cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malmi tänav
Ajalugu
1920-30-ndatel töötas selles tänava majade taga tehas Havanna. Aadressi järgi asus Kopli tänav 20a ehk O.Ü. Havanna, Tubakatehas Havanna.
Helgur Rosental
Helgur Rosental lõpetas 1997. aastal Mustla Keskkooli ja 2001. aastal Viljandi Kultuurikolledži näitekunsti erialal. 2001. aastal alustas ta tegutsemist vabakutselise näitlejana. Võru Linnateatri lavastusprojektides osales Rosental 2012–2015 aastal, 2014–2020 aastal oli ta Tartu Uue Teatri näitleja.
Taavi Selder
Taavi Selder (sündinud 28. juulil 1984) on eesti jalgrattasportlane.
Saavutused
2007
Jakov Fišman
Jakov Fišman (vene keeles Яков Лейбович Фишман; 20. märts 1913 Slutsk – 4. juuni 1983 Moskva) oli Moskva koraalse sünagoogi pearabi aastatel 1972–1983.
LA Klaverikool
LA Klaverikool on Tallinnas Kadriorus asuv eramuusikakool, mis on spetsialiseerunud klaveriõppele.
Klaverikool tegutseb ka Haabneeme koolis (Viimsi vald, Harjumaa) ning Peetri lasteaed-põhikoolis (Rae vald, Harjumaa).
LA Klaverikool pakub klaveriõpet nii rühma- kui ka eratundides. Klaveri rühmatundides õpivad 4–11-aastased lapsed ning õpe toimub 5–8-liikmelistes rühmades. Klaveri eratundides õpivad lapsed ja täiskasvanud.
Projektid õpilastega
2014. aasta jõuludeks valmis klaverikooli esimene muusikaalbum, kuhu salvestati nii õpilaste kui ka õpetajate omaloomingut.
Kevaditi toimub klaverikooli kevadkontsert, kus esinevad õpilased ja õpetajad nii üksi kui ka väiksemate koosseisudena.
Juhtkond
Klaverikooli asutaja ja direktor on Reet Lantson.
Toogpuulised
Toogpuulised (Phyllanthaceae) on õistaimede sugukond malpiigialaadsete seltsist.
Sugukonda kuulub 54–60 perekonda umbes 2000 liigiga. Kõige enam on toogpuulisi troopikas, kuid neid esineb ka parasvöötmes.
Vedur
thumb|[[Auruvedur L-5049 Türil.]] thumb|Diiselvedurid Austraalias pisi|Vedur Vedur on raudteevagunite vedamise masin.
Vedureid liigitatakse:
Euroopa rändekriis
pisi|400px| Asüülitaotlejaid 2015. aasta I poolaastal
Euroopa rändekriis (ka Euroopa pagulaskriis) on 2015.–2016. aastal Euroopa Liidu maadesse sisse ning neist läbi rändavate pagulaste ja migrantide arvu järsust tõusust tingitud kriisiolukordade koondnimetus. See on osa suurenenud rändest Euroopa maadesse, mis algas 20. sajandi keskpaigas ning mis on paljudes riikides tekitanud tugevat vastuseisu.
Väljastpoolt Euroopat saabuvate migrantide hulka kuuluvad nii varjupaigataotlejad kui ka majandusmigrandid. Suure rände põhjuseks peetakse kliimamuutusi, muude tegurite hulka kuuluvad ka Euroopa koloniaalajastu järelmõjud, sealhulgas laialdane vaesus ja korruptsioon.
Üle Vahemere Euroopasse saabunud migrantidest 2015. aastal olid 58% üle 18-aastased meessoost isikud (77% kõigist täiskasvanutest), 17% olid üle 18-aastased naised (22% täiskasvanutest) ja ülejäänud 25% moodustasid alla 18-aastased põgenikud. pisi|Süüria ja Iraagi põgenikud Kreeka rannikul Kuigi rändekriisist räägitakse peamiselt Euroopas, on enim põgenikke vastu võtnud Lähis-Ida ja Aafrika riigid. Kõige rohkem põgenikke on Jordaanias, Türgis ja Pakistanis, vastuvõetud põgenike arvult riikide esikümnes on lisaks Liibanon, Iraan, Etioopia, Keenia, Uganda, Kongo Demokraatlik Vabariik ja Tšaad. Põgenike arvult esimesest kümnest riigist kuus on islamiusulise enamusega.
Eestit rändekriis otseselt ei puudutanud, küll aga leidis see oluliselt kajastamist Eesti meedias. Euroopa rändekava alusel on Eesti ümberasustamise ja -paigutamise raames vastu võtnud 206 rahvusvahelise kaitse saajat, aga neist paljud on Eestist lahkunud. Ühtlasi on Eesti panustanud Aafrika toetusfondi ning saatnud teistele riikidele appi piirivalvureid. Eestit on enam mõjutanud Ida-Ukrainas aset leidnud konflikt, millega seoses suurenes rahvusvahelise kaitse taotlejate arv mitmesaja inimeseni.
Taust
Euroopa Liit on rändekriisi püüdnud lahendada, suurendades Vahemere piirivalveoperatsioonide rahastust, luues tegevuskavu inimeste smugeldamisega võitlemiseks läbi selliste programmide nagu sõjaväeline operatsioon Sophia ja pakkudes välja uue kvoodisüsteemi pagulaste ümberasustamiseks teistesse Euroopa riikidesse, et vähendada survet piiririikidele ja migrantide peamistele sihtriikidele. Mõned liikmesriigid on taastanud piirikontrolli ka Schengeni alas ning rändekriis on põhjustanud palju pingeid riikide vahel, kes on valmis põgenikke vastu võtma, ning riikide vahel, kes on sellele vastu.
2015. aastal saabus üle Vahemere Euroopasse üle miljoni pagulase ning migrandi. Neist 848 000 tuli Kreeka kaudu ning 153 000 maabusid Itaalias. Mere ületamisel hukkus umbes 3735 inimest. Eurostati andmetel esitati Euroopa Liidu liikmesriikidele aastal 2015. kokku 1,2 miljonit esmakordset varjupaigataotlust. Suurim hulk asüülitaotlusi riigi elanike arvu kohta esitati 2015. aastal Ungaris, Rootsis ja Austrias. Absoluutarvult esitati enim asüülitaotlusi Saksamaal. 2015. aastal taotlesid Euroopas asüüli 1 294 000 pagulast ning migranti, neist 476 000 Saksamaal. 2016. aasta esimese 20 päevaga maabus Kreekas 35 455 pagulast ning migranti. Ning mere ületusel hukkus 94 inimest. 2016. aastal langes põgenike arv 1,2 miljonilt 364 000-le. Langus jätkus ka 2017. aastal.
Schengeni viisaruum ja Dublini määrus
püsti=1.1364|pisi|{{legend|#003399|[[Schengeni viisaruum}}{{legend|#ffa500|Tulevikus Schengeni alaga ühinevad ELi liikmesriigid}}{{legend|#27a4bb|Avatud piiridega riigid}}]] 14. juunil 1985 allkirjastasid 26 Euroopa riiki (22 ELi liikmesriiki 28st ning neli riiki Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsioonist) Schengeni lepingu, millega kaotati piirikontroll määratletud Schengeni ala riikide vahel, kusjuures ala välispiiriga riigid kohustuvad tagama piirikontrolli. Alas sees paiknevad riigid võivad piirikontrollid taastada ajutiselt kuni kaheks kuuks "avaliku poliitika põhjustel või riikliku julgeoleku tagamiseks".
