cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eestimaa kubermang ja Venemaa Keisririigi sõjavägi
Venemaa Keisririigi sõjavägi Eestimaal
1914. aastal paiknesid Eestis järgmised, ratsaväekindral Nikolai von Krusenstierni (1854–1940) juhtimise all olnud 18. armeekorpusse (18-й армейский корпус) kuulunud sõjaväeosad:
Kiirmaleturniir "Meenutades Paul Kerest"
Aastatel 1999–2009 korraldati naistele eraldi turniiri. Lisaks põhiturniirile toimuvad veel välkturniir ja kõrvalturniir kiirmales.
! Nr !! Aasta !! Võitja !! Naiste turniiri võitja
Eestimaa kubermang ja Venemaa Keisririigi sõjavägi
Venemaa Keisririigi sõjavägi Eestimaal
23. jalaväediviisi jalaväepolgud suunati Eestist Esimene maailmasõja alguses Läänerindele 1914–1915 Poolas.
Eestiga seotud sõjaväeosad
Eestiga seotud sõjaväeosad teistes keisririigi osades 1914. aastal:
Pildid
Friedrich Theodor Schuberti Eestimaa kubermangu topograafiline sõjaline kaart, mõõkavas 3 versta – 1 toll (1 сm – 1260 m)
11. jaanuar
11. jaanuar on Gregoriuse kalendri 11. päev. Juliuse kalendri järgi 29. detsember (1901–2099).
Bengaluru
Bangalore (inglise keeles ametlikult Bengaluru) on linn Indias, Karnataka osariigi pealinn.
Carl Woese
pisi|Carl Woese 2004. aastal pisi|16S rRNA struktuuri erinevuste alusel kirjeldatud "[[elu puu"]] Carl Richard Woese (15. juuli 1928 New York – 30. detsember 2012) oli USA mikrobioloog, mikrobioloogia professor Illinoisi ülikoolis.
Bengaluru
Bangalore on India lennundus- ja kosmosetööstuse keskus ning üks tähtsamaid infotehnoloogiakeskusi.
Carl Woese
Ta on tuntud eelkõige arhede kui uue domeeni kirjeldajana 1977. aastal. Arhede domeeni eristamisele ajendas teda metanogeensete bakterite 16S rRNA nukleotiidide järjestuste analüüs, mis näitas, et metanogeensed bakterid on fülogeneetiliselt sama lähedased nii bakteritele kui eukarüootidele (varem käsitleti elusloodust üksnes kahe suurrühma – eukarüootide ja prokarüootidena, Woese eristas kolmanda, prokarüoodid kaheks jaotades).
Bengaluru
Bangalore'i linnastus elas 2011. aasta seisuga umbes 8,7 miljonit inimest.
Carl Woese
Tema kasutatud uusi molekulaarseid uurimisvõtteid kasutatakse tänapäeval laialdaselt organismide klassifitseerimisel.
Bengaluru
2006. aastal muudeti linna ingliskeelne nimi Bengaluruks.
Carl Woese
Woeselt pärineb ka 1967. aastal välja pakutud RNA maailma hüpotees.
Gérard Latortue
Gérard Latortue [žer'aar latort'üü] (sündinud 19. juunil 1934, Gonaïves – 27. veebruar 2023) oli Haiti poliitik, kes oli 12. märtsist 2004 kuni 17. maini 2006 riigi peaminister.
Latortue õppis Haitil ja Prantsusmaal õigusteadust ja majandust.
François Duvalier' diktatuuri ajal läks ta 1963 eksiili.
1986 naasis ta lühikeseks ajaks Haitile. 1988. aastal oli ta Leslie Manigat' presidentuuri ajal mõned kuud Haiti välisminister, kuid valitsus kukutati sõjaväelise riigipöördega.
Ta töötas 1972–1994 ÜRO Tööstusarenguorganisatsiooni (ONUDI) ametnikuna. ÜRO Arenguprogrammi raames on ta töötanud Togos ja Elevandiluurannikul.
Märtsis 2003 kirjutas Latortue: "Meie maa on pankrotis. Meie rahva krooniline viletsus ei ole kunagi olnud suurem." Ta pidas nii ühiskonda kui ka keskkonda nii suures ohus olevaks, et kaalul on rahva edasine eksistents. Ta pidas relvastatud rühmituste desarmeerimist hädavajalikuks. "Kogu rahvas võtab avasüli vastu need, kes saavad ja tahavad meil aidata korraldada vabad ja õiglased valimised, kehtestada õigusriik ja jõugud desarmeerida."
Ta kutsus 2003. aastal USA presidenti George W. Bushi üles aitama president Jean-Bertrand Aristide'ist lahti saada.
Ökoloogia
Ökoloogia (kreeka sõnast oikos 'maja, kodu' + logos "õpetus" või "sõna") on teadus organismide ja keskkonna (sh nii elus- kui eluta looduse) vahelistest suhetest. Ökoloogiat on defineeritud ka kui õpetust interaktsioonidest, mis määravad ära organismide leviku ja arvukuse. Interaktsioonid võivad olla isendite vahelised asurkondade sees ja eri asurkondade vahel. Isendite, asurkondade ja keskkonna vastastikmõjud moodustavad ökosüsteeme.
Ökoloogia mõiste võttis 1866. aastal kasutusele saksa bioloog, loodusteadlane ja filosoof Ernst Haeckel (1834–1919), kes kasutas sõna oekologie ja defineeris seda kui looma suhet tema orgaanilise ja anorgaanilise keskkonnaga.
Gérard Latortue
Peaministriks nimetamise ajal elas Latortue Floridas Miamis (Boca Ratonis). Ta töötas rahvusvahelise ärikonsultandina. Viimati oli ta Haiti kreooli keeles edastatavate telesaadete moderaator.
Ökoloogia
Seos teiste valdkondadega
Ökoloogia on tihedalt seotud paljude teiste uurimisvaldkondadega. Ökoloogia on nii bio- kui keskkonnateadus ning on seotud tänapäeval nii matemaatika, molekulaarbioloogia kui ka sotsiaalteadustega. Ökoloogia on ka lähedalt seotud selliste uurimisvaldkondadega nagu etoloogia ja käitumisökoloogia, looduskaitsebioloogia ja biogeograafia.
Gérard Latortue
Latortue valiti nelja kandidaadi seast. Eesmärgiks oli leida sõltumatu ja kompetentne peaminister. Endise valitsuse minister Leslie Voltaire nimetas teda patsifistiks ja kompromisside meheks.
Ökoloogia
Seos teiste valdkondadega
Ökoloogial on mitmeid alakategooriaid. Taimeökoloogia keskendub taimedele ja taimekooslustele ning uurib taimede seoseid teiste organismide ja elutu keskkonnaga. Loomaökoloogia ehk zooökoloogia on teadus, mis uurib loomade isendite ja populatsioonidega kujunenud vastastikuseid suhteid ja keskkonnaseoseid.
Gérard Latortue
Endise presidendi Jean-Bertrand Aristide'i pooldajad teatasid, et ei tunnusta Latortue'd. Ka mässulised, kes kutsusid esile Aristide'i lahkumise, olid valikus pettunud. Nad oleksid eelistanud kindral Hérard Abrahami, sest korra jaluleseadmiseks on tarvis tugevat isiksust. Nüüd olevat tarvis leida tugev siseminister.
