cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eestäiend
Omadussõnaline eestäiend
Erandid
Omadussõnaline eestäiend ühildub neljas viimases käändes fraasi põhjaga ainult arvus ja jääb omastavasse käändesse
Omadussõnaline eestäiend ei ole:
Asesõnaline eestäiend
Asesõnalised eestäiendid ühilduvad põhjaga käändes ja arvus ning nende kohta käivad reeglid sarnanevad omadussõnaliste eestäiendite reeglitega: rajava, oleva, ilmaütleva ja kaasaütleva käände korral ühildub eestäiend vaid arvus.
Asesõnalised eestäiendid on
Erandid
Asesõnaline eestäiend ei muutu, kui selleks on
Asesõnad kõik, ise, mõlemad, kumbki võivad esineda nii eestäiendi (Kõik õpilased olid kutsutud) kui järeltäiendina: Nad kõik olid kutsutud.
Nimisõnaline eestäiend
Omastavaline täiend ehk eestäiend, milleks on omastavas käändes nimisõna, vastab lauses järgmistele lauseliikmetele:
Osastavas käändes nimisõna on eestäiend, kui ta kuulub parameetersõnade hulka (märgib liiki, laadi, kasvu, värvi, sorti jt): kollast värvi, pikka kasvu, siniverelist tõugu, klassikalist sorti.
Erandid
Käändeid, milles olev nimisõnaline eestäiend püsib muutumatuna:
Kui kaks pärisnime esinevad kõrvuti ja esimene neist on nimetavas ja teine kas nimetavas, omastavas või osastavas, siis on esimene nimi eestäiend: Ta vaatas Johnny Deppi; Kate Moss oli Vogue'i esikaanel.
Määrsõnaline eestäiend
Määrsõnalised eestäiendid on
Kaassõnafraas eestäiendina
Mõnikord kasutatakse eestäiendina kaassõnafraasi: ülespoole põlvi seelik, üle linna tüdruk.
Ioonne elektroaktiivne polümeer
pisi|IEAP tavaolekus pisi|IEAP liigutus temale 3V rakendamisel Ioonne elektroaktiivne polümeer (IEAP, ioonjuhtiv elektroaktiivne polümeer) on elektroaktiivsete polümeeride (EAP) alaliik, mille korral mehaanilist liigutust või kuju muutust EAPle elektrilise pinge rakendamise korral põhjustab ioonide liikumine (migratsioon) välises elektriväljas ning ka elektroosmoosiga seonduvad efektid.
IEAP üldiseloomustus
Ehkki on ka selliseid IEAPsid, mis ei reageeri mehaaniliselt, näiteks nutiklaas, siis levinud on IEAP mõiste kasutamine just ioonsete elektromehaaniliselt aktiivsete polümeeride kohta. IEAPde liigutamiseks vajaliku elektrivälja tekitamiseks piisab neile 0,5–5 V rakendamisest. Koostisest sõltuvalt võib levinuimad IEAPd jagada kolmeks: ioonpolümeer-metallkomposiidid (IPMK, inglise keeles ionic polymer metal composite, IPMC), süsinik-polümeerkomposiidid (SPK, inglise keeles carbon polymer composite, CPC), ja elektronjuhtivatel orgaanilistel polümeeridel põhinevad materjalid.
Ioonpolümeer-metallkomposiidid (IPMK)
IPMK korral on membraaniks (enamasti anioonne) ioonpolümeer, tavaliselt Nafion, mis sisaldab sulfonaatioone, või Flemion, mis sisaldab karboksülaatioone. Elektroodideks on keemilisel teel saadud väärismetalli (enamasti kuld või plaatina) kihid. Lisaks on membraani viidud solvent, millest levinuimad on vesi, etüleenglükool või mõni ioonvedelik (kasutatakse ka terminit ioonne vedelik) ning ioonpolümeeri koosseisu kuuluvatele ioonidele vastasmärgilised ioonid. Ioonpolümeeri perfluoreeritud (fluori sisaldavad) süsinikahelad on hüdrofoobsed (vett hülgavad), kuid selle koosseisu kuuluvad anioonid on hüdrofiilsed. Selle tõttu tekivad sellises polümeeris kahte tüüpi piirkonnad (klastrid), millest ühed (perfluoreeritud süsinikahelad) on tugevalt hüdrofoobsed ja teised (polümeeri ioonsed osad ning nende laengut kompenseerivad vastasmärgilised ioonid) on tugevalt hüdrofiilsed. Sellise ioonpolümeeri paigutamisel polaarsesse solventi tungivad solvendi molekulid polümeeri ioonsetesse (hüdrofiilsetesse) piirkondadesse ja vastav polümeer pundub. Pundumise käigus moodustuvad algselt kompaktsesse polümeeri solventi sisaldavad poorid. Anioonid on kovalentsete sidemetega perfluoreeritud süsiniku põhiahelaga tugevalt seotud kuid katioonid on seotud vaid polümeeri struktuuris olevate anioonidega vastasmärgiliste laengute elektrostaatilise tõmbe kaudu ning saavad välise elektrivälja rakendamisel polümeeris liikuda.
IPMK üheks omapäraks on relaksatsiooni esinemine liigutuse käigus: kui IPMKle rakendada alalisvool, siis tekib kiire liigutus katoodi suunas, millele järgneb relaksatsioon ehk aeglasem liigutus algsele liigutusele vastupidises suunas (anoodi suunas). Eriti iseloomulik on relaksatsioon anioonsete ioonpolümeeride korral, milles on solvendiks on vesi ning elektriväljas liikuvateks katioonideks tugevalt hüdraaditud leelismetallide ioonid (Na+, K+ ja eriti Li+). Nende korral toimub relaksatsioon ka eriti suures ulatuses. Suurte orgaaniliste katioonide korral, nt tetrabutüülammooniumi korral on väike relaksatsioon täheldatav nii Nafioni kui Flemioni sisaldavates komposiitides. Väikeseid orgaanilisi katioone nagu tetrametüülammoonium sisaldavatel ioonpolümeeridel esineb mõõdetav relaktsatsioon Nafioni puhul kuid Flemionipo puhul mitte.
Süsinik-polümeerkomposiidid (SPK)
pisi|Pildil on näha ebaõnnestunud katse katta PVdF membraan vurrkatmise meetodil süsinikelektroodiga. SPK korral koosneb membraan poorsest polümeerkarkassist, kus polümeeriks võib olla näiteks polüvinülideendifluoriid (PVdF) või polü(vinülideendifluoriid-ko-heksafluoropropüleen) (PVdF(HFP)). Ioonvedelik on SPK korral nii solvendiks kui ka ioonide allikaks. Elektroodideks kasutatakse suure eripinnaga süsinikutahma (inglise keeles carbon black), aktiivsütt, karbiidset süsinikku ja süsinikaerogeele.
Elektronjuhtivatel orgaanilistel polümeeridel põhinevad komposiidid
Seda tüüpi ioonsed EAPd koosnevad enamasti poorsest polümeerkarkassist, näiteks PVdF, solvendist ja elektrolüüdist, mis võib olla ka ioonvedelik. Elektroodidena kasutatakse orgaanilisi polümeere, nagu näiteks polüporrool, polüaniliin, polütiofeen jt. Elektronjuhtivad orgaanilised polümeerid omavad konjugeeritud sidemetega pikka süsinikahelat.
