cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Impulsstoiteallikas
Talitluspõhimõte
centre|pisi|575 px|Võrgupingest alalispinge saamiseks kasutatava impulsstoitelülituse struktuuriskeem: 1 ‒ võrgufilter; 2 ‒ alaldusdiood või sildalaldi; 3 ‒ silukondensaator; 4 ‒ jõutransistor (või [[türistor); 5 ‒ trafo; 6 ‒ integraallülitus; 7 ‒ optron]] Erinevalt võrgusagedusliku trafoga toitelülitusest, kus võrgu vahelduvpinge transformeeritakse vajaliku tasemeni ja siis alaldatakse, impulsstoitelülituses võrgupinge (Euroopas 230 V, 50 Hz) esmalt alaldatakse ja silutakse pinge pulsatsiooni suure mahtuvusega kondensaatori abil. Tulemusena saadakse võrgupingest mõnevõrra kõrgem alalispinge.
Piraatide Vabariik
Suur osa piraatidest, kes olid riigi loomisega seotud kuulusid gruppi “The Flying Gang” (e.k. Lendav Jõuk). Sinna kuulusid näiteks Edward Teach, Samuel Bellamy, Stede Bonnet jt tuntud mereröövlid.
Haapsalu Maria-Magdaleena kirik
Kogudus
1993. aastal jagunes kogudus kaheks ning need, kes soovisid jääda Moskva ja kogu Venemaa patriarhi kanoonilisse jurisdiktsiooni, jäid Aleksander Nevski kirikusse.
Piraatide Vabariik
Riigi väljakuulutamine
Piraatide Vabariigi algatasid Benjamin Hornigold ja Henry Jennings 1706. aastal, nimetades end Bahama saarte kubernerideks. Pärast seda hakkas Bahama saari juhtima Lendava Jõugu grupeering. Nende edukuse pärast kolisid paljud piraadid, kaupmehed ja prostituudid saarele elama. Ka paljud Suurbritannia meremehed, kes ei saanud oma eludega enam hakkama pärast Hispaania pärilussõda, liitusid uue vabariigiga. Bahama kuberner väites, et saarel elas umbes 1000 piraati. Lõpuks sai võimu endale Edward Teach ja nimetas end magistraadiks.
Impulsstoiteallikas
Talitluspõhimõte
Alalispinge vaheldatakse (hakitakse) transistori(de)l (MOSFET, IGBT, bipolaartransistor) põhineva vaheldi abil impulssideks, mille sagedus on võrgusagedusest palju kõrgem (vähemalt 50 000 impulssi sekundis ehk 50 kHz). Impulsspinge transformeeritakse (madaldatakse) kõrgsagedusliku impulsstrafoga vajaliku väärtuseni, seejärel alaldatakse ja silutakse pulsatsiooni vähendamiseks. Ühtlasi toimub tagasisideahela vahendusel väljundpinge stabiliseerimine, s.t selle pinge hoidmine nimiväärtuse tasemel sõltumata koormusvoolu ja sisendpinge muutumisest suurtes piirides.
Haapsalu Maria-Magdaleena kirik
Kogudus
Haapsalu Maria-Magdaleena kirikuhoone tagastati Konstantinoopoli patriarhaadi kanoonilises alluvuses oleva Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Haapsalu kogudusele 1994. aastal ja esimene jumalateenistus peeti seal 22. juulil 1994. Esialgu jagati ruume Haapsalu adventkogudusega, kuni neil valmis 2001. aastal oma Haapsalu adventkirik.
Impulsstoiteallikas
Talitluspõhimõte
Impulsstoitelülituse trafos toimub magnetvälja ülesehitamine suure sagedusega, mistõttu ühe tsükliga on vaja üle kanda palju vähem energiat kui võrgusagedusel. Vastavalt võib siis trafo olla väiksema südamikuga ja selleks saab kasutada väikese ümbermagneetimis- ja pöörisvoolukaoga magnetmaterjali, enamasti ferriiti. Oluline on ka kokkuhoid mähiste vase arvel. Kuna silukondensaatori tarvilik mahtuvus on pöördvõrdeline sagedusega, võib selle mahtuvus olla seega mitu suurusjärku väiksem, võrreldes pulsatsiooni silumisega võrgupingel.
Piraatide Vabariik
Piraatide Vabariigi langus
Piraatide Vabariik algul ei rünnanud kunagi Suurbritannia laevu. Hiljem see muutus. Mereröövlite laevastik oli väga võimas, suudeti hävitada ka fregatte. Selle tõttu saadeti George I käsul mereröövlitega tegelema Woodes Rogers.
Rogers saabus Bahamasse 1718. aasta juulis seitsme laevaga ja pakkus piraatidele kuninglikku halastust. Ta korraldas mereblokaadi Nassaus samamoodi nagu ta oli varem seda teinud ka Madagaskari saarel.
Impulsstoiteallikas
Talitluspõhimõte
Nii tavalises kui ka impulsstoitelülituses on trafo ülesandeks peale pingetaseme muutmise ka elektriohutuse tagamine. Nimelt eraldab trafo toitelülituse sekundaarpoole (tarviti) galvaaniliselt elektrivõrgust, s.t katkestab nende vooluahelate vahel alalisvooluühenduse.
Impulssmuunduse põhimõttel on võimalik peale vahelduvpinge alalispingeks muundamise ka alalispinget vahelduvpingeks muundada. Näiteks on impulsstoiteallikaga võimalik akupingest saada 230 V vahelduvpinget või teise pingenivooga stabiliseeritud alalispinget.
[[Pilt:ATX power supply interior-1000px transparent.png|pisi|300px|Arvuti impulsstoiteplokk (avatud kaanega)
A – sisendalaldi (allpool on näha sisendfilter);
B – silufiltri kondensaatorid (paremal on näha kõrgepingetransistoride radiaator);
C – kõrgsagedustrafo (aremal on näha madalapingetransistoride radiaator);
Tiszacsege
Tiszacsege on linn Ungaris Hajdú-Bihari komitaadis Balmazújvárosi kreisis. Tiszacsege asub Tisza paremal kaldal, komitaadikeskusest Debrecenist ligikaudu 51 km lääneloodes.
Impulsstoiteallikas
Talitluspõhimõte
E – väljundfiltri kondensaatorid]]
Eelised ja puudused tavalise võrgutoitelülitusega võrreldes
Eelised: Puudused:
Piraatide Vabariik
Piraatide Vabariigi langus
Piraatidele, kes olid nõus vastu võtma kuninglikku halastust, andestati kõik kuriteod ent nõuti, et nad töötaksid edaspidi Suurbritannia mereväe jaoks. Paljud piraadid ei võtnud halastust vastu, aga mõned siiski võtsid. Üks neist, kes oli halastusega nõus, oli Piraatide Vabariigi looja Benjamin Hornigold, kes hakkas edaspidi töötama Woodes Rogersi alluvuses. Rogers saatis teda jahtima oma endisi kaaslasi. Teised piraadid hakkasid parandama või ehitama erinevaid sildu või hooneid, mida nad hävitasid.
Tiszacsege
Küla on esmamainitud 1067. aastal. 1241. aastal kogunesid Tiszacseges mongoli-tatari väed enne Mohi lahingut.
