cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rahvusvaheline Raudteede Liit
Organisatsiooni peakorteri aadress on 16, rue Jean Rey - F-75015 PARIS.
Vanutamine
Vanutamisel kasutati vee lisandina seepi ja leelist, vahel lisati ka liha soolvett. Enamasti kasutati vanutusrulli, kuid seebitatud kangast nühiti ka erinevatel aluspindadel: nööridega mähitud laual, kummulikeeratud tünni või tõrre põhjal, ukse peal, linalõuguti vahel, vankriredelite vahel jne. Saartel tambiti villaseid kangaid puulasnadega suure tõrre sees. Vanutatud kangas loputati ja mähiti ümber puukaika, seejärel keerati linase riide sisse ning pandi mõneks tunniks ahju kuivama.
Vanutamisel töötas tavaliselt kuus inimest. Tööd tehti peamiselt saunas või saunakojas kevadtalvel, kui ilmad juba soojenesid. 19. sajandi lõpul hakati veskites kasutama mehaanilisi vanutusrulle.
Victor de Persigny
Jean-Gilbert Victor Fialin, Persigny hertsog (11. jaanuar 1808 Saint-Germain-Lespinasse – 12. jaanuar 1872 Nice) oli Prantsusmaa poliitik.
Ta liitus Napoleon III-ga ja osales 1836. ja 1840. aasta mässudes. Aastail 1852–1854 ja 1860–1863 oli ta siseminister, aastail 1854–1860 Prantsusmaa suursaadik Londonis.
Napoleon III on tema kohta öelnud: "Kuidas võikski oodata, et keisririik funktsioneerib ladusalt? Keisrinna on legitimist, Morny on orleanist, minu nõbu Napoleon on vabariiklane, mind ennast tembeldatakse sotsialistiks, üksnes Persigny on bonapartist, aga tema on peast segi."
Nikolai Ostrovski
pisi|Nikolai Ostrovski Nikolai Ostrovski (vene keeles Николай Алексеевич Островский; 29. september (vkj 16. september)1904 Vilija, Volõõnia kubermang (tänapäeval Rivne oblast, Ukraina) – 22. detsember 1936 Moskva) oli vene kirjanik.
Nikolai Ostrovski sündis Volõõnia kubermangus allohvitseri ja ametniku Aleksei Ostrovski (1854–1936) perekonnas. 1914. aastal kolis Ostrovskite perekond Šepetivkasse. Juba 1916. aastal pidi Nikolai Ostrovski tööle minema. Ta töötas raudteejaama restorani köögis, laotöölisena ja katlakütja abina. Töö kõrvalt õppis ta ka koolis.
20. juulil 1919 astus Nikolai Ostrovski komsomoli. 1919. aasta augustis läks ta vabatahtlikuna rindele ja võttis Punaarmee koosseisus osa Venemaa kodusõjast. 1920. aasta augustis sai ta Lvivi lähedal selga raskelt haavata ja demobiliseeriti. Osales 1920–1921 eriüksuste koosseisus vastupanuliikumise mahasurumisel.
1921. aastal töötas ta Kiievis elektrimontööri abina ja oli ühtlasi käitise komsomolisekretär. 1922. aastal osales ta Kiievis raudteeharu ehitusel ja külmetus. Varsti pärast seda haigestus ta tüüfusse. Paranemise järel määrati ta Vsevobutši komissariks Poola piiri äärde Berezdivisse. Hiljem oli Ostrovski komsomolitööl Berezdivis, Izjaslavis ja Šepetivkas. 1924. aastal astus ta Venemaa Kommunistlikku (bolševike) Parteisse.
1927. aasta sügisel hakkas Ostrovski kirjutama autobiograafilist romaani "Повесть о "котовцах"" ("Jutustus "kotovskilastest""), kuid selle käsikiri läks pool aastat hiljem postis kaduma. 1929. aasta augustis kaotas ta nägemise ja jäi pimedaks. 1930. aasta lõpul hakkas ta kirjutama autobiograafilist romaani "Kuidas karastus teras" ("Как закалялась сталь"). 1932. aasta aprillis hakkas ajakiri Molodaja Gvardija avaldama romaani järjejutuna. Romaani esimene osa ilmus 1932. aasta lõpul ja teine osa 1934. aastal. 1935. aastal autasustati teda teose eest Lenini ordeniga. Romaani töödeldud variandist sai Nõukogude kirjanduse tähtsamaid propagandateoseid. Eestikeelses tõlkes on "Kuidas karastus teras" ilmunud 1940., 1941., 1945., 1947., 1952., 1961., 1966., 1973. ja 1984. aastal.
1936. aastal hakkas Nikolai Ostrovski kirjutama romaani "Tormi sünnitatud" ("Рождённые бурей"), mis käsitles revolutsioonilisi sündmusi ja kodusõda Lääne-Ukrainas. Romaan jäi lõpetamata, kuid ilmus juba samal 1936. aastal. Romaani eestikeelne tõlge on ilmunud 1941., 1951., 1954. ja 1968. aastal.
Albersdorf-Prebuch
Albersdorf-Prebuch on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Weizi ringkonnas.
pisi|tühi|Prebuchi tuletõrjejaam
Eero Mäntyranta
Aastatel 1964 ja 1966 valiti ta Soome aasta sportlaseks.
Carlo Rossi
pisi|Carlo Rossi Carlo Rossi (18. detsember 1775 – 18. aprill 1849) oli itaalia päritolu Venemaa arhitekt.
1802–1803 õppis ta Itaalias, 1804 määrati Peterburi klaasi- ja portselanitehaste kunstnikuks. Aastast 1809 töötas ta Moskvas ja Tveris ning 1815 Peterburis.
McDowelli maakond
thumb|McDowelli maakonna kohtumaja Welchis
Carlo Rossi
Rossi projekteeritud ja loodud on mitmed uhked hooneansamblid: Aleksander I emale pühendatud Jelagini palee ja park (1818–1822) samanimelisel saarel, Peterburi kesklinnas asuvad Peastaabi hoone (1819–1829), Mihhaili loss (1819–1825, nüüdne Vene Muuseum), Aleksandra teater (1828–1832), Senati ja Sinodi hoone. Samuti pärinevad temalt mitmed linnaehituslikud ideed, tervete väljaku- ja tänavaansamblite planeeringud, näiteks nüüdse Rossi tänava hoonestus (1828–1832).
McDowelli maakond
McDowelli maakond (ingl McDowell County) on maakond USA-s Lääne-Virginia osariigis.
Carlo Rossi
Rossi töödele on iseloomulik suured mastaabid, paatoslikkus, mille puhul kompositsioon mõjub kohati ebaselge ja liigsete detailidega koormatuna. Sellele vaatamata loetakse teda vene kõrgklassitsismi tähtsaimaks esindajaks.
McDowelli maakond
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Welch.
Maakonna pindala on 1386 km², millest 3 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 22 113. Aastal 2000 oli elanike arv 27 329.
Ajalugu
McDowelli maakond moodustati 28. veebruaril 1858 Tazewelli maakonna osast. Maakond on saanud nime Virginia kuberneri James McDowelli järgi.
