cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
German Zamjatin
German Andrejevitš Zamjatin (vene keeles Герман Андреевич Замятин; 1. märts (vkj 17. veebruar) 1882 Slobodsk, Venemaa – 2. jaanuar 1953 Perm) oli vene ajaloolane, 17. sajandi alguse Vene-Rootsi suhete asjatundja.
Vaimuliku poeg, õppis Peterburi Ülikoolis. Töötas 1913–1918 Tartu Ülikoolis üldajaloo eradotsendi ja 1918 professorina. Hiljem töötas Permi ülikoolis.
Elisabet
Noorus
Ta oli keiser Peeter I ja keisrinna Katariina I teine tütar ning teda kasvatati vastavalt päritolule: talle õpetati muusikat, tantse, riietumis- ja käitumisetiketti. Isa Peeter I kava kohaselt plaaniti tema tulevikuks abielu mõne Euroopa monarhisuguvõsa esindajaga, seepärast oli tema hariduses tähtis koht võõrkeelte omandamisel; prantsuse keelt valdas Elisabet täiuslikult. Vastavalt kaasaegsete kirjeldustele oli Elisabet hea välimusega, "ta oli pikka kasvu, armsa näoga, erksate helesiniste silmadega, imekena nahaga ja seejuures paistis silma graatsiaga". 18-aastaselt sai ta täisealiseks ning talle hakati otsima sobivat elukaaslast, kandidaatide seas olid Prantsusmaa kuningas Louis XV ja Holstein-Gottorpi valitsejatedünastia prints Karl August, kellest esimene ent eelistas teist kandidaati, teine aga suri enne pulmi rõugetesse (paar nädalat pärast pruudi ema Katariina I surma).
Kuna Elisabet oli Peeter I järjekorras teisest abielust ning ka sellest Peeter I ja keisrinna Katariina I abielust alles 2. tütar, siis olid tema esialgsed väljavaated troonile tõusta väikesed ning ta tegeles peamiselt elumõnude nautimisega: pistrikujahi, muusika (eriti vokaalmuusika), tantsude ja moodidega. Pärast ema, keisrinna Katariina I surma 1727. aastal eemaldus ta õukonnast ning Peeter II, Anna Ivanovna, Anna Leopoldovna valitsemisajal ei osalenud ta õukonnaelus. Otsustusvõime poolest sarnanes Elisabet isaga, kuid Elisabet peamised väärtused olid siiski välised, teda peeti Venemaa esikaunitariks. Anna Ivanovna ajal oli ta varju tõugatud, ja kuna luhtusid seisusekohased abieluplaanid, siis ilmus Elisabeti ellu hulk noori aadlikke, kellest kuulsaim oli Aleksei Šubin, kellega vürst Aleksander Dolgorukovi sõnul oli Elisabetil kaks last, poeg ja tütar, ning kellega ta kavatses abielluda või koguni oli abielus. Pärast seda, kui keisrinna Anna Ivanovana saatis Šubini õukonnast minema, esialgu Tallinna, seejärel Kamtšatkale, ilmus Elisabeti ellu ukraina päritolu talupojast koorilaulja Aleksandr Razumovski, kellega Elisabet samuti väidetavalt olevat abiellunud.
Riigipööre ja võimuletõus
Ööl vastu 6. detsembrit (vkj 25. novembrit) 1741 korraldas Elisabet kaardiväepolkudest toetajaskonnaga paleepöörde ning vangistas valitseva lapskeisri Ivan VI ja tema vanemad kui välismaalased. Rahvale esitles ta end – osaliselt ka oma seaduslikkuse kinnitamiseks – kui vene huvide esindajat ja Peeter I aegsete elukorralduste taastajat, kes võttis valitsusametitesse nimelt venelasi. See ei takistanud tema võimu algaastatel õukonda intriigipesaks muutumast.
Tegevus riigijuhina
Elisabet taastas senati õigused, kergendas aadlike teenistuskohustusi, millega ühtlasi suurenes nende võim kohalikes asjades. Kuigi üldiselt keisrinna tasakaalustas riigi siseolusid, ei huvitanud teda valitsemine eriti, hoopis õukonnaelu, mida peeti toonases Peterburis säravaimaks. pisi|300px|Talvepalee pisi|300px|Peterhofi lossipark pisi|300px|Jekaterina palee Tsarskoje Selos Välise hiilguse tõukel soosis Elisabet Bartolomeo Rastrelli ehitustegevust, valmisid praegune Talvepalee, lossid Peterhofis ja Tsarskoje Selos, samal ajal asutati Moskva ülikool ja Peterburi Kunstiakadeemia. 1756. aastal asutati Venemaa esimene kutseline teater.
Keisrinna-aegset välispoliitikat juhtis kaua aega Aleksei Bestužev-Rjumin, kelle Elisabet ootamatult, ilma erilise põhjuseta erru saatis.
Rootsi-Vene 1741–1743 sõja lõpetanud Turu rahuga aastal 1743 võttis ta Rootsilt suure osa Soome territooriumist.
Isiklikust antipaatiast Friedrich II vastu sekkus ta otsustavalt Seitsmeaastasesse sõtta, samal ajal muutus elu lõpu poole aina ekstravagantsemaks.
Määranud pärijaks oma õepoja Peter von Holstein-Gottorpi, suri Elisabet Romanovite dünastia viimase tegeliku esindajana 5. jaanuaril 1762 ( vkj 25. detsembril 1761) Peterburis ning maeti Peeter-Pauli katedraalis.
Elisabet valitsemisajal ei olevat Venemaal täide viidud ühtki hukkamist.
Isiklikku
Kõige eraelus mainitu vastukaaluks oli ta ise ülimalt usklik.
Seanina
Nime on koht saanud ilmselt selle järgi, et lähedal lepikutes elab palju metssigu.
Seaninal paiknevad korduvalt pankrotistunud endise kalatööstuse hooned. Kalatööstuse raudbetoonplokkidest ehitatud sadamasillal saavad randuda jahid.
Elisabet
Isiklikku
Oma alpuse tõttu olnud keisrinnal 15 000 ballikleiti, millest ühtegi ei kandnud ta kunagi kahte korda.
Seanina
Seaninast kirdes paikneb väike Leemetikare. Väidetavalt on Seanina Saare maakonna põhjapoolseim punkt, kuid Leemetikare põhjatipp asub veidi rohkem põhja pool. Leemetikarest lõunas asub Seanina ehk Võrkaia paadisadam.
Merel aitab navigeerida Seanina tulepaak. Seaninast kuni 0,5 kilomeetri kaugusel põhja pool asuvate karide kohal on mere sügavus kohati ainult mõnikümmend sentimeetrit. 2017. aastal paigaldati madala juurde Seanina põhjatooder.
Elisabet
Isiklikku
Ta ei maganud kunagi kahte ööd ühes ja samas toas, kartes paleepöörde käigus kallaletungi; tal oli ka eriline elurežiim – päeval magas, öösel aga tegutses ja pidutses.
Seanina
Olenevalt talveilmadest on sõidetud Seanina juurest Hiiumaale (Salinõmme külani) ka mitteametliku jäätee kaudu.
1996. aastal püüti Seanina lähedalt merest 2,9 meetri pikkune atlandi tuur.
Seaninale viitab Viira–Nõmmküla tee viimasel kilomeetril asuv liiklusmärk.
Chloë Grace Moretz
Chloë Grace Moretz (sündinud 10. veebruaril 1997 Atlantas) on USA näitleja. Tema tuntuimad rollid on olnud filmides "Kick-Ass", "Kick-Ass 2", "Hugo", "Viies laine", "Carrie", "Kutsuge McCall" ja "Luba mind sisse".
