cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Portugali president
Institutsiooni ajalugu
28. mail 1926 toimunud sõjaväelise riigipöörde järel koondus praktiliselt kogu võim riigis presidendi kätte. 1932. aastal koondas aga tegeliku võimu enda kätte peaministriks nimetatud Antonio de Oliveira Salazar.
Autoritaarse riigikorra tingimustes koostati Salazari juhtimisel uue põhiseaduse projekt, mis kiideti heaks 1933. aastal toimunud rahvahääletusega. Uus põhiseadus tugevdas varasemast põhiseadusest enam presidendi rolli, andes talle õiguse peaministri ametisse nimetamiseks ja ametist vabastamiseks, samuti parlamendi laialisaatmiseks. Samuti ei valinud presidenti edaspidi enam parlament, vaid rahvas. Ametiaja pikkuseks määrati seitse aastat. Presidendi ametiaegadele mingeid piiranguid ei olnud. Nii valiti 1926. aastal diktatuuri kehtestanud kindral António Óscar Carmona korduvalt presidendiks tagasi kuni tema surmani 1951. aastal.
Vaatamata presidendi laialdastele volitustele kuulus tegelik võim perioodil 1933–1974 peaministrile, algul Salazarile ja 1968. aastast tema ametijärglasele Marcello Caetanole. President taandati tseremoniaalseks riigipeaks, kes ei langetanud ühtegi otsust ilma peaministrita konsulteerimata. Kartes ebasobivate kandidaatide pääsu presidendi ametikohale, lasi Salazar 1959. aastal sisse viia põhiseaduse paranduse, mis andis presidendi valimise parlamendi pädevusse. Parlament valis presidendi kahel korral, 1965. ja 1972. aastal.
Pärast 1974. aasta nelgirevolutsiooni ja demokraatia taastamist mindi üle valitsemiskorrale, mille aluseks sai 1976. aasta põhiseadus ja mida on kirjeldatud artikli eelmistes peatükkides. Presidendi ametiaega lühendati kahe aasta võrra ja tema laialdastele volitustele kehtestati mitmed kontrollmehhanismid, kuid taastati presidendi otsevalimine rahva poolt.
Presidentide populaarsusest Portugalis annab tunnistust see, et kõik presidendid alates 1976. aastast on ametisse tagasi valitud ka teiseks ametiajaks.
Chen Ning Yang
pisi|200px|Chen Ning Yang (1957) Chen Ning Yang (hiina keeles Yáng Zhènníng‎‎; sündinud 1. oktoobril 1922 Hefeis Anhuis) on Hiina ja USA füüsik, Nobeli auhinna laureaat.
Ta on 1998. aastast Pekingis asuva Tsinghua Ülikooli professor. Tema peamised uurimisvaldkonnad on statistiline mehaanika ja osakestefüüsika. USA-s Brookhaveni Riiklikus Laboratooriumis töötamise ajal 1954. aastal esitasid Chen Ning Yang ja Robert Mills tensorvõrrandi, mida praegu tuntakse Yangi-Millsi väljana. Maxwelli võrrandid on Yangi-Millsi teooria erijuht.
Ta sai 1957. aastal koos Tsung Dao Leega Nobeli füüsikaauhinna paarsuse seaduse põhjaliku uurimise eest, mis viis tähtsate avastusteni osakestefüüsikas.
Haridus ja töökäik
Chen Ning Yang lõpetas 1942. aastal seoses jaapanlaste sissetungiga Hiinasse vahepeal Kunming Shisse evakueeritud Tsinghua Ülikooli bakalaureusekraadiga füüsikas. 1948. aastal pääses ta tööle USA Chicago Ülikooli Enrico Fermi uurimisgruppi. 1948. aastal kaitses ta Chicago Ülikoolis doktoritöö "On the Angular Distribution in Nuclear Reaction and Coincidence Measurements" (juhendaja Edward Teller).
Responsoorium
pisi|Suure reede matutiini esimene nokturn, roopesponsoorium Vinea mea pisi|Kompletooriumi responsoorium In manus tuas domine. Hispaania käsikiri 16.–17. sajandist Responsoorium (ladinakeelsest sõnast responsum 'vastus') on katoliku või anglikaani kirikus jumalateenistusel lauldav laul, kus vahelduvad solisti- ja kooripartiid.
Chen Ning Yang
Haridus ja töökäik
1986. aastast on ta Hongkongi Hiina Ülikooli distingeeritud professor ja 1998. aastast ühtlasi Pekingis Tsinghua Ülikooli professor.
Responsoorium
Responsooriume lauldakse kõige rohkem tunnipalvetes (officium), samuti missas Alleluia ja graduaali täiendusena. Eristada võib kaht responsooriumi vormi: lühike ja lihtsa meloodiaga responsorium breve, mida lauldakse enamikul tunnipalvustel, ja keerulise melismaatikaga pikem responsorium prolixum, mida lauldakse matutiinil, suurte pühade vespreil ja ka protsessioonidel.
Chen Ning Yang
Tunnustus
pisi|240px|Chen Ning Yang
Responsoorium
Ajalugu
Responsooriumi lauluvorm on pärit juudi traditsioonist, kus psalmide laulmine responsoorselt oli levinud praktika, ja väljend cantus responsorius esineb Tertullianuse, Püha Augustinuse ja Sevilla Isidoruse kirjutistes. Erinevalt introituse, offertoriumi või communio antifoonilisest laulmisest, mille ülesanne sageli on täita aega, mille jooksul toimub mingi tegevus või tseremoonia, on responsoorium jumalateenistuse osa, mida kuulavad vaimulikud ja kogudus koos.
Chen Ning Yang
Isiklikku
1964. aastal sai ta USA kodakondsuse. 2004. aastast elab ta alaliselt Hiinas. 2015. aastal loobus ta USA kodakondsusest, et saada Hiina kodakondsus.
Responsoorium
Ajalugu
R: In mánus túas Dómine comméndo spíritum méum. V: Rédemisti nos Dómine, Déus veritátis. R: Comméndo spíritum méum. V: Glória Pátri, et Fílio, et Spíritui Sáncto. R: In mánus túas Dómine comméndo spíritum méum.
Või:
Varases polüfoonias hakati mitmehäälseks seadma soolo-osi, samas kui koori lauldud refrään jäeti ühehäälseks. Renessansi heliloojate kirjutatud responsooriumide muusikaline vorm alati refrääni ja psalmiversust ei erista, samuti hiljem loodud muusika.
Fredrika Bremer
Fredrika Bremer (17. august 1801 – 31. detsember 1865) oli Rootsi kirjanik ja naisõiguslane.
Kirjanikuna viljeles ta realismi, temas on nähtud Rootsi Jane Austenit. Juba eluajal tunti Bremerit rahvusvaheliselt ja tema raamatuid müüdi üle kogu Euroopa, samuti Ameerika Ühendriikides ja Austraalias.
Bremer oli Rootsi naisliikumise teerajaja. Bremeri romaani "Hertha" ümber kerkinud ühiskondlik debatt viis selleni, et riigipäev otsustas 1858. aastal anda vallalistele naistele õiguse taotleda meessugulase eestkoste lõpetamist (st vallalistel naistel tekkis võimalus juriidiliseks iseseisvuseks). Romaani mõjul asutati ka Rootsi esimene naistele mõeldud kõrgem õppeasutus Högre lärarinneseminariet, kus sai õppida õpetajaks. Sophie Adlersparre sai romaanist innustust asutada Rootsi esimene naisteajakiri.
