cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Esimene Balkani sõda
Makedoonia rinne
Saades teada Giannitsá lahingu tulemuse, saatis Bulgaaria Ülemjuhatus kiiresti oma 7. Rila diviisi põhjast linna suunas. Diviis saabus sinna nädal hiljem, päev pärast kreeklastele üleandmist. Kuni 10. novembrini laiendati Kreeka-okupeeritud tsooni jooneni Dojrani järvest Pangeoni mägedeni Kaválast läänes. Kuid Lääne-Makedoonias maksis koostöö puudumine Kreeka ja Serbia peakorterite vahel kreeklastele 15. novembril (2. novembril) tagasilöögi Soroviçi lahingus, kui Kreeka 5. jalaväediviis kohtas oma teel VI Osmanite korpust (osa Vardari armeest, mis koosnes 16., 17. ja 18. Nizam diviisist), kes taganes pärast Prilepi lahingut serblaste vastu Albaaniasse. Kreeka diviis, üllatatud Osmanite korpuse kohalolust, isoleeritud ülejäänud Kreeka armeest ja arvulises vähemuses nüüd vasturündavate Osmanitega, kes tulid Monastirist, sunniti taganema. Tulemusena surusid serblased kreeklased Bitolasse.
Standardkiri
Tähtede moodustamise meetodid
Nüüdisaegsetel joonistel, mis on loodud arvutiga, on standarkirja loomiseks kasutatud projekteerimistarkvara.
Esimene Balkani sõda
Epeirose rinne
Epeirose rindel oli Kreeka armee esialgu raskelt vähemuses, kuid tänu Osmanite passiivsusele suutis vallutada Préveza (21. oktoobril 1912) ja liikuda põhja, Ioánnina suunas. 5. novembril juhtis major Spyros Spyromilios mässu Himara rannikualal ja ajas Osmanite garnisoni ilma märkimisväärse vastupanuta minema, samas 20. novembril sisenesid Kreeka väed Lääne-Makedooniast Korçasse. Kuid Kreeka väed Epeirose rindel ei olnud piisavalt suured, et alustada pealetungi sakslaste loodud Bizáni kaitsepositsioonidele, mis kaitsesid Ioánnina linna, ja pidid seega ootama tugevdusi Makedoonia rindelt.
Alexandre Lopes
Alexandre Lopes (sündinud 29. oktoobril 1974 Rio de Janeiros) on Brasiilia endine jalgpallur, kaitsja.
Esimene Balkani sõda
Epeirose rinne
Pärast kampaania lõppu Makedoonias saadeti suur osa armeest Epeirosesse, kus kroonprints Konstantínos ise juhtimise võttis. Bizáni lahingus murti Osmanite positsioonid läbi ja 6. märtsil (22. veebruaril) võeti Ioánnina. Piiramise ajal, 8. veebruaril 1913 sai Vene piloodist N. de Sackoffist, kes lendas kreeklaste poolel, esimene piloot, kes kunagi lahingus alla tulistatud, kui tema biplaan pärast pommirünnakut Bizáni kindluse müüridele alla tulistati. Ta maandus väikese Préveza linna lähedal rannikul, Lefkáda saarest põhjas, parandas kohalike kreeklaste abil oma lennuki ja lendas tagasi baasi. Ioánnina langemine võimaldas Kreeka armeel jätkata edenemist Põhja-Epeirosesse, tänapäeva Albaania lõunaossa, mis okupeeriti. Siin edenemine peatus, kuigi Serbia kontrolljoon oli väga lähedal põhja pool.
Standardkiri
Vabakäeline kiri
Tähed, mis on kirjutatud vaba käega, peaksid olema stabiilsed ja graatsilised. Mõningatel juhtudel on stabiilsus võimatu. Näiteks P ja F on vältimatult tasakaalust väljas. Muudel juhtudel saab tähtede stabiilsust ja graatsilisust hoida, kui joonistada tähtede alumised osad, näiteks B ja E, laiemaks kui ülemised osad või joonistada horisontaaljoon tähtede keskele üle nende geomeetrilise telje.
Esimene Balkani sõda
Laevastiku operatsioonid Egeuse ja Joonia meredel
pisi|Kreeka laevastiku koondumine [[Fáliro lahes 5./18. oktoobril 1912, enne Límnosele seilamist]] Sõjategevuse puhkedes 18. oktoobril seilas Kreeka laevastik äsjaülendatud kontradmiral Pávlos Koundouriótise juhtimisel Límnose saarele, okupeerides selle kolm päeva hiljem (kuigi võitlus saarel jätkus kuni 27. oktoobrini) ja luues ankrupaiga Moúdrose lahes. See käik oli suure strateegilise tähtsusega, kuna pakkus kreeklastele etteulatuva baasi Osmanite laevastiku peamise ankru- ja pelgupaiga, Dardanellide lähiulatuses. Arvestades Osmanite laevastiku ülekaalu kiiruses ja pardavõimsuses, ootasid Kreeka planeerijad selle rünnakut väinast sõja alguses. Arvestades Kreeka laevastiku ettevalmistamatust, mis tulenes sõja enneaegsest puhkemisest, oleks selline varajane Osmanite rünnak suutnud saavutada otsustava võidu. Selle asemel kulutas Osmanite sõjalaevastik esimesed kaks sõjakuud operatsioonidele bulgaarlaste vastu Mustal merel, andes kreeklastele väärtuslikku aega ettevalmistuste lõpetamiseks ja võimaldades neil koondada kontroll Egeuse merele.
Standardkiri
Vabakäeline kiri
Erandiks on, kui tähe A horisontaalne liige on joonistaud allapoole geomeetrilist keskpunkti, et säilitada alade võrdsus all- ja ülevalpool keskjoont. Kui horisontaalne joon on tõmmatud täpselt keskele, siis on erinevus joonest ülevalpool olevas kolmnurgas, trapets joone all on palju suurem. See loob inimese silmadele ebatavalise mõju. Rõhuasetus peaks olema kõikidel tähtedel ühtlaselt ilus, mitte vaid üksikutel tähtedel. Enamik vabakäelist kirja tehakse Gothic-stiilis. See tähendab seda, et joonel on konstantne paksus ning kiri on kas otsene ja vertikaalsete kriipsudega, mis on äärejoonega risti või kallutatud ja vertikaalsete kriipsudega 75° juures.
Mehaaniline kiri
Mehaanilist kirja tehakse mõnikord kasutades pantograafi. Pantograaf on seade, mis koosneb neljast latist (lülist), mis on omavahel kinnitatud, et moodustada rööpkülik. Lülisid saab pöördteljel pöörata. Kõige madalam lüli rööpkülikul on fikseeritud kahe jäiga toega. Üks vertikaalne lüli ühes otsas on ühendatud profiilijärgijaga, mis jälgib joonistatava profiili kirja. Teine vertikaalne ja horisontaalne lüli on mõlemad ühendatud pliiatsiga, mis joonistab profiili järgi täpse kuju.
