cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Love Me Tender (laul)
Segadus autorsusega
Laulu autoritena nimetatakse Elvis Presleyt ja Vera Matsonit. Viisi autorit Poultonit enam ei mainita, sest tema autoriõigused on aegunud. Sõnad on laulule kirjutanud tegelikult Kenneth Darby, kuid ta on selle ning veel kolme samas filmis lauldava laulu autorsuse loovutanud oma abikaasale ja Elvis Presleyle. Arvatakse, et produtsent on talle survet avaldanud, et saavutada paremat kuvandit.
Vjatšeslav Maksarov
Viacheslav Maksarov (Максаров Вячеслав Викторович; sündinud 26. septembril 1954) on tehnikateadlane.
Ta on sündinud Leninsk-Kuznetski linnas sakslaste asunduses. Ta lõpetas 1976.a. Leningradi Polütehnilise Instituudi. Alates aastast 2000 töötab ta Loode-Venemaa Riikliku tehnikaülikooli masinaehitustehnoloogia kateedri juhatajana.
Ta on olnud Eesti Maaülikooli külalisprofessor aastast 2006. Aastal 2008 valiti ta Maaülikooli audoktoriks.
Kazimirava
Kazimirava on küla (endine alev) Valgevenes Homieli oblasti Žłobini rajooni Malevičy külanõukogus. Asula asub oblasti keskusest Homielist 105 ja rajooni keskusest Žłobinist 12 kilomeetri kaugusel.
Külas on postkontor, seal asub ka Kazimirava klooster, mis asutati aastal 2000. Vaatamisväärsuseks on sealne XVIII sajandil ehitatud õigeusu kirik. Kazimiravast kolm kilomeetrit loodes asub Kazimirava raudteepeatus. pisi|tühi
Ajalugu
Kazimirava alevi asutas aastal 1713 Kazimierz Judzicki, kelle järgi asula ka oma nime sai. Ta asutas sinna ka uniaadikiriku alluvuses oleva kloostri.
Aastal 1793 läks Kazimirava teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Alev hakkas kuuluma Minski kubermangu ja Bobruiski maakonda. Aastal 1832 allutasid Moskva võimud sealse õigeusu kiriku Moskva patriarhaadile, ühtlasi suleti sealne klooster. Aastal 1859 oli alevis 33 maja. Aastal 1886 olid Kazimiravas vesiveski ja tuulik. Aastal 1897 asusid seal õigeusu kirik, juudi palvemaja ja võõrastemaja.
Aastal 1919 läks Kazimirava Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1920 oli alev mõnda aega Poola vägede kontrolli all. Järgmisel aastal avati alevis kool. Aastal 1930 organiseeriti sealne kolhoos, ühtlasi kaotas asula alevi staatuse. Aastal 1962 liideti Kazimiravaga Žalvini küla, aastal 1966 aga Kasahi küla.
Aastal 1996 avati külas õigeusu naisklooster.
Heli põhinimetus
Heli põhinimetus on tähtnimetusi kasutavas kõrgustähistuses ühetäheline nimetus (välja arvatud b) ja silpnimetusi kasutavas kõrgustähistuses ühesilbiline nimetus. Kummaski tähistuses on erinevaid põhinimetusi 7 ehk iga alusheli jaoks.
Heli põhinimetused tähtnimetustega on c, d, e, f, g, a, h, silpnimetustega do, re, mi, fa, sol, la, si.
Milano Santa Maria delle Grazie kirik
Santa Maria delle Grazie on kirik Milanos, mis on tuntud kui Leonardo da Vinci seinamaali "Püha õhtusöömaaeg" asupaik.
Kirik ehitati 1466–1490 dominikaani munkade toetusel Guiniforte Solari poolt gooti stiilis.
Hiljem (1492–1497) on kiriku ehitamisse oma panuse andnud ka Donato Bramante, kes täiendas kirikut renessansi vaimus. Seoses hertsog Ludovico Sforza sooviga teha kirikust oma perekonna mausoleum, ehitati Bramante kavandite järgi uus apsiid Solari presbüteeriumi asemele; samal ajal (1495–1497) maalis Leonardo Santa Maria delle Grazie kloostri söögisaali seinale ka "Püha õhtusöömaaja".
Ludovico Sforza suured plaanid, milles nähti muuhulgas ette ka fassaadi täielikku ümberehitamist, katkestas tema naise Beatrice äkiline surm 1497. aastal ja Sforzade võimult tõukamine 1499. aastal.
Sonaadivorm
Sonaadivorm ehk sonaat-allegro on muusikavorm, mis koosneb ekspositsioonist, töötlusest ja repriisist.
Sonaadivormile võib eelneda sissejuhatus ja järgneda kooda.
Sonaaditsükli esimene osa on tavaliselt sonaadivormis.
Ekspositsioon
Ekspositsioon on muusikalise peateema ja kõrvalteema esmakordne esitus. Ekspositsioon koosneb järgmistest osadest:
Ekspositsiooni võidakse korrata.
Töötlus
Töötluses toimub vaba arendus ekspositsioonist pärit või uutel teemadel läbi erinevate helistike, peateemat ei tohi esitada põhihelistikus.
Repriis
Repriisis korratakse muusikalist teemat uues kvaliteedis.
Peapartii ja kõrvalpartii vahel võib olla ka sidepartii.
Hammarlandi vald
Hammarland on vald Soomes Ahvenamaa maakonnas. Valla elanikest 96% räägib emakeelena rootsi keelt. Nii suurt rootsi keele ülekaalu pole üheski teises Soome omavalitsuses. Kuivõrd valla koosseisu kuulub ka pool Märketi saarest, siis on see Soome kõige läänepoolsem omavalitsus. Vallal on umbes 400 m maismaapiiri Rootsiga.
Külad
Boda, Bovik, Bredbolsta, Byttböle, Djäkenböle, Drygsböle, Frebbenby, Hellesby, Kattby, Kråkböle, Lillbolsta, Mörby, Nävsby, Posta, Skarpnåtö, Strömma, Sålis, Torp, Västmyra, Äppelö
Fylkesvei 888
Fylkesvei 888 (2009. aastani Riksvei 888) on maantee Norras Troms og Finnmargi maakonnas.
Maantee algab Ifjordist ja lõpeb Mehamnis.
Selleks et takistada põhjapõtrade sattumist maanteele, on paljudel teelõikudel kilomeetritepikkused tõkked (üldiselt selliseid tõkkeid Põhja-Norra maanteedel pole ja põhjapõdrad saavad vabalt teedel liikuda).
1974. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
'''Eesti meeste 19. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes (1974)'''
Eesti 19. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Tallinnas 13. - 25. maini 1974. Väljaspool arvestust tegi kaasa mitmekordne maailmameister Iser Kuperman.
Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia
Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia oli Tallinna Ülikooli kolledž, eraülikooli Akadeemia Nord õigusjärglane. Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia asutati 2010. aastal, kui eraülikool Akadeemia Nord sõlmis Tallinna Ülikooliga liitumislepingu. 2015. aastal moodustati Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia põhjal Tallinna Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi õigusteaduse õppesuund.
Tallinna Ülikooli Õigusakadeemiat juhtis aastatel 2010–2014 rahvusvahelise õiguse professor Rein Müllerson.
