonia ning Soome uurimislaeva Aranda ekspeditsioonidel Lääne- ja Põhjamerel (1984–95), korraldanud välitöid Eesti rannikumeres ning rannikutel. Alates 2008 aastast Eesti sihtfinantseeritava teadusteema, teadusfondi grantide ja Eesti Teadusagentuuri projektide juht. Avaldanud üle 100 artikli eelretsenseeritavates teadusajakirjades.
Muu tegevus
Avaldanud umbes 20 populaarteaduslikku artiklit ajakirjades Horisont ja Eesti Loodus ning looduse ja teaduse aastaraamatus Lehed ja Tähed (2003, 2004, 2006). Arvukalt reisikirju ajalehtedes ja ajakirjades reisidest Nepali, Tiibetisse, Indiasse, Pakistani ja mujale. Teinud mägimatku Kaukaasiasse, Altaisse, Alpidesse, Pamiiri (1991), Himaalajasse (1996), Karakorami (1998) jm. Tõusnud Elbrusele (1983, 2000, 2005), Kala Pattharile (1996), Ortlerile (2004), Mont Blancile (2006), Finsteraarhornile (2006) jm. Aastatel 2007–2022 läbinud 62 täispikka jooksumaratoni (parim aeg 3:29:28 Pekingis 2014).
Henrik (Taani prints)
Tema Kuninglik Kõrgus prints Henrik, endise nimega Henri-Marie-Jean André de Laborde de Monpezat, Laborde de Monpezat' krahv 1 (11. juuni 1934 – 13. veebruar 2018) oli Taani kuninganna Margrethe II abikaasa.
Henri de Laborde de Monpezat sündis Talence'is Prantsusmaal 11. juunil 1934 krahv 1 André de Laborde de Monpezat (1907–1998) ja tema abikaasa Renée Dursenot (1908–2001) pojana. Esimesed viis eluaastat elas Henri Prantsusmaa Indohiinas (praegune Vietnam), kus ta isa juhatas perefirmat. Elanud vahepeal Prantsusmaal, naasis ta 1950 Hanoisse ja lõpetas seal 1952 prantsuskeelse keskkooli. 1952–1957 õppis ta samaaegselt Sorbonne'i ülikoolis õigusteadust ja politoloogiat ning École Nationale des Langues Orientales'is hiina ja vietnami keelt. 1957 õppis ta Hongkongis ja 1958 Saigonis.
Pärast sõjaväeteenistust Alžeeria sõjas 1959–1962 asus ta tööle Prantsusmaa välisministeeriumis, ning 1963–1967 töötas Londoni saatkonnas sekretärina.
Prints Henrik abiellus tollase troonipärija Margrethega 10. juunil 1967 Kopenhaagenis ning pärast abiellumist muudeti tema nimi taanipäraselt Henrikuks. Abielupaaril on pojad Frederik (1968) ja Joachim (1969) ning neli lapselast.
Prints Henriku emakeel oli prantsuse keel, kuid kohe pärast abiellumist õppis ta selgeks taani keele. Ta rääkis vabalt ka inglise, hiina ja vietnami keelt.
Teosed
Prints Henrik tõlkis taani keelde mitu raamatut ja kirjutas raamatuid ka ise, näiteks:
Märkused
1 Laborde de Monzepat' perekond kasutab krahvitiitlit, ehkki nende õigus sellele on küsitav: Pierre-Marie Diudonnat' "Encyclopédie de la fausse noblesse et de la noblesse d'apparance" kirjutab, et Jean de Laborde tõsteti aadliseisusse 1655. aastal tingimusel, et temast saab aadlik Béarni provintsis, kus asusid tema maad. Seda tingimust pole aga täidetud ning Laborde'i nõudmistest keelduti 1703. ja 1707. aastal. Kuigi perekond kasutab tiitlit, on võimalik, et prints ise sai veast teada alles kihlumisel, kui selle avastasid tema suguvõsa uurinud genealoogid. "Destin oblige" tunnistab ebaedukat aadliseisusse tõstmist.
1790. aastad
1790. aastad on ajavahemik 1790. aasta algusest kuni 1799. aasta lõpuni.