Dublini määrusega kehtestati Euroopa Liidu liikmesriikide kohustus menetleda rahvusvahelise kaitse taotlusi, et takistada nn "asüüliostlemist", misjuhul esitab isik rahvusvahelise kaitse taotluse korraga mitmele liikmesriigile, et vastu võtta parim pakkumine, ja "asüüliringlust", misjuhul ei võta kaitse taotleja eest vastutust ükski liikmesriik. Kui asjaolud ei määra teisiti (näiteks perekonna taasühinemise puhul), vastutab varjupaigataotleja eest liikmesriik, kuhu isik esimesena sisenes ning kus talt võeti sõrmejäljed. Kui varjupaigataotleja liigub seejärel edasi teise liikmesriiki, võib ta tagasi saata riiki, millesse ta esimesena sisenes. See on Dublini määruse suhtes põhjustanud palju kriitikat alusel, et liiga suur osa vastutusest varjupaigataotlejate eest on Euroopa Liidu välispiiridel paiknevatel riikidel nagu Itaalia, Kreeka või Ungari. Aastal 2016 tegi Euroopa Komisjon Dublini määruse muudatusettepaneku. Dublini määruse algse teksti kohaselt pidid vastutuse võtma piiririigid, kuhu saabus suurel hulgal põgenikke. Euroopa Parlamendi seisukoht oli, et Dublini määrus ei ole efektiivne vastutuse ja kohustuste jaotamisel liikmesriikide vahel. Reformi eesmärk oli luua süsteem vastutuskoorma jagamiseks. Muudatusettepanek nägi ette "automatiseeritud keskse süsteemi", mis peaks arvet ELi liikmesriikidele esitatud varjupaigataotluste üle. Lisaks pidi see liikmesriikide SKP alusel tegema kindlaks varjupaigataotlejate arvu, mille riik oleks võimeline vastu võtma. Kui liikmesriigile esitatud taotluste arv ületab 150% selle vastuvõtuvõime määrast, jagataks ülejäänud varjupaigataotlejad liikmesriikide vahel, kus taotlusi on vähem. Kui liikmesriik keeldub varjupaigataotlejaid vastu võtmast, kohustub ta selle asemel panustama 250 000 eurot solidaarsusfondi. Reformi on Euroopa Parlamendis arutatud alates muudatusettepaneku tegemisest 2016. aastal.
Vedaja vastutus
Schengeni leppe artikkel 26 sätestab, et Schengeni viisaruumi reisijaid transportivad isikud/ettevõtted kohustuvad katma isiku tagasisaatmiskulud, kui tema varjupaigataotlus tagasi lükatakse. See on kaasa toonud olukorra, kus ilma viisata migrante ei lubata Schengeni viisaruumi siseneva lennuki või laeva pardale, ning viisata põgenikud langevad inimkaubanduse ohvriks. Euroopa Parlamendi läbi viidud uuringu kohaselt "viib vedajatele Euroopa korravalveteenistuste ülesannete asetamine ning neile trahvide kohaldamine kas kaitse taotlejate täieliku tõkestamiseni või sunnib neid võtma suuremaid riske, reisides illegaalselt".
Kolmandatest riikidest pärit elanikud Euroopa Liidus enne 2015. aastat
püsti=1.364|pisi|vasakul|Kolmandate riikide kodanike sisseränne (roheline) ,rahvusvahelise kaitse taotlejad (oranž) ja ebaseaduslikult piiri ületanud (sinine) Euroopa Liidus, 2010–2014 Aastal 2014 elas Euroopa Liidu riikides ligikaudu 33 miljonit väljaspool ELi sündinud inimest, kes moodustasid kokku 7% liiduala rahvastikust. Aastatel 2010–2013 sisenes liidumaadesse ligikaudu 1,4 immigranti aastas (varjupaigataotlejaid ja pagulasi arvestamata), kusjuures sisenejate arv oli languses. Enne 2014. aastat said liiduriigid enim varjupaigataotlusi 1992. aastal (672 000), 2001. (424 000) ja 2013. aastal (431 000). Aastal 2014 oli varjupaigataotlejaid 626 000. UNHCRi andmetel oli 2014. aasta lõpuks Euroopa riikidest kõige rohkem pagulasstaatuse saanud inimesi Prantsusmaal (252 264), Saksamaal (216 973), Rootsis (142 207) ja Suurbritannias (117 161). Mitte ükski Euroopa riik ei olnud pagulaste arvu poolest maailma riikide esikümne hulgas.
Globaalne rändekriis
UNHCRi andmetel ulatus põgenike arv maailmas 2014. aasta lõpus 59,5 miljonini, saavutades kõrgeima taseme pärast Teist maailmasõda. Nendest 19,5 miljonit olid pagulasstaatuse saanud isikud (14,4 miljonit UNHCRi mandaadiga, lisaks 5,1 miljonit Palestiina põgenikku UNRWA mandaadiga) ja 1,8 miljonit olid varjupaigataotlejad. Ülejäänud inimesed olid riigisiseselt ümberasustatud isikud (isikud, kes on põgenenud aktiivse sõjategevuse piirkonnast, ent kes on jäänud oma koduriigi piiresse). Rahvuselt oli põgenike hulgas kõige rohkem süürlasi (3,9 miljonit), seljatades afgaanid (2,6 miljonit), kes olid olnud osakaalult põgenike hulgas esikohal viimased 30 aastat. Kuus kümnest peamistest põgenike päritoluriikidest olid Aafrika riigid: Somaalia, Sudaan, Lõuna-Sudaan, Kongo Demokraatlik Vabariik, Kesk-Aafrika Vabariik ja Eritrea.
Kõige enam põgenikke võtsid vastu arengumaad (2014. aasta lõpuks 86% kõigist põgenikest); mõned maailma vähim arenenud riigid pakkusid varjupaika neljandikule kõigist põgenikest üle maailma. Kuigi suurema osa Süüria põgenikest võtsid vastu naaberriigid nagu Türgi, Liibanon ja Jordaania, kasvas aastatel 2011–2015 Süüria päritolu varjupaigataotlejate arv ka Euroopas. 2015. aasta novembri seisuga elas Euroopa riikides (nii ELi liikmesriikides kui ka liitu mitte kuuluvates riikides) kokku 813 599 Süüria pagulast. 57% neist taotlesid kaitset Saksamaalt või Serbialt. Arvuliselt sai 2014. aastal kõige enam varjupaigataotlusi Vene Föderatsioon (274 700).
