cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Legnano lahing
Lahing
Milano elanikud olid Friedrich plaanidest teadlikud ning valmistusid lahinguks. Ehitati carroccio ehk härgade poolt veetav püha sõjavanker, mis kaunistati linna võitluslipu ja altariga, millele püstitati Milano peapiiskopi Ariberto rist. Aastal 1038 oli peapiiskop Ariberto juhtinud Milano võidukat kaitset Saksa-Rooma riigi keisri Konrad II vastu ja Ariberto ristis nähti seega keisririigi võitmise sümbolit. Milano krooniku Sire Raul'i järgi saabus 900 rüütlit Milanost ja ligikaudu 550 rüütlit kolmest teisest linnast; liiga ülejäänud vägi koosnes jalameestest. Lombardia jalaväe tuumiku moodustas nn surmakompanii ehk jalaväesõdurite üksus, mille loomise omistavad hilisemad (ja tõenäoliselt välja mõeldud) legendid väejuht Alberto da Giussanole.
Seal Legnano lahing aset leidiski. Kokku põrkasid langobardide luuresalk ja 300-pealine keiserlik eelvägi. Kokkupõrge oli lühike ja verine ning kuna Friedrich oli juba silmapiiril, katkestas Lombardia luuresalk võitluse ja põgenes Borsano taha. Seejärel algatasid Friedrich ja tema keiserlik Saksa armee Borsano lähedal Legnanos täismahus rünnaku Lombardia Liiga vägede pihta. Lombardia ratsavägi löödi küll suures osas põgenema, kuid neil õnnestus kokkupõrkest pääseda, jättes jalaväe ja carroccio omapead. Friedrich liikus edasi sõjavankrini ning ründas oma ratsaväega jalaväge ja surmakompaniid.
M. B. Synge on surmakompanii kohta kirjutanud järgmist: "surmakompanii moodustanud üheksasada meeleheitel patriooti kaitsesid püha vankrit. Nähes, et sakslased edenevad, kartes endi aarde ohutuse pärast, nad järsku põlvitasid ja uuendasid jumala ees antud tõotust, et nad hukkuksid oma maa eest".
Jalaväelased paigutasid end faalanksikujuliselt ja ümber carroccio toimunud võitlus oli pikk ning verine ja selle käigus suutis Lombardia Liiga jalavägi keiserliku armee patiseisuni viia. Viimaks said liiga väed abi ümbergrupeerunud ratsaväelt ja põgeneva luuresalga poolt appi kutsutud Brescia ratsaväelt. Ümbergrupeerunud luuresalgad ja Brescia ratsavägi ründasid Friedrich armeed ühiselt tagantpoolt.
Otsustava kallaletungi sooritasid Brescia võitlejad, kellel õnnestus vastaste ridadest läbi murda ja otse Friedrichi rünnata. Selle rünnaku käigus tapeti teda kaitsvad sõdurid ja lipukandja ning hobune heitis Friedrichi seljast – arvati, et ta on surnud. Seepeale sattusid keisri väed paanikasse ja põgenesid ning liiga ratsavägi jälitas neid kuni Ticino jõeni. Kindralid püüdsid mehi tulutult uuesti koondada. Liiga poolt saadud saak ja võetud vangide hulk olid tohutud.
Lahingu tagajärjed
Legnano lahinguga lõppes Friedrich valitsemisaeg Lombardias. Rüütlid, kellel oli õnnestunud põgeneda, kogunesid Paviasse ning andsid seal Friedrich naisele, Burgundia krahvinnale Beatrice I-le edasi uudised tema mehe oletatava surma kohta. Beatrice ja keisririik olid pärast Friedrichi surma leinas, ent mitu päeva hiljem ilmus keiser siiski elusana Pavia väravate alla.
H. E. Marshall on kirjutanud: "seejärel, suuresti kõigi rõõmuks, ilmus Barbarossa kolme päeva pärast ootamatult Pavia väravate ette. Kuigi haavatud ja muljuda saanud ja surnu pähe maha jäetud, ei olnud Friedrichi tapetud".
Friedrich ei andestanud Heinrich Lõvile seda, et viimane keeldus talle 1176. aastal appi tulemast. Kasutades ära teiste Saksamaa printside vaenulikkust Heinrichi suhtes, lasi Friedrich 1180. aastal piiskoppide ja printside kohtul tema üle tagaselja kohut mõista, väites, et keiserlik seadus on traditsioonilise saksa õiguse suhtes ülemuslikum. Friedrich lasi Heinrichilt tema maad ära võtta ja ta lindpriiks kuulutada.
Märgina sellest, et rahu oli tõesti kehtestatud, abiellus 1186. aasta 27. jaanuaril Friedrich I Barbarossa poeg Heinrich VI, hilisem isa järglane tema troonil, Milanos Sitsiilia Costanzaga.
Tegelik lahinguväli
pisi|1176. aasta 29. mail toimunud lahingut mälestav [[Alberto da Giussano monument Milano provintsis Legnanos]] Lahingut on traditsiooniliselt seostatud Legnano nimega, kuna Liiga väed tulid just sealt linnast. Tegelikult, nagu kohalikud ajaloolased on kindlaks teinud, võideldi mõni kilomeeter Legnanost läänes: kohas, kus tänapäeval asuvad Villa Cortese väikelinn ja Busto Arsizio Borsano frazione.
Garibaldi viide
1848. aasta 3. augustil Bergamos välja antud üleskutses viitas revolutsionääride juht ajaloolisele Legnano lahingule kui inspiratsiooniallikale enda võitluses Itaalia ühendamise eest: "Bergamost saab praeguse põlvkonna Pontida ja jumal toob meile meie Legnano!".
Messier 59
Messier 59 (ka M59 ja NGC 4621) on elliptiline galaktika, mis asub Neitsi tähtkujus.
Messier 59 ja selle läheduses asuva Messier 60 avastas komeeti vaadeldes aprillis 1779 Johann Gottfried Koehler. Prantsuse astronoom Charles Messier lisas mõlemad oma kataloogi umbes kolm päeva pärast Koehleri avastusi.
Messier 59 kuulub Neitsi galaktikaparve. Galaktika keskel asub ülimassiivne must auk, mille mass on umbes 270 miljonit Päikese massi. M59 asub Maast umbes 60 miljoni valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on 90 miljonit valgusaastat. Messier 59 tähesuurus on 10,6 ja see sisaldab 200 miljardit tähte.
Eesti-Usbeki Kultuuriühendus Nargiza
Eesti-Usbeki Kultuuriühendus Nargiza on Eesti usbekkide organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Tallinnas aadressil Punane tänav 19. Organisatsiooni juhatuse esimees on Raisa Dudartšuk.
Organisatsioon asutati 28. detsembril 2000.
Brüsseli tänavate loend
''Siin on loetletud Brüsseli tänavad.
Sinine kuslapuu
Liigid
pisi|Kamtšatka kuslapuu õied Selle liigi klassifikatsioonis ei ole teadlased ühel meelel, järgnev klassifikatsioon koosneb 9 alamliigist:
Levik ja kasvunõuded
Taim kasvab Eestis peamiselt mandri lääne- ja keskosas, harvem ka Ida-Eestis lubjarikastel soostunud puisniitudel ja soodes. Taime leidub Eestis paiguti. Talub varju, eelistab neutraalset ja parasniisket mulda. Sobib hästi mahepõllumajandusse, sest taim ei vaja kasvu ajal erilist hooldust ja on kahjustajate suhtes resistentne.
