cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Katrin Nittim
Teadustöö
Katrin Nittimi uurimisvaldkonnad on sotsiaal-majanduslik prognostika ja selle rakenduslikud probleemid, toidu- ja maitseainetööstuse perspektiivse arenemise majandusmatemaatilised prognoosimudelid, tendentsiuuringud (konjunktuuribaromeetria) ning turu-uuringud.
Kirikusoo oja
Kirikusoo oja on oja Otepää vallas.
Kirikusoo oja valgala on 6,1 km² ja pikkus 4,6 km. Kraav läbib Restu ja Kurevere küla ning Sangaste alevikku. Suubub Väiksesse Emajõkke.
Scala cromatica
"Scala cromatica" on eesti helilooja Arvo Pärdi 2007. aastal loodud teos triole. Muusikateose pikkus on 2 minutit. Teose kandis esimest korda ette 29. novembril 2007 Austrias Viinis Wiener Klaviertrio.
Valujev
Valujevid rüütelkonna matriklis
1797. aasta 12. jaanuaril (vkj) võeti Liivimaa rüütelkonna matriklisse salanõunik Pjotr Stepanovitš Valujev (1743−1814). Tema pojapoeg Pjotr Aleksandrovitš Valujev (1814−1890) immatrikuleeriti Kuramaal 14. juunil (vkj) 1865 ja sama aasta 11. detsembril (vkj) võeti ka Eestimaa rüütelkonna matriklisse. Lisaks sellele kanti Valujevid Moskva (1831), Peterburi (1895, 1898), Pihkva (1789, 1832, 1837) ja Simbirski (1832) kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Sankt Marein bei Knittelfeld
thumb|Kauge vaade Sankt Mareinile
Sankt Marein bei Knittelfeld oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Murtali ringkonnas. 2015. aastast on see Sankt Marein-Feistritzi valla osa.
Do I Wanna Know?
"Do I Wanna Know?" on inglise indie rock ' i ansambli Arctic Monkeys laul, nende viienda stuudioalbumi "AM" (2013) singel.
Singel "Do I Wanna Know?" anti välja koos muusikavideoga 18. juunil 2013. Hiljem tehti laul iTunes'i kaudu kättesaadavaks allalaaditava muusikafailina. Vinüülplaadil anti singel välja 22. juulil 2013, plaadi B-poolel oli laul "2013".
"Do I Wanna Know?" muusikavideo
"Do I Wanna Know?" muusikavideo režissöör on David Wilson koos animatsiooniagentuuriga Blinkink. Video tehti kättesaadavaks YouTube'i kaudu 18. juunil 2013.
"Do I Wanna Know?" kaverid
"Do I Wanna Know?" laulu on kaverdanud MS MR, Sam Smith, Chvrches, Hozier ja Christina Grimmie.
Kevin Davies
Kevin Davies (sündinud 1960 Londonis ) on Briti päritolu molekulaargeneetik ja teaduskirjanik.
Ta oli juhtiva geneetikaajakirja Nature Genetics asutajaid (1992) ja toimetaja, hiljem oli Bio-IT World Magazine'i asutajaid ja toimetaja.
Praegu elab Davies Lexingtonis Massachusettsis.
Postumus
Tema päritolust on vähe teada. On arvatud, et ta oli bataavi (läänegermaani) päritolu. Ta teenis Rooma armees ja tõusis väejuhiks.
259. aastal lõi Gallia Rooma impeeriumist lahku ja tekkis Gallia impeerium pealinnaga Trieris. Gallias paiknevad seni Roomale allunud väeosad kuulutasid Postumuse imperaatoriks.
Postumuse tapsid pärast ligi kümneaastast valitsusaega ta enda sõdurid.
Järeltulijad (film, 2015)
"Järeltulijad" (originaalpealkirjaga "Descendants") on 2015. aasta Ameerika Ühendriikide telefilm, mille lavastaja on Kenny Ortega.
Filmi peaosatäitjad on Dove Cameron, Cameron Boyce, Sofia Carson ja Booboo Stewart.
Film oli eetris 31. juulil 2015 kanalil Disney Channel. 21. juulil 2017 esilinastus filmi järg "Järeltulija 2".
Konsensuaalsed lepingud Rooma õiguses
Konsensuaalseteks lepinguteks (obligatsiones consensu contrahuntur) nimetatakse üksmeele alusel sõlmitud lepinguid. See lepingute liik tuli Rooma õigusse preetorite tegevuse tulemusel rahvaste õiguse (ius gentium) kaudu. Üksmeele alusel sõlmiti Vana-Roomas ostu ja müügi, kasutamis- (üüri/rendi, töövõtu ja töösuhete), seltsingu- ja käsunduslepingud. Neid lepinguid ei pidanud tingimata kirjalikult vormistama, vaid piisas, kui pooled jõudsid kokkuleppele selles, mida nad üksteisele vastastikku võlgnevad. Need lepingud kohustasid pooli täitma ka hea usu (bona fides) nõudeid.
George Armitage Miller
George Armitage Miller (3. veebruar 1920 – 22. juuli 2012) oli üks kognitiivse psühholoogia rajajaid. Samuti aitas ta kaasa psühholingvistika ja üldisemalt tunnetusteaduse sünnile. Miller on kirjutanud palju raamatuid ja juhtinud WordNeti, arvutiprogrammide kasutatava võrguandmebaasi arendamist. Üks Milleri kuulsamaid teoseid on lühimälu mahu kohta: "The Magical Number Seven, Plus or Minus Two", milles eksperimentide läbiviimise tulemusena avastati, et lühimälu maht on keskmiselt seitse ühikut. Seda tööd tsiteeritakse sagedasti nii psühholoogias kui ka kultuuriliselt laiemas kontekstis.
George A. Millerit, Jerome Brunerit ja Noam Chomskyt peetakse kognitiivse psühholoogia, mis asendas psühholoogias biheivioristliku mõtteviisi, loojateks. Biheiviorismi asendumist kognitiivse mõttelaadiga nimetatakse ka kognitiivseks revolutsiooniks.
"Maagiline number seitse"
William Jamesi aegadest peale on arvatud, et mälu koosneb lühiajalisest ja pikaajalisest mälust. Ehkki lühiajalise mälu mahtu peeti piiratuks, ei olnud täpselt teada, kui palju ühikuid/objekte lühiajalisse mällu korraga mahub. 1956. aastal avaldati Milleri teos "The magical number seven, plus or minus two", milles ta töömälu mahtu piiritles. Miller uuris inimeste mälu testidega, milles tuli vahetult vastata: näiteks paluti katseisikutel korrata esitatud numbreid-arve; stiimuli ja nime esitamisel tuli näiteks hiljem nime meenutada. Samuti uuris Miller tähelepanu ulatust, paludes katseisikutel kiiresti kokku lugeda objekte, mida esitati suuremas või väiksemas hulgas. Kõigis kolmes uurimisolukorras leidis Miller, et keskmine lühiajalise mälu maht oli seitse objekti.
Miller ise suhtus seitsmesse kui lühiajalise mälu piirarvu ambivalentselt, ja tundis, et tema tööd on sagedasti valesti tõlgendatud.
Ta leidis ühtlasi, et inimesed jätsid informatsiooni meelde känkudena mingisuguse skeemi alusel, ja ka siinkohal suutsid inimesed meelde jätta keskmiselt 7 känku.