Ajalugu
Akadeemia Nord (esialgu kandis nime Tallinna Bakalaureuse Erakool) asutati 1991. aastal ning oli üks vanimaid erakõrgkoole Eestis. Akadeemias Nord oli võimalik õppida õigusteadust, psühholoogiat ning reklaami ja turundust nii bakalaureuse- kui ka magistriõppes. Kõrgkoolil oli kolm teaduskonda: õigus- ja juhtimisteaduskond (viimane dekaan Ilmar Selge), psühholoogia- ja kommunikatsiooniteaduskond (viimane dekaan Voldemar Kolga) ning humanitaarteaduste keskus (juhataja Ene Grauberg).
14. juunil 2010 allkirjastas Eraakadeemia Nord OÜ juhatuse liige Indrek Grauberg volitatud esindajana Akadeemia Nord liitumislepingu Tallinna Ülikooliga. Akadeemilises plaanis toimus liitumine põhiliselt õigusteaduse ja marketingi õppekavade ning nendega seotud kohalike ja rahvusvaheliste lepingute ülevõtmise kaudu. Liitmise tulemusel alustas 1. juulil 2010 Tallinna Ülikooli iseseisva kolledžina tegevust Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia, mis tegeles õppe-, teadus- ja arendustegevusega õigusteaduse valdkonnas, milles Akadeemia Nord sai kõrghariduse kvaliteediagentuuri hindamisnõukogult tähtajatu õiguse õpet läbi viia. 14. juunil 2010 sõlmitud liitumisleping põhines Tallinna Ülikooli ja Akadeemia Nord vahel 2. novembril 2009 sõlmitud koostöölepingul, haridus- ja teadusministri 30. novembri 2009. aasta käskkirjal ja Eesti kõrghariduse kvaliteediagentuuri ettepanekutel Akadeemia Nordile õppe läbiviimise õiguse andmise kohta. Senised Akadeemia Nord õiguse õppekavade üliõpilased said jätkata õpinguid Tallinna Ülikooli Õigusakadeemias. Ka kõigi muude Akadeemia Nord õppekavade üliõpilased said õpinguid jätkata, kuid nende õpetamisse kaasati Tallinna Ülikooli õppejõud.
2011. aastal sõlmiti koostööleping Sisekaitseakadeemiaga.
Vabavara
Kasutus
Enamikku vabast tarkvarast levitatakse tasuta üle arvutivõrgu, n-ö liini pealt – või liiniväliselt (väljaspool arvutivõrke), levitamise marginaalse hinna eest, kuid hinna marginaalsus pole kohustuslik ja igaüks võib müüa koopiaid mistahes hinnaga. Läbivate suurtähtedega ingliskeelne termin "Open Source" ("avatud lähtekood") on lisatud definitsiooni, mis oli esialgselt loodud 1998. aastal Debiani ümberkirjutuses GNU "Vaba tarkvara" definitsioonist. Selle tulemusena on peaaegu kõik avatud lähtekoodiga programmid ka vaba tarkvara, kuid on olemas mõned erandid.
Ehkki avatud-lähtekoodi ja vaba tarkvara liikumised jagavad peaaegu identseid litsentsikriteeriume ja arendusmetoodikaid, on Stallmani meelest kahe liikumise vastavad filosoofiad fundamentaalselt erinevad. Stallman toetab termineid "vaba/avatud-lähtekoodi-tarkvara" ("Free/Libre/Open-Source Software", "FLOSS") ning "vaba ja avatud lähtekoodiga tarkvara" ("Free and Open Source Software", "FOSS"), et vastavalt viidata "avatud-lähtekoodi tarkvarale" ja "vabale tarkvarale", et mitte ilmtingimata kahe kampaania vahel valida või neid lahutada, aga ta palub inimestel kaaluda "vaba tarkvara" kampaania toetamist.
Ajalugu
Vaba tarkvara lühike ajalugu:
Vaba tarkvara litsentsid
Stallmani ja FSF järgi annavad vaba tarkvara litsentsid:
Aragóni kuningriik
Aragóni kuningriik (hispaania Reino de Aragón) oli kuningriik Pürenee poolsaarel 1035–1707. Aragóni kuningriik oli Aragóni krooni peamine riik.
Vabavara
Vaba tarkvara litsentsid
Vaba Tarkvara Sihtasutus ja Avatud Lähtekoodi Initsiatiiv (Open Source Initiative; OSI) avaldavad mõlemad nimekirju litsentsidest, mis nad on välja selgitanud kui ühilduvatena nende definitsiooniga vastavalt vabast tarkvarast ja avatud lähtekoodiga tarkvarast. Nimekirjad on paratamatult mittetäielikud, kuna kumbki organisatsioon ei pea olema litsentsist teadlik selle tarvis, et võimaldada neid vabadusi. Peale nende kahe organisatsiooni näevad mõned inimesed Debiani projekti pakkuvat kasulikku nõu selle kohta, kas mingid konkreetsed litsentsid langevad kokku Debiani vaba tarkvara juhenditega. Heakskiidetud litsentsidest Debian nimekirja ei avalda, seega selle hinnanguid tuleb jälgida, kontrollides, millist tarkvara nad on lubanud oma arhiividesse. Ometi on see haruldane, kui litsents on kuulutatud ühilduvaks FSF või OSI ja mitte teise poole poolt (erandiks on Netscape Avalik Litsents (Netscape Public License, NPL), mida kasutati varajaste Mozilla versioonidega), seega tingimuste täpsed definitsioonid ei ole poleemikat tekitanud.
Aragóni kuningriik
Aragóni kuningriigi alguseks peetakse 1035. aastat, mil suri Navarra kuningas Sancho III ning jaotas oma valdused poegade vahel. Aragóni krahvkonna alad sai endale tema vallaspoeg Ramiro I, kellele kuulusid juba varem piirkonnas ulatuslikud valdused ning keda seepeale kuningaks hakati nimetama. Tudela emiir ja Ramiro korraldasid peagi sõjakäigu Navarrasse, kus valitses Ramiro vend García Sánchez III. Ramiro sai Tafalla lahingus lüüa, kuid suutis siiski saavutada iseseisvuse Navarrast. Pärast oma venna Gonzalo surma 1043. aastal liitis Ramiro Aragóniga Ribagorza ja Sobrarbe krahvkonna.
Vabavara
Vaba tarkvara litsentsid
Terminid Libre software, FLOSS, FOSS JA OSS/FS ei oma formaalseid tähendusi või de facto arbitraatoreid.
Enamik vaba tarkvara kasutab väikest rühma litsentse. Kõige populaarsemad neist on GNU Üldine avalik litsents, GNU vähem üldine avalik litsents, BSD litsents, Mozilla avalik litsents, MIT litsents ja Apache litsents.
Aragóni kuningriik
Aragóni kuningriik laienes peagi lõunasse, vallutades osa Al-Ándalusi alasid. 1096 viidi kuningriigi pealinn Jacast Huescasse ja 1118. aastal Zaragozasse.