Bremeri nime kannab 1884. aastal asutatud Rootsi esimene naiste õiguste eest seisev ühing Fredrika Bremer Förbundet (FBF). Ühing annab välja ajakirja Hertha.
Noorpõlv
pisi|Årsta loss 1896. aastal Bremer sündis toona Rootsile kuulunud Åbo (praegu Soomele kuuluva Turu) linna lähedal Tuorlas Carl Fredrik Bremeri (1770–1830) ja Birgitta Charlotta Hollströmi (1777–1855) seitsmelapselise pere teise lapsena. Tema vanavanemad Jacob Bremer (1711–1785) ja Ulrika Fredrika Salonius (1746–1798) olid üles ehitanud ühe Soome suurima äriimpeeriumi. Kui Salonius 1798. aastal suri, müüs Bremeri isa oma osa ettevõttest maha ja 1804. aastal kolis perekond Rootsi. Bremeri lapsepõlv möödus Stockholmis. Et pere oli jõukas, osteti lisaks Stockholmi korterile veel ka linnast umbes 30 kilomeetri kaugusel asuv Årsta loss, samuti kuulus neile Nynäse mõis. Stockholmi korterit kasutati talvel, suved veedeti maal. Pere lapsi õpetasid guvernandid ja eraõpetajad.
Bremeri autoritaarse isa soovil tuli viis tütart kasvatada ülemklassi seltskonnadaamideks nagu seda oli nende prantsuskeelse üleskasvatusega ema. Juba 8-aastaselt pidi Bremer hakkama prantsuskeelseid värsse kirjutama. Tütreid toideti kasinalt, et nad säilitaksid graatsilise figuuri. Nende tulevik pidi suuresti sõltuma sellest, kellele neil õnnestus mehele saada. Et linnas jälgiti tüdrukute liikumisi karmilt, eelistas ärgas ja mässumeelne Bremer olla maal, kus tal oli rohkem vabadust. Näiteks sai maal lossipargis jalutada ja marju, puuvilju ja lilli korjata. Seevastu kui ta linnas rohkem liigutada tahtis, kästi tal 200 korda kohapeal hüpata.
Tüdrukud said oma ajastu kõrgklassile kohase hariduse. 1821. aastal suunduti laste harimise eesmärgil terve perega Euroopa ringreisile. Külastati Saksamaad, Šveitsi, Prantsusmaad ja Hollandit. Noored pidid reisil keelt harjutama ja eri kultuure kogema. Reisirõõmu vähendas isa koleeriline temperament. Tagasi Rootsi pöörduti 1823. aastal. Bremer hakkas osalema Stockholmi seltsielus ja sisustas aega tikkimise, luuletuste lugemise, joonistamise ja vestlemisega. Samas tundis ta, et ülemklassi naiste piiratud ja passiivne pereelu lämmatas teda. Näiteks kirjutas ta, et lõputu tikkimine tuimastab. Omaenda haridust ja selle raames ette nähtud paindumatuid päevakavasid pidas ta ebatavaliselt rangeteks. Hiljem kirjeldas ta, et terve ta pere oli "mehe raudse käe rõhumise all". Arusaamine eesootavast "mitte-elust" viis ta depressioonini.
1826/27 ja 1827/28 talved veetis Bremer Årsta lossis ning kandis hoolt oma puudega õe Agathe eest. Vanematest eemal olles sai ta depressioonist üle ja hakkas otsima võimalusi olla ühiskonnale suuremal määral kasulik kui daamidel tavaliselt võimalik. Ta hakkas tegelema lossi läheduses elanud vaeste ja haigete abistamisega ning see pakkus talle suurt rahuldust.
Tõenäoliselt 1827. aasta suvel hakkas Bremer kirjutama luule- ja novellikogumikku, kirjastaja leidmisele aitas kaasa Uppsala ülikoolis õppinud noorem vend August. Kogumik "Teckningar utur vardagslivet" ("Argielu pildid") ilmus anonüümselt enne 1828. aasta jõule ja sai kohe kuulsaks. 1829. aastal asus Bremer tööle teise osa kallal.
1830. aastad
1831. aasta hilissuvel reisis Bremer Kristianstadi, et aidata oma rasedat õde Charlotte'i. Õe rasedus lõppes nurisünnitusega, kuid Bremer jäi Kristianstadi edasi, kuna kohtas seal koolidirektorit ja tulevast kirikuõpetajat Per Johan Böklinit (1796–1867), kellelt hakkas eratunde võtma. Kui Bremer oli tolle ajani mõjutatud valgustusajast ja klassitsistlikest mõtlejatest (nt Herderist ja Schillerist), siis Böklin rõhutas romantismi ja rääkis talle Platonist. Tunnid jätkusid 1833. aasta suveni. Böklin tegi Bremerile abieluettepaneku, kuid Bremer ütles talle ära ja naasis ema juurde Stockholmi. Böklin abiellus 1835. aastal teise naisega, Bremer ei abiellunud kunagi. Bökliniga jäid nad elu lõpuni kirjasõpradeks. Nende kirjavahetus anti hiljem välja raamatuna.
1834. aastal ilmus varasemast küpsemaks peetud romaan "Presidentens döttrar" ("Presidendi tütred"), mis jälgis kõrgklassi pereelu. Teoses leidus armuintriige, koomilisi stseene ja ohtralt seltsielu kirjeldusi. 1835. aastal ilmunud järg "Nina" sai aga karmi kriitika osaliseks. Bremer üritas seal argielu stseenide vahele pikkida religiooni ja filosoofia seletusi, kuid publikule žanripiire eiranud teos ei meeldinud.
1830. aastate teises pooles elas Bremer mitu aastat krahvinna Stina Sommerhielmi juures Norras Tombis. Krahvinna lood ühest vanemast sugulasest inspireerisid teda kirjutama kuulsaks saanud romaani "Grannarne" ("Naabrid", 1837). Romaan oli uuenduslik, jutustaja oli harjumuspärasest vähem moraliseeriv ja vähem pealetükkiv.
Valga Raadio
Valga Raadio oli Eesti kohalik raadiojaam, mida sai kuulata Valgas sagedusel 92,5 aastatel 1993 kuni 1997.
Fredrika Bremer
1830. aastad
Nii "Grannarne" kui ka järgmine romaan "Hemmet" ("Kodu", 1839) olid mõjutatud Goethest, "Hemmet" ka Rootsi poeedist Geijerist. Romaan rääkis taas perekondlikest suhetest.
1840–1854
pisi|Bremer 1849. aastal 1840. aastaks oli Bremer juba tuntud kirjanik. Ta elas Stockholmis koos õe Agathe ja emaga. Hoolimata arvestatavast sissetulekust ei olnud ta vallalise naisena seaduse silmis teovõimeline. 1734. aastast pärinenud seaduse järgi olid vallalised naised võrdsustatud alaealistega ja pidid olema lähima meessoost sugulase eestkoste all. Juriidiliselt iseseisvaks loeti ainult lesestunud või lahutanud naisi. Pärast isa surma 1830. aastal oli vend Claes saanud eestkosteõiguse nii Fredrika kui ka Agathe üle. Eestkostega kaasnes täielik kontroll naiste rahaasjade üle, mis tekitas Bremeris suurt vastumeelt, kuna vend kippus perekonna varandusega vastutustundetult käituma. Bremer pöördus kuninga poole palvega, et ta tunnistataks juriidiliselt iseseisvaks ja 14. detsembril 1840 tema soov rahuldati.
