cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Varjevärvus
Varjevärvuse saavutamiseks kasutatakse põhiliselt taustaga sobitumist (organism sarnaneb värvuselt oma elukoha värvidega) ja katkestavat värvust (kontrastsed värvid ja markeeringud tekitavad organismile eksitavaid piire ja servi, mis raskendavad tema ülesleidmist). Levinumad on veel läbipaistvus (looma mõni kehaosa on läbipaistev), peegeldamine (looma keha käitub peeglina), vastuvarjutus (looma ülaosa on tumedam kui alaosa), vastuvalgustatus (loom tekitab bioluminestsentsi) ja varju elimineerimine (loom püüab oma varju kaotada). Lisaks kasutatakse sõna "krüpsis" munade ja hormoonide tootmise kontekstis.
Ülevaade
Tugeva evolutsioonilise surve tõttu peavad loomad oma keskkonda varjuma ning enda kuju peitma. Saakloomad väldivad sellega röövloomade poolt avastamist ning röövloomad kasutavad seda saakloomade eest varjumiseks.
Krüpsist ei kasuta suured herbivoorid, kel pole looduslikke vaenlasi, kirkalt värvunud linnud, kes loodavad lennuvõimele röövloomade eest põgenemiseks ning mürgised loomad, kes kasutavad oma ebameeldivuse eksponeerimiseks hoiatusvärvuse eredaid toone.
Krüptiliste loomade näideteks on sini-paelöölane (eestiivad on lehtpuukoorega sama värvi – taustaga sobitumine), balti lehtsarv (kehal esineb kontuuri eksitavaid laike – katkestav värvus), meririst (keha paistab osaliselt läbi – läbipaistvus) ja atlandi heeringas (keha küljed on hõbedased – peegeldamine).
Taustaga sobitumine
vasakul|pisi|[[Valgerind-vuril (Pterocles decoratus) taustaga sobitumas]] Taustaga sobitumine on looma värvuse sarnanemine tema elukeskkonnaga. See on oluline krüpsise faktor kõigis keskkondades. Näiteks on metskurvitsad metsa aluspinnal pruunid ja täpilised, hüüp aga roostikus pruuni ja kollase värvusega, rohelise viirpapagoi värvus sobib lehestikuga – kõigil juhtudel sobib loom värvuselt oma keskkonnaga. Sarnase põhimõtte järgi värvuvad ka kõrbeloomad liivatooni. Näiteks on liivatooni imetajatest kõrberebane ehk fennek, lindudest Pterocles decoratus ning reptiilidest harilik sarvikrästik.
Mitmetel ööliblikatel esineb industriaalne melanism, mille tuntuim näide on kase-kedrikvaksik, kelle eestiivad on puukoorega sama värvi. Selle liblika tiivavärvus muutus 1860. ja 1940. aastate vahel heledamast tumedamaks, et sobituda tööstuse saasteainetest tumedaks muutunud puutüvedega. Seda peavad mitmed zooloogid näiteks sellest, et looduslik valik kujundab varjevärvust ning et taustaga sobitumine sõltub alati konkreetsest elukeskkonnast.
Katkestav värvus
pisi|Katkestav värvus [[balti lehtsarvel (Idotea baltica)]] Katkestava värvuse mustrid on tugevalt kontrastsed ja kordumatud nagu täpid ja triibud, et häirida looma kontuuri või kindlustada looma asukohta näitavate tunnuste nagu näiteks silmade varjamist, mis esineb nt rohukonnal. Kiskjatest kasutab leopard katkestavat värvust, et hiilida saagile ligi, saakloomadest näiteks Caprimulgus aegyptius, keda ei avasta röövloomad nii hõlpsasti.
Silmatorkavate mustrite kasutamine ei näita veel, et loom kasutab katkestavat värvust, sest see oleneb käitumisest. Näiteks kuigi kaelkirjakutel on mustril tugev värvuse kontrast, on täiskasvanud isendid savanni avatud maastikul väga silmapaistvad. Mõned autorid on siiski väitnud, et kaelkirjakud on krüptilised, sest puude ja põõsaste vahel seistes on neid keeruline näha isegi paari meetri kauguselt. Siiski liiguvad kaelkirjakud ringi, et saada paremat vaadet lähenevast kiskjast, kasutades oma suurust ja võimet kaitsta isegi lõvide eest; jättes krüpsise kasutamata. Teine seletus vihjab sellele, et kaelkirjaku vasikad on palju kaitsetumad kisklusele kui täiskasvanud: pooled vasikatest surevad esimese eluaasta jooksul. Kaelkirjakuemad jätavad oma noored rohu sisse lamama, kuni nemad toituvad eemal. Kuna ema juuresolek ei mõjuta noorukite ellujäämist, siis on viidatud, et kaelkirjaku vasikad peavad olema väga hästi maskeeritud. Seda toetab fakt, et kaelkirjakute muster on geneetiliselt päranduv.
Vastuvarjutus
vasakul|pisi|Pilt vastuvarjutuse katsest [[kunstnik Abbott Handerson Thaye poolt, kelle kinnismõtteks oli, et kõigil loomadel on vastuvarjutus . Vasakpoolsel pardimudelil on kasutatud ainult taustaga sobitumist, kuid parempoolsel nii taustaga sobitumist kui vastuvarjutatust ]] Vastuvarjutus kasutab värvigradienti, et võidelda vastu objekti enda varju tekkele, kaotades ära objekti ruumilisuse. Looma loomuliku varjutuse tõttu tundub looma alaosa tumedam kui tema ülaosa, tekitades varju gradiendi, mis liigub heledamast tumedama poole. Vastuvarjutus värvib looma vastupidises toonis: ülemine osa on tumedam ja alumine on heledam. See tekitab illusiooni, et loom pole ruumiline ja muudab ta sobival taustal peaaegu nähtamatuks. Vastuvarjutus on laialdaselt kasutusel maismaaloomadel, nagu näiteks gasellid ja rohutirtsud, mereloomadest esineb see delfiinidel ja haidel ning lindudest näiteks tikutajal ja soorüdil.
Läbipaistvus
pisi|Osaliselt läbipaistev [[meririst (Aurelia aurita)]] Mitmed merepinna läheduses hõljuvad loomad on läbipaistvad, mis annab neile hea varjevärvuse. Siiski on läbipaistvust raske saavutada kehal, mida moodustavate materjalide murdumisnäitaja erineb merevee omast.
Näiteks meduusidel on želatiinilaadne keha, koosnedes peamiselt veest (98% vett). Nende mesoglöa (põhiline kehaseina moodustaja ainuõõssetel) on rakutu ja läbipaistev. See muudab nad küll ujuvamaks, kuid samas suurendab keha suurust lihasmassi kohta ja seega ei saa nad kiiresti ujuda, muutes selle krüpsise vormi kulukaks lõivsuhteks kiirusega.