1970. aastate energiakriisi ajal oli veel lootust, et maakonna kivisöetööstus saab jälle jalad alla, kuid järgneval kümnendil see lootus haihtus Apalatši ametiühingutesse kuuluvate kivisöekaevurite streikide tõttu. Samuti sai lääneosariikide peamiselt ühingutevaba kivisöetööstus suureks konkurendiks. Maakonna kivisöetööstusele andis uue hoobi USA terasetööstuse – ühe suurima kivisöetööstuse kliendi – allakäik, kui välismaised terasetööstused hakkasid tootma odavamat, kvaliteetsemat terast.
1980ndatel kaotas Kesk-Apalatši regioon üle 70 000 töökoha kivisöetööstuses – vahemikus 1981–1992 vähenes USA Energeetikaministeeriumi ja söekaevurite ametiühingu andmetel Lääne-Virginias kivisöetööstuses töökohtade arv 53%. Mitte ühtegi teist Apalatši maakonda ei mõjutanud kivisöetööstuse allakäik nii rängalt ja 1980. aasta rahvaloenduse järgi oli maakonna suhteline vaesus ligi 23,5%.
1990. aastaks oli suhteline vaesus kasvanud 37,7%-ni, mis oli Lääne-Virginia suurim. Pooled lastest kasvasid üles allpool vaesuspiiri elavates peredes, võrreldes 31,2%-ga 1980. aastal. Suurimaks kaotuseks oli USA Terasekorporatsioonile (United States Steel) kuuluvate kaevanduste sulgemine, millega kaotati ligi 1200 töökohta. See mõjus maakonnale laastavalt – maakonna sissetulek inimese kohta kukkus aastaga 66%. Isegi maakonna jõukaimates kohtades langesid kinnisvarahinnad eriti madalale. Inimesed, kes tahtsid maakonnast ära kolida, olid oma omakapitali kaotanud ning olid sunnitud majad koos hüpoteekidega lihtsalt maha jätma. 1999. aastal maksis maakonnas kolmetoaline maja kõigest 12 000 dollarit.
Maakonna majandust mõjutas raskelt ka marihuaana kasvatamine, narkoäri, pettused, süütamised. Lisaks suurenes maakonnas koduvägivalla, enesetappude ja Oxycontini narkootikumi tarvitamise tase.
Aastatel 2001–2002 tabasid maakonna mitmeid väikelinnu rasked üleujutused, mõnes kohas sadas 12 tunni jooksul 25 cm vihma. Paljud linnad hävisid veevoolus, üle 40 inimese suri või kuulutati surnuks pärast seda, kui nad olid vähemalt ühe aasta kadunud olnud.
2010. aastal oli maakonnas keskmine sissetulek leibkonna kohta 22 154 dollarit ning ühe inimese kohta 12 955 dollarit. 27,5% peredest ja 32,6% maakonna elanikest elas allpool vaesuspiiri, sealhulgas 44,3% alla 18-aastastest ja 20,1% üle 65-aastastest, mis on osariigis esikohal.
Lähiaja suurim tööandja maakonnas oli WalMart Big Fouri külas, mis aga 28. jaanuaril 2016 suleti lõplikult. Arvati, et selle tõttu jäi töötuks 140 inimest.
Maakonna keskmine eluiga on riigi 3143 maakonna seas kõige madalam – meestel 63,3 aastat ja naistel 71,5 aastat, riiklik keskmine oli 2013. aastal vastavalt 76,5 ja 81,2 aastat. Kui ajavahemikus 1985–2013 kasvas USA keskmine eluiga meestel 5,5 ja naistel 3,1 aastat, siis McDowelli maakonnas see hoopis vähenes vastavalt 2,1 ja 3,1 aasta võrra. Põhjusteks olid peamiselt suur suitsetamise ja ülekaalulisuse tase ning madal füüsiline aktiivsus, lisaks opioidiepideemia – 2015. aastal oli maakonnas opioidisuremus maakondade suurim: 141 surma 100 000 inimese kohta, mis oli ligi kümnekordne riigi keskmine (14,7 surma 100 000 inimese kohta).
Maakonnas domineeris varem Demokraatlik Partei: 1988. aastal võitis valimised Michael Dukakis 74,2% häältega, ka Bill Clinton saavutas nii 1992. kui ka 1996. aasta valimistel vastavalt 71,8% ja 73% häältest. 2008. aasta valimised võitis Obama 53,34% häältega, kuid 2012. aastal võitis Romney 64% häältega. 2016. aasta presidendivalimistel võitis Donald Trump McDowelli maakonnas rekordilised 91,5% häältest Vabariikliku partei eelvalimistel, mis oli riigi kõrgeim. Nimelt oli Trump lubanud kivisöekaevandused uuesti avada, samal ajal kui Hillary Clinton olevat varem lubanud kaevandused sulgeda. Põhivalimistel maakonnas võitis Trump ülekaalukalt 74,7% häältega.
Artjom Anissimov
Artjom Aleksejevitš Anissimov (vene keeles Артём Алексеевич Анисимов; sündinud 24. mail 1988 Jaroslavlis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib keskründajana KHL-i klubis Jaroslavli Lokomotiv.
NHL-i tööseisaku ajal hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta taas oma kunagise koduklubi Jaroslavli Lokomotivi ridades KHL-is. 2013. aastal liitus ta Columbus Blue Jacketsiga ning jäi sinna kolmeks hooajaks.
2015. aasta juulis sõlmis Anissimov viieaastase lepingu Chicago Blackhawksiga. Aastatel 2019–2021 mängis ta Ottawa Senatorsis.
2021. aasta oktoobris naasis Anissimov Jaroslavli Lokomotivi.
2014. aastal tuli ta Venemaa jäähokikoondisega maailmameistriks. Lisaks on ta võitnud maailmameistrivõistlustelt veel kaks hõbedat ja ühe pronksi. Ta kuulus Venemaa koondisse ka 2014. aasta taliolümpiamängudel.
Jason Martin
Tema maalid on sageli ühevärvilised või kolmemõõtmelised.
Carlo Rossi
Rossi on ka Eestimaaga seotud. Vanemas eas elas ta mõnda aega Tallinnas, sest ta abikaasa oli siitmailt pärit.
Haversi
1798 on esimest korda mainitud nime Hafreswed. Küla eestikeelne nimi on mugandus küla rootsikeelsest nimest Haversved. Viimane on moodustatud sõnadest havre (kaer), mis liitsõnades võib esineda kujul haver, ja sved (alemaa). Algselt on tegu olnud viljelusnimega. Paljud sved-lõpulised kohanimed viitavad viljeletud alepõllundusele. Mõned neist muutusid hiljem talunimedeks, Haversi kujunes aga külanimeks.
Leptotyphlopinae
Leptotyphlopinae on madude alamsugukond.
Klassifikatsioon
Alamsugukonda Leptotyphlopinae liigitatakse roomajate andmebaasis järgmised maoperekonnad :
Surnud 6. augustil
Siin loetletakse 6. augustil surnud tuntud isikuid.
NEO
NEO võib olla:
Neo võib olla:
Kyrie Irving
Kyrie Andrew Irving (sündinud 23. märtsil 1992 Melbourne'is, Austraalias) on USA elukutseline korvpallur, kes mängib 2019. aastast NBA klubis Brooklyn Nets.
NBA karjäär
2017. aasta suvel vahetati Irving Isaiah Thomase ja Jae Crowderi vastu Boston Celticsisse, kelle eest tõi ta kahe hooajaga keskmiselt 24,1 punkti, 4,4 lauapalli ja 6,1 tulemuslikku söötu mängus.