Öö (singel)
"Öö" on Ott Leplandi kolmas singel tema teiselt stuudioalbumilt Laulan ma sind. Lugu ilmus raadiotesse ja on digitaalsena allalaaditav alates aprillist 2011. Laulu viisi ja sõnad on kirjutanud Kaspar Kalluste.
Enn Anupõld
Enn Anupõld (31. jaanuar 1937 Elva – 29. august 2019) oli eesti ajakirjanik.
Ta õppis aastatel 1955–1960 Juhan Peegli käe all Tartu Riiklikus Ülikoolis.
Ta töötas 1964–1972 ENSV MN Riikliku Raadio ja Televisiooni Komitees raadiosaadete peatoimetajana.
1974–1986 oli Anupõld omaaegse Eesti NSV Tele- ja Raadiokomitee esimehe asetäitja ning televisioonijuht.
1986–1990 töötas ta Kesktelevisiooni esindajana Helsingis.
Kazimierz Dolny
Kazimierz Dolny on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas Puławy maakonnas, Kazimierz Dolny valla halduskeskus. Linn asub Visla vasakul kaldal, Lublini kesklinnast umbes 42 km läänes.
Gross Grünhorn
Grünhorn (või Gross Grünhorn) on mägi Berni Alpides. See asub seljakul Alpide kahe suure liustiku vahel: Aletschi liustik läänes ja Fiescheri liustik idas. Lõunas asub Gross Wannenhorn ja põhjas Gross Fiescherhorn.
JYSK
thumb|JYSK-i kauplus Tšehhis JYSK on Taani hargmaine poekett, mis müüb mööblit, madratseid ja teisi kodukaupu.
Gross Grünhorn
Tavamarsruudi alguspunkt Grünegghorni ja edelaseljaku kaudu on Konkordia hütt (2850 m), milleni võib jõuda Fieschist (1049 m).
Kazimierz Dolny
Kazimierz Dolnyt peetakse üheks kõige kaunimaks Poola väikelinnaks.
JYSK
Esimene pood avati Aarhusis Taanis 2. aprillil 1979.
Gross Grünhorn
Ronimisajalugu
thumb|left|Grünhorni idakülg vaadatuna Finsteraarhorni hütist
Kazimierz Dolny
Kazimierz Dolnyt on ürikutes esmamainitud 1249. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1406. aastal. 1869. aastal kaotas Kazimierz Dolny linnaõigused, kuid sai need tagasi 1927. aastal.
JYSK
Tänapäeval kuulub JYSK-ile üle 2000 poe mitmekümnes riigis ja see annab tööd enam kui 17 000 inimesele.
JYSK Eestis
Eesti esimene JYSK-i kauplus avati 2002. aastal. Praegu on Eestis 11 JYSK-i kauplust.
Gross Grünhorn
Ronimisajalugu
Esmatõusu tegi 7. augustil 1865 Berni mineraloog Edmund von Fellenberg koos teejuhtide Peter Micheli, Peter Eggeri ja Peter Inäbnitiga. Nad ronisid mäkke lääneküljelt, alustades Ewigschneefeldilt, Aletschi liustiku kõrvalliustikult. Nad jõudsid edukalt tippu vaatamata väga halvale ilmale. Samad mägironijad olid eelmisel aastal proovinud tippu jõuda, kuid jõudsid vaid Grünegghorni madalamale kohale.
Rannapatarei nr 36
Rannapatarei nr 36 oli 1917. aastaks ehitatud Peeter Suure merekindluse mererinde Väinamere positsiooni rannakaitsesüsteemi kuulunud rannapatarei Muhumaal Võiküla lähedal. pisi|[[Peeter Suure merekindluse Väinamere positsioon]]
Gross Grünhorn
Ronimisajalugu
Teise mäkketõusu tegi W. A. B. Coolidge koos teejuhtide Christian ja Rudolf Almeriga (Christian Almeri pojad).
Rannapatarei nr 36
Patareipositsioon
Patareipositsiooni ehitust Võiküla ja Rässa külade vahel alustati 1915. aastal, enne 1917. aasta Esimese maailmasõja lahingutegevuse algust suudeti betoonalustele ümber paigutada vaid osa patarei suurtükke. Suurtükipositsioonide kaitseks kuhjati 400 meetri pikkune ning harjalt 15, jalamilt 25 meetri laiune mereliivast vall ning iga suurtüki ees oli vallipealne kindlustatud 30 cm paksuse betoonplaadiga.
Gross Grünhorn
Ronimisajalugu
Marsruudi kirdeseljakul avasid 26. augustil 1913 D. von Bethmann-Hollweg ja O. Supersaxo. 1950. aasta suvel ronis G. Van der Leck lääneküljel. Läänesambal ronisid lõpuks C. Blum ja U. Frei 27. augustil 1967.
Rannapatarei nr 36
Patareipositsioon
Muhu patareide nr 32 ja 36 ehitamiseks ja varustamiseks rajati Kuivastu sadamast patareini Peeter Suure merekindluse kitsarööpmeline väliraudtee, pikkusega 6 km ja munakivisillutisega Võiküla munakividest kindlustee pikkusega 4,5 km.
Gross Grünhorn
Ronimisajalugu
Kuulus Šveitsi mägironija Erhard Loretan suri pärast kukkumist Grünhornil 28. aprillil 2011.
Rannapatarei nr 36
Rannapatarei nr 36
Patarei koosnes viiest 10-tollisest (10″/254 mm) Durlacher tüüpi suurtükist, mis olid paigaldatud puidust alustele, umbes 70 meetrise vahekaugusega teineteise kõrval, Enne 1917. aasta lahingutegevuse algust suudeti betoonalustele ümber paigutada vaid I ja V suurtükk.
Suurtükipatareide sümbolite tähendus nimes (10″/45 või 254/45):
Esimese maailmasõja ajal osales rannapatarei nr 36 1917. aasta sügisel Muhu Väikese väina tammi kaitsmisel.
Paranoia
Paranoia on inimese instinkt või mõtlemine, mis on tugevalt mõjutatud ärevusest või hirmust, tihtipeale kaasnevad sellega luulumõtted, viirastused ja muu irratsionaalne.
Arstid on paranoiat isiksushäirena diagnoosinud rohkem meestel ja seda esineb 0,5–2,5 protsendil elanikkonnast. Paranoilise isiksushäirega inimesed on pidevalt valvel solvangute, vääritimõistmise ja ohu suhtes ning tõlgendavad oma hoiakute tõttu teiste signaale sageli endale ohtlikuna, petmisena jne. Sellest tulenevalt võivad paranoilise isiksusega inimeste reaktsioonid olla agressiivsed ja ennast kaitsvad.
Kuid paranoilise isiksushäirega inimesed võivad ka suhetest tagasi tõmbuda ja vältida sotsiaalseid olukordi, et mitte sattuda kokku enda jaoks ebameeldivate inimestega. Neil on raskusi enda avamisega ja teiste usaldamisega, nii et sügavate suhete loomine kulgeb väga raskelt. Sage on elukaaslase kahtlustamine truudusetuses. Teiste kahtlustamine ja süüdistamine loob aga nõiaringi, kus teised tõepoolest hakkavad paranoilist inimest korrale kutsuma või vältima, andes sellega kinnitust tema esialgsele uskumusele, et teisi ei tasu usaldada ja nad soovivad halba. Paranoilise isiksusega inimesed peavad kaua vimma ega andesta naljalt, kui on kellegagi konflikti sattunud.
