cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gerald Ford
Tegevus presidendina
Oma ametiaja lõpus ei olnud Ford eriti populaarne. 1976. aasta Vabariikliku partei eelvalimistel oli Ford suuresti kaotanud partei konservatiivse tiiva toetuse, kes eesotsas California kuberneri Ronald Reaganiga kritiseerisid teda Lõuna-Vietnami hülgamise, Helsingi lepete ja Panama kanali üleandmise läbirääkimiste eest. Reagan kandideeris Fordi vastu, kuid lõpuks jäi alla. Ford aga valis uueks asepresidendikandidaadiks liberaalse Rockefelleri asemel konservatiivsema Kansase Senaator Bob Dole'i. Lisaks oli ameeriklased pingelõdvenduspoliitikas pettunud, pärast Vietnami sõja kaotust oli saadud suur löök külma sõja võitluses Kagu-Aasias. Sisepoliitiliselt häiris ameeriklasi aga majanduskriis, mida Ford ei suutnud ületada, ning Nixonile armuandmine. Seetõttu ei õnnestunud Fordil teiseks ametiajaks presidendiks saada, 1976 valiti presidendiks endine Georgia kuberner Jimmy Carter.
Pärast presidenditoolilt lahkumist oli Ford aktiivne Vabariiklikus parteis, kuid tema valdavalt liberaalsemad vaated sotsiaalsetes küsimustes (näiteks homoseksuaalide õigused) muutsid ta konservatiivsete vabariiklaste seas 1990. ja 2000. aastatel ebapopulaarsemaks.
Öönägemisseade
Öönägemisseade (inglise keeles night-vision device; NVD) on optoelektrooniline seade, mis võimaldab näha objekte täielikule pimedusele lähedastes tingimustes. Öönägemisseadmed võimendavad objektilt peegeldunud valgust (nähtav valgus lainepikkusega 380 nm – 700 nm ja lähiinfrapunakiirgus lainepikkusega 700 nm – 1300 nm). Seadmed, mis registreerivad objekti kiiratud soojuskiirgust (infrapunakiirgus lainepikkusega 3000 nm – 30 000 nm), nimetatakse termonägemisseadmeteks.
Öönägemisseadmega saadud pilt on monokromaatiline, tavaliselt rohelistes toonides, sest inimese silm eristab rohelise värvi toone kõige paremini. NVD-d on enamasti militaarkasutuses, kuid neid võib leida ka tsiviilkasutuses. Termin 'öönägemisseade' hõlmab tavaliselt kogu süsteemi, kaasa arvatud pildivõimendustoru (IIT, I² tube, image intensifier tube), kaitsev ja üldjuhul veekindel korpus ning mingit tüüpi kinnitussüsteem. Paljud NVD-d sisaldavad ka optilisi komponente, nagu näiteks läätsed ja peeglid. Kui NVD sisaldab infrapunavalgustit, on tegemist aktiivse seadmega, vastasel juhul passiivse seadmega.
Öönägemisseadmeid kasutati esimest korda teises maailmasõjas. Laialdaselt hakati neid kasutama Vietnami sõja ajal. NVD tehnoloogia on läbi aastate väga palju arenenud, seadmeid on eri hinnaklassi ja tööefektiivususega. Öönägemisseadmeid kasutatakse mitmes valdkonnas, nagu näiteks relvandus, autojuhtimine, lennundus.
0. põlvkond
Esimese turule tulnud öönägemisseadme leiutas Dr. Vladimir K. Zworykin 1936. aastal ja see oli mõeldud ainult tsiviilkasutuseks. Oma kalli hinna ja suuruse tõttu polnud selle müük edukas.
Esimese militaarkasutuses oleva öönägemisseadme prototüübi konstrueeris Saksa sõjavägi 1939. aastal. Öönägemisseadmete arendus sai alguse 1936. aastal, kui AEG sai käsu arendada välja infrapunaöönägemisseadmed. 1943. aastal algasid esimesed Pantheri tankidele kinnitatud infrapunaöönägemisseadmete (Nacht Jager) ja teleskoopiliste kaugusmõõtjate katsetused. Pantheri tankidel kasutati kahte erinevat lahendust.
Lahendus A, Sperber FG 1250 (Sparrow Hawk), koosnes ühest 30 cm infrapunavalgustist (ulatusega 600 m) ja pilditeisendajast FG 1250. 1944. aasta lõpust kuni märtsini 1945 läbisid mõned Panzerkampfwagen V Panther Ausf G kinnitatud FG 1250 seadmed edukalt katsetused ning märtsist 1945 osales umbes 50 FG 1250-ga varustatud Panther Ausf G tanki sõjategevuses Ida- ja Läänerindel.
Lahendus B, keerulisem lahendus, oli "Biwa" (Bildwandler). Katsetused olid edukad, kuid puudub info, et need oleksid sõjas osalenud.
Paralleelselt toimus öönägemisseadmete arendus USA-s. Snaiperscope T120 oli välja arendatud 1943. aasta lõpuks. Infrapunafiltriga 6 V lambid suutsid valgustada kuni 120 m kaugusele. 1944. aastal tuli välja veidi parandatud versioon Sniperscope M1 ja 1945. aastal Sniperscope M2. Teise maailmasõja ajal valmistati umbes 1700 Sniperscope’i (T120, M1, M2) ja pärast sõda umbes 3000.
Tunduvalt parandatud infrapunaöönägemisseadmete versiooni "20000 volt Set No.1" masstootmine algas 1950. aastal. Seda võis kinnitada M1 ja M2 karabiinile ning sai nimetuse "M3 karabiin". 1950–1951 toodeti neid umbes 20 000 ja kasutati Korea sõjas. Nende nägemisulatus oli 120 m ja suurimateks puudusteks olid raskus ja patarei lühike eluiga.
Esimene Venemaal valmistatud öönägemisseade PAU-2 läbis katsetused 1942. aastal.
1. põlvkond
pisi|M16A1 vintpüss ja AN-PVS-2 Starlight Scope 1. põlvkonna öönägemisseadmed on esimesed passiivsed seadmed ehk neil puudub infrapunavalgusallikas ja nad võimendavad juba olemasolevat valgust. Need kasutavad üldjoontes sama tehnoloogiat, mis 0. põlvkonna seadmed. 1. põlvkonna NVD-d võimendavad valgust kuni 1000 korda, kuid on suured, rasked ja vajavad kuuvalgust, et korralikult töötada.
USA-s hakati passiivseid süsteeme arendama 1961. aastal. 1964.aastal võeti esimesed öönägemisseadmed AN/PVS1 "Starlight Scope" kasutusele Vietnami sõjas. Seda oli võimalik kiiresti kinnitada standardsele M14 vintpüssile, nõudmata eelnevaid modifikatsioone. 1964–1967 arendati välja pikema patarei elueaga AN-PVS-2 ning 1969. aastaks kasutati neid laialdaselt Vietnami sõjas. Neid võis kinnitada M14 ja M16 vintpüssile.
2. põlvkond
pisi|lõige AN/PVS-5, mis näitab öönägemisseadme komponente. Seadet valmistati 2. põlvkonnas (5A kuni 5C) ja 3. põlvkonnas (5D) 2. põlvkonna seadmetes hakati kasutama fotokordistit (MCP, micro-channel plate), mis andis tulemuseks palju erksama pildi. See võimaldas hakata NVD-d kasutama ka väga vähese valgustusega keskkonnas, näiteks pilvisel ööl. Seade võimendab valgust umbes 20 000 korda. Samuti paranes pildi resolutsioon ja seadme töökindlus.
