cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nøtterøy vald
Norrakaid Nøtterøyst
thumb|Sild Tjøme ja Nøtterøy vahel
Juri Durov
Juri Durov kasvas üles loomataltsutajast vanaisa Vladimir Durovi perekonnas. Oli aastatel 1918–1928 Durovi assistent Durovi Elavnurgas. 1935. aastast esines iseseisvalt dresseeritud loomadega. Valdas täiuslikult Durovi loomadressuuri metoodikat. 46 aasta jooksul käis ringreisidel Nõukogude Liidus ja üle maailma. Suri 22. veebruaril 1971 olles Brüsselis külalisetendustel.
Durov on maetud Moskvas Novodevitšje kalmistule. Tema tütar Natalija Durova oli ja poeg Juri Durov on samuti loomataltsutajad.
Konstantin Gern
Konstantin Gern (18. juuli (vkj)/ 30. juuli 1893 Tartu – 15. september 1954 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane, poksija ja sporditegelane.
Ta alustas sportimist 1908. aastal Tartu Abergis, hiljem esindas ta Riia seltse, Petrogradi Kalevit ja Tallinna Sporti.
Gern sai õiguse esindada Venemaad 1912. aastal V olümpiamängudel Stockholmis 1500 m jooksus, kuid raha puudumise tõttu jäi tal olümpiamängudele minemata. Ta oli poksis raskekaalus (kaalupiir on teadmata) Vene laevastiku meister (1917).
Gern oli Eesti meister 1500 m jooksus (1923), Tallinna Spordi meeskonnas 4 × 400 m teatejooksus (1925) ning poksis poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) Eesti meister (1926).
Gern töötas hiljem raamatukirjastamise ja -trükkimise alal. Ta oli juhtivatel kohtadel Tallinna Spordis ning mitmes spordi keskorganisatsioonis, nende hulgas ka Maadlus-, Poksi- ja Tõsteliidus. Ta tegutses ka maadluse, poksi ja tõstmise kohtunikuna.
Frogneri linnaosa
Frogner on linnaosa Oslos.
Linnaosas on peamiselt villad ja pargid. See on üks kallimaid Oslo linnaosasid.
Frogneri ala sai Oslo osaks 1878. aastal. Praegune linnaosa moodustati 1. jaanuaril 2004 Uranienborg-Majorstua ja Bygdøy-Frogneri liitmise teel. Linnaosa on nime saanud Frogneri mõisa järgi, kus tänapäeval asub Oslo Linnamuuseum.
1106
1106. aasta
Frogneri linnaosa
Linnaosa asumid on Bygdøy, Frogner, Gimle, Hegdehaugen, Majorstua, Homansbyen, Briskeby, Uranienborg, Bak Slottet, Ruseløkka, Skarpsno, Skillebekk, Filipstad, Tjuvholmen, Aker Brygge ja Vika.
Frogneris asub Frogneri park, mis hõlmab ka Vigelandi parki.
1106
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad - 1100. aastad - 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad
Aastad: 1101 1102 1103 1104 1105 - 1106 - 1107 1108 1109 1110 1111
Lihtside
Lihtside on teoreetilises mehaanikas side, mis takistab jõu rakenduspunkti liikumist ainult ühes suunas, jättes võimalikuks kõik teised liikumised. Lihtsidemeid on vaid kaks: niit (teoreetilises mehaanikas elastne väikese kaaluga riputusvahend) ja sile tasapind. Niit takistab liikumist piki niidi telje sihti niidi kinnituspunktist eemalduva tõmbejõu suunas. Sile tasapind takistab liikumist tasapinna sisse pinna normaali suunas ehk sile tasapind takistab survejõudu. Seega kumbki lihtside takistab liikumise alghetkel jõu rakenduspunkti liikumise, mille trajektoori mingi punkt satuks poolruumi, mille lahutav pind on risti võimaliku tekkiva toereaktsiooni sihiga.
Kombineerides niidi ja sileda tasapinna, saame teoreetilises mehaanikas sideme, mis kannab nimetust varras. Varras võtab vastu nii tõmbe- kui survejõudu. Varras on tinglikult liitside, mis võimaldab liikumist igal liikumise hetkel vaid risti varda teljega, seega tasapinnal mööda ringjoont ning ruumis mööda kerapinda.
Jacques-Yves Cousteau
thumb|Jacques-Yves Cousteau (1976) Jacques-Yves Cousteau [ʒak iv kusto] (11. juuni 1910 – 25. juuni 1997) oli prantsuse mereväeohvitser, maadeuurija, ökoloog, filmiprodutsent, teadlane, fotograaf ja kirjanik, kelle huviala oli maailmameri ja kõik vee-eluvormid. Ta oli akvalangi arendaja ja Prantsuse Akadeemia liige.
Ta oli tuntud ka kapten Cousteau (Commandant Cousteau) rolli järgi.
Patika (Tapa)
Patika on küla Lääne-Virumaal Tapa vallas. 2011. aastal elas seal 36 elanikku. Külast idas on Lehtse alevik, lõunas Rägavere ja Jäneda küla, läänes Aegviidu alev ning põhjas Pillapalu küla. Küla piiril Anija vallas asub Nelijärve raudteepeatus. Patika külas oli kuni 2005. aastani ka Patika raudteepeatus.
Sagene linnaosa
thumb Sagene on linnaosa Oslos. Asub kesklinnast 2–3 km põhja pool piki Akerselva jõge.
Petter Tande
250px|pisi|Petter Tande Petter Laukslett Tande (sündinud 11. juuni 1985 Oslos) on Norra kahevõistleja. Tande praegune spordiklubi on Byåsen IL.
Tema karjääri seni suurim saavutus on meeskonnavõistluses maailmameistriks tulemine 2005. aasta maailmameistrivõistlustel Oberstdorfis. Norra koondisse kuulusid lisaks temale Håvard Klemetsen, Magnus Moan ja Kristian Hammer. Samal võistlusel oli Tande tavavõistluses seitsmes ja sprindis üheksas. 2007. aasta MM-il Sapporos kuulus ta Norra pronksmedali võitnud meeskonda.
Sagene linnaosa
Sagene ala sai Oslo osaks 1859. aastal. 1. jaanuarini 2004 oli linnaosa nimi Sagene-Torshov.
Linnaosa asumid on Bjølsen, Sagene, Iladalen, Sandaker, Åsen, Lilleborg ja Torshov.
Petter Tande
Maailma karikasarja etapivõidud
Petter Tande on seni osalenud 102 maailma karikasarja etapil, millest poodiumile jõudis 15 korda ja neist 6 korral kõige kõrgemale astmele.
Inmarsat
Ettevõtte osutatavad teenused saab liigitada valdkonniti kolme rühma: meritsi kulgev side (maritime), maitsi kulgev side (land mobile), õhus kulgev side (aero).
Inmarsati aktsiad on noteeritud Londoni börsil.
Ajalugu
Ettevõte asutati 1979. aastal IMO egiidi all kui International Maritime Satellite Organization vastavalt 1976. aastal samanimelises konventsioonis kokkulepitule.
1994. aastal sai ettevõtte nimeks International Mobile Satellite Organization.