Chloë elab Los Angeleses, kuhu tema pere 2003 kolis. Tal pole ühtegi õde, aga see eest on tal neli vanemat venda: Brandon, Trevor, Colin ja Ethan. Tema isa on ilukirurg ja ema on meditsiiniõde.
Tal on pruunid natuke lainelised juuksed ja sinakasrohelised silmad.
Ta on nimetatud 6 korda noore näitleja auhinna kandidaadiks ja 1 korra teismeliste valiku auhinna kandidaadiks, kuid ühtki neist ei õnnestunud tal võita.
Näitlemist alustas ta 2004. Esimest korda äratas ta tähelepanu oma teise filmiga "Amityville'i õudus" (2005). Selle rolli eest nimetati ta järgmisel aastal noore näitleja auhinna kandidaadiks kuni 10-aastase tüdruku filmirolli kategoorias. Samal aastal hakkas ta näitlema ka televisioonis.
2007. aastal hakkas Walt Disney Company tootma televisiooni-animafilme karupoeg Puhhist ning Chloë sai selles Darby rolli (ainult hääl). Järgmisel aastal nimetati ta selle rolli eest noore näitleja auhinna kandidaadiks noore näitleja häälrolli kategoorias. 2007. aastal mängis ta teleseriaalis "Räpane seksikas raha" 6 osas ja järgmisel aastal veel ühes osas. Sellegi eest nimetati ta 2008. aastal noore näitleja auhinna kandidaadiks televisiooni kõrvalosatäitja kategoorias.
2009 mängis Chloe filmis "(500) päeva armastust" ja nimetati selle rolli eest järgmisel aastal noore näitleja kandidaadiks filmi kõrvalosatäitja kategoorias. 2010 mängis ta filmis "Kick-Ass" Hit-Girli rolli ja nimetati selle eest samal aastal teismeliste valiku auhinna kandidaadiks naisnäitleja läbimurderolli kategoorias. Veel mängib ta 12-aastast vampiiri, Abby filmis "Let Me In", mis on tehtud rootsi filmi "Let The Right One In" järgi.
On välja kuulutatud, et Chloe hakkab mängima nimiosa raamatu "Emily the Strange" järgi valmimas filmis.
Chloe on koduõppel. Tema hobideks on näitlemine, korvpall, iluvõimlemine, ballett ja rulatamine. Talle meeldib lugeda, ta lemmikud on "Narnia kroonikad" ja sari "Õnnetuid lugusid". Talle meeldib ujuda ja oma koertega mängida. Talle meeldib käia hambaarsti juures, et hambad korda saada. Ta kardab ämblikke ja kummitusi. Talle ei meeldi kanda meiki, aga ta armastab huuleläikeid. Chloe tahaks kohtuda Dakota Fanninguga.
Filmid
{| border="1" cellpadding="4" style="background: #f9f9f9; border-collapse: collapse;" ! | Aasta ! | Film ! | Roll ! | Märkused
Saab 18
Saab 18 oli kahemootoriline pommitaja, mille SAAB konstrueeris Rootsi Õhujõududele konkursi korras 1938. aastal. Viivituste tõttu võeti see kasutusele alles 1944. aastal, kuid muutus kiiresti standardseks pommitajaks Rootsi õhujõududes. Seda kasutati pommitaja, luure- ja ründelennukina ning selle peal katsetati katapultistmeid ja õhk-maa tüüpi juhitavaid rakette. 1950. aastate lõpul vahetati see Saab 32 Lanseni vastu välja.
Konstrueerimine
Saab 18 oli mõeldud seniste Junkers Ju 86 pommitajate väljavahetamiseks Rootsi Õhujõududes ja algselt sooviti kolme istmelist kiiret luurelennukit.
AB Svenska Järnvägsverkstädernas Aeroplanavdelning (ASJA), SAAB, ja AB Götaverken (GV) esitasid kavandid Rootsi Õhujõududele kaalumiseks. Algul peeti parimaks GV pakkumist GV8, kuid selle hind ja peakonstruktori lahkumine firmast kallutasid otsuse Saabi kasuks, mis oli vahepeal ASJA-ga ühinenud.
Kuna paljud Saabi ja ASJA insenerid olid ameeriklased, siis sarnanes Saab 18 USA lennukitega. Teise maailmasõja puhkemine 1939. aastal muutis Rootsi õhujõudude prioriteete ja Saab 17 tootmist kiirendati Saab 18-e kalla töötamise arvelt. See ja lennukile esitatavatele nõudmistele pommitaja rolli lisamine viivitasid esmalendu 19. juunini 1942. aastal.
Lennuki meeskond koosnes kolmest liikmest: piloot ja navigaator kabiinis ning pommide sihtur lennuki ninas. Saab 18 prototüüp oli kahe vertikaalse stabilisaatoriga ja kasutas jõuallikana Pratt & Whitney R-1830 Twin Waspi radiaalset mootorit. Relvastusse kuulus kolm 13,2 mm kuulipildujat, millest üks oli ette suunatud ja fikseeritud ja seda juhtis piloot. Teised kaks olid mõeldud navigaatorile ja sihturile ning asusid liikuvates relvapesades. Kuni 1000 kg pomme mahtus sisemisse lastiruumi ja kuni kaheksa 50 kg pommi sai kinnitada tiibade alla kronsteinide külge.
Lennukatsed näitasid, et lennuki mootorid on liiga nõrgad, kuid kuna tol ajal puudus võimalus hankida võimsamaid mootoreid, siis esitati tellimus Saab 18 järgi pommitaja (B 18A) ja luurelennuki (S 18A) ehitamiseks.
Kasutamine
B 18A pommitajad võeti kasutusele 1944. aasta juunis ja sellest sai üsna pea standardne keskmise suurusega pommitaja Rootsis. Umbes samal ajal muutus võimalikusk kasutada litsentsi alusel toodetud Daimler-Benz DB 605 vedelikjahutusega mootoreid ja need võeti kasutusele täiustatud Saab 18B mudelil, mille esmalend toimus 10. juulil 1944.
Saab 18B läks tootmisse B 18B nime all ja seda kasutati sööstpommitajana. Üritati arendada ka torpeedopommitajat T 18B nime all, kuid probleemide tõttu torpeedodega otsustati T 18B arendada hoopis raskeks ründelennukiks, mille relvastuses oli nina all paiknev 57 mm Boforsi kahur.
1940. aastate lõpuks vähendati meeskonda kolmelt mehelt kahele: õhk-maa tüüpi rakettide kasutuselevõtt ja paremad pommisihikud muutsid eraldi sihturi üleliigseks. Selleks ajaks oli Saab 18 jätnud endast mulje, kui väga õnnetustealtist lennukist ja nii otsustati kõigile seda tüüpi lennukitele paigaldada katapultistmed piloodi ja navigaatori jaoks.
Kokku ehitati 245 SAAB 18 tüüpi lennukit, viimane lennuk T 18B anti üle 1948. aastal. Lennuk võeti teenistusse 1944. aastal ja jäi Rootsi peamiseks ründe- ja luurelennukiks, kuni reaktiivmootoriga Saab 29 Tunnan ja Saab Lansen selle 1958–1959 asendasid. Tüübid B 18B ja T 18B asendati Saab A 32A lennukite poolt 1958. aastal ja viimased S 18A lennukid asendati S 32C-de poolt 1959. aastal. Saab 18 lennukeid kasutati varaste õhk-maa tüüpi rakettide katsetamiseks.