Kirjeldus
Taimed on heitlehised ja keskmise suurusega põõsad. Põõsa kõrgus on 1–1,5 (2) m. Sinise kuslapuu vanemad oksad on kollakaspruuni või pruunika koorega ning tunduvad narmendavad. Lehed on lihtlehed, asetsevad vastakuti, ovaalse kuni äraspidimunaja kujuga, pealtpoolt võivad olla pehmekarvased sinakat või tumehallikasrohelist värvi, alt pehmekarvased ja hallikasrohelise värvusega. Tavaliselt on igas sõlmevahes kolm punga, alumisest ja vahel ka keskmisest pungast arenevad võrsed koos lehtedega või ka õitega. Õitseb toimub mais või aprilli lõpus ning õied on rohekasvalged või kahvatukollased. Viljad on moodustunud kahe sigimiku kokkukasvamise tulemusena. Need on 1–1,5 cm pikkused, värvi poolest tume- kuni mustjassinised, kaetud valge vaha kihiga. Kuju on väga varieeruv – peaaegu ümmargune, ovaalne, munajas, äraspidimunajas, ebakorrapärane, pirni-, sirbi- ja silindrikujuline. Vilja mass on 0,2–2,0 g. Maitse varieerub väga mõrudast kuni magushapuni. Viljad sisaldavad u 20 seemet, arv sõltub tolmeldamise efektiivsusest. Seemned on väiksed, värviga kuni pruunid, 1–2 mm laiused, läätsekujulised ja pehmed ega sega viljade söömist.
Õitsemine
pisi|[[Põldkimalane sinist kuslapuud tolmeldamas]] Sinise kuslapuu õied on hermafrodiidid ja enamasti ei viljastu oma õietolmuga, vajades kaht või enamat sorti risttolmlemiseks. Õies on 5 tolmukat ja 2 emakat. Sinise kuslapuu õie sigimikud on kokku kasvanud ning nendest moodustub kaksikmari. Õitsemise pikkus on 1–2 nädalat, kuid võib pikeneda kestva jaheda perioodi tõttu. Õied taluvad temperatuuri kuni –10 °C. Põhja-Ameerikas tehtud põllu-uuringud on näidanud, et kõige enam tolmeldavad seda kultuuri kimalased.
Paljundamine
Sinist kuslapuud paljundatakse seemnete või haljaspistikutega.
Kasvatamine
Kuigi kultuur on endiselt veel suhteliselt tundmatu, siis on Venemaa, Hiina ja Jaapani põliselanikud kasutanud looduslike liikide vilju pikka aega toiduks. Erinevalt Eestist on Siberis kasvavate sinise kuslapuu alamliikides populatsioone, millel puudub mõru maitse ning seetõttu on need olnud olulisteks metsamarjadeks. Nõukogude Liidus hakati marjakultuuri uurima 1950. aastatel. Sellest ajast saadik on muutunud sinine kuslapuu aiataimena ja Lääne-Siberi istandikes populaarseks. Jaapanis kasvatatakse sinist kuslapuud 195 ha suurusel maa-alal. Kanadas Saskatchewani provintsis on sinise kuslapuu viljade tootmine kõige kiiremini kasvav marjakultuuride tööstuse sektor.
Tähtsus
Sinine kuslapuu on eriline selle poolest, et ta on väga varajase fenoloogiaga. Võrreldes teiste marjakultuuridega valmib sinine kuslapuu kõige esimesena, 6–8 nädalat pärast õitsemist. Oluline väärtus on ka hea talvekindlus.
Sordiaretuse algus
1950. aastate alguses hakati endises Nõukogude Liidus aretama kasvatajatele sorte. Sel eesmärgil tegi Vavilovi Instituut maailma eri paigus mitmeid ekspeditsioone, et koguda paljundamiseks materjali. Taimmaterjal viidi erinevatesse Instituutidesse, kus hinnati alamliikide kohanemist ja selgitati välja nende sobivus sordiaretuseks. Hinnatuimad alamliigid on leitud Kaug-Idast: kamtchatica, edulis, boczkarnikovae ja turcmanizowii. Venemaal tegeletakse aretusega Pavlovskis, Moskvas, Tšeljabinskis, Nižni Novgorodis, Novosibirskis, Baktšarskis, Barnaulis, Vladivastokis ja mujal. Kuid seemikuid kasvatatakse ka koduaedades, et neist siis parimad paljundamiseks valida. Igal aastal registreeritakse uusi sorte. Viimastel aastatel on alustatud sinise kuslapuu sortide valikaretust Rumeenias, Tšehhis, Lätis, Rootsis ja Oregonis (USA).
Kanada sordiaretusprogrammis pööratakse suurt tähelepanu vilja massile, suhkrute ja hapete suhtarvule, suuremale antotsüaanide, flavonoidide ja fenoolide sisaldusele.
1970. aastate alustati selektiivset aretust Hokkaidōs Jaapanis. Selleks kasutati kohalikku alamliiki emphyllocalyx. Seal on välja kujunenud oma tööstusharu, kus pakutakse värskeid ja töödeldud tooteid. Hiina kirdeosas, kus on pikka aega sinise kuslapuu looduslikke taimi kasvatatud, on suurenenud huvi valimaks tootmise jaoks välja eliitvormid.
Sordiaretussuunad
Enamasti peetakse oluliseks suurt saagikust, suuri vilju, isefertiilsust, püstist kasvu, painduvaid oksi ja viljade üheaegset valmimist. Mehaanilise koristuse jaoks on vaja tugevaid vilju, mis ei variseks kergesti. Teiste tunnuste seas on veel hea maitse, suur toitainete, eriti C-vitamiini ja antioksüdantsete ainete sisaldus ning viljade varajane küpsemine.
Iluaianduses
Taime väärtus peitub ka põõsa pikaealisuses ja dekoratiivsuses, see on heaks pesitsuspaigaks lindudele, kuid linnud on samuti viljadest huvitatud.
Ravimtaimena
Siberis ja Kaug-Idas on kasutatud sinise kuslapuu marju seedehäirete-, mao-, neeru- ja maksahaiguste korral ning malaaria ja hüpertoonia raviks ja ka ergutina. Hiinas toodetud ekstrakti soovitatakse kasutada veresuhkru taseme alandamiseks ning vähi ennetamiseks. Uuringutest on selgunud, et sinise kuslapuu ekstrakt kaitseb närvirakke ja aitab maksal taastuda.
Viljade toiteväärtus ja biokeemiline koostis
Jaapani põliselanikud nimetanud sinist kuslapuud elu eliksiiriks. C-vitamiini sisaldus varieerub viljades 30,4–186,6 mg/100 g.  Viljades on suurem fenoolide sisaldus (100 g toorkaalu kohta 140,5–1142 mg GAE )      kui loodusliku vaarika, maasika, füüsali  ja mustika viljades. Samuti on viljades enam antotsüaane võrreldes vaarika, punase sõstra ja mustikaga. 100 g sinise kuslapuu viljades on 1777 µg kaaliumi, 266 µ kaltsiumi ja 689 µ vaske.
Uuendtoit
2018. aastal lisati sinise kuslapuu marjad uuendtoitude hulka.
Andrei Pedan
Aastatel 2010–2013 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Guelph Storm.