Esimene Balkani sõda
Laevastiku operatsioonid Egeuse ja Joonia meredel
Novembri keskpaigaks hõivasid Kreeka mereüksused Ímvrose, Thásose, Ágios Efstrátiose, Samothráki, Psará ja Ikaría saared, samas dessandid suurematele Lesbose ja Chíose saartele võeti ette alles vastavalt 21. ja 27. novembril. Märkimisväärsed Osmanite garnisonid olid vaid viimastel ja nende vastupanu oli äge. Nad taandusid mägisele sisemaale ja alistati alles vastavalt 22. detsembril ja 3. jaanuaril. Sámost, ametlikult autonoomset vürstkonda rünnati alles 13. märtsil 1913, soovist mitte häirida itaallasi lähedastel Dodekaneesidel. Kokkupõrked siin olid lühiajalised, kuna Osmanite väed taganesid Anatooliasse, nii et saar oli kindlalt Kreeka käes 16 märtsiks.
pisi|Torpeedopaat [[Kreeka torpeedopaat Nikopolis|Nikopolis, endine Osmanite Antalya, vallutati kreeklaste poolt Préveza juures]] Samal ajal loodi Osmanite rannikul Dardanellidest Suessini arvukate abiristlejateks muudetud kaubalaevade abil lõtv mereblokaad, mis katkestas Osmanite varustusvoo (vaid Musta mere teed Rumeeniasse jäid vabaks) ja jättis umbes 250 000-mehelise Osmanite väe kasutult Aasiasse. Joonia merel tegutses Kreeka laevastik ilma vastuseisuta, vedades armeeüksustele Epeirose rindele varustust. Veelgi enam, kreeklased pommitasid ja siis blokeerisid 3. detsembril Vlorë ning 27. veebruaril Durrësi sadama Albaanias. Sõjaeelsest Kreeka piirist Vlorëni ulatuv mereblokaad loodi samuti 3. detsembril, isoleerides seal baseeruva äsjaloodud Albaania ajutise valitsuse igasugusest välisabist.
Leitnant Nikolaos Votsis kasvatas 31. oktoobril Kreeka moraalile suure edu: ta viis oma torpeedopaat nr. 11 öö varjus Thessaloníki sadamasse, uputas vana Osmanite soomustatud lahingulaeva Feth-i Bülend ja põgenes vigastamata. Samal päeval hõivasid Kreeka Epeirose armee väed Osmanite Préveza mereväebaasi. Osmanid uputasid 4 sealset laeva, kuid kreeklased suutsid päästa Itaalias ehitatud torpeedopaadid Antalya ja Tokat, mis võeti Kreeka sõjalaevastikus kasutusele vastavalt kui Nikopolis ja Tatoi. Mõni päev hiljem, 9. novembril pidas Kreeka torpeedopaat nr 14 leitnant Periklís Argyrópoulose juhtimiel Ayvalıki juures kinni ja uputas puidust Osmanite relvastatud aurulaeva Trabzon.
Vastasseisud Dardanellide ees
pisi|Diagramm Prantsuse ajakirjas [[L'Illustration, mis kujutab Kreeka ja Osmanite laevastike peamisi pealveealuseid]] pisi|"Elli merelahing", [[Vasileios Hatzise õlimaal, 1913]] Osmanite pealaevastik jäi sõja algusosas Dardanellidesse, samas Kreeka hävitajad patrullisid jätkuvalt väina suuet, et teatada võimalikust rünnakust. Koundouriótis vihjas väinasuu mineerimisele, kuid rahvusvaheliste reaktsioonide kartuses seda ei tehtud. 7. detsembril asendati Osmanite laevastiku pea Tahir bei Ramiz Naman beiga, ohvitserikorpuse pistrike fraktsiooni juhiga. Lepiti kokku uus strateegia, kusjuures Osmanid pidid kasutama ära iga Georgios Averofi eemalviibimist, et rünnata teisi Kreeka laevu. Osmanite staap koostas plaani meelitada arvukalt Kreeka patrullhävitajaid lõksu. Esimene selline katse 12. detsembril nurjus katla vea tõttu, kuid teine katse kaks päeva hiljem põhjustas kõhkleva osalemise Kreeka hävitajate ja ristleja Mecidiye vahel.
Pärast Ellit, 20. detsembril pandi Osmanite laevastiku tegevjuhiks energiline ülemleitnant Rauf bei. Kaks päeva hiljem viis ta oma väed välja, lootes patrullivad Kreeka hävitajad Osmanite laevastiku kahe jao vahele taas lõksu püüda, üks Ímvrosi juures ja teine ootamas väina suudmes. Plaan nurjus, kui Kreeka laevad lõhkusid kiiresti kokkupuute. Samal ajal langes Mecidiye Kreeka allveelaeva Delfin rünnaku alla, mis lasi torpeedo välja, kuid ei tabanud; esimene selline rünnak ajaloos. Sel ajal jätkas Osmanite armee sõjalaevastikule vastumeelse plaani pealesurumist taasokupeerida Tenedos, mida Kreeka hävitajad kasutasid oma mereoperatsiooni baasina. Operatsioon oli kavandatud 4. jaanuarile. Sel päeval olid ilmaolud ideaalsed ja laevastik oli valmis, kuid operatsiooniks eraldatud Yenihan rügement ei saabunud õigeaegselt. Mereväe staap ei käsutanud laevastikku enam kunagi rünnakule ja Kreeka laevastikuga arendatud tegevusele ilma märkimisväärsete tulemusteta kummaltki poolelt. Sarnased rünnakud järgnesid 10. ja 11. jaanuaril, kuid selliste "kassi ja hiire" operatsioonide tulemused olid alati samad: "Kreeka hävitajad suutsid alati jääda väljapoole Osmanite sõjalaevade tuleulatust ja ristlejad tulistasid iga kord mõne kogupaugu enne tagaajamise lõpetamist".
pisi|[[Osmanite ristleja Hamidiye. Selle kangelasteod kaheksakuusel ristlusel Vahemerel olid suureks moraalivõimendiks Osmanitele]] Ette valmistades järgmist katset lõhkuda Kreeka blokaad, otsustas Osmanite admiraliteet luua diversiooni, saates Rauf bei juhitava kergeristleja Hamidiye püüdma Kreeka kaubalaevu Egeuse merel. Loodeti, et Georgios Averof, ainus suur Kreeka üksus, küllalt kiire Hamidiyet püüdma, meelitatakse eemale ja ülejäänud Kreeka laevastik nõrgeneb. Tegelikult lipsas Hamidiye 14.–15. jaanuari öösel läbi Kreeka patrullide ja pommitas Kreeka saare Sýrose sadamat, uputades Kreeka abiristleja Makedonia, mis siin ankrus oli (see tõsteti hiljem üles ja parandati). Seejärel lahkus Hamidiye Egeuse merelt Vahemere idaossa, peatudes Beirutis ja Port Saidis enne Punasesse merre sisenemist. Kuigi pakkudes Osmanitele suurt moraalivõimendit, nurjus operatsioon oma peaeesmärki saavutamata, kuna Koundouriótis keeldus oma postilt lahkumast ja Hamidiyet püüdmast.
Kindral Ivanov, 2. Bulgaaria armee komandör, tunnistas Kreeka laevastiku rolli Balkani Liidu üleüldises võidus, märkides, et "kogu Kreeka laevastiku ja üle kõige Averofi tegevus oli põhiline tegur liitlaste üldises edus".