Säilinud lennukid
Ainult üks näidis Saab 18-st on tänapäevani säilinud: B 18B, hüüdnimega Punane David (rootsi keeles Röd David), mis asub Rootsi Õhujõudude muuseumis. See oli üks kaheksast lennukist, mis läksid 1946. aastal lumetormis kaduma. See leiti ja taastati 1979. aastal.
Variandid
thumb|SAAB B 18B
Poksa
Küla kuulub Koolina nulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Neio koolulaul & Suurõq sajaq
"Neio koolulaul & Suurõq sajaq" on setu rahvalaulik Anne Vabarna loodud paariseepos. Tegemist on kahe sarnase süžee, kuid erineva lõpplahendusega looga. 5580-värsiline "Suurõq sajaq" võeti esmakordselt linti 1923. aasta suvel soome folkloristi Armas Otto Väisäneni poolt.
Samliku
Samliku on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Samliku külas on sündinud koolijuht ja sõjaväelane Paul-Osvald Tammpere.
Vihtra
Vihtra on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Demonike
Demonike oli vanakreeka mütoloogias Aitoolia kuningapaari Agenori ja Epikaste tütar ning Porthaoni õde. Porthaon päris Aitoolia trooni; Demonike lapsed valitsesid Aitoolia väiksemates linnades.
Pole teada, et tal oleks mõnd muud meest olnud peale sõjajumala Arese. Ares ja Demonike said neli poega: Thestiose, Molose, Pylose ja Evenose.
Pärnjõe
Pärnjõe on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Kammerhärra (fiskaalametnik)
Kammerhärra oli fiskaalametnik Venemaa keisririigis.
Kammerhärra oli amet Venemaa keisririigis, mille lõi tsaar Peeter I 1719. aastal ning kammerhärra tegutses fiskaalametnikuna kuni 19. sajandini, keisririigis ministeeriumite loomiseni keiser Aleksander I poolt. Kammerhärra oli ametiisik, kes tegeles raamatupidamisarvestuste, maksude arvestuse ning arvepidamisega.
Tollien Schuurman
pisi|Tollien Schuurman (1932) Tollien Schuurman [toll'iin sh'üürman] (õieti Tollina Wilhelmina Schuurman; 20. jaanuar 1913 Zorgvlied –  29. jaanuar 1994 Apeldoorn) oli hollandi jooksja.
Ta oli 1930. aastatel üks maailma kiiremaid naisi. Juulis 1930 püstitas ta 17-aastaselt Friisimaa meistrivõistlustel Joures Hollandi rekordi 100 m jooksus (12,6). Augustis 1930 püstitas ta Hollandi meistrivõistlustel Haagis Hollandi rekordi 80 m jooksus. Ajakirjandus nimetas teda looduslikuks andeks. 1930. aasta naiste maailmamängudel Prahas tuli ta 100 m jooksus (12,6) ja 200 m jooksus (25,8) teiseks. Samal aastal kordas ta Rottevalles Drachteni lähedal maailmarekordit 12,0. Selle aja jooksis ta välja veel üks kord. Aastal 1932 jooksis ta uueks maailmarekordiks 11,9. Mitteametlikult kordas ta seda tulemust 1933. aastal neli korda ja 1934. aastal ühe korra. 13. augustil 1933 jooksis ta 200 m maailmarekordiajaga 24,6.
Los Angelese olümpiamängudelt 1932 oodati Hollandis temalt kuldmedalit. Treener Jan Bijtstra ei saanud temaga kaasa minna, mistõttu sportlane tundis end üksi jäetuna. Schuurman võitis küll eeljooksu, kuid poolfinaalis tegi valelähte, mille tõttu ta kaotas eneseusalduse ja jäi kolmandaks ning lõppvõistlusele ei pääsenud.
Berliini olümpiamängudel 1936, kus peeti tõenäoliseks tema võitu 100 m ja 200 meetri jooksus, 4×100 m teatejooksus ja kaugushüppes, keeldus ta osalemast. Ta pärines Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei pooldajate perekonnast, ja kui Adolf Hitler ei lubanud juutidel mängudest osa võtta, siis otsustas ta hoolimata Kuningliku Hollandi Kergejõustikuliidu (KNAU) survest mänge boikoteerida. Tema loobumise tõttu sai Fanny Koen võimaluse teha debüüdi rahvusvahelistel võistlustel. Schuurmanile tähendas see otsus sportlaskarjääri lõppu.
1948. aasta mängudel Schuurman vanuse tõttu enam osaleda ei saanud. Ta töötas vahepeal hambaarsti assistendina ning hiljem oli tal pediküüritöökoda. Suvel 1948 päästis ta kahe tüdruku elu, kes oleksid Vlielandi saare rannas äärepealt uppunud.
Umbes 1950 asutas ta koos teistega Apeldoornis kergejõustikuühingu Olympic. Ta oli seal treener ning vabal ajal ühingu Vrienden van de KNAU lehe Vriendenband sekretär ja laekur.
Sjasstroi
Asula sai linnaõigused 1992. aastal.
Kammerhärra (fiskaalametnik)
Töökorraldus
Kammerhärra nimetas ametisse senat, ametisse astudes andis ta ametivande maakonnakantseleis. Kubermanguvalitsuse kantseleis oli kammerhärral oma kontor, kus ta pidi viibima 6 tundi päevas. Töölt puudumise eest oli ette nähtud trahv 2 rubla. Pärast hingemaksu sisseviimist jäi kammerhärra ülesandeks kantselei-, kõrtsi- ja mõningad linnamaksude kogumine.
Tollien Schuurman
Tollien Schuurman suri 81-aastaselt 1994. aastal. Drachteni kergejõustikuühing Impala andis ühele spordiväljakule tema nime.
Kammerhärra (fiskaalametnik)
Töökorraldus
1726. aastal Venemaa kohalikud kubermangude maksu- ja rahanduskorraldusvõrgustikud (kammerhärra kontorid, rendimeistrid ja maakonnakomissarid) kaotati.
Ülemsalanõukogu otsusega 15. märtsist 1727 jäeti alles kammerhärra ametikohad Liivimaa kubermangus ja Eestimaa kubermangus. Ametikohad jäid alles ka keisririigi keskasutuses kolleegiumites, Väike-Vene kolleegiumis, Riigitulude ekspeditsioonis, Kommertspangas, kus kammerhärrad tegelesid sissetulekute ja väljaminekute arvestusdokumentidega.
.ch
.ch on Šveitsi Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1987. aastast. Domeeni nimi tuleneb Šveitsi ladinakeelsest nimest Confoederatio Helvetica.
Peter von Manteuffel
Krahv Peter August Friedrich von Manteuffel (30. jaanuar 1768 Tallinn – 8. mai 1842 Ravila) oli baltisaksa kirjamees.
Oli Ravila mõisa (Harjumaal), Saksi mõisa (Virumaal) jm mõisa omanik ning tuntud talurahvasõbralikkuse, ebatavaliste huvide ja eluviiside poolest (teda kutsuti hulluks krahviks).
Looming
Noorena luuletas eesti keeles (omistatud värssdialoog "Üks Ennemuiste lugu").
Brömsebro
Brömsebro on sild üle Brömsebäcki Rootsis umbes 7,5 km Kristianopelist põhjas Brömsebro asulas.
Selle silla juurde tekkis Brömsebro asula.