IPMK tööpõhimõte
Kui anioonseid rühmi sisaldavast ioonpolümeerist valmistatud IPMKle rakendada pinge, siis katioonid liiguvad elektrivälja toimel negatiivse laenguga elektroodi (katoodi) suunas, võttes kaasa endaga seotud solvendimolekulid. Selle tagajärjel tekib olukord, kus anoodi läheduses on klastrite koosseisus vähe katioone ning katoodi läheduses on klastrite koosseisus palju solvateerunud katioone. Sellisest ioonide ja solvendi ümberpaigutuse tõttu paindub kunstlihas anoodi suunas. Sellise liigutuse põhjustena on pakutud osmootse rõhu muutumist ioonide ümberpaigutumise tõttu, polümeeri efektiivse jäikuse suurenemist katoodil ning vähenemist anoodil, katioonideta jäänud anioonide suurenenud elektrostaatilist tõukumist jpm.
Pinge rakendamisel paindub IPMK teatud asendisse. Sellise asendi korral on tekkinud osmootne tasakaal, katioonid on liikunud katoodile ja seejuures endaga kaasa tõmmanud ka temaga seotud solvendimolekulid. Seejärel hakkab solvent olukorrast põhjustatud kohaliku ülerõhu tõttu liikuma anoodile ning esineb IPMK vähene relaksatsioon.
SPK tööpõhimõte
SPK tööpõhimõte sarnaneb IPMK omaga. Välise pinge rakendamisel hakkavad poorses polümeerkarkassis oleva ioonvedeliku ioonid liikuma: katioonid negatiivse laenguga elektroodi (katoodi) suunas ning anioonid positiivse laenguga elektroodi (anoodi) suunas. Kuna ioonvedelikus on tavaliselt üks, kas katioon või anioon, teisest suurem, siis paisuvad poorsed süsnikelektroodid nende poole tõmmatavate erimärgiliste ioonide suuruste erinevuse tõttu erinevalt (suuremaid ioone ligi tõmbav elektrood paisub rohkem ning moodustab painutusel kõveruse välimise külje).
Elektronjuhtivatel orgaanilistel polümeeridel põhinevate komposiitide tööpõhimõte
Pinge rakendamisel toimuvad polümeeris redoksprotsessid, mille tagajärjel muutuvad polümeeri koostisosade oksüdatsiooniastmed. Selle tulemusena tekib või kaob laeng polümeeri põhiahelas. Muutunud laengu tasakaalustamiseks liiguvad elektrolüüdi ioonid põhiahela juurde, et laengut tasakaalustada. Polümeeride ahelate vahele lisanduvad ioonid põhjustavad ühe elektroodi paisumist ja teise kokkutõmbumist, mille tõttu esineb sellisel EAPl liigutus.
Elektroodide mõju
Elektroodidena kasutatavate materjalide omadused määravad IEAP liigutusomadused. Elektroodide materjal peab vastama järgmistele tingimustele: ei tohi paindumisel puruneda, peab olema kergesti deformeeritav, peab membraani pinnaga nakkuma, peab olema vastupidav keskkonnatingimustele ning hästi elektrit juhtima. Hea elektrijuhtivus tagab selle, et IEAPle rakendatava pinge poolt tekitatav elektriväli levib kogu IEAP ulatuses, mitte ainult pinge rakendamise kohas. Metalle kasutatakse hea elektrijuhtivuse saavutamiseks. Kuna just kullal ja plaatinal on eelpool nimetatud omaduste optimaalne vahekord, ongi just nemad kõige levinumad elektroodimaterjalid IPMKde korral. Näiteks SPKd reageerivad aeglasemalt kui IPMK, sest elektroodidena kasutatava süsiniku elektrijuhtivus on tunduvalt väiksem IPMK korral kasutatavate metallide elektrijuhtivusest.
Solvendi mõju
Solvendi valik mõjutab tugevalt IEAP liigutusomadusi. Mida viskoossem on solvent, seda raskem on ioonidel liikuda ja seda aeglasem on liigutus. Vesi on väga levinud solvent, kuna ta on kergesti kättesaadav, odav ja väheviskoosne. Samas seab vee kasutamine solvendina piirangut kasutatavale pingele, kuna juba suhtelistelt madalatel pingetel (ligi 1,23 V, täpne pinge sõltub vesinikioonide kontsentratsioonist ja membraani juhtivusest) hakkab toimuma vee elektrolüüs ning see põhjustab solvendi vähenemist, mis omakorda vähendab IEAP liikumisvõimet.
Impregneerimis-redutseerimismeetod
IPMKd valmistatakse enamasti impregneerimis-redutseerimismeetodi abil, mille korral kaetakse õhuke ioonpolümeeri kiht (kile) keemilisel teel metalliga. Sel juhul viiakse algselt katioonne metallikompleks pundunud ioonpolümeeri kilesse ioonvahetuse teel ja seejärel redutseeritakse see kompleks nii, et ioonpolümeeri pindkihti ja pinnale tekib metall. Enamasti korratakse elektroodi parema juhtivuse saamiseks seda protsessi 3–5 korda. Sel teel saadakse ioonpolümeerile enamasti kulla ja plaatina katteid. Selle meetodi suureks puuduseks on valmistamise suur ajakulu ja saadud materjali ebaühtlased omadused. Näiteks on enamasti tekkiv metallelektrood ebaühtlase paksusega ja sellest tingituna on selliste elektroodide elektrijuhtivus laiades piirides varieeruv.
Otsene koostemeetod
IPMK-de valmistamise oluliselt kiiremaks valmistamise meetodiks on otsene koostemeetod (inglise keeles direct assembly process, DAP). Selle meetodi korral kantakse ioonvedelikus pundunud ioonpolümeerile elektroodikiht aerograafi abil. Selline meetod võimaldab kasutada elektroodimaterjalina näiteks ruteenium(IV)oksiidi (RuO2) või erinevaid suure eripinnaga süsinikpulbreid. Enamasti lisatakse selle meetodi abil valmistatud komposiidi pinnale õhuke kullaleht selleks, et tagada elektroodide parem elektrijuhtivus.
Elektronjuhtivatel orgaanilistel polümeeridel põhinevate komposiitide valmistamise tehnoloogia
Elektronjuhtivatel orgaanilistel polümeeridel põhinevate ioonsete EAPde valmistamisel lähtutakse enamasti mikropoorsest membraanist, mille pindkihti tekitatakse keemilise sadestamise teel juhtivpolümeeri kiht. Juhul kui keemiliselt tekitatud kiht osutub liialt õhukeseks ja halvasti juhtivaks, siis on kasutatud ka täiendava juhtivpolümeeri kihi sadestamist elektrokeemilisel teel.
Owe Petersell
Owe Petersell (sündinud 11. aprillil 1972 Pärnus) on eesti ajakirjanik.
Hariduskäik
Ta lõpetas 1990. aastal hõbemedaliga Pärnu 4. Keskkooli, 1995. aastal cum laude Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna eripedagoogika erialal ning sai sotsiaalteaduskonnast 1997. aastal magistrikraadi eripedagoogika erialal.