2011. aastal valis New York Islandersi ta NHL-i draft'is 63. valikuna. Hooaja 2012–13 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Islandersi noorteklubis Bridgeport Sound Tigers.
Aastatel 2018–2021 mängis ta KHL-is Kaasani Ak Barsi ridades. 2021. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Moskva Dinamoga.
2011. aastal võitis Pedan Venemaa kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Kirill Petrov
pisi|Kirill Petrov 2010. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Kirill Andrejevitš Petrov (vene keeles Кири́лл Андре́евич Петро́в; sündinud 13. aprillil 1990 Kaasanis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Kaasani AK Bars ääreründajana.
Petrov jätkas AK Barsis mängimist kuni hooaja 2014–15 lõpuni.
2015. aasta juulis sõlmis Petrov Islandersiga üheaastase lepingu. Ta asus mängima American Hockey League'is Islandersi noorteklubis Bridgeport Sound Tigers, kuid juba pärast 13 liigamängu naasis Petrov Venemaale, liitudes Moskva CSKA-ga.
Hooajal 2018–19 mängis Petrov Omski Avangardis. 2019. aasta mais naasis ta AK Barsi.
2007. aastal tuli Petrov Venemaa kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks. 2008. aasta kuni 18-aastaste maailmameistrivõistlustel võitis ta koondisega hõbemedali. Petrov lõi turniiril viis väravat ja andis kaks väravasöötu ning valiti turniiri parimaks ründajaks. 2009. aastal võitis ta Venemaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali. Venemaa jäähokikoondises osales Petrov 2013. aasta maailmameistrivõistlustel, kus ta lõi ühe värava ja andis neli väravasöötu.
Harkhännalised
Harkhännalised (Diplura) on selts lülijalgsete hõimkonnast.
Maailmas on harkhännalisi teada umbes 800 liiki 7 sugukonnas.
Eestis üks liik, tõenäoselt Campodea plusiochaeta.
Tokugawa Yoshinobu
pisi|Tokugawa Yoshinobu šogunina Tokugawa Yoshinobu (jaapani 徳川 慶喜; 28. oktoober 1837 Edo – 22. november 1913 Tokyo) oli 15. ning viimane Jaapani šogun (1866–1867).
Ernst-Karl Kõo
pisi|Ernst-Karl Kõo. 1961. Foto: Jakub Kõo erakogu. Ernst-Karl Kõo (6. detsember 1932 – 17. märts 2018) oli eesti arstiteadlane, kirurg.
Elulugu
Ernst-Karl Kõo sündis Kuigatsi vallas Valgamaal talupidajate Peeter Madissoni ja Elfriede Kõo pojana. 1941–1948 õppis Priipalu, Kuigatsi ja Arula algkoolides ning 1948–1952 Tartu 6. Keskkoolis.
Astus 1952. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas 1958 arstina (cum laude).
1958–1960 oli Ahtme haigla peaarst ja kirurg. 1960–1963 oli sihtaspirantuuris Nõukogude Liidu Meditsiiniakadeemia Kardiovaskulaarse Kirurgia Instituudis Moskvas. Pärast sihtaspirantuuri töötas Ernst-Karl Kõo Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, kus oli 1964–1980 assistent ja alates 1980. aastast dotsent. Stažeerinud 1970–1971 Viini Ülikooli südamekirurgia osakonnas. Tartu Ülikoolis õpetanud kardiokirurgiat, katastroofimeditsiini, välikirurgiat, hospitaalkirurgiat ja traumatoloogiat. Oli kardiokirurgia juurutajaid Tartus. On sooritanud Eesti esimese südame sondeerimise (1966). . Teinud Eestis esimese südamesisese kasvaja eemaldamise operatsiooni.
Teadustöö
Sihtaspirantuuris alustatud teadustöö alusel vormistas Ernst-Karl Kõo kandidaadiväitekirja (vt. jaotust „Publikatsioone“), mille eduka kaitsmisega NSVL Meditsiiniakadeemia kirurgianõukogus omistati talle 1964. aastal meditsiiniteaduste kandidaadi kraad. Uurinud südamekasvajate esinemissagedust ja kirurgilist ravi, südameklappide, südamepauna ja aordi kirurgilist patoloogiat ning naha termilisi kahjustusi. Avaldanud üle 70 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku
Tema vend on tehnikateadlane Jakub Kõo.
Communio
Communio (ladina keelest antiphona ad communionem 'antifon armulaua juurde') ehk armulaualaul on laul, mis missaliturgial kõlab armulauasakramendi jagamisel ning kuulub missa propriumi.
Alates 4. sajandist sai armulaualauluks eelistatult 33. (34.) psalm, just selle 9. versus "Gustate et videte quam suavis est Dominus" ('maitske ja vaadake, et Issand on hea') koos antifoniga. Nagu ofertooriumi puhul jäi rituaali lühendes aja jooksul kasutusele ainult antifon. Erandiks on leinamissa, kus antifoni "Lux aeterna" järel kõlab versus "Requiem aeternam" ja selle lõpus kordub antifoni lõpp alates sõnadest "Cum sanctis tuis".
Gregooriuse communio-meloodiad on võrdlemisi lihtsas neumalises stiilis (silbile vastab väike noodirühm, 1–4 nooti). Paljudes meloodiates esineb omapärane tonaalne ebapüsivus.
George ja draakon
"George ja draakon" (inglise "George and the Dragon") on 2004. aastal valminud ajalooline fantaasiafilm.
Film toodeti Sci-Fi Channeli jaoks.
Filmi tegevus toimub keskaegsel Inglismaal ning tugineb kaudselt legendile pühast Jürist ja lohest (vaata ka artiklit "Lohetapja").
Rabamänd
Rabamänd (Pinus sylvestris var. nana) on hariliku männi üks varieteete.
Rabamänd kasvab rabas. Rabamänd on enamasti madal ja selle okslik tüvi on osaliselt või kogu ulatuses mattunud turbasamblasse.
Rabamänd kasvab ka Eestis.
Saviaru oja
Oja pikkus on 550 m, langus 10,5 m ja lang 19 m/km. Oja saab alguse 95 m kõrguselt Ainja külas Ainja Sinejärvest ja suubub samas külas 84,5 m kõrgusel paremalt poolt Kõpu jõkke. Oja voolab ka läbi Äriküla.
Jõuluvalgus
"Jõuluvalgus" on Getter Jaani stuudioalbum, mille andis välja Moonwalk 2011. aastal.
Saviaru oja
Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Hiilgav Pippa
alt=Kollane ratsaponi Hiilgav Pippa|pisi|Kollane ratsaponi Hiilgav Pippa Hiilgav Pippa (sündinud 2016) on kollane eesti ratsaponi, kellega Joosep Tikk on käinud kagupiiril piirivalve patrullis.
Ta on osalenud pikkadel matkadel ning saanud kogemuse nii ratsakoolis, kolmevõistluses kui ka ratsaorienteerumises.
Hiilgav Pippa on teinud rolli Nedsaja küla bändi muusikavideos „Seda veel ei tea“.
Isiklikku
Hea tervisega Hiilgav Pippa on Soome juurtega. Elab Võrumaal. Üks järglane.
Nadežda Tihhanova
Nadežda Tihhanova (14. jaanuar 1907 Narva – 2. detsember 1978 Tallinn) oli Eesti NSV ühiskonnategelane ja kohtunik.