Mõnda kude, näiteks lihaseid, saab teha läbipaistvaks, kui nad on väga õhukesed või organiseeritud väikeste kihtide või fibrillidena võrreldes nähtava valguse lainepikkusega. Tuntud näide on selgroogse silmalääts, mis on tehtud valgust, kristalliin või sarvkest, mis koosneb kollageenist. Teatud struktuure ei saa teha läbipaistvaks, näiteks võrkkest või sellega analoogne valgust absorbeeriv pind silmas, sest nad peavad töötamiseks valgust neelama. Selgroogsete ja peajalgsete kaamera-tüüpi silmad peavad olema täiesti läbipaistmatud. Lisaks on mõned struktuurid nähatavad mõnel teisel põhjusel, näiteks saagi meelitamiseks. Läbipaistva putklooma Agalma okenii nematotsüstid (kõrverakud) sarnanevad väikeste aerjalgsetega.
Läbipaistvate mereloomade näideteks on suur hulk vastseid (ainuõõssed, erinevad mantelloomad, kõhtjalgsed, hulkharjasussid, koorikloomad, kalad), samas kui enamiku liikide täiskasvanud isendid on läbipaistmatud ja sarnanevad merepõhja või merekaldaga, kus nad elavad. Täiskasvanud kammloomad ja ainuõõssed käituvad selle reegli kohaselt, olles tihti läbipaistvad. Cotti ettepanekul tasub seda reeglit üldistada, et loomad sarnanevad oma keskkonnaga: läbipaistvas keskkonnas nagu merevesi tasub olla läbipaistev.
Georgi (eesnimi)
Georgi (vene keeles Георгий) on venepärane mehenimi.
Varjevärvus
Peegeldamine
vasakul|pisi|[[Atlandi heeringas (Clupea harengus) on tüüpiline keskmistel sügavustel elav hõbedase värvusega kala]] Kui läbipaistvust ei saa saavutada, siis saab seda imiteerida, kui muuta looma keha peegli sarnaseks. Keskmisel sügavusel meres tuleb valgus ülevalt ning vertikaalselt asetsev peegel, nagu näiteks kala, on küljelt vaadates nähtamatu, sest vaatajale peegeldub silma ülalt tulev valgus. Enamik kalu veekeskkonna ülakihis (nagu näiteks atlandi heeringas ja sardiinid) kasutavad krüpsise saavutamiseks peegeldamist.
Georgi (eesnimi)
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 179. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Georgi 914 mehel.
Varjevärvus
Varju elimineerimine
pisi|[[Phrynosoma mcallii liival]] Mõned liigid, nagu näiteks Phrynosoma mcallii, on arendanud välja keeruka viisi oma varju elimineerimiseks. Nende keha on lamendunud ja kehaküljed muutuvad aina lamedamaks, mida rohkem serva poole nad on. Phrynosoma mcallii pressib end vastu substraati ning tema keha küljed on ääristatud valgete soomustega, mis häirivad või peidavad allesjäänud varju keha külgedel. Sarnaselt käituvad mõned maas pesitsevad linnud, nagu näiteks öösorr, kes valib puhkamiseks koha peaga päikese poole.
Vastuvalgustus
Vastuvalgustus tähendab valguse tootmist selleks, et sobituda taustaga, mis on heledam kui looma keha. Seda kasutavad mõned kalmaarid, nagu Watasenia scintillans ja Abralia verani. Viimasel liigil on valgusttootvad organid (fotofoorid) hajutatult üle terve alakülje, mis tekitavad valguse, et looma kontuur ei tunduks alt vaadates tumedana. Vastuvalgustuse krüpsis on ilmselt peamine funktsioon mitmete mereorganismide bioluminestsentsil, kuigi valgust toodetakse ka ligimeelitamiseks, saagi leidmiseks või signaliseerimiseks.
Corabia
Corabia on linn Rumeenias Olti maakonnas. Corabia on Doonau kaldal asuv sadamalinn.
Ürikutes on Corabiat esimest korda mainitud 1596. aastal.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Corabia elanikest rumeenlasi 81,61%, mustlasi 6,36% ja teistest rahvustest inimesi 0,07%. Rahvus oli teadmata 11,93%-l inimestest.
Mike Hall
pisi|Mike Hall jalgrattasõitjate pressikonverentsil 2015. aastal Belgias Geraardsbergenis enne Transcontinental Race algust Michael Richard Hall (tuntud kui Mike Hall; 4. juuni 1981 – 31. märts 2017) oli briti jalgrattur ja insener.
Hall hakkas mägijalgrattaga sõitmist harrastama teismelisena. 2009. aastal hakkas ta osalema 24-tunnistel mägijalgratta võidusõitudel. Ta on korraldanud ultrasõitude võistlusi. 2011. aastal osales ta esimest korda ultrasõidul Tour Divide. Ta püsis esimese kümne seas ning sai põlvevigastuse, ent sellegipoolest lõpetas võistluse.
Film ja heategevus
Hall on osalenud dokumentaalfilmis "Inspired to Ride", kus temaga tehti intervjuu ja näidati, kuidas ta sõidab oma kodu lähistel Ühendkuningriigi South Walesi regioonis. Lisaks on ta aidanud heategevusorganisatsioonil Newborns Vietnam raha koguda. Selleks palus ta, et inimesed annetaksid organisatsioonile tema 2012. aasta World Cycle Race'i võidu puhul. 2013. ja 2015. aastal juhtis ta jalgratturite gruppi Vietnam Challenge Ride'is, mis korraldati Newborns Vietnami jaoks raha kogumiseks.
Surm
Hall suri 2017. aasta 31. märtsil umbes kella 6.20 paiku Austraalias Canberra äärelinnas Monaro kiirteel Indian Pacific Wheel Race'i võistluse ajal autoga kokkupõrke tagajärjel. Kokkupõrke ajal oli ta võistlusel teisel kohal ning pärast õnnetust võistlus peatati.
Tsitaadid
Hall rääkimas, miks ta asutas Transcontinental Race'i: "Tekkis nõudlus Race Across America laadse, ent ainult Euroopas toimuva ultrasõidu ja selle sõltumatu alternatiivi järele."
Ágnes Gergely
Ágnes Gergely (sünninimega Ágnes Guttmann; sündinud 5. oktoobril 1933) on Ungari kirjanik, ajakirjanik ja tõlkija.
Elulugu
Ágnes Gergely on sündinud Endrődis Alföldis. Tema vanemad olid Fenákel Rózsika ja György Guttmann. Kirjanikunime Gergely võttis ta Ungari kirjaniku Géza Gárdonyi romaanist "Egeri tähed", sest talle oli muljet avaldanud loo peategelane Gergely Bornemissza ja tema julgus.
Ágnesi isa György Guttmann mõrvati holokausti käigus.
1950. aastal töötas ta lühikest aega tehases, kuid siis läks hoopis Loránd Eötvösi Ülikooli inglise ja ungari kirjandust õppima. Hiljem on Gergely töötanud ka gümnaasiumi õpetajana, raadioprodutsendina ja kirjandusajakirja Nagyvilág toimetajana. Aastatel 1973–1974 võttis ta osa Iowa Ülikooli rahvusvahelisest kirjutamisprogrammist.
Ágnes Gergely on ungari keelde tõlkinud mitmeid inglise ja ameerika kirjandusteoseid ning pidanud Loránd Eötvösi Ülikoolis inglise kirjanduse loenguid.