Relvastatud konfliktid ja sõjategevus
pisi|Süüria mässulised pealinnas Damaskuses pärast pommitamist, 2017 Suurem osa Euroopasse saabuvatest pagulastest on Süüria päritolu. Nende sundränne on tingitud kodusõjast Süürias, kus president Bashar al-Asadi sotsiaal-poliitiliselt rõhuv režiim viis valitsusvägede ja valitsusvastaste relvastatud kokkupõrgeteni. Valitsusvastaseid asusid toetama ka välisriikide valitsused (sh USA ja Suurbritannia), eesmärgiga kukutada Süüria valitsus. 2011. aastal avaldasid süürlased Daraa linnas meelt demokraatlike muudatuste toetuseks. President Assad vastas sellele jõuga, mis põhjustas Assadi režiimi vastased meeleavaldused kogu riigis. Ülestõusu püüti maha suruda, ent vastumeetmed põhjustasid veel enam rahutusi. 2011. aasta maikuuks olid tuhanded süürlased kodumaalt põgenenud ning Türgis avati esimesed põgenikelaagrid. 2012. märtsis otsustas UNHCR ametisse nimetada regionaalkoordinaatori Süüria pagulaste abistamiseks, tunnustades ametlikult üha süvenevat kriisi. 2017. aasta detsembriks oli Euroopa Liidu riikidele esitatud kokku miljon varjupaigataotlust, kus taotlejaks oli Süüria päritolu põgenik. 2018. aasta märtsi seisuga oli UNHCRi andmetel maailmas kokku ligikaudu 5,6 miljonit Süüria pagulast.
Maailmas suuruselt teise suurima pagulasrühma moodustavad Afganistani päritolu põgenikud. Enamik neist pagulastest on piirkonnast põgenenud sõja ning tagakiusamise tõttu. Afganistanis on relvastatud konfliktid kestnud peaaegu 40 aastat, alates Nõukogude vägede sissetungist 1979. aastal. Sellest ajast peale on riigis olnud vahelduvad sõjalised konfliktid. Pagulaste arvu tõusu peamiseks põhjuseks peetakse Talibani tegevust Afganistanis. Nende tagasi tõmbumise järel 2001. aastal naasid peaaegu 6 miljonit afgaani pagulast oma kodumaale. Talibani tegevuse taashoogustumise järel 2006. aastal on Afganistanist põgenenud peaaegu 2,5 miljonit inimest. Suurem osa pagulasi asub ümber asunud Pakistani ja Iraani, kuid üha rohkem afgaane taotlevad varjupaika ka Euroopa Liidu maades.
Majanduspagulus
Majanduspagulus on olnud pikka aega globaalne probleem. Majanduspagulane on inimene, kes lahkub oma päritoluriigist paremate elamis- ja töötingimuste otsingul. ÜRO määratluse järgi nimetatakse selliseid isikuid võõrtööjõuks. OECD andmetel on viimase kümne aasta jooksul 70% Euroopa tööjõu arvu kasvust olnud tänu võõrtöölistele. OECD hinnangul on võõrtööjõud kasvava tööturu jaoks ülimalt vajalik, täites 15% uutest töökohtadest kõige kiiremini arenevates sektorites, ning leidnud, et migrantidel pole olnud ühegi riigi SKTle negatiivset mõju.
Rändestatistika
pisi|püsti=1.5909091|Üle Vahemere Euroopasse saabunuid 2014–2016, UNHCRi andmetel
2014
2014. aastal sisenes Euroopa Liitu erakorraliselt kokku 283 532 migranti, kes saabusid peamiselt üle Vahemere või Balkani poolsaare lääneosa kaudu. Euroopasse rännanuist valdav osa saabus esmalt Liibüa kaudu Itaaliasse. 62 000 põgenikku esitasid Itaaliale ka rahvusvahelise kaitse taotluse, kuid enamik süürlasi ning eritrealasi (kes kokku moodustasid saabunud põgenikest peaaegu poole) jätkasid Itaaliast teekonda teistesse Euroopa riikidesse.
2015
2015. aastal ületas Kreeka saabunud pagulaste arvult Itaalia. Aasta esimese kuue kuu jooksul saabus Euroopasse kokku 137 000 migranti. Frontexi andmetel saabus sama aasta teises pooles ELi rekordarv põgenikke, kokku registreeriti kolmandas kvartalis 615 492 erakorralist piiriületust ning neljandas kvartalis 978 338. IOMi ja UNHCRi hinnangul saabus 2015. aasta jooksul Euroopa Liidu riikidesse kokku üle miljoni põgeniku, ehk neli korda rohkem kui 2014. aastal. Enamus neist (816 752) jõudis Euroopasse Kreeka kaudu.
2016
2016. aasta jaanuaris ja veebruaris sisenes Kreekasse 123 000 migranti. Paranenud ilmaolude tõttu kasvas ka üle Vahemere Itaaliasse saabuvate põgenike arv. Märtsikuus suleti Lääne-Balkani migratsioonitee ja allkirjastati EL-Türgi pagulaslepe ning Kreekasse jõudvate põgenike arv langes 26 460ni. Märtsist oktoobrini saabus Itaaliasse kokku 140 358 põgenikku. Kuigi võrreldes 2015. aastaga langes Euroopasse saabuvate põgenike arv mitu korda, loodi 6. oktoobril 2016 Euroopa Piirivalveagentuur, et aidata pagulaskriisi leevendada.
2017
2017. aastal jätkus saabuvate põgenike arvu langus. IOMi andmetel sisenes Euroopasse 2017. aasta kolmandas kvartalis 146 287 põgenikku, mis oli vähem kui pool samal ajal eelmisel aastal saabunute arvust. Eriti märgatav oli langus üle Vahemere saabuvate põgenike arvus, ent Kreeka kaudu sisenevate isikute arv kasvas. Põgenikke saabus Itaalia asemel ka teistesse lõunapiiririikidesse, näiteks Küprosele ja Hispaaniasse. 2017. veebruaris nõustus Itaalia valitsus andma rahalist abi Liibüa piirivalvele merel. Selle tagajärjel on paljud sealtkaudu Euroopasse tulnud migrandid Liibüasse tagasi saadetud.
Poliitiline reaktsioon ja seisukohad
pisi|Angela Merkelit on põgenikele Saksamaa piiride avamise eest palju kritiseeritud Rändekriis on Euroopa riikide meedias leidnud laialdast kajastust ning põhjustanud nii poliitilisel tasandil kui ka ühiskonnas palju vastasseise. Sloveenia sotsioloog ja filosoof Slavoj Žižek on rändekriisi ümbritsevat debatti nimetanud "topeltultimaatumiks": ühel pool on need, kes pooldavad Euroopa piiride avamist põgenikele, teisel need, kes arvavad, et piirid tuleks täielikult sulgeda.
Euroopa Rahvapartei
Euroopa migratsiooni, siseasjade ja kodakondsuse volinik Dimitris Avramopoulos avaldas seisukohta, et "Euroopa Komisjoni liikmed ei hooli rändekriisiga tegelemisel oma poliitilisest imagost, kuna nad on valitud viieks aastaks, et teha oma tööd visiooni, vastutustunde ja pühendumusega, ning nende tegutsemise eesmärk ei ole lihtsalt saada uuesti valituks", ning kutsus Euroopa Liidu liikmesriikide juhte üles samuti keskenduma kriisile ning mitte muretsema valimiste pärast.
31. augustil 2015 hoiatas Saksamaa kantsler Angela Merkel, et Euroopa Liidu liikmesriikide vaheline reisimisvabadus satub ohtu, kui riigid ei suuda kriisiga tegelemise osas kokkuleppele jõuda.
Endine Prantsusmaa president Nicolas Sarkozy võrdles ELi pagulaskriisi tegevuskava "katkise toru parandamisega, kandes vett mööda maja laiali ja jättes lekke puutumata". Sarkozy kritiseeris teravalt ka Merkeli otsust lubada kümneid tuhandeid pagulasi Saksamaale siseneda, öeldes, et see tõmbab Euroopasse veelgi migrante, kellest suur osa satuks "vältimatult" Prantsusmaale ELi-sisese vaba liikumise ning Prantsusmaa sotsiaalkindlustussüsteemi tõttu. Sarkozy on ka nõudnud Schengeni ala viisavabadusleppe muutmist selliselt, et ka Schengeni ala sees oleksid riiklikud piirikontrollid.