Töökäik
Ta töötas 20 aastat, jaama esimesest päevast alates, raadiojaamas Elmar, olles aastail 2004–2017 Raadio Elmar peatoimetaja. 2017. aastal asus tööle Tallinna Botaanikaaeda. 2018. aastast on ta Vikerraadio ja ETV "Terevisiooni" saatejuht.
Lisaks raadiotööle on Petersell juhtinud telesaateid (uudistesaadet "A4" TV3-s, hommikusaadet "Värskelt õhus" Eesti Televisioonis, heategevussaadet "Jõulusoojus" Kanal 2-s jm), teinud modellitööd ja väikseid näitlejarolle ("Taarka", "Kelgukoerad"). Ta on osalenud "Eesti otsib lemmiklaulu" akadeemias ja korduvalt "Eurolaulu" žüriis.
Looming
Owe Petersell on kirjutanud laulusõnu (Anne Veskile "Ingleid ei...", "Ma saadan ta", "Ma tänan sind", "Ma ju tean", "Oled mulle vaid tuul" ja "Peatu hetkeks", Marju Länikule "On üks meil hing" ja "Süda silmades", Kaire Vilgatsile "Maailm hea", Vaike Hannustile "Veel hoolin", Brigita Murutarile "Hõbenuga" jpt).
Laulusõnu on ta kirjutanud ka Mark Fallbergi varjunime all ("Põgenen" ja “Sinuga end elusana tunda võin”, muusika Mikk Targo, "Lõpp sellel lool", viis Grete Paia, "Sina loed, ei muu", muusika Rolf Roosalu).
Andrzej Pszenicki
Andrzej Pszenicki (vene Анджей Павлович Пшеницкий; 10. detsember (29. november vkj) 1869 Pabianice, Piotrkówi kubermang – 5. august 1941 Varssavi) oli poola ehitusinsener.
Andrzej Pszenicki õppis esialgu Pabienices, seejärel Piotrków Trybunalski koolis. Gümnaasiumi lõpetas kuldmedaliga ja jätkas õpinguid Peterburi teedeinseneride instituudis, mille lõpetas 1898. aastal.
Pärast ülikooliõpinguid töötas 1919. aastani Peterburis – esialgu sildade insener-konstruktorina, hiljem peainsenerina. Ühtlasi töötas ta Peterburi teedeinseneride instituudis õppejõuna (professor 1916. aastast). 1916. aastast Peterburi tsiviilehitusinseneride instituudi sildade kateedri juhataja.
1908. aastal võitis ta Dvortsovõi silla projekteerimise rahvusvahelise konkursi.
Pszenicki projektide järgi on teiste seas valminud Peterburi Dvortsovõi sild (ehitatud 1912–1916) ning üle Wisła jõe Piłsudski sild Krakówis (1934) ja Piłsudski leegionite sild Płockis (1938). Koos professor Nikolai Beleljubskiga projekteeris ta silla üle Msta jõe Borovitšis (Beleljubski sild, ehitatud 1905) ning üle Volga jõe 2 silda – Kaasani lähedal Romanovi (1911–1913) ja Simbirski lähedal Imperaatori silla (1913–1916).
Andrzej Pszenicki suri Varssavis 5. augustil 1941, olles 71-aastane. Ta on maetud Powązki kalmistule.
Pabianice
Pabianice on linn Poolas Łódźi vojevoodkonnas, Pabianice maakonna halduskeskus.
Anatoli Kašpirovski
Anatoli Mihhailovitš Kašpirovski (vene keeles Анатолий Михайлович Кашпировский; sündinud 11. augustil 1939 Hmelnõtskõis Ukrainas) on Venemaa psühhoterapeut, kes sai tuntuks 1989. aastal NSV Liidu Kesktelevisioonis edastatud teleraviseanssidega.
Kašpirovski lõpetas 1962. aastal Vinnõtsja meditsiiniinstituudi ning seejärel töötas 25 aastat Vinnõtsja psühhiaatriahaiglas.
Ida-Virumaa Valgevene Kultuuriselts Bez
Ida-Virumaa Valgevene Kultuuriselts Bez on Ida-Virumaal Jõhvis aastast 1989 tegutsev Eesti valgevenelaste selts. Seltsi juhataja on Zinaida Klõga.
Selts asutati 1989. aastal Vladimir Dehteruki (Владимир Дехтерук) eestvõttel.
Oxford (Nebraska)
Oxford asub 633 meetri (2077 jala) kõrgusel üle merepinna.
Hiirelõks
pisi| pisi|Saksakeelne film hiirelõksude ja muude traadist toodete valmistajatest kaheksakümnendatel Hiirelõks on hiirte või teiste väikenäriliste püüdmiseks mõeldud püünis.
Rainer Weiss
pisi Rainer Weiss (sündinud 29. septembril 1932) on Ameerika Ühendriikide füüsik.
Hiirelõks
Eesti keeles on selle kohta kasutusel olnud nimetused lausk, lauts, lõuk, lõudas.
Majapidamisse hakkavad hiired kõige intensiivsemalt sügisel ja see on põhiline aeg lõksu kasutamiseks, jaanuariks on hiired valdavalt omale pesa sisse seadnud.
Giuliano de Paula
Giuliano Victor de Paula (tuntud ka lihtsalt kui Giuliano; sündinud 31. mail 1990 Curitibas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Corinthians.
Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Paraná. 2007. aastal debüteeris ta Brasiilia kõrgliigas. Brasiilia kõrgliigas lõi ta esimese värava 10. novembril 2007 mängus Botafogo vastu. Järgmisel aastal, mil Paraná mängis esiliigas, murdis Giuliano end klubi põhikoosseisu.
2009. aastal liitus ta Brasiilia suurklubiga Internacional. 2010. aastal võitis ta klubiga Copa Libertadores. Ta lõi otsustava tähtsusega väravad Copa Libertadorese veerandfinaalis ja poolfinaalis. Finaalseerias alistati Mehhiko klubi Guadalajara tulemusega 5:3 ning seeria teises mängus lõi värava ka Giuliano. Ta valiti Copa Libertadorese hooaja väärtuslikumaks mängijaks.
2011. aasta märtsis liitus ta Ukraina kõrgliigaklubiga Dnipropetrovski Dnipro. Seal mängis ta kuni hooaja 2013/14 lõpuni.
2014. aasta juunis naasis Giuliano Brasiilia kõrgliigasse ja sõlmis nelja-aastase lepingu Grêmioga.
2016. aasta juuli siirdus ta seitsme miljoni euro eest Venemaa kõrgliigaklubisse Peterburi Zenit. Hooajal 2016/17 lõi ta Venemaa kõrgliigas kaheksa väravat, kuid kõikide sarjade peale 17 väravat, millega oli sel hooajal Zeniti suurim väravakütt. Eeskätt paistis Giuliano silma UEFA Euroopa Liigas, kus lõi kaheksa väravat. Kuigi Zenit langes välja juba 32 parema seas, oli Giuliano AS Roma mängija Edin Džeko kõrval Euroopa Liiga hooajal 2016/17 suurim väravakütt, lisaks jäi tema arvele viis väravasöötu.