1963. aastal ilmus tema esimene luulekogu "Ajtófélfámon jel vagy".
1973. aastal ilmus Ágnes Gergely esimene novell "tolmács".
1977. ja 1987. aastal pälvis ta Attila Józsefi auhinna ning 2000. aastal Kossuthi auhinna.
Parkmaļi
Parkmaļi on küla (mazciems) Lätis Valmiera piirkonnas Mazsalaca vallas.
Küla asub valla lõunaosas Valtenbergi mõisa pargi ääres. Parkmaļi jääb valla keskusest Mazsalacast kilomeetri kaugusele, olles sellega faktiliselt ühte kasvanud. Aastail 2009-2021 kuulus küla Mazsalaca piirkonda.
Külas asub Mazsalacas vidusskola bussipeatus.
Külas kasvav Valtenbergi esimene pärn ümbermõõduga 5,15 meetrit on looduskaitse all. Küla jääb osaliselt Salatsi ürgoru maastikukaitsealale.
2006. aastal elas külas 77 inimest.
Baldur von Schirach
pisi|Baldur von Schirach (paremal), [[Hermann Göring, Martin Bormann ja Adolf Hitler Obersalzbergis (1936)]] pisi|Baldur von Schirach [[Nürnbergi protsessil]] Baldur Benedikt von Schirach (9. mai 1907 Berliin – 8. august 1974 Kröv an der Mosel) oli Saksamaa poliitik ja noorsoo-organisatsioonide juht.
Baldur von Schirachi isa Karl Baily Norris von Schirach oli sõjaväelane, kes errumineku järel töötas teatridirektorina. Baldur von Schirachi ema Emma Lynah Tillou Bailey Middleton von Schirach oli ameeriklanna. Schirachite perekonnas oli neli last. Balduri vanem vend Karl sooritas 1919. aastal Saksamaa sõjakaotuse ja ränkade tingimustega Versailles' rahu tõttu enesetapu.
17-aastaselt tutvus Schirach 1925. aastal Adolf Hitleriga ja temast sai Hitleri veendunud pooldaja. Saanud täisealiseks, astus ta 25. augustil 1925 Natsionaalsotsialistlikusse Saksa Töölisparteisse (NSDAP). 1928. aastal sai temast Natsionaalsotsialistliku Saksa Üliõpilasliidu (Nationalsozialistischer Deutscher Studentenbund) juht. 30. oktoobril 1931 nimetati ta NSDAP noorsoojuhiks (Reichsjugendführer) ja ta sai SA-Gruppenführeri auastme. 17. juunil 1933 nimetas Hitler ta Saksa Riigi noorsoojuhiks (Jugendführer des Deutschen Reiches). Talle allusid Hitlerjugend ja teised natsionaalsotsialistlikud noorteorganisatsioonid.
Teise maailmasõja puhkedes astus Schirach vabatahtlikuna Wehrmachti ja võttis 1940. aasta mais ja juunis osa sõjategevusest Prantsusmaa vastu. Teda autasustati raudristiga
Baldur von Schirachil oli mõjukaid vastaseid, kes punusid tema vastu intriige ja levitasid tema kohta laimavaid kuulujutte. Ta vabastati Saksa Riigi noorsoojuhi ametist ning 7. augustil 1940 määrati ta Viini gauleiteriks. Teise maailmasõja lõpus varjas ta ennast Tiroolis Richard Falki nime all, kuid andis end 5. juunil 1945 liitlastele üles. Nürnbergi protsessil mõisteti Schirach 1. oktoobril 1946 20 aastaks vangi. Põhiliselt süüdistati teda selles, et Viini gauleiterina oli ta vastutav 185 000 juudi deporteerimise eest. Schirach vabastati pärast karistuse kandmist 30. septembril 1966. 1967. aastal avaldas ta mälestusteraamatu "Ich glaubte an Hitler" ("Ma uskusin Hitlerisse").
Isiklikku
31. märtsil 1932 abiellus Baldur von Schirach Henriette Hoffmanniga (1913–1992), kes oli Hitleri isikliku fotograafi Heinrich Hoffmanni tütar. Abielust sündis neli last: Angelika Benedikta, Klaus, Robert ja Richard. Abielu lahutati Baldur von Schirachi vangistuses viibimise ajal 20. juulil 1950.
Õlgmees
pisi| Õlgedest mehe kuju Õlgmehike (inglise keeles Straw man), ka hernehirmutis, on arutlusvõte ja mitteformaalne arutlusviga, millega püütakse luua mulje vastase argumendi ümberlükkamisest, kuigi tegelikult lükatakse ümber selle liialdatud või lihtsustatud vorm. Arutlusvõtte nimetus põhineb sellel, et vastase väide esitatakse selle jooni üle võimendades, st karikatuurselt ehk "hernehirmutisena", ja lükatakse ümber tegeliku lihast ja luust argumendi asemel lihtsam, pigem treeninguks sobiv "õlgmehike".
Tüüpiline hernehirmutise/õlgmehikese argument püüab luua illusiooni vastase väite täielikust ümberlükkamisest selle varjatud asendamise teel sarnase, aga sisuliselt erineva väitega ja selle hilisema ümberlükkamisega vastase tegeliku väite asemel. Õlgmehe argumente on läbi ajaloo kasutatud poleemilises arutelus, eriti emotsionaalsete teemade osas.
Struktuur
See arutluskäik on asjakohasuse eksitus: see ei käsitle kõnealust väidet, esitades vastase seisukohta valesti.
Näiteks:
Näide
Hernehirmutisega vaidlemise kiusatus tekib sageli avalikes aruteludes, näiteks (hüpoteetiline) alkoholi keelustamise debatt:
Algne ettepanek oli alkoholiseaduste leevendamise kohta. Isik B on seda ettepanekut valesti tõlgendanud / valesti esitanud, reageerides sellele nii, nagu oleks tegemist olnud väidetud, et "meil peaks olema piiramatu juurdepääs uimastitele". Samas ei väitnud inimene A midagi selle kohta, et kõigile peaks olema lubatud vaba ligipääs narkootiliste ainetele.
Wayland
pisi|Waylandi asukoht osariigis ja maakonnas pisi Wayland on linn Ameerika Ühendriikides Massachusettsi osariigis Middlesexi maakonnas, Bostonist umbes 25 km lääne pool.
Wayland asub Sudbury jõe ääres. Linna geograafilised koordinaadid on.
2010. aasta rahvaloenduse järgi elas linnas 12 994 inimest.
Waylandi kohale tekkis asula aastal 1639.
NPR
pisi|Logo National Public Radio ehk NPR (tõlkes Riiklik Avalik Raadio) on Washingtonis asuv USA eraviisiliselt ja riiklikult rahastatav mittetulunduslik meediakontsern. NPR erineb teistest mittetulunduslikest liikmesusega meediaorganisatsioonidest (nagu AP) selle poolest, et see on asutatud Ameerika Ühendriikide Kongressi initsiatiivil ja enamik selle liikmesjaamadest kuuluvad valitsusüksustele (sageli avalik-õiguslikele ülikoolidele). See toimib riikliku sündikaadina, kuhu kuulub üle 1000 avaliku raadio jaama Ameerika Ühendriikides.
