cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aldebaran
Aldebarani nimi on pärit araabia sõnast الدبران ad-dabarān, mis tähendab 'järgnev', sest ta järgnes Plejaadidele oma näival teekonnal öötaevas. Spektriklass on K5, mis paistab meile oranžina. Aldebaran asub 65 valgusaasta kaugusel ja on paisunud 38 korda suuremaks kui Päike. Absoluutne heledus on 150 korda suurem kui Päikesel.
Aldebarani suunas liigub NASA kosmosesond Pioneer 10, millel kulub täheni jõudmiseks rohkem kui kaks miljonit aastat.
Renée Zellweger
Isiklikku
Ta on ema poolt saam.
Matemaatikute loend
Siin on loetletud matemaatikuid.
Renée Zellweger
Isiklikku
2005. aastal abiellus ta kantrilaulja Kenny Chesneyga.
Pelias
Pelias (vanakreeka keeles Πελίας) oli vanakreeka mütoloogias Iolkose kuningas, Tyro poeg, Aisoni, Pherese ja Neleuse vend, Alkestise ja Akastose isa.
Tyro armastas jõejumalat Enipeust, kuid too ei vastanud neiu tunnetele. Ükskord võttis aga Poseidon (mõne allika järgi Zeus) Enipeuse kuju ning heitis Tyroga ühte. Sellest vahekorrast sai Tyro kaksikpojad. Tyro kartis oma isa raevu ja sellepärast jättis pojad maha.
Tyro isa Salmoneuse tallimees leidis poisid ja kasvatas nad koos oma naisega üles. Neile pandi nimeks Pelias ja Neleus.
Tyro abiellus Kretheusega ning nad said kaks poega: Aisoni ja Pherese. Ent Kretheus sai teada, et tema naine oli jumalaga vahekorras olnud, ja tühistas seetõttu abielu. Ta võttis naiseks oma teenija Sidero ning Tyro pidi Siderot teenima. Sidero kohtles oma endist käskijat väga halvasti, kuid Aisonit ja Pherest ta ei kiusanud; küllap seetõttu, et tal endal lapsi ei olnud.
Pärast Kretheuse surma sai Iolkose uueks kuningaks Aison. Siis aga ilmusid välja Pelias ja Neleus, kellele kasuisa oli nende vanematest rääkinud. Nii Aison, Pheres kui Peleus pidid selleks ajaks juba abielus ja isad olema.
Pelias tappis Sidero, makstes kätte oma ema julma kohtlemise eest. Sidero oli küll Hera templisse varjule läinud, kuid Pelias tappis ta otse altari ees. Seda ei andestanud Hera talle kunagi, sest tempel oli püha koht.
pisi|Pelias saadab [[Iasoni kuldvillaku järele]] Pelias tõukas ka Aisoni troonilt ja hakkas ise oma naise Anaxibiaga Iolkost valitsema. Neleus pagendati, Pheres oli juba varem naaberriiki Tessaaliasse kolinud, kuid Aisoni, tema naise ja poja Promachuse Pelias vangistas. Aisoni teist poega Iasonit ta ei saanud kätte, sest Aison oli tolle saatnud Cheironi juurde õppima.
Pherese poeg Admetos tuli Peleuse vanimat tütart Alkestist kosima. (Veel olid Peliasel tütred Peisidike, Pelopeia ja Hippothoe, keda nimetatakse peliaadideks.) Pelias lubas tütre talle tingimusel, et ta sõidab linna kaarikuga, mille ette on rakendatud lõvi ja metssiga. Admetos sai Apolloniga hästi läbi, jumala abiga täitis Peliase soovi ja saigi Alkestise naiseks.
Oraakel ennustas Peliasele, et ta peab kartma ühe sandaaliga meest. Seetõttu käskis Pelias kogu riigis ühe sandaaliga meestest teada anda.
Mõne aja pärast teatas Pelias Aisoni perele, et Iasoni laev on hukkunud. Aison ja tema pere tappis end, juues mürki. On ka väidetud, et kuna nad keeldusid end tapmast, siis laskis Pelias nad tappa.
Lõpuks jõudis Iason kuldvillaku ja ilusa naise Medeiaga Iolkosesse tagasi. Ent Pelias keeldus Iasonile trooni andmast.