Hooajal 2017/18 mängis ta Türgi kõrgliigaklubis Fenerbahçe ning lõi sel hooajal Türgi kõrgliigas 14 väravat.
Aastatel 2018–2020 mängis ta Saudi Araabia kõrgliigaklubis Al Nassr. Hooajal 2018/19 tuli ta klubiga Saudi Araabia meistriks.
2020. aasta oktoobris naasis Giuliano Türgi kõrgliigasse ning mängis ühe hooaja İstanbul Başakşehiris.
2021. aasta juulis sõlmis ta lepingu Corinthiansega.
2009. aastal võitis Giuliano Brasiilia kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. Giuliano oli turniiril Brasiilia koondise kapten ja ta pälvis turniiri lõpus Pronkspalli auhinna (auhind paremuselt kolmandale mängijale). Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2010–2017 kokku 14 korda.
Helmiradio
Helmiradio on soomekeelne raadiojaam.
Raadiojaam alustas tööd 2016. aasta mais ning on kuuldav eri sagedustel kogu Soomes, näiteks Helsingis sagedusel 88,6 MHz.
Raadiojaama omanik on Sanoma Media.
Saatepäevad on üles ehitatud suurte päevaosaplokkidena. Jututeemade hulka kuuluvad nii uudised kui ka kõik muu, mis puudutab soomlaste igapäevast eluolu. Muusikapalade seas esitatakse sageli 1980. ja 1990. aastate hitte.
Saated on veebis järelkuulatavad.
Kaarel Matto
Kaarel Matto (ka Karl Matto; 22. september 1896 Raigastvere, Elistvere vald, Tartumaa – 4. aprill 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli eesti õigusteadlane.
Ta oli 1934. aasta kriminaalkohtupidamise seadustiku ja maksukaristuste seadustiku koostaja.
Huumlamp
pisi|right|Signaallambina kasutatav huumlamp pisi|Külmkatoodhuumlambid Huumlamp on huumlahendusel põhinev lahenduslamp, mis tekitab suhteliselt nõrka valgust. Lambi klaaskolvis on hõrendatud gaasis kaks külma (mitteköetavat) suurepinnalist elektroodi. Madalatemperatuuriline lahendus süttib katoodi juures; vahelduvpinge korral on katoodiks see elektrood, mis on parajasti negatiivne. Süttimispinge on katoodi madala temperatuuri tõttu suhteliselt kõrge (80–800 V).
Elektroodidevahelise kauguse järgi eristatakse katoodhelendus- ja sammashelenduslampe.
Dudukk
pisi|55px|Dudukk
Huumlamp
Katoodhelenduslambis on elektroodid sedavõrd lähestikku, et kiirgus tekib katoodi ümbritsevas õhukeses gaasikihis. Täitegaasiks on enamasti neoon, mis huumlahenduses helendab oranžikaspunaselt. Kuigi on kasutusel ka teistsuguse gaastäitega (ja erineva helendusega) lampe, tuntakse neid üldiselt neoonlampidena (ingl k neon lamp). Niisugune lamp on laialt kasutusel näiteks elektrilistes olmeseadmetes (veekeetja, triikraud jt) pingestust näitava signaal- ehk indikaatorlambina.
Kaarel Matto
Oli Kaitseliidu liige.
Dudukk
Dudukk (armeenia keeles դուդուկ duduk; ծիրանափող tsiranap’vogh – vanaaega tagasi ulatuv nimetus) on puupuhkpillide hulka kuuluv Armeenia traditsiooniline muusikainstrument. Variatsioonid sellest instrumendist on populaarsed Ida-Euroopas, Lähis-Idas ja Kesk-Aasias.
Dudukk on selliste Ida-Aasia muusikainstrumentide nagu Hiina guan, Korea piri ja Jaapani hichiriki kauge sugulane. Erinevalt teistest topeltlesthuuliku ehk trostiga instrumentidest (oboe, pommer), on dudukil suhteliselt lai huulik (proportsionaalselt instrumendiga) ning pill on kujult silinderjas, mitte otsast kooniline või lehterjas nagu oboe või pommer.
Huumlamp
Külmkaatoodlambis on pikas lahendustorus elektroodidevaheline kaugus nii suur, et kiirguse põhiosa tekib positiivsest elektroodist lähtuvas lahendussambas, mis täidab peaaegu kogu toru. Täitegaasiks võib neooni kõrval olla ka nt argoon koos elavhõbedaauruga (sinine helendus). Mitmevärvilise helendusega huumlampe kasutatakse laialdaselt reklaamvalgustuses.
Dudukk
2005. aastal lisas UNESCO Armeenia dudukimuusika Inimkonna suulise ja vaimse pärandi meistriteoste nimekirja.
Nimetus
Nimetust "dudukk" kasutatakse tihti kokkuvõtvalt nimetuste doudouk või duduk (դուդուկ) asemel, hääldatakse [duˈduk], ja tsiranapogh (ծիրանափող), hääldatakse [tsiranap’vogh]. Armeenias kutsutakse seda instrumenti ka "tsiranapogh" (armeenia keelest otsetõlkes "aprikoositoru", փող (p’vogh) tähendab ka 'puhkpill' või 'trompet'. Sõna päritolult on "duduk" armeenia keeles laensõnana ning on tuletatud türgikeelsest sõnast "düdük",  Tõenäoliselt on sel nimetusel onomatopoeetiline (häälest tuletatud) päritolu. Teise teooria kohaselt tuleneb sõna "dudukk" prototürgi sõnast *dǖtük ('toru'), mis omakorda pärineb protoaltai sõnast *tū́ti ('toru, ümar nõu, soon'). Arvatavalt Ottomani okupatsiooni ajal Armeenias asendus instrumendi antiikajast pärinev originaalnimetus "tsiranapogh" (Ծիրանափող) nimetusega "duduk". Intuitiivseid sarnasusi on toodud välja ka sõnaga duda sellest slaavi keeltele omaselt hellitussõna moodustamisel (dudka).  Seda Armeenia instrumenti ei tohi segi ajada samanimelise Loode-Bulgaaria folkinstrumendiga balkani dudukk.
Ülevaade
pisi|vasakul|200px|Duduki huulik Dudukk on topeltlesthuulikuga muusikainstrument ning teda peetakse päritolult iidseks, olles olnud olemas juba alates 5. sajandist pKr, kuigi on Armeenia õpetlasi, kes usuvad, et see pill oli olemas isegi juba rohkem kui 1500 aastat enne 5. sajandit. Vanimad dudukisarnased instrumendid tehti luust või roost (pilliroost). Tänapäeval tehakse dudukke eranditult puust ja koos suure trostiga. Dudukkide tegemiseks kasutatakse põhiliselt aprikoosipuude puitu.
Duduki hääl sõltub tugevalt regioonist, kus seda instrumenti tehakse ja mängitakse. 20. sajandil hakati Armeenia dudukke standardiseerima diatoonilisse skaalasse ja heliulatuselt üheoktaviseks. Alteratsioonilisus või kromaatilisus saavutatakse kasutades vastavaid sõrmitsemistehnikaid. Instrumendi keha võib esineda samuti erinevates pikkustes, sõltuvalt instrumendi soovitud heliulatusest ja geograafilisest regioonist. Pardi nokka meenutav huulik (armeenia keeles եղեգն, eġegn) on tehtud ühest või kahest tükist. Erinevalt teistest topeltlesthuulikuga instrumentidest on duduki huulik suhteliselt lai, andes dudukile niimoodi talle omapärase leinava heli kui ka instrumendi mängimisel vajaduse puhumisel rohkelt pingutada hingetõmmete tegemisel. Armeenias kutsutakse duduki mängijat dudukahar (դուդուկահար).
