cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robin Lakoff
Elukäik
Lakoff on uurinud ja õpetanud keele ja soo vahelisi suhteid, keelepoliitikat ning keelt ja popkultuuri. Oma akadeemilises töös on ta tegelenud sotsiolingvistikaga (kuidas keelekasutajate sotsiaalne taust mõjutab nende käsutuses olevaid keelelisi valikuid) ja pragmaatikaga (uurib keele vormi ja funktsiooni vahelist suhet).
Lakoff teeb regulaarselt kaastööd Huffington Posti jaoks.
"Language and Woman’s Place"
1973. aastal ilmunud artiklis ja sellele 1975. aastal järgnenud samanimelises raamatus "Language and Woman’s Place" tõi Lakoff sotsiolingvistikasse paljud nüüdseks tavateadmiseks muutunud ideed naiste keelekasutusest. Lakoff pöörab oma töös lisaks soole tähelepanu ka klassisuhetele, võimule ja ühiskondlikule õiglusele. Lakoff märkis, et naiste keelekasutus erineb mitme tunnuse poolest meeste keelekasutusest. Naiste keelekasutusele iseloomulike tunnuste hulka kuuluvad:
Lakoff töötas välja "Viisakuse printsiibi" (Politeness Principle), mille raames juhtis tähelepanu kolmele maksiimile, mida suheldes tavaliselt järgitakse. Need on: ära suru end teisele peale, anna vastuvõtjale valikuvõimalusi ja tee vastuvõtja enesetunne heaks. Lakoffi sõnul on need hea suhtluse jaoks esmatähtsad, neid järgides minimeeritakse konflikte.
"The Language War"
Raamat "The Language War" pakub kaasaegsete teemade kajastuse lingvistilist analüüsi. Lakoff kirjutab seal näiteks O. J. Simpsoni kohtuprotsessist, Lewinsky skandaalist ja poliitilisest korrektsusest. Lakoff väidab, et keel ise on poliitiline võitlustanner, kus vähemuste esindajad ja naised võitlevad narratiivi ja keele üle kontrolli omavate valgete meeste vastu. Võideldakse õiguse üle tähendusi määrata ja seega kultuuri mõjutada. Keelesõdade tulemuseks on üha õelam avalik diskursus ehk "vaidluskultuur" (argument culture).
Punane aprill
"Punane aprill" on Peruu kirjaniku Santiago Roncagliolo 2006. aastal avaldatud romaan, millele anti samal aastal Alfaguara auhind.
Sisukokkuvõte
Raamatu tegevus toimub 2000. aastal valimiste eel ja ajal ning vaiksel nädalal. Selleks ajaks on selja taha jäänud terrorismi põhjustatud siseriiklikud konfliktid. Sellegipoolest näeb raamatus 1980.-1990. aastate terrorismilaine tagajärgi.
Peategelane Félix Chacaltana Saldívar on prokurör, kes üritab uurida salapäraseid mõrvu, mis näivad olevat seotud uuesti välja ilmunud senderistadega ehk Sendero Luminoso liikmetega. Kuigi ta ei kogenud kogu maad räsinud relvastatud konflikti vahetult, puutub ta pärast kodukanti naasmist tööasjus kokku inimestega, kes elasid selle läbi, nagu terroristide tütar Edith, vangistatud terrorist Hernán Durango ja komandant Carrión.
Alguses on Chacaltana töötaja, kes hindab kõrgelt asjaajamise formaalsust. Ta armastab korda ning täidab ülesandeid sõna-sõnalt. Ta on intellektuaal, kes jumaldab korrektset keelekasutust, kuid on kohati üsna naiivne. See muutub, kui ta näeb korruptsiooni ulatust (presidendivalimiste korraldamine ja läbiviimine, võimu kuritarvitamine). Ta mõistab, et ta võib samuti talle antud võimu enda huvides ära kasutada, ja hakkab kirjutama aruandeid, mis ei vasta tegelikkusele. Raamatu lõpus läheb ta hulluks.
Tegevus kulgeb lineaarselt ja algab aruandega esimese mõrva kohta. Sellele järgneb sari mõrvu, mida prokurör peab uurima. Sellest hetkest alates saab lugeja teada edasisest tegevusest, vestlustest, mida peategelane peab erinevate tegelastega, ja prokuröri kirjutatud raportitest.
Raamatus kajastatakse päriselt toimunud sündmusi nagu Uchuraccay massimõrv; Andide viljakuspeod ja Turupukllay verepidu; vaikse nädala protsessioonid ja senderistadele tüüpiline koerte posti otsa poomine.
Roncagliolo sõnul põhinevad raamatus kirjeldatud senderistade ründemeetodid, nagu ka vasturünnakuks kasutatud uurimise ja piinamise viisid ning inimeste kadumine, päriselulisel ainestikul. Paljud tegelaste dialoogid koosnevad senderistade dokumentidest või terroristide, ametnike ja Peruu relvajõudude avaldustest. Vaikne nädal 2000. aastal ja selle kirjeldus on ka tõetruud. Seevastu kõik tegelased ning ka suurem osa olukordi ja mainitud kohti on välja mõeldud, isegi mitmed päriselt aset leidnud seigad on algupärasest kontekstist välja võetud. See teos jutustab ühest loost, mis võiks olla juhtunud.
"Punase aprilli" tegevus toimub Ayacuchos, kuid leidub viiteid ka pealinnale. Raamatu nimitegelane sündis küll lõunapoolses linnas Ayacuchos, kuid läks pärast ema surma Limasse elama, olles kõigest üheksa-aastane. Félix Chacaltana tahtis kodulinna tagasi tulla. Tema ettekujutus Limast polnud sugugi ilus. See oli konkurentsirohke sudune paik koledate mägedega, mille mõnedes piirkondades puudus vesi. See oli koht, kus võeti vastu kõik otsused ja anti kõikvõimalikud heakskiidud.
Kesk-Baieri murre
pisi|Kesk-Baieri murde leviala Kesk-Baieri murre (baieri keeles Middlboarisch, saksa keeles mittelbairische Dialekte) moodustab baieri keele murrete alarühma Austria põhjapoolsematel liidumaadel ja Saksamaa Baieri liidumaal, enamasti Ida-Alpide põhjaküljel ning Doonau ja selle lisajõe Isari madalikel.
Punane aprill
Ema-poja suhe
Chacaltana ema oli poja elus olulisel kohal. Chacaltana palus temalt nõu ja heakskiitu. Niisamuti pidas ta emaga maha pikki vestlusi, kuigi ema oli surnud. Ema oli Chacaltanal pidevalt mõtteis ilmselt sellepärast, et ta ei aidanud ema päästa tulekahjust, mis naisele saatuslikuks sai.
Isa-poja suhe
Isa ja poja suhted ei olnud kuigi lähedased. Félix Chacaltana väitis, et ei tundnud oma isa, ja samuti ei küsinud ta kunagi tema kohta. Paistis, justkui poleks ta oma isa kunagi tundnud, kuid hiljem saab lugeja teada, et isa oli ema ja poja vastu vägivaldne, mistõttu otsustas noor Félix ta tappa.