Diagnoosimine
Paranoiat iseloomustavad püsivalt kestvad luulumõtted või luulumõtete kompleks. Sümptomid avalduvad enamasti hilises täiskasvanu- või keskeas. Kaaskodanikel või lähikondlastel võib tihti olla raskusi paranoiliste indiviidide äratundmisega, sest kui luulud välja arvata, püsivad kannatanute kõne, käitumine ja emotsioonid tavapärasena.
Paranoilise häirega isikute kõige sagedasemad käitumismallid kipuvad olema umbusaldus, vaidlushimulisus ja veendumus, et neid kritiseeritakse või tahetakse ära kasutada, samuti ülim valvsus ja pinges olek. Tihti on neil raskusi andestamisega. Paranoilised inimesed väldivad teistele oma isikliku info jagamist, kartuses, et seda võidakse hiljem nende vastu ära kasutada, ning otsivad teiste öeldus või pilkudes tagamõtteid. Suheldes on nad eemalolevad ja armukadedad, samuti agressiivse reageerimismaneeriga. Seetõttu on paranoilistel inimestel lähisuhete loomine ja nende püsivana hoidmine oluliselt raskendatud.
Tekkepõhjused
Paranoial pole kindlaid tekkepõhjuseid, väljakujunemisele võivad kaasa aidata psühholoogilised ja bioloogilised põhjused kas eraldi või kombineerituna. Samuti seostatakse paranoiat vaimsete haigustega, näiteks dementsuse ja skisofreeniaga. Paranoia võib tekkida ka trauma tagajärjel või narkootiliste ainete kasutamise kõrvaltoimena.
Bioloogilised
Paranoia võib olla päritav: mida vereliini pidi lähedasem on paranoia all kannatav sugulane, seda suurem tõenäosus on inimesel paranoia tekkimiseks. Uuringud näitavad samuti, et ühemunakaksikutel on mõlemal 40% suurem tõenäosus paranoia väljakujunemiseks. Seoseid on leitud ka alkoholi või narkootiliste ainete, mis tekitavad ajutiselt paranoia sümptomeid, kuritarvitamisel, mis suurendavad psühhoosi ja paranoia tunnuste jäämise riski.
Psühholoogilised
Paranoia võib olla mõne vaimse haiguse sümptom, seoseid on leitud nii depressiooni, ärevuse, dementsuse kui ka skisofreeniaga. Paranoia tekkimist seostatakse tänapäeval ka ebakindluse ja negatiivsusega. Inimese alaväärsuskompleks ehk komme end teistest madalamana tunda ning hirm ärakasutamise ees võib aeg-ajalt kontrolli alt väljuda. Aja jooksul hakkavad paranoilised indiviidid kõike negatiivsena nägema, mis võib kujuneda harjumuseks, ja sealt võivad välja kujunema hakata ka muud paranoia sümptomid.
Paranoia ja depressioon
Paranoia esineb enamasti psühhootilise depressiooni korral, mil lisaks depressiooni sümptomitele kogeb inimene ka viirastusi ja hallutsinatsioone. Sellised inimesed võivad hakata arvama, et keegi sisestab nende pähe või suudab pealt kuulda nende mõtteid. Seda on keeruline diagnoosida, sest üldjuhul suudavad inimesed mõista, et nende kahtlused ei vasta tõele. Seetõttu võib psühhootiline depressioon kujuneda krooniliseks, areneda edasi bipolaarsuseks või lõppeda suitsiidiga.
Paranoia ja ärevus
Paranoia ja ärevushäire sümptomid on küll sarnased, kuid tegemist on eri haigustega. Kuigi ärevushäirega inimesed võivad kogeda paranoia sümptomeid (ja vastupidi), teavad nad, et tegemist on pelgalt muremõttega. Paranoia all kannatavat inimest on selles keeruline veenda, sest ta on veendunud, et teda ähvardab oht.
Paranoia seotus skisofreenia ja dementsusega
Paranoia on tihti skisofreenia või dementsuse käes kannatava inimese üks põhisümptomeid.
Ravivõimalused
Kuigi paranoiast täielikult vabanemiseks ei ole välja töötatud kindlat ravimeetodit, on sümptomeid võimalik leevendada ja kontrolli all hoida. Levinuimad viisid selleks on ravimite võtmine ja teraapia, ekstreemsematel juhtudel ka haiglas viibimine. Määratud ravi sõltub sellest, kui ägedad on haige sümptomid. Tihti ei otsi paranoilised indiviidid iseseisvalt abi, sest nad ei näe ise oma käitumises probleemi. pisi|Tioridasiini (rahusti, mida paranoia puhul välja kirjutatakse) molekul
Ravimid
Paranoia raviks kirjutatakse ravimeid välja vaid siis, kui sümptomid on väga rängad või lisaks on diagnoositud ka mõni muu ravimitega ravitav vaimne haigus, näiteks ärevushäire või depressioon. Võib aga juhtuda, et patsient keeldub talle määratud ravimeid võtmast, kartes, et see teeb talle liiga.
Ville Hytönen
pisi|Ville Hytönen (2010) Ville Otto-Erik Hytönen (sündinud 9. aprillil 1982 Porvoos) on soome kirjanik ja kirjastaja, kes elab 2013. aastast Eestis,Tallinnas ja Harku Vallas.
Ta on Soome kirjanike liidu esimees (2022-) ja oli kirjastuse Savukeidas asutaja ja tegevjuht (2001-2019).
Ville Hytönen on raamatupoe Tulenkantajat asutajaid Tamperes, kirjanduskeskuse Kirjantalo asutajaid Turus ning kirjandusagentuuri Burning Bridge asutajaid.
Ville Hytönenil on Eestis kirjanikukorterid Haapsalus ja Viljandis.
Ville Hytönen on avaldanud ligi 50 raamatut. Tema raamatutest 10 on tõlgitud eesti keelde. Hytöneni luulet on tõlgitud 18 keelde ning ta on saanud nii Soome kõige suurema (Sammon tekijät, 50 000 eurot) kui ka kõige väiksema (Nuoren Voiman Liitto, 1 euro) kultuuriauhinna.
Neuropeptiidid
Neuropeptiidid (inglise keeles neuropeptides) on enamiku selgroogsete organismide rakkude, peamiselt närvirakkude, eritatavad peptiidid. Neuropeptiid võib olla ka hormoon, näiteks oksütotsiin, muu vahendusaine või signaalmolekul.
Neuropeptiidid osalevad selgroogsetel aju funktsioonides ja neid komplekteeritakse ensümaatiliselt, proteolüütiliste ensüümide poolt, neuronite rakukehas (sooma) sünteesitud valkude ja eel-hormoonide lõhkumise teel.
Neuropeptiide võivad eritada ka teist tüüpi rakud, nii näiteks komplekteerviad immuunsüsteemi rakud beetaendorfiine. Kesknärvisüsteemi rakud jagavad immuunsüsteemiga retseptoreid neuropeptiidide, neurotransmitterite ja tsütokiinide ringluses.
Tänapäeval tuntakse rohkem kui mitusada neuropeptiidi, näiteks enkefaliinid, endorfiinid, galaniin ja neuropeptiid Y.
Neuropeptiide eritavad ka taimed, bakterid, viirused ja selgrootute organismid.
Feistritz bei Knittelfeld
thumb|Vaade Feistritzile
Feistritz bei Knittelfeld oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Murtali ringkonnas. 2015. aastast on see Sankt Marein-Feistritzi valla osa.