1842. aastal ilmus traktaat "Morgon-väckter", milles Bremer mõtiskles usulistel teemadel. Traktaat tekitas vastakaid reaktsioone, sisust olulisem oli see, et kirjatüki autor oli naine.
Stockholmis jätkas Bremer heategevustööd ning hakkas taas osalema kõrgklassi seltsielus. 1844. aastal tunnustas Rootsi Akadeemia teda kuldmedaliga.
1840. aastatel tõlgiti Bremeri loomingut nii saksa kui ka inglise keelde. Suurbritannias ja Ameerika Ühendriikides sai kirjanik populaarsemakski kui Rootsis. Bremer käis välismaareisidel ja kirjutas reisikirjeldusi. Inspireerituna de Tocqueville'ist võttis ta 1849. aastal ette ulatusliku USA reisi ja jäi Ameerikasse 1851. aasta sügiseni. Bremer uskus, et Ameerikas näeb ta inimkonna tulevikku. Ta tahtis tutvuda sealse demokraatia toimimisega, eriti huvitas teda USA naiste olukord, nende võimalused tööd teha ja õppida. Uus-Inglismaal kohtus ta mitmete Ameerika kirjanikega (sh Emersoni, Longfellow', Lowelli, Hawthorne'i ja Irvinguga), lõunaosariikides huvitasid teda mustanahaliste orjade elamistingimused. Samuti külastas ta kveekereid, indiaanlasi ja USA-sse rännanud skandinaavlaste kogukondi ning käis kinnipidamisasutustes vangidega rääkimas. Kõikjal esitas ta küsimusi inimeste elu, toitumisharjumuste, mõtete ja unistuste kohta. Lisaks Ühendriikidele mahtus reisiplaanidesse ka Kuuba. Kogu reisi vältel joonistas Bremer nähtut oma joonistusplokki, samuti saatis oma õele Agathele põhjalikke kirju. 1853.–1854. aastal välja antud kaheköiteline reisikirjade ja päevikusissekannete põhjal valminud kogumik kandis nime "Hemmen i den nya världen" ("Kodud uues maailmas").
Postfordism
Postfordism (ehk paindlikkus) on maailmas domineeriv tootmise süsteem, mis kujunes 1970. aastate lõpus välja enamikus tööstusriikides. Postfordism koosneb majanduslikust tootmisest, tarbimisest ja nende vahelistest sotsiaal-majanduslikest nähtustest. Postfordism on välja kujunenud fordismist.
Fredrika Bremer
"Hertha"
pisi|Bremeri skulptuur Stockholmis [[Humlegårdeni pargis]] 1856. aastal ilmus romaan "Hertha", alapealkirjaga "En själs historia, teckning ur det verkliga livet" ("Ühe hinge lugu, pilt päriselust"). Romaan kirjeldab seda, kui oluline on, et naised saaksid ise oma elu üle otsustada. Peategelane Hertha võitleb oma seadusliku eestkostja vastu ja üritab vältida enda mehelepanekut. Järelsõnas andis Bremer ülevaate, kuidas kohtud olid alates 1832. aastast suhtunud naiste juriidilist iseseisvust nõudnud ettepanekutesse. Ta tõi ka välja olukorra muutmise vastaste argumendid ja võrdles neid Ameerika Ühendriikide lõunaosariikide orjapidajate argumentidega, millega nood õigustasid orjandusliku korra jätkamist.
Postfordism
Postfordismi iseloomustavad järgmised tunnused:
Fordismist postfordismiks
Postfordism tõi tarbimisse ja tootmisse uued vaated. Üleminek fordismilt postfordismile on üleminek masstootmiselt paindlikumale tootmisele. Fordism on mõjutanud tugevalt sotsiaalset ja kultuurilist elu. Olulised muutused toimusid valitsuse, tootmise ja tarbimise suhetes. Enam ei olnud lihtsalt ühte liiki toodet, vaid tooteid oli palju ja see andis inimestele võimu esitleda ennast läbi toodete. Spetsialiseerumine tootmises ja tarbimises tõi kaasa muutusi turunduses, organisatsioonilistes struktuurides ja poliitikas, mis edasi mõjutasid ja peegeldasid ühiskondlikku muutust.
Fredrika Bremer
"Hertha"
Romaani mõjul tõusis ühiskonnas laialdane arutelu naiste õiguste teemal. Kui liberaalsed väljaanded toetasid Bremeri mõtteid, siis konservatiivsed väljaanded kritiseerisid armutult. 1858. aastal otsustas riigipäev anda 25-aastastele naistele õiguse paluda lähimalt kohtult enda juriidiliselt iseseisvaks kuulutamist. 1863. aastal otsustati, et kõik vallalised 25-aastased naised on automaatselt juriidiliselt iseseisvad, kuid abielludes lähevad abikaasa eestkoste alla. Romaan tõstatas ka naiste kõrghariduse küsimuse. 1861. aastal avati naissoost õpetajate koolitamiseks mõeldud kõrgem õppeasutus Högre lärarinneseminariet.
Postfordism
Postfordismi teooriad
Postfordismi saab kohaldada ka laiemas kontekstis, et kirjeldada kõigi tänapäeval toimivate sotsiaalsete protsesside süsteemi. Kuna postfordism kirjeldab maailma nii, nagu see on tänapäeval, siis on erinevatel teadlastel selle vormist ja tähendusest erinevad seisukohad. Postfordismi teooria areneb kogu aeg edasi ja selle arengu tagajärjel on tekkinud kolm koolkonda: paindlik spetsialiseerumise, Neo-Schumpeterianismi ja korraldumise teooriad.
Paindliku spetsialiseerumise teooria (ehk Neo Smithi lähenemine)
Paindliku spetsialiseerumise pooldajad usuvad, et kõige olulisemaks muutuseks rahvusvahelises majanduses oli 1970. aastatel ettevõtete otsus, millega loobuti masstootmisest. Masstootmisest loobumine tõi kaasa ettevõtete paindliku spetsialiseerumise. See sai võimalikuks tänu järgmistele teguritele: 1973. aasta naftašokk; konkurentsi kasv välisturgudel, mille ajendiks oli globaliseerumine (eriti Kagu-Aasias); II maailmasõja järgse buumi lõpp; masstootmise süsteem muutus kõikjal sarnasemaks, sest erastamine kasvas kiiresti (tööjaotus muutus konkurentsivõimetuks ja kaubad odavnesid).