Euroopa Sotsiaaldemokraadid
Endine Itaalia peaminister ja Itaalia Demokraatide peasekretär Matteo Renzi on öelnud, et Euroopa Liidul peaks olema ühtne poliitika rahvusvahelise kaitse andmiseks. Prantsusmaa peaminister aastatel 2014–2016, Manuel Valls Prantsusmaa Sotsialistlikust Parteist toetas seda seisukohta, öeldes, et Euroopa Komisjon, liikmesriigid ning ka kandidaatriigid peavad tegema tihedat koostööd. Euroopa Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees Sergei Stanišev sõnas:
Euroskeptikud
Rändekriisi tagajärjel on tõusnud euroskeptiliste poliitikute ja erakondade toetus üldiselt. Nigel Farage, EL-i vastase Suurbritannia Iseseisvuspartei endine esimees, oli Euroopa Liidu ja eriti Saksamaa tegevuse suhtes ülikriitiline, kuna need olevat "andnud põgenikele põhjust mis tahes teid pidi Euroopasse tulemiseks", mis tähendab suuremat teel hukkunute arvu. Ta hoiatas ka, et islamistid võivad olukorda ära kasutada ning põgenike seas varjatult Euroopasse tungida.
Prantsuse partei Rahvusrinne esimees Marine Le Pen kritiseeris samuti Saksamaa tegutsemist kriisis, öeldes, et Saksamaa püüdvat ka ülejäänud Euroopa Liidule oma immigratsioonipoliitikat peale suruda ning et Saksamaa võtvat tohutul hulgal pagulasi vastu ainult soovist tuua riiki odavat tööjõudu. Viimane etteheide oli tingitud sellest, kui Saksamaal puhkes debatt selle üle, kas pagulastele peaks kehtima miinimumpalga erandi, mis tähendaks seda, et varjupaigataotlejatele ja pagulastele võidaks maksta mis tahes töö eest alla riikliku miinimumpalga.
Hollandi Vabadusepartei juht Geert Wilders nimetas põgenike voolu Euroopasse "islamiinvasiooniks", rääkides Hollandi parlamendis toimunud küsitluse ajal "noorte kahekümnendates aastates meeste massidest, kes üle Euroopa laulavad "Allahu Akbar". Ka ei pidanud ta Balkani kaudu Euroopa Liitu saabunud põgenikke "tõelisteks pagulasteks", öeldes: "Türgi, Kreeka, Makedoonia ja Serbia on täiesti ohutud riigid. Sealt veel edasi liikuvad inimesed otsivad ainult toetusraha ja maja."
Þingvallavatn
Þingvallavatn on riftiorus asuv järv Islandi edelaosas. 84 km² suuruse pindalaga järve näol on tegemist saareriigi suurima loodusliku järvega. Järve suurim sügavus on 114 meetrit. Järve põhjakaldal asuvas Þingvelliris pandi aastal 930 alus Alþingile ning sellest on ka veekogu nime saanud.
Järv moodustab osa Þingvelliri rahvuspargist. Järves leiduvate saarte vulkaaniline teke on selgelt nähtav ning järve suurim saar on Sandey. Järve ümbritsevad lõhed ja murrangud tähistavad kohta, kus saavad kokku Euraasia ja Põhja-Ameerika laamad. Neist murrangutest suurim on Almannagjá kanjon. Silfra lõhestik on menukas sukeldumis- ja snorgeldamiskoht. Järvest voolab välja vaid Sogi jõgi.
Järves elutsevatest kaladest üks märkimisväärseimaid on Arktika paalia.
pisi|tühi|Þingvallavatn
Euroopa Liidu struktuurifondid
Struktuuritoetused aitavad tasakaalustada ja ühtlustada Euroopa Liidu liikmesriikide arengut ning tõsta seeläbi Euroopa Liidu kui tervikliku majanduspiirkonna konkurentsivõimet maailmaturul. Liikmesriikidele jagavad struktuuritoetusi Euroopa Regionaalarengu Fond (ERF) ja Euroopa Sotsiaalfond (ESF) ning lisaks ka Ühtekuuluvusfond (ÜF).
Euroopa Regionaalarengu fond
Euroopa Regionaalarengu Fond (inglise keeles European Regional Development Fund, ERF) pakub liikmesriikidele toetust, et ühtlustada erinevate piirkondade arengut ning tugevdada majanduslikku ja ühiskondlikku sidusust Euroopa Liidus. Fond rahastab järgmisi tegevusi:
Euroopa Sotsiaalfond
Euroopa Sotsiaalfond (European Social Fund, ESF) toetab algatusi, mis edendavad tööhõivet, panustavad inimeste kvalifikatsiooni edendamisse ja tõstavad töötajate konkurentsivõimet. ESF toetab Euroopa Liidu liikmesriike järgmistes valdkondades:
Ühtekuuluvusfond
Ühtekuuluvusfond (ÜF) pakub toetust liikmesriikidele, mille rahvuslik kogutoodang on väiksem kui 90% Euroopa Liidu keskmisest. Ühtekuuluvusfondist saavad toetust mahukad keskkonna- ja infrastruktuuriprojektid.
Struktuuritoetuste eraldamine
Struktuuritoetuse taotlemise, andmise ja kasutamise kontrollimise protsessi on kaasatud mitmed osapooled:
Struktuuritoetuste rakenduskavad
Struktuuritoetuse täpsemaks ja otstarbekamaks kasutamiseks on koostatud kolm rakenduskava, mis on suunatud majandus- ja elukeskkonna parandamiseks ning inimeste haridus- ja tööelu edendamiseks:
Toetuste jagamist korraldavad asutused
Euroopa Liidu struktuurifondidest saadavate toetuste jagamist korraldavad järgnevad asutused:
Toetused Eestile
Eesti rakendab struktuuritoetusi alates Euroopa Liiduga liitumisest 2004. aastal. Perioodil 2004–2006 oli Eestil võimalik kasutada üle 370 000 € ulatuses EL-i struktuuritoetust, millele lisandus omaosalus üle 123 000 €. Eestile on eelarveperioodil 2007–2013 struktuuritoetusena ette nähtud kokku 3,40 miljardit €. Uuel eelarveperioodil 2014–2020 saab Eesti toetust ligikaudu sama palju kui senisel ehk 2013. aastani kestval perioodil – prognoositav suurusjärk on 3,35 miljardit €.
Rudgy Pajany
Rudgy Pajany, kodanikunimega Jérôme Pajany (sündinud 6. juulil 1990 Dakaris Senegalis) on prantsuse laulja, kes on spetsialiseerunud 1960.-1980. aastate muusika taasesitustele.
Tema tuntumateks singliteks on "Mistral Gagnant" (2013) ja "En Silence" (2015).
Kõikide kurbade rõõm
pisi|Jumalaema Kõikide kurbade rõõmu ikoon. Täpne koopia Moskva Ordõnka kiriku imettegevast ikoonist, 18. saj viimane veerand Kõikide kurbade rõõm (kirikuslaavi keeles Всех скорбящих Радость) on Jumalaema ikoon, sellenimelisi ja sama kompositsiooniga imettegevaid ikoone on tuntud vähemalt kolm. Nimetatakse ka Kõigi kurbade rõõm, Kõikide kurbade rõõmu Jumalaema või Jumalaema Kõikide kurbade rõõmu pühakuju.