Royal Caribbean Cruises Ltd.
Royal Caribbean Cruises Ltd. on rahvusvaheline ettevõte, mis on registreeritud Monrovias (Libeerias), kuid ettevõtte peakontor asub Miamis (Florida osariigis) USAs.
Royal Caribbean Cruises Ltd. on üks maailma suuremaid ristlusettevõtteid ning sellele kuuluvad tütarettevõtted Celebrity Cruises, Royal Caribbean International, Pullmantur Cruises (koos sellele kuuluva lennufirmaga Pullmantur Air), Azamara Club Cruises ja CDF Croisières de France. Lisaks kuulub ettevõttele 50 protsenti TUI Cruisese aktsiaid.
Ettevõtte ja brändi ajalugu
thumb|250px|Peakorter [[Miamis (Florida)]] Royal Caribbean Cruises Ltd. asutati 1997. aastal alates 1968. aastast tegutsenud Royal Caribbean Cruise Line'i ja ostetud Celebrity Cruisese (asutatud 1988) baasil. Mõlemad brändid jäid pärast kokkusulamist alles, kuid Royal Caribbean Cruise Line nimetati ümber Royal Caribbean Internationaliks ja Royal Caribbean Cruises Ltd. sai kahe tütarettevõtte emaettevõtteks.
Royal Caribbean Cruises Ltd. kolmandaks brändiks sai Island Cruises, mis on ühisettevõte Briti First Choice Holidaysiga. Ühisettevõtte asutamine tagas pääsu Suurbritannia ja Brasiilia turule.
Royal Caribbean Cruises Ltd. ostis novembris 2006 Madridis Pullmantur Cruisese uute ristlusliinide asutamiseks. Mais 2007 asutati Celebrity Cruisese tütarettevõttena Azamara Club Cruises. Mais 2008 asutati prantsuskeelsete klientide teenindamiseks CDF Croisières de France. 2009. aastal alustas tegevust saksakeelsetele klientidele orienteeritud Royal Caribbean Cuisese ja TUI Travel PLC ühisettevõte TUI Cruises.
Fredric Brown
Fredric Brown (29. oktoober 1906 Cincinnati, Ohio – 11. märts 1972 Tucson, Arizona) oli USA kirjanik. Ta oli eelkõige ulme- ja kriminaalkirjanduslike teoste poolest.
Browni teostele oli iseloomulik sardooniline ja makaaberlik huumor. Ta kirjutas arvukalt novellisarnaseid lühijutustusi, mille pikkus oli mõnikord alla tuhande sõna. Esimesi jutustusi hakkas ta ajakirjades avaldama 1930. aastatel. Alates 1950. aastatest ilmusid mitmed tema jutustuste kogumikud. Tema lühijutustuste "Arena" põhjal valmis 1967. aastal telesarja "Star Trek" esimese hooaja üks episoodidest.
Eesti keeles on ilmunud Browni lühijutustused "Kohutav" ("Abominable"; tõlkija Ain Raitviir) ajakirja Noorus 1967. aasta kolmandas numbris ja "Planetaat – meeletu planeet" ("Placet Is a Crazy Place"; tõlkija Ivar Voites) 1992. aastal välja antud antoloogias "Huumori lõpp".
Schwarzlose kuulipilduja
pisi|Schwarzlose kuulipilduja Schwarzlose kuulipilduja on raskekuulipilduja. Kuulipilduja töötas 1905 välja Saksamaa relvameister Andreas Wilhelm Schwarzlose.
Franz Bopp
Franz Bopp (14. september 1791 Mainz – 23. oktoober 1867) oli saksa keeleteadlane, kes tegeles peamiselt indoeuroopa keelte võrdleva uurimisega.
Aastal 1816 avaldas ta töö "Über das Konjugationssystem der Sanskritsprache in Vergleichung mit jenem der griechischen, lateinischen, persischen und germanischen Sprache", mis sai indoeuropeistikat rajavaks uurimuseks.
Arvi Aavik
Arvi Aavik (sündinud 31. detsembril 1969 Viljandis) on endine Eesti maadleja.
Ta võistles vabamaadluses.
Monterey maakond
Monterey maakond (Monterey County) on maakond USA-s California osariigis Vaikse ookeani rannikul.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Salinas.
Maakonna pindala on 9770 km². Veepindala on 1270 km².
Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 439 035. Aastal 2010 oli elanikke 415 057.
Ajalugu
Monterey maakond moodustati 1850. aastal. 1874. aastal loovutati osa maakonna territooriumist San Benito maakonnale. Maakond on nime saanud Monterey lahe järgi. Monterey laht on saanud nime Monterrey krahvi Gaspar de Zúñiga järgi, kes oli aastatel 1595–1603 Uus-Hispaania asevalitseja.
2000. aasta rahvaloenduse andmed
2000. aastal oli Monterey maakonnas oli 401 762 inimest, 121 236 leibkonda ja 87 896 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 47 in/km².
Elamuühikuid (housing units) oli 131 708 (keskmine tihedus 15/km²).
Rassiline koosseis oli järgmine:
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 46,79%.
121 236 leibkonna seas oli
Leibkonnas oli keskmiselt 3,14 inimest ja perekonnas keskmiselt 3,65 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii:
Ea mediaan oli 32 aastat.
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 107,30 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 107,70 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 48 305 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 51 169 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 38 444 dollarit, naistel 30 036 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 20 165 dollarit.
1717 Broadway
1717 Broadway on kahest hotellist koosnev pilvelõhkuja, mis asub New Yorgis Midtown Manhattanis. Broadway ja 54th Streeti nurgal asuvas ehitises on kokku 639 tuba. See on kõrgeim hotellina kasutatav hoone Põhja-Ameerikas.
Monterey maakond
2000. aasta rahvaloenduse andmed
13,50% elanikkonnast ja 9,70% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 17,40% alla 18-aastasi ja 6,80% üle 65-aastasi.
Kasakad
pisi|"[[Zaporoožlased Türgi sultanile kirja kirjutamas" Ilja Repin 1880–1890]] pisi|[[Kubanimaa|Kubani kasakad 19. sajandi lõpus]]
Kasakad on idaslaavi sotsiaalne rühm, algse elupaigaga Ida-Euroopa lõunapoolsetes steppides: Venemaal, Kasahstanis ja Ukrainas.
Aastal 1916 oli kasakaid 4 434 000, neist sõjaväeteenistuses 480 000.
Tänapäeval on enamik kasakaid õigeusku ja kõneleb vene keelt.
Kasakad moodustasid Vene riigis ja Poolas omamoodi vaba seisuse. Neid on esmamainitud 14. sajandil. Nad pärinesid peamiselt põgenenud pärisorjadest, osalt ka linnade lihtrahvast.
Kasakad elasid Ukrainas ja Edela-Venemaal. Nad elatusid küttimisest ja kalapüügist, samuti karjakasvatusest. 17. sajandil hakkasid nad ka põldu harima. pisi|300px|[[1684. aastal Itaalias avaldatud kaart «European Tataria». Tänapäeva Ukraina lõunaosas on märgitud Zaporižžja kasakate ja nendest ida pool asuvate Doni kasakate alad]] Neil oli oma sõjaline organisatsioon. Nad elasid sõjaväeliste kogukondadena. Nende üldkoosolek raada otsustas tähtsamad küsimused. Raada valis atamanid (pealikud).