3 põlvkond
3. põlvkond kasutas sama tehnoloogiat nagu 2. põlvkond (fotokordisti), kuid fotokatood oli nüüd tehtud galliumarseniidist (GaAs), mis andis veelgi selgema pildi. Lisaks sellele oli fotokordisti kaetud õhukese dielektriku kihiga (ion barrier), pikendades pildivõimendustoru eluiga, kuid kahjuks takistades ka elektronide läbiminekut, vähendades nii galliumarseniidist fotokatoodi saavutatud täiustust. Selle tõttu on ka halo nähtused heledate laikude ümber suuremad. Seade võimendab valgust 30 000 – 500 000 korda. 3. põlvkonna seade nõuab tööks rohkem energiat kui 2. põlvkonna seade.
4. põlvkond
pisi|paremal|2., 3. ja 4. põlvkonna seadmed kasutavad fotokordistit. Footonid nõrgalt valgustatud allikast sisenevad objektiivi läätse (vasakul) ja põrkuvad fotokatoodiga (hall plaat). Fotokatoodist vabanevad elektronid, mis kiirendatakse kõrgema pingega fotokordistile (punane). Iga elektron sunnib fotokordistist väljuma mitu elektroni, mis tõmmatakse fosforekraanile (roheline). Elektronide tõttu, mis tabavad fosforekraani, tekivad footonid, mida on võimalik näha läbi okulaari USA armee NVESD (Night Vision and Electronic Sensors Directorate) on juhtorgan, mis dikteerib öönägemisseadmete tehnoloogia generatsiooni nime. Kuigi 3. põlvkonna OMNI-VI-VII töövõime on märkimisväärselt paranenud, pole USA armee volitanud nime 4. põlvkond kasutamise. Kuigi see on ikkagi laialdaselt tuntud 4. põlvkonna nime all.
4. põlvkonna seadmed erinevad standardsest 3. põlvkonnast mitmel moel. Esiteks pinge fotokatoodil on automaatselt reguleeritav, mistõttu NVD reageerib silmapilkselt valgustingimuste muutustele. Teiseks, dielektrikust iooni barjäär puudub või on tunduvalt õhenenud, mille tõttu on vähem müra. Selle puuduseks on pildivõimendustoru tunduvalt lühenenud eluiga.
Auto-gating
ATG funktsioon seisneb selles, et öönägemisseadmete valgusvõimendus sõltub keskkonna valgustingimustest. Seega on seadet kõige sobivam kasutada muutliku valgustusega tingimustes. ATG muudab väga kiiresti fotokatoodil olevat pinget, mis tagab seadme optimaalse toimimise, vähendades võimalikke kahjustusi pildivõimendustorule (I² tube) ja kaitstes kasutajat nägemishäirete eest.
Hüvetegur (FOM)
2001. aastal otsustas USA valitsus, et termin 'põlvkond' (Generation) ei kirjelda öönägemisseadme terviklikku töövõimet piisavalt hästi, välistades termini ekspordi regulatsioonidest ja tuginedes hoopis välja arvutatud hüvetegurile (FOM,figure of merit). USA-s tehtud öönägemisseadmeid, mille hüvetegur on kõrgem kui 1400, ei tohi eksportida väljapoole USA-d.
Teised tehnoloogiad
AN/PSQ-20 (tuntud ka kui ENVG, Enhanced Night Vision Goggle) on hübriidseade, mis ühendab termonägemisseadme valguse võimendusega. Nagu ka Northrop Grumman Fused Multispectral Weapon Sight.
2012. aastal tutvustati uut tehnoloogiat nimetusega Ceramic Optical Ruggedized Engine (CORE), mis on kõrgema töövõimekusega 1. põlvkonna öönägemisseade. Suurim erinevus 1. põlvkonna ja CORE vahel on see, et klaasi asemel kasutatakse keraamikat, mis on valmistatud erilise keraamilise ühendi ja metallisulami segust. Servamoonutus on paranenud, valgustundlikkus suurenenud ning lahutusvõime võib olla kuni 60 lp/mm. CORE on siiski 1. põlvkonna seade, sest ei kasuta fotokordistit.
Michigani ülikooli teadlased on välja arendanud kontaktläätsed, mida võib kasutada öönägemisseadmena. Läätses on kahe klaasikihi vahel õhuke grafeeniriba, mis reageerib footonitele ja muudab tumedad kujutised heledamaks. Praegused prototüübid neelavad ainult 2,3% valgusest. See protsent peab suurenema, et läätsed oleksid rakendatavad. Grafeeni tehnoloogiat võidakse kasutada ka mujal, näiteks auto esiklaasides.
Rooma numbrid
Rooma numbrid moodustavad Vana-Roomast pärit liitmis-lahutamisprintsiibil põhineva arvusüsteemi. Roomlased võtsid oma arvusüsteemi üle etruskidelt. Algset süsteemi muudeti keskajal, selle tulemuseks on tänapäeval kasutusel olevad Rooma numbrid.
Rooma numbrid põhinevad ladina kirjatähtedel, millele on antud numbrilised väärtused. Rooma numbrite kirjutamiseks kasutatakse seitset suurtähte: I, V, X, L, C, D ja M. Neile on antud järgmised väärtused:
Neid märke liitmis-lahutamisprintsiibil järjestades saadakse naturaalarvude vahepealsed väärtused, kusjuures lähtutakse järgmistest reeglitest:
Näiteid: 47 (40 + 7) – XLVII; 386 (300 + 80 + 6) – CCCLXXXVI; 1001 (1000 + 1) – MI); 2018 (2000 + 10 + 8) – MMXVIII
Alternatiivid
pisi|Kella numbrilaud rooma numbritega
Angervaks (perekond)
Angervaks (Filipendula Miller) on õistaimede perekond roosõieliste sugukonnast.
Perekonnas on 12 liiki. Kõik on pärit põhjapoolkera parasvöötmest. Enamik liike on muljetavaldavad kõrged puhmad. Kamtšatkalt ja Põhja-Jaapanist pärineb kamtšatka angervaks, mis kasvab kuni 3 m kõrguseks.
Harilik angervaks pärineb Kesk-Euroopast.
Kromosoomide arv: 2n=14 (angerpist), 2n=14, 16, 24 (harilik angervaks).
Angervaksad tunnevad end kõige paremini niiskes, aga poorses mullas. Nad on valgus- või poolvarjutaimed.
Eestis kasvavad angerpist (Filipendula vulgaris) ja harilik angervaks (Filipendula ulmaria) ning kaks tema alamliiki viltjalehine angervaks ning paljalehine angervaks
Smoky Hill
pisi|Smoky Hilli jõgi Smoky Hill on jõgi Põhja-Ameerikas Suurel tasandikul. Voolab valdavalt itta. Ühinedes Republicaniga, moodustab Kansase.
Jõe pikkus on 925 km.
Areópoli
Areópoli on asula Kreekas Peloponnesose poolsaarel. Asub Peloponnesose piirkonnas Lakoonia maakonnas.
Langøya
Langøya on saar Norras Nordlandi maakonnas vahetult Hinnøyast läänes, osa Vesterålenist. Ta hõlmab Bø valla ning osa Øksnesi, Sortlandi ja Hadseli vallast.
