cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oregoni rada
Tänapäeval järgivad nüüdisaegsed kiirteed nagu Interstate 80 ja Interstate 84 sama kurssi ja läbivad linnu, mis olid algselt loodud Oregoni rada kasutavate inimeste teenindamiseks.
Forestalia
Forestalia on Eesti metsatöötajate meeskoor.
Forestalia asutati 1972. aastal. Ettepaneku koori asutamiseks tegi tolleaegne metsamajanduse ja looduskaitse minister Heino Teder. Koori tuumiku moodustasid Tartu Akadeemilise Meeskoori vilistlased.
Forestalia peadirigent ja esimene dirigent on Alo Ritsing. 10 aastat töötas koori dirigendina Ants Soots, siis Ilmari Johansson, Kadi Ritsing ja Kuno Kerge. Kontsertmeister Ruth Ernstson.
Forestalia lauljad kogunevad proovidesse kogu Eestist kord kuus ja suvel laululaagrites, kus toimub rohkesti seltskondlikku ja sportlikku tegevust, ka lauljate peredele. Esinetakse peamiselt metsanduslikel üritustel, kuid lauldud on ka kõigil laulupidudel, meestelaulupäevadel ja piirkondlikel laulupäevadel.
Esinemisriietuseks on metsameeste roheline munder noodivõtmega lõkmel. Kuna metsameestelt enam vormiriietuse kandmist ei nõuta, siis on Forestalia jäänud ainsaks traditsiooni jätkajaks. Peakatteks on roheline sulega kaabu, mis välitingimustes, eriti rongkäikudel, on rohket tähelepanu äratanud.
Jarosław Iwaszkiewicz
pisi|Jarosław Iwaszkiewicz Jarosław Leon Iwaszkiewicz (20. veebruar 1894 Kalnõk, Kiievi kubermang (tänapäeval Ukraina, Vinnõtsja oblast) – 2. märts 1980 Varssavi) oli poola proosakirjanik, luuletaja ja tõlkija.
Jarosław Iwaszkiewicz sündis maa-aadliku perekonnas. Aastatel 1912–1918 õppis ta Kiievi s kõigepealt lühikest aega konservatooriumis ja seejärel ülikoolis õigusteadust. 1918. aastal asus Jarosław Iwaszkiewicz elama Varssavisse, kus töötas ajakirjanduses ja võttis osa kirjanduselust. Ta oli üks noorte poeetide rühmituse Skamander loojatest.
Līga Purmale
Līga Purmale (sündinud 4. oktoobril 1948) on läti maalikunstnik.
Jarosław Iwaszkiewicz
Aastatel 1923–1925 oli ta Poola Seimi marssali Maciej Rataj sekretär. Hiljem oli ta diplomaatilisel tööl. 1927–1932 töötas Iwaszkiewicz Poola välisministeeriumi pressiosakonnas. 1932–1935 oli ta Poola saatkonna sekretär Kopenhaagenis ja 1935–1936 Brüsselis.
Līga Purmale
Elukäik
Purmale on sündinud Dundaga külas Kurzemes Läti NSV-s. Et õppida kunsti, kolis ta küllalt noorena Riiga, kus algul õppis Janis Rozentālsi nimelises Riia Kunstikoolis, hiljem Läti Kunstiakadeemias, mille lõpetas 1975. aastal monumentaalmaali erialal.
Jarosław Iwaszkiewicz
Saksa okupatsiooni ajal osales Iwaszkiewicz põrandaaluses vastupanuliikumises.
Līga Purmale
Elukäik
Läti Kunstnike Liitu kuulub Purmale alates 1978. aastast. Elab ja töötab Riias.
Looming
Koos oma toonase abikaasa Miervaldis Polisega hakkas 1970. aastatel esimestena Lätis viljelema fotorealismi. Mõlemad on seetõttu olulised suunanäitajad Läti kaasaegses kunstis. Ametlik kunstiõpe soosis tol ajal veel sotsialistliku realismi kaanoni järgimist ja 1974. aastal Riias korraldatud sõltumatu näitus, kus Līga Purmale veel üliõpilasena oma teostega esines, mõjus seetõttu tähelepanuväärsena oma reeglite rikkumisega. Siiski, Lätis oli olukord mõne teise liiduvabariigiga võrreldes liberaalne ning seetõttu hakkasid noored kunstnikud varieerima Ameerika Ühendriikide ja Lääne-Euroopa kaasaegseima kunsti ainetel ka oma teostes.
Jarosław Iwaszkiewicz
1945–1949 oli Iwaszkiewicz Varssavis Poola Teatri kirjandusala juhataja.
Līga Purmale
Looming
Līga Purmale esimesed fotorealistlikud maalid olid inspireeritud fotonegatiividest ja slaididest, mille ta projitseeris lõuendile ning maalis kujutise üle – ja kui ta esitles oma tööd 1978. aastal Kunstnike Liidus, tekitas see furoori. Kaheldi, kas ta "fotodega" tohib taotleda maalikunstniku staatust, ent Purmale võeti Kunstnike Liitu vastu, kui ta suutis komisjoni veenda, et ta fotorealistliku maali tegemiseks tegelikult ei vaja projektsioone, ning tulemus on vaid üks valikuline viis reaalsuse kujutamiseks. Kunstniku hilisem looming on pöördunud traditsioonilisema laadi poole. Līga Purmale varasemas motiivistikus leiab palju maastikke, hilisemas teravamate värvide ja närvilisema pintslitehnikaga linnavaateid.
Jarosław Iwaszkiewicz
Aastatel 1945–1946, 1947–1949, 1959–1980 oli Jarosław Iwaszkiewicz Poola Kirjanike Liidu esimees ja 1949–1956 aseesimees. 1950–1965 oli ta Poola PEN-klubi asepresident. Alates 1952. aastast kuni surmani oli ta Poola Seimi liige. Alates 1955. aasta veebruarist kuni surmani oli ta kirjandusajakirja Twórczośc toimetaja.
Līga Purmale
Looming
Kunstniku teoseid leidub Tretjakovi Galerii kogus Moskvas, Jane Voorhees Zimmerli Art Museumi kogus USA-s New Jerseys, Klava Sipolins Foundationi kollektsioonis Kanadas, Läti Kunstnike Liidu kogus, Riias Läti Rahvuslikus Kunstimuuseumis ja mujal.
Jarosław Iwaszkiewicz
Kirjanduslik looming
Esimesed Jarosław Iwaszkiewiczi luuletused ilmusid ajakirjanduses 1915. aastal. Esime luulekogu "Oktostychy" ('oktaavid') ilmus 1919. aastal. Järgnesid luulekogud "Dionizje" ('dionüüsiad') (1922), "Księga dnia i księga nocy" ('öö raamat ja päeva raamat') (1929), "Powrót do Europy" ('naasmine Euroopasse') 1931, "Lato 1932" ('suvi 1932') (1933) ja "Ody olimpijskie" ('olümpiaoodid') (1948). Ajalooline romaan "Czerwone tarcze" ('punased kilbid') ilmus 1934. aastal. Jutukogudest väärivad on tähtsamad "Panny z Wilka" ('Wilko neiud') (1934) ja "Opowieści zasłyszane" ("Kuuldud jutustusi", 1954; eesti keeles 1960. aastal). Jutustus "Matka Joanna od Aniołów" (1946, "Inglite Joanna") ilmus eestikeelses tõlkes 1984. aastal. Kolmeköiteline romaan "Sława i chwała" ('au ja kuulsus') ilmus aastatel 1956–1962.
Līga Purmale
Looming
2009. aastal müüdi tema maal "Saturday Night Movie" Sotheby oksjonil Londonis.
Jarosław Iwaszkiewicz
Varia
Eino Tambergi 1970. aastal valminud ballett "Joanna tentata" põhineb Jarosław Iwaszkiewiczi jutustusel "Inglite Joanna".
Näljahäda Nõukogude Liidus 1932–1933
pisi|Näljahäda NSV Liidus 1933. Suurim näljahäda oli mustaga tähistatud aladel. A – teravilja tarbiv piirkond, B – teravilja tootev piirkond, C ja C1 – endiste kasakate piirkond. 3. Karjala, 7. Moskva oblast, 10. Valgevene, 11. Kesk-Mustmulla oblast, 12. Ukraina, 13. Kesk-Volga oblast, 14. Tatarstan, 15. Baškiiria, 16. Uurali oblast, 17. Alam-Volga oblast, 18. Põhja-Kaukaasia oblast, 19. Gruusia, 20. Aserbaidžaan, 21. Armeenia pisi|Nälgijad (1921–1923) Buzuluki lähedal [[Samara jõe ääres Orenburgi oblastis (Vene Föderatsioon). Probleemid NSV Liidu põllumajanduses algasid juba kodusõja ajal, kuid varasemad näljahädad ei saavutanud niisugust ulatust kui 1932–1933]] pisi|[[Vladimir Krihhatski maal "Esimene traktor" kujutab talurahvast põllumajanduse riiklikku ümberkorraldust vaimustunult tervitamas]]
Näljahäda Nõukogude Liidus 1932–1933 oli massiline nälg, mis hõlmas suure osa NSV Liidu tollasest territooriumist, peamiselt Ukraina NSVs, Valgevene NSV-s ja Vene NFSV-s (sh Kasahhi ANSV, mustmullavööndi keskosa, Põhja-Kaukaasia, Volga-äärne ala, Lõuna-Uuralid ja Lääne-Siber) ning põhjustas eri hinnanguil 2–14 miljoni inimese surma (enamik hinnanguid jääb 7–8 miljoni ümber).
Tänapäeval leiab enamik Lääne ajaloolasi, et näljahäda põhjused olid eelkõige mitte looduslikud, vaid poliitilised: ümberkorraldused NSV Liidu põllumajanduses (kollektiviseerimine ja maaelanike sunnismaisus), totalitaarsed repressioonid (massilised hukkamised, küüditamised jms) ning poliitiline otsus vilja ulatuslikuks väljaveoks, millega NSV Liit omandas küll väärtuslikku valuutat, kuid jättis suure osa põllumajanduses hõivatud elanikkonnast nälga.
Kodusõja aegne punane terror töörahva klassivaenlasteks peetud elanikkonna rühmade vastu leevenes sõja lõppedes, kuid ei lakanud kunagi päriselt ning läks ajapikku üle stalinlikuks terroriks. Ehkki leninlikus marksismis kirjeldati talurahvast töölisklassi liitlasena, peeti seda ikkagi madala klassiteadlikkuse tõttu ebausaldusväärseks. Talurahva jõukamat osa, nn kulakuid ehk külakurnajaid, nähti aga põhimõtteliste klassivaenlastena, kes võisid sõbralikkust uue, töörahva riigi vastu vaid teeselda. Seepärast võeti NSV Liidu riiklikus ideoloogias üheks eesmärgiks "kulakluse likvideerimine", igasugust vastuseisu üleminekule põllumajanduslikult eraomandilt ühis- ja riigimajanditele (vastavalt kolhoosid ja sovhoosid) tõlgendati põhimõttelise riigireetmisena ning iga repressioonilaine hõlmas üha suuremat osa maaelanikkonnast. Nii hävitati riiklikult oluline osa põllumajanduslikku oskusteavet ja kapitali. Ehkki tsaariaja lõpul võeti ette katseid vähendada Venemaa põllumajanduse tehnilist ja töökorralduslikku mahajäämust Euroopa omast (nt minister Stolõpini reformid), ei jõudnud need katsed kuigi kaugele. 1917. aasta revolutsioonidega saabunud uus bolševistlik võim seadis aga ideoloogiliselt esikohale töölisklassi ja tööstuse, mistõttu majanduses keskendus riik rasketööstuse eelisarendamisele (millega püüti tõsta ka keerulises välispoliitilises olukorras elutähtsat sõjalist võimsust), jättes põllumajanduse tagaplaanile.
Nii kujunes inimkapitali allakäigu, põllumajanduse nõrga tehnilise taseme, ebaefektiivsete majandusorganisatsioonide juurutamise ja ebarealistlike tsentraalsete majandusplaanide koosmõjul NSV Liidu põllumajanduse nõrkusest süsteemne probleem. Seetõttu ei olnud lõpuks enam isegi võimalik, et põllumajandus riiklikke viisaastakuplaane täidaks, riiklik ideoloogia aga nõudis järjekindlat progressi ja pidas plaani mittetäitmist otseselt kuritahtlikuks sabotaažiks, millele riik reageeris omakorda uute repressioonidega. Esimese viisaastaku viimaseks aastaks oli vilja väljavedu vähenenud üle nelja korra.
NSV Liidus vaikiti näljahäda algselt maha ja ka pärast Stalini surma kujutati seda oluliselt väiksemana kui see tegelikkuses oli, nälja põhjusteks väideti aga ilmastikuolusid, sabotaaži ja kapitalistlike riikide NSV Liidu vastaseid sepitsusi. NSV Liidu kokkuvarisemise järel tunnistati näljahäda esmakordselt avalikult täies ulatuses ja seda uurisid ajaloolased, kuid nüüdseks on hakanud taas esile kerkima NSV Liidu aegne ajalootõlgendus. Ukraina ja Kasahhi näljahäda on väljaspool Venemaad nimetatud Stalini valitsuse korraldatud genotsiidiks.
Näljahäda kulg
Industrialiseerimise kiirendamiseks ja ekspordi taastamiseks käivitati kollektiviseerimine. Maapiirkondadele kehtestati teravilja tarneks kõrgendatud nõuded, mille tulemusel 1931. aasta põuastes ilmastikuoludes varuti vilja rohkem kui viljakasvuks soodsamal 1930. aastal. Talupoegadelt vilja arestimisel juhinduti eeskätt sõjaväe ja tööliskonna toitmisest. Teraviljakoormiste maksimeerimisega tekkis maapiirkondades toidupuudus. Teraviljaeksport Venemaal ja NSV Liidus (mln t) Viljavarumine, teravilja kogusaaks Venemaal ja NSV Liidus (mln t; saagikus ts/ha)
Ülemäärastest riigihangetest tekkis maapiirkondades toidukriis, mis kulmineerus 1932. aasta sügiseks. Oli piirkondi, kus riiginormiks nõuti enam teravilja kui oli põllult saadav viljasaak. Ilmaolude tõttu langes saagikus. Kui 1913. aastal saadi 8,2 ts/ha, siis 1932. aastal vaid 5,7 tsentnerit teravilja ühe hektari kohta. Maale sõitnud erakorraline komisjon võttis viljavarumisplaani täitmata jätmisel taludest kogu toiduvaru, kaasa arvatud külviks vajalik seemnevili. Inimestele ei jäänud muud, kui süüa puukoort, koeri-kasse, nahast riideesemeid ja kingi. On teada üle kahe tuhande kannibalismi juhtumi. Ka kõige viljarikkamais paigus, nagu Kubanimaa ja Ukraina, tunti nälga. Inimesed lahkusid kodudest, ekslesid linnadesse ja surid tänavatel. Vägivaldse kollektiviseerimise tagajärgedest avalikult rääkida ei tohtinud, seda tõlgendati kontrrevolutsioonilise tegevusena.
Nälgimise faktid olid rangelt salastatud. Nälga, alatoitlusse ja haigustesse surid inimesed Volga ja Kesk-Mustmullavööndi aladel, Krimmis, Lääne-Siberis, Põhja-Kaukaasias, Kasahstanis, Ukrainas ja Valgevenes. Aastatel 1929–1933 küüditati Siberisse niinimetatud klassivaenlasi, kes takistasid ühismajandite loomist. Põhja-Venemaale saadeti 9 miljonit inimest – "kulakud" ja nende pereliikmed, kellest paljud asustamata aladel külma ja nälja tõttu surid. Nõukogude demograaf Boris Urlanis väidab, et rahvaarv vähenes sel ajal 7,5 miljoni võrra.
Hinnangulised inimkaotused
pisi|Ukraina president [[Viktor Janukovõtš ja Venemaa president Dmitri Medvedev Holodomori ohvrite mälestusmärgi ees Kiievis 17. mail 2010]] Näljahäda pikaajalise eitamise, dokumentide salastamise ja võltsimise tõttu on täpset hinnangut näljahädast põhjustatud surmade arvu kohta raske anda. Eri hinnangute seas on järgmised.
L'Être et le Néant
"L'être et le Néant" (Olemine ja eimiski) on Jean-Paul Sartre'i filosoofiline teos. See ilmus 1943.
I. Fenomen
Tänapäeva mõtlemine on märkimisväärse eduga taandanud olevat seda ilmutavatele nähtustele, püüdes ületada dualisme, asendades need fenomeni monismiga. Kas see on õnnestunud? Seesmise ja välise dualismist oleva puhul saime igatahes lahti. Ei ole enam pealispinda, mis varjab salajast reaalsust. Nähtused ei ole seesmised ega välised, vaid lihtsalt viitavad üksteisele. Jõud ei ole püüdlus toimete taga, vaid toimete kogusus; elektrivool on selle ilmingute kogusus; iga ilming näitab ainult iseennast ja kogu sarja, mitte taga olevat. Olemise ja näivuse dualism ei ole enam legitiimne. Niivõrd kui usuti noumenonidesse, võeti nähtumust puhtnegatiivsena, ainult illusoorselt olevana. Aga isegi selline olemine oli laenatud, teesklus, ning filosoofidel oli raske nähtumust sidusana ja olevana hoida, et mittenähtumuslik olemine seda tagasi ei neelaks. Et me aga enam ei usu nähtumusetagusesse olemisse, on nähtumine positiivne, ongi olemise mõõt. Oleva olemine ongi see, millena ta näib. Sellise fenomen ehk suhteline-absoluutne leidub näiteks Edmund Husserli ja Martin Heideggeri fenomenoloogias. Nähtumus jääb suhteliseks, sest nähtumuse olemuses on kellelegi nähtuda. Kuid sel pole Immanuel Kanti nähtumuse kahekordset suhtelisust. Nähtumus ei osuta üle õla tõelisele olemisele, mis on absoluutne. Ta ongi absoluutselt see, mis ta on, ta ilmutab end sellena, mis ta on.
Kas sellega on kõik dualismid ületatud? Paistab, et oleme saanud lõpliku ja lõpmatu dualismi. Olevat ei saa taandada ilmingute lõplikule seeriale, sest iga ilming on suhe pidevalt muutuva subjektiga. Kuigi objekt saab end avada ainult ühe varjutusega (Abschattung), tingib subjekti olemasolu võimalikkuse vaadata sellele varjutusele lõputult paljudest vaatepunktidest. Sellest piisab selle varjutuse lõputuks paljundamiseks. Ja kui nähtumuste seeria oleks lõplik, siis ei saaks esimesed nähtumused taasnähtuda, mis on absurdne, või saaksid kõik nähtumused korraga antud olla, mis on veel absurdsem. Meie fenomeniteooria on asendanud asja reaalsuse fenomeni objektiivsusega, apelleerides lõpmatusele. Selle tassi reaalsus seisneb selles, et see on olemas ja see ei ole mina. Tõlgendame seda nii: selle nähtumuste seeriat piirab printsiip, mis ei sõltu minu tujust. Aga nähtumus, mis on taandatud talle enesele viiteta seeriale, mille osa ta on, saaks olla ainult intuitiivne ja subjektiivne täidetus, viis, kuidas subjekti afitseeritakse. Et fenomen ilmutaks end transtsendentsena, et subjekt ise transtsendeeriks nähtumuse täieliku seeria poole, mille liige see on. Punase mulje kaudu peab ta haarama Punast, seeria printsiipi. Aga kui objekti transtsendentsus põhineb tarvidusel põhjustada nähtumuse alatist transtsendeeritust, siis objekt postuleerib oma nähtumuste seeria lõpmatuna. Nii et nähtumus, mis on lõplik, näitab end oma lõplikkuses, kuid selleks, et teda saaks haarata nähtuva nähtumusena, tuleb teda lõpmatuse poole ületada.
See lõpmatu lõplikus asendab olemise ja nähtumuse dualismi. Nähtub ainult objekti aspekt, ning objekt on tervenisti selles aspektis ja tervenisti sellest väljas. Ta on tervenisti sees, kuivõrd ta selles aspektis nähtub, näidates end nähtumuse struktuurina, seeria printsiibina. Ta on täiesti väljas, sest seeria ise ei nähtu kunagi ega saagi nähtuda. Välisus vastandub seesmisusele, nähtumatu olemine nähtumusele. Fenomenis on jälle teatud potents ning annab nähtumusele edasi oma transtsendentsi, millest saab reaalsete või võimalike nähtumuste seeria. Kui ka geenius taandub koguloomingule, on ta ikkagi samaväärne nende võimalike vaatekohtade lõpmatusega, mida teoste suhtes saab võtta ning mida me nimetame loomingu ammendamatuseks. Aga kas mitte see ammendamatus, mis eeldab transtsendentsi ja lõpmatusele viitamist, ei olegi heksis just siis, kui seda objektil haaratakse? Ja olemus on seda ilmutavast individuaalsest nähtumusest radikaalselt lahus, sest see peab saama ilmneda individuaalsete ilmingute lõputus seerias.
Kui nüüd mitmesugused vastandused on asendatud üheainsa dualismiga, on see võit või kaotus? Peagi näeme. Igatahes fenomeniteooria esimene järelm on, et nähtumus ei viita olemusele nii, nagu Kanti fenomen viitab noumenonile. Nähtumust ei saa toetada ükski olemine peale tema enda olemise. Nähtumus ei saa olla õhuke eimiski kile, mis lahutab subjekti olemist absoluutsest olemisest. Tekib nähtumuse olemise probleem, mis on olemise ja eimiski uurimise lähtekoht.
II. Olemise fenomen ja fenomeni olemine
Nähtumusel on omaenda olemine. See on esimene olemine, mida me oma uurimuses kohtame. Kas ta on ise nähtumus? Esialgu tundub küll. Olemine ilmutab end samamoodi nagu fenomengi, sest me saame sellest rääkida ja haarame seda kuidagi. Nii et peab olema olemise fenomen, mida saab sellisena kirjeldada. Olemine avaneb mingisuguse vahetu ligipääsuna (igavus, iiveldus jne), ja ontoloogia kirjeldab olemise fenomeni, nagu see ilmneb, vahendajata. Aga kas nii saadud olemise fenomen on samane nähtumuste olemisega? Kas olemine, mis mulle avaneb, on sama loomusega nagu nähtumuste olemine? Näib, et raskust pole. Husserl näitas, kuidas eideetiline reduktsioon on alati võimalik: alati saab konkreetselt fenomenilt üle minna tema olemusele. Heideggeri jaoks on ka inimlik reaalsus ontiline-ontoloogiline: alati saab üle minna fenomenilt tema olemisele. Aga üleminek konkreetselt objektilt tema olemusele on üleminek homogeenselt homogeensele. Sama kehtib ülemineku kohta olevalt olemise fenomenile. Kas üleminek olevalt olemise fenomeni poole on tegelikult üleminek selle oleva olemise poole, nagu minnakse konkreetselt punaselt üle selle olemuse poole. Vaatame.
Avalike teenuste nõukogu
Nõukogu on asutatud ettevõtlus- ja infotehnoloogiaministri Urve Palo 29. novembri 2017. aasta käskkirjaga.
Nõukogu liikmed
Nõukogu esimees on Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi infoühiskonna teenuste arendamise osakonna nõunik Helena Lepp ja liikmed
Catherine Cortez Masto
Catherine Cortez Masto (sündinud 29. märtsil 1964 Las Vegases) on Ameerika Ühendriikide poliitik, Demokraatliku partei liige, Senati liige alates 3. jaanuarist 2017.
Ta on hariduselt jurist ning töötas 2007–2015 Nevada osariigi peaprokurörina.
Pärast seda kui senaator Harry Reid otsustas mitte kandideerida 2016. aasta Kongressi valimistel toetas ta kandidaadina Cortez Mastot. Cortez Masto võitis valimistel 47% häältest (520 658 häält). Tema konkurent vabariiklane Joe Heck sai 45% häältest.
Nox
Nox oli Ungari ansambel, mis tegutses 2002–2009.
Feliks Press
Feliks Press (sündinud 8. oktoobril 1969 Tartus) on endine eesti maadleja.
Tuntumad konkurendid, kellega Press on maadelnud: Wlodzimierz Zawadzki, Juha Virtanen, Ak'ak'i Chachua, Sergei Martõnov. Eestis olid tema vastasteks Valeri Nikitin, Valeri Kolesnik, Einar Kont, Ivar Abner.
Tema vend on treener Voldemar Press ja vennapoeg maadleja Kristjan Press.
Saavutused
Ta on kahekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1985. ja 2002. aastal).
1986. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
1987. aasta Eesti meistrivõistlused – 3. koht;
1988. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
1989. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
1989. aasta Eesti absoluutkaalu meistrivõistlused – 1. koht;
1991. aasta Eesti meistrivõistlused – 3. koht;
1995. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
1997. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
1998. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
2000. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
1987. aasta Eesti NSV suvespartakiaad – 3. koht;
1988. aasta Eesti NSV raskejõustiku spartakiaad – 1. koht.
Eesti noorte, kadettide ja juunioride meistrivõistlused
1983. aasta Eesti noorte meistrivõistlused −1. koht;
1984. aasta Eesti noorte meistrivõistlused −1. koht;
1985. aasta Eesti noorte meistrivõistlused −1. koht;
1987. aasta Eesti juunioride meistrivõistlused – 1. koht;
1989. aasta Eesti juunioride meistrivõistlused – 1. koht;
Sõjaväelaste maailmameistrivõistlused
2002. aasta – 11. koht (60 kg).
NSV Liidu võistlused
1985. aasta – NSV Liidu noortemängud – 6. koht;
1988. aasta – NSV Liidu ametiühingute meistrivõistlused juunioritele – 4. koht;
1989. aasta – NSV Liidu karikavõistlused – 12. koht;
Yutaka Akita
Yutaka Akita (jaapani keeles 秋田 豊 Akita Yutaka; sündinud 6. augustil 1970 Nagoyas) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Feliks Press
NSV Liidu võistlused
1990. aasta – NSV Liidu karikavõistlused – 7. koht;
Yutaka Akita
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1995–2003 44 mängu ja lõi 4 väravat.
Feliks Press
NSV Liidu võistlused
1991. aasta – NSV Liidu rahvaste spartakiaad – 8. koht;
Rahvusvahelised turniirid
Oslo Open
Herman Kare Tournament
1991. aasta – 1. koht (finaalis võitis sama aasta MM viienda Juha Virtaneni).
Georg Lurichi mälestusvõistlused
1991. aasta – 1. koht;
1995. aasta – 1. koht;
1997. aasta – 1. koht;
2002. aasta – 1. koht.
Kristjan Palusalu mälestusvõistlused
1990. aasta – 3. koht;
1991. aasta – 8. koht.
Klubid
Tartu Kalev / Englas
Kaitsejõudude Spordiklubi
Ta kuulus Voldemar Pressi treeningugruppi.
Tallinna linnavolinike loend (1904)
Valitud 9.–15. detsember 1904.
Valimistel said eestlased 39 kohta, venelased 3 ja sakslased 17.
Kansas City (Kansas)
Kansas City on linn Ameerika Ühendriikides Kansase osariigis, Wyandotte'i maakonna halduskeskus.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 156 607, millega on see Kansase osariigis kolmandal kohal.
Linn kasvas välja Missouri osariigis asuva Kansas City eeslinnast, mille järgi on see ka nimetatud. Kansase Kansas City kujunes Kaw Pointi ümber, kus Kansase jõgi suubub Missouri jõkke.
Linnas asub jalgpallistaadion Children's Mercy Park, mis on Major League Socceri klubi Sporting Kansas City kodustaadion.
Christoffer Valkendorf
Christoffer Valkendorf oli 1561. aastast Taani kuninga Frederik II venna, Saare-Lääne piiskopi Magnuse nõunik ja vöörmünder, Põhjamaade seitsmeaastase sõja aegne Ida-Saaremaa asehaldur (oktoobrist 1563 kuni 1567 ) ja Liivimaa asehaldur (1566–1567 ).
Mädajärve org
thumb|right|Mädajärve soo Mädajärve org (ka Vanajärve org) on soine org Pudisoo külas Kalda talust põhja pool. Sealsest soost lähtub lõuna poole nimeta Pudisoo jõe kõrvaloja ja põhja poole Sääsepauna oja.
Enivere vald
Enivere vald (saksa keeles Sternberg) oli vald Läänemaal Martna kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1890 ja siis liideti Enivere vald Martna vallaga.
Kääbusgalerii
pisi|Müüritisest eenduv käik sammasarkaadiga ehk kääbusgalerii pisi|Kääbusgalerii motiiv [[uusromaani stiilis ehitisel: Gare Windsor (1889) Montrealis]]
Kääbusgalerii on madal, müüritisest eenduv käik sammastele toetuva arkaadiga. Tegemist on ehisvormiga fassaadi elavdamiseks. Kääbusgaleriid asetsevad romaani kirikute välisarhitektuuris (põhiliselt Reinimaal ja Ülem-Itaalias) katuse all, enamasti apsiidi, harvem portaali kohal, või siis kogu ehitise ümber kulgedes (nt Ferrara katedraal; Speyeri toomkirik). Esimene kääbusgalerii ehitati teadaolevalt 11. sajandi keskpaiku Trieri toomkiriku juurde. Selle ehismotiivi kasutus hakkas järk-järgult kaduma gooti kunsti mõju kasvamisega alates 12. sajandist.
Flamingo-klassi abilaev
Kirjeldus
Tegemist on universaalse abilaevaga. Laeva tekiehitis on võimalik demonteerida raudteeveoks. Merekõlbulikkus on 5 palli, kusjuures laev säilitab sellise ilmaga püstuvuse ka ükskõik, millise sektsiooni uputamisel. Mast on sildade alt läbi sõiduks ja veest välja kaldale tõstmiseks hõlpsalt tahapoole alla pööratav. Reisikaatrile on võimalik võtta kuni 27 reisijat. Tuukritöid nähakse ette kuni 45 m sügavuseni. Kaupa saab peale võtta sõltuvalt modifikatsioonist kuni 17 t.
Variandid
U (У – удешевлённый) = odavamatest materjalidest ehk ökonoomsema variandi tähistus.
Ajalugu
Flamingo eelkäijaks oli sadades toodetud ja laialt kasutatud Jaroslavets, mis aga oli moraalselt vananemas ja vajas vahetust uuema parema vastu.
Flamingo väljatöötamist alustati 1971. aastal. Esialgne uue aluse nimetus oli projekt 1418B, kuid pärast raudteeveo gabariidinõuetest tulenenud kärbete (mis parandasid ka ühtlasi püstuvust) sisseviimist nimetus muudeti 1415-ks. Suurt rõhku pöörati aluse püstuvuse tagamisele. Esimesed põhimodifikatsioonide seeriakaatrid valmistati 1975–1977. Viimane seeriatootmisse läinud modifikatsioon, valvekaater PV-1415, läks tootmisse 1979. Esimesed kaatrid valmistati vaid jõustruktuuridele. Katsetati mõningaid eriprojekte, mis enamasti ei läinud aga seeriatootmisse. Hiljem töötati välja eraldi versioonid rahvamajanduse otstarbeks. Siiski ei tahtnud vanade Jaroslavetsite väljavahetamine uuemate ja paremate, kuid kallimate ja keerukamate Flamingode vastu kuidagi sujuda. Lõpuks otsustati valmistada veel ehituslikult odavamaks muudetud kaatrite variandid, kuid seegi ei toonud muutusi.
Seoses Nõukogude Liidu ja tema majanduse kokkuvarisemisega 1990-ndate algul kaatrite tootmine lõpetati. Toodangu lõpparvuks tuli umbes 245, mis jäi umbes 2 korda väiksemaks, kui eelkäijal Jaroslavetsil.
2013. aastal võeti Vene mereväes kasutusele natuke suuremad (100 t, 28 m), kuid välimuselt sarnanevad projekt 23040 abilaevad – tuukrilaev, hüdrograafialaev. 2018. aastal oli uusi laevu jõutud toota u 20. Nende natuke suuremate laevadega on praktiliselt võimalik asendada osasid seniseid vastava funktsiooniga vanu Flamingosid. Samuti on Flamingode baasil valvekaatrite ja diversioonivastaste kaatrite asendamiseks võetud relvastusse Gratšonok-klassi patrullkaater. See näitab pigem kunagisest üsna edukast universaalse töölaeva kontseptsioonist loobumist.
Harjuoru võimla
Harjuoru võimla on hoone Tallinna kesklinnas aadressil Toompea 3.
Juugendstiilis Toomkooli spordihoone projekteeris 1907. aastal insener Arthur von Hoyningen-Huene.
Ajalugu
Enne teist maailmasõda oli Harjuoru võimla Noorte Meeste Kristliku Ühingu valduses.
Pärast teist maailmasõda läks hoone spordiklubi Dünamo kasutusse.
7. augustil 1993 avati hoones Eesti esimene squash 'i-klubi Tallinna Squashiklubi.
1994. aasta kevadel toimusid klubis esimesed Eesti meistrivõistlused squash 'is.
2005. aasta novembris ostis hoone 45 miljoni krooni eest Eesti Kristlik Nelipühi Kirik. Ligikaudu 20 miljonit krooni maksma läinud renoveerimistööde käigus ehitati katusealuses välja kontoriruumid ja kaevati juurde keldriruumid.
2007. aastast tegutseb hoones Eesti Kristliku Nelipühi Kiriku Toompea keskus.
Kääbus-ripskarilik
Kääbus-ripskarilik (Suncus etruscus) on karihiirlaste sugukonda kuuluv imetajaliik.
Ta on kehakaalu poolest väikseim teadaolev imetaja: ta kaalub keskmiselt umbes 1,8 g. Täiskasvanud isendi kehapikkus koos sabaga on umbes 5,4–8,4 cm. Kolme-nelja nädalaga suguküpsesse ikka jõudvate emas- ja isasloomade vahel puudub sooline dimorfism. Paaritumisperioodide välistel aegadel elavad nad üksilduses.
Ta on öise eluviisiga. Tal on väga kiired liigutused ja kiire ainevahetus. Ta sööb ööpäeva jooksul 1,5–2 korda rohkem kui kaalub, toitudes erinevatest väikestest selgroogsetest ja -rootutest. Enamasti püüab ta putukaid, suutes jahtida endasuuruseid isendeid, sealhulgas kilklasi. Tal õnnestub see külgsuunaliste, täpsete ja väledate rünnakutega.
Kuna ta on urgude kaevamiseks halvasti kohanenud, paigutab ta pesad pragudesse, kaljulõhedesse ja teiste poolt asustamata urgudesse. Agressiivselt vidistades kaitseb ta oma ümbrust.
Kääbus-ripskarilik on levinud lähistroopilises kliimavöötmes Lõuna-Euroopas ja Põhja-Aafrikas ning lähisekvatoriaalses kliimavöötmes Aasias.
Niki de Saint Phalle
pisi|Nana Fontaine Niki de Saint Phalle (kodanikunimega Catherine Marie-Agnés Fal de Sain Phalle; 29. oktoober 1930 Pariis, Prantsusmaa – 21. mai 2002 La Jolla, California osariik, Ameerika Ühendriigid) oli prantsuse päritolu Ameerika skulptor, kunstnik ja filmilooja.
Kääbus-ripskarilik
Sri Lanka saarel elavaid isendeid, kes ei kuulu liiki Suncus fellowesgordoni, kutsusid kohalikud nimega Podihik kura. Hoolimata vähestest erinevustest peetakse nüüdisajal neid siiski kääbus-ripskarilikuga üheks liigiks.
Niki de Saint Phalle
Tema isa oli prantslane, ema ameeriklane ja ta sündis jõuka viielapselise pere teise lapsena. Pere kaotas börsikrahhi tagajärjel oma varanduse ja kolis elama New Yorki. Lapsepõlves kannatas ta agressiivsuse ja vägivalla all, seetõttu oli ta koolieas mässumeelne ja vahetas sagedasti koole. Oma tööelu alustas Niki 18-aastaselt modellina ajakirjade Vogue ja Life kaanetüdrukuna. Sel ajal abiellus ta oma lapsepõlvetuttava Harry Mathewsiga.
Kääbus-ripskarilik
Suurim oht paariaastasteks elavatele kääbus-ripskarilikudele tuleneb inimtegevusest. Eelkõige hävivad neile soodsad varjulised elupaigad rohtunud ja võsastel maastikel põllunduse tagajärjel. Nad hoiduvad tihedatest metsadest ja liivaluidetest, samuti on neile sobimatud veidigi külmemad talved ja kuivemad perioodid.
Niki de Saint Phalle
1930–1959
1950. aastal alustas Niki oma kunstnikuteed õli- ja guaššmaalidega.
Kääbus-ripskarilik
Peamiselt peavad neile jahti röövlinnud.
Niki de Saint Phalle
1930–1959
1952. aastal kolis ta koos tütre ja abikaasaga Pariisi, kus mees õppis muusikat. 1953. aastal tekkis esimene tagasilöök – Niki ravis närvivapustust haiglas, sai siiski kriisist üle ja otsustas kunstiga jätkata, väljendades end maalides talle omase stiiliga.
Pere elas vahepeal Mallorcal, kus sündis ka poeg.
Hispaanias olles avastas Niki enda jaoks Antoni Gaudí kunsti ja Barcelona Güelli pargi järgi sündis idee rajada oma skulptuuripark.
Tagasi Pariisis, tutvus Niki Jean Tinguelyga, kelle tööd teda mõjutasid, samuti Paul Kleed, Henri Matisse'i, Pablo Picassot ja Henri Rousseau'd. Pariisi moodsa kunsti muuseumi külastades vaimustus ta Jasper Johnsi, Willem de Kooningi, Jackson Pollocki ja Robert Rauschenbergi loomingust.
1960–1974
1960. aastal Niki ja Harri lahutasid, lapsed jäid isaga ning Niki asutas oma stuudio, kus jätkas kunstieksperimentidega. Moodsa kunsti muuseumis olid tema tööd grupinäitusel koos Jean Tinguelyga. Hiljem knstnikud elasid ja töötasid koos. pisi|Buddha 1960. aasta alguses oli Niki loomingus "tulistamise maalide" (Tirs) periood, mil ta kujutas oma teostel tulistatud värvipurke. Selles oli ka performance ' i elemente. Nikist sai Noveau Realismi kunstiühenduse liige. Rühmitusse kuulusid Arman, Christo, Yves Klein, Jean Tinguely, Jacques de la Villeglé ja paljud teised, Niki oli ainus naine.
Niki esimene isikunäitus toimus 1961. aastal Pariisis. Ta tutvus sel ajal ka mitme Ameerika kunstnikuga, näiteks Robert Rauschenbergi, Jasper Johnsi, Larry Riversi ja tema naise Clarice'iga.
Marcel Duchamp tutvustas Nikit ja Tinguleyd Salvador Dalíle. Koos loodi Hispaanias elusuuruses härjavõitluse maal. See koosnes plastist ja paberist härjakujudest ning süüdati traditsioonilise härjavõitluse festivali lõpuks.
1962. aastal külastasid Niki ja Tinguely New Yorki, Niki teosed võeti New Yorgi moodsa kunsti muuseumi. Kunstnikepaar rändas läbi California, Nevada ja Mehhiko, osales näitustel ja esitas häppeninge.
1963. aastal kolisid Niki ja Tinguely Pariisi lähedale maale ja Niki hakkas süvenenult tegelema reljeefsete figuuridega, mis kujutasid naisi, koletisi, draakoneid ja linde oma värvikirevuses ja erilises vormis.
Olles saanud inspiratsiooni Larry Riversi naise Clarice'i lapseootusest, hakkas Niki looma nana ' sid (prantsuse keeles 'daam, tütarlaps') – arhetüüpseid naisefiguure, mis oli edasi arendatud teosest "Every wo(man)".
1966. aastal lõi Niki Rootsi moodsa kunsti muuseumile nana ' de kollektsiooni "Hon" ('tema naine' rootsi keeles). Teos äratas suurt tähelepanu ja äratas taas idee luua oma skulptuuripark.
1967. aastal osales Niki Montrealis maailmanäituse (Expo) Prantsusmaa paviljoni kujundamisel. Teos "Le Paradis Fantastique" loodi just selle näituse tarbeks. Töö plasti ja muude tehismaterjalidega mõjus kunstniku tervisele laastavalt.
Järgnevatel aastatel reisis Niki Indiasse ja Egiptusse ning sai inspiratsiooni skulptuuride loomiseks. Ta vaimustus arhitektuurist ja andis oma panuse elukeskkonna kujundamisse.
13. juulil 1971 Niki ja Jean Tinguely abiellusid.
1972. aastal sai Niki Iisraelist tellimuse luua Jeruusalemma Rabinovitchi parki skulptuur "Golem". Niki skulptuure "Sophie, Charlotte ja Caroline" võib näha Saksamaal Hannoveris.
1975–1989
Vahepeal ravis Niki end Šveitsis mägedes, kus kohtus Marella Caracciolo Agnelliga, keda tundis Ameerika aegadest. Mõttevahetuse käigus pakkus Marella välja oma venna valdused Itaalias Toscanas Garavicchios. Selle pargi idee teokstegemine saatis Nikit järgnevad kakskümmend aastat.
Samal ajal sündis skulpturaalne teos Brüsseli kunstifestivali "Last Night I Had a Dream" raames. Naastes Šveitsi, jätkus töö Tarot Gardeni skulptuuride kavandamisega. 1980. aastal hakati esimesi skulptuure paigaldama.
1980. aastal korraldas Saksamaa Ulmi muuseum Niki graafikatöödest näituse. Samuti oli tema retrospektiivnäitus Pompidou keskuses Pariisis ja Jaapanis.
Niki loomingusse ilmusid esimesed sisustuselemendid: maotoolid, vaasid ja lambid. Niki loomingus oli ka parfüüm, millest saadud tulu eest tehti edasi Tarot Gardenit. Pariisi Pompidou keskuse kõrvale kerkis skulpturaalne purskkaev Igor Stravinskile.
1983. aastal jõudis Niki aidsiennetuse toetuseks Los Angelesse, ta lõi skulptuurid California ülikooli kampusesse San Diegos.
1984–1987 olid aastad, mil kujundati loomade, lillede jm skulptuuridega Tarot Gardenit.
Samuti valmisid neil aastail raamatuillustratsioonid teosele "Aids: You can't Catch it Holding Hands".
1990–2002
1991. aastal suri Šveitsis Bernis Jean Tinguely. Tema mälestuseks kujundas Niki kineetilise skulptuuri "The Meta-Tinguelys".
1994. aastal asus Niki kehvast tervisest tingituna elama La Jollasse Californias. Seal lõi ta klaasist, peeglist ja kividest skulpturaalsed teosed.
Niki tegeles koos arhitekt Mario Bottaga skulptuurikogumiga "Noah's Ark" Jeruusalemmas. Niki töötas ka skulpturaalse sarjaga, mis oli pühendatud afroameerika mustanahalistele kangelastele, näiteks muusikutele Miles Davisele ja Louis Armstrongile. Samal aastal sai Niki Jaapani 12. Premium Imperial Prize'i, mida peetakse Nobeli auhinnaga võrdseks autasuks.
Niki de Saint Phalle suri 21. mail 2002 71-aastaselt USA California osariigis La Jollas.
Postiloend
Postiloend (inglise mailing list) on e-posti aadresside loend, mis võimaldab saata üht ja sama e-kirja paljudele aadressidele korraga.
Servereid, mis teenindavad suurt hulka postiloendeid nimetatakse postiloendiserveriteks (inglise mailing list server).
Athenagoras
Athenagoras (kreeka keeles Ἀθηναγόρας; umbes 133–190) oli filosoof ja kristlik apologeet.
Tema elust on vähe kindlat teada. Ta elas Ateenas, kuigi ei olnud sealt pärit.
Ta formuleeris 177. aastal (enne Tertullianust), et Jumal on kolmainsusena oma väes üks isik, reaalselt aga üksteisest lahus. Püha Vaimu kohta ütles Athenagoras, et see on Jumala voorus, väljavoolav ja tagasipöörduv sära.
Hint
Hint on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Hint 207 inimesel: 88 mehel ja 119 naisel. Perekonnanimede levikult on Hint meeste puhul 982. kohal ja naiste puhul 730. kohal. Nimi on levinuim Põlva maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 3,55.
Tour Neptune
Tour Neptune on 113 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
Karlskrona mereväebaas
Karlskrona mereväebaas on Rootsi mereväe suurim baas, mis asub Lõuna-Rootsis Blekinges.
Karlskrona mereväebaas ehitati seoses Karlskrona linna asutamisega 17. sajandi lõpus Rootsi mereväe laevastiku baasiks. Sellel on ülihästi kaitstud asukoht. Rohked saared kaitsevad baasi rünnaku eest nii maismaalt kui ka merelt. Baasis asub kaks kolmest Rootsi mereväe meresõjaflotillist.
Laevad
Baasis asuvad esimese allveelaevaflotilli ja kolmanda meresõjaflotilli laevad:
Raudnõges
Raudnõges (Urtica urens) on nõgeseliste sugukonna nõgese perekonda kuuluv üheaastane kahekojaline suvehaljas rohttaim.
Sigarillo
Sigarillo (hispaania sõnast cigarrillo (algne tähendus 'sigarike' )) on suitsetatav tubakatoode, mis kujutab endast tubakalehe sisse keeratud tubakapuru. Sigarillod on väiksemad ja lahjemad kui sigarid, ent suuremad ja kangemad kui tavasigaretid.
Tudu kihistik
Kihistiku stratotüübiks on Tudu ja Tudulinna vahel asuv Tudu puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 36.9..43.9 meetril.
Tudu kihistik on Rägavere kihistu Rakvere lademesse kuuluva osa ülemine kihistik. See lamab Piilse kihistikul. Kihistiku moodustab püriiti sisaldav väikese liivasisaldusega hele- kuni kreemikashall keskmisekihiline lubjakivi. Kihistikus on õhukeste kihtidena kukersiiti. Piilse kihistust eristab seda suurem liiva- ja väiksem püriidisisaldus.
Tour Opus 12
Tour Opus 12 on 100 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud La Défense'i ärikeskuses.
27-korruseline hoone valmis 1973. aastal. Selles on 34 000 m² põrandapinda.
Eisuke Nakanishi
Eisuke Nakanishi (jaapani keeles 中西 永輔 Nakanishi Eisuke; sündinud 23. juunil 1973 Suzukas) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1997–2002 14 mängu.
Donald Preziosi
Donald Anthony Preziosi (sündinud 1941 New Yorgis) on ameerika kunstiajaloolane.
Ta on töötanud professorina California Ülikoolis Los Angeleses.
Ta on kirjutanud arhitektuuri ajaloost ja semiootikast.
Altice Arena
pisi|Altice Arena 2008. aastal Altice Arena (varem MEO Arena, samuti tuntud ka kui Pavilhão Atlântico) on mitmeotstarbeline sisehall Portugalis Lissabonis. Altice Arena on Portugali suurim ja Euroopa üks suurimaid sissehalle, mahutades 20 000 pealtvaatajat.
Altice Arenal toimuvad 2018. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse poolfinaalid ja finaal.
Altice Arenal on andnud kontserdi paljud tuntud artistid, teiste seas Britney Spears, Madonna, Lady Gaga, Beyoncé, Kylie Minogue, One Direction, Coldplay jpt.
Hallis on toimunud muuhulgas veel 2001. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused.
Tänavamuusika
pisi|[[Heino Elleri Muusikakool|Heino Elleri muusikakooli tudengid Tartus Rüütli tänaval esinemas, paremal kükitab kitarrist Paul Neitsov. Juuli 2014]] Tänavamuusika on avalikus linnaruumis esitatav muusika.
Tänavamuusika esitajaid nimetatakse tänavamuusikuteks.
Tänavamuusikat võidakse esitada nii raha eest kui ka tasuta. Viimasel juhul võib motiiviks olla soov avalikku ruumi elavdada, suhelda ja samas esineda või ka publiku ees harjutada. pisi|Tänavamuusik Pariisi metroos Tänaval esinemine on linnades ja riikides reguleeritud erinevalt. Mõnel pool võib seda teha tasuta, mõnes kohas tuleb aga taotleda luba ja maksta tasu. Korraldatakse ka tänavamuusikafestivale.
Joosep
Joosep on Tanahis Jaakobi teine poeg.
Ambelau
pisi pisi|Sellel kaardil on Ambelau näha Buru saarest kagus. Ambelau ehk Ambalau on Indoneesiale kuuluv saar Malai saarestiku koosseisus olevas Maluku saarestikus Banda meres Manipa väina lõunasuudme lähedal, 20 km või 16 km Buru saarest kagus. Ambelau geograafilised koordinaadid on 3°52' S, 127°12′E.
Saare pindala on 306 km².
Elanike arv on 9600 (2009). Rahvastiku tihedus on 31 in/km².
Rannajoon ja kuju
Saar on ligikaudu ovaalse kujuga, ainult kaguosas on väike väljasopistus. Rannajoon on vähe liigestatud.
Saare läbimõõt on umbes 10 km.
Geoloogiline ehitus
Ambelau on vulkaaniline saar. Domineerivad Kainosoikumi settekivimid.
Pinnamood
Pinnamood on üldiselt mägine. Suurim kõrgus merepinnast on 608 m. Mägedel on järsud nõlvad.
Tasased on ainult rannikuribad saare lõuna- ja idaosas.
Meri
Merevesi on ranna ja korallide vahel väga selge.
Elustik
Suur osa saarest, eriti mägedes, on kaetud troopilise vihmametsaga. Taimestik ja loomastik on väga liigirikkad. Seal elutsevad muu hulgas punakülg-nestepapagoi, ruugepea-nestepapagoi ja prill-nestepapagoi, mets-jäälind ning põualibliklase Hebomoia glaucippae alamliik Hebomoia glaucippae kazukoae.
Tour Landscape
Tour Landscape on 101 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
Ambelau
Elustik
Ambelaul on korallrahud, korallkalad ning laiad ja paksud mangroovid (eriti Siwari ja Elara küla alal).
Tour Landscape
1983. aastal valminud kompleks koosneb kahest tornmajast: Pascal A (19 korrust) ja Pascal B (28 korrust).
Ambelau
Haldus
Saar kuulub Maluku provintsi Lõuna-Buru regentkonda ja moodustab Ambelau allringkonna.
Kuni 1999. aastani kuulus saar Kesk-Maluku regentkonda. Siis eraldati seadusega nr 46 sellest Buru regentkond ja saarest moodustati selle koosseisus Ambelau allringkond. Aastal 2008 jaotati regentkond Buru regentkonnaks ja Lõuna-Buru regentkonnaks ning Buru allringkond läks viimase koosseisu.
Ringkonna halduskeskus on Walua.
Ringkond jaguneb 7 halduslikuks külaks (desa), mille halduskeskused kannavad sama nime : Kampung Baru, Lumoy, Masawoy, Selasi, Siwar, Ulima ja Elara.
Peeter Plakk
Peeter Plakk (sündinud 22. aprillil 1953 Tallinnas) on eesti elektroonik.
Ambelau
Elanike arv ja sooline koosseis
Elanike arv on 9600 (2009). Rahvastiku tihedus on 31 in/km².
Peeter Plakk
Elulugu
Peeter Plakk on Paul Plaki poeg ja Mari Plaki vend.
Ambelau
Elanike arv ja sooline koosseis
2009. aasta juunis oli Ambelaul umbes 9590 ealnikku. Nad jagunesid halduslike külade vahel nii :
Peeter Plakk
Elulugu
Lõpetas 1971 Tallinna 24. Keskkooli, 1976 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) automaatikateaduskonna. Oli 1976–1986 TPI teadusliku uurimise sektori insener, vaneminsener ja nooremteadur, 1986–1992 TÜ elektroluminestsentsi ja pooljuhtide labori vanemteadur ja teadur, 1992–2002 OÜ Emros elektroonikainsener, 2002– OÜ Eli elektroonikains.
Ambelau
Etniline koosseis
Põhiosa rahvastikust moodustavad põliselanikud ambelaud.
Saarel elab ka tulnukaid teistelt Maluku saartelt ning Sulawesilt (põhiliselt bugid) ja Butonilt ning jaavalasi. Viimased on saarele asunud Hollandi koloniaaladministratsiooni poolt 1900ndatel ning Indoneesia võimude poolt 1950ndatest 1990ndateni korraldatud ümberasustamisaktsioonide raames.
Keeled
Rahvastevahelise suhtlemise keel on indoneesia keel, mida kõnes valdab suur osa saare täiskasvanud elanikest. Olmes kasutatakse kohalikke keeli ja murdeid, eelkõige ambelau keelt.
Religioon
Ambelau elanikud on põhiliselt islamiusulised (sunniidid). Saarel on mošee. On mõned kristlased. Osa saare elanikke järgib põlisusku.
Asustus
Asustus on koondunud rannikule. Suuremad asulad on Walua (Waelua, Wailua) põhjarannikul ja Elara lõunarannikul.
Varem olid külad sisemaal mägedes.
Pela ja sasi
Saarel on erisuhted (pela) Nusa Lauti saarega.
Sasi on tavaõigus.
Maa-sasi puudutab metsavarade (puit ja rotang) ning põldude ja istanduste (kookos, nelk, kakao ja muskaatpähkel) kasutamist. Maa-sasi kehtib kõigis külades.
Mere-sasi keelab kima (rõõneskarp Tridacna), lola (tigu Trochus niloticus), meripurade ja kümnejalaliste püüdmise ja söömise. Mere-sasi kehtib Siwari külas (kümnejalaliste kohta) ning Ulima ja Masawoy külas (kõigi nimetatute kohta). Selle asemel püütakse ja süüakse tuunikala ja korallkalu. Nimetatud saadusi võivad püüda ja süüa nende külade elanikud, kus see sasi ei kehti.
Majandus
Enamik elanikke elatub põlluharimisest ja istandustest. Põllumajanduslikku maad on vähe. Mäenõlvadel on nelgi-, kookose-, kakao- ja muskaatpähkliistandused. Põhitoiduaine on saago. Kasvatatakse ka maisi ja bataati. Enamikul saarest on põlluharimine, sealhulgas naabersaartele omane riisikasvatus, mägise maastiku ja kivise mulla tõttu väga raske. Peale selle kipuvad rohked babirussad põlde laastama. Osa põllumajandustoodangut müüakse Buru saarele.
Toiduks püütakse ka merest kala, eriti Masawoy ja Ulima külas. On ka kalureid, kes viivad värsket kala Buru saarele, põhiliselt Namlea turule, või vahetavad kohalike elanikega muude kaupade vastu. Põhiline püügikala on tuun.
Bartutui tuletorn
Saare lõunatipus Bartutui neemel on Bartutui tuletorn, mis tähistab lõunapoolset ligipääs Nuru saare ja Serami vahelisele Manipa väinale. See on 40 meetri kõrgune valge karkasstorn hoone katusel. Tuletorni fokaaltasand on 116 m kaugusel. Iga 10 sekundi tagant on kolm valget sähvatust.
Võisiku mõisa kalmistu
pisi|Kalmistu piirdemüür ja värav (2012) pisi|Kalmistu kabel (2012) Võisiku mõisa kalmistu on kalmistu Kolga-Jaani kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Võisiku külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas. Kalmistu jääb Võisiku mõisa südamest linnulennult umbes 1,3 km kaugusele läände.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Bockid umbes 18. sajandi teise poole keskel. Kalmistu on harvaesinevalt poolringikujulise põhiplaaniga. Kalmistule maetud inimeste arv ei ole teada.
Kalmistu edelaosas paikneb matusekabel, mida on 1980. aastatel korrastatud. Samal ajal paigaldati ka Timotheus von Bocki uus hauakivi ning kalmistu puhastati võsast. Algupäraseid hauaplaate ei ole säilinud tervikuna, osal haudadest on säilinud risti ja hauaplaadi fragmente.
Islandi lambakoer
Islandi lambakoer on Islandilt pärinev koeratõug. Koera tõid saarele viikingid.
Islandi lambakoera tagakäppadel on sageli teine lisavarba küüs.
Nõges (perekonnanimi)
Nõges on eesti perekonnanimi.