Medeia tundis nõiakunsti ja näitas Peliase tütardele, kuidas vana nooreks muuta. Ta lõikas vana oina tükkideks, pani keeva veega katlasse, lisas sinna võluaineid ja ütles loitsu ning katlast kargas välja noor tall. Peliase tütred tahtsid oma isa samuti noorendada, tapsid ta, lõikasid tükkideks ja panid keevasse vette, aga Medeia ei muutnud Peliast nooreks. Iason sai kuningaks.
Kromoplast
Kromoplast on membraanidest koosnev taimeraku organell, mis sisaldab kollaseid ja punaseid pigmente ehk karotinoide. Kuulub plastiidide hulka.
Käty Gavriilidis
Käty Gavriilidis (varem Käty Aasmäe; sündinud 9. veebruaril 1986) on eesti kunstipedagoog.
Aastal 2005 lõpetas ta Jõgeva Gümnaasiumi ja 2004 Jõgeva Kunstikooli. 9. veebruarist 2006 töötas ta Jõgeva Kunstikoolis õpetajana. Aastal 2006 asus õppima Tallinna Ülikoolis kunstiõpetust.
Käty elab Küprosel Limassolis.
Kaarepere
Kaarepere (Kersel) on küla Jõgevamaal Jõgeva vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Palamuse valda.
Kaarepere küla (5 km Palamuselt) on esmamainitud 1582. aastal (Arro). Praegustes piirides moodustus küla 1977, kui Aruküla nimetati ümber Kaarepereks.
Seal asub Kaarepere apostlik õigeusu kirik koos kalmistuga.
1897. aastal ehitati külla koolihoone. Kaarepere põhikool lõpetas tegevuse 2008. aastal ja hoones tegutseb nüüd Kaarepere pansionaat.
Kaareperet läbiv raudtee valmis 1876. aastal. Kaarepere raudteejaam valmis 1927. aastal ja on ainuke sellest tüübist säilinud jaamahoone Eestis. 1928. aastal rajati Kaareperes Raudteelaste Kodu, et hooldada abi vajavaid riigi raudteeteenistujaid ja -töölisi ning nende perekondi.
Külas tegutseb Palamuse Lasteaia Nukitsamees Kaarepere rühm, Kaarepere raamatukogu ja Kaarepere rahvamaja, mis on Palamuse Kultuuri üks tegevuskohtadest. Maantee ääres asub Kaarepere Coop kauplus.
Külla on püstitatud Vabadussõja mälestussammas.
Arvuteooria
Arvuteooria on matemaatika haru, mis uurib (peamiselt) täisarvude omadusi. Tänapäeva arvuteooria tegeleb ka ratsionaalarvude, reaalarvude ja kompleksarvudega.
Arvuteooria probleemid on jaotatavad teatavatesse põhirühmadesse:
Kasutatavate meetodite järgi võib arvuteooria jagada järgmisteks põhiharudeks:
Likviidsuskriis
Likviidsuskriis (inglise keeles liquidity crisis) tähendab finantsmajanduses teravat rahapuudust. Mõistega märgitakse üldtunnustatud maksevahendi puudust turul, mis hõlmab ühte valuutat (riiki või eurotsooni). Liikviidsuskriis muudab võimatuks turumajanduslike suhete toimimise, kuna tehingu algatajatel pole võimalik viia seda lõpuni maksevahendi puudumise tõttu. Praktikas tähendab see, et osta ja müüa ei saa mitte üksnes kaupu ja teenuseid, vaid ka teisi finantsinstrumente (aktsiad, võlakirjad, futuurid, optsioonid jms). Sellises olukorras saab teha vaid bartertehinguid ehk vahetada kaupa kauba vastu.
Likviidsuskriisi olukorras – milles tuluvood lakkavad, kuid varem sõlmitud lepingutest tulenevad raha tasumise kohustused jäävad – satub suur hulk isikutest makseraskustesse ning nad on sunnitud oma kaubavarud, põhivahendid või isikliku omandi müüma maha ebaõiglaselt madala hinnaga. See taas pakub erakordseid võimalusi neile, kelle kätte on kogunenud palju sularaha. Tervikvaates lõpeb likviidsuskriis, eriti fiat-rahal põhinevas rahasüsteemis rikkuse ümberjagamise ja ebavõrdsuse kasvuga, s.t varad kontsentreeruvad üha väiksema grupi finantsoligarhide kätte.