Piraatide Vabariik
Piraatide Vabariigi langus
Piraadid, kes ei olnud nõus alluma, olid näiteks Edward Teach (Musthabe) ja Charles Vane. Nemad põgenesid edukalt Nassaust. Põgenenud piraatidest 10 püüti kinni Benjamin Hornigoldi poolt, kellest 9 poodi 12. detsembril 1718. Pärast seda läks Bahama saartel võim Suurbritannia kätte ning uueks kuberneriks sai Woodes Rogers.
Tiszacsege
Linnaõigused sai Tiszacsege 2000. aastal.
Jaagup Tuisk
pisi|Jaagup Tuisk esinemas Alexela Kontserdimajas 2022. aastal Jaagup Tuisk (sündinud 1. augustil 2001) on Laagrist pärit noor Eesti popmuusik ja näitleja. Mängib klaverit, kitarri, trummi ja trompetit.
Osales 2020. aastal "Eesti laulu" konkursil lauluga "Beautiful Lie", mille ta kirjutas ja produtseeris ise. Lugu tuli teisele kohale.
Haridustee
Jaagup Tuisk õppis 6. klassini Laagri Koolis, hiljem Gustav Adolfi Gümnaasiumis. Näitlemist on Tuisk õppinud Kaari Sillamaa muusikaliteatris osaledes.
Muusikaline tegevus
Ta on osalenud mitmes võistluslikus telesaates, näiteks
2014. aastal käis ta koos Uku Suviste ja Kristjan Kasearuga kontserditurneel "Kaks ja pool meest".
2015. aastal näitles ta Elton Johni ja Lee Halli muusikalis "Billy Elliot" (NoorTeater, lavastaja Teet Kask).
2017. aastal XII noorte tantsupeol "Mina jään" täitis ta Koidu rolli ja osales ka Vabaduse väljakul toimunud isetekkelisel tantsupeol.
2019. aastal ilmus singel "Hetkes" ja 2019. aasta detsembris singel "Beautiful Lie", mis sai konkursil Eesti Laul 2020 2. koha.
2020. aasta juunis ilmus singel "Miinusprojekt" ja 2020. aasta oktoobris singel "Bachata".
Üldhariduskool
pisi|[[Pornaineni üldhariduskool Soomes Kirveskoskis]] Üldhariduskool on kool, kus saab omandada üldharidust (erinevalt näiteks kutse-, huvi- või kõrgharidusest). Eestis on üldhariduskoolid algkool, põhikool, üldhariduskeskkool, gümnaasium.
HaTikva
Sõnad
Kol'od balleivav penimah,
nefesh yehudi homiyah.
Ulfa'atei mizrach kadimah.
Ayin letziyon Tzofiyah.
Od'lo avdah tikvateinu.
Lihyot am'chofsi be'artzeinu.
Eretz-Tziyon vi'Yerushalayim.
Konnektor (keeleteadus)
Konnektoriks ehk konnektiiviks nimetatakse formaalse keele või loomuliku keele loogilisi konstante, mille abil lausetest moodustatakse liitlauseid.
Kõige tuntumad on lauseloogika konnektorid. Need väljendavad kahe- või ühekohalisi tõeväärtuslikke funktsioon, millega lausetest moodustatakse uusi lauseid ning vastavalt propositsioonidest uusi propositsioone.
Loomulikus keeles esinevad lauseloogika konnektoritena näiteks järgmised väljendid:
Lauseloogika formaalses keeles on levinumad konnektorid:
Näiteks lausetest "Mul ei ole sõpru" ja "Sul on hea tuju" saab loomuliku keele lauseloogika konnektorite abil moodustada laused
Kui formaalses keeles vastab lausele "Mul ei ole sõpru" täht P ja lausele "Sul on hea tuju" täht Q, siis saab ülaltoodud laused lauseloogika formaalses keeles kirja panna nii:
Tehete järjekord
Et vähendada vajadust kasutada sulge, on lauseloogikas kokku lepitud tehete järjekord: konnektor ¬ eelneb konnektorile \wedge, konnektor \wedge eelneb konnektorile \vee, konnektor \vee eelneb konnektorile → ning konnektor → eelneb konnektorile. Näiteks P \vee Q \wedge ¬R → S tähendab (P \vee (Q \wedge (¬R))) → S.
Välis-Eesti Muinsuskaitse Selts
Välis-Eesti Muinsuskaitse Selts (lühendina VMS) oli rahvusvaheline väliseestlaste organisatsioon, mis loodi 22. mail 1988 eesmärgiga toetada Eestis hiljuti loodud Eesti Muinsuskaitse Seltsi.
Asutamisel valiti seltsi esimeheks Neeme Järvi, tegevesimeheks Lembit Soots. Seltsi töö toimus paljudes väliseestlaste kogukondades (Toronto, Montreal, Vancouver, New York, Los Angeles, Stockholm, Göteborg, Adelaide, Leicester, Bradford, London jm), seltsi aktivistide hulka kuulusid Rein Taagepera, Matti Klaar, Enno Klaar, Rain-Robert Rebas, Hain Rebas, Rein Grabi ja teised. VMSi Asutavasse Kogusse kuulusid Neeme Järvi, Karl Aun, Eerik Haamer, Ivar Ivask, Enno Klaar, Raimond Kolk, Ilse Lehiste, Jaan Puhvel, Peeter Puide, Toivo Raun, Hain Rebas, Rain Rebas, Gustav Ränk, Mare Taagepera, Rein Taagepera, Roman Toi, Olev Träss ja Mardi Valgemäe.
Valdavalt tegeles VMS Eesti Muinsuskaitse Seltsi materiaalse ja moraalse toetamisega, saates Eestisse peamiselt varustust ning vähemal määral raha. 1990. aastaks alguseks oli VMS Taagepera kui seltsi sekretäri andmeil kogunud vähemalt 186 000 USA dollarit ja toimetanud EMSile toetust vähemalt 150 000 dollari ulatuses. Välis-Eestis tegutses ka teisi samasuunalisi ühendusi nagu Toronto Eesti Muinsuskaitse Seltsi Sõprade Ühing (asutatud 9. oktoobril 1988) ja EMSi Abistamise Büroo Helsingis. Taagepera kirjeldab mälestustes, kuidas pikka aega püsis osas väliseesti seltskonnast siiski vastuseis VMSile, keda kahtlustati Nõukogude-meelsuses: "Pagulasavalikkus pidas kõiki, keda Nõukogude Eestist välismaale liikuma lasti, Moskva käsilasteks ja nendega lävivaid pagulasi "roosadeks". Kui VMS tõi Läände Velliste ja Laari, kinnitas see VMSi aktivistide roosasust."
VMSi tegevus rauges pärast 1990. aastat. Seltsi viimasteks avalikeks sündmusteks jäid Rein Taagepera teatel viimane peakoosolek Torontos 18. aprillil 1990 ning VMSi üldkokkutulek 28. juunil 1990. aastal, mis korraldati Tallinnas koos EMSiga.
Sotecle
Sotecle oli 13. sajandi alguse linnusepiirkond Tālavas, tänapäeva Põhja-Lätis.
Henriku Liivimaa kroonika järgi oli selle latgali asustusega piirkonna keskuseks Sotecle linnus ja valitsejaks ülik Russin. Linnuse asukoht pole kindlalt teada, kuid kõige tõenäolisemateks paikadeks peetakse Kvēpene linnamäge Raiskumsi lähedal ja Tanīsa linnamäge Raunas. Sotecle nime mainitakse veel 1318. aastast pärinevas dokumendis.