Aragóni kroon
1150. aastal abiellus Barcelona krahvkonna krahv Ramón Berenguer IV Aragóni kuninganna Petronila de Aragóniga, tulemuseks oli dünastiate liit: Barcelona krahvid ja Aragóni kuningasuguvõsa. Ramón Berenguer IV oli kuni oma surmani Barcelona krahv ja Aragóni prints. Nende poeg Alfonso II oli esimene Aragóni kuningas, kes omakorda oli Barcelona krahv, ta päris mõlema vanema valdused, pannes aluse Aragóni kroonile. Sealt alates pärisid kõik Aragóni krooni kuningad need tiitlid. Kumbki liidu moodustanud territoorium säilitas oma traditsioonid, tavad, raha ja arendas aja jooksul välja kohaliku valitsemise institutsioonid. 1213. aastal sai Aragóni kuningate valduseks Montpellier' linn. See juhtus Pedro II Katoliiklase abiellumisega Marie de Montpellier'ga. Viimane andis linna oma abikaasale kaasavaraks.
Vabavara
Vaba tarkvara litsentsid
Tarkvara, mis ei ole vaba tarkvara, on tuntud kui omanduslik tarkvara (proprietary software). See võib tulla kas mõnedega või üldse ilma ülaltoodud vabadustest ning peaaegu alati tuleb see lõppkasutaja litsentsilepinguga (End User License Agreement, EULA), mis näib tahtvat kasutada lepinguseadlust ja/või võlaõigusseadust eesmärgiga piirata kasutajate õigust tarkvara teatud viisidel kasutada.
FSF-i vaba tarkvara definitsioon jätab tähelepanuta hinna. Laserplaadid, mis sisaldavad vaba tarkvara, nagu näiteks GNU/Linuxi distributsioone, on tavaliselt müüdavad. Kuna sellegipoolest on plaadiostjal vaba tarkvara vabadused, on see vaba tarkvara. Tasuta tarkvara, mis sisaldab piiranguid, mis on vastuolus FSF-i definitsiooniga, peetakse omanduslikuks. Näiteks on lähtekood kättesaamatu, edasilevitajatel (-tarnijatel) võib olla keelatud nõuda tasu, jne.
Aragóni kuningriik
Aragóni kroon
Kuningas (1227–1276) Jaime I Vallutaja vallutas aastatel 1229–1238 Baleaarid ja Valencia taifa.
1230. aastal vallutas Kastiilia kuningas Fernando III Leóni kuningriigi ja liitis selle oma kroonivaldustega. Ametlikult kahte riiki ei ühendatud ja León moodustas Kastiiliaga personaaluniooni, kuid võimukeskuseks kujunes Kastiilia. Aragóni kroon hõlmas lisaks Aragóni kuningriigile eri aegadel ka Barcelona krahvkonna, Kataloonia vürstiriigi, Mallorca, Valencia, Sitsiilia ning Napoli kuningriigi, Ateena ja Neopatria hertsogkonna, samuti Korsika, Sardiinia, Andorra, Roussilloni ja Malta. Oma võimu tipul 14. ja 15. sajandil kontrollis Aragóni kroon suurt osa tänapäeva Ida-Hispaaniast ja Kagu-Prantsusmaast, samuti mitmeid suuri saari ja mandrivaldusi Vahemere kallastel kuni Kreekani välja. Krooni valduste osad olid poliitiliselt ühendatud ainult kuninga tasemel. Tänapäeva mõistes toimisid Aragóni maad rohkem nagu konföderatsioon, mitte üks riik. pisi|püsti|Aragóni Konstanze'i rohkete kaunistustega kinnise põhjaga peakate katedraalis Palermos
Vabavara
Vaba tarkvara litsentsid
Inglise keeles kasutavad mõned inimesed sõna libre, et välistada sõna free kahemõttelisust (inglise free on nii "vaba" kui "tasuta").
Aragóni kuningriik
Hispaania kuningriik
1468. aastal abiellus Aragóni kuningas Fernando II Kastiilia kuninganna Isabel I-ga, pannes aluse kahe riigi vahelisele dünastilisele unioonile. Nende tütrepoeg, Hispaaniat valitseva Habsburgid Carlos I päris 1516. aastal nii Aragóni kui Kastiilia valdused, viies nii lõpule Hispaania ühendamise, Hispaania kuningriigiks.
Saksa-Rooma riigi valitseja 1519–1556, keiser Karl V, Aragóni ja Kastiilia (hilisema Hispaania) kuningas (Carlos I nime all) 1516–1556 (Kastiilia kuningaks sai ta ametlikult alles pärast oma nõdrameelse ema Juana surma 1555, kuid tegelikult valitses alates 1516), Saksa kuningas 1519–1531, Itaalia ja Napoli kuningas (Carlo IV), Burgundia hertsog (Charles I') (1506–1555) ja Austria ertshertsog, Austria valitseja aastatel 1519–1521 oli suurriigi võimust loobumist alustanud juba 1554. aastal. 1554. aastal andis ta poeg Philippile Milano hertsogkonna. Järgmisel aastal loobus ta tema kasuks ka Burgundia hertsogi tiitlist ehk Hispaania Madalmaadest. 1556. aasta alguses loobus ta Hispaania (Aragóni ja Kastiilia) kuninga kohast Philippi (1527–1598) kasuks, kellest sai Hispaania kuningas ja Madalamaade valitseja Felipe II.
Aragóni kuningriik eksisteeris juriidiliselt 1707. aastani, mil Hispaania kuningas Felipe V andis välja Nueva Planta dekreedid.
Vabavara
Vaba tarkvara litsentsid
Vaba tarkvara variatsioonid FSF-i definitsiooni järgi:
Copyleftiga litsentseeritud tarkvara autoriõiguse omanik võib valmistada ja müüa versioone mistahes litsentsiga lisaks esialgse versiooni vaba tarkvarana levitamisele. Paljud vabatarkvara ettevõtted niimoodi teevadki; see ei piira copyleft versiooniga kasutajatele antud õigusi.
Kõik vaba tarkvara litsentsid peavad kasutajatele tagama kõik ülalpool toodud vabadused. Välja arvatud siis, kui rakenduste litsentsid on ühilduvad, on programmide kombineerimine lähtekoodi kokku segades või otseselt binaaride ühendamise teel ometigi problemaatiline, litsentside tehniliste peensuste pärast. Kaudselt kokkuühendatud programmid võivad seesugust probleemi vältida.
Vaba tarkvara näiteid
Silmapaistev vaba tarkvara:
Päris palju vaba tarkvara toetab mittevabu Microsoft Windowsi või mittevabu Unix platvorme ning mittevaba tarkvara saab toetada vabu platvorme, ehkki vabatarkvara-puristid (ingliskeelsest sõnast pure – puhas) eelistavad üleni vaba tarkvara vabal platvormil, nagu GNU/Linux.
Vaba tarkvara paketid moodustavad tarkvara ökosüsteemi, kus tarkvara võimaldab varustada teenuseid, saavutades vastastikuse kasu: näiteks Apache veebiserver haldamas HTTP protokolli, kasutades moodulit mod_python, et võimaldada dünaamilist sisu.
Poliitiline iseloomustus
Arvutitarkvara on elutu ja seega mittepoliitiline. Ometi on selle mõjud ühiskonnale, nagu ka kõne, poliitilised.
