cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Venemaa keisririigi sõjaministrite loend
Venemaa keisririigi sõjaministrite loend on loetelu Venemaa Keisririigi Sõjaministeeriumi juhtidest alates ministeeriumi asutamisest aastal 1802 kuni 1917. aasta Veebruarirevolutsioonini. Aastatel 1802−1815 oli ametis maavägede minister.
Helmi Viikholm
Helmi Viikholm (sünninimi Helmi Leppik; aastatel 1944–1947 Helmi Eessaar ; 12. aprill 1922 Tallinn – 27. juuni 2009 Tallinn) oli eesti koolijuht.
Ta lõpetas Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi, töötas seejärel arveametniku, raamatupidaja ja masinakirjutajana.
1947. aastal lõpetas ta Tallinna Õpetajate Seminari ja suunati tööle Kallavere Mittetäielikku Keskkooli, 1947–1948 oli selle kooli direktor. 1948. aastal siirdus ta tööle Pirital asunud Tallinna 36. Mittetäieliku 7-klassilise Kooli õppealajuhatajaks, aastatel 1955–1959 oli ta selle kooli direktor.
Töö kõrvalt lõpetas ta Tallinna Õpetajate Instituudi matemaatika-füüsika eriala. 1960. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi ja sai matemaatikaõpetaja kvalifikatsiooni. Aastatel 1960–1962 oli ta Haridusala, Kõrgemate Koolide ja Teaduslike Asutuste Töötajate Ametiühingu Tallinna Linnakomitee esimees.
1. maist 1962 määrati ta Tallinna 1. Keskkooli direktoriks. Temast sai selle kooli ajaloos esimene naisdirektor. Ta pidas tähtsaks võimalust omandada head haridust. Kuna õpetajaskond oli tugev, viidi sisse matemaatika süvaõpe, hiljem ka prantsuse keele ja matemaatika-füüsika süvaõpe. Tallinna 1. Keskkooli õpilased esinesid edukalt Tallinna linna ja vabariiklikel, aga ka üleliidulistel täppisteaduste olümpiaadidel. Tema aja alguses pandi alus Riia, Vilniuse ja Tallinna vanimate keskkoolide vahelisele iga-aastase sõpruskohtumisele spordis.
1973. aastast oli ta Tallinna Töörahva Saadikute Nõukogu saadik.
Kui lähenes kooli 350. juubel, alustati tema juhtimisel Eestimaa vanima püsivalt tegutsenud gümnaasiumi 350. aastapäeva ettevalmistamist, tegevusse haarati nii õpilased, õpetajad kui ka vilistlased. Ilmus kooli ajalooraamat "350 aastat Tallinna 1. Keskkooli 1631 – 1981" (koostaja Endel Laul), suure ajaloolise väärtusega kroonikafilm, rajati kooli ajaloomuuseum, toimus hulganisti ettevõtmisi õpilastele ja vilistlastele.
Isiklikku
Tema vend oli soomepoiss Hugo Leppik (1923–2004).
Gruzdžiai mõis
pisi|Gruždziai mõisa väravad ja tõllakuur Gruzdžiai mõis (leedu Gruzdžių dvaras) on endine mõis Leedus Šiauliai rajoonis Gruzdžiais.
Mõisa on esimest korda mainitud XVI sajandi alguses. Aastal 1793 läks see Platon Zubovi valdusse ja kuulus aastani 1858 tema suguvõsale. Seejärel ostis mõisa Aleksander Narõškin, tema järglastele kuulus mõis kuni Esimese maailmasõjani. Aastal 1923 hakkas mõisakompleksis tegutsema Gruzdžiai põllumajanduskool.
Mõisakompleks ehitati välja aastail 1810–1812. Lisaks peahoonele on tänapäeval alles ka palju kõrvalhooneid, nende seas rohkesti lautu, veetorn, kontor, meierei, auruveski-kuivati ja majandusjuhi elamu.
Maramaa (perekonnanimi)
Maramaa on eesti perekonnanimi.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Maramaa Eestis alla viiel mehel ja 5 naisel.
Humerœuille
pisi|Humerœuille'i kirik
Humerœuille on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Humerœuille asub 45 km Arrasist läänes, teede D10 ja C101 ristumiskoha ümbruses.
Vilejka
Vilejka (valgevene-eesti transkriptsioonis Vileika, poola keeles Wilejka, leedu keeles Vileika) on linn Valgevenes Minski oblastis, Vilejka rajooni halduskeskus. Vilejka asub Vilija jõe kaldal. Linna läbib Połacki ja Maładziečna vaheline raudtee.
Haridust annavad neli keskkooli, internaatkool, laste spordikool ja muusikakool. Linnas on ka kultuurimaja, teater ja kolm raamatukogu.
Vilejkas on kergetööstus ja toiduainetetööstus, seal toodetakse ehitusmaterjale, tegeletakse masinaehitusega ja töödeldakse puitu. Linnas antakse välja rajoonilehte «Шлях перамогі» ja ajalehte «Рэгіянальная газета» (endine rajoonileht). Linnas asub Venemaa laevastiku sideväeosa.
Ajalugu
Vilejkat on esmamainitud 1324. aastal. Toona asus seal Kuranieci riigimõis. Selle varasematest halduritest tuntuim on Mikołaj Radziwill Must. Aastaks 1567 oli mõisa juurde tekkinud samanimeline alev.
Seoses administratiivse reformiga hakkas Vilejka kuuluma Vilniuse vojevoodkonda ja Asmiany maakonda. Nime Vilejka kasutatakse Kuranieci kõrval esimest korda aastal 1617. Aastal 1635 müüs Władysław IV Waza mõisa Gosiewskitele, 1667. aastal sai sellest Pacide valdus. Aastal 1727 sai alev õiguse kolm korda aastas laata pidada.
Saatse muuseum
Saatse muuseum on muuseum Setomaa vallas Samarina külas. Alates 2019. aastast kuulub muuseum Setomaa Muuseumide koosseisu, varem oli see Seto talumuuseumi filiaal.
Vilejka
Ajalugu
Poola jagamisel läks Vilejka aastal 1793 Venemaa koosseisu. Aastal 1795 sai Vilejkast linn. Algul kuulus see Minski, hiljem aga Vilno kubermangu. Aastal 1810 laastas linna suur tulekahju.
Saatse muuseum
Muuseumi asutas 1974. aastal Satserinna kooli direktor Viktor Veeber. Muuseum asub koolimajas.
Vilejka
Ajalugu
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Vilejka Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu. Teises maailmasõjas kaotas Vilejka enam kui 6000 kohalikku elanikku.
Saatse muuseum
Muuseumi püsinäitus tutvustab Saatse küla ja lähiümbruse ajalugu.
Vilejka
Ajalugu
Nõukogude ajal asus linnas 43. sideväeosa, seetõttu oli Vilejka kinnine linn. Aastal 1973 rajati linna juurde Vilija jõele Valgevene suurim veehoidla. Aastal 1998 rajati selle juurde ka hüdroelektrijaam.
Brindisi Casale lennujaam
Brindisi Casale oli 2012. aastal Itaalias reisijate arvult 18. kohal.
Suraž
Suraži küla sai 1781 linnaks.
