Das_Kausalgesetz_und_seine_Grenzen
Eessõna
Meie ülikoolide filosoofiaõpe ei edenda enamasti teaduslike probleemide lõpunimõtlemist, vaid teatud kohal katkestamist ja jätkamise kõrgena tasandi hooleks jätmist. Ainuke koolifilosoofia vorm, mis ergutab järjekindlalt teaduslikult mõtlema, on võib-olla uuskantiaanlus, eriti Ernst Cassireri versioonis, kuigi see tahab säilitada idealistliku filosoofia väljendusviisi, mistõttu selgust ei saa tulla. See suund on edumeelne nähtus, sest see on lagunemisilming koolifilosoofias. Selle hüppest kõrgemale tasandile lükkasid tagasi eelkõige Ernst Mach ja Bertrand Russell. Püüdlused järjekindlalt teaduslikult mõelda kestavad edasi. Viimasel ajal on need voolud hakanud koostööd tegema. Kõige otsustavamalt pooldab puhtteaduslikku maailmakäsitust Viini ring (Moritz Schlick, Rudolf Carnap). Otto Neurath sõnastas selle eesmärgi ühtsusteaduseni, mis vastandub lõhenemisele filosoofiaks ja eriteaduseks, vaimuteaduseks ja loodusteaduseks, mida senine filosoofia on soodustanud. Prantsusmaal on samad sihid ühingul Union Rationaliste, mille liikmed Paul Langevin ja Marcel Boll võitlevad moodsa füüsika kasutamise vastu ebateaduslike püüdluste toena. Mida Viini kriisi radikaalsetest ideedest ka arvata, võib juba praegu täheldada, et need, kes alles hiljuti esitasid koolifilosoofia õpetusi enesestmõistetavatena, hakkavad juba nägema nende problemaatilisust ja neid kaitsma. Näiteks tavalise loodusfilosoofia esitus Bernhard Bavinki raamatusse "Ergebnisse und Probleme der Naturwissenschaften. Eine Einführung in die heutige Naturphilosophie", kus eriteaduste praegune seis on väga selgelt ja õigesti esitatud, oli varem metafüüsilise koolifilosoofia käsitus nii sisse põimitud, nagu need oleksid teaduslikult kindlad nagu Pythagorase teoreem ja Newtoni gravitatsiooniseadus, viimases väljaandes on aga sellest enesestmõistetavusest loobutud ja autori metafüüsiline vaatekoht on selgelt Viini ringi omale vastandatud. Max Planck on neid vastandeid nimetanud positivistlikuks ja metafüüsiliseks teaduskäsituseks: metafüüsilise käsituse järgi on teaduse ülesanne ammu olemas oleva tõelise maailma leidmine, positivistliku käsituse järgi konstrueerida väidete süsteem, mille abil inimene saab oma elamuste maailmas orienteeruda. Planck heidab viimasele käsitusele ette, et pole võimalik mõista kirge ja ohvrimeelsust, millega Galileo Galilei sugused mehed on oma veendumuste eest võidelnud, kui tegu on lihtsalt otstarbekate konstruktsioonidega, mitte tõe avastamisega. Ka need kired ja võitlusjulgus on empiirilised tõsiasjad. Ühtsusteaduste süsteemis oleks kõrvuti mõlemat liiki elamused. Planckil võib õigus olla, et positivistlik suund on teooriate püstitamise sageli tühja ruumi asetanud, arvestamata seoseid inimese kogu tegevusega, mis võib-olla kõige teravamalt avaldub Hugo Dingleri formuleeringus, et teooria loomine on vaba tahte akt. Galilei näide näitab selgelt, et kirglikel konfliktidel mingi füüsikateooria ümber pole pistmist sobivusega loodusprotsesside esitamiseks, vaid vahekorraga oma aja poliitiliste ja sotsiaalsete sündmustega. Positivistlikku teaduskäsitust ei ole tarvis täiendada metafüüsilise tõemõistega, vaid nende seoste ulatuslikuma uurimisega, mis on teooriate leiutamise ja ülejäänud inimtegevuste vahel.