Kasakad olid tuntud heade ratsutajate ja vaprate sõjameestena. Nende kohta on palju laule ja legende.
Nimetus
Nimetus pärineb vanatürgi sõnast quzzāq ('vaba mees'). Johannes Remy on väitnud, et nimetusel on tatari algupära.
Ukraina
Ukraina kasakad olid iseseisev sõjameeste klass, mis tekkis 15. sajandil Dnepri jõe alamjooksu stepialadel, kui see piirkond oli Poola-Leedu ja Krimmi khaaniriigi vaheline ala, kuhu inimesed põgenesid riigiametnike ja mõisnike eest. Mitmed sinna põgenenud inimesed olid pärisorjad. Kasakate kogukonnad nõudsid uutelt liikmetelt esialgu õigeusu tunnistamist.
Põgenenud pärisorjad varjasid end Zaporižžja steppides (Zaporižžja kasakad). 16. sajandi poliitilise kaose tõttu muutus kasaklus massiliseks. Kaitseks tatarlaste ja türklaste vastu organiseerisid nad sõjaväeüksused (vataga) ja rajasid kindlustatud laagreid (sitš). Nende keskus oli Zaporižžja Sitš, mis 16. sajandi lõpus rajati ühele Dnepri saarele. Selle järgi on nime saanud ka nende riigitaoline moodustis. Kasakate juht (ataman või hetman) valiti kord aastas. Sõjakäigu ajal oli koševoiatamanil absoluutne võim. Rahuajal piirasid tema võimu must raada (kasakate üldkoosolek) ja polkovnikute raada.
Kasakad pidasid end Vene riigist ja Poolast sõltumatuks, kuid nad olid sellgipoolest nendele riikidele kaitsevägedeks; selle eest varustati neid nisu ja relvadega. Mõlemad riigid püüdsid kasakaid oma riiki integreerida. Ka kohalikud magnaadid püüdsid neid enda teenistusse värvata. Poola vägedes teenisid kasakad esimest korda kuningas Jan I Olbrachti Bukoviina sõjaretkel; nad olid seal peamiselt luurajateks ja teejuhtideks. Kasakate regulaarväeosad moodustati 1572 kuningas Zygmunt II August käsul. Siis koostati kasakate register (Poola kasakaüksuste loend) ning kuningas müüs ja annetas neile teatud eesõigusi. Sõjaväes teenisid registrikasakad, kes olid Poola-Leedu riigi palgal, kuigi nad formaalselt allusid ainult registrivanemale. Registri pidev muutmine oli üks kasakate mässude (1625–1637) põhjusi.
Alates 16. sajandi lõpust olid kasakate alad Poola riigis üks ukrainlaste vabadusvõitluse keskusi. Seal puhkes suuri mässe. Suurim neist leidis aset 1648 Bogdan Hmelnitski juhtimisel. Et tema sõjakäigud ebaõnnestusid, olid kasakad 1654. aastal sunnitud end andma Vene tsaari kaitse alla ning Dneprist ida poole jääv ala läks Vene riigi koosseisu (Perejaslavi unioon). Registrikasakad hakkasid teenima Vene ratsaväes.
Sõjad Ukrainas ning Ivan Brjuhhovetskõi valimine hetmaniks viisid kasakate ühiskonna lagunemiseni. Aastal 1667 sõlmiti Andrussovo vaherahu, millega Ukraina jagati Vene riigi ja Poola vahel. Järgnevatel aastatel Zaporižžja kasakad nõrgenesid ja kihistusid. Nende omavalitsuse kaotas lõplikult Katariina II 1775.
Doni kasakad
pisi|Ülemisel pildil Doni kasakate kujutis aastast 1795. [[Johann Christoph Brotze kogust]] Doni kasakatel oli 1700. aasta paiku Lõuna-Venemaal vägev positsioon. Hetman Ivan Mazepa võitles Põhjasõjas Karl XII poolel Vene riigi vastu. Peeter I püüdis kasakaid riigi kontrolli alla saada. Aastal 1723 olid Doni kasakad sunnitud nõustuma sellega, et riik määrab nende hetmani. Neile jäi mõneks ajaks siiski teatud omavalitsus, mille Katariina II 1775 kaotas. Kasakad juhtisid mitmel puhul suuri talurahvamässe ning nende seas kestsid kaua rahutused. Suuremaid mässe juhtisid Stenka Razin (1667–1671) ja Jemeljan Pugatšov (1772–1774).
Doni kasakad aitasid Venemaa keisririigil hõivata ja süstemaatiliselt koloniseerida Venemaa piirialasid. Kasakad asustasid Volga (Volga kasakad), Uurali jõe (Uurali kasakad) ja Tereki alamjooksu piirkonna (Tereki kasakad) ning suuri alasid Siberis (Siberi kasakad). Kasakatel oli esialgu õigus vallutatud maadele ja omavalitsusele ning haldusfunktsioonid piirialadel.
Aastal 1841 kaotati maa ühisomand ja iga vaba mees sai pärisorja maalapist kaks korda suurema maatüki. Nad ei pidanud makse maksma, kuid pidid teenima ratsaväes eraldi üksustes. Et nad talupoegi põlgasid, oli neil tähtis roll politseivägedes, kus nende abil suruti maha mässe.
19. sajandil oli kasakatel tähtis roll Venemaa sõdades ning Siberi, Kaug-Ida, Kesk-Aasia ja Põhja-Kaukaasia allutamisel.
Aastatel 1918–1920 püüti luua Doni Kasakavabariik, kuid see ei õnnestunud. Kasakad võitlesid Venemaa kodusõjas enamasti valgete poolel. Lõuna-Venemaal moodustasid kasakad valgete tuumiku. Kasakate haldusüksused lakkasid olemast.
Kodusõjas võitlesid Doni valgekasakate armee, Kaukaasia valgekasakate armee (Kubani-Tereki valgekasakate armee), Orenburgi valgekasakate armee ja Uurali valgekasakate armee.
Aastal 1920 hakkasid Vene SFNV seadused kehtima kõigil kasakate asualadel. Kõik kasakate eesõigused kaotati.
Kuni 1936. aastani oli kasakate teenimine Punaarmees kitsendatud.
Venemaa keisririigi kasakaväed
18. sajandi lõpus ja 19. sajandi lõpus loodi endiste kasakakogukondade asemele valitsusele alluvad kasakaväed. Lõpliku seisuga oli neid 11:
Oli ka eraldi väiksemaid üksusi. Igal väel oli oma territoorium, kus kasakad harisid vabade talupoegadena neile annetatud suuri maatükke.
Kõigi kasakavägede ataman oli 1827. aastast Venemaa troonipärija.
18. eluaastast pidid kõik meessoost kasakad ilmuma sõjaväeteenistusse, võttes kaasa hobuse ja varustuse. Teenistus kestis 20 aastat, 1909. aastast kuni 18 aastat.
German (eesnimi)
German (vene keeles Герман) on venepärane mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 239. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi German 626 mehel.