Veolia
Veolia (endine Veolia Environnement, Vivendi Environnement ja varem Compagnie Générale des Eaux) on Prantsuse hargmaine ettevõte, maailma juhtiv kollektiivteenuste valdkonnas. Veolia turustab veeringluse haldamist, jäätmekäitlust ja taaskasutamist ning energiahaldusteenuseid kohalikest kogukondadest ja ettevõtetest koosnevatele klientidele.
Kene
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 2159. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Kene 15 naisel.
Dibuuk
Dibuuk (jidiši keeles דיבוק dibbūq < heebreakeelsest sõnast דָּבַק‬ dāḇaq, 'liituma, liibuma') on juudi mütoloogias deemon, surnu hing, kes läheb elava inimese sisse ja valitseb tema käitumise üle ning räägib tema suu läbi. Dibuugi väljaajamiseks on vajalikud erilised rituaalid.
Viktor Peet
Viktor Peet (sündinud 1. jaanuaril 1956 Temirtaus Kasahstanis) on Eesti füüsik.
Jüri Randjärv
Elulugu
Jüri Randjärv on talupidaja poeg.
Viktor Peet
Elulugu
Viktor Peet on ehitaja poeg.
Mardna
Mardna on eesti perekonnanimi.
Jüri Randjärv
Elulugu
1955. aastal lõpetas ta Saku Maakorralduse ja Maaparanduse Tehnikumi, 1962 Moskva Maakorralduse Inseneride Instituudi ning 1965 Moskva Geodeesia, Aeromõõdistamise ja Kartograafia Inseneride Instituudi kõrgema geodeesia kateedri aspirantuuri; tehnikateadusekandidaat (1968, NSV Liidu Teaduste Akadeemia Maafüüsika Instituut, Moskva), väitekiri "Исследование современных вертикальных движений земной коры в Прибалтике геодезическим методом".
Viktor Peet
Elulugu
Lõpetas 1973 Kohtla-Järve 13. Keskkooli, 1978 TÜ füüsika osakonna, füüsika-matemaatikakandidaat (1988, Moskva Üldfüüsika Instituut), väitekiri "Лазерная диагностика активной среды электроразрядного ХеСl лазера". Oli 1978–80 ja 1982–83 Eesti NSV TA Füüsika Instituudi insener, 1983–88 nooremteadur, 1988–90 teadur, 1990–2002 vanemteadur, 2002– TÜ Füüsika Instituudi vanemteadur. Lugenud TÜ-s kvantgeneraatorite kursust.
Mardna
Nimede eestistamisel määrati Mardna uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Martinoff, Michelson ja Mihkelson. Evald-Gustav Mardna palvel kanti Mardna perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 223 all (Siseministeeriumi teadaanne 25. aprillist 1936).
Jüri Randjärv
Elulugu
Töötanud EPA/EPMÜ/EMÜ maakorralduse kateedris: 1966 assistent, 1967–1974 vanemõpetaja, aastast 1974 dotsent, 1975–1978 Alžeeria Blida Maaparanduse ja Veemajanduse Instituudi geodeesia kateedri juhataja, 1978–1988 EPA maakorralduse kateedri juhataja, 1988–1992 geodeesia dotsent, 1991–92 EPMÜ maainsenerinduse teaduskonna prodekaan, 1992–1994 geodeesia õppetooli juhataja ja professor, 1994–1998 maamõõduinstituudi kaasprofessor, 1998–2002 maamõõduinstituudi juhataja, geodeesia professor, 2002– emeriitprofessor.
Viktor Peet
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: mittelineaarne ja kvantoptika, mitmefootonilised protsessid, laseroptika, laserspektromeetria. Ajakirjade Optics Communication ja Optics Letters retsensent. Euroopa programmi INTAS ekspert. Eesti Füüsika Seltsi preemia (2003). 60 teadustrükist.
Jüri Randjärv
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: aerofotogeodeesia, stereofotogramm-meetria, topogeodeetiliste tööde planeerimine ja organiseerimine. Aastast 1993 ajakirja Geodeet peatoimetaja.
Teoseid
Üle 65 teadustrükise.
Isiklikku
Jüri Randjärve hobi on koorilaul, ta laulab Eesti Maaülikooli meeskooris Gaudeamus.
Ta valdab vene, prantsuse, inglise, saksa ja soome keelt.
Tema tütar on poliitik ja koorijuht Laine Randjärv.
Komaje
Komaje on mitme koha poolakeelne nimi:
Püha Edwardi kroon
Selle praeguse versiooni valmistas 1661. aastal kuningas Charles II kroonimiseks kuninglik kullassepp Sir Robert Vyner. Varasema keskaegse krooni sulatasid revolutsioonilised parlamendiliikmed Inglise kodusõja ajal, täpsemalt 1649. aastal pärast kuningas Charles I hukkamist, vana korra sümbolina üles. Üleni kullast valmistatud kroon kaalub 2,23 kilogrammi ja on 30,2 sentimeetrit kõrge. 20. sajandi alguseni oli tavaks krooni ehtivad vääriskivid tseremoonia ajaks ajutiselt laenutada, kuid kuningas George V kroonimise tarbeks 1911. aastal kinnitati kivid sellele alaliselt. Kroonil on 444 vääris- ja poolvääriskivi, mille hulka kuuluvad 345 berülli, 37 valget topaasi, 27 turmaliini, 12 rubiini, 7 ametüsti, 6 safiiri, 2 tsirkooni, 1 granaatkivi, 1 spinell ja 1 karbunkul.
Kroon on nimetatud pühakuks kuulutatud 11. sajandil elanud Inglismaa kuninga Edward Usutunnistaja järgi, keda on traditsiooni järgi peetud 17. sajandil ülessulatatud keskaegse krooni algseks omanikuks.
Seda kantakse vaid uue monarhi kroonimistseremoonial, mil Canterbury peapiiskop asetab selle riituse tipphetkel valitseja pähe. Muul ajal hoitakse seda koos teiste kroonijuveelidega Londoni Toweris. Viimati kasutati krooni kuninganna Elizabeth II kroonimisel 1953. aastal.
Krooni kujutatakse Uus-Meremaa vapil illustreerimaks Ühendkuningriigi monarhi rolli Uus-Meremaa riigipeana. Seda on kujutatud ka erinevatel Briti müntidel, eriti pärast India iseseisvumist 1947. aastal, mil see hakkas asendama Impeeriumi riigikrooni (Imperial State Crown). 1968. aastast alates lisati see poole-, kümne- ja kahekümnepennistele ning ühenaelastele müntidele. Samuti on kroon mitmetel kuninganna Elizabeth II ajal vermitud meenemüntidel.
Näit
Näit on füüsikalise suuruse arvulise väärtuse esitus mõõtevahend näidikul või skaalal, ka vastav arvuline väärtus.
Mõõtevahendid võivad olla osutinäiduga või numbernäiduga. Enamasti on kasutusel numbernäiduga mõõteriistad, eriti kui nad on seadmesse sisse ehitatud. Levinuim osutinäiduga mõõtevahend on kell (kuigi võib olla komponentidelt elektrooniline ja tööviisilt digitaalne).
Osutimõõteriista skaalalt loetud mõõteväärtus on lugem.
Juraj Kucka
Juraj Kucka (sündinud 26. veebruaril 1987 Bojnices) on Slovakkia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Watford ja Slovakkia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Slovakkias, debüteerides hooajal 2006–07 Slovakkia kõrgliiga klubis Ružomberok.