Keskajal oli silla juures Brömsebro linnus, mille Taani rajas arvatavasti Valdemar IV Atterdagi ajal. Säilinud on selle varemed.
Vassili Zavjalov
Vassili Vassiljevitš Zavjalov (15. juuni 1873, Novovassiljevskoje kubermang – 24. veebruar 1930, Sofia) oli vene füsioloog.
Adam Zatšinski
Adam Zatšinski oli pärit aadliperest. Ta õppis Moskva ülikoolis ning täiendas end Heidelbergis, Viinis, Pariisis ja Grazis. Aastail 1889–1893 oli ta dotsent ja 1893–1908 professor Tartu ülikoolis õiguse entsüklopeedia alal.
.zm
.zm on Sambia Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1991. aastast.
.ci
.ci on Côte d'Ivoire'i Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1995. aastast.
Götiit
Götiit on rauda sisaldav hüdroksiidne mineraal.
Brad Walker
thumb|Brad Walker (2007) Brad Walker (sündinud 21. juunil 1981 Aberdeenis Lõuna-Dakota osariigis) on USA kergejõustikutreener ja endine kergejõustiklane (teivashüppaja).
Tema isiklik rekord välitingimustes on 6.04, mille ta püstitas 8. juunil 2008 Eugene'is. Välitingimustes on tema isiklik rekord 5.86, mis on püstitatud 26. veebruaril 2012 Albuquerque's.
Götiit
Keemiline valem: Fe3+O(OH)
Brad Walker
Pärast sportlaskarjääri lõppu on ta tegutsenud treenerina. Tema hoolealuste hulka on kuulunud teiste seas Sandi Morris ja Katie Nageotte.
Isiklikku
Brad Walker on 188 cm pikk ja kaalub 86 kg.
Götiit
Götiit on värvuselt kollakas- või punakaspruun kuni tumepruun. Esineb enamasti muldjate või neerjate agregaatidena, harva väljakujunenud tahkudega prismaliste kristallidena. Kuulub rombilisse süngooniasse. Punktigrupp: 2/m2/m2/m. Kristallidel vertikaalne viirutus. Kõvadus: 5...5,5; erikaal: 4,37; kriipsu värvus: kollakaspruun; teemandiläige. Võib moodustada pseudomorfoose teiste mineraalide, näiteks püriidi järgi, mille murenemissaadus ta ongi.
Götiit koosneb kolmevalentsest rauast (62,85%), hapnikust (36,01%) ja vesinikust (1,13%). Väljendades keemilist koostist oksiidsel kujul, leiame, et götiit on hüdraatunud hematiit – Fe2O3 (89,86%), H2O (10,14%). Võib sisaldada mangaani (kuni 5%).
Götiit on väga tavaline mineraal, ehkki teda peeti kunagi haruldaseks. Moodustub näiteks raua roostetamisel. Looduses moodustub götiit rauda sisaldavate mineraalide oksüdeerumisel. Götiidi neerjad vormid tekivad tema väljasettimisel rauda sisaldavatest kolloidlahustest, moodustades niiviisi rauarikkaid soo- ja allikasetteid. Götiit moodustabki põhilise osa rauamaagist, mida nimetatakse soorauaks.
Götiiti kasutatakse peamiselt rauamaagina.
Otto August Hermann Zilchert
Otto August Hermann Zilchert (8. detsember 1813 Sangaste – 2. mai 1848 Kiiev) oli arstiteadlane.
Götiit
Götiit võib sarnaneda hematiidiga, kuid on sellest kindlalt eristatav kriipsu värvuse järgi. Limoniit võib samuti götiidiga sarnaneda, kuid on enamasti kollakama värvusega.
Götiidile on antud nimi saksa kirjaniku Johann Wolfgang von Goethe auks, kes oli huvitatud ka mineraloogiast.
Otto August Hermann Zilchert
Maamõõtja poeg, õppis Tartu Ülikoolis 1833–1846, eriala kirurgiline ja patoloogiline anatoomia. Töötas sealsamas eradotsendina, venia legendi Methodorum cystotomiae in mari vulgatissimarum, praesertim sectionis bilateralis a dupuytren propositae, et proctocystotomiae, dijudicandarum experimentum 1844–1846 ja professorina Kiievi Ülikoolis 1846–1848.
Tammiski nukk
Tammiski nukk (saksa keeles Tammiskoots) on Muhu saare põhjaosa loodepoolseim neem. See asub Mõisaküla territooriumil.
pisi|Tammiski nukk suvel 2006
Neeme geograafilised koordinaadid on. Kaugemale põhja eendub Muhus vaid Seanina.
Marcellus II
Marcellus II (Marcello Cervini või Marcello Cervini degli Spannochi, 6. mai 1501 – 1. mai 1555) oli paavst 1555. Ta oli 222. paavst.
Tammiski nukk
Nimi
Tammiski võis nime saada kunagise tammede rohkuse järgi. Tänapäeval on tammesid palju rohkem Pallasmaa küla pool. Samuti on võimalik, et Muhu põhjaosa kohanimed on Seaninast lääne pool nihutatud või on iseloomulik taimestik aja jooksul nihkunud. Lepaninal, järgmisel suuremal nukil, ei ole ühtegi leppa. Sanglepad kasvavad hoopis Seaninast mõnisada meetrit läänes asuva väiksema maasääre lähedal. Küll aga kasvavad Lepanina juures tammed, mida Tammiskil võib leida vaid paar väiksemat.
Marcellus II
Marcello Cervini sündis Montepulcianos Ricciardo (Ricardo) Cervini ja Cassandra Benci pojana. Tema isa oli Penitentiarumi ametnik, Marcello Cervini õde Cinzia (Cinthia) Cervini oli Roberto Bellarmino ema, Cinzia tütar abiellus aga Julius III õepoja poja Pier Francesco de' Nobiliga. Marcello Cervini õppis kardinal Giovanni Piccolomini toetusel Siena ülikoolis kreeka keelt, astronoomiat ja matemaatikat ning jätkas hiljem õpinguid Roomas. Ta lahkus 1526 katku puhkedes Roomast ja viibis pikka aega vanemate juures.
Cervini astus pärast tagasipöördumist Rooma Paulus III teenistusse, kes nimetas ta oma pojapoja kardinal Alessandro Farnese abiliseks, kellega koos viibis ta järgmistel aastatel diplomaatilistel lähetustel. Ta ordineeriti 1535 preestriks. 1538 vahendas ta kardinal Farnese kaaskonnas vaherahu sõlmimist Prantsusmaa kuninga François I ja Saksa-Rooma keisri Karl V vahel, seejärel viibis 1539–1540 koos kardinal Farnesega Hispaanias, Prantsusmaal ja Madalmaades. Ta osales diplomaatilise kaaskonna koosseisus 9. veebruaril 1540 Amiens'is François I audientsil ja 24. veebruaril 1540 Karl V audientsil Gentis. Marcello Cervini palus paavstilt oma tagasipöördumisel Rooma luba saata saadikud Wormsi riigipäevale. Alates 1540 osales ta kuuria reformikomisjonis ja valmistas hiljem ette kardinal Gasparo Contarini ettekannet Ratisboni riigipäeval. Ta oli Trento kirikukogu kaaspresident ja selle Bologna-perioodil viibis 9. jaanuarist 18. jaanuarini 1548 Roomas. Cervini lahkus Julius III ajal Roomast ja viibis Gubbios. Ta taunis Juliuse onupojapoliitikat ja eluviise.