Dudukil muusikapala esitaja kasutab instrumendi mängimise jätkamiseks oma põskedesse varutud õhku, ise samal ajal uut õhku nina kaudu kopsudesse juurde tõmmates. Ehk duduki mängimine käib õhu väljapuhumise ajal seda samaaegselt sisse hingates. Sellist tsirkulaarset hingamist kasutatakse tavaliselt kõikide Lähis-Ida topeltlesthuulikuga instrumentide mängimisel. Dudukki mängitakse tihti ka koos teise saatva "dum dudukiga", mis annab muusikale rohkem energilisust ja tonaalset atmosfääri ning ka harmoonilisust. pisi|130px|Duduki mängija ehk dudukahar
Ajalugu
Armeenia musikoloogid väidavad, et on tõendeid, et dudukke mängiti juba ajal 1200 aastat eKr, kuigi Lääne õpetlased pakuvad dudukkide kasutusajaks viimast 1500 aastat. Armeeniast ja Kaukasusest võib leida dudukkide erinevaid variante. Armeenia dudukimuusika ajalooliseks alguseks peetakse Armeenia kuninga Tigran Suure valitsemisaega (95–55 eKr). Etnomusikoloog Dr. Jonathan McCollumi väitel on mainitud seda instrumenti arvukates keskaegsetes käsikirjades ning tema arvates on see ainus tõeline armeeniapärane muusikainstrument, mille traditsioon on säilinud läbi ajaloo tänapäevani ning seetõttu näeb seda instrumenti kui Armeenia rahvusliku identiteedi olulist sümbolit. Tähtsaim duduki omadus Dr. Jonathan McCollumi arvates on selle instrumendi võime väljendada armeenia keelele omapärast keeletunnetust ja ka dialektilisust, mida peab ka üheks suurimaks väljakutseks dudukimängijatele.
Dudukk filmimuusikas
Duduki helid, kui mitte instrument ise, on saanud tuntuks suurele hulgale publikule läbi populaarsete filmide filmimuusika. Alustades duduki kasutamisest Peter Gabrieli poolt Martin Scorsese filmis "Kristuse viimane kiusatus" on duduki arhailist ja leinavat heli vastavate meeleolude loomisel kasutatud veel mitmetes teistes filmižanrites. Djivan Gasparyan mängis dudukki näiteks filmidele "Gladiaator", "Süriaana" ja "Vereteemant". Dudukki on kasutatud laialdaselt ka filmis "Lahingulaev Galaktika" (Battlestar Galactica). Samuti võib dudukihelisid kohata filmis "Narnia kroonikad: lõvi, nõid ja riidekapp".
Dudukk popkultuuris
2010. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel seitsmenda koha saanud Armeenia laulus "Apricot Stone" mängis dudukki üks maailma tuntumaid dudukimängijaid: Djivan Gasparyan.
Prantsuse-Ameerika indie-rock 'i bänd Deleyaman on esimene alternatiivmuusika ansambel, kes on kasutanud dudukki kõigis oma albumites mängituna Gerard Madiliani poolt, kes on ka bändi alaline liige.
Ülemsalanõukogu
Ülemsalanõukogu (ka Kõrgeim Salanõukogu, vene keeles Верхо́вный та́йный сове́т) oli aastatel 1726–1730 kõrgeim nõuandev riigivõimuorgan Venemaa keisririigis.
Ülemsalanõukogu moodustati keisrinna Katariina I korraldusel. Kuigi ametlikult oli see valitseja juures tegutsev nõuandev organ, otsustas see iseäranis Katariina järeltulija Peeter II valitsusajal tegelikult kõiki olulisemaid küsimusi Venemaal ja püüdis 1730. aastal Anna Ivanovna troonile tulles valitseja võimu radikaalselt piirata. See katse, õigemini selle läbikukkumine, viis ka ülemsalanõukogu laialisaatmiseni.
Nõukogu asutamine
Katariina I võimuletulek pärast keiser Peeter I surma tekitas vajaduse sellise asutuse järele, mis selgitaks keisrinnale asjade seisu riigis ja tema lähikonnas ning aitaks tal korraldada reaalset riigivalitsemist, mille osas Katariina I tunnetas oma piiratud võimeid. Selliseks asutuseks saigi ülemsalanõukogu.
Ülemsalanõukogu loodi keisrinna ukaasiga 19. veebruaril (vkj 8. veebruaril) 1726. Selle liikmeteks määrati:
Märtsi alguses lisati keisrinna soovil selle liikmeskonda ka tema väimees, Holstein-Gottorfi hertsog Karl Friedrich.
Nii koosnes nõukogu esialgu peaaegu täies koosseisus Peeter I soosikutest, keda nimetati ka tema "kotkapoegadeks".
Keisrinna nimel tegeles nõukogu kokkukutsumisega tema kabinetisekretär Aleksei Makarov. Ajaloolase Jevgeni Anissimovi hinnangul jäi nõukogu kuni Katariina I valitsusaja lõpuni allutatuks keisrinna kabinetile ehk sekretariaadile ega suutnud olulisel määral piirata keisrinna ainuvõimu.
Muutused liikmeskonnas
Kevadel 1727, veel Katariina I valitsemisajal eemaldati Menšikovi intriigide tulemusel nõukogust Pjotr Tolstoi, keda süüdistati olematus vandenõus, mille eesmärk olevat olnud takistada keisrinnal omale troonipärija nimetamist. Esialgu mõisteti Tolstoi surma, kuid karistus asendati eluaegse pagendusega. Ukaasi Tolstoi karistamise kohta allkirjastas keisrinna oma surmapäeval, 17. mail (vkj 6. mail) 1727.
Sama aasta septembris saatis uus keiser Peeter II ebasoosingusse sattunud Menšikovi enda asumisele. 1728. aastal suri admiral Fjodor Apraksin ja hertsog Karl Friedrich ei külastanud selleks ajaks juba ammu nõukogu istungeid. Nii oli 1728. aasta lõpuks alles vaid kolm algset liiget – Dmitri Golitsõn, Gavriil Golovkin ja Heinrich Ostermann.
Nõukogu volitused Peeter II ajal
Vastavalt Katariina I testamendile sai nõukogu Peeter II alaealisuse ajaks eestkosteõiguse, mis tähendas, et sellele laienesid kõik valitseja õigused ja kohustused, välja arvatud õigus muuta troonipäriluskorda. Seda testamendi punkti siiski rikuti: kui pärast Peeter II surma 1730. aastal valis nõukogu troonile Anna Ivanovna, siis mindi mööda Katariina tütardest ja nende järeltulijatest, kellel oli testamendi kohaselt Peeter II surma korral esmaõigus troonile.
