cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaleste
Loodus
Küla alale jäävad Kõpu looduskaitseala Kaleste ja Väikesoode sihtkaitsevööndid. Kalestes kasvavad pöökpuud.
Ajalugu
Küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1565 on Kõpu vakuses mainitud talunikku Pet(t)er Kalystha, 1576 Gollist Petter, Kollaste Jürgen ja Kallaste Jake, 1583 Kalleste Jürgen ja 1606 Kallista Kotkas. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis elas Kõpu vakuses kolm talunikku: Kalliste Laur, Kalliste Jaak ja Kalliste Mick.
1835 asus külas kolm talu, elanikud said perenimeks: Korell (Korall), Paar, Sims, Wamba ja Wolens.
Taristu
Küla läbib Puski–Kõpu–Ristna tee. Külas asub bussipeatus. 1930. aastatel rajati külla sadam, mida pole hiljem kasutatud.
Inimekvivalent
Inimekvivalent (lühendatult ie) on ühe inimese põhjustatud keskmine ööpäevane tinglik veereostuskoormus, millega mõõdetakse ka muude reoveeallikate põhjustatud koormusi (tavaliselt BHT-, aga ka fosfori- ja lämmastikukoormust). Inimekvivalenti kasutatakse peamiselt reostuskoormuste võrdlemisel.
Kanada kilp
thumb
Inimekvivalent
Tavaliselt on inimekvivalendi hindamisaluseks biokeemiline hapnikutarve (BHT). Üks inimekvivalent võrdub 54 g BHT5-ga päevas. Inimekvivalendi suuruse määramiseks on ka teisi viise. Näiteks on kindlaks tehtud, et üks inimene annab ööpäevas reovette keskmiselt 0,7 g fosforit ja 12 g lämmastikku.
Kanada kilp
Kanada kilp on ulatuslik kilp Kanadas. Ta ulatub Hudsoni lahest Suure järvistuni.
Eelkambriumi kivimite peal on Kvaternaari jäätumiste kujundatud järverikas piirkond.
Capua vürstkond
Capua vürstkond (ladina: Principatus Capuae või Capue, itaalia: Principato di Capua) oli langobardide riik keskusega Capuas Lõuna-Itaalias, tavaliselt de facto sõltumatu, kuid Lääne- ja Ida-Rooma keisririikide erineva süseräniteedi all. See oli esialgu gastaldaat, siis krahvkond Salerno vürstkonnas.
Kütuseelement
pisi|Elektrienergia saamine vesinikust Kütuseelement on keemiline vooluallikas, milles saadakse elektrienergiat juurdeantava kütuse oksüdeerimisel vabaneva energia arvel. Niisugust energiamuundurit võib käsitada kui galvaanielementi, mille elektrokeemilise reaktsiooni jaoks tarvilik aine ei paikne lõpliku kogusena elemendi sees, vaid seda antakse väljastpoolt pidevalt juurde. Niiviisi on võimalik saada kütusest vahetult elektrienergiat. Tavalisel viisil toodetakse elektrienergiat teatavasti nii, et muundatakse kütuse põletamisel saadava kuuma auru või gaasi soojus mehaaniliseks energiaks soojusjõumasinas (kolbmootoris, turbiinis), mis käitab elektrigeneraatorit.
Ajalugu
Kütuseelemendi tööpõhimõtte avastas Saksamaa teadlane Christian Friedrich Schönbein, kes oma avastuse ühes teadusajakirjas 1838. või 1839. aastal avaldas. Kütuseelemendi isaks loetakse inglane Sir William Robert Grove, kes avaldas 1839. aastal esimese töötava kütuseelemendi kirjelduse ja 1842. aastal selle joonised. Praktiliseks kasutamiseks kõlblike kütuseelementide väljatöötamisega hakati tegelema 20. sajandi teisel poolel. Tulemusena töötati kõigepealt välja polümeermembraaniga kütuseelement, mida NASA kasutas 1969. aastal Apollo mehitatud Kuu-lennul.
Capua vürstkond
Juured
thumb|left|Langobardide Benevento hertsogkond 8. sajandil thumb|left|Benevento hertsogkond kogu Itaalia kontekstis (750) thumb|right|[[Salerno vürstkond 9. sajandil]] Vana Capua oli iidne Itaalia linn, suurim Rooma linn lõunas. See oli langobardide Langobardia Minori gastaldaadi keskus Benevento hertsogkonnas, kuigi tema ajaloo sellest osast on vähe teada. Esmakordselt astus see ajalukku langobardide riigina Landolfo Vana võimu all pärast Benevento hertsogi Sicardo surma aastal 839. Landolfo ja tema pojad olid Siconolfo di Salerno pooldajad. Aastal 841 rüüstasid ja purustasid saratseenid Capua Radelchi I di Benevento tellimusel täielikult. Landolfo ja tema vanem poeg Landone I haarasid initsiatiivi lähedalasuva Triflisco künka kindlustamisel, millele ehitati "Uus Capua": tänapäevane Capua.
Kütuseelement
Ajalugu
1990. aastatel aktiviseerunud uurimis- ja arendustöö tulemusena on loodud või loomisel uusi elektrokeemilisi süsteeme kasutamiseks transpordis (autodes, laevades, lennukites) ja samuti paiksetes seadmetes detsentraliseeritud elektri- ja soojusvarustuseks, eriti aga reserv- ja avariitoiteallikaina. Võimsuse skaala ulatub rakendusotstarbest olenevalt millivattidest megavattideni. Seni on nende elektrienergiaallikate laiemat levikut piiranud suured tootmiskulud.
Capua vürstkond
Juured
Pandone Röövellik kuulutas aastal 862 Capua Salernost sõltumatuks. Pärast tema surma samal aastal sattus krahvkonna pärimine vaidluse alla. Tema poeg kukutati piiskop Landolfo poolt, kes ühendas seega piirkonna vaimuliku ja ilmaliku võimu, nagu peaaegu samal ajal tegi Atanasio Napolis. Vaidlused piiskopkonna ja krahvkonna üle tabasid Capuat pärast Landolfo surma ja vürstkonnas puhkes kodusõda varem kukutatud Pandone poja Pandenolfo ja veel ühe Landolfo I pojapoja, Landone III vahel. Salerno asus Landone poolele ja Benevento Pandenolfo poolele. Aastal 887 järgnes päriluskriis ja Atenolfo kehtestas enda ja oma vürstliku staatuse eelpoolnimetatud Atanasio II di Napoli abiga. Atenolfo püüdis ära hoida tulevasi päriluskriise ja õigustada Capua sõltumatuid pretensioone, à la Benevento ja Salerno.
Kütuseelement
Ehitus
Kütuseelement koosneb elektroodidest ‒ anoodist ja katoodist, mida eraldab ioone juhtiv membraan või elektrolüüt. Elektroodiplaadid on metallist, nanopoorsest süsinikust või keraamikast. Elektroodid on võimelised juhtima nii elektrone kui ioone. Et kiirendada redoksreaktsioone (eriti madalatel töötemperatuuridel), on elektroodid kaetud katalüsaatori (plaatina, pallaadiumi) kihiga. Elektrolüüdiks, mille ülesandeks on juhtida ioone (kuid mitte elektrone), võib sõltuvalt tüübist olla happe või leelise lahus, samuti tahke aine polümeermembraani kujul, kõrgetemperatuurilistes elementides keraamiline materjal. Elektrienergia tootmiseks vajab element anoodil vesinikku või orgaanilist ühendit, näiteks metanooli, metaani või sünteesgaasi, ja katoodil hapnikku. Neid reaktsioonikomponente tuleb kütuseelemendi elektroodidele pidevalt juurde anda.
Capua vürstkond
Liit Beneventoga
Aastal 899 võitis Atenolfo I Radelchi II-st ja vallutas Benevento. Ta kuulutas Capua ja Benevento lahutamatuks ja viis sisse kaasvalitsemise põhimõtte, milles pojad olid seotud isadega ja vennad omavahel; põhimõtte võttis varsti omaks Salerno. Atenolfo kuulutas oma poja Landolfo kaasvürstiks ja sõlmis liidu kohalike kreeka riikidega, nagu Napoli ja Gaeta; liidud jätkusid tema pärijaga. Ta hakkas kavandama ka moslemite okupeeritud territooriumi lõplikku tagasivallutamist piirkonnas, kuid suri enne, kui tema plaanid, mis kulmineerusid võiduka Garigliano lahinguga aastal 915, olid teoks saanud. Landolfo jätkas enamasti oma isa poliitikat ja kulutas enamuse oma karjäärist pärast Gariglianot püüetele nõrgestada Bütsantsi võimu Apuulias ja Campanias. Selles ei olnud ta piisavalt edukas. Tema poeg Landolfo II asus langobardide Salerno vürstkonna vastu, kuid ei suutnud Gisulfo I minema ajada. Sarnaselt oma isaga ründas ta Bütsantsi valdusi, kuid kaotas ja sunniti alluma nominaalsele Bütsantsi süseräniteedile.
right|thumb|Itaalia kaart, mis näitab Capua vürstkonda, nagu see oli aastal 1000.
Kütuseelement
Ehitus
Vesinik-hapnik-kütuseelemendi pinge on temperatuuril 25 °C teoreetiliselt 1,23 V, praktiliselt saavutatud väärtused jäävad vahemikku 0,5 ‒ 1,0 V. Vajaliku pinge saamiseks moodustatakse elementidest järjestikpatarei.
Capua vürstkond
Liit Beneventoga
Landolfo poegade ajal Capua ja Benevento liit purunes, ent nad jäid õiguslikult seotuks, kuid Pandolfo valitses eraldi Capuas ja Landolfo III Beneventos. Kuid kogu Langobardia Minor oli viimast korda üheks ühendatud, kui Pandolfo Raudpea usurpeeris oma venna osa selle pojalt pärast Landolfo surma aastal 969 ja sai aastal 978 Salerno vürstiks. Enne oma surma (märtsis 981) sai ta keiser Otto I-lt ka tiitli "Spoleto hertsog". Ta jagas oma suure valduse oma poegade vahel: Landolfo IV sai Benevento-Capua ja Pandolfo II sai Salerno.
Kütuseelement
Kütuseelementide levinumad tüübid
Kütuseelemente liigitatakse elektrolüüdi järgi ja tüüpe tähistatakse ingliskeelsete terminite tähtlühenditega:
Capua vürstkond
11. sajand
Varsti eraldati Benevento ja Capua õiguslikult, kui Landolfo IV sai vähendatud võimuga Capua. 990. aastatel koges Capua kurnavat segadust, kui üks vürst mõrvati, teine kukutati keiser Otto III poolt ja kolmas kukutati kodanike poolt. Vana dünastia taastati võimule aastal 1000 Landolfo VII ajal, kes tegi oma vennast Pandolfo II di Beneventost regendi oma pärijale Pandolfo III-le. Seega olid Capua ja Benevento lühikeseks ajaks viimast korda ühendatud.
Kütuseelement
Kütuseelementide levinumad tüübid
pisi|350px|Polümeerelektrolüüdiga kütuseelemendi ehituse ja talitluse skeem
Polümeerelektrolüüt-kütuseelemendi tööpõhimõte
Kütuseelementidest on tuntuimad polümeermembraanelektrolüüdiga elemendid, mis kasutavad kütusena vesinikku. Niisuguse elemendi elektroodide vahel on polümeermaterjalist nanopoorne membraan, mis toimib elektrolüüdina.
Capua vürstkond
11. sajand
Langobardide Capua põhihuvi sellel langusperioodil oli kontrollida meresadamaid, eriti suuri ja tähtsaid, nagu Gaeta või Napoli. Capua saavutas uue õitsengu Pandolfo IV ajal, kes kukutati kahel korral oma troonilesaamise (1016) ja oma surma vahel (1050). Ta oli algselt bütsantslaste liitlane ja jäi selleks kõigi oma naabrite vastu lõpuni. Tema valitsemisaeg oli hõivatud pidevate vaidlustega kirikuga, mille piiskoppe ja abte kohtles ta põlgusega, ning rannikuhertsogkondade Napoli, Gaeta ja Amalfiga. Ta soovis anda Capuale meresadama ja kukutas nii Sergio IV di Napoli kui ka Giovanni V di Gaeta. Kuid tema iseloom viis ta varsti sõtta Guaimario IV di Salernoga, kes kukutas ta Saksa-Rooma keisri nimel ja võttis tema vürstkonnad. Vaatamata Capua tähtsusele piirkonnas, mandus linn Pandolfo järglaste ajal, kuni see lõpuks Guaimario normanni liitlaste poolt üle võeti.
Siim Idnurm
Siim Idnurm (sündinud 11. juulil 1942 Tallinnas) on eesti ehitusinsener, tehnikateadlane ja Tallinna Tehnikaülikooli professor.
Adélaïde
Adélaïde on prantsuse naisenimi.
Adélaïde on olnud mitme kuninganna, printsessi ja krahvinna nimi:
"Adélaïde" on Jean-Daniel Simoni film.
Siim Idnurm
Ta lõpetas 1960. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning 1965. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna ehitusinsenerina. Ta kaitses samas 1970. aastal Johannes Aare juhendamisel väitekirja "Расчёт тонкостенных металличеслих рам" (Õhukeseseinaliste metallist raamide arvutus) ning sai tehnikakandidaadi kraadi.
Ta töötas aastatel 1971–1991 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudis. Aastatel 1992–2000 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonna ehitiste projekteerimise instituudi ehituskonstruktsioonide õppetooli dotsent ja 2000–2005 professor. Aastatel 2005–2015 oli ta sillaehituse õppetooli professor, alates 2015. aastast emeriitprofessor.
Töid
Aastatel 1997–2009 projekteeris ta 29 silda, millest ehitati valmis 22.
Kütuseelement
Polümeerelektrolüüt-kütuseelemendi tööpõhimõte
Vesinikus peituv keemiline energia muundub elektrienergiaks järgmiselt:
Läbivooluelement
Kütuseelemendi eriliigiks võib pidada läbivooluelementi (inglise k flow battery), mis töötab vahetatava kütuseannusega.
Capua vürstkond
Normannide valitsemine
Aastal 1058, aasta pärast Pandolfo nõrga järglase surma, vallutas normanni krahv Riccardo I di Aversa Capua, kuid jättis linna veel neljaks aastaks Landolfo VIII kontrolli alla. Riccardo suurendas kohe oma mõjukust vürstitiitliga ja oma võimu kehtestamisega vallutatud territooriumil. Temast sai paavstide naaber ja ta oli nii nende kaitsja ja toetaja kui ka vaenlane, kes veetis viimased aastad kirikust välja heidetuna, nagu ka tema poeg ja järglane Giordano I, kes lõikas vürstkonnale tükikese paavsti territooriumist. Pärast Riccardo surma omas tema Drengot perekond mõjukust ja võimu samavõrd, kui Hauteville'id, kuid nad tegutsesid teises mõjusfääris: peamiselt Kirikuriigis ja Kesk-Itaalias.