Detoneeriv nöör
pisi|Detoneeriv nöör pisi|Detoneerivat nööri saab kasutada veealusel lõhkamisel Detoneeriv nöör on lõhkeainet sisaldav nöör, mida kasutatakse lõhketöödel detonatsioonilaine siirdamiseks detonaatorilt lõhkelaengutele või ühelt laengult teisele.
Kirjeldus
Detoneeriv nöör koosneb puuvill- või plastkestast, mille all paikneb juhtniit ning mille keskel on südamikuna brisantne lõhkeaine. Tavaliselt kasutatakse detoneeriva nööri juures lõhkeainena pentriiti (PETN), harvem heksogeeni.
Nööri lõhkeainesisaldust mõõdetakse grammides jooksva meetri kohta. Tavaliselt on lõhkeainet koguses 12–14 g/m, kuid seda võib olla ka rohkem või vähem. Detonatsioonilaine levik toimub kiirusega ligikaudu 7000 m/s ja nõnda näib, justkui plahvataks terve nöör üheaegselt.
Kasutamine
Enne detoneeriva nööri kasutamist tuleb teha selle väline ülevaatus ja veenduda, et ei esineks katte vigastusi, murdekohti, ahenemisi ja jämenemisi. Vajadusel tehakse detonatsiooni edasiandmise kontrolliks proovilõhkamine, mille käigus peab kogu nöör täielikult detoneeruma.
Detoneerivast nöörist lõhkevõrgud võivad olla ühendatud jada- või rööpühendusse. Neist esimeses on lõhkelaengud omavahel ühendatud detoneerivast nöörist lõikudega aga teisel juhul on nad liidetud magistraallõigu külge kas sellest eraldi hargnevate ühendustena (rööpastmeliselt) või kimpudena lähtuvate ühendustena (rööpkimpjalt). Rööpastmelist ühendust kasutatakse peamiselt üherealisena asetsevate laengute sidumisel ning rööpkimpühendust hajusalt asetsevate laengute sidumisel ühtsesse lõhkevõrku.
Lõhkevõrgu koostamisel tuleb detoneeriv nöör enne laengusse paigaldamist lõigata vajaliku pikkusega juppideks. NB! Pärast selle laengusse või löökpadrunisse liitmist on lõikamine keelatud. Lõikamine peab toimuma puidust alusel ja terava noaga ning eelnevalt tuleb detoneeriva nööri rull kas täielikult või osaliselt lahti kerida.
Lõikude omavaheline ühendamine peab toimuma vähemalt 10 cm pikkuse vahelitiühendusega ja nõnda, et detonatsioon saaks levida samasuunaliselt. Sellised ettevaatusabinõud on vajalikud selleks, et detonatsioonilaine nööri kuskil ei katkestaks ja oleks tagatud selle levik kõikide lõhkelaenguteni – on väga ohtlik, kui mõned lõhkelaengud jäävad plahvatamata. Samadel põhjustel tuleb vältida silmuste ja keerdude teket ning nööride ristumisel tuleb need üksteisest eraldada vähemalt 10 cm paksuse pinnasekihiga.
Asulates on keelatud leeksüütega ja detoneeriva nööriga lõhkamine.
Kaubamärgid
Tuntud detoneeriva nööri kaubamärgid on näiteks Cordtex ja Primacord. Neid nimesid kasutatakse vahel ka kui detoneeriva nööri sünonüüme.
Gueugnon
Gueugnon [gö'njon] on linn Prantsusmaal Saône-et-Loire'i departemangus. Linn on samanimelise kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 233–399 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linnas tegutseb jalgpalliklubi FC Gueugnon.
pisi|tühi|Gueugnoni plaan ja teda ümbritsevad vallad
Linnaringkond (Prantsusmaa)
Prantsusmaal on linnaringkond (prantsuse: arrondissement municipal [aʁɔ̃dismɑ̃ mynisipal]) valla alljaotus ja seda kasutatakse riigi kolmes suuremas linnas: Pariisis, Lyonis ja Marseilles. See toimib isegi madalama haldusüksusena, millel on oma meer. Kuigi tavaliselt kutsutakse neid lihtsalt "ringkondadeks", ei tohi neid segi ajada departemangude ringkondadega, mis on rühmitatud vallad ühes departemangus.
Üldised omadused
Prantsusmaal on 45 linnaringkonda: 20 Pariisis (vaata: Ringkond (Pariis)), 9 Lyonis (vaata: Ringkond (Lyon)) ja 16 Marseilles (vaata: Ringkond (Marseille)). Kuid 1987. aasta seadus allutas 16 Marseille ringkonda kaheksale "piirkonnale" (secteurs), kaks ringkonda igas "piirkonnas". Seega saab Marseilled tegelikult õigesti kirjeldada jagatuna kaheksaks "piirkonnaks", 16 ringkonnast on tehtud vaid piiritlemisüksused.
Linnaringkondadel on nimed ainult Pariisis ja neid kasutatakse seal koguni harva. Pariisis on elanikud linnaosadega väga tuttavad ja kui neilt küsitakse, kus nad elavad, vastavad nad peaaegu alati numbriga. Lyonis on 3 ringkonda – Vieux Lyon (5.), La Croix-Rousse (4.) ja Vaise (9.) – üldiselt nende nimedega viidatavad ning teisi viidatakse numbritega. Marseilles on inimeste seas tavaline viidata naabruskondade nimedele, nagu Ste. Anne või Mazargues, kuid ka ringkondade numbritele.
Linnaringkondades kasutatakse Prantsusmaa viienumbrilisi sihtnumbreid. Esimesed kaks numbrit on departemangu number, kus aadress asub (Pariisis 75; Rhône'i departemangus, kus Lyon asub, 69; Bouches-du-Rhône'i departemangus, kus Marseille asub, 13); viimased kolm numbrit on ringkonna number, seega isiku sihtnumber, kes elab Pariisi viiendas ringkonnas, on "75005 Paris", ja isikule, kes elab Marseille 14. ringkonnas, on see "13014 Marseille". Ainus erand on Pariisi kuueteistkümnes ringkond, mis on oma suuruse tõttu jaotatud kahe sihtnumbri vahel: "75016 Paris" ringkonna lõunaosas ja "75116 Paris" ringkonna põhjaosas.
Pariisi ringkonnad moodustavad päripäeva spiraali kuju, alustades esimesest keskel. Marseilles moodustavad nad käänulise tee esimesest edelas, edasi kagusse, kirdesse ja lõpuks loodesse. Lyoni ringkonnad ei moodusta ühtegi eristatavat mustrit ja vaid kaks paari järjestikuse numbriga ringkondi omavad ühispiiri: 1. ja 2., samuti 7. ja 8.
Ka mõned teised Prantsusmaa suured linnad on jagatud mitme sihtnumri vahel, kuid sihtnumbrid ei vasta ringkondadele.
Ajalugu
Esimesed linnaringkonnad loodi 22. augustil 1795, kui Pariisi linn (vald) jaotati kaheteistkümneks ringkonnaks. Sel ajal oli Rahvuskonvent suurte linnade omavalitsuste suhtes ettevaatlik nende revolutsiooniliste meeleolude (Pariis) või kontrrevolutsiooniliste kalduvuste (Lyon ja paljud teised linnad provintsides) tõttu ja seetõttu otsustas Konvent jaotada Prantsusmaa suured linnad (vallad) väiksemateks valdadeks. Pariisi, erinevalt teistest suurtest linnadest, ei jaotatud väiksemateks valdadeks, vaid ringkondadeks (äsjaloodud kategooria) ja keskvalitsus kaotati.
