cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Canberra
Vee-, gaasi- ja elektrivarustus
2013. aastal võtsid Austraalia pealinna ala võimud vastu seaduse, mille kohaselt peab haldusüksuse energiavajadus 2020. aastaks olema 90% ulatuses kaetud taastuvenergiaga, 2016. aastal seati 2020. aasta sihtmärgiks juba 100% taastuvenergiat. Suurem osa sellest energiast kavatsetakse sisse osta teistes osariikides asuvatest tuuleelektrijaamadest.
Tervishoid
pisi|Canberra haigla
Canberras on kaks suurt riigihaiglat. Neist suurem on umbes 600 voodikohaga Canberra haigla (endise nimega Woden Valley haigla), mis teenindab lisaks Austraalia pealinna alale ka Uus-Lõuna-Walesi osariigi kaguosa. Haigla teeninduspiirkonnas elab umbes 540 000 inimest. Ühtlasi on Canberra haigla Australian National University meditsiiniteaduskonna peamine õppehaigla. Teine, väiksem riigihaigla on 256 voodikohaga Calvary Public Hospital Bruce'i eeslinnas, mis teenindab eelkõige Belconneni, North Canberra ja Gungahlini linnaosi. Ka see haigla on Australian National University, Austraalia Katoliku Ülikooli ja Canberra Ülikooli õppehaigla. Kuigi Calvary Public Hospitali tegevust rahastatakse riiklikest vahenditest, kuulub see katoliiklikule mittetulundusühingule Little Company of Mary Health Care.
Canberras on ka kolm erahaiglat, millest kaks – Calvary Private Hospital Bruce'i eeslinnas ja Calvary John James Hospital Deakini eeslinnas – kuuluvad samuti Little Company of Mary Health Care gruppi. Kolmas on Garrani eeslinnas asuv National Capital Private Hospital. Erahaiglatest suurim on Calvary John James Hospital.
Burley Griffini järve kaldal Actoni poolsaarel asus varem Canberra kuninglik haigla. See suleti 1991. aastal. Tühi hoone õhiti 1997. aastal, et teha ruumi Austraalia Rahvusmuuseumi rajamiseks. Õhkimine ei läinud plaanipäraselt ja hoone tükid paiskusid laiali, tappes muuhulgas õhkimist vaatama tulnud 12-aastase tüdruku.
Austraalia pealinna ala kiirabi (ACT Ambulance Service) teenindab lisaks Austraalia pealinna alale ka Uus-Lõuna-Walesi osariigi kaguosa. Erinevalt teistest Austraalia kiirabidest on Canberras igas kiirabibrigaadis vähemalt üks intensiivravi parameedik. Austraalia pealinna ala kiirabi mehitab ja haldab ka Snowy Hydro SouthCare teenust, mis on Austraalia pealinna ala ja Uus-Lõuna-Walesi ühisteenus inimeste päästmiseks ja ravile toimetamiseks helikopteriga.
Meedia
Austraalia pealinnana on Canberra poliitikauudiste tähtsaim keskus ning sellest tulenevalt on seal alaliselt esindatud kõik Austraalia suuremad ajakirjandusorganisatsioonid, teiste seas rahvusringhääling Australian Broadcasting Corporation, eratelekanalid ja suurlinnade ajalehed. Ajakirjanikud ja neid toetav personal, kes vahendavad uudiseid Austraalia parlamendist, moodustavad föderaalparlamendi pressigalerii. Canberra eeslinnas Bartonis asub National Press Club of Australia, mis teeb regulaarseid teleülekandeid oma lõunasöökidest, kus astub tavaliselt üles mõni prominentne külaline, kas siis poliitik või muu avaliku elu tegelane, kes peab kõne ning vastab seejärel klubiliikmete küsimustele.
Trükiajakirjandus
pisi|The Canberra Timesi toimetus [[Fyshwickis]] Canberras on oma päevaleht The Canberra Times, mis asutati 1926. aastal.
Linnas ilmub ka tasuta nädalakirju, nende seas uudisteajakirjad CityNews ja Canberra Weekly ning popkultuuri ja linnas toimuvaid üritusi tutvustav ajakiri BMA Magazine. BMA Magazine hakkas ilmuma 1992. aastal ja esimene number oli pühendatud ansambli Nirvana albumi "Nevermind" kontserditurneele.
Raadio
Canberras edastavad oma saateid mitmed kesk- ja ülikõrgsagedusalal tegutsevad raadiojaamad. Peamised eraraadiojaamad on Capital Radio Networki raadiokanalid 2CA ja 2CC ning Austereo / Australian Radio Networki raadiokanalid 104.7 ja Mix 106.3. Seejuures on 2CA Canberra vanim raadiojaam, mis hakkas saateid edastama juba 1931. aastal. Tegutsevad mitmed kogukonnaraadiod, millest vanim on 1973. aastal Australian National University üliõpilaste asutatud 2XX.
Alates 2010. aastast testitakse Canberras Austraalia kommunikatsiooni- ja meediaameti loal digitaalset DAB+ raadiosüsteemi. Digitaalses standardis dubleerivad oma programmi mitmed klassikalised raadiojaamad, aga tegutsevad ka mõned ainult digitaalselt saateid edastavad raadiojaamad.
Televisioon
pisi|Telejaama Prime7 saatekeskus Canberras on nähtavad viis vabalevis telejaama:
Enne 1989. aastat edastasid Austraalia pealinna alal saateid vaid kolm televisiooniettevõtet – ABC, SBS ja CTC (Capital Television), millest sai hiljem Southern Cross Nine. Sel aastal rakendus Uus-Lõuna-Walesi osariigis valitsuse programm, mille eesmärk oli tagada väljaspool suurlinnu samasugused televisiooni vaatamise võimalused kui suurlinnades. Selle tulemusel hakkasid Austraalia pealinna alal saateid edastama ka Prime Television (uue nimega Prime7) ja Win Television.
Tasulist satelliittelevisiooniteenust osutab Canberra elanikele Foxtel ja tasulist kaabeltelevisiooniteenust TransACT.
Haridus
pisi|[[Australian National University|ANU kunstiteaduskond]]
ANU asutati 1946. aastal ja on alati olnud teadusülikool. Times Higher Education World University Rankingsi 2017. aasta edetabelis on ANU maailma ülikoolide seas 47. kohal. QS World University Rankingsi 2016. aasta edetabelis oli ANU Austraalia ülikoolide seas esimesel ja maailma ülikoolide seas 22. kohal. Seal õpib üle 22 500 üliõpilase. Ülikooli vilistlaste ja personali seas on kokku kuus Nobeli auhindade laureaati. UC asutati 1967. aastal rakenduskõrgkoolina, sai ülikooliks 1990. aastal ja määratleb ühe oma peamise tugevusena siiani just rakendusliku suunitlusega kõrghariduse andmist. 2014. aastal õppis seal 16 970 üliõpilast, neist 1048 ülikooli piiritagustes filiaalides.
Canberra kesklinna põhjapoolses Campbelli eeslinnas asuvad kaks kõrgemat sõjakooli – Austraalia Kaitsejõudude Akadeemia (ADFA) ja Kuninglik Sõjaväekolledž Duntroonis. ADFA tegutseb koostöös Uus-Lõuna-Walesi Ülikooliga, mis tagab akadeemia lõpetajatele võimalused jätkuõppeks. ADFA kolmeaastases esimese astme programmis õpib umbes 800 kaitseväelast, veel 300 kaitseväelast jätkab õpinguid Uus-Lõuna-Walesi Ülikooli üheaastases teise astme programmis. Kuninglik Sõjaväekolledž valmistab ette maavägede ohvitserkonda.
