cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Markus Hess
Ühiskondlik ja poliitiline tegevus
Markus Hess on olnud Committee for a Peaceful Transition to Freedom esimees, kellena organiseeris muu hulgas Nõukogude Liidu reformimeelsetele poliitikutele erastamise ja valimiste teemalisi konverentse Poolas, Eestis, Leedus ja Inglismaal.
1991. aastal juhtis Hess edukat poliitilist kampaaniat, mille tulemusel nimetati Toronto raekoja ees linnaruumi kaunistavad kaared Vabaduskaarteks.
Markus Hess oli Kesk- ja Ida-Euroopa Nõukogu (CEEC) esimees ja Eestlaste Kesknõukogu Kanadas (EKN) endine esimees. Samuti osales Markus Hess heategevusorganisatsiooni Tribute to Liberty juhatuse töös.
Venemaa Föderatsioon kandis märtsis 2022 Markus Hessi ühena 313 kanadalasest ebasoovitavate isikute nimekirja, kellele keelati sisenemine Venemaale.
Isiklikku
Markus Hess oli asjaarmastajast helilooja, kes täiendas oma heliloomingu- ja klaverimänguoskust Roman Toi käe all. Markus Hess on kirjutanud lasteraamatu ja muinasjutte.
Hessi vanemad olid Gerhard Hess (1926–2004) ja Pille Hess (snd Kalm, 1931). Markus Hess oli abielus Eha Hessiga ja neil sündis 4 last:
Rangu karrid
Rangu karrid (ka: Rangu rangad) on karrid Rapla maakonnas Märjamaa vallas Nõmmealuse ja Varbola asula vahel.
Bobby Decordova-Reid
pisi|Bobby Decordova-Reid 2018. aastal [[Cardiff Citys särgis]] Bobby Armani Decordova-Reid (sündinud 2. veebruaril 1993 Bristolis) on Inglismaal sündinud Jamaica jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa Premier League'i klubis ja Jamaica jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Bristol Citys, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2002. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa esiliigas hooajal 2010–11. Hooajal 2011–12 mängis ta Bristol Cityst laenul Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Cheltenham Town, hooajal 2012–13 tugevuselt kolmanda liiga klubis Oldham Athletic ja hooajal 2014–15 tugevuselt neljanda liiga klubis Plymouth Argyle. Regulaarselt kuulus Decordova-Reid Bristol City põhimeeskonda alates hooajast 2015–16. Hooajal 2017–18 lõi ta Inglismaa esiliigas 19 väravat, millega jagas liigas parima väravaküti arvestuses kolmandat kohta. Samal hooajal valiti ta esiliiga hooaja sümboolsesse koosseisu ja Bristol City hooaja parimaks mängijaks.
2018. aasta juunis siirdus ta umbes 10 miljoni naelsterlingi eest äsja Inglismaa kõrgliigasse tõusnud Cardiff Citysse, kellega sõlmis nelja-aastase lepingu. Hooajal 2018–19 jäi tema arvele Inglismaa kõrgliigas viis väravat.
2019. aasta augustis läks ta laenule Fulhami, kellega sõlmis järgmise aasta jaanuaris püsiva lepingu.
Jamaica jalgpallikoondises tegi Decordova-Reid debüüdi 6. septembril 2019 CONCAF-i Rahvuste Liiga mängus Antigua ja Barbuda vastu ja lõi selles mängus ka koondisekarjääri esimese värava.
Puurmani vald
Puurmani vald oli omavalitsus Jõgeva maakonna edelaosas.
2017. aastal liideti suurem osa Puurmanni vallast Põltsamaa vallaga, välja arvatud neli küla (Härjanurme, Jõune, Pööra ja Saduküla), mis ühinesid Jõgeva vallaga.
Valla pindala oli 292,7 km2. Valla keskuseks oli valla suurim asula Puurmani alevik. Lisaks paiknes vallas 12 küla, millest suuremad olid Saduküla, Pikknurme ja Härjanurme. Valla omavalitsuslik staatus taastati 12. detsembril 1991.
Läbi endise valla voolab Pedja jõgi.
Puurmani vallavanem oli Rauno Kuus.
Asend
Puurmani vald piirnes lõunas Tartu maakonna Laeva vallaga, põhjas ja läänes Jõgeva maakonna Põltsamaa vallaga ja idas Jõgeva, Palamuse ja Tabivere vallaga. Ulatus põhjast lõunasse oli 23 km, idast läände oli 14 km.
Etümoloogia
Puurmani nimi tuleneb tõenäoliselt endise ordumõisa Rootsi võimu aegsete omanike Buhrmeisterite perekonnanimest.
Ajalugu
Esimesed ülestähendused piirkonna kohta pärinevad 13. sajandist. Kursi ordulinnust on esmamainitud seoses 1343. aasta sündmustega.
Puurmani valla omavalitsuslik staatus kinnitati 1991. aastal.
Asustus
pisi|Öine vaade Puurmani mõisale pisi|Puurmani mõisa park Puurmani vallavalitsuse andmetel oli 1. septembri 2012 seisuga valda registreeritud 1645 inimest, neist 795 meest ja 850 naist. Asulate lõikes jagunesid elanikud järgmiselt:
Haridus ja kultuur
Vallas tegutses kaks kooli: põhikool Puurmanis ja Saduküla Lasteaed-Algkool. Vallas on üks kultuurikeskus (Puurmanis) ja kaks raamatukogu (Puurmanis ja Sadukülas). Vallas ilmub kord kuus vallavalitsuse infoleht Puurmani Uudised.
Kohalik majandus
Puurmani valla endisel territooriumil tegutseb Eesti suurim ja moodsaim kala- ja vähikasvatuskompleks Härjanurme Kalatalu, Jõgeva maakonna esinduslikem majutus- ja seminariteenust pakkuv asutus – Tammemäe jahimaja Trofee ning renoveeritud ajalooline Manteuffelite jahimõis, mille peamaja Kursi jahiloss on taastatud eksklusiivseks hotelliks, mille juures on ka restoran Zum Manteuffel.
Piirkonna suurimad tööandjad on
Vaatamisväärsused
pisi|Kursi kirik
Ruuge päevaliilia
Ruuge päevaliilia (Hemerocallis fulva) on tooneliilialiste sugukonda arvatud taimeliik.
Itaalia kuningriik (keskaegne)
Langobardide kuningriik osutus palju stabiilsemaks kui selle idagootide eelkäija, kuid aastal 774 vallutati see paavsti kaitsmise ettekäändel frankide poolt Karl Suure juhtimisel. Frangid hoidsid Itaalia-Langobardi valdused endi omast eraldi, kuid kuningriik jagas kõiges Karolingide impeeriumi eraldumisi, jagunemisi, kodusõdu ja päriluskriise kuni 9. sajandi lõpuks oli Itaalia kuningriik iseseisev, kuid detsentraliseeritud riik.
Ruuge päevaliilia
Taime kasvatatakse Eestis ilutaimena, harva taim metsistub.
Itaalia kuningriik (keskaegne)
Aastal 951 sai Itaalia troonile Saksa kuningas Otto I. Kahe trooni personaalunioon ning Otto kroonimine Saksa-Rooma keisriks Rooma Peetri kirikus aastal 962 moodustas Saksa-Rooma riigi baasi. Keskvalitsus Itaalias kadus kõrgkeskajal kiiresti, kuid kuningriigi idee teostus. Renessansi ajal oli see veidi enam kui õiguslik ettekujutis, kuid see kestis in titulo kuni keisririigi lõpetamiseni aastal 1806, mis ajaks oli Napoleon Bonaparte rajanud oma Regno d'Italia, arvestamata keskaegset kummitust.