Serbia ja Montenegro teater
pisi|Albaania ja Türgi sõdurid Montenegro lipuga [[Shkodëri piiramine (1912–1913)|Shkodëri piiramise ajal]] Serbia väed tegutsesid Osmanite läänearmee suure osa vastu, mis paiknes Novi Pazari, Kosovo ning Põhja- ja Ida- Makedoonia piirkonnas. Strateegiliselt olid Serbia väed jagatud 4 sõltumatuks armeeks ja grupiks: Javori brigaad ja Ibari armee, mis tegutsesid Osmanite vägede vastu Novi Pazari piirkonnas; Kolmas armee, mis tegutses Osmanite vägede vastu Kosovo ja Metohija piirkonnas; esimene armee, mis tegutses Osmanite vägede vastu Põhja-Makedoonia piirkonnas; ja teine armee (tegutsedes Bulgaaria territooriumilt), mis tegutses Osmanite vägede vastu Ida-Makedoonia piirkonnas. Otsustavat lahingut eeldati võidelda Põhja-Makedoonia piirkonnas, täpsemalt Ovče Pole tasandikul, kuhu Osmanite Vardari armee peaväed arvatavasti koondusid.
Serbia ülemjuhatuse plaani kohaselt pidid 3 Serbia armeed (esimene, teine ja kolmas) ümber haarama ja hävitama Vardari armee selles piirkonnas, esimene armee pidi edenema põhjast (piki Vranje-Kumanovo-Ovče Pole joont), teine armee pidi edenema idast (piki Kriva Palanka-Kratovo-Ovče Pole joont) ja Kolmas armee pidi edenema loodest (piki Priština-Skopje-Ovče Pole joont). Selle plaani teostamisel oli põhiroll esimesel armeel, samas teine armee pidi ära lõikama Vardari armee taganemistee ning vajadusel ründama selle tagalat ja paremat tiiba. Kolmanda armee peamine sihtmärk oli võtta Kosovo ja Metohija ning vajadusel abistada esimest armeed Vardari armee vasaku tiiva ja tagala ründamisega. Ibari armeel ja Javori brigaadil oli Serbia plaanis väike roll: neilt oodati Novi Pazari sandžaki kindlustamist ja Kolmanda armee asendamist Kosovos pärast selle kaugemale lõunasse edenemist.
pisi|Kroonprints Danilo külastamas Montenegro patareid Serbia armee kindral (hiljem marssal) Putniki juhtimisel saavutas kolm otsustavat võitu Vardari Makedoonias, oma peamises sihtmärgis sõjas, hävitades tõhusalt Osmanite väed piirkonnas ja vallutades Põhja-Makedoonia. Nad aitasid ka montenegrolastel Sandžaki võtta ja saatsid 2 diviisi bulgaarlastele appi Edirnet piirama. Viimane lahing Makedoonia pärast oli Monastiri lahing, milles Osmanite Vardari armee riismed Kesk-Albaaniasse taganema sunniti. Pärast lahingut palus peaminister Pasic kindral Putnikul osa võtta võidujooksust Thessaloníkile. Putnik keeldus ja pööras oma armee läände, Albaania suunas, nähes ette, et tulevane vastasseis kreeklaste ja bulgaarlaste vahel Thessaloníki pärast oleks suuresti abiks Serbia plaanidele Vardari Makedoonias. Pärast suurriikide avaldatud survet hakkasid serblased Põhja-Albaaniast ja Sandžakist taanduma, kuigi nad jätsid maha oma raskesuurtükiväe pargi, et aidata montenegrolastel Shkodëri piiramist jätkata. 23. aprillil 1913 oli Shkodëri garnison sunnitud nälja tõttu alla andma.
Osmanite kaotuse põhjused
Peamine põhjus Osmanite kaotusele 1912. aasta sügisel oli Osmanite valitsuse otsus vastata Balkani Liidu ultimaatumile 15. oktoobril 1912 sõja kuulutamisega ajal, kui 1. oktoobril väljakuulutatud Osmanite mobilisatsioon oli vaid osaliselt täidetud. Sõja kuulutamise ajal oli Balkanil 580 000 Osmanite sõdurit, nende vastas 912 000 Balkani Liidu sõdurit. Halvad teeolud koos hõreda raudteevõrguga viisid Osmanite mobilisatsiooni suure mahajäämuseni ja paljud komandörid olid oma üksustes uued, nimetatud alles 1. oktoobril 1912. Türgi ajaloolane Handan Nezir Akmeșe kirjutas, et parim vastus Balkani Liidu ultimaatumile 15. oktoobril Osmanite poolelt oleks olnud püüda diplomaatiliselt aega juurde kaubelda, lõpetades samas mobilisatsiooni sõda üldse mitte kuulutades.
Sõjaminister Nazim paša ja mereminister Mahmund Muhtar paša esitasid 1912. aasta oktoobris kabinetile ülioptimistliku pildi Osmanite valmidusest sõjaks ja teatasid, et Osmanite väed peaksid asuma pealetungile kohe vaenutegevuse puhkedes. Seevastu paljud vanemad armeekomandörid rääkisid kaitsele asumisest, kui sõda algab, väites, et puudulik mobilisatsioon koos tõsiste logistiliste probleemidega teevad pealetungi võimatuks. Muud kaotuse põhjused olid:
Tagajärjed
Londoni leping lõpetas 30. mail 1913 esimese Balkani sõja. Kõik Osmanite territooriumid Enez-Kıyıköy joonest läänes loovutati Balkani Liidule, status quo järgi vaherahu ajal. Leping kuulutas välja ka Sõltumatu Albaania riigi. Peaaegu kogu uue Albaania riigi moodustamiseks määratud territoorium oli okupeeritud kas Serbia või Kreeka poolt, kes vastumeelselt oma väed välja viisid. Omades lahendamata vaidlusi Serbiaga Põhja-Makedoonia jagunemise üle ja Kreekaga Lõuna-Makedoonia jagunemise üle, valmistus Bulgaaria vajaduse tekkides probleeme jõuga lahendama ning hakkas oma vägesid Ida-Traakiast vaidlusalusesse piirkonda tooma. Soovimata mistahes survele järele anda, lahendasid Kreeka ja Serbia omavahelised erimeelsused ja sõlmisid 1. mail 1913 Bulgaaria vastu suunatud sõjalise liidu isegi enne, kui sõlmiti Londoni leping. Sellele järgnes 19. mail (1. juunil) "vastastikuse sõpruse ja kaitse" leping. Seega teise Balkani sõja kulissid olid püstitatud.
Mittevõitleva rahvastiku saatus
Esimene Balkani sõda põhjustas ulatuslikku kahju mittevõitlevale rahvastikule piirkondades, mida väed läbisid. Võidukad riigid kasutasid äsjaomandatud territooriumitel rahvusliku ja usulise assimileerimise poliitikat. Traakias ja Rodopes laastas Bulgaaria armee arvukalt türgi, kreeka ja pomaki külasid. 50 000 türklast põgenes Lozengradi piirkonda. Jaanuaris-veebruaris 1913 ristis Bulgaaria õigeusu kirik tuhandeid pomakke Rodope ja Pirini piirkondades. Vardari Makedoonias survestasid Serbia võimud alates 1912. aasta sügisest kohalikke inimesi end serblasteks kuulutama. VMRO loodud kohalikud valitsused Ohridis, Velesis ja teistes linnades saadeti laiali. Bulgaaria preestreid ja õpetajaid kiusati taga, sunniti põgenema ja asendati serblastega. Bulgaaria koolid suleti. Serbia väed viisid ellu kohaliku miilitsa relvitustamise poliitikat koos peksu ja ähvardustega. Kreeklased Edela-Makedoonias ajasid kohaliku rahvastiku seas samasugust poliitikat.