Uputatud laevade monument
pisi|260px|Uputatud laevade monument (2015)
Uputatud laevade monument (ukraina keeles Пам'ятник затопленим кораблям, vene keeles Памятник затопленным кораблям) on mälestusmärk Krimmis Sevastopolis. See rajati Krimmi sõjas Sevastopoli kaitseks laevasõiduteele uputatud purjelaevade mälestuseks 1905. aastal.
Uputatud laevade monument on Sevastopoli tuntumaid mälestusmärke ja seda on kujutatud linna vapil ja lipul. Monumendi autorid on skulptor Amandus Adamson, arhitekt Valentin Feldmann ja sõjaväeinsener Friedrich Enberg. Monumendi kõrgus on 16,7 m.
2009. aastal kanti monument Ukraina kultuurimälestiste registrisse, 2015. aastal Venemaa kultuurimälestiste registrisse.
Sass (stiililehe keel)
Sass (lühend ingliskeelsetest sõnadest Syntactically Awesome Style Sheets) on stiililehe keel, mida kasutatakse veebilehtede kujundamiseks. Sassis kirjutatud kood teisendatakse edasi CSS-i (Cascading Style Sheets). Sassi kasutatakse, kuna see laiendab CSS-i võimekust, lisades sellele erinevaid meetodeid, mida kasutatakse traditsioonilisemates programmeerimiskeeltes.
Sassil on kaks erinevat süntaksit. Algset versiooni nimetatakse taandega süntaksiks (ingl the indented syntax) või lihtsalt Sassiks. Seal kasutatakse koodiplokkide eraldamiskes taanet ning reavahetust, et eraldada reegleid. Uuem süntaks nimega SCSS on laiendus CSS-ile, mis tähendab, et iga CSS-kood on samaaegselt sobiv SCSS-kood. Seal kasutatakse sulge, et märgistada koodiplokke ja semikooloneid, et eraldada reegleid ploki sees. Taandega süntaksiga failides kasutatakse traditsiooniliselt failinimelaiendit .sass ja SCSS-failides laiendit .scss.
Ametlik Sassi imlementatsioon on kirjutatud kasutades Rubyt, kuid on ka teisi implementatsioone, mis kasutavad näiteks Darti, PHP-d, C-d või Javat.
SassScript lisab CSS-ile järgmised mehhanismid: muutujad, pesastamine, mikserid (ingl mixin) ning selektorite pärilus.
Muutujad
Sass lisab muutujate defineerimise. Muutujad algavad dollari märgiga ($) ning muutuja omistamiseks kasutatakse koolonit.
SassScript toetab nelja andmetüüpi:
SCSS stiilis kood
või Sass stiilis kood
kompileeritakse järgnevaks CSS-iks:
Pesastamine
Sass lisab võimaluse pesastada CSS-i reegleid üksteise sisse. Sisemine reegel rakendub ainult välimise selektori sees. Näiteks:
SCSS stiilis kood
või Sass stiilis kood
kompileeritakse järgnevaks CSS-iks:
Selektori pärilus
Sass lisab võimaluse kasutada selektorite pärilust. Selleks tuleb kasutada @extend märksõna selektoriga, mida soovitakse pärida. Näiteks:
SCSS stiilis kood
või Sass stiilis kood
kompileeritakse järgnevaks CSS-iks:
Lesotho
pisi|Video Lesotho suuruselt teisest paisust, [[Katze pais|Katze paisust Malibamatso jõel]] Lesotho (ametlikult Lesotho Kuningriik) on merepiirita riik Lõuna-Aafrikas Draakonimägede lõunaosas. See on enklaavina ümbritsetud Lõuna-Aafrika Vabariigi territooriumist.
Pindalalt on natuke üle 30 000 km² ja seal elab napilt üle kahe miljoni inimese. Lesotho pealinn on Maseru, mis on ühtlasi ka suurim linn. Umbes 40% elanikest elab allpool vaesuspiiri.
Aastatel 1884–1966 oli Lesotho Basuutomaa (Basutoland) nime all Suurbritannia protektoraat.