Sõdurid
Julgeolekujõud on "Punases aprillis" otseselt seotud terroristidevastase põlgusega. Nad õigustavad oma tegusid väitega "kas nemad või terroristid". Tihti pole võimalik öelda, kes on tegelikud terroristid. Samuti tuleb esile sõjaväe ja kiriku liit, mida märgib raamatus sõja ajal kiriku keldrisse rajatud krematoorium. Seega nähtub, et paljudes piirkondades on sõduritel suur võim. See tuleneb riigis välja kuulutatud sõjaolukorrast, mistõttu seadused enam ei kehti. Kohalikud elanikud on umbusklikud ja kidakeelsed, kuid pole enamasti sooritanud neile omistatud tegusid (peamiselt senderistade abistamine). Siiski paljud inimesed kaovad jäljetult, ilma et keegi oleks kontrollinud süüdistuse vettpidavust.
Senderista ehk terrorist
Terroristide mõtteviisi esindavad raamatus loosungid rahvaste sõjast, Peruu kommunistlikust parteist ja president Gonzalost, mis on Abimael Guzmán Reynoso hüüdnimi. Samuti on senderistasid kujutatud inimestena, kes eitavad oma osalust juhtunus ja kes ei karda surma, nt senderista, kes jooksis, punane lipp käes, valitsusvägede helikopteri eest läbi, et julgustada teisi noori astuma terroristide ridadesse. Samuti osutab autor sellele, et kõige ohtlikumad on need, kes ei näe terroristide moodi välja, nagu lapsed, kes õpivad relvi ja lõhkeaineid kasutama juba väikestena ja kellest pärast konflikti lõppu saavad tavalised kurjategijad. Teiselt poolt tuuakse välja asjaolu, et kuigi mehed jagunesid enamasti salkkondadesse, oli grupi liider naine, kellele omistati suurem ideoloogiline jõud.
Uskumused ja tavad
"Punases aprillis" kajastuvad vaikse nädala religioossed toimingud ja Ayacucho 33 kirikut, mis tõendavad, et see on üks kõige usklikum linn Peruus. Sellele vastandub isa Quiroz, kes leiab, et indiaani rahvas ei astunud täielikult ristiusku või et neid ei ristiusustatud lõplikult. Tema kaudu saab lugeja aru, mida indiaani rahvas tegelikult mõtleb ja tunneb. Isa Quiroz arvab, et kohalikud on ühendanud katoliku kiriku tavad ja oma uskumused. Selle ehedaim näide on vaikne nädal, millele kohalikud on oma tähenduse andnud (igavene naasmine) ja mis sobitub rahvakalendrisse.
Surm
Ayacucho nimi märgib surnute kantsi ja surm on raamatu üks peamisi motiive. Inimesed on ainsad olevused, kes teadvustavad oma eksistentsi, kuid samas ei taha omaks võtta surelikkust ja usuvad taassündi. Samal põhjusel soovib ka peategelane Félix, et ta maetaks mulda ega taha, et ta surnukeha tuhastataks. .
Formatsioon
Formatsioon on millegi formeerumine (tekkimine) või selle tulemus. Sõna on kasutusel ka terminina.
Slavaukrainemetal
Slavaukrainemetal on  levimuusika või täpsemalt rockmuusika alamzanrite hulka lisandunud uus muusikakunsti vorm, mis tekkis Ukraina-Venemaa  (Kiievi-Moskva) sõja mõjutuste tulemusel. Slavaukrainemetal ühendab endas   lääneslaavi rahvamuusika, agressivse war metali ja Ukraina sõjaväe lahinguhüüna tuntud rahvusliku tervituse  "Slava Ukraine"  elemendid.
Üks levinumaid ja kuulsamaid laule on grupi "Кулі" esitatud lugu "Слава Україні!"
https://www.youtube.com/watch?v=6CQl7vBqhmU
Kamaishi
Kamaishi on linn Jaapanis Iwate prefektuuris. Asub Vaikse ookeani ääres.
Kamaishi linn loodi 1937. aastal.
1896. aasta Meiji-Sanriku maavärin põhjustas 25 meetri kõrguse tsunami, mis purustas linna täielikult.
2009. aastal valmis 1950 m pikk ja 63 m kõrge lainemurdja tsunamide kaitseks.
2011. aasta Sendai maavärinale järgnenud tsunami põhjustas linnas ulatuslikke purustusi. Hukkunute arv on teadmata.
Lasnamäe Spordikompleksi staadion
Lasnamäe Spordikompleksi staadion (lühemalt Lasnamäe SPK staadion) on Tallinnas Lasnamäe linnaosas aadressil Pae tänav 1 asuv staadion. Staadioni omanik on Lasnamäe Linnaosa Valitsus ja valdaja Lasnamäe Spordikompleks.
Staadion hõlmab jalgpalli- (nimetatud ka Lasnamäe SPK kunstmuruväljak) ja tenniseväljakut ning kergejõustikurajatisi. Staadioni kõrval asuvad tenniseväljakud, käsipalliplats, korvpalliplats ja jalgpalli harjutusväljak.
Kõmsi raamatukogu
Kõmsi raamatukogu on raamatukogu Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Kõmsi asulas. Raamatukogu juhataja on Helen Voogla.
Alates 1. septembrist 2018 on raamatukogu koos teiste Lääneranna vallas asuvate raamatukogudega Lääneranna Raamatukogu haruraamatukogu.
Tšaika
Tšaika on mitme asja nimi:
Saladuslik juhtum Stylesis
"Saladuslik juhtum Stylesis" on Agatha Christie 1920. aastal avaldatud kriminaalromaan, milles astuvad üles Hercule Poirot, Arthur Hastings ja inspektor Japp.
Christie alustas oma esikteose kirjutamist 1916. aastal ning oktoobris 1920 avaldas kirjastaja John Lane kriminaalromaani Ameerika Ühendriikides. Suurbritannia lugejateni jõudis raamat kirjastuse The Bodley Head vahendusel juba 1921. aasta veebruaris.
Kefalloniá piirkonnaüksus
Kefalloniá piirkonnaüksuse asend Kreekas|pisi Kefalloniá piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Κεφαλονιά) on Kreeka piirkonnaüksus Joonia saarte piirkonna lõunaosas. Selle koosseisu kuuluvad Kefalloniá saar ja väikesed saared selle lähedal.
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Argostóli.
Haldusjaotus
Kefalloniá piirkonnaüksuses on üks vald – Kefalloniá vald.
pisi|150px|Kefalloniá piirkonnaüksuse asend Joonia saarestikus
Volodõmõr Hroisman
Volodõmõr Hroisman (ukraina keeles Володимир Борисович Гройсман; sündinud 28. jaanuaril 1978 Vinnõtsjas) on Ukraina poliitik ja riigitegelane. Ta oli 14. aprillist 2016 kuni 29. augustini 2019 Ukraina peaminister.
Riigi teenistuses
24. juulil 2014 valis Ukraina valitsus pärast seda, kui peaminister Jatsenjuk teatas tagasiastumisest, ta peaministri ajutiseks kohusetäitjaks , kuid valitsusel ei ole selleks volitusi. Valitsus tühistas oma 24. juuli korralduse Groismani määramise kohta peaministri ajutiseks kohusetäitjaks 1. augustil 2014.
27. novembril 2014 valis Ukraina Ülemraada Groismani Ülemraada uueks esimeheks.
14. aprillil 2016 valis Ülemraada ta 257 poolthäälega Ukraina peaministriks.
Isiklikku
Volodõmõr Groisman on abielus, perekonnas on kaks tütart ja poeg.
Mari-Ann Karupää
Mari-Ann Karupää (sündinud 29. detsembril 1937 Pärnus) on eesti ajakirjanik ja ühiskonnategelane.