Aastatel 2009–2011 mängis ta Tšehhi kõrgliiga klubis Praha Sparta, kellega tuli hooajal 2009–10 Tšehhi meistriks.
2011. aasta jaanuaris siirdus ta 3,5 miljoni euro eest Itaalia kõrgliiga klubisse Genoa, kellega sõlmis nelja ja poole aasta pikkuse lepingu.
2015. aasta augustis siirdus ta viie miljoni euro eest AC Milani, kus mängis kaks hooaega.
2019. aasta jaanuaris naasis Kucka Itaalia kõrgliigasse, liitudes Parmaga. Seal mängis ta kuni hooaja 2020–21 lõpuni. Kuigi viimane hooaeg oli liigas Kucka kõige silmapaistvam (seitse väravat), jäi Parma liigas viimaseks ja langes esiliigasse.
2021. aasta augustis läks ta Parmast laenule Watfordi. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 23. oktoobril 2021 mängus Evertoni vastu.
Slovakkia jalgpallikoondises tegi Kucka debüüdi 19. novembril 2008 sõprusmängus Liechtensteini vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. augustil 2011 sõprusmängus Austria vastu. Ta on kuulunud Slovakkia koondisse 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2016. ja 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Enesekohane asesõna
Enesekohane asesõna ehk refleksiivpronoomen on asesõna, millega näidatakse, et tegevuse objekt või omaja langeb kokku tegevuse subjektiga, või rõhutatakse asjaolu, et tegevuse subjektiks on just nimetatu, mitte keegi teine. Enesekohased asesõnad esinevad lauses verbi või substantiivi laiendina, toimides esimesel juhul sihitise või määrusena, teisel juhul omajatäiendi või esiletõstva lisandina.
Enese­kohasteks asesõnadeks on ise : enese ~ enda, oma, iseenese ~ iseenda, omaenese ~ omaenda.
Väärtuste loend
''Siin lehel on loetletud ühiskondlikke väärtusi.
Eesti pulmakombed
pisi|Pulmakombena pidi pruut oskama atra hoida. Pulmad "Kalevipoja" kolhoosis Põlva rajoonis 1968. pisi|Pulmaauto Tartus nn õnnepalee ees, september 2012. Eesti pulmakombed on Eestis peetud või eestlaste pulmades harrastatavad tavad. Ehkki sageli peetakse pulmakommetest kõneldes silmas eelkõige 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi algul etnograafide kirjeldatud pulmakombeid, on tavad viimase sajandi vältel suuresti muutunud. Ehkki praktikas on eri traditsioonid läbipõimunud, võib eristada tänapäevaseid eesti pulmakombeid, traditsioonilisi eesti pulmakombeid, nende vahele asetuvaid eesti maausuliste pulmakombeid, eesti luterlikke ja õigeusu pulmakombeid. Teistel Eestis elavate rahvastel on oma tavad.
Vana aja pulmakombed
Eesti talupojapulm oli rituaali ja meelelahutust ühendav pärimuslik abielusõlmimispidustus. Pulmi peeti tavaliselt mardipäeva ja jõulude vahelisel ajal, sest siis olid tööd tehtud ja oldi kõige jõukamal järjel.
Pulmakombed on Eestis paikkonniti erinevad, aga neid kõiki ühendab laulmine ja just regilaulude laulmine. Enamasti peeti vanu eesti pulmi alguses pruudi kodus ja pärast peigmehe kodus.
Kuna pulmad kestsid pikalt, siis pulmalised võtsid kaasa oma toidukoti ehk pulmakoti, mille põhitoiduks oli leib. Pulmasöögid erinesid paigati, aga vanaks pulmatoiduks oli klimbisupp, mida keedeti lambalihast. Peale leiva ja liha viidi ka näiteks Lõuna-Eestis kohupiima ja Võrumaal sõiru. Joogiks toodi õlut.
Tänapäevased eesti pulmakombed
Kesksel kohal eesti tänapäevastes pulmakommetes on pulmapidu. Kuna usulisi laulatusi on vähe, täidab enamasti (kuid sugugi mitte alati) laulatuse aset abielu registreerimine ilmalikult nn õnnepalees (varem perekonnaseisuamet või perekonnaseisuaktide büroo, nüüd kohaliku maavalitsuse rahvastikutoimingute talitus). Põhiliselt tähistatakse pulmi siiski pulmapeol, mis toimub kas abiellunute uues kodus või selleks eraldi valitud paigas. Sagedased on pulmapeod hotellides või restoranides, jõukama rahva puhul mõisates. Pulmapeole võidakse sõita pulmarongis, mis viimasel poolsajandil koosneb eelkõige autodest (pruutpaari auto kapotile kinnitatakse valgete lintidega pärg ning ka teiste autode antennide küljes on valged lindid), kuid pruutpaar võib sõita ka hobuste veetavas tõllas, kaarikus või vankris.
Humières
pisi|Humieres'i vallamaja
Glehni park
pisi|Glehni palmimaja pisi|Kalevipoeg pisi|Kalevipoeg. Foto: [[Jaan Kristin]] pisi|Krokodill Glehni park on park Tallinnas Nõmmel Tähetorni tänava ja Mustamäe nõlva vahelisel alal. Glehni park on saanud nime Nõmme rajaja Nikolai von Glehni järgi. Pargis asub ka Glehni loss.
Humières
Humières on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 45 km Arrasist läänes, teede N39, D105 ja D98 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Eesti pulmakombed
Tänapäevased eesti pulmakombed
Pulmadest tehakse reeglina mälestuseks ka fotosid. Seda võidakse teha nii registreerimisel, laulatusel või peopaigas kui ka mõnes avalikus kohas, ajaloolise vaatamisväärsuse juures või looduskaunis paigas. Näiteks on Tartus pildistatud pruutpaare Raekoja platsil ja raudteejaamas.
Glehni park
Ehitised
Glehni pargis asuvad ehitised:
Eesti pulmakombed
Tänapäevased eesti pulmakombed
Tavaliselt on pulmapeol tähtis pidulaud söögi-joogiga, samuti harrastatakse ühismänge ja -laulmisi pulmaliste lõbustamiseks (nt pruudipärg ja mitmesugused osavusproovid). Pulma võib juhtida pulmavanem, kes on üldjuhul kas pruutpaari meessoost sugulane, sõber või kutseline peojuht. Tavaks on, et pulmalised teevad pruutpaarile kingitusi, ehkki abiellujate soovi korral võidakse kingitused asendada rahaga.
Ketnet
Ketnet on Belgia ringhäälingu Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT) hollandikeelne laste telekanal.
Eesti pulmakombed
Kunstis
Eesti kunsti klassikaliste maalide sekka kuulub Gustav Adolf Hippiuse 1852. aastal valminud "Eesti pruut".
Ketnet
Rahvusvahelised
Subtiitrid on hollandi keeles.
Glehni park
Nikolai von Glehni tegevus
Nikolai von Glehn hoolitses ka ise oma pargi eest. Ta vedas parki mulda, istutas sinna mitut liiki puid ja põõsaid. Ta rajas alleed ja kõrvalteed ning pani nendes äärde kivid, mille siledaks tehtud küljele maalis manitsussõnu:
Sportimisvõimalused
Tänapäeval on Glehni pargi matkarada üks osa Nõmme-Harku Terviseradadest. Matkaraja pikkus on 2,45 kilomeetrit. Pargi kaguservas asub Hiiu staadion.