Langøya pindala on 850,2 km². Ta on Norra põhiosa suuruselt kolmas saar (Teravmägesid ei arvestata). Saare kõrgeim mägi on Snøkolla (763 m), millega ei mahu aga Norra 30 kõige kõrgema saare hulka. Saarel on hulk järvi, näiteks Alsvågvatnet. Eriti saare lääneosas on teravad mäeahelikud, mida ümbritsevad laiad rannikutasandikud.
Langøyat eraldab Hinnøya saarest pikk ja kitsas Sortlandssundeti väin, mis on ületatav sillaga. Teisele naabersaarele Hadseløyale viib samuti sild.
Saar on fjordidega tugevalt liigestatud. Vesterålsfjordenist lähtuv 25 km pikkune Eidsfjorden lõikub kirde suunas nii sügavale, et jagab saare peaaegu pooleks. Selle fjordi tähistamiseks on paljudes Langøya kohanimedes silp "Eid".
Saare sisemaal on arktiline tundra. Rannikul on kliima pehmem.
Saare aluskorra moodustavad peamiselt gneisid. Saare aluspõhi on üldse väga vana. Nii on saarelt leitud 2,5 miljardit aasta vana vulkaanilise tegevuse jälgi. Need asuvad Bø valla lääneosas ja on kõige vanemad, mis maailmas avastatud on.
pisi|tühi|Järsk Langøya läänekülg [[Nykvågi ligidal]]
Elanikke on 15 844 (2001). Asustus on koondunud rannikutasandikele. Suurim asula on Sortlandi valla keskus Sortland. Øksnesi vallas on Myre ja Alsvåg, Bø vallas Bø ja Strengelvåg ning Hadseli vallas Sandnes.
Piki kagurannikut kulgeb Sortlandi ja Skageni vahel maantee E10 (Kuningas Olavi tee).
Saare kaguosas on lühirajaga Skageni lennuväli.
On arheoloogilisi leide kiviajast.
Saareelanike peamine tegevusala on kalatööstus. Viimasel ajal on saarel hakatud aerndama turismi, peamiselt matka- ja seiklussporti, kuid samuti vaalade vaatlemist.
Heinrich III (Saare-Lääne piiskop)
Heinrich III (umbes 1300–1381) oli Saare-Lääne piiskop 1374–1381.
Tal oli õde Alheydis (Alheid).
Heinrich III oli 1370–1374 Schleswigi piiskop (Heinrich II). Ta määrati ametisse 30. jaanuaril 1370.
Tegevus Saare-Lääne piiskopina
Paavst Gregorius XI määras Heinrichi Saare-Lääne piiskopiks 23. oktoobril 1374. Maguelone​'i piiskop Pierre de Vernols kirjutas piiskopile 16. aprillil 1375 ja 30. septembril 1376. Arles'i peapiiskop Pierre de Murat de Cros kirjutas piiskopile 1. aprillil 1376 ametissekinnitamise maksu (servitium communis) asjus. Paavst Urbanus VI kirjutas 26. aprillil 1380 Bremeni raele piiskop Heinrichi ametissekinnitamise maksu asjus.
Heinrich III kirjutas 16. jaanuaril (Marcellus I mälestuspäeval) 1380 Lihulast Tallinna raele Marquardt Crunbeke õigusrikkumise asjus.
Piiskopi mõrvamine
1381 saatis Saaremaa toomkapiitel paavst Urbanus VI-le palvekirja, milles kirjeldas olukorda piiskopkonnas. Piiskop Heinrich olevat kirikule kuulunud väärisasjad (yocalium et bonorum clenodiorum ecclesiae) ära müünud, privileege mitte kohaldanud ja sõlminud Rootsiga läänilepingu. Ta oli vastupaavst Clemens VII poolehoidjad vanglast vabastanud, lubanud neil osaleda oma privaatmissadel ja pidanud koos nendega söömaaegu.
Juhtumit on lühidalt kirjeldanud kroonik Detmar "Lübecki kroonikas" ja teoloog Albert Krantz 1519 avaldatud teoses "Wandalia".
Albert Ellis
Albert Ellis (27. september 1913 Pittsburgh Pennsylvania – 24. juuli 2007) oli USA psühholoog ja psühhoterapeut, ratsionaal-emotiivse käitumisteraapia looja. Ta juhatas Albert Ellise Instituuti New Yorgis.
Algselt kandis Ellise loodud ja arendatud teraapia nimetust "ratsionaalne teraapia" (RT), hiljem "ratsionaal-emotiivne teraapia" (RET) ning lõpuks, 1990. aastate keskel võeti kasutusse nimetus "ratsionaal-emotiivne käitumistraapia" (REKT). Ta oli üks neist, kes tõid psühhoteraapiatesse kognitiivseks revolutsiooniks tingitud paradigmanihke. Ta on üks kognitiiv-käitumuslike teraapiate loojatest. Kui Aaron Becki peetakse kognitiiv-käitumusliku teraapia (KKT) isaks, siis Albert Ellist on nimetatud KKT vanaisaks. Uuringu järgi, mis viidi läbi 1982. aastal USA ja Kanada psühholoogide ja nõustajate seas, tunnistati Albert Ellis ajaloo kõige tähtsamate ja mõjukamate psühhoterapeutide seas kohale number kaks (esimene oli Carl Rogers ja kolmas Sigmund Freud). Seega Ellise mõju hinnati isegi suuremaks Freudi omast. Samal aastal (1982) tehtud suur USA psühholoogiaajakirjade analüüs näitas, et Ellis oli kõige enam viidatud autor pärast 1957. aastat. Enne Ellise surma viitas ajakiri Psychology Today talle kui "suurimale veel elus olevale psühholoogile".
Lapsepõlve mõjud
Ellis sündis juudi perre, olles pere kolmest lapsest vanim. Ellise isa oli ärimees, kes oli tihti kodust eemal ärireisidel. Ellise ema oli endassetõmbunud naine, kes kannatas bipolaarse häire käes. Ellis kirjeldab teda kui "sagiv latatara, kes kunagi ei kuulanud". Ema väljendas oma jäika arvamust kõigi asjade suhtes, kuid ta peaaegu mitte kunagi ei otsinud faktilist tõendusmaterjali, mis oleks ta tugevaid hoiakuid kuidagi põhjendanud. Nagu isagi, oli ema emotsionaalselt kaugel. Selle asemel, et kibedust tunda, hakkas Ellis ise hoolitsema oma õe ja venna eest. Ellisel oli suured hirmud avaliku esinemise ees ning oma teismeeas oli ta tohutult häbelik naistega suhtlemisel. Kui ta oli 19-aastane, hakkas ta mõtlema kui kognitiiv-käitumuslik terapeut ning sundis end ühes pargis kuu aja jooksul kõnetama 100 naist. Kuigi tal ei õnnestunud minna kohtingule, eksponeeris ta end hülgamishirmule ning desensitiseeris end selle suhtes. Ta sai oma piinavatest hirmudest üle ning see kogemus andis olulise tõuke selleks, et oma edasise elu jooksul arendas Ellis hulga efektiivseid ärevushäiretest vabanemise võtteid. Samuti mõtles ta selle üle, miks mõned rasketes tingimustes muutuvad passiivseteks ning langevad depressiooni, samal ajal kui teised on aktiivsed ja hoolitsevad lisaks ka teiste eest (nagu ta ise lapsepõlves).