Punapoorik (perekond)
Punapoorik (Pycnoporus) on klassi Agaricomycetes torikulaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Fredehelmus Poyg
Henriku Liivimaa kroonika teatel osales ta 1224. aastal ristisõdijate juhi ja foogtina Tartu piiramisel. Tema ettepanekul otsustati linnus vallutada sellele tormi joostes ja seesolijatele erinevalt tavapärasest praktikast mitte armu heites. Teda on tunnistajana nimetatud ka mitmetes samal aastal Liivimaal koostatud dokumentides.
Aksi mõis (Kambja)
Aksi mõis (saksa keeles Axelshof) oli Vana-Prangli mõisa karjamõis Kambja kihelkonnas Tartumaal. .
André Breton
1924 koondas ta veel dadaistide hulka kuuluvana enda ümber sürrealistide koolkonna, mille keskpunktiks oli Pariis. Teda on nimetatud sürrealismi teoreetikuks. Sürrealistide koolkonda kuulusid näiteks Paul Éluard, Louis Aragon ja Max Ernst.
Sei gelobt, du Baum
"Sei gelobt, du Baum" on eesti helilooja Arvo Pärdi 2007. aastal loodud teos. Muusikateose pikkus on 2 minutit. Teos kanti esimest korda ette 27. veebruaril 2009 Šveitsis Willisaus.
Tapa kogudus
Tapal on mitu kogudust:
Jalgpalli maailmameistrivõistluste finaalide loend
Siin on loetletud jalgpalli maailmameistrivõistluste finaale.
Manaar
Manaar on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Gert Sibande ringkonnas Albert Luthuli vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Manaari elanikest mustanahalisi aafriklasi 100,00%. Svaasi keelt pidas emakeeleks 97,72% inimesi, tsonga keelt 0,31% ja suulu keelt 0,21%.
Grotesk (ornament)
Grotesk (itaalia keeles grottesca sõnast grotta 'koobas'), ka raffaelesk on arhitektuuris ja dekoratiivkunstis kasutatud fantaasiaküllane ornament, mis moodustub arabeskist ja sellesse põimunud erisugustest motiividest, nagu looma-, inim- ja taimekujud, maskid ja mütoloogilised olendid.
Tropidophiidae
Tropidophiidae (selts Squamata, infraselts Alethinophidia) on  madude sugukond.
Grotesk (ornament)
Ornamendimotiiv on pärit Vana-Rooma kunstist, see taaselustati renessansis. Nimetus viitab päritolule – 16. sajandi algul välja kaevatud Rooma majades, näiteks Nero Domus Aurea, nähti esmakordselt pärast antiikaega seda ehismotiivi. Kunstis hakkas groteskimotiivi esmakordselt kasutama Raffael, maalides seda Vatikani stanza ' dele, seepärast nimetatakse ornamenti mõnikord ka raffaeleskiks. Ornament muutus 16. sajandi Itaalias suurmoeks ja levis sealt üle kogu Euroopa. Dekoorina kasutati seda 19. sajandini, eriti freskodes, kuid ka raamatukujunduses, mööblikunstis ja mujal. Grotesk kombineeris üksikuid figuraalseid elemente puhtdekoratiivse sihiga, hoolimata sellest, et kasutatud motiividel võib mõnes muus kontekstis olla tähendus, näiteks heraldiline.
Eesti kunsti jõudis renessanslik groteskornament umbes 1530. aastatel mitmesuguste mustriraamatute vahendusel.
Tropidophiidae
Klassifikatsioon
Sugukonda Tropidophiidae liigitatakse järgmised maoperekonnad:
Unterperfuss
Unterperfuss on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 596 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 2,28 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 226 inimest. Vald paikneb 15 km Innsbruckist läänes ja on üks väiksemaid külasid Tiroolis. Valda piiravad põhjas Inn ja idas Melach. Unterperfussis on palju ratsutamisrajatisi.
pisi|tühi|Unterperfuss
David Velleman
James David Velleman (sündinud 1952) on USA filosoof.
Tema põhilised uurimisvaldkonnad on eetika ja moraalipsühholoogia. Ta on tegelnud ka tegevusfilosoofia ja praktilise mõtlemisega.
Ta sai doktorikraadi 1983 Princetoni ülikoolist David Lewise juhendamisel.
Velleman õpetas üle kahekümne aasta Michigani Ülikoolis. Ta on New Yorgi Ülikooli professor.
Ta toimetab koos Stephen Darwalliga veebiajakirja Philosophers' Imprint.
Vellemani õpilaste seas on Connie Rosati ja Nishiten Shah.
Praktiline refleksioon (raamat)
"Practical Reflection" (1989) on raamat ratsionaalse toimija loomusest. Keskne tees on sissejuhatuse järgi: kui tahad teada, kuidas ratsionaalne toimija võib välja näha, siis vaata peeglisse. Nägu peeglis ühtaegu vaatab ennast ja näitab ennast.
Armastus kui moraalne emotsioon
Artiklis "Armastus kui moraalne emotsioon" (1999) väidab Velleman, et armastus on emotsioon, mis ei ole moraaliga vastuolus.
Teispool hinda
Artikkel "Beyond Price" (2008) räägib argumentidest eskapistliku enesetapu vastu.
Naiste Meistriliiga 2015
Naiste Meistriliiga 2015 oli Eesti naiste jalgpalli kõrgeima liiga 23. hooaeg, mis algas 4. märtsil 2015 ja lõppes 18. oktoobril 2015.
Liiga formaat
Pärast 14. vooru kui kõik naiskonnad olid omavahel mänginud kaks korda iga vastasega, jagati liigatabel pooleks ning algas teine kaheringiline turniir, kus esimesed neli naiskonda (Pärnu JK, Tallinna FC Flora, Tallinna FC Levadia, Tartu JK Tammeka) pidasid omavahel kohtumisi ning alumised neli naiskonda (Tartu SK 10 Premium, JK Tallinna Kalev, Nõmme Kalju FC ja Noortekoondis) mängisid omavahel. Kõik punktid ja tulemused võeti teise ringi kaasa.
Operon
Operon on geneetikas genoomse DNA funktsionaalne ühik, geenide kogum, milles olevad geenid on kõik ühise regulatoorse signaali või promootori kontrolli all. Operoni kuuluvad geenid transkribeeritakse koos ühtse mRNA ahelana ning transleeritakse sellisena ka tsütoplasmas. Samas võivad sellised mRNAd läbida ka transsplaissimise, mille tagajärjel lõhutakse ahel monotsistroonseteks mRNAdeks (iga mRNA kodeerib ühte geeni produkti) ning valgusüntees nendelt toimub üksteisest sõltumatult. Geenide operoni paigutumise eesmärk on vastavalt vajadusele kas nende koos avaldumine või kõigi nende ekspressiooni täielik üheaegne mahasurumine. Seega selleks, et geenid moodustaksid operoni, peavad need olema ühiselt transkribeeritud ja reguleeritud.
Algul arvati, et operonid esinevad ainult prokarüootides, kuid 1990. aastatel avastati esimene operon ka eukarüoodis. Pärast seda on leitud tõendeid selle kohta, et operonid on levinud laialdasemalt, kui on varem oletatud.