Loodus
Lesotho on absoluutse kõrguse poolest üks maailma kõrgeimal asuvaid riike (80% aladest kõrgemal kui 1800 m). Isegi madalaim punkt maa edelaosas on 1400 meetrit üle merepinna, mis on riikide seas maailma kõrgeim. Idapiiri lähedal paikneb maa kõrgeim tipp Thabana Ntlenyana (3482 m). Maa põhjaosas on Aafrika tuntuim mäesuusakuurort Afri-Ski (3222 m), mis tegutseb juunist augustini.
Tähtsaimad loodusvarad on vesi ja teemandid. Rahvuslinnuks on valitud kiilasiibis (Geronticus calvus).
Haldusjaotus
pisi|Lesotho ringkonnad
Lesotho on jaotatud kümneks ringkonnaks:
Rahvastik
Lesotho rahvaarv on 1 947 701, mis on maailmas 150. kohal.
Inimeste keskmine vanus on 23,8 aastat, keskmine eluiga on 52,9 aastat.
Lesotho suremuse üldkordaja on 14,9 surma 1000 inimese kohta. See on maailma riikide seas kõrgeim näitaja.
Lesothos on HIV-viiruse epideemia. 2016. aasta andmetel oli 26% elanikkonnast nakatunud HIV-viirusega.
Linnad
pisi|Vaade Maserule 27,3% Lesotho elanikest elab linnades.
Majandus
Väikese, mägise ning täielikult Lõuna-Aafrika Vabariigi poolt piiratud riigina, on Lesothol väga kitsad majanduslikud võimalused. Umbes kolm neljandikku elanikkonnast paikneb maapiirkondades ning tegeleb karjakasvatuse ja põlluharimisega. Samas toodab Lesotho vähem kui 20% vajaminevast toidust. Põhiliselt sõltub Lesotho majanduslikult Lõuna-Aafrika Vabariigist, importides 90% tarbitavatest toiduainetest just sealt. Enamik perekondi sõltub Lõuna-Aafrika kaevandustes või farmides töötavate sugulaste rahaülekannetest.
Lapinjärvi vald
Külad
Aleksinmäki (Aleksibacken), Brännskogen, Gammelgård, Harsböle, Heikinkylä (Hindersby), Huhdanmaa, Ingermaninkylä (Ingermansby), Järvikunnas (Sjökulla), Kimonkylä (Kimoböle), Käkikoski, Lapinjärvi (kirikuküla), Lapinkylä (Labby), Lippo, Lindkoski, Mossabacken, Möyrynpää, Pekinkylä (Bäckby), Porlammi (Porlom), Pukaro (Pockar), Rutumi (Rudom), Suomenmäki (Finnbacken), Tuomala, Vasarankylä (Norrby)
Vaatamisväärsused
Lapinjärvi vallas Tornikalliol asub UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluva Struve geodeetilise kaare mõõdupunkt.
254
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastad: 249 250 251 252 253 - 254 - 255 256 257 258 259
Mihhail Zlatkovski
Mihhail Zlatkovski (vene keeles Михаил Михайлович Златковский; sündinud 21. augustil 1944) on vene kunstnik ja karikaturist.
Zlatkovski on pälvinud 220 rahvusvahelist tarbegraafikaalast autasu: plakatikunsti, meediakujunduse ja animatsiooni vallas, kuid enamik siiski karikatuuride eest – üle 50 auhinna Belgias, Bulgaarias, Saksamaal, Iraanis, Itaalias, Kanadas, Poolas, Rumeenias, USA-s, Prantsusmaal, Jugoslaavias, Jaapanis jt riikides.
Zlatkovski on olnud mitme ajalehe ja ajakirja, näiteks Himija i Žizn, Moskovskije Novosti, Literarturnaja Gazeta, Novõje izestija, peakujundaja. Tema peamine panus on satiirilised joonistused, mida on avaldatud paljudes väljaannetes üle maailma.
Aastatel 1975–1980 töötas kunstnik vene poeedi Vladimir Võssotski loomingule pühendatud plakatiseeria kallal. Pärast poeedi surma anti originaalid üle V. Võssotski muuseumile.