2019. aasta suvel siirdus Irving vabaagendina Brooklyn Netsi. 2019/20. hooajal õlavigastuse tõttu vaid 20 kohtumist kaasa teinud Irvingu arvele jäi keskmiselt 27,4 punkti, 5,2 lauapalli ja 6,4 resultatiivset söötu mängus.
Rahvuskoondis
Kyrie Irving tuli USA korvpallikoondisega 2014. aastal maailmameistriks ja 2016. aastal olümpiavõitjaks.
Isiklikku
Irving on intervjuus väitnud, et tema arvates on Maa lame. Hiljem on ta väitnud, et tegi nalja. Muuhulgas usub Irving vandenõuteooriaid, mille kohaselt korraldas John F. Kennedy mõrva USA Föderaalreserv ning Luure Keskagentuur üritas mõrvata Bob Marleyt.
Heikki Aaltoila
pisi|Heikki Aaltoila 1960. aastatel. Heikki Johannes Aaltoila (aastani 1934 Aalto; 11. detsember 1905 Hausjärvi – 11. jaanuar 1992 Helsingi) oli soome helilooja ja dirigent.
Kyrie Irving
Isiklikku
Kyrie Irving on vaktsineerimisvastane. Brooklyn Nets eemaldas ta oktoobris 2021 oma nimekirjast kuni ta end koroonaviiruse vastu vaktsineerida laseb.
Viljar Jõe
1953. aastast õppis ta Võru 1. 7-klassilises koolis. 1957. aastal alustas muusikaõpinguid Võru Lastemuusikakoolis, kus ta õppis klaverit ja oboed Hendrik Juurikase õpilasena. 1964. aastal lõpetas Võru 1. Keskkooli. Samast aastast alustas õpinguid Tallinna Muusikakoolis oboe erialal Hartvig Juksari klassis. Aastatel 1965–1968 oli Nõukogude armees ajateenistuses. 1970. aastal lõpetas muusikakooli.
Aastatel 1969–1992 oli ta Estonia teatri orkestri oboemängija, 1971. aastast ka oboerühma kontsertmeister. 1992. aastast töötas Võru Muusikakoolis puhkpilliõpetajana, juhatas ka muusikakooli sümfooniaorkestrit. Hiljem on ta töötanud Vastseliina Muusikakooli puhkpilliõpetajana.
Kyrie Irving
Vaata ka
NBA drafti esimeste valikute loend
Heikki Aaltoila
Aaltoila õppis Helsingi Konservatooriumis 1928–1934. Ta oli alates 1945. aastast Soome Rahvusteatri dirigent. 40 aasta jooksul (1934–1973) kirjutas ta muusika umbes 150 näidendile.
Aaltoila lõi ka filmimuusikat. Ta tegi palju koostööd Edvin Laine ja Matti Kassilaga. Heikki Aaltoila teine abikaasa oli alates 1950. aastast Inkeri Hupli.
Aaltoila oli ka ajalehe Uusi Suomi muusikakriitik.
Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Kivilöövi paisjärv
Kivilöövi paisjärv on järv Pärnu maakonnas Saarde vallas.
Järve pindala on 2,8 hektarit.
Rosalina Abejo
Maria Rosalina Madroñal Abejo (13. juuli 1922 Tagoloan – 5. juuni 1991 Fresno) oli helilooja ja dirigent ning nunn Virgin Mary's.
Ta õppis kompositsiooni Filipiinide Naiste Ülikoolis. 1977. aastal kolis ta Ameerika Ühendriikidesse, kus õppis muusikat Eastman School of Musicus ja katoliiklikus ülikoolis Ameerikas.
Ta õpetas kompositsiooni ja muusikateooriat Kansase Ülikoolis ja St Piusi Seminaris USA Kentucky osariigis. Enne seda ta reisinud, et rahastada reise ja osaleda rahvusvahelistel muusikafestivali konverentsidel.
Abejo on saanud mitmeid auhindu, sealhulgas Vabariigi kultuuripärandisse auhinna (1967), Filipiinide "Iseseisvuspäeva auhinna" (1973), ta valiti presidendiks Filipiinide Sihtasutus Performing Arts in America 1980.
Oswaldo Guayasamín
Oswaldo Aparicio Guayasamín Calero (6. juuli 1919 – 10. märts 1999) oli Ecuadori maalikunstnik, skulptor, graafik, ehtekunstnik ja muralist. Ta on tuntud ühiskonnakriitilise loomingu poolest.
Noorus
Guayasamín sündis Quitos kümnelapselise perekonna esimese lapsena. Isa poolt oli ta ketšua ja ema poolt mestiitsi päritolu Ta põliselanikust isa töötas pikalt puusepana, hiljem ka takso- ja veoautojuhina. Perekond oli vaene. Perekonnanime ketšuakeelne tähendus on 'valge lendav lind'.
Guayasamíni kunstianne ilmnes varakult – lapsepõlves meeldis talle joonistada karikatuure oma õpetajatest ja mängukaaslastest. Isa vastuseisust hoolimata õppis ta Quito Kaunite Kunstide Koolis maalikunsti, skulptuuri ja arhitektuuri. Kooli ajal sai ta parim sõber ühe Quitos toimunud meeleavalduse käigus surma. See juhtum mõjutas oluliselt noore Guayasamíni maailmanägemist ja ühiskonnataju. Hiljem maalis ta sõbra surmast inspiratsiooni ammutades maali "Los Niños Muertos" ("Surnud poisid").
Karjäär
1955. aastal võitis Guayasamín Hispaanias Barcelonas peetud kolmanda Hispaania-Ameerika biennaali peaauhinna. Võidu tõid seitse maali, millel on kujutatud kodusõja tõttu lesestunud naiste kannatusi ja ahastust. 1957. aastal kuulutati Guayasamín neljandal São Paulo biennaalil Lõuna-Ameerika parimaks maalikunstnikuks. 1971. aastal valiti Ecuadori kultuurikoja Casa de la Cultura Ecuatoriana presidendiks. Tema maale oli selleks ajaks eksponeeritud olulistes näitusesaalides üle maailma, sealhulgas Venezuelas, Prantsusmaal, Mehhikos, Kuubas, Hispaanias, Itaalias, USA-s, Brasiilias, Colombias, Nõukogude Liidus ja Hiinas. 1976. aastal rajas ta Quitosse Guayasamíni sihtasutuse, millele annetas oma kunstiteosed ja oma kunstikogu. Guayasamín pidas kunsti rahva kultuuripärandiks.
pisi|Guayasamíni seinapannoo [[Madridi-Barajase Adolfo Suáreze lennujaam|Barajase lennujaamas]] 1982. aastal valmis Madridi Barajase lennujaama 120 meetri pikkune monumentaalmaal, mille autoriks oli Guayasamín. Pool seinamaalingust on pühendatud Hispaaniale ja teine pool Ladina-Ameerikale. Tema seinamaalinguid võib näha ka Quitos (valitsushoone ja Universidad Central), Pariisis (UNESCO peakorter), São Paulos ja Caracases. Guayasamíni loodud monumentaalskulptuure näeb näiteks Guayaquilis ("A la Patria Joven" – noorele isamaale) ja Quitos ("A La Resistencia" – vastupanule).