Suurriigid
Arengud, mis viisid sõjani, ei jäänud suurriikidele märkamatuks, kuigi Euroopa suurriikide vahel oli ametlik üksmeel Osmanite riigi territoriaalsest terviklikkusest, mis tõi Balkani riikidele kaasa karmi hoiatuse, kuid mitteametlikult võttis igaüks neist erineva diplomaatilise lähenemise nende vastandlike huvide tõttu piirkonnas. Tulemusena katkes ühise ametliku hoiatuse võimalik ennetav mõju segaste mitteametlike signaalide tõttu ja ei suutnud ära hoida või peatada sõda:
Nimepoleemika
Mõiste "esimene Balkani sõda" koostati järk-järgult, kahes peamises etapis. Pärast sõja puhkemist aastal 1912 märgiti seda maailma ajakirjanduses tavaliselt kui "Balkani" lihtsalt seetõttu, kuna selle teater oli Balkanil. Mistahes muu kindla mõiste puudumisel sellele sõjale oli märge "Balkani" iseenesest heakskiidetud mugav tehniline mõiste, kuigi kõik teadsid, et see oli lihtsalt järjekordne "Balkani" relvastatud konfliktide pikas reas ja seetõttu mitte erinev paljudest eelnenud Balkani sõdadest, mida piirkonnas läbi ajaloo on võideldud. Probleem mõistega tuli ilmsiks, kui aastal 1913 puhkes järgmine piirkondlik sõda. Niipea, kui järjest toimunud sõdu hakati märkima "esimese" ja "teisena", tekkis tõsine probleem: mõiste "esimene Balkani sõda" tähendas tegelikult seda, et mingil moel see oli "esimene" sõda Balkanil, vaatamata nii paljudele eelmistele sõdadele oma ajaloolise ebaõnne poolest tuntud piirkonnas. Siit alates oli juba hilja muuta laialt heakskiidetud mõistet ja sõda sattus historiograafiasse oma problemaatilise nimega.
Handsa
Handsa (ka hanss, hansa) on kodustes tingimustes rukkilinnastest valmistatud alkohoolne jook (puskar), setude rahvusjook. . Handsa alkoholisisaldus võib olla erinev, enamasti üle 40%. Handsa kvaliteet sõltub lisaks etanoolile mitmesuguste puskariõlide sisaldusest, mida vähendatakse tootmisseadmetest (aurutist) mitmekordse töötlemisega (nn "läbi ajamisega"). Kuna joogi kvaliteedi, sealhulgas pohmelust tekitavate puskariõlide või isegi metanooli sisalduse kontrollimine on tootjale ja tarbijale vabatahtlik, on selle edasimüümine ja valmistamine hoolimata rahvusjoogi staatusest Eesti alkoholiseaduse järgi keelatud.
Brahhiosaurus (perekond)
Brahhiosaurus (Brachiosaurus) oli Juura ajastul ajastul elanud sauropoodide hulka kuulunud dinosauruste perekond.
Brahhiosauruse perekonda liigitatakse üksainus üsna kogukas (arvutuste kohaselt 23 tonni) dinosauruse liik:
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Brachiosaurus seisuga 26.03.2014.
Lucia Melloni
Lucia Melloni on Max Plancki Aju-uuringute Instituudi vanemteadur ja kuulub uurimisrühma Singer Emeritus Group.
Ühtlasi on ta New Yorgi Ülikooli School of Medicine neuroloogiaosakonna research assistant professor ja kaastegev teadurina Columbia ülikooli kolledžis College of Physicians and Surgeons.
Lucia Melloni teadustöö on keskendunud teadvuse, elektrofüsioloogia, meditatsiooni, tajulise õppimise ja ennustava kodeerimise uurimisele.
Ta on käinud ka Eestis ja külastanud Tallinnas Professor Talis Bachmanni laborit.
Melloni oli koos Wolf Singeriga Jaan Aru 2014. aastal kaitstud doktoritöö juhendaja.
Üliõpilaste teadustööde riiklik konkurss
Esimene konkurss toimus 2002.
Peapreemia laureaadid
2008. aastast antakse eraldi välja peapreemiaid, mille suurus oli kuni 2010. aastani 55 000 krooni (3515 €) ning alates 2011. aastast 3600 eurot.
2009
2009. aastal pälvisid peapreemiad:
2010
2010. aastal pälvisid peapreemiad:
2011
2011. aastal pälvisid peapreemiad:
2012
2012. aastal pälvisid peapreemiad:
2013
2013. aastal pälvisid peapreemiad:
2014
2014. aastal pälvisid peapreemiad:
2015
2015. aastal pälvisid peapreemiad:
2016
2016. aastal pälvisid peapreemiad:
2017
2017. aastal pälvisid peapreemiad:
2019
2019. aastal pälvisid peapreemiad:
2020
2020. aastal pälvisid peapreemiad:
Sume
pisi|Sume albumi [[Sumut kujunduses kasutatud Aroni Kangeqist puulõige]] Sume on grööni ansambel, mis tegutses 1972–1977. Ansambel on ka hiljem üksikuid kontserte andnud ning 1994 ilmus album "Persersume".
Ansambel loodi 1972. aastal Sorøs laulja, laulukirjutaja ja kitarristi Malik Høegh ning kitarristi ja laulukirjutaja Per Berthelseni eestvedamisel. Ansambel pani aluse grööni rokkmuusikale.
Sume laulutekstid on gröönikeelsed ja kriitilised Taani koloniaalvõimu suhtes.
2014. aastal valmis ansamblist dokumentaalfilm "Sume - Mumisitsinerup Nipaa".
Skorpionsamblalised
Skorpionsamblalised (Scorpidiaceae) on lehtsammalde klassi kuuluv sugukond.
Kaug-Põhi
pisi|{{legend|#2f6c81|Kaug-Põhi}} {{legend|#96cad9|Kaug-Põhjaga võrdsustatud alad}} {{legend|#ffb380|Venemaa lõunapoolsed alad}} Kaug-Põhi (vene keeles Крайний Север või Дальний Север) on suur osa Venemaa Föderatsiooni territooriumist (eriti Venemaa Aasia-osast), mis asub põhjapolaarjoone taga või vahetult selle ees.
Suurimad linnad
Arhangelsk (349 742) on suurim linn Kaug-Põhjaga võrdsustatud aladel.
Arbedo lahing
Arbedo lahing peeti 1422. aasta 30. juunil Milano hertsogiriigi ja Vana Šveitsi Konföderatsiooni vahel.
Taust
Aastal 1419 ostsid Uri ja Unterwaldeni kantonid Sacco parunitelt Bellinzona kindluse, kuid ei suutnud seda küllaldaselt kaitsta. Kui šveitslased lükkasid aastal 1422 tagasi Milano ettepaneku kindlustatud linn tagasi osta, lõid Milano Visconti väed, mida juhtis Francesco Bussone (tuntud ka kui Il Carmagnola), šveitslaste Bellinzonas olnud väed taganema. Katse kindlust koos teiste konföderatsiooni liikmetega tagasi vallutada viis Bellinzonast 3 kilomeetrit põhja pool Arbedo-Castiones toimunud lahinguni. Il Carmagnola juhtis Milano hertsogiriigi väed šveitslaste vastu ning oli võidukas.
Lahing
pisi|vasakul|150px|1869. aastast pärinev Šveitsi nn "[[Taaler|laskmistaaler", millel on kujutatud Hans Landwingi Arbedo lahingu ajal lippu päästmas]] Šveitslased olid peamiselt relvastatud hellebardidega ja alguses suutsid nad Lombardia ratsaväge edukalt rünnata. Seejärel tõi Milano vägede juhataja Francesco Bussone ette vibupüssidega varustatud mehed, lastes samas oma ratsaväelastel sadulast maha tulla. Sadulast tulnud mehed kasutasid seejärel piike, mille ulatus oli suurem kui hellebardidel. Täiendav surve pandi šveitslastele peale külgedelt, kust anti samuti vibupüssidest tuld.