31. detsembril 1859 laiendas keskvalitsus Pariisi linna, annekteerides Pariisi ümbritsevate eeslinnade vallad, ning laienemise tõttu korraldati ringkonnad ümber. Loodi 20 uute piiridega ringkonda ja need on veel tänagi Pariisi ringkonnad.
Lyoni puhul lubas keskvalitsus pärast enam kui viiskümmend aastat kestnud kõhklusi 1852. aastal lõpuks Lyonile lisada oma vahetud eeslinnad, mis olid tööstusliku pöörde tõttu muutunud eriti rahvarohkeks. Lyoni vald annekteeris Croix-Rousse, La Guillotière ja Vaise vallad. Olles ettevaatlik linna uue suuruse ja valla võimu ees, otsustas keskvalitsus Lyoni viieks ringkonnaks jagada ja Lyoni meeri amet kaotati. Rhône'i departemangu préfet jäeti valda valitsema.
Aastal 1881 Lyoni meeri amet taastati ja Lyoni vald naasis Prantsuse valdade tavapärasele staatusele. Kuid ringkonnad säilitati, mida sellises rahvarohkes linnas ikka vaja oli. Uued ringkonnad loodi Lyonis aastatel 1867, 1912 ja 1957, kui tükeldati 3. ja 7. ringkond. Aastal 1963 annekteeris Lyon Saint-Rambert-l'Île-Barbe valla ja aastal 1964 loodi annekteerimise tulemusel Lyoni 9. ringkond, selline üheksa ringkonna korraldus on püsinud Lyonis tänaseni.
Aastal 1977 taastati pärast peaaegu 183 aastast vaheaega Pariisi meeri amet, kuid ringkonnad jäid puutumata.
Aastal 1981 võitsid sotsialistid Prantsuse üldvalimised ja järgmisel aastal võtsid nad vastu mitu peamist seadust, millega määratleti ümber piirkondade, departemangude ja valdade volitused, selge eesmärgiga vähendada Prantsusmaa tsentraliseeritust. 31. detsembril 1982 võeti vastu niinimetatud "PLM seadus" (Loi PLM), kus PLM tähistab Pariis Lyon Marseille. Nendele kolmele vallale anti eristaatus, mis on alandav valdade üldisele staatusele, ja jaotati ametlikult linnaringkondadeks. Kus ringkonnad juba olemas olid, Pariisis ja Lyonis, säilitas seadus olemasolevad piirid. Marseilles, kus anne 1982. aastat ringkondi ei olnud, loodi 16 ringkonda.
Linnaringkondadele anti seadusega ametlik staatus, igaühel neist oli oma raekoda (mairie d'arrondissement) ja meer (maire d'arrondissement). Esimest korda ajaloos loodi ringkondades otse elanike poolt valitud ringkonnanõukogud (conseils d'arrondissement). Pariisi, Marseille ja Lyoni raekojad (mairies) säilitati üle mairies d'arrondissement, iga linna kesksed meerid (maire) üle maires d'arrondissement.
Nendes kolmes linnas tehti ringkonnad otse kodanikega tegelevateks haldusüksusteks. Kõigi vajalike päringute ja ametliku asjaajamise (näiteks sünni, abielu ja surma registreerimine ja arhiiviandmed) saamiseks pöörduvad kodanikud oma vastavasse mairie d'arrondissement. Raekojal (mairie centrale) ei ole üldiselt kodanikega otsest kontakti ning ta vastutab suuremate küsimuste, näiteks majandusarengu või kohaliku maksustamise eest. Leiti, et ringkondades tuleks tegeleda kodanike individuaalsete küsimustega, kuna kohalikud ringkondade raekojad on ligipääsetavamad kui tsentraliseeritud raekoda. (Vaata ringkonnanõukogu ja meeri õigused ja kohustused allpool.)
Seadus kiideti suures osas heaks, kuid mõned mõtlesid, miks seda kohaldati ainult Pariisi, Lyoni ja Marseille suhtes. Need kolm linna on suurimad Prantsusmaal (Pariisis 2 125 246 elanikku, Marseilles 798 430 elanikku ja Lyonis 466 000 elanikku) ning seaduse eesmärk oli muuta kohalikud valitsused kättesaadavamaks ja siduda oma kodanikega. Kuid paljud arvasid, et seadust oleks saanud kohaldada ka teiste rahvarohkete linnade suhtes, eriti Prantsusmaa suuruselt neljana linna Toulouse'i (435 000 elanikku) ja suuruselt viienda linna Nice'i (342 738 elanikku) suhtes; mõlemas linnas peavad kesksed raekojad toime tulema suure hulga kodanikega. Sellegipoolest jagunevad tänapäeval linnaringkondadeks ainult Pariis, Lyon ja Marseille.
Nagu eelnevalt selgitatud, määrati 1987. aastal uue seadusega Marseille 16 ringkonda 8-sse "piirkonda" (secteurs), kaks ringkonda "piirkonna" kohta; ja Marseilles on nüüd ainult 8 mairies d'arrondissement, need valitsevad igas "piirkonnas" mõlemat ringkonda.
Saare tänav (Tallinn)
Saare tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Maarjamäe asumis.
Linnaringkond (Prantsusmaa)
Staatus
1982. aasta PLM seadus juhib linnaringkondade staatust.
Saare tänav (Tallinn)
Saare tänav sai nime 1882. aastal. Tänav saksakeelne nimi oli Eschenstrasse ja venekeelne nimi Ясеневая улица. Saare tänav on nime saanud ümbruskonnas kasvavate saarepuude järgi.
Linnaringkond (Prantsusmaa)
Staatus
Pariisi, Lyoni ja Marseille kolme valda valitsetakse valla nõukogu ja meeri poolt. Pariisis kutsutakse valla nõukogu Pariisi nõukoguks (conseil de Paris). Iga ringkond (või secteur Marseilles) omab ringkonna nõukogu (conseil d'arrondissement) ja ringkonna meeri. 2/3 ringkonna nõukogu liikmetest valitakse ringkonna sees; 1/3 koostatakse valla tasandil valitud valla nõukogu liikmetest ringkondade üleselt. Ringkonna meer valitakse ringkonna nõukogu poolt ja peab olema valla nõukogu liige.
Kohaliku ("läheduse") demokraatia seadus 27. veebruarist 2002 suurendas nii ringkonna nõukogude kui ka ringkonna meeride volitusi.
Ringkonna nõukogul ja meeril on järgmised õigused ja kohustused:
Pihlaspea kalmistu
Pihlaspea kalmistu on kalmistu Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Pihlaspea külas. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Kalmistu juures asus Pihlaspea kabel. Kabel ehitati 1673. Kabel viidi 1845 Eskule.
Schlitters
Schlitters on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Schwazi ringkonnas. Vald asub 548 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 10,36 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 1455 inimest.