Ikoonitüüp on pärit 17. sajandist ning on seotud 1688. aastal Moskvas toimunud imega. Tegemist on puhtalt Venemaa ikoonitüübiga, millel pole analoogiaid kunagise Bütsantsi territooriumi maade ega ka Lääne-Euroopa religioosses kunstis.
Pärimus
Tuntud on ka Peterburi Kõikide kurbade rõõmu ikoon, mille mälestuspäev on 23. juulil. Ikoon sai kuulsaks imepärase pääsemisega, kui 1888. aastal tabas Peterburi klaasitehase Tihvini Jumalaema ikoonile pühitsetud kabelit välgulöök, mis süütas kabeli ja Kõikide kurbade rõõmu ikoon jäi ainsana tulest puutumata. Pärast tulekahju leiti ikooni külge jäänuna kaksteist korjanduskarbi münti. Peterburi ikoonist pärineb tava kujutada või kinnitada Kõikide kurbade rõõmu Jumalaema ikoonile münte.
Kolmanda imettegeva Kõikide kurbade rõõmu ikooni mälestuspäev on 19. november.
Kompositsioon
Ikooni keskel seisab mandorlaga ümbritsetud Jumalaema. Vahel on ta kujutatud tõstetud kätega palvetavana või õnnistavana (nagu Peterburi ikoonil), vahel Jeesuslapsega süles ja üht kätt žestiks tõstes (nagu Moskva ikoonil). Mõnikord on Jumalaema kujutatud krooniga ja skeptriga nagu valitseja. Jumalaema pea kohal ikooni ülaosas on kõigeväeline Kristus (Moskva ikoonil Kolmainsus, ikonograafia, mis 17. sajandist alates kirikukogu poolt keelati ), Jumalaemast kahel pool on hõljumas inglid. Ikooni alumises pooles ümbritsevad Jumalaema abipalujad, kes on kujutatud koos erinevate esemetega, mis viitavad nende hädale – kepp tähistab vigast või lombakat, side silmadel pimedat.
Tekstid
Kõikide kurbade rõõmu ikooni auks on 1863. aastal kirjutatud akatist.
Ehitusprojekteerimine
Ehitusprojekteerimine (arhitektuurne projekteerimine) algab olemasoleva olukorra ja vajaduste põhjalikust analüüsist, mille käigus hinnatakse ruumivajadust jm.
Projekteerimise staadiumid on järgmised:
Ehitamise käigus või valmisobjekti järgi koostatavaid jooniseid nimetatakse teostusjoonisteks.
Ehitusprojekteerimise käigus pannakse kooskõlasse kõik erinevad projektid, mille käigus valmib terviklik maja projekt. Mida suurem on projekt ja mida suuremad on kliendi nõudmised detailide suhtes, seda rohkem insenere projekti kaasatakse. Maja projekt koosneb elektriprojektist, vee- ja kanalisatsiooni projektist. Tuleb kaasata ka geoloog, kes viib läbi geoloogilised uuringud.
Tänapäeval on projekteerimisel suur abi projekteerimistarkvarast, kus paberi peal tehtud joonis kujutatakse 3D-mudelina. Tuntuim tarkvara on AutoCAD. Mudeleid on võimalik teha ka 4D-projektiks, kus ruumilisusele on lisatud ajamõõde.
Ametid
Ehitise projekteerimise käigus annavad lisaks arhitektile ja ehitusinsenerile panuse ka paljud muu eriala spetsialistid.
Arhitekt on isik, kes on saanud arhitektuurihariduse ja kes projekteerib hooneid. Projekteerimise osas on tema ülesanne luua hoonele kujundus, pidades silmas esteetikat ja taotledes kunstilist eesmärki.
Ehitusinsener on isik, kes vaatab ja hindab hoone struktuuri ja tagab, et hoone on tugev ja tõhus. Ehitusinsenerid teevad laialdast tööd, näiteks ehitised, infrastruktuur ja muud sellist.
Projekteerimisvead
Kui peaks juhtuma, et konstruktsioonide, küttesüsteemide, ventilatsiooni või vee ja kanalisatsiooni projekteerimine on ainult piirdunud seletuskirjaga nende asjade ehitusest ja ei ole tehtud läbimõeldud lahendusi siis enamjaolt tekivad vead, mis avalduvad suuremate probleemide tekkimisega või ehitusmaksumuse kallinemisega.
Vead mis võivad tekkida on:
Kui projekt on tehtud põhjalikult, piisava detailsusega, siis on võimalik sellised probleeme ennetada ja vältida. Tänu sellele ei kannata kvaliteet ega ka ehitusmaksumus.
Viktor Mutt (biokeemik)
Viktor Mutt, ka Victor Mutt (29. detsember 1923 Tartu – 9. september 1998 Stockholm) oli eesti päritolu Rootsi arstiteadlane ja biokeemik.
Viktor Mutt oli saavutanud peptiidhormoonide uurijana rahvusvahelise tunnustuse.
Teda on mitmel aastal nomineeritud Nobeli auhinna saamiseks.
Elukäik
Viktor Mutt veetis lapsepõlve Ameerika Ühendriikides, kus isa töötas diplomaatilisel tööl, viimased aastad peakonsulina New Yorgis (kuni 1932. aastani). Mutt lõpetas 1943. aastal Tartu I Gümnaasiumi. Samal aastal (1943) põgenes ta Rootsi. Ta lõpetas Stockholmis Kuningliku meditsiiniinstituudi teaduste kandidaadi kraadiga. 1971. aastal kaitses doktoriväitekirja "On the preparation of secretin". Talle anti meditsiinidoktori kraad.
Mutt töötas 1953–1989 Kuninglikus meditsiiniinstituudis õppejõuna; oli 1953–1960 keemia ja biokeemia osakonnas amanuensis ja assistent, aastail 1960–1970 meditsiinilise keemia dotsent. Aastast 1970 oli ta erakorraline, aastast 1979 korraline professor. 1989. aastast kuni surmani oli Viktor Mutt emeriitprofessor biokeemia alal.
Ta on olnud Karolinska Instituudi Nobeli Assamblee, Rootsi Eesti Arstide Seltsi, New Yorgi Teaduste Akadeemia, Briti Kuningliku Meditsiiniseltsi ja Briti Gastroenteroloogia Seltsi liige.
Teadustöö
Viktor Mutt on uurinud peamiselt polüpeptiide, eriti gastrointestinaalseid hormoone, määranud sekretiini ja koletsütokiniini ehitust. Ta leiutas meetodi, kuidas stimuleerida sekretiini moodustumist (vajalik röntgendiagnostikas).
pisi|[[Galaniin]]
Galaniini avastamine
Galaniin on 29 aminohappe pikkune neuropeptiid, mida leidub paljudes rakkudes, eelkõige silelihasrakkudes ja soolestikus, kuid seda on leitud ka mitmelt poolt ajust. Galaniini avastas 1983. aastal Viktor Mutt koos oma kolleegidega. Galaniiniga on seotud paljud neuronaalsed protsessid, näiteks mälu, valusüsteemid, söögiisu regulatsioon. Lisaks näiteks ka diabeet ja epilepsia. See on üks vahendajamolekul, mis reguleerib teisi närviimpulsi vahendajaid.