1944. aastal põgenes koos ema Sentaga (sündinud Jürgens) sõja eest Saksamaale, 1947 isa juurde Rootsi.
Mari-Ann Karupääst sai 1963. aastal esimene välismaalane akadeemilise ajakirjanduseksamiga Rootsis.
1965 kaitses ta filoloogiakandidaadi kraadi Stockholmi ülikoolis.
1963–1979 oli ta ajakirjanik Bonnieri meediagrupis Ahlen&Akerlund.
1979–1995 tegeles ta Rootsi vanuritehoolduse arendamisega, oli ka Rootsi valdade valitsuse referent uue vanuriteseaduse loomisel.
Olnud Rootsi Eestlaste Esinduse liige mitmes koosseisus.
Andres Peetson
Andres Peetson (sündinud 5. veebruaril 1970 Pärnus) on eesti trompetist.
Mari-Ann Karupää
Aastast 1991 elab taas Eestis ning on alates 1996 Otepää lähedal Nüplis asuva Gustav Wulff-Õie Muuseumi perenaine.
2011. aastal andis ta välja oma mälestusteraamatu "Minu kodu on Nõukogude Eesti".
Isiklikku
Tema isa oli Leo Karupää, vanaisa oli Gustav Wulff-Õis.
Iñigo Martínez
Iñigo Martínez Berridi (sündinud 17. mail 1991 Ondarroas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis FC Barcelona ja Hispaania jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Real Sociedadis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2006. aastal. Aastatel 2009–2011 mängis ta Real Sociedadi reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas ja neljandas liigas. Hispaania kõrgliigas tegi ta debüüdi 27. augustil 2011 mängus Sporting de Gijóni vastu. Esimese värava lõi ta Hispaania kõrgliigas sama aasta 2. oktoobril mängus Athletic Bilbao vastu.
2018. aasta jaanuaris siirdus ta 32 miljoni euro eest Athletic Bilbaosse.
Suvel 2023 tema leping Athleticuga lõppes ning ta sõlmis uue lepingu FC Barcelonaga.
2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus Martínez Hispaania olümpiavõistkonda. 2013. aastal tuli ta Hispaania kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. Hispaania jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 14. augustil 2013 sõprusmängus Ecuadori vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 5. juunil 2022 UEFA Rahvuste Liiga mängus Tšehhi vastu.
2012. aasta Raadio 2 Aastahitt
2012. aasta Raadio 2 Aastahitt oli 19. Raadio 2 korraldatud muusikaküsitlus Raadio 2 Aastahitt ja -üritus. Tulemused kuulutati välja 4. jaanuaril 2013.
Raadio 2 aastahiti Top 40 tulemused
(sulgudes on häälte arv)
Inglise vaak
Inglise vaak (Inula britannica) on korvõieliste sugukonda arvatud taimeliik.
Taim kasvab näiteks soistel niitudel ja võsastikes, järvede kallastel. Taim leidub Eestis paiguti, peamiselt Ida-Eestis.
Schumann-kvartett
Schumann-kvartett (saksa keeles Schumann Quartett) on 2007. aastal Kölnis asutatud Eesti-Saksa keelpillikvartett. Kvarteti moodustavad kolm venda Erik, Ken (mõlemad viiul) ja Mark Schumann (tšello) ning Liisa Randalu (vioola).
Kvartett on andnud Saksamaal mitmeid kammerkontserte.
Aprillis 2013 andis kvartett välja debüütCD (saksa Debüt-CD; tootis ARS-Produktion) Beethoveni, Bartóki ja Brahmsi lugudega.
Umberto I
Umberto I (ehk Humbert I, Umberto Ranieri Carlo Emanuele Giovanni Maria Ferdinando Eugenio di Savoia; 14. märts 1844 – 29. juuli 1900) oli Itaalia kuningas 9. jaanuarist 1878 kuni surmani.
Leelet Reimann
Leelet Reimann (sündinud Leelet Ruubel; 8. juuni 1949 Tallinn – 30. november 1990 Tallinn) oli eesti harfist.
Ta õppis aastatel 1956–1964 Tallinna 21. Keskkoolis, 1964–1968 Tallinna Muusikakoolis ja 1968–1972 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (lõpetas; Zvenislava Sillamaa klassis).
Ta töötas 1973. aastal Estonia teatris. Aastatel 1975–1990 oli ta Eesti NSV Riikliku Sümfooniaorkestri orkestrant ning 1974–1975 Eesti Televisiooni muusikasaadete režissööri assistent.
Isiklikku
Tema tütar on harfist Saale Kivimaker-Rull.
Natalie Mets
Haridus
Mets on lõpetanud 2010. aastal Kadrioru Saksa Gümnaasiumi ja 2014. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia kultuurikorralduse erialal. 2012. aastal viibis ta vahetusõpilasena Stockholm School of Economics Riia filiaalis. Õpib Tallinna Ülikooli magistriõppes sotsioloogiat ning uurib eesti ja vene noorte integratsiooni ööelu ja klubikultuuri kaudu.
Töökäik
Pärast ülikooli oli ta Balti-Ameerika Vabaduse Fondi stipendiumiga aasta aega New Yorgis ja töötas Brooklynis asuvas muusikaelu korraldamise ettevõttes We are Free. Aastatel 2015–2017 töötas ta Eesti Kunstiakadeemias Hannes Praksi juhitud sisearhitektuuri osakonnas eriprojektide koordinaatorina ning õpetas graafilise disaini bakalaureuse tudengitele kultuurikorralduse õppeainet. 2017. aastal aitas Mets korraldada ERKI moeshow' 30. aastapäeva tähistamist.
Mets on kuulunud mitme Eesti muusikafestivali (Sõru Saund, Mägede Hääl, Tallinn Music, Weekend Festival Baltic) korraldusmeeskonda ning olnud projektijuht häkatone korraldavas Garage48-s ja Latitude 59 konverentsil.
IDA Raadio
IDA raadio algatajad Robert Nikolajev, Natalie Mets ja Ats Luik alustasid raadio tegevuse ettevalmistamist 2017. aasta oktoobris ning IDA Raadio esimene eetripäev oli 2018. aasta 1. mail.
2020. aasta alguses avati IDA raadio filiaal Helsingis, mille üheks eesmärgiks on kahe riigi vahelise kultuurikoostöö võimendamine. IDA raadio Tallinna kanalil on üle 200 regulaarse saatejuhi ning kogu raadio tegevus toimub täieliku vabatahtlikkuse alusel. IDA raadio on korraldanud ka kolm rahvusvahelist heliresidentuuri ning raadioga on seotud plaadifirma MIDA.
Poliitika
Natalie Mets astus Sotsiaaldemokraatliku Erakonda 30. septembril 2020.
2021. aasta kohalike omavalitsuste valimistel kandideeris Mets Põhja-Tallinna ringkonnas Tallinna öölinnapea kandidaadina. Ta sai 523 häält ning osutus valituks Põhja-Tallinna linnaosakokku, kus kuulub ka korrakaitse komisjoni. Tallinna Linnavalitsuse Keskerakonna ja sotsiaaldemokraatide koalitsioonis täidab Mets Tallinna ööelu nõuniku rolli. 2022. aastast kuulub Mets Sotsiaaldemokraatliku Erakonna Tallinna juhatusse ja on Haabersti osakonna juht. 2022. aastast kuulub Natalie Mets SA Tallinna Kultuurikatel ning psüühikahäiretega inimeste toetamisele suunatud Haabersti klubimaja nõukogudesse.