Aastatel 1981–1988 oli kunstniku looming poliitilistel motiividel NSV Liidus keelatud. Alles perestroika saabudes said tema tööd laiemalt tuntuks. Kunstnik avaldas demokraatia ja inimõiguste teemalisi ning totalitaarse mõtlemisviisi vastu võitlevaid joonistusi, plakateid ja illustratsioone. 1987. aastast oli Zlatkov illustratsiooniseeria “Moi Gorbi” (Minu Gorbi) autoriks, seeria leidis kajastamist maailmapressi juhtivates väljaannetes.
1988. aastal hakkas inimõiguslane Sergei Grigorjants kirjastama väljaannet Glasnost ja tegi mitmele juhtivale kunstnikule ettepaneku koostööks. M. Zlatkovski oli ainus, kes nõustus ja kujundas väljaannet 15 aastat tasuta. Tema joonistusi kasutavad honorarita ka sellised demokraatlikud väljaanded nagu Iskra ja Za prava tšeloveka. Neid kasutatakse agitatsioonimaterjalina meeleavaldustel, miitingutel ja koosolekutel.
1991. aasta augustiputši ajal liitus kunstnik võitlusega demokraatia eest. Paljundusi tema hunta vastu suunatud joonistustest levitati Moskva linnas tuhandete kaupa.
Ajakiri Witty World tunnistas Mihhail Zlatkovski kõigi aegade parimaks karikatuurikunstnikuks. 2005. aastal Portugalis toimunud huumorikunstifestivalil sai ta peaauhinna – tiitli “maailma parim kunstnik”.
M. Zlatkovski on Vene Föderatsiooni Kultuuriministeeriumi Kunstiteaduse Instituudi teadur, tema poolt on ettevalmistatud doktoritöö kunstiajaloo alal, välja antud raamatuid vene ja maailma karikatuuri kohta, kus eraldi peatükk on pühendatud eesti karikatuurikunstile.
M. Zlatkovski oli mitu aastat Moskva Ülikooli professor, kus ta luges kursust “Ajalehtede ja ajakirjade kujundus”. M. Zlatkovski on Vene Föderatsiooni Karikaturistide Liidu asutaja ja alaline president, Rahvusvahelise Karikaturistide Liitude Föderatsiooni (FEKO) asepresident, Rahvusvahelise Karikaturistide Liidu asutajaliige.
M. Zlatkovski on Rahvusvahelise Pedagoogika Akadeemia tegevliige, Prantsuse Huumorikunsti Akadeemia ja Peterburi Autoriteetide Akadeemia “Kuldne Ostap” liige. Kõikidel iga-aastastel “Venemaa pressikujunduse” konkurssidel on tema tööd pälvinud peaauhindu.
2006. aastal korraldas ta rahvusvahelise satiirilise joonistuste näituse Anna Politkovskaja mälestuseks, mis kaasnes Saksamaal ja Prantsusmaal Rahvusvahelise Ajakirjanike Liidu konverentsidega.
M. Zlatkovski on mitmes riigis ja ÜRO-s toimuva aktsiooni “Karikatuur rahu eest” osaleja.
M. Zlatkovski looming kannab selget opositsioonilist värvingut kehtiva võimukorra suhtes Venemaal. Seetõttu ei ole pälvinud Venemaal aunimetusi ja aumärke. Ainult Venemaa Ajakirjanike Liit autasustas teda 2002. aastal liidu kõrgema autasuga Kuldne sulg ja valis liidu sekretäriks, massiteabevahendite rahvuslike programmide juhiks.
Seosed Eestiga
Eestiga seovad Zlatkovskit pikaajalised loomingulised suhted. Zlatkovskil olid ja on loomingulised sidemed tuntud eesti kunstnikega: Priit Pärna, Rein Lauksi, Elle Tikerpäe, Toomas Kalli, Hillar Metsa, Edgar Valteri, Mati Kütti ja teistega.
