cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti entsüklopeedia
Digiteerimine
28. augustil 2012 jõudis "Eesti entsüklopeedia" veebileht avalikkuse ette. Märksõnu on üle 90 000. Hardo Aasmäe sõnul oli see esimene etapp viiest. Veebiversiooni aluseks on EE ja "Väikese entsüklopeedia" materjalid, millele lisatakse rida muid leksikone: koostöös spordikoolituse ja -teabe sihtasutusega valminud "Eesti spordi biograafiline leksikon", koos Mereakadeemiaga valmiv "Mereleksikon" ja koos Teatriliiduga valmiv "Eesti teatri biograafiline leksikon". Faksiimilena on kättesaadavaks tehtud nii ENE kui ka ENEKE. Lisaks saab paljude märksõnade juures ajaloolise võrdluse huvides internetis avada ENE vastava lehekülje koopia.
Entsüklopeedia elektrooniline versioon on kõigile veebis vabalt kättesaadav. 2019. aasta seisuga oli domeeni entsyklopeedia.ee omanikuks kirjastus Eesti Raamat.
Nõukogude-Afganistani sõda
Nõukogude-Afganistani sõda oli üheksa-aastane konflikt, milles valitsevat marksistlikku Afganistani Rahvademokraatlikku Parteid (PDPA) toetanud NSV Liidu sõjalised jõud sõdisid mudžahiidide vastu. Mudžahiide toetasid välisriigid, muuhulgas Ameerika Ühendriigid, Saudi Araabia, Pakistan, Suurbritannia ja Egiptus. Sõda algas 1978. aastal kodusõjana. Nõukogude väed sekkusid 1979. aastal, alustasid lahkumist 15. mail 1988 ja olid tervenisti välja viidud 15. veebruariks 1989.
Eellugu
1933. aastal troonile tõusnud kuningas Zahir Shah valitses Afganistani nelikümmend aastat. Tema võimuaega peetakse stagnatsiooniks, ometi tekkisid 1960-ndatel Afganistanis demokraatliku liikumise alged. Mõjukaim neist oli Afganistani Rahvademokraatlik Partei (PDPA), mis nägi oma eesmärgina parlamentaarse riigikorra ja demokraatliku valitsussüsteemi loomist. PDPA jagunes 1965. aastaks kaheks rivaalitsevaks fraktsiooniks: Khaliq (rahvas) ja Parcham (lipp). Vältimaks kodusõja võimalikku puhkemist, loobus kuningas Zahir Shah 1973. aastal toimunud vabariikliku riigipöörde järel vabatahtlikult troonist. Riigipöörde peakorraldaja, endine peaminister ning kuninga nõbu ja õemees Mohammed Daoud Khan, kehtestas vabariikliku riigikorra ja asus jõudsalt arendama suhteid põhjanaabri, Nõukogude Liiduga.
1978. aastal mõrvati Moskva mahitusel toimunud riigipöörde käigus nõukogudemeelsest välispoliitikast loobunud Daoud, misjärel Afganistanist sai lühikeseks ajaks külma sõja tallermaa. Uus valitsus asus ellu viima sotsialistlikke reforme, jaotades ümber maad ning propageerides aktiivselt sugudevahelist võrdsust ja ateistlikku ideoloogiat. Reformide käigus hukkus tuhandeid inimesi. Ameerika Ühendriikide valitsus asus toetama vastupanuliikumist, lootes Nõukogude Liitu Vietnami sõja laadsesse konflikti vedada, et sel viisil Nõukogude Liidu lagunemisele kaasa aidata.
Afganistani uues valitsuses tekkinud ja kiiresti vägivaldseks arenenud võimuvõitluses jäi peale peaminister Hafizulla Amin, kes 1979. aasta septembris president Nur Muhammad Taraki võimult kõrvaldas ja hukata lasi. Ka Amin ise kukutati Nõukogude Liidu korraldatud riigipöörde käigus võimult ja tapeti vaid kolm kuud hiljem, 27. detsembril 1979.
Sõja käik
Afganistanis oli pärast monarhia kukutamist võimul marksistlik Nur Muhammad Taraki. Pärast poolteist aastat kestnud valitsusaega tõrjuti Nur Muhammad Taraki kõrvale ja Afganistani Rahvademokraatliku Partei etteotsa sai 1979. aasta septembris Hafizullah Amin. Pärast seda, kui Amin keeldus NSV Liidu abist poliitilise olukorra stabiliseerimiseks, halvenesid NSV Liidu ja Afganistani suhted.
Vägede sisseviimine Afganistani oli NSV Liidu tippjuhtkonnal olnud plaanis juba mitu kuud ning Afganistani valitsus oli saatnud kümmekond sellelaadset palvet. 12. detsember 1979 kogunesid NLKP KK peasekretäri Leonid Brežnevi kabinetti tema Moskva-lähedases suvilas NSV Liidu kõige mõjuvõimsam nelik: Brežnev, KGB esimees Juri Andropov, kaitseminister marssal Dmitri Ustinov ja välisminister Andrei Gromõko. Koosviibimisest koostas lühikese protokolli peasekretäri lähim usaldusalune ja NLKP Keskkomitee üldosakonna juhataja Konstantin Tšernenko, keda seetõttu peetakse mõnes käsitluses ka viiendaks otseseks asjaosaliseks. Sellel koosolekul langetati lõplik otsus viia NSV Liidu väed Afganistani, et seal olukord stabiliseerida. Samal õhtul nimetas kaitseminister Turkestani sõjaväeringkonna ülema asetäitja kindralleitnant Juri Tuhharinovi uue formeeritava, 40. üldarmee juhatajaks. Häire korras saadeti piirile kõigepealt motolaskurdiviisi pataljon ja neile järgnesid 108. motolaskurdiviisi kõik väeosad. 25. detsembri hommikul ületasid äsjavalminud pontoonsilla üle Amudarja jõe esimestena 108. diviisi luurepataljon ja nende järel 56. üksiku dessantründebrigaadi neljas pataljon, mille koosseisus olid ka kaks kuud varem ajateenistusse mobiliseeritud eesti poisid. Nende ülesandeks oli hõivata Salangi mäekuru tähtsal Kabuli maanteel. Samal päeval algas ka 103. dessantdiviisi ümberpositsioneerimine lennukitel Bagrami ja Kabuli lennuväljadele. Pimeduses ja rasketes ilmastikuoludes Kabuli lennuväljale maanduma hakanud neljamootoriline suur transpordilennuk Iljušin IL-76 kaotas halvas nähtavuses orientatsiooni ja sööstis kell 19.33 vastu mägesid. Selles lennukis paiknes kaks veoautot, neist üks bensiinitsisterniga. Hiiglaslikus plahvatuses hukkusid kõik seitse lendurit, 37 õhudessantväelast ja üheksa meest muudest väeosadest. Hukkunute hulgas oli ka Vitebski 103. kaardiväe õhudessantdiviisis teeninud eestlasest reamees Aarne Vinni. Aarne Vinnit autasustati hiljem postuumselt Punatähe ordeniga, mis anti üle tema vanematele.