Rapa keel
Rapa keel on Prantsuse Polüneesias Rapa saarel räägitav keel, mis kuulub Polüneesia keelte idarühma.
Keele rääkijaid on umbes 300. Rapa keelel on mitu varianti: vana rapa, Reo rapa ja uus rapa. Reo rapa on tahiti keele ja vana rapa segakeel. Uus rapa on keelevariant, milles teadlikult püütakse rääkida nii, et keel kõlaks vähem tahiti keele moodi ja rohkem vana rapa keele moodi.
Indoeuropeistika
Indoeuropeistika on indoeuroopa keelte uurimisega tegelev keeleteaduse haru.
Indoeuropeistikat rajavaiks olid Franz Boppi ja William Jonesi tööd 19. sajandi alguses.
Königsbergi sildade probleem
pisi|Königsbergi plaan Euleri ajal näitab seitsme Pregeli jõge ületava silla asetust Königsbergi sildade probleem on üks ajalooliselt märkimisväärne ülesanne matemaatikas. Selle Leonhard Euleri poolt aastal 1735 antud negatiivne lahendus lõi aluse graafiteooriale ja tekitas mõtteid topoloogia arendamiseks.
Probleemi teke
Königsberg oli asutatud Pregeli jõe kallastele. Selle mõlemad kaldad ja saared jões olid ühendatud seitsme sillaga. Linna elanikud murdsid pead selle üle, kuidas korraldada jalutuskäiku nii, et ületada kõik seitse silda vaid üks kord ning jõuda tagasi kohta, kust jalutuskäiku alustati. Tehti palju praktilisi katseid, jalutuskäiku alustati erinevatest kohtadest ja liiguti erinevaid teid pidi, kuid katsed ei õnnestunud. Asja vastu hakkas huvi tundma ka Leonhard Euler.
Euleri analüüs
Euler pidas tollal seda probleemi geomeetriaülesandeks. Ta märkis kõigepealt, et marsruudi valik maismaal ei oma mingit tähtsust. Ainus oluline tingimus on sildade ületamise järjestus. Ülesannet formaliseerides konstrueeris ta seda iseloomustava originaalse skeemi (mida siis veel graafiks ei nimetatud).
180px → 179px → 180px
Euler pani tähele, et mööda seda skeemi liikudes peab iga marsruudi korral sillale (tippu) sisenevate ja sealt väljuvate joonte (servade, kaarte) arv olema võrdne. Kuna iga silda võib ületada vaid ühe korra, siis peab teelõikude arv mööda maad võrduma sildade arvuga. Samas on kõik neli maalõiku läbitud paaritu arvu sildade kaudu (üks viie ja teine kolme silla kaudu). Äärmisel juhul võivad kaks maalõiku osutuda selle marsruudi algus- ja lõpp-punktideks, kuid see on vastuolus põhinõudega läbida iga sild parajasti üks kord.
Järelkaja
Selle ülesande lahendamisega pani Euler aluse graafiteooriale ja selliseid skeeme käsitles ta oma töödes ka 1750., 1752. ja 1759. aastal.
Need Euleri tulemused jäid pikemaks ajaks unustusse ja graafe on korduvalt "uuesti avastatud". Nii avastas need Gustav Kirchhoff 1847. aastal oma elektrivõrkude ja Arthur Cayley 1857. aastal orgaaniliste isomeeride alastes uuringutes. Sõna "graaf" võttis esimesena kasutusele James Joseph Sylvester keemiliste struktuurivalemite kujutamisel 1878. aastal.
Königsbergi ajaloolistest sildadest on tänapäeval annekteeritud Kaliningradis säilinud kaks.
Iseväärtus
Iseväärtus ehk seesmine väärtus ehk sisemine väärtus (inglise intrinsic value) on eetiline väärtus, mis on objektil (nt liigil) ainuüksi olemasolu tõttu.
Kõigi elusolendite iseväärtuse tunnistamine on oluliseks eelduseks Arne Naessi käsitlusel süvaökoloogiast.
Sinimandria (kultuurikeskus)
Sinimandria (algselt Tartu Rahvakultuurikeskus Sinimandria) oli aastatel 1990–1993 Tartus tegutsenud kultuurikeskus.
See asutati Tartu linnavalitsuse määrusega 6. septembrist 1990 senise Tartu kultuurihoone põhjal aadressil Raekoja plats 16 / Kompanii 2. Keskuses tegutsesid restoran/kohvik, kunstigalerii, rahvateater jms.
Kultuurikeskus sai nime Hugo Raudsepa näidendi "Sinimandria" järgi; selle eeskujul omakorda sai nime Tartus tegutsenud keldribaar Salamandria.
Sinimandrias toimus rida olulisi kultuuriüritusi, näiteks avati seal 1992. aastal Kalev Mark Kostabi näitus. Samal aastal toimusid ka keraamik Maanus Mikkeli näitus "Kade keraamik", Maria-Kristiina Ulase maalinäitus, skulptor Mati Karmini näitus, Epp-Maria Kokamäe näitus, Lola Liivati näitus jt. 1993. aastal esinesid keskuses näitustega Imat Suumann, Aet Ollisaar ("Ootamised ja tulemised"), Anu Kalm ("Väikesed maastikud"). Andres Tali näitus oli galeriis 1991. aastal.
Martfeld
Martfeld on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Diepholzi kreisis umbes 36 km Bremenist kagus.
Valla pindala on 35,06 km². 31. detsembril 2015 elas seal 2681 inimest.
Kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Bruchhausen-Vilsen.
Ajalugu
Küla on esmamainitud dokumendis, mille 1179. aastal allkirjastas isiklikult paavst Aleksander III.
Ehitised
Martfeldi veskit on esmamainitud 1583. aastal. 1840. aastal ehitati see ümber kolmekorruselisena hollandi stiilis. Veski põles maha pärast pikselööki 1851. aastal, kuid ehitati samal aastal uuesti üles. Aastatel 1992 kuni 1999 renoveeriti veski täielikult. See on vanim tuulik piirkonnas.
Fehsenfeldsche veski ehitati 1871. aastal kolmekorruselisena hollandi stiilis. Tegutses aastani 1971. See renoveeriti 1991. aastal ja nüüd peetakse seal pulmi.
pisi|tühi|püsti|Martfeldi veski
Avalik kunst
Külaväljakul on Syke kunstnike Elsa Töbelmanni ja Henning Greve roostevabast terasest skulptuur "Entfaltund" (Areng). Skulptuur loodi 1999. aastal osana võistlusest "Meie küla ilu".
Pertti Purhonen
Pertti Ilmari Purhonen (19. aprill 1942 Helsingi – 5. veebruar 2011 Porvoo) oli Soome poksija.
Purhonen oli kokku üheksakordne Soome meister – kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1960–1961, I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1962. aastal ja II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1963–1968.
Keila baptisti kirik
pisi|Keila baptisti kirik, vaade teiselt poolt Haapsalu maanteed Foto: Ave Maria Mõistlik, 16. juuli 2019 pisi|Keila baptisti kirik, vaade värava poolt Foto: Ave Maria Mõistlik, 16. juuli 2019 Keila baptisti kirik on baptisti kirik Harju maakonnas Keilas aadressil Haapsalu maantee 10.