Viktor Mutt arendas koostööd Tartu ülikooli teadlastega.
Isiklikku
Viktor Mutt oli Victor Muti poeg, Oleg Muti vend ja Mihkel Muti onu.
Fluorokinoloonid
Fluorokinoloonid on sünteetilised laiatoimelised antibiootikumid. Need on tugeva kemoterapeutilise toimega antibakteriaalsed ained, mis moodustavad kinoloonide alamrühma.
Tuntuimad fluorokinoloonid on levofloksatsiin, moksifloksatsiin, norfloksatsiin, ofloksatsiin ja tsiprofloksatsiin.
Fluorokinoloone kasutatakse laialdaselt nii humaan- kui ka veterinaarmeditsiinis. Neid iseloomustab tavapäraste antimikroobsete ainete toimemehhanismist erinev, ainult kinoloonidele omane toimemehhanism. Nende bakteritevastane toime seisneb mikroorganismide DNA replikatsiooni kahjustamises.
Kõige sagedamini kasutatakse neid kuseteede, suguelundite ja hingamiselundkonna nakkuste raviks. Eestis on fluorokinoloonid esimeseks valikuks prostatiidi, epididümiidi ja orhiidi ravis, samuti kuuluvad nad gonorröa peamiste ravimite hulka.
Fluorokinoloonid on laialt levinud haiglates saadud nakkuste ravimisel; samuti on nad efektiivsed bakterite vastu, millel on välja kujunenud antibiootikumiresistentsus mitme vanema põlvkonna ja/või looduslikku päritolu antibiootikumide suhtes. Samas on fluorokinoloonide laialdane kasutamine suurendanud oluliselt ka antibiootikumiresistentsust nende enda suhtes – on täheldatud, et bakterite resistentsus fluorokinoloonide suhtes võib välja kujuneda ka ravikuuri kestel.
Kuigi üldiselt talutakse fluorokinoloone hästi, tuleb nende kasutamisel olla ettevaatlik, sest sellel antibiootikumide rühmal on kõrvaltoimeid, mida teiste antibiootikumide puhul tavaliselt ei esine ja mis võivad olla pikaajalised või pöördumatud. Eelkõige väljendub see fluorokinoloonide toimes kesknärvisüsteemile, skeletile ja lihaskonnale. Samuti on nende tarvitamisel teiste antibiootikumidega võrreldes suurem oht eluohtlike bakterite nagu Clostridium difficile ja metitsilliini suhtes resistentse Staphylococcus aureuse vohamise väljakujunemiseks.
Nõiapuulised
Nõiapuulised (Hamamelidaceae) on õistaimede sugukond kivirikulaadsete seltsist.
Vadim Krasnoselski
Vadim Krasnoselski (vene keeles Вадим Николаевич Красносельский, sündinud 14. aprillil 1970 Tšita oblastis, Vene NFSVs) on tunnustamata Transnistria Moldaavia Vabariigi ametlik president.
Sõjaväelise ja juriidilise haridusega Krasnoselski asus separatistliku riigi etteotsa 2016. aasta detsembris Transnistria kolmanda presidendina ning valiti 2021. aasta detsembris teiseks ametiajaks. Rahvusvaheline üldsus Krasnoselski presidentuuri ei tunnusta ning Transnistriat nähakse Moldova osana.
Elulugu
Üle 20 aasta töötas Krasnoselski Transnistria siseministeeriumis, lõpetades karjääri ministrina kindralmajori auastmes. 1993. aastast 2003. aastani töötas Krasnoselski Benderi politseis ja tegi seal edukat karjääri, alustades politseis tööd uurijana ning jõudes lõpuks politseiülema kohale. 2007. aastal määras tollane Transnistria president Igor Smirnov Krasnoselski Transnistria siseministriks, kus ta püsis 2012. aastani, mil ta otsustas Ševtšuki võimule saamisel erasektorisse lahkuda. 2007–2014 oli Krasnoselski kuulutatud Moldova võimude poolt rahvusvaheliselt tagaotsitavaks kohalike moldovlaste valimistel osalemisel.
2012–2015 töötas Krasnoselski nõuandjana Interdnestrkomi juhatuse esimehele (Šerifile kuuluva peamine telefonioperaator Transnistrias). 2015. aasta parlamendivalimistel valiti Krasnoselski Transnistria Ülemnõukokku ning 23. detsembril 2015 valiti ta parlamendi esimeheks. Ülemnõukogu esimehena võttis Krasnoselski vastu seaduse, mis lubas ülemnõukogu esimehel jõustada iga seaduse, mida president ei ole jõustanud või vetostanud kahe nädala jooksul. 29. septembril 2016 teavitas Krasnoselski oma plaanist kandideerida presidendiks 2016. aasta presidendivalimistel ning 11. detsembril toimunud valimistel osutus Vadim Krasnoselski valituks kolmandaks presidendiks, kui tema poolt hääletas 156 600 inimest (62,3% kõigist antud häältest; tema peavastane, võimul olnud president Jevgeni Ševtšuk sai 65 560 häält ja 26,2%).
Karjäär presidendina
Presidendina on Krasnoselski keskendunud peamiselt Transnistria-Venemaa suhete arendamisele ning Transnistria majanduse tasakaalustamisele. Krasnoselski on lähtunud oma välispoliitikast 2006. aasta 17. septembri rahvahääletusest, millega transnistrlased hääletasid Venemaaga ühinemise poolt. Seetõttu on ta keeldunud põhimõtteliselt Moldovaga läbirääkimast Transnistria-Moldova taasliitumise (kuid on rõhunud oma avatust teistel teemadel läbi rääkida) üle ning selle asemel keskendunud suhete arendamisele Venemaaga. Krasnoselski esimene visiit oli Moskvasse, kus sihiks oli suhelda mitte ainult föderaalkeskusega, vaid kaasata ka piirkondi ja avada Venemaa subjektide keskustes Transnistria kaubandusesindused. Lisaks sellele avati Moskvas Transnistria presidendi esindus.
Samuti on Krasnoselski lubanud keskenduda Transnistria majanduse arendamisele. Ta rajas "spetsialistide meeskonna," kes pidid tegelema riigi majanduse arendamisega ning on üritanud stabiliseerida Transnistria rubla valuutakurss koridoris. Hoolimata lubadustest majandust arendada on mitmed vaatlejad tõdenud, et Krasnoselski on sisuliselt Šerifi juhti Viktor Gušani juhitud nukupresident, mistõttu on enamus Transnistria majandust puudutavaid sisulisi otsuseid tehtud Šerifi kasuks. Krasnoselski on soodustanud ettevõtluskeskkonna teket Šerifi jaoks, kiitnud neid korduvalt meedias ja nende mõju riigi majandusele.
2017. aasta juunis puhkes Transnistrias skandaal, kui ajakirjandus avastas, et Krasnoselski abikaasa on vastu võtnud Rumeenia kodakondsuse. Rumeenia on Transnistria diskursuses vaenulik riik ning president ise on kuulutatud Euroopa Liidus persona non grata’ks, mistõttu oli Svetlana Krasnoselskaja uus kodakondsus probleemiks ühiskonnas.