Ajalugu
Termin "operon" pakuti välja Prantsusmaa Teaduste Akadeemia toimetises ilmunud lühikeses artiklis 1960. aastal. Üldine teooria operoni kohta töötati välja eelnevalt mainitud artiklile tuginedes. Teooria kohaselt on kõik geenid kontrollitud operoni enda vahendite abil läbi repressiooni ehk mahasurumise – ainsa regulatoorse tagasisidemehhanismi kaudu. Hiljem avastati siiski, et geenide regulatsioon on keerulisem protsess. Üldisest regulatsioonimehhanismist ei ole võimalik rääkida, kuna erinevatel operonidel on erinevad mehhanismid. Kuigi teooriat on hiljem mõningal määral muudetud, peetakse operoni idee väljatöötamist molekulaarbioloogia ajaloos tähtsaks sündmuseks. Esimene kirjeldatud operon oli soolekepikese E. coli lac-operon, mis sisaldab laktoosi lagundamiseks vajalike ensüümide geene. Need geenid avalduvad ainult siis, kui keskkonnas esineb laktoosi. Seda operoni uurides avastati ka kataboliitse repressiooni nähtus. 1965. aastal said François Jacob, André Michel Lwoff ja Jacques Monod Nobeli auhinna füsioloogia ja meditsiini alal operoni ja viiruste sünteesiga seotud avastuste eest.
Ülevaade
Operone esineb peamiselt prokarüootides, kuid samuti mõnedes eukarüootides, kaasa arvatud varbussis C. elegans ja harilikus äädikakärbses Drosophila melanogaster. Erinevates eukarüootides, ka keelikloomades, leitud operonides esineb tihti rRNA-d kodeerivaid geene. Operon koosneb mitmetest ühise promootori kontrolli alla kuuluvatest struktuurgeenidest, mida reguleerib ühine operaator. Operon on defineeritud kui kõrvuti asetsevate struktuurgeenide kogum, mille juures peavad olemas olema ka regulatoorsed signaalid, mis mõjutavad struktuurgeenide transkriptsiooni. Ühe operoni regulaatorite hulka kuuluvad repressorid, korepressorid, ja aktivaatorid, mida ei pea tingimata kodeerima antud operon. Regulaatorite, promootori, operaatori ja strukturaalse DNA järjestuse asukoht ning seisund võivad määrata ühiste mutatsioonide mõju. Operonid on seotud regulonide, stimulonide ja modulonidega. Kui operonid sisaldavad geene, mida reguleerib sama operaator, siis regulonid sisaldavad geene, mis alluvad samale reguleerivale valgule ja stimulonid geene, mis alluvad ühisele raku stiimulile. Mõiste "operon" väljapakkujate arvates tähendab see opereerimist ehk töötamist või toimimist.
Transkriptsiooniühik
Operonis võib olla üks või mitu struktuurgeeni, mis üldiselt transkribeeritakse ühise polütsistroonse mRNAna (üks mRNA molekul, mis kodeerib rohkem kui ühte valku). Kuigi operoni definitsioon ei nõua mRNA polütsistroonsust, siis enamjaolt toimivad operonid siiski sellise süsteemi järgi. Struktuurgeenide ees asub promootorjärjestus, millele saab kinnituda RNA polümeraas, et alustada transkriptsiooni. Promootori läheduses paikneb operaator, mis võib sisaldada ka regulatoorseid geene nagu repressorgeenid. Need kodeerivad operaatori külge kinnituvaid valke ja takistavad sellega transkriptsiooni. Regulatoorsed geenid võivad olla osa operonist endast, kuid võivad asuda ka mujal genoomis. Repressormolekulid jõuavad ka sel juhul operonini, ning blokeerivad struktuurgeenide transkriptsiooni.
Struktuur
Operoni üldine struktuur:
Regulatsioon
Operaatori kontroll on geeni regulatsiooni tüüp, mis võimaldab mitmete geenide ekspressiooni reguleerida sõltuvalt keskkonnatingimustest. Operoni regulatsioon võib olla kas negatiivne või positiivne, olenevalt sellest, kas toimub geenide indutseerimine või represseerimine. Negatiivse kontrolli korral seostub repressor operaatorile, et takistada transkriptsiooni.
Negatiivselt indutseeritavate operonide korral on repressorvalk tavaliselt seondunud operaatorile, mis takistab operoni geenide transkriptsiooni. Indutseeriva molekuli juuresolu korral seondub see repressoriga, muutes selle konformatsiooni nii, et valk ei saaks operaatorile seonduda. See võimaldab operonis olevate geenide ekspressiooni.
Negatiivselt represseeritavate operonide korral toimub tavaolukorras operoni geenide transkriptsioon. Regulatoorsed geenid toodavad repressorvalke, kuid need ei ole oma tavalises konformatsioonis võimelised operaatoriga seonduma. Seondades korepressoreid, tekitavad valgud konformatsioonimuutuse aktiivsaidis – repressorvalk seondub operaatorile ja takistab transkriptsiooni.
Operonid saavad olla ka positiivse kontrolli all. Positiivse kontrolli puhul stimuleerib aktivaatorvalk transkriptsiooni DNAga seondudes (tavaliselt mujale kui operaatoripiirkonda).
EMK
EMK on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Operon
Regulatsioon
Positiivselt indutseeritavate operonide puhul ei ole aktivaatorvalk tavatingimustes võimeline seonduma vastava DNAga. Kui indutseerija on seotud aktivaatorvalguga, muutub aktivaatori konformatsioon nii, et see saab seonduda DNAga ja aktiveerida transkriptsiooni.
Positiivselt represseeritavate operonide korral on aktivaator tavatingimustes vastava DNA lõiguga seotud. Kui inhibiitor seondub aktivaatoriga, ei saa aktivaator enam DNAga seonduda. See peatab aktivatsiooni ja seega ka transkriptsiooni operonilt.
Kärbis
Kärbised paigaldati kas üksikuna või ridade kaupa. Viimasel juhul nimetati püsttoestiku rida, kus kärbised olid omavahel lattidega ühendatud, sardiks. Tapitud pulgad (pikkus kuni 35 cm) paigaldati tugipuusse ristuvatena, mitmes kõrguses. Kärbised löödi maa sisse ca poole meetri sügavuselt, et nad raskuse all viltu ei vajuks ning neile paigaldati kuivamiseks kooniliselt kuhjatud vilja, heina jne, mis kattis kärbise täielikult. Põhja-Eestis nimetati püramiidjalt paigaldatud vilja- või heinakuhilat samuti kärbiseks.
Eesti alal võeti 19. sajandi lõpul kärbiste asemel kasutusele teised puitkonstruktsioonid,
Operon
lac-operon
Mudelorganismi Escherichia coli lac-operon oli esimesena avastatud operon, selle põhjal saab kirjeldada tüüpilise operoni funktsioone. See koosneb kolmest järjestikusest struktuurgeenist, promootorist, terminaatorist ja operaatorist. lac-operoni reguleeritakse mitmete faktoritega, seal hulgas glükoosi ja laktoosi esinemisest keskkonnas. See on näide derepressioonist ehk negatiivselt indutseeritava operoni mudelist. [[Pilt:Lac Operon.svg|pisi|lac-operon 1: RNA polümeraas, 2: Repressor, 3: Promootor, 4: Operaator, 5: Laktoos, 6: lacZ, 7: lacY, 8: lacA. Üleval: See geen on tavaolukorras inaktiivne. Keskkonnas ei esine laktoosi, mis inhibeeriks repressorit. Repressor seondub operaatorile ja takistab RNA polümeraasi seostumist ning laktaasi tootmist.