Vaba tarkvara kui kommunistlik liikumine
SCO peadirektor Darl McBride on kaldunud iseloomustama vaba tarkvara kui kommunistlikku. Ameerika Ühendriikide kontekstis kasutab süüdistus antikommunismi mõjuka pärandi mõjujõudu turul või seaduseasjades efekti esilekutsumiseks. Kommunism vastustab vaba turgu ning heidab kõrvale eraomandi. Vaba tarkvara annab kasutajatele samu vabadusi, mida omab koopiaõiguse valdaja, samas kui omandusliku tarkvara omanikud piiravad vabadusi kasumiteenimise eesmärgil. Kollektiivse valduse mudelid vabas tarkvaras on vastuolus kapitalistliku omanduse ja tootmisega. Siiski annavad vaba tarkvara litsentsid vabaduse tarkvara edasijagamise eest raha küsida. Lisaks on ühel või rohkemal autoriõiguse omanikul abiks autorikaitseseadus, panemaks vajadusel maksma nende vabatarkvara paketi litsentsi jõu.
Vaba tarkvara kui libertaarne liikumine
Libertaarset ideaali saab kirjeldada kui toetavat sotsiaalse vabaduse (kaasa arvatud sõnavabaduse, vaba ajakirjanduse ja privaatsuse), majandusvabaduse (kaasa arvatud eraomandi ja kontrolli eraomandi üle) ning vabaturumajanduse pooldamist. On tõendeid, et vaba tarkvara ühildub selliste libertaarsuse ideaalidega nagu ettevõtlusvabadus, intellektuaalne omand ja privaatsuse kaitse.
Vaba tarkvara litsentsitingimused garanteerivad, et kes iganes, omades taolist tarkvara, omab juurdepääsu ka selle lähtekoodile ning õigust tarkvara muuta, reprodutseerida ja levitada. Seega on igal erialaste teadmistega isikul võimalik teha vajadusel tarkvaras muudatusi ning pakkuda tootetuge. Muudatusi on võimalik teha tänu juurdepääsule toote lähtekoodile ning muid tugiteenuseid on võimalik pakkuda neil, kes on toote haldajate ja kasutajatena seda uurinud. Tulemuseks on konkurentsile avatud ning laia osalejateringiga turg. Turule sisenemisbarjääre on vähe või nad puuduvad üldse, kuna kõik toote arendamiseks ning tugiteenuste pakkumiseks vajalikud õigused on litsentsiga lubatud. Sellise konkurentsi loomine teenuste jaoks on köitev libertaarsele ideaalile vabast turust ning hõlbustab ettevõtete loomist.
Ilmarine AS
Ilmarine oli Eesti metallitööstusettevõte.
Ettevõte sai nime terasest maailma taeva tagunud müütilise Soome ja Eesti sepa Ilmarise järgi.
pisi|F. Wiegandi masinatehase valukoja lõunafassaad
1859–1918
1859. aastal asutas Friedrich Wiegand Rakveres vasksepatöökoja, mis tootis peamiselt Eesti viinaköökidele piirituse tootmise seadmeid. Varem oli Wiegand tegelenud kaubandusega, importides ja paigaldades analoogilisi seadmeid.
Aastal 1861 toodi töökoda Tallinna, kus aja jooksul hakati valmistama ka vesiveskite seadmeid, aurumasinaid, tehaste sisseseadeid, rehepeksumasinaid ja muid põllutööriistu.
1889. aastal avas Wiegand müügikontori Moskvas ning hakkas tarnima oma tehase toodangut Venemaa keisririigi viinatehastele. Sajandivahetusel hakati tootma Venemaal kuulsaks saanud naftamootoreid Russ.
Enne I maailmasõda olid peamised toodanguartiklid aurumasinad, suhkruvabrikute seadmed, pumbad, sillakonstruktsioonid. Remonditi ka laevu. Sõja ajal tegevust ei toimunud.
1919–1938
1920. aastal moodustati Eesti Vabariigi toonaste juhtfiguuride initsiatiivil tehase baasil aktsiaselts Ilmarine (A/S Ilmarine rauavalamise ja masinaehituse tehas). ASi Ilmarine asutajate seas olid insener Karl Ipsberg, ärimees Konrad Mauritz, Ajutise Valitsuse peaminister Konstantin Päts, Madis Jaakson jt, juhatuse esimeheks valiti Johan Laidoner. Hakati valmistama Eestimaa vajadusteks kivipurustus- ja tee-ehitusmasinaid, teehöövleid, põlevkivi- ja fosforiiditööstuse seadmeid ja muid masinaehitustooteid. Jätkus ka naftamootorite Russ valmistamine. 1924 suvel omandas AS-is enamusaktsiad perefirma "J. Puhk ja Pojad" (vennad Joakim, Eduard, Voldemar ja Aleksander Puhk). ASi Ilmarine edasises arengus sai olulisemaks Joakim Puhki tegevus. 1933. aastal valmistati terasest keskkütteradiaatoreid, toodeti osasid veduritele, vagunirattaid, õlimahuteid, bensiinijaamu, sildade kandekonstruktsioone, kaitseväe tellimusel mürsukesti jne.
1969–1988
Ilmarine oli ainuke tehas NSV Liidus, mis oli spetsialiseerunud katlaagregaatide abiseadmete tootmisele. Valmistati tahmapuhureid, haaveljoapuhasteid, gaasimasuudipõleteid, rotatsioonpihustiga põletusseadmeid, vedelkütusepihusteid, süüte- ja kaitseseadmeid ning nende töö juhtimiseks vajalikke automaatikaseadmeid. Tähtsal kohal tehase toodangus olid ka tarbekaubad ja majapidamisseadmed, näiteks metallist köögipliidid, malmist emailitud kööginõud, juhitavad lastekelgud, murukäärid, soojaveeboilerid.
1989–2008
Varises plaanimajandus, kadus hiiglasuur turg. Järgnesid ettevõtte erastamine ning sage omanikevahetus. Tulemuseks oli tootmismahu drastiline vähenemine. Alles 2006. aastal, pärast aastaid kestnud vaikelu, algas aktiivne tegevus. Kahe aastaga on saavutatud märkimisväärne areng. On lisandunud alumiiniumi töötlemine. Alumiiniumist valmivad tehases busside osad, lootsilaevade roolimajad, kütusemahutid, rambid jm. Masinaehituses on põhitoodanguks paberi- ja puidutöötlemistehaste sisseseaded.
F. Wiegandi masinatehase hoone
F. Wiegandi masinatehase hoone Tallinnas Rannavärava puiestee 21 rajati kolmnurksele krundile Põhja puiestee ja Suur-Patarei tänava vahel aastatel 1881–1883, hoone arhitekt oli Nikolai Thamm vanem. Tehase hoone on kahekorruseline, masinatsehh ja administratiivhoone rajati Põhja puiestee äärde. Hoone fassaadid on säilinud esialgsel kujul.
Tehase valutöökoda asus aga krundi sügavuses. Tehast laiendati aastatel 1889 ja 1898–1899 insener August Mickwitzi juhendamisel, tehasehoonetele lisati katlamaja, uus korsten, tsehhihoone kahekorruseline pealeehitis.