Riigipööre ja Amini palee vallutamine
1979. aasta 25. ja 26. detsembril hõivasid Nõukogude väed pealinna ja tähtsamad linnad. 27. detsembri õhtul kell 19.15 (kohaliku aja järgi) alustasid spetsiaalselt riigipöördeks moodustatud KGB ründerühmad Zenit (118 võitlejat) kindral Juri Drozdovi juhtimisel ja Grom (154 võitlejat) kapten Viktor Karpuhhini juhtimisel, üks rood piirivalvureid ja teine õhudessantväelasi, GRU-le allunud Musulmanide pataljon (315 võitlejat) major Hassan Albajevi juhtimisel ning 345. õhudessantvägede polgu üksused ja mitu tuhat Nõukogude sõjaväenõunikku KGB kindralmajor Juri Ivanovi üldjuhtimisel operatsiooni Baikal 79 teostamist, mis tähendas Kabuli strateegiliselt tähtsate objektide vallutamist ootamatu rünnakuga.
Peamiselt planeeris operatsiooni KGB polkovnik Grigori Bojarinov, kes oli ka Teise maailmasõja aegne partisanisõja ja linnarünnakute spetsialist. Kell 19.35 lasi KGB erirühma Zenit väike diversioonigrupp õhku Kabuli peapostkontori ja selles asuva sidekeskuse, millega viidi rivist välja kogu riigi telefonisüsteem, katkes valitsusasutuste salajane sidesüsteem ja terve riik lõigati ära välismaailmast.
Plahvatus oli teistele rühmadele märguandeks rünnakut alustada. Rünnati kaitseministeeriumi, siseministeeriumi, tele- ja raadiokeskust, staabihooneid jms. Viimane ja kõige raskem ründeobjekt oli Afganistani partei- ja valitsusjuhi Amini palee, mis paiknes mäe tipul.
Paleed ründasid KGB rühmad Zenit ja Grom, mille võitlejad olid riietunud Afganistani armee mundritesse, mille all olid kuulikindlad vestid. Käsivarre ümber tõmmati valge side, et eristuda päris afgaanidest. Paleed ründas ka rood õhudessantväelasi ja samal hommikul ja päeval paleed valvanud nn Musulmanide pataljon, kokku umbes 700 võitlejat. Lahingumöllus röökisid vales mundris mehed venekeelseid vandesõnu, et mitte tappa üksteist ja palees olevaid Nõukogude arste.
Kaitsjad, sh Aminile otsealluv sajameheline ihukaitse, avaldasid tugevat vastupanu, kuid tapeti, hukkus ka Amin. Amini palee ründamisel langes kakskümmend Nõukogude ründajat, sh polkovnik Grigori Bojarinov. Pärast strateegiliste punktide hõivamist viidi Afganistani täiendavad Vitebski ja Pihkva dessantdiviisi väeosad.
Pärast Amini tapmist asus riiki juhtima Nõukogude Liidule ustav Babrak Karmal. Karmali vahetas 1986. aastal välja Muhammad Najibullah (KHADi juht).
Välisriikide eriteenistused Afganistani sõjas
Kuna Afganistani sõda oli Ameerika Ühendriikide ja NSV Liidu vahelise külma sõja kokkupuutepunkt, siis Nõukogude luure- ja diversioonigrupid jätkasid relvastatud erioperatsioonidega Afganistanis, kuhu suunati pärast Amini palee rünnakus osalenud operatiivgruppe Zenit ja Grom uus koondgrupp Kaskaad (tegutses kuni 1983. aasta kevadeni), millele järgnes Omega (tegutses kuni 1984. aasta aprillini) jt. Operatiivgrupp Omega kandis konspiratsiooni eesmärgil Afganistani Õppekeskuse nimetust ning eriülesandeid viis ta läbi koos Afganistanis asuvate Nõukogude Liidu nõunikega, kes olid jaotatud julgeolekuministeeriumi allüksuste juurde Afganistani provintsides. Omega oli jaotatud üheksaks operatiivgrupiks, millest kaheksa asusid vastavalt nende kontrollitavas provintsis ning üheksas – staap ja erigrupp (группа захвата 'hõivamisgrupp') – NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee esinduses Kabulis.
Lisaks lahinguüksustele asusid Afganistanis ka Nõukogude Liidu poliitilise luure (KGB) ning sõjalise luure (GRU) esindused, samuti osalesid Afganistanis korra tagamisel ning uute riigistruktuuride ülesehitamisel NSV Liidu Siseministeeriumi, sealhulgas ka Eesti NSV Siseministeeriumi töötajad, kes suunati rotatsiooni korras ühe aasta kestnud nn missioonidele Afganistani erinevatesse provintsidesse (operatiivgrupp Koobalt).
Nõukogude armee luure- ja diversiooniüksused
Sõjategevuses osalesid 40. armee eriüksused:
Ameerika Ühendriikidest ja nende mõjualustest Araabia muslimimaadest suunati Afganistani vastupanuliikumise toetamiseks instruktoreid Ameerika Ühendriikide tsiviil- ja sõjaväeluure ning liitlaste (Pakistani) luureorganisatsioonidest, kes viisid läbi vastupanuvõitlejate väljaõpet, varustamist relvastuse ning laskemoonaga.
Afganistanlaste vastupanu ja välisabi
Afganistani mudžahiide abistas USA. Ka mõned islamiriigid varustasid neid relvade ja rahaga. LKA tarnis määrava tähtsusega relvastust: maa-õhk tüüpi rakette Stinger, mis piiras Nõukogude vägede tegutsemist õhus, ning tuhandeid muulasid varustuse kohalevedamiseks Pakistanist. pisi|320px|Mudžahiidid [[Kunari provintsis, 1987.]] Samal ajal liitusid omavahel ka mitmed välismaal elanud araablastest mudžahiidid džihaadiks Afganistani Demokraatliku Vabariigi vastu, luues rahvusvahelisi muslimite organisatsioone nagu Maktab al-Khidamat, mis said aastas 600 miljonit USA dollarit Saudi Araabia valitsuselt ja ka rikkamatelt saudidest üksikisikutelt, keda vahendas Usāmah ibn Lādin. Maktab al-Khidamat loodi Abdullah Azzam'i ja Usāmah bin Lādin'i poolt 1984. aastal Peshawaris, mis asub Pakistanis. Alates 1986. aastast alustati värbamist keskusega Brooklynis Atlantic avenüül. Tuntud isikute hulgas töötas keskuses ka "topeltagent" Ali Mohamed, keda FBI eriagent Jack Cloonan kutsus "bin Ladeni esimeseks treeneriks" ja "Pime Šeik" Omar Abdel-Rahman, mudžahiidide Afganistani värbamisjuht.
ÜRO vahendusel 1988. aastal sõlmitud relvarahu tulemusena viis Nõukogude Liit oma väed Afganistanist välja. Viimased Nõukogude väeüksused lahkusid sealt 15. veebruaril 1989.
Afganistani sõda ja Eesti
Nõukogude-Afganistani sõjas sõdis ka 1652 tollasest Eesti NSV-st ajateenistusse kutsutud meest, kellest 36 hukkus (neist 16 eestlast, 14 venelast, kaks valgevenelast, üks ukrainlane, kolme rahvus on teadmata). Eestisse on tänaseks jäänud 800–900 Nõukogude-Afganistani sõja veterani. Kapten Karl Paks, kes 1987. aasta juulis 103. õhudessantdiviisi koosseisus Afganistani saadeti, juhib Afganistani sõja veterane ühendavat organisatsiooni Relvavendlus.