Natalie Mets on ka vähemuste ja naiste õiguste eest seisja, olles muuhulgas üks rahvaalgatuse "Noortele tasuta menstruatsioonitarvikud" algatajaid ning MTÜ Päevad ja Ööd asutajaid.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 1396 häält ning ei osutunud valituks.
Ööelust
Esimest korda kirjutas Natalie avalikult ööelust kui linnale maine- ja majanduskasu tuua võivast tegevusharust 2018. aastal Sirbis, kus kirjutas muuhulgas : “Ka Tallinnas on tarvis kedagi, kes kutsuks kokku poliitikud, klubikultuuri esindajad ja linnaelanikud. Tallinnal on väga suur potentsiaal meelitada noori, kes turgutavad meie majandust niisamuti, nagu nad teevad seda praegu Amsterdamis, Londonis ja Berliinis.”
Metsa ülesanne Tallinna linnavalitsuses on nõustada Tallinna linnavalitsuse liikmeid linna kultuuri- ja ettevõtluskeskkonda toetava mitmekülgse ööelu tervikliku strateegia arendamise küsimustes.
Julius Ridal
Julius Ridal (kuni 1940. aastani Julius Bergstein; 25. jaanuar 1910 Rae vald, Harjumaa – 29. aprill 2004) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas aastal 1928 Jakob Westholmi Gümnaasiumi, õppis aastatel 1929–1933 Tartu Ülikoolis õigusteadust ja lõpetas ülikooli. Ta oli Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane.
Ta oli aastatel 1934–1935 vandeadvokaat Ernst Jürmanni abi, aastatel 1935–1938 vandeadvokaat Elmar Sonini abi ja aastatel 1938–1940 vandeadvokaat Tallinnas.
Aastal 1944. aastal põgenes ta Rootsi, hiljem siirdus sealt Kanadasse, kus suri.
Tema abikaasa oli Tallinna linnapea Anton Uessoni tütar Anna Uuesoo.
Ravi Shankar
Pandit Ravi Shankar (bengali রবি শংকর, रविशंकर; ("Pandit" tähendab sanskriti keeles "õpetatud" ning on aunimetus); kodanikunimega Rabindra Shankar Chowdhury; 7. aprill 1920 Varanasi – 11. detsember 2012 San Diego, California) oli bengali päritolu India sitarimängija ja helilooja.
Ravi Shankar õppis sitarimängu Baba Allauddin Khani käe all ning tema esimene avalik esinemine toimus 1939. aastal. Alates 1940. aastatest tegutses ta ka heliloojana, luues muuhulgas filmimuusikat.
1950. aastate teises pooles hakkas Shankar esinema Euroopas ja Põhja-Ameerikas, populariseerides nii India klassikalist muusikat. Shankarilt võttis õppetunde teiste seas The Beatlesi liige George Harrison, kes nimetas teda maailmamuusika ristiisaks. 1967. aastal esines Shankar koos tablamängija Ustad Allah Rakhaga Monterey festivalil, 1969. aastal Woodstocki festivalil ja 1971. aastal Harrisoni korraldatud kontserdil Bangladeshi heaks. 2002. aastal osales ta koos oma tütre Anoushka Shankariga George Harrisoni mälestuskontserdil.
1999. aastal autasustati Shankarit India kõrgeima tsiviilautasu Bharat Ratnaga. Aastal 2013 pälvis ta postuumselt Grammy elutööauhinna, lisaks sai ta karjääri jooksul veel neli Grammy auhinda. 1998. aastal pälvis ta Polari muusikaauhinna.
Shankar on USA džässlauljanna Norah Jonesi ja sitarimängija Anoushka Shankari isa.
Sillamäe Linnavolikogu
= Sillamäe Linnavolikogu = Sillamäe Linnavolikogu on Sillamäe linna kohalik omavalitsus.
Asukoht
pisi|288x288px|Sillamäe Linnavolikogu aastal 2008 Sillamäe Linnavalitsuse hoone asub Sillamäe linnas, keskväljaku vastas, aadressil Kesk 27. Hoone kuulub linnaväljaku juurde ning on ehitatud stalinistlikus uusklassitsistlikus stiilis.
Hoone
Ehitusprojekt valmis 1950. aastal A. Popovi poolt, tol ajal rajati uusi halduskeskusi ka teistesse Eesti linnadesse. Linnavolikogu hoone algupärane idee oli mõjuda esindusliku võimuhoonena, sellest tuleneb hoone kõrgus. Ehitis võib tunduda kirikuna, kuid tegelikult ei ole hoones kunagi kirikut olnud. Nõukogude arhitektuuripoliitikute veendumuse järgi pidi maja mõjuma kui kirik linnapildile, mis asendas linnas raekoda.
Algselt oli hoone puhul tegemist administratiivhoonega, milles asus Sillamäe täitevkomitee, tänapäeval tegutseb ehitises Sillamäe linnavolikogu ja linnavalitsus.
Max Ernst
Max Ernst (2. aprill 1891 – 1. aprill 1976) oli saksa maalikunstnik, skulptor, graafik ja luuletaja, üks kunstiajaloo juhtivaid sürrealiste.
Ernst püüdis oma loominguga vastanduda kristlikule õpetusele ja Euroopa akadeemilise kunsti esteetilistele väärtustele, mida ta pidas represseerivateks. Tema eriline pildikeel on raevukas, veider, sarkastiline, mõneti häiriv ja alati hämmastav.
Lapsepõlv
Ernst sündis 2. aprillil 1891 Saksamaal Kölni lähedal asuvas väikeses Brühli linnas. Tema pere oli sügavalt usklik ja kasvatus oli väga range. Isa oli õpetaja kurtide koolis ja maalis harrastajana. Ernsti lapsepõlv mõjutas suuresti tema hilisemat loomingut. Kord kuueaastaselt, olles kõrges palavikus, koges Ernst hallutsinatsioone, mis väidetavalt tekkisid tema voodi vastas olevale puidust paneelile. Hiljem kutsus Ernst neid hallutsinatsioone tahtlikult esile, vaadates näiteks taevast või lihtsalt seina.
Nooruspõlv
1909. aasta sügisel astus Max Ernst vanemate mõjutusel Bonni Ülikooli. Ülikoolis suurenes tema huvi Freudi vastu, samuti huvitus ta väga Nietzschest. 1911. aastal lõi August Macke koos Ernsti ja teiste kaaslastega rühmituse Das Junge Rheinland. Peale Macke ja Ernsti kuulusid rühmitusse veel kunstiteadlane Wilhelm Worringer, luuletajad Johannes Theodor Kühlemann ja Franz Henseler, kirjanik ja Freudi õpilane Karl Otten ning kunstnikud Heinrich Campendonk ja Heinrich Nauen. Rühmitus korraldas 1911. aastast kuni sõja alguseni mitmeid mõjukaid näitusi, kus olid teiste seas esindatud ka Van Gogh, Munch, Picasso jt.