Latortue ülesandeks oli moodustada valitsus ning korraldada koos ajutise presidendi Boniface Alexandre'iga vabad valimised. Peale selle peab ta püüdma tagada riigis turvalisuse, saavutada rahvusliku leppimise lõpule viima rahuliku väljumise Haitit taganud kaosest.
Ökoloogia
Alates 20. sajandi algusest
20. sajandi alguses arenes ökoloogia kirjeldavast loodusteadusest rohkem analüütiliseks. 1905. aastal avaldas Frederic Clements esimese ökoloogiaraamatu Ameerika Ühendriikides, tutvustades ideed taimekooslustest kui superorganismidest. See publikatsioon vallandas arutelu ökoloogilise holismi ja individualismi vahel, mis kestis kuni 1970. aastateni. Klementi superorganismi paradigma vaidlustas Henry Gleason, väites, et ökoloogilised kooslused arenevad unikaalsetest ja juhuslikest assotsiatsioonidest. See tajuline nihe asetas tähelepanu tagasi individuaalsete organismide elukäikudele ja sellele, kuidas need on kooslusega seotud. Raymond Lindeman kirjutas 1942. aastal uurimuse troofilisest dünaamikast ökoloogias, sellest sai alus suurele osale tulevastele uurimistöödele ökosüsteemide energia ja ainevoo teemadel. Robert E. MacArthur edendas matemaatilist teooriat, ennustusi ja teste ökoloogiavallas 1950. aastatel. Ökoloogia arengus on kaasa aidanud ka vene mineraloog ja geokeemik Vladimir Vernadski 1920. aastatel biosfääri kontseptsiooniga.
Ökoloogia populaarsus tõusis järsult 1960. ja 1970. aastatel seoses roheliste liikumistega, ökoloogial on tugevad ajaloolised ja teaduslikud seosed keskkonnajuhtimise ja keskkonnakaitsega.
Gérard Latortue
10. märtsil 2004 jõudis ta Haitile. Tema sõnul peavad võõrväed jääma Haitile nii lühikeseks ajaks kui võimalik, kuid esialgu on nende kohalolek vähese turvalisuse ja politsei nõrkuse tõttu hädavajalik. Ta kutsus üles kõiki haitilasi, hoolimata sotsiaalsest päritolust ja poliitilisest mõtteviisist, uue Haiti rajamisele kaasa aitama. Latortue rõhutas, et ta tahab läbi rääkida kõigi rühmitustega. Oma esimeseks ülesandeks nimetas ta endise presidendi Jean-Bertrand Aristide'i vastaste ja pooldajate lepitamist.
Ökoloogia
Meetodid
Kuna ökoloogid tegelevad elussüsteemidega, mil on palju muutujaid, siis ei saa kasutada samu teaduslikke meetodeid mida kasutavad füüsikud ja keemikud. Tehnikaid ei ole kerge üle kanda ökoloogiasse ja tulemused ei saa olla kunagi sama täpsed kui füüsikas, keemias või mõnes paremini mõõdetavamas bioloogia valdkonnas. Hoolimata nendest probleemidest, saab paljut ka mõõta keemiliselt ja füüsikaliselt. Biostatistika areng, paremad proovivõtumeetodid ja eksperimentide keerukamaks muutumine võimaldavad ökoloogiale läheneda kvantifitseeritud statistilisel moel.
Gérard Latortue
Tema valitsuses osalesid nii Aristide'i pooldajad kui ka vastased.
Isiklikku
Latortue on abielus ja tal on kolm last. Tema äi oli Haiti diplomaat Mauclair Zéphirin. Koos abikaasa ja ämmaga haldab ta äia kogutud väärtuslikku raamatukollektsiooni Haiti ajaloost.
Ile
Ile jõgi|thumb Ile (kasahhi; hiina 伊犁河 Yili He; uiguuri Chüngges; vene Или) on jõgi Hiinas ja Kasahstanis.
Jõgi saab alguse Kasahstani kagupiiril Tian Shanis kõrgusel 3540 m, Han-Tengri mäesõlmest paarkümmend kilomeetrit loodes. Pikkus on 1001 km (koos lähtejõe Tekesiga 1439 km), sellest 815 km voolab Kasahstani territooriumil. Ülemjooksul väljub Tekesi jõgi Ketpehi ahelikku ümber hõlmates Hiina aladele (lõik ca 500 km). Seal on ka suurim linn jõe teel Yining (Gulja; 430 tuhat el.). Ile suubub Balkaši järve (h 341,4 m) lääneossa ja seetõttu on tüübilt soolajärve lääneosas vesi palju magedam kui idaosas. Ile üldine langus on 3200 m ja lang 2,22 m/km.
Suudmes on suure pindalaga delta. Ile keskmine äravool on 480 m³/s, valgla pindala 140 000 km². Looduslikult võiks vooluhulk olla kordi suurem, kuid suur osa jõgikonna veest kasutatakse kunstlikuks niisutamiseks ja tööstuse tarbeks. Jõel on Kapšagaj veehoidla (50 km Almatõst kirdes). Suuremad lisajõed on Hiinas Künes (Kunges) ja Kax ning Kasahstani osas Šarõn.
Osvald Raudne
Osvald Raudne VR I/3 (kuni 1937. aastani Osvald Eisen; 3. november 1892 Sõmerpalu vald, Võrumaa – 23. september 1942 Norilski vangilaager, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (major).
Kampala
Kampala on Uganda pealinn ja suurim linn, halduslikult moodustab Kampala ringkonna. Asub mõne kilomeetri kaugusel Victoria järve põhjakaldast.
Osvald Raudne
Teenis Vabadussõjas 3. jalaväepolgus, hiljem 7. Jalaväerügemendis.
Arreteeriti NKVD poolt 17. septembril 1941, hukati Norilski vangilaagris Venemaal.
Kampala
Ajalugu
Kampalas asuvad 1922. aastal asutatud Makerere ülikool ja 1954 asutatud tehnikaülikool.
pisi|tühi|Kampala vaade
Eesti looduskaitse
Eesti looduskaitse haarab looduskaitset Eesti territooriumil.
Eesti looduskaitset iseloomustab järjepidevus, mis seisneb nii kaitsealuste territooriumide, liigikaitse, looduse üksikobjektide kaitse, kui ka paljude kaitsepõhimõtete võrdlemisi järjekindlas arengus vähesõltuvalt valitsevast riigikorrast. Sellest hoolimata võib Eesti looduskaitset periodiseerida etappideks vastavalt riigikorra olulisele muutumisele.
180px|pisi|Kaitstava loodusobjekti tähisel kasutatav embleem
Kuni 1918 (enne I maailmasõda)
Looduskaitse kui kauni ja haruldase looduse hoidmise riiklik korraldamine hakkas nii Euroopas kui Eestis kujunema 19. sajandi lõpul.
Geoloog Gregor Helmersen rääkis aastal 1876 vajadusest metsi kaitsta (et veerežiimi hoida), ja aastal 1879 esitas üleskutse Eesti Loodusuurijate Seltsi kaudu säilitada ja kaitsta rändrahne kui mandrijää tegevuse tunnistajaid – et neid monumentideks, sillasammasteks ja veskikivideks kõiki ära ei kasutataks.
1918–1940 (enne II maailmasõda)
Üks looduskaitse initsiaatoreid ja Vaika looduskaitseala taastamise eestvedajaid oli 1919. aastal Riiast Tartusse tulnud mükoloog Fedor Bucholtz.
Aastal 1920 moodustati Eesti Loodusuurijate Seltsi looduskaitsekomisjon.
Võeti vastu looduskaitseseadus (1935) ja loodushoiu seadus (1938).
Esimesed liigid võeti Eestis looduskaitse seaduse alusel kaitse alla 12. mail 1936. Nimekirja kuulus 24 taimeliiki. Kaitsealuste liikide kogumine, hävitamine ja meelega kahjustamine kogu riigis oli keelatud, olenemata maa omandivormist. 4. novembril samal aastal lisati nimestikku veel kaunis kuldking (Cypripedium calceolus) ja talvik (Chimaphila umbellata), mille puhul oli keelatud nende taimede müük ja kauplemine. Samuti võeti kaitse alla mõned kaitstavate liikide esinduslikumad kasvukohad, näiteks "Jugapuu kaitseala Hiiumaal".
Kuigi loomaliike eraldi kaitse alla ei võetud, oli enamikul kaitsealadest keelatud lindude hirmutamine ja jahipidamine. 1939. aastal loodi rida linnukaitsealasid (Sinijärve, Merimetsa, Muuga-Uudeküla, Tagaranna heinamaa jpt).
1945–1990 (Nõukogude aeg)
Aastal 1955 moodustati TA Looduskaitse komisjon, mille eesotsa sai Eerik Kumari.
Nõukogude ajal järgiti valdavalt varem kaitse alla võetud loodusobjektide puhul seni kehtestatud nõudeid. Esimeseks riiklikuks looduskaitset puudutavaks õigusaktiks oli 7. juunil 1957. aastal vastuvõetud seadus "Eesti NSV looduse kaitsest". Sellega moodustati Looduskaitse Valitsus, mis kinnitas 1958. aasta 24. detsembril kaitsealuste liikide loetelu. Sellesse kuulus 55 taimeliiki ja 54 loomataksonit. Kaitstavate taimede puhult eristati kaht nimekirja:
1958 loodi Tartu üliõpilaste looduskaitsering. 1966 loodi Jaan Eilarti eestvõttel Eesti Looduskaitse Selts.
1971 moodustati esimese rahvuspargina Lahemaa rahvuspark.
Looduskaitse ökoloogilise põhjendamisega tegeles Viktor Masing. Tema initsiatiivil moodustati 1981. aastal ka 30 sookaitseala.
1990–2004
1990 moodustati Lääne-Eesti Saarestiku Biosfäärikaitseala.
1. juunil 1994. aastal võeti vastu kaitstavate loodusobjektide seadus (KLOS). Selle alusel jaotati kaitsealused liigid nende ohustatuse ja kaitse ranguse järgi kolme kategooriasse:
Alates 2004.
2004. aasta 10. mail hakkas kehtima Looduskaitseseadus. Sellega seoses muutusid ka kaitstavate liikide nimekirjad. Uue elustikurühmana võeti kaitse alla samblikud; samas lühenes kaitstavate linnuliikide loetelu. Uue seaduse järgi pandi suur rõhk lisaks isendipõhise kaitse korraldamisele ka ohustatud liikide püsielupaikade säilitamisele. Samuti liitus Eesti 2004. aastal Euroopa Liiduga ning siin hakkasid kehtima Linnudirektiiv ja Loodusdirektiiv ja teised EL keskkonnakaitset reguleerivad aktid. Nimetatud direktiivide alusel määratleti Eestis Natura 2000 alad, mille kohta esitas Keskkonnaministeerium Euroopa Komisjonile [Natura 2000 võrgustiku alade nimekirja].
Looduskaitsealused liigid kategooriate kaupa
I kategooria kaitsealused liigid
II kategooria kaitsealused liigid
III kategooria kaitsealused liigid
Ratifitseeritud konventsioonid ja ELi direktiivid
Eesti on pärast taasiseseisvumist vastu võtnud mitmeid rahvusvahelisi ja Euroopa Liiduga seonduvaid dokumente ja konventsioone. Neist tähtsamad on (sulgudes ratifitseerimise aeg):
Haixi Mongoli-Tiibeti autonoomne ringkond
Haixi Mongoli-Tiibeti autonoomne ringkond (1984. aastani Haixi Mongoli-Tiibeti-Kasahhi autonoomne ringkond) on 2. järgu haldusüksus (autonoomne ringkond) Hiinas Qinghai provintsis. Ringkond koosneb kahest eraldi asuvast osast.
Haldusjaotus
Ringkond jaguneb kaheks maakonna õigustega linnaks, kolmeks maakonnaks ja kolmeks halduskomiteeks:
Ѣ
Bulgaaria keeles oli täht Ѣ kasutusel kuni 1945. aastani.
Unicode'is on Ѣ-tähe kood 0462.
Jätt Eesti kultuuris
Oskar Lutsu jutustuses "Kevade" on stseen, kus Joosep Toots peab minema klassi ette ja kirjutama tahvlile jäti. Toots seda aga ise ei oska ning Arno Tali kirjutab talle jäti ette. Õpetaja aga märkab seda ning paneb Tootsi karistuseks nurka seisma.
37
37. aasta oli 1. sajandi 37. aasta.
Free Software Foundation Europe
Free Software Foundation Europe (lühend FSFE) on mittetulunduslik valitsusväline organisatsioon, mis tegeleb vaba tarkvara leviku soodustamisega Euroopas.
FSFE asutati 2001. aastal USA-s resideeriva Free Software Foundationi (FSF) ametliku sõsarorganisatsioonina Euroopas. Samas on see FSF-st nii juriidiliselt kui ka rahaliselt sõltumatu üksus.
FSFE osaleb GPL-i uue versiooni väljatöötamisel, osaleb AGNULA projektis, pakub tuge FSF-le GNU projektis, osales ÜRO korraldatud Maailma Infoühiskonna Tippkohtumise (WSIS) ettevalmistustöös, osaleb Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni (WIPO) töös vaatlejaliikmena, taotleb UNESCO-lt vaba tarkvara kandmist maailma kultuuripärandi nimekirja, võitleb tarkvarapatentide kehtestamise vastu Euroopas.
Sookannike
Sookannike (Viola palustris) on kannikeseliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Juba sookannikese nimi vihjab sellele, et taim eelistab soostunud alasid nagu soised niidud ja lepikud.
Eestis tavaline.
Kirjeldus
Taime varre kõrgus on 5...10(15) cm. Õitseaeg on mais ja juunis.
Pärandkultuur
Pärandkultuur on kultuuripärandi üks avaldusmisvorme, mille all mõistetakse inimese loodud kultuuripärandi objekte maastikul.
Pärandkultuuri mõiste on toonud eesti keelde Lembitu Tarang seoses Riigimetsa Majandamise Keskuse (RMK) pärandkultuuri objektide kaardistamisega.
Aastail 2005–2011 kaardistati Riigimetsa Majandamise Keskuse eestvõttel Eesti pärandkultuuri, mille raames loendatati ja tähistati ka muid pärandkultuuri objekte: näiteks mahajäetud talukohti, küladevahelisi metsateid, mahajäetud metsavahitalude põliseid õuepuid, keldreid, kiviaedu, turbalõikamise kohti, lubjaahjude varemeid, söemiilide asukohti, tõrvaahjusid, savitööstusi ja potaseahjusid, piimapukkisid, hooneid ja hoonete varemeid, kaevikuid, lubjapõletuskohti, teid, sõjalisi rajatisi. Selle projekti raames koguti ka metsaosade, metsateede, sihtide, kõrgendike, metsaheinamaade ja rabasilmade ajaloolisi rahvapäraseid nimetusi.
Rudolf Ütt
Rudolf Ütt (18. september (vkj)/ 1. oktoober 1905 Joala vald, Vaivara kihelkond, Virumaa – 2. mail 1936 Narva ) oli Eesti õpetaja ja sõjaväelane (nooremleitnant).
Õppis algkoolis Kreenholmis, lõpetas 1923. aastal Narva Ühisgümnaasiumi. Lõpetas 1924. aastal Tallinnas pedagoogilised kursused, oli kasvataja Narva linna lastekodus ja õpetaja Kreenholmi algkoolis. Sai 1929. aastal stipendiumi ja läks Saksamaale, lõpetas 1932. aastal diplomeeritud võimlemisõpetajana Berliini Kehalise Kasvatuse Ülikooli.
Tagasi Narva tulles oli ta gümnaasiumide kehalise kasvatuse õpetaja ja kaitseväelise õpetuse instruktor. Oli Kaitseliidu Narva maleva spordipealik ja Narva patarei 1. rühma ülem.
Boris Taar
Teenis Ratsarügemendis.
Arreteeriti NKVD poolt 15. juunil 1941, hukati.
Valgeraba
Valgeraba on kaitsealune soo Viljandi maakonna loodeosas Soomaa rahvuspargis, asub Raudna ja Lemmjõe vahelisel alal.
Valgeraba pindala on 3379 hektarit. Rabas asub Valgeraba laugas.
Raba kuulub Soomaa rahvuspargi koosseisus looduskaitse alla, rabas on inimeste liikumine piiratud vahemikus 15. veebruar kuni 31. juuli.
Mbulaeni Mulaudzi
pisi|Mbulaeni Mulaedzi [[ISTAF-il (2008)]] Mbulaeni Tongai Mulaudzi (8. september 1980 Muduluni, Limpopo provints – 24. oktoober 2014) oli venda päritolu Lõuna-Aafrika Vabariigi kergejõustiklane (800 m), 2009. aasta maailmameister 800 m jooksus.
Mulaudzi oli esimene Lõuna-Aafrika Vabariigi mustanahaline sportlane, kellest sai maailma tiitlivõistluste võitja. Mulaudzi kandis Ateena olümpiamängude avatseremoonial 2004 Lõuna-Aafrika Vabariigi lippu.
Ta hukkus autoõnnetuses.
Isiklik rekord
800 m 1.42,89 (5. september 2003 Brüssel)
Isiklikku
Mbulaeni Mulaudzi oli 176 cm pikk ja kaalus 65 kg.
Johannes Kruut
Johannes Kruut (26. aprill 1903 Jõhvi vald (Jõhvi kihelkond), Virumaa – 9. november 1946 Norillag) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Teenis 1. Jalaväerügemendis. Arreteeriti 26. mail 1945.
Karvane pajulill
Eestis hajusalt.
Kirjeldus
Taime lehed on põhikujult pikliksüstjad, leheserv on saagjas ja tipp teritunud. Lehtedel puudub leheroots ja need ümbritsevad osaliselt vart. Õied on lillakaspunased ja sageli moodustavad kobaraid.
Taime varre kõrgus on 50...150 cm. Õitseaeg on juunist augustini (harva kuni septembrini).
Giorgio Napolitano
pisi|Giorgio Napolitano (2006) Giorgio Napolitano [dž'ordžo napolit'aano] (sündinud 29. juunil 1925 Napolis) on Itaalia poliitik.
15. maist 2006 kuni 14. jaanuarini 2015 oli ta Itaalia 11. president.
Ta valiti presidendiks 10. mail 2006. 20. aprillil 2013 valiti ta teiseks ametiajaks presidendiks tagasi. 2014. aasta aastalõpukõnes teatas 89-aastane president kavast tagasi astuda. Ta täitis oma lubaduse 14. jaanuaril 2015.
Elulugu
Giorgio Napolitano astus 1942 Napoli Federico II Ülikooli, mille lõpetas juristina.
Teise maailmasõja ajal asutas ta antifašistliku rühmituse, millega osales võitluses Mussolini ja Saksa vägede vastu. 1945–1991 kuulus ta Itaalia Kommunistlikku Parteisse. IKP-s kuulus ta eurokommunistlikku suunda ehk eitas kommunismi kehtestamist revolutsiooni teel. 1953 valiti ta Saadikutekotta ja erakonna juhatusse. Ta juhtis erakonna Lõuna-Itaalia komisjoni, 1966–1969 erakonna keskbürood, hiljem vastutas erakonna majanduspoliitika ja välissuhete eest.
1970. aastate keskel kutsuti Napolitano Massachusettsi Tehnoloogiainstituuti külalisõppejõuks, ent USAei andnud talle kui aktiivsele kommunistile viisat. Tänu presidendi Giulio Andreotti toetusele ja heale läbisaamisele USA suursaadiku Richard Gardneriga sai ta 1980. aastate keskel USA viisa ning sellest ajast on ta korduvalt USA-s käinud, sealhulgas mitmes ülikoolis külalisõppejõuna.
Pärast IKP laialisaatmist 1991 kuulub ta sotsiaaldemokraatlikku Vasakdemokraatlikku Parteisse, mis 1998. aastal reorganiseeriti Vasakdemokraatideks.
1992–1994 oli ta Saadikutekoja eesistuja. 1996–1998 oli ta Itaalia esimene kommunistist siseminister, 1999–2004 Euroopa Parlamendi liige. Oktoobris 2005 nimetati ta eluaegseks senaatoriks.
2006–2015 oli ta Itaalia president.
Golmud
Golmud (hiina 格尔木 Gé’ĕrmù) on linn ja haldusüksus (maakonna õigustega linn) Hiinas Qinghai provintsis Haixi Mongoli-Tiibeti autonoomses ringkonnas. Moodustab halduslikult Golmudi allringkonna õigustega linna.
Linna läbib Qingzangi raudtee, mis ühendab Xiningi Lhasaga.
Velise jõgi
Velise jõgi on Kasari jõgikonnas Vigala jõe vasakpoolne lisajõgi. Jõe pikkus on 74,8 km ja valgla suurus on 867,8 ruutkilomeetrit.
Velise jõe keskkonnaregistri kood on VEE1112700. Jõgi on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. Jõe vett kasutab majanduslikult (vee erikasutusloaga) Matsalu Veevärk AS. Jõe seisundit uurivad Vängla hüdromeetriajaam ja Valgu hüdromeetriajaam.
Nimi
Jõe levinumad kohalikud ja ajaloolised nimed: Lihuveski (ülemjooksul), Valgu (ülemjooksul kuni Nurtu jõega ühinemiseni), Päärdu (kuni 1980. aastateni levinuim nimi), Vati (kohalik nimi alamjooksul), Kesk-Vigala (kohalik nimi alamjooksul) ja Kose jõgi (ajalooline nimetus alamjooksul), suudme lähistel on kasutusel olnud ka Rumba jõgi.
Kirjeldus
Ülemjooksul voolab jõgi enamasti mööda metsaseid alasid (Kõnnumaal), kesk- ja alamjooksul on jõekaldad valdavalt põllustatud (Lääne-Eesti madalikul). Keskjooksul kuni Ojapere külani voolab jõgi Lääne-Eesti madaliku silmas pidades suhteliselt sügavas moldorus. Alamjooksul Vängla külast algavad kuni Kasari jõe suudmeni ulatuvad tohutud suurveeaegsed üleujutusalad (Kasari luht).
Suuremad vasakpoolsed lisajõed on Nurtu jõgi, Enge jõgi ja Avaste oja, paremalt poolt olulisi lisajõgesid sisse ei voola.
Jõgi voolab Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Rumba külas, Raplamaal Kehtna vallas Ahekõnnu, Hiie, Kärpla, Lalli, Nõlva, Põllu ja Vastja külas, Märjamaa vallas Kangru, Keskküla, Kilgi, Kirna, Nääri, Paisumaa, Valgu, Vanamõisa, Velise, Velisemõisa, Veski, Araste, Kesu, Kojastu, Kurevere, Manni, Ojapere, Päärdu, Rääski, Sääla, Tõnumaa, Vaguja, Vanamõisa, Vängla ja Võeva külas ning Rapla vallas Vahakõnnu külas. Suuremad jõe kaldal olevad külad on Valgu, Velise ja Päärdu ning valgalale jäävad veel Järvakandi alev ja Kivi-Vigala küla.
Jõgi voolab läbi Vängla paisjärve. Jõe kaldale jäävad Päärdu põlispuud (park). Velise jõe paremal kaldal Tallinna-Pärnu maanteesilla lähedal asub kaitse alla võetud Velise jõe oru paljand (Päärdu paljand).
Velise jõe lisajõed
Sulgudes lisajõe järk (Velise jõgi = II järk) - suubumine vasakult (v) või paremalt (p) - lisajõe suudme kaugus peajõe suudmest.
Kalastik
Jõevee seisund on hea ja kalastik suhteliselt rikkalik (särg, ahven, viidikas, latikas, haug jne).
Sillad
Rapla–Virtsu raudtee viis üle Velise jõe Rumbas vahetult enne suubumist Vigala jõkke. Tänapäeval on Rumba raudteesild kasutusel Kirbla – Rumba – Vana-Vigala tee maanteesillana, kuhu mitu autot kõrvuti ei mahu. Varasem Rumba maanteesild ehitati raudteesilla kõrvale 1937, kuid purustati 1941.
Krista Pärmäkoski
Krista Pärmäkoski (neiupõlvenimega Lähteenmäki; sündinud 12. detsembril 1990 Ikaalinenis) on soome murdmaasuusataja.
Ta kuulub spordiklubisse Ikaalisten Urheilijat ja tema treener on Matti Haavisto. Maailmameistrivõistlustel on Pärmäkoski võitnud suusavahetusega sõidus hõbemedali, sprinditeates hõbe- ja pronks- ning teatesõidus kolm pronksmedalit. Olümpiamängudel on ta võitnud hõbemedali teatesõidus ja 30 km klassikas ning pronksmedali suusavahetusega sõidus ja 10 km vabatehnikas.
Sportlaskarjäär
Esimest korda võistles ta rahvusvahelisel tasandil 2007. aasta veebruaris Euroopa noorte talve olümpiafestivalil Jacas, kus ta saavutas viie kilomeetri distantsil klassikatehnikas neljanda koha. Samal aastal võitis Pärmäkoski Põhjamaade noorte meistrivõistlustel Örnsköldsvikis viiekilomeetrisel vabatehnikadistantsil kulla. Järgmisel talvel võitis ta Põhjamaade noorte meistrivõistlustel kaks hõbedat ja ühe pronksmedali. 2008. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Itaalias Malles Venostas oli ta Soome naiskonna ankrunaine ja tõi Soome 4×3,3 km teatesõidus pronksmedalile. Lisaks oli ta 10 km vabatehnikas kaheksas.
Pärmäkoski osales esimesel maailma karikasarja etapil 29. novembril 2008 Kuusamos, kus sai sprindis 29. koha. 2009. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Prantsusmaal Praz de Lys – Sommandis sai Pärmäkoski viiepäevase võistluskeelu, kuna tema hemoglobiini tase oli lubadust (160 g/l) kõrgem. Pärast võitluskeelu lõppu võitis ta 10 km suusavahetusega sõidus hõbemedali, 5 km vabadistantsil oli ta neljas ja teatesõidus viies.
2009 osales Pärmäkoski maailmameistrivõistlustel Liberecis, kus sai 10 km vabastiilis 37. koha. Aastal 2010 tuli ta juunioride maailmameistriks klassikalises stiilis 5 km distantsil ja sai teatesõidus hõbemedali. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris sai ta 10 km vabastiilis 53. ja 30 km ühisstardist klassikasõidus 26. koha.
Esimest korda jõudis Pärmäkoski MK-etapil esikümnesse 2010. aasta detsembris Davosis, kus sai 10 km klassikas kaheksanda koha. 2010.–2011. aasta Tour de Ski etapil Oberhofis sai ta 10 km klassikas viitstardis teise koha. Tuuri lõppkoht oli tal kaheksas. 2011. aasta jaanuaris sai ta MK-etapil Otepääl viiepäevase võistluskeelu, kuna tema hemoglobiini tase oli taas lubatust kõrgem. Pärast seda andis Rahvusvaheline Suusaföderatsioon talle erandi, et tema hemoglobiini ülempiiri suurendatakse 165 g/l-ni. 2011. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Otepääl võitis ta 10 km klassikas kulla ja edestas teise koha saanut minutiga.
Pärmäkoski võitis esimese medali täiskasvanute klassis 2011. aasta põhja maailmameistrivõistlustel Oslos, kus võitis koos Aino-Kaisa Saarineniga sprinditeates hõbemedali. Ta suusatas viimast vahetust ja edestas lõpumeetritel pronksi saanud Astrid Jacobseni. 4×5 km teatesõidus oli ta Soome naiskonna ankrunaine ja tõi Soome pronksile. Lisaks oli ta 10 km klassikas viies, 30 km vabatehnikas Soome parimana 11., vabasprindis 16. ja suusavahetusega sõidus 31.
2011.–2012. aasta Tour de Skil oli ta üldjärjestuses neljas. Samal talvel võitis ta Soome meistrivõistlustel esikoha 3,3 km klassikas ja 10 km jälitussõidus. 2011.–2012. aasta MK-sarjas oli ta lõplikus paremusjärjestuses seitsmes. 2012.–2013. aasta Tour de Ski etapil Toblachis oli ta 3 km klassikas teine ja etapil Val di Fiemmes 10 km klassikas kolmas. Tuuri lõppkoht oli neljas. 2013. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes võitis ta sprinditeates koos Riikka Sarasoja-Liljaga pronksi. Suusavahetusega sõidus oli ta kaheksas, vabasprindis neljateistkümnes ja 10 km vabatehnikas viieteistkümnes. MK-sarjas saavutas üldjärjestuses kümnenda koha.
2012.–2013. aasta Tour de Skil oli Pärmäkoski neljas. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis oli ta hõbeda võitnud Soome naiskonna ankrunaine, 10 km klassikas kümnes ja 30 km vabatehnikas 18. MK-sarja üldjärjestuses oli ta kaheksas.
Esimese võidu maailma karikavõistlustel saavutas ta hooajal 2015–2016 raames toimunud Ski Tour Canada viimasel etapil 12. märtsil 2016 Canmore'is 10 km jälitussõidus klassikas.
2016. aasta Lillehammer Touril saavutas ta kokkuvõttes kolmanda koha. See oli tema esimene poodiumikoht mõne suusatuuri üldarvestuses. Ta võitis viimase etapina kavas olnud 10 km jälitussõidu klassikas.
2016.–2017. aasta Tour de Skil tuli ta teiseks.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis võitis ta esimese tiitlivõistluste individuaalmedali, kui tuli suusavahetusega sõidus hõbedale. Teatesõidus võitis ta pronksmedali. 30 km vabatehnikas oli ta kuues ja 15 km klassikas seitsmes.
Hooajal 2016–2017 saavutas ta maailma karikasarja üldarvestuses teise koha. Tavadistantside arvestuses oli kolmas ja sprindikarika üldarvestuses kuues.
2018. aasta taliolümpiamängud Pyeongchangis osutusid Pärmäkoski jaoks väga edukateks. Ta võitis kokku kolm medalit ja jõudis kõigil kuuel alal esikümnesse. 10. veebruaril võitis ta suusavahetusega sõidus Charlotte Kalla ja Marit Bjørgeni järel pronksmedali. 13. veebruaril jõudis ta klassikasprindis poolfinaali. 15. veebruaril jäi ta 15 km vabatehnikas Bjørgeniga jagama pronksmedalit, 17. veebruaril jäi ta Soome teatenaiskonnaga neljandaks, 21. veebruaril sai ta Mari Laukkaneniga teatesprindis viienda koha ning mängude viimasel päeval 25. veebruaril võitis 30 km klassikas hõbemedali.
Maailma karikasarjas
Krista Pärmäkoski on individuaalarvestuses osalenud ( seisuga 25. märts 2018 ) 190 maailma karikavõistluste etapil ja jõudnud esikolmikusse 24 korral, neist viiel korral on ta võitnud. Võistkonnaarvestuses on ta jõudnud esikolmikusse viiel korral, neist kahel korral on ta olnud kolmas ja kolmel korral teine. Kõrgeim koht MK-sarja üldarvestuses on teine (2016–2017 hooajal).
Isiklikku
Pärmäkoski elab Kuortanes. 2014. aasta augustis abiellus ta Tommi Pärmäkoskiga.
Pärmäkoski tegeleb orienteerumisega ja on regulaarselt osalenud Venlojen Viesti orienteerumisvõistlusel. Ta on osalenud ka maanteerattasõiduvõistlustel.
Märkused
Koos Anne Kyllöneni, Aino-Kaisa Saarineni ja Kerttu Niskaneniga Koos Riikka Sarasojaga. Koos Aino-Kaisa Saarineniga. Koos Pirjo Muraneni, Aino-Kaisa Saarineni ja Riitta-Liisa Roponeniga. Koos Johanna Heinaneni, Kerttu Niskaneni ja Satu Annilaga. Koos Maria Grundvalli, Marjaana Pitkäneni ja Tanja Kauppineniga.
Geokeemia
Geokeemia on teadusharu, mis uurib keemiliste elementide ja nende isotoopide sisaldust ja jaotumust mineraalides, maakides, kivimites, mullas, vees ja atmosfääris ning nende ringlust looduses.
Geokeemia peamine ülesanne on keemiliste elementide sisalduse hindamine ja prognoosimine erinevais maakoore osades ning maakoort moodustavais kivimites ja mineraalides.
Geokeemia on geoloogia ja keemia piirteadus, kuid teda loetakse eelkõige geoloogia alldistsipliiniks.
Venemaa Keisririigi Siseministeerium
Venemaa Keisririigi Siseministeerium oli 1802. aastal keiser Aleksander I poolt algatatud Venemaa keisririigi riigihaldusreformi käigus moodustatud riikliku julgeoleku, sisejulgeoleku, siseturvalisuse, kinnipeetute ja süüdimõistetute valve, avaliku korra ja heaolu kindlustanud ametkond, mis likvideeriti pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni Venemaa Ajutise Valitsuse poolt.
Siseminister
Siseminister oli ministeeriumi juht. Aastatel 1802−1917 oli ametis 31 siseministrit. Aastatel 1880−1917 oli minister ühtlasi Üksik Sandarmikorpuse šeff.
Struktuur
Siseministeerimile allunud piirkondlike kubermangu kindralkuberneride abid ülempolitseimeistrid olid kubermangude kõrgemad politseijuhid: Ülempolitseimeistri enk linna politseiülema ametikohad loodi 1766. aastal. Alates 1779. aastast juhatas ülempolitseimeister linna politseid ja vastutas heakorra ning korra eest linnas, oli linna Heakorravalitsuse ülem (alates 1782. aastast) ja tuletõrjekorralduse eest vastutaja linnas. Pärast 1871. aastat linnavalitsuste moodustamist, kaotati ÜP. ametikoht 1873. aastal,kuid taastati ajutiselt aastatel 1881 kuni 1883.
Vello Alas
Vello Alas (kuni 1938. aastani Valter Anvelt; 15. november 1908 Türi – 28. oktoober 1947 Južkuzbasslag, Kemerovo oblast) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee
Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee (vene keeles Главный комитет воинов-эстов) oli 1.–5. juulini 1917. Tallinnas toimunud I Eesti sõjaväelaste kongressil, kus oli esindatud üle 50 000 eesti sõjaväelase valitud 24-liikmelise Eesti rahvusväeosade kõrgeim võimuorgan.
Ülemkomitee kujunes mitteametlikuks sõjaministeeriumiks, mis täitis autonoomses Eestimaa kubermangus kõiki neid funktsioone, mis iseseisvais riikides on kaitseministeeriumidel. Kui Vene Ajutise Valitsuse keskvõim seoses bolševike riigipöördega 1917. aasta oktoobris kokku kukkus, otsustas ülemkomitee koondada üksikud rahvusväeosad 1. Eesti Jalaväediviisiks, mille ülemaks valiti suurte juhtimiskogemustega alampolkovnik Johan Laidoner. Ülemkomitee tegutses 1918. aasta 29. jaanuarini, kui bolševikud selle laiali saatsid.
Kongressil valiti esimeheks lipnik Konstantin Päts, hiljem kopteeriti ülemkomiteese lipnik August Rei, kes valiti abiesimeheks, teine abiesimees oli Theodor Käärik. Koosseisu kuulusid ka Hans Kruus, Georg Vestel, Johan Pitka, Aadu Lüüs, Otto Sternbeck, Johan Lepik, August-Voldemar Schwartz, Johannes Semper ja Otto Tief (XII armee Eesti Sõjaväelaste Liidu XII armee Eesti Sõjaväelaste Liidu Täidesaatva Komitee liige). Mobilisatsiooniosakonna juhataja oli Konrad Rotschild.
I Eesti sõjaväelaste kongress
Kongressil oli delegaatide kaudu hääleõigus üle 50 000 Eesti sõjaväelasel. Kongressil valiti Eesti rahvusväeosade kõrgeim võimuorgan: Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee, mille juhatajaks sai Konstantin Päts.
Ülemkomitee otsustati moodustada 24-liikmeline. Ülemkomitee liikmeteks valiti: kindralmajor Johannes Lepik, polkovnik Aleksander Tõnisson, alampolkovnik Aleksander Kiiker, kapten Juhan Tõrvand, staabikapten Peeter Kann, leitnant Otto Sternbeck, mitšman Peeter Mey, kapellmeister Mihkel Lüdig, direktor Johan Pitka, lipnikud Paul Abramson, Hans Uibo, Nikolai Viralu, Konstantin Päts, Johannes Semper, Hans Kruus, Gustav Kirschbaum, William Tomingas, raadiotehnik A. Kruusimägi, vabatahtlik Arnold Jürgens, madrus Jüri Saaliste, reamehed Karl Kidder, Hans Martna, Mihkel Lüll, Hugo Maasik. Kongressil valitud Ülemkomitee ei astunud kunagi kokku täies koosseisus, ka esimesel komitee korraldaval koosolekul, mis oli kvoorumilt suurim komitee ajaloos, oli kohal vaid 14 liiget. Ülemkomiteele andis Jaan Kirsipuu kasutada tasuta oma J. Kirsipuu erareaalkoolimaja Peeter Süda tänaval suvekuude kestel.
II Eesti sõjaväelaste kongress
II Eesti sõjaväelaste kongress tuli kokku Estonia teatrisaalis 7. jaanuaril 1918 ja kestis umbes nädal aega. Kongressil oli hääleõiguslikke esindajaid üle saja, kes oma poliitiliselt meelsuselt jagunesid kolme enam-vähem ühesuurusesse rühma:
II Eesti sõjaväelaste kongressi kõige dramaatilisem päev oli 12. jaanuaril, kui toimus kolm rühma poolt kongressile esitatud ettepane­kute hääletamine. Parempoolsete resolutsioonikava kaitsesid Karl Ast, Eduard Laaman ja Peeter Schneider. Eesti sotsialistide-revolutsionääride rühma seisu­kohti põhjendas Johannes Semper. Bolševike peakõnelejana esines Hans Pöögelmann.
Esimesena hääletusele tulnud parempoolsete kava kukkus läbi, pärast mida otsustasid parempoolsed toetada sotsialistide-revolutsionääride ettepa­nekut.
Sotsialistide-Revolutsionääride Partei esitatud kava võeti hääletuse tulemusena vastu, saades 62 poolt- ja 38 vastuhäält (kaks saadikut jäid erapooletuks). Sotsialistide-Revolutsionääride Partei esitatud kava kinnitamisega oli saanud kava enamiku saadikute toetuse iseseisva Eesti riigi loomiseks, välistades liitumise Nõukogude Venemaaga või Venemaa Föderatsiooniga.
Bolševikud aga lahkusid kongressilt ja tulid kokku Toompeal „1-se Eesti sotsialistlise sõjaväelaste kongressina”, kus nad asutasid Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee asemele Sotsialistlise Sõjaväelaste Nõukogu, valides sinna bolševike poolt 17 liiget ja jättes sotsialistidele-revolutsionääridele 8 kohta, mida nood aga vastu ei võtnud.
1917. aastal moodustati eesti sõjaväelaste komiteesid ja liite üle kogu Venemaa ning oktoobris 1917 oli neid ligi 30. Vaatamata omavahelistele konfliktidele suudeti Eestisse koondada kümneid tuhandeid eesti sõjaväelasi. 1917. aasta juunis peeti Tallinnas I Eesti sõjaväelaste üleriigiline kongress, mille delegaadid esindasid umbes 50 000 eestlasest sõjaväelast tervelt Venemaalt. Kongress võttis vastu resolutsiooni Eesti enesemääramise kohta ning valis keskorgani, Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee, mille esimeheks sai lipnik Konstantin Päts.
12. jaanuar
12. jaanuar on Gregoriuse kalendri 12. päev. Juliuse kalendri järgi 30. detsember (1901–2099).
San Nicolase saar
pisi|Channel Islands San Nicolas on saar Vaikses ookeanis, üks Ameerika Kanalisaartest.
Bad Muskau
Bad Muskau on linn Saksamaal Saksimaa Görlitzi kreisis. 2008. aastani kuulus Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisi. Asub Neisse ääres.
Linnaosad
Linnatuumiku kõrval kuuluvad Bad Muskau koosseisu linnaosad Berg (aastast 1940) ja Köbeln (aastast 1950; 18. sajandil Gobelin, sorbi Kobjelin).
San Nicolase saar
Pindala 58 km2. Saar on künklik, kõrgus kuni 276 meetrit.
Kuulub Ameerika Ühendriikidele.
Suur käopõll
Suur käopõll (Listera ovata) on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Suur käopõll on Eestis III kategooria kaitsealune liik. Ta on Eestis orhideedest kõige sagedamini esinev liik.
thumb|Suure käopõlle [[õis]]
1990. aasta Sloveenia parlamendivalimised
Tabelis ei käsitleta teisejärgulise tähtsusega kodade (mida 1990 oli kaks tükki) valimisi, vaid ainult Ühiskondlik-poliitilise koja (Družbenopolitični zbor) omi nagu tavaks. Valimistel kasutati 16 ringkonnaga süsteemi millele kas lisandus või kuhu on sisse arvatud 2 rahvusringkonda, künniseks oli 2,5%. Valimistele esitati 17 nimekirja, parlamenti pääses neist 9. Kandidaatide koguarv 80 kohale oli 851.
Tulemused
Valijaid: 1 494 471 Osales: Osalusprotsent: 83,51% Kehtetuid hääli: Kehtivaid hääli:
-
1 DEMOSe liige
Veebioom
Veebioom on bioom, mis koosneb peaaegu täielikult veest, ehkki täpsemini viitab see sellele bioomile, mis sõltub veest. Kuigi vesikeskkond on maismaaga seotud, on need kaks täiesti erinevat ökosüsteemi. Veebioomidena käsitletakse erineva temperatuuri, soolsuse, toiteainete hulga ja elustikuga maailmamere osi (nt polaarne šelfimeri või troopiline avameri) ja suurjärvi.
Vee elustikud on jagatud kaheks, magevee bioomid (järved, tiigid, jõed ja ojad, märgalad) ja merebiomeedid (ookeanid, korallrifid ja jõesuudmed). Mereveebioomid moodustavad umbes 73% maa kogupinnast.
Mageveebioom
Magevesi on looduslik vesi Maa pinnal. Jäälehtede, jäämütside, liustike, jäämägede, rabade, tiikide, järvede, jõgede ja ojade vesi ning põhjavesi on magevesi, kuna neid veekogusid iseloomustab väike soola ja muude lahustunud kuivainete kontsentratsioon.
Magevee bioomides elutsevad näiteks lõhe, angerjas, veepinnal asuvad putukad ja krabid. Magevee biomeetri näide on Brasiilia Amazonase jõgi .Taimed ja vetikad on olulised magevee bioomides. See bioom on äärmiselt oluline inimese seisukohalt ellujäämiseks, kuna see pakub joogivett.
Mageveepiirkondi on erinevaid: tiigid ja järved, ojad, jõed ja märgalad. Nende piirkondade suurus ulatub mõnest ruutmeetrist tuhandete ruutkilomeetriteni. Paljud tiigid on hooajalised, püsides vaid paar kuud, samas kui järved võivad eksisteerida sadu või enam aastaid. Tiikide ja järvede liikide mitmekesisus võib olla piiratud, kuna nad on sageli üksteisest ja muudest veeallikatest, näiteks jõgedest ja ookeanidest eraldatud. Järved ja tiigid jagunevad kolmeks erinevaks tsooniks, mille tavaliselt määravad sügavus ja kaugus kaldajoonest.
Tiikides ja järvedes on temperatuur hooajaliselt erinev. Suvisel ajal võib temperatuur ulatuda põhja lähedal nelja kraadini, ülaosas aga kuni 22 °C. Talvisel ajal võib temperatuur põhjas olla 4 °C, üleval aga 0 °C (jää). Kahe kihi vahel on kitsas tsoon, mida nimetatakse termokliiniks, kus vee temperatuur muutub kiiresti. Kevad- ja sügisperioodil toimub tavaliselt tuulte tõttu ülemise ja alumise kihi segunemine, mille tulemuseks on ühtlane veetemperatuur (umbes 4 °C). Segamine paneb ringlema ka hapnikku kogu järves. Muidugi on palju järvi ja tiike, mis talvel ei külmu, seega on nende pealmine kiht pisut soojem.Järve või tiigi kalda lähedal asuv ülaosa on rannikuala. See tsoon on kõige soojem, kuna on pinnapealne ja suudab päikese soojust rohkem absorbeerida. See toetab üsna mitmekesist kooslust, kuhu võivad kuuluda mitmed vetikaliigid (nagu ränivetikad), juurdunud ja hõljuvad veetaimed, karjatavad teod, karbid, putukad, koorikloomad, kalad ja kahepaiksed. Putukate, näiteks porrukärbeste ja kääbuste puhul on selles tsoonis ainult muna- ja vastsetapid. Rannikualal elavad taimestik ja loomad on toit teistele olenditele, nagu kilpkonnad, maod ja pardid.
Maailma üks unikaalsemaid järvi on Baikali järv. Baikali järv on mahult suurim mageveejärv maailmas, hõlmates 22–23% maailma magedast pinnaveest. Baikali järv on ka maailma sügavaim järv. Ühtlasi on tegu ka maailma vanima järvega.
Ojad ja jõed on liikuvad voolava veekogud. Ojasid ja jõgesid võib leida kõikjal – nad saavad stardid suunaveekogudest, mis võivad olla allikad, lumesulamed või isegi järved, ning rändavad seejärel tavaliselt teise veekanali või ookeani. Jõe või oja omadused muutuvad teekonna ajal lähtest suudmeni. Temperatuur on allikast jahedam kui suus. Vesi on ka selgem, suurema hapnikusisaldusega ning sealt võib leida mageveekalu, näiteks forelli ja heterotroofe. Oja / jõe keskosa suunas suureneb laius, nagu ka liikide mitmekesisus – võib leida arvukalt vesirohelisi taimi ja vetikaid. Jõe/oja suudme suunas muutub vesi kõigist ülesvoolu kogunenud setetest tuhmiks, vähendades läbi vee tungiva valguse hulka. Kuna valgust on vähem, on taimestik vähem mitmekesine ja väiksema hapnikusisalduse tõttu võib leida kalu, kes vajavad vähem hapnikku, näiteks säga ja karpkala.
Merebioomid
Merebioomid jagunevad ookeanideks, korallirahudeks ja estuaarideks (jõe suudmeosa, mis on mere poolt üle ujutatud).Mere elustikes leiduvate loomade näidete hulka kuuluvad tähtkalad, haid ja tuunikala ning merelinnud. Merepiirkonnad katavad umbes kolm neljandikku Maa pinnast ja hõlmavad ookeane, korallriffe ja suudmealasid. Merevetikad varustavad suure osa maailma hapnikuvarudest ja eraldavad tohutul hulgal atmosfääri süsinikdioksiidi. Merevee aurustumine annab maismaale vihmavee.
Ökosüsteemidest suurimad on ookeanid. Need on väga suured veekogud, mis domineerivad Maa pinnal. Nagu tiigid ja järved, on ka ookeanipiirkonnad jaotatud eraldi tsoonideks: loodetevaheline, pelaagiline, kuristikualade ja põhjapoolne. Kõigis neljas tsoonis on suur liikide mitmekesisus.
See hõlmab nelja peamist ookeani: Vaikset ookeani, Atlandi ookeani, India ookeani ja Põhja-Jäämerd.
Ookean on suur soolaveekogu, mis katab suurema osa Maa pinnast. Nagu tiigid ja järved, on ka elu ookeanis kohandatud vee teatud piirkondadele. Näiteks on ookeani sügavaimad osad fotosünteesi toetamiseks liiga tumedad, kuid paljudel olenditel õnnestub siin ikkagi ellu jääda. Nendes piirkondades põhineb toiduahel bakteritel, mis viivad energia saamiseks läbi keemilisi reaktsioone, mida nimetatakse ka kemosünteesiks. Madalas ookeanivees võivad moodustuda korallrifid. Need struktuurid näevad välja nagu kiviriiulid, kuid tegelikult on need valmistatud elusatest loomadest, mida nimetatakse korallideks, koos kaltsiumkarbonaadi karkassiga. Korallrifid on uskumatult mitmekesised, majutades üle tuhande kalaliigi. Praegu on korallrifid ohus inimeste põhjustatud kliimamuutuste tõttu, mille tõttu ookean on muutunud kuumemaks ja happelisemaks.
Korallrifid on laialt levinud soojas madalas vees. Neid võib leida tõketena mandritel (nt Austraalia rannikul asuv Suur Vallrahu), saartel ja atollidel. Looduslikult on korallriffides domineerivad organismid korallid. Korallid on huvitavad, kuna koosnevad nii vetikatest (zooanthellae) kui ka loomse polüübi kudedest. Kuna riffide veed on tavaliselt toitainetevaesed, saavad korallid toitaineid vetikate kaudu fotosünteesi teel ja ka kombitsate abil veest. Lisaks korallidele kuuluvad loomastikku mitmed mikroorganismiliigid, selgrootud, kalad, merisiilikud, kaheksajalad ja meritähed. Korallid on merekoloniaalpolüüp, mida iseloomustab lubjarikas luustik. Korallrifid moodustuvad nende lubja sekreteerivate organismide luustike kogunemise ja tihenemise tõttu. Seda leidub selges troopilises ookeanis täielikult laiuskraadide 30 ° N ja 25 ° S vahel. Korallriffe on kolme tüüpi – korduvrifid, tõkkerahud ja atollid. See on kõige mitmekesisem ökosüsteem planeedil ja seda peetakse ka 21. sajandi ravimikappideks, kuna mitmeid ravimeid on välja töötatud vähi, artriidi, inimeste bakteriaalsete infektsioonide, Alzheimeri tõve, südamehaiguste, viiruste ja muude haiguste raviks. Seetõttu on väga vajalik kaitsta korallide pleegitamist, mis toimub keskkonna lagunemise tõttu.
Neis vetes esinevad eluvormid sõltuvad abiootilistest teguritest, näiteks vetesse sisenev päikesevalgus, temperatuur, rõhk, soolasisaldus ja nii edasi. Veebioome, kus on palju valgust, on tavaliselt mitmekesisem taimestik ning vetikate ja planktoni kasv on suurem. Väikesed veekogud mis külmuvad külmal aastaajal või kuivavad kuivadel ja kuumadel aastaaegadel tavaliselt vähem mitmekesised.
Bioomide tähtsus
Vee elustikud on väga olulised, sest lisaks olemisele koduks miljonitele veeloomadele, moodustavad nad ka aluse veeringlusele ja aitavad õhuniiskuse, pilvete moodustumise ja sademete tootmisega. Üks näide mereelustikust on Austraalia Suur Vallrahu (korallrahude süsteem).