Likviiduskriisi põhjused
Likviidsuskriis on raskesti mõistetav nähtus, sest rahapuuduse üle kurdavad samaaegselt nii inimesed, ettevõtted kui ka valitsused. Rahapuuduse põhjused on nii objektiivsed ja subjektiivsed teguritest. Objektiivseks põhjuseks on rahaemisiooni meetod, s.t pank annab turule vähem raha kui ta sealt tagasi nõuab (+ lepingutasud, intressid). Subjektiivsed põhjused tulenevad inimlikust ahnusest ja spekulatsioonidest (vt Panganduskriis), millega tekitatakse kunstlikult ajutine rahapuudus.
Varade hind
Likviidsuskriisi olukorras (mille ajal rahapakkumine puudub) langevad varade turuhinnad järsult Seda arvestab CAPM (Capital Asset Pricing Model), mis nõuab varadelt, mille müümiseks kulub rohkem aega ning mille realiseerimise võimalused likviidsuse langemisel kukuvad ebaproportsionaalset palju, vastavalt suuremat tootlust riskide maandamiseks.
Võlakirjad
Võlakirjadelt nõutava intressi suurus sõltub otseselt selle emiteerija usaldusväärusest ja järelturu suurusest. Usaldusväärse emiteerija (äriühing, KOV, riik) võlakirjadelt nõutav tasu on väike, kuna paljud on valmis neid ostma. Ja vastupidi – ebausaldusväärselt emiteerijalt nõutakse kõrgeid intresse. Näiteks peetakse riikide ja KOV-te võlakirju kõige usaldusväärsemateks, kuna nad ei saa minna pankrotti (niikaua, kuni nende territooriumil on veel makse maksvaid inimesi), kuid 2007.-2008. aasta finantskriisi ajal tõusid nn PIGS-riikide (Portugal, Itaalia, Kreeka, Gispaania) võlakirjade intressimäärad kõrgemale kui 10%. Samas on nimetatud kriisile järgnenud perioodil hakanud ilmnema ka vastupidine trend, s.t mõnede riikide (Austria, Madalmaad, Saksa, Soome, Šveits, Taani ja ka Eesti) võlakirjade intress on muutunud negatiivseks (s.t langenud alla 0%). Seda fenomeni saab selgitada vaid sellega, et investorite usk nende riikide püsimisse on suurem kui kasutusel oleva valuuta püsimisse.
Gerhard von Jork
Gerhard von Jork (ka Iorke, Ioerck, Iocke) oli Liivi ordu maameister aastatel 1309–1322.
Gerhardi perekond pärines algselt Stade linna lähedal asuvast Jorkist, kuid 13. sajandi keskpaigas asusid nad ümber Mecklenburgi, kus olid sealsete hertsogite teenistuses. Jorki lähisugulasi teada ei ole.
1298. aastal võis Jork olla Saaremaa foogt, 1305. aastal oli ta aga kindlasti Viljandi komtuur. 1309. aastal valiti ta ka maameistriks. 1318. aastal oli ta koos kõrgmeister Karl von Trieriga Avignonis paavsti juures läbirääkimistel, mis aga Liivi orduharule ei meeldinud. 1322. aastal tagandas ordukapiitel ta maameistri ametikohalt ja viitsemeistriks sai Konrad Kesselhut.
Kaido Uduste
Kaido Uduste (sündinud 23. detsembril 1968 ) on Eesti vandeadvokaat, Eesti Advokatuuri liige (1992) ja Balti Rahvusvahelise Vahekohtu (Riia) vahekohtunik (2000).
Aastast 2000 on Uduste endanimelise advokaadibüroo juht, tema advokaadibüroo kuulub aastast 2003 Eesti Kaubandus-Tööstuskotta.
Aastast 1999 osaleb Kaido Uduste ka Eesti Vabariigi valitsuse moodustatud autoriõiguse asjatundjate komisjoni töös, samuti on teda kaastatud autoriõiguse alaste õigusaktide väljatöötamisse.
Uduste on Balti Rahvusvahelise Vahekohtu (Riia) vahekohtunik alates 2000. aastast ning International WHO's WHO liige alates 2003. aastast.
Haridus ja õiguspraktika
Uduste on lõpetanud Tartu Ülikooli õigusteaduskonna (1992).
Ta on praktiseerinud Londonis (advokaadibürood Sinclair Roche & Temperley, Ince & Co ning Enterprise Chambers) ja Helsingis (advokaadibüroo Borenius & Kemppinen).