Ernsti tolleaegne looming on suuresti tema kaaslastest mõjutatud. Ernsti toonases loomingus võib täheldada teatud stiililist segadust, mida põhjustasid kubismi ja futurismi mõjutused. Mõjutused vanematelt kunstnikelt olid muidugi täiesti loomulikud, arvestades Ernsti noorust. Rühmituse kohta on hiljem Ernst öelnud, „Me olime täis kangelaslikkust, meil ei olnud mingit reeglistikku, mingit distsipliini ega kohustusi. Meid ühendas elujanu, janu luule, vabaduse ja teadmiste järele.“
1914. aastal astus Ernst Saksa sõjaväkke, teadmata millised õudused teda ees ootavad. Sõja ajal jätkas Ernst maalimist. 1916. aastal, olles n-ö linnaloal, toimus tal koostöös Georg Muchega ka näitus, mille fookuses oli rahvusvaheline ekspressionistlik kunst. Noor, vihane, nördinud ja tulvil sõjast saadud energiat, liitus Ernst rühmitusega, mis suutis pakkuda väljundit sellistele emotsioonidele – dadaistide omaga. 1918. aastal abiellus Ernst kunstiajaloolase Louise Straussiga.
Aastatel 1919–1921 töötas Ernst peamiselt kollaažidega, luues ajalehe väljalõikeid kasutades pikkade, luuleliste, mõneti ebaselgete pealkirjadega kahemõttelisi kompositsioone, näiteks „Gramineous Bicycle Garnished with Bells the Dappled Fire Damps and the Echinoderms Bending the Spine to Look for Caresses“. 1921. aastal toimus Pariisis dadaistide näitus, kus ka Ernsti kollaažid olid välja pandud. Paul Eluard ja André Breton olid Ernsti teostest vaimustuses, Éluard sõitis hiljem koos abikaasaga spetsiaalselt Kölni, et Ernstiga isiklikult kohtuda. Nende kolme vahel kujunes välja sõprus, mille tulemusel sõitis Ernst 1922. aastal Pariisi, kus ta hakkas elama Eluardi ja tema naise juures. Ernst maalis nende koju mitu seinamaali, nende seas „At the First Limpid Word and Natural History“. Kuni 1924. aastani käsitles Ernst unenägude teemasid, väljendades nende irratsionaalsust ja teatud halvaendelisust.
Aastad 1924–1938
1926. aastal puutus Ernst esimest korda kokku teatrikunstiga. Ernst maalis koos Joan Miróga lavakujundusi Sergei Prokofjevi balletile "Romeo ja Julia", mis tõi talle pariislaste seas suuresti tuntust juurde. 1927. aastal abiellus Ernst Marie-Berthe Aurenche’iga ja maalis ka teose „After Us - Motherhood“. Aastatel 1929–1932 töötas Ernst jälle peamiselt kollaažidega, mille keskmes oli tema loodud tegelane Loplop, lindude esimees, kes ilmus esimesest korda 1929. aastal valminud seerias „La Femme 100 têtes“. Selles ja ka teistes seeriates sümboliseerib Loplop kunstnikku ennast, esitledes dramaatilisi kujundeid, mis illustreerivad Ernsti tehnilisi meetodeid ja ideid. 1930ndatel Ernsti kuulsus üha kasvas, ta osales suurtel rahvusvahelistel sürrealistide näitustel Londonis, New Yorgis ja Pariisis aastatel 1936 ja 1938, ning talle pühendati 1937. aastal ajalehe Cahiers d’Art eriväljaanne.
Aastad 1938–1976
1938. aastal eemaldus Ernst sürrealistide rühmitusest ja kolis St-Martin d’Ardèche'i. Sõja puhkedes interneeriti Ernst kaks korda vaenlasena, kuid 1941. aastal õnnestus tal põgeneda New Yorki. Kui ta teist korda interneeriti, hakkas ta koos Hans Bellmeriga eksperimenteerima dekalkomaania tehnikaga, mille esimeseks kasutajaks oli Oscar Dominguez. Dekalkomaania tehnikas pressitakse lõuendile sileda esemega õhuke värvikiht, laotades värv soovitud paksusega lõuendile laiali. Aasta hiljem valmis Ernstil maal „Surrealism and painting“, kus kunstnik oma musta huumorisoonega naljatleb iseenda ja sürrealistiks olemise üle. Pärast maailmasõda katsetas Ernst veel mitmesuguste tehnikatega. Üheks neist oli niinimetaud tilgutamistehnika, millega kogus hiljem kuulsust Jackson Pollock.
Aastatel 1939–1941 valminud „Robing of the Bride“ on Ernsti üks tuntumaid teoseid. Renessansi perspektiivid ja Cranachlikud figuurid tähistavad paganlikku abielu. „The Temptation of St Anthony“ sisaldab viiteid Boschile ja Grünewaldile. „Vox Angelica“ omakorda on aga antoloogia Ernsti enda mõtisklustest pärast 1945. aastat. Aastatel 1943–1950 maalis Ernst seeria korrapärases geomeetrilises laadis maale. Mõned neist, näiteks „Euclid“, maneristide Giuseppe Arcimboldo ja Giovanni Battista Bracelli loomingut. Samal ajal valmisid Ernstil ka mitmed skulptuurid, üks olulisemaid, „Capricorn“, kujutab mees- ja naisfiguuri ümbritsetuna maskidest ning kätkeb mõjutusi Egiptusest ja Colombiast.
1953. aastal naasis Ernst Prantsusmaale, kus Knokke-Het Zoute muuseumis toimus samal aastal ka esimene Ernsti retrospektiiv. Aastatel 1955–1964 elas ta oma kolmanda naise Dorothea Tanninguga Chinoni lähedal, hiljem kolis paar Seillansi. 1954. aastal pälvis kunstnik Veneetsia biennaalil Grand Prix’ ning tema suured isikunäitused toimusid 1961. aastal New Yorgis, 1962. aastal Kölnis ja 1969. aastal Stockholmis. Max Ernst suri 1976. aastal Pariisis.
Raivo Vilu
Raivo Vilu (sündinud 24. jaanuaril 1945 Rakveres) on eesti keemiateadlane ja emeriitprofessor.