Schlitters asub Zillertalis.
pisi|tühi|Schlitters
Konguta metskond
Konguta metskond loodi 1920. aastal Suure-Konguta, Väike-Konguta, Valguta, Keeri, Meeri, Rannu, Suure-Ulila, Aru, Kirepi, Uderna ja Hellenurme mõisa ning endise Võru riigimetskonna (Väike-Rõngu, Vastse-Nõo, Vana-Nõom, Tamme, Väike-Ulila) maadel. Kantselei asus Vissi mõisas.
Lüüra beeta
pisi Lüüra beeta (β Lyr, β Lyrae) ehk Sheliak (araabiakeelsest nimest الشلياق (Ash-Shiliyāq)) on Lüüra tähtkuju heleduselt kolmas täht Veega ja Lüüra gamma järel. Täht asub Maast 960 valgusaasta (290 parseki) kaugusel ja on põhjalikult uuritud varjutusmuutlik kaksiktäht, olles prototüübiks enese järgi nimetatud β Lyrae tüüpi kaksiktähtedele. Esimesena kaardistas ja nimetas Lüüra beeta saksa astronoom Johann Bayer oma 1603. aastal ilmunud täheatlases "Uranometria", tähe muutuvat heledust märkas esimesena inglise amatöörastronoom John Goodricke.
Füüsikalised omadused
pisi|paremal|Lüüra β [[heleduskõver. Sügavama jälje tekitab massi loovutava B-komponendi varjutus A poolt, väiksem varjutus tekib vastupidises olukorras]] Lüüra beeta on kaksiktäht, mille komponentide orbiidi tasand paikneb peaaegu täpselt Maa vaatesuunal, mistõttu need varjutavad teineteist regulaarselt, vähendades varjutuse ajaks süsteemi koguheledust. Lüüra beeta heledus varieerub 3,4–4,6 tähesuuruse vahel perioodiga 12 päeva ja 23 tundi. Aine ülevoolu tõttu tähtede vahel kasvab tiirlemisperiood umbes 19 sekundit aastas. Suurimas eralduses asuvad komponendid teineteist 0,86 millikaaresekundi kaugusel, mistõttu pole eraldiseisvate optiliste teleskoopidega võimalik neid eristada. Seetõttu oli Lüüra beeta kaksiktähelisus kuni 2008. aastani uuritav vaid fotomeetria ja spektraalvaatluste teel. 2008. aastal vaadeldi tähte esmakordselt nähtavas ja lähi-infrapunases lainealas interferomeetriliselt, mis võimaldas lahutada nii kaks komponenti kui ka neid ümbritseva aine ülevoolu ketta (video vasakul) ja arvutada süsteemi orbitaalelemendid.
Vaadeldavus
pisi|paremal|Lüüra beeta (β) asukoht Lüüra tähtkujus Lüüra beeta asub Lüüra tähtkuju rööpküliku edelanurgas. Kuigi Eesti laiuskraadil on Lüüra tähtkuju loojumatu, on parim aeg seda vaadelda hilissuvel ja sügisel, mil Lüüra on õhtuti kõrgel edelataevas. Vaadeldes teleskoobiga, on Lüüra beeta vahetus läheduses vähem kui kaareminuti kaugusel nähtavad veel kaks tähte (HD 174664 ja BD+33 3222). Kumbki neist pole Lüüra beeta süsteemi osa, vaid need on eraldi tähed, kusjuures HD 174664 on samuti spektroskoopiline kaksik. Lüüra beeta läheduses asub ka tuntud planetaarudu M57 (Lüüra rõngasudu), mida on kerge leida joonelt Lüüra beeta ja Lüüra gamma vahel.
Livio Lupi da Caravaggio
Livio Lupi da Caravaggio (tegutses 1607. aasta paiku) oli Itaalia muusik ning muusika- ja tantsuteoreetik.
Eluloolist
Otsustades tema nime järgi, võis ta olla sündinud Põhja-Itaalias Lombardias Caravaggios, mis oli 16. sajandi lõpul ja 17. sajandi algul Hispaania võimude kontrolli all. Oma päritolule viitab ta ka oma traktaadi esimesel leheküljel.
Teosed
Ta on kirjutanud traktaadi "Il Libro di gagliarda, tordiglione, passa e mezzo, canari e passeggi", mis avaldati Palermos 1607. aastal. Traktaat sisaldab kahekümne renessansstantsu kirjeldust, keskendudes eriti galjardile, aga sisaldades ka canario ' sid, passemezzo ' sid ja cascarda ' sid. Raamat on pühendatud Sitsiiliasse sisserännanud hispaania aadlikule don Geronimo del Carrettole, kes üsna kindlasti oli Lupi tööandja. Kaks koreograafiat on pühendatud Donna Maria del Carrettole, kes võis olla eelmise naine või tütar.
Raamatus kirjeldatud renessansstants "Alta carretta con sua sciolta" on loodud muusikale, mida tuntakse ka nimede "Aria di Fiorenza" ja "Ballo del Gran Duca" all. Emilio de' Cavalieri komponeeritud muusika algse pealkirjaga "O che nuovo miracolo" oli pärit 1589. aastal etendatud intermedio ' st Ferdinando I de' Medici ja Christina de Lorraine'i pulmadeks, mida tuntakse ka "La Pellegrina" intermeediumide nime all ja selle viis oli variatsioonide teemana kasutusel hiljemgi 17. sajandil.
Alapikä järv
Alapikä järv (ka Alapika järv) on järv Valga maakonnas Otepää vallas Vana-Otepää külas. Veekogu pindala on 5 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1745 m. Järves on 1 saar.
Mario González
Mariano González Lugo  (sündinud 15. augustil 1969 Pueblas) on Mehhiko endine poksija.
González poksis märtsist kuni detsembrini 1998 elukutselisena. Ta pidas kokku 4 kohtumist ning võitis neist 2 (need mõlemad nokaudiga) ja kaotas 2 (need mõlemad samuti nokaudiga) kohtumist.
Piila kalmistu
Piila kalmistu on kalmistu Saare maakonnas Saaremaa vallas Piila külas. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks. Kalmistu pindala on 0,88 ha.
Kalmistu rajati 1859.
Béhagnies
Béhagnies on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike küla asub 21 km Arrasist lõunas, teede N17 ja D31 ristumiskoha ümbruses.
Side tänav (Tallinn)
thumb|Side tänav
Béhagnies
Vaatamisväärsused
pisi|Surnute mälestusmärk
Side tänav (Tallinn)
Side tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Rahumäe asumis.
Tänav sai nime 1927.
Granuleerimine
Granuleerimine ehk granulatsioon (ladina keelest granulum 'viljaterake') on metallehistöös, eriti kullassepakunstis kasutatav metalleseme kaunistamise tehnika, mille puhul ese kaetakse väikestest metallkuulikestest (graanulitest) pinnatekstuuri või ornamendiga. Kuulikesed liidetakse eseme pinnaga kuumutamisel, kaasamata muud kinnitusainet. Vanimad näited pärinevad Mesopotaamiast III aastatuhandest eKr. Termin on pärit 19. sajandist.
Protsess
Granuleerimist on võimalik kasutada vaid puhta kulla ja hõbeda puhul või sulamite puhul, mille kulla- või hõbedasialdus on suur. Sulamid väärismetallisisaldusega alla 18 karaadi granuleerimistehnikaks ei sobi.