2016. aastal oli Canberras 87 üldhariduskooli, mis kuulusid Austraalia pealinna ala valitsusele ja nendes õppis 45 000 õpilast. 18 Canberra erakooli moodustavad Austraalia pealinna ala sõltumatute koolide assotsiatsiooni. Lisaks tegutseb linnas ka mitmeid erakoole, mis ei ole assotsiatsiooni liikmed. 2016. aasta ametliku statistika järgi õppis 59,6% Austraalia pealinna ala õpilastest avalikes koolides ja 40,4% erakoolides, mis teeb Austraalia pealinna alast kõige kõrgema erahariduse osakaaluga esimese järgu haldusüksuse Austraalias. Enamik eeslinnu Canberras on plaanitud koos lasteaia ja põhikooliga. Planeeringus püütakse need paigutada kohtadesse, kus ümbruskonnas leidub piisavalt vaba ruumi sportimiseks ja ajaveetmiseks.
Alates 2006. aastast on Austraalia pealinna ala valitsus viinud ellu programmi "Towards 2020: Renewing Our Schools", mis näeb ette hariduse kvaliteedi tagamiseks mitmete avalike üldhariduskoolide sulgemise või ühendamise. Kui 2006. aastal oli valitsuse omandis veel 180 üldhariduskooli, siis nüüdseks on nende koolide arv vähenenud enam kui 90 võrra. Ainuüksi aastatel 2006–2008 oli kavas 39 kooli sulgemine. Kuigi programm tekitas esimestel aastatel tugevat vastasseisu, ei õnnestunud reformi väärata.
Vaatamisväärsused
pisi|[[Austraalia Rahvusraamatukogu]]
Turismi seisukohalt pakuvad lisaks Canberra planeeringule aedlinnana huvi arvukad vaatamisväärsused, mis asuvad peamiselt linna vanimas, Canberra Centrali linnaosas ja Burley Griffini järve kallastel. Mainimist väärib seegi, et paljud valitsushooned Canberras on vabalt külastatavad.
Canberra Centrali lõunaosa ehk South Canberra keskpunkt on ringteega ümbritsetud Capital Hill, kuhu suubuvad kõik peatänavad. Sellel künkal asub 1988. aastal avatud Canberra uus parlamendihoone. Ehitustööde ajal eemaldati künka tipp ja pärast hoone valmimist paigaldati see tagasi niiviisi, et nüüd moodustab see parlamendihoone muruga kaetud katuse. Hoone kohal kõrgub 81 m kõrgune nelja jalaga lipumast, kus lehvib Austraalia riigilipp.
Capital Hillist põhja pool asub esinduslik Parkesi linnaosa, kus paiknevad linna mitmed olulisemad hooned, teiste seas ka Capital Hilli jalamil asuv Canberra vana parlamendihoone. See oli aastatel 1927–1988 Austraalia parlamendi ajutine asukoht, tänapäeval on see aga koduks ühele osale Rahvuslikust Portreegaleriist. Vana parlamendihoone ette rohealale püstitati 1972. aastal Austraalia aborigeenide mitteametlik telksaatkond (Aboriginal Tent Embassy). Vana parlamendihoone lähistel paikneb ka Austraalia Rahvusarhiiv. Burley Griffini järve lõunanurga lähedusse jäävad Austraalia Rahvusraamatukogu, teadus- ja tehnikamuuseum Questacon, Austraalia Ülemkohtu hoone ja Austraalia Rahvusgalerii. Parkidega ümbritsetud järve keskosa läänetipus asub purskkaevu kujul lahendatud Kapten James Cooki mälestusmärk. Väikesel Aspeni saarel paikneb 50 m kõrgune Rahvuskariljon – tornis asuv isemängiv kariljon (kellamäng).
Capital Hillist läänes, Yarralumla linnaosas asub enamik välisesindusi, Austraalia kindralkuberneri residents Government House, loomaaed ja akvaarium. Capital Hillist edelas, Deakini linnaosas on samuti mõned välisesindused, Austraalia kuninglik müntimiskoda ja Austraalia peaministri ametlik residents The Lodge.
pisi|[[Austraalia sõjamemoriaal]] vasakul|pisi|[[Austraalia Rahvusmuuseum]]
Takfīr
Takfīr (arتكفير‎‎) on muslimite uskmatuteks kuulutamine islamis.
Canberra
Vaatamisväärsused
Burley Griffini järvest põhja pool asuv piirkond Canberra Civic on linna peamine kaubandus- ja ärikvartal. See on üks väheseid tiheasustusega alasid linnas. Seal asuvad muuhulgas messikeskus ning Canberra ajalugu ja kunsti tutvustav Canberra muuseum ja galerii. Civicust läänes paikneb Actoni ülikoolikvartal. Seal, Black Mountaini mäe jalamil asub Austraalia Rahvuslik Botaanikaaed, kus leidub üle 5500 taimesordi Austraalia eri kasvupiirkondadest. Actoni poolsaare lõunatipus on Austraalia Rahvusmuuseum, mis paistab silma oma julge, futuristliku arhitektuuriga.
Canberra Civicust idas, Mount Ainslie mäe jalamil on linna niinimetatud tseremoniaalpiirkond. ANZAC Parade on lai, mitmete mälestusmärkidega ääristatud paraadtänav. Seal toimuvad paraadid Austraalia ühel tähtsamal riigipühal, sõdades ja muudes relvastatud konfliktides teeninud ja langenud austraallaste ja uusmeremaalaste mälestuspäeval (ANZAC Day). Selle tänava ääres asub Canberra vanim pühakoda, Ristija Johannese kirik. Seal on ka Austraalia sõjamemoriaal, rahvuslik mälestusmärk kõigis sõdades langenutele. Umbes 15 km kaugusel Civicust, linna põhjapiiri lähistel asub Rahvuslik Dinosauruste Muuseum, kus on Austraalia üks suuremaid püsiekspositsioone dinosaurustest ja elust eelajaloolisel ajal.
Takfīr
Kõik, mis on vastuolus koraani keeluga kedagi uskuma sundida (Al-Baqara suura, 256), on takfīr.
Canberra
Vaatamisväärsused
Canberras on säilinud mõned ajaloolised elumajad 19. sajandist: Lanyoni ja Tuggeranongi talud Tuggeranongi orus, Mugga-Mugga Cottage Symonstoni eeslinnas ja Blundell's Cottage Parkesi eeslinnas võimaldavad tutvuda esemetega varaste euroopa asunike igapäevaelust. Red Hilli künkal asuv Calthorpes' House on hästi säilinud näide 1920. aastate arhitektuurist ja sama perioodi Austraalia keskklassi elustiilist. Duntroon House Campbelli eeslinnas oli üks esimesi suurmajapidamisi Canberra alal; tänapäeval asub seal Kuningliku Sõjaväekolledži ohvitseride söökla.
Kultuurielu
pisi|Canberra lillefestival Floriade Canberra võib muuseumide kõrval uhkustada ka aktiivse teatri- ja muusikaeluga, mida hoiavad suures osas üleval kohalike ülikoolide üliõpilased. Linna teatrielu süda on Canberra Teatrikeskus, millel on kokku kolm eraldi hoonetes paiknevat saali: 1244 istekohaga Canberra Theatre, 618 istekohaga Playhouse ja 90 kohaga Courtyard Studio. Neid saale kasutatakse aeg-ajalt ka kontsertide korraldamiseks. The Street Theatre on kahe saaliga teatrihoone, mida haldab peamiselt nüüdisnäitekunsti väljatoomisele keskendunud mittetulunduslik produktsioonifirma The Street ja kus astuvad üles ka harrastusteatrid.