1912. aastal ehitati insener A. Bürgeri projekti järgi kahekorruseline paekivist mehaanikatöökoda Rannavärava puiestee ja Suur-Patarei tänava nurgale. Hoone tänavapoolsete fassaadide mustalt tahutud paest seinapindadega moodustavad kontrasti akende klombitud paest ümarkaarsed rustikaalsed sillused. Hoone nurki rõhutavad puhtalt tahutud paest püstised seinalõigud omapäraste sakmeliste tornikestega.
Kuveit
Kuveit on riik Pärsia lahe looderannikul.
Kuveit piirneb maismaal Saudi Araabia ja Iraagiga. Merepiir on tal ka Iraaniga.
Kuveidis elas 2019. aasta hinnangul 4,4 miljonit inimest. Rahvaarv kasvab kiiresti: viimase ametliku rahvaloenduse järgi 2005. aastal elas Kuveidis 2,2 miljonit inimest. Kuveidis elab ebatavaliselt palju mittekodanikke, kusjuures nende osakaal on püsiv: juba 1975. aastal, kui Kuveidis elas 1,0 miljonit inimest, oli neist mittekodanikke 69%, 2015. aastal 68%. Mittekodanikud on tavaliselt odav väismaine tööjõud lihttööde tegemiseks.
Kuveidis on sadu tuhandeid kodakondsuseta isikuid. Kuveit ei väljasta neile sünni-, surma- ega abielutunnistusi, juhilube ega muid isikut tõendavaid dokumente. Juriidilises mõttes on neil õigus saada Kuveidi kodakondsus naturalisatsiooni korras, praktikas on see aga peaaegu võimatu. Inimõigusalased organisatsioonid on süüdistanud Kuveiti etnilise puhastuse ja isegi genotsiidi korraldamises kodakondsuseta inimeste vastu.
Kliima
Kuumal aastaajal (maist septembrini) on keskmine temperatuur 30 °C ümber; temperatuur võib tõusta 50 kraadini. Talvekuudel on keskmine temperatuur 13–15 °C, päeval kuni 25 °C, öösel võib langeda alla nulli. Talvel esineb ka veidi sademeid (aastane sademete hulk on 10–220 mm. Veetemperatuur lahes on suvel 30 °C ümber, talvel 20 °C.
Ajalugu
1613 asutati riigi tulevane pealinn Al-Kuwayt kalurikülana. 18. sajandi algul kasvas küla sadamalinnaks. Linna tähtsust suurendas Pärsia-Türgi sõda, mille käigus Pärsia hõivas 1775–79 neljaks aastaks piirkonna suurima kaubalinna Basra ja Iraagi kaupmehed hakkasid selle asemel Kuwait Cityt kasutama.
Alates 1756 valitses Kuveiti aş-Şabāḩi dünastiasse kuuluvad šeigid sisuliselt iseseisvana. Aeg-ajalt maksid nad andamit kas Osmanite riigile või Ar-Riyāḑile. Alates 1871 suurenes Kuveidis Türgi mõju, samuti vastuseis sellele.
Kui Türgi tegi plaane Kuveit täielikult endale allutada, sõlmisid Kuveidi šeik ja Suurbritannia 23. jaanuaril 1899 lepingu, millega Kuveit sai Briti protektoraadiks. Suurbritannia kohustus šeigile igal aastal maksma 1000 naelsterlingit ja kaitsma Kuveidi territoriaalset terviklikkust, vastutasuks pidi Kuveit loobuma oma välispoliitikast, mis läks brittide kontrolli alla.
Nedždi valitseja ‘Abd al-‘Azīz Āl Sa‘ūd hakkas moodustama Saudi Araabiat ja vallutama Araabia poolsaare väikesi kõrberiike. See viis 1919 Nedždi-Kuveidi sõjani. Arvulises vähemuses Kuveit suutis esialgu rünnakutele vastu panna. Kui Suurbritannia saatis piirkonda oma sõjalaevad ja lennukid, siis sõjategevus lõppes. Kui Nedždil oleks õnnestunud Kuveit vallutada enne brittide abiväe saabumist, oleks Kuveit nähtavasti saanud Saudi Araabia osaks. Kui 2. detsembril 1922 sõlmiti Uqairi protokoll, millega määrati kindlaks Kuveidi ja Nedždi vaheline piir, siis esindas Kuveiti Suurbritannia, sest Kuveidil polnud iseseisva välispoliitika ajamise õigust.
Uqairi protokolliga moodustati Pärsia lahe kaldal Saudi Araabia-Kuveidi neutraalne tsoon. 7. juulil 1965 leppisid Kuveit ja Saudi Araabia kokku selle omavahelises jagamises ja 22. juulil 1966 neutraalne tsoon likvideeriti. Kuveit sai tsooni põhjaosa ja Saudi Araabia lõunaosa, mõlemad koos lõiguga Pärsia lahe rannikust.
1980-ndatel toimunud Iraani-Iraagi sõjas toetas Kuveit Iraaki.
1990–91 toimus Lahesõda, mille käigus Iraak okupeeris Kuveidi, aga hiljem moodustasid maailma riigid koalitsiooni, mis ajasid Iraagi väed Kuveidist välja ja taastasid Kuveidi iseseisvuse. 2003 algas Iraagi sõda, milles umbes samadest liitlastest koosnev koalitsioon võitis Iraaki ja kukutas seda valitsenud Saddam Husseini. Kuveit oli selle koalitsiooni tähtis liitlane.
1937. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses
1937. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses oli kuues Eesti-Soome maavõistlus maadluses. See toimus 17.-18. märtsil 1937 Tallinnas.
Matšid peeti kino Ars laval.
Tulemused
Eesti A-koondis võitis Soome A 5:2 ja Eesti B Soome B 4:3. Johannes Kotkas seljatas Edvard Järvise (12.02), Eesti A-s võitis Kristjan Palusalu Hjalmar Nyströmi 3:0. Eesti B-s võitsid veel Heino Kaaremäe-Kristal, Voldemar Roolaan ja Olaf Luiga, kaotasid Johannes Looaru, Adalbert Toots ja A. Väärt.
BMX
pisi|BMXi ratas pisi|Sõitja hüppab BMX-i jalgrattaga takistusele BMX (inglise keeles sõnadest Bicycle Motocross) on ekstreemspordiala, mille põhiline eesmärk on spetsiaalsete jalgratastega võidusõitmine krossirajal või takistuste läbimine ja trikkide tegemine.
Termin BMX viitab ka spetsiaalsetele 20-tolliste velgedega jalgratastele, millega harrastatakse nii krossi kui muid BMX-i stiile.
BMX kross
Kross (race) on sõitmine selleks ettenähtud võidusõidurajal, kus on erinevaid hüppeid ja takistusi. Race ' i jalgrattad erinevad ka ehituse poolest: neil on erinev raamigeomeetria ning kui tavalisel BMX-i rattal on raam terasest, siis race ' i jaoks on raamid alumiiniumist. Lisaks on neil V-pidurid, mitte U-pidurid nagu teistel BMX-i ratastel.
Street
Street ehk tänavasõit kujutab sõitmist tänaval (tänavatel), tehes trikke linnakeskkonnas, hüpates ja peegide (torud) peal libistades.