Haridus ja karjääri algus
Ellis sai bakalaureusekraadi 1934. aastal ärivaldkonnas, seejärel proovis kätt äritegevuses ja ulmekirjanikuna, kuid tal ei olnud edu. Edaspidi ta kirjutas ta inimese seksuaalsuse teemal ning hakkas otsima võimalust saada kliiniliseks psühholoogiks. 1942. aastal alustas ta õpinguid Columbia ülikooli Õpetajate Seminaris, kus kliinilist psühholoogiat vaadati psühhoanalüütilisest vaatenurgast. Magistrikraadi sai 1943. aastal ning seejärel alustas doktoriõpinguid, samal ajal avades oma erapraksise. 1946 avaldas juba artikli, milleks oli kriitika tol ajal levinud isiksusetestidele. Ta leidis, et testidest vaid MMPI vastab neile nõuetele, et testi võiks nimetada teaduslikuks uurimisvahendiks.
1947 sai ta doktorikraadi (PhD) Columbia ülikoolist kliinilises psühholoogias. Sel ajal ta uskus, et psühhoanalüüs on sügavaim ja efektiivseim teraapiavorm. Nagu enamik psühholooge sel ajal, oli ta väga huvitatud Sigmund Freudi teooriatest. Ta läbis psühhoanalüütilise treeningu ning pidas praksist, kus pakkus klassikalist psühhoanalüüsi.
Tasapisi hakkas ta usk psühhoanalüüsi murenema. Aastal 1953 oli lõplik läbimurre ning ta hakkas end nimetama ratsionaalseks terapeudiks (RT). Tema teraapia oli aktiivsem ja direktiivsem. Ratsionaalses teraapias püüab terapeut teha kõik selleks, et klient taipaks, et kliendi emotsionaalne valu on ta enda elufilosoofia ja sellest tulenevate uskumuste tagajärg. Teraapias töötatakse selle nimel, et seda jäika, ennasthävitavat ja ebamõistlikku usku ning vana käitumismustrit muuta. Ebamõistlikke ja ebaloogilisi vaateid elule nimetas ta irratsionaalseteks uskumusteks. Ta ütles, et paranemine tuleb sellest, et pärast uskumuste ratsionaalset analüüsi saavad kliendid oma irratsionaalsetest tuumuskumustest paremini aru ning seejärel saavad nad luua paremad ja ratsionaalsemad uskumused, mis on tegeliku eluga paremini kooskõlas.
1954. aastal alustas Ellis oma uute tehnikate õpetamist teistele terapeutidele. 1957. aastal esitas esimese kognitiiv-käitumusliku teraapia, öeldes et terapeudid eeskätt peavad inimestel aitama muuta oma mõtlemist ja käitumist. Ta väitis, et see ongi emotsionaalsete ja käitumuslike probleemide ravi. 1960. aastal esitles Ellis oma uut teraapiat Ameerika Psühholoogide Assotsiatsiooni (APA) kokkutulekul, mis sai leige vastuvõtu osaliseks. Vähesed aimasid, et sellest lähenemisest saab revolutsioon kliinilises psühholoogias. Sel ajal oli eksperimentaalpsühholoogias levinud biheiviorism ning kliinilises psühholoogias psühhoanalüüs. Ellis viis läbi seminare, kus ta demonstreeris mõne kliendi peal oma meetodit, mistõttu ta sai kuulsaks oma karmi, direktiivse ja kliendile vastuvaidleva stiili tõttu. See erines tohtutlt senisest terapeudi rollist, kes lihtsalt kuulas kliendi suvalisi fantaasiaid ja veidrate unenägude mälestusi. Kuigi tol ajal vaid vähesed võtsid ta meetodi omaks, lõi ta 1959. aastal uue organisatsiooni The Institute for Rational Living, mis 1968. aastal sai ametliku õiguse koolitada välja psühhoterapeute ja ravida inimesi.
Töö seksuoloogi ja seksiuurijana
Seksuaalsus ja armastussuhted olid Ellise erialaseks huviks kohe ta karjääri algusest peale. 1960. aastateks oli ta üks Ameerika seksrevolutsiooni algatajaid. Ta töötas ka ühe tuntuima seksuaalsuse uurija Alfred Kinseyga ning avaldas hulga raamatuid ja artikleid. 1976 ütles ta raamatus "Sex and the Liberated Man", et mõned homoseksuaalsed käitumised võivad olla ravi objektideks, kuid homoseksuaalsus pole oma olemuselt ei hea ega halb, kui mitte arvestada religioonide dogmasid. Ta annab mitmekülgset nõu, kuidas parandada oma seksuaalelu ja armuelu raamatus "Sex Without Guilt in the Twenty-First Century". Ta vaated on humanistlikud, ta peatub eetikal ja moraaliteemadel.
Albert Ellis ja religioon
Ellis väljendab seisukohta, et religioossed piirangud ning seksuaalsuse mahasurumine ja tihti täiesti ebavajalik ja praktikas kahjulik emotsionaalsele tervisele. Ta vastandub mitmetele usklikele psühholoogidele, väites et religioon tihti toob kaasa psüühilise düstressi. Tänu neile vaadetele valis 1971. aasta Ameerika Humanistide Assotsiatsioon ta aasta humanistiks. Ellis ütles, et ta on tõenäosusest lugu pidav ateist, kes pole lõpuni kindel, kas jumal on olemas või mitte. Ta ütles, et tõenäosus, et jumal siiski eksisteerib, on nii pisike, et see pole väärt ei tema ega keelegi teise aega.
Ellis ütles, et ta teraapia on eraldiseisev tema usulistest vaadetest, rõhutades et paljud osavad REKTi kasutajad on usklikud, kaasa arvatud mõned kõrged vaimulikud. Kuigi ta pooldas tugevalt mitteradikaalset ateismi, mis ärgitab inimesi mõtlema, olema uudishimulik ning vaadetes ja käitumises paindlik, möönis ta fakti, et usk armastavasse jumalasse võib olla kergendav ning ta töötas välja mitmeid juhiseid, kuidas ravida usklikke kliente.
Hilisem elu
Ta töö mõju laienes psühholoogiast kaugemale, hõlmates haridust, poliitikat, äri ja filosoofiat. Ta sai tuntud kriitikuks ning avalikuks esinejaks, kes võttis sõna paljudel teemadel. Ta väitles avalikult oma vastastega. Üle 40 aasta pidas ta oma REKT seminare, mille osalejate arv küündis sadadeni. Ta esitles oma ratsionaalseid huumorilaule, mille sõnad kandsid edasi tervet maailmavaadet ja olid tõhusaks eneseabiks.
Kuni haiguseni, mis tabas teda 92 aasta vanuses, töötas ta vähemalt 16 tundi päevas, kirjutades raamatuid, kohtudes klientidega ja õpetades. Tema 90. sünnipäevaks saatsid talle õnnitlusi paljud teada-tuntud inimesed, näiteks tollane USA president George W. Bush, New Yorgi senaatorid Charles Shumer ja Hillary Clinton, USA ekspresident Bill Clinton, New Yorgi linnapea Michael Bloomberg ning dalai-laama, kes saatis talle sünnipäevaks õnnistatud siidsalli.
Ellise raamatud eesti keeles
Kuigi Ellise mõju on olnud üüratu ning tema raamatud aitavad inimestel terveneda psüühikahäiretest, on eesti keelde Ellist tõlgitud vähe. Kuigi Eestis on eneseabikirjandus küllaltki populaarne, võib eesti keeles Elliselt leida (2011. aasta seisuga) vaid 2 raamatut:
Turbulents
Turbulentne voolamine ehk turbulents ehk turbulentsus on vedeliku või gaasi voolamine, kus aineosakesed liiguvad korrapäratult, tekitades sageli keeriseid, kuigi samal ajal liigub kogu aine mass voolu suunas. Selline liikumine tekib asjaolust, et aineosakestel on lisaks voolusuunalisele kiirusele veel voolusuunaga ristsuunaline kiirus. Voolamist, mis pole turbulentne, nimetatakse laminaarseks voolamiseks.