Uurali keeled
pisi|Uurali keelkond (tumepunane) teiste keelkondade seas pisi|Uurali keelte harude ja allharude ning nendega oletatult suguluses oleva [[jukagiiri keele geograafiline paiknemine. Lilla – jukagiiri keel; kollane – samojeedi keeled; roheline – ugri keeled; sinine – soome-permi keeled]] Uurali keeled on Põhja-Euraasia kõige keelterohkem keelkond: sellesse kuulub vähemalt 30 keelt. Nendest keeltest on suurema kõnelejate arvuga eesti, soome ning ungari keel, mis on ka riigikeelteks kujunenud.
Nimetus "uurali keeled" võeti kasutusele 19. sajandil. Seda ajendas asjaolu, et enamikku neist keeltest kõneldakse Uurali lähedal ning ka Uurali keelte ürgkodu, kus kõneldi Uurali algkeelt, paigutatakse Uurali piirkonna lõuna- või keskossa.
Uurali keeltes puudub grammatiline sugu.
Levik ja põhiharud
Neid kõneldakse Põhja- ja Ida-Euroopas ning Aasia loodeosas laial alal, mille läänepoolne piir jääb Norrasse ja Ungarisse ning idapoolne piir Taimõri poolsaarele ning Jenissei ja Obi jõe äärde Lääne-Siberis.
Kaks põhiharu
Uraali keeled jagatakse kaheks selgepiiriliseks põhiharuks, mis nähtavasti lahknesid teineteisest vähemalt 2500 aastat tagasi:
Soome-ugri keelte hulka kuuluva eesti keele ja ungari keele keeleline kaugus teineteisest on umbes sama suur kui saksa keelel ja vene keelel. Soome-ugri keeled on samojeedi keeltest veel palju erinevamad.
Soome-ugri keeled
Saami keeled ehk saami keel on 9 elavast keelest koosnev rühm, mille kõnelejaid on 23–35 000. Saami keeli kõneldakse peamiselt Norras ja Rootsis, vähemal määral ka Soomes ning Venemaal Koola poolsaarel. Liivi keel on keel Lätis, eesti keele lähedane sugulane. Kõiki teisi  uurali keeli kõneldakse Venemaal.
Eesti keele naabrid ja lähemad sugulased Venemaal laial alal kuni Koola poolsaaremi välja on vadja keel, isuri keel (mõlemad peaaegu välja surnud), vepsa keel (umbes 6000 kõnelejat) ja karjala keel (128 000, peamiselt Karjala Vabariigis). Volga keskjooksu piirkonnas kõneldakse põhiliselt Mordvas mordva keeli (ersa keel ja mokša keel kokku 800 000 kõnelejaga), mari keeled põhiliselt Mari Elis (600 000 kõnelejat)  ja udmurdi keel põhiliselt Udmurtias (565 000 kõnelejat). Kaugemal põhjas kõneldakse komi keeli (põhiliselt Komis; sürjakomi keelt ja permikomi keelt, kokku umbes 400 000 kõnelejat).
Uuralist idas Handi-Mansimaal kõneldakse obiugri keeli (handi keelt 12 000 kõnelejaga ja mansi keelt 3000 kõnelejaga). Need on kaugele läände tunginud ungari keele kõige lähemad sugulased. Koos moodustavad need ugri keelerühma.
Samojeedi keeled
Samojeedi rahvad, kes hoolimata Nõukogude võimude püüdest neid paikseks muuta on jäänud tänini osalt rändrahvasteks, asustavad laia ala Põhja-Venemaal Valgest merest kuni Taimõri poolsaareni. Kõige suurem rahvas nende seas on neenetsid (umbes 35 000). Nad on Neenetsi autonoomse ringkonna ja Jamali Neenetsi autonoomse ringkonna (varem ka Taimõri (Dolgaani-Neenetsi) autonoomses ringkonnas) nimirahvus. Peale selle elab umbes 1200 metsaneenetsit Handi-Mansimaal ja umbes 800 Arhangelski oblastis. Neenetsi keelt kõneleb veel 27 000 inimest, seega umbes 77% neenetsitest. Neenetsite lähedasi keelesugulasi eenetseid Jenissei suudmealal on järel vaid 200, kellest eenetsi keelt kõneleb umbes 70 vanemat inimest.
Neist põhjas ja idas elavad nganassaanid, kellest umbes 500 kõneleb nganassaani keelt, ja sölkupid kagus Obi keskjooksul, kellest sölkupi keelt kõneleb 1570 inimest. Lõunasamojeedi keeled matori keel ja kamassi keel ning põhjasamojeedi keel juratsi keel on välja surnud. Matori keele kõnelejad võtsid 19. sajandi alguses üle ühe turgi keele, kuid seda keelt on tänu kunagisele välitööle palju uuritud. Kamassi keele viimane kõneleja suri 1989. Juratsi keel suri välja 19. sajandi alguses.
Kõnelejate arv
Uurali keeli kõneleb kokku umbes 22 miljonit inimest.
Tüpoloogia
Uurali keeled erinevad üksteisest märkimisväärselt, olles tüpoloogiliselt mitmekesised nii fonoloogia, morfoloogia kui ka süntaksi poolest.
Levinud on vokaalharmoonia.
Taksonoomia
pisi|Uurali keelte jagunemise mudel niinimetatud meiootilise amööbi kujul Daniel Abondolo järgi
Uurali keelkonda kuulub kaks põhiharu, mis jagunevad keelerühmadeks :
† = välja surnud
Uurali keeli on kokku vähemalt 31, neist vähemalt 4 on välja surnud, kõnelejaid kokku 22 miljonit.
Keeleajalugu
pisi|Uurali keelepuu [[Jaakko Häkkineni ja Asko Parpola järgi]] Uurali keelte ürgkodu asukoht on teadmata, kuid tõenäoline ürgkodu oleks Daniel Abondolo hinnangul üsna suur ja hõredalt asustatud piirkond Uurali mäestiku lõunapoolse otsa läheduses.
Uurali keelkonna sisemiste jagunemiste kohta pole täielikku selgust, kuid keeleteadlaste hulgas peaaegu üldiselt levinud arvamuse kohaselt oli esimene jagunemine samojeedi ja soome-ugri keelteks.
Samojeedi keeli arvatakse põlvnevat osalt migratsiooni ja osalt keelelise ekspansiooni kaudu ida poole levinud Uurali algkeelest, mis selle leviku käigus omandas eripärased jooned ja eripärase sõnavara. Algkeele lahknemine algas vähemalt 6000 aastat tagasi.
Samojeedi algkeelt kõnelnud kogukond pidi Daniel Abondolo hinnangul olema väga väike ning tema hinnangul pole põhjust arvata, et see märkimisväärselt suurenes enne lahknemist, mis võis toimuda sajanditel vahetult enne Kristust.
Juha Janhuneni järgi võib samojeedi ühissõnavaraks kindlalt pidada 650 juurmorfeemi, millest 150 on ühised uurali algkeelega. Selline soome-ugri ja samojeedi keelte ühise sõnavara võrdlemisi väike osatähtsus viitab Janhuneni hinnangul sellele, et Uurali keelte esialgne hargnemine soome-ugri ja samojeedi haruks võis toimuda kuus aastatuhandet tagasi või veel varem, arvestades algsamojeedi rahvastiku arvatavaid sotsioloogilisi ja demograafilisi omadusi ja sellest tulenevat võimalikku muutuste kiirust.
Paljud samojeedi algkeele järglaskeeled on Daniel Abondolo hinnangul praeguseks jäljetult kadunud. 17. sajandist saati on maadeuurijad ja 1854. aastast saati keeleteadlased alustades Matthias Alexander Castréniga kirjeldanud kuut eraldi samojeedi keelt, mis põhja poolt lõuna poole lugedes on nganassaani keel (varasema nimega tavgi keel), eenetsi keel (varasema nimega jenisseisamojeedi keel), neenetsi keel (varasema nimega juraki keel), sölkupi keel (varasema nimega ostjakisamojeedi keel), kamassi keel ja matori keel.