Milano vägi hakkas šveitslasi tagasi suruma ning viimased päästis täielikust hävingust vaid ühe moonaotsijate salga ilmumine - milanolased olid veendunud, et tegemist on uue lahingusse sekkuva jõuga. Kui Milano väed seejärel ümber organiseerimiseks tagasi tõmmati, põgenesid šveitslased peale rohkete kaotuste kandmist lahinguväljalt.
Tagajärjed
Võiduga kindlustas hertsogiriik Bellinzona ja Leventina enda valdusse jäämist. Lisaks sai Milano enda valdusse ka Val d'Ossola, mis tähendas, et šveitslased kaotasid kõik territooriumid, mille nad olid sõjakäikudega juurde saanud. Peale Arbedo lahingus saadud kaotust katkestasid šveitslased pikaks ajaks laienemise Lago Maggiore järve suunas ja just kaotus Arbedo lahingus viis selleni, et šveitslased suurendasid oma vägedes piigimeeste hulka.
Üksinda kodus 3
"Üksinda kodus 3" (inglise keeles "Home Alone 3") on 1997. aastal valminud USA komöödiafilm. See on filmisarja "Üksinda kodus" kolmas osa. Eelmine film, "Üksinda kodus 2", valmis 1992. aastal.
Võrreldes eelmiste filmidega on kolmandas filmis täiesti uued tegelased. Filmi idee käidi välja samaaegselt sarja eelmise filmiga, algselt plaaniti film teha üheaegselt koos teise filmiga, kuid need plaanid ei saanud teoks.
Kolmanda filmi idee tuli taas kaalumisele 1990. aastate keskel, varaseimates käsikirjades pidid filmis algselt taas mängima kahe eelmise filmi tähed Macaulay Culkin, Joe Pesci ja Daniel Stern. Culkin oli aga 1994. aastal näitlemisest loobunud, mispeale töötati film ümber ja loodi uued tegelased.
Film räägib 8-aastasest Alex Pruittist, kes jääb haigena üksinda koju. Üsna pea ilmuvad vargad, kes jahivad Alexi puldiga juhitavat autot, mille viimane naabrinaiselt sai. Nimelt on autosse peidetud salajane kiip, mille abil saab rakette jälitada. Nutikas Alex asub oma kodu kaitsma.
LSD-NiMH-aku
pisi|Sanyo akud HR-3UTG ja HR-4UTG pisi|GP ReCykoPlus akude laadur LSD-NiMH-aku (lühend LSD inglise keele sõnadest low self-discharge aeglaselt isetühjenev) on nikkel-metallhüdriidaku täiustatud modifikatsioon, mis töötati välja Sanyo firmas ja lasti 2005. aastal välja nime all Eneloop. Selle akutüübi eriomaduseks on eriti aeglane isetühjenemine, mis saavutati keemiliselt stabiilsemate elektroodi- ja separaatorimaterjalide kasutamisega.
Võrdlus tavaliste NiMH-akudega
Tavalise nikkel-metallhüdriidaku isetühjenemine on eriti kiire kohe laadimise järel: esimese paarikümne tunni kestel väheneb aku laeng (mahutavus) kuni kümnendiku võrra ja seejärel 15 ‒ 50 % kuus. Sellepärast pole nad sobivad väikese voolutarbe korral (näiteks juhtpuldis) või seadmeis, mida harva kasutatakse.
Esimese põlvkonna LSD aku isetühjenes kohe pärast laadimist esimese kuue kuu jooksul kuni 10 % ja edasi keskmiselt 5 % aastas. Täiustatud akutüübid säilitavad laengust ühe aasta pärast 90% ja kolme aasta pärast 80%. Seetõttu saab neid akusid turustada laetult ja kasutada ka nõrga voolutarbega seadmeis pikka aega ilma laadimise vajaduseta.
LSD-akudel on väike sisetakistus, järelikult nende pinge langeb ka suure koormusvoolu korral (näiteks videokaameras) vähem kui NiMH-akudel.
Nimimahutavus on mõnevõrra väiksem kui tavalistel NiMH-elementidel: LSD-akusid võib laadida tavalise NiMH-aku laaduriga. Aku tööea seisukohast on loomulikult eelistatavad taibukad laadurid, mis valivad kohase laadimisrežiimi ja lõpetavad laadimistsükli automaatselt. Laadimis-tühjenduskordade arvu poolest ei erine LSD-akud tavalistest NiMH-akudest.
Aeglaselt tühjenevate NiMH-akude tootemarke
Sanyo Peneloope-akude eelised osutusid sedavõrd ilmseks, et ka patareitootjad GP Batteries ja Yuasa töötasid välja samalaadsed tehnoloogiad; GP toodete marginimi on ReCyko, Yuasal eNiTIME. Paljud teised tootjad valmistavad ja kaubastavad nende tehnoloogiate baasil valmistatud akusid mitmesuguste marginimede all, näiteks Duracell Pre-charged, Panasonic Infinium, Panasonic Rechargeable EVOLTA, Philips MultiLife Ready to use,  Sony Cycle Energy Blue, Varta Ready2Use.
Kõrvapete
Kõrvapete või kuuldepete on inimese kuulmises esinev illusioon, mis on ekvivalentne silmapettega nägemismeele korral. Kõrvapette korral kuuldakse helisid, mida stiimulina tegelikult ei esine.
Näited kuuldepetetest
pisi|Risseti lõpmatuseni kiirenev rütm
Reet Hiiemäe
pisi|Reet Hiiemäe 2021. aasta Arvamusfestivali teadusalal Reet Hiiemäe (sündinud 24. märtsil 1974) on eesti folklorist.
Elukäik ja töö
Töötanud kuni 1999. aastani assistendina, edasi teadurina ja alates 2018. aastast vanemteadurina Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonna rahvajuttude ja -usundi töörühmas. 2017. aastal kaitses Hiiemäe doktorikraadi tööga "Folkloor kui mentaalse enesekaitse vahend: usundilise pärimuse pragmaatikast".
Tema artikleid on ilmunud rahvusvahelise levikuga eelretsenseeritavates teadusajakirjades. Ta on mitme teadusliku või populaarteadusliku monograafia (sealhulgas raamatute "Eesti katkupärimus" (1997), "Kaitsemaagia eesti rahvausundis" (2012), "Ended ja ennustamised eesti rahvausundis" (2013), "Armastus eesti rahvapärimuses" (2015), "Usundid ja vaimsed õpetused Eestis" (2019), "Pärimuslikud märgid ja sümbolid Eestis" (2022)) autor, lisaks on ta kirjutanud populaarteaduslikke artikleid, pidanud sadu populariseerivaid ettekandeid.
Oluline on Hiiemäe roll koostöö edendamisel Saksa kultuuriruumi humanitaarteadlastega, mille väljunditeks on Jürgen Beyeriga kahasse toimetatud artiklikogumik "Folklore als Tatsachenbericht" (2001), artiklikogumik "Mis on Gilgamešil ühist geeniuurimisega? Käsitlusi kultuurist ja usundist" (2012), Reet Hiiemäe ja Leander Petzoldti ühisteosed "Väike deemonite ja vaimolendite leksikon" (2003, täiendatud kordustrükk 2010) ja "Maagia. Tekkelugu, maailmapilt, uskumused, rituaalid" (2015).