Zlatkovski esimene isikunäitus Eestis toimus 1978. aastal teoreetilise bioloogia konverentsi ajal Viitnal. Sellele järgnes isikunäitus Tartu Ülikooli kohvikus (konverentsi "Bioloogia ja lingvistika" raames), mille Tartu Ülikooli juhtkond kiiresti keelustas. Järgmisel aastal kutsus ajakirja Pikker toimetus kunstniku ajakirja juubelile. Tallinna Ajakirjanike Keskuses toimunud näitusel oli välja pandud 50 joonistust, näituse võtsid vaevalt 15 minutit pärast avamist maha kohaliku KGB esindajad. Pärast seda oli Zlatkovski tööde esitamine eesti pressis keelatud. Perestoika algusega seoses ilmus Eesti pressis suur hulk tema satiirilisi joonistusi.
Donato Bramante
thumb|Donato Bramante Donato Bramante (Donato d'Angelo di Pascuccio) (umbes 1444 – 11. märts 1514) oli itaalia arhitekt ja maalikunstnik.
Elulugu
Bramante arvatakse olevat sündinud Urbino lähedal Fermignanos, mis tollal kandis Monte Asdrualdo nime. Urbino õukond oli 1460ndate Itaalias silmapaistvalt kultuuri- ja kunstilembeline.
Donato tegutses arvatavasti Luciano Laurana abilisena Urbino lossi ehitamisel. Laurano lisas lossile, milles elas Federico da Montefeltro, sammashoovi ja muudki, mis meenutas antiikstiili.
1474. aasta paiku asus Bramante Milanosse, kus hoonete ehitamisel oli juurdunud tava kasutada gooti stiili. Hertsog Ludovico Sforza võttis ta 1476 sisuliselt õukonnaarhitektiks. Seal rajas ta hulgaliselt vararenessanss-stiilis ehitisi, näiteks 1482–1486 töötas ta Santa Maria presso San Satiro kiriku kooriruumi ehitusel. Apsiidi jaoks polnud piisavalt ruumi, sellepärast kasutas Bramante reljeefi ja maalikunsti, et jätta mulje, nagu oleks apsiid olemas. Tema tähtsaim teos on Santa Maria delle Grazie kiriku kooriruum (1492–1499). Bramante tegevus avaldas mõju kogu Lombardia arhitektuuri arengule.
Aastal 1499 oli Bramante sunnitud Milanost lahkuma, sest Prantsusmaa sõjavägi ajas tema patrooni Sforza Milanost minema. Bramante kutsuti Rooma, kus teda juba varasemast tundis kunstide patroon kardinal Raffaele Riario. Seal tutvus ta kardinal della Roverega, kellest peatselt sai paavst Julius II. Seal valmis tema kavandite järgi 1504. aastal San Pietro in Montorio kabel San Pietro in Montorio kloostri õuel. Aastal 1505 alustas Bramante Vatikani lossi ümberehitust, see jäi aga lõpetamata.
Looming
Bramantet huvitas kuppelehitise probleem, mida süvendas tõenäoliselt tema läbikäimine Leonardo da Vinciga.
Bramante kavandatud kirikud on peamiselt Kreeka risti kujulise põhiplaaniga tsentraalehitised.
Frédérick Lemaître
pisi|210px|Frédérick Lemaître
Frédérick Lemaître (sünninimi Antoine Louis Prosper Lemaître; 28. juuli 1800 Le Havre – 26. jaanuar 1876 Pariis) oli prantsuse teatrinäitleja.
Lemaître sündis arhitekti perekonnas. Kaks aastat õppis Pariisi Konservatooriumis. Näitlejateed alustas Pariisi bulvariteatrites. 1820. aastal pääses teatri Odéon trupi koosseisu. Mängis seal kolm hooaega, seejärel neli hooaega teatris Ambigu-Comique. 1827. aastast mängis Porte Saint-Martini teatris. Kirjutas mitu näidendit. Sai teatritööga üsna jõukaks, kuid juba auväärses eas olles laostus ja suri vaesuses.
1945. aastal tuli linale 19. sajandi Pariisi näitlejate elu käsitlev Marcel Carné mängufilm "Ülemise rõdu lapsed" (stsenaarium Jacques Prévert), kus Frédérick Lemaître'i kehastas Pierre Brasseur.
Läikiv mailane
Läikiv mailane (Veronica polita) on rohttaimeliik mailase perekonnast ja teeleheliste sugukonnast.
Kalev Saar
Kalev Saar (sündinud 27. mail 1969 ) on eesti muusik, ansambli Lehmakommionud laulja ning trummar.
Ansamblite- ja püromuusikafestivali "Tuleristsete" korraldaja.
Aastatel 2009–2012 töötas ta Viira kooli direktorina.
Niagara juga
350px|pisi|Niagara joa panoraam. Vasakul Ameerika juga, selle taga Kitsesaar ning Hoburaua juga. Paremal Niagara kanjon (gorge)
Niagara juga (Niagara Falls) on juga (õigemini jugade ja kärestike süsteem) Põhja-Ameerikas Niagara jõel. Niagara juga on üks maailma veerohkem ja tuntum juga. Et Niagara jõgi on piirijõgi, siis asub osa joast Kanada ja osa USA territooriumil.
Nimetuse "Niagara juga" alla mahub kolm juga, mida eraldavad saared. Suurem neist on Kanada-poolne Hoburaua juga ehk Hobuseraua juga (Horseshoe Falls), mida nimetatakse ka Kanada joaks. Kitsesaar (Goat Island) eraldab teda USA-poolsest Ameerika joast. Luna saar eraldab Ameerika joast omakorda pisikese Pruudiloori joa (Bridal Veil Falls).
Kõik kolm juga on enam-vähem võrdse kõrgusega (53–57 m), kokku voolab üle jugade ligi 3000 m3 vett sekundis. Kõige suurem on kaarekujuline Hoburaua juga (laius 700 m), mille kaudu langeb umbes 90% jõe veest; suurem osa ülejäänud veest langeb Ameerika joa (laius 300 m) kaudu. Tänu suurele vooluhulgale ei ole Hoburaua joa all rusu ning juga langeb otse vette. Ameerika ning Pruudiloori joa vool ei ole piisavalt tugev varisenud kivide eemaldamiseks ning nii on mõlema joa alla kuhjunud rusu. Vabalt langeb vesi umbes pool joa kogukõrgusest.
Geoloogiline ehitus ja ajalugu
pisi|Paremal Hoburaua juga, vasakul Ameerika juga ja Pruudiloori juga Joa astang on osa Niagara astangust (Niagara Escarpment), klindinõlvast, mis ulatub Ontario järvest idas Michigani järve läänekaldale.
Astangu pealmise kõvema kihi moodustavad Kesk-Siluri Lockporti dolomiidid, mille all asuvad pehmemad Alam-Siluri kiltkivid.
On arvatud, et mõnekümne tuhande aasta pärast jõuab juga Erie järveni, mille veetase võib selle tulemusel oluliselt langeda.
Kollane nartsiss
Kollane nartsiss (Narcissus pseudonarcissus L.) on üks levinumaid loodusliku nartsissi liike.
Nimi
Karl Linné antud nimetus pseudonarcissus tulenes sellest, et algselt tunti vaid poeedinartsisse ja kui umbes 500 aasta eest kollaseid nartsisse laialdasemalt kasvatama hakati, nimetati neid alguses valenartsissideks.
Levila
Looduslikult kasvab kollane nartsiss peamiselt Lääne- ja Kesk-Euroopas, eriti aga Vahemere maades. Meeliskohtadeks on mäestike madalamates kohtades paiknevad niidud.
Kollase nartsissi levila Eestis
Eestisse saabus kollane nartsiss Tartu Ülikooli botaanikaaia vahendusel 1807. aastal. Tänapäeval on liik Eestis ilutaimena laialt levinud.
Kollane nartsiss metsistub ehk hakkab looduslikult levima väga harva (kokkuleppeliselt kulub naturaliseerumiseks ehk looduslikes kooslustes inimese abita iseseisvalt levimiseks taimeliigil 250 aastat).
Üks ulatuslikumaid kollase nartsissi looduslikke kasvukohti on Peipsiääre vallas Sookaldusel. Väidetavalt tõi 1880. aastate lõpul või 1890. aastate algul Sookalduse külas asunud Singi talu peremees Saare mõisast kollase nartsissi sibula ja istutanud selle oma aeda. Nartsiss kohanes uue elupaigaga niivõrd hästi, et kasvas edasi isegi siis, kui talu uus elumaja teise paika ehitati ja vana aeda enam ei hooldatud.
1964. aastal võeti see kollase nartsissi kasvuala Sookalduse külas küll kaitse alla, kuid veel ei ole seda põhjust nimetada Eestis looduslikult kasvavaks liigiks ja 2021. aastal arvati ala looduskaitselise otstarbekuse puudumise tõttu looduskaitse alt välja. Endise kollase nartsissi loodusliku kasvukoha kaitseala suurus oli 0,3 hektarit ja see jääb Aovere–Kallaste–Omedu maanteel sõitjatele nägemisulatusse.
Iseloomustus
Kõrgus 20–40 cm. Lisakroon on pikk, õiekate helekollane ja heledam kui lisakroon. Enamasti on õitsemisaeg varajane. Naturaliseerub kergesti ja liigil on väga palju teisendeid.
Kollane nartsiss on paljude nartsissisortide eellane ja selle põhjal on aretatud trompetnartsissid.
Dotsent
Dotsent on oma eriala tunnustatud õppejõud, kes õpetab mingit ainet või aineterühma.
Ta on iseseisev teadus-loometöö tegija.
Dotsendi vahetuks töökorraldajaks on professor.
Arletty
pisi|210px|Arletty (1943)
Arletty (sünninimi Léonie Bathiat; 15. mai 1898 Courbevoie, Hauts-de-Seine'i departemang – 23. juuli 1992 Pariis) oli prantsuse teatri- ja filminäitleja.
Arletty töötas töölisena vabrikus, masinakirjutana kontoris ja mannekeenina. Teatrilaval mängis esimest korda 1920. aastal. Esines lauljana muusikateatris ja oli modelliks kunstnikele. Mängis mängufilmides alates 1930. aastast. Pärast Prantsusmaa vabastamist teise maailmasõja lõpul süüdistati teda kollaboratsionismis. Ei lastud märtsis 1945 Pariisis Marcel Carné filmi "Ülemise rõdu lapsed" esilinastusele, kus ta oli peaosalisi. 1948. aastast mängis taas filmis ja 1949. aastast teatris. 1956. aastal arvati Cannesi filmifestivali žürii koosseisu. 1981. aastal asutati Arletty auhind. 1995. aastal lasi Prantsusmaa valitsus käibele 100-frangise meenemündi Arletty kujutisega.
Paša küla
Paša [paš'aa] on küla Venemaal Leningradi oblastis Volhovi rajoonis Paša jõe kaldal. Varem nimetati seda "Pašski perevoz"iks.
Elanike arv oli 3129 inimest (1997).
24. augustil 2004 ühendati Paša küla Lessozavodi alevikuga. Ühinenud asula nimeks sai Paša küla.
Fuuga
Fuuga (ladina keeles fuga, põgenemine) on muusikas 16.–18. sajandil kaanonist välja kasvanud imitatsioonil põhinev polüfooniline printsiip, mille kohaselt toimub teemade korduv läbiviimine muusikalise faktuuri kõigis häältes.
Olgugi et igal konkreetsel fuugal ehk fuuga printsiibi alusel loodud heliteosel on alati olemas ka mingi muusikavorm, ei saa me rääkida ühtsest ja standardsest fuuga vormist homofooniliste vormide puhul välja kujunenud tähenduses.
Fuuga printsiibi alusel loodud heliteos võib kanda žanrinimetust "fuuga", "fugett", "fugaato", "ritšerkaar" või "inventsioon".
Fuuga komponendid
Fuugat ei saa nimetada vormiks selle homofooniliste vormide puhul välja kujunenud tähenduses (nagu on näiteks sonaadivorm). Fuuga kujundamiseks on väga palju erinevaid võimalusi ning fuuga elemendid – nagu teemad, tonaalne plaan, osade pikkused jne – ei toeta üksteist ja selle kaudu ühte suurt tervikut, vaid eksisteerivad otsekui omaette. Näiteks võib meloodiline kadents paikneda keset teema läbiviimist jne. Fuugas, nagu kontrapunktis üldiselt, on määravaks elementidevaheline lähisuhe.