Takfīr
David Kilcullen kasutab mõistet takfiri äärmusliku vägivaldse (terroristliku) ideoloogia vastena.
Canberra
Kultuurielu
Linna tähtsaim kontserdisaal on 1976. aasta septembris avatud 1442 istekohaga Llewelyn Hall, mis tegutseb osana Australian National University muusikateaduskonnast ja on nimetatud selle esimese dekaani, viiulimängija Ernest Llewellyni auks. Linna esimene kultuurielu keskus oli 1928. aastal avatud Albert Hall, mis kuni Canberra teatri avamiseni 1965. aastal oli kõigi peamiste teatrilavastuste ja kontsertide toimumispaik. Samuti toimusid seal Austraalia kodakondsuse andmise pidulikud tseremooniad. Alates 1979. aastast on see kultuurimälestis. Albert Halli kasutatakse siiani konverentside läbiviimiseks, kontsertide korraldamiseks ja lavastuste ettekandmiseks.
Canberras on esindatud peamised Austraalia kinoketid: Dendy Cinemas asub Canberra Civicus, Greater Unionil on üks kino Manuka eeslinnas, Hoytsil kaks kino (Belconneni ja Woden Valley linnaosas), Palace'il üks kino Actoni eeslinnas, Limelightil üks kino Tuggeranongi linnaosas. Lisaks on oma kinosaalid Australian National Universityl ning Austraalia filmi- ja heliarhiivil. Igas linnaosa keskuses on rahvaraamatukogu.
Takfīr
Takfiri on sektandid või uskmatud, kelle arvates kõik moslemid, kelle veendumused erinevad takfir 'ide omast, tuleb surmata. Takfīr on kujunenud ka terroristliku ideoloogia (või õpetuse) üldnimetuseks araabiakeelses maailmas.
Canberra
Kultuurielu
Linnas toimuvad igal aastal suured mitmepäevased festivalid ja messid. Neist esimene on alates 1988. aastast jaanuaris korraldatav autode tänavafestival Summernats. Veebruari lõpus leiab aset põllumajandusnäitus Royal Canberra Show, mida on Canberras peetud alates 1927. aastast. Märtsi teisel esmaspäeval tähistatakse linna aastapäeva. Canberra päevale eelneb tihtipeale kümnepäevane ürituste sari "Celebrate Canberra". Ülestõusmispühade nädalal peetakse rahvakultuurifestivali National Folk Festival. Septembri keskpaigast oktoobri keskpaigani toimub alates 1988. aastast korraldatav lillefestival Floriade, mille külastajate arv on kasvanud 480 000 inimeseni. Oktoobri lõpus Canberra Ülikooli territooriumil toimunud rokkmuusikafestival Stonefest oli pikka aega samuti mitmepäevane üritus, kuid vähenenud külastatavuse tõttu on seda alates 2012. aastast peetud ühepäevase üritusena University of Canberra Stone Day nime all.
Muu meelelahutus
pisi|Casino Canberra Ainsana võib Canberra linnas hasartmänge korraldada 1994. aastal avatud Casino Canberra, mis kuulub alates 2014. aastast Hongkongi ettevõttele Aquis Entertainment. Uued omanikud algatasid ulatusliku ümberehitus- ja laienemisprogrammi, mille raames peaks kasiino juures avatama kaks hotelli, luksuskaupade poed, uued restoranid ja laiendatud konverentsikeskus. Tööd sõltusid Austraalia pealinna ala valitsuse loast tuua kasiinosse mänguautomaadid, mida varem võis kasutada ainult baarides ja ööklubides, aga mitte kasiinodes. 2016. aastal jõuti kokkuleppele 200 mänguautomaadi paigaldamises kasiinosse.
Takfīr
Takifirism mõisteti islamiõpetlaste poolt valeõpetusena hukka 2005. aastal Ammani läkitusega. Moslemite jaoks on takfīr nii Al-Qaida kui ka Islamiriik.
Canberra
Muu meelelahutus
Suhteliselt väikese elanike arvu tõttu ei ole Canberra ööelu võrreldav Austraalia suurte metropolide ööeluga. Täiendavalt mõjutab seda veel elanikkonna väike asustustihedus, mistõttu on suurem osa meelelahutusasutusi nagu baarid, ööklubid ja restoranid koondunud vähestesse eeslinnadesse kesklinna lähistel. Kõige suurem meelelahutusasutuste kontsentratsioon on Dicksonis, Kingstonis ja Canberra Civicus.
Takfīr
Mõisted "džihaad" ja "modžaheed" ('püha sõda' ja 'pühasõdalane') tähendavad terrorit ja terrorismi vägivaldsust, mitte ideoloogiat. Ka salafi või salafist (viitavad uskumusele) nimetus ei sobi, sest väga vähesed neist on terroristid. Kuigi salafid on fundamentalistlikud konservatiivid, puudub neil otsene seos terrorismiga. Seega sobib nimetus "takfīr" sobib kõiki eelnevaid asendama.
Canberra
Muu meelelahutus
Prostitutsioon dekriminaliseeriti Austraalia pealinna alal 1992. aastal, kuid bordellid tohivad tegutseda ainult Mitchelli ja Fyshwicki eeslinnades.
Dōjō
pisi|[[Kendo dōjō]] Dōjō (jaapani keeles 道場, 'tee koht') on läänemaailmas jaapani võistluskunstide (näiteks aikido, judo, karate) harjutamise paik (ruum, ehitis või asutus), Jaapanis üldse mitmesuguste kehaliste treeningute (sealhulgas näiteks maadluse) koht. Veel laiemas mõistes võib see tähendada mistahes jaapani kunsti, mille nimetus lõppeb dō-ga ('tee'), harjutamise kohta.
Canberra
Sport
pisi|Ragbi liiga võistlus Canberra staadionil Lisaks kohalikele spordiliigadele võistlevad mitmed Canberra võistkonnad ka riigi ja rahvusvahelisel tasandil. Üks populaarsemaid spordialasid on ragbi. Tuntuimad võistkonnad on Canberra Raiders ja Brumbies, kes mängivad vastavalt ragbi liigas ja ragbi liidus. Mõlemad on olnud ka oma liiga meistrid. Mõlema meeskonna koduväljak on Canberra staadion, mis on linna suurim staadion, mahutades 25 000 inimest. Alates 2014. aastast kannab see vastavalt sponsorlepingule ametlikku nime GIO Stadium Canberra. Seal korraldati 2000. aasta suveolümpiamängude jalgpallivõistlusi, 2003. aasta maailma karikavõistlustel ragbis ragbi liidu mänge ja 2015. aasta Aasia jalgpalliföderatsiooni karikavõistluste mänge. Kolmas tuntuim ragbimeeskond on University of Canberra Vikings (kuni 2014. aastani Canberra Vikings), kes saavutasid 2015. aasta ragbi liidu rahvuslikel meistrivõistlustel teise koha.