Tammiski nukk
Loodus
pisi|Tammiski nuki asukoha kaart
Marcellus II
1555. aasta esimene konklaav
pisi|Marcellus II vapp Marcellus II valiti paavstiks 9. aprillil 1555 kella 23 paiku öösel Vatikanis Capella Paolina kabelis. Järgmisel päeval avalikustati tema paavstiks saamine, ta ordineeriti piiskopiks ja krooniti paavstiks kardinal Francesco Pisani poolt. Ta jättis paavstina muutmata oma ristinime, mida viimati tegi Hadrianus VI. Pärast Marcellust on kõik paavstid võtnud valimise järel endale uue nime. Marcellus II võimule tulekuga on samanimeliste paavstide vahel tekkinud ajaline vahe paavstluses üks pikemaid, sest tema eelkäija Marcellus I valitses 1256 aastat enne oma samanimelist järeltulijat. Veel pikem on samanimeliste paavstide ajaline vahe ainult Pius I ja Pius II vahel.
Tammiski nukk
Loodus
Nukki katavad päris põhjatipu lähedal türnpuud, kadakad, paakspuud, põldmuraka- ja mageda sõstra põõsad. Veidi lõuna pool katab poolsaart kadastik ja tihedam lehtpuuvõsa (valdavalt türnpuud), kuni algab männik. Suurematest lehtpuudest on sagedamad saar ja harilik pihlakas.
Marcellus II
1555. aasta esimene konklaav
5. aprillist 9. aprillini 1555 toimunud konklaavil osales Salvador Miranda andmetel 55 kardinali, John Paul Adamsi andmetel aga 39 kardinali. Konklaavil tekkis 2 fraktsiooni: keisri ja Prantsusmaa toetajad. Esimeses voorus sai kardinal Gian Pietro Carafa 12, Cervini 8 ja Ippolito II d'Este 6 häält. Järgmises voorus valiti paavstiks Cervini.
Valitsemisaeg
Marcellus II valitses 22 päeva, mis on lühiduselt 6. valitsemisaeg paavstluses. See oli lühim valitsemisaeg paavstluses pärast Coelestinus IV-t (1241). Pärast Marcellust on veel vähem valitsenud ainult Urbanus VII (1590).
Tammiski nukk
Loodus
Läänerannik on järsem ja kivisem, idarannik laugem ja kohati pillirooga kaetud. Läänerannikul, 15 meetri kaugusel veepiirist, asub 3,3 meetri kõrgune ja 15,4-meetrise ümbermõõduga Tammiski mustkivi, mida on seostatud Muhu kunstmuistendilise vägilase Musta Mardiga , samuti Suure Tõllu naisega.
Talvel ja kevadel kuhjuvad nuki lähedale rüsijäävallid (jäämäed), mille kõrgus mõnel aastal on ulatunud 10 meetrini.
Marcellus II
Valitsemisaeg
Marcellus II vähendas oma kroonimisele tehtavaid kulutusi miinimumini, mis võis olla tingitud mitte ainult tema kavandatavatest reformidest, vaid ühtlasi ka kroonimise sattumisest paastuajale. Ta keeldus tunnustamast kardinalide nõutud kapitulatsioone. Ta vähendas kuuria ametnike arvu ja piiras oluliselt teistele ametnikele palgaks makstavat rahasummat. Taunides onupojapoliitikat, keelas ta oma sugulastel elada Roomas. Ta avaldas ka soovi kõigi laiaulatuslikku reformi puudutavate dokumentide kogumiseks, mis aga jäi tema surma tõttu teostamata.
Tammiski nukk
Inimtegevus
Ajalooliselt on Tammiskilt kala püüdmas käinud Põitse ja Mõisaküla inimesed. Seal asus väike paadilauter, mis ei ole säilinud.
Marcellus II
Valitsemisaeg
Ta teatas kohtumisel Prantsusmaa ja Hispaania suursaadikutega, et need riigid peavad üksteisega rahujalal olema, vastasel juhul lubas paavst minna ise valitsejaid noomima. Ta saatis kirjad Karl V-le, Hispaania printsile Felipele ja Inglismaa kuningannale Mary I-le. Ta kinnitas kardinal Reginald Pole'i jätkamist Inglismaa legaadina. Hispaania saadik soovis paavstil saada absolutsiooni sooritatud mõrva eest, kuid paavst määras kohtu asja uurima.
Tammiski nukk
Inimtegevus
Tammiski rannasaunas elanud perest on teateid aastast 1854. Enne Teist maailmasõda elas Tammiskil vähemalt üks pere, pärast sõda sinna elanikke ei jäänud. Kuni 1952 on kaartidele märgitud 3–4 hoonet. Praeguseks on säilinud ainult kiviaedade lõigud, nukile lähimad majad on mõnesaja meetri kaugusel (Mõisaküla Ranna-Uielu talu).
Tammiski nukki viib nii Pallasmaa kui ka Mõisaküla poolt mööda rannaäärt kehvas seisus katteta tee.
Marcellus II
Marcellus II (kardinal Cervini) kultuuriloos
Clemens VII kaasas ta kalendrireformi ettevalmistava komisjoni töösse. Ta edendas kardinalina arhitekt Philibert de L'Orme karjääri.
1567 pühendas Palestrina talle Missa Papae Marcelli.
Surm
pisi|Marcellus II haud Marcellus II sai 30. aprillil 1555 kella 11 paiku päeval infarkti ja järgmisel hommikul kella 7 paiku oli ta surnud. Ta suri nädal enne oma 54. sünnipäeva, olles surres noorim paavst pärast Leo X-t. Hiljem pole ükski paavst nii noorelt surnud.
Marcellus II maeti Vatikani basiilikasse. 16. oktoobril 1606 maeti tema säilmed ümber.
Sim Racing
Sim racing (lühendatud ingliskeelsest väljendist simulated racing) on ingliskeelne ühisnimetus seda tüüpi arvutitarkvarale, kus üritatakse täpselt simuleerida autode võidusõitu, kasutades selliseid päris-maailma tegureid nagu kütusekulu, purunemist, rehvikulu, pidamist ja rehviseadeid. Sim racingus edukas olemiseks peab sõitja mõistma kõiki auto juhtimise võtteid ja omadusi, mis teevad päris-elu võidusõidu nii keeruliseks nagu näiteks tundega pidurdamine, auto stabiilsena hoidmine ning kurvi õigesti sisenemine ja sealt väljumine ilma kiirust kaotamata. Just need detailid eristavad sim racingut arkaadidest, kus reaalsuse asemel aetakse taga võimalikult suurt kiirusetunnet.
Üldiselt on sim racingu mängud nagu "Live for Speed", "Richard Burns Rally" ja "rFactor" vähem populaarsed kui arkaadmängud nagu "Need for Speed". Põhiliselt seetõttu, et sim racing nõuab suuremat pühendumust ja harjutamisaega. On ka erandeid, näiteks "Gran Turismo" on sim racing mänguna saavutanud ülemaailmse kuulsuse. Lisaks on sim racing ka märksa kallim, sest arvutile tuleb lisaks osta roolikomplekt.
Algusaastad
Esimene sim racing suunitlusega rallimäng oli ilmselt REVS(1986). REVS oli Vormel 3 simulatsioon Geoff Crammondilt, mis jooksis 8-bitisel Commodore 64-l jaBBC-l. REVS oli palju fänne inglismaal, kuid mitte nii palju Ameerika Ühendriikides. Sim racingu plahvatuslik levik algas 1990. aastal mänguga Indianapolis 500: The Simulation 16-bitisel riistvaral. Indy 500-s said virtuaalvõidusõitjad sõita täispikalt 500 miili (805 km), kus isegi 450 miili selja taga võis mootoripurunemine sõitja raja äärde jätta. See simulaator oli edukas müües üle 200 000 eksemplari.
Järgmine oluline verstapost oli Formula One Grand Prix (tuntud ka kui World Circuit). See viis žanri märgatavalt edasi. Võimalikuks sai ka mitmikmäng, sõideti kordamööda või kahekesi, kui arvutid spetsiaalse kaabliga ühendati. Ilmusid ka esimesed virtuaalvõidusõiduliigad, kus sõitjad oma üksikmängus sõidetud aegu veebilehele üles laadisid ja teistega võrdlesid.
Vahe (hulgateooria)
Hulgateoorias nimetatakse hulkade A ja B vaheks hulka, mille elementideks on need hulga A elemendid, mis ei ole hulga B elemendid. Teiste sõnadega, x on hulkade A ja B vahe element siis ja ainult siis, kui x on A element, kuid ei ole B element.
Hulkade A ja B vahet tähistatakse tavaliselt A\B.
Definitsioon
kus \wedge tähistab konjunktsiooni.
Näited
Näiteks hulkade {1, 2, 3, 4} ja {3, 4} vahe on {1, 2}.
Omadused
Hulkade vahe tehtel on järgmised omadused: kus ∩ tähistab ühisosa ja ∪ ühendit.
Bentley Hunaudières
Bentley Hunaudières on Bentley ideeauto, mida esitleti 1999. aastal Genfi autonäitusel.
Vahe (hulgateooria)
Täiend
Hulkade vahe abil defineeritakse hulga täiend. Hulga A täiendiks universaalse hulga U suhtes nimetatakse hulka U \ A ja tähistatakse A^c või.
Bentley Hunaudières
Kupeekerega superauto jõuallikaks oli kaheksaliitrine W16-mootor, mille võimsamat versiooni kasutati endisel maailma kiireimal autol Bugatti Veyron.
Hunaudièrese mootori võimsus oli 623 hj (465 kW) ja auto tippkiirus 350 km/h.
Mudel sai nime Le Mansi ringraja Hunaudièrese sirge järgi.
Viluvere
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Külas oli Viluvere raudteepeatus.
Viluveres on sündinud Avdy Andresson (1899–1990), Eesti sõjaväelane (kolonel), Vabariigi Valitsuse eksiilis sõjaminister ning Hans Remm (1929–1986), zooloog, bioloogiadoktor ja Tartu Ülikooli professor.
1977. aastal liideti Viluvere külaga Teearu.
Keuruu linn
Keuruu on linn Soomes Kesk-Soome maakonnas. Keuruu naabervallad on Jämsä, Jämsänkoski, Multila, Mänttä, Petäjävesi, Vilppula, Virrat ja Ähtäri.
Keuruu on linn aastast 1986.
Külad
Etelä-Keuruu, Haapamäki, Jukojärvi, Liesjärvi, Pihlajavesi, Valkealahti, Ampiala, Karimo, Kivijärvi, Lavikko, Riiho, Lihjamo.
Melatoniin
Melatoniin on enamiku selgroogsete käbinäärmes sünteesitav hormoon. Inimestel reguleerib melatoniin bioloogilist ööpäevarütmi.
Melatoniini esineb bakterites, taimedes (näiteks liht-naistepunas) ja teistes elusolendites peale inimese. Melatoniin on ka tugev antioksüdant.
Melatoniini struktuur sarnaneb serotoniini struktuuriga.
Nimetused ja tähised
IUPACi nomenklatuuri tähis: N-[2-(5-methoxy-1H-indol-3-yl)ethyl] acetamide.
CAS-i registreerimisnumber on 73-31-4. PubChemi number on CID 896.
Farmakoterapeutiline rühm: psühholeptikumid, melatoniini retseptorite agonistid, ATC-kood: N05CH01 (näit Circadin jt)
Eestis on melatoniini võimalik osta käsimüügis olevate kaubamärkide "Melatonina Diet" ja "Sleep Aid" all.
Biosüntees
Melatoniini sünteesi hulka kontrollivad hüpotalamusest algavad närviteed, mille aktiivsus sõltub reetina fotoretseptorite aktiveerumisest, ehk silmadeni jõudva valguse hulgast. Melatoniini tootmine hakkab suurenema õhtul pärast pimeduse saabumist ning saavutab maksimaalse taseme kella 2 kuni 4 paiku. Pärast seda hakkab melatoniini tootmine langema.
Melatoniini biosüntees toimub trüptofaanist mis esmalt muudetakse kindla ensüümi poolt serotoniiniks.
Kasutamine
Melatoniini kasutatakse unehäirete ravis, 1993. aastast on see toidulisandina müügil Ameerika Ühendriikides. Paljudes maailma riikides on melatoniin käsimüügis, kuid Austraalias, Uus-Meremaal ning Euroopa Liidus kuulub see retseptiravimite alla. Eksogeenset melatoniini kasutatakse unehäirete, ajavahestressi ning nn kevadväsimuse sümptomite ravis. Melatoniini kasutatakse tihti ADHD ravis, sest viimase ravim põhjustab ligi 94% kasutajatel unetust.
Franz Victor Ziegler
Franz Victor Ziegler (14. aprill 1816 Dürrenebersdorf – 28. jaanuar 1888 Dresden) oli saksa õigusteadlane.
Ta sündis Dürrenebersdorfis (praegu on see Gera linnaosa Tüüringis) vaimuliku pojana. Ta õppis aastast 1833 Leipzigi Ülikoolis õigusteadust, kaitses aastal 1837 Dr. jur kraadi. Töötas Marburgi Ülikoolis eradotsendina aastatel 1839–1848 ja Tübingeni Ülikoolis 1848–1851. Oli kriminaalõiguse eradotsent Tartu Ülikoolis 1852–1856 ja professor 1852–1877.
Tallinna lennujaam
Lennart Meri Tallinna lennujaam (ka Tallinna lennujaam, varem Ülemiste lennujaam; ICAO: EETN, IATA: TLL) on Eesti suurim lennujaam. Lennujaamast, mis asub Tallinna kesklinnast nelja kilomeetri kaugusel Ülemiste järve idakaldal, toimuvad nii kodumaised kui ka rahvusvahelised lennud.
Lennujaamas on üks 3480 m pikkune ja 45 m laiune asfaltbetoonkattega lennurada, mis võimaldab maanduda ja startida sellistel laiakerelistel lennukitel nagu Boeing 747 ning Airbusi suurimal lennukil A380. Lennuväljal on viis ruleerimisrada ja 14 terminaliväravat.
29. märtsil 2009 nimetati lennujaam Eesti teise presidendi auks Lennart Meri nimeliseks.
Ülemiste lennuvälja ajalugu
Esimene tsiviillennukite lennuväli Tallinnas paiknes Lasnamäel, millel liinilende teenindas Aeronaut. Aeronaudi pankrotistumise järel 1928. aastal jätkas lende Nõukogude Venemaa – Saksamaa lennuliiklusettevõte Deruluft liinidel Königsberg-Tallinn-Helsingi ja Leningrad. Deruluft sõlmis sundolukorras lepingu Nehatu lennuvälja kasutamiseks, mis asus Tallinnast 12 kilomeetri kaugusel.
1932. aastal hakkasid Tallinna lendama ka Poola lennufirma LOT lennukid, liinil Varssavi-Vilno-Riia-Tallinn, mis maandusid Lasnamäe sõjaväelennuväljal.