Haridus
Lõpetas Rakvere 1. Keskkooli hõbemedaliga 1963; õppis TRÜ füüsika-matemaatikateaduskonna füüsika osakonnas 1963–1965 ; lõpetas Moskva Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna füüsika erialal 1969; Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudi aspirant 1972–1975. Füüsika-matemaatikateaduste kandidaat 1975 (Metalloproteiinide konformatsioonimuutused madalatel temperatuuridel. Conformational changes of metalloproteins at low temperatures) NSVL TA Keemilise Füüsika Instituut, Moskva 1975; vanemteadur (biofüüsika) 1985; professor 1992. ,
Töökäik
Rakvere rajoonihaigla sanitar 1961–1963; Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi stažöör 1969–1970; Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudi insener 1970 –1975; Eesti NSV TA Küberneetika Instituudi nooremteadur, vanemteadur 1975–1980; Eesti NSV TA / Eesti TA Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi (KBFI) molekulaargeneetika laboratooriumi juhtivteadur, juhataja, molekulaargeneetika sektori vanemteadur 1980–2001; AS Toidu- ja Fermentatsioonitehnoloogia Arenduskeskuse professor 2004–… TTÜs 1986–1989, 1992 –…: keemiateaduskonna orgaanilise ja biokeemia kateedri tunnitasuline õppejõud alates 1986; biotehnoloogia laboratooriumi juhtivteadur (0,5 koormusega) alates 1989; keemiainstituudi biokeemia professor ja õppetooli juhataja 1992–1997; alus- ja rakenduskeemia instituudi biokeemia professor ja õppetooli juhataja 1997–2002; matemaatika-loodusteadusteaduskonna keemiainstituudi biotehnoloogia professor ja õppetooli juhataja 2002–2017; loodusteaduskonna keemia ja biotehnoloogia instituudi professor 2017–2018; emeriitprofessor 2018. ,
Teadustöö
Raivo Vilu teadustöö põhisuunad on rakkude energeetilise metabolismi regulatsioon ja nende kasvuprotsesside kvantitatiivne analüüs. Teadustöid ka arvuti juhitud mikrobioloogilise sünteesi, valkude ja nukleiinhapete konformatsioonimuutuste, tööstusheitvete puhastamise ja geograafiliste infosüsteemide (GIS) kohta. Avaldanud üle 200 teaduspublikatsiooni biotehnoloogia, infotehnoloogia, biomeditsiini, keskkonnakaitse, haridustehnoloogia jt aladel. Kahe patentse leiutise ja ühe kasuliku mudeli autor. Tema juhendamisel on kaitstud 33 magistri- ja 20 doktoritööd. ,
Teaduskorralduslik tegevus
Olnud ekspertgruppide ja komisjonide liige, rahvusvaheliste konverentside organiseerimis- ja programmikomiteede esimees, liige; European Foundation Center (Brüssel) New Europe Programme'i keskkonnakaitse töörühma liige; Euroopa Biotehnoloogia Föderatsiooni töögruppide liige a-st 1995; projekti “Teaduse õpetamine koolis” komisjoni liige; projekti “Eesti 2010” tuumikgrupi liige; PHARE Regionaalse Kaugkoolitusprojekti rahvuslik koordinaator; FAO/WHO lisaainete ekspertkomisjoni liige; IFAC WG on Control and Instrumentation of Biotechnological Processes (biotehnoloogia töögrupp) liige 1992–2002; International Dairy Federationi Eesti rahvusliku komitee teaduskomisjoni liige; Eesti Piimaliidu juhatuse liige (toiduteaduse esindajana); Eesti Teadusfondi tehnikateaduste ekspertkomisjoni liige 1993–1996; komisjoni “Innovatsioonisüsteemi arendamine Eestis” liige; SA Eesti Haridusfoorum asutajaliige a-st 1995; Haridusfoorumi toimkonna liige 1997–2006; SA Tiigrihüpe asutajaliige 1996; SA Maateabetoad asutajaliige 1998; Virumaa Fondi nõukogu liige; fondi Diagnostika nõukogu esimees; Eesti Süsteemiuuringute Ühingu asutajaliige 2000; TTÜ nõukogu liige; TTÜ keemiainstituudi nõukogu liige 2000–...; Eesti Mikrobioloogia Seltsi ja Eesti Keemia Seltsi liige.
Harrastused
Teadus.
Aumärk
Eesti välja antavad aumärgid
Eestis annab president välja teenetemärke.
Eesti Politsei annab välja teeneteriste.
Lääneranna Raamatukogu
Lääneranna Raamatukogu ehk Lihula keskraamatukogu (varem ka Lihula valla raamatukogu ja Lihula raamatukogu) on raamatukogu Pärnu maakonnas Lihula linnas.
Raamatukogu direktor on Tiiu Aasrand ja raamatukoguhoidjad on Delein Nõmm, Tiiu Aasrand ja Signe Tetsmann.
Alates 1. septembrist 2018 on Lääneranna vallas asuvad raamatukogud Lääneranna Raamatukogu haruraamatukogud.
Carlos Slim Helú
pisi|Carlos Slim Helú (2007) Carlos Slim Helú (isapoolne perekonnanimi Slim, emapoolne Helú; sündinud 28. jaanuaril 1940) on Liibanoni päritolu Mehhiko ärimees ja filantroop, üks maailma rikkamaid inimesi.
América Móvil oli 2010. aastal Ladina-Ameerika suurim mobiilsideteenuste pakkuja ning moodustas 2010. aasta lõpus Slimi varandusest umbes 49 miljardit USA dollarit. Tema korporatiivomandi väärtuseks hinnati veebruaris 2011 74 miljardit dollarit, seega oli ta sel ajal maailma rikkaim inimene.
Jaanus Nessler
Jaanus Nessler (11. veebruar 1965 Jõhvi - mai 2022 Kanepi) oli eesti karikaturist ja maalikunstnik.
Hill
Hill (inglise keeles 'mägi') võib tähendada järgmist:
Jaanus Nessler
Looming
Jaanus Nessleri karikatuure on avaldanud nii Eesti kui ka Ungari, Venemaa, Läti, Leedu, Ukraina, Saksamaa, Bulgaaria, Belgia ja muudegi riikide väljaannetes. 1989. aastal hakkas ta joonistama karikatuure ajakirjale Pikker, ajalehtedele Spordileht, Sirp ja Vasar, Postimees, Päevaleht, Pärnu Postimees ja Sakala.
1995. aastal andis Jaanus Nessler (pseudonüümiga Wolli) koos Jüri Pino, Erkki Kõlu ja Urmas Nemvaltsiga välja ka satiiri-, huumori- ja karikatuuriajakirja Jokkker. Kokku avaldati seda ajakirja kaheksa numbrit.
2000. aastal ilmus tema karikatuuriraamat "Väike poomisõpik" koos Erkki Kõlu ja Van Holte tekstidega. Tegemist oli skandaalse raamatuga, kuna kirjastused keeldusid seda trükkimast, sest see sisaldas poomissilmuse tegemise õpetust.
Näitused
Alates 2002. aastast on ta korraldanud isikunäitusi.
Elmar Salulaht
1925. aastal lõpetas ta Tartu 4. Algkooli. Õppis laulmist Georg Karl Stahlbergi juures.
Aastatel 1923–1936 töötas metallitöölisena. Aastatel 1936–1939 oli ta Vanemuise teatri ja 1939–1940 Narva teatri laulja ja näitleja. Aastatel 1942–1943 oli Estonia teatri ja 1943–1974 Vanemuise teatri näitleja.
Ta mängis peaosa – Vanapaganat – mängufilmis "Põrgupõhja uus Vanapagan" (1964). Mängis ka filmides "Keskpäevane praam" (1967), "Tuulevaikus" (1970), "Kolme katku vahel" (1970), "Väike reekviem suupillile" (1972) ja "Maaletulek" (1972).
Ta on maetud Rahumäe kalmistule.
Lefkáda piirkonnaüksus
Lefkáda piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Λευκάδας) on Kreeka piirkonnaüksus Joonia saarte piirkonna keskosas.
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Lefkáda.
Lefkáda piirkonnaüksuse koosseisu kuuluvad Lefkáda, Meganísi, Kálamose ja Kastóse saar ning mitu väiksemat saart Joonia meres.
Haldusjaotus
pisi|left|Lefkáda piirkonnaüksuse vallad Kérkyra piirkonnaüksus jaguneb 2 vallaks. Need on:
Bangor (Maine)
Bangor on linn Ameerika Ühendriikides Maine'i osariigis, Penobscoti maakonna halduskeskus.
Lääne maakonna keskraamatukogu
Lääne maakonna keskraamatukogu on raamatukogu Lääne maakonnas Haapsalus aadressil Posti tänav 3.
Raamatukogu sai alguse 1896 Eesti Kungla Karskuse Edendamise Seltsi raamatukoguna.
Kuri Kristuse Taevaminemise kirik
pisi|Kuri Kristuse Taevaminemise kirik (2014) Kuri Kristuse Taevaminemise kirik (varasema nimega ka Pühalepa Kristuse Taevaminemise kirik ehk Pühalepa Issanda Taevaminemise kirik) on õigeusu kirik Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kuri külas.
Pühalepa-Kuri kirik (vene k. Пюхалепская Вознесенская церковь) ehitati aastatel 1888–1891 tüüpprojekti järgi.