Palmimaja
2006. aastal restaureeriti palmimaja põhjalikult. Tööde käigus muudeti hoone külastajatele ohutuks, likvideeriti varinguoht, kindlustati ribikaari ning taastati varisenud osad. Käiguteid täiendati. Nüüd on palmimaja kahel tasandil läbitav ning seestpoolt vaadeldav. Konserveerimistööde kogumaksumuseks kujunes ligi 1,5 miljonit krooni (ligikaudu 96 000 eurot).
Tähetorn
ehk Tallinna Tähetorn 2010. aastal alustati tähetorni renoveerimist. 2011 aasta suveks oli tähetorni fassaad renoveeritud
Lugem
Lugem on mõõtevahendilt saadud suuruse väärtus, ka näidu lugemise tulemus.
Starodub
Starodub on linn Venemaal Brjanski oblastis, Starodubi rajooni keskus.
Kerly
Kerly on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 626. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Kerly 144 naisel.
Hotell Tartu
Hotell Tartu on hotell Tartu kesklinnas. Hotell on ehitatud 1964. aastal ja see on üks vanimaid Tartu hotelle. Hotell asub Tartu bussijaama kõrval aadressil Soola 3
Hotellis on 58 numbrituba, neist: 15 ühekohalist ja 35 kahekohalist tuba ning 8 peretuba, mis kokku mahutavad 117 inimest. Lisaks hotellimajutusele pakutakse ka hostelimajutust hoone eraldi tiivas, milles on 6 kolmekohalist tuba.
Eesvokaalid
Eesvokaalid on vokaalid ehk täishäälikud, mida kasutatakse teatud keeltes; neid iseloomustab hääldamisel keeletipu asetamine suu eesossa hammaste lähedale kõva suulae poole, ilma et tekiks takistus või konsonant. Eesti keeles on eesvokaalid /i, ü, e, ö, ä/.
Keskeesvokaalid on põhilised eesvokaalitüübid; pole teada ühtegi keelt, mis vastandaks ees- ja keskeesvokaale ainult tagaolemise järgi.
Ümardatud eesvokaalid on üldiselt tsentraliseeritud ehk keskkõrged artikulatsioonilt. See on ka põhjus, miks need kirjutatakse ümardamata vokaalidest paremale poole IPA vokaalide joonisel.
Artikulatoorsed eesvokaalid
Eesvokaalide artikulatsiooni puhul liigub keel oma puhkeasendist ette, erinevalt madalatest vokaalidest ja tagavokaalidest. Eesvokaalid on laiem kategooria kui IPA tabelis on näidatud, sinna kuuluvad [ɪ ʏ], [ɨ ʉ] ning marginaalselt ka švaa vokaalid. Eesvokaalide vokaalikõrgust määratakse lõua asendi järgi. Foneemiliselt taga ja madalal olevad vokaalid võivad olla foneemiliselt ees teatud konsonantide tõttu nagu palataalid ja mõnes keeles ka farüngaalid. Näiteks /a/ võib olla [æ] ees /j/ või /ħ/ kõrval.
Eesvokaalide nimekiri
pisi|Vokaalitrapets Eesvokaalid, millel on IPA tabelil märgitud erisümbol:
Mõju eesolevale konsonandile
Põhiartikkel: Palatalisatsioon
Paljude keelte ajaloos, näiteks jaapani ja prantsuse keeles, on eesvokaalid muutnud eesolevat velaarset või alveolaarset konsonanti ning teinud nende häälduskoha rohkem palataalseks või postalveolaarseks. Taoline muutus võib olla allofooniline või foneemiline.
Selline ajalooline palatalisatsioon peegeldub mitme Euroopa keele ortograafias, näiteks [c] ja [g] peaaegu kõikides romaani keeltes, [k] ja [g] norra, rootsi, fääri ja islandi keeles ning [k], [y] ja [x] kreeka keeles.
Kose pastoraat
Kirikla ehitati 18. sajandil. Hoone võõrandati 1940. aastal nõukogude võimu poolt koos kõigi koguduse maade ja varadega ning pärast 1941. aastat elasid seal lühikest aega lahingutes elukoha kaotanud kohalikud. Saksa okupatsiooni ajal sai kogudus hoone tagasi ja 1942. aastal toodi pastoraati elekter. Seoses taasalanud nõukoguse okupatsiooniga võeti 1944 kiriku varad taas riigi omandisse. Pastoraadis asusid rahvamaja, raamatukogu (1949–1959), spordiseltsi Jõud klubiruumid, miilitsa ülema korter ja kooliõpetaja korter ning 1950. aastal nimetati see ümber rajooni kultuurimajaks. Alates 1951. aastast tehti mitu ümberehitust.
1980. aastatel lasti hoonel laguneda. Kultuurimaja lõpetas hoones tegevuse ning kui pärast taasiseseisvumist kirikla kogudusele tagastati, oli hoone väga halvas seisukorras. Inventar oli laiali kantud või rüüstatud ning maja konstruktsioonid lagunesid.
Pastoraat õnnestus osaliselt tänu välisrahastusele taastada ja pühitseti taas sisse 1997. aasta lõikustänupühal. Sama aasta kevadel võeti see arvele ehitismälestisena kui näide pastoraadi peahoonest.
Kirikumõisa juurde kuulusid varem ka saun ja mitu majandushoonet (rehi, karjalaut, sealaut, hobusetall, vankrikuur, ait). Neist esimese sai 1940. aastatel oma valdusse varasem kirikumaade rentnik ja ülejäänud anti 1949. aastal kolhoosi Kose Edu kätte.
Groß Berßen
Groß Berßen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Emslandi kreisis.
Valla pindala on 20,76 km². 31. detsembril 2015 elas seal 665 inimest.
Poniec
Poniec (saksa Punitz) on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Gostyńi maakonnas, Ponieci valla halduskeskus. Poniec asub Gostyńist umbes 19 km edelas ja Lesznost ligikaudu 17 km kagus.
Ponieci on ürikutes esimest korda mainitud 1108. aastal, linnaõigused sai 1310. aastal. Teise Poola jagamise tulemusel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). 1919. aastal läks Poniec Poola koosseisu tagasi.
Kiiruisutamine 1924. aasta taliolümpiamängudel
thumb|Staadion jäähokimatši ajal 1924. aasta taliolümpiamängudel Kiiruisutamisvõistlused 1924. aasta taliolümpiamängudel Chamonix's peeti laupäeval, 26. jaanuaril ja pühapäeval 27. jaanuaril. Toimumiskohaks oli Chamonix' olümpiastaadion. Võisteldi viiel kiiruisutamise distantsil, mis olid mõeldud ainult meestele. See oli esimene suurem kohtumine Euroopa ja Põhja-Ameerika sportlaste vahel 20. sajandil.
Charles Jewtraw võitis 1924. aasta talimängude esimese kuldmedali ning Clas Thunberg ja Roald Larsen võitsid kumbki medali kõigil viiel võistlusel, kusjuures Thunberg võitis 3 kulda.