Uusaegne maksimum
thumb|right|300px|[[Päikeseplekkide arvu jälgimise ajalugu näitab Päikese aktiivsuse muutlikkust.]] Uusaegne maksimum on nüüdisaegne 1900. aasta paiku alanud kõrgenenud Päikese aktiivsuse periood.
Sel on olnud tipp 1950ndatel ja 1990ndatel.
Uusaegne maksimum on üks paljudest tuvastatud Päikese aktiivsuse kõikumistest. 2003. aastal avaldas Ilja Ussoskin (Oulu Ülikool) koos kaasautoritega uurimuse, milles näidati aastarõngaste põhjal, et arvatav päikeseplekkide sagedus on alates 1940. aastast suurem kui eelneva 1150 aasta jooksul.
Veebivärvid
pisi|Joonis näitab valge, musta ja kolme põhivärvi näitel, kuidas HEX-kood kirjeldab iga RGB-komponendi osakaalu vastavas värvis Veebivärvid on värvid, mida kasutatakse veebidisainis ja mis on nähtavad ainult ekraanikuval, samuti ingliskeelsed värvinimetused, mida kasutatakse nende määratlemisel. Kasutatakse arvutirakendustes HTML, CSS, SVG jm, kus on vaja esitada värve.
16 eeldefineeritud HTML värvi
HTML 3.2 standard defineerib 16 standardset värvinimetust. Need 16 värvust on mõeldud kasutamiseks VGA-16 riistvaraga ja need värvinimetused (legal color names) tunnevad ära kõik veebisirvijad. Kõik need ei ole veebikindlad värvid.
Programmeerijad kasutavad ingliskeelseid värvinimesid, eestikeelsed on lisatud selguse mõttes. Tegelikult pole otsest vajadust tõlkida veebivärvide märksõnu, mis väljaspool veebi kasutust ei leia, eesti või muusse keelde.
HTML värvide loetelu (X11 värvid, CSS värvid)
pisi|400px|SVG aktsepteeritavad värvinimed tähestikulises järjekorras 1980. aastatel loodi X Window Systemi graafiline kasutajaliides, mille värvid koos nimetustega loodi MIT-is 1984. aastal. See sisaldas algselt 69 värvi ja täienes aasta-aastalt. Et 1980. aastatel võisid värvid eri kuvaritel veel väga erineda, pandi neile meelega subjektiivsed nimed, mis muuhulgas ammutasid inspiratsiooni akrüülvärvide tootjalt Sinclair Paints ja Crayola kriitide karbist.
Allpool on toodud CSS3 spetsifikatsioonis X11 värvideks nimetatud X Windows Systemi juurutatud veebivärvide nimekiri. Kõrval SVG aktsepteeritavate veebivärvide nimistu koos HEX-koodide ja värvinäidistega. Kattuvusi on teatud nimetuste osas, näiteks HTML/CSS aqua on sama mis cyan sRGB-s, sRGB magenta on sama mis fuchsia HTML-s ja CSS-s, HTML/CSS gray sama mis grey.
Veebikindlad värvid
Varased monitorid olid võimelised kuvama vaid 256 värvi, ülejäänud asendati lähima vastega. Nii valiti 1987. aastal välja 216 värvi (Palett 216, web safe colors), mille hulgas olid iga komponendi kuus võrdse asetusega varjundit. Tänapäeval on veebikindlad värvid pigem ajalooline mõiste. Praegusel ajal on enamasti kasutusel värvikuvarid 16, 24 ja 32 bitise värvisügavusega (ent kasutatakse ka monokroomseid kuvareid 16 või 256 värvusega ning värvikuvareid 256 värvusega). 24- ja 32-bitiste värvikuvaritega probleeme ei ole, 16-bitine värvisügavus pole aga standardne ning veebigraafikas võib esineda väiksemaid moonutusi. Tõsine probleem on 256 värviga kuvaritega, sest web safe colors ja VGA 256 ei sobi omavahel. Ainult VGA 16 värvustega lahendatud veebileheküljed püsivad alati, kuvari värvisügavusest sõltumatult, ühesugustena.
Lend (Salzburg)
Lend on vald (Gemeinde) Austria Salzburgi liidumaa Zell am See ringkonnas (Pinzgau piirkonnas).
Van Zylsrus
Van Zylsrus on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis John Taolo Gaetsewe ringkonnas Joe Morolongi vallas.
2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Van Zylsrusi elanikest mustanahalisi aafriklasi 86,56%, värvilisi 9,20% ja valgeid 4,25%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 52,48% inimesi, afrikaani keelt 45,28%, sotho keelt 1,06% ja ndebele keelt 1,06%.
Artillerisystem 08
Artillerisystem 08 (projektinimega ARCHER) on BAE Systems Bofors AB poolt valmistatud Rootsi liikurhaubits.
Ševtšenko riiklik auhind
Ajalugu
1961. aasta mais austas Nõukogude Liit laialdaselt ukrainlase Kobzar Tarass Grõgorovõtš Ševtšenko mälestust. Sajand tema surmapäevast sai põhjuseks pidulike ürituste läbiviimiseks mitte ainult Ukrainas, vaid kogu Nõukogude Liidus.
Cristian Tello
Cristian Tello Herrera (sündinud 11. augustil 1991 Sabadellis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib ründajana või äärepoolkaitsjana Saudi Araabia kõrgliigaklubis Al Fateh.
2002. aastal liitus ta FC Barcelona noorteakadeemiaga. Hooajal 2009–10 debüteeris ta Hispaania tugevuselt kolmandas liigas RCD Espanyoli reservmeeskonnas. Seejärel naasis ta Barcelonasse, mängides esmalt Barcelona reservmeeskonnas Hispaania esiliigas. Barcelona põhimeeskonnas 2011. aasta novembris Hispaania karikamängus. Hispaania kõrgliigas tegi ta debüüdi 28. jaanuaril 2012 mängus Villarreali vastu. Esimese värava lõi ta Hispaania kõrgliigas 2012. aasta veebruaris mängus Real Sociedadi vastu. Hooajal 2012–13 tuli ta Barcelonaga Hispaania meistriks.
Ševtšenko riiklik auhind
Ajalugu
Alates 23. aprillist 1969 nimetati auhind ümber Ukraina NSV Ševtšenko riiklikuks preemiaks. Ukraina presidendi korraldusega #800/2000 22. juunil 2000 sai auhind tuntuks Ševtšenko riikliku preemiana.
Cristian Tello
Aastatel 2014–2016 mängis ta Barcelonast laenul Portugali kõrgliigaklubis FC Porto. 2016. aasta jaanuaris läks ta laenule Itaalia kõrgliigaklubisse ACF Fiorentina.
Ševtšenko riiklik auhind
Ajalugu
Aastatel 1962–2018 anti auhinda 648 inimesele ja kaheksale kollektiivile.
Cristian Tello
2017. aasta juunis sõlmis ta lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Real Betis. Seal mängis ta viis hooaega.
Ševtšenko riiklik auhind
Auhinna statuut
Riiklik auhind antakse välja igal aastal Ukraina presidendi korraldusel. Järgmistes nominatsioonides on kuni viis auhinda:
Cristian Tello
2022. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Major League Socceri klubiga Los Angeles FC. Vaid pool aastat hiljem siirdus ta Saudi Araabia kõrgliigaklubisse Al Fateh
Ševtšenko riiklik auhind
Auhinna statuut
Koosoleku korraldamiseks kolmes etapis valitakse erikomisjon. Kui kandidaatide nimed on otsustatud, edastatakse need riiklikule auhindade ja heraldikakomiteele, kes esitab need presidendile.