19. sajandi lõpus jõudis usuvahetusliikumisega Hiiumaale õigeusk. Kuris toimusid esimesed salvimised 1885. aasta veebruari alguses Suursadamas, kus Pühalepa kihelkonna esimesi elanikke võttis õigeusku vastu Haapsalu preester Anton Orgussaar, salvides kolme päevaga 127 inimest, nende hulgas ka tulevased preestrid Konstantin Kokla ja Matvei Ollmanni. Orgussaar kinnitati Pühalepa-Kuri koguduse preestriks 5. oktoobril 1885. Tema teenistuse ajal toimus piirkonnas suur usuvahetus – ainuüksi aastatel 1885–1887 läks Pühalepa luteri kogudusest õigeusku üle 1023 inimest.
Preester Anton Orgussaar teenis kogudust kuni 1894. aasta lõpuni. Orgussaare lahkudes jäi kogudus Suislepa psalmilaulja Joann Teissi hooldada. 1896. aasta aprillis sai kogudus endale preestriks Riia Peeter-Pauli kiriku psalmilaulja Mihhail Põrki. Aastatel 1904–1913 teenis kogudust preester Jakob Jannsen. 1913. aastal oli koguduses 1600 liiget. Samal aastal pühitseti Pühalepa-Kuri preestriks Võru Suurkannataja Ekaterina kiriku diakon Peeter Põhonin, kes hooldas kogudust kuni 1916. aastani. 1916. aasta 21. maist kuni 1918. aasta 21. novembrini oli koguduse preester endine Pühalepa kihelkonnakooli õpetaja ja psalmilaulja ning Kõrgessaare-Puski kiriku preester Jakob Mutt. Mutt evakueeriti Vene sõjaväe korraldusel juba 1917. aasta oktoobri alguses Tallinna, mistõttu jäi kogudus preestrita. Kogudust hooldas Kõrgessaare preester Kosma Laredei. 1918. aasta juunis põgenes Mutt Hiiumaale. Tema jutlust tulid kuulama ka paljud teiseusulised. Järgneval päeval vahistasid sakslased kogu Muti perekonna ning viisid Kärdlasse ülekuulamisele. Mutt jäeti juuni lõpust kuni 17. oktoobrini koduaresti, seejärel sai ta loa saarelt lahkumiseks. 8. detsembril naasis Mutt Pühaleppa, et pidada lahkumisjumalateenistus.
18. aprillil 1919 sai Pühalepa koguduse preestriks Mihail Vahter, kuid piiskopkonna nõukogu otsustas, et ta jääb ainult asetäitjaks. Aastatel 1919–1922 valiti koguduse hooldajaks Johannes Prooses. Aastatel 1921–1922 oli preester Georg Lesk. Alates 1923. aasta oktoobrist teeninud preester Johannes Kaev abiellus pärast abikaasa surma teist korda ning pidi seetõttu 1933. aasta märtsis preestriseisusest lahkuma. Ligi pooleteisttuhandeline kogudus jäi preestrita. Mõnda aega oli hooldaja Kosma Laredei. 1933. aastal sai uueks preestriks Joann Kukk, kuid 1936. aastal jäi kogudus taas preestrita, kuna kahte kirikut teenides (Pühalepa-Kuri ning Emmaste-Kuriste) halvenes preestri tervis. Järgnevalt ametisse astunud preester Matvei Ollmanni teenis ka Emmaste-Kuriste kogudust ning loobus samuti ametist (1936. aasta oktoobris) pika vahemaa tõttu kahe koguduse vahel. 1937. aasta augustis tuli preestriks Mihail (Mihkel) Ervart. 1937. aastal oli koguduses 1559 liiget. 1938. aastal jäi kogudus taas preestrita. 1945. aastal pidas preester Theodor Villemson kaks juhuslikku jumalateenistust. Koguduse viimaseks hooldaja oli preester Peeter Kärk.
Kogudus tegutses 1952. aastani ja likvideeriti maksejõuetuse tõttu, sest koguduse aastamaksu suurendati umbes neli korda. Edasi kasutati kirikut Nõukogude armee sõjaväelaona. Kasutuseta seistes lagunes hoone lõpuks ja seda ei võetud kaitse alla, sest tüüpprojekti tõttu oli sarnaseid kirikuid mitte ainult mujal Eestis, vaid Hiiumaalgi. 1994. aastal tuli ohtlikult rippuv kellatorn maha tõmmata. Hoone seisund on avariiline.
Kirik on kultuurimälestiste registris alates 1999. aastast, aga restaureeritud pole seda sellegipoolest.
Kiriku lähedal on Kuri õigeusu kiriku koolimaja, mis on samuti kantud kultuurimälestiste registrisse.
Tüüp 59
Tüüp 59 on Hiina Rahvavabariigis toodetud lahingutank, valmistatud Nõukogude Liidu T-54 tankide kaasajastamise tulemusel.
Žagariņi
Küla asub valla põhjaosas.
Žagariņis asub Elki kalmistu. Elki kalmistu lehis ümbermõõduga 3,4 ha kõrgusega 25,4 meetrit on looduskaitse all.
Aastal 1999 oli külas 15 elanikku.
Leisi palliväljakud
Leisi palliväljakud on Saare maakonnas Saaremaa vallas Leisi alevikus asuvad palliväljakud. Väljakutel saab mängida jalgpalli ja rannavõrkpalli.
Jalgpalliväljak oli endise klubi JK Leisi kodustaadion.
Islam Itaalias
Islam on Itaalias katoliikluse ja õigeusu järel tähtsuselt kolmas usutunnistus, moslemeid on ca 2% rahvastikust. Islamiusku järgivad peamiselt immigrandid endistest Itaalia kolooniatest Eritreast, Liibüast, Somaaliast, aga ka immigrandid Albaaniast ja Egiptusest.
Iru mägi
Iru mägi on koht Tallinna ja Iru küla piiril Vana-Narva maantee ääres Pirita jõe kaldal. Ta ulatub osaliselt Iru linnuse maa-ala kohale. Mäel asub Iru ämm.
Islam Itaalias
Ajalugu
Keskajal, araablaste vallutuste ajal oli islam laialtlevinud usk teatavates Itaalia lõunaosa regioonides. Apenniini poolsaare lõunaosas eksisteeris 847.-871. aastal Bari emiraat. 700.-1091. aastal kontrollisid araablased saari, nagu Sitsiilia, nendel aladel valitses tingliku nimetusega Sitsiilia emiraat. Normannide sissetung Lõuna-Itaaliasse lõpetas moslemite riikluse Lõuna-Itaalias, kuid moslemikogukonnad Sitsiilias eksisteerisid 14. sajandini; islami mõju kultuurile ja arhitektuurile on siiani tunda.
Iru mägi
Kalevipoeg läheb vendadega metsa jahile. Rohket saaki kandvad mehed jäävad metsa väsimust puhkama. Tuuslar oli seda ette näinud ja tulnud juba varem paadiga üle mere ning peidab paadi Kalevite kopli alla, Kalevi kalmu ligidalle. Seejärel hiilib ta varga kombel Kalevi tallu ja röövib Linda. Linda hüüab hädas appi ning seda kuulevad jumalad. Teda aitab Pikker (Äike):
"Soome tuuslar, tuuletarka, Oli sammud varga saagil I r u m ä e l e sirutanud. Tahtis mäelta teeda võtta Otsekohe mere poole, Kus tal paati ootamassa. Äike astus äkilisti Ähvardelles röövli teele, Pikker põrutas pilvesta;"
Tuuslar langes surnu kombel maha, aga Linda muutus kaljupangaks.