Aastate jooksul on Kaido Uduste läbi viinud koolitusi nii Eestis kui väljaspool, pidanud loenguid ja avaldanud publikatsioone nii erialases kui tava-ajakirjanduses.
Uduste on autoriõiguste küsimuses teiste seas esindanud ka riigireetmises süüdi mõistetud Herman Simmi perekonda. (Vt Kärt Anvelt "Herman Simm: mind kasutati ära" Eesti Päevaleht, 6. märts 2010 http://www.epl.ee/artikkel/493147)
Wengen
thumb|250px|Wengen Wengen on 1274 meetri kõrgusel asuv mägiküla Berni kantonis Šveitsis. Külas elab aasta läbi umbes 1300 inimest. Küla lähedal on ka samanimeline mäesuusakeskus, kus peetakse igal aastal maailma karikavõistlusi mäesuusatamises.
Wengen on ilma autodeta küla ja sinna ei lähe ka ühtegi maanteed. Peamine liikumise viis külla on mööda kitsast raudteed Wengeralpbahni, mis saab alguse Lautterbrunnenist. Rongiliiklus toimub igal päeval 15-minutise intervalliga.
thumb|250px|left|Rong liigub Wengeni poole Ametlikes ürikutes on Wengenit esimest korda mainitud 1268. aastal. Wengenis oli algul väike talupidamine. Esimesed turistid saabusid 1800. aastatel ja esimene hotell avati 1859. aastal. Turism kasvas ruttu, kui Wengernalpbahni ehitamine 1890. aastatel lõppes ja turistid pääsesid külla kergemini.
Wengeni mäesuusakeskus asub naabruses asuva Lauberhorni nõlval. Hooldatud laskumisradu on 160 km ulatuses. Lauberhorni mäesuusatamisvõistlusi on Wengenis peetud alates 1930. aastast. Mäesuusatajate väljakutsele lisaks on Lauberhorni kiirlaskumine ka maailma karikavõistlustel pikim ning seal saavutatakse suurimat kiirust, mis võib olla kuni 150 kilomeetrit tunnis. Keskmine mäesuusataja laskub 4455-meetriselt rajalt umbes kahe ja poole minutiga.
Hetkkiirus
Hetkkiirus on kiirus vaadeldaval hetkel või kiirus vaadeldavas trajektoori punktis.
Hetkkiiruse moodul mingis punktis võrdub seda punkti sisaldava (küllalt väikese) trajektoori lõigu pikkuse ja selle läbimiseks kulunud aja suhte piirväärtusega, kui trajektoori lõigu pikkus läheneb nullile. Täpsemalt, kui objekti kohavektor on \vec r(t), siis hetkkiirus \vec v on defineeritud viimase tuletisena aja järgi:
Sofia Hallik
Sofia Hallik (neiuna Sofia Markarova; sündinud 25. aprillil 1991) on eesti ehtekunstnik ja disainer.
Haridus
Õppis Eesti Kunstiakadeemias keraamikat aastatel 2010–2013, seejärel Eesti Kunstiakadeemia magistriõppes ehte- ja sepakunsti alal aastatel 2013–2015 (cum laude). 2015. aastast jätkab õpinguid Eesti Kunstiakadeemia doktoriõppes kunsti ja disaini alal
SOMA jewellery
Sofia Hallik lõi oma brändi SOMA jewellery 2015. aastal. Ehted disainib Sofia Hallik ise. Ta valmistab nii seeriatooteid kui ka unikaalseid ehteid neile, kes hindavad võimalust tuua esile oma kordumatus. Brändi eripäraks on unikaalne lähenemine ehete tajumiseks ning leidlikkus materjalide valikus. SOMA ehted ühendavad sünteetilisi (ja ehtekunstis pigem haruldasi materjale) klassikalistega. SOMA jewellery loominguline lähenemine põhineb viiel peamisel elemendil: individuaalsus, julgus, püüdlus kõige uue poole, traditsioonide austamine ning noorus, mis seisneb vabaduses, aga mitte vanusel.
Isiklikku
Sofia Hallik on abielus Andres Hallikuga.
Ta vanaisa oli tekstiilikunstnik ja isa kullassepp.