Cristian Tello
2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus Tello Hispaania olümpiameeskonda. 2013. aastal tuli ta Hispaania kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. Hispaania jalgpallikoondises debüteeris ta 14. augustil 2013 sõprusmängus Ecuadori vastu.
Ševtšenko riiklik auhind
Auhinna statuut
Preemiad maksab komisjon välja summa, mille suuruse määrab igal aastal president. 2009. aasta auhinna rahaline preemia oli 160 000 ₴ iga auhinna kohta. Võrdluseks, 2008. aastal oli auhinnaraha 130 000 ₴, mis oli võrdne $ 25 000+. Esimene auhind 1962. aastal anti välja koos 2500 rublaga. Auhinna rahaliseks preemiaks 2010. aastal kinnitati 130 000 ₴, mis on 40 000 võrra vähem kui eelmisel aastal (see tähendab, et oli 170 000 ₴). Regioonide Partei pressiesindaja Hanna Herman kommenteeris, et välja jagati vaid raha, mis oli juba Ševtšenko fondis. Ševtšenko elas tagasihoidlikult, elas hädas ja tema pärisorjusest väljaostmiseks kogus Vene intelligents 2500 rubla – lisas ta.
Eritingimused
Riiklikule preemiale pürgivaid töid esitlevad Ukraina Kultuuri- ja Turismiministeerium, Ukraina Riiklik Teaduste Akadeemia, Ukraina Kunstiakadeemia, Ukraina kunstiliidud ning Ukraina sõna- ja kunstikriitilised ühendused. Selle võib anda nii Ukraina kodanikele kui ka välismaalastele.
Kolmandasse etappi jõudnud kirjandus- ja kunstiteoseid saab kandideerida teist korda, kuid mitte rohkem kui kahel korral. Erikomisjon võtab kõik tööd riiklikule preemiale alates järgmisest aastast alates 1. augustist kuni 1. novembrini. Esitatava teose autorite kollektiiv ei tohi olla suurem kui kolm inimest, esitajate kollektiivi puhul mitte rohkem kui viis. Osalejaid, kes täitsid haldus-, korraldus- või nõustamisfunktsioone, ei saa laureaatide hulka arvata. Riiklik preemia antakse autorile või esitajale ainult üks kord elus.
Kinematograafia valdkond
Auhinda anti oma ajaloo jooksul lisaks välja ka mängufilmide eest (kuni [Dovženko riikliku auhind|Dovženko riikliku auhinna]] kehtestamiseni 1994. aastal).
Poliitika
1964. aastal anti see poliitilistel alustel NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimehele Nikita Hruštšovile.
Arhitektuur
Enne Ukraina riikliku arhitektuuriauhinna kehtestamist 1991. aastal anti Schevchenko riiklik auhind ka arhitektuuri eest:
Põhja-Aafrika rahvatantsud
pisi|Naised esitamas Marrakechi folgifestivalil guedrat Põhja-Aafrika rahvatantsud on Põhja-Aafrika riikides (Alžeeria, Egiptus, Liibüa, Lääne-Sahara, Maroko, Sudaan, Tuneesia) levinud rahvatantsud.
Šikhatt
Ka schikhatt, chikhate, chikhat jne). Marokost pärit erootilise sisuga tants, mida tantsitakse tavaliselt enne pulmi korraldatud pruudipidudel ning mida viib läbi laiade “ilmalike” teadmistega šikha koos naiskoosseisus ansambli ja tantsijatega. Šikha ülesandeks on õpetada pruudile, kuidas abieluvoodis liikuda. Linnanaised tantsivad seda tänapäeval ka lihtsalt meelelahutuseks.
Guedra
Ka gadra on Sahara kõrbe tuareegide (berberi rahvaste hulka kuuluv rändrahvas) rituaal, õnnistamaks kõiki rituaalil viibijaid ja mitteviibijaid positiivse energia, rahu ja armastusega. Terminil on mitu tähendust: kastrul, trumm, rituaali läbiviija ja rituaal ise.
Nailyat
Alžeeria Ouled Nail´i hõimu naiste tants. Hõimu naised tavatsesid karavanide ristumisteedel tantsijate ja kurtisaanidena töötades omale kaasavara teenida. Kui piisav hulk varandust teenitud, pöördusid nad koju tagasi, et abielluda. Eriti populaarsed olid tantsijad omal ajal prantsuse leegionäride seas. Tänaseks tundub tants aga tolmu alla mattunud olevat.
Tissinti kihlustants
Seda tõenäoliselt islamiusust vanemat tantsu tantsitakse Anti-Atlase mäestiku piirkonnas Lõuna-Marokos. Tants algab noorte meeste ja naiste ühise tantsuga, mida saadavad bendiri mängijad, plaksutajad ja lauljad. Ühel hetkel eraldub üks noor naine grupist, samal ajal hoiab üks noormees enda kohal hõbeda pistodaga vööd. Ta pakub noorele daamile oma kaitset. Tegemist on avaliku abieluettepanekuga, mis on tavaliselt juba varem kokku lepitud, aga tuleb ette ka üllatusi. Mees tantsib tükk aega ümber naise ja üritab vööd talle kaela panna, naine mängib aga raskesti kättesaadavat ja lipsab mehe eest ära. Kui mehel aga õnnestub lõpuks naisele vöö kaela panna, on naine ametlikult mehe kaitse all. Islamifundamentalistid on üritanud seda paganlikku traditsiooni keelata, kuid Tissinti rahvas on visa ning aeg-ajalt võib neid ikka Marrakechi folgifestivalil näha, sellal kui kultuuriministeerium tantsuvastaselt meelestatud eemal hoiab.
Imin Tanout'i Ahouache
Tantsuõhtu noortele vallalistele meestele ja naistele, milleks mehed panevad selga kõige peenemad riided ja kannavad vööl hõbepussi, tüdrukud on riietatud värviliselt ning kannavad vööl ja kaelas kõlisevaid keesid. Tantsuõhtut juhib rais, kes ühtlasi ka kontrollib, et mehed ja naised üksteisele siivutult lähedale ei läheks. Õhtu algab meeste õlg õla kõrval esitatud lauluga tüdrukute ilule. Tüdrukud vastavad sellele samuti reas seistes üles-alla kükitades, nii et nende kaelakeed tugevalt kõlisevad. Tantsuõhtu on selleks, et vallalised poisid ja tüdrukud saaksid kohtuda ning üksteist pilguga üle mõõta. Raisi juhtimisel vahetuvad poiste ja tüdrukute tantsud umbes iga viieteist minuti tagant ning õhtu kestab koidikuni.
Tunesia
Tantsule on iseloomulikud suured puusa-ja keskkoha pöörded ja löögid, mis vajavad tugevat füüsilist vastupidavust. Puusa ümber on seotud suur lõngadest vöö puusaliikumiste rõhutamiseks. Tihti kasutatakse tantsus veenõusid, muusika on kiirerütmiline. Kostüüm koosneb Põhja-Aafrika maadele iseloomulikult keha ümber seotud suurest kangajupist, mis on klambritega rinnale kinnitatud, klambrid on kaunistatud ja nende küljest ripub rüü paigalhoidmiseks raske kett.
Kaupo Kalda
Kaupo Kalda (sündinud 20. novembril 1973 Tallinnas) on droonifotograaf ja ettevõtja.
Elulugu
Ta on õppinud Tallinna 37. Keskkoolis ja seejärel Tallinna Tehnikaülikoolis (lõpetamata).
1996. aastal asutas portaali OK.EE ja veidi hiljem oma esimese ettevõtte. Ta on üks 2011. aastal asutatud heategevusportaali Help.ee loojaid.
Fotograafia
Fotograafiaga puutus kokku juba lapsepõlves, kui oli n-ö klassi fotograaf. Aktiivsemalt hakkas fotograafiaga tegelema digikaamerate tulles 2005. aastal, peamiselt loodusfotoga. Lemmikteemadeks maastikud, eriti meremaastikud ning ka makrofoto. 2014. aastast hakkas pildistama drooniga, algul hobi korras, aasta hiljem juba elukutselisena, pakkudes aerofotode teenust. Pildistab hobi korras maastikke, tööna peamiselt kinnisvara.
Ta on oma valdkonna fanaatikuid koondava Drooniklubi asutaja, kirjutab droonialaseid artikleid ning on teinud Lennuametiga koostööd ajurünnakus, kuidas droonielu Eestis turvalisemalt korraldada.
Disainialane tegevus
Ta oli 2000. aastal asutatud digiagentuuri OKIA üks asutajaid. Kalda töötas seal strateegi ja kasutuskogemuse analüütikuna.
2018. aastal asutas ta disainistuudio Reactive, mis tegeleb digitaalsete toodete kasutuskogemuse ja disainiga.
On oma valdkonna huvilisi koondava Veebiklubi asutaja ning kuulub ühingusse Art Directors Club of Estonia. On kuulunud paljude erialakonkursside žüriidesse, ka rahvusvaheliselt.
Isiklikku
Elab Tallinnas, tal on elukaaslane ja üks poeg. Armastab reisimist, teatrit ja head muusikat.
Eesti vaimse kultuuripärandi nimistu
Eesti vaimse kultuuripärandi nimistu on 2010. aastal avatud veebipõhine andmebaas, kus Eesti kogukonnad saavad tutvustada oma vaimset kultuuripärandit. Nimistut haldab Eesti Rahvakultuuri Keskus.
Nimistu koostamist ajendas Eesti liitumine UNESCO vaimse kultuuripärandi kaitse konventsiooniga, kus nimistut peetakse üheks vaimse pärandi hoidmise ja kaitsmise vahendiks.
Vaimse kultuuripärandi nimistu vahendusel saab tutvuda põlvest põlve edasiantud teadmiste, oskuste, kommete ja tavadega, mis on olulised meile ja meie kaasaegsetele.
John Minor Wisdom
Tollal hõlmas viies kohturingkond mitte üksnes Louisiana, Mississippi ja Texase osariiki (nagu alates 1. oktoobrist 1981), vaid ka Alabama, Georgia ja Florida osariiki ning Panama kanali tsooni.
Eesti vaimse kultuuripärandi nimistu
Nimistu sissekanded
Nimistu sissekanded seisuga august 2020:
Kaupo Kalda
Isiklikku
Isa Uku, ema Helle ja illustraatorist õde Elo Annion.
Karl Toming
Karl Toming (10. jaanuar 1903 Tartu – 24.detsember 1941 Saaremaa ,Soodevahe) oli Eesti NSV parteitöötaja. Oli seotud 1941 hävituspataljonide tegevusega.
Teravili
pisi|Mais pisi|Nisu pisi|Oder pisi|Kaer pisi|Rukis pisi|Riis pisi|Hirss pisi|Tatar pisi|Sorgo Teravili on rühm peamiselt kõrreliste sugukonda kuuluvaid kultuurtaimi, mida kasvatatakse tärklise- ja valgurikaste viljade – teriste ehk terises olevate terade – saamiseks.
Teraviljade liigid
Teraviljade hulka kuuluvad kõrrelised, sealhulgas rukis, nisu, oder, kaer, mais, riis, hirss, sorgo, tritikale (nisu ja rukki hübriid) ja metsik riis ehk tuskaroora vesiriis.
Teraviljade hulka kuulub ka mittekõrrelisi, näiteks tatar (sugukonnast tatralised), rebashein (sugukonnast rebasheinalised) ja kinoa ehk tšiili hanemalts (sugukonnast hanemaltsalised).
Kirjeldus
Valdava osa kõrreliste teraviljade juurestikust moodustavad lisajuured, mis omakorda moodustavad narmasjuurestiku. Juurte põhimass paikneb huumushorisondis. Teraviljade hulgas on tugevama juurestikuga mais, rukis ja talinisu.
Vars koosneb lühikestest jäikadest paksenenud kõrresõlmedest ja 5–7 pikast õõnsast torujast sõlmevahest. Maisil ja sorgol võib sõlmevahesid olla rohkem ja need on täidetud säsiga. Kõrred kasvavad nii tipust kui sõlmede pealt. Iga sõlmevahe on pikem temast allpool olevast. Kõrre pikkus sõltub sordist ja kasvutingimustest.
Õied on kõrrelistel teraviljadel koondunud väheõielisteks pähikuteks ehk osaõisikuteks. Need moodustavad liitõisikud – liittäha (liitpea), pöörise või tõlviku. Teraviljadel on enamasti varretipmine õisik. Maisi emasõitega tõlvik asetseb lehekaenaldes.
Teravilja pähiku alusel on kaks liblet (hirsil kolm). Iga õie ümber on välis- ja sisesõkal. Riisil ja enamikul odrasortidel kasvavad õiesõklad teraga kokku ja moodustavad nn sõkaltera. Rukki, nisu ja mõningate odrasortide terad on sõkalde vahel vabalt (paljastera).
Teraviljade vili on üheseemneline mitteavanev teris ehk iva, põllumajanduslikuks keelepruugis tera.
Toitainete sisaldus
Teraviljades leidub palju vitamiine, mineraalaineid, süsivesikuid, rasvu ja valke. Teravilja teeb toiduna väärtuslikuks soodne valgu ja tärklise suhe, mis on lähedane 1:7. See teeb teravilja inimorganismile vastuvõetavaks.
Kasutamine
Teraviljast valmistatakse jahu, tangu, helbeid jm. Tähtsaim toit, mida jahust tehakse, on leib. Esialgu õppis inimene valmistama teraviljast putru. Hiljem õpiti seda kuumadel kividel küpsetama. Toiduks kasutavad inimesed kõiki teraviljaliike, rohkem siiski nisu ja riisi. Aafrikas ja Lõuna-Ameerikas on peamisteks toiduteraviljadeks mais ja sorgo.
Arengumaades moodustavad teraviljad, tavaliselt riisi, nisu, hirsi või maisina, enamuse paljude inimeste igapäevasest toidust. Arenenud maades on teraviljade tarbimine mõõdukas ja muutlik, aga ikkagi oluline.
Loomasöödana on kasutatav kogu teraviljataime mullapeale osa. Põhk ja aganad on vajalik koresööt mäletsejatele. Teravilja põhk on kasutusel ka allapanuna.
Kasvatamine
Järjepideva kunstliku valiku tulemusena on teraviljad juba tuhandete aastate eest kodustatud ehk kaotanud isepaljunemise võime: nad suudavad paljuneda üksnes inimese abiga. Metsiku teravilja seemned pudenevad valmides viljapeast välja, aga kodustatud teraviljade seemned seda ei tee, et vilja koristamisel oleksid kaod väiksemad. Viljaterad saavad viljapeast välja tulla üksnes inimese abil. Samas on kunstliku valiku tulemusel teraviljade saagikus eriti viimastel aastakümnetel oluliselt suurenenud, mis võimaldab nende külvipinda suurendamata saada järjest suuremaid saake.
Ajalugu
Esimesed teraviljad, mis kodustati, olid nisu ja oder. See juhtus umbes 12 tuhat aastat tagasi Edela-Aasias viljaka poolkuu alal.
Antiikaja põllumajanduses ja kaubanduses oli teravili väga tähtis. Teraviljakasvatus näitas majanduse arengutaset.
Antiikaja tähtsaim leivavili oli nisu, paremuselt teiseks peeti otra ja kolmandaks kõige vastupidavamat teravilja rukist. Euroopast pärinevat kaera hakati kultuurtaimena kasvatama hiljem, antiikajal viljeldi seda ainult mägedes ja söödi peamiselt näljaajal. Kõige lihtsam teraviljaliik on speltanisu, mis on pärit Pärsiast või Egiptusest. Juba Trooja väljakaevamistel leiti üheteranisu.
Teraviljal oli kultustes tähtis koht. Vanakreeka mütoloogias austati viljakusjumalannat Demeteri (vanarooma mütoloogias Ceres), kes vastutas ka taimekasvatuse eest. Müüdi järgi laskis Demeter tänuks talle osutatud külalislahkuse eest Triptolemosel inimestele põlluharimist õpetada. Külvi ja lõikusega seostus kultuslikke pidukombeid.
Külvatav teraviljaseeme valiti hoolikalt, leotati ning muudeti ussidele ja lindudele söödamatuteks. Külvamisel kasutati seemne mulda viimiseks äket või kõrvade ehk silumislaudadega atra. Pärast külvamist kitkuti kahel korral umbrohtu. Küpset vilja ei lõigatud vikatiga, vaid sirbiga. Sirp võis olla hambuline. Roomlased leiutasid koguni niidumasina. Koristatud viljal lasti päikese ja vihma eest kaitstud varjualustes savipõrandal lõplikult kuivada. Hiljem hoiti teri aukudes või aitades.
Caesar nimetas teraviljaks (ladina keeles frumentum) igasugust sõjaväemoona.
Teraviljad taimetoitluses
Paljudes teraviljades puudub asendamatu aminohape lüsiin. Sellepärast ei ole üksnes teraviljadest toitumine tervislik. Taimetoitluses soovitatakse süüa lisaks teraviljadele ka kaunvilju. Kuid ainult kaunvilju ka süüa ei tohi, sest paljudes neist puudub asendamatu aminohape metioniin, mida jälle teraviljad sisaldavad. Sellepärast ongi tasakaalustatud taimetoitluses vaja süüa mõlemat.
Takistustraat
Takistustraat on traat, mis on mõeldud takistite tegemiseks. Takistustraadi valmistamiseks kasutatakse erinevaid sulameid, mis toimivad kütteelemendina, et reguleerida elektrivoolu. Efektiivsem on kasutada sulamit, millel on kõrge temperatuuritegur ja korrosioonikindlus, mis võimaldab kasutada lühemaid traate. Vajadusel on takistustraat isoleeritud keraamilise pulbriga ja kaetud mõne teise sulamiga.
Leili Bluumer
Leili Bluumer (17. aprill 1928 Tallinn – 24. jaanuar 2004) oli eesti näitleja ja teatripedagoog.
Ta lõpetas aastal 1948 Tallinna 3. Keskkooli ja aastal 1953 GITIS-e eesti stuudio.
Ta töötas aastatel 1953–1961 näitlejana Eesti Draamateatris, aastatel 1961–1981 oli ta ETV-s režissöör. Aastast 1981 tegutses ta Tallinna 13. Keskkoolis näitekunstiõpetajana ja oli ühtlasi samas Laste Rahvateatri kunstiliseks juhiks.
Isiklikku
Ta oli aastast 1957 abielus näitleja Johannes Rebasega.
Takistustraat
Kasutus
Takistustraate kasutatakse elektritakistites elektriahela juhtimiseks ja kontrollimiseks.
Levinud kasutused on temperatuuri reguleerimine, elektrivoolu juhtimine ja reguleerimine ning vooluahelas lühiste ennetamine.
Takistust mõjutavad tegurid
Takistust mõjutavad kõige rohkem neli erinevat tegurit, millele peab mõtlema, arvutades traadi takistust.
Teravili
Viljatera ehitus
Tera ehk teris koosneb:
Idu
Teraviljade viljakest suudab säilitada aktiivseid valke ja muid aineid idanevate seemnete ellujäämise suurendamiseks.
Eedo Kalle
Haridus
Lõpetas Tallinna I Keskkooli 1967; Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna masinaehituse ökonoomika ja organiseerimise eriala 1972 ; TPI mittestatsionaarne aspirant 1975–1978. Majandusteaduste kandidaat 1979; dotsent 1985; professor 1997.
Töökäik
TTÜs 1973–...: tootmise ökonoomika ja organiseerimise kateedri assistent 1973–1974; töö ja juhtimise teadusliku organiseerimise/töökorralduse labori vaneminsener 1975–1978; tootmise ökonoomika ja organiseerimise kateedri vanemõpetaja 1979–1982; dotsent 1983–1984; tööstusökonoomika kateedri dotsent 1985–1992;  käitismajanduse/ärikorralduse instituudi tööteaduse aseprofessor 1992–1997, professor 1997–2002;  tööteaduse õppetooli juhataja1992–2000; töökeskkonna ja -ohutuse õppetooli dotsent 2002–2005; tootmis- ja teeninduskorralduse õppetooli dotsent 2005– 2013; emeriitdotsent alates 2013.
Teadustöö põhisuunad
Tootlikkuse kasvu juhtimine (analüüs, prognoosimine, plaanimine) makro- ja mikrotasandil, töö(jõu)turu probleemid. Avaldanud ligi 170 teaduspublikatsiooni, sh 6 monograafiat; juhendanud ligi 200 lõputööd (sh 33 magistritööd).
Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
Euroopa Töö-ökonomistide Assotsiatsiooni (EALE) liige 1991. aastast; Eesti Kvaliteediühingu liige; Statistikaameti ekspert; TTÜ töökorralduse labori teaduslik juhendaja 1988-1992; toimetanud kogumikke Äritegevuse innovaatika ja Tööteadusalased uurimused.
Publikatsioonid
Eedo Kalle publikatsioonide link: https://ws.lib.ttu.ee/digibase/Publ/Register/Item/95?page=0
Harrastused
Maakaartide, linnaplaanide kogumine.
Lükati rahn
pisi|Lükati rahn Lükati rahn on rändrahn Tallinnas, Pirita linnaosas, Pirita jõe paremkaldal.
Rahnu mõõdud on 7,1x4,7x2,7 meetrit, ümbermõõt 18,1 meetrit.
Egert Belitšev
alt=Pildil on Egert Belitšev, kes on Eesti piirivalve ja migratsioonivaldkonna kõrge politseiametnik|pisi|Egert Belitšev Egert Belitšev (sündinud 6. detsembril 1984) on Eesti piirivalve ja migratsioonivaldkonna kõrge politseiametnik, aastast 2023 Politsei- ja Piirivalveameti (PPA) peadirektor.
Egert Belitšev alustas avalikku teenistust Kodakondsus- ja Migratsiooniametis migratsioonijärelevalve valdkonnas. Pärast PPA loomist jätkas ta Eesti migratsioonivaldkonna arendamist ja õigusloomes osalemist ning esindas Eestit Euroopa Liidu Nõukogu rände töögruppides. 2016. aastal sai temast justiits- ja siseasjade nõunik Eesti alalises esinduses Euroopa Liidu juures, Brüsselis. Belitšev vastutas piirivalve, tagasisaatmise ja politseikoostöö teemade eest, sh juhtrollis Eesti Euroopa Liidu eesistumise perioodil 2017. aasta teisel poolel.
2020. aasta 8. mail allkirjastas Jüri Ratase teise valitsuse siseminister Mart Helme PPA põhimääruse muudatuse, millega loodi ameti sees piirivalveosakond ning Egert Belitšev asus PPA peadirektori asetäitja ametikohale piirivalve alal.
Egert Belitšev on viimastel aastatel juhtinud mitmete kriiside lahendamist. Ta vastutas COVID-19 leviku tõkestamiseks kehtestatud piirikontrolli taastamise eest ja juhtis põgenikega seotud hädaolukorra lahendamist Vene Föderatsiooni Ukraina-vastase sõjalise agressiooni algusperioodil. Ta on olnud üks Eesti idapiiri väljaehitamise eestvedajaid.
Alates 24. märtsist 2023 täitis ta pärast Elmar Vaheri ametist kõrvaldamist Politsei- ja Piirivalveameti peadirektori ülesandeid. Kaja Kallase teine valitsus nimetas Egert Belitševi PPA peadirektori ametikohale alates 3. maist 2023.
Isiklikku
Egert Belitšev on pärit Kuressaarest.
Ta on abielus ja tal on kaks last.
Hall pähklipuu
Hall pähklipuu (Juglans cinerea) on taimeliik pähklipuuliste sugukonnast pähklipuu  perekonnast.
Taim kasvab Eestis ilupuuna. Taime leidub Eestis hajusalt.
Petit Papa Noël
Eesti artistidest on laulu plaadistanud Getter Jaani. See avaldati tema 2011. aasta jõululaulude plaadil "Jõuluvalgus".
Membranoosse kofaktori proteiin
pisi|180px|CD46 Membranoosse kofaktori proteiin  ehk MCP ehk CD46 on looduslikult tuumaga rakkude ekspresseeritav valk, mis toimib retseptorina.
Selle molekuli täpsed funktsioonid pole selged.
Seda ekspresseeritakse lootepõiekese vastavates rakkudes, spermatosoidides, mitut tüüpi vähirakkudes ja T-rakkudes.
Kesknärvisüsteemis ekspresseerivad CD46 soonpõimiku epiteelirakud, cerebral endothelium, ependüümirakud jmt.
Arvatakse, et sarnaselt CD150ga, mis seondub loodusliku leetriviiruse valkudega, seondub see retseptor Edmonstoni viirustüve vaktsiini valkudega (nakatunud CD46+ rakud toodavad viiruseosakesi) CD46 on retseptoriks bakteriliigile Streptococcus pyogenes ja patogeensetele Neisseria bakteritele.
Salm (riik)
Salm on mitme ajaloolise krahvkonna ja vürstkonna nimi tänapäeva Saksamaal, Belgias, Luksemburgis ja Prantsusmaal.
Juured
Salmi krahvkond tekkis 10. sajandil Vielsalmis, tänapäeva Belgia Ardennide piirkonnas. Seda valitses Luxemburgide noorem haru, mida kutsuti Salmiks.
Alam-Salm
Aastal 1639 jaotati altkrahvkond Salm-Reifferscheid-Bedburgi altkrahvkonnaks Kölnist loodes ja Salm-Reifferscheid-Dycki altkrahvkonnaks Neussis.
Salm-Reifferscheid-Bedburg
Aastal 1734 jaotati Salm-Reifferscheid-Bedburgi altkrahvkond kolmeks, eraldades Salm-Reifferscheid-Raitzi altkrahvkonna (Böömimaa pärandiosa) ja Salm-Reifferscheid-Hainsbach altkrahvkonna (esialgne altkrahvkond).
Aastal 1803 nimetati väiksem Salm-Reifferscheid-Bedburgi altkrahvkond Salm-Reifferscheid-Krautheimi altkrahvkonnaks. Aastal 1804 ülendati see vürstkonnaks ja aastal 1806 see mediatiseeriti.
Salm-Reifferscheid-Dyck
Krahvkond mediatiseeriti ja suguvõsa haru hääbus aastal 1888.
Ülem-Salm
Aastal 1246 eraldus Ülem-Salmi krahvkonnast Salm-Blankenburgi krahvkond.
Aastal 1431 eraldus Ülem-Salmi krahvkonnast Salm-Badenweileri krahvkond.
Aastal 1499 jaotati Salmi metsa- ja reinkrahvkond kaheks üksuseks, Salm-Kyrburgi metsa- ja reinkrahvkond ning Salm-Dhauni metsa- ja reinkrahvkond.
Salm-Blankenburg
Krahvkond hääbus aastal 1506 ja selle pärisid Lotringid.
Salm-Badenweiler
Aastal 1520 eraldus Salm-Badenweileri krahvkonnast Salm-Neuburgi krahvkond. Aastal 1653 pärisid lääni Austria Sinzendorfid, kuid Salmid kandsid tiitlit aastani 1784, kui viimane isand suri.
Lotringid annekteerisid krahvkonda aastatel 1600 kuni 1608, siis läks see perekonnale tagasi. Aastal 1670 annekteeriti territoorium lõplikult Prantsusmaa poolt.
Salm-Kyrburg
Aastal 1607 jaotati Salm-Kyrburgi metsa- ja reinkrahvkond kolmeks, eraldades algsest metsa- ja reinkrahvkonnast Salm-Mörchingeni metsa- ja reinkrahvkonna ning Salm-Troneckeni metsa- ja reinkrahvkonna. Aastal 1637 Salm-Troneckeni isand suri ja tema territoorium ühendati ... . Aastal 1681 suri Salm-Kyrburgi viimane isand ja tema territoorium ühendati Salm-Mörchingeniga.
Aastal 1688 suri Salm-Mörchingeni viimane isand. Tema territoorium ühendati ... .
Aastal 1743 loodi täiesti uus Salm-Kyrburgi territoorium, seekord Salm-Kyrburgi vürstkond. Prantsusmaa annekteeris selle aastal 1811 lühikeseks ajaks ja aastal 1813 see mediatiseeriti. Kuid perekond kandis tiitlit edasi.
Salm-Dhaun
Aastal 1561 eraldusid Salm-Dhaunist Salm-Neuweileri metsa-ja reinkrahvkond ning Salm-Grumbachi metsa- ja reinkrahvkond.
Aastal 1697 eraldus Salm-Dhaunist Salm-Püttlingeni metsa- ja reinkrahvkond.
Aastal 1748 suguvõsa Salm-Dhauni haru hääbus, selle territoorium läks Salm-Püttlingeni harule.
Salm-Püttlingen
Salm-Püttlingen hääbus aastal 1750. Selle territoorium läks ... .
Salm-Neuweiler
Aastal 1610 eraldati Salm-Neuweilerist Salmi metsa- ja reinkrahvkond. Aastal 1623 ülendati see Salmi vürstkonnaks.