Selle asemel, et toota üldisi kaupu, leidsid ettevõtted, et palju kasulikum on toota erinevatele sihtrühmadele, ning keskenduti tarbijate maitsele ja moetunnetusele. Turukapriisidega toimetulekuks ei tohi ettevõtted investeerida tohutuid summasid masstoodangusse, mille tulemuseks on üksainus toode. Tuleb rajada hoopis intelligentsed töösüsteemid ja paindlikud masinad, mis tuleksid sellega toime. Paindliku tootmise algne tehnoloogia oli seotud programmjuhtimisega, mis töötati välja 1950. aastal USA-s, kuid see asendati arvprogrammjuhtimisega, mis töötati välja Jaapanis. Arvuti areng oli väga oluline paindliku spetsialiseerumise tehnoloogiale. Arvuti võib muuta kaupade omadusi, kuid see võib ka analüüsida tarnete ja toodetavate kaupade hetkenõudluse andmeid. Sellised tehnoloogilised muudatused tegid kohandumise lihtsaks ja odavaks (muutes väiksemalt spetsialiseerunud ettevõtted majanduslikult otstarbekaks). Töös muutusid oluliseks paindlikkus ja oskused. Tööjõud jaguneb tuumaks ja äärealaks. Tööjõu tuumaks on oskuste paindlikkus ja äärealaks on aja paindlikkus. Spetsialiseerunud kaupade tootmine sai võimalikuks tööjõu tuuma töötajate paindlikkusest, mitmekülgsetest oskustest ja teadmistest ning ka masinate tõttu. Modernne tootmine õigel ajal on üks näide paindlikust lähenemisest tootmises.
Tootmisstruktuur muutus ka sektori tasandil. Tootmisprotsess muutus killustatuks, ettevõtted said spetsialiseeruda oma eri teadmiste ja oskuste põhjal.
Tõestuseks selle teooria spetsialiseerumisele toovad pooldajad välja, et Marshalliani tööstuspiirkonna ja integreeritud ettevõtete klastrid, mis on arenenud välja sellistes paikades nagu Silicon Valley, Jüütimaa ja Småland ning mitmel pool Itaalias.
Neo-Schumpeterianismi teooria
Neo-Schumpeterianismi lähenemine postfordismile põhineb Kondratjevi lainete teoorial (tuntud kui ka supertsüklid, pikad lained ja K-lained). Teooria põhineb "tehnoloogilise-majanduslikkuse paradigmal" (Perez), mis iseloomustab igat pikka lainet. Fordismi peetakse Kondartjevi neljandaks laineks (1940–1985), kus domineerisid teaduslik ja tehnoloogiline revolutsioon. Seega on postfordism Kondartjevi viies laine (1985–2015), kus domineerivad info- ja kommunikatsioonitehnoloogia. Märkimisväärsete Neo-Schumpeteri mõtlejate hulka loetakse Carlota Perez ja Christopher Freeman ning ka Michael Storper ja Richard Walker.
Fredrika Bremer
"Hertha"
Rootsi tagasi jõudnuna väljendas Bremer heameelt "Herthast" ajendatud reformide üle ja tegeles naisõpetajate seminariga. Ta jätkas ka tööd heategevusega ja lõi kaasa vahepeal asutatud Rootsi esimese naisteajakirja töös.
Bremer suri 31. detsembril 1865 Årsta lossis kopsupõletikku. Elu lõpus oli ta seal üürnikuna, kuna loss müüdi pärast Bremeri ema surma uutele omanikele.
Mõju
Bremeri populaarsus välismaal tipnes 19. sajandi keskpaiku ja seejärel Bremeri täht tuhmus. Rootsis on ta jätkuvalt au sees, kuid teda ei loeta kuigi palju. 20. sajandi alguses tekitas tema kirjade avaldamine akadeemilist huvi, kuid pigem isikliku elu ja reiside vastu. 1948. aastal kirjutas Rootsi kriitik Algot Werin, et "Bremer elab edasi ainult nime ja sümbolina... Ei ole oluline, et tema romaanid on unustuse hõlma vajunud". 20. sajandi teises pooles tõusis Bremer Rootsi feministide huviorbiiti. 1985. aastal asutati Bremeri elu ja kirjatööd puudutavate teadmiste levitamiseks ühing Årstasällskapet för Fredrika Bremer-studier.
Postfordism
Regulationism – korraldamise teooria
Korraldamise lähenemine (tuntud ka neomarksistliku ehk Prantsuse korraldamise koolkonnana) oli suunatud paradoksi lahendamisele, kus kapitalismil on kalduvus kriisile, muutustele ja ebastabiilsusele ning samas on tal võime stabiliseerida institutsioone oma reeglite ja normide abil. See teooria põhineb kahel põhimõistel. Esimene on "valitsuse akumulatsioon", mis viitab tootmise ja tarbimise süsteemidele nagu need toimivad fordismis ja postfordismis. Teiseks põhimõisteks on "mudeli reguleerimine", mis viitab ühiskonna kirjutamata ja kirjutatud seadustele ning kontrollib ja määrab "valitsuse akumulatsiooni" vormi.
Vastavalt korraldamise teooriale jõuab iga "valitsuse akumulatsioon" sellisesse kriisipunkti, kus "mudeli reguleerimine" ei suuda seda enam toetada. Selle tulemusena on ühiskond sunnitud leidma uued normid ja reeglid, mis moodustavad uue "mudeli reguleerimise" vormi. Selle tagajärjel moodustub uus "valitsuse akumulatsiooni" vorm. Korraldamise teooria pooldajate hulka loetakse ka Michel Aglietta, Robert Boyer, Bob Jessop, ja Alain Lipietz.
Itaalia
Itaalias, mis on jaotatud kolmeks piirkonnaks, on üks peamisi näiteid postfordismi spetsialiseerunud tootmisest Itaalia nn kolmas piirkond. Esimeseks Itaalia piirkonnaks loetakse need piirkonnad, kus toimub suur masstootmine: Milano, Torino ja Genova. Teist Itaalia piirkonda kirjeldatakse kui väljaarenemata Lõunat. 1970.–1980. aastatel arenesid riigi kesk- ja kirdepiirkonnas väikeste ettevõtete klastrid ja töötoad, mis hakkasid kuuluma kolmandasse piirkonda. Veel loetakse Itaalia kolmanda piirkonna hulka Toscana, Umbria, Marche, Emilia-Romagna, Veneto, Friuli ja Trentino-Alto Adige/Südtirol. Iga regioon on spetsialiseerunud vahemaast olenevalt kindlale tootele. Kindla toote tõttu spetsialiseerumisel oli töökodades tavaliselt 5–50 töötajat ja tihti alla 10 töötaja. Kindla tootevalikule igas piirkonnas kajastub postfordismi üleminekut laiauaulatuslikule säästmisele. Kolmanda piirkonna töökojad olid tuntud kõrge kvaliteediga toodete ning ka kvalifitseeritud ja hästi tasustatud töötajate poolest. Töökojad olid põhiliselt orienteerunud disainile ja olid multidistsiplinaarsed. Nende koostöö hõlmas nii disainereid, insenere kui ka reatöötajaid.