Orša
Orša (valgevene Орша, taraškievica nimekuju Ворша (Vorša)) on linn Valgevenes Viciebski oblastis, Orša rajooni halduskeskus. Linn asub Dnepri jõe ääres, 180 kilomeetri kaugusel riigi pealinnast Minskist. 2006. aastal oli seal 140 300 ja 2009. aastal 117 225 elanikku.
Orša linnale alluvad administratiivselt ka Barańi linn ja Balbasava alev.
2017. aastal oli linn oma negatiivse iibe poolest Valgevenes esikohal.
Nimi
Nimi tuleb ilmselt linna läbiva Aršyca jõe vanast nimest Rša või Rža. Linn asus selle ääres, ehk siis – «Во Pша». thumb|left|Orša kindluse asupaik thumb|left|Endine Orša jesuiitide kolleegium
Ajalugu
Orša eelkäija on pronksiaegne ja rauaaegne asula Aršyca ning Dnepri ühinemispaigas. Esmamainitud kroonikas 1067. aastal. Toona oli Orša kohal olemas küla. Asula hakkas kasvama pärast 1116. aastat, mil Minski vürst sinna kindluse ehitas. XII sajandil hõivas asula Smolenski vürstiriik. 1320. aastast kuulus Orša Leedu Suurvürstiriiki. thumb|Orša Püha Ilja kirik (1880)
John Nash
John Nash on mitme tuntud isiku perekonnanimi:
Orša
Ajalugu
XIV sajandil rajati Orša linnamüür, aga aastail 1398–1407 kerkis sinna Vytautase eestvedamisel kivist müüridega kants. Orša lipkond võttis osa ka Tannenbergi lahingust aastal 1410. Aastal 1514 toimus aga linna all neljanda Moskva-Leedu sõja Orša lahing, mis on rahvuslikult meelestatud valgevenelaste jaoks sümboolse tähendusega. Kümmekond aastat hiljem maalis tundmatu kunstnik sellest lahingust pildi, mis on üks esimesi lahingut kujutavaid maale Ida-Euroopas. Pildi originaali säilitatakse Poola rahvusmuuseumis, aga koopia sellest pildist asub Orša dominiiklaste kloostris. Lahing peatas Moskva suurvürsti Vassili III algatatud Moskva suurvürstiriigi lainenemise läänesuunas, valgevenelastega asustatud aladele.
Aastail 1654–1667 peetud sõjas sai Orša rängalt kannatada. XVII sajand tõi siiski koos järgmise sajandiga kaasa kloostrite tekke linna territooriumile. Linnas oli lõpuks kokku 11 erinevate usuvoolude kloostrit. Munkade kahekorruselised kivimajad puidust elumajade vahel ja kloostrite juurde kuuluvad kirikud andsid linnale ebatüüpilise välimuse.
Aastal 1772 läks linn Poola esimesel jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Aastal 1812 hõlvasid Orša Prantsuse väed. Orša intendant oli hilisem kirjanik Marie-Henri Beyle. Lahkudes põletasid prantslased linna maha ja see taastati alles aastal 1848.
Aastal 1863 lasid venelased maha Poola ülestõusu kohaliku juhi. Rahvuslike meeleolude mahasurumiseks sulgesid võimud toona kõik katoliku kloostrid, aga katoliiklikud kirikud anti Moskva patriarhaadi käsutusse.
XIX sajandi teisel poolel sai Oršast tähtis raudteede sõlmpunkt. Tänapäeval hargnevad linnast raudteeliinid Minski, Mahiloŭi, Viciebski, Smolenski, Lepieli ja Kryčaŭi suunas. Orša kui transpordisõlme tähtsust suurendas veel Dnepril olev sadam. Aastal 1869 avati linnas telegraafijaam, aga aastal 1899 avalik raamatukogu.
Loodus
Linn asub Dnepri jõe mõlemal kaldal, merepinnast keskmiselt 180 meetri kõrgusel. Linna ajaloolises keskuses asub Orša kõige kõrgem punkt (192,14 m)
Seosed Eestiga
1918. aasta jaanuaris Orša raudteejaama lähistel aset leidnud rongiõnnetuses hukkus Johannes Pääsuke.
Rand-vägilill
thumb Rand-vägilill (Pancratium maritimum) on mitmeaastane taim amarülliliste sugukonnast.
Rand-vägilill on levinud Vahemere regioonis ja Edela-Euroopas. Kasvab rannaliivas. Õitseb juulist septembrini. Õied on valged ja lõhnavad, 3...15 kaupa sarikas. Taim õitseb vaid pärastlõunast järgmise hommikuni.
Kasvab kuni 60 cm kõrguseks.
Valguse kiirus
Valguse kiirus on kiirus, millega levib elektromagnetkiirgus, sealhulgas valgus. Seejuures peetakse enamasti silmas valguse kiirust vaakumis.
Elektromagnetlainete levimiskiirus sõltub üldjuhul keskkonnast, kus need levivad. Kõige suurem on see vaakumis. Vastavalt Einsteini relatiivsusteooriale on valguse kiirus vaakumis ühesugune kõikides inertsiaalsetes taustsüsteemides ega sõltu valgusallika liikumise kiirusest. Lähtuvalt sellest printsiibist on valguse kiirus vaakumis c füüsikaline konstant, mille väärtus
See väärtus on täpne ja valitud niisugune, mis kehtestamise ajal vastas kõige paremini mõõtmistulemustele. Selle väärtuse kaudu defineeritakse tänapäeval SI-süsteemi pikkuse ühik meeter.
Ligikaudsetes arvutustes kasutatakse harilikult valguse kiiruse ümardatud väärtust c ≈ 300 000 000 m/s.
Universaalne piirkiirus
Vastavalt relatiivsusteooriale liiguvad osakesed, millel seisumass puudub, alati valguse kiirusel. Sellisteks osakesteks on footonid ja gluuonid. Seisumassiga osakesed peavad aga alati liikuma kiirusega, mis on väiksem kui valguse kiirus vaakumis (sellise osakese kiirendamiseks valguse kiirusele läheks tarvis lõputult energiat, mis on võimatu). Seega on valguse kiirus vaakumis ühtlasi maksimaalne võimalik kiirus, millega üks objekt võib teiste suhtes liikuda.
Spekulatsioonid valguse kiiruse lõplikkuse üle
Küsimus, kas valgus levib silmapilkselt või lõpliku kiirusega, pakkus huvi juba antiikfilosoofias. Et valgus katab kilomeetri kõigest 3 mikrosekundiga, ei olnud tollal võimalik valguse lõplikku kiirust vaadelda.
Siiski uskus juba Empedokles (umbes 450 eKr), et valgus liigub ning vajab vahemaade katmiseks aega. Aristoteles seevastu arvas, et valgus ei liigu, vaid tuleneb asjade pelgast olemasolust. Ta põhjendas oma arvamust sellega, et kui valgus liiguks, oleks valguse kiirus kujuteldamatult suur. Aristotelese autoriteedi ja mõju tõttu kujunes üldtunnustatud seisukohaks.
Ühe vanaaja nägemisteooria järgi kiirgab nägemiseks vajalikku valgust silm ise. Objekti nähakse sellepärast, et sellele langevad silmast lähtuvad valguskiired. Heron Aleksandriast esitas sellele tugineva argumendi Aristotelese seisukoha toetuseks: valguse kiirus peab olema lõpmata suur, sest isegi kaugeid tähti nähakse kohe, kui silmad avatakse.
Hommikumaal seevastu oli levinud ka valguse lõpliku kiiruse idee, mille pooldajad (sealhulgas Avicenna ja Alhazen, mõlemad 1000. aasta paiku) olid vähemuses.
Francis Bacon arutles, et valguse kiirus ei pea tingimata olema lõpmata suur, vaid on võib-olla lihtsalt nii suur, et see pole tajutav.
René Descartes pidas valguse kiirust lõpmata suureks. Päike, Kuu ja Maa on päikesevarjutuse ajal ühel joonel. Descartes esitas argumendi, et kui valguse kiirus oleks lõplik, siis vaatlejale ei näiks nad ühel joonel olevat; nii pidas ta valguse kiiruse lõpmatust empiiriliselt tõendatuks. Descartes oli veendunud, et valguse kiiruse lõplikkus lõhuks tema maailmapildi.
Et Huygensi ajal mõõdeti esimest korda valguse kiirust ning see osutus tema meelest liiga suureks, et massiga kehad võiksid selle saavutada, püstitas ta hüpoteesi, et on olemas elastne (nähtamatu ja mõõdetamatu) taustkeskkond eeter, milles valgus liigub sarnaselt sellega, nagu õhus liiguvad helilained.
Valguse kiiruse mõõtmised
pisi|Ole Rømeri joonis 1676. aastal ilmunud kirjutisest valguse kiiruse mõõtmise kohta. Rømer vaatles Jupiteri kaaslase Io orbiidil liikumise kestust. Maa orbiidi trajektoori lõigus F–G läheneb Maa Jupiterile, lõigus L–K eemaldub sellest
Galileo Galilei proovis 1600. aasta paiku esimesena valguse kiirust teaduslike vahenditega mõõta. Temal ja abilisel oli kummalgi signaallatern ja nad olid kumbki eri künka otsas. Küngastevaheline kaugus oli teada. Abiline pidi Galilei signaalile viivitamatult vastama. Ta lootis, et ta saab mõõta valguse kiirust, lahutades abilise reaktsiooniaja maha. Sarnase meetodiga oli ta juba edukalt mõõtnud heli kiirust. Tema üllatuseks ei jäänud aga pärast reaktsiooniaja mahalahutamist midagi järele. Mõõdetavat erinevust ei andnud ka kauguse suurendamine laternate nähtavuse piirini. Isaac Beeckman pani 1629 ette modifitseeritud katse, milles valgust peegeldatakse peegliga. Descartes pidas selliseid katseid ülearusteks, sest palju täpsemad vaatlused päikesevarjutuste abiga olid tema meelest juba andnud negatiivse tulemuse.
Sellegipoolest kordas Accademia del Cimento Firenzes 1667 Galilei katset, asetades lambid teineteisest miili kaugusele. Ka seekord ei täheldatud viivitust. See kinnitas Descartesi seisukohta, et valgus levib lõpmata kiiresti. Galilei ja Robert Hooke seevastu tõlgendasid seda tulemust nii, et valguse kiirus on liiga suur, et seda saaks sellise katsega määrata.
Esimesena hindas valguse kiirust edukalt taani astronoom Ole Rømer 1676. Ta uuris teleskoobiga Jupiteri kaaslase Io liikumist. Sellest, millal Io Jupiteri varjust ilmub ja millal jälle varju jääb, tegi ta järelduse, et Io tiirlemisperiood on umbes 42,5 tundi. Nii saab Io varjutuse aega ennustada. Ent Rømer märkas, et arvutatud väärtused pole Io varjust väljatuleku ja Jupiteri varju jäämise hetkedega täpses kooskõlas: aasta jooksul käis Io algul üha enam ette, seejärel üha enam taha. Rømer seletas seda ajalist nihet sellega, et olenevalt Io ja Maa vahelisest kaugusest läbib valgus erineva vahemaa. Ta tegi järelduse, et valgus ei levi silmapilkselt, vaid lõpliku, kuigi väga suure kiirusega. Ta võttis Maa orbiidi läbimõõduks 22 valgusminutit. Tegelikult on see 16 valgusminutit ja 38 valgussekundit (täpsustuseks, kuna Maa orbiit on ellips, siis on sellisel moel esitatud Maa orbiidi läbimõõt keskmine suurus). Rømer pidi tegema oma mõõtmistest ekstrapolatsiooni (täpsustamata oma arvutust), sest suurima kauguse ajal Maast ei ole Jupiter ja Io vaadeldavad, sest Päike on vahel. Paljud Rømeri ajastu teadlased (näiteks tema ülemus Giovanni Domenico Cassini) aga keeldusid Rømeri avastust tunnistamast ja hoidsid kinni tolleaegsest üldlevinud ettekujutusest valguse lõpmatult kiirest levimisest ruumis.
Et Rømer ei teadnud Maa orbiidi läbimõõtu, ei saanud ta ka anda valguse kiirusele kindlat väärtust. Seda tegi esimesena Christiaan Huygens 1678. aastal. Ta viis kokku Rømeri andmed valguse kiiruse kohta ja Giovanni Domenico Cassini 1673 juhuslikult ligikaudu õigeks osutunud Maa orbiidi läbimõõdu hinnangu 280 miljonit kilomeetrit ning sai tulemuseks valguse kiiruse 213 000 km/s. Et mõlemad väärtused olid ebatäpsed, osutus saadud tulemus tänapäeval teadaolevast väärtusest umbes neljandiku võrra väiksemaks.
19. sajandil mõõtis valguse kiirust oma konstrueeritud seadeldisega prantslane Hippolyte Fizeau (1849. aastal). Mõõtmistulemusi täpsustasid 1862. aastal koos Léon Foucault ja Charles Wheatstone, kasutades keerlevate peeglitega seadeldist.