Graanulite valmistamine
Granuleerimise protsess algab alati graanulite valmistegemisega. Graanulid valmistatakse täpselt samast materjalist kui ese, millega nad pärast liidetakse. Peene metalltraadi või metalliriba küljest lõigatakse väga väikesed tükid ja neid kuumutatakse sulamiseni tiiglis isoleerivas keskkonnas, tavaliselt väga peenes puusöetolmus. Tükid võtavad sulanuna pindpinevuse tõttu ümmarguse kuuli kuju. Kuulikesed jaotatakse ornamendis või pinnakattes kasutamise jaoks suuruse järgi rühmadesse. Üks võimalus saada ühesuuruseid graanuleid on kerida peen kuldtraat spiraalselt ümber jämedama traadi, saadud spiraal lõigatakse pikuti väikesteks rõngasteks ja need sulatatakse ühesuurusteks kuulideks.
Paigutamine
Kuulikeste kinnitamiseks pinnale soovitud ornamendina või reana kasutatakse (samal viisil nagu kärgemailis metalliriba või filigraanis metalltraadi paikapanemiseks) orgaanilisi liimaineid nagu tragant, kummiaraabik, nisukliister või küdoonia vaik, millega pind pintseldatakse ja seejärel asetatakse graanulid pehmet pintslit kasutades kohale.
Autine
pisi|Läti kivilinnused ja piirkonnad 1185-1230 Autine oli 13. sajandi alguse linnusepiirkond tänapäeva Läti territooriumil Cēsise linna lähedal.
Kuigi Autinet maininud 13. sajandi alguse kirjalikud allikad selle asukohta ja ulatust ei täpsusta, on kaudsete andmete põhjal arvatud, et ta asus Koiva vasakul kaldal, piirnedes põhjas Võnnu (võndlaste ala) ja Raunaga (Sotecle keskus) ning ulatudes lõunas Nītaure, Zaube ja Skujene külade ümbruseni. Autine keskuseks oli Autine linnus, mida arheoloogid kõige sagedamini arvavad olevat olnud Vaive valla Sārumkalnsi linnamäel. Autine rahvastiku moodustasid latgalid. Sealsetest ülikutest on nimeliselt teada Waridote, keda on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas. Kuigi teiste 13. sajandi dokumentide järgi kuulus Autine enne 1209. aastat Jersika vürstiriiki, oli ta üsna sõltumatu ja ajas iseseisvat poliitikat. 1208. aastal käis Waridote koos teiste latgali ülikute, Russini ja Talibaldi, ning Võnnu ordumeistri Bertoldiga Ugandis, nõudes ugalaste poolt neile tehtud ülekohtu heastamist, äravõetud varade tagastamist ja rahuleppe sõlmimist. Kuna ugalased keeldusid nii vara tagastamisest kui rahu tegemisest, siis läks ta koos teiste latgali juhtidega Riiga, kus kohtuti piiskop Albertiga, kes lubas neid sõjaliselt toetada. Peagi järgneski selle riialaste, orduvendade ja latgalite esimene sõjakäik Ugandisse. Viimast korda mainib kroonika Waridotet ühe juhina latgalite väes, mis hiljem samal aastal sakalaste kui ugalaste liitlaste alal rüüstamas käis. Millalgi samal ajal võttis Autine vastu ka Riia kiriku ristiusu.
1209. aastal, pärast Jersika vürsti Vissevalde sõjalist lüüasaamist piiskop Alberti ja Mõõgavendade ordu vägedelt, sõlmis ta Albertiga leppe, millega Autine läks piiskopi võimu alla. 1212. aastal tekkis Autine latgalitel konflikt orduvendadega, kes olid neilt mesipuid ja põlde ära võtnud. Rahulolematus levis ka teiste latgalite ja liivlaste hulgas ning hakati ette valmistama üldist ülestõusu. Lõpuks toimus mäss siiski vaid Satteseles ja Autine latgalid sellest osa ei võtnud. Pärast ülestõusu mahasurumist lahendati vahekohtunike abil ka nende tüliküsimus: mesipuud tagastati latgalitele, põllud võisid ordumehed kahju hüvitamiseks raha makstes endale jätta. Ühtlasi määrati Autine foogtiks endine Pihkva vürst Vladimir Mstislavitš, kes oli selles ametis kuni 1213. aastani, mil Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu maade vahetamise lepingu sõlmisid, millega Autine orduvendade valdusse läks.
1215. aastal piiras lühiajaliselt Autine linnust ugalaste ja sakalaste vägi, mis orduvendade abiväe lähenemisel lahkus.
Viimast korda on Autinet mainitud 1224. aastast pärinevas dokumendis.
Xuelong
Xuelong (hiina keeles 雪龙 'lumedraakon', inglise keeles Xue Long) on Hiina jäämurdja ja uurimislaev.
Mustvee raamatukogu
Mustvee raamatukogu (varem Mustvee Linnaraamatukogu) on rahvaraamatukogu.
Xuelong
See on ehitatud Ukrainas Hersonis Hersoni laevatehases 1993. aastal. Jäämurdja osales Arktika ja Antarktika uurimisekspeditsioonides uurimis- ja tarnelaevana. Kodusadam on Shanghai.
Mustvee raamatukogu
Raamatukogu asub aadressil Tartu 12, Mustvee linn, Jõgeva maakond.
Turnov
Turnov (saksa keeles Turnau) on linn Tšehhis Libereci maakonnas Semily ringkonnas. Turnov asub Semilyst umbes 12,5 km läänes ja Liberecist ligikaudu 21 km lõunakagus.
Xuelong
See oli Hiina ainuke jäämurdja, kuni 2019. aastal valmis Xuelong 2.
Mustvee raamatukogu
Mustvee raamatukogu haruraamatukogud on Avinurme, Kasepää, Lohusuu, Raja, Saare ja Voore raamatukogu. Samuti on raamatukogul Piilsi ja Ulvi väliteeninduspunkt.
Xuelong
Juhtumid
Xuelong oli üks kolmest laevast, mis püüdis 2013. aasta detsembri lõpus 74 inimestega pardal jäävangi sattunud ristluslaevani Akademik Šokalski jõuda ning jäi omakorda jäävangi. 2. jaanuaril 2014 toimetas Xuelongilt pärit helikopter Kamov Ka-32 Akademik Šokalskilt ära Aurora Australise pardale kõik 52 reisijat.
Jõõpre Kool
Jõõpre Kool on kool Pärnu maakonnas Pärnu linnas Jõõpre külas.
Kooli ajalugu ulatub 1766. aastasse, kui Jõõpres on mainitud esimest kooli. 1878. aastal valmis Jõõpre kiriku kõrval koolimajaks ehitatud hoone. 1935. aastal ehitati Jõõpre mõisa alale uus koolimaja. Kool kandis vahepeal (näiteks 1992) nime ka Jõõpre Põhikool. Praegu kasutatav koolimaja valmis 2001. aastal. Aastast 2012 kannab kool nime Jõõpre Kool.
Kong (mesindus)
Kong (Võru murdes kusal) on algeline, puupaku sisse õõnestatud või puukoorest tehtud taru, mille abil vanasti püüti mesilassülemeid.
Eestis on kongi kasutatud 19. sajandil ja eelkõige Lõuna-Eestis.
Turnov
Turnov asub merepinnast 260 meetri kõrgusel.
Asula on rajatud 1250. aasta paiku, ürikutes on Turnovit esmamainitud 1272. aastal. Alates 16. sajandist on linnas tegeldud vääriskivide töötlemisega. Klaasivabrik rajati Turnovis 18. sajandil.