500 m
thumb|Charles Jewtraw Kuupäev: 26. jaanuar Osavõtjaid: 27 võistlejat Riike: 10 Maailmarekord: 43.4 Oscar Mathisen, 17. jaanuar 1914, Davos <br style="clear:both;" />
1500 m
Kuupäev: 27. jaanuar Osavõtjaid: 22 võistlejat Riike: 9 Maailmarekord: 2:17.4 Oscar Mathisen, 18. jaanuar 1914, Davos <br style="clear:both;" />
5000 m
Kuupäev: 26. jaanuar Osavõtjaid: 22 võistlejat Riike: 10 Maailmarekord: 8:26.5 Harald Strøm, 18. veebruar 1922, Kristiania <br style="clear:both;" />
Mitmevõistlus
Kuupäev: 26.-27. jaanuar Osavõtjaid: 11 võistlejat Riike: 5 Paremusjärjestus määrati individuaaldistantside kohapunktide summa põhjal, kuid võttes arvesse ainult kõigi nelja sõidu lõpetanud uisutajate tulemusi. Siin esitatakse ka kogusumma punktid. Kogusumma on kiiruisutamise punktisüsteem. Seda kasutatakse mitmevõistlusturniiridel, et konverteerida erinevate distantside tulemused punktideks, et selgitada välja üldine võitja. <br style="clear:both;" />
Juhan-Voldemar Vau
Juhan-Voldemar Vau (17. november 1891 Võnnu vald, Läänemaa – 20. aprill 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti politseinik.
Juhan-Voldemar Vau töötas alates 1909. aastast kriminaalpolitseis, lõpetas politseikoerte dresseerimise kursuse. Ta oli alates 1923. aastast piirivalve koerte kasvatus- ja õppeasutuse juhataja ja õpetaja kt.
2. juulist 1924 oli Voldemar Vau, Politsei Peavalitsuse kriminaalpolitsei osakonna juhataja, 1926–1932 kriminaalpolitsei komissar Haapsalus ja 1932–1940 Pärnus.
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Pärnus. Surmaotsus.
Kerstin
Kerstin on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 453. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Kerstin 254 naisel.
Bedfordview
Bedfordview on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Ekurhuleni linnaringkonnas.
Bedfordview on saanud nime 1926. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bedfordview' elanikest valgeid 63,94%, mustanahalisi aafriklasi 23,25%, India või Aasia päritolu inimesi 7,74%, värvilisi 1,75% ja teisi 3,32%. Inglise keelt pidas emakeeleks 69,61% inimesi, afrikaani keelt 7,51%, suulu keelt 4,00%, pedi keelt 2,25%, sotho keelt 1,95% ja koosa keelt 1,57%.
Bedfordview's asub Eastgate'i kaubanduskeskus, mis on üks suuremaid kaubanduskeskusi Lõuna-Aafrika Vabariigis.
Anneli Randla
Anneli Randla (sündinud 15. jaanuaril 1970 Tallinnas) on eesti arhitektuuri- ja kunstiajaloolane.
Elulugu
Lõpetas 1988 Tallinna 21. Keskkooli, 1993 TÜ ajaloo osakonna, 1995 Budapesti Kesk-Euroopa Ülikooli magistriõppe ja 1999 Cambridge'i Ülikooli doktoriõppe; M.A. (1995, ), väitekiri "Dominican Architecture in Livonia", Ph.D. (1999, Cambridge'i Ülikool), väitekiri "The Architecture of the Mendicant Orders in Northern Europe". Täiendas end 1994 Jeunesse & Patrimoine'i arhitektuuri restaureerimise kursustel Pariisis ja St. Antoine'is. 1999–2000 Eesti Kunstimuuseumi filiaali teadur, 1999–2000 Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse instituudi teadussekretär, 2000–04 Muinsuskaitseameti (aastani 2002 Muinsuskaitseinspektsioon) peadirektor, aastast 2004 peadirektori asetäitja teadusalal, aastast 1999 ühtlasi Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse instituudi ja restaureerimisteaduskonna õppejõud.
Inchy-en-Artois
pisi|Vallamaja
Inchy-en-Artois on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 27 km Arrasist kagus, teede D19 ja D22 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Barbara Brandenburg-Ansbachist
Barbara Brandenburg-Ansbachist (Barbara von Brandenburg-Ansbach, ka Barbara von Brandenburg-Ansbach-Kulmbach; 24. september 1495 Ansbach – 23. september 1552 Karlsbad) oli Brandenburg-Ansbachi markkrahvi tütar ning abielu kaudu Leuchtenbergi maakrahvinna.
Elu
Barbara oli markkrahv Friedrich II ja tema abikaasa, Poola kuninga Kazimierz IV tütre Zofia Jagiellonka tütar. Tal oli 10 venda ja 6 õde. Ta abiellus 29. septembril 1510 Leuchtenbergi maakrahvi Georg III-ga (1502–1555). Abielulepingu järgi sai ta abieluvaraks 10 000 kuldnat ning nn hommikukingiks (saksa Morgengabe; peigmehe kink pruudile, mis sai tema isiklikuks varaks) 3000 kuldnat.
1549. aastal palus ta oma arvukatelt sugulastelt andestust, et ta oleks oma poja abielu ülirikka Marck-Arenbergi krahvinna Mechthildega peaaegu sõlminud ilma sugulastelt heakskiitu küsimata. Abielule oli teed sillutanud Barbara vanem vend, Preisimaa hertsog Albrecht; see õnnestus ka sõlmida ning see parandas oluliselt Leuchtenbergi maakrahvkonna rahalist seisu.
Barbara maeti Pfreimdi Maarja Taevassemineku kirikusse. Tema punasest marmorist hauaplaat koos vapi ja graveeringuga asub peaaltari ees.
Järglased
Barbaral oli oma abielust Georg III-ga järgnevad lapsed:
Väike reekviem suupillile
"Väike reekviem suupillile" on Enn Vetemaa romaan. See ilmus 1968. aastal kolme romaani sisaldavas "Väikeses romaaniraamatus".
Krásné Údolí
Krásné Údolí (saksa keeles Schönthal) on linn Tšehhis Karlovy Vary maakonnas Karlovy Vary ringkonnas. Krásné Údolí asub Karlovy Varyst ligikaudu 18,5 km lõunas.
Krásné Údolí paikneb merepinnast 638 meetri kõrgusel.
Krásné Údolít on esmamainitud 1488. aastal.
29. veebruaril 2012 sai Krásné Údolí vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi.
Rukk
Rukk (Verschiß või Ruckung) on tähtajaline (kuni 99 aastaks) või tähtajatu üliõpilasorganisatsiooni liikme või teise organisatsiooni boikoteerimine karistusena suurema süüteo eest. Rukituga ehk rukoonusega ei tohi keegi suhelda, välja arvatud vältimatutel organisatsioonivälistel juhtudel nagu tööalaselt, rahaasjus või perekondlikult. Rukituga läbikäimise eest karistatakse samuti rukkimisega. Rukitud ei tohi ka omavahel suhelda.
Rukkida võidakse ka eraisikuid ja nende organisatsioone.
Rukkimisega karistatakse ausõna murdmist, valetamist, kelmust, varastamist, valemängimist, salakaebust või sellega ähvardamist, ilma aukohtu vahenduseta duelli pidamist, tegelikuks minemist, aukohtule mitteallumist jne. Rukitu kaotab õiguse satisfaktsioonile.