Linnal on ka edukas naiste korvpalliklubi University of Canberra Capitals (kuni 2014. aastani Canberra Capitals), kes on alates 2000. aastast tulnud kokku seitse korda Austraalia meistriks (2000, 2004, 2006, 2007, 2009, 2010). Jalgpalliklubi Canberra United FC esindab Canberrat rahvuslikus naiste jalgpalliliigas W-League, kus nad tulid 2012. aasta meistriks. Canberral on ka võistkonnad, mis esindavad linna rahvuslikel võistlustel netball'is, maahokis, jäähokis, kriketis ja pesapallis.
Manuka Ovali vabaõhustaadionil, mis mahutab 13 550 pealtvaatajat, peetakse võistlusi kriketis ja Austraalia jalgpallis. Igal aastal mängitakse seal mainekas kriketimatš Prime Minister's XI. Oluline iga-aastane spordisündmus on aprillis toimuv Canberra maraton, mida on peetud alates 1976. aastast ja mis on väidetavalt vanim linnamaraton Austraalias. Igal aastal mais toimub kolmepäevane mootorspordiüritus Canberra ralli (ametliku nimega National Capital Rally), mis toob kokku üle 10 000 pealtvaataja.
Dōjō
Algselt olid dōjō ' d jaapani templite juures.
Siena ülikool
Siena ülikool (itaalia keeles Università degli Studi di Siena) on ülikool Sienas, üks vanimaid ülikoole Itaalias. Selle asutamisajaks arvatakse aastat 1240.
Dōjō
Õige jaapani võitluskunstide dōjō on eriline koht, mille eest selle kasutajad hästi hoolt kannavad. Dōjō ' s ei kanta jalanõusid. Paljudes võitluskunstides toimetatakse enne ja/või pärast iga harjutuskorda dōjō puhastusrituaal. Lisaks vajalikule korrapärasele koristamisele on selle otstarve näidata, et dōjō ülalpidamine on õpilaste ülesanne. Tavaliselt kehtivad dōjō ' sse sisenemisel traditsioonilised reeglid: kust sisenevad õpilased ja kust õpetajad.
Canberra
Sport
Canberra Bruce'i eeslinnas asub 1981. aastal asutatud Austraalia Spordiinstituut (Australian Institute of Sport, AIS), mis pakub juhendamist, sportimisvõimalusi ja spordimeditsiiniteenuseid nii harrastus- kui ka elukutselistele sportlastele, võttes oma töös arvesse sporditeaduste uusimaid avastusi ja saavutusi. Lisaks tavasportlastele tegeletakse ka parasportlaste toetamisega. Alates 2012. aastast viib instituut ellu programmi "Australia’s Winning Edge 2012–2022", mille eesmärk on parandada Austraalia sportlaste saavutusi olümpiamängudel, paraolümpiamängudel ja rahvusvahelistel meistrivõistlustel. Lisaks spordiinstituudile, mis on riigiasutus, on Austraalia pealinna alal ka oma 1989. aastal asutatud spordiakadeemia, mis täidab sarnaseid eesmärke kohalikul tasandil.
Linnas on arvukalt staadione, golfiradasid, rulluisuparke ja ujulaid, mis on mõeldud avalikuks kasutamiseks. Samuti on seal rohkelt jalgrattateid, mis sobivad nii vaba aja veetmiseks kui ka tõsiseks sportimiseks. Canberra looduspargis on mitmeid matkaradasid, sobivaid teid nii ratsutamiseks kui ka mägijalgrattaga sõitmiseks. Canberra järvedel tegeletakse purjetamise, sõudmise, veesuusatamise ja draakonpaadil sõitmisega.
pisi|Jaapani stiilis kujundatud Canberra-Nara park
Sõpruslinnad
Canberral on neli ametlikku sõpruslinna:
Eestlased Canberras
Nii nagu enamik suuri väliseestlaste kogukondi läänemaailmas, tekkis ka Austraalias arvukam eestlaskond 1944. aasta suure põgenemise tagajärjel Eestist. Valdav osa Austraalia eestlastest on koondunud Adelaide'i, Melbourne'i ja Sydney suurlinnadesse, kus tegutsevad Eesti Majad.
Kuna Canberra on väiksem linn, on väiksem ka sealne eesti kogukond. Aastatel 1954–1964 tegutses linnas Canberra Eesti Selts, mis lõpetas tegevuse liikmete vähese aktiivsuse tõttu. Alates 1954. aastast on tegutsenud EELK Canberra kogudus.
Tänapäeval on eestlasi ühendavaks organisatsiooniks Canberra Eestlaste Koondis, mis korraldab nii iganädalasi kui ka igakuiseid eestlaste kokkusaamisi. Koondis asutati 1977. aastal ja lisaks kohtumiste korraldamisele saadab oma liikmetele kaks korda aastas välja ringkirja, mille põhieesmärk on informeerida kohalikke eestlasi tulevastest üritustest. Koondise esinaise Reet Bergmani hinnangul oli 2011. aastal eestlasi ja eesti päritolu inimesi Canberras umbes 100, kuid viimastel kümnenditel ajutiselt Austraaliasse õppima või töötama läinud eestlased koondise tegevuses enamasti ei osale.
5. detsembril 2014 otsustas Eesti valitsus avada Canberras suursaatkonna, enne seda esindas Eesti Vabariiki Austraalias Sydneys asuv peakonsulaat. Ametlikult alustas suursaatkond tegevust 18. veebruaril 2015 ja alates 4. augustist 2015 tegutseb see Soome suursaatkonna ruumides Yarralumla eeslinnas. Sama saatkond korraldab ka Eesti suhteid Uus-Meremaa ja Indoneesiaga.
Kuulsaid canberralasi
Siin on loetletud valikuliselt tuntud inimesi, kes on sündinud Canberras: pisi|Campbell Newman (2013) pisi|Mia Wasikowska (2015)
Lõuna-Itaalia
Lõuna-Itaalia (Il Mezzogiorno – 'keskpäev') on traditsiooniline nimi Itaalia lõunapoolsele osale, mis hõlmab Apenniini poolsaare lõunaosa ning kaks suurt saart – Sitsiilia ja Sardiinia. See langeb kokku administratiivsete regioonide Basilicata, Campania, Calabria, Apuulia, Molise, Abruzzo, Sitsiilia ja viimaks Sardiiniaga, mida peetakse Lõuna-Itaalia osaks rohkem majanduslikel kui kultuurilistel, ajaloolistel või geograafilistel põhjustel. Mõnikord lisatakse Mezzogiornole ka kõige lõuna- ja idapoolsemad Lazio osad (Sora, Cassino, Gaeta, Cittaducale ja Amatrice), kuna need territooriumid olid koos kõigi juba loetletud regioonidega (väljaarvatud Sardiinia) ajaloolise Mõlema Sitsiilia kuningriigi osad.
Lõuna-Itaalia kannab omapärase looduse, arheoloogia ja kultuuri ainulaadset pärandit. See pakub palju suuri turismiatraktsioone, nagu Palazzo Reale di Caserta, Amalfi rannik, Pompei, Herculaneum ja muud arheoloogilised paigad (paljusid neid kaitseb UNESCO). Mitmed rannikud, metsad ja mäed on paljudes rahvusparkides kaitse all. Lõuna-Itaalias leidub mitu keskajast pärit linna. Lõuna-Itaalia ajalugu on kirev arvukate kuningate, kuningannade, vürstide, paavstide, kirjanike, poeetide, filosoofide, rüütlite, kunstnike, arhitektide, meistrite, muusikute, õpetlaste, teadlaste, poliitikute ja farmerite poolest.
Istituto Nazionale di Statistica (ISTAT) kasutab nime Italia meridionale (Lõuna-Itaalia) selle kui statistilise regiooni (ühena viiest regioonist) eristamiseks oma aruannetes, kuid arvab välja nii Sitsiilia kui ka Sardiinia, mis moodustavad eraldi statistilise regiooni Italia insulare (Saarte Itaalia). Need samad alljaotused on Itaalia Euroopa Liidu esmatasandi NUTS ja Itaalia valimisringkondade aluseks Euroopa Parlamendi valimistel.
Etümoloogia
Nimi Mezzogiorno tuli kasutusele 18. sajandil ja on itaalia tõlgendus sõnast meridies (ladina vaste sõnale 'lõuna', päikese asukoha tõttu keskpäeval põhjapoolkeral). Nime tutvustas hiljem Giuseppe Garibaldi ja see läks viimaks moodi pärast Itaalia ühinemist. Seda seostati mõnikord mõistetega "vaesus", "kirjaoskamatus" ja "kuritegevus" – need on sealsed stereotüübid, mis sageli säilinud tänapäevani. Mõnikord mainitakse seda, et üldiselt esile tõsta äärmuslikke erinevusi piirkondade vahel riigi sees, nagu endise Ida- ja Lääne-Saksamaa vahel, mis ikka veel rabelevad oma "sisemise taasühinemisega".
Geograafia
Kliima on peamiselt vahemereline (Köppeni kliimaklassifikatsiooni järgi Csa), väljaarvatud kõrgemad piirkonnad (Dsa, Dsb) ja poolkõrb idas Apuulias, Joonia mere rannik Calabrias ja Sitsiilia lõunarand (BSw). Lõuna-Itaalia suurim linn on Napoli, nimi on tulnud kreeka keelest ja on ajalooliselt sajandeid säilinud. Bari, Taranto, Reggio Calabria, Foggia ja Salerno on teised suuremad linnad piirkonnas. Palermo oleks suuruselt teine linn, kui Sitsiilia oleks osa Lõuna-Itaaliast. Piirkond on geoloogiliselt väga aktiivne (väljaarvatud Sardiinia) ja eriti seismiline: 1980. aasta Campania suur maavärin tappis peaaegu 3000 inimest ja tegi 300 000 kodutuks.
Esiajalugu ja antiik
pisi|vasakul|Kreeka Hera tempel, [[Selinunte, Sitsiilia]] pisi|Antiik-Kreeka kolooniad ja nende [[Antiik-Kreeka dialektid|dialektigrupid Lõuna-Itaalias {{legend|#cea980|loode-kreeka}} {{legend|#b5ad96|ahaia}} {{legend|#eacd85|dooria}} {{legend|#bebada|joonia}}]]
8. ja 7. sajandil eKr hakkasid kreeklased mitmesugustel põhjustel, sealhulgas demograafiline kriis (nälg, ülerahvastatus jme.), uute turgude ja sadamate otsimine ning kodumaalt väljasaatmine, asustama Lõuna-Itaaliat. Sel perioodil rajati kreeka kolooniaid väga laialdaselt, nagu Musta mere idarannikul, Ida-Liibüas ja Massalias (Marseille). Nende hulka kuulusid asulad Sitsiilias ja Apenniini poolsaare lõunaosas. Roomlased kutsusid Sitsiilia ja Itaalia saapa kontsa ala Magna Graecia (ladina "Suur-Kreeka"), kuna see oli nii tihedalt kreeklastega asustatud. Antiik geograafid eristasid, kas tegu oli Sitsiilia või lihtsalt Apuulia ja Calabriaga - Strabon oli kõige tuntum laiemate definitsioonide eestkõneleja.
Selle kolonisatsiooniga eksporditi Itaaliasse antiik-kreeka kultuur, vanakreeka keele murretes, selle religioossetes riitustes ja selle sõltumatu polise traditsioonides. Algne hellenistlik tsivilisatsioon arenes varsti edasi, suheldes põliste itali ja ladina tsivilisatsioonidega. Kõige tähtsam kultuuriline siire oli kreeka tähestiku Chalkída/Kyme erim, mille võtsid omaks etruskid; vana itali tähestik arenes seejärel ladina tähestikuks, mis muutus kõige laiemalt kasutatavaks tähestikuks maailmas.
Paljud uued hellenistlikud linnad said väga rikkaks ja võimsaks, näiteks Neapolis (Νεάπολις, Napoli, "Uus linn"), Syrakoúsai (Συρακοῦσαι, Sürakuusa), Acragas (Ἀκράγας) ja Sybaris (Σύβαρις). Teised Magna Graecia linnad olid Taras (Τάρας), Lokroi Epizephyrioi (Λοκροί Ἐπιζεφύριοι), Rhegion (Ῥήγιον), Croton (Κρότων), Thurioi (Θούριοι), Elea (Ἐλέα), Nola (Νῶλα), Ankon (Ἀγκών), Syessa (Σύεσσα), Bari (Βάριον) ja muud.
Pärast Pyrrhose ebaõnnestumist Rooma hegemoonia laienemise peatamisel aastal 282 eKr langes lõuna Rooma mõju alla ja jäi selliseks barbarite sissetungini (Spartacuse ülestõus on märkimisväärne Rooma kontrolli peatamine). See langes Bütsantsi võimu alla pärast Rooma langemist läänes ja isegi langobardid ei suutnud seda konsolideerida, kuigi lõuna kese oli nende oma Zotto vallutusest saati 6. sajandi viimasel veerandil.
Keskaeg
Pärast Gooti sõda (535–554) ja enne normannide saabumist oli enamus Lõuna-Itaalia saatusest seotud Idaimpeeriumi eduga, kuigi Bütsantsi ülemvõimu ähvardasid 9. sajandil langobardid, kes annekteerisid Cosenza piirkonna oma Benevento hertsogkonnale. Järelikult mõjutas langobardi ja Bütsantsi alasid idamunklus. Järelikult koges enamus Lõuna-Itaaliast aeglast orientaliseerumise protsessi religioosses elus (riitused, kultused ja liturgia), millega kaasnes idakirikute ja -kloostrite levik, mis säilitasid ja levitasid kreeka ja hellenistlikku traditsiooni (Cattolica peakirik Stilos on kõige tüüpilisem Bütsantsi monument). Sellest ajast kuni normannide vallutusteni 11. sajandil oli poolsaare lõunaosa pidevalt kistud sõdadesse Kreeka, Lombardia ja Islami Kalifaadi vahel. Viimane rajas Lõuna-Itaalias mitu Islami riiki, nagu Sitsiilia emiraat ja Bari emiraat. Amalfi, iseseisev vabariik 7. sajandist aastani 1075, ning vähemal määral Gaeta, Molfetta ja Trani, konkureerisid teiste Itaalia mere-vabariikidega oma riigi heaolu ja merelise tähtsuse pärast.