Park
Parki ehk pargisõidu all mõeldakse sõitmist skatepargis, mis on spetsiaalselt ehitatud trikkide tegemiseks. Trikipargis on võimalik teha trikke, mida linnakeskkonnas teha ei saa.
Dirt
Dirt on sõitmine mullahüpetel. Erinevalt krossist on rõhk trikkide tegemisel.
Flatland
Flatland on väga tehniliste trikkide tegemine tasasel platsil.
Ajalugu
BMX'i sünnikohaks peetakse Ameerika Ühendriikides olevat New Yorgi osariiki, kus see 1970ndate alguses sai alguse noorte poiste sees, kes üritasid jäljendada enda iidoleid mootorratastel. Tol ajal olid krossimootorratad väga populaarsed ning paljude unistus oli sellega sõita. Kuna see unistus täitus ainult üksikutel, siis hakati sõitma võidu tavaliste jalgratastega ja ise radu ehitama. Sõitjate arv kasvas kiiresti ja hakati korraldama võidusõite. Peatselt oli selline sõitmine levinud üle Ameerika ja samuti hakkas see levima ka Euroopas ja mujal maailmas. Korraldati meistrivõistluseid võidusõidus ning samaaegselt hakkas arenema trikkide tegemine. Sellest hakkas välja arenema flatland, ehk trikkide tegemine siledal platsil. Eestise jõudis BMX-kultuur 90ndate keskel või lõpus. Sõitjate arv oli aastatuhande vahetusel väike, kuid pärast seda on BMXi sõitjate arv tormiliselt kasvanud. Tänapäeval on BMX populaarne spordiala.
Ratas
BMXile on omapärased 20-tollised veljed, mis on tehtud duralumiiniumist. Kõik terasest osad on reeglina tehtud kroommolübdeensulami terasest. Terasest on kindlasti tehtud raam (v.a. race ' i puhul alumiiniumist), lenkstang ja kahvel. Ratta geomeetria on igal sõitjal individuaalne ja kujuneb välja koos sõidustiiliga.
BMX Eestis
Eestis hakati BMX-iga tegelema 1990ndate lõpus, mil trikiratturid või üles lugeda vaid ühe käe sõrmedel. Praeguseks korraldatakse juba mitmeid võistlusi nii krossis kui freestyle 'is, nt Simple Session, Kuldrula, King of Tallinn. Viljandis toimub alates 2012. aastast tänava- ja ekstreemspordifestival Bash.
Simple Session
Iga aasta jaanuaris toimub Saku Suurhallis Simple Session, kus astuvad üles sõitjad üle maailma. Nad võistlevad streedi ja parki kujundusega skatepargis. Seda üritust peetakse üheks Euroopa suurimaks ja tähtsamaks võistluseks, sest kohale tulevad väga mainekad sõitjad. Simple Sessionil ei osale ainult bmx-itajad vaid ka rulatajad ja alates 2016. aastast ka tõukeratta sõitjad.
2017. aastal toimus BMX-i võistlus esmakordselt kahes kategoorias – pargisõidus ja tänavasõidus. Eestist osales eelvõistlusel 27 ratturit, põhivõistlusele pääses neist 8: Roomet Säälik, Talis Viirpalu, Sander Saard, Kristen Põder, Silver Soonik, Rene Perzinski, Taavi Tarmas ja Enrico Orobko. Lisaks oli otsepääs kvalifikatsiooni Andres Lainevoolul, kellel polnud aga võimalik osaleda.
1938. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses
1938. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses oli seitsmes Eesti-soome maavõistlus maadluses. See toimus 14. märtsil 1938 Helsingis.
Tulemused
Eesti A kaotas Soome A-le 2:5 ja Eesti B Soome B-le samuti 2:5. Johannes Kotkas võitis Eesti B-s Hjalmar Nyströmi 3:0. Võitsid veel mõlemad keskkaallased Voldemar Roolaan ja Karl Kullisaar. Maadlusmatši ajal 127 kg kaaluva Arvo Niemeläga sai Kristjan Palusalu vigastuse, mis lõpetas tema sportlaskarjääri, kuid kohtunikud andsid talle siiski 3:0 võidu.
1959. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses
1959. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses toimus Tallinnas.
Eesti A kaotas Soome A-le 3,5:4,5 ja Eesti B Soome B-le 3:5. Eesti A-s võitsid Johannes Kotkas ja Jaan Roots, viigistasid Rein Tomingas, Helmut Puur ja O. Palmet, kaotasid V. Laas, V. Kovaljov ja Paul Kuldkepp.
Wildfelli härrastemaja rentnik
"Wildfelli härrastemaja rentnik" (ka "Wildfelli Halli rentnik", inglise keeles The Tenant of Wildfell Hall) on inglise kirjaniku Anne Brontë 1848. aastal avaldatud teine ja ühtlasi viimane romaan (kiriromaan). Raamat on kirjutatud Gilbert Markhamilt õemehele härra Jack Halfordile saadetud kirjade vormis, jutustades loo, kuidas Gilbert oma naisega tutvus. Jutustuses on oluline osa Gilberti naise Heleni päevikul – romaanis on sealt ka päevikustiilis väljavõtteid.
Romaani iseloomustus
Anne Brontë romaani "Wildfelli härrastemaja rentnik" iseloomustatakse julge ja realistlikuna. See avas ühiskonna silmad abielunaise olukorra suhtes viktoriaanlikul Inglismaal. Abielludes liideti naise varad mehe omadega nii, et naisel kadus oma vara. Lahutust sai nõuda vaid mees ning kui see leidis aset, jäid lapsed isale, mitte emale. Naise töölkäimist või töötamist väljaspool majapidamist peeti aga meest solvavaks, kuna see andis mõista, et mees ei suuda iseseisvalt oma peret ülal pidada; seetõttu võis naine töötada vaid abikaasa nõusolekul.
Sisukokkuvõte
Teos algab Gilbert Markhami kirjaga Jack Halfordile, milles Gilbert meenutab Jackile, et nende viimasel kohtumisel rääkis mees talle üksikasjaliselt oma elust ning ootas ka Gilbertilt samasugust avatust. Tol hetkel ei suutnud Gilbert härra Halfordile samaga vastata, tuues vabanduseks, et tal ei ole midagi rääkida. Härra Halford keeras jutu kohe millelegi muule, kuid seda selge kurbuse ja pettumisega, ning Gilbert meenutab, et mehe kirjad muutusid pärast seda külmemaks.
Nüüd on aga aeg viga parandada. Gilbert otsustab Jack Halfordile kirja teel jutustada talle ühest tema elu väga olulisest sündmusest.
Lugu algab 1827. aasta sügisel.
Gilbert Markham on noor 24aastane härrasmehest farmer ning oma neljaliikmelise pere ainus toitja, sest pereisa on surnud. Ühel oktoobriõhtul koju saabudes kuuleb Gilbert oma õelt, pere pesamunalt uudiseid, et naabruskonnas asuva vana laguneva Wildfelli härrastemaja mõned toad on endale üürinud noor lesknaine proua Graham, kellele ema ja õde järgmisel päeval kohe ka külla lähevad, et teda kui naabrit tervitada ja natukene rohkem tema kohta välja nuhkida. Kahjuks tulevad nad tagasi sama suures teadmatuses nagu sinna läksid, sest proua Graham osutus väga salalikuks oma mineviku suhtes.