1928. aasta augustis oli teedeministeerium välja valinud maatükki Dvigateli ja Pirita jõe – Ülemiste kanali vahel, lisaks oli vaja AS Dvigatelile ja Wagneri pärijatele kasutada antud maatükke. 26. märtsil 1929 võttis Eesti riik vastu sundvõõrandamise seaduse, et luua avalik lennuväli. Selle loomiseks võõrandati kümme hektarit maad Dvigatelilt ja 22 hektarit Wagneri järeltulijatelt, tasuks maksti neile üle kümne miljoni eurot.
Teedeministeerium otsustas Ülemiste järve kaldal Dvigateli vabriku ja endise Mõigu mõisa kanali vahel asuva maa (26 ha) anda tasuta Tallinna avalikuks lennuväljaks. Uus plaanitav lennuväli asus maa-alal, mida piiras lõunast endise Mõigu mõisa Mõigu kanal, põhjast Dvigateli tehased, ning mille ühe külje moodustab Ülemiste järv. Eraldatud maa tasandamine ja kordaseadmine läks lisaks maksma viis miljonit senti. Riigi poolt eraldatud hädaabitöödeks määratud summadest osa läks lennuvälja väljaehitamiseks. Lennuvälja maa-alal Ülemiste kaldal püstitati angaar ühes töökojaga, bensiinikelder, ja kavandati võimaluse korral ehitada ka administratiivhoone. Ülemiste järve kaldale ehitati lennusadama lennusild merelennukitele. Ülemiste järve äärde oli ehitatud esimene Ülemiste lennusadam aastail 1928–1929 teenindamaks Soome ja Tallinna vahet lendavaid lennukeid. Kui uus lennuväli oli sedavõrd korda saanud, kolis Deruluft Nehatu lennuväljalt Tallinnale lähemale riiklikule lennuväljale. Alates 1. juulist 1939 toimusid Derulufti lennud Ülemistelt. Pärast NSV Liidu korraldatud juunipööret Eestis, lõppesid alates 17. juunist 1940 Ülemiste lennuväljal tsiviillennud. Ülemiste lennuvälja hõivasid Nõukogude lennuväeüksused. II maailmasõja ajal lõppesid reisilennukite lennud Ülemiste lennusadamasse.
Tallinna Lennujaama administratiivhoone projekti koostas juba 1938. aastal Arthur Jürvetson, maja valmis suuresti 1940, kuid ehitati lõpuni valmis alles 1955. aastal, sõjakahjustuste tõttu ehitati maja ümber. Hoone põhiplaan ja avad jäid enamasti samaks, küll aga sai maja selgelt stalinistliku fassaadi ja ootesaalilahenduse. Muinsuskaitseamet on hinnanud Tallinna Lennujaama vana reisijatehoonet kui Eesti kontekstis erilist hoonet, osa kirevast lennundusajaloost. Lisaks kroonulikule välisilmele on hoones iseloomulik stalinistlikus stiilis interjöör, hoone on säilinud autentsena.
Nõukogude okupatsiooni periood
pisi|Vana terminal (kasutusel 1954–1980) 22. juulil 1940 kell 12.00 võttis Ülemiste lennuvälja üle Nõukogude Liidu lennuvägi, kõik sealsed Eesti lennukid suunati esmalt Lasnamäe lennuväljale, seejärel Jägala lennuväljale.
Aastatel 1945–1989 sai Tallinnast lennata ainult NSV Liidu piires ning seda ainult Aerofloti lennukitega. 1962. aastal väljus Tallinnast esimene reaktiivlennuk, reisilennuk oli Tu-124. 1970. aastate lõpus ehitati seoses Moskva olümpiamängude purjeregati korraldamisega Tallinna lennuvälja uus reisijate terminal (arhitekt Mihhail Piskov, sisekujundaja Maile Grünberg) ja pikendati lennurada.
Vaatamata sihtkohtade piirdumisega ainult NSV Liidu linnadega, oli lennujaamas palju reisijaid. 1980. aastate lõpul oli Tallinna lennujaamal lennuliiklus 30 Nõukogude Liidu sihtkoha vahel ning aastas teenindati umbes 800 000 reisijat.
Esimene lennu Tallinnast Läände pärast aastakümneid tegi 25. novembril 1989 Stockholmi väljunud SAS-i reisilennuk. Uuenevas NSV Liidus moodustati 1. aprillil 1990. aastal Eesti NSV Transpordiministeeriumi koosseisus Eesti NSV Lennuamet.
Taasiseseisvumine
1991. aastani allus Eesti tsiviillennundus NSV Liidu Tsiviillennunduse Ministeeriumile, mille territoriaalseks organiks oli Eesti Tsiviillennunduse Valitsus, mille alluvuses olid kõik tsiviillennujaamad ja lennuväljad ning kõik lennukid kandsid Aerofloti logot ja NSV Liidu registritunnust. Eesti taasiseseisvumise järel 1991. aastal reorganiseeriti Aerofloti Eesti filiaal Eesti Vabariigi Transpordi- ja Sideministeeriumile alluvaks riigiettevõtteks Eesti Lennuliinid ning 1992. aastal moodustati sellest iseseisvad üksused riigiettevõte Eesti Lennujaamad ja riiklik aktsiaselts Eesti Lennuliinid".
1. juulil 1997 võttis vabariigi valitsus vastu korralduse, mille alusel moodustati riigiettevõtte Eesti Lennujaamad jagunemiskava teel: aktsiaseltsid Kuressaare Lennujaam, Kärdla Lennujaam, Pärnu Lennujaam, Tartu Lennujaam ja Tallinna Lennujaam. Ühtlasi lõpetas sellega oma tegevuse riigiettevõte Eesti Lennujaamad.
2000. aastad
pisi|[[USAF-i C-5A Galaxy Tallinna lennujaamas ürituse Exercise Baltic Challenge '97 raames]] Esimest kaubaterminali (Cargo 1) ehitati septembrist 1997 märtsini 1998. Reisijate terminal uuendati täielikult 1999. aastal, sellega kasvas lennujaaama reisijate läbilaskevõime 1,4 miljoni reisijani aastas. 2008. aastal laiendati lennujaama veelkord, tõstes reisijate läbilaskevõime 2,3 miljoni reisijani aastas. Suurenenud nõudlus kaubapindade järele tekitas vajaduse laiendada kaubaterminali, mistõttu ehitati kaubaterminal Cargo 2. 2012. aastal avati lennukihoolduse angaar ja täitus kahe miljoni aastase reisija piir. 11. jaanuaril 2013 võttis Rahvusvaheline Lennuväljade Nõukogu (ACI) Tallinna lennujaama lennujaamade süsinikualase akrediteerimise programmi liikmeks. Peale selle võeti kasutusele automaatne piiriületussüsteem ja ärilennukite angaaridekompleks.
2010. aastal tellis Eesti Pank Helsingist Tallinna kolmemootorilise Finnair Cargo MD-11F-i, et Eestisse eurosid tuua.
2008. aasta laienemine
Jaanuarist 2006 septembrini 2008 läbis lennujaam suure laiendusetapi. Terminali laiendati kolmes suunas. Ehitustööde tulemus oli T-kujuline laiendatud lennujaamahoone, 9 reisijasilda, 18 uut väravat, Schengeni ja mitte-Schengeni alade eraldamine, kümme registreerimisletti ning uued söögikohad ja kohvikud. Ehitatud terminaliala võimaldab rahvusvahelistele reisijatele kahetasandilist liiklust. Väljaspool hooneid renoveeriti ja laiendati perrooni ning ehitati uus ruleerimistee. Uus terminal, mis avati 19. septembril 2008, suurendas lennujaamas reisijate läbilaskevõimet kaks korda. pisi|Terminal pärast laiendust (august 2012)
Ümbernimetamine
Pärast kunagise Eesti presidendi Lennart Meri surma 14. märtsil 2006 käis ajakirjanik Argo Ideon Eesti Ekspressist välja idee nimetada lennujaam president Lennart Meri auks temanimeliseks. Ideon tõi mitmeid näiteid lennujaamadest, kus nii on toimitud: John F. Kennedy rahvusvaheline lennujaam, Pariisi Charles de Gaulle'i lennujaam, Istanbuli Atatürki lennujaam jt.
Nimemuutust arutati lennujaama juhatuse koosolekul 29. märtsil 2006. Uue terminali avamisel 19. septembril 2008 teatas peaminister Andrus Ansip ametlikult, et nimi vahetatakse märtsis 2009.
Läänemere pööringud
Aastal 2011 sõlmiti koostööleping Tallinna lennujaama, Tallinna sadama ja Happy Cruisesi vahel. Kruiisireisijad toimetati lennukitega Tallinna, kust nad saadeti kruiisilaevade peale puhkust veetma. Puhkusereisi lõpetanud said lennukitega tagasi Hispaaniasse lennata. Esimesel, 2011. aastal reisis üle 7000 hispaania turisti tšarterlendudega Tallinna lennujaama ja tagasi. Kuna lennujaam asub sadamast ainult viie kilomeetri kaugusel, kulus turistidel selle vahemaa läbimiseks alla tunni. 2012. aastal alustas tšarterlende Madridi-Barajase lennujaamast kolme Airbus A321 ja kahe-kolme Boeing 747-ga Pullmantur Air. 2012. aasta suvega toimetati Tallinna ja tagasi umbes 16 000 turisti. Ka järgmisel aastal jätkati tšarterlende ning viie pööringuga lennutati 25 000 turisti. Samuti toimus üks osaline pööring kruiisilaevaga MS Deutschland, mida haldas Peter Deilmann Cruises.
2020. aastad
25. novembril 2020 hakati Tallinna lennujaamas ehitama päikeseparki. Need plaaniti rajada kõikidesse lennujaamadesse eesmärgiga vähendada elektritarbimisest tuleneva süsiniku kogust ning liikuda taastuvenergia kasutamise suunas. Eesti oli koroonapandeemia ajal Hiinast saabuvatele lennukitele teekonnal Euroopasse esimene Euroopa Liidu riik.
Tuleviku laiendusplaanid
pisi|Lennart Meri Tallinna lennujaama lennurada 08/26 Tallinna lennujaama juhatuse liikme Erik Sakkovi andmetel plaanitakse lennuraja pikendamist 600–700 meetri võrra, et teenindada kaugmaalende, uue ruleerimisraja, ladude, odavlennufirmade terminali ehitamist ja olemasoleva terminali laiendamist. 21. veebruaril 2013 algatati lennuliiklusala arendusprojekti keskkonnamõjude hindamisprojekt, milles uuritakse muutusi, mida põhjustaksid olemasoleva lennuraja rekonstrueerimine ja pikendamine 720 meetri võrra ning sademevee- ja kuivendussüsteemide ehitamine ja laiendamine idas ja lõunas; põhjapoolse ruleerimisraja pikendamine ja lõunapoolse paralleelse ehitamine; lennurajaga ristuvate ruleerimisteede pikendamine; CAT II navigatsioonisüsteemide paigaldamine; lõunapoolsete lennukite perroonide ehitus koos vajalike kommunikatsioonide rajamisega; perimeetriaia rajamine ja tehniliste valvesüsteemide paigaldamine; osaline patrull- ja hooldetee ehitus, lumekogumise platside, jäätõrje tegemise ala, rajahooldustehnikale manööverdusala vabastuse platsi ja mootorite testimise ala rajamine. Need muudatused võimaldavad lennukitel Tallinna kohalt kõrgemalt üle lennata ja vähendavad sellega mürataset. Avalik arutelu lennuraja pikendamise keskkonnamuutuste projekti kohta toimus 16. detsembril 2013, lennuraja laiendustööd pidid algama 2015. aasta alguses. 12. juunil 2013 kinnitas Tallinna linnavalitsus detailplaneeringu, millega lubati Tallinna lennuväljal ehitada 0,91 hektari suurusele maa-alale lennukiremondihoone. Lennujaama viie aasta pikkuse investeerimisplaani kogumaksumus on üle 100 miljoni euro. See hõlmab peale lennukiremondihoone ehitamise ka 2,5 miljoni euro eest lennujaamahoones ümberehitusi ja laiendusi ning turvalisuse, mahutuse ja VIP-alade suurendamist.
Aastatel 2016–2022 plaanib Tallinna lennujaam arendada lennuliiklusala, laiendada reisiterminali ja sealset julgestusala ning ehitada 1200-kohalise parkimismaja.
Terminalid
pisi|229x229px|Tallinna lennujaam 2006. aastal Lennujaamas on üks reisiterminal ja neli kaubaterminali. Tallinna lennujaamas on iga aastaga järjest rohkem reisijaid, terminali on raske aastas mahutada rohkem kui 2 500 000 reisijat.
Reisijate asutused lennujaamas
Lennujaam avas 9. mail 2013 raamatukogu värav 1 juures. Kõik raamatud raamatukogus annetati avalikult, osa raamatutest annetasid endine Eesti president Toomas Hendrik Ilves ja tema abikaasa Evelin Ilves. Raamatukogus on raamatuid kümnes keeles, peamiselt eesti, vene ja inglise keeles. Seal on ka valik lasteraamatuid. 16. augustil 2013 avas Tallinna lennujaam kunstigalerii, mida saavad kõik saabuvad ja lahkuvad reisijad näha.
Septembris 2013 avati Tallinna lennujaamas automaatne piiriületussüsteem, mis on kasutusel Schengeni alast väljalendamisel. pisi|[[Trad.Attack!|TradAttack!-i esinemine Tallinna lennujaamas 2017. aastal]] Nordea Lounge on äriklassi ootesaal Tallinna lennujaamas. Nordea Lounge on mõeldud Aerofloti, Air Balticu, Finnairi, LOT Polish Airlinesi, Lufthansa, Nordica ja Turkish Airlinesi äriklassi reisijatele. Maailma suurim sõltumatu lennujaamade ootesaalide liikmesust pakkuv programm Priority Pass hääletas Tallinna lennujaama äriklassi ootesaali Euroopa parimaks 2017. aastal.
Tallinna lennujaamas on alates 2017. aasta oktoobrist kõigile reisijatele avatud jõusaal. Jõusaali eesmärk on inimesi rohkem liigutama panna.
Regulaarlennud
Lennufirmad, mis teenindavad regulaarlende Tallinna lennujaamast.
Liinilendude sihtkohad täpsemalt
Siin on kuvatud osa Tallinna lennujaamast toimunud liinilendude andmetest 2023. aasta suvise seisuga.
Kaubalennud
pisi|[[Pullmantur Air alustas 14. juulist 2012 kahe Boeing 747 ja kolme Airbus 321-ga tšarterlende. ]]
Magnetic MRO lennukihoolduses käivad lennufirmad
Magnetic MRO on Tallinna lennujaamas asuv lennukite hooldusfirma. Allpool on loetletud lennufirmad, kes kasutavad Magnetic MRO teenust.