11. sajandil okupeerisid normannid kõik langobardi ja Bütsantsi valdused Lõuna-Itaalias, lõpetades mõlema võimu kuue sajandi pikkuse kohaloleku poolsaarel, ja tõrjusid lõpuks moslemid Sitsiiliast välja. Normannide Sitsiilia kuningriiki Roger II juhtimisel iseloomustati pädeva valitsemise, paljurahvuselise olemuse ja usulise sallivuse poolest. Normannid, juudid, moslemi araablased, Bütsantsi kreeklased, langobardid ja "põlised" sitsiillased elasid suhtelises harmoonias. Siiski kestis normannide ülemvõim vaid mõned kümnendid, enne kui see aastal 1198 Costanza valitsemisega ametlikult lõpetati ja Švaabimaa Hohenstaufenite dünastiaga asendati.
pisi|[[Castel del Monte, ehitatud Friedrich II poolt 1240.–1250. aastatel Andrias Apuulias]] Sitsiilias toetas keiser Friedrich II suurt seaduste reformi, mis kulmineerus Melfi konstitutsioonide avaldamisega (1231, tuntud ka kui "Liber Augustalis"), mis oli seadustekogu tema valduste jaoks ja see oli sel ajal tähelepanuväärne ja oli inspiratsiooniallikaks veel pikaks ajaks. See tegi Sitsiilia kuningriigist tsentraliseeritud riigi ja rajas kirjutatud seaduse ülimuslikkuse. Suhteliselt väikeste muudatustega jäi "Liber Augustalis" Sitsiilia õiguse aluseks aastani 1819. Kuninglik õukond Palermos, umbes aastast 1220 kuni keisri surmani, nägi seaduskogu esimest kasutamist kirjutatud kujul romaani keelte sitsiilia keeles, millel oli märkimisväärne mõju sellele, millest hiljem sai moodne itaalia keel. Sel ajal ehitas keiser ka Castel del Monte, ja aastal 1224 asutas ta Napoli ülikooli, mida nüüd tema järgi kutsutakse, Università degli Studi di Napoli Federico II.
Aastal 1266 viis konflikt Hohenstaufenite ja paavsti vahel Sitsiilia vallutamiseni Anjou hertsogi Charlesi poolt. Vastuseis Prantsuse ametnikele ja maksustamisele kombineerituna mässule õhutamisega Bütsantsi ja Aragoni krooni agentide poolt viis Sitsiilia vespri rahutusteni ja Aragoni kuninga Pedro III eduka sissetungini aastal 1282. Sellele järgnenud Sitsiilia vespri sõda kestis kuni Caltabellotta rahuni aastal 1302, jagades vana Sitsiilia kuningriigi kaheks. Sitsiilia saar, mida kutsuti "Sitsiilia kuningriik tuletorni taga" või Trinacria kuningriik, läks Aragoni valitsejale Federico III-le, kes oli seda valitsenud. Poolsaare territooriumid, mida jätkuvalt kutsuti Sitsiilia kuningriigiks, kuid uuemas teaduses kutsuti Napoli kuningriigiks, läks Anjou dünastia Carlo II-le, kes oli ka seda valitsenud. Seega oli rahu rahutu status quo ametlik tunnustamine. Vaatamata sellele, et Hispaania kuningas suutis alates XVI sajandist hõivata mõlemad kroonid, jäid Sitsiilia kuningriigi mõlema poole administratsioonid eraldatuks aastani 1816, kui need taasühendati Mõlema Sitsiilia kuningriiki.
Varauusaeg
pisi|[[Hispaania kuningas|Hispaania kroon 16. sajandil]] Kuningriik jätkas olemist Prantsusmaa ja Hispaania vahelise vaidluse tulipunktis mitmel järgmisel kümnendil, kuid prantslaste jõupingutused saavutada kontroll selle üle muutusid kümnendite möödudes üha jõuetumaks ning Hispaania kontroll ei olnud kunagi tõeliselt ohustatud. Prantslased loobusid lõpuks oma nõudmistest kuningriigile Cateau-Cambrésis rahuga aastal 1559. Londoni lepinguga (1557) loodi uus vasallriik "Stato dei Presidi" (Garnisonide riik), mida valitseti otse Hispaaniast Napoli kuningriigi osana.
Pärast Hispaania pärilussõda 18. sajandi alguses vahetas kuningriik jälle omanikku. Utrechti rahu järgi aastal 1713 anti Napoli ja Sardiinia Saksa-Rooma keisrile Karl VI-le (Sardiinia loovutati aastal 1718 lõpuks Savoia dünastiale). Ta saavutas aastal 1720 kontrolli ka Sitsiilia üle, kuid Austria võim ei kestnud kaua. Nii Napoli kui ka Sitsiilia vallutati hispaanlaste poolt Poola pärilussõja ajal aastal 1734 ja kuningas Felipe V noorem poeg Parma hertsog Carlo sai Napoli ja Sitsiilia kuningaks aastast 1735. Kui Carlos päris aastal 1759 oma vanemalt poolvennalt Hispaania trooni, jättis ta Napoli ja Sitsiilia oma nooremale pojale, Ferdinando IV-le. Vaatamata sellele, et kaks kuningriiki olid personaalunioonis Bourbonide võimu all aastast 1735, jäid nad põhiseaduslikult eraldi.
19. sajandi algus
pisi|19. sajandi Lõuna-Itaalia kaart, mis kujutab [[Mõlema Sitsiilia kuningriiki ning Sardiinia ja Malta saari]] Bourbonide suguvõsa liikmena oli kuningas Ferdinando IV Prantsuse revolutsiooni ja Napoleon I loomulik vastane. Jaanuaris 1799 vallutas Napoleon Bonaparte Prantsuse vabariigi nimel Napoli ja kuulutas kuningriigi järglasena välja Prantsusmaa vasallriigi Parthenope vabariigi. Kuningas Ferdinando põgenes Napolist Sitsiiliasse sama aasta juunini. Aastal 1806 tõukas Bonaparte, siis Prantsusmaa keiser, jälle kuningas Ferdinando troonilt ja nimetas oma venna Joseph Bonaparte Napoli kuningaks. Bayonne'i ediktiga aastast 1808 viis Napoleon Josephi Hispaaniasse ja nimetas oma väimehe Joachim Murat' Mõlema Sitsiilia kuningaks, kuigi see tähendas kontrolli ainult kuningriigi mandriosas. Napoleoni sekkumise ajaks jäi kuningas Ferdinando Sitsiiliasse, Palermosse.
Pärast Napoleoni kaotust taastati kuningas Ferdinando IV Viini kongressil aastal 1815 troonile kui Mõlema Sitsiilia kuningas Ferdinando I. Ta sõlmis konkordaadi Kirikuriigiga, kes oli varem maid nõudnud. Sitsiilia saarel oli kuningas Ferdinando II vastu mitu mässu, kuid kuningriigi lõpu tõi alles Tuhande ekspeditsioon aastal 1860, mida juhtis Itaalia ühendamise sümbol Giuseppe Garibaldi ja toetas Savoia dünastia ning nende Sardiinia kuningriik. Ekspeditsiooni tulemuseks oli silmapaistev seeria kaotusi Sitsiilia armeele Garibaldi kasvavate vägede vastu. Pärast Palermo ja Sitsiilia vallutamist randus Garibaldi Calabrias ja liikus Napoli suunas, samas tungisid Sardiinia väed kuningriiki Marchest. Viimased lahingud olid Volturno lahing 1860. aastal ja Gaeta piiramine, kuhu kuningas Francesco II oli varjunud, lootes Prantsuse abile, mida kunagi ei tulnud. Viimased Garibaldi ekspeditsioonile vastupanevad linnad olid Messina (mis kapituleerus 13. märtsil 1861) ja Civitella del Tronto (mis kapituleerus 20. märtsil 1861). Mõlema Sitsiilia kuningriik lõpetati ja annekteeriti uude samal aastal asutatud Itaalia kuningriiki.