Hiiemäe uurimistöö keskmes on rahvausundi ja -juttude psühholoogiline aspekt, nt hirmude, vägivalla ja epideemiatega kaasnevad stereotüüpsed käitumismudelid ja nende kajastumine pärimuses, pärimuslikud kaitsemehhanismid.
Lisaks on Hiiemäe tegelenud sotsiaalhoolekande edendamisega (lähisuhtevägivalla peatamisega seotud teenused ja ennetus) ja tõlkimisega.
Márcio Miranda Freitas Rocha da Silva
Márcio Miranda Freitas Rocha da Silva (sündinud 20. märtsil 1981 Campinases) on Brasiilia endine jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta 2005. aastal ühe mängu.
Lambasõjad
Lambasõjad (inglise keeles sheep wars) olid Metsikus Läänes umbes aastatel 1870–1920 aset leidnud relvastatud kokkupõrked kauboide (veisekarjuste) ja lambakarjuste vahel karjatamisõiguste üle. Lambasõjad toimusid paljudes lääneosariikides, kuid peamiselt Texases, Arizonas, Colorados ja Wyomingis. Kauboid pidasid lambakarjuseid sissetungijateks, kes hävitasid avalikke karjamaid, mida nad pidid jagama "kes ees, see mees" (first come, first served) põhimõttel. 50 aasta jooksul toimus kaheksas erinevas osariigis või territooriumil ligikaudu 120 relvastatud kokkupõrget, hukkus vähemalt 54 inimest ja kokku tapeti umbes 50 000-100 000 lammast.
Texases oli 1870. aastaks loomakasvatus juba hästi väljakujunenud ametiks, kui lambakasvatus alles hakkas populaarseks saama. Seepärast olid Texases (aga ka teistes osariikides) kauboidel tihti lähedased suhted kohalike valitsusametnikega ja nad kasutasid seda oma kasuks ära. Kohtus võitsid tavaliselt kauboid, lambakarjuseid peeti nõrgemaks pooleks. Lambakarjused tavaliselt toetasid vaba karjatusõigust (open range) avalikul maal, samas kauboid tavaliselt tarastasid alasid, sõltumata sellest, kas tegu oli avaliku maa või eramaaga. Üheks tarastamise põhjuseks oli lambarõugete (Psoroptes) oht. 1881. aastal võttis Texas vastu seaduse, millega seati sisse lambainspektorid, kes karantiinisid nakatunud lambad. Võeti vastu ka seaduseid, millega keelati lambakarjatamine avalikel mail, kuid selle täitmise tagamine oli ebaefektiivne, kuna Texase lääneosas ei olnud maaameti esindajaid. Aprillis 1883 võeti vastu uus seadus, millega lambakarjused pidid enne maakonna piiride ületamist esitama sertifikaadi, et nende lambad olid inspekteeritud rõugete vastu. Texases 1884. aastal vastu võetud seadus keelustas tarade lõikamise ja open range õigus lõppes. Texases ei olnud lambasõjad väga vägivaldsed.
Wyomingis ja Colorados seevastu olid lambasõjad erakordselt vägivaldsed ja jätkusid veel ka peale sajandivahetust. Kõige tõsisem rünnak toimus Wyomingis Washakie maakonnas Ten Sleepi väikelinna lähedal 2. aprillil 1909, kui seitse või kaheksa maskeeritud meest tapsid lambakarjus Joe Allemandi koos kahe kaaslasega, 25 lammast ja kaks koera ning põletasid nende vankri petrooleumiga maha. Kuna varem polnud lambaründajaid kohtus süüdi mõistetud, arvati, et ka seekord nad pääsevad, kuid läks teisiti – seitse meest vahistati, kellest viis saadeti vanglasse. Pärast seda ei julgenud kauboid enam lambakarjuseid rünnata, kartuses karistada saada. Kuigi toimus veel lambarünnakuid, siis rohkem lambakarjuseid ei hukkunud. Lambasõjad lõpetas vaba karjamaa vähenemine ja uued karjakasvatusmeetodid, ka paljud kauboid, nähes lisatuluallikat, hakkasid ka ise veiste kõrvalt lambaid kasvatama, mistõttu polnud enam alust konfliktideks, lisaks vähendas pingeid ka 1934. aastal vastu võetud Taylori karjatusseadus (Taylor Grazing Act).
Kanada toompihlakas
Kanada toompihlakas (Amelanchier canadensis) on toompihlaka perekonda kuuluv taimeliik.
Kirjeldus
Tihe põõsas kasvab kuni 8 m kõrguseks. Lehed on elliptilise kuni äraspidimunaja kujuga, tipp on teritunud. Noored lehed on nii pealt kui ka alt valgeviltjad, vanemana enamasti paljad. Pungad on väikesed ja ilma karvadeta. Valgete suurte õitega, mis asetsevad alguses püstistes ning hiljem rippuvates karvastes kobarates. Kroonlehed võivad olla nii kolmnurkse kui ka äraspidi munaja kujuga, mille sees on udemed. Viljad on ebaühtlase valmivusega, läbimõõt 1 cm ja värvus tumepurpurpunane. Maitse oleneb vormist – väikeseviljalised on kuiva maitsega ning suureviljalised on mahlasemad. Kuna vilikond on hõre, siis jääb ka saak võrdlemisi madalaks. pisi|tühi|Kanada toompihlaka viljad
Levik
Pärineb Jaapanist, Hiinast, Koreast ja Põhja-Ameerika idaosast. Oma kodumaal võib taime leida looduslikult kasvamas niiskel, soisel ja kivisel mullal, jõgede ja järvede ääres ning kaljudel. Kanada toompihlakas on Eestis külmakindel.
Alamliigid
Kanada toompihlaka omadused on küllaltki ebaühtlased ning liigil on mitmeid teisendeid ja vorme:
Kasutamine
Taime on kasutatud meditsiinis, söödavate viljade saamiseks ning dekoratiivsel eesmärgil.
Felipe Melo
Felipe Melo de Carvalho (sündinud 26. juunil 1983 Volta Redondas) on Brasiilia jalgpallur, poolkaitsja. Ta mängib alates 2017. aastast Brasiilia kõrgliiga Brasileirão klubis Fluminense.
Õhikulised
Õhikulised (Neckeraceae) on ulmikulaadsete seltsi lehtsammalde sugukond.
Sugukonda kuulub 31 perekonda umbes 335 liigiga.
Tallinna Lastekodu
Tallinna Lastekodu alustas tegevust 1. jaanuaril 2001. Asutus loodi viie Tallinnas paikneva lastekodu ühendamisega.
Tallinna Lastekodu koosseisu kuuluvad:
Lastekodu osutab järgmisi teenuseid:
Juhtimine
Asutust juhib juhataja, kelle kinnitab ametisse ja vabastab ametist linnavalitsus linnapea ettepanekul.
Lisaks juhatajale koordineerivad tööd üksustes üksuste juhid.
Joseph Connell
Joseph Hurd Connell (5. oktoober 1923 – 1. september 2020) oli ameerika ökoloog.
Ta on uurinud koosluste liigirikkuse mehhanisme ja suktsessiooni.
Tema järgi on nimetatud Janzeni-Connelli efekt.