Härra Markham näeb uustulnukat isiklikult alles järgmisel pühapäeval kirikus. Proua Graham on Gilbertist paar aastat vanem pikk mustade juuste ja kahvatu jumega leedi, kuid kelle nägu on justkui väsinud ja kurb; ta hämmastab esimesest pilgust Gilbertit, sest erineb nii väga mehe praegusest armastusest, vikaari noorimast tütrest Eliza Millwardist.
Gilberti esimene kohtumine proua Grahamiga toimub järgmisel teisipäeval, kui ta satub oma jalutuskäigul Wildfelli härrastemaja juurde ning otsustab aeda piiluda. Seal silmab ta esmalt väikest poissi, kes üle aiamüüri Gilbertile sülle kukub, ja siis kohtub õnnetuseks ka närvitseva ja vihase emaga. Proua Graham suhtub härra Markhami ülimalt külmalt ning rangelt.
Möödub mõni aeg, mille jooksul Gilbert mitte ainult ei kogu uusi teadmisi proua Grahamist, vaid ka mille jooksul tema arvamus naisest veel enam halveneb. Ta saab teada, et proua Graham ei lase oma pojal veini juua, on õpetanud lapse seda jooki isegi vihkama, ning et naine teenib raha kunstnikuna.
Selle aja jooksul kiindub Gilbert jätkuvalt Elizasse, kuid saab teada, et tema ema abielu selle tüdrukuga mitte mingil juhul ei lubaks.
Veel nelja kuu möödudes härra Markhami ja proua Grahami suhted paranevad ning neist saavad head sõbrad. Gilbert leiab naise targa ja meeldiva jutukaaslase olevat ning väikese Arthuri, keda ema endast kunagi väga kaugele ei luba, toreda mängukaaslase. Ta kiindumus Eliza vastu hakkab kahanema, sest võrreldes intelligentse ja tasakaaluka proua Grahamiga on Eliza lapsik ja edvistaja. Samas sisendab ta endale, et ta ei armu leskprouasse, ega too kunagi Gilbertisse.
Järgmise aasta mais sõidavad proua Graham, väike Arthur, Eliza Millward ja tema vanem õde Mary, Jane ja Richard Wilson ning Gilbert Markham koos oma noorema venna Ferguse ja õe Rose'iga mere äärde piknikule, et proua Graham saaks visandada merd. Seal olles avastab Gilbert, et ta eelistab proua Grahami seltskonda kõigi teiste sealolijate seltskonnale; isegi Eliza Millwardi, selle väikese armsa olevuse omale, kes hakkab mehe kiindumist noorde leske samuti märkama ning muutub selle tõttu väga kurvaks. Tagasiteel koju proovib Gilbert teda lohutada ja lõbustada, aga mõistab seda tehes, et see on neius vaid valede lootuste ärgitamine. Ta on armunud proua Grahami ning ka noor lesk ei paista Gilberti suhtes täiesti erapooletu olevat.
Kuus nädalat pärast väljasõitu mere äärde, kui härra Markham läheb taas proua Grahamile külla, läheb ta sinna juba kavatsusega talle hädavajalikuks ja lähedaseks sõbraks saada, et siis vaadata, mis edasi saab.
Umbes samal ajal hakkavad naabruskonnas levima kuuldused, mille arvatavasti Eliza Millward või Jane Wilson olid algatanud, et proua Grahami poja isa on härra Lawrence - samuti naabruses elav poissmees, kellega Gilbertil olid siiani olnud sõbralikud suhted. Kui kuulujutud ka Gilberti kõrvu jõuavad, arvab ka tema esialgu märkavat Arthuri ja härra Lawrence'i vahel sarnasust, ent lähemalt vaagides leiab, et nad ikka ei ole nii väga ühesugused. Külajuttudest šokeerituna ei usu ta neid, sest proua Graham ei näita välja mingit erilist poolehoidu viimase suhtes. Härra Lawrence hoiab samas ilmselgelt naist väga ja on temast kõneldes sama salalik, kui proua Graham ise, mille tõttu meestevaheline endine sõprus kahanema hakkab. Härra Markham läheb isegi nii kaugele, et nimetab härra Lawrence'i silmakirjateenriks.
Nädal pärast seda juhtumit läheb Gilbert taas proua Helen Grahamile külla - seda pärast luhtunud katseid teda „kogemata“ põldudel jalutamas või maalimas kohata. Nad jalutavad koos aias ja vestlevad, kuni peatuvad ühe sammalroosi puhma juures, mille Gilbert talle mõne nädala eest Rose'i nimel oli toonud. Naine murrab ühe õie ja palub Gilbertil selle Rose'ile anda; tema küsimuse peale, kas ta seda endale võtta ei või, vastab proua, et temale on mõeldud teine. Kui proua Graham roosi Gilbertile ulatab, ei võta too mitte ainult roosi, vaid ka seda hoidva käe, mida ei tõmmatagi kohe vabaks. Härra Markham arvab, et tema võidutund on saabunud. Järsku on aga naise näost lugeda sisemist pingelist võitlust ning käsi tõmmatakse kohe noorhärra haardest vabaks. Proua Graham astub isegi paar sammu tagasi enne teatamist, et nii ei saa, seades tingimuseks, et Gilbert võib teda võtta vaid emaliku või õeliku sõbrana ega mitte kunagi millegi rohkemana.
Kolme nädala pärast näeb Gilbert Heleni aias midagi, mida ta ei oleks tohtinud näha: härra Lawrence'it ja Helenit koos jalutuskäigul, mehe käsi ümber viimase piha, Heleni käsi Frederick Lawrence'i õlal, pidamas avameelset dialoogi.
Järgmine päev leiab aset vägivaldne kokkupõrge. Gilbert ründab härra Lawrence'i, lüües teda piitsavarrega nii, et ta hobuse seljast kukub ja enam tõusta ei jõua. Vihase ja solvatuna jätab Gilbert ta sinna, kuhu ta kukkus, märjale maapinnale vihma kätte lebama, ise aga ratsutab minema.
Härra Lawrence ei saa suuri vigastusi, kuid jääb raske külmetuse tõttu ikkagi pikaks ajaks voodisse. Sellest, et ta kukkus oma ponilt Gilberti löögi tõttu, mitte enda kohmakusest, ei räägi ta mitte kellelegi, ning meeste kaklus jääb nende omavaheliseks saladuseks.
Paar päeva hiljem läheb Gilbert Wildfelli härrastemajja, et kuulda Heleni selgitust ja õigustust sellele, mida ta tol õhtul Wildfelli aias pealt nägi, aga Helen pakub talle hoopis oma päevikut, kust ta eelnevalt lõpust mõne lehe välja rebib. Enne Gilbertil tagasi koduteele läkitamist palub Helen tal päeviku kohe pärast läbilugemist tagasi tuua, ning et ta selle sisust mitte kellelegi ei räägiks.
Teos jätkub Heleni päeviku vormis ning hüppab tagasi aastasse 1821, mil Heleni õnnetu lugu algab.