Pärast aastat 1861
Lõuna majandus kannatas oluliselt pärast Itaalia ühendamist ja industrialiseerimise protsessi katkemist. Vaesus ja organiseeritud kuritegevus, kuigi olid ka varem püsivad probleemid Lõuna-Itaalias, muutusid pärast ühendamist halvemaks. Selle tõttu koges Lõuna suuri majanduslikke raskusi, mille tulemuseks oli massiline väljaränne, mis tekitas ülemaailmse Lõuna-Itaalia diasporaa, eriti Ühendriikides ja Lõuna-Ameerikas. Paljud kohalikud kolisid ka tööstuslinnadesse Põhja-Itaalias, nagu Genova, Milano ja Torino. Industrialiseerimise suhteline protsess arenes mõnes "Mezzogiorno" piirkonnas pärast Teist maailmasõda. 1946. aasta referendumil pärast sõda hääletas piirkond monarhia säilitamise poolt, suurim toetus anti Campanias. Poliitiliselt on see sageli vastuolus Põhja-Itaaliaga, kes võitis referendumi vabariigi loomiseks. Tänapäeval jääb Lõuna-Itaalina majanduslikult vähem arenenuks, kui põhja- ja keskpiirkonnad, kes nautisid "majandusimet" 1950. ja 1960. aastatel ning muutusid tööstuslikeks.
Majandus
pisi|[[Euroopa Liit|Euroopa Liidu piirkondlik rahastamine 2007–2013: Lõuna-Itaalia on peaaegu tervikuna klassifitseeritud objektiivse konvergentsi alla (SKP elaniku kohta vähem kui 75% Euroopa Liidu keskmisest)]] Alates Itaalia ühendamisest aastatel 1861–1870 sai ilmseks kasvav majanduslik lõhe Itaalia põhja- ja lõunaprovintside vahel. Uue kuningriigi esimestel kümnenditel suurendas tõhusa maareformi puudumine, kõrged maksud ja muud lõunaosas kehtestatud majanduslikud meetmed koos kaitsetollide kaotamisega põllumajanduskaupadele põhjaosa tööstust, tegi olukorra paljudele rentnikele, väikeettevõtetele ja maaomanikele peaaegu võimatuks. Paljud valisid emigreerumise selle asemel, et püüda raskest elust välja rabeleda, eriti aastatel 1892–1921. Lisaks tekitas maanteeröövide ja maffia tegevuse kasv ulatusliku vägivalla, korruptsiooni ja seadusetuse. Peaminister Giovanni Giolitti möönis kord, et on koht, "kus seadus üldse ei toimi".
Pärast Benito Mussolini võimule saamist püüdis "raudne prefekt" Cesare Mori mõningase eduga võita Lõunas õitsvaid võimsaid kuritegelikke organisatsioone. Siiski, kui tekkisid sidemed maffia ja fašistide vahel, Mori eemaldati ja fašistlik propaganda kuulutas maffia võidetuks. Majanduslikult oli fašistlik poliitika suunatud Itaalia koloniaalimpeeriumi loomisele ja Lõuna-Itaalia sadamad olid strateegilised kogu kaubandusele kolooniate suunal. Napoli nautis demograafilist ja majanduslikku taassündi peamiselt kuningas Vittorio Emanuele III huvi tõttu, kes oli siin sündinud.
Alates 1950. aastatest loodi Cassa per il Mezzogiorno kui suur avalik koondplaan Lõuna-Itaalia industrialiseerimiseks, mille eesmärgiks oli teha seda kahel viisil: maareformiga, luues 120 000 uut väikefarmi, ja "Kasvustrateegia" kaudu, mille järgi 60% kõigist valitsuse investeeringutest pidid minema Lõunasse, tugevdades seega Lõuna majandust uue kapitali meelitamisega, kohalike ettevõtete ergutamisega ja töökohtade tekitamisega. Siiski jäid eesmärgid suuresti täitmata ja tulemuseks oli Lõuna kiirenev subsideerimine ja riigisõltuvus, võimetus luua eraettevõtete kasvu. Isegi tänapäeval püsivad suured piirkondlikud erinevused. Lõuna-Itaalia on jätkuvalt vaene ja arenematu. Probleemiks on ikka veel ulatuslik poliitiline korruptsioon, organiseeritud kuritegevus ja väga suur töötus.
Kultuur
pisi|Sitsiilia nukuteater kuulub [[UNESCO vaimse kultuuripärandi loendid|UNESCO vaimse kultuuripärandi hulka]] Lõuna-Itaalia piirkonnad said mõnevõrra erinevaid ajaloolisi mõjutusi kui ülejäänud poolsaar, alates kõige enam kreeka kolonisatsioonist. Kreeka mõju Lõunas oli määrav kuni latiniseerimise lõpetamiseni Rooma printsipaadi ajal. Kreeka mõjud tulid tagasi Rooma riigi lõpuperioodil, eriti pärast Justinianus I ja Bütsantsi tagasivallutusi.
Sitsiilia, eristuva kultuuriga läbi kogu keskaja, vallutati moslemite poolt ja muudeti mõneks ajaks emiraadiks, ning progressiivse islami kultuuri, arhitektuuri ja teaduse Sitsiilia elementide kaudu võeti omaks Itaalias ja Euroopas. Ülejäänud mandriosa oli bütsantslaste, langobardide ja frankide võimuvõitluse subjekt. Lisaks rajasid veneetslased kaubanduspunkte Bütsantsi ja Lähis-Itta.
Kuni normannide vallutusteni 11. ja 12. sajandil järgis enamus Lõunast idakristlust. Normannid, kes asusid Sitsiiliasse ja Lõuna-Itaaliasse keskajal, mõjutasid tähelepanuväärselt piirkonna arhitektuuri, religiooni ja kõrgkultuuri. Hiljem valitsesid Lõuna-Itaaliat uued Euroopa rahvusriigid, algul Aragoni kroon, siis Hispaania ja Austria. Hispaanlastel oli suur mõju Lõuna kultuurile, kuna valitsesid seda üle kolme sajandi.
Juudi kogukonnad elasid Sitsiilias ja Lõuna-Itaalias üle 15 sajandi, kuid aastal 1492 andis kuningas Fernando II välja väljasaatmise edikti. Oma kõrgajal moodustasid juudi sitsiillased tõenäoliselt umbes kümnendiku saare rahvastikust. Pärast edikti pöördusid nad osaliselt kristlusse ning teised läksid Osmanite riiki ja teistesse kohtadesse Lõuna-Itaalias, Roomas ja Euroopas. Viimastel aastatel on Lõuna-Itaalia kogenud oma tavade ja muusika, nagu Napoli laul ja Tarantella, ärkamist.
David Karnosky
David F. Karnosky (12. oktoober 1949 Rhinelander – 24. oktoober 2008 Chassell) oli Ameerika Ühendriikide metsaökoloog.
Ta õppis metsandust USA Wisconsini ülikoolis ja kaitses seal 1975. aastal doktoriväitekirja.
Ta töötas Michigani Tehnikaülikoolis metsageneetika ja biotehnoloogia professorina.
Tema kolleegide seas on eestlastest olnud ökoloogid Olevi Kull, Jaak Sõber, Anu Sõber, Asko Noormets jt.
Tunnustus
Karnoskyle on pühendatud metsandusteadlaste organisatsiooni IUFRO väljaandel 2009. aastal Helsingis ilmunud raamat "Adaptation of Forests and People to Climate Change: A Global Assessment Report".
Vana-Mustamäe tänav
Tänava ajaloolised nimed on olnud Trampliini, Mustamäe, Sinise mäe, Hohenhauptstraße, Черногорская, Синегорская.
Tänav algab Pärnu maanteelt Nõmme keskuse juures. Tänav on Suusa tänavast kuni Nõmme Lumepargi sissesõiduteeni ühesuunaline.
Tänav lõpeb Glehni lossi juures (aadress Vana-Mustamäe 48).
Tänava pikkus on umbes 1,6 km.
Tänav moodustab osa Nõmme–Mustamäe maastikukaitseala lõunapiirist.
Aadressil Vana-Mustamäe 16 asuvad Nõmme Lumepark ja Mustamäe hüppetorn.
Jan Olof Palmér
Jan Olof Palmér (sündinud 27. augustil 1950) on Rootsi ja Taani lennundustegelane. Ta oli Eesti riikliku lennufirma Estonian Airi juht 1. novembrist 2012 kuni selle tegevuse lõppemiseni 7. novembril 2015. Palmér vahetas sellel kohal välja Tero Taskila, kelle juhtimisel saavutas Estonian Air oma ajaloo suurima kahjumi.
Varem on Palmér juhtinud pankrotistunud lennufirmasid Cimber Sterling (Taani) ja Skyways (Rootsi), mis kuulusid Ukraina ettevõtjale Ihor Kolomoyskyile. Tema palk Estonian Airi juhina on 21 500 eurot kuus, kolmandiku väiksem kui Taskilal (33 300 eurot), samuti pole talle ette nähtud lahkumishüvitist.
Fred (jalgpallur, sündinud 1993)
pisi|Fred 2018. aasta MM-il Frederico Rodrigues de Paula Santos (enam tuntud lihtsalt kui Fred; sündinud 5. märtsil 1993 Belo Horizontes) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Manchester United ja Brasiilia jalgpallikoondises.
Brasiilia kõrgliigas debüteeris ta 2012. aastal Internacionali ridades.
2013. aasta juunis liitus ta Ukraina kõrgliiga klubiga Donetski Šahtar. Seal mängis ta kokku viis hooaega ning tuli hooaegadel 2013–14, 2016–17 ja 2017–18 klubiga Ukraina meistriks.
2018. aasta juunis siirdus ta umbes 47 miljoni naelsterlingi eest Manchester Unitedi, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 22. septembril 2018 mängus Wolverhampton Wanderersi vastu.
James Gosling
James Gosling (sünninimega James Arthur Gosling, sündinud 19. mail 1955) on Kanada arvutiteadlane ja Java programmeerimiskeele autor.
Haridus ja karjäär
James Gosling sai bakalaureusekraadi Calgary Ülikoolist ning magistri- ja doktorikraadi Carnegie Melloni Ülikoolist. Carnegie Melloni Ülikoolis doktorantuuris töötades kirjutas ta Emacsi versiooni, mida kutsutakse Gosling Emacsiks (Gosmacs). Enne Sun Microsystemsiga liitumist tegi ta mitme protsessori versiooni Unixist ning mitmesuguseid kompilaatoreid ja meilisüsteeme.
Aastatel 1984–2010 töötas Gosling Sun Microsystemsis. Teda tuntakse Java programmeerimiskeele loojana.
2. aprillil 2010 lahkus Gosling Sun Microsystemsist, mis oli hiljuti läinud Oracle Corporationi omandusse. Lahkumise põhjusteks tõi Gosling välja palga, ametistaatuse ja otsuste tegemise õiguse vähenemise, rollimuutuse ja eetilised probleemid. Nüüdseks on tema hoiak Oracle'i suhtes väga kriitiline: "Suni ja Oracle'i integratsioonikohtumistel, kus meile avaldati survet Suni ja Google'i vaheliste patendiprobleemide osas, oli näha, kuidas Oracle'i juristi silmad sädelesid." Hiljem, Oracle'i ja Google'i kohtuistungil Androidi üle täpsustas ta oma seisukohta, öeldes: "See, et Sun ei kaevanud koodi kasutamise pärast kohtusse, ei tähenda, et me ei oleks tundnud, et meile liiga tehti. Kuigi mul on Oracle'iga eriarvamusi, on praegusel juhul neil õigus. Google surus Suni täielikult maha. Me olime kõik väga häiritud, isegi Jonathan [Schwarz]. Ta lihtsalt otsustas teha näo, et midagi pole halvasti, mis häiris väga paljusid Sunis."
28. märtsil 2011. aastal teatas James Gosling oma blogis, et Google on ta tööle võtnud. Viis kuud hiljem teatas ta, et on liitunud idufirmaga Liquid Robotics.
Gosling on nõustaja Scala firmas Typesafe Inc., Jelasticu direktor ja Eucalyptuse strateegianõustaja.
Panus
Goslingu panuseks loetakse sageli Java programmeerimiskeele leiutamist aastal 1994. Ta lõi Java algse disaini ning implementeeris keele originaalse kompilaatori ja virtuaalmasina. Goslingu sõnul sai kogu asi alguse tema ülikooliajal, kui ta kirjutas pseudokoodi (p-koodi) virtuaalmasina labori DEC VAX arvuti jaoks, et professor saaks käivitada UCSD Pascalis kirjutatud programme. Pascal kompileerus p-koodiks, et lihtsustada selle kasutamist erinevates arvutites. Ta nägi Sunis töötamise jooksul (mis ajal töötas ta ka välja Java programmeerimiskeele), et arvuti ehitusest mitte oleneva toimimise laialt levinud programmidel saab saavutada sarnast filosoofiat kasutades: alati tuleb programmeerida samale virtuaalmasinale.
Selle saavutuse eest valis USA National Academy of Engineering ta välismaalasest partnerliikmeks. Ta on kaasa löönud veel paljude arvutiprogrammide ja -süsteemide väljatöötamisel, näiteks NeWS ja Gosling Emacs. Ta on "kogumiku" programmi kaasautor. See on tööriist, mida on põhjalikumalt kirjeldanud Brian Kernighan ja Rob Pike oma raamatus "The Unix Programming Environment".
Barmah Foresti viirus
Barmah Foresti viirus (BFV) on Togaviridae sugukonda alfaviiruste perekonda kuuluv viirus, mis isoleeriti esmakordselt 1974. aastal Austraalias. Tänapäevani on see levinud vaid Austraalias, kus on esinenud mitmeid Barmah Foresti viiruse haiguspuhanguid. Tegu on arboviirusega, mida kannavad edasi sääseliste esindajad. Viirusega nakatunutel esinevad Ross Riveri viirusega nakatunutega sarnased sümptomid: liigesevalu, lihasevalu, artriit, lööve ja palavik.
Virion
Barmah Foresti viiruse partikli diameeter on ligikaudu 700 ongströmit. Alfaviiruste genoom on pakitud ikosaeedrilisse T=4 struktuuriga nukleokapsiidi, mille moodustavad kapsiidi valgu 240 koopiat. Nukleokapsiidi peal on bilipiidne membraan, mis on pärit peremeesrakult. Välimise kesta moodustavad 80 ogastruktuuri, mille ehituskivideks on struktuursed valgud E1 ja E2.
Genoom
Barmah Foresti viiruse genoom on alfaviirustele omaselt (+)ssRNA molekul, mis on pakitud ikosaeedrilisse kapsiidi. Barmah Foresti viiruse genoomi suurus on ilma polü-A sabata 11 488 nukleotiidi. Molekuli lämmastikaluste sisaldus on 24% guaniini, 24% tsütosiini, 30% adeniini ja 22% uratsiili.