cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Õitsev Armeenia
Õitsev Armeenia (armeenia keeles Բարգավաճ Հայաստան Կուսակցություն, Bargavatš Hajastan Kusaktshutjun) on Armeenia paremtsentristlik partei, mida juhib Armeenia ärimees Gagik Tsarukjan.
2017. aasta parlamendivalimistel sai Õitsev Armeenia koos kahe teise parteiga moodustatud liidus parlamenti 31 kohta. 2018. aasta parlamendivalimistel sai Õitsev Armeenia parlamenti 26 kohta. 2021. aasta parlamendivalimistel kogus Õitsev Armeenia vaid 3,95% häältest ja kaotas kõik oma parlamendikohad.
Erakond loodi 30. aprillil 2004, selle ametlik ideoloogia on liberaalne konservatism. Õitsev Armeenia seisab rahvuslike ja traditsiooniliste väärtuste eest, mida erakonna jaoks esindavad perekond, kirik ja Armeenia Vabariik. Samuti pooldab partei suhete tihendamist Venemaaga. 2007. aasta parlamendivalimistel sai Õitsev Armeenia 29 ning 2012. aastal 37 kohta. Õitsvale Armeeniale kuulub ka Gjumri linnapea koht.
Pegasus (kirjastus)
Pegasus on Eesti kirjastus.
See asutati 2001. aastal.
Târgu Mureș
Târgu Mureș (varasemas kirjaviisis Tîrgu Mureș; ungari keeles Marosvásárhely, saksa keeles Neumarkt am Mieresch) on linn Rumeenias Transilvaanias, Mureși maakonna keskus. Linn asub Mureși jõe ääres.
Kirjalikes allikates on Târgu Mureșit esimest korda mainitud 1332. aastal (Novum Forum Siculorum). Alates 1439. aastast toimusid linnas Transilvaania parlamendi istungid.
Alates 1918. aastast kuulub Târgu Mureș Rumeenia koosseisu (lühikest aega aastatel 1940–1944 kuulus taas Ungarile).
Târgu Mureș oli aastatel 1952–1960 Madjarite autonoomse piirkonna ja 1960–1968 Mureși-Ungari autonoomse regiooni keskus.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Târgu Mureși elanikest rumeenlasi 52,0%, ungarlasi 44,9%, mustlasi 2,5%, sakslasi 0,15%, juute 0,05% ja teistest rahvustest inimesi 0,5%.
Świętopełk II
Świętopełk II, ka Zwantepolc II või Swantopolk II (1190/1200 – 11. jaanuar 1266), mõnikord tuntud kui Suur (poola: Świętopełk II Wielki; kašuubi: Swiãtopôłk II Wiôldżi), oli valitsev Pomereelia-Gdański hertsog 1215. aastast kuni oma surmani. Ta oli esimene Samboriidide dünastia liige, kes kutsus end alates 1227. aastast dux.
Nimed
thumb|left|Zwantepolc de Danceke pitser, 1228
Elulugu
Świętopełk oli Pommeri hertsogi Mestwin I ja selle naise Swinisława poeg. Tema isa valitses Poola ülemhertsogi Władysław III Laskonogi määratuna Ida-Pommerit (või Pomereeliat) umbes 1205. aastast. 1216. või 1217. aastal tehti tema pojast Świętopełkist Krakówi ülemhertsogi Leszek Biały poolt Pomereelia asevalitseja. Ta vastutas Gdański territooriumi eest, mis oli Pomereelia neljast osast suurim. 1218. aastal kasutas Świętopełk ära kohalike rüütlite mässu Taani võimu vastu ja hõivas Schlawe ja Stolpi maad. Pärast venna Wartislawi surma pärijateta võttis Świętopełk üle tema Lubiszewo Tczewskie.
Pärast isa surma olid Świętopełki vennad Sambor ja Ratibor veel alaealised, nii toimis ta nende eestkostjatena. Täisikka jõudes said vennad oma osa pärandist: Sambor sai Lubiszewo Tczewskie ja Ratibor sai Białogardi.
Świętopełk, kes kasutas iseseisvuse saavutamiseks ära Piastide Poola killustatust, lubas Władysław Odonicile Krakówi ja Sileesia trooni vastutasuks oma toetuse eest Leszeki ja Alam-Sileesia Henryk I Brodaty tagandamisel. 23. novembril 1227 tapeti Piasti hertsogite Gąsawa kogunemisel Leszek varitsusest, mille korraldas Świętopełk II ja võibolla Władysław, samas kui Henryk sai raskelt haavata.
1233.–34. aastal ühines Świętopełk II koos oma venna Samboriga ristisõdijate armeega, kõrvuti Hermann Balke, Masoovia Konrad I, Henryk I Brodaty ja Władysław Odoniciga. Nad suundusid Kwidzyni (Marienwerder) ja kindlustasid selle Saksa ordu jaoks. Pärast selle ülesande täitmist kohtasid ristisõdijad Sorge jõe lahingus paganlikke preislasi pomesaane. Nad võitsid paganaid ja suutsid haarata suurema kontrolli Lõuna-Preisimaal.
1238. aastal vallutas Świętopełk Sławno hertsogkonna, mille territooriumid ühendasid Pommerit Gdański, Nakło ja Bydgoszcziga. See tagas sõja Kujawyga. Vennad, kelle üle Świętopełk pidi 20 aastat valitsema, keeldusid pärast 12 aastat oma ülemisandat toetamast ja konflikt arenes kodusõjaks. Sambor ja Ratibor aeti nende maadelt minema ning pidid otsima varjupaika ja liitu esmalt Piastidest sugulastega Suur-Poolas, seejärel Saksa orduga, kristliku sõjalise orduga, kes pidas ristisõda paganlike preislaste vastu. Rüütlite ja Świętopełki vahel oli ka majanduslikke pingeid. Selle tulemuseks oli liit paganlike preislastega. Świętopełk mängis võtmerolli Esimeses Preisi ülestõusus, mis algas 1242. aastal.
Liit paganlike preislaste ja kristliku Świętopełki vahel religioosse ordu vastu, mida toetas paavst, oli ootamatu. Świętopełk oli varem tuntud katoliku kiriku ja kristliku ürituse toetajana. Lõpuks ülestõus ei õnnestunud ja rahuleping, mida vahendas paavsti legaat, sõlmiti 24. novembril 1248. Świętopełk pidi tagastama oma vendadelt võetud maad, laskma Saksa ordul oma valdusi läbida, peatama Wisłat kasutavatelt laevadelt tollide kogumise ja lõpetama igasuguse abi preislastele. Ta pidas oma sõna ja ei aidanud preislasi nende Suure ülestõusu (1260–1274) ajal.
Pärast 46-aastast valitsemist alates 1220. aastast suri Świętopełk 1266. aastal, tema pojad Mestwin II ja Wartislaw II pärisid tema valdused.
Perekond
thumb|Pitsersõrmus
Sevilla olümpiastaadion
Estadio Olímpico de la Cartuja on staadion Hispaanias Andaluusia autonoomses piirkonnas Sevillas.
Staadioni tribüün mahutab 57 619 pealtvaatajat.
Staadioni ehitamist alustati 1997. aastal 1999. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistluste jaoks.
Staadion avati 5. mail 1999 sõprusmänguga jalgpallis, milles Hispaania jalgpallikoondis võitis 3:1 Horvaatia jalgpallikoondise.
Spordiüritusi
26. mail 1999 toimus staadionil Copa del Rey finaalmäng, milles Valencia CF võitis 3:0 Madridi Atlético.
20.–29. augustil 1999 toimusid staadionil 1999. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused.
30. juunil 2001 toimus staadionil Copa del Rey finaalmäng, milles Real Zaragoza võitis 3:1 Celta de Vigo.
21. mail 2003 toimus staadionil 2003. aasta UEFA karikavõistluste finaalmäng, milles FC Porto võitis lisaajal 3:2 Celtic FC.
Staadionil on toimunud 2004. ja 2011. aasta Davise karikavõistluste finaalmängud.
Muusikaüritusi
16. septembril 2008 toimus staadionil Madonna maailmatuuri Sticky & Sweet Tour kontsert.
30. septembril 2010 toimus staadionil U2 maailmaturnee U2 360° Tour raames kontsert, millel oli 76 000 pealtvaatajat.
Muu
Staadioni võimalused on alakasutatud kuna kumbki piirkonna La Ligas mängivatest jalgpalliklubidest ei kasuta staadionit oma koduväljakuna. Sevilla FC mängib Estadio Ramón Sánchez-Pizjuánil ja Real Betis Estadio Benito Villamarínil
Haffstein
Haffstein oli Saksimaalt Dippoldiswaldest pärit linnakodanikusugvõsa, mille ühest harust kujunes vaimuliku- ja aadlisuguvõsa Kuramaa hertsogkonnas ja Liivimaa ning Eestimaa kubermangus.
Suguvõsa Baltikumi harule pani aluse Dippoldiswaldest pärit vaimulik Daniel Haffstein, kes oli alates 1636. aastast Kuldiga Püha Katariina koguduse õpetaja ning hilisem Kuldiga praost ning Kuramaa superintendent.
Mõisarentnikena pidasid Haffsteinide suguvõsa liikmed muuhulgas Iršu (Helfreichshof), Bānūži (Kudling), Lakši (Nachtigall), Vecbebru (Bewershof), Kusa (Kussen) , Lubeja (Lubey) , Taevere (Taifer) ja Keila mõisaid (Kegel).
Sugupuu
Haffsteinide sugupuu, mille esitamiseks on kasutatud de Villiers/Pama süsteemi (en)
Järgnevate suguvõsaharude täpne sugulusside eelnevaga on ebaselge:
Üksikud suguvõsaliikmed, kelle täpne identiteet ja sugulusside ülejäänud Haffsteinidega on ebaselge:
Pala mõis
pisi|Pala mõisa peahoone Foto: Ivar Leidus, 13. juuni 2012 Pala mõis (saksa keeles Palla) oli rüütlimõis Tartumaal Kodavere kihelkonnas. Tänapäeval on mõisahooned Tartu maakonna Peipsiääre valla territooriumil.
Pala mõis eraldatati 1701. aastal Jõe (Jaegel) mõisast. Esimesteks omanikeks said von Bockid, kes vahetasid selle 1716. aastal Kivijärve mõisa vastu. Alates 1716. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni oli ta aga von Strykide aadliperekonna omanduses.
Zelva rajoon
Zelva rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Hrodna oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 870 km². 2009. aasta seisuga elas seal 19 119 inimest.
Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Dabrasielcy, Dziarečyni, Hałynka, Karałini, Kramianica, Słavacičy, Synkavičy, Zelva ja Tułava külanõukogu.
Halduskeskus on Zelva alev. Vaatamisväärne paik on veel Synkavičy küla.
Rajooni suurimaks jõeks on Ščara, teine suurem jõgi on Nemunase lisajõgi Zelvianka. Rajoon asub osalt Vaŭkavyski kõrgustikul, osalt aga Słonimi kõrgustikul, põhjaosas aga Neemeni madalikul. Kõrgused ulatuvad valdavalt 150-200 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Madziejka küla lähistel (239 meetrit).
2009. aasta seisuga olid elanikest 70,69% valgevenelased, 4,28% venelased, 23,6% poolakad ja 1,43% oli teistest rahvustest. 684,81% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 13,16% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 76,05% elanikke, vene keelt aga 19,61%.
Angels
"Angels" on ansambli The 69 Eyes stuudioalbum, mis ilmus 2007. aasta sügisel.
Jakob (eesnimi)
Jakob on mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 241. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Jakob 608 mehel.
Yeah!
"Yeah" on Def Leppardi 2006. aastal ilmunud album, mis sisaldab 1970. aastate rokitähtede kavereid.
Richard Sorge
Richard Sorge (4. oktoober 1895 Bakuu lähedal Adjikentis – 7. november 1944 Tōkyō) oli saksa kommunist ja Nõukogude Liidu sõjaväeluuraja Jaapanis teises maailmasõjas, koodnimega Ramsay.
Noorus
Richard Sorge sündis 1895. aastal Bakuu lähedal Adjikentis, vendadele Nobelidele kuuluvas naftatöötlusettevõttes töötava saksa päritolu kaevandusinseneri perekonnas. Richard oli 9-lapselises perekonnas noorim, tema ema oli venelanna Niina Semjonovna (sünd. Kobeleva). Sorgede suguvõsas oli ka varem poliitilises tegevuses osalenuid: Richard Sorge vanaonu Friedrich Adolf Sorge oli olnud kommunistliku liikumise algatajate Marxi ja Engelsi toetaja ning osales 1848. aasta Saksamaa revolutsioonis, mille ebaõnnestumise järel põgenes Ameerikasse ning oli I Internatsionaali Peanõukogu sekretäriks. 1898. aastal kolis Sorge perekond Venemaa Keisririigist tagasi Saksamaale.
Esimeses maailmasõjas
1914. aastal pärast esimese maailmasõja algust astus ta vabatahtlikuna Saksamaa Keisririigi sõjaväkke. Algselt osales ta sõjategevuses Prantsusmaal Flandrias, 1915. aasta suvel sai ta lahingutes Belgias õlast haavata ning saadeti ravile Saksamaale, pärast ravi lõppu tegi ära gümnaasiumi lõpueksamid.
1915. aasta juunis aga suunati väeosa, kus teenis allohvitserina ka Sorge, Idarindele Galiitsiasse. Seal autasustati teda 2. klassi Raudristiga, 1916. aastal suunati Sorge väeosa 43. suurtükiväepolk Läänerindele ning Sorge osales lahingutes Verduni all. 1916. aasta märtsis sai Sorge lõhkenud šrapnellikildudest jalust vigastada, mille tulemusel jäi tema üks jalg teisest 2 cm lühemaks.
Pärast osalist taastumist vigastustest ei suunatud Sorget enam rindele ja ta asus õppima Berliini Ülikooli. 1919. aastal Sorge demobiliseeriti ning ta jätkas õpinguid Kieli Ülikoolis, kus osales üliõpilaste poliitilises tegevuses. Pärast Kieli ülikooli lõppu jätkas ta õpinguid, kaitses Hamburgi Ülikoolis väitekirja ja sai riigiõiguse doktorikraadi. Samal aastal astus ta ka moodustatud Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Pärast ülikooli lõpetamist asus ta tööle ajakirjanikuna.
Tegevus kommunistlikus liikumises
1923. aastal osales ta Saksamaal toimunud kommunistlikus riigipöördekatses ning selle ebaõnnestumisel emigreerus ta koos abikaasa Christianega 1925. aasta aprillis Nõukogude Liitu, kus Sorge sai nõukogude kodakondsuse, asus 1924. aasta oktoobris tööle Kominterni Informatsiooniosakonda ja astus ÜK(b)P liikmeks 1925. aastal. Parteisse astumisel olid ta soovitajad Ossip Pjatnitski, Dmitri Manuilski ja Otto Kuusinen. Sorge naine asus tööle Maksi-Engelsi-Lenini Instituudis raamatukoguhoidjana. Aasta hiljem aga nad lahutasid ning naine läks tagasi Saksamaale.
Sorge töötas alates 1926. aasta aprillist Kominterni sekretariaadis, pärast Grigori Zinovjevi kõrvaldamist KI Täitevkomitee esimehe kohalt, oli Sorge kuni 1929. aastani KI faktilise juhi Nikolai Buhharini abi, pärast aga Jossif Stalini ja Buhharini vahel tekkinud poliitiliste lahkarvamuste tõttu Buhharini kõrvaldamist Kominterni juhtimiselt, eemaldati ka Sorge ja suunati kui "buhharinlane" propagandatööle välismaale (Suurbritanniasse).
Nõukogude sõjaväeluures
Asudes Suurbritannias kaasati Sorge tänu oma isikuomadustele ning euroopalikule haridusele nõukogude sõjaväeluuresse, pärast eriettevalmistust ja kohanemist Saksamaal, kus ta tegi kaastööd kohalikele ajalehtedele, suunati Sorge Hiina kommunistide vastu võitleva Chiang Kai-shek kontrolli all olevasse Shanghaisse, kasutades saksa põllumajandusajakirja (Soziologische Magazin) korrespondendi katet. Hiinas lõi ta agentuurvõrgu, kuhu kuulusid radist Max Clausen, jaapani päritolu ajakirjanik Hotsumi Ozaki, ameerika kommunistist ajakirjanik Agnes Smedley, kuid kuna Jaapan oli 1931. aastal alustanud vallutusi Hiinas, vallutades Mandžuuria, moodustades seal Jaapanist sõltuva, Hiina viimase keisri Pu Yi juhitava Mandžukuo riigi ja jätkates vallutusplaane ka ülejäänud Hiina ning Korea suhtes, siis paljastamise kartuses likvideeriti agentuurvõrk ning Nõukogude Liidust suunatud luureagendid kutsuti tagasi ning valmistati ette tööks Jaapanis.
1933. aastal suunati Sorge Jaapanisse, oma nime all aga jällegi saksa ajakirjade korrespondendina (Frankfurter Zeitung). Tōkyōs astus ta Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse ning saavutas Tōkyōs asuvas väikses saksa kogukonnas ja Saksamaa saatkonnas tänu oma erudeeritusele ja laiale silmaringile lugupidamise ning kaasati Saksa saatkonna sõjaväeatašee ja hilisema saadiku Eugen Otti ülevaadete ning aruannete koostamisse Saksamaa sõjalise liitlase Jaapani kohta.
Pärast Jaapanisse naasmist kajastas Sorge ja tema agentuurvõrk Jaapani kavatsusi Kaug-Ida ja seal asuva Vassili Blücheri juhitava Kaug-Ida Eriarmee suhtes. Selles piirkonnas kavandasid nii NSV Liit kui ka Jaapan oma mõjuvõimu laiendamist – Nõukogude Liit Hiinas Jiang Jieshi juhitud kommunistlikku liikumist toetades ning Jaapan loodud sõltuvat Mandžukuo riiki ära kasutades, eesmärgiga vallutada kogu Hiina ja Mongoolia. Jaapani ja NSV Liidu vahel toimusid relvakonfliktid Siberi raudteel 1938. aastal ja Lõuna-Hiina raudteel ning suurim relvakonflikt Nõukogude Liidust sõltuvas Mongoolia ja Jaapanist sõltuva Mandžukuo piirialal, Halhõn goli lahingus 1939. aastal.
1938. aasta juunikuus põgenes Hiinasse ning andis Jaapani ning saksa luurele põhjalikud andmed Nõukogude Liidu SaRK-i Kaug-Ida valitsuse ülem 3. järgu riikliku julgeoleku komissar Genrih Ljuškov, kelle tunnistusi aitas koostada ka sõjaväeatašee Erwin Schollil Sorge, mis võimaldas tal saata koopia Berliini saadetud 100-lehelisest aruandest ka Moskvasse. Sorge saadetud info põhja õnnestus nõukogude julgeolekul muuta õigeaegselt piirkonna salajased kooditabelid ning välistada agentuurvõrgu paljastamist.
Richard Sorge luurepositsioonid olid unikaalsed, kuna olles teise maailmasõja algusest Saksa saatkonna pressiatašee ja omades lähedasi suhteid Saksamaa saadikuga Eugen Ottiga Tōkyōs, omas ligipääsu läbi Saksamaa saadiku Saksamaa liitlasele – Jaapanile läbi saatkonna edastatavatele konfidentsiaalsetele andmetele. Tema kaastöötaja oli Ozaki Hotsumi, kes oli Jaapani peaministri prints Fumimaro Konoe nõunik Hiina alal, kes omas samuti ülikonfidentsiaalset infot otse Jaapani valitsusest. Samuti tegi Sorge koostööd nõukogude sõjaväeluure juhtkonna nõusolekul (kes oli hävitatud repressioonide käigus) Saksa NSDAP välisluure (sh Gestapo esindajaga Jaapanis Josef Meisingeriga) ning ka sõjaväe ning meresõjaväeluurega (esindaja Ivar Lissner), kajastades Jaapani olustikku.
Sorge luurevõrgustiku tegevuse lõpp
1941. aastal vahistati kommunistliku tegevuse eest Hotsumi Ozaki alluv, kes ülekuulamisel andis tunnistusi oma kommunistliku tegevuse kaaslastest, kelle ülestunnistuse alusel vahistati ka Hotsumi Ozaki. Hotsumi Ozakilt saadud tunnistuste alusel vahistati ka Max Clausen, Branko de Vukelic ning lõpuks Sorge.
Luurevõrgustiku liikmete üle mõisteti kohut 1943. aasta mais, enne kohut oli surnud vangistuses Yotoku Mijagi, Branko de Vukelic suri 1945. aastal vangistuses, Max Clausen viibis sõja lõpuni vangistuses ning vabastati Ameerika vägede poolt ning anti üle Nõukogude Liidule.
Richard Sorge ja Hotsumi Ozaki hukati kohtuotsusega 7. novembril 1944 ning maeti Jaapanis.
Sorge tegevuse heroiseerimine
1961. aastal aga tutvustati üliemotsionaalset Nikita Hruštšovi Richard Sorge tegevusega ning Hruštšovi algatusel autasustati Sorget 5. novembril 1964 NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe Anastass Mikojani ukaasiga Nõukogude Liidu kangelase aunimetusega. 1960. aastatel Juri Andropovi juhtimisel nõukogude julgeolekuorganite korraldatud julgeolekuorganite populariseerimiskampaania käigus anti välja tema nimeline postmark ning Juri Korolkovi jutustus "Inimene, kelle jaoks ei olnud saladusi".
MPEG-2
MPEG-2 on MPEG-i poolt väljatöötatud ja 1997. a jõustunud standard (ISO-13818) videosignaali (liikuva pildi signaali) kadudega pakkimiseks kvaliteedis, mis vastab tavalahutusega televisioonile. Seda digitaalse kodeerimise tehnikat kasutatakse DVD-s ja tavalahutusega digitelevisioonis. Suurim võimalik lahutusvõime 1920×1152 pikslit lubab rakendamist ka kõrglahutusega televisioonis.
Standard on välja töötatud koostöös Rahvusvahelise Telekommunikatsiooni Liiduga (ITU), mille antud nimi on H.262. Seetõttu võib kohata ka nimekuju H.262/MPEG-2.
Tänapäeval on televisioonis üle mindud edasiarendatud versioonile MPEG-4 AVC ehk H.264, mis tihendab andmeid palju tõhusamalt.
MPEG-2 patent on alates 13. veebruarist 2018 aegunud peaaegu kogu maailmas (välja arvatud Filipiinidel ja Malaisias).
Attila József
pisi|Attila József umbes 1924. aastal Attila József [attila joožäf] (11. aprill 1905 Ferencváros, Budapest – 3. detsember 1937 Balatonszárszó) oli ungari luuletaja. pisi|Mälestustahvel Attila József sünnimaja seinal (Gáti tänav 3)
Elulugu
Attila József sündis Budapesti vaeses Ferencvárosi linnaosas Banaadist pärit seekeli ja rumeenia päritolu seebitehase töölise perekonnas. Tal oli kaks vanemat õde. Isa lahkus 1. juulil 1908 pere juurest ning ema haigestus. Pesupesijana töötanud ema ei suutnud lapsi üksinda üleval pidada ning andis 1910. aasta veebruaris kaks nooremat last lastekaitse hoolde. Lapsed saadeti kasuperre Öcsödisse. Seal alustas Attila kooliteed. 1912. aastal tuli ta koos õega ema juurde tagasi, kuid nad elasid endiselt suures vaesuses. Attila oli sageli haige ning 1913. aastal haigestus ta kopsupõletikku. 1914. aastal tahtis ta seebikiviga mürgitades ennast tappa, kuid jõi kogemata hoopis tärkliselahust. Ema viidi 1917. aastal haiglasse ja tunnistati töövõimetuks. Ta suri 1919. aastal vaid 43-aastaselt. Nooremad lapsed jäid vanema õe Joláni abikaasa ülalpidamisele. Attila asus õppima 1920. aastal Makó gümnaasiumisse, mis tänapäeval kannab tema nime.
Tema esimesed luulekogu "A szépség koldusa" (Ilu kerjus) ilmus 1922. aastal, kui ta oli 17-aastane ja alles kooliõpilane. Pärast gümnaasiumi lõpetamist õppis ta ühe aasta iseseisvalt ning astus 1924. aastal Szegedi Franz Josephi ülikooli, kus õppis ungari ja prantsuse kirjandust. Metseen Lajos Hatvany toetusel sai ta hea hariduse, õppides Austrias (1925) ja Pariisis (1926–27). 1925. aastal ilmus teine luulekogu "Nem én kiáltok" (Mitte mina ei karju). Ta visati ülikoolist välja luuletuse "Tiszta szívvel" (Puhta südamega) eest.
1930. aastal astus Attila József kommunistlikku parteisse, kuid seisukohtade erinevuse tõttu lahkus ta 1934. aastal parteist. Kommunistlikku parteisse kuulumise tõttu hinnati teda ka Teise maailmasõja järgses Ungaris.
Viimastel eluaastatel oli ta huvitatud psühhoanalüüsist. Ta kannatas masenduse ja muude vaimuhäirete all ning käis regulaarselt psühhiaatrilisel ravil. Tema tervis halvenes jätkuvalt ning ta kolis 1937. aastal õe juurde Balatonszárszósse. Seal tegi ta enesetapu, hüpates rongi ette.
Tunnustus
Attila Józsefi kuju Szegedi ülikooli ees|pisi Attila Józsefi mitmekihilist luulet hakati hindama alles pärast tema surma ja tänapäeval loetakse ta ungari luule suurkujude hulka. 1950. aastal asutati Attila Józsefi kirjandusauhind. 1964. aastast tähistatakse tema sünnipäeva, 11. aprilli ungari luule päevana. 1962–2000 kandis Szegedi Teadusülikool Attila Józsefi nime. Ungaris on paljudes linnades ja külades tema nimelised tänavad. Budapestis on 12 Attila Józsefi tänavat (eri linnaosades).
UNESCO kuulutas 2005. aasta Attila Józsefi aastaks.
Eesti keeles on ilmunud Ellen Niidu tõlkes Attila Józsefi luulekogumik "Raudtee ääres".
Haji Wright
Haji Amir Wright (sündinud 27. märtsil 1998 Los Angeleses) on USA jalgpallur, kes mängib ründaja või äärepoolikuna Inglismaa esiliigaklubis Coventry City ja USA jalgpallikoondises.
2015. aastal mängis ta North American Soccer League'i (NSL) klubis New York Cosmos.
2016. aasta aprillis sõlmis ta lepingu Saksamaa klubiga FC Schalke 04. Hooajal 2017/18 mängis ta laenul Saksamaa esiliigaklubis SV Sandhausen ning lõi 15 mänguga ühe värava. Schalke põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas 24. novembril 2018 mängus 1. FC Nürnbergi vastu. Ainsa värava lõi ta Saksamaa kõrgliigas Schalke meeskonnas 19. detsembril 2018 mängus Leverkuseni Bayeri vastu.
2019. aasta juulis liitus Wrigth Hollandi kõrgliigaklubiga VVV-Venlo. Aasta hiljem siirdus ta Taani kõrgliigaklubisse SønderjyskE. Hooajal 2020/21 lõi Wright Taani kõrgliigas 11 väravat. 2021. aasta juulis läks ta laenule kõrgliigaklubisse Antalyaspor. Hooajal 2021/22 lõi Wright Türgi kõrgliigas 14 väravat ning sõlmis hooaja lõpus klubiga püsiva kolmeaastase lepingu. Hooajal 2022/23 jäi tema arvele Türgi kõrgliigas 15 väravat.
2023. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Coventry Cityga. Üleminekusumma oli üheksa miljonit naelsterlingit, millega sai Wright Coventry City läbi aegade kallimaks ostuks.
USA jalgpallikoondises debüteeris Wright 1. juunil 2022 sõprusmängus Maroko vastu ja lõi selles mängus ka koondisekarjääri esimese värava. 2022. aasta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis lõi ta värava Hollandi vastu.
Osman II
alt=Osman II|pisi|Osman II pisi|Osman II tuğra Osman II (osmanitürgi keeles: عثمان ثانى "Osman-i Sani"; 3. november 1604 – 20. mai 1622), üldtuntud Türgis kui Genç Osman ("Noor Osman"), oli Osmanite riigi sultan 1618. aastast 1622. aastani, mil ta 20. mail mõrvati.
Ta oli Ahmet I ja Mahfiruz Hatice Sultaana poeg. Tal oli poeg Ömer, kes suri ilmselt 3-kuuselt. Osman oli esimene Osmanite riigi prints, kes sündis Istanbulis.
Ciskāni
Ciskāni on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Arona vallas.
Ciskāni asub valla lõunaosas. Asula jääb Riiast 171 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Jaunlazdona bussipeatus.
Rahvahääletus Rahvuskogu kokkukutsumiseks
pisi|300px|Nimeline tunnistus rahvahääletamisele ilmumiseks 23., 24. ja 25. veebruaril 1936
Rahvahääletus Rahvuskogu kokkukutsumiseks toimus Eestis 23., 24. ja 25. veebruaril 1936, saamaks rahvalt kui seadustega piiramata kõrgema võimu kandjalt volitus Riigivanemale kehtiva põhiseaduse muutmiseks Rahvuskogu kaudu.
Rahvahääletuse korraldamise kavatsusest teatas Riigivanem Konstantin Päts 31. detsembril 1935 peetud uusaastakõnes (Ma võin sellel pühalikul vana-aasta õhtul öelda, et minul on kindel tahtmine koos kaitsevägede ülemjuhatajaga ja koos vabariigi valitsusega astuda rahva ette veebruarikuu jooksul seaduseelnõuga, mis rahvahääletamisel tuleks otsustada. Selle seaduseelnõuga pöörduksime rahva poole ja paluksime otsust selleks, kas rahvas on valmis niisuguse rahvuskogu kokkukutsumiseks volitusi andma ja kas ta tahab, et see kogu tema asemikuna põhiseaduse kas muutmata jätab, muudab, või tuleks see täiendatult maksma panna).
Otsused rahvahääletuse korraldamiseks (nr. 3) ja Rahvuskogu kokkukutsumiseks rahvahääletuse seaduse väljakuulutamiseks (nr. 2) Rahvuskogu kokkukutsumiseks andis Riigivanem Vabariigi Valitsuse koosolekul 8. jaanuaril 1936.
Koosolekust võtsid osa: Peaminister Konstantin Päts, Peaministri asetäitja Kaarel Eenpalu, ministrid Julius Seljamaa, Otto Sternbeck, Nikolai Kann, Nikolai Talts, Karl Selter, Johan Müller, Paul Lill, Kaitsevägede ülemjuhataja Johan Laidoner, Riigikontrolör Karl Soonberg, riigisekretär Karl Terras, koosolekust osa võtma kutsutud Hans Oidermaa ja Juhan Kaarlimäe. Juhatas Konstantin Päts. Toompea lossi remondi tõttu toimus koosolek Välisministeeriumi hoones. Koosolek otsustas Riigivanema otsused täitmisele võtta.
Rahvahääletuse korraldamist juhtis üleriiklikult Rahvahääletamise Peakomitee, mille koosseisu kuulusid Peaministri asetäitja Kaarel Eenpalu (esimees), Kohtuminister Johan Müller (abiesimees), Tallinna linnapea Jaan Soots, Harju ajutise maavalitsuse esimees Paul Männik, Kohtuministeeriumi nõunik Johannes Klesment ja Siseministri abi Eugen Maddisoo.
Ringkondades toimetasid rahvahääletamist ringkonnakomiteed järgmises koosseisus:
Hääletamisjaoskondi oli 1399. Erinevalt eelmistest rahvahääletustest ei moodustanud kaitsevägi iseseisvaid hääletamisjaoskondi. Hääleõiguslike kodanike keskmine arv jaoskonna kohta oli 542,7.
Hääleõiguslikke kodanikke oli 760 338 (68,3% rahva üldarvust), rahvahääletusest võttis osa 629 217 kodanikku (82,9%). Poolt hääletas 474, 218 (72,7%), vastu 148 824 kodanikku, 6175 häält tunnustati maksvusetuks.
Kohaliku omavalitsuse üksustest olid pooldajad enamuses kõigis omavalitsusüksustes, välja arvatud Tartu linnas ja Karilatsi ja Toolamaa vallas Võrumaal.
Pärast rahvahääletuse tulemuste teadaasaamist ütles Riigivanem Konstantin Päts ajalehe Uus Eesti toimetuse esindajale:
Rahvahääletuse tagajärgedest selgub kõigepealt, et meie rahvas tahab kindlasti demokraatlikule korrale ustavaks jääda ja et ta on nõus selle kriisi lahendamise viisiga, millega tema poole pöörati.
Ühtlasi on sellega ka tõendus antud, et juhi-haigus on möödunud ja riigivanem võib koos valitsusega tegutseda uue volituse põhjal. (Uus Eesti, 26. veebruar 1936, nr 55, lk 1).
27. veebruaril 1936 külastas Soome saadik Paavo Hynninen Riigivanemat ja andis temale üle Soome presidendi Pehr Evind Svinhufvudi õnnesoovid nii Riigivanemale kui ka kogu Eesti rahvale rahvahääletuse hiilgavate tulemuste puhul.
Otsus kuulutati Rahvahääletuse Peakomitee poolt välja 6. märtsil 1936 ja avaldati Riigi Teatajas 12. märtsil 1936.
Rahvahääletamise peakomitee 6. märtsi 1936 otsus 23., 24. ja 25. veebruaril 1936 toimunud rahvahääletamise tagajärgede väljakuulutamise kohta.
Rahvahääletamise peakomitee, võtnud lõplikult kokku 23., 24. ja 25. veebruaril 1936 toimunud rahvahääletamise tagajärjed, otsustas 6. märtsil 1936 Rahvuskogu kokkukutsumiseks rahvahääletamise seaduse (RT 3 – 1936) § 8 p. 7 ja § 53 alusel kuulutada välja tähendatud rahvahääletamise tagajärjed alljärgnevalt:
Riigivanema otsusega 8 jaanuarist 1936 nr 3 (RT 3 – 1936) Eesti rahvale Eesti Vabariigi Põhiseaduse paragrahvide 1 ja 27 alusel otsustamiseks esitatud Rahvuskogu kokkukutsumise otsuse kava rahvahääletamisest 23., 24. ja 25. veebruaril 1936 võttis osa 629.217 hääleõiguslikku kodanikku, misjuures anti Riigivanema esildise poolt 474.218 häält ja vastu 148.824 häält, kuna maksvusetuks tunnustati 6.175 häält, seega on rahvas Rahvuskogu kokkukutsumiseks rahvahääletamise seaduse § 52 põhjal võtnud vastu alljärgneva otsuse:
Eesti rahva otsus rahvuskogu kokkukutsumiseks.
Eesti riigivõimu kõrgeima kandjana
Eesti rahvas
rahvahääletusel 23., 24. ja 25. veebruaril 1936. aastal
otsustas:
1) anda Riigivanemale volituse kokku kutsuda Rahvuskogu, kelle ülesandeks on vastu võtta vajalikud parandused maksvas Eesti Vabariigi Põhiseaduses või vajaduse korral töötada välja ja vastu võtta uus Põhiseadus;
2) et Põhiseaduse parandamisel või uue Põhiseaduse väljatöötamisel tuleb Rahvuskogul võtta juhtnööriks, et Eesti jääb rahvavalitsuslikul alusel valitsetavaks vabariigiks, kus kõrgeim võim on rahva käes ja et Eesti riiki juhib valitav riigipea tema poolt ametisse kutsutava valitsuse ning kahekojalise rahvaesinduse tasakaalustatud koostööl; 3) volitada rahvuskogu vastu võtma Põhiseaduse elluviimiseks vajalikke seadusi;
¶ Rahvuskogu on kahekojaline;
¶ Rahvuskogu esimesel kojal on 80 liiget, kes valitakse rahva poolt üldisel, ühetaolisel, otsesel ja salajasel hääletamisel isikuvalimise põhimõtte alusel Riigivanema poolt antavas sellekohases valimisseaduses ettenähtud korras;
¶ Rahvuskogu esimene ja teine koda töötavad eraldi; kui lahkuminekute puhul Rahvuskogu kodukorras määratud alustel ettevõetavad kooskõlastamiskatsed jäävad tagajärjetuiks, moodustavad nad Rahvuskogu üldkoosoleku, kus küsimus otsustatakse häälteenamusega;
¶ Rahvuskogu liikmed ei saa palka, kuid neile tasutakse istungitest osavõtmise kulud.
Esimees K. Eenpalu Peaministri as.
Abiesimees Joh. Müller Kohtuminister.
Liikmed:
J. Soots Tallinna linnapea.
P. Männik Harju ajutise maavalitsuse esimees.
J. Klesment Kohtuministeeriumi nõunik.
E. Maddisoo Siseministri abi.
HK Sotši
pisi|[[Bolšoi Ice Dome]] HK Sotši (vene keeles Хоккейный клуб Сочи) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Sotšis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Tarassovi divisjonis.
Klubi on asutatud 2014. aastal. Hooajal 2014–15 debüteeris klubi KHL-is. KHL-is on jõutud väljalangemismängudele neljal hooajal, kuid iga kord on esimeses ringis kaotatud.
Klubi meeskonna praegune peatreener on Sergei Svetlov.
Klubi peab kodumänge Bolšoi Ice Dome'il.
Praegune koosseis
''Seisuga 31. august 2020''
Back in Blood
"Back in Blood" on ansambli The 69 Eyes stuudioalbum, mis ilmus 2009. aasta sügisel.
H.265/HEVC
H.265/HEVC ehk H.265 ehk HEVC (High Efficiency Video Coding) on videotihenduse standard, mis rakendab andmepakkimiseks kahekordselt tõhusamaid algoritme kui H.264. See standard on nagu ka H.264 välja töötatud MPEG-i ja ITU ühistööna.
Armeenia Rahvuskongress
Armeenia Rahvuskongress (armeenia keeles Հայ Ազգային Կոնգրես, Haj Azgajin Kongres) on Armeenia tsentristlik partei, mida juhib Armeenia endine president Levon Ter-Petrosjan.
2012. aasta Armeenia parlamendivalimistel tuli Armeenia Rahvuskongress kolmandaks, saades 7,08% häältest ning 7 kohta 131-kohalises Rahvuskogus. Erakond kuulus opositsiooni koos Armeenia Revolutsioonilise Liidu (5 kohta) ja Pärandiparteiga (5 kohta).
Erakond loodi 2008. aastal pärast president Ter-Petrosjani valimiskaotust, selle eelkäija oli Pan-Armeenia Rahvuslik Liikumine. Asutamisel deklareeris Rahvuskongress viit eesmärki: vabastada kohe kõik poliitvangid; saavutada täielik sõna-, ajakirjandus- ja kogunemisvabadus; algatada sõltumatu uurimine rahvusvaheliste ekspertide osalusel 1. märtsi kuritegude asjus; luua võimudega dialoog demokraatlike reformide teemal, kui täidetakse vähemalt esimene tingimus; korraldada ennetähtaegsed presidendi- ja parlamendivalimised.
Armeenia Rahvuskongressil oli oluline roll 2011. aasta Armeenia protestides president Serž Sargsjani vastu, kus hukkus kümme protestijat. Sidemed Pärandiparteiga on pingelised.
Jeremiaad
Jeremiaad on nutulaul või kaebelugu, enamasti proosas, ent mõnikord värsis. See sõna on kasutusele tulnud Vana Testamendi prohvet Jeremia nutulaulu järgi.
Sini-paabulind
Sini-paabulind ehk india paabulind ehk sinipaabu ehk vau (Pavo cristatus) on suur linnuliik kanaliste seltsis faasanlaste sugukonnas.
Sini-paabulinnu looduslik levila on India ja Sri Lanka.
Kaljula
Kaljula on eesti perekonnanimi.
Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kaljula 353 inimesel: 172 mehel ja 181 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kaljula meeste puhul 378. kohal ja naiste puhul 394. kohal.
Perekonnanimi Kaljula oli kõige levinum vanuserühmas 85+ aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 3,19. Nimi oli kõige sagedasem Viljandi maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 12,52 inimest.
Suur-Määri riik
Suur-Määri riik (tšehhi Velká Morava, slovaki Veľká Morava) oli esimene lääneslaavi riik, mis tekkis "kõige võimsamal hõimualal Kesk-Euroopas". Selle tuumikterritooriumid asusid põhjapoolse Morava jõe ääres piki tänapäeva Tšehhi ja Slovakkia piiri. Teooriaid Suur-Määri riigi paiknemisest piirkonnas lõunapoolse Morava jõe ääres pole laialdaselt omaks võetud. Määri riigi täpne asutamisaeg on vastuoluline, kuid oletatakse, et riigi ülesehitamise protsess viidi lõpule 830. aastate alguses Mojmír I ajal (valitses 820./830.dad–846), kes on esimene teadaolev Määri valitseja.
Mojmír ja tema järglane Rastislav (valitses 846–870) tunnistasid esialgu Karolingi monarhide süseräniteeti, kuid nende iseseisvusvõitlus tekitas rea relvastatud konflikte Ida-Frangi riigiga alates 840. aastatest. Määri riik jõudis oma suurima territoriaalse ulatuseni Svatopluk I ajal (valitses 870–894), keda tolleaegsetes allikates kutsuti aeg-ajalt kuningaks. Kuigi tema riigi piire ei saa täpselt määrata, kontrollis ta Määrimaa tuumikterritooriume, samuti teisi naaberpiirkondi, sealhulgas Čechy ning tänapäeva Ungari, Poola ja Ukraina osi, teatud ajal oma valitsemise jooksul. Pärast Svatopluki surma tekkinud separatism ja sisekonfliktid, mis aitasid Määri riigi langusele kaasa, millest ka ungarlased üle käisid. Määri riigi kokkuvarisemise täpne aeg on teadmata, kuid see toimus millalgi 902. ja 907. aasta vahel.
Määri riik koges märkimisväärset kultuurilist arengut pärast vürst Rastislavi algatatud Kyrillose ja Methodiose misjoni saabumist aastal 863, mis kehtestas kirjasüsteemi (glagoolitsa) ja slaavi liturgia, viimase kinnitas lõpuks ametlikult paavst Hadrianus II. Glagoolitsa ja selle järglane kirillitsa levisid teistesse slaavi riikidesse (eriti Balkani riigid ja Kiievi-Vene), kaardistades uue tee nende kultuurilises arengus.
Nimi
Nimetus "Suur-Määri riik" – megale Moravia (kreeka Μεγάλη Μοραβία) – tuleneb tööst De Administrando Imperio, mille kirjutas Bütsantsi keiser Konstantinos VII Porphyrogennetos 950. aasta paiku. Keiser kasutas omadussõna megale vaid seoses riigikorraga, kui viitas sündmustele, mis toimusid pärast selle langust, see tähendab, et seda tuleb tõlkida kui "vana", mitte "suur". Kolmanda teooria järgi viitab omadussõna megale territooriumile, mis paiknes Bütsantsi riigi piiride taga. Lõpuks kirjutab ajaloolane Lubomír Emil Havlík, et Bütsantsi õpetlased kasutasid seda omadussõna viitamisel rändrahvaste kodumaadele, nagu näiteks "Suur-Bulgaaria".
Porphyrogennetose töö on peaaegu ainus tolleaegne allikas, mis kasutab omadussõna "suur" seoses Määrimaaga. Muud ürikud 9. ja 10. sajandist ei kasuta kunagi mõistet selles kontekstis. Selle asemel nad mainivad riigikorda kui "Määri riik" (regnum Marahensium, regnum Marahavorum, regnum Marauorum või regnum Margorum ladina keeles ja Moravьska oblastь kirikuslaavi keeles) või lihtsalt "Määrimaa" (Marawa, Marauia ja Maraha ladina keeles, Morava, Marava või Murava kirikuslaavi keeles ja M.ŕawa.t araabia keeles).
Johannes Wiedewelt
Johannes Wiedewelt (1. juuli 1731 Kopenhaagen – 17. detsember 1802) oli taani skulptor.
Aastail 1772–1777, 1780–1789 ja 1793–1795 oli ta kuningliku kunstiakadeemia direktor.
Suur-Määri riik
Traditsiooniline vaade Määrimaa asukohale
pisi|Kindlad ja vaidlusalused Suur-Määri riigi piirid [[Svatopluk I ajal (valitses 870–894)]]
Määrimaa piire ei saa täpselt määrata korralike tolleaegsete allikate puudumise tõttu. Näiteks 9. sajandil Annales Fuldenses kirjutanud mungad omasid ilmselt piiratud teadmisi Kesk-Euroopa kaugete piirkondade geograafiast. Veelgi enam, Määri monarhid võtsid 830. aastatel omaks vallutuspoliitika, seega nende riigi piirid muutusid sageli.
Dagmar (eesnimi)
Dagmar on naisenimi.
Suur-Määri riik
Traditsiooniline vaade Määrimaa asukohale
Määrimaa jõudis oma territoriaalse laienemise maksimunini Svatopluk I ajal (valitses 870–894). Väike-Poola, Pannoonia ja teised piirkonnad sunniti nõustuma, vähemalt ametlikult ja sageli vaid lühikeseks ajaks, tema süseräniteediga. Siiski, ei arheoloogilised leiud ega kirjalikud ürikud tõesta traditsioonilist vaadet suurte territooriumite püsivale annekteerimisele tema valitsusajal.
Dagmar (eesnimi)
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 392. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Dagmar 315 naisel.
Suur-Määri riik
Juured (u enne 800. aastat)
Varaseima võimaliku viite slaavi hõimudele, kes elasid põhjapoolse Morava jõe orus, andis Bütsantsi ajaloolane Prokopios. Ta kirjutas rühmast germaani herulitest, kes "läbisid kogu sklaviinide territooriumi" liikumisel Taani suunas aastal 512. Arheoloogilised paigad, kust leitud käsitsi valmistatud keraamikat ning Lõuna-Poola ja Lääne-Ukraina esemetega sarnaseid esemeid, ilmusid põhjapoolse Morava jõe ja Doonau keskjooksu liitumiskohta 550. aasta paiku.