E05
E05 marsruut on Greenock - Glasgow - Gretna - Carlisle - Penrith - Preston - Warrington - Birmingham - Oxford - Newbury - Southampton ... Le Havre - Pariis - Orleans - Tours - Poitiers - Bordeaux - San Sebastian - Burgos - Madrid - Cordoba - Sevilla - Cadiz - Algeciras.
Suurbritannia
pisi|300x300px| E5 algus [[Greenock|Greenockis|vasakul]] Kuigi Suurbritannia on osa E-teede võrgustikust, ei tähistata seal neid. Seega esimesed 724 km teest ei ole märgistatud.
E05-l on La Manche'i väinas lünk Southamptoni ja Le Havre'i vahel. Praamiga otseühendust ei ole, kuid Le Havre'il on praamiühendus lähedal asuva Portsmouthiga. pisi|300x300px| E05 Prantsusmaal [[Villebon-sur-Yvette|Villebon-sur-Yvette'i lähedal]]
Tartu Ülikooli arvutusliku neuroteaduse uurimisgrupp
Tartu Ülikooli arvutusliku neuroteaduse uurimisgrupp, ka Tartu Ülikooli arvutusliku ajuteaduse uurimisgrupp, on arvutusliku neuroteaduse valdkonnas tegutsev teadlaste töörühm Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituudis.
Uurimisgrupp loodi 2013. aastal ja seda juhib Raul Vicente Zafra. Uurimisgruppi kuuluvad Jaan Aru, Kristjan Korjus, Ardi Tampuu, Kristjan-Julius Laak, Ilja Kuzovkin ja Taivo Pungas.
Publikatsioonid
Allikas:
Gareth Barry
Gareth Barry (sündinud 23. veebruaril 1981 Hastingsis) on endine Inglismaa jalgpallur (poolkaitsja).
Barry mängis klubikarjääri jooksul Premier League'is 653 kohtumises, millega on ta enim mänge Premier League'is pidanud mängija. Premier League'is mängis ta 12 hooaega Aston Villa, neli hooaega Manchester City, viis hooaega Evertoni ja ühe hooaja West Bromwich Albioni meeskonnas.
Välislingid
pisi|
Lilienfeld
Lilienfeld oli Rootsist pärit aadlisuguvõsa.
Suguvõsa rajaja oli Lars Larsson Moduler, kes 1650. aastal sai Rootsi kuningriigilt aadliseisuse. Hiljem on suguvõsa kantud Eestimaa ja Saaremaa (1746), Kuramaa (1790) ja Liivimaa (1797) rüütelkonna aadlimatriklisse.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Kehtna, Tuhala, Rohu mõis.
Pobeda (reisilaev)
pisi "Pobeda" oli Musta mere laevastikule kuulunud reisilaev.
Ajalugu
Laev ehitati Danzigi vabalinnas Schichau Werfti laevatehases. Laev, mis algselt kandis nime "Magdalena", lasti vette 1928. aastal ning ta kodusadamaks sai Bremen. 8. veebruaril 1934 sõitis "Magdalena" Curacao saare juures madalikule. Pärast remonti sai laeva nimeks "Iberia". 1946. aastal anti Iberia Teise maailmasõja reparatsioonide käigus Nõukogude Liidule, uueks kodusadamaks sai Odessa.Laev nimetati teist korda ümber ja see sai nimeks "Pobeda".
1. septembril 1948, kui laev oli teel New Yorgist Odessasse, toimus laeval tulekahju. Hukkus 49 inimest, kümned said raskeid põletushaavu. Pobeda sõitis kruiisilaevana Mustal merel kuni 1977. aastani, mil läks lammutamisele.
Andmed
Laeva põhiandmed olid järgmised: pikkus 140 m, laius 18,5 m, brutomaht 9779 t. Laev võis pardale võtta 177 meeskonnaliiget ja 331 reisijat.
Tallinna vallkindlustused
Tallinna vallkindlusted kujundati senisest eesvallist ja see moodustas koos linnamüüriga taktikalise terviku.
Tallinna vallkindlustuste esimene osa rajati 1463–73. Selle moodustasid Nunnavall koos vallikraaviga, mis rajati Nunnavärava ja Suure Rannavärava vahele, linna idaküljele rajatud palissaad ning Viru värava eesvärava ette rajatud vallivärav koos hulknurkse vallivärava Suure zwingeriga. Nende järel valmis esimene ettenihutatud suurtükitorn Kiek in de Kök, mida ehitati 1475–83.
Tallinna vallkindlustused hõlmasid 19. sajandi alguses 78 ha. Viimast korda kohendati neid Krimmi sõja ajal 1854–55.
Tänapäeval on Tallinna vallkindlustustest säilinud kolmandik, näiteks Ingeri, Rootsi ja Skoone bastion, osaliselt ka Suure Rannavärava ja Viru värava bastion. Nendel paikneb haljasala, mis eraldab Tallinna vanalinna ülejäänud linnast.
Kamber (taluarhitektuur)
Kamber oli eesti rehielamus ruum, kus vanasti ainult suviti ja rehepeksu ajal elati.
Ajaloost
Allikates on mainitud kambrit esimest korda 17. sajandi I poolel. Eestis oli üldiselt tavaks vanemas rehielamus kambri ehitamine rehetoa otsa pikliku ruumina. Kui rehielamus oli rehealune rehetoast laiem, ehitati kamber samuti laiem ning ühelt poolt kokku rehealusega ümber rehetoa külgseina ja ahju nurga. Lõuna-Eestis oli otsakamber tavaliselt rehetoaga ühelaiune. Külgkambrid olid 19. sajandil levinud Kagu-Eestis ning Saare- ja Hiiumaal. Saaremaa lääneosas oli rehetoa kõrval asuv rehekamber ehk koda ka esikuks, mille kaudu pääses rehetuppa.
Kirjeldus
Kambrid ehitati ümarpalkidest, esialgu kütte võimalusteta ja akendeta (või puuluugiga suletava väikese nn pajaaknaga palkide vahel) ning savi- või muldpõrandaga. Neid kasutati panipaigana, suviti ka magamisruumina, milles püsivat sisustust polnud. Külgkambrite kõrval ehitati rehetoa räästa alla teisigi väiksemaid ruume toidu säilitamiseks, mida hiljem nimetati sahvriks. Saartel oli otskambri taga tihti mitu pisikest magamiskambrit.
Saaremaal ja Kagu-Eestis hakati 19. sajandi esimesel poolel, mujal Eestis veidi hiljem, kambritele tegema väikeseid klaasaknaid paari ruuduga. Kambri kütet korraldati rehetoa ust lahti hoides või rehetoa poolt köetava ahju, soojamüüri ja lõõridega. Laiemalt hakati küttekoldeid ja aknaid ehitama 19. sajandi II poolel. Soojamüüriga jaotati kamber kaheks osaks - ees- ja tagakambriks, hiljem ehitati juba kindlam vahesein. Eeskamber oli suurem ja seda kasutati peretoana. Tagakamber oli peremehe-perenaise eluruum, see oli väiksem, puhtam ning parema sisustusega. Sageli oli rehetoa taga kolmaski kamber ehk käsikamber (sahver). Kambritele ehitati laudpõrand ja laudlagi.
19. sajandi lõpul paigaldati kambritele suuremaid, 6 ruuduga aknaid, seinu hakati saviga siluma, hiljem ka krohvima. Ehitati korstna ja püstlõõridega ahjusid. Rehielamu kambrite osa suurendati sellega, et vastu rehetuba ehitati köök või ehitati kahe asemel neli kambrit, millest üks oli köök. Kambrid kujunesid suhteliselt iseseisvaks elamuks ning püsisid sellena ka 20. sajandilgi.