Venemaa sissetungi järel Ukrainasse on Krasnoselski üritanud siiani hoida rahu Transnistrias, hoolimata plahvatustest ja valeinfo levikust vabariigis. 27. mail saatis president laiali vana valitsuse ja määras uue valitsuse etteotsa Alexander Rosenbergi, Šerifiga tihedalt seotud poliitiku. Seda on nähtud nii katsena Transnistriat Ukrainas sekkuma saada kui ka Transnistria sisepoliitilist arengut, millel välispoliitilist tähtsust väga ei ole.
Campione d'Italia
pisi|Vaade õhust Campione d'Italia on Lombardia maakonna Como provintsi kuuluv Itaalia asula ja vald ning ühtlasi Šveitsi Ticino kantonist ümbritsetud Itaalia eksklaav. Seda Itaalia omavalitsust eraldavad muust Itaaliast Lugano järv ja mäed. Kuigi linnulennult asub vald Itaaliast vaid ühe kilomeetri kaugusel, tuleb lähimasse Itaalia linna Lanzo d'Intelvisse jõudmiseks läbida 14 kilomeetrit. Provintsi halduskeskus Como linn asub 28 kilomeetri kaugusel. Campione d'Italia asub 273 meetrit üle merepinna ning piirkonna päeva tähistatakse 12. aprillil. Piirkonna elanikud kutsuvad end nimetusega campionesi. Kuni 21.09.2018 oli omavalitsusjuht (sindaco) Roberto Salmoiraghi. Alates 21.09.2018 on omavalitsusjuht Giorgio Zanzi.
Ajalugu
Esimesel sajandil enne meie ajaarvamist rajasid roomlased aastal 77 oma valduste helveetide sissetungide eest kaitsmiseks sinna garnisonilinna, mille nimeks sai Campilonum.
Aastal 777 jättis kohalik langobardist valitseja oma pärandi Milano peapiiskopkonnale ning piirkonna omandiõigus anti üle Sant’Ambrogio kloostrile. Tänutäheks sõjalise toetuse eest andis paavst Julius II valduse omandiõiguse aastal 1512 Como piiskopilt Šveitsile. Kuid siiski säilitas klooster kontrolli tänapäevase Campione d'Italia piirkonna üle ning osade Lugano järve läänekaldal asuvate alade üle.
Piirkonna praegune staatus määrati ära aastal 1798, mil Ticino otsustas saada osaks Šveitsi Konföderatsioonist ning Campione elanikud otsustasid jääda osaks Lombardiast. Aastal 1800 pakkus Ticino välja enda valduses oleva Indemini piirkonna Campione vastu vahetamise, kuid aastal 1814 peetud referendumil olid Campione elanikud selle vastu. Itaalia ühinemisega seoses peetud sõdade ajal soovis Campione omakorda aastal 1848, et piirkond liidetaks Šveitsiga, kuid neutraalsuse säilitamise nimel Šveits keeldus.
Pärast Itaalia ühinemist aastal 1861 anti kõik Lugano järvest lääne pool asuvad maad ja pool järve Šveitsile, et Šveitsi kaubandus ja transport ei peaks läbima Itaaliat. Püüdes rõhutada eksklaavi seotust Itaaliaga, lisati Campione nimele 1930. aastatel peaminister Benito Mussolini poolt lõpp d'Italia ning linna sissesõiduteele ehitati dekoratiivne värav.
Teise maailmasõja ajal asus Campiones Ameerika Ühendriikide luureagentuuri OSS (Office of Strategic Services, Luure Keskagentuuri eelkäija) üksus, mida kasutati Itaaliasse suunatud operatsioonidel. Tol hetkel ei olnud natse pooldaval Itaalia režiimil eksklaavi üle kontrolli. Kuna ameeriklased hoidsid madalat profiili, ei sekkunud šveitslased nende tegevusse. Sõja ajal anti piirkonnas välja eraldi postmarke, millele oli kirjutatud "Campione d'Italia" ning mille väärtus oli märgitud Šveitsi frankides.
Majandus ja valitsemine
Olgugi et Campione näol on tegemist Itaalia omavalitsusega, on piirkond majanduslikult ja halduslikult märgataval määral Šveitsiga integreeritud. Oma erilise staatuse tõttu on piirkonna seaduslik maksevahend Šveitsi frank, kuid ka eurot aktsepteeritakse laialdaselt. Campiones elavad Itaalia kodanikud peavad tollimaksu osas järgima Šveitsi seadusi. Lisaks on ka autode numbrimärgid Šveitsi omad ja telefonisüsteemi haldab peaaegu täies ulatuses Swisscom, mis aga tähendab, et Itaaliast ja teistest riikidest (v.a Šveitsist) tehtud telefonikõnede tegemiseks on vaja kasutada Šveitsi suunakoodi +41 ja Ticino piirkonna koodi 91. Piirkonnas kehtivad nii Itaalia kui ka Šveitsi posti sihtnumbrid (I-22060, CH-6911).
Kahepoolsete kokkulepete kohaselt saavad Campiones elavad itaallased eriõigusi mitmete Šveitsi territooriumil asuvate teenuste ja vahendite kasutamiseks, sealhulgas haiglaraviks, mis muidu oleks saadaval vaid Šveitsi elanikele.
Sarnaselt Itaalias asuva Livigno linnaga on ka Campione d'Italia vabastatud Euroopa Liidus kehtivast käibemaksust. Sellest faktist ning Itaaliast ja Šveitsist leebematest hasartmänguseadustest lõikab kasu Campiones asuv kasiino Casinò di Campione. Leebemad seadused on pärand Teise maailmasõja eelsest ajast.
Kui turvalisuse eest vastutab Itaalia sõjaväepolitsei Carabinieri ning linnas on olemas ka munitsipaalpolitsei, siis tuletõrje ja kiirabi eest vastutab Šveits.
Haridus
Vallas asub kolm kooli: Scuola Materna G. Garibaldi, Scuola Elementare ja Scuola Media.
Urbino semiootikakeskus
Urbino semiootikakeskus on 1971. aastal Urbino Ülikooli juures loodud rahvusvaheline keskus.
Selle asutamise üks algatajaid oli Algirdas Greimas. Keskuse nime on mitu korda muudetud.
Keskus on korraldanud palju konverentse ja seminare. Keskus on välja andnud semiootikaalaste preprintide seeriat.
Keskuse direktorid on olnud
Pruun-karmiinleevike
Kirjeldus
Täiskasvanud pruun-karmiinleevike on 16–17 cm pikk ja võib kaaluda kuni 26,5 grammi.
Flemming Lerche
Flemming Emil Harald Albrecht Lerche (14. november 1878 Hillerǿd – 5. detsember 1972) oli Taani diplomaat.
Pruun-karmiinleevike
Alamliigid
Pruun-karmiinleevikesel on kirjeldatud kahte alamliiki:
Flemming Lerche
Ta oli Taani saadik Helsingis 1921–1948, Tallinnas 1922–1940, Kaunases ja Riias 1926–1940.
Pruun-karmiinleevike
Pesitsemine
Pruun-karmiinleevikese pesitusaeg pole üheselt teada, kuid see arvatakse aset leidvat vahemikus juuni–august. Liik teeb oma pesa rododendronipõõsastesse metsades.
Häälitsemine
Liigi laulu pole kirjeldatud, kuid nende kutsehüüuks on äkiline ja metalse kõlaga "twink", "zwiiib" ja "tswii".