Mikojan
Mikojan (vene keeles Микоян) oli Nõukogude Liidu, nüüd Venemaa lennukikonstrueerimisbüroo, mille ülesandeks on peamiselt hävituslennukite konstrueerimine.
Büroo asutati 1939. aastal Nõukogude Liidu valitsuse poolt. Artjom Mikojan (väliskaubanduse rahvakomissari Anastass Mikojani noorem vend) ja Mihhail Gurevitš töötasid lennukitehase nr. 1 juures asunud Nikolai Polikarpovi büroos, Mikojan tegeles biplaan hävituslennuki I-153 seeriatootmiseks ettevalmistamisega ning Gurevitš oli peakonstruktori asetäitja. Novembris 1939 saadeti Polikarpov töölähetusse Saksamaale, tema äraolekul loodi lennukitehase nr. 1 juures Mikojani ja Gurevitši juhitav konstrueerimisbüroo, mille ülesandeks sai uus hävituslennuk I-200 (MiG-1) seeriatootmiseks ette valmistada. Alguses allus uus büroo Polikarpovile, alates 1940. aasta juunist tegutses iseseisva konstrueerimisbüroona. Lähetusest naasnud Polikarpov ei protesteerinud selle muudatuse peale, kuigi koos projektiga oli antud uuele konstrueerimisbüroole üle ka suur osa tema büroo töötajatest. Tema põhitähelepanu oli sel ajal suunatud õhkjahutusega mootoriga hävituslennuki I-180 arendamisele. Büroo peakonstruktoriks määrati Artjom Mikojan. Konstrueerimisbüroos loodud lennukite arendused tähistati konstruktorite perekonnanimedest tuletatud lühendiga MiG (Mikojan – Gurevitš).
Kui 1970. aastal A. Mikojan suri (M. Gurevitš oli juba varem surnud), nimetati büroo Mikojan-Gurevitš taas Mikojaniks, seda nime kannab lennukikonstrueerimisbüroo tänaseni.
Capua vürstkond
Normannide valitsemine
Giordano I surmaga mandus vürstkond kiiresti. Aastatel 1090–1098 oli Capua linn langobardide krahvi Landone käes, kelle tõstsid võimule kodanikud vastukaaluks noorele Riccardo II-le. Viimane sai võimule vaid oma normannide abiga ja seega muutus Capua sõltuvaks Hauteville'idest ja nende hertsogkonnast, kuigi vürstid jätkasid katseid mõjutada paavsti valimisi ja tegutsesid paavsti kaitsjatena. Religioosse Giordano II surmaga aastal 1127 muutus vürstkond Roger II sooviobjektiks, kes oli oma perekonna Sitsiilia ja poolsaare valdused ühendanud. Kakskümmend aastat (1135–1155) sõdisid Hauteville'id Roberto II di Capuaga, kuni selle klann oli lõpuks jäädavalt võimult eemaldatud.
Panay
pisi|360px|Panay on kaardil tähistatud numbriga 4. pisi|Panay, selle külje all olev [[Guimaras ja Negrose põhjaosa nende vahel oleva Guimarase väinaga]] Panay on saar Filipiinide keskosas Visayani saarestikus.
Panayst edelasse jääb Sulu meri, põhja Sibuyani meri ja itta Visayani meri.
Lääne-Visayase piirkonda kuuluvad ka paljud Panay lähissaared: loodesse jäävad Semirara ja Caluya ning kagusse jääv Guimaras ja selle taga olev Negros, millest Lääne-Visayasi kuulub küll ainult Panay-poolne osa. Panayst kirdesse jääv Masbate kuulub Bicoli piirkonda. Teised lähisaared, põhja jäävad Sibuyan, Romblon ja Tablas, loodesse jäävad Mindoro ja Ilin, läände jäävad Cuyo saared ja selle taga olev Palawan ning edelasse jäävad Cagayani saared kuuluvad MIMAROPA piirkonda.
Panay saar on kolmnurkse kujuga. Kolm peamist neeme osutavad edelasse, loodesse ja kirdesse. Suuri lahtesid saarel ei ole. Panay laht ei ole õige laht, vaid Panay, Negrose ja Guimarase saare vahele jääv Sulu mere osa.
Saare pindala on 11 515 km² või 12 011 km² või 12 297,1 km².
Loodus
Panay lääneosa on mägine, idaosa tasane. Läänerannikul asub saare kõrgeim mägi, 2090 m kõrgune Madja-as.
Saarel on palju jõgesid, sealhulgas Akean, Banica, Iloilo ja Panay. Jõed on lühikesed.
Rahvastik
Panayl oli 2007. aasta rahvaloenduse järgi 3 973 877 elanikku. Rahvastiku tihedus on 330,85 km² (2007).
Saarel elavate rahvuste seas on aitad ning visaialased (inakeanonid), kapisnonid, kalujanonid, hiligainonid ja kinaraiad).
Panayl ei ole raudteed. Linnu ühendavad omavahel maanteed. Kuna suurimad asulad on rannikul, siis kulgevad ka suurimad maanteed saare rannikul.
Ajalugu
Panay pärismaalased on aitad. Malailased saabusid saarele 12. sajandil. Eurooplaste jaoks avastas saare bask Miguel López de Legazpi 1569.
Kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
Võistlused
Seni toimunud ja tulevad sisemaailmameistrivõistlused:
E-25
Välislingid
Entwicklung series
Ainaro
Ainaro on linn Ida-Timoris, Ainaro ringkonna keskus. Asub sisemaal, Dilist 78 km lõunas.
Linna haldusalas, kuhu kuuluvad peale Ainaro linna veel Soro, Maununo, Cassa, Suro Craic, Manutassi ja Mau-Ulo külad, elab umbes 12 000 inimest.
E-5
E-5 oli Teise maailmasõja aegse Saksa tanki kavandi nimetus. Valminuna oleks ta kaalunud 5–10 tonni.
Nicole (Tšiili laulja)
pisi| Nicole (2009) Nicole (sünninimega Denisse Lillian Laval Soza; sündinud 19. jaanuaril 1977 Santiagos) on Tšiili laulja ja näitleja. Aastal 1989 avaldas ta oma esimese albumi "Tal vez me estoy enamorando", mille nimilugu sai väga populaarseks.
Nihilistikrypt
Nihilistikrypt on 2004. aastal loodud eesti death metal-bänd. Tegutsemiskohaks on Tallinn. Varasematel albumitel käsitletud oletuslikud teemad nagu “predeath”, “postdeath” ning “lots of killer-side effort demanding process of during the unnecessarily painful way of dying death” metal on vahepeal sujuvalt põhjus-tagajärg põhimõttel arenenud süngemaks ja mõtlikumaks, kuid endiselt kurjaks death metaliks. Uue materjaliga toob bänd kuulajani oma muusikalise arusaama sarimõrtsuka värvikast mõttemaailmast ning kirjeldab sellest tulenevaid valdavalt ühevärvilisi tagajärgi.
Nicko McBrain
Michael Henry McBrain (sündinud 5. juunil 1952) on inglise muusik. Alates 1982. aastast on ta Iron Maideni trummar.
Hüüdnime Nicko sai ta ühelt oma lapsepõlve lemmikmänguasjalt, mängukaru Nicholaselt.
Ajakirja Rolling Stone koostatud parimate trummarite edetabelis oli ta 38. kohal.
Hazebrouck
Hazebrouck (hollandi: Hazebroek) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Hazebroucki kantonis.
Kōtō
Kōtō (jaapani 江東) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub Tōkyō lahe ääres Chūō ja Edogawa vahel.
Hazebrouck
pisi|tühi|Raekoda
Kōtō
Kōtō ringkond loodi 1947 Fukagawa ja Jōtō ringkondade liitmise teel.
Hazebrouck
thumb|200px|right|Hazebroucki paiknemine Dunkerque'i ringkonnas
Hazebrouck oli väikelinn enne 1860. aastatel oluliseks raudteesõlmeks saamist. Kuni 1880. aastani oli linnas levinud lääneflaami keel. Sealt alates õpetati koolis Prantsuse valitsuse korraldusel prantsuse keelt, selleks et Nord-Pas-de-Calais' rahvast "prantsustada" ja kustutada nende flaami juured. Raudteede areng ühendas Hazebroucki Lille'i, Calais' ja Dunkerque'iga.
Kōtō
Seal asub Tōkyō messikeskus (Tokyo Big Sight), Tōkyō Kaasaegse Kunsti Muuseum ja spordihall Ariake Coliseum.
Kurgolovo poolsaar
pisi|300px|Soome lahe idaosa kaart Kurgolovo poolsaar ehk Kurkola poolsaar (ka Pärnäspää poolsaar, Kurkula poolsaar; isuri keeles Kurgola, vene keeles Кургальский полуостров, Курголовский полуостров) on poolsaar Venemaa kirdeosas Vene-Eesti piiri lähedal Leningradi oblasti Kingissepa rajoonis ajaloolisel Ingeri- ja Vadjamaal (Kosemkina kihelkond). Läänest ümbritseb poolsaare rannikut Narva laht ja idast Lauga laht. Poolsaare keskosas asuvad kaks järve – lõunast põhja suunas Beloje järv ja Lipovskoje järv. Beloje järv on mageda veega, seda ühendab Lipovskoje järvega väike jõgi. Lipovskoje järves on siirdevesi, sest see on ühendatud Soome lahega, kust riimvesi voolab järve ja magevesi voolab järvest lahte.
Kurgolovo poolsaar on kaetud metsaga ning seal on mitu küla, sealhulgas Kurgolovo, Lipovo, Bolšoje Kuzjomkino ja Maloje Kuzjomkino.
Kogu poolsaar on looduskaitse all (Кургальский государственный природный комплексный заказник регионального значения) ning on ka rahvusvahelise tähtsusega Ramsari märgala. Kaitseala hõlmab ka rannikumerd ja Vene kaitsejõudude lennuväepolügooni. Kaitseala on loodud Soome lahe lõunaranniku kompleksseks kaitseks (sh metsad, rannikulähedased laiud, kalakoelmud, lindude pesapaigad ja rände peatuskohad) ning looma-, linnu-, kala- ja taimeliikide kaitseks. Kaitsealal on mitmete haruldaste looma- (viigerhüljes, hallhüljes), linnu- (merikotkas, kühmnokk-luik, ristpart, jõgi-ritsiklind jt) ja taimeliikide (karulauk, vesilobeelia jt) elu- ja kasvupaigad. Kaitsealal kehtivad hooajalised looduskaitselised liikumispiirangud.
E-10
E-10 oli Teise maailmasõja aegse Saksamaa tanki kavandi nimetus. Valminuna oleks ta kaalunud 10–25 tonni.
Vaata ka
Entwicklung series
E-75
E-75 oli Teise maailmasõja aegse Saksa tanki kavandi nimetus. Valminuna oleks ta kaalunud 75–100 tonni.
Lubjavesi
Lubjavesi on kaltsiumhüdroksiidi vesilahus. Lubjapiima setitamisel või filtreerimisel saadakse lubjavesi.
E-50
E-50 oli Teise maailmasõja aegse Saksa tanki kavandi nimetus. Valminuna oleks ta kaalunud 50-75 tonni.
Norra filmikunst
pisi|Erootilist melodraamat "Under forvandlingens lov" (1911) peetakse üheks vanimaks säilinud Norra filmiks. Režissöör [[Halfdan Nobel Roede]] Norra kultuuris ei ole filmikunst kesksel kohal, kuid Norras on tehtud nii kodumaiste vaatajate seas väga menukaid kui ka välismaal tähelepanu äratanud filme.
Ajalugu
Esimeseks Norra mängufilmiks peetakse 5–6-minutilist draamafilmi "Fiskerlivets farer", mis on kaduma läinud. Selle valmimisajaks peetakse 1907. aastat, kuigi esilinastuse aeg pole teada.
Tummfilmi ajastul tehti kokku umbes 45 lühemat või pikemat mängufilmi. Üle kolmandiku neist on kaduma läinud, sealhulgas peaaegu kõik enne 1920. aastat valminud filmid.
Esimene helifilm oli Tancred Ibseni ja Einar Sisseneri "Den store barnedåpen" (1931, Oskar Braateni raamatu järgi). 1930ndaid peetakse Ibseni ning ka Sisseneri ja Leif Sindingi lavastuste tõttu Norra filmi väikeseks kuldajaks. Olav Dalgard tegi filme töölisliikumisest.
Saksa okupatsiooni ajal oli filmitootmine natsionaalsotsialistide kontrolli all ning allus tsensuurile.
Pärast teist maailmasõda tehti muu hulgas draamafilme okupatsiooniajast (Arne Skouen), rahvalikke komöödiaid ja kirjandusteoste ekraniseeringuid. 1960. aastatel avaldas mõju "uus laine". Sugenesid feministlik film, sotsiaalrealistlik film ja apokalüptiline satiir. Silmapaistev nukufilmirežissöör oli Ivo Caprino.
Alates 1980. aastatest on Norras valminud rahvusvahelist tähelepanu äratanud filme. 2000. aastatel on toodetud 20 kinofilmi aastas.
Animafilmid
1920ndate alguses hakati Norra kinodes näitama reklaamfilme. Tähtsamad tegijad olid Sverre Sinding-Hansen ja Ths. W. Schwartz. Töötasid ka taanlane Storm P. ja rootslane Victor Bergdahl. Suurim tellija oli Tiedemanns Tobaksfabrik.
1930ndate alguses tõrjusid Disney filmid Norra omad välja. 1930ndate lõpus tulid kinodesse kvaliteetsemad Norra reklaamfilmid, mis olid enamasti tehtud välismaal, peamiselt Berliinis või Praha. Sõja tõttu nende tegemine katkes.
1948. aastal debüteeris nukufilmitegija Ivo Caprino. Tema filmid norra muinasjuttude põhjal kuuluvad tuntumate Norra filmide hulka. Film "Flåklypa Grand Prix" (1975) on Norra kõigi aegade suurim menufilm üldse.
Wilfred Jensenius debüteeris 1936 ning tegutses viiskümmend aastat. Ta töötas mõnda aega riigiringhäälingus.
Arnold Loit
Arnold Loit (kuni 1937. aastani Arnold Madvärk; 10. detsember 1908 Tallinn – 29. juuni 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Norra filmikunst
Animafilmid
Trygve Rasmussen alustas filmitööd 1954. aastal Ivo Caprino juures. Hiljem lõi ta oma filmifirmai Punktfilm.
1960. aastatel tegid Bjørn Aronsen ja Anna Tystad Aronsen paarsada animareklaamfilmi. Viimane tegi hiljem riigiringhäälingus lastefilme ja vinjette.
1970. aastatel debüteerisid Gro Strøm, Inni Karine Melbye, Knut Eide, Terje Bomann-Larsen, Morten Skallerud, Thor Sivertsen ja Kine Aune.
1990. aastatel tehti joonisfilme peamiselt Askeris Tegnefilmcompagnietis ning nuku- ja savifilme Oslos Studio Magicas.
Norsk Film A/S on osalenud mitme täispika joonisfilmi tootmises. Nende seas on Per Åhlini "Reisen til Melonia" (1989) ja Taani film "Jungeldyret" (1994).
Vibeke Idsøe, Nille Tystadi ja John M. Jacobsen film "Solan, Ludvig og Gurin med reverompa" (1998) Kjell Aukrusti teose järgi jooksis kinodes menukalt.
Christopher Nielseni film "Slipp Jimmy fri" (2006) jõudis rahvusvahelisse filmilevisse.
Torill Kove sai lühifilmi "The Danish Poet (2006) eest Oscari.
Norra kompanii Storm Studio osales Oscari saanud filmi "Peter & the Wolf" (2006) tootmises.
Animaatoritele on töökohti juurde reklaamitelevisioon, arvutipõhine animatsioon ning arvutimängud ja interaktiivsed videod.
Lastefilmid
Esimeseks Norra lastefilmiks peetakse Titus Vibe-Mülleri filmi "Marianne på sykehus" (1950).
Lastefilmide seas on ka näiteks Ivo Caprino "Ugler i mosen" (1959), Nils-Reinhardt Christenseni "Stompa & Co." (1962), Espen Thorstensoni "Mormor og de åtte ungene" (1977), Grete Salomonseni "Kamilla og tyven" (1988) ja Peder Norlundi "Ulvesommer" (2003).
Dokumentaalfilmid
Esimesed Norra dokumentaalfilmid olid kroonikafilmid, näiteks "Holmenkolrendet" (1899) ja "Kroningsferden" (1906).
Norra esimesed filmitegijad (näiteks Ottar Gladtvet ja sakslane Paul Kräusslich võtsid üles ka igapäevasemaid sündmusi ning näitasid neid oma kinodes.
Tummfilmiajastu dokumentaalfilmid olid kroonikafilmid, koolifilmid, majanduspropagandafilmid, rahvusromantilised turismifilmid ja koolifilmid. Neid nimetati loodusfilmideks või kultuurfilmideks.
Filmitootmine ja riigi tugi
Tummfilmiajastul oli filmitootmine majanduslikult raske, sest kodumaine turg oli väike ja välismaale Norra filmid ei jõudnud. Et 1913 jäeti kinode pidamise õigus ainult valdadele, siis ei saanud filmiprodutsendid ka kinosid pidades filmide tegemiseks raha teenida. Tollaste produtsentide seas olid Halfdan Nobel Roede, Peter Lykke-Seest ja Ottar Gladtvet.
Domineeriv filmikompanii on 1932. aastast Norsk Film A/S.
2001. aastal loodi Norsk Filmfond.
Norsk filminstitutt jaotab riiklikke vahendeid, aitab filme välja lasta ning toetab filmitööd koolis. Sellel asutusel on ka filmoteek ja muuseum.
Erialaühingud
Tööandjate ühing on Norske film- og TV-produsenters forening, töövõtjate ühing Norsk Filmforbund.
Filmiõpe
1986. aastast õpetati Lillehammeri Kõrgkoolis filmi- ja telerežiid.
1997. aastal rajati Lillehammerisse Norra esimene filmikool, kus kolmeaastases õppes on stsenaristi, produtsendi, režissööri, operaatori, monteerija ja helirežissööri eriala. Filmikooli esimene juht on Malte Wadman.
Animaatoreid õpetatakse alates 1993. aastast välja Volda Kõrgkoolis.
Täienduskoolitust annab Oslos Norsk filmutvikling (varasema nimega Statens studiesenter for film).
Festivalid ja auhinnad
Igal aastal toimub filmifestival Den norske filmfestivalen. Esimest korda peeti seda 1973 Drøbakis. Alates 1987. aastast toimub festival Haugesundis. Festivalil on rahvusvaheline põhiprogramm. Harilikult leiab aset kaks või kolm Norra esilinastust. Konkurssi ega auhindu ei ole.
Amanda auhindade jagamise tseremooniat kantakse televisioonis üle. Kuulutatakse välja ka kriitikute ja kinojuhtide auhinnad.
Lühifilmide festival (Kortfilmfestivalen) toimus esimest korda 1978 Rørosist. Aastast 1988 peetakse seda iga aasta juunis Grimstadis. Peaauhind on Gullstolen.
Alates 1991. aastast peetakse iga aasta jaanuaris Tromsø rahvusvahelist filmifestivali.
Ka Oslos ja Bergenis on iga-aastased filmiülevaatused.
Tähtsamad lastefilmifestivalid on Amandusfestivalen ja Barnefilmfestivalen Kristiansandis.
Kassandra
pisi|Kassandra, autor [[Evelyn De Morgan]] Kassandra oli naisennustaja, kelle ennustusi kunagi kuulda ei võetud. Ta on üks kõige traagilisemaid kangelasi mütoloogias ning tema nimi on hakanud sümboliseerima tõika, et hoiatused ja sünged ennustused inimestele ei meeldi. Kassandra sai oma nägijaande kingituseks jumal Apollonilt, kes oli temasse armunud. Kuna Kassandra jäi ligipääsmatuks, muutus Apolloni armastus vihaks. Viha pärast lisas ta oma kingitusele, mida tagasi ei saanud võtta, needuse: Kassandra hüüded peavad jääma kuulda võtmata. Kassandra oli õnnetuseennustaja. Ta nägi ette ka Trooja hobuse sissetoomise tagajärgi. Kuna tal aga oli needus peal ei võtnud keegi teda kuulda. Ta oli õnnetu, kuna nägi õnnetust tulemas, kuid ka sellepärast, et ta ei saanud seda ära hoida.
1934. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus
1934. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus toimusid 7.–9. septembril 1934 Torinos Itaalias.
Need olid esimesed Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus.
Eesti sportlased võitsid kaks medalit. Arnold Viiding tuli tulemusega 15.19 Euroopa meistriks kuulitõukes soomlase Risto Kuntsi ees (ka 15.19). Tulemusega 69.31 võitis odaviskes pronksmedali Gustav Sule.
Aach
Aach ehk Aach im Hegau on linn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Badenis Hegaus Konstanzi kreisis Stockachi lähedal.
Linn on merepinnast 474 m kõrgusel.
Pindala on 1069 hektarit. Aach koosneb kolmest linnaosast: Stadt, Dorf ja Oberdorf. Linn asub järsu mäe otsas, seda kaitsevad müürid ja väravatorn.
Elanike arv on olnud:
Aachi allikas (Aachquelle) on Saksamaa suurim allikas.
Läheduses on Hegau mäed, Bodeni järv, Steißlingeni järv ja Böhringeni järv. Langensteini lossis on vastlamuuseum.
Antroopsusprintsiip
Antroopsusprintsiip (inglise keeles anthropic principle) on tees, mille kohaselt maailm on niisugune, et seal saaks eksisteerida inimene, sest muidu ei oleks inimesel võimalik seda vaadelda ega kirjeldada.
Aach
Linnapea on Severin Graf. Sihtnumber on 78267.
Vaatamisväärsused
Martini kabeli (St. Martinskapelle) ehitas 1596 ehitusmeister Peter Müller. Napoleoni sõdades kabel hävis 1796. Aachi kodanikud ehitasid selle "eestpalvekabelina" uuesti üles. Kabeli lõunaküljel asunud kivirist, mis oli kokku varisenud, asendati 1951 massiivse tammeristiga. Üleriikliku tähtsusega maantee ehitamise käigus 1966 kabel lammutati, kuid ehitati 1984 Aachi kodanike aktiivsel kaasabil uuesti üles.
Alumine värav. 1150 on mainitud kindlustatud kohta Vesti ze Ahe, millel oli müür, värav, välisõu ja eellinnus. Linna värav oli ühtlasi vangla. Linnamüüris oli väravamajake, kus elas väravavaht. 1525 avati alumine värav ülestõusnud talupoegadele vabatahtlikult. 1559 otsustas magistraat, et värava võtit hoiab linnapea. 1668 ja 1978 väravat renoveeriti. 1987 Stadtstrasse (tänav) sillutati.
Antroopsusprintsiip
Päritolu ja algne sõnastus
Seda väljendit kasutas teadaolevalt esimesena 1973. aastal Cambridge'i Ülikooli professor kosmoloog Brandon Carter Mikołaj Koperniku 500. sünniaastapäevale pühendatud sümpoosionil "Confrontation of Cosmological Theories with Observational Data" (Kosmoloogiateooriate kõrvutamine vaatlusandmetega).
Aach
Vaatamisväärsused
Ülemise väravaga lõppes lossiõu. Lääneseina juures asus oletatavasti linna ainuke kaev. 1494. aastast asus seal juudi kool. Lossiõuel olid kütimajakesed ja maakaitseväe harjutusväljak. 1945 sai värav pommi läbi rängalt vigastada.
Vana raekoda on 16. sajandist pärinev renessanss-stiilis astmelise viiluga ehitis. Raadi on esmamainitud 1306 (Consules civitatis in Ahe). Vanim linnapitsat pärineb 14. sajandist. 1461 nimetati Aachi raetuba, kus foogt kohut pidas. Aachi linnapead on ürikutes esmamainitud 1467. aastal 1673 olid ametis prefekt ja linnakirjutaja. 18. sajandist oli hoones raekoda ning kool koos õpetaja eluasemega. 1924 ehitati Dorfi linnaossa uus raekoda. Vanasse hoonesse paigutati 1933 noortekodu. Pärast 1945. aastat oli see vahepeal elumaja.
Püha Nikolaose kirik. 1150 oli kindluses kabel. 1184/89 on mainitud ilmikpreestrit Plebanus de Hahet. Esimese kirikhärrana (Rector ecclesiae) on 1261 mainitud Heinrichi Meßkirchist. 1340. aastast on teada õigustüli Remigiuse ja Nikolaose kiriku vahel surnuaia kabeli pärast. 1424 allutati Aachi kogudus Konstanzi toompraostile. 1565 sai kirikust Hegau aadli matmispaik. 1622 mainitakse kiriku orelit. Remigiuse kiriku õigused anti 1727 üle Nikolaose kirikule. 1736/38 kujundati gooti lööv barokkstiilis (välja arvatud torn). 1885 barokne kujundus kõrvaldati. 1930/31 tehti sisemaalingud. 1970 kirik renoveeriti ja sisemaalingud kõrvaldati. 1998 renoveeriti kirik väljastpoolt.
Esimene koolimaja pärineb 1540. aastast. 1700 kurtsid Aachi foogtid ebakorrapärase kooliskäimise üle. Esimene teadaolev õpetaja oli Franz Thurner (1763). 1902/03 ehitati uus koolimaja. Aastani 1973 asus hoones lasteaed.
Antroopsusprintsiip
Päritolu ja algne sõnastus
Oma ettekandes (B. Carter. Large Number Coincidences and the Anthropic Principle in Cosmology. – IAUS 63 (1974), lk 291) sõnastas ta selle mitmes versioonis järgmiselt:
Aach
Vaatamisväärsused
Preestrimaja. Kiriku juures olevat preestrimaja koos küüniga on esmamainitud 1581. Praegune hoone ehitati 1614. Sissekäigu kohal on ehitaja vapikivi. See on Marcus Sittich von Hohenems, Salzburgi vürstpiiskop, Konstanzi toompraost. Hoone juurde kuulusid küün ja kelder.
Ajalugu
Aachi on ürikutes esimest korda mainitud 1100. aastal. 1150 on juttu kindlustatud kohast (Oppidum Ach in Hegovia).
1283 sai Aach kuningas Rudolf von Habsburgilt linnaõigused.
1488 viibis Aachis keiser Friedrich III.
1499 käis linnast üle Švaabi sõda.
1525 otsis Hegau aadel Aachi linnast varju ülestõusnud talupoegade eest. Talupojad vallutasid linna.
1559 andis keiser Ferdinand I Aachile linnaraamatu kõikide privileegidega.
1750 kinnitas keisrinna Maria Theresia linna privileege.
1770 sõitsid linnast läbi ertshertsoginna Marie Antoinette ja tema tulevane abikaasa Louis XVI.
1799 peatusid linnas Prantsuse okupatsiooniväed. 25. märtsil toimus Aachi lähedal Prantsusmaa ja Austria vägede vaheline lahing.
1805 läks linn Württembergi alla, mõni aasta hiljem Badeni alla.
1884 hävis suures tulekahjus 14 hoonet.
1945 Aachi pommitati ja linna okupeerisid Prantsuse väed.
1985 hakati kogu vanalinna saneerima. Tööd lõppesid 1997.
2000 tähistati linna 900. aastapäeva.
November 2007
November 2007, kroonika
Hewlett Johnson
pisi|Hewlett Johnsoni pronksbüst, mille valmistas [[Jacob Epstein 1942]] Hewlett Johnson (25. jaanuar 1874 Manchester – 22. oktoober 1966) oli inglise kommunistlik vaimulik.
Narva-2 kaitseliin
"Narva-2" kaitseliin ehk "Narva-2" liin (saksa keeles Narva-II-Stellung) oli kaitseliin Ida-Virumaal Teise maailmasõja ajal, mida 1944. aasta algul Kirde-Eestisse, Saksa riikliku ehitusorganisatsiooni "Todt" ja 3. Eesti Piirikaitserügemendi meeste poolt rajama asuti. Kaitseliini "Narva-2" asuti rajama väegrupi "Nord" ülema Walter Modeli korraldusel põhikaitseliiniks "Panther" liinilt vajadusel taanduvate vägede jaoks.
Kaitseliin algas Peipsi järve põhjakaldalt Karjamaa küla lähedalt ning suundus põhja suunas Tuusina – Kamarna – Katermu – Kuremäe – Vasavere – Kase – Toila raudteejaama ja sealt edasi Pühajõe kaudu Oruni Soome lahe ääres.
Sinimägesid läbiv Tannenbergi liin oli mõeldud ainult ajutiseks kaitseliiniks, kuid kujunes Sinimägede lahingute käigus välja põhikaitseliiniks ja seetõttu jäi "Narva-2" kaitseliin lõpuni välja ehitamata.
Verbolozõ
Verbolozõ (ukraina keeles Верболози) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Kozjatõni rajoonis. Elanike arv on 459. Pindala on 1,43 km².
Austria lipp
Tegu on maailma vanima lipuga, mida kasutatakse riigilipuna. Teadaolev kasutus algas juba 1230. aastal.
Rahvuslipp
Rahvuslippu aluseks on võetud 13. sajandist pärinev Babenbergide puna-valge-punane vapikilp, ka Austria lipp on samade värvidega horisontaalsete laidudega trikoloor. Lipp võeti kasutusele 1. mail 1945.
Valge laid sümboliseerib Doonau jõge.
Punased (PMS 186C) laiud õitsvat Austriat.
Pärimuse järgi tekkis sümbol Kolmanda ristisõja ajal, kui 1191 pühal maal peetud Acra lahingus värvus Austria hertsogi Leopold V valge keep verest punaseks peale ühe riba, mis asetses keskpaigas ja jäi laia mõõgavöö alla. Sellelt keebilt saigi Austria oma värvid ja vapi.
Riigilipp
Austria riigilipp sarnaneb rahvuslipuga, kuid lipu keskele on paigutatud Austria vapp. Ka lipu proportsioonid on samad, 2:3. Lipp võeti kasutusele 25. aprillil 1984.
Austria ajaloolised lipud
Aastatel 1867–1918 kasutati Austria-Ungari Keisririigi lippu, 1918–1938 praegust lippu, aga 1938–1945 Saksa Riigi haakristiga lippu.
Aleksander Adler
Aleksander Adler (1. jaanuar 1902 Peterburi – 31. märts 1933) oli Eesti sõjaväelane (vanemleitnant).
Aleksander Adler astus 15. aprillil 1919 17-aastaselt vabatahtlikuna Scoutspolku, kuid haigestus ja lahkus teenistusest.
10. juulil 1919 asus õppima Sõjakoolis ja sai kadetiks. 29. augustil 1920 lahkus Sõjakoolist ja jätkas õpinguid Mereväe Kadettide kooli mehaanika jaoskonnas, mille lõpetas septembris 1923. Samal ajal lõpetas ka Tallinna Tehnikumi mereinseneri-mehaanika osakonna. Tegeliku insener-mehaaniku diplomi sai 1924. aastal pärast praktiliste tööde tegemist.
14. augustil 1924 määrati teenistusse Merekindluste Aegna saare komandantuuri. 16. oktoobril 1925 viidi üle Peipsi laevastiku divisjoni. 26. augustist 1926 kuni 2. novembrini 1932 täitis Peipsi laevastiku mehaaniku kohuseid.
4. novembrist 1932 viidi uuesti üle Aegna saare komandantuuri inseneri-mehaaniku kohale, kus teenis kuni surmani.
Ridali lennuväli
Ridali lennuväli asub Põlva maakonna Põlva valla Suurküla aladel. Lennuvälja haldab MTÜ Ridali Lennuklubi. Lennuväljal alustati lende 1960. aastate alguses.
Lennurada
Ridali lennuväli on murukattega väli, mille kõrgus merepinnast on 90 meetrit. Niidetud lennuvälja pikkus on 1200 meetrit ja laius on 300 meetrit. Lennuraja kandevõime on seitse tonni ning rajaja otste magnetkurss on 360 kraadi ja 180 kraadi.
Lennuklubi
Ridali Lennuklubi on ainukene purilennu marsruutlendudega tegelev lennuklubi Eestis. Klubi omanduses on küllaltki suur lennukipark ja praegu aktiivses kasutuses kaks puksiirlennukit Wilga 35A ning purilennukitest viis Jantar Std, üks Jantar 2b, mitu LAK-12, üks ASW-15 ning üks kahekohaline SZD-50 Punchacz. Klubi liikmete eraomanduses on üks kahekohaline Grob G103 Twin Astir ja üks DG-1000 ning ühekohalistest üks Jonker JS1-B, üks Let L-33 Solo ja ASW-20.
Lennuhooaja esimesed lennud algavad tavaliselt aprillis, viimased lennud toimuvad veel ka oktoobris.
2010. aastal valminud klubihoone on klubi liikmete ja külaliste majutamiseks. MTÜ maa-alal asub neli angaari, millest viimane valmis aastal 2017, ja muid abiehitisi.
Kanapeeksi
Nimi
Kohanime on esmamainitud 1795. aastal, kui Kõrgessaare mõisa alal elas Kannapex Mats. 1811 elas mõisa alal Kanapöhsa Iaack ja 1816 Kannapökse Iurry. 1888 oli kohanimi Kanapeeks ja 1922 Kanapuksi ehk Kanapsi küla.
Nime esimene pool võib pärineda sõnast "kana", kuid võib tulla ka sõnast "kand". Viimasel juhul oleks hääldus "kana" kiirkõneline muutus. Nime teine pool tuleb sõnast "pääks: pääksi" 'tihe kuusik, soosaar'.
Loodus
Küla alast pea kaks kolmandikku jääb Pihla-Kaibaldi looduskaitsealale. Küla alal asuvad Pihla raba, Kaibaldi nõmm ja Kaibaldi liivik. Küla lõunaosa läbib Pihla oja.
Küla alale jääb Kaibaldi piirkond.
Ajalugu
Kanapeeksi asub ajalooliselt Reigi kihelkonnas ja kuulus Kõrgessaare mõisale. 1888 on mainitud talu ja metsavahikohta.
Kanapeeksi oli algselt Koidma osa, kujunes 1930.-ndatel omaette külaks, Nõukogude ajal liideti Kanapeeksi 1940. aastatel Koidmaga ja taastati iseseisva külana 1997.
Nõukogude armee kasutas Kaibaldi liivikut 1960. aastani tankipolügoonina.
Taristu
Küla läbib kirdest edelasse Kärdla–Koidma tee ja põhjast lõunasse Risti–Kaibaldi tee.
Kalana (Hiiumaa)
Kalana on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaare lääneosas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Kalana on Hiiumaa läänepoolseim küla, mis idas piirneb Hirmuste ja Kaleste külaga.
Nimi
Kohta on 1531 mainitud kui Vischorde, 1564 Fiskiare ortz torp, 1565 Fischerort, 1635 Fischerortt, 1660 Kallanenna ja 1798 Kallana. Nimi on tuletatud eestikeelsetest sõnadest "kala" ja "nina".
Loodus
Külas asub Kalana looduskaitseala, küla põhjaosas asub Kõpu looduskaitseala Ohami sihtkaitsevöönd. Külas leidub kaitsealuste taimede (tumepunane neiuvaip, roomav öövilge, harilik ungrukold ja pruunikas pesajuur) kasvukohti.
Ajalugu
pisi|Kalana sadamahoone Küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. Kohanime on esmamainitud 1531. aastal. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis elasid Kõpu vakuses Kallana Marti Widas ja Kallana Andres. 1835 oli Kalanas 4 talu, elanikud said perenimed: Jõgi, Kallas, Leiger, Rips, Rist, Tukk (Tuk) ja Vähi (Wähhi).
Külas asus 1930. aastateni Kalana kabel. Ajaloolione nimetus vene keeles Дагерорт.
Ristnas elasid Nõukogude Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse Rannakaitsepatarei nr 42 sõjaväelased, kes rajasid 1940 linnaku, mille hooneid kasutas 1993. aastani NSV Liidu õhukaitse radarijaama väeosa.
Taristu
Küla põhjaosas kulgeb Ristna–Hirmuste tee ja lõunaosas Puski–Kõpu–Ristna tee. Külas asuvad Kalana sadam, Ristna jahisadam ja bussipeatus.
