cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hongkongi kantoni keel
pisi|293x293px|Hongkongi lipp Hongkongi kantoni keel (hiina keeles: 香港 粵語) on kantoni keele murre, mida tavaliselt räägitakse Hongkongis, aga ka Macaus ja mõnes naaberpiirkonnas, kus räägitakse kantoni keelt. Ehkki Hongkongi elanikud identifitseerivad seda hiina keele varianti suuresti kantoni keelena, kirjeldavad Mandri-Hiinas avaldatud mitmesugused väljaanded seda varianti Hongkongi kõnena
Hongkongi kantoni keeles kasutatava häälduse ja naabruses asuva Guangdongi provintsi kõnes kasutatava kantoni häälduse vahel on väikesed erinevused, kus kantoni keel (põhineb Guangzhou murdel) on peamine lingua franca.
Palamuse
Kultuurielu
Alates 1987. aastast antakse Palamusel välja Oskar Lutsu huumoripreemiat.
Alates 1997. aastast korraldatakse Palamusel Suurt Paunvere väljanäitust ja laata. Üritus toimub septembris kolmanda nädala laupäeval.
Paljassaare poolsaar
pisi|Paljassaared 1936. aasta Tallinna ümbruse kaardil pisi|Paljassaare poolsaar õhust. Taamal paistab ka [[Kopli poolsaar ]] Paljassaare poolsaar on 20. sajandi teisel kümnendil moodustunud poolsaar Tallinna reidi ja Paljassaare lahe vahel Tallinna põhjaosas. Poolsaarel asub Paljassaare asum.
Poolsaar moodustus, kui looduslikult juba liitunud Suur Paljassaar ja Väike Paljassaar ning nendeni Kopli poolsaarelt neemena ulatunud Tükipealne liitusid nendevahelise madalaveelise väina täitmise tulemusel. Väin täideti uue sõjasadama (Peeter Suure sadama) rajamise käigus süvendamisel väljakaevatud ainesega.
Hoonestus
1720. aastatel rajati Väikesele Paljassaarele Pikakari mäele tähtkants (Väike-Paljassaare tähtfort). Sellest loodesse ehitati aastatel 1821–1824 Valge torn, mille vaadeldavad müüritise osad on muinsuskaitse all. 1916. aastal valmis kitsarööpmeline kindlusraudtee, mis suundus Katariina kailt Suurele Paljassaarele 1915. aastal valminud Peeter Suure merekindluse rannakaitsepatarei nr 12 juurde. Patarei säilinud osad ja kindlusraudtee tammi järelejäänud lõigud on võetud muinsuskaitse alla. 1950ndatel rajati Paljassaare lõunaossa väike stalinistliku arhitektuuriga linnaosa. Paljassaare idarannikul valmis 1969. aastal Tallinna Merekalasadam. Poolsaarele on rajatud ka Paljassaare reoveepuhastusjaam.
Loodus
Poolsaarest läände jääb Paljassaare laht, põhja Saartevahe lõugas ja itta Tallinna reid. Edelasse jääb Kopli poolsaar.
Paljassaare poolsaare põhjaosas jäävad Suur Paljassaar, Väike Paljassaar ja Saartevahe Paljassaare hoiualasse, mis on üleeuroopalise tähtsusega linnuala, kus on registreeritud 229 liiki linde.
Paljassaare poolsaare kõrgeimad kohad on Suur Paljassaar (Kõrgemägi, 14,4 m) loodes ja Väike Paljassaar (Pikakari mägi, 6,9 m) kirdes, madalaim nendevaheline roostikku kasvanud Saartevahe, mis oli varem väin. Endisest väinast on jäänud hulk rannajärvi, millest suurimad on Saartevahe järv ja Paljassaare järv. Tehisjärvedest on suurim Kaelajärv Tükipealsel, mis eraldati Paljassaare lahe kaguosast tammiga 1980. aastatel. Suurem osa lagedast alast Suurel Paljassaarel ja Väikesel Paljassaarel on kattunud lehtmetsaga.
Annise Parker
thumb|Annise Parker Annise Danette Parker (sündinud 17. mail 1956 Houstonis) on USA poliitik.
Ta on lesbi.
Parker kuulub Demokraatlikku Parteisse ja on töötanud Houstoni linnakontrolörina.
1130
1130. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad - 1130. aastad - 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad
Aastad: 1125 1126 1127 1128 1129 - 1130 - 1131 1132 1133 1134 1135
Kudina
Kudina on küla Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas.
Kudina mõis oli ajaloolise Kudina valla keskus.
Tsaariajal kuulus Kudina Maarja-Magdaleena kihelkonda.
Rheine
Rheine on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Steinfurti kreisis. Asub Emsi jõe ääres.
Rheine sai linnaõigused 1327. aastal.
20. sajandi keskpaigani oli linn tekstiilitööstuse keskus.
Aakre raudteepeatus
Aakre raudteepeatus oli raudteepeatus Tartu–Valga raudteel tänapäeva Otepää valla Kähri külas Elva valla Palamuste küla piiril. Ajaloolise haldusjaotuse järgi asus peatus Tartumaal Rõngu kihelkonnas Aakre vallas.
Aakre peatuskoht avati 1930. aasta 1. aprillil senise Astuvere peatuskoha asemele. Algselt oli tegemist nõudepeatusega.
Peatus asus Palupera ja Puka raudteejaama vahel (kilometraaž 470,85), 39,5 km kaugusel Valgast.
Viimane reisirong peatus Aakre raudteepeatuses 2008. aastal, enne Tartu–Valga raudtee remonti, mille ajaks suleti reisirongiliiklus. Pärast rongiliikluse taastamist (2010) reisirongid enam Aakre peatuses majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi otsuse järgi ei peatunud. Peatuskoht suleti seda kasutavate reisijate vähesuse tõttu.
Aakre raudteepeatuses oli madal, 20 cm kõrgune ja 30 meetri pikkune perroon ja ootepaviljon (ehitati 1940. aastatel), mis lammutati raudteelõigu remondi ajal 2009. aastal.
Rosenheim
Rosenheim on kreisivaba linn Saksamaal Baieri liidumaal.
Rosenheim on auto- ja raudteede sõlmpunkt Müncheni (umbes 60 km), Salzburgi (80 km) ja Innsbrucki vahel.
Säynätsalo
Säynätsalo on endine vald Soomes endises Kesk-Soome läänis Kesk-Soome maakonnas. Vald liideti 1993. aastal Jyväskylä linnaga ning on Jyväskylä linnaosa. Säynätsalo oli 1993. aasta algusest kuni 2008. aasta lõpuni eksklaav, sest Jyväskylä linnast eraldas seda Muurame vald.
pisi|tühi|püsti|Säynätsalo kirik
Rahvaste Ühendus
thumb|Rahvaste Ühendusse kuuluvad riigid Rahvaste Ühendus (varem Briti Rahvaste Ühendus) on riikide ühendus, millesse kuulub 2022. aasta seisuga 54 riiki. Neist enamik on endised Suurbritannia kolooniad.
Rahvaste Ühendus hakkas kujunema Briti impeeriumi nõrgenedes. Alates 1887. aastast hakkasid impeeriumi liikmesalade peaministrid korrapäraselt kokku saama. 1926. aastal vastu võetud Balfouri deklaratsiooniga on Suurbritannia (metropol ehk emamaa) ja kõik tema dominioonid (Kanada, Austraalia, Uus-Meremaa, Lõuna-Aafrika Liit ja Iirimaa) võrdsed, ilma et ühelgi oleks teiste üle mingit võimu. Formaalselt astus see jõusse 1931 Westminsteri statuudiga.