Maandi talu kalmistu
Maandi talu kalmistu (ka Maantee talu kalmistu) on kalmistu Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Sulustvere külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas.
Ajalugu
Tollal viis Maandi talust üle Sulustvere oja kalmistule kivitee, mida ääristas vahtraallee. See hävines 1960–1970. aastatel teostatud maaparandusega. Teadaolevad maetud on pärit Vatterite perekonnast, kuid maetute üldarv ei ole teada.
Kirjeldus
Kalmistu on harvaesinevalt ringikujuline, seda ümbritseb põld ning sinna ei vii teed. Kalmistul on säilinud põllukividest ringmüüri varemed, kivipostidega värav, põlised lehtpuud, arvatavaid hauakohti tähistavad mõned betoonplaadid ning graniitplaat pealkirjaga "Mart Vatteri perekond".
Xuelong
Juhtumid
pisi|tühi|Triivjääl laager keset Põhja-Jäämerd nähtuna Hiina jäälõhkujalt Xuelong
Mustvee raamatukogu
Ajalugu
Esimest korda on mainitud võimalust Mustvees raamatuid laenutada 1882. aasta Postimehes. Seal on kirjas, et Mustvee eesti-vene lauluseltsi "Sõprus" liikmed tõid kodust raamatuid, mida teised linnaelanikud võisid laenutada või soovi korral kohapeal lugeda. Mingit luba sellel seltsil raamatukogu pidada ei olnud.
Tartu Maakonna Komitee liikmete koosolekul 21. aprillil 1901 otsustati ühe päevakorrapunktina avada Mustvees ja Nuustakul (praegune Otepää) lugemislaud, mis Liivimaa kuberneri poolt kinnitati kirjaga nr 27 31. oktoobrist 1901. Vastutavaks lugemislaua töö eest sai Võtikvere metsaülem Jaroslav Semozilski.
Esimeseks raamatukogu juhatajaks võib pidada köstrit-kooliõpetajat Gustav Bucki (kiri 3. aprillist 1906).
Algusaastad 1918–1939
1918. aastal loodud ja sama aasta 25. märtsil nime saanud Mustvee Eesti Haridusselts tegutses edukalt üle kahe aastakümne. Selle hingeks oli Gustav Tooming – kauaaegne edumeelne õpetaja ja koolijuhataja. 1920. aastal anti karskuskuratooriumi kinnis- ja vallasvara Eesti Karskusliidu, kui õigusjärglase, poolt üle Mustvee Eesti Haridusseltsile. Raamatukogu asemel olid aga tühjad raamatukapid, kuna kogu oli võimuvahetuse ajal Mustvee elanikkonna poolt laiali kantud. Samal aastal otsustas Eesti Haridusselts siiski raamatukogu uuesti avada. Selleks tehti seltsi juhatuse liikmele Joosep Koppelile ülesandeks käia majast majja ja elanikelt raamatukogu templitega raamatud kokku koguda. Antud ülesanne tundus esialgu küsitav, kuid osutus oodatust kergemaks. Tarvitses vaid leida esimene maja otsitavate raamatutega, kui järgmiste avastamine toimus n-ö „ahelreaktsioonina“: raamatute loovutaja oli kohe abivalmilt nõus juhatama, kust raamatukogu raamatuid võib veel leida.
1920. aastal teostati raamatute liigitamine ja koostati alfabeetiline ning süstemaatiline kataloog. Kogu ähvardas aga riknemine, sest raamatukapid asusid endise kõrtsi ruumides, mis olid ehitatud maakividest ja need olid kogu aeg niisked. Raamatud läksid hallitama, seetõttu paigutati raamatukogu ajutiselt korterisse, sidekontori majja.
1923. aastal kolis raamatukogu vanasse kohta tagasi, raamatukogus oli 700 köidet.
1925. aastal oli kogu suuruseks 778 köidet, kasutajaid 290.
1934. aasta rahvaloenduse andmeil elas Mustvees 2811 inimest, mehi 1340, naisi 1501; neist eestlasi 1006, venelasi 1784, ülejäänud muudest rahvustest.
1940–1970
Avalikud raamatukogud hakkasid rahvaraamatukogude nime kandma 1940. aastal. 1940. aastal oli Mustvee raamatukogus ca 3000 köidet, mis kõik 1941. aasta sõjatules hävisid.
1. oktoobril 1942 oli Mustvees 1908 elanikku, neist mehi 910 ja naisi 998.
Vallikraav
pisi|420px| Vallikraav [[Kuressaare linnuse ümber ]] Vallikraav on linnuse, kindluse, lossi, muu ehitise või linna ümber kaevatud lai ja sügav kraav, mis võib olla täidetud veega. Ajalooliselt on vallikraavid täitnud kaitse-eesmärki (kaitsekraav). Mõnel pool on vallikraavidega seotud olnud ka looduslikud või tehisjärved, tammid ja lüüsid. Hiljem on vallikraavidel olnud ka esteetiline tähtsus.
Eestis on vallikraavid ajalooliselt ümbritsenud Tallinna, Tartu, Pärnu ja Kuressaare linnasüdameid. Tänapäeval on vallikraav hästi vaadeldav näiteks Viljandi lossimägedes. Pärnu vallikraav on peale 2010–2011 aastatel hooldustöid kasutusel sadamana ja veeteena, mis on ühenduses Pärnu jõega.
Mustvee raamatukogu
1940–1970
1944. aasta rinde lähenemisel evakueeriti osa ilukirjandust Sadalasse, kus see sõjakeerises kaduma läks. Aastaaruande järgi alustas ametliku nimetusega Mustvee Linna Avalik Raamatukogu tööd taas 1. jaanuaril 1945, asudes Mustvee Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee ruumides.
1945. aastal oli inventeerituid raamatuid arvel 332 eksemplari. Aastaaruanne saadeti Tartu Kultuurharidusosakonnale. Raamatukogu sai nimeks Mustvee Linna Keskraamatukogu ja raamatukogu juures oli ka lasteosakond. Töötajaid oli üks, s.o juhataja. Raamatukokku oli tellitud juba 10 nimetust ajalehti ja 4 ajakirja.
1954. aastal kolis raamatukogu jälle ja sai ruumid Mustvee rajooni parteikomitee majas. Samal aastal sai raamatukogu ka esimesed raamaturiiulid. Raamatukogu juhatajana asus tööle Linda Liinve, kes töötas raamatukogus aastani 1984.
Sleepy Hollow
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 9986. Aastal 2010 oli elanikke 9870.
Mustvee raamatukogu
1940–1970
1958. aastal asus tööle Ariadna Neverovskaja, kes töötas raamatukogus aastani 1989.
1959. aastal saab raamatukogu endale uue nime: Mustvee Linna Raamatukogu. Mustvee rajoon liideti Jõgeva rajooniga.
Sleepy Hollow
Sleepy Hollow on enim tuntud tänu Washington Irvingi teosele "Unise oru legend" ("The Legend of Sleepy Hollow"). Irving on maetud seal samas asuvale Sleepy Hollow' kalmistule.
Mustvee raamatukogu
1940–1970
1961. aastal kolis raamatukogu viimast korda – kultuurikeskusega ühe katuse all ollakse tänini.
Sleepy Hollow
New Yorgist lähtuv Broadway liitub külas maanteega Route 9.