Jaapan
Teise maailmasõja järgses Jaapanis toimus tootmises muudatusi, mille tagajärjel arenes välja postfordismiline tootmine. Esmalt muutusid ettevõtete struktuur, sealhulgas asendati sõltumatud ametiühingud professionaalse juhtimisega, mis põhines ettevõtetepõhisel liidul. Arengu tuumaks olid alaliste mitmekülgsete oskustega meestöötajad ja äärealade arengu tuumaks olid treenimata ajutise ja osalise tööajaga töötajad, kes olid peamiselt naised. Teiseks oli Jaapan pärast II maailmasõda teistest mõnevõrra isoleeritud ning tekkisid impordibarjäärid ja välisinvesteeringute piirangud. Selle tulemusena hakkas Jaapan eksperimenteerima tootmistehnikaga. Kolmandaks, kui sissetoodav tehnoloogia muutus taas kättesaadavaks, hakkas Jaapan seda täiustama ja uuendama. Enamik tehnoloogiatäiustusi tulenes kohalike oludega kohandamise vajadusest. Neljandaks keskenduti väikeste partiide tootmisvajadusele ja tootmisliinide kiiret kohandumist vastavalt nõudlusele väikesel turul, kus konkureerisid paljud erinevad tooted. Konkurents ei põhinenud enam hinnal, vaid sellel, kuidas üks toode eristus teistest toodetest. Selle tulemusena muutus eriti erinevates firmades tootmine vähem standardiseerituks ja rohkem spetsialiseerituks. Viiendaks loodi pikaajalised varud ja allhankevõrgustikud, mis vastandusid vertikaalselt integreeritutele (nagu ameerikalikes Fordi tehastes). Kuuendaks tekkis vajadus taskukohaste ja mitmeotstarbeliste masinate järele, sest väikesed ja keskmise suurusega tehased tootsid laias valikus tooteid. Vastukaaluks kulukatele ja spetsialiseerunud tootmisseadmetele Ameerikas Fordi tehastes. Jaapanis tõi paindlik tootmine märkimisväärselt edu tehnoloogiale ja oli eriti kasulik väikestele ettevõtetele, sest nii saadi oma tootmiskulusid vähendada. Selle kõige tulemusena muutus Jaapan kõige enam roboteid ja arvprogrammjuhtimist kasutatavaks riigiks. Aja jooksul muutsid need kuus muutust Jaapani tootmise institutsionaliseerituks.
Kriitika
Suur osa kriitikuid ei usu, et postfordism eksisteerib, ning ta eksib rängalt fordismi revolutsiooni iseloomu vastu. See tähendab seda, et fordism ei ole kriisis, vaid on pidevas arengus nüüd ja ka edaspidi. Vähesed kriitikud usuvad, et postfordism eksisteerib ning kui ta seda teeb siis vaid koos fordismiga. Kooseksisteerimine näeb välja nii, et autotööstus on kombineeritud fordismi ja postfordismi strateegiatega. Kasutades tootmises nii masstootmist kui ka paindlikku spetsialiseerumist. Fordismi edasiseks arenguks võttis Henry Ford kasutusele paindlikkuse masstootmises. Postfordismi pooldajad märgivad, et kriitika, mis keskendub peamiselt paindlikule spetsialiseerumisele, eirab täielikult postfordismiga kaasnevaid muudatusi teistes eluvaldkondades. Postfordismi uurides ei saa paindlikku spetsialiseerumist eraldi vaadelda. Teine postfordismile suunatud kriitika põhineb sellel, et postfordism sõltub liiga palju Jaapanist ja III Itaaliast pärit näidetest. Osad kriitikud usuvad, et Jaapan ei kuulu fordismi ega ka postfordismi alla, vaid et masstootmine ja vertikaalne disintegratsioon käivad käsikäes. Teised väidavad, et Itaalia väikeettevõtted ei arenenud iseseisvalt, vaid suured Fordi ettevõtted kitsendasid väikeste ettevõtete madala lisaväärtusega tööd, mille tulemuseks on vertikaalne disintegratsioon. Muu kriitika väidab, et paindlik spetsialiseerumine ei toimi ühelgi skaalal ning väiksed ettevõtted on alati eksisteerinud masstootmise kõrval. Üks peamistest kriitikatest väidab, et inimene on liialt seotud sellega, et otsustada või mitte selle üle, kas tõesti on olemas uus tootmissüsteem.
Laasumine
Looduslik laasumine on taimedel esinev protsess, mille korral taimel toimub laialdane lehtede kadumine või eemaldumine.
Loomade tegevuse tagajärjel
Loomade tekitatud kahju esineb taimel näritud või söödud lehtede näol ja seda põhjustavad enamasti kitsed, põdrad ja jänesed ehk üldisemalt herbivoorid.
Haiguste tagajärjel
Peamised haigused ja seened, mis põhjustavad taimedel laasumist, on antraknoos (Anthrax nosos), jahukasteliselaadsed (Erysiphales) ja õunapuu-kärnitõbi, mis tekib seente Venturia inaequalis tulemusena.
Putukate tegevuse tagajärjel
Lehtede eemaldumist põhjustavad putukad on putukkahjurid. On erinevat tüüpi putukkahjureid, kelle eesmärk on erinev, aga mõju sarnane. Putukad, kes söövad puul lehti, ei mõjuta puud nii palju nagu tüvekahjurid, sest kui lehtedest toituv putukas sööb ainult lehe ära, siis võib puule uus leht kasvada. Tüvekahjuri eesmärk on elada ja tegutseda puu koore all ning selle mõjul võivad puud ära kuivada, mille korral pole enam puu võimeline lehti või oksi juurde kasvatama. Peamised laasumise põhjustajad on Pseudococcidae, võrgendilestlased (Tetranychidae) ja kilptäilised (Coccoidea).
Reostunud vee või pinnase tagajärjel
Kui maapind või vesi, millest taim toitained kogub, on reostunud, siis võib juhtuda, et taim ei ole võimeline reostunud toitainetest saadud energiast lehti ega oksi kasvatama ja tekib laasumine. Üldiselt on laasumisele tundlikumad rohttaimed ja puude vastupanu sellele on suurem. Põhjus seisneb selles, et puud hoiavad toitaineid ja energiat tüves ja okstes, mis võimaldab esmase kahju tekkel uusi lehti kasvatada. Kõige levinum keemiline kahjustus on herbitsiidide äravool, kus põllutöödel herbitsiide kasutades lekib kahjulikke keemilisi aineid vette või pinnasesse.
Eesti U18 jäähokikoondis
Eesti U18 jäähokikoondis on Eestit kuni 18-aastaste jäähokis esindav rahvuskoondis. Koondis kuulub Eesti Jäähoki Liitu.
Casino de Monte-Carlo
pisi|[[Monte Carlo kasiino]] Casino de Monte-Carlo on Monacos asuv beaux-arts-stiilis ehitatud hasartmängurlus- ja meelelahutuskompleks. Kasiinotaguse moodustab ooperimaja Opéra de Monte-Carlo.
Manggõstau poolsaar
pisi Manggõstau poolsaar (kasahhi keeles Маңғыстау) on poolsaar Kasahstanis Kaspia mere idarannikul. Poolsaare põhjaosas on Bozaštšõ poolsaar, mille rannikut ümbritsevad Manggõstau laht, Mjortvõi Kultuk ja Kajdaki laht. Poolsaare lääneosas on Tüpkaragani poolsaar, lõunast rannikut ümbritseb Kasahhi laht. Poolsaare territooriumil paikneb Manggõstau oblast.