Nagu laminaarse voolamise puhul on ka turbulentsel voolamisel vedeliku voolukiirus suurim toru teljel, kuid erinevus maksimaalse ja keskmise kiiruse vahel on oluliselt väiksem. Turbulentsel voolamisel on maksimaalne voolukiirus 1,2 korda suurem keskmisest voolukiirusest, samal ajal kui laminaarsel voolamisel on maksimaalne voolukiirus 2 korda suurem keskmisest voolamiskiirusest.
Tunnusjooned
pisi|Turbulentse joa voo visualiseerimine laseriga indutseeritud floerestsentsiga. Juga näitab turbulentsi laia ampluaaga ulatuse skaalat, olulist turbulentse voo tunnusjoont
Turbulentsi iseloomustatakse järgnevate tunnusjoonte abil:
Turbulentsi difusiooni iseloomustatakse enamasti turbulentse difusiooni (soojusjuhtivuse) koefitsiendi abil, mis sõltub voolu tingimustest, mitte vedeliku enda eripärast. Turbulentne difusioonitegur on kõige lihtsam moodus turbulentse voo kvantitatiivseks analüüsimiseks ja selle arvutamiseks on postuleeritud palju mudeleid. Näiteks suure hulga vee (nt ookeani) puhul võib seda koefitsienti leida Richardsoni seadusega, mis on reguleeritud juhusliku hälbe põhimõttest.
Turbulentsi algus
pisi|Küünla suitsusammas muutub laminaarsest turbulentseks. Reynoldsi arv saab ennustada, kus see muutumine aset leiab
Coulomb'i seadus
Coulomb'i [kul'ooni] seadus ehk elektrostaatilise vastastikmõju kvantitatiivne seadus on füüsikaseadus, mis ütleb, et kaks punktlaengut q_1 ja q_2 mõjutavad teineteist jõuga F_e, mille moodul on võrdeline nende laengute absoluutväärtuste korrutisega ja pöördvõrdeline nendevahelise kauguse ruuduga. Kui keskkond on vaakum, siis kehtib valem kus võrdetegur on Coulomb'i konstant, mille ligikaudne arvväärtus vaakumis on 8,987551787∙109 Nm2/C2. tühi|250px Teisisõnu, kui kehi saab vaadelda punktlaengutena, siis samanimelise laenguga kehad tõukuvad ja erinimelise laenguga kehad tõmbuvad jõuga, mida kirjeldab valem.
Turbulents
Turbulentsi algus
Turbulentsi algust saab ennustada Reynoldsi arvu abil, mis on inertsiaalse ja viskoosse jõu suhe vedelikus. See allub erinevate vedelike kiiruste tõttu suhtelisele siseliikumisele. Võime turbulentset voogu ennustada on tähtis tööriist paljudele varustustele, nagu torustikud või lennuki tiivad. Reynoldsi arvu kasutatakse hüdrodünaamika probleemide määramisel ja dünaamilise sarnasuse määramisel kahe erineva vedeliku voolu puhul, näitkes lennuki mudeli ja päris versiooni puhul.
Coulomb'i seadus
Seaduse avastas prantsuse füüsik Charles Augustin de Coulomb 1785. aastal.
Turbulents
Voolurežiim ja Reynoldsi arv
Vedeliku voolurežiim on oluline vedeliku voolamisel tekkivate energia kadude määramisel, kuna hõõrdetakistuse tegur vedeliku voolamisel on sõltuv voolurežiimist. Vedeliku voolurežiim määratakse arvutuslikul teel, milleks leitakse nn Reynoldsi arv (Re). Reynoldsi arv on dimensioonita suurus.
Kuigi puudub teoreem, mis seoks Reynoldsi arvu turbulentse voolamisega, muutuvad suure Reynoldsi arvuga voolud üldjuhul turbulentseks ja väikese Reynoldsi arvuga voolud jäävad laminaarseks. Näiteks voolamisel silindrilises torus tähendab 4000-st suurem Reynoldsi arv väga tõenäoliselt turbulentset voolamist. Kui Reynoldsi arv on väiksem kui 2100, on voolamine laminaarne. Piirkonda nimetatud väärtuste vahel (2100 < Re < 4000) nimetatakse üleminekualaks. Selles piirkonnas on vedelikul samaaegselt nii laminaarse kui turbulentse voolamise tunnused.
Silindrilises torus avaldub Reynoldsi arv järgmise valemi kaudu kus v on vedeliku voolukiirus, d on toru siseläbimõõt ning \nu vedeliku kinemaatiline viskoossus.
Vaata ka
Turbulenz
Hans Björnsson Lejon
Hans Björnsson Lejon (rootsi Hans Björnsson till Lepas-släkten; soome Hannu Björninpoika Lejon) (umbes 1530 Lepaa, Tyrväntö, Häme – 1572 Tallinn) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane.
Ta sai hariduse Rostocki ja Wittenbergi ülikoolis. 13. juulil 1561 löödi ta kuningas Erik XIV kroonimispidustuste ajal Stockholmi asehalduri ametis olles rüütliks.
Ta oli lossiametnik (Slottslåfven) Olavinlinnas (Nyslott), 20. jaanuarist 1565 pealik ja lossifoogt Tallinna linnuses, Liivimaa maahärra, 29. septembrist 1570 Tallinna linnuse asehaldur ja riiginõunik. Liivi sõja ajal 1570 alanud Johan III ja Ivan IV vahelises sõjas tõrjus ta koos Henrik Klasson Horniga venelaste rünnakuid Tallinna vastu.
Soomes oli ta Ylä-Satakunta ja Sääksmäki kihelkonnakohtunik ning talle kuulusid Lepaa ja Gammalgårdi mõis.
Perekond
Tema vanemad olid Lepaa (Lepas, Läpas) ja Harviala (Harfvila) mõisnik Björn Clausson (Leijon af Lepas) (surnud 1551) ja Biby ja Tuna mõisast pärit Catharina Göransdotter (Stjernsköld; soome Kaarina Yrjänäntytär) (surnud 1584). Nende poolt 1550 aastal Hattula Püha Risti kirikule Hattulas annetatud kantsel on Põhjamaade vanim luteri aja kõnetool, millel asuvad ka nende suguvõsavapid. Isa Björn Clausson oli 1523 aastast riiginõunik, 1536 ja 1545 saadik Venemaal. Tema õde Anna oli abielus Soome ja Rootsi mitme mõisa omaniku ja laamani Matts Larsson Cruusiga (Kruse).
Ta abiellus Soomes 1565 Karin Henriksdotter Horniga, kes oli Henrik Klasson Horni ja Elin Arvidsdotter Stålarmi (surnud 1577) tütar. Abielust sündisid:
Hiljem abiellus Anna Bengtsdotteriga. Abielust sündis:
Tamme malevkond
Tamme malevkond on Kaitseliidu Tartu maleva vanuselt teine, 29. märtsil 1990. aastal alguse saanud üksus, mis asutati Tartu KEKi ehk Tartu Kolhooside Ehituskontori Kaitseliidu rühmana. Tamme malevkonna eestvedaja ja esimene pealik oli Harri Henn.
Harri Hennu eestvõtmisel võttis Tamme malevkond 23. augustil 1990 Tartus maha Lenini ausamba.
Malevkonda kuulusid Tamme ja Veeriku kompanii, Kõrveküla üksikrühm Tartu vallast, Puhja ja Võnnu üksikrühm.
Malevkonna pealikud
Malevkonna pealikud on olnud:
Praegused allüksused
Tamme malevkonda kuulub praegu Tamme kompanii, Veeriku kompanii ja sisevete üksikrühm. Kokku on malevkonnas üle 260 liikme.
Palmi
thumb|270px|Vaade linnale
Slettnesi tuletorn
Slettnesi majakas on mandriala maailma kõige põhjapoolsem majakas.
Majakas hakkas tööle 15. septembril 1905. aastal.
Majakas on 39 m kõrge ja tema valgusti ulatub 44 meetrit üle merepinna. Oma kõrgusega kuulub Slettnesi majakas Norra 5 kõrgema majaka hulka. Majakal on 9 korrust ja 130 trepiastet.
Majakatule heledus on 1 706 000 kandelat ja tuli paistab 32,6 km kaugusele.
Berkshire
Berkshire on tseremoniaal- ja mittelinnkrahvkond Inglismaal Londonist läänes. Seda kutsutakse ka kuninglikuks Berkshire'i krahvkonnaks, sest seal asub Windsori loss.
Berkshire on üks Inglismaa vanemaid krahvkondi, seda on kirjalikult mainitud juba 860. aastal.
1. aprillil 1998 kaotati krahvkonna nõukogu (county council) ja kõik ringkonnad muudeti tervikomavalitsusteks.
Berkshire jaguneb kuueks tervikomavalitsuseks:
Beižionysi vald
Beižionysi vald (leedu keeles Beižionių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Elektrėnai omavalitsuse territooriumil.
Valla pindala on 51 km². 2011. aasta seisuga elas seal 278 inimest. Valla keskus on Beižionysi küla, vallamaja asub aadressil Bažnyčios g. 14. Vallavanem on Mindaugas Makūnas.
pisi|Barboriškės pisi|Beižionysi linnamägi pisi|Barboriškėse rahn
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Zacháro
Zacháro on asula Kreekas Peloponnesose poolsaarel. Asub Lääne-Kreeka piirkonna Ileía maakonnas.
Katioon
Katioon on positiivse elektrilaenguga ioon.
Juurvõrrand
Juurvõrrand on võrrand, milles muutuja esineb juuritavas. Näiteks on ja  juurvõrrandid.
Juurvõrrandi lahendamine
Juurvõrrandi lahendamiseks tuleb muutujaga liikmed vabastada juurtest. Selleks astendatakse võrrandi mõlemat poolt juurijaga võrdse arvuga. Kui võrrandis on ainult üks juur, siis tuleb see jätta üksi võrrandi ühele poolele. Kui võrrandis on mitu juurega liiget, siis võib juhtuda, et ühekordse astendamisega me juurtest lahti ei saa. Sellisel juhul tuleb astendamist korrata. Et astendamisel võib tekkida võõrlahendeid, peab juurvõrrandi lahendeid alati kontrollima.
Strahwalde vald
Strahwalde vald on endine vald Saksamaal Saksimaa Görlitzi kreisis.
1. jaanuaril 2010 ühines ta Herrnhuti linnaga.
Vallaosad
Friedensthal ja Strahwalde.
Anioon
Anioon on negatiivse elektrilaenguga ioon.
Vaata ka
Ion イオン Jon
Sündinud 12. juunil
''Siin loetletakse 12. juunil sündinud tuntud inimesi.
Peter Graves
thumb|Peter Graves (2009) Peter Graves (õieti Peter Aurness; 18. märts 1926 – 14. märts 2010) oli USA näitleja.
Graves lõpetas 1944. aastal keskkooli ja teenis kaks aastat USA lennuväes. Hiljem õppis ta Minnesota ülikoolis.
Graves alustas filmikarjääri 1942, aga pidevalt hakkas ta filmides näitlema alates oma teisest filmirollist 1951. aastal. Ta oli pikk, blond ja kena välimusega ning mängis paljudes filmides peaosa. A-kategooria filmidesse ta ei pääsenud, vaid jäigi B-kategooria filmide näitlejaks. Talle olid tüüpilised osad õudusfilmides, näiteks "Killers from Space" (1954), "The Night of the Hunter" (1955), "It Conquered the World" (1956), "Beginning of the End" (1957), "The Mysterious Monsters" (1976), "The Clonud Horror" (1979), "Addams Family Values" (1993) ja "House on Haunted Hill" (1999).
Gravesi kõige tuntum roll on organisatsiooni Impossible Missions Force juht Jim Phelps sarjas "Võimatu missioon" (1967–1973). Selle eest pälvis ta 1971. aastal Kuldgloobuse ning oli selle seriaali teistel hooaegadel nomineeritud Kuldgloobuse ja Emmy auhinnale.
Viimane seriaal, kus tal oli läbiv roll, oli "7th Heaven" (11 osa 1996–2007).
Tonaalsus
Tonaalsus on muusika helisüsteemis heliklasside orienteeritus referentsheliklassile.
Peter Graves
Graves suri südamerabandusse oma koduaias perekonna juuresolekul.
Tonaalsus
Tonaalsus on lääne muusika üks põhimõisteid, millega enamasti mõeldakse meloodiate ja harmooniate orienteeritust referentsiaalsele heliklassile ehk toonikale. Laiemalt mõistetakse tonaalsuse all heliklasside süstemaatilist korraldust ja omavahelisi seoseid.
Peter Graves
Isiklikku
Ta abiellus 1950. aastal Joan Endressiga. Sündisid tütred Kelly Jean, Claudia King ja Amanda Lee.
Tonaalsus
Choroni poolt aastal 1810 esimest korda kasutusele võetuna mõisteti tonaaluse all dominandi ja subdominandi paiknemist toonikast vastavalt üleval- ja allpool, eristades sellega oma aja modernse muusika harmoonilist organisatsiooni (tonalité moderne) vana muusika harmoonilisest organisatsioonist (tonalité antique).
Funktsionaalharmoonias väljendub tonaalsus helistiku olemasolus, mis tähendab heliklasside funktsionaalset sõltuvust kesksest heliklassist, toonikast.
Eri tonaalsuste modelleerimiseks on võetud kasutusele tonaalsusromb.
Mõiste ajalooline määratlus
Tonaalsus (i.k tonality, it.k tonalità, pr.k. tonalité, sks.k Tonalität) on Choroni poolt aastal 1810 kunstlikult loodud termin prantsuskeelsest sõnast ton (helistiku (sks.k Tonart) tähenduses viitena ladinakeelsele sõnale tonus) tuletatud prantsuskeelsele omadussõnale tonal sufiksi -ité kui tüüpilise nomen qualitatis'e lõpu lisamisega. Omadussõna 'tonaalne' (samuti alates aastast 1810), nimisõnavormiga 'tonaalsus' (la science du Tonal Ecclesiastique) esineb ainukordse juhtumina aastal 1728 ("Mercure de France", kd 14, veebruar 1728, 236) ja seejärel uuesti alles 20. sajandi alguses (vrd A. Thiéry, "Le Tonal de la parole". "Psychologie expérimentale", Revue Néo-Scolastique VII, 1900-VIII, 1901). Itaalia keeles tonalità (alates aastast 1815), adjektiiv t[u]onale (kui epiteet sõnale fuga, L. A. Sabbattinil alates aastast 1802). Inglise keeles tonality (hiljemalt 1824), adjektiiv tonal esineb J. Hawkinsi (aastal 1776) tuletatud mõistes „Tonal music“ ekvivalendina ladinakeelsele sõnale tonale [sc. libellum], mis on kaudselt seotud keskaja muusikas (näiteks Tonale Sancti Bernardi 12. sajandi esimesesl poolel) leiduva sünonüümiga tonarius, tonarium kirikuheliridadele põhineva gregooriuse koraalide süstemaatilise nimistu tähenduses. Erinevates keeltes võeti nimisõna 'tonaalsus' kasutusele muusikavälistes valdkondades. Näiteks juba aastal 1846 kasutas seda Georges Sand ("La mare au diable"), Frederic Chopini ajutine elukaaslane, kirjeldavalt tähenduses 'kõlavärving, kõlaomadus, värvikäsitlus, koloriit'. Sõna 'tonaalsus' kasutati ka erialase väljendina eelkõige maalikunstis (anglosaksi ja romaani keeleruumis alates 1866, vrd J. Murray jt, "A New Engl. Dictionary on Historical Principles" X, 1, Oxford 1926, 125 a), aga ka teistes distsipliinides nagu keemias (itaalia keeleruumis) või lingvistikas.
Oma algses tähenduses on prantsuskeelne tonalité "helirea helide seoste korraldusprintsiip". Algusest peale on selgesti äratuntav mõistest 'tonaalus' tuletatud terve terminite perekond, näiteks koos terminitega helirida (Tonleiter) või helistik (Tonart). Prantsusmaal on alates aastast 1810 täheldatav eelkõige ebaühtlane keelekasutus. Fr.-J. Fétis'l esineb tonalité mitmetahulise terminina, mis oma põhieesmärgina väljendab "simultaanselt või suktsessiivselt korraldatud helirea helide hädavajalike seoste kombinatsiooni". Peaaegu kõigile järgnevatele mõiste määratlustele, mis on rõhutatult seotud mõistetega helirida (Tonleiter) ja helistik (Tonart), on omane tähendus eelkõige seoses duur-moll-süsteemiga. Mõnikord kujutab mõiste tonaalsus enesest lihtsalt helistiku sünonüümi. Eelkõige saksakeelsed teoreetikud seostavad mõistet 'tonaalsus' "toonika rõhutamisega".
Kaugeleulatuv uus interpretatsioon toimub alates 1870. aastatest seoses Hugo Riemanniga, kes mõistab sõna 'tonaalsus' all "akordide funktsioone seoses toonikaga". Oma järgnevas tänapäevani kehtivas põhitähenduses on tonaalsus mõistetav kui "helistiku mõiste laiendus, mille puhul rõhutatakse kõigi kooskõlade seost ühe keskse heliga". Laiendatud helistiku mõistena võib 'tonaalsus' tähendada eelkõige "muusikalõigu või tsükli sisese helistike seoste süsteemi ". Üldmõiste 'tonaalsus' asemel kasutatakse eelkõige saksa muusikateoorias alates 19. sajandi lõpust täpsustatud konstruktsioone "dominantne tonaalsus", "funktsionaalne tonaalsus", "harmooniline tonaalsus" ning "duur-moll tonaalsus". Toonika rõhutamise põhjal näeb R. Réti mõistet 'tonaalsus' "tonikaalsuse lühendina".
William Howard Taft
William Howard Taft (15. september 1857 Cincinnati – 8. märts 1930 Washington) oli Ameerika Ühendriikide 27. president. Ta oli ametis aastail 1909–1913.
Tonaalsus
Mõiste ajalooline määratlus
20. sajandi alguses kujundab arusaamist tonaalsuse mõisteperekonnast suhteseos mõistega 'atonaalne'/'atonaalsus'. Vastandmõistete 'tonaalsus' – 'atonaalsus' erinevuse põhiliseks kriteeriumiks on mõistete 'helistik' (või 'helirida') implikatsioonide erinev rõhutamine. Oma kiiresti tavakeelde läinud tähenduses määratleb J. M. Hauer alates 1920. aastatest tonaalsusena "olemuslikult tingitud ideaalse üksiku rütmiseeritud muusikaliselt heli" olemasolu. Mõiste "tonaalsus" sellise üldistamise tõttu on arusaadav ka omaaegne kriitika mõiste "atonaalsus" suhtes.
William Howard Taft
1. veebruaril 1904 nimetas Theodore Roosevelt sõjaministriks Tafti, kes oli olnud Filipiinide kindralkuberner 1901–1903. 1908. aastal, pidades oma lubadust teiseks ametiajaks mitte kandideerida, toetas Roosevelt Tafti.
Tonaalsus
Mõiste ajalooline määratlus
Tulenevalt ühest küljest mõiste riemannilikust rõhuasetusest ning teisest küljest spetsiifilisest kompositsiooniajaloolisest arengust on alates 19. sajandi lõpust toimunud tonaalsuse mõiste uus laienemine ja muutumine. Oma kõige üldisemas tähenduses saadakse eelkõige austria kultuuriruumis mõistest 'tonaalsus' aru kui "helidevahelisest seosest". Selle kõrval kohtab individuaalseid katseid muuta tonaalsuse mõiste muusikaliseks üldmõisteks. Järgmistes modifikatsioonides esineb mõiste 'tonaalsus' rõhuasetusena helide tsentreerimisele. Juhuslikult esineb mõistet 'tonaalsus' ja eriti selle inglise ja prantsuskeelseid vasteid tihedas mõistelises suhtes 'kõlavusega' (Tonigkeit).
William Howard Taft
Kuid Tafti nelja aastaga tekkisid tema (kes esindas vabariiklaste konservatiivset tiiba) ja Roosevelti (progressiivse tiiva) vahel lahkarvamused, ning 1912. aastal kandideeris Roosevelt kolmandaks ametiajaks, kuid partei eelvalimistel jäi Taftile alla, mispeale ta moodustas koos toetajatega Progressiivse Partei. Partei lõhenemist kasutas ära Demokraat Woodrow Wilson, kes võitis 435 valijameeste hääled 40 osariigis, Roosevelt sai 88 häält 6 osariigis ja Taft vaid 8 häält 2 osariigis (Vermont ja Utah).
Tonaalsus
Mõiste ajalooline määratlus
Nüüdismuusika heliloojate ja teoreetikute (eelkõige uus viini koolkond) poolt on mõiste 'tonaalsus' tihti nivelleeritud väljendiks, mis tähistab ühte muusika kompositsiooni- ja organisatsiooniprintsiipi.
New Yorgi Osariigi Ülikool Cortlandis
State University of New York at Cortland on ülikool Ameerika Ühendriikides, Cortlandis.
Ülikoolina tegutseb aastast 1948, mil oli State University of New York asutajaliikmeks, kolledžina aga juba aastast 1868.
Ülikool paikneb Syracuse'i ja Binghamtoni linna vahel.
William Howard Taft
Taft on üks kolmest presidendist, kes on teeninud riigiametis pärast presidenditoolilt lahkumist. 30. juunil 1921 nimetas president Warren G. Harding ta USA ülemkohtu esimeheks, ta vannutati ametisse 11. juulil 1921. 1930. aastal oli Taft juba raskesti haige, kuid jäi endiselt ametisse, kuna ei soovinud, et president Herbert Hoover nimetaks tema asendajaks ülemkohtu kohtuniku Harlan Stone'i, kes oli liberaalse tiiva liige. Alles pärast Hooveri lubadust, et ta nimetab uueks esimeheks konservatiiv Charles Evansi (kelle Taft oli presidendina ise 1910. aastal ülemkohtu kohtunikuks nimetanud), astus ta 3. veebruaril 1930 ülemkohtu esimehe kohalt tagasi, olles siiani ainus, kes oli töötanud nii presidendi kui ka ülemkohtu esimehena. Ta suri ligi kuu aega hiljem, 8. märtsil 1930.
Tunnustus
William Howard Taft valiti 1909. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
210. aastad
210. aastad
210. aastad on aastad 210–219 pKr.
Kümnendid: 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad - 210. aastad - 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad
Aastad: 210 211 212 213 214 215 216 217 218 219
Herald Eelma
Elukäik
Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1961
Looming
Eelma alustas näitustel esinemist vaba- ja raamatugraafikuna kohe pärast kunstiinstituudi lõpetamist. Tema kui graafiku omapära ilmnes juba diplomitöös, milleks olid illust­ratsioonid A.H. Tammsaare romaanile « Tõde ja õigus ». Eelma tutvustas end nende illustratsioonide kaudu kui rahulikku, elu ja elunähtusi kainelt vaatlevat ja oma vaatlustes hindavat kunstnikku. Kainelt vaatleva loomelaadi juurde jäi kunstnik ka oma järgnevas loomingus. Tuntud on tema graafiliste lehtede seeriaid "Tüdrukud", "Kodumaa" ning üksiklehed "Kaks tüdrukut", "Mehed ja suured kalad", "Möödunudaastane bukett". Ka Vana Tallinna teema on kunstnikku köitnud korduvalt.
Eelma 1960. aastate linoollõiked on tulvil neil aastatel kohustuslikku optimismi. Herald Eelma ja Peeter Ulas olid eesti graafika mehelikus, „karmi stiili” vaimus uuendajad. 1970. aastatel jätkusid Eelmal helge meeleoluga teemad („Jalutuskäik”, 1973; sari „Pühapäev”, 1972), ta varases graafikas pakuvad aga pinget pigem abstraktsed kõrgtrükid („Etnograafiline”, 1964; „Kriitiline moment”, 1967; „Õitsemine”,1968), kus tema tasakaalukas loomus on leidnud ideaalse vormi. Näib, et Eelmal pole olnud järske murranguid ja siseheitlusi, tema kunst on arenenud sujuvalt läbi mitmete etappide. 1970. aastate lõpu Eelma litograafiates on näha paralleele Marju Mutsu tolleaegse graafikaga. Iseendasse tõmbuvad ruumid, rehealusest tühjusesse, kõiksusesse avanemine („Värav”, 1978), tihedalt kokku põimitud inimese eluruum, lokkav loodus ning kosmos („Lagi”, 1979) jt seostuvad Mutsu samaaegsete väikeste graafiliste kalambuuridega. Veel rohkem on motiivide sugulust 1980. aastate alguse litograafiates „Suvi” (1980) ja „Tiib” (1983). Seejärel kristalliseerub litograafiates üks Eelma lemmikmotiiv, kivide teema, mis jõuab kindlusetaoliste struktuurideni teostes „Pank” (1989) ja „Kaitsevall” (1990).
Cortland
Cortland on linn Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis, Cortlandi maakonna halduskeskus. Linna geograafilised koordinaadid on.
Cortlandi elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 17 556.
Cortlandis asub ülikool, mille ametlik nimi on State University of New York at Cortland.
pisi|left|Vaade Cortlandile
Essex
Essex on Inglismaal Londonist kirdes asuv krahvkond.
Haldusjaotus
Essex jaguneb 14 omavalitsusüksuseks: thumb|left
Ruutvõrrandisüsteem
Ruutvõrrandisüsteemiks nimetatakse algebraliste võrrandite süsteemi, kui võrrandites esinevate muutujate kõrgeim astendaja on kaks. Selliste süsteemide lahendamisel kasutatakse peamiselt asendusvõtet. Tihti kasutatakse liitmis-lahutamisvõtet võrrandite lihtsustamiseks enne astendamist.
Benjamin Harrison
thumb|Benjamin Harrison Benjamin Harrison (20. august 1833 – 13. märts 1901) oli Ameerika Ühendriikide 23. president. Ta oli ametis aastail 1889–1893.
Ants Soots
pisi|Ants Soots Estonia maja 100. aastapäeva puhul korraldatud autogrammitunnis 17. septembril 2013 Ants Soots (sündinud 19. veebruaril 1956 Rõngus) on eesti koorijuht ja pedagoog.
Töö
Aastast 1988 töötab Eesti Muusikaakadeemias õppejõuna, seejuures aastast 2004 professorina.
Juhatanud Eesti Raadio segakoori, Tartu Akadeemilist Meeskoori, Tehnikaülikooli Akadeemilist Meeskoori ja Teaduste Akadeemia Meeskoori. Aastatel 1994–2005 ja 2008–2011 oli ta Eesti Rahvusmeeskoori peadirigent.
Oli 1999. aasta üldlaulupeo kunstiline juht, 2004. aasta üldlaulupeo meeskooride üldjuht ning 2009. aasta üldlaulupeo kunstiline juht ja meeskooride üldjuht.
220. aastad
220. aastad
220. aastad on aastad 220–229 pKr.
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Kümnendid: 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad - 220. aastad - 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad
Aastad: 220 221 222 223 224 225 226 227 228 229
Elektriväli
Elektriväli on füüsikaline väli, mis ümbritseb elektriliselt laetud osakest või keha ja mõjutab teisi ruumis paiknevaid elektrilaenguid. Elektriväli on tihedalt seotud magnetväljaga ning need koos moodustavad elektromagnetvälja. Elektrivälja tekitavad elektriliselt laetud osakesed (elektrilaengud) ja samuti ajas muutuv magnetväli. Viimasel juhul nimetatakse välja pööriselektriväljaks.
Elektriväli on vektorväli, mida iseloomustab igas tema punktis ja igal hetkel vektori väärtus, seega tema suurus ja suund.
Vastavalt sellele, kas elektrivälja tekitab liikumatu ja ajas muutumatu laeng või liikuv laeng, eristatakse elektrostaatilist ja elektrodünaamilist välja.
pisi|Positiivse punktlaengu elektriväli
Elektrivälja tugevus
Elektrivälja tugevust defineeritakse proovilaengule mõjuva jõu kaudu:
kus \mathbf{E} on elektrivälja tugevuse vektor ja \mathbf{F} proovilaengule q mõjuva jõu vektor. Vektori \mathbf{E} suund ühtib positiivsele laengule mõjuva jõu suunaga. Teisisõnu on elektrivälja tugevus arvuliselt võrdne jõuga, mis mõjub antud väljapunktis asuvale ühikulisele punktlaengule.
SI-süsteemis on elektrivälja ühik või.
Punktlaengu elektriväli
kus ( F/m on elektriline konstant). Võrdetegur k sõltub kasutatavast ühikusüsteemist. SI-süsteemis on k väärtuseks ligikaudu 9·109 m/F, (CGS-süsteemis on ühikud valitud nii, et k=1).
Elektrivälja tugevus valitud punktis
kus \mathbf r on antud punkti kohavektor ja vastav ühikvektor.