Kamassi ja matori keelt tänapäeval enam ei kõnelda. Matori keele kõnelejad võtsid 19. sajandi esimesel poolel omaks turgi murded. Matori keelt tuntakse tänapäeval sõnaloendite ja nende kallal tehtud intensiivse filoloogilise töö kaudu. Viimane kamassi keele emakeelne kõneleja (Klavdija Plotnikova) suri aastal 1989.
Samojeedi keeltest on suurima kõnelejaskonnaga neenetsi keel, millel on ligikaudu 27 000 kõnelejat. Suurte omavaheliste murdeerinevustega sölkupi keelt kõneleb vähem kui 2000 inimest, nganassaani keelt ligikaudu 600 inimest ja eenetsi keelt arvatavasti 100 inimest.
Võrreldes samojeedi haruga on soome-ugri keelte haru kahest uurali keelkonna harust suurem ning Daniel Abondolo hinnangul võib olla seda ka kogu aeg olnud, seda nii kõnelejate absoluutarvu kui ka haru seesmiste jaotuste arvu poolest. Vähemalt üks neist jaotustest peaks Daniel Abondolo hinnangul pärinema vähemalt kolmandast aastatuhandest enne Kristust, kuid keeleteadlaste hulgas pole üksmeelt, millised kaks keelerühma või millised algkeeled selle eraldumisega sündida võisid.
Hinnangud soome-ugri keelte omavahelistele sugulusseostele on püsinud enam-vähem muutusteta alates 1879. aastast. Esmakordselt 1879. aastal Otto Donneri kirjatöös avaldatud traditsioonilise seisukoha järgi jagunevad soome-ugri keeled "soome" ja "ugri" haruks:
Uurimislugu
Esimesed soome-ugri keelesugulusest kirjutanud ning ungari keele, soome keele ja saami keelte sugulust maininud autorid olid teadaolevalt Martin Fogel ja János Sajnovics.
Johari aken
Johari aken on kognitiivse psühholoogia vahend, mille lõid käitumisteadlased Joseph Lufth ja Harry Ingman 1955. aastal. See vahend näitab, kuidas inimene kasutab teavet enese ja teiste kohta.
Vladimir Durov
pisi|Vladimir Durovi 100. sünniaastapäevale pühendatud [[Nõukogude Liit|Nõukogude Liidu postmark]]
Vladimir Leonidovitš Durov (vene keeles Владимир Леонидович Дуров; 7. juuli (vkj 25. juuni) 1863 Moskva – 3. august 1934 Moskva) oli vene tsirkuseartist (loomataltsutaja).
Vladimir Durov esines tsirkuseareenil alates 1879. aastast. Kujundas loomadressuuri teaduslikud alused. Avas 1912. aastal Moskvas Staraja Božedomka tänaval (tänapäeval Durovi tänav) loomateatri (hiljem sai tuntuks kui Durovi Elavnurk), mille andis 1919. aastal üle riigile. Durov jäi seda juhatama. 1920. aastatel organiseeris zoopsühholoogia labori. Kirjutas mitu raamatut loomade dresseerimisest, sealhulgas 1927. aastal "Мои звери" (eesti keeles "Minu loomad", Ilukirjandus ja Kunst, 1946).
Durov on maetud Moskvas Novodevitšje kalmistule.
Kuramaa kuberneride loend
Kuramaa kuberneride loend on loetelu Kuramaa Põhjasõja-aegsetest kuberneridest ning Venemaa keisririigi Kuramaa kubermangu kindral-, tsiviil- ja viitsekuberneridest.
Kalvola vald
Kalvola on endine vald Soomes Lõuna-Soome läänis, Kanta-Häme maakonnas. Vallas elas enne liitumist 3600 inimest ja rahvastiku tihedus oli 11,9 in/km². Kalvola naabervallad olid Akaa vald, Hattula vald, Kylmäkoski vald, Tammela vald, Urjala vald ja Valkeakoski vald.
2009. aasta alguses liitus vald Hämeenlinna linnaga.
Külad
Ahlajärvi, Heinu, Hietajärvi, Hitumaa, Iittala, Kanajärvi, Kankaanpää (küla), Kautio, Keikkala, Kotkajärvi, Kutila, Kutinen, Kuurila, Könnölä, Lintumaa, Niemi, Ohtinen, Ojajärvi, Orjanhirsi, Paakkonen, Sauvala, Saviniemi, Sittala, Sääksniemi, Taljala, Unonen, Rimmilä, Pirttikoski
Tiia-Ester Loitme
Tiia-Ester Loitme (sündinud 19. detsembril 1933) on eesti koorijuht ja pedagoog.
Tiia-Ester Loitme alustas muusikaõpinguid Tallinna Riikliku Konservatooriumi juurde kuulunud muusikakoolis, kus õppis aastatel 1944–1949 Erika Franzi juhendamisel klaverit. 1949. aastal katkestas õpingud küüditamine Venemaale Krasnojarski kraisse. 1956 naasis Loitme Eestisse. 1965. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi Gustav Ernesaksa dirigeerimisklassis.
Aastal 1970 alustas Tiia-Ester Loitme Heino Kaljuste kõrval tööd tütarlastekoori Ellerhein dirigendina. Töötas selle kõrvalt Tallinna 7. Keskkooli muusikaõpetajana ja juhatas kooli koori.
Aastatel 1975–1981 töötas Tiia-Ester Loitme õppejõuna Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, 1980. aastal stažeeris Moskva Riiklikus Konservatooriumis V. Sokolovi dirigeerimisklassis.
Alates 1987. aastast töötas Tiia-Ester Loitme taas Tallinna Inglise Kolledžis muusikaõpetajana.
Aastatel 1989–2012 oli ta Ellerheina peadirigent. 2017. aastal nimetati koori audirigendiks. Tiia-Ester Loitme juhtimisel on Ellerhein võitnud mitu rahvusvahelist konkurssi.
Tiia-Ester Loitme on olnud Eesti üld- ja koolinoorte laulupidudel laste- ja naiskooride juht ja üldjuht. Koos Heino Kaljustega on ta koostanud keskkooli muusikaõpikuid.
Vladimir Drake
Vladimir Drake (vene keeles Владимир Людвигович Драке; 8. september 1874 Vilno – 13. oktoober 1932 Kohila ) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane ja hiljem Eesti kindralmajor.
Vladimir Drake lõpetas 1894. aastal Paažide Korpuse ja 1910. aastal ohvitseride suurtükiväekooli.
Oli alates 1898. aastast suurvürst Mihhail Nikolajevitši adjutant kuni suurvürsti surmani 1909. aastal ning 1910. aastast suurvürst Mihhail Mihhailovitši adjutant.
Osales Esimeses maailmasõjas ja teenis mitmes rindelõigus. 26. veebruarist 1917 kindralmajor, 24. aprillist 1917 oli 46. armeekorpuse suurtükiväe inspektor.
1919. aastal vabatahtlikult Judenitši Loodearmees, Pavlovski linna komandant.
Jäi Eestisse, 16. oktoobrist 1920 Eesti sõjakooli teenistuses. 1921. aastast luges kursusi kõikides sõjaväelistes õppeasutustes, sealhulgas Kindralstaabi kursustel. Viimased aastad oli Kohila paberivabriku teenistuses.