Tsaari-Venemaal ja Nõukogude Liidus kutsuti seda piirkonda Mangõšlakiks. Alates 1990. aastate algusest kasutatakse Kasahstanis selle kohta kohanime Manggõstau.
Taara (suurtükipaat)
Taara oli Eesti merejõudude Peipsi Laevastiku Divisjoni suurtükipaat.
Ishikawa diagramm
Ishikawa diagramm ehk kalaluudiagramm ehk põhjus-tagajärg diagramm (inglise kelles cause-and-effect diagram) on põhjusliku (kausaalne) diagrammi tüüp, ka probleemilahendusmeetod gruppidele ja kvaliteediringidele reastamaks ja visualiseerimaks probleemi teadaolevate ja/või potentsiaalsete muutuste (variatsioonide) põhjuseid ja tagajärgi ning parendamaks kvaliteedi juhtimise ja tagamise protsesse. Meetodi toimimiseks on kriitilise tähtsusega avatud suhtlemiskeskkond ja koostöö.
Ishikawa diagramm
Ishikawa diagrammi loojaks ja arendajaks 1950. aastatel (teise allika kohaselt 1940ndatel ) peetakse Tokyo Ülikooli dr Kaoru Ishikawa, seetõttu kutsutakse seda Ishikawa diagrammiks. Ishikawa diagrammi loetakse kvaliteedijuhtimise 7 kvaliteedi tagamise meetodi/vahendi hulka.
Kaoru Ishikava kvaliteedi mõiste: "quality of product, service, management, the company itself anf the human being."
Ishikawa diagramm aitab analüüsida kindla sündmuse või probleemi toimumise põhjuseid ja omavahelisi seoseid.
Šveitsi Eesti Selts
Šveitsi Eesti Selts on Šveitsis tegutsev Šveitsi eestlaste selts.
Ishikawa diagramm
Ishikawa diagramm
Ishikawa diagramm pärineb Jaapanist, kus seda esmakordselt kasutati 1920. aastatel Jaapani laevatööstuses. Sealt levis diagramm ka teistese riikidesse ja seda peetakse üheks seitsmest kvaliteedikontrolli põhivahendist.
Šveitsi Eesti Selts
Selts asutati 28. juunil 1953 Luzernis. Seltsi esimeheks valiti Vladimir Kukk, kes oli seltsi esimees kuni 1973.
Aastast 2013 juhib seltsi Mirjam Loertscher.
Ishikawa diagramm
Ishikawa diagramm
Kvaliteedijuhtimise ja statistiline protsessi kontrolli rakendamise üheks eelduseks on ettevõtte ressursside (sh inimressursside) juhtimisel arvamustelt ja hinnangutelt üleminek faktidele. Olles eelnevalt kvaliteedikulude, Pareto printsiibi ning Pareto analüüsi põhjal tegeliku probleemi kindlaks teinud, oleks vaja tuvastada võimalikud probleemi põhjustavad tegurid. Selleks sobib kasutada nn cause-and-effect diagrammi.
Šveitsi Eesti Selts
Seltsil on allorganisatsioon: Šveitsi Eesti Mänguring.
Ishikawa diagramm
Ishikawa diagramm
Tavapäraselt kasutatakse Ishikawa diagrammi tootedisaini, tootmisprobleemide ning kvaliteedihäirete analüüsiks, et teha kindlaks potentsiaalsed tegurid, mis üldist mõju põhjustavad. Diagrammi kasutatakse kui soovitakse analüüsida ja tuua visuaalselt esile seosed probleemi ja selle põhjuste vahel. Sageli kasutatakse seda ühe sammuna algpõhjuste analüüsi läbiviimisel.
Ishikawa diagrammi visuaal
Ishikawa diagrammi visuaal (graafiline kujutis) hakkab meenutama kalaskeleti külgvaadet ja seetõttu kutsutakse seda ka fishbone diagrammiks.
Ishikawa diagramm koosneb kahest osast, paremale poole võib joonistada n-ö kala pea – sinna peaks ilmuma koostöise diagrammi koostamise tulemusel tagajärg, milleks on probleem, ja vasakul pool on võimalik süstematiseeritult loetleda pakutud ja võimalikud põhjused.
Põhjuste kaardistamine ja diagrammi koostamine
Diagrammi koostamist alustatakse probleemide kindlaks määramisest ja seejärel taastatakse võimalikud protsessides variatsiooni põhjustavad tegurid:
Kanna põhjused või tegurid peateljele kantud lisatelgede lõppu. Põhjusteks võivad olla nii töötajad, masinad, materjalid, ettevõtte füüsiline või ka vaimne keskkond, meetodid, juhtimine või mõõtmissüsteem.
Tähelepanu tuleks pöörata sellele, et diagrammi kantakse esialgu vaid probleemi põhjused, mitte probleemi lahendused.
Ideed, mõtted, mis nõupidamise käigus vastuvõetavateks osutusid, tuleks kanda nüüd diagrammile.
Põhjuste analüüs on mõeldud erinevate muutujate vaheliste suhete avastamiseks, erinevat päritolu põhjused annavad täiendava ülevaate sellest, kuidas protsesse mõjutavad variatsioonid.
Probleemi põhjused ilmnevad analüüsi kaudu, sageli ka spontaansete või ka planeeritud "ajurünnakute" (brainstorming) kaudu. Ishikawa diagrammis rühmituvad põhjused kategooriateks, mis paigutatakse kujuteldava kalaselgroo rootsudena külgedele. Diagrammi esmase koostamise hõlbustamiseks valitakse kategooriad näiteks ühest allpool näidatud ühisest mudelist, kuid kategooriad ei pruugi sobida kõikide põhjuste ja probleemidega seega on neid alati võimalik muuta.
Tootmisettevõtte puhul võiks alustada 5M-meetodist :
Erinevad meetodid diagrammi koostamiseks
Kvaliteedihälvete võimalikud põhjused on esitatud Ishikawa diagrammides nii, et kõik suhted on selgelt märgatavad. Ishikawa diagrammide tegemiseks on olemas erinevaid meetodeid. Neid meetodeid saab jagada kolmeks järgmisteks tüüpideks:
Miks Ishikawa diagrammi kasutada?
Ishikawa diagramm näitab selgelt toodete/teenuste või protsessi kvaliteeti mõjutavaid erinevaid põhjuseid, sorteerides ja seostades nende tekkepõhjused. Seetõttu on hea põhjus-tagajärg diagramm koostatud eesmärgipäraselt seetõttu puudub neile üks kindel vorm. Diagrammil on palju erinevaid kasutamise põhjuseid, peamisteks on:
1. Ishikawa diagrammi koostamine ise on väga õpetlik.
Trilepida
Trilepida on ahassuumadulaste sugukonna maoperekond.
Ishikawa diagramm
Miks Ishikawa diagrammi kasutada?
Diagrammi koostamiseks tuleb küsitleda võimalikult palju inimesi. Kõikidelt osapooltelt tuleks küsida: "Mis on analüüsitava probleemi põhjus?" ja "Milline on selle mõju kvaliteedile?". Kõik, kes selle analüüsi tegemisel osalevad, saavad uusi teadmisi.
Trilepida
Roomajate andmbeaasi klassifikatsioon
Perekonda Trilepida klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Ishikawa diagramm
Miks Ishikawa diagrammi kasutada?