Ajaloolisi näiteid
Rebane Aleksander Kesküla kutsus vilistlase Jaan Tõnissoni 1904. aastal pärast enda Eesti Üliõpilaste Seltsist väljaheitmist püstoliduellile, millist kutset viimane vastu ei võtnud. Kesküla kaebuse peale otsustas buršikohus Jaan Tõnissoni rukkida, kuni ta nõustub väljakutse vastu võtma. Seepeale loobus EÜS üldkommaani garanteerimisest.
2004. aastal rukiti Korporatsioon Vironia liige Kaspar Palgi 99 aastaks pärast seda, kui ta oli naiseriietes ja ilma saatjata läinud Korporatsioon Indla külalisõhtule.
Villkäpa tänav
Villkäpa tänav kulgeb Kloostrimetsa tee ja Udeselja tänava vahel. Tänav on umbes 100 meetrit pikk.
Villkäpa tänav sai nime 27. juunil 2001. Tänava nimi kuulub Lepiku asumi liblikateemaliste tänavanimede sarja. Villkäpp on perekond sugukonnast Erebidae.
Uri Geller
pisi|Uri Geller (2009)
Villkäpa tänav
Villkäpa tänav on rajatud endise Lepiku küla Kaasiku talu maadele.
Uri Geller
Ta alustas lavaesinemisi Iisraeli ööklubides; 1970. aastatel kogus populaarsust Euroopas ja Ameerikas. Esines sageli meelelahutuslikes telesaadetes. Demonstreeris oma üleloomulikke võimeid telekineesis ja telepaatias. Väitis, et painutas metallist lusikaid ja tegi muid trikke puhtalt mõtteenergia jõul. Tema põhioponente oli mustkunstnik James Randi, kes kordas raskuseta Gelleri lusika väänamise trikki. Randi pidas Gellerit osavaks trikimeistriks ja väitis, et Geller mingeid paranormaalseid võimeid ei valda. Geller ähvardas avalikult Randit kohtuga 9 korda, kuue juhtumi puhul läks asi kohtusse, kuid mitte ükski neist ei lõppenud Gelleri võiduga.
Aastatel 2010–2012 oli Geller Kiievis telesaate "Selgeltnägijate tuleproovi" kolmel hooajal žürii esimees.
Geller on literaadina avaldanud 16 raamatut.
Sirptiiva tänav
Sirptiiva tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku asumis.
Sirptiiva tänav kulgeb Kloostrimetsa tee ja Lepiku tee vahel. 2017. aasta alguse seisuga on tänava Lepiku tee poolne ots välja ehitamata. Tänava Kloostrimetsa teelt algav osa on umbes 280 meetrit pikk ning lõpeb umbtänavana. Sirptiiva tänava kõrvaltänavateks on Udeselja tänav ja Kannustiiva tänav.
Sirptiiva tänav sai nime 27. juunil 2001. Tänava nimi kuulub Lepiku asumi liblikateemaliste nimede sarja. Sirptiib on perekond sirptiiblaste sugukonnas.
Sirptiiva tänav on rajatud endise Lepiku küla Kaasiku ja Metsa talu maadele.
Nissan
Nissan Motor Company on Jaapani autotootja.
1934–1986 tootis Nissan autosid kaubamärgi Datsun all. 2013. aasta juulis võeti Datsun uuesti kasutusele eraldi automargina. Lisaks sellele kasutab Nissan kaubamärke Infiniti ja NISMO.
Alates 1999. aastast kuulub Nissan Renault–Nissan–Mitsubishi Allianssi.
Nimekiri Nissani sõidukitest
Järgnev nimekiri on sõidukitest, mis on Nissani disainitud, kokkupannud ja / või müüdud.
Bud Luckey
William Everett "Bud" Luckey (28. juuli 1934 Billings, Montana – 24. veebruar 2018 Newtown, Connecticut) oli USA näitleja.
New York World Building
pisi|229px|New York World Building vanal postkaardil The New York World Building (teati ka nimega Pulitzer Building) oli 20-korruseline büroopindadega varane kõrghoone New Yorgis. See asus Lower Manhattani ärikeskuse südames aadressil 53-63 Park Row, New Yorgi raekoja läheduses.
See oli tänapäevaks tegevuse lõpetanud ajalehe The New York World peakontor. Hoone lammutati linna moderniseerimise käigus 1955. aastal, et teha ruumi Brooklyn Bridge'i sillale viivatele autode jaoks mõeldud kaldteedele. 1966. aastal lammutati selle kõrval asunud teine ajalehepeakontor New York Tribune Building. Endisest Park Row' ajalehetoimetuste kvartalist on säilinud vaid New York Times Building.
Aastail 1889–1890 valminud 94,18 meetri (lipuvardaga 106,6 meetrit) kõrguse ehitise projekteeris arhitekt George Browne Post uusbarokses stiilis, mida teatakse kui beaux-arts. Valmimise järel oli see Illinoisi osariigi kapitooliumi järel teine kõrgeim hoone Põhja-Ameerikas ning ühtlasi järgnevad neli aastat kõrgeim ehitis New Yorgis. Sellest sai linna esimene hoone, mis ületas kõrguselt Trinity Churchi kirikutorni (87 m), mis oli linnapildis domineerival kohal.
Jerome Bruner
pisi|Jerome Bruner (1936) Jerome Seymour Bruner (1. oktoober 1915 New York – 5. juuni 2016 New York) oli Ameerika Ühendriikide psühholoog, kelle põhiliseks uurimisvaldkonnaks oli kognitiivne psühholoogia.
Bruner sai bakalaureusekraadi 1937. aastal Duke'i Ülikoolis ning doktorikraadi 1941. aastal Gordon Allporti käe all Harvardi Ülikoolis. Pärast seda töötas ta Harvardi Ülikoolis psühholoogiaprofessorina ning sai ühtlasi Kognitiivsete Uuringute Keskuse (Center for Cognitive Studies) direktoriks. Bruner oli ka New Yorgi Ülikooli professor.
1963. aastal anti talle Ameerika Psühholoogiaassotsiatsiooni (American Psychological Association; APA) Silmapaistva Teaduse auhind (Distinguished Scientific Award) ning 1965. aastal oli ta APA president. Tänu Bruneri teadmistele haridusvaldkonnas määrati ta Presidendi Hariduse Nõuandvasse Kogusse (President’s Advisory Panel of Education) ning ta on nõustanud ka ÜRO agentuure.
Vaimsete seisundite mõju tajule
Bruneri varajane uurimistöö kognitiivse psühholoogia valdkonnas keskendus otsuste langetamise protsessidele probleemi-lahendus strateegiate korral eksperimentaalsetes situatsioonides. Alates 1940. aastatest uuris Bruner kolleegi Leo Postman'iga vajaduste, motivatsiooni ja ootuste (või vaimsete seisundite) mõju tajule. Nende lähenemine vastandas funktsionaalse perspektiivi tol ajal valdava formaalse seisukohaga, mis käsitles taju kui iseseisvat protsessi, mida tuleks vaadelda ümbritsevast maailmast eraldi. Kui Bruner ja Postman näitasid lastele ühe pikkusega mänguasju ja klotse, siis lapsed arvasid, et mänguasjad on pikemad kui klotsid, kuna eeldasid, et need on suuremad kui klotsid. Edasistes mentaalseid seadumusi (ingl mental sets) puudutavates eksperimentides kasutasid Bruner ja Postman tahhistoskoopi, näitamaks katseisikutele lühidalt mängukaarte, lisades nende hulka mõned mittestandardsed kaardid, nagu näiteks punane risti kuningas. Eksperimentide käigus selgus, et kui katseisikuid pole mittestandardsete kaartide olemasolust teavitatud, siis nad neid ei märka. Inimese hoiakute ja suhtumise sekkumist sellesse, mida inimene tegelikult näeb ja kuuleb, hakati psühholoogias nimetama uueks vaateks (ingl new look) ning Bruner oli selle koolkonna üks peamisi ideolooge.