Mõned riigid on Rahvaste Ühendusse tulnud ka väljastpoolt Briti impeeriumi. Namiibia oli 1920. aastast kuni iseseisvumiseni 1990 Lõuna-Aafrika Vabariigi kontrolli all. Kamerun kuulub Rahvaste Ühendusse alates 1995, ehkki Briti impeeriumi kuulus sellest ainult pisike osa. Mosambiigil ja Rwandal ei ole aga olnud seost Briti Impeeriumiga: Mosambiik oli Portugali asumaa ja Rwanda Saksa koloonia ja Belgia usaldusterritoorium.
Hulk Briti impeeriumi alla kuulunud territooriume ei ole pärast iseseisvumist kunagi kuulunud Rahvaste Ühendusse. Need on kaks kolooniat (Aden ja Birma ning hulk protektoraate ja mandaatalasid: Araabia Ühendemiraadid, Bahrein, Egiptus, Iisrael, Iraak, Jordaania, Katar, Kuveit, Omaan ja Sudaan. Ka Ameerika Ühendriigid, mis lõid Briti impeeriumist lahku juba 1783. aastal, ei ole Rahvaste Ühendusega liitunud.
Rahvaste Ühendusse kuulub ligi 2 miljardit inimest ehk 31% maailma rahvastikust. Rahvamajanduse kogutoodang on 7,8 triljonit USA dollarit ehk 16% maailma majandusest. Rahvaste Ühenduse pindala on 21% maailma maismaast.
Ühenduse juht on Suurbritannia kuningas Charles III; see tiitel ei tähenda aga mingisugust võimu liikmesriikide üle.
Rahvaste Ühenduse mängud on osalejate arvu poolest maailma suurim spordiüritus pärast olümpiamänge.
GA400TD60U
GA400TD60U on IGBT-transistor, mida kasutatakse kõrgvooluelektriahelates lülitina.
Tõnu Tõniste
Tõnu Tõniste (sündinud 26. aprillil 1967 Tallinnas) on eesti purjesportlane ja ettevõtja. Ta on Toomas Tõniste kaksikvend.
Sportlasena
pisi|Toomas ja Tõnu Tõniste 1992. aastal Foto: Jaan Künnap Vennad Toomas ja Tõnu Tõniste on klassis 470 saavutanud:
1997. aastal saavutas Eesti paatkond koosseisus Tõnu ja Toomas Tõniste, Ants Haavel ja Indrek Haavel EM-il klassis Melges-24 3. koha.
Tõnu Tõniste oli Eesti lipukandja 2000. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial.
Tõnu Tõniste on purjetamisvõistluse Star Sailors League Gold Cup Eesti võistkonna kapten.
Girma Yohannes Iyasu
Girma Yohannes Iyasu (Girma Ghebresillasie; sündinud 1961) on Etioopia trooninõudleja.
Ta on 1916. aastal kukutatud keisri Iyasu V pojapoeg.
Isiklikku
Ta on abielus Claudia Bertramiga, kelle nimi alates abiellumisest on Printsess Claudia Iyasu Menelik. Neil on üks poeg.
Luua
Luua on küla Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Palamuse valda.
Luua külas (4 km Palamuselt) asub Luua mõisaansambel – 1730. aastal ehitatud häärber, "piparkoogimajaks" nimetatud aednikumaja ja park on üks paremini säilinud barokkstiili näiteid Eestis. Pargis kasvab paarsada puu- ja põõsaliiki. Hooneid kasutab tänapäeval Luua Metsanduskool.
Luual on sündinud Eesti murdmaasuusataja Eeri Vahtra ning seal on elanud ka roosiaretaja Ferdinand Laaser.
Surat
Surat on linn Indias Gujarati osariigis. Asub Tāpi jõe suudmes Khambhāti lahe ääres.
Linna elanike suurimad rahvusrühmad on gudžaratid ja oriad. 77% on kirjaoskajad.
1512. aastal vallutasid linna portugallased. 1576. aastast kuulus Mogulite riiki. 27. detsembril 1612 toimunud Surati merelahingus võitis Briti merevägi Portugali sõjalaevastikku. 1687. aastani asus Briti Ida-India Kompanii peakorter Suratis.
1994. aastal oli linnas katkuepideemia, milles katku suri 56 inimest.
Surat on India teemandilihvimise keskus. 2003. aastal lihviti 92% maailma teemantidest Suratis. See tõi sisse umbes 8 miljardit USA dollarit.
Hongkongi tegevjuht
pisi|Carrie Lam, praegune Hongkongi tegevjuht Hiina Rahvavabariigi Hongkongi erihalduspiirkonna tegevjuht (hiina keeles: 中華人民共和國香港特別行政區行政長官) on Hongkongi erihalduspiirkonna esindaja ja Hongkongi valitsuse juht. Ametikoht loodi Hongkongi kuberneri ametikoha asendamiseks, kes on Suurbritannia valitsemise ajal Suurbritannia monarhi esindaja. Hongkongi põhiseaduses sätestatud amet loodi ametlikult 1. juulil 1997, kui Hongkongi suveräänsus anti Ühendkuningriigilt üle Hiina Rahvavabariigile.
Wulverdinghe
Wulverdinghe on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Wormhouti kantonis.
1110
1110. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad - 1110. aastad  - 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad
Aastad: 1105 1106 1107 1108 1109 - 1110 - 1111 1112 1113 1114 1115
Pütt
Püti all võidakse mõista
Briti Hongkong
pisi|285x285px|[[Briti Hongkongi lipp aastatel 1959–1997]] Briti Hongkong oli koloonia ja Suurbritannia meretagune ala aastatel 1841–1997, välja arvatud peale lühikest perioodi Jaapani okupatsiooni ajal aastatel 1941–1945. Koloniaalaeg algas Hongkongi saare okupeerimisega 1841. aastal Esimese oopiumisõja ajal. Pärast sõda andis Qingi dünastia saare 1842. aastal üle ja 1843. aastaks oli see kroonikolooniaks. Koloonia laienes pärast teist oopiumisõda 1860. aastal Kowlooni poolsaarele ja laiendati seda veelgi, kui Suurbritannia sai 99-aastase rendilepingu Uute Territooriumide üle 1888. aastal.
Ehkki Hongkongi saar ja Kowloon loovutati püsivalt, moodustas renditud pind 92 protsenti kogu territooriumist ja Suurbritannia leidis, et praeguse üksiku koloonia jagamiseks pole mõistlikku viisi, samas kui Hiina Kommunistlik Partei ei kavatse rendilepingut pikendada ega lubada Suurbritannia administratsiooni pärast seda. Suurbritannia nõustus lõpuks kogu koloonia Hiinale üle andma pärast selle rendilepingu lõppemist 1997. aastal pärast garantiide saamist oma süsteemide, vabaduste ja eluviisi säilitamiseks vähemalt 50 aastaks.
Hongkongi valitsus
pisi|279px|Hongkongi vapp Hiina Rahvavabariigi Hongkongi erihalduspiirkonna valitsus, üldtuntud kui Hongkongi valitsus või HKSAR-i valitsus, viitab Hongkongi erihalduspiirkonna täitevvõimule. See asutati 1997. aasta juulis vastavalt Hiina Rahvavabariigi 1983. aasta ühisdeklaratsioonile, mis on esitatud Ühinenud Rahvaste Organisatsioonis. See valitsus asendas endise Suurbritannia Hongkongi valitsuse (1842–1997).