Guayasamíni loomingut peetakse ekspressionistlikuks ja humanistlikuks. Selles peegeldub valu ja viletsus, mida inimkonna enamus taluma peab. Tema töödes võib näha poliitilist rõhumist, rassismi, vaesust, Ladina-Ameerikale omaseid eluviise ja klassilõhesid. Guayasamín mõistis hukka 20. sajandil toime pandud vägivalla – kaks maailmasõda, kodusõjad, genotsiidid, koonduslaagrid, diktatuurirežiimid ja piinamised.
Kunstnik toetas Kuuba kommunistlikku revolutsiooni ja selle juhti Fidel Castrot. Seevastu USA valitsuse suhtes oli Guayasamín kriitiline. Kõmu tekitas 1988. aastal Ecuadori Kongressis avatud Ecuadori ajalugu kujutav seinamaal. Muude figuuride seas on ka natsi-stiilis kiivriga tegelane, kelle kohale on kirjutatud CIA. See pidi sümboliseerima USA vahelesegamist Ladina-Ameerika riikide tegevusse. USA tollane riigisekretär George P. Shultz teatas, et seinamaal solvab Ameerika Ühendriike.
Guayasamín tundis paljusid olulisi inimesi üle maailma ja kujutas mitmeid kuulsusi ka oma maalidel. Teiste seas portreteeris ta Fidel ja Raúl Castrot, François ja Danielle Mitterrandi, Pablo Nerudat, Gabriel García Márquezet, Rigoberta Menchúd, Mercedes Sosat, Hispaania kuningat Juan Carlost ja Monaco printsessi Caroline'i.
Guayasamín oli majanduslikult väga edukas. Oli neid, kes süüdistasid kunstnikku kahepalgelisuses – imperialismi kiruja sai oma loomingut Rockefelleri-taolistele rikastele ameeriklastele müües jõukaks meheks.
Talle anti mitmeid teenetemärke ja audoktorikraade nii Ameerikas kui ka Euroopas. 1998. aastal disainis ta UNESCO jaoks nüüd Guayasamíni medalina tuntud autasu, millega UNESCO tunnustab olulisi kunstnikke. UNESCO andis Guayasamínile kui väsimatule rahuedendajale postuumselt José Martí preemia.
Maalide periodiseering
Guayasamín maalis kokku üle 6000 maali. Eristatakse kolme ajajärku, kuid osad periodiseeringud sulatavad kokku kaks esimest (pisarate raja ja viha ajajärgu) teised jätavad ära viimase (lootuse ajajärgu).
"La Capilla del Hombre"
pisi|"La Capilla del Hombre" 1995. aastal asus Guayasamín tööle oma tähtsaima teose kallal – ta hakkas Quitosse rajama erilise arhitektuurilise lahendusega kunstikeskust, mille nimeks sai La Capilla del Hombre. Kui kunstnik 1999. aasta 10. märtsil USA-s Baltimore'is suri, oli keskus alles pooleli. Tema surmapäeval tulid Ecuadori põliselanikud ja teised ühiskonnagrupid tänavaile rahvuslikuks aardeks peetud meest mälestama.
Meistriteos La Capilla del Hombre valmis 2002. aastal, kolm aastat pärast Guayasamíni surma. See asub samas kohas, kus Guayasamíni kodugi: mäenõlval, kust avaneb vaade Quitole. Tegemist on rahvale avatud kunstikeskusega, kus eksponeeritakse Guayasamíni teoseid ja tema ulatuslikku kunstikollektsiooni. Guayasamín pühendas kompleksi "Ladina-Ameerika rahvaste laulule, valule, pisaratele, vihale, hellusele, protestimeeleoludele, unistustele, võitluslikkusele, kangelaslikkusele, ohverdustele ja võitudele." Keskuse seinu kaunistavad Guayasamíni seinamaalingud ja seal põleb rahu ja inimõiguste auks igavene tuli. Inimese julmuse kõrval kujutas Guayasamín ka inimkonnas leiduvat potentsiaali ja lootust millekski paremaks. Keskuse tegevust korraldab Guayasamíni sihtasutus.
Dubroŭna rajoon
Dubroŭna rajoon (transkribeerituna Dubrovna rajoon) on rajoon Valgevenes Viciebski oblastis. Rajoon piirneb idas Venemaaga.
Rajooni pindala on 1250 km². 2014. aasta seisuga elas seal 15 327 inimest.
Rajoon moodustati 1924. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Asintorfi, Dabryńi, Małoje Bachava, Małoje Savina, Pirahi, Zaruby, Zaścienki ja Valaŭki külanõukogu.
Halduskeskus on Dubroŭna linn. Teine tähtsam asula on Asintorfi alevik.
Rajooni suurim jõgi on Dnepr. Rajooni põhjaosas asub Orša kõrgustik, lõunaosas aga Smolenski kõrgustik. Kõrgeim koht on Lachaŭka küla lähistel (226,4 meetrit).
2014. aasta seisuga olid elanikest 93,72% valgevenelased, 4,94% venelased ja 1,34% oli teistest rahvustest. 78,41% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 20,9% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 31,3% elanikke, vene keelt aga 60,82%.
Jäähoki 1988. aasta taliolümpiamängudel
thumb|250px|Olümpia jäähokiturniirile pühendatud Nõukogude Liidu [[margiplokk.]] Meeste jäähokiturniir 1988. aasta taliolümpiamängudel Kanadas Alberta provints Calgarys toimus 13. kuni 28. veebruarini, mis oli 16. olümpiaturniir jäähokis. Nõukogude Liit võitis seitsmenda kuldmedali. Hõbemedali võitis Soome, märkides sellega oma ajaloo esimest jäähoki olümpiamedalit. Pronksmedali võitis Rootsi. Mängud peeti Olympic Saddledome'is, Stampede Corralis ja isa David Baueri olümpiaareenil. See on seni ainuke Põhja-Ameerika pinnal peetud olümpiaturniir, mida ei võitnud ei Kanada ega USA.
Sellel turniiril osales 12 meeskonda. Lisaks võõrustajale Kanadale ja veel seitsmele 1987. aasta MM-i meeskonnale said osaleda ka B-grupi kolm paremat meeskonda. Viimane stardikoht mängiti välja kvalifikatsioonis B-grupi neljanda ja C-grupi võitja vahel.
Võrreldes eelmise olümpiaturniiriga laienes finaalring neljalt võistkonnalt kuuele, nii et medalitele mängisid ka kahe eelringi grupi kaks kolmandat kohta. Neljas, viies ja kuues koht mängisid seejärel otseses võrdluses välja ülejäänud kohad. IIHF olümpiaaastatel sel ajal meistritiitlit ei korraldanud. Riigid, kes ei osalenud Calgary olümpiamängudel, kutsuti võistlema Thayer Tutt Trophy finaali.
Turniiri varjutas dopingujuhtum, kui Poola mängija Jarosław Morawiecki proov oli pärast mängu Prantsusmaaga positiivne. Moraviecki sai mängukeelu ning mäng loeti Poola jaoks 0:2 punktide ja 0:2 väravatega kaotatuks. Seevastu Prantsusmaa jaoks jäi kehtima tegelik tulemus 2:6.
Tavapäraselt võitis NSV Liidu meeskond sellel turniiril oma seitsmenda kuldmedali, millega saavutasid ainsa rekordilise olümpiavõitja. Toonilt kukutatud kanadalased aga ei suutnud oma kodueelist ära kasutada ja jäid medalita. Hõbemedali võitmine oli üllatus soomlastele, kes saavutasid seega oma ajaloo esimese medali suurturniiril (olümpiaturniir või maailmameistrivõistlused), kuid kasuks tuli ka finaalmatši võit juba väljakujunenud olümpiavõitja vastu. Võõrustaja Kanada kõrval valmistas Tšehhoslovakkia turniiril järjekordse pettumuse, kui saavutas kuuenda koha, mis on nende halvim olümpiatulemus pärast 1928. aastat.
Kvalifikatsioon
1987. aasta maailmameistrivõistluste üksteist paremat riiki (kaheksa A-st, kolm paremat B-st) pääsesid otse, samas kui kaheteistkümnendal kohal asunud riik pidi mängima välja selle aasta turniiri C-grupi võitja vastu. Prantsusmaa võitis Jaapanit 8 väravaga kuuele.
1.–6. koha mängud
Mõlema alagrupi kolm paremat võistkonda mängisid teise grupi kolme parema meeskonnaga korra. Punktid eelmistest mängudest enda alagrupiga läksid arvesse, välja arvatud meeskonnad, kes medaliringi ei pääsenud. Esimese koha meeskond võitis kulla, teine hõbeda ja kolmas pronksi.
Keskmine vanus
Saksamaa meeskond oli turniiri vanim võistkond, keskmiselt 28 aastat ja 1 kuud. USA oli turniiri noorim meeskond, kes oli keskmiselt 22 aastat ja 4 kuud. NSV Liidu kuldmedalistid oli keskmiselt 26 aasta vanused. Turniiri keskmine vanus oli 26 aastat ja 1 kuu.
Vigala maja
Vigala maja on hoone Tallinnas aadressil Toom-Kooli tänav 13.
Hoone ehitati keskajal. Hiljem anti sellele barokne ilme.
Hoone kuulus kuni Vene-Liivi sõjani ja aastast 1840 kuni 19. sajandi lõpuni Vigala mõisa omanikele Stackelbergidele.
Juta Lember
pisi| Juta Lember (sündinud 29. aprillil 1943 Tallinnas) on eesti sisearhitekt, disainer ja purjetaja.
Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 22. Keskkooli, õppis aastatel 1963–1969 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis ning lõpetas selle ruumi- ja mööblikujunduse erialal.
Aastatel 1968–1973 töötas ta Standardis, 1975–1980 Eesti Projektis, 1980–1992 Arsis ja seejärel firmas LLP.
Veeliks Jalakas
Veeliks Jalakas (24. veebruar 1928 Lepiku küla, Roela vald, Lääne-Virumaa – 5. detsember 2013 Tallinn) oli eesti pendlimees, tervendaja ja selgeltnägija.
Teda hüüti Pendli-Veeliks ning teda on peetud suurimate kogemustega pendlimeheks. Ta osales telesaates "Selgeltnägijate tuleproov" (2008).
Lapsepõlv ja haridus
Veeliks Jalaka isa Johannes oli talumees, kes võitles Eesti Vabadussõjas ja sai võitluses Landeswehri vastu haavata. Eesti riik andis talle pärast sõja lõppu talu.
Jalakas on öelnud, et unistas lapsena arstiks või õpetlaseks-pedagoogiks saamisest.
Juta Lember
Juta Lember on Eesti Kunstiakadeemia õppejõud.
Veeliks Jalakas
Lapsepõlv ja haridus
Veeliks Jalaka haridustee algas Roela-Tammiku algkoolis. Seejärel õppis ta Rakvere I Keskkoolis ja Tallinna Nõmme Gümnaasiumis. Viimane jäi arreteerimise tõttu lõpetamata ja Jalaka haridustee piirdus 11 klassiga.
Nõukogude-vastane tegevus ja vangistus
Jalaka siirdumine Rakvere I Keskkoolist Tallinna Nõmme Gümnaasiumi oli seotud katsega pääseda pealekaebajate eest. Nimelt tegeles ta Nõukogude-vastase agitatsiooniga ja osales koolinoorte vastupanuliikumises. 28. oktoobril 1947 ta arreteeriti.
Veeliks Jalakas kandis karistust Eestis, algul Narvas ja seejärel Ülemistel. Vangilaagris olles õppis ta ehitamist: krohvimist ja betoonitööd. Ta vabanes vangistusest 1952. aastal.
Vabanemise järel töötas ta maalri ja ehitusbrigadirina ning tegi muid ehitusega kaasnevaid töid.
Juta Lember
Ta on olnud aastatel 1993–2013 Eesti Sisearhitektide Liidu juhatuse liige ja peasekretär.
Juta Lember on aastaid purjetanud folkboodil Vana Arm.
Veeliks Jalakas
Tegevus selgeltnägijana
Veeliks Jalakas pidas end ise eelkõige tervendajaks. Oma pendlimehetee alguses mõõtis ta pika niidi otsas oleva sõrmusega veesooni. Hiljem hakkas ta mõõtevahendina kasutama lühikest pendlit.
Veeliks Jalakas ei näinud pendlit maagilise vahendina, vaid inimkäe pikendusena, mis muudab alateadvuses oleva info kättesaadavaks.
Viimastel eluaastatel külastas teda aastas umbes 1500 abivajajat, sellele lisandusid telefoni teel nõu ja abi küsinud inimesed. Temalt otsiti abi terviseprobleemide, perekondlike probleemide ja äriprobleemide korral. Leidus ka arste, kes oma patsiente aeg-ajalt tema vastuvõtule saatsid või oma isiklike tervisehädadega tema poole pöördusid.
Veeliks Jalakas oli üks Intuitiivteaduste Kooli lektoreid.
2008. aastal osales ta saates "Selgeltnägijate tuleproov", kus oli üks kahest finalistist. Saate võitis teine finalist, selgeltnägija Nastja.
Isiklikku
Tema isa oli Johannes Jalakas ja ema Helene Vilhelmine Jalakas. Tal oli vend Arvet Jalakas.
Veeliks Jalaka abikaasa oli Neida Jalakas.
Veeliks Jalakal oli kolm last: kaks poega ja tütar.
Veeliks Jalakas suri 5. detsembril 2013 ja on maetud Viru-Jaagupi kalmistule.
Väike Kaksjärv
Väike Kaksjärv (ka Kaksjärv) on järv Harju maakonnas Kose vallas Rõõsa külas. Veekogu pindala on 1,2 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 434 m.
Aimarakeelne Vikipeedia
pisi|Logo Aimarakeelne Vikipeedia (aimara keeles Aymar Wikipidiya) on Vikipeedia aimarakeelne versioon.
Aimarakeelsele Vikipeediale pandi alus 2003. aastal.
Laine Kadakas
Laine Kadakas (sündinud 30. augustil 1941) on eesti filosoof.
Ta on lõpetanud Moskva ülikooli esteetika aspirantuuri ning töötanud Tallinna Pedagoogikaülikoolis dotsendina.
Kangas
pisi|Naine kudumas käsitsi [[kangaspuudel (India)]] Kangas on kangaspuudel või kudumismasinal kootud pikk riidetükk, millest saab teha rõivaid ja muid tekstiilesemeid.
Eesti alad
Eestis osati juba muinasaja lõpul, 9.–12. sajandil, kududa üsna keeruliste koekirjadega linaseid ja villaseid kangaid. Taludes hoiti kangaid rullikeeratuna kirstus ja need olid oluline osa pruudi kaasavarast. 19. sajandi lõpul loobuti rõivakangaste valmistamisest, kuna rahvarõivaste kandmine vähenes .
Valmistamine
Eesti taludes kooti mitmesuguseid linaseid ja takuseid, labaseid või toimseid põlle- ja särgikangaid, samuti suviseid seeliku-, püksi- jms kangaid. Poolvillaseid ja villaseid kangaid kooti koerips- ja mitmes toimses tehnikas. Harvem kasutati atlasstehnikat ülerõiva-, sõba-, teki- jm kangaste kudumiseks. Linaseid ja takuseid kangaid pesti, hautati tuha leelises ning seejärel pleegitati päikeses. Villaseid kangaid vanutati.
Rasvkehad
Rasvkehadeks ehk lipiidkehadeks ehk rasvapadjakesteks ehk rasvadepoodeks (ladina keeles ainsuses corpus adiposum) nimetatakse teatud loomade (sh teatud putukate) kehas erinevates piirkondades (harilikult kõhuõõnes) elundite vahel paiknevaid rasvkoekogumeid.
Rasvkehaks nimetatakse ka loomadel silmakoopas paiknevat rasvkude.
Rasvkehade ülesanne pole päris selge. Mõnede autorite arvates osalevad rasvkehad üksnes paaritumise ja järglaste saamisega seotud füsioloogiliste protsesside tagamisel ja talveund kogevate loomade energiadepoona.
Rasvkehade ladestumispiirkonnad on eri liikidel erinevad, nii kogunevad teatud loomadel rasvkehad maksa- või sabapiirkonda, sisalikulistel näiteks naha alla. Rasvkehade suurus oleneb ka aastaaegadest ja looma tervislikust seisundist.
Biokeemiline koostis
Kuna putukate ja paljude teiste loomade rakud, retseptorid ning ensüümid ja geenid lagundavad, edastavad ning komplekteerivad ja eritavad nii kehaomaseid molekule kui ka võõrmolekule ning erituselundid võimaldavad kehast väljutada üksnes üksikuid kahjutuks muundatud või kahjulikke aineid, siis ladestub neil rasvkehadesse ka keskkonnast pärit mürgiseid kemikaale (näiteks mürgiseid raskmetalle).
Maolistel
Mitmed maolised on võimelised söömata (kuni 1 aasta) pikka aega elama.
Uuringud näitavad, et kuni 6 kuud söögita elavatel madudel on kaalulangus minimaalne. Teadlaste arvates toimuvad muutused rasvkehades, mis muudetakse energiaks ja ka veeühenditeks.
Paguuma
Paguuma üldpikkus on meeter või rohkem ja kehakaal kuni 5 kg. Emased paguumad võivad poegida kaks korda aastas, pesakond koosneb 1–4 pojast.
Paguumad on kõigesööjad. Hõlmikpuude kasvualas Zhejiangi provintsis (Hiinas) söövad nad hõlmikpuuseemneid, aidates kaasa hõlmikpuude levikule. Neid söövad inimesed. Paguumad on SARS-koroonaviiruse vektorid.
Nomenklatuur
Paguuma perekonda kirjeldas esimesena John Edward Gray 1831. aastal. Tänapäeval eristatakse paguumal järgmisi alamliike:
Mirage
Mirage võib tähendada järgmist:
Paguuma
Levila
Paguuma elab metsades ja põõsastikes laialdasel alal Kashmirist, Birmast ja Hiinast kuni Malai saarestikuni. Pole selge, kas ta on pärismaine liik ka Jaapanis või on ta sinna introdutseeritud.
Gyhum
Gyhum on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 48,44 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2328 inimest.
Gyhum kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Gyhumist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Tete provints
Provintsi pindala on 100 724 km² ja elanike arv 1 551 949 (2006). Provintsi halduskeskus on Tete. Tete provintsist lõunas asub Sofala provints, kirdest Malawi, loodest Sambia, läänes ja edelas Zimbabwe.
Tete provints jaguneb kaheteistkümneks ringkonnaks:
Moskva linnapea
pisi|150px|[[Moskva linna vapp]]
Moskva linnapea (vene keeles мэр Москвы) on Moskva linna kõrgeim ametiisik, linnapea (meer), kes juhib Moskva Linnavalitsust – linna kõrgeimat täidesaatvat võimuorganit.
Vastavalt Moskva linna põhikirjale valitakse Moskva linnapea Moskva linnaelanikest valijate poolt otsestel ja salajastel valimistel viieeaastaseks ametiajaks. Moskva linnapea peab olema vähemalt 30-aastane Venemaa Föderatsiooni kodanik, kes ei ole samal ajal mõne teise riigi kodanik (võrdluseks: Venemaa presidendi valimistel 35-aastaselt).
2013. aasta linnapea valimised
Viimastel, 2013. aastal, toimunud Moskva linnapea valimistel sai ametis olev linnapea Sergei Sobjanin enim hääli (51,37%), edestades ülekaalukalt teiseks jäänud Aleksei Navalnõid, kes sai 27,24% hääli. Üle 50%-ne häältesaak tagas Sobjaninile võidu esimeses voorus.
Käärijä
Jere Pöyhönen (sündinud 21. oktoobril 1993 Vantaas) ehk lavanimega Käärijä on soome räppar, laulja ja laulukirjutaja. 2020. aastal avaldas ta oma esialbumi “Fantastista”. Ta esindas Liverpoolis toimuval 2023. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel enda koduriiki võistluslooga “Cha Cha Cha” ja saavutas teise koha.
Ta peab oma suurimaks eeskujuks Rammsteini, nende kujutise on ta lasknud tätoveerida enda rinnale.
Teda eristab potisoeng.
Isiklikku
Ta veetis nooruse enamasti Helsingi-Vantaa lennujaama lähedal Ruskeasantas. Pikka aega mängis ta jäähokit, sealhulgas Kiekko-Vantaa juuniorite arvestuses, kuuludes Esa Lindelliga (nüüdselt NHL-i klubis Dallas Stars) samasse meeskonda.
Operatsioon
Pöyhönen on teiste julgustamise huvides avalikustanud, et läbis 2014. aastal eluohtliku haavandilise koliidi tõttu käärsoole eemaldamise operatsiooni. Seda oli vaja läbi viia, sest vastasel juhul oleks põletik kandunud edasi teistesse siseorganitesse, mis oleks lõppenud surmaga.
Fernando Agüero
Fernando Bernabé Agüero Rocha (11. juuni 1920 Managua – 28. september 2011 Managua) oli Nicaragua poliitik, koos liberaalide Roberto Martínez Lacayo ja Alfonso Lovo Corderoga kolmanda Nicaragua valitseva hunta (Junta Nacional de Gobierno) liige aastail 1972–1973 (hiljem asendas teda Edmundo Paguaga Irías). Taoline triumviraat oli võimul, tagamaks Anastasio Somoza Debayle võimulejäämist, kuna põhiseadus ei lubanud tal vahetult teise ametiaja järel uuesti kandideerida.
Poliitiline tegevus
Fernando Agüero tegutses algul arstina, poliitikasse sekkus ta Leóni Ülikoolis õppides, protesteerides Somozade diktaatorliku valitsemisviisi vastu. seejärel suundus ta maapakku ja tegutses New Yorgis oftalmoloogina. XX sajandi kuuekümnendatel aastatel sai temast aga karismaatiline jutlustaja. Poliitilistelt vaadetelt oli ta konservatiiv ja juhtis Nicaragua konservatiivset parteid.
Aastal 1966 ühines ta opositsiooniliikumise ühisprojektiga, mille eesmärk oli esitada Anastasio Somoza Debaylele üks vastaskandidaat. Selleks sai Fernando Agüero. 22. jaanuaril 1967 ajasid valitsusväed Avenida Rooseveltile kogunenud Agüerot toetavad meeleavaldajad relvadega laiali. Hukkus ligi 200 inimest; vaid USA relvajõudude sekkumine peatas rahvuskaardi rünnaku Grand Hotelile, kus meeleavaldajad varju otsisid. Hilisemad päevad olid täidetud Somoza jõudude eest pagemisega, valimiskampaanias Fernando ei osalenud. 5. veebruaril toimunud valimiste tulemusel sai Somoza 74 % häältest, vastasjõudude liit 24 % häältest.
Anastaso Somoza Debayle ees seisis nüüd probleem: tema teine ametiaeg oli lõppemas, kuid põhiseadus ei lubanud tal uuesti kandideerida. Aastal 1971 sõlmis ta Fernando Agüeroga nn. Kupia Kumi tehingu (miskiito keeles tähendab see ühte südant), kus lepiti kokku edasises ühises tegutsemises. Aastal 1972 andis ta võimu ametlikult üle kolmest mehest huntale, kuigi sisuliselt jäi ta võimule edasi. Võimu üle andes seadis Somoza tingimuseks, et triumviraat koostab uue põhiseaduse, mis jõustub aastast 1974 (ehk siis valimiste aastast).
23. detsembril 1972 purustas maavärin Nicaragua pealinna Managua ja võim läks eriolukorra tingimustes üle rahvuskaardile, mille juhiks oli Anastasio Somoza. Taoline võimukaotus rikkus Agüero meelest pakti põhimõtteid ja ta astus ametist tagasi. 1. detsembril 1974 sai Somoza taas presidendiks.
Kui Anastasio Somoza Debayle aastal 1979 võimult kukutati, oli Agüero sunnitud maalt lahkuma. Ta elas Miamis, sellal kui tema rantšo konfiskeeriti. Ta toetas aktiivselt Contrate liikumist.
Aastal 1990 tagastati talle tema rantšo.
Manufaktuuri tänav
Manufaktuuri tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosa Sitsi asumis. Tänav algab Kopli tänavalt ja lõpeb Sõle tänavaga ristumisel.
Tänav on moodustatud endise Balti Puuvillavabriku territooriumile. Manufaktuuri tänav sai nime 5. mail 2010.
Teotalli laht
Teotalli laht oli järv Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Järve pindala oli 1,5 ha.
Hepburn
Hepburn oli neljaliikmeline Briti tüdrukute rokkbänd. Ansambel andis aastatel 1999–2000 välja albumi ja kolm singlit, millest tuntumaks on saanud esimene – "I Quit". Singel jõudis Briti singlimüügi edetabelis kaheksandale kohale ning Ameerikas leidis laul kasutamist teleseriaali "Buffy the Vampire Slayer" ("Vampiiritapja Buffy") soundtrack 'i albumil. Ansambli algkoosseisus olid Jamie Benson (vokaal), Lisa Lister (kitarr), Sarah Davies (bass) ja Beverley Fullen (trummid). Viimast asendas hiljem Lisa Gordon ja seejärel Tasha Bayliss.
Juan Venegas
Juan Evangelista Venegas (2. juuni 1929; Río Piedras, praegu San Juan - 1980. aastad; San Juan) oli Puerto Rico poksija.
Venegas sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Tibor Csíkile (Ungari) ja võites pronksmedalikohtumises Álvaro Vicentet (Hispaania). Ta oli esimene Puerto Rico poksija ja üldse sportlane, kes on olümpiamängudel võitnud medali.
Venegas poksis oktoobrist 1948 kuni märtsini 1958 elukutselisena. Ta pidas kokku 32 kohtumist, millest võitis 20 (neist 7 nokaudiga), kaotas 10 (neist 2 nokaudiga) ja viigistas 3 kohtumist.
Venegasi surma asjaolud pole selged. Ta suri pärast kukkumisel saadud peatraumat millalgi 1980. aastatel.
Hei, pöialpoisid!
"Hei, pöialpoisid!" on Eesti Televisiooni lastelavastus, mis valmis aastatel 1985–1988.
1956. aasta Eesti meistrivõistlused jääpurjetamises
1956. aasta Eesti meistrivõistlused jääpurjetamises  toimusid 3.–7. aprillil Tallinnas.
Hei, pöialpoisid!
Lavastuse stsenaariumi ja laulutekstid kirjutas Kazys Saja raamatu "Hei, pugege peitu!" ainetel Eve Viilup. Lavastuse režissöör on Uno Leies, kunstnik Gunta Randla, lauluviisid kirjutasid Ave Kumpas, Henn Rebane ja Jaak Jürisson.
Votiivkroon
Votiivkroon on krooni kujuline pühendkink, enamasti väärismetallist ning vääriskividega kaunistatud, tihti silmapaistva kunstilise töötlusega. Eriti varakeskajal olid need erilise vormiga, enamasti pärjakujulised, ja varustatud kettidega või kinnitustega, mille varal sai neid riputada altari, pühamu või pühakuju kohale. Hilisemad votiivkroonid on kujundatud rohkem tavalise krooni moodi, sageli mõne püha isiku skulptuuri jaoks spetsiaalselt kujundatud või siis kasutati sel viisil pärast annetamist.
Kristluse-eelsed näited
Eelkõige kirjalikest allikatest on teada, et votiivkroonide annetamine oli kristluse eelsesse aega ulatuv traditsioon, kuigi ühtki eset pole sellest ajast säilinud. Vitruvius teatab, et Sürakuusa valitseja Hieron II (suri 215. aastal eKr) palus oma kullassepal teha votiivkroon kujule templis, kuid kahtlustas meistrit väärismetalli varastamises ja palus Archimedesel välja selgitada, kas kasutatud on puhast kulda. See ülesanne viis Archimedese tema avastuseni.
Riputatavad votiivkroonid
Enim varakeskaegseid kristlike annetajate riputatavaid kroone on säilinud 7. sajandi läänegootide kuningriigist Hispaanias, eelkõige on kuulus Guarrazari aare, mis leiti Toledo lähedalt. Selles oli 26 kullast krooni, võib-olla peidetud muslimite sissetungi hirmus. Need leiti 1859. aastal ja on tänapäeval jaotatud Madridis asuva Hispaania Rahvusliku Arheoloogiamuuseumi ja Pariisis asuva Musée de Cluny vahel. See votiivkrooni tüüp pärineb õigupoolest Roomast või Bütsantsist. Neid kroone ei saanud kanda, kuna need olid inimpea jaoks liiga väikesed ning väga sageli olid nende allserva külge kinnitatud ripatsid (pendilia) või ketid kaunistustega, tihti vääriskividega ja mõnikord olid need kujundatud kirjatähtedena, millest moodustus nimi või fraas. Näiteks Rekkeswinthi votiivkroonil moodustub ripatsitest tekst "RECCESVINTHVS REX OFFERET" 'kuningas Rekkeswinth annetas [selle]'. Need kuninglikud annetused tähistasid monarhia allumist Jumalale.