Isiklikku
Isa oli kindralleitnant Ludwig von Drake. Ema Maria Skorinskaja oli pärit Vene pärusaadlist, perekond oli aadliseisusse tõstetud keisrinna Jelizaveta Petrovna poolt, kuna esivanem teenis tema ihukutsarina. Ka Vladimir Drake vanaisa, kes samuti kandis nime Ludwig von Drake, oli Vene keiserriigi sõjaväelane, jalaväekindral. Vanavanaisa James Lawrence Drake oli Londonist pärit suurkaupmees, Briti konsul Memelis.
Abikaasa Tatjana (sündinud Iljina; 1889–1942).
Lev Vassiljev (kunstnik)
Lev Vassiljev (20. veebruar 1929 Tula – 17. detsember 2020 ) oli Eesti maalikunstnik ja graafik.
Vassiljev sündis inseneri perekonnas. Pärast õpinguid Moskva kunstikeskkoolis siirdus ta Tallinna, kus õppis 1950–1956 ERKI-s ja lõpetas selle skulptuuri erialal. Tema õppejõududeks olid vanema põlvkonna Eesti skulptorid nagu Enn Roos, Aleksander Kaasik ja Martin Saks.
1950.–1960. aastail kujunes temast raamatuillustraator ja –kujundaja, kes töötas peamiselt Moskva raamatukirjastustele. 1966–1970 töötas ta õppejõuna Moskva Kõrgemas Kunsttööstuskoolis ning 1970–1974 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kunstiosakonnas. Ta tegutses ka plakatikunstnikuna. Seejärel oli ta vabakunstnik ja Eesti Kunstnike Liidu liige ning Maalikunstnike Liidu liige.
Isiklikku
Tema abikaasa oli graafik Maret Olvet.
Viimsi valla vapp
thumb|Viimsi valla vapp Viimsi valla vapp on Harju maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Viimsi valla vapp.
Vapp on kinnitatud 27. augustil 1993.
Vapi autor on Tõnis Soop.
Põhjendus
Viimsi vapi värvid must ja sinine vastavad riigilipu värvidele. Vapil olev sinine tähendab merd. Hõbedane lainelõikeline joon sümboliseerib nii laineharju kui ka kaldale loksuvat vahust lainet - ühel pool meri, teisel pool maa. Valla vapi keskel on kujutatud V-kujulist noolt, mis üheltpoolt viitab Viimsile, teisalt kujutab see laineharjal sõitvat paati või laeva või ka randuva paadi nina.
Vapi kasutamise kord
Valla vapi näidis asub vallakantseleis.
Vene NFSV vapp
thumb|Venemaa Sotsialistliku Föderatiivse Nõukogude Vabariigi vapp 1918–1920 thumb|Vene NFSV vapp 1920-1978 thumb|Vene NFSV vapp 1978–1991 Vene NFSV vapp oli NSV Liidu haldusüksuse Vene NFSV (1922. aastani iseseisev riik; 1918–1925 Venemaa SFNV) vapp.
Venemaa SFNV vapp seadustati 10. juulil 1918 (alates 19. juunist 1918 oli kasutusel pitsatina). Põhiseaduse järgi oli vapp järgmine: kilbikujulisel punasel taustal asub päikesekiirtest valgustatud sirbi ja vasara embleem, kujundeid pärgavad viljapead. Seda kõike ümbritseb kiri "Российская Социалистическая Федеративная Советская Республика" (Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik). All seisab venekeelne deviis "Kõigi maade proletaarlased, ühinege!".
Esialgses kavandis oli sirbi asemel kujutatud mõõk. Kirjanik Vladimir Bontš-Brujevitši järgi oli Vladimir Lenin isiklikult mõõga vapilt eemaldada käskinud, öeldes, et mõõk ei ole Nõukogude Venemaa sümbol.
Aastal 1920 viimistleti ja muudeti vapi kujundust. Riigi nimelühend "Р.С.Ф.С.Р" (kuni 1925. aastani kasutati riigi täielikku nime) paigutati kilbile sirbi ja vasara kohale.
Vene NFSV vapp mõjutas oluliselt selle koosseisu kuuluvate ANSV-de vappide välimust: need nägid üldiselt üsna samamoodi välja. Peamised erinevused seisnesid lühendis ja kasutatavates keeltes. Näiteks dagestani keelt ei ole olemas ja üldse ei kasutatud Dagestani ANSV-s üht keelt, mistõttu Dagestani ANSV vapil olid kirjad 11 keeles.
Aastal 1954 kaotati õigekirjareeglite muutuse tõttu nime tähtede vahelt punktid ja 1978 paigutati kilbi kohale viljapeade vahele punane kuldse äärisega viisnurkne täht.
Pärast NSV Liidu lagunemist asendati vapil olev liiduvabariiki tähistav lühend sõnadega "Venemaa Föderatsioon" ("Российская Федерация") - vastavalt riigi nimele. 1993. aastal lõpetati Vene NFSV vapi kasutamine, kui selle asemel võeti vastu Venemaa vapp.
Vaata ka
Coat of arms of Russia Armoiries de la Russie
Hüdrauliline mudel (Descartes)
Hüdrauliline mudel väljendas René Descartesi arusaamu aju ehitusest ja talitlusest.
Balthasar von Campenhausen (1745–1800)
thumb|right|Balthasar von Campenhausen (1745–1800) Vabahärra Balthasar von Campenhausen (läti keeles Baltazars fon Kampenhauzens; vene keeles Балтазар Иванович Кампенгаузен) (28. november 1745 Ungurmuiža – 12. juuni 1800 Pädaste) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi riigitegelane.
Elulugu
Ta oli Liivimaal Ungurmuiža, Kūdumsi ja Lenči mõisa pärushärra, Liivimaa maanõunik (1777), Riia asehaldurkonna majandusvalitsuse peadirektor ja asekuberner, Saaremaa revisjonikomisjoni esimees, salanõunik (1796), Liivimaa tsiviilkuberner 6. jaanuarist kuni 26. veebruarini 1797 ja seejärel Peterburis senaator ja riigi kodifikatsioonikomisjoni liige.
Liivimaa asekuberner Balthasar von Campenhausen resideeris aastatel 1784–1797 Kuressaares ja edendas linna heakorda ja kultuurielu.
Talle anti Püha Anna orden (I klass) ja Püha Vladimiri orden (II klass).
Perekond
Tema vanemad olid Liivimaa maanõunik, Venemaa kindralleitnant, Soome kindralkuberner (1742–1743) ja Püha Aleksander Nevski ordeni kavaler, vabahärra Johann Balthasar von Campenhausen (1689–1758) ja Tallinnas sündinud kindralmajori tütar Helene Juliane von Straelborn (1703–1775).
Ta abiellus 1767 Sophie Eleonore Woldeck von Arneburgiga (1744 Arnim –1791 Kuressaare). Abielust sündisid:
Creative Commons
pisi|Creative Commonsi logo
Lammi
Lammi on asula Soomes Lõuna-Soome läänis Kanta-Häme maakonnas Hämeenlinna linnas (varem Lammi vallas).
Creative Commons
Creative Commons (CC) on San Franciscos asuv mittetulundusühing, mis tegutseb eesmärgiga suurendada vabalt jagatavate ja kasutatavate loometeoste hulka.
Litsentsid
Creative Commonsi avaldatud litsentsid võimaldavad teose autoril osast oma õigusest loobuda selleks, et avaldatud teose edasine kasutamine oleks lihtsam. Autor ei pruugi loobuda õigusest nõuda, et viidatakse autorile, teost jagatakse samadel tingimustel, teost kasutatakse mitteärilisel eesmärgil või et teose põhjal ei looda tuletatud teoseid. Neid nelja õigust kombineerides on koostatud avaliku omandi litsents ja kuus eri piirangutega litsentsi:
[[Pilt:Creative Commons Intl Map.svg|pisi|Jurisdiktsioonidega seotud CC litsentsid maailmas
Tabelis toodud litsentsidest esimesed kolm (markeeritud rohelisega) toetavad avatud teadmuse levikut ning vastavad vaba sisu nõuetele, kuid viimased neli (markeeritud kollasega) piiravad teose kasutamist sellisel määral, et need välistavad selle kasutamise vabakultuuriga seotud projektides, sj nt Vikipeedia ja Debian ei kaasa sellist sisu, ka riigi institutsioonide poolt avaldatud materjalide nagu avaandmed, avatud õppematerjalid puhul välistatakse vaba sisu nõuetele mitte vastavate litsentside kasutamine.
Algsed 2001. aastal avaldatud litsentsid lähtusid Ameerika Ühendriikide autoriõigusseadusest. 2007. aastal avaldati üldised versiooni 3.0 litsentsid, mis lähtuvad Ameerika Ühendriikide seaduse asemel rahvusvahelistest intellektuaalse omandi lepetest. 2009. aastal avaldati litsents CC0, millega saab loobuda võimalikult paljudest õigustest ja anda teose avalikku omandisse. Põhiliste litsentside uusimad versioonid (4.0) on avaldatud 2013. aasta lõpul.
2003. aastal hakati litsentse kohandama lähtuvalt riikide jurisdiktsioonidest. Esimesed Eesti autoriõiguse seadusest lähtuvad litsentsid (versioon 3.0) avaldati 2011. aasta jaanuaris. Alates versioonist 4.0 kavatseb Creative Commons litsentside kohandamisest loobuda või teha seda vähesel määral, sest rahvusvaheline litsents peaks olema kõikjal kasutuskõlblik.
Creative Commonsi litsentse kasutatakse näiteks suurtel internetisaitidel nagu Vikipeedia, Flickr, Youtube, Soundcloud. Al-Jazīrah on Creative Commonsi litsentsi all avaldanud ka mõned televisioonis edastatud videolõigud. Eesti saitidest kasutatakse Creative Commonsi litsentsi näiteks teabekogus Estonica, Eesti Avaandmete Portaalis, e-koolikotis, see on vaikimisi litsents Tartu Ülikooli lõputööde avaldamisel ning seda soovitab Hariduse Infotehnoloogia Sihtasutus kasutada hariduslike materjalide puhul, kohandatud litsentsi kasutati varem Eesti valitsuse veebisaidil. 2009. aastal kasutati Creative Commonsi litsentse hinnanguliselt 350 miljoni teose puhul.
Vladimir Grigorjevitš Durov
Vladimir Grigorjevitš Durov (vene keeles Владимир Григорьевич Дуров; 29. aprill (vkj 16. aprill) 1909 Voronež – 14. märts 1972 Moskva) oli vene tsirkuseartist (loomataltsutaja).
Vladimir Durov oli Durovite tsirkusedünastia esindaja, tsirkuseartist Anatoli Durovi (1864–1916) lapselaps. Pärast loomataltsutajast onu Anatoli Durovi surma (1928) võttis üle tema dresseeritud loomad ja hakkas nendega tsirkuses esinema. Käis ringreisidel, sealhulgas andis külalisetendusi Suurbritannias, Belgias, Itaalias ja Prantsusmaal. Kirjutas artikleid tsirkusekunstist.
Durov on maetud Moskvas Novodevitšje kalmistule. Tema nimekaimust vanaisa vend Vladimir Durov oli Durovi loomateatri rajaja.
Aneta Florczyk
thumb|Aneta Florczyk (2009). thumb|Aneta Florczyk (2009). Aneta Florczyk (sündinud 26. veebruaril 1982 Malborkis) on Poola raskejõustiklane.
Aastatel 2003, 2005, 2006 ja 2008 tunnistati ta maailma kõige tugevamaks naiseks.
Suurikpõllu suurkivi
pisi|Suurikpõllu suurkivi pisi|Suurikpõllu suurkivi
Suurikpõllu suurkivi (ka Kõpu Suuripõllu rahn) on rändrahn Hiiu maakonnas Kõrgessaare vallas Kõpu poolsaarel Ojakülas.
Kõpu mõisa kunagine põlluosa kandis seal asuva rändrahnu järgi Suurekivipõllu nime. Aegade kestel on kivi nimi rahva kõnekeeles lühenenud Suurikpõlluks.
See kivi on Lepistepao suure kivi (Kõpu suurkivi) kõrval Kõpu maadel suuruselt teine rändrahn. Kivi üks külg on järsk nagu püstloodis sein. Rahvapärimuse järgi olevat selle vastu olnud ehitatud kunagise Arapsi küla talu ait ja kivi üks külg olnud aida seinaks.
Arapsi küla hävitamise lugu on ühenduses kõplaste õnnetult lõppenud hülgejääl käimisega, millest Gustav Lauri andmeil võtnud osa 40 meest, kellest ükski tagasi ei tulnud. Paari nädala pärast ilmunud ainukesena kodumaile meestel kaasas olnud koer, kes äranälginuna ja verele kulunud käppadega jõudnud veel roomata Pakapõllu mäe veerle, kus oli haledasti ulgunud ja siis surnud. Et küll enam mõisale teotegijaid ei jäänud aetud naised-lapsed majadest välja ja põllud liidetud mõisamaadega, sest küla asus mõisa külje all headel maadel.
Muistendid
Muistend räägib, et kivi olevat sinna heitnud Vanapagan. Kes kivi otsa ronimisega end vaevata viitsib, võib seal näha viit sügavat, nagu kivisse puuritud auku. Need olevat vanasarviku sõrmejäljed.
Teine lugu sama kivi kohta räägib, et suur kivi Suurikpõllus on ka Vanapagana visatud Kaplimäe kabeli põlemise ajal, sest Vanapaganal olnud hea meel selle üle, et see kabel oli ära põletatud, sest tema mäel ei tohi olla püha kabelit. Selle heameele pärast visanudki kivi.
1980. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
XXVI NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Odessas 1980. aastal.
Jussi Ahlroth
Jussi Ahlroth (sündinud 1973) on Soome ajakirjanik, kriitik ja endine muusik.
Aastast 2003 on ta töötanud ajalehe Helsingin Sanomat kultuuritoimetajana. Ta arvustab muu hulgas rokkmuusikaesitusi ning ulme-, fantaasia- ja religioosset kirjandust.
Aastal 2006 ilmus tema kirjutatud teos "Mie oon Lordi" ("Mina olen Lordi"), mis räägib Soome bändi Lordi ajaloost bändiliikmete lapsepõlvest tänapäevani.
Ahlroth mängis aastatel 1989–1990 bassi bändis Abhorrence. Hiljem on Ahlroth mänginud rokkansamblis Spiha.
Komi Vabariigi lipp
thumb|Komi lipp Komi Vabariigi lipp on Venemaa Föderatsiooni kuuluva Komi Vabariigi lipp.
Lipp kinnitati 27. novembril 1991 Komi NSV lipuna ning 6. juunil 1994 kinnitati see uue seadusega ametlikult Komi Vabariigi lipuks.
Lipu kirjeldus
Komi Vabariigi lipp on sini-rohe-valge trikoloor.
Sümbolite tähendused
Lipu värvid annavad edasi Komimaa looduse omapära. Sinine tähendab taevalaotust ning põhjala suursugusust ja avarust. Roheline on lootuse ja külluse värv, mis sümboliseerib komide põhirikkust – hõlmamatut taigat. Valge on aga lume värv ning tähistab põhjala looduse puutumatust, lihtsust ja karmust ning märgib Komimaa kuulumist põhjapoolseimate maade hulka. Teise tõlgenduse järgi tähistab valge seal elavate rahvaste ja nende kultuuride võrdsust ning ühtsust. Märkimisväärne on ka komide lipu sarnasus hõimurahva eestlaste rahvuslipuga.
Jerry Ahrlin
Jerry Ahrlin (sündinud 14. jaanuaril 1978 Östersundis) on rootsi murdmaasuusataja.
Ta on võitnud Tartu maratoni 2007. ja 2011. aastal.
Songtsen Gampo
pisi|Songtsen Gampo Songtsen Gampo (Srong-btsan Sgam-po) (604–649) oli Tiibeti Yarlungide kuningliku dünastia 33. kuningas.
Lhato Tori järglane Songtsen Gampo (Srontsan Gampo) on tuntud ka kui esmane Tiibeti budismi asutaja ja hiljem tunnistati (Tsenresigi) ehk "Kaastunde Isanda" Avalokitešvara kehastuseks, kellest hiljem sai Tiibeti kaitsejumal.
Tiibetis võeti tol perioodil palju üle Hiinast: õukondlikud kombed, aktiivistati ehitustegevust, elamispaigaks sai pealinnana äsja tekkinud Lhasa, ilmus õukonnariietus, siid ja brokaat, kohale jõudis tee, tint. Tiibetis oli tol ajastul väga suur armee, sõjas ja lahingutes värvisid tiibetlased näo ookrimullaga punaseks. Relvastus oli kvaliteetne, armees oli range distsipliin. Desertööridele köideti rebasesabad külge. Tiibetis olid võikad karistused: lõigati ära kehaosi. Hiina allikad räägivad arenenud matmiskommetest. Tavaliselt kuninga surres jäi kaaskond Yarlungi orgu hauda teenindama. Elavate maailmas olid nad justkui surnud. Seal oli mitu meeskonda (mitme surnud printsi puhul). Sinna toodi toitu.
Saatkondade ja hiina vahendusel toodi Tiibetisse riigisüsteem. Loodi esimesed seadused, pandi paika nõunikud, kohtusüsteem. Tiibet jagati viieks territooriumiks, nendel aladel oli ka sõjaline jaotus. Loodi esmane Tiibeti kalender ja esimesed kirjandusteosed (enne seda kirjakultuur puudus). Sellest ajast on pärit mitmed Tiibeti budismi sümbolid: kloostriansambel (pillid), hobuse- või jakisaba, kindralitel koledad (hirmuäratavad) maskid, sarvilised kiivrid, Tiibeti lipp (lõvid sõjaväelipult). Sel ajal jõudis legendi järgi Tiibetisse budism. Songtsen Gampo lõi seadused, et rahvas neid järgiks.
Deemonitari ja temaga koos tegutsevaid võimsaid kurje vaime oli vaja neutraliseerida, kuna nad ei soosinud budismi ja tõid Tiibetisse loodusõnnetusi. Tigeduste rahustamiseks ja lepitamiseks ehitati templeid, millest ka see kolmeteistkümne templi süsteem. Ehitustööde üle pandi valvama Nepali printsess. Yokhangi puitosad ehitati Nepali arhitektuuri stiilis. Üritati kopeerida vastavalt kohalikule arusaamale Indias asuva Vikramašila kloostri ülikooli templi põhiplaani. Yokhangi alla peideti tige-vaimude jaoks aare. Algsest ehitusest on säilinud vaid üksikuid osi. 12 ülejäänud templit Yokhangi ümber pidid deemonitari koos tigeduste seltskonnaga kinni naelutama, Dzokhang otse südame kohalt.
Songtsen Gampo ajal toimus Tiibetis kirja loomine. Kirja oli vaja eelkõige tekstide tõlkimiseks tiibeti keelde. Legendi järgi saatis Songtsen Gampo 16 ministri poega Kashmiri, et nad sealt koos loodud tähestiku ja kirjaga tagasi saabuksid. Tiibeti kirja leiutajaks oli Thonmi Sambhota (leiutas tähestiku Kashmiris), oli üks neist kolmest, kes kogu seltskonnast tagasi jõudis. Eeskujuks India devanaagari tähestik, loodi ka esimesed detailsed sõnaraamatud, kus sanskriti sõna vastas tiibeti sõnale. Sanskriti tõlkimisel kasutati kindlaid vasteid, nii et sanskriti originaali taastamine oleks uuesti lihtne. Legendi järgi hakati tõlkima ka juba esimesi budistlike tekste, Tiibetit olevat sel perioodil külastanud ka esimesed õpetlased.
Songtsen Gampo suri oma võimsuse tipul. Võim läks Gari perekonnast pärit regendi kätte. Algas taas sõda Siiditee oaaside pärast.
Constantin Sănătescu
Constantin Sănătescu (14. jaanuar 1885 Craiova – 8. november 1947 Bukarest) oli Rumeenia poliitik, peaminister 27. augustist 1944 kuni 2. detsembrini 1944.
Alna linnaosa
pisi|Alna Alna on linnaosa Oslos.
Linnaosa on nime saanud Alnaelva jõe järgi.
Linnaosa asumid on Hellerud, Ellingsrud, Tveita, Furuset, Haugerud, Trosterud ja Lindeberg.
Juhan Kotkas
thumb|"Wiiuli kool" Juhan Kotkas (2. aprill 1878 Nõo – 7. märts 1963 Võru) oli eesti viiuldaja, viiulipedagoog ja helilooja.
Haridus
Juhan Kotkas õppis 1900. aastate alguses Tartu Õpetajate Seminaris, seejärel eraõppeasutuses Peterburis ja Riia Keiserlikus Muusikakoolis.
Tegevus
Ta esines viiuldajana Eesti esimeses sümfooniaorkestris 1900. aastal Tartus. Töötas laulu- ja muusikaõpetajana Pangodis, Tallinnas, Viljandis ja Võrus.
Ta oli esimese eestikeelse viiulimängu õpiku ”Wiiuli kool” (1928) autor, samuti esimesi eesti rahva hulgast pärit vastava väljaõppega viiuliõpetajaid. Juhan Kotkas juures õppis umbes paarsada viiulimängu õpilast (muuhulgas Evald Turgan).
Komponeeris koorilaule, viiuli- ja klaveripalu; neid on antud Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi fondidesse.
Päri
Päri
Annemarie Moser-Pröll
pisi|Annemarie Moser-Pröll (2010) Annemarie Moser-Pröll (sündinud 27. märtsil 1953 Salzburgis) on endine Austria mäesuusataja. Ta oli 1970. aastatel edukaim naismäesuusataja, tulles kuuel korral maailma karikasarja üldvõitjaks.
Moser-Pröll saavutas paremaid tulemusi kiirlaskumises, suurslaalomis ja Alpi kahevõistluses. 1972. aasta taliolümpiamängudel Sapporos sai ta kaks hõbemedalit (kiirlaskumine ja suurslaalom) ja viimasel võistlusaastal 1980. aasta taliolümpiamängudel Lake Placidis võitis ta olümpiakulla kiirlaskumises. Maailma karikasarja üldkarika võitis Moser-Pröll kuuel korral, millest viis tulid järjest 1971.–1975. aastani ja kuues 1979. aastal. Ta on saanud kokku 62 maailmakarikasarja etapivõitu (36 kiirlaskumises, 16 suurslaalomis, 3 slaalomis ja 7 Alpi kahevõistluses). 2015. aastal ületas selle saavutuse Lindsey Vonn, kes sai 63 etapivõitu. Maailmameistrivõistlustel on Moser-Pröll tuli neli korda maailmameistriks ja võitnud ühe pronksmedali. 1980. aastal pärast olümpiavõitu lõpetas Moser-Pröll tippsportlase karjääri ja siirdus ärisse. Tal on Kleinarlis kohvik Weltcup-Cafe Annemarie. Ta on 1974. aastast abielus Herbert Moseriga ja neil sündis 1982. aastal tütar Marion. 2003. aasta detsembrist on ta vanaema.
Ida-sinivutt
pisi|Ida-sinivuti tibu Ida-sinivutt (Coturnix chinensis, vananenud nimetusega Excalfactoria chinensis) on faasanlaste sugukonda põldvuti perekonda kuuluv lind, maailma väikseim kanaline.
Teaduslikult kirjeldas ida-sinivutti esimesena Linnaeus 1766. Ta tegi seda kõige laiema levilaga alamliigi C.c. chinensis põhjal, kes elab kõikjal Indohiinas Sri Lankalt kuni Lõuna-Hiina ja Taiwanini. Ülejäänud alamliigid elavad Filipiinidel ja Indoneesias, lääne suunas Andamanide ja Nicobarideni, ida suunas Bismarcki saarestikuni ning lõuna suunas Põhja- ja Ida-Austraaliani. Mõni alamliik on kohastunud eluga mägimetsades. Uus-Guineas kohtab teda kuni 2,2 km kõrgusel.
Ida-sinivutte on paljudes värvitoonides: siniseid, pruune, halle, valgeid ja mitut sorti kirjuid. Jalad on tal oranžid. Nokk on must. Rind on punakaspruun, kõri valge.
Wrangellide sugupuu
Wrangellide sugupuu on baltisaksa aadlisuguvõsa Wrangell või Wrangelide järglastetabel. pisi|Luua ja Elistvere parunite Wrangellide vapp pisi|Wrangellide vana suguvõsavapp
Ida-sinivutt
Ida-sinivutt on kuni 14 cm pikk ja kaalub 45–70 g.
Wrangellide sugupuu
Wrangellid loevad oma suguvõsa algust Dominic Tuku Wrane´st, kes oli Tallinna linnuse juht aastal 1219. Esimesena on perekonna esivanematest kirjalikult mainitud 1277. aastal Riia peapiiskopi vasalli Henricus de Wrangelet.
Barbadose vapp
thumb|Barbadose vapp Barbadose vapp on Barbadose ametlik vapp, mis on kasutusel alates 1966. aastast.
Ida-sinivutt
Hea hoolitsuse korral võivad nad elada 13 aastat vanaks, aga tavaliselt elavad nad 5–7 aastat.
Pesa ehitab ja haub üksnes emaslind. Täiskurn koosneb 5–13 munast. Munade välimus sõltub alamliigist ja võib olla erinev: see on kollakas või pruun, vahel mustjaspruunide tähnidega. Emaslind hakkab hauduma alles pärast seda, kui kõik munad on munetud. Vangistuses muneb emaslind liga palju ja sellepärast tuleb osa mune talt ära võtta, sest kui muna 10 päeva jooksul hauduma ei hakata, siis ta jahtub ära ja sealt enam tibu ei tule. Kurna soovitatav suurus on 6–8 muna. Vutitibud kooruvad 19 päeva pärast ja näevad välja nagu kanatibud, ainult väiksemad. Tibud lahkuvad pesast juba esimesel päeval ja nad on kohe valmis sööma kõike seda, mida täiskasvanud linnudki, näiteks jahuusse ja putukaid. Suguküpsus saabub juba 14–18 nädala vanuselt.
Wrangellide sugupuu
13. sajandil hargnes suguvõsa kolmeks põhiliiniks. 1342 on mainitud Taani kuninga nõunikku Thidericus Wrangelet, temast põlveb ka Wrangellide perekonna peaharu.
16. sajandil hargnes suguvõsa 20 eraldi haruks (Saksamaal, Rootsis, Hispaanias).
Ida-sinivutt
Ida-sinivutt kodustati juba ammuilma Hiinas, kus teda kasvatati ilu pärast. Talvel oli kombeks neid taskus kanda ja nendega siis käsi soojendada. See tava kajastub põldvuti perekonna endisaegses ladinakeelses nimes Excalfactoria, mis tähendab 'soojendav'. Euroopasse toodi nad 1794.
Wrangellide sugupuu
17. sajandil sai mitu Wrangelli perekonna esindajat Rootsi kuninganna Kristiina poolt tõstetud Rootsis kõrgeteks sõjaväelasteks ja riigitegelasteks. 1651 sai Wrangellide rootsi liini esindaja Carl Gustaf Wrangel omale tiitli krahv Wrangell af Salmis. 1653. aastal sai Hermann Wrangell noorem tiitli parun Wrangell af Ludenhof. Nende tema poolvend Wolmar Wrangel sai 1654 tiitli vabahärra Wrangel af Lindeberg.
19. sajandil lõpul oli Venemaal 40 suguvõsa haruliini.
Ida-sinivutt
Ida-sinivutti on väga kerge kodus pidada ja paljundada. Temast on aretatud mitu tõugu. Kui nad on oma elupaigaga kohanenud, siis on nad vastupidavad. Nad ei reosta oma eluruumi põrandat plekkidega. Nad on odavad ja vajavad väga vähe hooldust. Ühele linnule on vaja vähemalt 2 × 2 meetri suurust ruumi. Nad vajavad palju vähem süüa ja juua kui kanad ja on teada juhtumeid, kus neid on õpetatud peost sööma. Emaslind teeb isase ligimeelitamiseks pehmeid kraaksatusi. Nad on hüperaktiivsed paljunejad: soodsa toidu korral muneb emane iga päev muna.
Ida-sinivutt kui liik tervikuna on soodsas seisundis, aga mõnel pool on mõni alamliik looduskaitse all. Näiteks Austraalia keskvalitsus ei pea liiki ohustatuks, aga Victoria osariik võttis oma maa-alal ida-sinivuti 2007 ohustatuna kaitse alla.
Wrangellide sugupuu
Sugupuu on mittetäielik.
Laagna haru
pisi|[[Laagna mõisa peahoone 20. sajandi alguses]] pisi|Ferdinand von Wrangell (1797–1870), Venemaa sõjaväelane (viitseadmiral), meresõitja ja riigitegelane
Nicolae Rădescu
pisi|Nicolae Rădescu Nicolae Rădescu (30. märts 1874 Călimănești – 16. mai 1953 New York) oli Rumeenia poliitik ja sõjaväelane, peaminister 2. detsembrist 1944 kuni 6. märtsini 1945.
Nõukogude Liidu survel lahkus ta valitsusest ja põgenes Suurbritannia Bukaresti saatkonda, kus palus asüüli. Aastal 1946 õnnestus tal põgeneda Ameerika Ühendriikidesse, kus ta koos Augustin Popa, Mihail Fărcășanu, Grigore Gafencu ja Constantin Vișoianuga moodustas Rumeenia antikommunistliku opositsiooni eksiilis.
Kanooniline õigus
pisi|280px|"[[Concordia Discordatium Canonum", 1140]] Kanooniline õigus ehk kirikuõigus on roomakatoliku kirikus ja õigeusu kirikus tekkinud eeskirjade kogum.
Katoliku kirikus
Katoliku kirikus on kanooniline õigus kujunenud kiriku kaanoneist, kirikukogude otsustest ja paavstide käskkirjadest, katoliiklikel maadel kasutusel alates 4. sajandist.
Õigeusu kirikus
Õigeusu kirikus põhineb kanooniline õigus õigeusu kaanonitel, mis omakorda põhinevad apostlite ja kirikuisade valitud kirjutistel ning kirikukogude otsustel, mille juures tähtsaimad on oikumeeniliste kirikukogude otsused, mis on tehtud 4.–8. sajandil, kui kirik ei olnud veel lõhenenud katoliku ja õigeusu kirikuks. Õigeusu kiriku elukorraldus põhineb neil otsustel ja nende tõlgendamisel.
Pjotr Nekljudov
Pjotr Petrovitš Nekljudov (vene Пётр Петрович Неклюдов; 30. mai 1854 Saratovi kubermang – 7. juuni 1934 Ogre) oli Venemaa riigitegelane.
Ta oli tõeline riiginõunik, Kaunase asekuberner 21. juunist 1890 kuni 13. juulini 1902 ja Liivimaa asekuberner 13. juulist 1902 kuni 27. juunini 1905.
Haiti vapp
pisi|Haiti vapp pisi|Haiti vapp aastatel 1964-1986 Haiti vapp on Haiti riigivapp, mis praegusel kujul on kasutusel 1986. aastast alates.
Vapp kujutab kuut vardas Haiti lippu, kolm kummalgi poolel, mille taustal on palmipuu (mille tipus Früügia müts vabaduse sümbolina) ja ees kaks kahurit rohelisel alusel, mis kujutab maapinda. Maapinnal leidub veel esemeid, näiteks trumm, fanfaarid ja ankrud. Vapi alaosas on valge lint prantsuskeelse motoga "L'Union Fait La Force" ('ühtsus loob tugevuse' või 'tugevus ühtsuse kaudu').
Kahurid ja palmid esinevad Haiti vapil juba 1807. aastast.
Johann Briesmann
thumb|Johann Briesmann
Johann või Johannes Briesmann (ka Briessmann, Brießmann, Brismann; 31. detsember 1488 Cottbus – 1. oktoober 1549 Königsberg) oli saksa usureformaator ja teoloog.
Briesmann sündis Brandenburgis Cottbusis, kus tema pere kuulus linna patritsiaadi hulka. 1510. aastal astus Briesmann frantsisklaste mungaordu liikmeks, 1518. aastal asus ta õppima Oderi-äärse Frankfurdi ülikoolis. 1520. aastal siirdus ta aga Wittenbergi, kus liitus peagi Martin Lutheri juhitud reformatsiooniga. 1522. aastal sai ta sealt teoloogiadoktori kraadi. Samal aastal läks ta Cottbusi, kus ta väitles frantsisklastega mungatõotuse ja muude teoloogiliste probleemide üle. Sama aasta lõpus pöördus ta Wittenbergi tagasi.
1523. aastal siirdus Briesmann Lutheri soovitusel ja reformatsioonist mõjustatud Saksa ordu kõrgmeistri Albrecht von Hohenzollerni kutsel Königsbergi, kus ta 1525. aastal aitas välja töötada evangeelset kirikukorraldust. Samal aastal ta ka abiellus, olles esimene abielus jutlustaja Preisimaal. Briesmann oli kõrgmeistrist hertsogiks saanud Albrechti lähikondne, olles tema lossijutlustajaks.
1527. aastal kutsuti Briesmann aga Riia linna, et ta seal üldise kirikukorralduse välja töötaks. Koos Andreas Knopkeniga koostasidki nad 1529. aastal Riia kirikukorralduse, mis 1533. aastal ka Tallinna ja Tartusse laienes. Briesmann ise tegutses Riias kuni 1531. aastani, misjärel ta Preisimaale tagasi pöördus. Tema tagasipöördumise põhjusteks olid halvenev tervis ja ilmselt ka poliitilised vastuolud, kuna hertsog Albrechti usaldusalusena äratas ta eestkätt umbusaldust Liivi ordu leeris.
Klooster
pisi|[[Cluny klooster]] pisi|[[Asta Nørregaard, "Jõuluöö missa prantsuse kloostris" (1889)]]
Johann Briesmann
Liivimaalt naasmise järel oli Briesmann jutlustajaks Königsbergi toomkirikus. 1544. aastal aitas ta välja töötada uut Preisimaa kirikukorraldust. Seejärel tekkisid tal aga vastuolud hertsog Albrechti soosiku Andreas Osianderiga, kelle usuõpetus kaugenes luterluse põhivoolust. 1549. aastal muutus tüli avalikuks, kuid samal aastal suri Briesmann katku.
Klooster
Klooster (ladinakeelsest sõnast claustrum 'suletud paik') on välismaailmast eraldatud piirkond, kus pühendutakse ühisele vaimsele praktikale. .
Kloostri alal paiknevad tavaliselt sakraalhooned (kirikud, kabelid, templid või muud sakraalehitised), aga ka elu- ja olmehooned vm otstarbega ehitised, nagu raamatukogu, kohad mediteerimiseks, eraldumiseks või õppetööks, laoruumid, töökojad, köögid jmt. Kloostri arhitektuur on vastavuses ühiselulise korraldusega ja selles on igal hoonel ja detailil oma kindlaksmääratud tähendus.
Kloostriks võidakse nimetada ka seal tegutsevat kogukonda kui institutsiooni (näiteks kui kõneldakse Cluny kloostrist kui suure usulis-poliitilise uuendusliikumise keskusest, siis ei mõelda hoonestust).
Läänemaailmas on tuntud kristlikud, katoliku ja õigeusu traditsioonide kloostrid. On olemas üksikuid oikumeenilise suunaga kloostrikogukondi, näiteks Taizé vennaskond. Aasia religioonides, näiteks budismis, hinduismis ja džainismis on oma kloostritraditsioon, läänemaisega võrreldav ja sellest ajalooliselt varasem, koos oma ühishoonete ja palve- ning meditatsioonikeskustega.
Kloostritraditsioon Aasia religioonides
pisi|[[Mani Rimdu festival budistlikus kloostris Nepalis 2022. aastal]] Esimesed teated kloostritraditsioonist pärinevad 1. aastatuhandest eKr tänapäeva India ja Nepali aladelt.
Hinduismis on teada 1. aastatuhande teisest poolest eKr pärinevaid kloostreid nimetusega matha (sanskriti keeles मठ maṭha), mis olid esialgu tugevasti seotud advaita-vedaanta traditsioonidega.
Kuna hinduistlikud ja budistlikud kloostrid tekkisid enam-vähem samal ajal, siis pole selgust, kas ja kuidas nad teineteisele eeskujuks võisid olla.
Džainismis on kloostreid teada alates 5. sajandist eKr ja nende nimetus on laenatud budismist ('vihaara').