"Lendva kiirusega loodi Kalevite karske leski Kõrgeks kaljukivi-pakuks, Kivisambaks Iru mäele.
David Woodard
David Woodard (sündinud 6. aprillil 1964) on ameerika dirigent ja kirjanik.
Woodard on töötanud dirigendi ja muusikajuhina Los Angeles mälestusteenistustel, mille hulka kuulus 2001. aastal peetud tsiviiltseremoonia praeguseks tegevuse lõpetanud köisraudteefirmas Angels Flight, et mälestada õnnetuses hukkunud Leon Praporti ja austada tema vigastada saanud leske Lolat. Woodard on dirigeerinud ka eluslooduse reekvieme, sealhulgas California pruuni pelikani mälestuseks rannikuastangul, millelt loom alla kukkus.
Woodard on laialt tuntud selle poolest, et ta on replikeerinud “Dreamachine'i“, mis on kergelt psühhoaktiivne lamp, mida on eksponeeritud kunstimuuseumides üle kogu maailma. Saksamaal ja Nepalis teatakse tema panust kirjandusajakirja Der Freund, milles on avaldatud tema artikleid liikidevahelisest karmast, taimeelu teadlikkusest ja Paraguays asuvast Nueva Germania kolooniast.
Haridus
Woodard omandas hariduse Sotsiaaluuringute Uues Koolis ja California Ülikoolis Santa Barbaras.
Nueva Germania
2003. aastal valiti Woodard Juniper Hillsi (Los Angelese maakond California osariigis) volikogu liikmeks. Seal pakkus ta välja sõprussuhete loomise Nueva Germania linnaga Paraguays. Oma plaani elluviimiseks reisis ta viimsesse veganluse/feminismi utoopiasse ja kohtus kohalike omavalitsuse juhtidega. Pärast külastust otsustas ta sõpruslinnade ideest loobuda, kuid leidis sealsest kogukonnast teema, mida hiljem edasi uurida järgnevateks kirjatöödeks. Eriti huvitasid teda prototranshumaansed ideed spekulatiivsest planeerijast Richard Wagnerist ja Elisabeth Förster-Nietzschest, kes koos oma abikaasa Bernhard Försteriga rajas koloonia ja elas seal aastatel 1886–1889. thumb|200px|Woodard ja Burroughs koos Dreamachine'iga, 1997
2004–2006 juhtis Woodard paljusid ekspeditsioone Nueva Germaniasse, võites sellega USA asepresidendi Dick Cheney poolehoiu. 2011. aastal andis Woodard Šveitsi ajakirjanikule ja kirjanikule Christian Krachtile loa avaldada mahuka personaalse kirjavahetuse, mis puudutas Nueva Germaniat. See avaldati kahes osas Hannoveri ülikooli ajalehes Wehrahn Verlag. Kirjavahetust kommenteeris Frankfurter Allgemeine Zeitung: "(Woodard ja Kracht) kustatavad piire elu ja kunsti vahel." Der Spiegel kirjutas, et esimene osa, "Five Years", 1. kd, on "spirituaalne eeltöö" Krachti järgnevale romaanile "Imperium".
Dreamachine
Aastatel 1989–2007 ehitas Woodard replikatsioone Dreamachine'ist, mis on stroboskoopiline aparaat leiutatud Brion Gysini ja Ian Sommerville poolt. Aparaat sisaldab piltidega silindrit, valmistatud vasest või paberist, mis pöörlevad ümber elektrilambi, ja vaadeldes seda suletud silmadega, võib masin esile kutsuda mentaalseid hallutsinatsioone, mis on võrreldavad narkojoobega või unenäo nägemisega.
Pärast Dreamachine'i kaasamist 1996. aastal toimunud William S. Burroughsi LACMA visuaalses retrospektiivis "Ports of Entry" sai Woodard autoriga sõbraks ja kinkis talle 83. (ja ühtlasi viimaseks jäänud) sünnipäevaks Bohemian Modeli, paberist Dreamachine'i. Sotheby müüs endise masina enampakkumisel erakogusse 2002. aastal ja viimati nimetatud masin asub Spenceri kunstimuuseumis, pikaajalise laenuna Burroughsi varalt.
Puski õigeusu kirik
alt=Puski Kristuse sündimise ortodoksi kirik|pisi|300x300px|Puski õigeusu kirik Puski Kristuse Sündimise kirik (ka Kõrgessaare Kristuse Sündimise kirik) on kirik Hiiu maakonnas Kõrgessaare vallas Puski külas.
Puski ehk Kõrgessaare kirik (vene k. Кыргесарская Рождества Христова церковь) ehitati aastatel 1889–1891. Hoone seisund on avariiline. Kirik on kultuurimälestiste registris alates 1999. aastast.
Mogens Jensen
pisi|Mogens Jensen (2010) Mogens Jensen (sündinud 31. oktoobril 1963 Nykøbing Morsis Morsø vallas Põhja-Jüütimaa piirkonnas) on Taani sotsiaaldemokraatlik poliitik. Ta oli 27. juunist 2019 kuni 18. novembrini 2020 toiduminister (Minister for fødevarer, fiskeri og ligestilling og minister for nordisk samarbejde).
Ta sündis aastal 1963 Nykøbing Morsis Morsø vallas Põhja-Jüütimaa piirkonnas. Ta on lõpetanud Morsø gümnaasiumi. Hiljem läbis ta ametiühinguliikumise juhtimiskoolituse aastatel 1997–1999 Helsingøri LO koolis.
Ta on aastast 2005 Folketingi liige.
Ta oli 27. juunist 2019 kuni 18. novembrini 2020 Taani toiduminister.
Veselin Topalov
pisi|Veselin Topalov (2007) pisi|Veselin Topalov mängimas [[Baadur Džobavaga Bakuu maleolümpial (2016)]]
Kasvupartei
Ülevenemaaline poliitiline partei "Kasvupartei" (vene keeles Всероссийская политическая партия "Партия Роста") on liberaalkonservatiivne poliitiline partei Venemaal.
Veselin Topalov
Veselin Aleksandrov Topalov (bulgaaria keeles Веселин Александров Топалов; sündinud 15. märtsil 1975 Ruses) on bulgaaria maletaja, FIDE maailmameister (2005–2006), rahvusvaheline suurmeister (1992).
Kasvupartei
2011. aasta jaanuaris ilmus meedias teade, et poliitik Boriss Titov kavatseb eelseisvatel Riigiduuma valimistel kandideerida ühe parempoolse partei nimekirja eesotsas. Samal kuul ilmusid teated, et Titov loob mõne olemasoleva partei baasil ettevõtjate partei. Titovi valik langes Pravoje Delole. Sama aasta veebruaris toimunud partei 8. kongressil valitigi Titov partei uueks esimeheks. Titov teatas kohe partei poliitilise kursi muutmisest ja partei rebrändigust. 26. märtsil 2016 nimetati Pravoje Delo ümber Kasvuparteiks.
Veselin Topalov
Topalov sai suurmeistriks 17-aastaselt 1992. aastal Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse.
Kasvupartei
pisi|150px|left|[[Boriss Titov, partei esimees]] 2011. aasta septembris toimunud Riigiduuma valimistel sai Kasvupartei 1,3% valijate häältest (valimiskünnise ületamiseks oli vajalik 5% hääli).