Riputatava votiivkrooni keha meenutas lamedast ribast keeratud laia pärga; mõned votiivkroonid on ka neediga ühendatud detailidest koosnev ažuurne raamistik. Arvatavasti olid sellised kroonid levinud varakeskajal üle terve kristliku Euroopa; Arediuse, ühe Toursi Gregoriuse rikka sõbra 572. aastal koostatud testament kirjeldab krooni, mis on Hispaania leidudega väga sarnane. Lombardia raudkroon võis algselt samuti olla votiivkroon, olgugi et seda hiljem kasutati ka monarhide kroonimiseks. Teateid on ka ühest kuldkroonist, mis oli vaidluse objekt Konstantinoopolis. Selle andsid keiser Mauriciusele (valitses aastail 582–602) tema naine Constantina ja leskkuninganna Sophia 601. aasta ülestõusmispüha ajal, et ta seda kannaks, kuid keiser lasi selle kinkijatele pettumust valmistades riputada Hagia Sophia altari kohale. See jäi sinna ligi kaheks sajandiks, kuni keiser Leo IV selle oma tarbeks kasutusele võttis. Ikonoklastist keiser suri varsti pärast seda, mis andis kirikule põhjuse juhtumi omapoolseks tõlgenduseks. Üks teine Bütsantsi votiivkroon, mille annetas keiser Leo VI (valitses 886–912), asub tänapäeval Veneetsia Püha Markuse kiriku varakambris.
Skulptuuridele tehtud votiivkroonid
Väga väike hiliskeskaegne kroon, mis praegu asub Aacheni toomkiriku varakambris, tehti Burgundia hertsoginna, Edward IV õe Yorki Margareti pulmapidustusteks 1468. aastal, mis äratasid tähelepanu oma pillamisega, ning hiljem asetati see votiivkingina Neitsi Maarja kujule. See oli kujundatud kandmiseks keeruka peakatte peal, võib-olla hennini otsas, ja see oli palju väiksem kui olnuks otse peas kantav kroon. See on haruldane eksemplar keskaegsest votiivkroonist.
Spetsiaalselt kujudele tehtud kroonid kujundati varauusajal aina keerulisemalt, eriti barokiperioodil ja eriti Hispaanias ning selle asumaades. Kroonile lisati sageli lame seda ümbritsev kiirtest aupaiste, nagu on monstrantsil. Neitsi Maarja ja Jeesuslapse kujud olid kroonitud kõige sagedamini, ka üksi seisva väikese Jeesuse kujud (Praha Jeesuslapse tüüp). Kuulus näide baroksest kujukroonist on Andide kroon (La Corona de los Andes), mis algselt oli 16.–18. sajandil Colombias tehtud kullast ja 50 smaragdiga kaunistatud votiivkroon, oletatavasti tänuks Popayáni linna pääsemise eest katkust.
Tänapäevased näited
Votiivkroone valmistatakse katoliku maades tänapäevani. Sageli hoitakse neid kirikute varakambrites ning kasutatakse teatud pühade ajal selle pühaku kuju kroonimiseks. Kristuse ja Neitsi Maarja kujud on sageli alaliselt kroonitud, kuid ka teised pühakujud võivad kanda kroone, näiteks kui nad on kuninglikust soost või siis märtrid, kellele pärimuse järgi antakse kroon taevariigis.
CfA2 Suur Sein
CfA2 Suur Sein, ka Coma Sein, (inglise keeles CfA2 Great Wall, Coma Fall) on hiiglaslik kosmiline struktuuriüksus, galaktiline filament.
Moskva Linnavalitsus
pisi|[[Moskva linnavalitsuse hoone (merija) Tverskaja tänaval]] pisi|Moskva Linnavalitsuse hoonekomples [[Uus-Arbati tänaval]] pisi|130px|[[Pilvelõhkuja Oko, milles Moskva Linnavalitsus soetas kinnisvarana ametipindu]]
Moskva Linnavalitsus (vene keeles Правительство Москвы) on riigivõimuorgan Venemaal, Venemaa Föderatsiooni pealinna Moskva täitesaatva võimu organ.
Moskva Linnavalitsuse struktuuri kuuluvad täidesaatva võimu harukondlikud ja funktsionaalsed võimuorganid (departemangud, komiteed, peavalitsused, valitsused ja inspektsioonid) ning kohapealseks juhtimiseks territoriaalsed täidesaatva võimu organid (haldusringkondade prefektuurid ja rajoonide administratsioonid (районные управы).
Moskva Linnavalitsuse liikmed
Moskva Linnavalitsuse liikmeteks on Moskva linnapea, tema asetäitjad (2017. aastal oli neid 7 ), Moskva linnapea ja Moskva Linnavalitsuse aparaadi juht, Moskva Linnavalitsuse ministrid ning Moskva linna haldusringkondade prefektid.
CfA2 Suur Sein
Suure Seina lähim punkt asub Linnuteest 300 miljoni ja kaugeim 550 miljoni valgusaasta kaugusel. Seina pikkus jääb vahemikku 500–750 miljonit, laius on umbes 300 miljonit ja paksus 16 miljonit valgusaastat.
Suure Seina avastasid 1989. aastal ameerika astronoomide grupp eesotsas Margaret Gelleri ja John Huchraga.
Jevgeni Dadonov
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Tšeljabinski Traktor. 2007. aastal valis Florida Panthers ta NHL-i draft'is 71. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus ta mängima hooajal 2009–10. Suurema osa esimesest hooajast mängis ta American Hockey League'i klubis Rochester Americans. Aeg-ajalt sai ta järgmistel hooaegadel mänguaega ka Panthersi meeskonnas NHL-is.
Moskva Linnavalitsus
Hooned
Moskva tsentrumis Tverskaja 13 asub linnavalitsuse hoone (merija). Tsaari-Venemaal asus selles majas Moskva kindralkuberneri residents. Aadressil Uus-Arbat 36 paikneb Moskva Linnavalitsuse hoonekompleks (endine Vastastikuse Majandusabi Nõukogu peakorter).
Jevgeni Dadonov
2017. aasta juulis naasis Dadonov Panthersi. Hooaeg 2018–19 on olnud tema NHL-i karjääri kõige resultatiivseim (28+42).
Moskva Linnavalitsus
Hooned
2016. aastal soetas Moskva Linnavalitsus kinnisvarana 55 000 m² ametipindu Moskva-Siti ärikeskuses asuvas pilvelõhkujas Oko.
1956. aasta Eesti meistrivõistlused jääpurjetamises
Tulemused
1Kehakultuurlase aastaraamatu järgi H. Saarestik
Jevgeni Dadonov
2020. aasta oktoobris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Ottawa Senatorsiga, kuid hooaeg 2020–21 osutus pettumuseks (13+7). 2021. aasta juulis müüdi tema mängijaõigused Vegas Golden Knightsile. 2022. aasta juunis kaubeldi ta Shea Weberi vastu Golden Knightsist Montreal Canadiensi. Hooaeg 2022/23 kulges Dadonovi jaoks võrreldes varasemate hooaegadega oluliselt vähem edukamalt, kui 50 mänguga oli tal kirjas vaid neli väravat ja 18 väravasöötu, ja 2023. aasta veebruaris kaubeldi ta Deniss Gurjanovi vastu Dallas Starsi.