Kognitiivse arengu teooria
Bruneri töö kognitiivse psühholoogia valdkonnas viis ta laste kognitiivse arengu ning sellega seotud hariduslike probleemideni. 1960. aastatel avaldas Bruner oma kognitiivse arengu teooria. Bruneri teooriad, mis lähenevad arengule Jean Piaget' seisukohtadest erinevalt, keskenduvad keskkondlike ja kogemuslike faktorite mõjule iga indiviidi spetsiifilises arengumustris. Bruneri argument, et inimeste intellektuaalne võimekus areneb sammsammuliste staadiumitena imikueast täiskasvanueani, on mõjutanud paljusid eksperimentaalpsühholooge ja haridusteadlasi.
Hilisemates töödes uuris Bruner kõne-eelse arengu protsesse ning laste lingvistilise kommunikatsiooni oskusi.
Tunnustus
Bruner oli valitud 24 ülikooli ja instituudi audoktoriks.
Piskõ (Jassõnuvata rajoon)
Piskõ on küla Ukrainas Donetski oblastis Jassõnuvata rajoonis, umbes 10 km kaugusel Donetski keskusest loodes, umbes 2 km kaugusel Donetski lennuvälja läänepiirist.
Piskõ kõrgus merepinnast on 189 meetrit.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 2160 inimest.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta sügisel, muutus asula pideva lahingutegevuse tõttu elamiskõlbmatuks.
Küla territooriumil asub Donetski oblasti geograafiline keskpunkt.
Pampāļi
Pampāļi on küla (lielciems) Lätis Salduse piirkonnas, Pampāļi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 77 meetri kõrgusel valla kaguosas Zaņa jõe kaldal. Asula jääb piirkonna keskusest Saldusest 27 ning Riiast 166 kilomeetri kaugusele.
Küla tekkis agraarreformi järel Pampāļi mõisa (Pamplen) keskuse juurde. Seal asus ka Pampāļi kirik, mis valmis aastal 1838, ent hävis teises maailmasõjas. Nõukogude perioodil ehitati küla välja kui kohaliku kolhoosi keskasula.
Aastal 1935 oli külas 470 elanikku, aastal 1989 oli elanikke 670. Aastal 2017 oli elanikke 420, aastal 2022 aga 342.
pisi|tühi|Endises kirikus on töökoda
Lwówek
Lwówek (saksa Neustadt bei Pinne) on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Nowy Tomyśli maakonnas, Lwówek valla halduskeskus. Lwówek asub Nowy Tomyślist 15 km põhjas.
Lwówek sai linnaõigused 1414. aastal. 15. ja 16. sajandil oli Lwówek oluline käsitöö ja kaubanduse keskus, alates 17. sajandist hakkas linna tähtsus vähenema. 1793. aastal läks Teise Poola jagamise tagajärjel Preisi kuningriigi võimu alla. Poola koosseisu läks linn tagasi 1919. aastal.
Riina Randla
Riina Randla (sündinud 27. septembril 1957 Tallinnas) on eesti majandusteadlane.
Elukäik
Riina Randla on töölise tütar.
Ta on lõpetanud 1981. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi; tehnikamagister (1993, TTÜ), väitekiri "Tööriistavajaduse plaanimine paindtootmises". Olnud 1981–1992 TTÜ-s tööstusökonoomika kateedri insener, assistent, nooremteadur, 1989–1993 "Tipnet" projektijuht, 1993–... Eesti Telefoni andmetöötlustalituse infosüsteemide osakonna insener.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: tootmise korralduse teoreetilised ja praktilised küsimused, infosüsteemide väljatöötamine. 17 teadustrükist.
Taufers im Münstertal
thumb|Reichenbergi loss Taufersis thumb|Taufers im Münstertali valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
Taufers im Münstertal (itaalia: Tubre; romanši: Tuer) on vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 70 km Bolzanost läänes, piiril Šveitsiga.
Geograafia
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 964 inimest ja valla pindala on 45,8 km².
Taufers külgneb järgmiste valdadega: Glurns, Mals, Prad am Stilfser Joch, Stilfs, Val Müstair (Šveitsis) ja Scuol (Šveitsis).
Frazioni
Taufersi vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Pundweil (Pontevilla) ja Rifair (Rivaira).
Keeleline jaotus
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 97,85% rahvastikust esimese keelena saksa keelt ja 2,15% itaalia keelt.
Pampāļi vald
pisi|Tiik Zaņa jõel Pampāļi vald (läti keeles Pampāļu pagasts) on vald Lätis Salduse piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Zaņa, Kursīši, Zirņi, Novadnieki ja Nīgrande vallaga, lisaks veel Kuldīga piirkonna Nīkrāce ja Skrunda vallaga.
Valla pindala on 122,7 km². 2011. aastal oli seal 717 elanikku, 2021. aasta seisuga elas seal 521 inimest. Aastal 2011 elas vallas 583 lätlast, 12 venelast, 4 valgevenelast, 10 ukrainlast ja 108 leedulast. Valla keskuseks on Pampāļi küla. Vallamaja asub aadressil Rūpniecības 1A, vallavanem on Uldis Vītiņš.
Aastal 1945 moodustati Pampāļi vallas Zaņa, Pampāļi ja Venta külanõukogud, aga aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Pampāļi külanõukoguga likvideeritav Venta külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2009 arvati vald Salduse piirkonda.
Vald asub suuremalt jaolt Ida-Kurzeme kõrgustikul. Selle loodeosa jääb Kursi madalikule. Kõrgeim koht asub Auniņi lähistel (99,5 m). Valla suuremad jõed on Venta jõgi ja selle lisajõed Zaņa jõgi ning Ciecere jõgi.
Looduskaitse all on Plieņi paljand, Gravi kask, Stunguriņi saar, Jēkaupiņi tamm, Dzelmese Kivitamm, Dzelmese Tervisetamm, Pampāļi hobukastan ja Pampāļi park, lisaks veel kümme nimetut põlispuud. Valda jääb osa Sātiņi kalatiikide kaitsealast ning Venta ja Šķērvelise oru kaitsealast.
Vallas on seitse küla. Valla keskuses Pampāļis (lielciems) oli 2022. aastal 342 elanikku. Ülejäänud külad on staatusega mazciems: Auniņi 56 elanikuga aastal 2005, Kalēji, Lukas 19 elanikuga aastal 2005, Pakalni 18 elanikuga aastal 2005, Pūteļkalns 35 elanikuga aastal 2005 ja Veldres 37 elanikuga aastal 2005. Ülejäänud elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Norbit
Norbit on 2007. aasta USA fantaasiafilm.