2. Ishikawa diagrammi koostamine annab võimaluse alustada diskussiooni.
Trilepida
Levila
Need maod elavad Lõuna-Ameerika põhjaosas ja Panamas.
Ishikawa diagramm
Miks Ishikawa diagrammi kasutada?
Diskussioon ja probleemide arutamine ei ole tihti eesmärgistatud ja süsteemne. Põhjus-tagajärg diagramm annab võimaluse arutelu fokuseerida ja süstematiseerida nii jõutakse ka lahendusteni kiiremini.
Trilepida
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Trilepida seisuga 14.08.2014.
Ishikawa diagramm
Miks Ishikawa diagrammi kasutada?
3. Probleemi põhjuseid otsitakse aktiivselt ja tulemused pannakse kirja.
4. Ishikawa diagrammiga saab analüüsida peaaegu kõiki probleeme.
Üldiselt kajastatakse Ishikawa diagrammidel kvaliteediga seotud probleeme, kuid kuna diagramm toob välja põhjuste ja probleemide vahelised seosed, saab seda kasutada erinevate probleemide lahendamiseks. Kui ei ole võimalik leida seoseid põhjuste ja probleemide vahel, ei ole võimalik neid probleeme ka lahendada – Ishikawa diagramm teeb seoste loomise lihtsaks.
5. Ishikawa diagramm on üsna lihtsalt valmistatav.
Kriimani kivikalme
Kriimani kivikalme on kivikalme Tartu maakonnas Kastre vallas Kriimani külas.
Kalmest on leitud ka 7. sajandist pärit Bütsantsi-aegne hõbevaagen.
Alina Paš
Looming
2022. aasta veebruaris valiti ta Ukraina riigisisese konkursi tulemusena esindama oma riiki 2022. aasta Eurovisiooni lauluvõistlustel looga „Tini zabutõh predkiv“ (Тіні забутих предків). Hiljem ta loobus võistlusel osalemisest.
Margialbum
pisi|Avatud margialbum Margialbum on album, kuhu filatelistid koguvad postmarke.
Mieko Kawakami
pisi|Mieko Kawakami Mieko Kawakami (jaapani keeles 川上未映子 Kawakami Mieko; sündinud 29. augustil 1976 Ōsakas) on jaapani kirjanik ja laulja.
Kawakami sai tuntuks lauljana, kuid 2006. aastal loobus ta laulmisest ning pühendus kirjandusele. Kirjanduslikku tegevust alustas ta blogijana.
2008. aastal avaldatud romaani Chichi to ran (乳と卵 'Rinnad ja munad') eest pälvis ta Akutagawa auhinna.
Okkerneutboom
Okkerneutboom on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Ehlanzeni ringkonnas Bushbuckridge'i vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Okkerneutboomi elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,76%, India või Aasia päritolu inimesi 0,10%, värvilisi 0,03%, valgeid 0,02% ja teisi 0,08%. Tsonga keelt pidas emakeeleks 89,26% inimesi, pedi keelt 4,54%, sotho keelt 3,32%, svaasi keelt 0,97% ja inglise keelt 0,82%.
Claude Kogan
pisi|Claude Kogan (1959) Claude Kogan (21. veebruar 1919 Pariis – 2. oktoober 1959 Cho Oyu, Nepal) oli prantsuse alpinist.
1954. aastal tõusis ta alpinistina Himaalajas asuva Cho Oyu nõlval naiste kohta rekordilisele kõrgusele – 7600 m.
Elukäik
Ta sündis vaesunud perekonnas. 15-aastaselt jättis ta kooli pooleli ja hakkas õmblejaks. Hiljem on ta töötanud rõivadisainerina, pidanud koos mehega väikest õmblusettevõtet ning õmmelnud moekunstnik Christan Diori tellimusel.
Alpinism
pisi|Seitsmetuhandelise [[Nuni (7135 m) üks esmavallutajaid on Claude Kogan]] Alpinismi hakkas ta harrastama abikaasa George Kogani õhutusel. Koos ronisid nad Alpides ja Andides.
1951. aastal võttis ta koos mehega osa Prantsuse-Belgia ühisekspeditsioonist Peruu Andides asuvale Alpamayole (5947 m). Tookord väideti, et esmavallutajatena jõudsid tippu George ja Claude Kogan, kuid 1957. aastal, fotomaterjalide võrdlusel, selgus, et päris tippu nad siiski ei jõudnud.
Pärast mehe surma (1951) jätkas ta alpinismiharrastust, retkles ja ronis Kaukasuses, Gröönimaal ja Himaalajas. 1953. ja 1955. aastal esmavallutas ta koos kaaslastega kaks seitsmetuhandelist mäge Himaalajas: Nuni ja Yangra.
Tõusud kaheksatuhandelistele
1954. aasta sügisel üritas ta esimese naisalpinistina tõusta kaheksatuhandelise mäe tippu, kuid oli sunnitud tipputõusul Cho Oyule (8188 m) koos tipukaaslase, kuulsa šveitslase Raymond Lambertiga 500 meetrit enne tippu tagasi pöörduma.
1959. aastal juhtis ta ainult naisalpinistidest koosnevat ekspeditsiooni Cho Oyule. Ta hukkus 2. oktoobril, olles oma telgis 7000 m kõrgusel asuvas vahelaagris, mis mattus lumelaviini alla.
Steinach am Brenner
thumb|Steinach am Brenner
Steinach am Brenner on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 1048 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 28 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 3471 inimest. Vald paikneb Innsbruckist 31 km lõunas ja 12 km Itaalia piirist, Wipptalis Silli jõel Gschnitztali hargnemiskohas.
Transport
Steinachisse viib maantee B182. Brenneri raudteel on Steinach in Tiroli raudteejaam. Wipptali lääneküljel kulgeb küla üldpinnast kõrgemal kiirtee A13.
Juured
Esimene dokumenteeritud Steinach am Brenneri asula ulatub tagasi aastasse 985, kui Muroni-nimeline küla paiknes künkal St. Ursula kiriku lähedal. Tänapäevast nime on esimest korda mainitud aastal 1220, see tuleneb ilmselt sõnast "Stein", kuna paigas on palju suuri kive. 1349. aastal koliti kohus jäädavalt Aufensteinist Navisi oru suudmes Steinachisse, samas kirik kuulus Matrei am Brenneri kihelkonda. 1407. aastal kuulutati see turuvallaks, samuti aastal 1574 ning kinnitati veel aastal 1639. Tänu oma transiidipositsioonile oli Steinach aastate jooksul puhkekoht paljudele isiksustele, nagu Karl V, Ferdinand I (1530) ja paavst Pius VI (1782). Andreas Hofer viis Tirooli mässu ajal mõnikord oma peakorteri sinna ja otsustas 3. novembril 1809 seal alla anda. 1936. aastal taastas Steinach oma ametliku turuvalla staatuse. Teise maailmasõja ajal pommitati Steinachit mitu korda raudteeliini pärast.