Juba Aleksandr Menšikovi ajal hakkas nõukogu enda kätte koondama täidesaatvat võimu: ministrid ja senaatorid pidid vanduma ametisse astumisel truudust kas valitsejale või ülemsalanõukogu reglemendile. Keelati nende korralduste täitmine, mida polnud allkirjastanud nii valitseja kui ka ülemsalanõukogu.
Nõukogule allutati Senat ja kõik kolleegiumid. Senatit hakati nimetama senise Valitseva Senati asemel Kõrgeks Senatiks ja esialgu piirati selle volitusi niivõrd, et lisaks ülemsalanõukogu ukaasidele kohustati seda alluma ka varem senatiga võrdsetes õigustes olnud Pühima Valitseva Sinodi korraldustele. Hiljem tekkis idee kaotada ka sinodi ametlikust nimest omadussõna "valitsev", kuid reaalselt selleni ei jõutud.
Anna Ivanovna võimuletulek
thumb|right|Anna Ivanovna portree (1732).
Kui Peeter II 1730. aastal suri, oli ülemsalanõukogus kaheksa liiget. Neist pooled olid Dolgorukovid: Vassili Vladimirovitš Dolgorukov, Vassili Lukitš Dolgorukov, Aleksei Dolgorukov ja Ivan Dolgorukov. Neid toetasid omakorda vennad Golitsõnid: Mihhail ja Dmitri.
Dolgorukovite plaanide vastu Venemaa tuleviku kujundamisel oli osa Venemaa aadelkonnast, aga ka kaks ülemsalanõukogu liiget – Gavriil Golovkin ja Heinrich Ostermann.
Samal ööl koostati Dmitri Golitsõni eestvedamisel ka dokument, niinimetatud "Tingimused", mille eesmärk oli oluliselt piirata uue keisrinna võimu ja anda enamik valitseja volitusi ametlikult üle ülemsalanõukogule.
left|thumb|"Tingimused" (1730).
26. veebruaril (vkj 15. veebruaril) 1730 sõitis Anna Ivanovna pidulikult Moskvasse sisse. Uspenski katedraalis võttis ta vastu kõrgaadli ja sõjaväe truudusvande. Uuest truudusvandest olid välja jäetud mõned isevalitsusele viitavad väljendid, kuid ei olnud lisatud midagi uue valitsemiskorra kohta. Seal ei mainitud ülemsalanõukogu ega keisrinna allkirjastatud "Tingimusi". Peamine muutus seisnes selles, et lisaks keisrinnale vannuti truudust ka isamaale.
Kulisside taga jätkus kahe tiiva võimuvõitlus uue valitsemiskorra üle. Ülemsalanõukogu liikmete enamik püüdis Annat veenda nende uusi volitusi ametlikult kinnitama. Isevalitsuse pooldajad nagu Ostermann, Feofan Prokopovitš, Pavel Jagužinski, Antioh Kantemir ja neid toetavad laialdased aadliringkonnad soovisid allkirjastatud "Tingimuste" revideerimist. Rahulolematuse peamine põhjus oli võimu koondumine väga väikese seltskonna kätte ülemsalanõukogus.
thumb|left|Anna Ivanovna rebib "Tingimused" puruks.
7. märtsil (vkj 25. veebruaril) 1730 ilmus paleesse suur hulk aadlikke (eri hinnangutel 150–800 inimest), kelle seas olid ka mitmed kaardiväeohvitserid, et anda Anna Ivanovnale üle 87 allkirjaga palvekiri. Palvekirjas paluti keisrinnal koos aadelkonnaga uuesti üle vaadata valitsemiskord ja muuta seda nii, et see oleks meelepärane kogu rahvale. Anna kahtles, kuid tema vanem õde Jekaterina mõjutas Annat palvekirja kinnitama. Aadli esindajad pidasid veidi aega nõu ja kell 16 andsid üle uue palvekirja, kus paluti keisrinnal taastada täielik isevalitsus ja hävitada "Tingimused".
15. märtsil (vkj 4. märtsil) 1730 likvideeriti ülemsalanõukogu keisrinna manifestiga.
Nõukogu liikmete saatus
Ülemsalanõukogusse kuulunud meeste saatus kujunes erinevaks: Mihhail Golitsõn saadeti teenistusest erru ja suri peaaegu kohe pärast seda, tema vend ja kolm neljast Dolgorukovist said Anna Ivanovna valitsusajal karistada. Repressioonid elas üle ainult Vassili Vladimirovitš Dolgorukov, kes pöördus Jelizaveta Petrovna ajal asumiselt tagasi ja nimetati sõjakolleegiumi presidendiks. Gavriil Golovkin ja Heinrich Ostermann jäid Anna Ivanovna ajal kõrgetesse riigiametitesse. Aastatel 1740–1741 oli Ostermann lühikest aega isegi riigi tegelik valitseja, kuid pärast paleepööret ja Jelizaveta Petrovna võimuletulekut saadeti ta asumisele Berjozovisse, kus ta ka suri.
Jānis Dombrava
pisi|Jānis Dombrava (2014) Jānis Dombrava (sündinud 29. juunil 1988 Riias) on Läti poliitik (Rahvuslik Liit "Kõik Läti eest!" – "Isamaale ja Vabadusele/LNNK").
Ta on lõpetanud 2010. aastal Läti Ülikooli ajaloo- ja filosoofiateaduskonna bakalaureusekraadiga humanitaarteaduste alal.
Jānis Dombrava on alates 2010. aastast Läti Seimi liige.
Raman Hałoŭčenka
Raman Hałoŭčenka (valgevene keeles Раман Аляксандравіч Галоўчэнка; sündinud 10. augustil 1973 Žodzinas) on Valgevene diplomaat, poliitik ja riigitegelane. Ta on 4. juunist 2020 Valgevene peaminister.
Ta sündis aastal 1973 Žodzinas Smalavičy rajoonis Minski oblastis. Ta lõpetas aastal 1996 Venemaa Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi rahvusvaheliste suhete erialal.
18. augustist 2018 kuni 3. juunini 2020 juhtis ta Valgevene Vabariigi riiklikku sõjatööstuskomiteed.
4. juunil 2020 sai tast Valgevene peaminister.
Isiklikku
Ta valdab inglise, araabia, saksa ja poola keelt.
Kyriákos Mitsotákis
pisi Kyriákos Mitsotákis (Κυριάκος Μητσοτάκης; sündinud 4. märtsil 1968 Ateenas) on Kreeka poliitik ja endine pankur, paremtsentristliku erakonna Uus Demokraatia esimees. Alates 8. juulist 2019 kuni 24. maini 2023 oli ta Kreeka peaminister. Teist korda on ta Kreeka peaminister alates 26. juunist 2023.
Mitsotákis lõpetas 1990. aastal Harvardi ülikooli sotsiaalteadustes ja sai 1993. aastal magistrikraadi rahvusvahelistes suhetes Stanfordi ülikoolist.
Ta oli 2013–2015 Kreeka haldusreformiminister. Ta valiti esimest korda Kreeka parlamendi liikmeks 2004. aastal.
Tema isa oli peaminister Konstantínos Mitsotákis.
Michael Spindelegger
thumb|Michael Spindelegger (aprill 2010) Michael Spindelegger (sündinud 21. detsembril 1959 Mödlingis) on Austria poliitik; ta oli aastatel 2008–2013 Austria välisminister, 2011–2014 Austria asekantsler ja 2013–2014 Austria rahandusminister.