Kultuur
Kalanas asuvad Ristna tuletorn ning Eesti Meteoroloogia ja Hüdroloogia Instituudi Ristna Ilmajaam. Külas asuvad pärandkultuuriobjektina Kalana tõrvaahi ja Rannakaitsepatarei nr 42.
2004 toimus Kalanas teine Kõpu külade päev ja 2016 muusikafestival Kalana Sound.
Ettevõtlus
Nõukogude ajal tehti sõjaväeosa linnakus asuvas tööstuses alumiiniumlusikaid. Kalanas tegutseb Surf Paradiisi veespordikeskus. Külas asuvad kämping Kalana Puhkeküla, Hõbekala külalistemaja ja restoran Kalana ÄÄR.
Manchester (New Hampshire)
Manchester on linn Ameerika Ühendriikides New Hampshire'i osariigis Hillsborough' maakonnas.
Manchester asub Merrimacki jõe ääres.
1810. aastani oli linna nimi Derryfield. Sai nime Inglismaa Manchesteri linna järgi.
pisi|tühi|Manchester
Michio Kaku
pisi|Michio Kaku (2012) Michio Kaku (jaapani keeles 加來 道雄; sündinud 24. jaanuaril 1947 San Joses Californias) on jaapani päritolu ameerika füüsikateoreetik ja futuroloog, kelle peamine uurimisvaldkond on stringiteooria.
Ta on ka teaduse populariseerija ja raadiosaatejuht. Oma raamatus "Hüperruum" ("Hyperspace", 1994) räägib ta ühendvälja kirjeldusest 10- või 11-mõõtmelise ruumi abil.
Noorkala
Noorkala on kala, kes pole suguküps.
E-seeria
E-seeria (õieti Entwicklung-seeria) oli Teise maailmasõja aegse Saksa tankiprojektide seeria nimetus. E- seeria masinad olid mõeldud välja vahetama kõik Saksa tolleaegsed tankid. Sõja hilises staadiumis välja töötatud plaani kohaselt tuli luua erineva kaalukatekooriaga masinad, mille osad oleksid masstootmiseks standardsed. thumb|300px|E-Seeria ülevaade
Stirling
Stirling (gaeli keeles Sruighlea, šoti keeles Stirlin) on linn Šotimaal, Stirlingi omavalitsuse keskus.
thumb|Stirlingi loss
Stirlingi kohalikule omavalitsusele alluvais piires elas 2001. aasta rahvaloenduse andmeil 41 243 inimest, mistõttu Stirling oli Šotimaa väikseim city. Asulas eneses elab veelgi vähem inimesi: 15 844.
1967 avati Stirlingi ülikool. Seal on umbes 9000 üliõpilast, nendest 7000 kraadiõppes ja 2000 kraadijärgses õppes. 14% üliõpilastest on pärit välismaalt, kokku on välisüliõpilasi rohkem kui 80 riigist.
Suure hulga üliõpilaste tõttu on Stirlingis Šotimaa keskmisega võrreldes suhteliselt vähe alaealisi (16,7% 19,2% vastu) ja pensioniealisi (17,8% 18,6% vastu) ning palju väljaspool Šotimaad sündinuid (16,5% 12,8% vastu).
Ajalugu
Stirlingi kohal oli asula juba kiviajal. Seda näitavad mitmesugused raidkirjad, näiteks kesklinnast edelasse jääval kõrgendikul ninega Kings Park.
Asula tekkis hästi kaitstavale looduslikule kõrgendikule, millel tänapäeval asub Stirlingi loss. See koht oli strateegiliselt tähtis juba Vana-Rooma ajal, mil Šotimaa lõunaosa koos Stirlingiga Rooma riigi alla kuulus.
Stirling asub Madalmaade (Lowlands) ja Kõrgmaade (Highlands) piiril. Ta oli sajandeid Forthi jõe merele kõige lähem koht, kus seda jõge ületada sai; alles 1936 valmis Kincardine'i sild üle Firth of Forthi. Koole ja pärast sild üle Forthi jõe pani aluse Stirlingi rikkusele ja strateegilisele tähtsusele. Lisaks oli linnas sadam.
Šotimaa kuningas David I kuulutas 1130 Stirlingi kuninglikuks linnaks. Hiljem kinnitas neid õigusi veel mitu valitsejat. Sel ajal nimetati linna Strivelyniks.
Šoti iseseisvussõdade ajal peeti Stirlingi lähedal hulgaliselt lahinguid. 1297 võitis William Wallace'i juhitud Šotimaa 2300-meheline sõjavägi Stirlingi silla lahingus ligi 12 000-mehelise Inglismaa sõjaväe. 1314 võitis Robert Bruce'i juhitud Šotimaa kuni 10 000-meheline sõjavägi Stirlingi lähedal Bannockburni lahingus kuni 25 000-mehelise Inglismaa sõjaväe, mida juhtis Edward II.
Stirlingit on mitu korda piiratud. 1304 piiras ja vallutas lossi Inglismaa kuningas Edward I. 1337 ei suutnud šotlased seda tagasi vallutada. Ajavahemikul 1571–1586 piirasid Stirlingit 3 korda James VI vastu mässavad šotlased. 1651 vallutas Stirlingi Oliver Cromwell ja viimast korda piiras Stirlingit (ebaõnnestunult) Charles Edward Stuart jakobiitide ülestõusu ajal 1746.
Stirlingis olev Püha Algaine kirik on rajatud pärast 1405. aasta katastroofilist tulekahju. 1567 krooniti selles kirikus alaealine James VI Šotimaa kuningaks ja see on ainus säilinud kirik Suurbritannias lisaks Westminster Abbeyle, kus on kuningas kroonitud.
Stirlingi sadam kauples agaralt välismaaga. Indiast toodi sisse teed ja Baltimaadest puitu. 1848 jõudis Stirlingisse raudtee. See põhjustas linna sadama tähtsuse languse ja 20. sajandi keskel lõpetas sadam tegevuse.
Suginami
Suginami (jaapani 杉並) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. See piirneb Shibuya, Nakano, Nerima ja Setagaya ringkonna ning Mitaka ja Musashino linnaga.
Stirling
Ajalugu
Stirlingil on neli sõpruslinna: Dunedin (USA), Óbuda (Ungari), Summerside (Kanada) ja Villeneuve d'Ascq (Prantsusmaa).
Suginami
Läbi Suginami voolavad Kanda, Zenpukuji ja Myōseiji jõgi.
Suginami liideti 1932. aastal Tōkyōga. Tänapäeval on see peamiselt elamurajoon.
Pakkumus
Pakkumus ehk pakkumine ehk ofert (inglise keeles offer ehk tender offer) on lepingu sõlmimise ettepanek. Tegu on lepingupoole tahteavaldusega, mis üldiselt viitab soovile sõlmida teise poolega leping. Pakkumus on juriidiline mõiste, mille definitsiooni võib leida võlaõigusseadusest. Pakkumus on selline lepingu sõlmimisele suunatud ettepanek, mis vastab järgmistele tunnustele:
Pakkumuse esitaja on oferent, pakkumusele vastuseks esitatud nõustumus on aktsept ning pakkumuse adressaat on aktseptant. Juhul, kui pakkumus on suunatud määratlemata isikule ja see kujutab endast reklaami, kauba väljapanekut vms, siis on tegu ettepanekuga esitada pakkumus. Sarnane tahtevaldus võib olla ka ofert, mitte ettepanek teha ofert, kui oferent on otseselt väljendanud, et tegu on oferdiga.