Seisund
Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punase nimistu järgi on liik soodsas seisundis.
Armfelt
pisi|Armfeltide vapp Armfelt (ka Armfeldt) on Rootsi ja Soome aadlisuguvõsa.
Suguvõsa esiisa oli Jämtlandist pärit Erik Larsson (surnud 1659).
Christoph Blum
Christoph Blum (ka Christoph Blume, Christopher Blumer; 5. august 1625 Leipzig – 18. veebruar 1669 Hageri) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1638–1644 Leipzigis, Thomasschules, aastatel 1644–1645 õppis Berllini gümnaasiumis, aastal 1645 Tallinna gümnaasiumis (rektor Heinrich Vulpius vanema õpetuse all). Mõnda aega oli ta Eestimaal koduõpetaja, siis immatrikuleerus 13. oktoobril 1648 Wittenbergi Ülikooli, kus oli kohal veel aastal 1649, õppides usu- ja flosoofiateaduskondades. Immatrikuleerus Leipzigi Ülikooli 1649, õppis seal aastani 1651 (esimest korda oli immatrikuleerunud Leipzigi Ülikooli alaealisena, aastal 1641). Aastal 1652 oli Hamburgi muusikakapelli koosseisus. Kutsuti 10. oktoober 1652 Hageri Lambertuse koguduse õpetajaks. Hageri koguduse õpetajaks ordineeriti ta teisel advendil 1652. Hageri kogudust teenis ta 1652–1669. Tänu temale oli Sutlemas Hageri kirikumõis.
Blum oli kirjamees ja tõlkija, säilinud on tema eestikeelsed jutlused. Talt ilmusid esimesed küllaltki heas eesti keeles koostatud vaimulikud raamatud, teiste seas aastal 1662 Tallinnas Mattheus Judexi Kleines Corpus Doctrinae (populaarne usuõpik, milles eestikeelne pühendusluuletus oli pastor Johann Kohsenilt). Hiljem ilmusid saksa- ja eestikeelsete paralleeltekstidega raamatud Leipzigis (raamatute sisuks olid palved, katekismuse seletused jm. tekstid kirikuaastaks). Ta oli üks Piibli eesti keelde tõlkijaist, tema piiblitõlke käsikirjad olid Eberhard Gutsleff seeniori valduses, kes loovutas need seejärel konsistooriumile. Tema matusetrükis (koostanud pastor Gabriel Elvering) on säilinud Tartu Ülikooli raamatukogus.
Alutaguse madalik
Alutaguse madalik on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 3345 km2. Halduslikult jääb madalik Lääne- ja Ida-Viru maakonda.
Maastikus domineerivad jääjärve- ja järvetasandikud (37%) ja sootasandikud (37%). Maakatet iseloomustab väga suur metsaalade osatähtsus (78%; Eesti suurim), mis enamjaolt on asustamata. Põllumaaga kaetud alasid on 8%.
Sabakübaralised
Sabakübaralised (Stachyuraceae) on õistaimede sugukond rüüpõõsalaadsete seltsist.
Vilbasnastik
Vilbasnastik (Coluber) on nastiklaste sugukonda kuuluv perekond madusid.
Klassifikatsioon
Vilbasnastikute perekonda kuuluvad järgmised liigid :
Levila
Vilbasnastikud elavad valdavalt Aafrikas, Põhja-, Kesk- ja Lõuna-Ameerikas, Lähis-Idas ning Indias.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Coluber seisuga 16.12.2013.
Elkharti maakond
Elkharti maakond (Elkhart County) on maakond Ameerika Ühendriikides Indiana osariigis.
Maakonna halduskeskus on Goshen.
Ajalugu
Maakond moodustati 29. jaanuaril 1830.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 197 559.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
FC Nõmme United
FC Nõmme United on 2000. aastal loodud Eesti jalgpalliklubi.
Varem Eesti Telefoni SK ja FC Elioni nime all esinenud võistkond kannab alates 2006. aastast nime Nõmme United. Sellest ajast mängiti 12 hooaega tugevuselt neljandal tasemeastmel II liigas lõuna/lääne tsoonis, kuni 2017. aastal liiga võiduga kindlustati koht Esiliiga Bs. Debüüthooajal Esiliiga Bs oli tulemuseks tabeli keskmine ehk 5. koht. 2019. aastal kindlustati koht Esiliigas.
Staadion
Klubi treeningud ja kodumängud toimuvad Männiku jalgpallikeskuses, mis asub Tallinnas Võidu tn 16. Kompleksis on tänapäevase kastmissüsteemiga naturaalmuruväljak (104 x 64 m) ja kunstmuruväljak (90 x 60 m)
Noored
Kokku on klubis 8 noorterühma, kõige vanemad sündinud aastal 2001 ja kõige nooremad 2012. Klubi noored võtavad osa Eesti meistrivõistlustest vastavalt vanusele. Noorte kõige suuremaks saavutuseks Eestis võib pidada 2013–2015 valitsetud aega U17 Eliitliigas, kui võideti Eesti prestiižseima noortesarja tiitel 3 aastat järjest.
National Medal of Technology and Innovation
pisi|Medal "National Medal of Technology and Innovation"
National Medal of Technology and Innovation, varem National Medal of Technology (inglise keelest 'tehnoloogia ja innovatsiooni riiklik medal') on autasu, mida annab Ameerika Ühendriikide president Ameerika leiutajatele ja novaatoritele, kes on andnud olulise panuse innovatiivse ja olulise tehnoloogia arendamisse. Autasu võib anda konkreetsele isikule, inimeste rühmale või organisatsioonile.
Autasu asutas 1980. aastal Ameerika Ühendriikide Kongress ja seda anti esimest korda välja 1985. aastal.
2022. aasta seisuga on nimetatud üle 220 laureaadi.
Playtech
Playtech Ltd. on 1999. aastal rajatud mängutarkvarafirma, mis pakub oma tooteid ja teenuseid mänguoperaatoritele. 2007 sai Playtechist Rein Lemberpuu juhtimisel Eesti teine ükssarvik, ehk iduettevõte, mille väärtus ületab miljardit dollarit.
Ettevõte valmistab tarkvara veebikasiinode, veebipokkeri, veebipõhise bingo, spordiennustuste, loteriide, mobiilipõhiste hasartmängude, inimdiileriga mängude ning fikseeritud võiduvõimalustega veebimängude jaoks. Firma aktsiatega kaubeldakse Londoni börsil (tähis PTEC) ja selle aktsiakurss on osa börsiindeksist FTSE 250.
Playtech on registreeritud Mani saare pealinnas Douglases. Playtechi tegevdirektor on Mor Weizer ja juhatuse esimees Alan Jackson. 2015. aastal oli firma käive 630,1 miljonit eurot ja puhastulu 205,9 miljonit eurot.
Ajalugu
Playtechi asutas 1999. aastal Teddy Sagi, Eestist olid loomise juures Rain Kivisik ja Lauri Kikerpill. 2006. aasta algul tuli firma Londoni börsile hinnaga, mis andis ettevõtte koguväärtuseks umbes 550 miljonit Briti naela.
Pärast veebikasiinodevastase seaduse vastuvõtmist USA-s ("Unlawful Internet Gambling Enforcement Act of 2006") langes Playtechi aktsia börsil ainsa päevaga üle 40%. Playtech suunas põhitähelepanu Euroopa, Aasia ja Lõuna-Ameerika turgudele.