St. Erasmuse kihelkonnakirik
thumb|St. Erasmuse kihelkonnakiriku sisemus
Aastatel 1337–1353 ehitatud kirik oli algselt kabel, mis oli pühitsetud pühale Erasmusele, Quirinole ja Christopherile. 16. sajandi alguses keiser Maximiliani ajal laskis Franz de Paula Penz ehitada uue barokkstiilis kiriku, mis pühitseti pühale Erasmusele. 1853. aastal hävitas Steinachi suur tulekahju ka kiriku ja kaks aastat hiljem ehitati see Joseph von Stadli juhtimisel taas üles. Seda iseloomustavad aukartustäratav fassaad kahe torniga ja romaani portikus. Kirikul, aastast 1891 kihelkonna, on särav suurte akendega apsiid, liigaltar ja freskod laes. Oreli ehitas Orgelbau Pirchner.
St. Ursula kirik
St. Ursula kirikut Mauernis on mainitud aastal 985 kui paiga vanimat ja selles on siiani säilinud Antiik-Rooma struktuure. Hoone sisemust renoveeriti 1678. aastal, millega viidi altar hilisgooti stiili. Kiriku kõrval oli algselt kalmistu, mis 1483. aastal Steinachi viidi.
St. Ulrichi kirik
St. Ulrichi kirik Tienzensi külas, kunagi Augsburgi piiskopi alluvuses, ehitati 1306. aastal ja renoveeriti 1732. aastal barokkstiilis.
Elizabeth Blackburn
pisi|Elizabeth Blackburn (2012)
Elizabeth Helen Blackburn (sündinud 26. novembril 1948 Hobartis Tasmaanias) on Austraalia päritolu Ameerika Ühendriikide molekulaarbioloog, Nobeli auhinna laureaat.
Tema töökohaks on California Ülikool San Franciscos, kus ta uurib telomeere. Ta oli telomeraasi kaasavastajaks. Ta sai koos Carol Greideri ja Jack W. Szostakiga 2009. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna.
Možaiski rajoon
Možaiski rajoon (vene keeles Можайский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Možaiski linn.
Rajoon piirneb põhjas Volokolamski rajooniga, kirdes Ruza rajooniga, idas Naro-Fominski rajooniga, lõunas Kaluga oblastiga, läänes Smolenski oblastiga ja loodes Šahhovskaja linnaringkonnaga.
Ipili keel
Kõnelejate arv oli 2002. aastal 26 000, neist umbes pooled olid ükskeelsed.
Možaiski rajoon
Možaiski rajoonis on 269 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Možaiski linna ja Uvarovka alevi) ja üheksa külaasunduse koosseisu.
Kaido Saak
Saak ordineeriti diakoniks 5. mail 1992 ja preestriks 10. augustil 2004.
Ta on teeninud EELK Hanila kogudust 1992–2004 ning teenib Karuse ja Lihula kogudust alates 1992, Mihkli kogudust alates 2006.
Eesti Mullateaduse Selts
Eesti Mullateaduse Selts (akronüüm EMTS) on Eesti teadusorganisatsioon, mis ühendab mullateadlasi.
Mittetulundusühing Eesti Mullateaduse Selts asutati 16 liikme poolt 23. oktoobril 2009. Selts arendab koostööd nii kohalike kui ka välisriikide erialaseltside, ühingute ja liitudega ning edendab mullateaduse alase hariduse saamist ja teadustööd. Seltsi üks eesmärke on ka ühiskonna teadlikkuse tõstmine Eestis muldi puudutavates küsimustes.
Juhatus
Seltsi juhatusse valiti 2009. aastal Alar Astover, Endla Reintam ja Tiina Köster. 2013. aastal valiti üldkoosolekul seltsi juhatusse Alar Astover, Endla Reintam ja Helis Rossner. EMS-i president on alates 2009. aastast Alar Astover.
Seltsi eelkäija
Eesti Mullateaduse Seltsi eelkäija oli aastatel 1957–1991 tegutsenud Üleliidulise Mullateaduse Seltsi Eesti filiaal. Selle juhiks oli aastatel 1957–1964 Osvald Hallik ning aastatel 1964–1991 Loit Reintam. Pärast Eesti taasiseseisvumist mullateadlaste ühistegevus jätkus mitteformaalsel kujul, selle liidriks oli professor Loit Reintam.
Seos rahvusvaheliste teadusorganisatsioonidega
EMTS kuulub Euroopa Mullateaduse Seltside Konföderatsiooni (European Confederation of Soil Science Societies) ja on Rahvusvahelise Mullateaduse Seltsi (International Union of Soil Sciences; akronüüm IUSS) liige. Kõik EMTS-i liikmed (2010. aasta aprilli seisuga 25 inimest) on ka täieõiguslikud IUSS-i liikmed.
Vitrupe (Viļķene vald)
Küla asub Vitrupe jõe ääres. Seal asub Vitrupe bussipeatus. Looduskaitse all on külas kasvav Melbārži pärn ümbermõõduga 4,45 meetrit. Külas on raamatukogu.
Aastal 2177 oli külas 78 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 63.
Nõukogude Liit Eurovisiooni lauluvõistlusel
Nõukogude Liit pole kunagi osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel, kuigi seda üritati 1980. aastate lõpus.
2009. aastal avalikustas endine haridusministeeriumi töötaja Eduard Fomin, et 1987. aastal tuli Vene NFSV haridusminister Georgi Vesjolov seoses Mihhail Gorbatšovi poliitiliste reformidega välja ideega Nõukogude Liidu osalemisest Eurovisiooni lauluvõistlusel. Idee oli poliitiline – tagamõttega, et Nõukogude Liidu võit võistlusel mõjutaks suhteid Nõukogude Liidu ja kapitalistlike lääneriikide vahel. Vesjolovi idee osutus vastuvõetamatuks Gorbatšovile, kes uskus, et võistlusel osalemine oleks liiga radikaalne samm.
Nõukogude Liit ei osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel kordagi enne riigi lagunemist. Kõik endised Euroopas asuvad Nõukogude Liidu liiduvabariigid (väljaarvatud Kasahstan) on osalenud pärast iseseisvumist võistlusel, liitudes 1990. ja 2000. aastatel. Ukraina oli esimene endine Nõukogude Liidu liiduvabariik, kes on lauluvõistluse võitnud kaks korda.
Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik
Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik oli Suurbritannia ametlik nimi 1. jaanuarist 1801 kuni 12. aprillini 1927. Kuningriik moodustati Suurbritannia kuningriigi ja Iirimaa kuningriigi liitmisega ning kestis kuni Iirimaa osalise iseseisvumiseni 6. detsembril 1922, kuid ametlikult muudeti riigi nimi aastal 1927.
Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi monarhid
1801. aasta Uniooni Akt liitis Suurbritannia Kuningriigi ja Iirimaa Kuningriigi Ühendkuningriigiks.
Koerlaste hübriidid
Koerlaste hübriidid on koerlaste sugukonna eri liikide ristamisel saadud järglased.
Geneetika
Perekonna Canis kõik esindajad ei saa hübridiseeruda sugukonna kõikide esindajatega. Näiteks hallhunt, koerad (kodukoer ja dingo), koiott ning harilik šaakal ei saa ristuda Lõuna-Aafrika koerlastega ja rebastega.
Perekonna Canis liigid saavad omavahel vabalt ristuda, välja arvatud punašaakal (Canis mesomelas) ja vöötšaakal (Canis adustus), kes saavad ristuda omavahel, aga mitte perekonna teiste liikidega.