All: Geen on aktiivne. Laktoos inhibeerib repressorit ning laseb RNA polümeraasil seonduda promooterile. Laktaasi sünteesivaid geene ekspresseeritakse. Mingiks hetkeks lagundab laktaas kogu keskkonnas esineva laktoosi ning repressor saab jälle seonduda operaatoriga – laktaasi tootmine lõpetatakse.]]
Éloyse Lesueur-Aymonin
Éloyse Lesueur-Aymonin (sündinud 15. juulil 1988 Créteilis) on Prantsusmaa kaugushüppaja.
Ta alustas sportlasteed mitmevõistlejana, kuid keskendus juunioride klassis võisteldes kaugushüppele. Ta võitis 2005. aasta noorte maailmameistrivõistlustel Marrakechis kaugushüppes hõbemedali. 2007. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel Hengelos sai ta tulemusega 6.34 teise koha. 2009. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Kaunases sai ta pronksmedali tulemusega 6.72.
2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis võitis ta tulemusega 6.81 kuldmedali. Londoni olümpiamängudel hüppas ta finaalis 6.67 ja sai algselt 8. koha. Pärast kolme konkurendi positiivseid dopinguproove tõusis ta viiendaks.
2013. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Göteborgis oli ta Darja Klišina järel teine.
Lesueur-Aymoninile kuulub Prantsusmaa siserekord kaugushüppes 6.90, mis on hüpatud 2013. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Göteborgis. Tema isiklik rekord välitingimustes on 6.92, mis on hüpatud 2014. aastal Pariisis.
NGC 3132
NGC 3132 (ka Caldwell 74 ja Lõunaringi udu) on hele ja laialdaselt uuritud planetaarudu, mis asub Purjede tähtkujus. See asub Maast umbes 2500 valgusaasta kaugusel.
NGC 3132 oli üks viiest taevakehast, mida vaatles oma esimeste fotode jaoks James Webbi kosmoseteleskoop. Planetaarudust tehtud pildid olid kosmoseteleskoobi ühed esimesed ametlikud teadusfotod ning need avaldati 11. juulil 2022.
Käristi
pisi|Käristi, mida [[II maailmasõda|II maailmasõja ajal kasutati gaasirünnakust teadaandmisel]] Käristi (ka kärr) on valju heli tekitav riist, mille põhiosad on puuraam, hambuline võll ja vastu võlli käiv tugev laast ehk keel.
Eesti talurahvas kasutas käristit nt karjatamisel ja ajujahil huntide hirmutamiseks.
Napa maakond
Napa maakond on maakond Ameerika Ühendriikides California osariigis.
Maakonna halduskeskus on Napa.
Maakonna pindala on 2041,6 km². Hinnanguline elanike arv 2011. aastal oli 138 088.
Maakonna suurim järv on Berryessa järv.
Tšiili 2022. aasta taliolümpiamängudel
Tšiili osales 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis 4 sportlasega, kes võistlesid 3 spordialal.
Martín López-Zubero
Martín López-Zubero Purcell (sündinud 23. aprillil 1969 Jacksonville'is Florida osariigis), tuntud ka kui Martin Zubero, on endine ujuja ja olümpiavõitja.
López-Zubero on sündinud Ameerika Ühendriikides, kuid rahvusvahelistel võistlustel esindanud Hispaaniat. Tal on nii Hispaania kui ka Ameerika kodakondsus.
López-Zubero õppis Jacksonville'i ettevalmistavas Bollesi koolis ja treenis treeneri Gregg Troy juhendamisel Bolles Bulldogsi keskkooli ujumismeeskonna juures. Ta lõpetas Bollesi kooli 1987. aastal.
López-Zubero võistles kolmedel suveolümpiamängudel: 1988., 1992. ja 1996. aastal. Ta oli 1988. aasta suveolümpiamängudel Koreas Seoulis 200 meetri seliliujumises üheteistkümnes. 1992. aasta suveolümpiamängudel Hispaanias Barcelonas võitis ta 200 meetri seliliujumises kuldmedali, oli neljas 100 meetri seliliujumises ja seitsmes 100 meetri liblikujumises. Veel neli aastat edasi oli López-Zubero 100 meetri seliliujumises neljas ja 200 meetri seliliujumises kuues 1996. aasta suveolümpiamängudel USA Georgia osariigis Atlantas.
López-Zubero tuli maailmameistriks 200 meetri seliliujumises 1991. aasta maailmameistrivõistlustel Perthis Lääne-Austraalias ja 100 meetri seliliujumises 1994. aasta meistrivõistlustel Roomas Itaalias. Ta sai ka 100 meetri seliliujumises kolmanda koha 1991. aastal ja oli teine ​​200 meetri seliliujumises 1994. aastal. López-Zubero on viiekordne Euroopa meister, võites 100 meetri seliliujumise 1989. aastal Bonnis, 1991. aastal Ateenas, 1993. aastal Sheffieldis ja 1997. aastal Sevillas, võitis 200 meetri seliliujumise 1991. aastal ja saavutas samal distantsil teise koha 1993. aastal. Ta võitis ka 100 ja 200 meetri seliliujumise 1990. ja 1994. aasta Hea Tahte mängudel.
López-Zubero on lõpetanud Florida ülikooli tervise ja inimese jõudluse kolledži (University of Florida College of Health and Human Performance) rekreatsiooni bakalaureuse kraadi 1998. aastal. Ta oli Bollesi kooli ujumistreeneri abitreener ja teda austati kui kindla vanuseklassi Florida aasta treenerit" (Florida Age Group Coach of the Yea) aastatel 1998, 1999 ja 2002. Lopez-Zubero nimi kanti Florida ülikooli sportlaste kuulsuste halli (University of Florida Athletic Hall of Fame) "Gator Suureks" 2001. aastal, ja rahvusvahelisse ujumise kuulsuste halli 2004. aastal. López-Zubero on nüüd Florida Jacksonville'i piiskopikooli ujumisdirektor.
López-Zubero on abielus ning tal on poeg ja tütar.
Käämer
Käämer (saarte, lääne ja keskmurdes möll) on endisaegne kaha- ehk lusikapuur, mida kasutati vankrirattale rummuaukude tegemisel.
Kalli Ristija Johannese kogudus
Kalli Ristija Johannese kogudus oli õigeusu kogudus tänases Pärnu maakonnas Koonga vallas Kalli külas aastatel 1848–.
Punane pilvik
Punane pilvik ehk tume pilvik (Russula atropurpurea) on pilvikuliste sugukonda pilviku perekonda kuuluv söögiseen.
Kalli Ristija Johannese kogudus
Koguduse ajaloost
Pärnumaal siirdus aastatel 1845–1848 õigeusku 25–30% eestlastest. Mihkli kihelkonnas ei olnud usuvahetus kuigi aktiivne. Aastatel 1847–1849 salviti õigeusku Mihkli kihelkonna 964 eestlasest luterlast. Kalli õigeusu kogudus loodi 1848. aastal. Pihkva piiskopkonna Riia vikaarpiiskop Filaret I pühitses 16. oktoobril 1849 koguduse esimeseks preestriks Pihkva Vaimuliku Seminari kasvandiku Mihhail Vassiljevi. Kuni uue kiriku valmimiseni 1866. aastal peeti teenistusi Kodasmaa karjamõisa küünis. Kalli õigeusu kogudusel oli annetajaliikmeid 1865. aastal 1161 ja 1935. aastal 915. Nõukogude ajal kogudust ei suletud. Vähese liikmete arvuga kogudus suleti koguduse juhatuse palvel 1986. aastal. Kalli Ristija Johannese kogudust ei ole taastatud ja varemeis kirik asub Kalli külas Pärnumaal.