Konkreetse tonaalse fuuga vormiline liigendamine toimub tavaliselt tonaalse plaani ja vormilõikude proportsioonide alusel. Sellisel alusel liigendades on olemas
Hoolimata sellest, et fuuga printsiibi alusel loodud heliteostel ei ole olemas ühtset vormi, n-ö "fuugavormi", koosnevad fuugad siiski teatud standardsetest komponentidest.
Ekspositsioon
Reeglina fuuga algab ekspositsiooniga, milles toimub fuuga teemade esimene läbiviimine. Esimene ekspositsioon on tavaliselt range, kestes senikaua, kuni teemad on kõigis häältes täielikult läbi viidud.
Teema esimene läbiviimine ehk dux (juht) toimub tavaliselt põhihelistikus. Sellele järgneb tavaliselt kvint kõrgemal või kvart madalamal teema teine läbiviimine ehk vastus ehk comes (saatja).
Häälte sisseastumise järjekord võib fuuga ekspositsioonis olla:
kuid võimalikud on ka teistsugused tonaalsed plaanid, näiteks
Ekspositsioon ei pruugi lõppeda ka pärast teema läbiviimist kõigis häältes. Toimuda võivad veel lisaläbiviimised toonika- ja dominanthelistikes. Kui pärast ekspositsiooni lõppu toimub uus teema läbiviimiste laine kõigis häältes, siis sellist nähtust nimetatakse vastuekspositsiooniks ehk kontraekspositsiooniks. Vastuekspositsiooni põhimõtteks on, et dux teiseneb comesiks ja vastupidi, kuid sellel reeglil on ka erandid.
Kontraekspositsioon võib olla teostatud ka
Teema
Fuugal võib olla mitu teemat. Näiteks 2-teemalist fuugat nimetatakse topeltfuugaks, 3-teemalist trippelfuugaks ning 4-teemalist kvadruppelfuugaks. Kui igal teemal on tavaliselt omaette eraldi ekspositsioon, siis repriisis kõlavad kõik teemad tavaliselt koos.
Mitmeteemaline fuuga võib alata kohe ka mitmehäälselt.
Koos fuuga teemaga võib kohe tulla sisse ka vastak ehk vastuhääl ehk kontrapunkteeriv hääl.
Teema võib alata väga erinevalt taktiosalt.
Teema võib alata ükskõik milliselt helilt. Tüüpiliselt algab teema kas toonikast või dominandist. Tonaalse fuuga puhul tuleb olla ettevaatlik, sest III astmelt alustamine tekitab tonaalse segaduse.
Teema lõpuhelile eelneb tavaliselt meloodiline kadents.
Kuna fuuga teema meloodia on tavaliselt avatud, siis on teema lõpunoot vaevata edasiliikumise tagamiseks teema kõige lühemaks noodiks.
Ülesehituse seisukohast võib fuuga teemasid liigitada kontrastita (sisaldab ühepikkusi helivältusi) ja kontrastseteks (jaguneb individuaalseks peamotiiviks ehk teema peaks ning üldisemat liikumist sisaldavaks arendusosaks).
Vaba stiili fuugade teemad võivad sisaldada ka sekventse.
Vastus
Duxile järgnevat läbiviimist dominandilt nimetatakse vastuseks (prantsuse keeles la réponse) ehk saatjaks ehk comesiks.
Kui vastuse ehk comes'i kõik helid on transponeeritud täpselt kvint üles või kvart alla, nimetatakse sellist vastust reaalseks vastuseks. Kui vastuse mõningaid helisid muudetakse eesmärgiga säilitada ka selles algne helistik, siis sellist vastust nimetatakse tonaalseks comesiks ehk muudetud comesiks.
center|thumb|750px|[[Johann Sebastian Bach. Fuuga №16 g-moll "Hästitempereeritud klaviiri" I osast BWV 861. Näide tonaalsest vastusest: g-mollis teema algab d-ga (punane noot), reaalne vastus peaks algama a-ga, mis teema põhihelistikus püsimise huvides on muudetud g-ks (sinine noot).]]