Pertti Purhonen
Purhonen sai 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlusel II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Ričardas Tamulisele (NSV Liit).
Keila baptisti kirik
Kirikut kasutab Keila Baptisti Kogudus.
Pertti Purhonen
Purhonen poksis veebruarist kuni detsembrini 1969 elukutselisena. Ta pidas kokku 2 kohtumist ning võitis need mõlemad (neist 1 nokaudiga).
Sirmium
thumb|Keisripalee varemed Sirmiumis
Sirmiumis elas hinnanguliselt 100 000 inimest ja see oli üks oma aja suuremaid linnu. Kuid ajaloolane Colin McEvedy arvates elas seal vaid 7000 inimest, mis põhineb arheoloogilise paiga suurusel. Rooma sõdur ja ajaloolane Ammianus Marcellinus kutsus seda "linnade hiilgavaks emaks".
Ajalugu
thumb|left|Sirmiumi lähedalt leitud kuldne Rooma kiiver; seda eksponeeritakse Vojvodina muuseumis [[Novi Sadis]] thumb|150px|Pretoriaanide Illyricumi prefektuuri kaart, 318–379, pealinnaga Sirmiumis pisi|Sirmiumi makett külastuskeskuses [[Sremska Mitrovicas]]
Sirmiumi varemed seisavad tänapäeva Sremska Mitrovicas, 55 km Belgradist (Rooma Singidunum) läänes ja 145 km kaugusel Kostolacist (Rooma Viminacium). Arheoloogid on leidnud jälgi organiseeritud inimelust Sirmiumis 5000. aastast eKr. Linna on esmamainitud 4. sajandil eKr ning see oli esialgu asustatud illüürlaste ja keltidega (s.o pannoonia-illüüria amantiinide ja keldi skordiskidega). Triballide kuningat Syrmust peeti hiljem eponüümsekse Sirmiumi asutajaks, kuid juured on erinevad, ja kaks sõna sulandusid üheks alles hiljem. Nimi Sirmium ise tähendab "voolu", "voolavat vett", "märgala", viidates lähedalasuvale jõele, kui naabruses on Sava, ladina Savus.
Koos skordiskide kui liitlastega võttis Rooma prokonsul Marcus Vinicius Sirmiumi 14. aasta paiku eKr. 1. sajandil pKr omandas Sirmium Rooma kodanike koloonia staatuse ning muutus tähtsaks sõjaliseks ja strateegiliseks keskuseks Pannoonia provintsis. Rooma keisrid Traianus, Marcus Aurelius ja Claudius II Gothicus valmistusid sõjakäikudeks Sirmiumis.
Aastal 103 jagati Pannoonia kaheks provintsiks: Pannonia Superior ja Pannonia Inferior, ning Sirmium sai viimase pealinnaks.
Aastal 296 reorganiseeris Diocletianus Pannoonia neljaks provintsiks: Pannonia Prima, Pannonia Valeria, Pannonia Savia ja Pannonia Secunda, ning Sirmium sai Pannonia Secunda pealinnaks. Ta ühendas need Noricumi ja Dalmaatsiaga, et rajada Pannoonia diötsees, mille pealinn oli samuti Sirmium.
Aastal 293, seoses tetrarhia loomisega, jagati Rooma keisririik neljaks osaks; Sirmium kerkis üheks neljast Rooma keisririigi pealinnast (teised olid Trier, Mediolanum ja Nikomeedia) ja oli keiser Galeriuse pealinn. Pretoriaanide prefektuuride loomisega aastal 318 oli Illyricumi prefektuuri pealinnaks Sirmium, jäädes selleks aastani 379, kui lahutati pretoriaanide Illyricumi prefektuuri läänepoolne diötsees, Pannoonia (sealhulgas Sirmium), ja ühendati pretoriaanide Itaalia prefektuuriga oletatava nimega Illyricumi diötsees. llyricumi idaosa jäi eraldi prefektuuriks Ida-Rooma keisririigis, selle uus pealinn oli Thessaloníki.
Smiltynė
pisi|Klaipėda tuletorn Smiltynės pisi|Smiltynė. Vaade Klaipėda kesklinnale Smiltynė on Leedu linna Klaipėda osa. Saksa keeles Sandkrug. Asub Kura säärel Kopgalisest lõuna pool. Smiltynė asub Kura sääre rahvuspargi territooriumil. Kuna linnaosa on ülejäänud Klaipėdast Kura lahega eraldatud, siis peavad sellega ühendust praamid.
Sirmium
Ajalugu
4. sajandist oli linn tähtis kristluse keskus ja Sirmiumi piiskopi asupaik. Sirmiumis peeti viis kirikukogu. Linnas olid ka keisripalee, hipodroom, rahapaja, areen ja teater, samuti palju töökodasid, avalikke saunu, templeid, avalikke paleesid ja luksusvillasid. Antiikajaloolane Ammianus Marcellinus kutsus seda "linnade hiilgavaks emaks".
Smiltynė
Suurem osa Smiltynėst on kaetud metsaga. Linnaosa kõrgeim koht on liivast koosnev 36,5 meetri kõrgune Hageni mägi.
Sirmium
Ajalugu
Sirmiumi rahapaja oli Salona rahapaja ja hõbedakaevandustega Dinaari mäestikus seotud Via Argentaria kaudu.
Smiltynė
Ajalugu
Linnaosa vanim hoone on aastal 1796 ehitatud Klaipėda tuletorn. XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses muutus Smiltynė suvituspiirkonnaks, toona liideti osa sellest Klaipėdaga. Aastal 1901 valmis Smiltynė kuursaal, kus toimusid kammermuusika kontserdid.
Sirmium
Ajalugu
4. sajandi lõpus läks Sirmium gootide võimu alla ja hiljem annekteeriti taas Ida-Rooma keisririiki. Aastal 441 vallutasid Sirmiumi hunnid; see jäi rohkem kui sajandiks erinevate hõimude kätte, nagu idagoodid ja gepiidid. Lühikest aega oli Sirmium gepiidide riigi keskus ja kuningas Kunimund vermis seal kuldmünte. Pärast 567. aastat läks Sirmium Ida-Rooma keisririigile. Avaarid vallutasid ja hävitasid linna aastal 582.
Smiltynė
Ajalugu
Suurem osa linnaosast liideti Klaipėdaga aastal 1947, aastal 1962 liideti linnaga veel osa Smiltynė ümbruse metsast. XX sajandi teisel poolel kujunes linnaosa üheks Klaipeda Merefestivali toimumispaigaks.
Sirmium
Rooma keisrid
thumb|200px|Kolm kuldset Sirmiumi lähedalt leitud kiivrit, Vojvodina muuseum [[Novi Sadis.]]
Kümme Rooma keisrit sündis selles linnas või lähiümbruses:
Viimane ühendatud Rooma keisririigi keiser, Theodosius I (378–95), sai keisriks Sirmiumis. Usurpaatorid Ingenuus ja Regalianus kuulutasid end keisriteks samuti selles linnas (aastal 260) ja paljud muud Rooma keisrid veetsid mõnda aega Sirmiumis, sealhulgas Marcus Aurelius, kes võis linnas kirjutada osa oma kuulsast teosest "Meditationes".