Merend
Merend on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Merend uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Fromm ja Gläser. Andreas Merendi palvel kanti Merend perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 177 all (Siseministeeriumi teadaanne 15. novembrist 1935).
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Peeli jõgi
pisi|Peeli jõgi [[Paganamaa maastikukaitsealal.]] Peeli jõgi on jõgi Võru maakonnas; Vaidava jõe lisajõgi. Peeli jõgi suubub Vaidava jõkke 7,7 km kauguselt Vaidava jõe suudmest. Peeli jõe pikkus on 20 km. Valgala on 113 km². Vaidava jõkke suubub Pähni jõgi
Johann II (Holstein-Kiel)
thumb|Johann II pitser, pärineb ajavahemikust 1271-1302
Johann II Ükssilm (1253–1321) oli Holstein-Kieli krahv aastatel 1263-1316.
Elu
Ta oli krahv Johann I noorem poeg.
Ta jagas krahvkonda oma onu, Holstein-Itzehoe krahvi Gerhard I-ga ja oma vanema venna, krahv Adolf V-ga. Johann II sai ala Kieler Förde ning Alsteri ja Pinnau lätete vahel. Ta elas Kieli lossis. Ta oli õnnetu valitseja.
1308. aastal järgnes tema teisena sündinud poeg Adolf VII Holstein-Segebergis Johann II vennale Adolf V-le. Pärast oma kahe poja Adolf VII ja Christopheri vägivaldset surma vastavalt 1313. ja 1315. aastal omastasid tema sugulased Holstein-Plöni krahv Johann III ja Holstein-Rendsburgi krahv Gerhard III suurema osa tema territooriumist. Ta elas surmani Kieli linna ja selle ümbruse tuludest.
Tema hüüdnimi viitab õnnetusele, kus ta kaotas ühest silmast nägemise pärast kojanarri õnnetut kanakondi viset.
Abielu ja järglased
Ta abiellus Taani kuninga Christopher I tütre Margaretiga ja nad said kaks poega:
Eesti Vabariigi naisministrid
Eesti esimene naisminister, Renate Kaasik, nimetati Heinrich Marga eksiilvalitsuse koosseisus ametisse 1971. aastal ning sellest ajast kuni 2021. aastani on Eestil olnud kokku 36 naisministrit 58 korral. Osa neist on kuulunud Eesti eksiilvalitsuste ning teised kahe üleminekuvalitsuse või taastatud Eesti Vabariigi valitsuste koosseisu. 26. jaanuaril 2021 sai Keskerakonna ja Reformierakonna koalitsioonivalitsuse eesotsas ametisse astunud Kaja Kallasest Eesti esimene naispeaminister.
Arvukus ja kuuluvus
Eksiilvalitsuses Rootsis olid ministrid Renate Kaasik ja Aino Lepik von Wirén. Edgar Savisaare üleminekuvalitsuses oli minister Siiri Oviir ning Tiit Vähi üleminekuvalitsuses Klara Hallik.
Ülejäänud naised on kõik juba taastatud Eesti Vabariigi ajal ametis olnud. Naiste osakaal Eesti valitsuses on tavaliselt väike. Keskmiselt on iga täidesaatva võimu koosseisu kuulunud kaks naist. Erandina paistab silma Siim Kallase valitsuse võimukorraldus, kus töötas ministrina viis naist, moodustades 36% valitsuse liikmetest.
Ametiaeg
Kõige rohkem kordi, neljal ametiajal, on naistest Eestis minister olnud Urve Palo, Mailis Reps ja Keit Pentus-Rosimannus. Neile järgnevad kolme ametiajaga Siiri Oviir ja Maris Lauri.
Kaks korda on minister olnud Liia Hänni, Liina Tõnisson, Tiiu Aro, Andra Veidemann, Signe Kivi, Kristiina Ojuland, Ester Tuiksoo, Urve Tiidus ja Anneli Ott. Ühe ametiaja on minister olnud Renate Kaasik, Aino Lepik von Wirén, Klara Hallik, Lagle Parek, Marju Lauristin, Katrin Saks, Laine Jänes, Maret Maripuu, Anne Sulling (oli lisaks välisministri kohusetäitja 2014. aasta novembris), Helmen Kütt, Marina Kaljurand, Liisa Oviir, Kadri Simson, Katri Raik, Kaia Iva, Riina Sikkut, Kert Kingo, Riina Solman, Liina Kersna, Signe Riisalo ja Eva-Maria Liimets.
Ametikoht valitsuses
Tiina Raitviir (2004) kirjutab, et "Nii Eestis kui teistes riikides on sageli tavaks, et naisministrid täidavad kõige sagedamini sotsiaal-kultuurilisi funktsioone, olles rakendatud sotsiaal-, rahvastiku-, kultuuri- ja haridusministrina". Selle väite tõestuseks räägib statistika, mille järgi kahekümne üheksast korrast on sotsiaalministri ametis olnud naised viiel, rahvastikuministri ja kultuuriministri kohal kolmel ning haridusministri kohal kahel korral. Raskesti kättesaadavad on BEIS-tüpoloogia järgi jagatud alusfunktsiooni täitjate ja infrastruktuuriga tegelevate ministrite kohad.
Ametist vabastamised
2002. aastal rahuldati kultuuriminister Signe Kivi tagasiastumispalve seoses mitme miljoni krooni kadumisega Kultuurkapitalist. 2005. aastal vabastas Eesti president Arnold Rüütel peaminister Juhan Partsi palvel ametist välisminister Kristiina Ojulandi. Ajendiks oli usalduse kaotamine Ojulandi vastu, kes oli vastutav 91 saladokumendi kadumise eest välisministeeriumi arhiivist aastatel 1996–2004. 2009. aastal astus pärast ebaõnnestunud umbusaldusavaldust ametikohalt vabatahtlikult tagasi sotsiaalminister Maret Maripuu. Umbusalduse põhjuseks oli oponentide kahtlus Maripuu tööalases pädevuses.
Güzäl Sitdikova
pisi|Güzäl Sitdikova (2007) Güzäl Sitdikova (baškiiri Гүзәл Ситдиҡова, vene Гузаль Ситдыкова; sündinud 10. juunil 1952 Inzeris Beloretski rajoonis Baškortostanis) on baškiiri luuletaja, tõlkija ja ühiskonnategelane, Baškortostani teeneline kultuuritöötaja (2007).
1976–1980 õppis Sitdikova Tšeljabinski riiklikus kultuuriinstituudis. 1989–1995 töötas Beloretski rajoonilehe Ural peatoimetajana. 1991 valiti ta Baškiiri ANSV Ülemnõukogu liikmeks. 1995–2008 oli ta Baškortostani Vabariigi riigikogu Kurultai liige. 2011–2012 oli ta Baškortostani Vabariigi Ühiskondliku Koja liige ja 2004–2011 Baškiiri Naiste Ühingu esinaine.
Sitdikova luuletusi on avaldatud alates 1976. aastast ning esimene luulekogu ilmus 1984. aastal almanahhis "Yäş köstär" ("Йәш көстәр").
Ta on aktiivne osaleja Wikimedia projektides, baškiirikeelse Vikipeedia vabatahtlik toimetaja ning Vikiinkubaatoris olevate baškiiri Vikisõnastiku, Vikitsitaatide ja Vikiraamatukogu arendaja.