Kuna Helen on abiellumise eas, proovib tema tädi teda iga hinna anda naiseks ühele rikkale austusväärsele vanemale mehele, kelle abieluettepaneku noor rõõmsameelne naine aga oma tädi suureks pahameeleks tagasi lükkab, sest Helen ei suudaks teda kunagi armastada.
Umbes samal ajal tutvub Helen ühe meeldiva välimusega noormehega, härra Arthur Huntingdoniga, kes temale omakorda lähenemiskatseid ja meelitusi hakkab tegema ning kelle abieluettepaneku Helen tädi vastupanule ja korrale kutsumisele vaatamata vastu võtab. Helen usub siiralt, et kuigi härra Huntingdon ei ole loomult just kõige parem mees, suudab ta teda muuta, tema metsikust hoole ja armastusega tasandada.
Kahjuks pettub Helen oma mehes juba esimeste abielunädalate jooksul. Ta ei kahetse veel oma sammu, kuid soovib, et oleks härra Huntingdoni enne abielu paremini tundma õppinud, sest mees osutub väga isekaks. Kõigepealt veedavad nad oma mesinädalad Mandri-Euroopas liig kiirustades nii, et Helen saab väga vähe näha; järgmisena muutub Arthur Jumala peale kadedaks, sest tema naine peab oma suhet Jumalaga olulisemaks suhtest enda abikaasaga.
Aastate möödudes pöördub abikaasade läbikäimine ainult halvemuse poole. Arthur jätkab oma abielueelset metsikut ning elupõletavat eluviisi, seda vaatamata oma naise pahameelele, kelle ta aina pikemateks perioodideks üksi koju jätab, et sõpradega Londonis ja mujal lõbutseda, pidamata seejuures kinni oma lubadustest. Samuti suurenevad järk-järgult alkoholikogused, mida Arthur tarbib.
Aasta pärast nende abielu sünnib Helenil poeg, kellele pannakse nimi tema isa nime järgi. Härra Huntingdon jääb aga esialgu oma poja suhtes külmaks, peab teda igavaks, ent veel ühe aasta möödudes asub teda ära hellitama, õpetades teda hiljem endasuguseks ropu suuga joodikuks.
Umbes samal ajal sokutab Arthur oma naise parima sõbratari Milicent Hargrave'i ühele oma joomakaaslasele, härra Hattersleyle mehele, saates niiviisi ka tema kohutavasse abielusse, ilma et Helen olnuks võimline seda takistama, sest Milicenti emal, proua Hargrave'il oli kinnisideeks panna enda tütred mehele mõne jõuka pere vanimatele poegadele, vaatamata sellele, kas see ka tüdrukutele meelepärane on.
Helen Huntingdoni kolmandal abieluaastal kaob Heleni ja Arthuri vahel igasugune armastus ja usaldus, sest ühel õhtul tunnistab Helen põõsastikus olles, kuidas tema mees teda teise naisega petab. Heleni viha ja pettumust suurendab veelgi fakt, et tegemist on leedi Annabella Lowborough'ga, naisega, kes oli abiellunud vaid raha pärast „hea mehega“ ning keda Helen polnud kunagi sallinud. Lord Lowborough aga armastab oma naist tõeliselt. Ta on Arthuri vana sõber, kuid on joomise ja märatsemise maha jätnud, olles selle pärast nüüd meesteseltskonna naerualune.
Järgnevad aastad elab abielupaar oma häärberis nagu täielikud võõrad. Helen on vaid tasuta majapidajanna. Ometigi ei anna Arthur Huntingdon lahutust. Heleni olukord on seda hullem, et Milicenti vend Walter, kes teab väga hästi Heleni olukorda, proovib Helenit oma armukeseks saama ärgitada. Arthur oli avalikult selleks kõigile meestele loa andnud.
Oma viiendal abieluaastal teeb Helen otsuse Grassdale'i häärberist koos oma pojaga põgeneda, sest poiss oli hakanud vanduma nagu härra Hattersley ja veini trimpama nagu härra Huntingdon ning iga kord, kui Helen proovis poega keelata halvasti käitumast, ema kuradile saatma.
Ta müüb maha oma juveelid ja hakkab pilte maalima, et neid salaja vahendaja kaudu müüa ja niiviisi äraminekuks piisavalt raha teenida. Põgenemisplaanidest ei räägi ta mitte kellelegi peale oma ustava teenija Racheli, kes on teda teeninud lapsepõlvest saadik.
Õnnetuseks ei lähe see plaan läbi. 9. jaanuaril 1827 saab härra Huntingdon plaanist teada, kui Helen oli just päevikusse sissekannet tegemas. Härra ei olnud purupurjus, nagu naine arvas, vaid oli salaja Heleni selja taga seistes päevikust põgenemiskavatsustest lugenud. Ta nõuab naiselt välja tema sahtlite võtmed, põletab poolelioleva maali, hävitab tema kunstitarbed ja võtab talt ära tema kogutud ja päritud raha ja väärtesemed, seades ta kindla igakuise rahasumma peale, millega ta peab nüüdsest läbi ajama. Heleni põgenemisplaanid on nurjatud.
Kuid Helen ei anna veel alla. Ajal, mil härra Huningdon jälle Londonisse lõbutsema läheb, õpetab Helen oksekivi abil väikese Arthuri alkoholi jälestama ning lepib oma venna Frederick Lawrence'iga kokku, et peaks tema olukord hullemaks minema, laseb vend endale kuuluva ja üksikus kohas asuva nende mõlema lapsepõlvekodu – Wildfelli härrastemaja paar tuba Heleni saabumise jaoks korda seada. Helen andis venna külaskäigul Grassdale'i, mil härra Huntingdoni seal polnud, vennale ülevaate oma nurjunud abielust ning avaldas kartust poja kasvatuse pärast niisuguse isa käe all.
11. oktoobril 1827 lahkub Helen varjunimega Graham, mis oli tema ema neiupõlvenimi, Grassdale'i häärberist ja sõidab varahommikul salaja koos väikese Arthuri ja Racheliga Wildfelli härrastemaja poole, kuhu jõuab järgmisel öösel. Härra Huntingdon oli tulnud Londonist tagasi teatega, et Helen ei kõlba enam Arthuri õpetajaks ja et ta on palganud talle koduõpetaja. Kui aga koduõpetaja preili Myers nädala pärast saabus, olid Helenit kohe haaranud kahtlused. Kui teenija Rachel oli avastanud, et see naine ei ole keegi muu kui härra Huntingdoni uus armuke, oli Helenil mõõt täis saanud.
Gilbert Markhami kätte antud päevik lõpeb ehk katkeb 3. novembril tema enese pisut pilkliku kirjeldusega. Ülejäänud viimased lehed rebis Helen välja.
Pärast päeviku läbilugemist viib Gilbert päeviku nagu lubatud Helenile tagasi ning Helen palub Gilbertilt, et nad enam mitte kunagi ei kohtuks, ja lubab tal endaga ühendust võtta alles kuue kuu pärast, sest ta oli teinud otsuse ka siit piirkonnast põgeneda ning on kindel, et Gilbert ta selle aja jooksul unustab. Nii kaua kuuleb härra Markham Helenist härra Lawrence'i kaudu.