Ta sündis Mödlingis Alam-Austria liidumaal. Põhikoolis õppis ta Hinterbrühlis (Alam-Austria liidumaal), gümnaasiumis Mödlingis. Seejärel teenis ta aastatel 1977–1978 Bundesheeris (Austria relvajõududes), auastmelt ülemleitnant (Oberleutnant). Seejärel õppis ta Viini Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetamise järel sai ta õigusteaduse doktoriks.
Ta on Austria Rahvapartei liige. Ta oli aastatel 1992–1993 Austria Föderaalnõukogu liige, 1992–1993 oli ta Austria Parlamendi alamkoja Nationalrati liige ja 1995–1996 oli ta Euroopa Parlamendi liige. 2. detsembrist 2008 kuni 16. detsembrini 2013 oli ta Austria välisminister. 14. aprillil 2011 valiti ta Austria Rahvapartei esimeheks. 21. aprillil 2011 asus ta Austria asekantsleri ametipostile. 16. detsembril 2013 asus ta Austria rahandusministri ametikohale, erru läks 1. septembril 2014.
Isiklikku
Michael Spindelegger on abielus, tema abikaasa on kohtutöötaja ja neil on kaks poega.
Alexander Baumjohann
pisi|Alexander Baumjohann 2011. aastal [[FC Schalke 04|Schalkega]] Alexander Baumjohann (sündinud 23. jaanuaril 1987 Waltropis) on Saksamaa jalgpallur. Ta mängib ründava poolkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Sydney.
Ta alustas karjääri kodumaal Schalkes (2005–2007). Seejärel mängis ta sellistes Saksamaa klubides nagu Mönchengladbachi Borussia, Müncheni Bayern (2009–2010), Kaiserslautern (2012–2013) ja Hertha (2013–2017). Schalkes mängis ta ka aastatel 2010–2012 ning võitis 2011. aastal klubiga Saksamaa karika ja superkarika.
2017. aastal suundus ta Brasiiliasse, kust on pärit tema abikaasa Tatiane, mängides Coritiba ja Vitória meeskondades.
Sinialliku söll
Sinialliku söll on söll ehk sulglohk Laiuse mäe tipuosas; halduslikult Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas. Söll on arvele võetud ürglooduse objektina.
Sölli sügavus on u 15 m. Peale Sinialliku sölli on Laiuse mäel veel 15–20 sölli; Sinialliku söll on neist suurim.
Fustik
pisi|[[Bütsantsi tekstiil u 500. aastatest. Kollased ja pruunid lõngad on värvitud fustikuga, rohelised fustiku ja indigoga]] Fustik on kollane orgaaniline värvaine, mida saadakse mitmete troopiliste ja lähistroopiliste puuliikide puidust ja koorest. Kasutatakse villa- ja siidikiust tekstiilide värvimiseks.
Värvainete indeksis on fustiku üldnimetuse tähis C.I. Natural Yellow 11 ning iga orgaaniline ühend, mis värvi annab, kannab oma tähist: moriin 75660, makluriin 75240, teised 75710, 75720, 75730, 75750.
Etümoloogia
Tõenäoliselt pärineb sõna "fustik" araabiakeelsest sõnast fustuq 'pistaatsia', 'põõsas'. Põõsakujulise vormiga on parukapuu, mis kasvab Vahemere maades ja Türgis ning mis oli tuntud kollast värvi andva värvitaimena juba enne Ameerika avastamist. Eesti keelde on sõna jõudnud arvatavasti saksakeelse sõna Fustik või venekeelse sõna фустик vahendusel.
Liigid
Fustikut on ajalooliselt toodetud mitut liiki taimedest ja vastavalt ka erinevalt nimetatud.
Saamine
Värvaine saadakse puidu keetmisel. See on punakaskollane ning lahjendamisel oranžikaskollane. Värvainet turustatakse kas vedela ekstraktina või kuivatatuna oliivjas- kuni tumepruunide kookide või graanulitena.
Koostis ja omadused
Fustiku peamised värvi andvad komponendid on flavonoidid moriin ja makluriin. Värvimakluura koor sisaldab ka parkaineid tanniine. Veneetsia sumahhi puit sisaldab flavonoidide hulka kuuluvaid värvaineid müritsetiini ja füsetiini.
Kasutamine
Fustikunimelist värvainet mainitakse juba varauusaja kirjalikes allikates, kuid sageli jääb ebamääraseks, millisest taimest toodetud värvainet on mõeldud. Ajalooliselt on vanim nn ungari kollapuu fustiku kasutus, mida tarvitati laialt Euroopas, eriti Itaalias siidkangaste kollaseks värvimiseks, sageli kombineerituna teiste kollast andvate värvitaimedega, juba keskajal. Nn vana fustikut kasutati Euroopas 16.–19. sajandini villa ja siidi värvimiseks, Venemaal on fustikuga värvitud villa, harvem siidi kollaseks alates 17. sajandist 20. sajandi alguseni.
Esimese maailmasõja ajal oli fustik oluline värvaine khaki nime all tuntud tekstiilide tööstuslikul tootmisel.
Hullunud Tartu
"Hullunud Tartu" on 2010. aastast sügiseti Tartus toimuv iga-aastane interdistsiplinaarne kultuurifestival, mis ühendab kirjanduse, kunsti ja muusika. 2010-2018 oli festivali eestvedaja kirjanik Jaan Malin. Aastast 2019 on festivali kureerijaks Siim Lill. Algusest peale on korraldada aidanud Marja Unt. Igal aastal on see festival toimunud erinevas paigas:
2010 - Tartu Ülikooli kunagine närvikliinik Staadioni tn-l.
2011 - Tartu Ülikooli vanim anatoomikum Toomel.
2012 - Trükimuuseum ja Paberimuuseum.
2013 - Tartu Uus Teater ja endine Tartu Ülikooli kirik
2014 - Tartu Uus Teater + näitus klubis Promenaadiviis
2015 - kohvik Tervis ja restoran Wilde Vallikraavi ja Ülikooli nurgal + näitus klubis Promenaadiviis
2016 - Genialistide Klubis
2017 - Erinevate Tubade Klubi Aparaaditehases
2018 - Tartu Kirjanduse Maja
2019 - Tartu Kirjanduse Maja
Klaverikontsert
Klaverikontsert on instrumentaalkontsert sümfooniaorkestrile ja sooloklaverile.
Teose vormiks on tavaliselt sonaaditsükkel.
Klaverikontserte hakati kirjutama 18. sajandi lõpus, eriti populaarsed olid need klassikalisel ja romantilisel ajajärgul. Kõige tähtsam roll selle žanri arendamisel oli Wolfgang Amadeus Mozartil, kes kirjutas 27 klaverikontserti. Teisi tuntumaid klaverikontserte on loonud Ludwig van Beethoven, Frédéric Chopin, Franz Liszt, Camille Saint-Saëns, Sergei Rahmaninov, Robert Schumann, Edvard Grieg, Johannes Brahms ja Pjotr Tšaikovski.
Pianokonsert
Xenocalamus
Klassifikatsioon
Perekonda Xenocalamus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Nad elavad Sahara-taguses Aafrikas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Xenocalamus seisuga 13.12.2013.
Peter Turkson
pisi|Peter Turkson, 2017. pisi|Peter Turksoni vapp Peter Kodwo Appiah Turkson (sündinud 11. oktoobril 1948 Wassaw Nsutas Ghanas) on Ghanast pärit katoliku kardinal.
Turkson on paavstliku õigluse ja rahu nõukogu president 24. oktoobrist 2009, mil paavst Benedictus XVI ta ametisse määras. Varem oli Turkson Ghana keskregiooni pealinna Cape Coasti peapiiskop. Kardinaliks tegi Turksoni paavst Johannes Paulus II 2003. aastal.
Ajakirjanduses peeti Turksonit pärast paavst Benedictus XVI tagasiastumist paavstivalimistel üheks favoriidiks.
Oriakeelne Vikipeedia
pisi|Logo Oriakeelne Vikipeedia (oria keeles ଓଡ଼ିଆ ଉଇକିପିଡ଼ିଆ) on Vikipeedia oriakeelne versioon.
Oriakeelne Vikipeedia sai alguse 2002. aasta juunis.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
2019. aasta jaanuari seisuga oli 28% oriakeelse Vikipeedia artiklitest bottide loodud. pisi|250px|left|Oria vikipedistid kokkusaamisel 23. novembril 2012
Karl II (Baden-Durlach)
Karl II Baden-Durlachist (24. juuli 1529, Pforzheim - 23. märts 1577, Durlach), hüüdnimega Karl kotiga, valitses Durlachi markkrahvkonda aastatel 1552-1577. 1. juunil 1556 andis Karl välja uue kirikukorra, mis tegi luterlusest Baden-Durlachi markkrahvkonna ametliku religiooni.
Elu
Karl oli Baden-Durlachi markkrahvi Ernsti ja tolle teise naise Ursula von Rosenfeldi poeg. Kuna Ernsti ja Ursula abielu oli morganaatiline, vaieldi Karli järgluse üle. Sellegipoolest alustas ta 1552. aasta septembris Ülem-Badeni valitsemisega oma isa nimel. Tema poolvend, 12 aastat vanem Bernhard IV suri 20. jaanuaril 1553 ja tema isa suri kaks nädalat hiljem 6. veebruaril. Karl päris seejärel kogu riigi, mida toona kutsuti Baden-Pforzheimiks. Ta viis pealinna Durlachisse, muutes sellega oma riigi nime Baden-Durlachiks.
Reformatsiooni sisseviimine 1556. aastal
thumb | 1556. aasta kirikukorra kaas
Pärast Passau rahu (1552) viis mitu ilmalikku valitsejat Edela-Saksamaal sisse reformatsiooni. Baden-Durlachi markkrahv Ernst kavatses eeskuju järgida, kuid tal tekkis siiski võimalik konflikt katoliikliku Kaugema Austria valitseja ertshertsog Ferdinandiga, kes nõudsid endiselt osa Ülem-Badenist.
Markkrahv Karl II – nagu ka tema nõbu Baden-Badeni markkrahv Philibert – toetas 1555. aasta Riigipäeval Augsburgi usurahu, mis andis ilmalikele keisririigi vürstidele vabaduse viia oma territooriumitel sisse luterlus. Selle kaitsega ja Württembergi hertsogi Christophi tungival nõudmisel viis Karl II Baden-Durlachi markkrahvkonda sisse reformatsiooni, võttes 1. juunil 1556 vastu uue kirikukorra.
Reformatsiooni ettevalmistamine ja kirikukorra väljatöötamine usaldati komisjonile, mille esimees oli Badeni markkrahvkonna (Pforzheimi osa) kantsler Martin Achtsynit. Komisjoni kuulusid teoloog Jacob Andreae Tübingenist, õukonnajutlustaja Michael Diller Heidelbergist ning Saksi teoloogid Max Morlin ja Johann Stossel. Lisaks teoloogidele kuulusid komisjoni ka nõunikud Johann Georg ja Renz Sechele. Achtsynit oli ka Kirikute Nõukogu esimene direktor; Karl ise oli evangeelse kiriku piiskop ja seega sai temast Strasbourgi, Speyeri ja Konstanzi piiskoppide järglane, kes olid pädevad tema territooriumi erinevates osades. "Sisemine konflikt protestantliku usutunnistuse sees" mõjutas ka komisjoni tööd. Lõpuks otsustas komisjon poliitilistel põhjustel suures osas kopeerida Württembergi kirikukorda, mille 1553. aastal koostas Johannes Brenz ja mille lõpliku toimetuse tegi Jacob Heerbrand. Württemberg lubas Jacob Heerbrandil osaleda ka esimesel kirikuvisitatsioonil Baden-Durlachis, mis viidi läbi 1556. aasta sügisel. Karl määras Baselist pärit teoloogi Simon Sulzeri Ülem-Badeni kindralsuperintendiks.
Sagedased külaskäigud pidid tagama, et tegutseksid ainult luteri pastorid ja järgitaks kirikukorda. Paljud katoliku preestrid aeti minema. Austria Ferdinand keelas Karlile ametlikult õiguse tema valdustes Breisgaus reformatsioon sisse viia. Rahvas andis Karlile hüüdnime Vaga, viidates innukusele, mida ta reformatsiooni tutvustades arendas.
Selle tulemusena pöördus Badeni Ernestiini osa varsti pärast Badeni jaotamist protestantismi. Kui markkrahvkonna kaks osa 1771. aastal markkrahv Karl Friedrichi alla taasühendati, oli tal ettenägelikkust ja suveräänsust lubada mitut usku ning kutsuda üles sallivusele ja aktsepteerimisele.
1561. aastal tunnistas markkrahv Saksimaa kuurvürsti Augusti poolt kokku kutsutud protestantide konvendil Naumburgis muutmata Augsburgi usutunnistust. Nagu tema nõbu Baden-Badeni Philibert, toetas Karl Prantsusmaa kuningat Charles IX, saates abivägesid sõtta kalvinistlike hugenottide vastu.
Residentsi viimine Durlachi 1565. aastal
Markkrahv viis residentsi 1565. aastal Pforzheimi Liebenecki linnusest Durlachi. Väidetavalt põhjustas selle vaidlus Pforzheimi kodanikega, kes keeldusid markkrahvi korraldatud ajujahil ajajatena tegutsemast. Kirjanduses tuuakse välja, et võis eksisteerida ka teisi, ratsionaalsemaid põhjuseid; eelkõige asus Durlach Alam-Badenis kesksemalt.
Ka Durlachi linn renoveeriti. Lossile lisati aed ja linnamüürile mitu väravat. 1571. aastal ehitati rahapaja, nagu tolleaegsetes vürstimajades tavaks.
Abielud ja lapsed
Karl II abiellus esmalt 10. märtsil 1551 Brandenburg-Kulmbachi markkrahvi Kasimiri tütre Kunigundega (17. juuni 1523 - 27. veebruar 1558). Nad said kaks last:
Teiseks abiallus Karl II 1. augustil 1558 Veldenzi pfaltskrahvi Ruprechti tütre Annaga (12. november 1540 - 30. märts 1586). Nad said järgmised lapsed: