cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nõmme
Nõmme oli Tallinnast edela pool asuv linn Harjumaal.
19. sajandi lõpu poole sai Nõmmest tallinlaste suvituskoht. 1872. aastal valmis Balti raudtee äärde n-ö Peatus Seitsmendal Verstal, mis soodustas Nõmme arengut ja kasvu. Enne seda oli Tallinna ja Paldiski vahel vaid Keila ja Klooga jaam. 1880. aastal anti Nõmme Jälgimäe mõisa haldusalast üle Saue vallale. 1917. aastal sai Nõmme alevi ja 1926. aastal linna õigused. 29. juulil 1940 liideti Nõmme Tallinnaga. Tänapäeval kuulub Nõmme linnaosa Tallinna linna koosseisu.
Nõmme keskuseks sai raudteejaama ja turuplatsi vaheline ala, kuhu lisandusid linnavalitsus, postkontor, politseijaoskond ja polikliinik.
Nõmmega külgnevaid asulaid saab liigitada kaheks. Esiteks piirkonnad, mis on tänapäevasest keskusest vanemad: Pääsküla, Liiva-Risti ja Männiku, mis on laienenud keskuse poole. Teiseks nooremad asumid: Rahumäe, Hiiu, Kivimäe ja Laagri, mis on laienenud keskusest väljapoole.
President Lennart Meri sõnul on Nõmme "Eestis ja kogu Põhja-Euroopas üks esimesi plaanipäraselt kavandatud (1924) ja ka väljaehitatud linnu /---/, professor Edgar Velbri loomingu parimaid /---/ saavutusi".
Geumcheoni ringkond
Geumcheoni ringkond (Geumcheoni-gu, hangulis 금천구, hanjas 衿川區) on Souli haldusüksus. Ringkonnas on kolm linnaosa (dong)
Nõmme
Eelajalugu
1371. aastal mainitakse praeguse Nõmme alal asuvat Hohenhaupti (Kõrgepea) vaid Tallinna sarase ühe punktina. Vanadelt kaartidelt on täheldatud veel ehitisi, nagu Mägedevahe (Meggedewahe Krog, 1689) ja Nõmme kõrts (Nöme, 1798).
Aastatel 1821–1919 kuulusid Nõmme alad Jälgimäe mõisale (saksa keeles Jelgimeggi), mille omanik oli Glehnide perekond. 1886. aastal ehitas Nikolai von Glehn endale Mustamäe nõlvale uue kodu, Hohenhaupti lossi (Glehni loss), jättes Jälgimäe mõisa kõrvalmõisaks.
Areng aastatel 1872–1917
pisi|[[Nikolai von Glehn]] 1870. aastatel valminud Paldiski–Tallinna–Gattšina raudteeliin ahvatles paljusid suvitajaid otsima uusi väljasõidukohti. Nii jõuti Mustamäe nõlvadele, mida hüüti sinisteks mägedeks. Uus suvituskoht osutus tallinlaste seas populaarseks. 1872. aasta kevadel planeeriti rajada raudteepeatus Nõmme kõrtsi lähedale. 1874. aastast kandis raudteepeatus nime Nõmme (saksa keeles Nömme, vene keeles Неммe).
Tänu regulaarsele raudteeühendusele hakkas Nikolai von Glehn välja rentima raudteepeatuse ümbruses olevaid maid, soodustades suvilate ehitamist. Esimeseks rentnikuks oli Tallinna kooliõpetaja Johan Pihelmann, kes asus sinna elama 6. oktoobril 1873. Jutu järgi oli von Glehn pärast tehingut lausunud "Seie saagu lenn".
1880. aastal eraldati Nõmme Jälgimäe mõisast ning liideti Saue vallaga. Uus olukord võimaldas Nikolai von Glehnil peale rendile andmise enda valdusi müüa. Muutus oli ajendatud Balti eraseadusest, mis keelas rüütlimõisa maade tükeldamise ja ehituskruntideks müümise. Seaduse muudatuse kinnitas keiser Aleksander II isiklikult. Otsuse tegemisel oli tähtis osa Nikolai von Glehni visadusel rajada linn enda maa-alale.
1893. aastal oli Nõmmel 50 maja, sajandivahetuseks oli majade arv kasvanud 300-ni. Tollal polnud Nõmmel tänavaid, majadel oli terve Nõmme ulatuses ühine numeratsioon. Püsielanikkonna tekkimisega kujunesid Nõmmel välja eri piirkonnad, mis arvestasid nii rahvuslikke kui ka seisuslikke erinevusi. Raudteest põhja pool ehk Vana-Nõmmel (Pärnu maantee, Idakaare ja Glehni tänava ümbruses) elasid peamiselt rikkad eestlased ja kadakasakslased. Lõuna pool raudteed ehk Uus-Nõmmel (Valdeku, Rohelise, Õie ja Mai tänava piirkond) elasid peamiselt sakslased. Sinna kavandas Glehn ka tulevikulinna raekoda. Põhjakaare ja Harku tänava ümbruses elas lihtrahvas. Seda piirkonda kutsuti Kanakülaks.
1900. aastal avati 2-klassiline algkool. 9. veebruaril 1908 asutati Nõmme Heakorra Selts, mille eestvõttel hakati planeerima tänavavõrku ja nimetama tänavaid. Samal aastal sai Nõmme turupidamise õigused. 1910. aastal avati apteek, hakkas ilmuma ajaleht ning asutati Nõmme Vabatahtlik Tuletõrje Selts. 1912. aastal avati postkontor ja politseijaoskond. 18. märtsil 1914 sai Nõmme suvituskoha õigused.
Nõmme alev
Esimene maailmasõda ja sellele järgnevad segased ajad tegid piirkonnale palju kahju. Aktiivsemate elanike visa tegutsemise tulemusena sai Nõmme 12. septembril 1917 alevi õigused (esialgu kavatseti taotleda vallaõigusi). 17. detsembril 1917 asus esimese alevivanemana tööle Heinrich Badendick.
Hüppeline rahvaarvu tõus tekitas elamispinna puuduse. Lisaks häirisid elu sagedaseks muutunud rüüstamised ja röövimised.
1917. aasta sündmustega seoses kasvas Nõmmel vasakpoolsete vaadetega inimeste arv. Suur osa kohalikest aga keeldus koostööst VSDTP bolševikega. Nõmme elu juhtimises ja korraldamises hakkas suurt tähtsust omama rahvuslikult meelestatud tuletõrjeselts ja selle liider Jaan Vaga. Seltsi liikmed soovisid tagada turvalisust, luues Nõmme Omakaitse. Lisaks proovisid nad varustada elanikke esmatähtsate kaupadega.
6. jaanuaril 1918 haaras võimu Nõmme Töörahva Nõukogu. Uus võim natsionaliseeris Glehnide varad ja vangistas Nikolai von Glehni. 23. veebruaril võtsid võimu üle eestimeelsed jõud, kes said tegutseda 25. veebruarini, mil Nõmmele saabusid Saksa väeosad. Järgnenud okupatsiooni ajal läksid Glehnid Saksamaale. 13. novembril taastati Nõmme omavalitsuse töö.
Pärast vabadussõda algas Nõmme piirkonna kiire kasv. 1920. aastate keskel oli alevi elanike arv umbes 10 000, elumaju oli juba 1300. 1919. aastal võeti alevis kasutusele elekter, selleks ehitati raudteejaama juurde väike jõujaam. Tarbimise kasvamisel sõlmiti leping Ellamaa elektrijaamaga. 1923. aastal laienes Nõmme alev Pääsküla (Peetri aedlinna) ja Valdeku (Männiku) arvelt.
1924. aastal valmis 11,2 kilomeetri pikkune elektrifitseeritud Tallinna–Pääsküla raudteelõik. Elektrirongide kasutuselevõtt elavdas liiklust. Kui seni oli liikunud liinil 13 aururongi, siis nüüd sõitis seal 27 elektrirongi. See soodustas omakorda uute raudteepeatuste – Kivimäe (1924), Rahumäe (1926) ja Hiiu (1926) – rajamist.
Nõmme linn aastatel 1926–1940
pisi|[[Nõmme turg|Nõmme turu ehitustööd (2009)]] Nõmmest sai 12. novembrist 1926 iseseisev linn koos linnaõigustega, mille omavalitsus oli allutanud Harju maavalitsusele. Nõmme linnaga liideti ka kaugemad asumid – Pääsküla, Liiva ja Männikust Sakusse viiva raudtee äär. Paldiskisse viiva raudtee äärest liideti Rahumäe, Hiiu ja Kivimäe. Viimasest Nõmme alevivanemast Alfred Lukinist sai Nõmme esimene linnapea. Tema ametikohas jätkasid Johannes Lindemann, Ludvig Ojaveski ning 1941. aasta augustist, Saksa okupatsiooni ajal, Rudolf Tikma ja 1941. aasta oktoobrist Voldemar Sõjamägi. Nõmme linnavalitsus tegutses aadressil Pärnu maantee 90/92.
1927. aasta Nõmme linnavolinike valimistel osales 3203 valijat, nendest sai Nõmme kodanikkude ühing 1198 häält ja 11 kohta, rendikrundi omanikud 390 häält ja 4 kohta, sakslased 306 häält ja 3 kohta, edumeelsed majaomanikud 256 häält ja 2 kohta, Nõmme kultuurmajandusline rühm 345 häält ja 3 kohta. Koondatud demokraadid said 2 kohta ja üürnikud 515 häält ja 5 kohta.
Nõmme malevkond allus kaitseliidu Tallinna malevale, politseikomissar aga Tallinn-Harju prefektile. thumb|left|[[Võit (kino)|Kinomaja Nõmme keskuses Pärnu mnt 326]] thumb|Pärnu mnt 328 Linnaõiguse saamine 1926. aastal andis Nõmme arengule hoogu. Esimesena hakkasid Nõmme keskuses kinnisvara arendama vennad Jakob ja Karl Kahrod, kellel oli Sangastes oma tellisetehas. Kahrod panid Nõmme keskuses 1930. aastatel püsti kaks maja, mis seisavad siiani. Esimesena valmis Pärnu maantee 326 hoone. Maja alumisele korrusele ehitati kaheksa kaupluseruumi, teisele korrusele bürooruumid ja kinosaal 300–350 inimesele. Kolmandal korrusel olid korterid. Vennad ehitasid ka praeguse Pärnu maantee 328 hoone ning lisaks ehitas tööstur Karl Dulder praeguse aadressiga Jaama tänav 11 hoone. Neljanda suurhoonena ehitati Nõmme südamesse aadressil Jaama tänav 1 asuv maja.
Nõmme linna arhitekt (1930–1934), Nõmme linnavalitsuse ehitusosakonna juhataja (1934–1938) ja linnanõunik Friedrich Wendachi projekteerisid Nõmmele mitu ühiskondlikku hoonet: Nõmme gümnaasiumi (1934–1935), Kivimäe algkooli (1931–1932), Rahumäe algkooli (1933–1934; hävinud), Nõmme gümnaasiumi uue maja (1935–1939; koos Edgar Velbriga), Nõmme Rahu koguduse surnuaia vahimaja aadressil Suurtüki 1 (1934–1935), tuberkuloosidispanseri Pääskülas aadressil Vabaduse pst 181 (1935–1936), Silikaadi sauna aadressil Pärnu mnt 240 (1937–1938).
27. juulil 1940 likvideeriti Johannes Varese valitsuse otsusega Nõmme linn kui iseseisev omavalitsusüksus. 29. juulil 1940 liideti Nõmme selle administratiivpiiresse kuuluva maa-ala ja ligi 20 000 elanikuga Tallinna linna administratiivpiiridega. Sellega sai Nõmme Tallinna linnaosaks.
Seltsielu
Vahemikus 1928–1940 tegutses Nõmmel Nõmme Haridus- ja Rahvamajaselts.
Aastad 1900–1917
Esimese kooli, 2-klassilise algkooli, asutas Nikolai von Glehn 1900. aastal Hallikivi raba äärde. 1906. aastal toodi kool üle Männi ja Raudtee tänava nurgale (Raudtee 64), kust see kolis edasi Pärnu maanteele. Kool suleti 1908. aasta kevadel koolmeistri ja Glehni vastuolude tõttu.
Sama aasta sügisel avati Pärnu maantee ja Raudtee tänava nurgal Sakkeuse majas 3. järgu kroonukool, mis peagi muudeti kõrgemaks kroonualgkooliks. 1912. aastal kolis kool Glehni endisesse vorstivabrikusse (Pärnu maantee 320), millest kujunes enamiku Nõmme koolide alguspunkt. Tänapäeval tegutseb seal Nõmme Muusikakool. Kooli juhatas alates 1913. aastast Jaan Vaga. 1917. aastal kujundati kroonualgkool ümber avalikuks algkooliks.
Aastad 1917–1939
Aastatel 1917–1926 tegutses Nõmme alevivolikogu. Nõmme nimetati 12. novembril 1926 linnaks. Viimane alevivanem jätkas linnapea kohustuste täitmist ja viimane alevivolikogu Nõmme Linnavolikogu kohustuste täitmist kuni uue volikogu kokkukutsumiseni 17. veebruaril 1927.
Nõmme rahvastiku kiire kasvu ning algkoolide 6-klassiliseks muutmise tõttu 1920. aastatel hakati asutama uusi õppeasutusi. 1927. aastal rajati uus algkool ja abialgkool, viimane laiendati juba 1929. aastal samuti algkooliks. Koolide eristamiseks pandi neile numbrid: I, II ja III. 1929. aasta septembris kolisid Nõmme linna I ja II algkool aasta varem valminud Hiiu koolimajja aadressil Raudtee 55. 1931. aastal ühendati I ja II algkool Hiiu algkooliks ning III algkool nimetati Nõmme algkooliks.
Friedrich Wendachi projekti järgi ehitati 1932. aastal Kivimäe algkooli (Leegi 14) ja 1935. aastal Rahumäe algkooli (Vabaduse pst 50) hoone. Kivimäe kool sai omale osa Hiiu algkooli õpilastest. Rahumäe algkooli läks aga Nõmme algkool täies koosseisus. 1935. aastal jäi Pärnu mnt 320 hoone tühjaks ja sinna loodi Nõmme muuseum.
Pikka aega ei olnud Nõmmel võimalik keskharidust omandada. 11. augustil 1929 avati Nõmme linna üldhariduslik täienduskool, mis muudeti järgmisel aastal 5-klassiliseks Nõmme linna ühisgümnaasiumiks. 1934. aasta koolireformi järel muutus kooliharidus kolmeastmeliseks: 4-aastane algkool, 5-aastane progümnaasium ja 3-aastane gümnaasium. Seetõttu asendus Nõmme linna ühisgümnaasium järk-järgult Nõmme progümnaasiumiga. 1937. aastal avati progümnaasiumi lõpetajatele Nõmme gümnaasium. Veel tegutsevate 6-klassiliste algkoolide lõpetajate jaoks loodi 1938. aastal kolmeaastane Nõmme linna erareaalkool. Kõik need koolid (k.a Hiiu algkool ja Nõmme tööstuslik täienduskool) töötasid praeguse nime järgi Nõmme gümnaasiumi Hiiu majas (Raudtee 55). 1939. aastal valmis uus gümnaasiumihoone Raudtee ja Pargi tänava nurgal, aadressiga Raudtee 73, ning gümnaasium kolis uude koolimajja.
Läbi aegade on Nõmmel olnud koolid nii venekeelse kui ka saksakeelse haridusega. 1917. aastani oli kogu kooliharidus peamiselt venekeelne. 1921. aastal, pärast riigikorra muutust, avati venekeelse õppega 6-klassiline Nõmme vene eraalgkool. Kool, mida juhtis Konstantin Levašovi, asus eramajas aadressil Pärnu mnt 332 (hoone hävis 1944. aastal). Seal õppis 1930. aastate algul umbes 90 last. 1936. aastal kool suleti ning lapsed asusid õppima Rahumäe kooli.
Esimene saksakeelne kool tegutses 1918. aasta Saksa okupatsiooni ajast. Selleks oli Trummeri 4-klassiline erakool. 1922. aastal alustas Nõmme kooliühisuse eestvedamisel tööd 3-klassiline Dagmar Dreyeri eraalgkool Raudtee 68 krundil asunud villas. 1927. aasta koolireformi järel muutus kool 4-klassiliseks ja sai nimeks Nõmme saksa avalik algkool. Robert Natuse projekti järgi valmis 1932. aastal uus koolihoone. 1939. aasta sügisel lahkus baltisakslaste ümberasumise tõttu enamik õpilastest ja kool lõpetas tegevuse.
Aastad 1940–1991
1940. aasta augustis, kui Nõmme linn likvideeriti ja nimetati Tallinna osaks, muutis nõukogude võim kõikide koolide nimed ning nummerdas need Tallinna koolidega ühtsesse süsteemi. Uued nimed:
1941. aastal alanud Saksa okupatsioon taastas koolide endised nimed, erandiks Tallinna 10. Gümnaasium. Tööle ennistati vanad koolijuhid, kuid olud läksid aina keerulisemaks. 1941. ja 1942. aastal võttis Saksa sõjavägi enamiku koolidest enda käsutusse. Esimesena sai sõjaväehaiglaks Nõmme gümnaasiumi hoone, mille õpilased koliti esialgu Saksa algkooli ja sealt edasi Rahumäe algkooli hoonesse. Gümnaasiumi juurde asutatud 30. algkooli lapsed mahutati eramajja (Kärje 15).
Järgmisena võeti üle Kivimäe algkooli hoone ning lapsed paigutati Hiiu algkooli, ent peagi võeti ka see hoone haiglana kasutusele. Nii jõuti olukorrani, kus 1943/1944. õppeaastal tegutsesid kõik Nõmme koolid Rahumäe algkooli hoones. Töö toimus kolmes vahetuses. Kasutuses olid ka Nõmme tenniseklubi hooned. Kuigi 1944. aasta märtsipommitamises said Hiiu ja Rahumäe koolimajad kannatada, võisid koolid sama aasta sügisel oma hoonetesse tagasi kolida.
Väike-Taimõr
thumb|Väike-Taimõri saare asukoht Väike-Taimõr (vene остров Малый Таймыр) on saar Laptevite meres Severnaja Zemlja saarestikust kagus. Kuulub Venemaale.
Saare avastas Boriss Vilkitski ekspeditsioon 1913; siis nimetati see troonipärija Aleksei Nikolajevitši auks Tsareevitš Aleksei saareks. 1930ndatel nimetati saar ümber Väike-Taimõriks.
Pindala 350 km². Saar on asustamata.
Klooga
Klooga (saksa keeles Lodensee või Lonsee) on alevik Harju maakonnas Lääne-Harju vallas.
1000 elanikuga alevik paikneb Keila–Paldiski raudteest lõuna pool. Aleviku territooriumile jääb kaks elektrirongipeatust: Klooga (35,9 km Tallinnast) ja Klooga-Aedlinn (38,3 km Tallinnast).
Kloogal on kuueklassiline Klooga Kool, raamatukogu, kultuuri- ja noortekeskus, lasteaed, postkontor, kaks kauplust, baar, palvela, väike õmblustöökoda, Eesti Kaitseväe harjutusväljak, seitse viiekorruselist ja üks kolmekorruseline korterelamu, kümme kahekorruselist barakkelamut ning hulgaliselt ühepereelamuid ja suvilaid.
Alevik hõlmab Klooga järve idakaldal asuvat kunagist Klooga mõisat (endine Lodensee, esmamainitud 1504. aastal). Hilisem nimi Klugen on saadud mõisniku perekonnanime järgi.
pisi|Varemetes [[Klooga mõisa härrastemaja]]
Rahvastik
Alevikus elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 1203 inimest. Neist 642 (53,4%) olid eestlased. 2015. aasta alguse seisuga oli elanikke 1000.
Klooga arhitektuur
Kloogale ehitati Nõukogude Liidu sõjaväe saabumisega stalinistlik-klassitsistlikus ehitusstiilis ohvitseride maja (Dom Ofitserov), ohvitseride sööklahoone, sõdurite sööklahoone (praegune lasteaed), kahekorruseline koolihoone ja selle kõrval asuv raamatukogu (praegune kultuuri- ja noortekeskus), kahekorruseline postkontor-kauplus, kolmekorruseline elamu ja saun-pesumaja.
Taasiseseisvunud Eesti Vabariigi ajal on elanikkond vahetunud. Paljud kahekorruselised barakkelamud, nn soome ja saksa majad, on remonditud, ümber ehitatud või lammutatud. Pärast Nõukogude Liidu vägede lahkumist ehitati pooleli jäänud korterelamud (Klooga maja) valmis.
Ajalugu
Klooga mõisat on esimest korda mainitud 1504. aastal ja arvatakse, et juba keskajal oli mõisa kivihoonestus olemas. Järve saksakeelse nime otsetõlke järgi on Klooga mõisa härrastemaja kutsutud ka Lodijärve lossiks.
16. sajandil kuulus mõis Nierothidele ning 17. sajandi esimesel poolel Lohnidele, Heydemannidele ja Wartmannidele. 1665. aastal sai mõisaomanikuks Hans von Klugen. Klugenite käes oli mõis kuni 1908. aastani. Suguvõsa nimest tuleneb ka mõisa eestikeelne nimi.
Pärast teist maailmasõda asus endisesse mõisakompleksi Nõukogude Liidu sõjaväeosa, mille lahkumisel 1994. aastal jäi härrastemaja varemetesse.
Klooga sõjaväelinnak
Eesti Vabariigi ajal, enne teist maailmasõda, ehitati 1940. aastaks Kloogale sõjaväelinnak, mis oli tollal Eestis suurim. Seal asusid kaks kahekorruselist rügemendi staapi, kaheksa kahekorruselist pataljoni kasarmut (igaüks projekti järgi 336 inimesele), kaks sööklat (mõlemas 750 kohta), kaks meditsiinipunkti (üks neist kahekorruseline), 6-7 tehnikaparki, tuletõrjekomando jpt hooneid. Generaalplaani kohaselt asus sõjaväelinnakus kokku 389 hoonet.
Klooga lennuväli
1940. aastal, pärast baaside lepingut, paiknes Kloogal Nõukogude Liidu 65. erilaskurkorpuse 16. laskurdiviisi 47. laskurpolk, suurtükiväepolgu üks divisjon. Klooga mõisas oli õhujõudude erilennuväebrigaadi 38. hävituslennuväepolk. 15. mail 1940. aastal Moskvas Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vahel sõlmitud sõjaväelise kokkulepe alusel eraldati Vabariigi Valitsuse otsusega 21. novembril 1939. aastal NSV Liidu õhujõududele lennuväljade ehitamiseks maa-alad seitsmes kohas. Laokülast ja Kloogast pidid saama Paldiski rajoonis lubatud üksuste lennuväljad. Haapsalu rajooni lennuväljadeks pidid saama Ungru Haapsalu lähedal ja Sinalepa umbes 14 km Haapsalust lõunas. Väljaspool tavalisi paiknemisrajoone pidid saama operatiivlennuväljadeks Kuusiku ja Kehtna. 38. lennuväebaas ehitas Klooga lennuvälja ning esimesed stardi- ja maandumisrajad Kloogal valmisid 17. detsembriks 1939. aastal.
Teise maailmasõja ajal olid Kloogal Klooga koonduslaager (KZ-Außenlager Klooga) ja laagrite valveüksused. 1944. aastal olid 20. Eesti SS-diviisi väljaõppe ja tagavararügement (väljaõppelaager).
Nõukogude armee Kloogal
1945. aastal nimetati 8. Eesti Laskurkorpus kaardiväe väeosaks ja muudeti väeosade numeratsiooni. Laskurkorpuse uueks nimeks sai 41. Kaardiväe Eesti Tallinna Laskurkorpus. 7. Eesti Laskurdiviis nimetati ümber 118. Kaardiväe Eesti Tallinna Punalipuliseks Laskurdiviisiks, 249. Eesti Laskurdiviis 122. Kaardiväe Eesti Tallinna Punalipuliseks Laskurdiviisiks. 118. Laskurdiviis paigutati Kloogale ja 122. Laskurdiviis Aegviitu.
1949. aastal eraldati 144. Jelnja-Saraatovi-nimelisele kaardiväe motolaskurdiviisile Kloogal Vasalemma jõe, Klooga järve ja Tallinna–Paldiski raudtee vahele jääv 1513 ha suurune maa-ala. Klooga piirkonnas paiknesid kuni 1994. aastani Eestis asunud Nõukogude Liidu relvajõudude 144. kaardiväe motolaskurdiviisi: 488. laskurpolk, 450. liikursuurtükipolk, 1082. seniitraketipolk, 148. üksik luurepataljon (Tondil ja Kloogal), 1281. üksik tankitõrjedivisjon, 771. tuletõrje- ja päästekomando ning Klooga garnisoni relvalaod ja puutumatu tagavara laod.
1966. aastal viidi Saaremaalt Dejevost Karujärve äärest Kloogale üle 3. üksik tankipataljon, kus see tegutses 1980. aastani.
Klooga sõjaväelinnak asus Klooga järve ääres endises Klooga mõisas, kus oli lisaks kahekorruselisele mõisa härrastemajale, mida kunagi kasutati staabina, veel kaks kasarmut (neist üks kahekorruseline), söökla jm hooneid. Pärast Nõukogude Liidu vägede lahkumist on enamik nõukogude aja sõjaväelinnaku hooneid lagunenud ja lammutatud, säilinud on Klooga ohvitseride maja.
Šmidti saar
thumb|Šmidti saare asukoht Šmidti saar (vene остров Шмидта) on Venemaale kuuluv saar Kara meres Severnaja Zemlja saarestiku loodeosas.
Šmidti saare geograafilised koordinaadid on 81°6' põhjalaiust ja 90°56' idapikkust. Ta asub Severnaja Zemlja põhjapoolseimast, Komsomoletsi saarest loodes.
Saare pindala on 430 km², kõrgus kuni 325 m üle merepinna. Oma asukoha tõttu on Šmidti saare kliima märksa külmem kui ülejäänud saarestikus. Peaaegu kogu saar on kaetud Šmidti jääkupliga ja ka meri saare ümber on aasta ringi jääs.
Külma sõja ajal 1952 pommitas NSV Liit lennukitega Tu-4 Šmidti saart tuumarelvadega, et teada saada, kuidas võiks Kanada Arktika saarestikus ja Gröönimaal olevatele USA sõjaväebaasidele mõjuda nende ründamine tuumarelvadega.
Friedrich von Löwen
Friedrich von Löweni nime on kandnud mitu inimest:
Šokalski väin
Šokalski väin (vene пролив Шокальского) on väin Põhja-Jäämeres Severnaja Zemlja saarestikus.
Ühendab Kara merd Laptevite merega ja eraldab Oktoobrirevolutsiooni saart Bolševiku saarest.
Väina pikkus on ligikaudu 110 km, laius 20–50 km, sügavus 200–250 m. Järskrannikul on palju liustikke, sellepärast tekivad jäämäed. Väin on peaaegu aasta ringi jääga kaetud.
Väinas on palju saari: Naidjonõš, Suhhoi, Malõš, Matrosskije saared, Pirožok, Arngoldi saart, Koški saared, Storoževoi, Beregovõje saared, Burunnõje saared jt.
Väin on nimetatud Juri Šokalski auks.
Enn Auksmann
Enn Auksmann (sündinud 30. oktoobril 1969 Pärnus) on EELK ja E.E.L.K. vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1987 Tartu 3. Keskkooli. Ta õppis aastatel 1987–1990 Tartu Ülikoolis ajalugu (ei lõpetanud) ja aastatel 1990–2003 Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 10. oktoobril 1992 aseõpetajaks, õpetaja õigused sai 1. juulil 2003.
Ta on teeninud aastail 1990–1992 praktikandina Tartu Pauluse kogudust, 1992–1994 Jõelähtme Püha Neitsi Maarja kogudust, 1994–1998 Paide Püha Risti kogudust, samal ajal (1994–1997) Anna kogudust, 1998–2004 Kärdla, Pühalepa ja Reigi kogudust Hiiumaal (2000. aastal lisaks ka Emmaste ja Käina kogudust).
Alates 2004. aastast on teeninud Pärnu Eliisabeti kogudust, esialgu abiõpetajana Andres Põderi kõrval, pärast viimase valimist ja pühitsemist EELK peapiiskopiks koguduse õpetajana (alates 2005. aastast). 2005., 2009. ja 2013. aastal valiti ka Pärnu praostkonna praostiks. On olnud ajutiselt kõigi Pärnu praostkonna koguduste hooldajaõpetaja peale Vigala Maarja koguduse.
Olnud Eesti Luterliku Tunni Teenistuse kaastööline, samuti Eesti Kristliku Televisiooni ja Pereraadio saatejuht. Veebiajakirja Meie Kirik toimetuse liige.
Pälvis EELK veebilehel esitatud küsimustele vastamise eest EELK 2008. aasta meediapreemia.
2016. aasta suvel kolis perega USA-sse ning asus E.E.L.K. Los Angelese koguduse õpetajaks.
Alates 2019. aasta advendiajast koostab abimaterjale EELK vaimulikele jutluste ettevalmistamiseks.
2022. aastal tunnustati Enn Auksmanni EELK III järgu Teeneteristiga.
Isiklikku
Abielus, Mirje Auksmanniga, 3 last, Johannes, Maarja, ja Joosep Felix Auksmann. Ajaloolaste Rein Helme ja Mart Helme õepoeg. Tema ema oli raamatukogundustegelane Reet Auksmann.
Tommy Körberg
pisi|Tommy Körberg (2009) Tommy Körberg (sündinud 4. juulil 1948 Norsjös) on rootsi laulja ja näitleja.
Gangseo ringkond (Soul)
Gangseo ringkond (Gangseo-gu, hangulis 강서구, hanjas 江西區) on Souli haldusüksus. Jaguneb 22 linnaosaks (dong)
Tommy Körberg
Ta esindas Rootsit lauluga "Judy, min vän" 1969. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, saades kaheksanda koha, ja lauluga "Stad i ljus" 1988. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kus tal oli probleem häälega ning laul tuli 12. kohale.
Formalism
"Formalism" tähendab üldkeeles kuju eelistamist sisule või formaalsuste ainutähtsustamist.
Põllküla
Põllküla on küla Harju maakonnas Lääne-Harju vallas.
Formalism
Sõna "formalism" on ka termin, millel on mitu eritähendust.
Põllküla
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 40 inimest. Neist 38 (95%) olid eestlased. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikke 37.
Kolo Touré
Kolo Habib Touré (sündinud 19. märtsil 1981 Bouakés) on endine Elevandiluuranniku jalgpallur.
Põllküla
Aastatel 1942–1944 asus Põllkülas Ingerimaalt evakueeritud soomlaste, venelaste ja eestlaste karantiinilaager. Sarnased evakuatsioonilaagrid olid ka lähistel Kloogal ja Paldiskis. Nende laagrite kaudu evakueeriti 1942–1944 Soome üle 63000 sõjapõgeniku. Põllkülasse ja selle ümbrusse on maetud laagris surnud ümberpaigutamist oodanud sõjapõgenikud. 2018. aasta suvel avati kunagise laagri hauaplatsil mälestustahvel evakuatsioonilaagrite ja ingerisoomlaste evakueerimisoperatsiooni juhile Pentti Kaiterale.
Kolo Touré
Touré mängis kolmes Inglismaa klubis: Arsenalis (2002–2009), Manchester Citys (2009–2013) ja Liverpoolis (2013–2016). Hooajal 2003–2004 tuli ta Inglismaa meistriks Arsenaliga ja hooajal 2011–2012 Manchester Cityga. Karjääri lõpetas ta 2017. aastal Celticus.
Touré mängis Elevandiluuranniku rahvuskoondises aastatel 2000–2015. Ta pidas koondises kokku 119 mängu ja on sellega mängude arvult koondise kõigi aegade teine mängija.
Koondisekarjäär
Debüüdi Elevandiluuranniku rahvuskoondises tegi Touré 2000. aasta aprillis mängus Rwanda vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 28. aprillil 2004 sõprusmängus Guinea vastu.
Ta kuulus Elevandiluuranniku koondisse 2006. aasta maailmameistrivõistlustel, kus ta pääses platsile kahes esimeses alagrupimängus.
2010. aasta maailmameistrivõistlustel kuulus ta algkoosseisus kõigis kolmes alagrupimängus. Esimeses alagrupimängus oli ta meeskonna kapten.
2014. aasta maailmameistrivõistlustel pääses ta platsile ainult viimases alagrupimängus Kreeka vastu.
2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel tuli ta koondisega Aafrika meistriks ning valiti turniiri sümboolsesse koosseisu. Ta kuulus Elevandiluuranniku koondisse veel ka 2002., 2008., 2012. ja 2013. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Isiklikku
Tema vennad Yaya Touré ja Ibrahim Touré on samuti jalgpallurid.
Hauts-de-Seine'i departemang
Hauts-de-Seine'i departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Île-de-France'i piirkonnas. Asub Pariisist läänes. Seal asuvad Pariisi eeslinnad, sealhulgas La Défense. Jaguneb 36 vallaks.
Junõi väin
Junõi väin (vene Юный пролив) on väin Põhja-Jäämeres Severnaja Zemlja saarestikus, mis eraldab Pioneeri saart Komsomoletsi saarest.
Mõnede allikate järgi on selle väina nimi Jungšturmi väin .
Aldan
260px|thumb|Aldani raudteejaam
Aldan (vene, jakuudi Алдан) on linn Venemaa Sahha (Jakuutia) Vabariigis, Aldani ulussi keskus. Asub Aldani mägismaal.
Linn moodustati 1939. aastal Nezametnõi asulast pärast rikkalike kullavarude avastamist piirkonnas. Aldan on Lõuna-Sahha kullatööstuse keskus.
2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli Aldani elanike arv 21 277. Arvestuslik elanike arv oli 23 900 (2007).
Bute
thumb|Bute'i asend thumb|Rothesay kindlus Bute saarel Bute on saar Iiri mere Clyde'i lahes. Saare pindala on 122 km². Saar on künklik ja kuulub Suurbritanniale, täpsemalt Šotimaale.
2001. aasta seisuga elas saarel 7228 elanikku. Saarel asub Rothesay linn ja 6 küla.
Šotimaast eraldab Butet kõige kitsamas kohas kolmesaja meetri laiune Kyles of Bute väin. Sellegipoolest saab saarele ainult laevaga. See on seotud asjaoluga, et Kyles of Bute asub saarest põhjas, aga Bute põhjaosa on mägine ja metsane (saare kõrgeim tipp Windy Hill on 273 meetri kõrgune), peaaegu kogu asustus on saare tasasemas lõunaosas.
Bute on olnud asustatud juba pronksiajast peale. Saarel on kahe kabeli varemed, mis pärinevad vastavalt 6. ja 12. sajandist.
Bute'il on sündinud ja üles kasvanud laulja Lena Zavaroni. Saarel on elanud ka näitleja Edmund Kean.
Mamelukid
Mamelukid (araabia keeles مملوك mamlūk 'omand, valge ori') olid keskaegses Lähis-Idas orisõdurid, kellest Aijubiidide kalifaadis moodustus valitseja kaardivägi. Mamelukkide vägi moodustati ostetud või andamiks saadud poisslastest, algul pärinesid need türgi hõi­mudest, hiljem peamiselt kaukaaslastest. pisi|Täisvarustuses Egiptuse mamelukk 1250. aastal kõrvaldasid mamelukid võimult Aijubiidid ning haarasid Süürias ja Egiptuses võimu, kus mamelukid valitsesid Mamelukkide sultanaati kahe dünastiana (Bahri ja Burdži dünastia) kuni aastani 1517. pisi|vasakul|[[Mamelukkide sultanaat 1317]] 1260. aastal purustasid mamelukid Baibarsi juhtimisel Ain Jaluti lahingus mongolite väed ning peatasid mongolite edasitungi. Pärast seda lahingut ei suutnud mongolid enam kunagi tungida Süüriast kaugemale.
1268. aastal tõr­jusid mamelukid maalt ristisõdijad ja alistasid viimased ristisõdijate valduses olnud linnad Lähis-Idas. 1273. aastal hävitasid nad ismailiidid (assassiinid).
Türgi sultan Selim I vallutas mamelukkide sultanaadi lõplikult 1517. aastal, kuid Egiptuses säilis nende võim Napoleoni sõjaretkeni 1798. aastal.
Nastola vald
Nastola vald on endine vald Soomes Päijät-Häme maakonnas.
1. jaanuaril 2016 liideti Nastola vald Lahtiga.
Gwanaki ringkond
Gwanaki ringkond (Gwanaki-gu, hangulis 관악구, hanjas 冠岳區) on Souli haldusüksus. Jaguneb 27 linnaosaks (dong).
Formalism (kunstifilosoofia)
Formalism on kunstiteoorias ja kunstifilosoofias vaade, mille kohaselt 1) kunstiteose väärtus on täielikult määratud tema vormiga ja 2) kunsti olemus on määratud kunstiteose vormiga.
Baal-Samem
Baal-Samem ehk Ba'al Shamîm (aramea ܒܥܠ ܫܡܝܢ, 'taeva isand') oli Foiniikia peajumal, taeva käskija ja tähtede valitseja, vihma ja kõue peremees. Tema kultus levis üle Kartaago, Küprose, Süüria ning Põhja-Mesopotaamia. Teda kujutatakse poolkuuga otsmikul. Tema sümbol on kotkas.
Esimest korda mainitakse teda 14. sajandil eKr hetiidi kuninga Suppiluliuma I ja Ugariti kuninga Niqmadu I vahelises lepingus.
Palmyras on kaevatud välja suur tempel Ba'al Shamîmile (Beli tempel).
Gwangjini ringkond
Gwangjini ringkond (Gwangjin-gu, hangulis 광진구, hanjas 廣津區) on Souli keskosa haldusüksus. Jaguneb 16 linnaosaks (dong).
Vandzenes skola
Vandzenes skola (ka Vandzenes vidusskola, vanasti Vandzens muiža või Vandzenes muiža, tõlkes Vandzene kool) on küla (vidējciems) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Vandzene valla keskosas.
Küla asub Šķēde jõe ääres. Vandzenes skola jääb valla keskusest Vandzenest 2, piirkonna keskusest Talsist 17 ja Riiast 139 kilomeetri kaugusele.
Küla on tekkinud endise Vandzene mõisa (Wandsen) keskuse juurde. Mõisa häärberis tegutseb Vandzene põhikool.
Vandzene mõisa keskus (sealhulgas park, tallid, tellistest sild, pruulikoda, kõrts, häärber, teenijate maja ja aednikumajake) on kultuurimälestistena riikliku kaitse all. Üheksa mõisa pargis kasvavat mändi ja üks sealsamas kasvava kuusk on looduskaitse all.
Aastal 2015 oli külas 150 elanikku, aastail 2017 oli elanikke 141, aastal 2020 aga 129.
Kveeni keel
Kveeni keel (kainun kieli, kveenin kieli, kväänin kieli ja meiðän kieli) on läänemeresoome keel, mida räägivad peamiselt Põhja-Norras elavad kveenid. Varem peeti kveeni keelt soome keele murdeks.
1996. aastal said kveenid Norras ametliku vähemuse staatuse ning 2005. aastal tunnustati kveeni keelt Norra vähemuskeelena. Toona arvati Norras olevat 2000–8000 kveeni keele kõnelejat.
Kveeni keel on lähedaselt seotud kolme soome-ugri keelega, mida räägitakse Põhja-Skandinaavias: meä keel, karjala keel ja soome keel. Kveeni, meä, karjala ja soome keele rääkijad saavad üksteisest üldiselt ilma raskusteta aru.
Kveeni keel on laenanud mitmeid sõnu norra keelest, näiteks kasutatakse sõna tyskäläinen (sakslane) soomekeelse sõna saksalainen asemel. Kveeni keel kasutab ka mõningaid vanu soome keele sõnu, mida Soomes enam ei kasutata.
Alates 1860. aastatest üritas Norra valitsus kveene assimileerida. Keelati kveeni keele kasutus koolides ja valitsusasutustes, kveenikeelsed kohanimed asendati norra omadega. Alates 1970-ndatest on kveenidel ja saamidel lubatud oma keeli kasutada. Kveeni kultuuri ja keele vastu on tõusmas huvi ja nende populaarsus kasvab.
Leningradi loomaaed
thumb|300px|Leningradi loomaaia sissekäik Leningradi loomaaed (vene Ленинградский зоопарк) on Venemaal Peterburis asuv loomaaed, mis avati 1865. aastal ja on seega Venemaa üks vanemaid loomaaedu. Loomaaias on 2184 looma 416 liigist.
Loomaaed asub kesklinnas Kronverki väina ääres Peeter-Pauli kindluse vastas 7,4 hektaril. Kavas on laiendada loomaaeda linna lõunaosas asuvas Juntolovos.
Eesti puhkpilliorkestrite loend
''Siia nimekirja palume kanda Eesti puhkpilliorkestreid.
Puuvõõrik
Traditsiooniliselt on perekond kuulunud omanimelisse sugukonda – puuvõõrikulised (Viscaceae).
Perekonna tuntuim liik on harilik puuvõõrik (Viscum album). Esmakordne kindel tõend selle liigi kasvamisest Eestis pärineb 2007. aasta suvest, mil ta avastati Meerapalu lähedalt vahtralt.
Mitmeid puuvõõriku liike kasutatakse ravimtaimedena.
Tiina Toometi Kliinik
Tiina Toometi Kliinik on eraloomakliinik, mis asub Tallinnas Sõle 3. Kliinik asutati 1991. aastal.
Esimene abivajav loom võeti vastu 29. jaanuaril 1992.
Algul töötas kliinik üsna kitsastes tingimustes:
1993. aastal kolis kliinik uutesse ruumidesse ning tööle tuli 4 uut arsti ja 3 abilist. Kuid varsti selgus, et ka olemasolevad ruumid jäävad kitsaks, mistõttu koliti 1996. aastal 200 m2 ruumidesse, kus töötatakse senini.
Kliinik on spetsialiseerunud väikeloomadele ehk peamiselt lemmikloomadele: koerad, kassid, hamstrid, rotid, hiired, küülikud, merisead.
Quintillus
Quintillus (Imperator Caesar Marcus Aurelius Claudius Quintillus Augustus); suri septembris 270) oli Vana-Rooma keiser aastal 270.
Tapeti.
Kärkölä vald
Kärkölä naabervallad on Hausjärvi, Hollola, Hämeenlinna, Mäntsälä ja Orimattila.
Morfeem
Morfeemide osad on suulises keeles foneemid, kirjakeeles grafeemid.
Leksikaalsed ja grammatilised morfeemid
Morfeemid jagatakse nende tähenduse järgi grammatilisteks morfeemideks ja leksikaalseteks morfeemideks ehk tüvedeks (neil on vastavalt grammatilist tähendus ja leksikaalset tähendus). Leksikaalseid ja grammatilisi morfeeme liites moodustatakse sõnavorme.
Amy Goodman
pisi|Amy Goodman (2010)
Amy Goodman (sündinud 13. aprillil 1957) on juudi päritolu USA uuriv ajakirjanik ja aktivist.
Alates 1996. aastast on Goodman olnud raadios, televisioonis ja internetis levitatava sõltumatu uudistekanali Democracy Now! saatejuht ja produtsent. Ajakirjanikutöö eest on Goodman pälvinud mitu auhinda.
Karjäär
pisi|left| 12. novembril 1991 oli Goodman ajakirjanikuna kohal Ida-Timori iseseisvusliikumise meeleavaldusel, mis muutus veresaunaks, kui Indoneesia sõdurid avasid relvastamata meeleavaldajate pihta tule. Surma sai üle 250 inimese. Filmilindile jäid kaadrid, millel sõdurid Goodmanit ja teda kaitsma läinud kolleegi peksid. Filmitud materjali kasutanud dokumentaalsaade "In Cold Blood: The Massacre of East Timor" pälvis 1992. aastal Amnesty Internationali meediaauhinna.
28. mail 1998 kajastas Goodman koos kolleeg Jeremy Scahilliga Nigeerias sõjaväe ja külaelanike vastasseisu. Külaelanikud süüdistasid Chevroni hallatavat nafta puurtorni saastamises. Külaelanikud hõivasid puurtorni ja firma kutsus protestijate laiali ajamiseks kohale sõjaväe. Kaks meeleavaldajat sai surma ja üksteist vigastada. Valminud dokumentaalfilm "Drilling and Killing: Chevron and Nigeria's Oil Dictatorship" pälvis George Polki auhinna.
1996. aastal osales Goodman progressiivse suunitlusega uudistesaate Democracy Now! asutamises. Saate raames toodetakse igal tööpäeval tund aega raadio, televisiooni ja interneti vahendusel edastatavat programmi. Tüüpiliselt tegeldakse teemadega, mida tavameedias ei kajastata.
2008. aasta Vabariikliku Partei üldkoosoleku ajal vahistati mitu Goodmani kolleegi, kes vahendasid uudiseid toimumispaiga ees peetud sõjavastaselt meeleavalduselt. Vahistati ka kolleegide kohta uurima läinud Goodman. Ajakirjanikele mõisteti hiljem välja 100 000 dollari suurune hüvitis.
Teosed
pisi|
Igor Crnadak
pisi|Igor Crnadak (aastal 2018) Igor Crnadak (sündinud 28. juulil 1972 Zadaris) on serblasest Bosnia ja Hertsegoviina poliitik (Demokraatliku Progressi Partei). Ta oli 31. märtsist 2015 kuni 23. detsembrini 2019 Bosnia ja Hertsegoviina välisminister.
Ta sündis 1972. aastal Zadaris Jugoslaavias (praegu asub see linn Horvaatias). Keskkooli lõpetas ta Banja Lukas. 2004. aastal lõpetas ta Banja Luka Ülikooli (majandusteaduskonnas).
Isiklikku
Igor Crnadak on abielus ja tal on kaks last.
Karbon
pisi|Karboni ajastu lopsakas taimestik kunstniku silme läbi
Karbon on kronostratigraafiline üksus (ladestu) ning geokronoloogiline üksus (ajastu). Karbon vastab ajavahemikule 359...299 miljonit aastat tagasi.
Karbon kuulub Paleosoikumi aegkonda. Karbonile eelneb Devon ning järgneb Perm. Karbon jagatakse kaheks ajastikuks.
Mõnikord nimetatakse Karbonit kivisöeajastuks. Karboni ajastu algupoolel valitses tänasest soojem kliima, hiljem kliima jahenes, Karboni ajastu keskmine temperatuur oli sama mis praegune.
Karboni ajastu jooksul tekkinud kivimeid Eesti aluspõhjas säilinud ei ole.
Soltau lahing
Vaatamata oma veenvale võidule Soltau lahingus kaotas Lüneburg-Hildesheimi liit lõpuks sõja Braunschweigi ja Calenbergi vastu, kui keiser Karl V keelas nii Lüneburgi hertsogi Heinrichi kui ka vürstliku piiskopi Johannese.
Taust
Braunschweigi väes oli umbes 7000 jalaväelast (kellest 4000 olid sundvärvatud maksuvõlgninud ja 3000 olid elukutselised Landsknechtid) ja 700 soomustatud ratsaväelast (Reisige). Lüneburgil oli ka väidetavalt üle 7000 jalaväelase, kuid nende ratsavägi, umbes 1500 ratsanikku, oli märkimisväärselt tugevam. Braunschweigil oli 24 kahurit ja koos nendega suur vankrikaravan; Lüneburgi suurtükiväe tugevus pole teada. Juhtus nii, et lahingus sai kasutada vaid kergemaid relvi. Elukutseline jalavägi võitles kompaktse ruuduna (Gevierthaufen). Šveitsi praktika kohaselt kandsid esimesed kolm kuni viis rida kuni 6 meetrit pikki piike, samas külgread olid varustatud peamiselt lühemate hellebardide või muu sarnasega. Mõnel juhul kanti kahekäemõõku ja arkebuuse, kuid need mängisid teisejärgulist rolli. Midagi pole teada relvadest, mida kandsid sundvärvatud.
Mõlemad armeed marssisid selle aja tavalises korras. Eesotsas oli avangard (Vortrab), tuntud ka kui Verlorener Haufen või 'asjatu lootus', mis Braunschweigi väe puhul koosnes umbes 1500 Landsknechtist, keda saatis 300 ratsaväelast ja suurtükiväe jagu (arvatavasti välisuurtükid). Sellele järgnes 4500-meheline peavägi (500 Landsknechti, keda saatsid ülejäänud ratsaväelased) ning arjergard (Nachhut), 1000 Landsknechti. Vankrikaravan võis olla vähemalt sama suur kui armee ise, eriti Braunschweigi poolel, mis võttis sellega suure osa varakambrist ja selle sõjafondist. Midagi ei ole teada Lüneburgi armee marsikorrast, kuid arvatavasti sarnanes see Braunschweigi omaga. Kuid teadmata on põhjused, miks Lüneburg võimaldas oma jalaväelastel maha jääda, nii et 28. juunil seisis esialgu vaid nende ratsavägi Braunschweigi teel ees.
Eelmäng
Pärast pikka, ajuti paralleelset jälitust kohtusid mõlemad armeed umbes 28. juuni keskpäeval 1519 Soltaust loodes Vahlzeni ja Langeloh' külade vahel. Ilm oli soe, kuid pilvine. Mõlemad pooled hõivasid kõrgendiku, mille vahel oli tükike soist maastikku umbes 700 meetrit lai. Braunschweig, näoga lõunasse, turvas oma tiivad kahe rabaga, Vahlzeni raba (Vahlzener Moor) läänes ja Dickmoor idas (viimane paistis olevad vesisem ja soisem).
Täpset informatsiooni kahe väe positsioonidest ei ole olemas. Kuid on teada, et Lüneburg jagas oma ratsaväe viieks Fähnleiniks, neli 225 ratsanikuga igas ja üks 600 ratsanikuga. Arvatakse, et Braunschweig jäi suuresti oma marsiformatsiooni ja pani vaid oma 700 ratsanikku avangardi kõrvale. Kui oleks võimalik, oleks nad viinud ka oma suurtükid positsioonile hõivatud künka serval. Samas on tõenäoline, et kaks juhtivat hertsogit ei leppinud vaenlase vastu ettevõetavas tegevuses kokku.
Lahing
thumb|Infohütt lahinguvälja juures [[Wiedingenis]] thumb|Infostend
Kokkupõrke algus
Kummalisel kombel alustas lahingut Lüneburg, kuigi alustamiseks oli tal käepärast vaid oma ratsavägi (kuigi parem). Heinrich Keskmise raporti kohaselt käivitasid kolm tema ratsaväe väikest Fähnleini frontaalrünnaku Braunschweigi ratsaväe vastu. Neljas Lüneburgi Fähnlein haaras vastase ratsaväge tiivalt ja pani selle ülepeakaela põgenema lähedalasuva Vahlzeni raba suunas, kus paljud põgenevad ratsanikud kaotasid oma elud. Suur Fähnlein (600 ratsanikku) ei olnud selleks hetkeks lahinguga hõivatud. Mida Braunschweigi avangard (1500 Landsknechti) ratsaväe lahingu ajal tegi, on selgusetu. See pidi oma ratsaväest olema nii kaugel, et viimast sai tiivalt haarata.
Rünnak Braunschweigi 'asjatu lootuse' peale
Kuigi osa võidukatest eskadronidest jätkas põgeneva vaenlase jälitamist, ründas Lüneburgi suur rüütlite Fähnlein nüüd vastaste isoleeritud avangardi, ilmselt toetatuna taas tõhusast tiibmanöövrist nelja väikese Fähnleini poolt, kes tegutsesid väga osavalt. Landknechtid andsid Lünebergi ratsaväe šokirünnakule järele, suurtükiväelased löödi rivist välja. Tulemusena purustati 'asjatu lootus' ja aeti Dickmoori. Kuna see raba oli soisem kui Vahlzeni raba, kaotas palju suurem hulk põgenevaid sõdureid seal oma elu. Nüüd jäid väljale vaid Braunschweigi peavägi ja arjergard, kui Lüneburgi jalaväelased lõpuks saabusid.
Pärast
Võidetud Braunschweigi armee kaotas arvatavasti umbes 3000–3500 meest tapetutena, enamus neist uppus rabadesse, samuti arvukalt vangidena (sealhulgas Calenbergi hertsog Erich I). Püüti kinni ka 136 aadlimeest ja 400 sõjaratsut, koos Braunschweigi hertsogite hõbeda, lauanõude ja garderoobiga ning sõjakassa 10 000 guldeniga. Võitjad, seevastu, kandsid vaid kergeid kaotusi. Raportid mainivad 10–200 surnut. Esimene arv (10) on väheusutav, isegi kui võtta arvesse Lüneburgi vägedele soodsaid asjaolusid. Haavatute kohta pole arvusid antud, kuigi tavaliselt ületavad need suuresti tapetute arvu. Raport 3000–3500 surnu kohta Braunschweigi poolel on selgelt hinnanguline ja põhineb arvatavasti pärast lahingut kokkukogutud laipade arvul. Mõlema poole aadel kurtis lahingus suure arvu hobuste kaotamise üle. See võis olla tingitud asjaolust, et ratsavägi tegi Soltaus põhilise töö (mis Lüneburgi puhul mõjutas vähemalt lahingu esimest poolt). Samuti on täiesti võimalik, et porine maastik põhjustas paljude hobuste surma.
Ebakindlad asjad
Väheste raportite tõttu on lahingu käiku raske täielikult taastada. Näiteks on selgusetu, miks jäi Lüneburgi jalavägi marsil maha, mis roll oli Braunschweigi suurtükiväel, kuidas ratsavägi sai mängida otsustavat rolli soisel maastikul ja eriti, kuidas suutsid Lüneburgi väed nii kergesti esmalt vaenlase ratsaväge haarata ja siis ka selle avangardi.
Silmatorkav on, et taktikaline edu oli algusest peale Lüneburgi armee poolel. See pidi olema vastavate juhtide otsus, mis tekitas selle olukorra. Kes tegi need otsused ja miks, jääb selgusetuks. Ratsaväe kasutamine alguses võis aset leida vaid kirjeldatud viisil, kui Braunschweigi ratsanikud ründasid oma vastaseid. Teisiti jääb see mõistatuseks, kuidas 'asjatu lootus' kaotas kontakti oma ratsaväega, tegur, mis lõpuks viis mõlema väe langemiseni.
Peeniseluu
thumb|Koera peeniseluu (nool näitab [[kusejuha uuret)]] Peeniseluu (ladina os penis või baculum) on enamikul imetajatel peenises asuv luu. Inimesel peeniseluud ei ole. Mitmetel inimahvlastel on peeniseluu taandarenenud.
Soltau lahing
Tagajärjed
Calenburgi Erich vangistati, kuid vabastati hiljem mitme linnuse loovutamise ja kopsaka lunaraha eest piiskop Johannesele. Heinrich Noorem põgenes Rothenburgi lossi. Kuigi Heinrich Keskmine ja piiskop Johannes IV said Soltau võidu abil võtta mõneks ajaks kontrolli piirkonna olukorra üle, võttis keisririigi laiem poliitiline suund teise pöörde. Pärast Habsburgide Karli uueks keisriks valimist tegi kaotanud pool mitmeid katseid, et näidata Soltau võitjaid halvas valguses. Kuna viimased toetasid François I-st, ei olnud Karl V reaktsioon üllatav. Lõpuks nõustus Lüneburg-Hildesheimi pool 1523. aasta Quedlinburgi lepingus suurte varaliste kaotustega. Soltau võitja Heinrich Keskmine pandi keisri keelu alla ja pidi 1520. aastal otsima Prantsusmaalt eksiili. Aastal 1530 võttis Karl V keelu maha ja hertsog Heinrich sai oma viimased aastad veeta Wienhausenis Celle lähedal, kus ta aastal 1532 suri. Ka piiskop Johannes pandi keelu alla ja vabastati hiljem ametist.
Peeniseluu
Peeniseluu morfoloogiat on kasutatud lähedaste liikide eristamiseks.
Oosik on Alaska eskimotel suurte mereloomade poleeritud ja nikerdatud peeniseluu.
Jevgeni Pljuštšenko
thumb|Jevgeni Pljuštšenko koos [[Edvin Martoni ja Dima Bilaniga 2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel.]] Jevgeni Viktorovitš Pljuštšenko (vene Евгений Викторович Плющенко; sündinud 3. novembril 1982) on Venemaa iluuisutaja.
Jevgeni Pljustšenko on kolmekordne maailmameister (2001, 2003 ja 2004), seitsmekordne Euroopa meister (2000, 2001, 2003, 2005, 2006, 2010 ja 2012) ja olümpiavõitja (2006).
Heroiline maastikumaal
pisi|[[Nicolas Poussin. "Maastik Orpheuse ja Euridikega". Umbes 1650]] Heroiline maastikumaal ehk heroiline maastik on maastikumaali tüüp, mis kujutab idealiseeritud loodusvaadet ja stafaažina selles motiive antiikarhitektuurist ja antiikmütoloogiast.
Heroiline maastik oli levinud maaližanr 17.–19. sajandil, 17. sajandil eelkõige Prantsusmaa maalikunstis. Žanri alusepanijaks peetakse Nicolas Poussini, veel viljelesid seda Claude Lorrain, Joseph Anton Koch, Carl Rottmann.
Aivar Anniste
Aivar Anniste (sündinud 18. veebruaril 1980 Põltsamaal) on Eesti jalgpallur (poolkaitsja), kes mängib Meistriliiga klubis FC Flora.
Koondisekarjäär
Eesti koondises on osalenud 1997. aastast 45 mängus ja löönud kolm väravat.
Tuulna
Tuulna on küla Harju maakonnas Lääne-Harju vallas.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 355 inimest. Neist 336 (94,6%) olid eestlased. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikke 125.
Perm (geoloogia)
Perm on kronostratigraafiline üksus (ladestu) ning geokronoloogiline üksus (ajastu). Perm vastab ajavahemikule 299...251 miljonit aastat tagasi.
Perm kuulub Paleosoikumi aegkonda. Permile eelneb Karbon ning järgneb Triias. Perm jagatakse kolmeks ajastikuks.
Permi lõpus tabas Maad selle ajaloo suurim väljasuremislaine, mil hukkus umbes 96% merelistest liikidest ja suurel hulgal maismaaliike. Ühe põhilise massväljasuremiseni viinud põhjusena tuuakse välja Siberi aladel toimunud ja ligi miljon aastat väldanud ulatuslikku vulkaanilist aktiivsust, mille tulemusena sattus atmosfääri suures koguses osoonikihti hävitavaid aineid.
USCS
USCS on lühend, mis võib tähendada:
Tõmmiku
Tõmmiku on küla Harju maakonnas Lääne-Harju vallas.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 75 inimest. Kõik olid eestlased. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikke 65.
Aastatel 1992–2017 kuulus küla Keila valda.
Triias
Triias on kronostratigraafiline üksus (ladestu) ning geokronoloogiline üksus (ajastu). Triias vastab ajavahemikule 251...199 miljonit aastat tagasi.
Triias kuulub Mesosoikumi aegkonda. Triiasele eelneb Perm ja järgneb Juura. Triias jagatakse kolmeks ajastikuks.
Möbiuse leht
thumb thumb Möbiuse leht on pind, millel on ainult üks külg ja üks serv. Selle avastasid sõltumatult August Ferdinand Möbius ja Johann Benedict Listing 1858. aastal.
Kui Möbiuse leht piki keskjoont kaheks lõigata, saame ühe tavalise võru, millel on kaks 180° pööret. Selle uuesti kaheks lõigates saame kaks võru, mis on üksteisega seotud.
Möbiuse lehe Euleri karakteristik on null.
Harilik mailane
Harilik mailane (Veronica officinalis) on rohttaimeliik mailase perekonnast ja teeleheliste sugukonnast.
Rahvapäraseid nimetusi: jooksjarohi, paistetuse rohi, eerenprüüs, hundihamba rohi.
Eristamine külmamailasest
Harilik mailane esineb Eestis veidi harvem kui külmamailane.