Tegevjuht nimetab ka peamised ametnikud, kelle nimetab ametisse Hiina Rahvavabariigi Riiginõukogu. Valitsuse sekretariaati juhib Hongkongi peasekretär, kes on valitsuse kõrgeim peaametnik. Peasekretär ja muud sekretärid teostavad ühist järelevalvet SAR-i haldamise üle, annavad tegevdirektorile kui täitevnõukogu liikmetele nõu ning annavad oma tegevuse ja poliitika eest aru tegevjuhile ja seadusandlikule nõukogule.
Kaug-Ida Vabariik
Kaug-Ida Vabariik oli 6. aprillil 1920 Verhneudinskis (Ulan-Udes) Nõukogude Venemaa initsiatiivil loodud puhverriik Nõukogude Venemaa ja Jaapani vahel aastatel 1920–1922. Vabariigi pealinn oli algul Verhneudinsk ja hiljem Tšita.
Kulisside tagant kontrollis Nõukogude Venemaa vabariiki Kaug-Ida bolševike, Siberi parteikomitee ning Moskvast saadetud emissaride kaudu. 5. novembril 1922 asendati vabariigi juhtkond nõukogudemeelse juhiga (Vassili Blücher) ja liideti Venemaa Ülevenemaaline Kesktäitevkomitee dekreediga Vene SFNV koosseisu. pisi|Kaug-Ida Vabariigi valitsus, 1921. aastal
Territoorium
Kaug-Ida Vabariigi koosseisu kuulusid:
Riigihaldus
Kaug-Ida Vabariigi juhid olid järgmised:
Rahvakomissaride Nõukogu esimees
Formaalselt sõltumatu Kaug-Ida Vabariigi tegevust suunas VK(b)P KK Kaug-Ida büroo (Дальбюро ЦК РКП(б)) ja nõukogude kommunistide juhitav Tšekaa analoog – Kaug-Ida Vabariigi Riiklik Poliitkaitse (Госполитохрана ДВР), mille ülem oli hilisem GULAGi ülem Matvei Berman.
Kaug-Ida Vabariigi likvideerimine
Pärast Kaug-Ida Vabariigi liitmist Vene NFSV-ga moodustati piirkonnast Kaug-Ida oblast (1923–1926) ning seejärel Kaug-Ida krai, mis omakorda jaotati 1938. aastal Habarovski kraiks ja Primorje kraiks.
Helmuth Luik
Helmuth Luik (19. veebruar 1928 Paikuse vald, Pärnumaa – 4. mai 2009 Tallinn) oli eesti maletaja ja malekohtunik.
Tartu Tervishoiu Kõrgkool
Tartu Tervishoiu Kõrgkool (lühend TTHKK) on tervishoiutöötajaid ettevalmistav kõrgkool Eestis, mis tegutseb Tartus aadressil Nooruse 5. Tartu Tervishoiu Kõrgkool on ainus kõrgkool Eestis, kus õpetatakse radioloogiatehnikuid, bioanalüütikuid ja tervisekaitse spetsialiste. TTHKK üheksast õppekavast olid 2012. aastal populaarsemad füsioteraapia, erakorraline meditsiin ja õendus.
Ajalugu
1811. aastal asutas Tartu Ülikooli professor Christian Friedrich Deutsch ülikooli sünnitusabikliiniku juurde ämmaemandate kooli. Arhiivimaterjalidest selgub, et õppused kestsid seitse kuud ning selle kooli esimese lennu lõpetas 1812. aastal märtsis "privilegeeritud ämmaemanda" tunnistuse ja vaba praktika õigusega neli ämmaemandat. Kooli astujatelt peale lugemise ja kirjutamise oskuse mingit muud hariduslikku miinimumi ei nõutud. Õpilasi oli kooli algusaastatel vähe ja õppurite arv kõikus. Oli aastaid, kus lõpetajaid polnud üldse või oli ainult üks. Aastatel 1812–1927 lõpetas kooli 21 ämmaemandat. thumb|200px|Endine Tartu Tervishoiu Kõrgkooli Nooruse 9 õppehoone
1881–1882
Aastail 1881–1882 kooli tegevus ajutiselt lakkas õppebaasi kitsikuse tõttu. Kooli avas taas 1883. aastal professor Max Runge, kes laiendas sünnitusabi polikliinikut. See rahuldas nii ämmaemandate kooli kui ka arstiteaduskonna üliõpilaste vajadusi. Õpetus kestis viis kuud ja toimus saksa keeles.
20. sajand
19. sajandi lõpus kerkis teravalt üles küsimus ämmaemandate ettevalmistamisest maaelanikkonna jaoks. 1898. aastal asutati professor Aleksandr Muratovi ettepanekul Tartu Ülikooli juurde erikool maaämmaemandate ettevalmistamiseks. Peatselt liitus see Christian Deutschi rajatud ämmaemandate kooliga. Õppetöö koolis muudeti venekeelseks ja kool hakkas vastavalt eriprogrammidele välja laskma 1. ja 2. järgu ämmaemandaid. Ämmaemanda kutset võis taotleda ka eksternina. Selleks nõuti 1. järgu taotlejatelt sünnitusabitunnistuse tõendit vähemalt 20 sünnitunnistuse, 2. järgu taotlejatelt arsti või 1. järgu ämmaemanda tõendit vähemalt 5 (1920. aastast vähemalt 10) sünnitunnistuse iseseisva vastuvõtmise kohta.
Kooli vastuvõtt oli piiratud 30 õpilasega, kusjuures juudiusulisi võeti vastu ainult vabade kohtade olemasolul. Vanusemäär on kõikunud 18–50 aasta vahel. Õpilased pidid elama kliiniku ruumides, ainult erandjuhtudel võis kliiniku direktori loal elada väljaspool kooli. Õpetamise ja ülalpidamise maks oli 250 rubla, mis tuli maksta juba kooli astumisel. Sellisena eksisteeris kool 1918. aastani. 1919. aastal jätkas ämmaemandate kool tööd professor Rudolf Bernakoffi juhatusel kuni 1930. aastani, mil ühines 1925. aastal asutatud Eesti Õdede Ühingu kooliga Tartus.
Eesti Vabariigi aastatel 1920–1940 oli õigus õena töötada isikuil, kes olid lõpetanud õdedekooli, kel oli õe kutsetunnistus ja Eesti Vabariigi kodakondsus ning kes valdasid riigikeelt. '''Tartu Õdedekoolii diplom andis kooli lõpetanule õiguse töötada arsti juhatusel haiglates ja eriotstarbega raviasutustes (samuti erapraktikas), olla juhataja emade- ja väikelastekodudes ja lastesõimedes ning töötada sotsiaal-, tervishoiu- ja hoolekande alal. Kooli lõpetajad said ravihoolekande õe või ämmaemanda diplomi. 1944 aasta 15. detsembrist jätkas Tartu Õdedekool tööd Vabariikliku Meditsiinilise Keskkoolina. Hiljem muudeti nimi Tartu Meditsiinikooliks.
Pärast sõda sai koolis õppida nii üld- kui ka keskhariduse baasil. Koolis hakati õpetama meditsiiniõdesid, ämmaemandaid, velskreid, velskerlaborante ja sanitaarvelskreid. 1992/1993. õppeaastal mindi üle ainult keskhariduse baasil vastuvõtule ning lõpetati velskrite ning sanitaarvelskrite ettevalmistus. Uue erialana seati sisse põetajate ettevalmistus nii põhikooli kui ka keskkooli baasil.
1996/97. õppeaastal valiti Tartu Meditsiinikool Eesti kutsehariduse pilootkooliks õdede koolituse alal.
Tänapäev
Aastatel 2000–2016 oli rektor Anneli Kannus. 2005. aastal said kõik õppekavad akrediteeringu rakenduskõrghariduse tasemele ja õppeasutuse nimetuseks sai Tartu Tervishoiu Kõrgkool. 2011. aastal avati kõrgkooli esimene oma õppehoone aadressil Nooruse 5. 2013. aastal akrediteeris Eesti Kõrghariduse Kvaliteediagentuuri (EKKA) hindamisnõukogu kooli seitsmeks aastaks. 2016. aastast on rektor Ulla Preeden, õppeprorektor Kersti Viitkar ning haldus- ja finantsdirektor Ermo Kruuse, kes moodustavad kõrgkooli rektoraadi.
Diedrich von Tiesenhausen
Diedrich von Tiesenhausen on mitme Tiesenhauseni suguvõsa liikme nimi:
Transistor
Transistor (ingl transfer üle kandma + resistor takisti) on kolme väljaviiguga pooljuhtseadis ehk triood elektriahelate lülitamiseks ja elektrisignaalide võimendamiseks. Transistori abil saab ühe elektrisignaali ‒ sisendsignaali ‒ abil juhtida ehk tüürida teist elektrisignaali ‒ väljundsignaali.
Transistor on elektroonikalülituste tähtsaim osa elektroonikas, info- ja sidetehnikas ning jõuelektroonikas. Peamiselt valmistatakse transistore integraallülituste ehk mikrokiipide sees, kuid ka eraldi seadistena.
Enamiku transistoride alusmaterjal on pooljuht räni. Kõrgsagedusseadiste jaoks on kasutusel ka galliumarseniid ja teised pooljuhtmaterjalid. Ka jõutransistorides on kasutusel peamiselt räni, kuigi kasutatakse ka teisi kõrgema sulamistemperatuuriga pooljuhtmaterjale.
pisi|Transistorid
Eelkäijad
Varasemal ajal kasutati samal otstarbel, milleks nüüd kasutatakse transistore, trioode ja teisi elektronlampe ehk raadiolampe, aga signaali diskreetseks sisse- ja väljalülitamiseks kasutati releesid jt. lülitamiseks sobivaid elektri- ja elektroonikaseadiseid.
Transistoril, nagu ka elektronlambil, on pidev sisend-väljund-karakteristik. Lülitina kasutamisel antakse transistori sisendile diskreetne juhtsignaal, mille üks diskreetne väärtus viib transistori piisavalt avatud (juhtivasse) olekusse, teine aga sulgeb transistori. Tänapäeval kasutatakse ka elektronlampe, aga väga vähe, sest transistoril on elektronlambi ees mitmeid eeliseid.
Nava
Nava on mitme küla nimi Eestis:
Transistor
Esimesed transistorid
pisi|Maailma esimene transistor Esimene transistori patent anti füüsik Julius Edgar Lilienfeldile 1925. aastal. Patendikirjeldus sarnanes väga selle seadme omaga, mida tänapäeval tuntakse väljatransistori nime all. Ka 1934. aastal patenteeris saksa leiutaja Oskar Heil sarnase seadme.
1942. aastal eksperimenteeris järgmine sakslane Herbert Mataré radarisüsteemile anduri väljatöötamisel niinimetatud "topeltdioodidega". Tema loodud seadmel oli pooljuhtaluse peal kaks eraldiseisvat, kuid väga lähestikku asetsevat metallkontakti. Leiutisega töötades avastas ta nähtusi, mida ei olnud võimalik seletada kahe iseseisvalt toimiva dioodi tööga. Nende nähtuste uurimisest kasvas välja algeline idee bipolaartransistori loomiseks.
Esimene ränialuseline transistor töötati välja Texas Instrumentsis Gordon Teali poolt aastal 1954. Esimese MOSFET transistori (metall-oksiid-pooljuht väljatransistori) valmistasid teadlased John Atalla ja Dawon Kahng 1960. aastal.
Transistori eelised ja puudused elektronlambiga võrreldes
Eelised:
Puudused:
Põhiliigid
Transistoride põhirühmad on
Väljatransistoride töös osalevad ainult üht liiki laengukandjad ‒ elektronid või augud, bipolaartransistorides aga nii elektronid kui ka augud, seega kaht liiki laengukandjad. Põhimõtteline erinevus on ka transistori väljundvoolu tüürimise (juhtimise) viisis: väljatransistoride korral tüüritakse väljundvoolu sisendpingega, bipolaartransistoridel sisendvooluga. Kuid see erinevus on väga tinglik
Väljatransistorid jagunevad struktuurilt
Esimesi nimetatakse lühemalt pn-väljatransistorideks, teisi isoleeritud paisuga transistorideks, rahvusvaheliselt kasutatav lühend MOSFET. Viimased ongi kõige laiemalt kasutusel, sest võimaldavad tüürida väljundvoolu praktiliselt võimsusvabalt (madalatel sagedustel).
Unipolaar- ja bipolaartransistoride tehniliselt kasulikud omadused on ühendatud isoleeritud paisuga bipolaartransistoris (IGBT), kus bipolaartransistori baasiahela voolu tüürib väljatransistor. Niisugune kombinatsioon võimaldab väikese tüürvõimsusega lülitada väljundahelas kõrget pinget ja tugevat voolu.
Kasutamine
Transistore kasutatakse peaaegu igas elektroonikalülituses ja nad on tavaliselt teostatud integraallülituste koosseisus, kus nad töötavad enamasti elektrooniliste lülititena. Eraldi komponentidena on transistorid kasutusel mitmesugustes elektritoitelülitustes (suure võimsusega vaheldites, alaldites, impulsstoiteallikates), samuti analoogelektroonikas, näiteks helisagedusvõimendite võimsusvõimendites, kuid siingi on võimsustransistorid enamasti ühel kiibil võimsusvõimendi teiste elementidega.
Arvuliselt kõige enam transistore on mitmesugustes digitaaltehnika komponentides, mille kiibi mõne ruutmillimeetri suurusel pinnal võib olla transistoristruktuure miljonites ja isegi miljardites. Nende väljatransistoride suurust väljendatakse kanali pikkusega, mida tänapäeval mõõdetakse kümnetes nanomeetrites (üks nanomeeter on üks miljondik millimeetrit).
Uus-Meremaa kindralkuberneride loend
Uus-Meremaa kindralkuberneride loend loetleb Uus-Meremaa riigipead esindavad kindralkubernerid.
Aakre Lasteaed-Algkool
Andmed haridustegevuse kohta Aakre külas pärinevad 1731. aastast.
Aastal 1920 toodi mõisahoonesse üle mahapõlenud Põhu kool Aakre Põhu algkooli nime all. Aastal 1923 oli kooli nimi juba Aakre 6-klassiline Algkool. Aastal 1934 ehitati hoone Arnold Matteuse projekti järgi kooliks ümber. Selleks kasutas vallavalitsus riiklikku odavaprotsendilist laenu tähtajaga 40 aastat.
Aastast 1944 kandis kool nime Aakre Mittetäielik Keskkool. Ainult 1962/1963. õppeaasta oli koolil 8. klass (õpilasi oli 220, mis oli suurim õpilaste arv). Aastaks 1964 oli jäänud neli klassi ja kool nimetati ümber Aakre Algkooliks. 1969. aastast jäi kolm klassi. 1973. aastal kool suleti ja selle asemel tegutses Aakre mõisa peahoones mõnda aega Aakre Eriinternaatkool.
Pärast remonti avati mõisas 1988. aastal taas Aakre Lasteaed-Algkool.
Kool kuulub Eesti Mõisakoolide Ühendusse ja osaleb projektis "Unustatud mõisad". Kool on lülitatud mõisakoolide riiklikku programmi.
Lasteaed-algkooli juhataja Ilme Hõbemägi on hoones sageli kuulnud kummitust, keda ta peab viimase mõisapreili Margareta vaimuks.
Wylder
Wylder on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Wormhouti kantonis.
III Germaani Soomuskorpus
III Germaani Soomuskorpus oli rahvusvaheline väekoondis, kus võitlesid paljude Euroopa rahvaste esindajad. Korpus komplekteeriti ja õpetati välja 1943. aasta suvel, kuid tema väeosade koosseis ja arv muutus vastavalt vajadusele.
Lahingutegevus
Jaanuaris 1944 taganes Leningradi alt Narva jõe äärde Pantheri liinile, kus moodustas Jaanilinna sillapea ning asus kaitsele Narva jõe joonel. Veebruarist kuni 25. juulini 1944 pidas raskeid kaitselahinguid Narva jõel ja Jaanilinna sillapeal, kust taanduti Tannenbergi liinile Sinimägedesse. Veebruarist 1944 allutati korpusele ka 20. Eesti diviis. Tannenbergi liinil kaitsti rinnet Sinimägede lahingus ja selle ümbruses kuni 19. septembrini. Korpus allus eesti 1944. aastal toimunud kaitselahingute ajal armeegrupile Narva.
Mais alistus korpus Berliinis ja selle ümbruses Punaarmeele.
Põhjanael
right|300px|thumb|Põhjanaela (ka Stella Polaris ja Polaris Borealis) leidmine tähistaevas thumb|Tähtede näiv liikumine ümber Põhjanaela taeva põhjapooluse vahetus läheduses Põhjanael (harvem nimetatud ka Põhjatäheks) on Väikese Karu tähtkuju (Eesti tähistaevas Väikese Vankri) heledaim täht.
Põhjanael asub taeva põhjapoolusest praegu umbes 44 kaareminuti kaugusel (see kaugus muutub Maa telje pretsessiooni tõttu). Tema otsetõus on 2h31m49,08s ja kääne on +89°15'50.79" (epohh 2000.0).
Põhjapoolkeral näib kogu tähistaevas tiirlevat ümber Põhjanaela.
Nimi
Põhjanaela traditsiooniline ladinakeelne nimi on Stella Polaris ehk Polaris.
Astronoomias on tähe süstemaatiline nimi α Ursae Minoris (lühendatult α UMi või Alpha UMi.
Teised tähistused on 1 UMi, HD 8890 ja HR 424.
Põhjanael taevakehana
Põhjanael on kolmiktäht, mille koosseisus on Polaris A, Polaris Ab ja Polaris B. Tema absoluutne heledus on –4,6M ja keskmine näiv heledus 2,005m ning kaugus Päikesesüsteemist 432 ± 7 valgusaastat.
Polaris Ab on F6V spektriklassi kääbustäht, mis tiirleb umbes 18,5 astronoomilise ühiku kaugusel ümber Polaris A tiirlemisperioodiga umbes 30 aastat. Tema näiv heledus on 9,2m. Polaris Ab massiks on Hubble'i nimelise kosmoseteleskoobiga määratud 1,26 ± 0,14 Päikese massi.
Polaris B on heledaim tuntud kaaslastest, tema näiv heledus on 8,2m. Tegu on Päikesest veidi kuumema kollase kääbustähega, mille spektriklass on F3V. Polaris B kaugus Põhjanaelast on 18,5 kaaresekundit, taevasfääri tasandisse projitseeritud orbiidi raadius on 2000 astronoomilist ühikut. Seda Põhjanaela kaaslast on võimalik vaadelda juba üsna väikese teleskoobiga.
Kasutamine orienteerumiseks
Põhjanaela järgi saab põhjapoolkeral (välja arvatud põhjapooluse lähedal) määrata põhjasuunda. See omakorda võimaldab kindlaks teha teised ilmakaared ning lihtsustab oluliselt öist navigeerimist. Põhjanaela järgi saab põhjasuuna kindlaks teha oluliselt täpsemini kui kompassi järgi, sest Maa geograafiline põhjapoolus ja magnetiline põhjapoolus ei asu kõikjal samas suunas. Eestis on nende pooluste vaheline hälve mõni kaarekraad, kuid leidub paiku, kus see on palju suurem. Põhjanaela abil saab väga täpset põhjasuunda lihtsalt määrata kaks korda (tähe)ööpäevas, siis kui täht asub alumises või ülemises kulminatsioonis.
Lõunapoolkeral ei ole taeva lõunapooluse läheduses heledat tähte, seepärast kasutatakse seal lõunasuuna määramiseks Lõunaristi.
Kunda kultuur
Kunda kultuur ehk Kunda etapp oli mesoliitikumi küttide ja kalastajate kultuur aastatel umbes 8500–7000 eKr.
Varem nimetati Kunda kultuuriks kogu keskmist kiviaega (u 9600/9000–5000 eKr) Läänemere idaosas (Baltimaades, Põhja-Valgevenes, Kirde-Poolas, Loode-Venemaal, Karjalas ja Soomes).
Päritolu
Kunda kultuuri elanike algkodu küsimus on siiani lahtine. Oletatakse, et nad on saabunud lõuna poolt ehk siis Euroopast. Oletuse aluseks on Pulli asulast leitud mustast tulekivist leid: taolist tulekivi Eestis looduslikult ei esine, kuid sellise tulekivi leiukohad asuvad ka Lõuna-Leedus ja Valgevenes.
Seda oletust toetab ka ühe Leedu Kunda kultuuri leiupaiga kalmistust saadud luustike antropoloogiline analüüs, mis viitab valdava osa elanike europiidsele päritolule. Samas ei saa neid otseselt seostada ühegi praeguse Euroopa rahvaga.
Asulad
Kunda kultuur on saanud nimetuse Kunda Lammasmäe lähedal asunud muistse järve põhja ja saare arheoloogilise leiukoha leidude järgi.
Ka teised olulisemad Kunda kultuuri leiukohad paiknevad Eestis (näiteks Pulli asula, Siimusaare asula, Narva Joaoru linnamäe Joaoru asula). On leitud veel Sindi-Lodja asulakohad Reiu jõe Pärnu jõkke suubumiskoha läheduses, mis on umbes sama vanad kui Pulli asulakoht. Umbes aastast 8000 eKr pärineb Uus-Ihaste asulakoht Tartus.
Oletatavasti elas Eestis Kunda kultuuri perioodil kuni 1500 inimest.
Asulad paiknesid tavaliselt järvede või jõgede ääres, kus oli võimalik kala püüda ja küttida vee äärde jooma tulevaid loomi. Ka pakkusid jõed ja järved metsadest paremaid liiklemisvõimalusi.
Kunda kultuur oli küttide ja kalastajate kultuur, koduloomadest tunti vaid koera. Luuleiud näitavad, et kõige tihemini tabati jahikäigul põtru (nt Kundas 2/3 kõikidest luudest) ja kopraid.
Hilismesoliitikumi ajast on leitud Kunda kultuuri asulaid ka Lääne-Eesti saartelt (Kõnnu asula, Kõpu asula). Seal tegeldi ka hülgepüügiga.
Elamute jäänuseid leitud ei ole. Arvatakse, et elati ritvadest püstitatud koonusjates püstkodades, mis olid kaetud okste, nahkade ja talvel ka mätastega. Keset püstkoda asus kividega piiratud kolle, mille kohal valmistati toitu ja mis andis valgust ning soojust.
Tööriistad
Kalapüügil kasutati võrku (leid Siivertsi asulakohast). Liigeldi ühepuupaadiga.
Keel
Eesti keeles on mõningaid sõnu, mis ei ole omased ei soome-ugri ega indoeuroopa keeltele. Paul Ariste arvamuse kohaselt pärinevad sõnad "meri", "mägi", "haug", "eile", "sugu", "must" ja paljud teised tundmatut keelt kõnelnud nn protoeurooplastelt, kelle hulka kuulusid tõenäoliselt ka Kunda kultuuri asukad. Samuti arvas ta tollest ajast pärinevat mõningad kohanimed, nagu näiteks Peipsi. Uuemal ajal on tekkinud teooria (Kalevi Wiik, Ago Künnap), mille kohaselt on tegu algse eesti keele kõige vanema sõnavarakihistusega ning Kunda kultuuri kandjad olidki eestlaste kauged esivanemad.
Zegerscappel
Zegerscappel (hollandi keelest; tänapäevases hollandi kirjapildis Zegerskappel) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Wormhouti kantonis.
Andrei Sõritsa
Andrei Sõritsa (sündinud 25. novembril 1961 Kaasanis Tatari ANSV-s) on Eesti naistearst ja endine vehkleja.
Lõpetas 1978. aastal Haapsalu 2. Keskkooli ning 1984. aastal sünnitusabi ja günekoloogia erialal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Meditsiinikandidaat (1990). Ta on täiendanud end Saksamaal, Rootsis, Soomes, Inglismaal, Taanis ja USAs.
Töötanud 1984–1989 TRÜ üld- ja molekulaarpatoloogia instituudis, 1989. aastast TÜ sünnitusabi ja günekoloogia kateedris (1992. aastast naistekliinik).
1998. aastast naistekliiniku dotsent ja Tähe erakliiniku juhataja, 2001. aastast Lõuna-Eesti esimese erakliiniku Elite juhataja.
Sõritsa juhendamisel tehti Tartu Ülikooli naistekliinikus naise munaraku viljastamine katseklaasis, mis lõppes 26. juunil 1995 Tallinna Keskhaiglas Eesti ja Baltimaade esimese katseklaasilapse sünniga. Vastsündinu oli tüdruk, kes kaalus 2928 g.
Ta on ka fondi "Lootus" nõukogu esimees, Eesti Bioeetika nõukogu liige ja Tartu Rotary Klubi liige.
Vehklejana
Vehklemist hakkas ta harrastama 1972. aastal Haapsalu Spordikoolis Tiit Räni juhendamisel. Ta võitis aastatel 1979–1989 Eesti NSV meistrivõistlustel individuaalselt viis kuldmedalit ja meeskondlikult kuus kuldmedalit. Kuulus 1978–1983 Eesti NSV espadronikoondisse.
Ta võistles 1993. aastal Essenis vehklemise maailmameistrivõistlustel Eesti koondise koosseisus.
Isiklikku
Tema abikaasa Svetlana Sõritsa (11. aprill 1961 – 22. juuli 2019) oli koos Andreiga üks Elite Kliiniku asutaja
Nika Gilauri
thumb Nika Gilauri (õieti Nikoloz Gilauri; gruusia ნიკა (ნიკოლოზ) გილაური; sündinud 14. veebruaril 1975 Thbilisis) on Gruusia poliitik, alates 6. veebruarist 2009 kuni 30. juunini 2012 Gruusia peaminister.
Nika Gilauri on õppinud rahvusvahelist majandust ja ärijuhtimist Thbilisi Riiklikus Ülikoolis, Iirimaal Limericki Ülikoolis ning Temple'i Ülikoolis Philadelphias.
Aastatel 2004–2007 oli ta Gruusia energeetikaminister ning alates 30. augustist 2007 kuni peaministriks saamiseni rahandusminister, alates detsembrist 2008 ühtlasi esimene asepeaminister.
President Mihheil Saakašvili nimetas Nika Gilauri peaministri kandidaadiks 30. jaanuaril 2009, pärast seda, kui peaminister Grigol Mgaloblišvili teatas, et astub neeruhaiguse tõttu peaministri ametist tagasi. Parlament kiitis Gilauri heaks 6. veebruaril 2009.
Zermezeele
Zermezeele on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Wormhouti kantonis.
Põhjapiiril voolab Peene Becque jõgi.
EFI
EFI (Extensible Firmware Interface) ehk laiendatav püsivaraliides on spetsifikatsioon, mis korraldab, kuidas tarkvara suhtleb püsivaraga. EFI on asendus vanemale igas IBM-i tüüpi arvutis olevale BIOS-ile. Esimese EFI spetsifikatsiooni töötas välja Intel, kuidas alates 2005. aastast lõppes EFI arendamine. Selle asemel hakati arendama UEFI-t (ühtne laiendatav püsivara liides), mis põhines EFI 1.10-l. UEFI spetsifikatsiooni arendab Unified EFI Foorum, üks tööstusharu hõlmav organisatsioon. UEFI ei ole piiratud ühelegi platvormile ega arhitektuurile ja võib joosta nii traditsioonilise BIOS-i asemel kui ka selle peal. pisi|UEFI logo pisi|300px|EFI paiknemine
Ajalugu
EFI loomise mõte tekkis Inteli Itaniumi-põhiste süsteemide loomise varases faasis, 1990. aastate keskel. Põhjuseks oli tavapärase BIOS-i piiratus (nt 16-bitine protsessorirežiim, 1 MB addresseeritavat mälu ja olenemine PC AT riistvarast). Sellist olukorda peeti vastuvõetamatuks suuremõõtmeliste serveriplatvormide jaoks, turunišš, mida Itanium sihtis. Nende murede lahendamiseks algatati 1998. aastal Intel Boot Initiative, mis nimetati hiljem ümber EFI-ks. 2005. aasta juulis lõpetas Intel EFI spetsifikatsiooni arendamise versiooni 1.10 juures ja andis selle üle Unified EFI Foorumile. Originaalne EFI spetsifikatsioon kuulub ikka veel Intelile, kuid UEFI kuulub Foorumile. UEFI versioon 2.1 avaldati 7. jaanuaril 2007, sellega kaasnes krüptograafia tugi ja kasutajaliidese arhitektuur (User Interface Architecture). 2010. aasta oktoobri seisuga oli uusim UEFI versioon 2.3.
Sisu
EFI spetsifikatsiooniga paika pandud liides sisaldab andmeid platvormi ja käivitamisel olemasolevate teenuste kohta. UEFI püsivaral on mitmeid tehnilisi eeliseid: pisi|300px|EFI buudihalduri ja EFI draiverite suhtus
Teatud BIOS-ile omased täiustused, nagu ACPI (progressiivne konfiguratsiooni- ja toiteliides) ja SMBIOS (süsteemihaldus BIOS), on olemas ka EFI-l, kuna nad ei vaja 16-bitist käitusliidest.
Ketta tugi
Lisaks tavalisele jaotustabelile, mis kasutab peabuutsektorit (MBR), toetab EFI ka GUID partitsioonitabelit (GPT). GPT ei kannata tavaliste MBR piirangute all, näiteks ei piira GPT partitsioonide arvu (MBR ei toeta üle nelja partitsiooni) ja lubab kasutada kuni 9,4 ZB suurust ketast. EFI spetsifikatsioon ei määra millist failisüsteemi kasutama peaks. Ainukesed Windowsi versioonid, mis toetavad GPT-d, on Windows Vista/7, Windows Server 2008 ja uuemad.