Järellugu
Pärast Nõukogude vägede lahkumist Afganistanist naasis mitu miljonit põgenikku kodumaale. USA ja Nõukogude Liit kindlustasid üheskoos kokkuleppe täitmist, ent sissid ei tunnustanud seda seni, kuni Najibullah veel võimul püsis. Afganistani kommunistid, kellest oli saanud kõigest üks kodusõjas osalevatest kildkondadest, kukutati võimult 1992. aastal.
Luks
Luks (ladina k sõnast lux, 'valgus') on valgustustiheduse ühik SI-süsteemis, tähis on lx.
Pinna valgustustihedus on 1 lx, kui pinna 1 ruutmeetrile langeb valgusvoog 1 luumen:
Paarisarv
Paarisarv on täisarv, mille kahega jagamisel on tulemuseks täisarv. Teiste sõnadega, paarisarv on mis tahes arv n, mis on esitatav kujul n = 2k, kus k on täisarv.
Paarisarvude omadusi
Paarisarvude hulk on kinnine liitmise, lahutamise ja korrutamise suhtes. See tähendab, et kahe paarisarvu liitmisel või lahutamisel saadakse alati paarisarv, ning kahe paarisarvu korrutamisel saadakse samuti alati paarisarv.
Jean (Luksemburgi suurhertsog)
thumb Jean Benoit Guillaume Robert Antoine Louis Marie Adolphe Marc d'Aviano (5. jaanuar 1921 Colmar-Berg – 23. aprill 2019 Luxembourg) oli Luksemburgi suurhertsog aastail 1964–2000. Ta loobus vabatahtlikult troonist.
Perekond
Suurhertsog Jean oli 9. aprillist 1953 abielus Belgia printsessi Joséphine-Charlotte'iga. Neil oli viis last.
Mayon
Mayon on vulkaan Luzoni saarel. Kõrgus 2421 meetrit.
Mayon on Filipiinide 22 aktiivsest vulkaanist aktiivseim, see on viimase 400 aasta jooksul pursanud umbes 50 korda.
Edward IV
Edward IV sünninimi: Edward Plantagenet, Yorki hertsog (28. aprill 1442 Rouen, Prantsusmaa – 9. aprill 1483 Westminster, Suurbritannia) oli Inglismaa kuningas ja Iirimaa lord (4. märts 1461 – 2. oktoober 1483, väikese vaheajaga 1470–1471).
Edward IV oli esimene inglise kuningas Yorki dünastiast.
1399. aastal rajas Bolingbroke'i Henry (Inglismaa kuningas (1399–1413) Henry IV) Lancasteri dünastia, kui ta kõrvaldas võimult oma nõo Richard II, kelle võim ajendas laialdast vastasseisu aadlike seas. Henry IV ja tema poeg Henry V (Inglismaa kuningas, 1413–1422) valitsesid riiki tänu sõjalisele vaprusele, aga kui Henry V suri, päris trooni tema poeg Henry VI (Inglismaa kuningas, 1422–1461 ja 1470–1471), kes oli siis veel imik. Riiki hakkasid juhtima riiakad abivalitsejad. Kuna Henry VI ei olnud võimeline riiki valitsema, siis soovis Yorki hertsog Richard Plantagenet asuda ise Inglismaad juhtima. Ta oli Edward III teise ja neljanda poja järeltulija. Ühtlasi tõestas ta end võimeka valitsejana, esindades Inglise krooni huve Prantsusmaal ja Iirimaal. Richard käis pidevalt kohut esileküündivate Lancasteri suguvõsa esindajatega ning ka Henry VI naise Anjou Margaretiga, kes kartis, et Richard võib välja tõrjuda tema ja Henry VI poja Edwardi. thumb|püsti|vasakul|Edward IV
1459. aastal üks Yorki Richardi peamisi toetajaid, Warwicki krahv Richard Neville, tulles Calais'st, vallutas Inglismaa ja vangistas kuningas Henry VI Northamptoni lahingus. Yorki Richard tuli tagasi Inglismaale ja hakkas Inglismaa kaitsjaks (Protector of England), aga ideed, et temast saab kuningas, ei kiidetud heaks. Margaret ja lepitamatud Lancasteri aadlikud kogusid oma väed Põhja-Inglismaal kokku. Yorki Richard läks neid oma väega maha suruma, aga ta tapeti lahingus, 1460. aastal liikus Lancasteri armee edasi lõuna poole kuni uue kokkupõrkeni, mida tuntakse teise St. Albansi lahinguna. Selle lahingu tulemusena vabastati Henry VI. Londonisse Lancasterid aga ei jõudnud ja nad taandusid oma vägedega taas põhja. Edward, Yorki Richardi vanim poeg kogus varsti Yorki mehed taas kokku ja nad võitsid purustavalt Towtoni lahingu 1461. aastal. Selle tulemusena sai Edwardist Inglise kuningas Edward IV.
Aastal 1470 saigi Henry VI taas kuningaks, aga 1471 lükkas Edward IV ta taas troonilt ning sai uuesti kuningaks. Warwicki krahvi Richard Neville ja Lancasteri troonipärija surid Barneti lahingus 1471. aastal ning hiljem tapeti ka Henry VI.
Järgnes rahuperiood, mis kestis kuni 1483. aastani, mil suri Edward. Ta vend Richard III (Inglismaa kuningas, 1483–1485) laskis tema pojad, vahepeal kuningaks saanud Edward V (Inglismaa kuningas, 1483) ja Shrewsbury Richardi ebaseaduslikuks kuulutada ja sai ise kuningaks.
Biograafiad (M)
Biograafiad (M)
See loend loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab M-tähega.
Ma
Vaata Biograafiad (Ma)
Mo
Vaata Biograafiad (Mo)
Mu
Vaata Biograafiad (Mu)
Mä
Vaata Biograafiad (Mä)
Nerjungri uluss
Nerjungri uluss (jakuudi Nüörüŋgürü) on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaal Sahha Vabariigi lõunaosas. Asub Aldani mägismaal.
Ulussi halduskeskus on Nerjungri.
Suuremad asulad on Nerjungri linn ning Tšulmani, Berkakiti, Zolotinka, Serebrjanõi Bori, Hani ja Nagornõi alevid.
Sophie (Madalmaade kuninganna)
Sophie (sünninimi Sophia Frederika Mathilde; 17. juuni 1818 – 3. juuni 1877) oli Württembergi printsess, Madalmaade kuninganna (kuningas Willem III esimene abikaasa) 1849. aastast kuni surmani.
2004. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis
2004. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis toimusid Portugalis 12. juunist 4. juulini. Meistriks tuli suurüllataja Kreeka, alistades finaalis võõrustajad.
Korraldus
Portugal sai Euroopa jalgpalliliidult 12. EM-finaalturniiri korraldusõiguse 1998. aastal. Portugalile oli see esimene kord nii tähtis turniir läbi viia. Küll oli Portugalil kogemusi noorte suurturniiride ja Euroopa klubide karikavõistluste finaalide läbiviimisel.
Mänge peeti kaheksa linna kümnel staadionil. Kaks võistluspaika asusid Lissabonis ja Portos, ülejäänud mängupaigad olid Aveiro, Braga, Coimbra, Faro, Guimarães ja Leiria.
Finaalturniiri maskott oli lõbus poisike Kinas.
Kuplee
Kuplee (prantsuse sõnast couplet) on kordusriimiline salmilaul, enamasti aktuaalse sisuga, humoristlik või satiiriline. Kupleede koostajat või esitajat nimetatakse kupletistiks.
2004. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis
Korraldus
Nii nagu neli aastat tagasi Hollandis ja Belgias, osales ka 2004. aasta finaalturniiril 16 meeskonda, kes loositi 30. novembril 2003 Lissabonis nelja alagruppi. Iga alagrupi kaks paremat pääsesid veerandfinaalidesse.
16 finalisti vahel jagati 200 miljonit franki. Iga finalist sai vähemalt 7,5 miljonit franki, mis on 56% rohkem kui 2000. aasta finaalturniiril. Alagrupiturniiril tõi võit lisaks 1 miljoni ja viik 500 000 franki. Veerandfinaali jõudnud riigid said boonusena 3 miljonit franki, poolfinalistid veel 4 miljonit. Euroopa meister teenis veel 10 miljonit, finaali kaotaja 6 miljonit franki. Seega teenis meister 27,5 miljonit franki ehk 13,1 miljonit rohkem kui 2000. aastal.
Kuplee
Kupleedeks on nimetatud ka rondovormis korduva osa ehk nn refrääni vahel olevaid erinevaid osi.
2004. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis
B-alagrupp
Šveits–Horvaatia 0:0 (13. juuni)
Horvaatia-Inglismaa 2:4 (21. juuni)
Šveits-Prantsusmaa 1:3 (21. juuni)
C-alagrupp
Itaalia–Taani 0:0 (14. juuni)
Rootsi-Bulgaaria 5:0 (14. juuni)
Bulgaaria-Taani 0:2 (18. juuni)
Biomagnifikatsioon
Biomagnifikatsioon ehk bioloogiline kuhjumine on suhteliselt püsivate keemiliste ühendite (näiteks raskmetallide, DDT) kontsentratsioonide järkjärguline suurenemine toiduahela madalamatest lülidest kõrgemate lülide suunas. Selle tagajärjel on enim püsivaid ühendeid akumuleerunud tippkiskjates, kes moodustuvad toiduahela viimase lüli.
2004. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis
C-alagrupp
Itaalia-Rootsi 1:1 (18. juuni)
Biomagnifikatsioon
Mõistega "biomagnifikatsioon" sarnaneb mõiste "bioakumulatsioon", mis tähendab püsivate keemiliste ühendite kogunemist mingil troofsustasemel oleva organismi kudedesse ta eluea jooksul.
2004. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis
C-alagrupp
Itaalia-Bulgaaria 2:1 (22. juuni)
Taani-Rootsi 2:2 (22. juuni)
D-alagrupp
Tšehhi-Läti 2:1 (15. juuni)
Saksamaa-Holland 1:1 (15. juuni)
Holland-Tšehhi 2:3 (19. juuni)
Saksamaa–Läti 0:0 (19. juuni)
Holland-Läti 3:0 (23. juuni)
Saksamaa-Tšehhi 1:2 (23. juuni)
Euroopa meister
Üheksanda riigina krooniti Euroopa meistriks jalgpallis Kreeka meeskond. Finaalis võitsid kreeklased teist korda turniiril võõrustajaid portugallasi.
Kreeklastel oli kogu mängu jooksul kasutada vaid üks nurgalöök Portugali 10 vastu. Selle teenis teise poolaja 12. minutil kaitsja Gioúrkas Seitarídis. Angelos Basinas lõi palli paremast nurgast värava ette, Angelos Charisteas sai sellele viie meetri kaugusel väravajoonest peaga pihta ja oligi kõik. Portugallaste üritused viik jalule seada jooksid kõik liiva. Parimad võimalused raiskasid portugallaste tõusev täht Cristiano Ronaldo 75. minutil (lõi üks-üks olukorrast kreeklaste väravavahiga palli üle värava) ja loojuv täht Luís Figo 90. minutil (väravanurka teel olnud pall muutis kaitsja jalast suunda ja läks mööda).
Kreeka võitis pärast õnnega pooleks alagrupist edasi pääsemist kõik kolm mängu tulemusega 1:0: esmalt valitseva Euroopa meistri Prantsusmaa, siis enne seda kõik 4 vastast võitnud Tšehhi ja finaalis ka korraldava maa Portugali.
65-aastasest sakslasest Otto Rehhagelist sai esimene välistreener, kes koondise Euroopa meistriks viinud. Ühtlasi oli see hiilgav näide sellest, milleni võib vähem kui kolme aastaga jõuda mitte just maailmanimedest koosnev, kuid töötahteline meeskond juhul, kui viib ellu elutarga treeneri nutika strateegia. Portugallased jäid kreeklaste distsiplineeritud kaitse vastu hätta kahel korral, jagu ei saanud neist ka teised tippkoondised. Vaid venelastel õnnestus Kreeka üle mängida.
Kreeka hämmastas vutimaailma juba valikturniiril, kui pärast 2 kaotusega alustamist võideti 6 mängu järjest ning pääseti Hispaania ees otse finaalturniirile, kolmandale riigi jalgpalliajaloos.
"Kreeklased kirjutasid täna jalgpalliajalugu. See on sensatsioon ning harjumatu tulemus mitte ainult Kreeka, vaid kogu Euroopa jalgpalli jaoks," sõnas Rehhagel. "Meeskond mängis suurepäraselt ja kasutas ära oma võimalused. Tunnistan, et tehniliselt olid vastased meist ju paremad."
Brasiillane Luiz Felipe Scolari ei suutnud kaks aastat tagasi Brasiiliaga võidetud maailmameistritiitlile teist suurvõitu lisada ja palus Portugali inimestelt andeks. "Me tahame andestust paluda kõigilt portugali inimestelt, et me ei suutnud seda hädavajalikku väravat lüüa. Raske on nii kaotada, mängida sellist mängu nii nagu me mängisime ja ikkagi jääda väravata. Kreeka võitis kaitsest. Nad võitsid, sest nad teadsid, kuidas sellist mängu mängida," nentis Scolari.
Väravalööjad
5 väravat: Milan Baroš (Tšehhi)
4 väravat: Ruud van Nistelrooij (Holland), Wayne Rooney (Inglismaa)
3 väravat: Angelos Charisteas (Kreeka), Frank Lampard (Inglismaa), Henrik Larsson (Rootsi), Jon Dahl Tomasson (Taani), Zinédine Zidane (Prantsusmaa)
2 väravat: Antonio Cassano (Itaalia), Cristiano Ronaldo (Portugal), Marek Heinz (Tšehhi), Thierry Henry (Prantsusmaa), Zlatan Ibrahimovic (Rootsi), Jan Koller (Tšehhi), Nuno Ribeiro Maniche (Portugal), Manuel Rui Costa (Portugal)
1 värava lõi 33 mängijat.
Parim mängija
UEFA 8-liikmeline tipptreeneritest koosnev tehniline komitee nimetas turniiri parimaks mängijaks Kreeka koondise kapteni Theódoros Zagorákise. Ühe hääle said turniiri ametlikul kodulehel anda ka fännid.
"Ta näitas terve turniiri jooksul häid juhiomadusi ja oskusi ning tehnilist pagasit. Lisaks veel hingestatud mäng," põhjendas komitee liige, endine Liverpooli peatreener Gerald Houllier valikut. Ka finaalkohtumise parimaks mängijaks tunnistatud Zagorakis sai auhinna kätte 26. augustil Monacos peetud galaõhtul.
Turniiri sümboolne koondis
UEFA tehnilise komitee valik oli selline:
Aspasia Manos
thumb|right|Aspasia Manos Aspasia Manos (4. september 1896 Tatoi – 7. august 1972 Veneetsia) oli Kreeka kuninga Aléxandros I abikaasa.
Ta abiellus Aléxandros I-ga 4. novembril 1919, vähem kui aasta enne kuninga surma. Nende ainus laps, tulevane Jugoslaavia kuninganna Alexandra sündis 25. märtsil 1921. Pärast Konstantinos I restauratsiooni loeti Aléxandrose ja Aspasia abielu kehtetuks, see tunnustati uuesti 10. septembril 1922. Ka pärast seda ei loetud Aspasiat kuningannaks, vaid Kreeka ja Taani printsessiks.
Kämping
pisi|Kämpingumajakesed [[Yyteris Soomes]] Kämping (inglise keeles camping) on turistide ja matkajate ajutine peatuskoht, kus asuvad telgid või kerged puitehitised.
Eestis on peamised kämpingualad Kablis, Rannamõisas, Uulus, Vääna-Jõesuus, Mändjalas (Mändjala kämping) jm.
Surnud 10. veebruaril
''Siin loetletakse 10. veebruaril surnud tuntud inimesi.
Heinrich Ajo
Heinrich Ajo (17. juuni 1906 Vastse-Koiola, Põlva kihelkond (Väimela vald), Võrumaa – 7. juuni 1953  ) oli Eesti NSV riigitegelane.
1913. aastal kolis Ajode pere Petrogradi kubermangu, 1919. aastal Põhja-Kaukaasiasse. 1924–27 õppis Heinrich Ajo Leningradi Eesti Pedagoogilise Instituudi töölisfakulteedis. 1927–36 töötas ta õpetaja, algkooli juhataja, rajooni rahvahariduse osakonna inspektori ning mittetäieliku keskkooli direktorina Omski oblastis, selle kõrval õppis 1935–36 ÜK(b)P KK Parteiaktiivi Massilise Väljaõppe Instituudis. 1936–42 oli Ajo Omski oblasti Kalatšinski rajooni rahvahariduse osakonna juhataja, 1939–41 õppis Omski Õpetajate Instituudis. 1940. aastast kuulus Ajo ÜK(b)P-sse. 1942–43 oli ta masina-traktorijaama poliitosakonna juhataja ning ekspediitor Omski oblastis ja 1943–44 NSVL Varumise rahvakomissariaadi volinik Omski oblasti Azovo rajoonis.
1944. aasta augustis suunati Heinrich Ajo Eestisse. 1944. aastast oli ta NSVL Varumise rahvakomissariaadi volinik Virumaal, kus tehtud töö eest andis NSV Liidu Ülemnõukogu Ajole 1945. aastal Isamaasõja ordeni.
1946 –1948 oli Ajo Virumaa Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees, 1948–1950 EK(b)P Virumaa Komitee I sekretär. 1947. aastast surmani 1953. aastal oli Ajo Eesti NSV Ülemnõukogu liige (valitud Undla valimisringkonnast nr 87 ), 1948. aastast kuulus EKP Keskkomiteesse. 16. juulist 1950 kuni 29. maini 1952 töötas Ajo Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe (ja ühtlasi välisministri) Aleksei Müürisepa asetätitjana Ajo oli ÜK(b)P/NLKP XIX istungjärgu saadik 5.-14. oktoobril 1952.
Tartu oblasti lühiajalise eksistentsi vältel 1952. aasta maist 1953. aasta maini oli Ajo EK(b)P ja EKP Tartu oblastikomitee 1. sekretär. Lühikest aega enne surma, 1953. aasta 22. maist juulini oli Heinrich Ajo Tartu Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees (tänapäeva mõistes Tartu linnapea).
Kanepisõltuvus
Kanepisõltuvus on seisund, mida iseloomustab:
Uuringute alusel jääb ligikaudu 9% tarbijatest sõltuvusse.
Klassifikatsioon
Sõltuvus klassifitseeritakse RHK-10-s jaotises: F12 – kannabinoidide tarvitamisest tingitud psüühika- ja käitumishäired.
Kanepisõltuvust kodeeritakse RHK-10 järgi F12.2x
Diagnostilised kriteeriumid
RHK-10 järgi on kanepisõltuvuse diagnostilised kriteeriumid järgnevad
Kanepisõltuvust võib kindlalt diagnoosida, kui mingil ajahetkel eelneva aasta jooksul on esinenud kolm või enam ülalloetletud sümptomit.
Geneetilised tegurid
Uuringud on näidanud, et kanepisõltuvuse areng on olulisel määral mõjustatud geneetiliste tegurite poolt. Kuid ilmselt ei ole tegemist mingi kindla geeniga, mis determineerib kanepisõltuvuse kujunemist, vaid pigem multigeense teguriga, sest uuringute käigus on leitud, et kanepisõltuvust mõjutavad geenid võivad paikneda mitmetes kromosoomides, nagu 3, 9, 14, 18, 19, 21, 22.
Biokeemilised alused
Kanepis leiduv tetrahüdrokannabiool, mis põhjustab kanepi manustamisel enamikku tekkivaid psüühilisi ja kehalisi nähte, kontakteerub organismis olevate kannabinoidide retseptoritega. Nii tetrahüdrokannabiool, mis on kehaväline aine ja endokannabinoidid, mis on kehaomased ained, kontakteeruvad kannabinoidide retseptoritega. On avastatud ka aineid, mis sarnaselt tetrahüdrokannabiooliga aktiveerivad kannabinoidide retseptoreid (nt anandamiidil) ja on avastatud aineid, mis blokeerivad kannabinoidide retseptoreid ja pärsivad sellega tetrahüdrokannabiooli efekte. Kuid millised on kanepisõltuvuse täpsed mehhanismid, on 2009. aastal veel suures osas selgusetu.
Võõrutusnähud
Kanepisõltuvuse korral kanepi tarvitamise katkestamise järel avalduvad võõrutusnähud ei ole tavaliselt kuigi raskekujulised. Need on tunduvalt tagasihoidlikumad kui on võõrutusnähud morfinismi ja alkoholismi korral. Ei loom- ega inimuuringutes ole sedastatud kanepi tarvitamise katkestamise järel olulisi füüsilise sõltuvuse ilminguid. Kuid välistada tõsisemate nähtude ilmnemist siiski ei saa. Mõningates uuringutes on fikseeritud raskete võõrutusnähtude ilmnemist, aga seda siiski tõsisel tasemel väljakujunenud kanepisõltuvuse korral.
Tavalisemad võõrutusnähud kanepisõltuvuse korral :
Harvem esinevad võõrutusnähud:
Märts 2020
Märts 2020, kroonika.
2020. aasta märts algas pühapäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem teisipäeval.
Emma (Madalmaade kuninganna)
Adelheid Emma Wilhelmina Theresia (2. august 1858 Arolsen, Saksamaa – 20. märts 1934 Haag, Holland) oli Waldecki ja Pyrmonti printsess, Madalmaade kuninganna (kuningas Willem III teine abikaasa) 1879–1890 ja regent 1890–1898.
Perekond
pisi|100px|left|Emma 12-aastaselt (1870) pisi|100px|left|Willem III ja Emma Ta oli Waldecki ja Pyrmonti vürsti Georg Viktori ja Nassau printsessi Helene neljas tütar. Tema vend Friedrich oli viimane valitsev Waldecki ja Pyrmonti vürst. Tema õde Helena Frederica abiellus prints Leopoldiga, kes oli Suurbritannia kuninganna Victoria poeg. Emma vanavanavanaema oli Braunschweig-Wolfenbütteli printsess Auguste Karoline, kes oma elu lõpus elas Koluvere mõisas ja seal ka suri.
Abielu
Ta abiellus kuningas Willem III-ga Arolsenis 7. jaanuaril 1879, kaks aastat pärast kuninga esimese abikaasa Sophie surma. Vananeva ja liiderliku kuningaga abiellumisest olid eelnevalt keeldunud Emma õde Pauline ja Taani printsess Thyra. Neil sündis 31. augustil 1880 tütar Wilhelmina, kellest sai pärast isa surma Madalmaade kuninganna. Kuningal oli eelmisest abielust ka kolm poega, kes aga kõik surid enne teda.
Hilisem elu
Kui Willem 23. novembril 1890 suri, sai Emmast oma alaealise tütre regent kuni Wilhelmina 18. sünnipäevani 31. augustil 1898. Emma suri 1934. aastal 75-aastaselt bronhiidi tüsistustesse ja ta maeti Delfti.
Laugas
Tavaliselt on lauka servad toitaineterikkamad kui keskkoht. Seda põhjustab lainetuse ja tuule pikaajalisel mõjul toimunud mineraliseerumine.
Toitainete kogunemine võib viia õõtsiku kujunemiseni laukale.
Laukavesi on tavaliselt pruunikas, toitainetevaene, huumusaineterikas ja düstroofne.
Eesti rabades on loendatud umbes 20 000 rabalaugast. Eesti suurimaks laukaks võib pidada Väikest Loosalu järve Raplamaal (3,4 hektarit).
Valkeala
pisi|Kirik Valkeala on küla Soomes Lõuna-Soome läänis Kymenlaakso maakonnas Kouvola linnas.
Valkeala on endise Valkeala valla kirikuküla.
Praegune Valkeala kirik on selle koha peal juba neljas kirikuhoone. Kiriku projekteerisid Armas Lindgren ja Bertel Liljequist ning see valmis 1927. aastaks. Kiriku altarimaal on pärit vanast põlenud kirikust, see on maalitud 1819. aastal. Orel on valmistatud Kangasala orelitehases 1977. aastal.
Friedrich Akeli valitsus
Friedrich Akeli valitsus oli ametis 26. märtsist 1924 kuni 16. detsembrini 1924.
Valitsuse koosseis
Friedrich Akeli valitsus koosnes Tööerakonna ja ministritest, vähemalt esialgu toetasid seda sotsiaaldemokraadid ja väiksemad parlamendirühmad.
Valitsuse riigikaitseline tegevus
Valitsus vabastas kokkuhoiu eesmärgil 1. septembriks 1924 ennetähtaegselt 4500 ja 1. detsembriks 1924 veel üle 1000 ajateenija, mille tagajärjel oli Eesti kaitseväes detsembrist 1924 kuni märtsini 1925 vaid 6400 ajateenijat, mida oli tõhusa riigikaitse tagamiseks liiga vähe.
1. detsembri riigipöördekatse
Valitsuse ametiajal, 1. detsembril 1924, toimus 1. detsembri riigipöördekatse, mille tagajärjel sai surma teedeminister Karl Kark. Samal päeval kehtestas valitsus üleriigilise sõjaseaduse ja nimetas Johan Laidoneri Sõjavägede Ülemjuhatajaks, milleks tal põhiseaduse järgi õigust ei olnud.
Vektorruum
Matemaatikas nimetatakse vektorruumiks hulka, milles on defineeritud liitmine ja korrutamine skalaariga. Skalaarideks on tihti reaalarvud, kuid nendeks võivad olla ka kompleksarvud, ratsionaalarvud või üldiselt suvalise korpuse elemendid. Vektorite liitmine ja skalaariga korrutamine peab rahuldama teatud hulka nõudeid nn vektorruumi aksioome, mis on loetletud all.
Vektorruumid on lineaaralgebra üheks keskseks mõisteks.
Definitsioon
Tähistagu u, v ja w vektoreid ruumis V ja a ja b skalaare ehk korpuse K elemente. Vektorruumi aksioomid on järgmised:
Kui skalaarid vektorrruumis V kuuluvad korpusesse K, siis räägitakse vektorruumist üle K.
Baas ja dimensioon
Baasi olemasolu annab hea intuitiivse ülevaate vektorruumide struktuurist. Vektorruumi V üle K baasiks nimetatakse lineaarselt sõltumatute vektorite hulka B = {vi| i ∈ I}, kus I tähistab indeksite hulka, et B lineaarne kate moodustaks V = <B>. Teisisõnu iga vektor v ∈ V on esitatav järgmise lineaarkombinatsioonina kus ai ∈ K on skalaarid ja vektorid vi ∈ B baasi elemendid. Hulga B elementide arvu (või võimsust)nimetatakse vektorruumi dimensiooniks ehk mõõtmeks ja tähistatakse dim(V) või dim V.
Igal vektorruumil on baas. Viimane järeldub Zorni lemmast, mis eeldab valikuaksioomi kehtivust. Zermelo-Fraenkeli hulgateoorias on baasi olemasolu valikuaksioomiga ekvivalentne. Ultrafiltri lemmast, mis on nõrgem kui valikuaksioom, järeldub, et vektorruumi kõik baasid on võrdvõimsad. Kui vektorruumi lineaarse katte moodustab mõni lõplik hulk, on eelseisev tõestatav otseselt hulgateooriale toetumata.
Kui vektorruumis on defineeritud skalaarkorrutis, siis saab defineerida baasvektorid, mis on Sellist baasi nimetatakse ortonormaalseks baasiks.
Kaasruum
Vektorruumi V kaasruumiks V* nimetatakse antud ruumil määratud pidevate lineaarsete funktsionaalide hulka. . Kaasruumi elemente nimetatakse ka kovektoriteks.
Uus-Britannia
pisi| Uus-Britannia (kohalik nimi Birara; inglise New Britain, varasem saksa nimi Neupommern ('Uus-Pommeri')) on saar Melaneesias Bismarcki saarestikus.
Salgir
Jõe pikkus on 232 km, valgala pindala 3750 km². Keskmine äravool alamjooksul umbes 2 m³/s.
Salgir saab alguse i nõlvadel 390 meetrit kõrgusel üle merepinnast Kizilkobõnka ja Angara liitumisel ja suubub Sõvaši lahte. Simferopoli juures moodustab veehoidlat. Ristub Põhja-Krimmi kanaliga. Kuulub Salagiri niisutamissüsteemi, mis varustab joogiveega Simferopoli ning tagab Simferopoli soojuselektrijaama ning Simferopoli ja Krasnohvardiiske rajooni veevarustuse. Kasutatakse veevarustamiseks ja niisutamiseks.
Uus-Britannia
Uus-Britannia kuulub Paapua Uus-Guineale. Halduslikult jaguneb see Ida-Uus-Britannia ja Lääne-Uus-Britannia provintsiks.
Esimese eurooplasena külastas Uus-Britanniat William Dampier 27. veebruaril 1700. Ta andis saarele ladinakeelse nime Nova Britannia.
Salgir
Suvel kuivab ära ülemjooksul (Simferopoli üle) harva, alamjooksul igal aastal üle kolme kuu jooksul.
Uus-Britannia
Novembris 1884 kuulutas Saksamaa Uus-Britannia ja Uus-Iirimaa oma protektoraadiks. Saartele pandi uued nimed, vastavalt Neupommern ja Numecklenburg. Kogu saarestik nimetati Bismarcki saarestikuks ja see omakorda osaks Saksa Uus-Guineast.
11. septembril 1914 toimus Uus-Britannias üks Esimese maailmasõja esimesi lahinguid. Austraalia sõjavägi maabus saarel, purustas Saksa väed ja sellega sai Saksa Uus-Guinea osaks Austraalia Uus-Guinea territooriumist.
Salgir
Suurimad lõsajõed on Bijuk-Karasuu, Tavel, Kurtsõ, Väike-Salgir, Beš-Terek, Zuja, Burultša, Kutšuk-Karasu.
Tavalised kalaliigid: turb, särg, ahven; ülemjooksul forell.
Pisa torn
Pisa torn (itaalia keeles La Torre di Pisa), tuntud ka kui viltune Pisa torn (itaalia keeles Torre pendente di Pisa), on Pisa katedraali eraldiseisvana ehitatud kampaniil ehk kellatorn. See asub otse katedraali taga ning on üks kolmest vanimast ehitisest Pisa Katedraali väljakul (Piazza del Duomo) baptisteeriumi ja kiriku kõrval.
Torn on tehtud marmorist ja ehitama hakati seda 1173. aasta 9. augustil. See plaaniti esialgu küll otse ehitada, kuid torn hakkas õige pea (1178) iseenese raskuse ning pehme aluspinna tõttu viltu vajuma juba siis, kui ehitati alles 7-korruselise torni kolmandat korrust. Peale kolmanda korruse ehitamist jäi torni rajamine pea sajaks aastaks sõdade tõttu soiku.
Torni kõrgus tema kõige madalamast kohast on 55,86 meetrit ning kõrgeimast kohast 56,70 meetrit. Kokku on tornis 296 trepiastet.
Alaki keel
Alaki keel on austroaasia keelte moni-khmeeri keelkonna bahnari rühma kuuluv keel, mida kõnelevad alakid Laose lõunaosas, peamiselt Salavani ja Xékongi provintsis.
Kõnelejate arv on umbes 4000.
Aija Sakova
pisi|Ürituste sarja "Saksa kultuuri saadikud Eesti Esinduses" avamine, 16.09.2015. Foto: Rainer Leemet pisi|Aija Sakova 2021. aastal Arvamusfestivali teadusalal Aija Sakova (aastatel 2012–2016 Sakova-Merivee; sündinud 5. detsembril 1980 Tallinnas) on eesti kirjandusteadlane, germanist, kriitik ja kultuurivahendaja.
Haridus
Aija Sakova on lõpetanud Kadrioru Saksa Gümnaasiumi 1999. aastal. Aastatel 1999–2004 õppis ta Tartu Ülikoolis saksa filoloogiat, 2004–2007 samas germaani-romaani filoloogia teadusmagistrantuuris ning 2007–2013 kirjanduse ja kultuuriteaduste doktorantuuris.
2014. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli kunstide ja kultuuriteaduste instituudi juures saksakeelse monograafiaga "Ausgraben und Erinnern. Denkbilder des Erinnerns und der moralischen Zeugenschaft im Werk von Ene Mihkelson und Christa Wolf" (Väljakaevamine ja mäletamine. Mälutöö ja moraalse tunnistamise mõttepildid Ene Mihkelsoni ja Christa Wolfi romaanides) filosoofiadoktori kraadi eesti kirjanduses (juhendajad Tiina Ann Kirss ja Eve Pormeister).
Aija Sakova on õppinud ka Konstanzi Ülikoolis (2002–2003), Viini Ülikoolis (2007–2008) ja Berliini Humboldti Ülikoolis (2010–2011).
Töökäik
Aija Sakova töötas 2004–2005 Tartu Ülikooli ajalehe Universitas Tartuensis reporterina, 2005–2010 samas toimetajana. 2005. aastal töötas ta mõned kuud Tartu Saksa Kultuuri Instituudi kultuurijuhina.
Aastatel 2012–2016 töötas Tallinna Ülikooli Akadeemilises Raamatukogu baltika ja vanaraamatute säilitamise osakonna juhataja, hiljem arendus- ja kommunikatsioonijuhina.
Aastatel 2017–2021 töötas Eesti Kirjandusmuuseumi Eesti Kultuuriloolises Arhiivis vanemteaduri ja 2020–2021 ka kommunikatsioonijuhina.
Alates 2003. aastast on Aija Sakova avaldanud kirjanduskriitikat ja arvamuslugusid ajalehtedes Sirp, Postimees ja Eesti Päevaleht.
2004. aastal oli ta Eesti esimese poetry slam'i ürituse algataja ja korraldaja. Aastatel 2015 kuni 2016 korraldas ürituste sarja "Saksa kultuuri saadikud Eesti Esinduses".
Aija Sakova on Eesti Kirjanduse Seltsi, Eesti Goethe Seltsi ja Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu liige. Samuti kuulub ta sellistesse rahvusvahelistesse erialaorganisatsioonidesse nagu German Studies Association ja Christa Wolf Gesellschaft ning on üks Ene Mihkelsoni Seltsi asutajatest.
Alates 2015. aastast kuulub Aija Sakova Eesti Rahvusraamatukogu teadusnõukogusse.
Teadustöö
Aija Sakova peamisteks uurimisteemadeks on Ene Mihkelsoni, Christa Wolfi ja Ingeborg Bachmanni looming, teise maailmasõja ja selle mõjude mäletamine ilukirjanduses ning kirjanduse ja filosoofia suhted. Ta tegelenud ka eestivene kirjanduse avamisega, samuti Eesti naiste ühiskondliku ja poliitilise rolliga 20. sajandi alguse Eestis.
2016. aastal ilmus tema monograafia "Ausgraben und Erinnern. Denkbilder des Erinnerns und der moralischen Zeugenschaft im Werk von Christa Wolf und Ene Mihkelson" Saksamaa teaduskirjastuses Vandenhoeck & Ruprecht. 2017. aastal ilmus kirjastuses EKSA kriitikakogumik "Valu, mälu, kirjandus. Kirjanduskriitikat ja vestlusi aastatest 2004–2017".
Henri (Luksemburgi suurhertsog)
pisi|Luksemburgi suurhertsog Henri (2019) thumb|Luksemburgi suurhertsog Henri (2009)
Henri (sündinud 16. aprill 1955) on Luksemburgi suurhertsog. Tema isa oli endine suurhertsog Jean.
Perekond
Henri abiellus 1981. aastal Kuuba päritolu María Teresa Mestre y Batista-Fallaga ja neil on viis last:
Algebraline struktuur
Algebraliseks struktuuriks ehk algebraliseks süsteemiks nimetatakse matemaatikas universaalalgebrat, milles võivad olla defineeritud seosed.
Valgustatud absolutism
Valgustatud absolutism (ka valgustatud monarhia; prantsuse despotisme éclairé, selle järgi ka valgustatud despotism) on ideoloogia, mis kujunes 18. sajandi esimesel poolel.
Valgustatud absolutismi ideoloogid peavad riigile ja rahvale parimaks valitsejaks haritud ja reformimeelset piiramatu võimuga monarhi. Üks teooria peamiseid kujundajaid oli prantsuse filosoof Voltaire.
Teooria
Valgustatud absolutismi teooria kujunes tänu 18. sajandi ühiskondlikele oludele (haridustaseme kiire tõus ja harituse laiem levik, teadusliku maailmavaate sügavam kinnistumine, uued leiutised ja avastused ning "lihtrahva" tähtsuse tõus valitseva kihi silmis) ning eelnevalt välja kujunenud valitsemiskorraldusele (absoluutsele monarhiale). Paljude filosoofide ning mitmete tulevikku vaatavate riigimeeste arvates oli just haridus lahendiks ühiskonda painavatele probleemidele, nende taga nähti enamasti alamate harimatust, valgustamatust, aga ka kahjulikke riigipoolseid piiranguid. Seega tuli asja muutmiseks riiki oluliselt reformida, et tagada võimalikult ulatuslik haridus võimalikult suurele hulgale inimestele ning kaotada minevikust jäänud riigipoolsed takistused ühiskonna arenguks. Et seda aga teha, pidi uuendajal olema riigis täielik võim, kuna muidu oleks ju asjad erinevate huvigruppide, eriti traditsionalistliku aadelkonna vastuseisu tõttu, pidama jäänud. Nii jõutigi valgustatud monarhi kontseptsioonini, kes pidi olema edumeelse (valgustatud) ilmavaatega ning kõik oma ideaalid ka praktikas ellu rakendama. Monarh ei saanud valgustusfilosoofide arvates mitte mingil juhul alluda vaid enda poolt kehtestatud standarditele (stiilis Louis XIV ütlusega: "Riik, see olen mina"), vaid pidi alluma üldiselt heakskiidetud seadustele ning eetikanormidele. Näiteks Friedrich II pidas ennast riigi esimeseks teenriks.
Valgustatud absolutismi kriitika lähtus peamiselt kahelt aluselt. Liberaalsed arvustajad väitsid, et allumine ühele isikule, olgu ta nii valgustatud ja haritud kui tahes, on vale ja järgima peaks Montesquieu välja töötatud võimude lahususe printsiipi. Konservatiivid leidsid aga, et lükates kõrvale traditsioonilise seisusliku valitsuskorralduse, destabiliseerivad monarhid riiki ning takistavad selle loomulikku arengut. Lisaks juhiti tähelepanu ka sellele, et absolutistliku korraga riigis võib üks valitseja olla küll edumeelne ja viia läbi progressiivseid reforme, ent tema järglane ei pruugi seda sugugi olla. Ent kuna ka tollel on absoluutne võim, siis võib ta kõik valgustusreformid tühistada.
Praktika
Valgustatud monarhideks on peetud Preisimaa kuningat Friedrich II Suurt, Saksa-Rooma keisrit Joseph II-t, Rootsi kuningat Gustav III-t, Venemaa keisrinnat Katariina II-t, Hispaania kuningat Carlos III-t ja mitmeid Saksa väikevürste. Samuti viisid valgustusliku sisuga reforme ellu ka mitmed teised monarhid, näiteks Austria valitsejanna Maria Theresia, keda mõnikord on samuti arvatud valgustatud monarhide hulka.
Pravda
Pravda (vene keeles Правда – 'tõde') on Venemaal ilmuv ajaleht, minevikus NLKP Keskkomitee ja tänapäeval Venemaa Föderatsiooni Kommunistliku Partei häälekandja.
Enne seda, 1908. aastast 1912. aasta aprillini oli algul Lvivis ja hiljem Viinis ilmunud populaarne sotsiaaldemokraatlik ajaleht Pravda, mida toimetas Lev Trotski ja mille välistoimetust juhtis Adolf Joffe. Teise ajalehe ilmumine sama nimega tekitas vaidlusi ja näiteks Saksamaa sotsialistid pöördusid selles asjas isegi kohtusse, aga midagi sellest välja ei tulnud ja nimi Pravda jäi Lenini ajalehele. Ajalehe tiraaž oli 40 tuhat, mõnikord 60 tuhat eksemplari.
Kahe esimese ilmumisaasta jooksul sulges Venemaa keisririik Pravda 9 korral ja iga kord jätkas ajaleht ilmumist uue nime all. See kandis nimesid Rabotšaja pravda, Severnaja pravda, Pravda truda, Za pravdu, Proletarskaja pravda, Put pravdõ, Rabotši ja Trudovaja pravda. Viimase sulgemise järel 22. (vkj. 8. juulil) 1914 lakkas ajaleht paariks aastaks ilmumast.
Alates Oktoobrirevolutsioonist ilmus ajaleht endist nime Pravda kandes. Esimene number selle nimega ilmus 9. novembril (vkj. 27. oktoobril) 1917 juba VSDT(b)P Keskkomitee häälekandjana.
1918 likvideeriti Nõukogude Venemaal mittekommunistlik ajakirjandus. Sellega muutus Pravda kõige tähtsamaks ajaleheks kogu riigis ja ta tõrjus kõrvale isegi ülemnõukogu ajalehe Izvestija. Pravda esimese numbri ilmumise päev 5. mai kuulutati ajakirjanike päevaks.
Ajalehe tiraaž kasvas 1975. aastaks 10,6 miljoni eksemplarini. See oli seotud NLKP liikme kohustusega tellida partei väljaandeid. Pravdas ilmunud artiklid, hinnangud ja isegi följetonid olid praktiliselt käskudeks ja suunisteks, mille järgi korraldasid oma tegevust kõik parteiorganisatsioonid, õigupoolest kogu riik.
19. augustil 1991 sulges Riiklik Erakorralise Seisukorra Komitee enamiku ajalehtedest. Pravda oli nende 9 seas, mida ei suletud. Kuid komitee likvideeriti kiiresti. 22. augustil 1991 ilmus Pravda viimast korda NLKP Keskkomitee häälekandjana. Samal päeval peatas Boriss Jeltsin Pravda ilmumise, sest see väljaanne oli toetanud Riikliku Erakorralise Seisukorra Komitee tegevust. Ajaleht jätkas ilmumist sama aasta septembris "üldpoliitilise ajalehena".
Alates 1997. aasta aprillist on Pravda Venemaa Kommunistliku Partei häälekandja. Kuid kuni 2003. aastani ilmus Venemaal mitu Pravda-nimelist ajalehte ja alailma käisid kohtuvaidlused nime kasutamise õiguse üle.
Ajalehe tiraaž oli 2010. aasta juunis 100 300 eksemplari.
Valkeala vald
Valkeala oli vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kymenlaakso maakonnas. Vald liideti 1. jaanuaril 2009 Kouvola linnaga.