Punane pilvik
Kübar on purpurpunane, keskelt tumenev.
Kalli Ristija Johannese kogudus
Kalli Ristija Johannese kirik
Kalli Ristija Johannese kirik ehitati aastatel 1865–1866 tüüpprojekti järgi. Tänapäevaks peaaegu hävinud kirik ehitati Kalli kroonumõisalt saadud maale ning pühitseti Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamini poolt 1866. aastal Ristija Johannese auks.
Koguduse koolid
Usuvahetusliikumise algjärgus 25. aprillil 1845 andis Vene keiser välja määruse (ukaasi), mis nägi ette õigeusu kirikute juures kihelkonnakoolide loomist. Kalli koguduse õigeusu kihelkonnakool avati 1850. aastal. Lisaks oli kogudusel kuus abikooli. Need koolid töötasid kuni sulgemiseni 1918. aastal.
Punane pilvik
Punane pilvik esineb ka Eestis.
Burera
Burera (ka Bulera) on järv Rwanda Põhjaprovintsis Burera ringkonnas.
Lotošino rajoon
Lotošino rajoon (vene keeles Лотошинский район) oli 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti lääneosas. Rajooni keskus oli Lotošino alev.
Burera
Burera järv on sopiline ja käänulise rannajoonega. Järves on mitu saart. Järve kagukaldal asub Cyeru.
Lotošino rajoon
Rajoon piirnes põhjas ja läänes Tveri oblastiga, kirdes Klini rajooniga, idas ja kagus Volokolamski rajooniga ning lõunas Šahhovskaja linnaringkonnaga.
Burera
Järvele on rajatud Ntaruka hüdroelektrijaam.
Lotošino rajoon
Rajooni pindala oli 979,57 km². Elanike arv oli 2012. aastal 17 672, 2009. aastal 17 477 ja 2002. aastal 18 337.
Burera
Burera järvest püütakse kala.
Lotošino rajoon
Lotošino rajoonis oli 269 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Lotošino alevi) ja kahe külaasunduse koosseisu.
Burera
Burerast vahetult edelas asub Ruhongo järv. Järvi eraldab vaid umbes kilomeetri laiune maariba.
Lotošino rajoon
Rajooni tähtsamad jõed olid Šoša, Lama ja Lob.
Jaanituli
pisi|Jaanituli [[Järvamaal Kirnas]]
Tähendus
Tuletegemise rituaalil oli algselt tõrjemaagia tähendus, hiljem seostati seda suve vastuvõtuga. Suve tuleku tähistamine on iidne komme, mis ajapikku on üle kandunud ajaliselt lähematele kirikukalendri pühaku nimedega tähtpäevadele.
Eesti alal on peamiseks tuletegemise päevaks jaanipäev, kuid tuld on tehtud ka suvisel peetripäeval (29. juunil) ja heinamaarjapäeval (2. juulil). Setud tähistavad peetripäeval kevade lõppu ja suve saabumist tänapäevalgi ning nende piitretuli (piitrepino) ei erine oluliselt jaanitulest.
Tuletegemine
Tule tegemiseks valiti kõrgem koht, oma pere jaanituli tehti ka lihtsalt maapinnale. Tulematerjali korjasid külanoored enamasti ühiselt, selleks oli peamiselt metsakuiv puit, mis kuhjati lõkkeasemele. Oluline oli, et jaanituli oleks kaugele nähtav. Rahvarohkel jaanitulel seati ridva otsa veel teinegi tuli, mis pidi pilku püüdma ning paistma võimalikult kaugele. Suure tule tegemine oli omamoodi auasi, et rahvast kokku meelitada. Kõrgel tulel oli muidki taotlusi: Rannaaladel oli kombeks süüdata vana paat, mis oli kasutamiskõlbmatu. Lääne-Eestis ja saartel oli nõue, et tulija peab oma tulematerjali kaasa tooma, kasvõi ühe oksarao.
Muhus ja Saaremaal tehti leedotuld. Meespere raius tulematerjaliks kadakaid ja paigutas selle kõrge kuhjana ümber kasvava puu, mille oksad laasiti, kuid latv jäeti alles. Kui kuhja keskele seati aga kõrge latt, kinnitati selle külge täiendavalt haljaid oksi. Sellise tulega taodeldi looduse elujõu ülekandumist inimestesse ja kariloomadesse ning halva ja kurja eemaletõrjumist.
Jaanilõkke kõrval on läbi sajandite tantsitud ja lauldud, kohale kutsuti pillimehi. Jaanitule juurde kuulusid kiikumine ja muusika. Kui polnud pillimehi, siis mängiti ringmängulaule või lauldi niisama. Lisaks korraldati noorte meeste osavuse proovimiseks maadlemist, sõrme-, kaika- ning köievedu jms. Tule ääres maitsti pühadetoitu ja joodi jaaniõlut või kalja. Hilisemal ajal hakati jaaniõhtutel seltside eestvõttel eeskavana esitama näidendeid.
Uskumused
Lõuna-Eestis seostati tulelkäimist suuresti karjaõnnega. Mõnes kohas arvati, et kui kari ajada läbi jaanitulesuitsu, siis tõrjutakse nõidus ja kurja silma mõju. Varasematest aegadest, kui jaanitulel veel ohverdati, on pärit uskumus, et tuli hoiab eemale õnnetused, nõiduse, halva ilma mõju jms.
Setud ennustasid tule kaudu lina saaki, tulest süüdatud oks tõsteti kõrgele ning jälgiti selle põlemist. Ühtlase põlemise korral oli loota head linakasvu. Poolenisti põlenud jaanituletukke toodi koju ja maeti peenrasse, et head kapsad kasvaksid.
Levinud oli üle tule hüppamine, sest usuti tule ja suitsu puhastavasse toimesse:
In spe (Pärt)
"In spe" on eesti helilooja Arvo Pärdi 2010. aastal loodud teos. Selle pikkus on 9 minutit. Teose kandis esimest korda ette BBC Walesi Rahvusorkester (dirigent Tõnu Kaljuste) 9. septembril 2010 Suurbritannias Walesi Millennium Centre ' is.
Juuru palvemaja
Juuru palvemaja on EEVK palvemaja Rapla maakonnas Juuru vallas Juuru alevikus.
Juuru kihelkonda rajati esimene palvemaja Herrnhuti arhiivi andmetel juba 1792. aastal. Siiani säilinud palvemaja ehitati 1814. aastal Juuru mõisniku kingitud maale ja kohalike inimeste annetustega. Kihelkonnas on olnud veel palvemajad Helda, Lõiuse ja Kädva külas. 1948. aastal Juuru palvemaja riigistati ja anti Rapla rajooni tööstuskombinaadile ning kasutati järgnevalt tööstushoonena (villavabrik, ladu jne). Eesti taasiseseisvumise järel hoone tagastati EEVK-le. 2014. aastal müüdi hoone erakätesse.
Kaeravälja tänav
Kaeravälja tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Haabersti asumis.
Kaeravälja tänav sai nime 30. detsembril 1997. Tänava nimi on seotud omaaegse Haabersti mõisa kaerakasvatusega.
Kaeravälja tänav algab Rannamõisa teelt ja kulgeb põhjakaarde Haabersti metsa suunas.
Alfred Molina
pisi|Alfred Molina (2009) Alfred Molina (sünninimi Alfredo Molina; sündinud 24. mail 1953 Paddingtonis Londonis) on Suurbritannia näitleja.
Ta mängis seriaalis "Seaduse nimel" Ricardo Moralest ja seriaalis "Esmaspäeva hommikud" doktor Harding Hootenit.
Filmis "Da Vinci kood" mängis ta piiskop Aringarosat. Ta on mänginud ka filmides "Võluri õpipoiss", "Haridus", "Indiana Jones kadunud laeka jälil" ja "Petturid".
Kreeka tuli
Nimi
Seda mõistatuslikku relva kutsutakse tänapäevalgi Kreeka tuleks, kuid see nimetus on mõneti eksitav. See pärineb keskaja ristirüütlitelt, kes nimetasid Konstantinoopoli ortodoksseid kristlasi kreeklasteks. Bütsantslased ise ütlesid oma superrelva kohta tehistuli või kleeptuli. Relv tekitas hirmu, sest põlev vedelik kleepus kõige külge ning seda ei saanud kustutada.
Ajalugu
Kaheksa aastat pärast prohvet Muhamedi surma olid islamiusulised vallutusretkel, mille sarnast polnud maailma ajaloos varem nähtud.
Munk Theophanese järgi oli Kreeka tule retsept jõudnud pealinna umbes 670. aastal koos Süüria arhitekti Kallinikosega. Kui islamiusulised 7. sajandil Süüria vallutasid, siis põgenes Kallinikos Konstantinoopolisse. Kristlasest süürlasel oli kaasas kleepuva ja põleva ning kustutamatu vedeliku valmistamise õpetus. "Kallinikos, Heliopolisest pärit leidur, põgenes bütsantslaste juurde. Ta oli välja mõelnud meretule, mis süütas araablaste laevad ja põletas need koos kõigiga, kes olid nende pardal," selgitab Theophanes "Kroonikas". Üks tunnistus Kreeka tule kohta pärineb Bütsantsi õpetlaselt Marcus Graecuselt, kes kirjeldas 12. sajandil tuld kui tumedat, väga hästi põlevat vedelikku, mis oli õliga segatud.
Maailma hoiti teadmatuses, kuid Bütsantsi riigis töötasid asjassepühendatud lakkamatult relva tõhustamise kallal. Kui Kreeka tule algne retsept 670. aastal Konstantinoopolisse jõudis, lisasid keiser Konstantinose relvameistrid sellele Kaukaasiast toodud toornaftat, mida kirjalikud allikad nimetavadki naftaks, kuid millele mõne ajaloolase arvates lisati ka vaiku, et teha vedelik paksemaks ja kleepuvamaks.
Kui moslemite sõjalaevastik 674. aastal Bosporuse väina ilmus, olid bütsantslased valmis oma uut relva esimest korda lahingus proovima. Tollal oli tehnika lihtne: väikestelt ja kiiretelt galeeridelt - dromoonidelt - paisati vedelik vaenlase laevadele ja seejärel süütasid Bütsantsi vibukütid selle tulenooltega.
Ükskõik mismoodi Kreeka tuli süüdati, selle mõju äratas igal juhul õudust ja tekitas hirmu. "Vaenlane värises hirmust," ütleb Theophanes ning 10. sajandi kristlasest kroonik Agapios kirjeldab, et "araablaste laevastik põles täiesti ära. Bütsantslasi õnnistati suure võiduga. Nad kasutasid esimesena Kreeka tuld ja nad kasutasid seda seejärel sageli".
717. aasta septembris saabus nende hiiglaslik sõjalaevastik Bosporuse väina kaudu Bütsantsi riigi pealinna Konstantinoopoli juurde. Laevadel seisid tuhanded oma võidus juba ette veendunud sõjamehed. Linna vallutamine avanuks neile tee Euroopasse, mis tuli islami sõjalippude all pöörata prohvet Muhamedi õpetusse. Konstantinoopolit kaitsesid tõsised müürid ja sadamasse sissesõitu takistas 750 meetri pikkune raudkett. Üllatunult vaatasid moslemitest sõjamehed pealt, kuidas bütsantslased langetasid keti vette, nii et laevastik saaks takistamatult sadamasse sisse sõita ja võiks linna vallutada. Enne kui moslemid jõudsid mõtte teoks teha, väljus Konstantinoopoli sadamast palju dromoone ning sõitis otse moslemite laevastiku poole.
Bütsantslased sõudsid jõuliselt ja nende väikesed alused jõudsid kiiresti peaaegu moslemite laevade külje alla. Enne kui moslemid jõudsid reageerida, kõlas otsekui äikesekõmin või möire ja väikestest galeeridest purskusid välja tulejoad. Bütsantsi dromoonide vööris oli ramm ja omalaadne tuletoru või leegiheitja, mis sihtis moslemite puidust laevu. Kui sealt väljapaisatud tulejuga laeva tabas, siis levis tuli köisi ja purjesid pidi kiiresti tekile ning süütas ka sõjameeste riided.
"Laevadest said leegitsevad vrakid. Mõni üleni tules alus põrutas vastu sadamamüüre, teised vajusid lihtsalt põhja," kirjeldab juhtunut Bütsantsi munk Theophanes sadakond aastat hiljem kirja pandud teoses "Kroonika".
Moslemid üritasid oma põlevaid kaaslasi päästa, visates nelle peale vett, kuid see pani tule veel eredamini leegitsema. Paljud sõjamehed hüppasid valust karjudes Bosporusse ja peagi võis väinas näha ulpimas söestunud laipu. Esimese rünnaku järel langetati pikk kett uuesti, kuid moslemitel oli kristlaste suurima linna vallutamise isu kadunud. Nad olid kindlad, et tegemist on järjekordse lõksuga. Moslemite järelejäänud sõjalaevad pöörasid otsa ringi ning kadusid. Taas oli Konstantinoopol löönud sissetungijad tagasi tänu oma ülivõimsale relvale - Kreeka tulele. Kreeka tuld kartsid kõik ja see kaitses Konstantinoopolit peaaegu 500 aastat.
Toru suudme ette paigutatud tõrvik süütas vedeliku juba siis, kui see torust välja purskus. Keisri sõnul olevat vedeliku süttimine toimunud "kõmina ja tohutu suitsu saatel" ning seejärel lendas see pika tulejoana vastase poole. Selline vaatepilt ja ka sellega kaasnenud heli pidid tekitama õudu ja hirmu. Relval oli niisiis ka tugev psühholoogiline mõju. Hirmutamisele aitasid kaasa ka torude suud, mis olid kujundatud näiteks lahtise suuga lõvideks või muudeks tuld sülgavate koletiste peadeks. Nii kirjutas Bütsantsi printsess Anna Komnene 1148. aasta kroonikas "Alexiade".
Relval oli mõistagi ka puuduseid. Kuna vedelik oli ülimalt tuleohtlik, ei saanud seda puidust laevadel varuks hoida ning seda sai kasutada ainult väikesteks kiirrünnakuteks vaenlase laevadele. Relva pruugiti harva maismaal, kuna seda oli keeruline transportida.
"Sagedase jõuga võimu võtmise tõttu ei hoolitsetud impeeriumi ja linna eest," kaebles Konstantinoopoli peapiiskop Nikephoros kroonikas "Chronographikon", mis pärineb umbes 870. aastast.