Penningtoni maakond (Minnesota)
Penningtoni maakond (Pennington County) on maakond USA-s Minnesota osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Thief River Falls.
Leigh Bowery
Leigh Bowery (26. märts 1961 Melbourne – 31. detsember 1994 London) oli Austraalia performance-kunstnik, ööklubi promootor ja moedisainer. Bowery oli tuntud oma edevate ja kummaliste kostüümide ja meigi ning samuti (mõnikord vastuoluliste) etteastete poolest.
Ta elas suure osa oma täiskasvanueast Londonis ja oli inglise maalikunstniku Lucian Freudi jaoks märkimisväärne modell ja muusa.
Bowery suri AIDS-iga seotud haigusse.
Penningtoni maakond (Minnesota)
Maakonna pindala on 1601 km². Veepindala on 5 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 13 930. Aastal 2000 oli elanike arv 13 584.
Ajalugu
Penningtoni maakond moodustati 23. novembril 1910. aastal Red Lake'i maakonna osast. Maakond on saanud nime raudtee pöörmeseadja Edmund Penningtoni järgi.
Pinzano sild
pisi|Pinzano sild Tagliamento jõel Pinzano sild (itaalia keeles Ponte di Pinzano) on sild Kirde-Itaalias. Tagliamento jõel paiknev 30 meetri kõrgune ja 185 meetri pikkune raudbetoonist sild ühendab Pordenone provintsis asuvat Pinzano al Tagliamentot Udine provintsis asuva Ragognaga.
Parika Pühajärv
Pühajärv (ka Parika Pühajärv) on kaitsealune looduslik rabajärv Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kuhjavere külas, Parika raba põhjaosas.
Parkhofi mõis
pisi|Parkofi mõisa peahoone pisi pisi pisi
Parkhofi mõis (ka Parkovi, Pargi, Bergholdi) oli maavaldus Hageri kihelkonnas Põikma küla alal.
Asukoht
Parkhofi mõis asus Hageri kihelkonnas Harjumaal. Seda valdust tänapäevastes mõisanimekirjades ei ole, sest asutati alles 19. sajandi viimastel aastakümnetel ja kadus Eesti Vabariigi sünniga, kui Parkhofi poolmõisast sai talukoht. Nõukogude aja alguses tegutses Parkhofi mõisas hobulaenutuspunkt, hiljem jäeti hooned tühjaks ja maaparandustööde ajal tassiti laiali. Täna asub endises mõisakohas talu, kõik hooned on uued, ajaloolist mälu kannab Hageri–Kodila–Kuusiku teelt tallu juhatav teeviit Parkhofi tee. Kunagisest uhkest kuusealleest on saja-aastased kuused väljavahetamisel, säilinud on kahel pool teed kulgenud kiviaed ja mõisa kõrvalhoonete kivivundamendid. Peahoone asukohas on osaliselt säilinud vundament, näha on ka võlvkeldri detaile. Tiigi asukoht on aimatav. Pargist on säilinud mõned põlispuud (suured tammed, kuused). Kohe krundi piirilt saab alguse Rabivere maastikukaitseala.
Mõisa rajamine
Kodila mõis kaotas 1876 rüütlimõisa staatuse ja muutus poolmõisaks ning 16.02.1880 müüs Kodila mõisaomanik John Robert von Husen mõisa Tännassilma talupoeg Hans Leikile  hinnaga 29 000 hõberubla. Umbes 1882–1883 asus von Husen kokku ostma maid Hageri kihelkonna Mäeküla mõisa Põikma küla maadelt, alguses omandas Päraku, seejärel Mardimäe talu ja veel kaks väiksemat saunakohta. Uue koha nimetas von Husen Parkhofiks ja sellest pidi saama Tallinn-Viljandi raudteeliini kavandatava ehitamisega seoses pealinna suvesakste suvituskoht, sest esialgsete plaanide kohaselt oleks raudtee Kohilast Viljandisse läinud läbi Hageri.
Uus omanik lõhkus vanad hooned maha. Kõigepealt ehitas väikese tööliste maja, kus ka ise elas, kuni ühe suvega valmis Vene maamõisate stiilis puidust peahoone, all saal ja 10 väikest tuba, teisel korrusel 4 tuba. Hoonel oli suur trepp ja kaheksale postile toetuv palkon. Postid lõppesid kaartesse ja palkoni võrestik oli nikerdistega kaunistatud, katuseviilu servaks oli lai puidust pits. Palkonile avanes klaasuks. Metsapoolne külg oli lihtne, maanteepoolses küljes suur klaasveranda ja teises otsas lisakoda kööki pääsemiseks. Peahoone taha heinamaa servale istutas John Robert von Husen ilupuid ja nimetas oma kompleksi Parkhofiks.
Mõisakompleksist
pisi Mõisakompleksi kuulusid puidust peahoone, laut, selle taga köetav ruum kodulindudele (linnuruumi taga asus tiik), väike hobusetall (4–5 hobusele), kõrval laudadest sõiduriistade kuur, talli vastas põlluserval rehi ja viljaküün, väike tööliste maja, suur karjalaut. Loomalauda taha sealauda otsa ehitati karjaköök. Pargipuude all köögiukse ja kaevu lähedal asus väike saun pesuköögiga sama katuse all. Mõisa juurde viis lai kruusatatud tee. Mõisas peeti mustvalget tõukarja.
Omanikud
John Robert von Husen – Parkhofi mõisa rajaja. Natalie, Johanni (John) t von Uexküll (sünd von Harder) – tuntud kunstimetseen Kose-Uuemõisast, kes kinkis Parkhofi oma ristipojale. Victor von Kotzebue – viimane aadlikust mõisaomanik.
Parkhof 1905. aasta sündmuste keerises
1905. aasta sündmused puudutasid Parkhofi mõisa, mõisa ennast teadaolevalt siiski ei rüüstatud ega põletatud, kuid sündmuste keerisesse sattus nende omanik, Parkhofi viimane mõisnik Viktor (Victor) von Kotzebue. Ülestõusnute vägivalla alla langesid mõisnikud Joachim von Dehn (Mäeküla mõis Järvamaal), mõisarentnik Kornelius Woldemar von Samson-Himmelstjerna (Kuimetsa mõis) ja noorparun Odo von Budberg (Võhma-Vanamõisa mõis). Neist Parkhofi mõisaomanik Viktor von Kotzebue sattus ülestõusnute-mässajate kätte vangi, talle suruti kätte punalipp ning sunniti lõhkuma Sutlema mõisa aknaid ja peegelid. Tunnistajate ütlused siiski suurt peksu ei kinnita, pigem räägitakse tõukamisest ja mõnest vopsust selga või mööda sääri, et sundida teda lõhkuma teise mõisniku vara, kuid siiski olevat üks mässajatest Kotzebue selga püssipära puruks löönud.
Pinzano sild
Esimese sel kohal olnud silla rajamist alustati 1903. aastal, sild pühitseti sisse 1906. aasta 16. septembril. Valmimise ajal oli rajatis suurim raudbetoonist valmistatud sild Euroopas.
Kaks maailmasõda üle elanud silla kandekonstruktsioon sai tugevasti kannatada Tagliamento üleujutuses 1966. aasta 4. novembril. Samale kohale ehitatud uus sild pühitseti sisse 1970. aasta 19. märtsil.