Mustvee raamatukogu
1940–1970
1967. aastal asus laenutajana tööle Antonina Aganitš (Prusakova).
1971–1989
1980. aasta algas raamatukogus inventuuriga. 1980. aastal oli fondis 27 909 eksemplari, lugejaid oli 1258, neist lapsi 382. Raamatufond jagunes peaaegu pooleks, rohkem oli siiski eestikeelset kirjandust.
1986. aastal asus tööle Helle Habakuk.
1989. aasta lõpul oli fondi suurus 35 831 eksemplari, lugejaid oli 1004, neist lapsi 311.
Mustvee Linnaraamatukogu 1990–2009
1992. aastal alustati tööd Mustvee Linnavalitsuse alluvuses. Raamatukogu sisetöö jätkus senistes vormides, tunduvalt vähenesid aga raamaturahad. 1992. aasta veebruaris oli raamatukogus praktikal Viljandi Kultuurikolledži üliõpilane Jelena Kivimurd, kellest kooli lõpetamise järel 1994. aastal sai Mustvee Linnaraamatukokku juhataja.
1992. aasta novembrist hakkas raamatukogus koos käima käsitööring, millest kasvas välja Naisteklubi, kes siiamaani igal neljapäeval raamatukogus kokku saab.
1996. aasta tõi raamatukogu ellu ühe negatiivse muudatuse – 28. veebruaril võttis linnavolikogu vastu otsuse kultuuriasutuste reorganiseerimise kohta. Selle tulemusena liideti Mustvee kultuurimaja ja raamatukogu. Raamatukogus kadus juhataja ametikoht, senine juhataja Jelena Kivimurd jäi tööle vanemraamatukoguhoidjana. Moodustatud kultuurikeskuse direktorina asus tööle endine kultuurimaja juhataja Evdokia Abakanova.
1998. aastal asus tööle Lukija Suvorova.
2001. aastal lahkus töölt Jelena Kivimurd, tema asemele tuli Liidia Krehhova. Raamatukogu tähistas oma 100. aasta juubelit.
2003. aastal lahkus töölt Liidia Krehova ja tema asemele asus tööle Laidi Zalekešina, kes samal aastal asus õppima Viljandi Kultuurikolledžis raamatukogunduse ja infoteaduse erialal, mille lõpetas 2008. aastal.
2004. aastal sai Mustvee Kultuurikeskusest jälle kaks üksust – Mustvee Kultuurikeskus ja Mustvee Linnaraamatukogu. Mustvee Linnaraamatukogu juhatajaks sai Laidi Zalekešina.
2005. aastast sisestati kõik uute raamatute andmed arvutisse.
2007. aastal alustati raamatukogus osalise elektroonilise laenutusega, 2008. aastal mindi täielikult üle elektroonilisele laenutamisele.
Linnaraamatukogu sai omale esimese tööarvuti 2003. aastal. Raamatukoguprogramm RIKS saadi paar aastat hiljem.
Mustvee Naisteklubi
Mustvee Naisteklubi käib linnaraamatukogu juures koos juba üle kümne aasta. Sellest viimastel aastatel erilist koosseisu muutust pole olnud. Igal neljapäeval raamatukogu ruumidesse kogunevat naisterühma võib pidada pigem mõnusaks sõpruskonnaks kui mingiks rangete reeglitega klubiks. Kuna klubis osalevad kahest rahvusest naised, siis keeleks on mõnus eesti-vene segakeel, mida räägivad ainult klubilased. Naisõiguslust Mustvee naised taga ei aja ja nimekaid lektoreid õpetusi jagama pole ka tarvis kutsuda olnud. Ise teemasid välja mõeldes ja teostades on sündinud palju huvitavat käsitööd. Peipsist korjatud annid, erinevad aedviljad, tühi taara, kuivatatud taimmaterjal – see on vaid väike osa materjalidest, millest aastatega käsitööd valminud on. Naisteklubil on traditsiooniks suvine väljasõit Türi lillelaadale.
Tasulised teenused
Raamatukogu osutab tasulisi eriteenuseid: kopeerimine, printimine, skaneerimine, lugemissaali rentimine. Eriteenuste eest võetava tasu suuruse kinnitab Mustvee Linnavalitsus.
Koopiate valmistamist raamatukogus reguleerib autoriõiguse seadus.
Elva Linnaraamatukogu
pisi|Elva linnaraamatukogu Elva Gümnaasiumi hoones, august 2013 pisi|Elva linnaraamatukogu endine hoone (2013) Elva linnaraamatukogu on raamatukogu Tartu maakonnas Elva linnas. Varem tegutses linnaraamatukogu Pika ja Kesk tänava nurgal, samas majas Tartumaa Muuseumiga; nüüdseks paikneb see Elva Gümnaasiumi hoones Tartu maantee 3.
Periteetsium
Periteetsium ehk sulgeosla on kottseente suletud viljakeha, mille valmimisel areneb tipus avaus, ostiool, mille kaudu vabanevad kotteosed.
Elva Linnaraamatukogu
Raamatukogu veebilehe vahendusel on võimalik kasutada e-kataloogi URRAM.
Raamatukogus on täiskasvanute ja lasteosakond, samuti internetipunkt.
Digitaalkuju
Digitaalkuju ehk digitaalne kuju (inglise keeles digital form ) on andmete (tekst, pilt, audio- ja videosignaal) esitus digitaalsel ehk numbrilisel kujul (inglise keeles on digit number), täpsemalt kahendsüsteemi numbritega 1 ja 0 (neid nimetatakse siin bittideks). Andmete teisendamist digitaalkujule nimetatakse digiteerimiseks.
Andmeid digiteeritakse seepärast, et neid oleks hõlpsam töödelda ja talletada, samuti kaovabalt (moonutusteta) edastada internetti ja mobiilsidet kasutades. Et digitaalkujul edastatud infot saaks kasutada, teisendatakse see vastuvõtuseadmes (arvutis, mobiiltelefonis) tagasi loetavaks tekstiks, nähtavaks pildiks ja kuuldavaks heliks.
Vahepeal digitaalkujule üle viidavate andmeobjektide nimetuse algul võib olla digitaalne, digitaal- ja/või digi-, näiteks:
Mõnel juhul võib analoogkuju üldse puududa, näiteks digiallkiri, digiraha, või siis põhineb tegevus digitaaltehnikal (digitaalne jalajälg) või digivahendite (arvuti, internet) kasutamisel (digitaalne kirjaoskus).
Kuna andmeüksuste digitaalkujud saadakse ja neid töödeldakse elektroonika vahenditega, siis on digitaalsega samas tähenduses kasutusel ka elektrooniline ehk elektroonne, elektron- ja e-:
Urve Arrak
Ta lõpetas 1956. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1968. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi nahkehistöö erialal.
Ta kujundas nahkesemeid Kunstikombinaadile ning töötas nahkehistöö-õpetaja ja metoodikuna. 1967. aastal rajas ta Tallinna 24. Keskkooli juurde nahkehistöö klassi, hiljem oli direktor ja õpetaja Nõmme Pioneeride Majas. Pedagoogitöö kõrvalt tegutses ta ka kunstnikuna. Ta on jätnud suure jälje polüfunktsionaalsete ruumielementide loomisega ja popkunsti mõjude sissetoomisega eesti nahakunsti.
Ta oli 1970. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige.