Beyond_Price
Selleks et analüüsida inimese hüve sellena, millest tasub hoolida armastuse tõttu selle inimese vastu, tuleb armastust eristada romantilisest või seksuaalsest emotsioonist, millest räägitakse seoses armumise ja armunud olekuga, sest romantiline armastus või seksuaalne armastus on suuresti omamishimuline (possessive), isegi isekas (self-seeking). Sama lugu on mitmesuguste muude hoiakutega, mis tavaliselt armastusega kaasas käivad, näiteks kiindumus. Me võime olla kiindunud ilma armastamata ja võime armastada inimesi, kellesse me ei ole eriti kiindunud. Armastuseks nimetatakse ka teatud liiki hoolivat käitumist, mis iseloomustab perekondlikke suhteid, millega armastust konventsionaalselt seostatakse. See armastus on aktiivselt tähelepanelik, südamlik, hooliv. Paljude filosoofide arvates peab armastuse emotsioon olema hoiak, mis niisugust käitumist loomupäraselt motiveerib, seega üks südamlikkuse lahke vorm. Niisugune hoiak on muidugi olemas ja seda pole vale nimetada armastuseks. Kuid on olemas armastus, mis on tugevam, huvitavam ja igatahes siinseks otstarbeks relevantsem. Lahket südamlikkust võivad ilmutada ka loomad oma poegade vastu, lapsed oma lemmiklelude vastu, aednikud oma lillede vastu ja filatelistid oma markide vastu. See emotsioon ilmutab vaevalt midagi, mida me juba ei tea nende armastatud objektide huvide kohta. Ent on olemas emotsioon, mida samuti nimetatakse armastuseks, mis on teejuht armastatu huvide juurde. See emotsioon on kohal paljudes armastussuhetes, kus seda võib olla keeruline lahti harutada lahkest südamlikkusest, kuid ta võib sellistest suhetest ka puududa. Inimesed võivad armastavalt hoolitseda kaaslaste või hoolealuste eest ehtsa tundega, mis pole ometi midagi enamat hellast kiindumusest, sest ta ei küüni selle ägedama emotsioonini, mida ainsana võib nimetada armastuseks. Nad võivad seda viimast emotsiooni tunda kellegi vastu, ilma et see motiveeriks neid kohtlema teda armastavalt. Õpilased võivad armastada õpetajat, patsiendid arsti ilma mingi kalduvuseta teda kaisutada ega poputada; võib olla armastus kolleegide vahel, kes kunagi ei lubaks endale teineteise eest hoolitseda; ja ka paljudele sõprustele on omane formaalsus, mis välistab sekkumise teineteise ellu. Ja see ägedam ja sundivam armastuse vorm võib koos eksisteerida vaenulikkuse või isegi vihkamisega või neid koguni tekitada. Võidakse tahta haiget teha sellele, keda armastatakse, ja ometi võivad nii armastus kui ka haiget teha tahtmine olla siirad. See viimane võimalus ei ole ühitamatu ideega, et armastus on teejuht armastatu huvide juurde. Jutt ei ole mitte sellest, et armastamine peaks tingimata kaasa tooma just armastatu hüve soovimise, vaid et inimese hüve on see, millest armastuse tõttu selle inimese vastu tasub hoolida. Mööndus, et see, mida armastaja soovib, ei pruugi olla armastatule hüve, on ühitatav väitega, et see, mida armastusest inimese vastu tasub soovida või on mõtet soovida, ongi see, mis on sellele inimesele hüve. Jutt on sellest, millest hoolimise teeb armastus kohaseks või mõistuspäraseks. Küsimus on: mis saab moodustada inimese hüve tänu sellele, et ta on see, millest hoolimise teeb inimese armastamine kohaseks või mõistuspäraseks. Sellele ei saa vastata lihtsalt "inimese hüve". Connie Rosati kritiseeris Darwalli kaastundel põhinevat heaolukäsitust nii: "Kui me hindame kunstiteose väärtust sellisena, nagu ta meile paistab, siis me püüame hoida teda väärtuslikus seisundis. Samamoodi, kui me hindame inimese väärtust sellisena, nagu ta meile paistab, siis me püüame hoida teda tema seisundis väärtusliku olendina, kes ta on. Seda, milline hoiak haaraks seda ideed, kätkemata endas hoolimist isiku heaolust, ma ei söanda arvata. Kuid paistab, et hoolimine ega kaastundlik hoolimine see ei ole." On ilmne, et see on armastus. Rosati idee järgi on see, millest on mõtet hoolida armastuse tõttu inimese vastu, selle väärtuse või väärtusliku seisundi säilitamine, millele armastus on hindav reaktsioon.