Suuri territooriume Pannoonia tasandikul vallutasid pärast 568. aastat avaaride rändhõimud, kes saabusid Euraasia stepist. Slaavlased sunniti avaaridele andamit maksma ja osalema nende rüüsteretkedel Bütsantsi, frankide ja langobardide vastu. Arheoloogilised paigad Doonau keskjooksu madalikel näitavad, et 7. sajandi esimestel kümnenditel tekkis uus kultuuriline süntees, mis segas avaari ja slaavi traditsioonide elemente.
pisi|vasakul|[[varaslaavlased|Varaslaavi Čechy, Morava ja Slovakkia esemed 6. sajandist]]
Uut tüüpi keraamika – niinimetatud Devínská-Nová Ves keraamika – tekkis 7. sajandi lõpul piirkonnas Kesk-Doonau ja Karpaatide vahel. Need nõud olid sarnased eelmisel perioodil käsitsi tehtud keraamikaga, kuid "Devínská-Nová Ves" kohtades on leitud ka potikedraga tehtud esemeid. Holiares, Nové Zámkys ja teistes paikades Slovakkias, Ungaris ja Serbias leitud suured matuskalmistud perioodist algusega 690. aasta paiku näitavad, et Pannoonia tasandiku asustusvõrgustik muutus hilisel avaari perioodil üha stabiilsemaks. Kõige populaarsemad hilise avaari motiivid – greifid ja köitraag kaunistusega vööd ning arvukalt muid sõdalastega seotud esemeid – võivad kas esindada nostalgiat kadunud rändlevast möödanikust või tõendada uue laine rändrahvaste saabumist Musta mere steppidest 7. sajandi lõpul. Ajaloolaste järgi, kes pooldavad viimast teooriat, võisid sisserändajad olla kas onogurid või alaanid. Luustike antropoloogilised uuringud näitavad mongoliidsete tunnustega rahvastiku olemasolu.
Karl Suur käivitas 8. sajandi viimasel kümnendil rea sõjaretki avaaride vastu, mis põhjustasid Avaari khaaniriigi kokkuvarisemise. Annales regni Francorum jutustab, et avaarid, kes "ei saanud jääda oma eelmisesse elukohta slaavlaste rünnakute tõttu", lähenesid aastal 805 Aachenis Karl Suurele, kes lubas neil asuda madalikule piki Rába jõge. Eggersi järgi, kes paigutab Määrimaa tuumikterritooriumi Mureși ja Tisza jõgede kohtumispaiga piirkonda, sundis slaavlaste rändamine lõunapoolse Morava jõe orust põhja poole Suurele Ungari tasandikule avaarid oma kodumaalt lahkuma. Teisest küljest pole arheoloogilisi tõendeid rändest nendesse piirkondadesse.
pisi|Väljakaevatud mõõk 9. sajandi hauast [[Blatnicas]]
Erinevused keraamikas vihjavad vähemalt kolme hõimu olemasolule, kes asusid 800. aastate alguses põhjapoolse Morava jõe laiemas piirkonnas. Asustuskomplekse sellest perioodist on välja kaevatud näiteks tänapäeva Bratislava, Brno ja Olomouci lähedal. Kindlused kerkisid 800. aasta paiku Bratislavas, Rajhradis, Staré Městos ja teistes kohtades, mis tõendab kohalike võimukeskuste arengut samas piirkonnas.
Määrimaa arenemine (u 800–846)
9. sajandi lõpu Conversio Bagoariorum et Carantanorum teeb esimese viite Määri valitsejale. See jutustab, et "määrlaste hertsog" Mojmír saatis üle Doonau eksiili "ühe Pribina". Pribina põgenes Radbodi juurde, kes haldas umbes 833. aastast Pannoonia marki. Kas Pribina oli selle ajani sõltumatu valitseja või mõni Mojmíri ametnik, on akadeemiliste vaidluste teema. Näiteks Urbańczyk kirjutab, et Mojmír ja Pribina olid 9. sajandi alguses kaks paljudest Määri vürstidest, samas Havlíki, Třeštíki ja Vlasto järgi oli Pribina Mojmíri leitnant Nitras. Ajaloolased, kes tuvastasid Pribina kui autonoomse riigi, Nitra vürstkonna valitseja – näiteks Bartl, Kirschbaum ja Urbańczyk – lisasid, et "Suur-Määri riik" tekkis läbi tema vürstkonna sunnitud integratsiooni Määrimaaga Mojmíri ajal.
pisi|Kaart esitab kahe vürstkonna (Määrimaa ja Nitra) kaaseksisteerimise teooriat enne 830. aastaid
pisi|Määrimaa kaart [[Ida-Frangi riik|Ida-Frangi riigis aastal 843]]
9. sajandi Descriptio civitatum et regionum ad septentrionalem plagam Danubii – mis loetleb rahvaid piki Ida-Frangi riigi piire põhjast-lõunasse järjekorras – mainib, et määrlased või Marharii omasid 11 kindlust või civitates. Ürik mainib Marhari tšehhide ja bulgaaride vahel, ning mainib ka Merehani ja nende 30 kindlust. Havlíki järgi, kes kirjutab, et Conversio on koondversioon märkmetest, mille tegid mitmed autorid erinevatel aastatel, on määrlasi tekstis mainitud kaks korda: esmalt Marhari ja siis Merehani. Ta ütleb, et viide Marhari ja nende 11 kindlusele tehti 817. ja 843. aasta vahetusel ning märge Merehani näitab tegelikku riiki Svatopluk I ajal. Erinevalt Havlíkist tuvastas Steinhübel üheskoos Třeštíki ja Vlastoga Meherani Nitra vürstkonna asukatena. Kolmandat vaadet esindavad Püspöki-Nagy ja Senga, kes kirjutavad, et viide Merehanii – kes ilmselt asustasid Suure Ungari tasandiku lõunapiirkondi Doonaust põhjas, kuid lõunas territooriumitest, kus domineerisid bulgaarid – ja nende 30 kindlusele näitab teise Määrimaa olemasolu Kesk-Euroopas.
13. sajandi allika, Passau piiskoppide ja Baieri hertsogite ajalugu järgi ristis piiskop Reginhar Passaust (valitses 818–838) aastal 831 "kõik määrlased". Selle hulgiristimise asjaoludest pole muud teavet. Vlasto kirjutab, et Mojmír oli selleks ajaks kristlusse pööratud; Petr Sommeri ja teiste ajaloolaste järgi ristiti ta ka sel korral. Methodiose elu jutustab, et kristlikud misjonid saabusid 860. aastatel Määrimaale "itaallaste, kreeklaste ja sakslaste juurest", kes õpetasid neid "erineval moel". Konstantinose elu lisab, et misjonid Ida-Frangi riigist ei keelanud "ohverdada iidsete tavade järgi", mis näitab, et paganlikud riitused jätkusid aastakümneid isegi pärast 831. aastat.
Von Dorpat
Von Dorpat on Eesti ansambel, mis loodi 2010. aasta septembris Tartus.
Ansambel viljeleb eestikeelset R&B'd ja valge mehe souli.