Langobardide kuningriik
pisi|vasakul|[[Lombardia raudkroon, nüüd Monza katedraalis]] Pärast Taginae lahingut, milles idagootide kuningas Totila tapeti, vallutas Bütsantsi kindral Narses Rooma ja piiras Cumat. Uus idagootide kuningas Teia kogus idagootide armee riismed kokku ja marssis piiramisrõngast murdma, kuid oktoobris 552 varitses Narses teda Campanias Mons Lactariuses (tänapäeva Monti Lattari), Vesuuvi ja Nuceria Alfaterna lähistel. Lahing kestis kaks päeva ja Teia tapeti võitluses. Idagootide võim Itaalias oli kõrvaldatud, kuid Narses lubas mõnedel ellujäänutel naasta kodudesse, kui keisririigi alamad. Reaalse võimu puudumine Itaalias vahetult pärast lahingut viis frankide sissetungini, kuid ka nemad võideti ja poolsaar taasühendati lühikeseks ajaks keisririigiga.
Esmased allikad langobardide kuningatest enne frankide vallutust on 7. sajandi anonüümne Origo Gentis Langobardorum ja 8. sajandi Paulus Diaconuse Historia Langobardorum. Origos loetletud esimesed kuningad (Letingite eelsed) on peaaegu kindlasti legendaarsed. Väidetavalt valitsesid nad Suure rahvasterände ajal; esimene valitseja, keda kinnitavad langobardide traditsioonist sõltumatud allikad, on Tato.
Langobardide kuningriigi laienemisel hõivati langobardide poolt 751. aastal Bütsantsi Ravenna eksarhaat. Viimane Ravenna eksarh Eutychius tapeti langobardide poolt. Eksarhaat korraldati ümber Itaalia katepanikioniks peakorteriga Baris.
Frangi riigis
pisi|300px|[[Frangi riik|Frangi riigi alad (481–814)]] Kui frangid ajasid aastal 756 langobardid minema, nõudis paavst Stephanus II eksarhaati. Tema liitlane, frankide kuningas Pippin Lühike annetas endise Ravenna eksarhaadi vallutatud maad aastal 756 paavstile; see annetus, mille aastal 774 kinnitas tema poeg Karl Suur, tähistas paavstide ilmaliku võimu algust (Püha Peetruse pärand).
772. aastal läks Karl Suur oma esimesele sõjakäigule Itaaliasse, et päästa langobardide haardest oma hädavajalik liitlane paavst. Pärast kaheaastast sõjakäiku purustas Karl Suur langobardid ning võttis endale 774 pärast viimase langobardi kuninga Desideriuse kukutamist Langobardia kuninga tiitli, mis tähendas, et tema Frangi riigi võimu alla kuulus nüüdsest ka Põhja-Itaalia.
Karolingide impeeriumi osa
300px|pisi|Karolingide keisririik pärast [[Meersseni lepingut (870)]] Keiser Lothar I surm aastal 855 viis tema valduse Kesk-Frangi riigi jagamiseni tema kolme poja vahel. Vanim, Ludwig II, päris Karolingide maad Itaalias, mida valitseti nüüd esimest korda (välja arvatud Karl Suure poja Pippini lühike valitsemine sajandi alguses) kui selgepiirilist üksust. Kuningriik hõlmas kogu Itaalia nii kaugele lõunasse kui Rooma ja Spoleto, kuid ülejäänud Itaalia lõunas jäi langobardide Benevento vürstkonna või Bütsantsi võimu alla.
Pärast Ludwig II surma ilma pärijateta oli mitukümmend aastat segadusi. Keisri krooni üle vaidlesid esialgu Karolingide Lääne-Frangi (Prantsusmaa) ja Ida-Frangi (Saksamaa) valitsejad, kus auhinna sai alguses läänekuningas (Charles II Paljaspea) ja siis idakuningas (Karl Paks). Pärast viimase troonilt tõukamist vaidlesid krooni üle kohalikud aadlikud Guido Spoletost ja Berengar Frioolist, ja kuna välissekkumine ei lõppenud, siis ka Ida-Frangi Arnulf ja Alam-Burgundia Louis III Pime, kes kõik said ka mõneks ajaks keisritroonile. Kuningriiki ründasid ka araablased Sitsiiliast ja Põhja-Aafrikast ning keskvõim oli parimal juhul minimaalne.
Saksa-Rooma riigi koosseisus
pisi|200px|vasakul|Itaalia kuningriik umbes aastal 1000 pisi|300px|[[Hohenstaufenid|Hohenstaufenite valitsetud Saksa-Rooma riik, 1138–1254]] Aastal 951 abiellus Saksa kuningas Otto I viimase Itaalia kuninga Lothar II lese Adelheidiga ja võttis Pavias Lombardia raudkrooni rivaalitseva Ivrea markkrahvi Berengari eest. Kui aastal 960 ründas Berengar Kirikuriiki, vallutas paavst Johannes XII kutsutud Saksa kuningas Otto Itaalia kuningriigi ja kroonis end 2. veebruaril 962 Roomas Saksa-Rooma keisriks.
Sellest ajast alates olid Itaalia kuningad alati ka Saksa kuningad ja Itaaliast sai seega Saksa-Rooma riigi osastiskuningriik, koos Saksa kuningriigi (regnum Teutonicorum) ja – aastast 1032 – Burgundiaga. Saksa kuningas (Rex Romanorum) krooniti Milano peapiiskopi poolt Lombardia raudkrooniga Pavias eelmänguna visiidile Rooma paavsti poolt keisriks kroonimisele.
Itaalia (Lombardia) kuningriik keisririigis
pisi|vasakul|Itaalia kuningriik, [[Saksa-Rooma keisririik|Saksa-Rooma keisririigis 11. sajandi alguses]]
Pärast keiser Otto III surma aastal 1002 sai üks viimastest Berengari järglastest, Ivrea markkrahv Arduin, isegi Itaalia krooni ja alistas Kärnteni hertsogi Otto I juhitavad keiserlikud väed. Alles aastal 1004 võis uus Saksa kuningas Heinrich II liikuda Itaaliasse, et saada endale tiitel rex Italiae. Arduin oli viimane kodune Itaalia kuningas kuni Vittorio Emanuele II kroonimiseni aastal 1861. , Lombardia pisi|vasakul|Itaalia alad 1050. aastal Üldiselt jättis asjaolu, et monarh viibis peamiselt eemal, veetes oma aja Saksamaal, Itaalia kuningriigi vähese keskvõimuga. Puudus oli ka võimsatest maaisandatest – ainus märkimisväärne oli Toscana markkrahv, kellel olid suured maavaldused Toscanas, Lombardias ja Emilias, kuid kes ebaõnnestus pärijate puudumise tõttu pärast Matilde di Canossa surma aastal 1115. Toscana krahvinna Matilda, pärandas Kirikuriigile suured valdused. Võimuvaakumi täitsid järk-järgult Kirikuriik, Rooma paavst ja piiskopid, samuti üha rikkamad Itaalia linnad, mis haarasid järk-järgult ümbritsevaid maapiirkondi. 11.–13. sajandil oli linnkommuunide aeg.
, Verona mark, Romagna, Spoleto hertsogkond, Veneetsia vabariik, Benevento hertsogkond, Apuulia ja Calabria hertsogkond, Amalfi hertsogkond, Salerno vürstkond
Normannide Sitsiilia kuningriik
200px|pisi|Sitsiilia kuningriik tema asutaja [[Roger II (Sitsiilia)|Roger II surma ajal aastal 1154]] , Sitsiilia krahvkond, Sitsiilia kuningriik
Lombardia Liiga
Linnade kasvavat võimu demonstreeriti esmakordselt Hohenstaufenist keisri Friedrich I Barbarossa (1152–90) valitsemise ajal, kelle püüded taastada keiserlik võim poolsaarel viis mitme sõjani Lombardia Liigaga (Põhja-Itaalia linnade liiduga) ja lõpuks liiga otsustava võiduni Legnano lahingus aastal 1176, mis sundis Friedrichit tunnistama Itaalia linnade autonoomiat.
300px|pisi|Itaalia alad, [[Saksa-Rooma keisririik|Saksa-Rooma keisririigis (punasega) 12. ja 13. sajandil]] Friedrich I Barbarossa pojal Heinrich VI-l õnnestus tegelikult laiendada Hohenstaufenite võimu Itaalias normannide Sitsiilia kuningriigi vallutamisega, mis koosnes Sitsiiliast ja kogu Lõuna-Itaaliast. Heinrichi poeg, Sitsiilia kuningas ja Saksa-Rooma keiser Friedrich II – esimene keiser alates 10. sajandist, kes tegelikult resideeris Itaalias – püüdis lahendada oma isa ülesannet taastada keiserlik võim Itaalia kuningriigis, mis viis ägeda vastasseisuni mitte ainult reformitud Lombardia Liigaga, vaid ka paavstiga, kes oli üha rohkem kade ilmaliku valduse pärast Kesk-Itaalias (teoreetiliselt keisririigi osa) ja mures Hohenstaufenite keisrite üldiste püüdluste pärast.
Friedrich II kavatsused võtta kogu Itaalia oma kontrolli alla olid sama edutud kui tema vanaisa omad, ja tema surm aastal 1250 tähistas Itaalia kuningriigi tõhusat lõppu ehtsa poliitilise üksusena. Itaalia linnades jätkusid konfliktid gibelliinide (keisri toetajad) ja gvelfide (paavsti toetajad) vahel, kuid need konfliktid eemaldusid üha enam algsest küsimusest.
Kuningriik ei olnud siiski täiesti tähendusetu. Järgmised keisrid 14. ja 15. sajandil tulid kroonimiseks Rooma ja keegi neist ei unustanud Itaalia kuningatena teoreetilisi nõudeid valdusele.
Keiserlikud nõuded võimule Itaalias väljendusid enamasti tiitlite andmises erinevatele tugevatele meestele, kes alustasid kontrolli loomist endiste vabariiklike linnade üle. Kõige märkimisväärsem, keisrid andsid oma toetuse Viscontile Milanos ja kuningas Wenzel tegi aastal 1395 Gian Galeazzo Viscontist Milano hertsogi. Teised perekonnad, kes said keisritelt uusi tiitleid, olid Gonzaga Mantovas ning Este Ferraras ja Modenas.
Tagajärjed: Varjukuningriik
pisi|Itaalia alade riigid 1494 Varauusaja algusega Saksa-Rooma keisririigi Itaalia kuningriik veel eksisteeris, kuid pelgalt varjuna. Selle territoorium oli oluliselt vähenenud – Veneetsia vabariigi, kes pidas ennast keisririigist sõltumatuks, vallutused (domini di Terraferma) jätsid enamuse Kirde-Itaaliast väljapoole keisririigi jurisdiktsiooni, samas paavstid kuulutasid täielikku iseseisvust Kirikuriigis Kesk-Itaalias. Siiski oli Habsburgist keiser (1520/1530–1556) Karl V, omades Hispaania ja Napoli näol pärandusena rohkem kui keisrina, võimeline kehtestama oma võimu Itaalias suuremas ulatuses kui ükski keiser Friedrich II-st alates.
Karl V ajas Itaalia sõdades 1536–1538 ja 1542–1546 prantslased Milanost välja, hoidis ära Itaalia vürstide püüde taaskinnitada prantslaste abiga oma sõltumatust Cognaci liigas, rüüstas Roomat ja saavutas Medici paavsti Clemens VII koostöö, vallutas Firenze, kus ta taastas Medicid võimule Firenze hertsogitena (ja hiljem Toscana suurhertsogitena) ning pärast Sforza dünastia hääbumist Milanos nõudis territooriumi keiserlikuks lääniks ja nimetas uueks Milano hertsogiks oma poja Filippo. See uus Habsburgide monarhia keiserlik valdus, Milano hertsogiriik ei jäänud siiski Saksa-Rooma keisririiki, kus Karlile järgnes tema vend Ferdinand, vaid anti Karli poolt oma pojale Felipe II-le, kellest sai Hispaania kuningas.
Williamsburgh Savings Bank Tower
pisi|Williamsburgh Savings Bank Tower Williamsburgh Savings Bank Tower on New Yorgi linnaosas Brooklynis asuv 37-korruseline kõrghoone. 156-meetri kõrgust art déco stiilis ehitist tarindati aastatel 1927–1929.
Itaalia kuningriik (keskaegne)
Tagajärjed: Varjukuningriik
, Toscana suurhertsogkond
Siiski keiserlikud ülemvõimu nõuded jäid ja kutsuti tegelikult esile 17. sajandi alguses, kui Mantova hertsogkond jäi aastal 1627 valitsejata. Keiser (1619–1637) Ferdinand II kasutas oma õigusi feodaalisandana, et hoida ära pärija, prantsuse Neversi hertsogi poolt hertsogkonna ülevõtmine, juhtides Mantova pärilussõda, osa palju suuremast Kolmekümneaastasest sõjast. 18. sajandi algul, Hispaania pärilussõja ajal aastal 1708 kasutati keiserlikke ülemvõimu nõudeid jälle Mantova hõivamiseks, mis nüüd liideti Austria Habsburgide poolt äsja vallutatud Milano hertsogkonnaga.
Montmartre'i kalmistu
pisi|260px|Montmartre'i kalmistu
Montmartre'i kalmistu (prantsuse keeles cimetière de Montmartre; ametliku nimega Cimitière du Nord) on surnuaed Prantsusmaal Pariisis. Hõlmab 11 hektari suuruse ala Pariisi põhjapoolses osas. Asub Pariisi XVIII ringkonnas. Ajaloomälestis.
Kalmistu avati 1. jaanuaril 1825 Pariisi lähistel. 1860. aastast jääb Pariisi linna piiresse. Tänapäeval on Montmartre'i kalmistul 20 000 hauda. Aastas korraldatakse umbes 500 matust.
Bankas Snoras
Finantskontserni Konversbank liikmena oli SNORAS noteeritud NASDAQ OMX Vilniuse börsil.
Eesti Akrediteerimiskeskus
Eesti Akrediteerimiskeskus on Eesti Majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi sihtasutus, mis asutati 1999. Akrediteerimiskeskuse ülesannete seas on Eesti laborite ja vastuvushindamisasutuste akrediteerimine (s.t hindamine ja kinnitamine) ning Eesti esindamine rahvusvahelises akrediteerimisalases koostöös.
Enne Akrediteerimiskeskuse loomist viis aastatel 1993–2000 akrediteerimist läbi Eesti Standardiamet.
Hermann von Knieriem
Johann Hermann von Knieriem (10. juuli 1843 Peterburi − 5. august 1889 Skangaļi) oli baltisaksa päritolu arst ja põllumees, Skangaļi mõisnik.
Elulugu
Johann Hermann von Knieriem sündis Mūri ja Skangaļi mõisniku kaupmees Johann August von Knieriemi ja tema abikaasa Olga Elisabeth von Dahli pojana. Ta astus 1862. aastal Tartu ülikooli, kus tudeeris 1867. aastani arstiteadust. Arstikutse sai 1869. aastal. 1869−1870 oli ta Madliena kihelkonnaarst. Seejärel õppis ta kuni aastani 1871 Greifswaldi lähedal Eldenas põllumajandust. 1872. aastal sai temast Liivimaal põllumees. 1874. aastal päris ta Skangaļi mõisa. 1884. aastal võeti ta Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Seejärel oli Volmari sillakohtu adjunkt. Suri jahiõnnetuse tagajärjel.
Éva Olsavszky
pisi|Éva Olsavszky Foto: Lenke Szilágyi, 2011 Éva Olsavszky (18. september 1929 Budapest – 27. veebruar 2021) oli ungari näitleja.
Surnud 12. juulil
Siin loetletakse 12. juulil surnud tuntud isikuid.
Mancala
pisi|Bao mängurid [[Sansibar|Sansibarilt]] Mancala on lauamängude perekond (tuntud ka kui "külvamismängud"), millesse kuuluvad mängud on levinud peamiselt Aafrikas, aga ka Lähis-Idas ja Kagu-Aasias. Levinuimad variatsioonid on oware, awale, bao, omweso ja kalah.
Mancala-mängudes ei eristu mängunupud ("seemned") ühe või teise mängija omadeks, vaid on ühised. Mängulaud koosneb kas kahest või neljast reast "pesadest" (tüüpiliselt 6-10), millesse mängijad oma käigul "külvavad" vastupäeva suunas ükshaaval seemneid. Mängu eesmärgiks on võtta ära enamik seemneid.
BellTel Lofts
pisi|BellTel Lofts BellTel Lofts on New Yorgi linnaosas Brooklynis asuv 25-korruseline kõrghoone.
106 meetri kõrgust art déco stiilis ehitist tarindati aastatel 1929–1931.
Toivo Sumera
Toivo Sumera (20. august 1906 – 28. november 1983) oli 1927-1940 EV mereväes, 1937. aastast kuni 1940. aasta augustini ja 1940 septembrist kuni 1942. aasta juunini NL allveelaeva Lembitu meeskonna liige, ametilt elektrik.
Seejärel teenis 925. Eesti Laskurpolgus, 1944 detsembrist töötas EKP KK sõjalise osakonna instruktorina kuni 1948. aastani.
St. George Towers
pisi|St. George Towers St. George Towers on New Yorgi linnaosas Brooklynis asuv 30-korruseline kõrghoone. 96-meetri kõrgune art déco stiilis ehitis valmis aastal 1930.
Metsavana
Metsavana ehk metsataat ehk metsaisa on eesti mütoloogias vanamehe kujul esinev metsavaim.
Metsavana kujutatakse sageli suure kehaehitusega pika vana mehena, kelle silmad on elutarkust täis. Metsahaldja peakatteks on kõrge kasetohust kübar, nägu katab valge puusamblaga läbikasvanud habe ning ta keha katavad kuusekõrva moodi kuued ja püksid, jalas on mehel kasetohust saapad. Olenemata oma suurest east on ta väga ergas ja elav ning nooruslik. Ta mõistab nalja ja vahel mängib metsas ekslejatele ka vingerpussi.
Metsavana oskab loomade ja lindude keelt. Tal on metsas võim kõige üle. Tema on otsustajaks, kas marjuline leiab metsast palju marju ja seeni ning kas jahimehi ootab hea saak. Metsahaldjas võib halva käitumise korral inimese metsa ära eksitada, või austusega metsa suhtumise puhul eksiteelt päästa. Mees hoiab silma peal sellel, et looduses liikujad metsale liiga ei teeks ning hoiab kõike tasakaalus. Halvad inimesed ei jää karistamata ning head ei jää tänuta. "„Poisikesepõlves olime Kongimetsa metsas vastu Vara piiri puid raiumas. Vanemad mehed käisivad õhtu Sirkavere kõrtsis, tulivad säält metsa tagasi löövi juurde. Üks poiss oli, see alati hirnus täku viisi. Hakkas see õhtu jälle hirnuma. Sai mõne voori hirnunud, kui korraga täkk alt metsast vastu hirnus. Mida enam ta talle vasta hirnus, seda ligemalle hirnumine tuli, ja kui viimati poiss tule ääres hirnus, siis hirnuti õige koleda häälega vasta, nõnda et maa kohe põrus - siis ehmatasid mehed ära, igaüks katsus aga, et löövi sai tahaotsa minna. Mina, vaene, jäin etteotsa teiste jalgade pääle. Kes poisikest veel taha laskis! Mõned olid läätseleent keetnud, see oli löövi taga. Hommiku leidsime aga, et üks kärnkonn oli leemepadas kui üks viisk. Mõne aasta pärast läksime ühel neljapasel päeval ühe teise mehega Vara metsa kodarapuid vargile. Teine mees raidus kaks loogapuud sääl maha, mina leidsin ühe kaheharulise saare, raidusin selle maha. Tüvikust oli nii, arvata, viie paku pikkus, ja võtsin selga ja hakkasin tulema. Siis oli üks hirmus hääl, nõnda et maa põrus, aga seda aru ei saanud, mis hääl see oli, aga nõnda kõvast, et mets rõkkas. Siis pistsime jooksma. Kui me piiri pääle saime, siis oli mul kui pangega vett kaela visatud, särk oli märg kui vesi, aga tänapäävani ei kanna süda enam sinna kohta minna.“"
Arnold Ilmjärv
Arnold Ilmjärv kuni 1937 Israel (4. detsember 1930 – 5. märts 2014) oli eesti pedagoog ja koolijuht.
Ta lõpetas 1951. aastal Tartu Õpetajate Instituudi ja 1961. aastal töö kõrvalt Tallinna Pedagoogilise Instituudi, kus oli õppinud ajalugu.
Pärast Õpetajate Instituudi lõpetamist suunati ta tööle Kasari Mittetäieliku Keskkooli direktoriks. Kasari kooli direktori ametis oli ta aastatel 1951–1997, (välja arvatud aastad 1952–1954, mil ta oli Nõukogude armees ajateenistuses). Seega on ta olnud ühe pikima staažiga koolijuht Eestis (44 aastat). Lisaks töötas ta aastatel 1997–2006 Kasari Põhikoolis õpetajana. Ta on andnud ajaloo, kehalise kasvatuse ja poiste käsitöö tunde ning ta juhendas laskeringi.
Arnold Ilmjärv suri 5. märtsil 2014 ja ta maeti 9. märtsil 2014 Kirbla kalmistule.
Vahit Kirişci
pisi|Vahit Kirişci (2022) Vahit Kirişci (sündinud 4. detsembril 1960 Kahramanmaraşis) on Türgi põllumajandusteadlane ja poliitik. Ta on 4. märtsist 2022 Türgi põllumajandus- ja metsandusminister.
Ta sündis aastal 1960 Kahramanmaraşis Kahramanmaraşi provintsis. Ta on lõpetanud Çukurova ülikooli põllumajandusteaduskonna magistrina ja Cranfieldi ülikooli (Inglismaal) doktorina. Ta töötas seejärel Çukurova ülikoolis õppejõuna ja aastast 2001 professorina.
Ta on 4. märtsist 2022 Türgi põllumajandus- ja metsandusminister.
Golyam Perelik
Golyam Perelik (bulgaaria Голям Перелик 'Suur Perelik') on mägi Bulgaarias, Rodope mäestiku kõrgeim tipp (2191 m) ja kõrguselt 7. mägi Bulgaarias.
Asub Smolyani linnast 19 km lääne pool.
Mäe nõlval asub Bulgaaria sõjaväe baas.
Interventsioon
Interventsioon ühe või mitme riigi (vägivaldne) sekkumine teise riigi siseasjadesse.
Punase Kotka orden
pisi|Punase Kotka orden Punase Kotka orden (saksa keeles Roter Adlerorden) oli Preisi kuningriigi autasu (orden). Autasu anti nii sõjaväelastele kui tsiiviilelanikele.
Daniel Stern
Daniel Stern on olnud mitme tuntud inimese nimi:
Nikolai Kruglov seenior
Nikolai Kruglov seenior (sündinud 31. jaanuaril 1950) on endine NSV Liidu laskesuusataja. Kahekordne olümpiavõitja (1976) ja viiekordne maailmameister.
Isiklikku
Nikolai Kruglov seenior on Nikolai Kruglovi isa ja treener.
Venta vald
Venta vald (leedu keeles Ventos seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Akmenė rajoonis.
Valla pindala on 35,5 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 33351 inimest. Valla keskus on Venta linn (aastal 2011 oli seal 2392 elanikku). Vallamaja asub aadressil Bausko g. 11. Vallavanem on Genovaitė Mačiuvienė.
Mistelbach
Mistelbach on linn Austrias Alam-Austria liidumaal, Mistelbachi ringkonna keskus.
1372 sai Mistelbach aleviks ja 1874 linnaks.
pisi|tühi|Mistelbachi raekoda
Mitkal
Mitkal (vene keeles миткаль, tuleb arvatavasti pärsiakeelsest mitakāli) on puuvillane labases siduses kootud toorkangas, mida erinevalt viimistledes saadakse sits, madapolaam või musliin. Mitkal on ka vaheaste dermatiini tootmisel.
Omadused
Kanga tihedus varieerub tugevasti, ühe ruutmeetri kanga kaal võib olla 65–105 grammi. Koelõngad on lõimelõngadest peenemad.
Juuniorid
Juuniorid oli aastatel 1963–1965 tegutsenud Eesti biitmuusikaansambel.
Ansamblisse kuulusid Georg Pomerants, Toomas Kõrvits, Henry Kirsipuu.
Marsi maasarnastamine
thumb|320px|right|[[Marss|Marsi maasarnastamise protsess kunstniku kujutuses]] Marsi maasarnastamine (terravormimine) on teoreetiline protsess, mille käigus inimesed muudavad planeedi Marss looduslikke tingimusi sarnasemaks planeedil Maa valitsevate tingimustega.
Kui räägitakse maasarnastamisest, siis peetakse eeskätt silmas planeedi atmosfääri muutmist. Marsi puhul peaks eelkõige tõstma atmosfääri temperatuuri (vähemalt nii kõrgeks, et planeedi pinnal saaks eksisteerida vedel vesi), kuid optimaalse tulemuse jaoks oleks vaja suurendada ka hapniku sisaldust atmosfääris ja õhurõhku.
Marsi atmosfääri terravormiseks on teadlased välja pakkunud erinevaid võimalusi. Kuid praeguste teadmiste põhjal oleks kõige parem variant Marsi soojendamiseks kasutada ammoniaaki ja fluoriühendeid.
Ammoniaak
Arvutuste kohaselt peaks ammonaagi osarõhk Marsi atmosfääris olema umbes 10-4 baari, et tõsta planeedi pinnatemperatuur üle vee jäätumistemperatuuri.
Vajaliku hulga ammoniaaki saaks toota mitmel erineval moel. Esimene variant oleks kasutada geneetiliselt muundatud mikroorganisme, kes oleks võimelised atmosfääris leiduvat lämmastikku muundama ammoniaagiks, selleks kasutaksid nad planeedi poolustel või pinna all leiduvat veejääd. Maal elutseb rohkelt mikroorganisme, kes muundavad lämmastikku ammoniaagiks, kuid ükski neist ei suudaks seda protsessi läbi viia Marsi tingimustes. Seepärast peaks inimesed vastavad külma taluvad mikroorganismid ise looma. Teine variant oleks luua Marsile bakteritele vastavad soojad elukohad.
Lämmastiku osarõhk Marsi pinnal on 2*10-4 baari, seega peaks ära kasutama umbes 25% atmosfääris leiduvast lämmastikust, et toota vajalikus koguses ammoniaaki.
Ammoniaaki tootvad mikroorganismid võiks elama panna põhjapooluse püsivale jääkilbile. Kuigi suvised keskmised temperatuurid neil aladel on madalad, võib sealne päikesekiirgus olla siiski piisav, et organismid saaks toota vajalikus koguses ammoniaaki.
Kolmanda variandina võiks vajaliku lämmastiku tuua kohale mõnelt Päikesesüsteemi taevakehalt. Näiteks Maalt, Veenuselt või Titanilt. Kuigi optimaalsem variant oleks kasutada mõnel marsilähedasel asteroidil leiduvat lämmastikku, teoreetiliselt läheks vaja 50 km läbimõõduga asteroidi. Lihtsaim viis see lämmastik Marsi atmosfääri viia, oleks põhjustada kokkupõrge Marsi pinna ja asteroidi vahel.
Probleem ammoniaagi kasutamisel Marsi soojendamiseks oleks see, et ammoniaak laguneks Marsi atmosfääris üsna kiiresti. 10-4-baarise rõhuga kogus ammoniaaki laguneks ainult 30 aastaga, seega peaks lämmastikust tootma ammoniaaki järjepidevalt.
Süsihappegaas
Teine viis tõsta Marsi kasvuhooneefekti, oleks kasutades süsihappegaasi. Teoreetiliselt oleks selleks vaja praegune 7-millibaarine õhurõhk planeedi pinnal tõsta ühe baarini. Selleks võiks kasutada karbonaatkivimites leiduvat süsihappegaasi. Kuigi selle variandi puhul kuluks palju rohkem energiat, kui ammoniaaki kasutades, oleks süsihappegaas atmosfääris palju püsivam, kui ammoniaak.
Selleks, et saada pinnasest kätte piisav kogus CO2, peaks üles kaevama terve Marsi pinnase 2 km sügavuselt. Seda on väga raske teostada ning ühtlasi rikuks see ka teaduslikult väärtuslikku pinnast. Seepärast ei oleks Marsil leiduva süsihappegaasi kasutamine planeedi soojendamiseks kuigi hea variant.
Klorofluorosüsinikud
Kolmanda variandina võiks kasutada Marsi atmosfääri soojendamiseks klorofluorosüsinikke (CFC-sid). Piisava koguse CFC-de tootmine Maal võiks teoreetiliselt olla võimalik, kuid nende ühendite transport Marsile oleks väga kulukas. Näiteks kui kasutada Saturn V raketti, siis peaks vähemalt sajandi vältel iga päev üks rakett Marsi poole startima. Teoreetiliselt oleks võimalik toota Marsi atmosfääri soojendamiseks piisav kogus CFC-sid ka planeedi enda pinnal leiduvatest ühenditest. Kuid mõlemal juhul hävineksid CFC-d atmosfääris Päikese kiirguse toimel umbes sajandiga. Seega peaks juurdetootmisprotsess toimuma järjepidevalt. Klorofluorosüsinike kasutamise miinus oleks aga see, et need takistaksid osoonikihi tekkimist. Lahendus oleks kasutada broomi- ja kloorivabu halogeeniühendeid, kuna F hävitab osooni palju vähem kui Cl ja Br.
Alasi tänav
Tänav saab alguse Võru tänavalt, ristub Jalaka tänavaga ja lõpeb Vasara tänaval, olles seejuures umbes 645 meetrit pikk.
Hõõlaskastik (perekond)
Hõõlaskastik (Beckmannia) on kõrreliste sugukonda arvatud taimeperekond.
Eestis kasvab (külvatult, tulnukana haruldane) üks sellesse perekonda kuuluv liik: harilik hõõlaskastik (Beckmannia eruciformis).
Sõtke loopealne
Sõtke loopealne (ka: Sõtke paepaljand) on loopealne Rapla maakonnas Märjamaa vallas Sõtke külas.
Loopealse laius on kuni 2 m ja seal paljanduvad Raikküla lademe lubjakivid. Loopealse edelaserva lähedal nõos on karstilohke (sügavus kuni 70 cm).
Psammophis zambiensis
Psammophis zambiensis on maoliik.
Levila
Neid võib kohata Sambias ja Katanga provintsis Kongo Demokraatlius Vabariigis.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Psammophis zambiensis seisuga 12.03.2014.
Riia lahing (1210)
Riia lahing oli kuralaste katse vallutada Riia linna 1210. aastal. Lahingu sündmusi on kirjeldatud Henriku Liivimaa kroonikas.
Varem samal aastal võitsid kuralased ristisõdijaid, kes koos Riia piiskopi Albertiga olid Liivimaalt tagasi pöördumas, Ojamaa väinas toimunud merelahingus. Teade ristisõdijate lüüasaamisest julgustas Baltikumi rahvaid riialaste vastu välja astuma. Aģe jõe äärsed liivlased läkitasid saadikud kuralaste juurde ja veensid neid Riiat ründama. Sellest teada saanud riialased saatsid merele luurajad, kes aga peagi midagi nägemata tagasi pöördusid. Samal ajal olid kuralased kogunud suure väe, mis jäi Riia läheduses laagrisse, oodates ja paludes ennustajate kaudu rünnakuks sobivat aega.
Pärast 14-päevast ootamist asus vägi laevadele ja hakkas Riia poole liikuma, kohtudes Daugava suudmes ristisõdijatega, kes parajasti kavatsesid Saksamaale sõita. Lootes ootamatult kohale ilmudes linna vallutada, sõudsid kuralased nende laevadest mööda, kuid siiski jõudsid jõe ääres olevad kalurid riialasi saabuva väe eest hoiatada. Linnas olevad vähesed inimesed, sh mõned Mõõgavendade ordu liikmed ja piiskopi ammukütid, kogunesid kiiresti ja asusid kohalejõudnud kuralastega lahingusse. Pärast mõningast võitlust, mis kummalegi poolele suurt edu ei toonud, taandusid kuralased oma laevadele ja riialased linna, süüdates väljaspool linnamüüre asuva küla põlema. Pärast einestamist piirasid kuralased linna sisse ja süütasid suure tule, kusjuures paljud neist said ammuküttide läbi surma, kui nad kilbid kõrvale panid, et tule jaoks puid kokku kanda. Samal ajal saabusid Riia alla abijõud Holmi linnusest, mispeale kuralased otsustasid taanduda jõe teisele kaldale, kus nad kolm päeva puhkasid, oma surnuid põletasid ja leinasid. Sel ajal tulid aga riialastele appi veel ka Daugava suudmes olnud ristisõdijad, Konrad koos Üksküla liivlastega ja Kaupo koos oma liivlastega, hiljem ka Bertold Võnnust oma meestega. Seepeale loobusid kuralased edasisest võitlusest ja lahkusid, kuigi vahepeal kogusid ka Turaida liivlased väe kokku, et neile appi tulla. Kuralasi Riiat ründama ärgitanud liivlased andsid piiskopile reetmise eest hüvitist ja lubasid edaspidi ustavad olla.
Võro Selts VKKF
Võro Keele ja Kultuuri Fond oli 12. novembril 1988 loodud organisatsioon võru keele või laiemalt lõunaeesti keele ja kultuuri kaitseks ja arendamiseks.
1989. aastast on see korraldanud iga-aastast Kaika suveülikooli.
1997. aastal tehti fond ümber mittetulundusühinguks Võro Selts VKKF.
Fanta
Fanta on karboniseeritud karastusjook, mille omanik on USA ettevõte The Coca-Cola Company. Nimi Fanta on tuletatud saksakeelsest sõnast fantastisch ('fantastiline').
Ajalugu
Teise maailmasõja puhkedes kehtestas USA Saksamaa-vastase kaubandusblokaadi, mistõttu The Coca-Cola Company tehastel tekkisid Saksamaal raskused Coca-Cola siirupi impordiga. Et vältida sellest tulenevat tehaste sulgemist, otsustas ettevõte muuta Saksamaa tehased iseseisvaks. Max Keith, kellele oli usaldatud vastloodud Coca-Cola Deutschlandi juhtimine, asus looma uut jooki ameeriklaste Coca-Cola asendamiseks, kasutades vaid kohalikke tooraineid. 1940. aastaks jõutigi toonase peakeemiku dr Scheteligi juhtimisel uue joogini. Jook oli apelsinimaitseline ning selle ühe põhikomponendina kasutati vadakut. Tootmiseni jõuti 1941. aastal, aastatel 1942–1949 lõpetati Coca-Cola tootmine Saksamaal täielikult ning selle asemel toodeti Fantat.
Pärast sõda taastas The Coca-Cola Company oma õigused ning sai sellega kaasa tehased, retseptid ja ka Fanta kaubamärgi koos sõja ajal teenitud kasumiga, kuid joogi tootmine lõpetati.
1955. aastal hakkas The Coca-Cola Company taas Fantat tootma, et konkureerida 1950. aastail edukalt uute toodetega turule tulnud Pepsiga.
Koostis
Apelsini Fanta: vesi, suhkur, apelsinimahl kontsentraadist (5%), apelsiniekstrakt, süsihappegaas, happesuse regulaator, sidrunhape E330, antioksüdant, askorbiinhape (L-) E300, stabilisaator guarkummi E412, toiduvärv, karoteenide segud E160a.
Antónis Vardís
Antónis Vardís (kreeka keeles Αντώνης Βαρδής; 7. august 1948 Moscháto – 2. september 2014 Maroúsi) oli kreeka helilooja ja laulja.
1981 sai ta vähidiagnoosi. Tal opereeriti seda 2013 Saksamaal.
Kalev (ansambel)
Kalev oli aastatel 1982–1992 tegutsenud Eesti bigbänd.
Ansambli eestvedaja oli Valter Ojakäär.
Nœux-les-Mines
pisi|Nœux-les-Mines'i vallamaja
Nœux-les-Mines on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Nœux-les-Mines asub u. 6,4 km Béthune'ist lõunas ja 40 km Lille'ist edelas, teede D937 ja D65 ristumiskoha ümbruses. Nagu linna nimest võib järeldada, loodi see söekaevanduskeskusena, kuid piirkonna kaevandustööstuse allakäiguga on Nœux-les-Mines muutunud kergetööstus- ja põllumajanduslinnaks.
Ajalugu
Nœux-les-Mines on esmakordselt kirja pandud 4. sajandil kui Vitri. Normannid hävitasid selle 882. aastal, enne kui see 10. sajandil uuesti üles ehitati, kui see sai tuntuks kui Noewe.
See oli osa väikesest Gohelle'i provintsist, mis ise kuulus Artois' provintsi, ja oli peamiselt põllumajanduslinn, millega seotud väikesed põllumajandusega seotud tegevused, nagu jahuveskid, suhkruveskid ja õlletehased.
Nimi muudeti aastate jooksul Noewe'st Nœux-lez-Béthune'iks, kuid sai 1887. aastal nimeks Nœux-les-Mines, mõned aastad pärast kivisöelademete avastamist 1850. aastal, mil rahvaarv oli kõigest 1100 elanikku. Alates esimese šahti avamisest 1851. aastal toimus linna elanike arvu järsk tõus kuni 1962. aastani. Kõik kaevandused suleti aastatel 1956-1968.
1996. aastal muutis vald ühe oma vana kaevanduse kaldtee kunstlikuks suusanõlvaks, mis töötab aastaringselt. Samas spordikompleksis (Loisinord) asub paadijärv.
Evi Vanamölder
Evi Vanamölder (sündinud 12. juunil 1941 Tartus) on eesti laulja (sopran) ja laulupedagoog.
Alustas lauluõpinguid 16-aastaselt Rudolf Jõksi õpilasena. Õppis Tartu Pedagoogilises Koolis algklasside õpetaja erialal. 1968. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi Linda Sauli lauluklassi.
1974. aastast töötas Tartu Muusikakooli lauluõpetajana. 1989. aastast õpetab ta soololaulu ja hääleseadet Tartu Rahvaülikoolis.
Hunga Tonga vulkaanipurse
pisi|Droonivideo Hunga Tonga vulkaanipurskest 2022. aasta jaanuaris pisi|Hunga Tonga-Hunga Ha'apai tekitatud tsunami animatsioon pisi|Hunga Tonga 2022. aasta 3. jaanuaril pisi|Päev pärast Hunga Tonga purset pildistatud tuhapilv pisi|NASA satelliidijäädvustis purskest, näha on tuhapilv ja kiiresti laienev lööklaine Tonga lähedal Vaikses ookeanis toimus 2022. aasta 15. jaanuaril vähemalt kaheksa minutit kestev võimas vulkaanipurse, purskama hakkas veealune vulkaan Hunga Tonga-Hunga Haʻapai. Plahvatus oli kuulda tuhandete kilomeetrite kaugusel Uus-Meremaal ja Austraalias, selle lööklaine levis kiirusega enam kui 1000 kilomeetrit tunnis ümber maakera, nii et selle registreerisid ka Eesti mõõteseadmed. Purskele eelnevalt suurenes vulkaani kohal ka välgu tegevus ning purskele järgnenud kolme tunni jooksul toimus 400 000 välgulööki, ligi 100 lööki sekundis.
Kahjud Tongal
Merepõhja liikumise tõttu purunes Tonga ja Fidži vahel kulgev sidekaabel, katkes interneti- ja telefoniühendus, raskendades teistel riikidel Tongaga suhtlemist ja hädaolukorrast ülevaate saamist. Atmosfääri paiskus suures koguses vääveldioksiidi, ohustades Tonga ja Fidži saari happevihmadega. Vulkaani tegevuse tõttu hävisid osaliselt vilja- ja kalasaak, loomakarjad, saastus soolase mereveega põhjavesi. Kahjudega toimetulekuks saatsid teised riigid abilaevu ja seadmeid.
Tsunami
Vulkaanist 65 kilomeetri kaugusel asuval Tongal oli purske tekitatud tõusulaine ligi meeter kõrge, see uhtus kaldale mitmed laevad ja ujutas paljud asulad üle.
Meetrikõrgune tõusulaine jõudis 16. jaanuaril Jaapani rannikule, uputades sadamates kohati väiksemaid laevu või tõugates neid avamerele ning sundides ligi 200 000 elanikku evakueeruma. Tõusulaine jõudis lisaks ka Hawaiile, Austraaliasse, Tšiilisse ja mujalegi.
Tongast 10 000 kilomeetri kaugusel Peruus hukkus randa tabanud tõusulaine tõttu kaks inimest.
Purske võimsus
Kuna purse hävitas vulkaani veepealse osa, tekkis teadlastel raskusi selle tegevuse jälgimisega, raskendades ühtlasi vulkaani edasise tegevuse ennustamist, samuti on veepealse osa hävimise tõttu raske tuvastada plahvatuse tugevust. Küll aga on teada, et plahvatus oli enam kui 100 korda võimsam Hiroshimale heidetud tuumapommi plahvatusest, vahemikus 4–18 megatonni trotüülekvivalendi plahvatusjõust, tehes sellest viimase 30 aasta võimsaima vulkaanipurske pärast 1991. aasta Pinatubo tegevust. Plahvatuse võimsus tulenes vulkaani eripärast, magma ja eriti suure hulga vee kokkupuutest.
Teadaolevad lähiajaloo võimsaimad plahvatused olid aga 1980. aasta St Helensi ning 1883. aasta Krakatau pursked, kus vallandus vastavalt 24 ja 200 megatonni energiat.
Sama aasta kevadeks tehti kindlaks, et Hunga Tonga purse oli viimase saja aasta võimsaim, samuti oli selle tekitatud heli tugevaim pärast Krakatau purset.
Vulkaan ja selle varasem tegevus
Vulkaan on 1,8 kilomeetrit kõrge ning 20 kilomeetrit lai, kuid suurem osa vulkaanist on vee all, üle veepinna ulatus vaid 100 meetrit selle tipust ning 2022. aasta purske tagajärjel hävis suur osa sellestki. Vulkaani tegevus muutus aktiivsemaks eelneva aasta 20. detsembril, mil õhku paiskus 17 kilomeetri kõrgune tuhapilv.
Hunga Tonga-Hunga Haʻapai oli juba varem aktiivne, näiteks 2009. aasta tegevuse tulemusel tõusis vulkaan merepinnani ning 2015. aasta purske käigus paiskus õhku nii palju tuhka ja kive, et moodustus 2 kilomeetrit pikk, kilomeeter lai ja 100 meetrit kõrge saar. Vulkaan koosnes varem kahest saarest: Hunga Tonga ja Hunga Ha'apai. Saared liitusid üheks 2015. aasta vulkaanipurske järel.
Hunga Tonga 2022. aastal toimunud purse oli aga selle tegevuse üks võimsamaid, viimane võrreldavad tugevusega purse toimus 1100. aastal, veel varasem aga 200. aastal, järgides ligi tuhandeaastast tugevate pursete tsüklit.
Eesti Maaliit
Eesti Maaliit (lühend EML) oli Eesti erakond.
Hans Rõõm
Osales Vabadussõjas, Veergoja asundustalu peremees, traktori, rehepeksumasina jms omanik. Seltside asutaja ja juhatuse liige. Suislepa Vabatahtliku Tuletõrje Ühingu esimees, Suislepa vallavolikogu liige, Tarvastu põllumeeste konvendi liige, Suislepa Ühispanga asutaja ja asjaajaja 1929-1941. Arreteeritud 14. juunil 1941, suri enne surmaotsuse täidesaatmist Sosva vangilaagris.
Värihein
Eestis kasvab üks sellesse perekonda kuuluv pärismaine liik: keskmine värihein (Briza media).
Eesti Rahvakunsti ja Käsitöö Liit
Eesti Rahvakunsti ja Käsitöö Liit (lühend: ERKL; aastani 2003 Eesti Kodutööstuse Edendamise Keskselts, lühend: EKEKS) on mittetulundusühing, mille eesmärk on rahvuslike käsitöötraditsioonide ja rahvakunsti propageerimine ja viljelemine.
Ühing annab aastast 1998 välja aastaauhinda Pärandihoidja.
Ganda Iso
Ganda Iso (või Ganda Izo; tõlkes 'riigi pojad') on Põhja-Malis tegutsev paramilitaarrühmitus, mis loodi 2000. aastatel. Rühmitus osales Mali sõjas.
Taust
1994. aasta mais asutas Seydou Cissé Gao piirkonnas teravnevate pingete tõttu liikumise Ganda Koy. Võitlejad värvati bambarade, fulbede, bozode ja bella-tuareegide seast.
Ganda Koy ei tunnustanud 1992. aasta aprillis sõlmitud rahulepet ning hakkas viljelema tuareegide vastast ideoloogiat. Põhjuseks toodi väidetav tuareegidepoolne tagakiusamine.
Ganda Koyst sai hiljem sujuvalt Ganda Iso.
Mikitamäe vana tsässon
Mikitamäe vana tsässon on tsässon Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mikitamäe külas Setomaa vallas.
Tsässon paiknes varem Mikitamäe küla läbiva Tartu-Petseri tee ääres Mikitamäe kalmistul. Kunagisel külakalmistul lõpetati matmine 1830/ 1840. aastatel ning tsässon teisaldati 1960. aastatel sadakond meetrit lõuna poole.
1990. aastate lõpul leiti, et vana tsässon pole enam taastatav ning hakati ehitama uut. Ometi võeti 2000. aastate teisel poolel ette vana tsässona uurimine ja restaureerimine. Dendrokronoloogiliste uuringutega leiti, et tsässon on tõenäoliselt ehitatud 1694. aastal. Tsässona restaureerimine lõppes ja see pühitseti uuesti 2009. aasta suvel.
Seega on Mikitamäe vana tsässon teadaolevalt vanim puitehitis Mandri-Eestis – valminud 1694. aastal. Saartel on vanim säilinud puuehitis Ruhnu vana kirik (1643–1644).
Pikktundelkoilased
Pikktundelkoilased (Adelidae) on sugukond liblikalisi.
Selle sugukonna liikidel on pikad, vahel erakordselt pikad tundlad.
Salajõe karstiala
pisi|Salajõe karstiala suvel pisi|Salajõe karstiala kevadise suurvee ajal Salajõe karstiala on karstiala Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas. Karstiala kaitstakse Salajõe maastikukaitseala koosseisus.
Karstialal neeldub maa alla Salajõgi ning voolab maa all 1,3 km ulatuses. Neeldumisala (Salajõe kurisu) on 600 m pikk, 100 m lai ja 7,5 m sügav. Suurimad karstilehtrid on 50 m pikad ja 20 m laiad. Jõgi väljub Salajõe allikatena.
Luupainaja
Luupainaja on eesti mütoloogias magajaid painav vaim.
Luupainaja teiste nimetuste hulka kuuluvad painaja, painak, panijas, paanjas, painakane, luupaanija, luupaine, luupatak, tallaja.
Ka tallaja on nimetuse saanud selle järgi, kuidas ta inimestele, aga ka loomadele kahju teeb. Nimelt käivad tallajad öösiti oma ohvrit painamas. Nad rõhuvad oma ohvri keha, nii et too liigutada ei saa. Selline rõhumine ja piinamine paneb ohvri kõvasti higistama ning ärgates liikmed värisema ja südame peksma. Vanarahvas arvas, et pikaaegne painamine võib surma tuua. Tallajad ei käi ainult inimesi piinamas, vaid üritavad ka tööloomade jõudu oma rõhumisega nõrgendada.
Tallajast vabanemiseks on mitu moodust. Lihtsaim neist on suure varba liigutamine. Nimelt arvati, et kui tunned luupainajat end rõhuvat, tuleb suurt varvast liigutada ning siis tallaja põgeneb. Teiseks levinud võimaluseks oli tule põlema panemine, valgust pidavat luupainajad kartma. Arvatakse, et kui inimene pahema külje peal magab, ei saa luupainajad talle külge hakata. "“Kord käinud ühel loomal luupainaja. Küll katsunud looma peremees luupainajat iga viisi eemale peletada, aga pole kuidagi võinud. Läinud targa juurest abi otsima. Tark õpetanud: 'Pea talli uks lahti. Kui loom röökima ja trampima hakkab, siis vaata ruttu ukse tagant, kes tallis on. Seda peksa siis hästi!' Mees läinud koju. Jäänud talli ukse taha valvama. Äkitselt hakanud loom trampima ja röökima. Mees vaadanud talli ukse tagant ja näinud musta kassi looma seljas. Mees võtnud piitsa ja peksnud kassi koledal kombel. Kass karjunud hirmsasti. Viimaks tüdinud mees peksmisest ära ja jätnud järele. Must kass kadunud silmapilk. Sest ajast saadik pole luupainaja enam looma peale tulnud.”"
Prohvet (ansambel)
Prohvet oli aastatel 1986–1989 tegutsenud Eesti ansambel.
Ansambli eestvedaja oli Joel Steinfeldt.
Neuve-Chapelle
pisi|Neuve-Chapelle'i keskus
Neuve-Chapelle (lääneflaami: Nieuwkappel) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
pisi|tühi|
Rosa Glikman
Rosa Glikman (neiuna Rosa Gutmann; 3. detsember 1896 Põltsamaa – 20. veebruar 1994 Tallinn) oli Eesti arst.
Ta lõpetas aastal 1916 Tallinnas L. N. Beljajeva Tütarlaste Gümnaasiumi. Aastatel 1917–1918 ja 1920–1924 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, ta lõpetas selle arsti astmega.
Pärast ülikooli lõpetamist sai ta ajutise praktiseerimisloa Nõmmele (kuna ta abikaasa oli Läti kodanik, viis see ka tema läti kodakondsusesse; Eesti kodakondsuse sai ta aastal 1927). Pärast Eesti kodakondsuse saamist oli ta erapraksisega laste- ja sisearst Nõmmel ja ühtlasi Tallinna Ühise Haigekassa arst. Aastatel 1940–1941 oli ta Nõmme Lastepolikliiniku arst ja tunnistati 11. juunil 1940 13-aastase staažiga sise- ja lastehaiguste eriarstiks Arstide Koja komisjoni poolt.