Kuulsad elanikud
thumb|100px|Traianus [[Decius, esimene romaniseerunud illüürlane, kes sai Rooma keisriks (249–51), sündis Budalia külas Sirmiumi lähedal]]
1. tankidiviis (Saksamaa)
1. tankidiviis (saksa keeles 1. Panzerdivision) on Saksamaa maaväe väeüksus.
Gleb
Gleb (vene keeles Глеб) on venepärane mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 268. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Gleb 508 mehel.
Surnud 10. septembril
Siin loetletakse 10. septembril surnud tuntud isikuid.
Sütevakk
Sütevakk on endisaegne hõõguvate süte vedamise nõu.
Eesti alalt on sütevaka kohta teateid, kui seal tehti tuld tuluste abil. Sütevaka ehituse kohta andmeid pole. Peale sütevaka võidi tuld tuua ka nt karbiga, linase riidetükiga.
Alternatiivne RnB
Alternatiivne RnB ehk moodne soul on muusikastiil.
Alternatiivse RnB lood on inspireeritud indimuusikast.
Radikaaldemokraatlik Partei (Bulgaaria)
Radikaaldemokraatlik Partei (bulgaaria keeles Радикалдемократическа партия) on parempoolne, liberaalne Bulgaaria erakond.
Erakond asutati 1905. aastal ajakirja "Демократически преглед" toimetuse ümber koondunud aktivistide poolt, kes olid eraldunud ideoloogiliste erimeelsuste tõttu järk-järgult Demokraatlikust Parteist. Erakonna asutamisel seati sihiks demokraatia ja parlamendi rolli tugevdamine, kõigi bulgaarlastega asustatud alade rahumeelne ühendamine ja liberalismi põhimõtete juurutamine.
Aastatel 1918–1919, 1931–1934 ja 1991–1992 oli erakond esindatud Bulgaaria valitsuses.
1926. aastal nimetati erakond ümber Radikaalseks Parteiks.
1934. aastal toimunud riigipöörde järel keelustati Bulgaarias kõik opositsioonilised erakonnad, Radikaalne Partei tegutses edasi põranda all.
1945. aastal registreeriti erakond uuesti ja pääses kohe taas parlamenti, kuid 1947. aastal keelustati Bulgaarias jälle kõik opositsioonilised erakonnad.
1989. aastal taasasutati Radikaaldemokraatlik Partei, mis ühines koalitsiooniga Demokraatlike Jõudude Liit. Kui viimane formeerus ümber erakonnaks, siis Radikaaldemokraatlik Partei lõhenes: osa liitus 1996. aastal loodud ühenderakonnaga, teine osa jätkas omaette ja marginaliseerus.
2014. aasta kevadel sõlmis Radikaaldemokraatlik Partei erakonnaga Kodanikud Bulgaaria Euroopaliku Arengu Poolt koostöölepingu, millega nõustus toetama selle kandidaate Euroopa Parlamendi valimistel ja Bulgaaria parlamendivalimistel ning osalema ühiselt kohalikel valimistel. Erakond ei ole esindatud parlamendis, kuid toetab sellele lepingule tuginedes Bulgaaria praegust valitsust.
Westarctica
Westarctica (ametlikult Westarctica suurhertsogiriik, endine Westarctica protektoraat)[2] on Antarktika tunnustamata mikronatsioon, mille asutas 2001. aastal Travis McHenry, kes nimetab end suurhertsog Travisiks.[3][4] See pretendeerib Lääne-Antarktika piirkonnale, kuhu ei ole pretendeerinud ükski rahvusriik ja mis hõlmab suuremat osa Marie Byrdi maast. See kiil asub Uus-Meremaa väidetava Rossi sõltuvuspiirkonna ja Tšiili Antarktika territooriumi vahel, 90–150 kraadi läänepikkuse vahel ja 60. paralleelist lõuna pool. Piirkond hõlmab 1 600 000 ruutkilomeetrit (620 000 ruutmiili) maad, mis teeb sellest suurima territooriumi, millele ükski tunnustatud riik ei kuulu.
Janu (Valev Uibopuu romaan)
"Janu" on Valev Uibopuu 1957. aastal Rootsis ilmunud romaan.
Romaani peategelaseks on teismeline tütarlaps Maria, kes põeb luutuberkuloosi. Noor uuenduslike võtetega arst otsustab ta ravi muuta, kasutades lahaseid ja rohket viibimist värskes õhus. Paranedes jälgib neiu aastaringi aias, kogeb esimest armumist ja pettumusi. Romaanile pakub raamistust sama neiu eakana, kes vaatab toonasele aastale tagasi kui kauneimale ajale oma elust.
Romaani taust on autobiograafiline: Uibopuu põdes samuti noorena luutuberkuloosi.
Romaan anti Eestis välja 1997. aastal (kirjastus Kupar).
Retseptsioon
Kirjanik ja kirjanduskriitik Karl Ristikivi pidas "Janu" Uibopuu tippteoseks ning leidis, et see on ka tema loomingu humanistlikem ja optimistlikem raamat.
Boikivske
Boikivske on alev Ukrainas Donetski oblastis, 66,2 km kaugusel Donetskist lõunakagus.
2013. aasta 1. jaanuaril elas asulas 4819 inimest.
Kuni II maailmasõjani koosnes asula elanikkond peamiselt sakslastest.
XXI sajand
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta septembri alul, võtsid tundmatud automaatidega relvastatud isikud asula haldushoone ja miilitsahoone oma kontrolli alla.
Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu poolt 11. septembril avaldatud teate kohaselt kaotasid valitsusväed kontrolli mitmete alade üle, sealhulgas ka Komsomolske ja Telmanove asula üle ning kogu Donetski oblasti ja Venemaa vahelise piirilõigu üle.
Cannes'i filmifestival
pisi|49. Cannes'i filmifestivali poster Pariisis 1996. aastal|292x292px Cannes'i filmifestival (prantsuse keeles Festival de Cannes) on iga-aastane rahvusvaheline A-kategooria filmifestival, mis toimus esimest korda 1946. aastal. See leiab aset maikuus Lõuna-Prantsusmaal Cannes'is Festivalide ja Kongresside palees. Filmifestival kuulub Rahvusvahelise Filmiprodutsentide Liitude Föderatsiooni (FIAPF) otsusega rahvusvaheliselt sertifitseeritud võistlusprogrammiga ehk A-kategooria festivalide hulka. Cannes'i filmifestival on oluline sündmus filmielus nii Prantsusmaal kui ka üle maailma. Seal näidatakse viimase aasta uusi erižanrilisi linateoseid, lühifilme ja dokumentaalfilme.
Cannes'i 73. filmifestival toimub koroonaviiruse leviku tõttu erandkorras 6.–17. juulil 2021. Žürii esimees on Spike Lee, kes on filmifestivali ajaloos esimene mustanahaline žürii juht. Lee pidi ka 2020. aastal festivali žürii esimees olema, kuid üritus jäeti pandeemia tõttu ära.