32/64 bit
BIOS on piiratud 16-bitise protsessori režiimi ja 1 MB adresseeritava mälu peale, kuna disain põhineb IBM 5150-l, mis kasutas 16-bitist Intel 8088 protsessorit. Selle eest võib UEFI töötada nii 32(x86-32) kui ka 64-bitisena (x86-64 ja Itanium). 64-bitine UEFI lubab operatsioonisüsteemile eelneval keskkonnal kasutada 64-bitist mälu adresseerimist.
Teenused
EFI defineerib kahte sorti teenused: käivitusteenused (boot services) ja käitusteenused (runtime services). Käivitusteenuste alla käivad teksti ja graafilise konsooli tugi mitmetel seadmetel, siinidel, blokkidel ja failiteenustel. Käitusteenuste hulka kuuluvad teenused nagu kuupäev, aeg ja NVRAM.
Protokollid
EFI defineerib protokollid kui komplekti tarkvaraliideseid, mida kasutatakse suhtlemiseks kahe binaarse mooduli vahel. Kõik EFI draiverid peavad pakkuma teenuseid teistele draiveritele protokollide kaudu.
Draiverid
Lisaks standardsete arhitektuuride spetsiifilistele draiveritele lubab EFI kasutada ka protsessori arhitektuurist mitte olenevaid draivereid, mida nimetatakse EFI Byte Code ehk EBC-ks. Süsteemi püsivaralt nõuab UEFI spetsifikatsioon, et tal oleks interpretaator kettal olevate EBC-de lugemiseks. Selles mõttes on EBC sarnane Open Firmware'iga, tuntud mitmele platvormile kirjutatud püsivaraga, mida kasutavad teiste seas ka PowerPC põhised Macintoshid ja Sun Microsystemsi SPARC arvutid.
Osal arhitektuurispetsiifilistest (mitte EBC) EFI draiveritüüpidel võivad olla liideseid, mida kasutatakse operatsioonisüsteemis. See lubab operatsioonisüsteemil lasta EFI-l kuvada lihtsat graafikat, kuni operatsioonisüsteemi draivereid laetakse.
Buudihaldur
EFI buudihaldurit kasutatakse ka operatsioonisüsteemi valimiseks ja käivitamiseks, kaotades vajaduse eraldi buudihalduri järgi. Operatsioonisüsteemi buutija on EFI programm.
EFI kest
EFI toetab kestakeskkonda. Kesta saab kasutada teiste EFI programmide käivitamiseks.
Põssapossa
Põssapossa (inglise keeles Pigwidgeon) on Ron Weasley öökull. Selle nime (Põssapossa) pani talle Ginny Weasley. Põssapossale meeldib lennata ja siblida.
EFI
Laiendused
EFI-le saab laiendusi laadida sisuliselt igalt mäluseadmelt. Näiteks saavad originaalseadmete tootjad (OEM-d) seadmele lisada EFI partitsiooni, et pakkuda funktsioone lisaks arvuti püsimälus olevale EFI püsivarale.
Nõukogude Liidu deviis
Nõukogude Liidu deviis on hüüdlause, mida kasutas Nõukogude Liit.
Juhtlauseks võeti tsitaat Karl Marxi ja Friedrich Engelsi kirjutatud Kommunistliku partei manifestist - "Kõigi maade proletaarlased, ühinege!".
EFI
Platvormid, mis kasutavad EFI-t
Inteli esimesed Itaniumil põhinevad tööjaamad ja serverid alates aastast 2000, toetavad EFI 1.02.
Nõukogude Liidu deviis
Nõukogude Liidu vabariikide keeltes on see deviis järgmine.
Autoportree Saskiaga
"Autoportree Saskiaga" on Rembrandti maal.
EFI
Platvormid, mis kasutavad EFI-t
Hewlett Packardi esimesed Itanuim 2-l põhinevad arvutid alates 2002. aastast toetavad EFI 1.10-t. Suudavad buutida nii Windowsit, Linuxit, FreeBSD-d kui ka HP-UX-i. OpenVMS-i tugi tuli 2003. aasta juunis.
Nõukogude Liidu deviis
Lema de la URSS Deviza de stat a Uniunii Sovietice
Autoportree Saskiaga
Rembrandti on kujutatud noore pidutseva mehena ning Saskiat prostituudina, kes leplikult talub oma kaaslase vulgaarset käitumist. Mees hoiab põlvel istuvat naisterahvast nii, et oleks lihtsam patsutada tema ümarat tagapoolt. Mõlemad on elegantselt rõivastatud, naisel on väljaõmmeldud siidkleit ja mehel austria-stiilis sulega kübar, mõõk vööl ning põlvpükstega sobiv narmastega kaunistatud vammus. Liiderlik ilme näol ja kasimata hambad paljastatud, tõstab ta klaasi vaatajate terviseks, kobades samal ajal teise käega naise pihta. See kõik räägib pillavast ja uhkeldavast iseloomust.
See on moraliseeriv teos, milles on mitmesugust sümboolikat, nagu näiteks paabulind kui edevuse ning rikkuse kiire kaduvuse sümbol ja tahvel seinal, mis annab teada kogunenud arve suurusest. Mõned uurijad on selles näinud noore abielupaari ekstravagantse elustiili kajastust, mida toetasid Saskia pärandus ja kunstniku tulutoovad tellimused.
EFI
Platvormid, mis kasutavad EFI-t
2006. aasta jaanuarist alates on kõik Apple Inci Inteli põhised Macintosh tüüpi arvutid EFI toega. EFI asendas varasemat Open Firmware'i, millel põhinesid PowerPC tüüpi arvutid. 2006. aasta kevadel lasi Apple välja Boot Campi, mis suudab teha Windowsi draiveritega plaadi ja dünaamiliselt kõvaketast partitsioneerida, et installeerida Windows XP ja Vista, ilma Mac OS X-i uuesti installimata. Hiljem lasti välja püsivara uuendus, mis lisas nende EFI implementatsioonile BIOS-i toe. Kõik hilisemad Macintoshi mudelid tulevad uuema püsivaraga.
EFI-it on alates 2005. aastast implementeeritud ka mitte-PC-arhitektuuriga toodetesse, näiteks manussüsteemidesse, mis põhinevad XScale'i tuumadel.
Juba 2008. aastal hakkas EFI laiemat kasutust leidma, eriti x64 arhitektuuriga arvutites. Kuigi paljud neist toetavad siiski veel BIOS-ist buutimist kasutades Compatibility Support Module-t, et BIOS-ipõhiseid operatsioonisüsteeme käivitada. Selle tõttu ei saa kasutajad tihti peale aru, et nende arvuti kasutab UEFI-t. Teised süsteemid on hakanud toetama UEFI-põhist buutimist teises operatsioonisüsteemide jaoks. Näiteks IBM x3450 server, MSI emaplaadid, millel on ClickBIOS ja kõik HP EliteBook süle- ja tahvelarvutid.
2009. aastal hakkas IBM tarnima System X arvuteid (x3550 M2, x3650 M2, iDataPlex dx360M2) ja BladeCenter HS22 UEFI toega. Dell hakkas pakkuma PowerEdge T610, R610, R710, M610 ja M710 serverid, mis ka toetasid UEFI-t.
Operatsioonisüsteemid
(U)EFI spetsifikatsiooni alusel kutsutakse operatsioonisüsteeme, mis toetavad (U)EFI-lt buutmist (U)EFI-st teadlik olevateks operatsioonisüsteemideks. Siin tähendab termin "buuditud (U)EFI-lt" seda, et buuditi otse (U)EFI laadurist, mida hoiti mõnel mäluseadmel. Standardkoht operatsioonisüsteemi laaduri jaoks on \EFI\BOOT\[arhitektuuri nimi]\boot[arhitektuuri nimi].efi, kus arhitektuuri nimi võib olla näiteks IA32, x64 või IA64. Teatud operatsioonisüsteemide tootjad võivad kaasa panna oma operatsioonisüsteemi laaduri. See võib muuta ka laaduri asukohta.
Graafilised funktsioonid
EFI toetab graafilisi menüüsid ja funktsioone, näiteks selliseid, mis on implementeeritud Aptios või Great Wall UEFI-s. EFI spetsifikatsioon defineerib kaks graafikaväljundi protokolli. Esimene neist on UGA (universaalsed graafikaadapterid), mida toetavad vaid EFI 1.1-st vanemad spetsifikatsioonid. Teine on GOP (graafilise väljundi protokoll), mida kasutatakse praegu. EFI ei paku ega defineeri kasutajaliidest, selle välimus ja implementatsioon oleneb täielikult BIOS-i tootjast. Praegu kasutab enamik EFI-ga arvuteid BIOS-ile omast kasutajaliidest, aga see ei näita, milleks EFI tegelikult on võimeline.
Kriitika ja riskid
Corebooti (avatud lähtekoodiga alternatiiv BIOS-ile) looja Ronald G. Minnich kritiseeris EFI-t, oletades, et EFI ei ole midagi muud kui katse säilitada intellektuaalset omandit. Põhjuseks tõi ta selle, et EFI ei lahenda BIOS-iga kaasnevat probleemi – vaja on kahte draiverit, ühte püsivarale ja teist operatsioonisüsteemile. Seda vähemalt enamiku riistvara puhul. Mainida tuleb, et avatud lähtekoodiga projekt TianoCore pakub tasuta tööriistu, millega saab teha täiesti vabu ja tasuta püsivarapõhist UEFI-t, kuid sellel puuduvad spetsiaalsed draiverid, mis kiibistiku käivitavad. Seetõttu on vaja kasutada väikseid juppe kinnise lähtekoodiga draivereid, mille kiibistiku tootjad on teinud. Kuna UEFI lubab paindlikumalt kaugvõrgubuutimist kui praegused BIOS-i tehnoloogiad, on muret tuntud sellega kaasnevate turvariskide pärast.
Jaan Märtson
Jaan Märtson VR II/3 ( Vana-Tänassilma vald – 7. veebruar 1942 Saransk) oli Eesti sõjaväelane, nooremallohvitser (1919), nooremseersant (1940).
Elulugu
Sündis Viljandimaal Viljandi kihelkonnas Vana-Tänassilma vallas Rebaste karjamõisas töölise peres. Õppis Vana-Tänassilma vallakoolis, Viljandi kihelkonnakoolis ja Viljandi linnakoolis.
Sõjaväeline teenistuskäik
1917–1918 võttis suurtükiväes osa Esimesest maailmasõjast. Pärast demobiliseerimist asus 1918 tööle Koorküla mõisa mehaanikuna.
Osales Eesti Vabadussõjas 6. jalaväepolgus detsembrist 1918. Langes Taagepera mõisas punaväe kätte vangi, saadeti koju Koorküla valda. Astus jaanuaris 1919 taas teenistusse 6. jalaväepolku. Viidi veebruaris 1919 üle suurtükiväe tagavarapatareisse, kust mõni päev hiljem määrati 2. suurtükiväepolgu 1. patareisse. Alates märtsist 1919 teenis Soomusautode kolonni 1. rühmas soomusauto "Kalevipoeg" ülema kapten Einar Lundborgi abina.
Paistis lahinguolukordades silma julguse, vapruse ja suure rahulikkusega. Oli laialdase silmaringiga mees ning kõneles soravalt vene ja saksa keelt. Nimetati augustis 1919 rühma nooremfeierverkeriks. Septembris 1919 ülendati kapraliks. Pälvis Loodearmeelt Georgi risti IV järgu. Ülendati nooremallohvitseriks oktoobris 1919 ja nimetati vanemfeierverkeriks. Võttis osa lahingutest Punaarmee vastu Võrumaal, Põhja-Lätis ning Pihkva, Ostrovi ja Narva rindel. Demobiliseeriti märtsis 1920. Senine aukraad nimetati juunis 1940 ümber nooremseersandiks.
Autasustati 24. augustil 1920 Vabadusristi II liigi 3. järguga nr 770:
Vabadusristile lisandusid 12 000 marka, tasuta maa normaaltalu suuruses, Vabadussõja Mälestusmärk ja Läti iseseisvuse 10. aastapäeva mälestusmedal.
Hilisem elukäik
Autasumaa suurusega 18,52 hektarit eraldati mais 1921 Valgamaa Tõlliste valla Tõlliste mõisast. Koht sai nimeks Kuuste talu. Ehitas elumaja ning majandushooned, kinnistati tema nimele septembris 1931. Soetas lisaks 13,6-hektarise Lepiku talu, mis oli samuti eraldatud Tõlliste mõisa maadest. Oli talunik, Vabaduse Risti Vendade Ühenduse Valga osakonna liige.
Nõukogude repressiivorganid arreteerisid ta 10. aprillil 1941 Kuuste talus. Peeti kinni Valga ja Pihkva vanglates, kust juulis 1941 viidi Venemaale. 27. detsembril 1941 mõisteti Mordva ANSV prokuratuuri otsusega surma. Jaan Märtson lasti maha 7. veebruaril 1942 Saranskis. Matmispaik teadmata.
Tema nimi on 23. aprillil 2004 Tori kirikus avatud Teise maailmasõja ohvritena hukkunud Vabadusristi kavaleridele pühendatud mälestustahvlil.
Perekond
Abiellus 9. augustil 1914 Tänassilma apostliku õigeusu kirikus Johanna Schultsenbergiga (1891–1940).
Lapsed: Anna (1916–1917), Maria (1916–1917), Jaan (1920), Arnold (1922–1923), Johannes (1924), Osvald (1928–1933) ja Hans (1930–1994).
Maria Laidoner
Maria Laidoner (kuni 1911 Maria Kruszewska; 7. detsember 1888 Kruszewie – 12. november 1978 Jämejala) oli poola päritolu Eesti pianist ja klaveriõpetaja, kindral Johan Laidoneri abikaasa.
Lõpetas Tallinna konservatooriumi, oli korporatsiooni Amicitia auvilistlane.
Isiklikku
Maria Skarbek-Kruszewska oli pärit Poola aadliperekonnast. Ta sündis 7. detsembril 1888 Kruszwitsis perekonna viienda lapsena. Kruszewska suguvõsa esiisadest on kirjutanud Henrik Sienkiewicz oma romaanis “Tule ja mõõgaga”. Maria sai muusikalise hariduse, oli pianist ja muusikaõpetaja.
1923. aastal sai Johan Laidoner riigilt Vabadussõja teenete eest elukohaks Viimsi mõisa. Laidoneridel tuli taastada majapidamine ja rajada 146-hektarine suurtalu. Nende suveresidentsis Viimsis käis palju külalisi ja Maria oskas nendega suhelda prantsuse, saksa, inglise, poola, eesti ja vene keeles. Maria oli ka ühiskondlikult aktiivne.