Kitzen
Kitzen on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis Pegau linna koosseisus.
Kuni 1. jaanuarini 2012 oli asula Kitzeni valla keskus.
Neleus
Neleus (vanakreeka Νηλεύς) oli Tyro poeg, Aisoni, Peliase ja Pherese vend, Nestori isa. Ta valitses Messeenias Pyloses.
Mehhiko kiltmaa
pisi|Mehhiko pinnamood Mehhiko kiltmaa on kiltmaa Põhja-Ameerika lõunaosas, mis hõlmab suurt osa Mehhikost. Kiltmaa piirneb Ida-Sierra Madre, Lääne-Sierra Madre ja Lõuna-Sierra Madrega. Kiltmaa pindala on umbes 1200 tuhat km2.
Neleus
Tyro armastas jõejumalat Enipeust, kuid too ei vastanud neiu tunnetele. Ükskord võttis aga Poseidon (mõne allika järgi Zeus) Enipeuse kuju ning heitis Tyroga ühte. Sellest vahekorrast sai Tyro kaksikpojad. Tyro kartis oma isa raevu ja sellepärast jättis pojad maha.
Mehhiko kiltmaa
Mehhiko kiltmaa on vulkaanilise tekkega, selle keskmine kõrgus on 1000–2400 meetrit üle merepinna. Kiltmaa lõunaosas kerkivad võimsad aktiivsed ja kustunud vulkaanid: Orizaba (5747 m, Mehhiko kiltmaa ja Mehhiko kõrgeim tipp), Popocatépetl (5452 m), Citlaltépetl (5696 m), Colima (4625 m), Iztaccíhuatl ja muud. Tegevvulkaan Paricutín tekkis veebruaris 1943. Piirkond on seismiliselt aktiivne.
Neleus
Tyro isa Salmoneuse tallimees leidis poisid ja kasvatas nad koos oma naisega üles. Neile pandi nimeks Pelias ja Neleus.
Tyro abiellus Kretheusega ning nad said kaks poega: Aisoni ja Pherese. Ent Kretheus sai teada, et tema naine oli jumalaga vahekorras olnud, ja tühistas seetõttu abielu. Ta võttis naiseks oma teenija Sidero ning Tyro pidi Siderot teenima. Sidero kohtles oma endist käskijannat väga halvasti, kuid Aisonit ja Pherest ta ei kiusanud; küllap seetõttu, et tal endal lapsi ei olnud.
Pärast Kretheuse surma sai Iolkose uueks kuningaks Aison. Siis aga ilmusid välja Pelias ja Neleus, kellele kasuisa oli nende vanematest rääkinud. Nii Aison, Pheres kui Peleus pidid selleks ajaks juba abielus ja laste isad olema.
Pelias tappis Sidero, makstes kätte oma ema julma kohtlemise eest. Sidero oli küll Hera templisse varjule läinud, kuid Pelias tappis ta otse altari ees. Pelias tõukas ka Aisoni troonilt ja hakkas ise Iolkost valitsema. Neleus pagendati. Ta siirdus Kreeka teise otsa, Messeeniasse, ja sai Pylose kuningaks.
Péter Medgyessyi valitsus
Péter Medgyessyi valitsus tuli Ungaris võimule 27. mail 2002, ja lahkus 10. oktoobril 2004 (peaminister esitas lahkumisavalduse augusti lõpul) vastuolude tõttu teise koalitsioonierakonnaga SZDSZ.
Valitsuse koosseis
1 ajutine kohusetäitja
Robert Schumann
Elulugu
Muusikaga hakkas Robert Schumann tegelema varakult, 7-aastaselt valmisid tema esimesed teosed. Pärast gümnaasiumi lõpetamist õppis ta õigusteadust, jätkates klaveriõpinguid oma tulevase abikaasa Clara Schumanni isa Friedrich Wiecki juures eratundides.
Aastatel 1828–1830 õppis ta Leipzigi ja Heidelbergi Ülikoolis õigusteadust.
20 aastaselt, soovides parandada sõrmede tehnilist liikuvust, painutas ta vastava seadeldisega sõrmi ja sai liigesepõletiku. Nii ei saanudki temast maailmakuulsat pianisti ja ta hakkas tegelema heliloominguga.
Robert Schumannil oli väga hea kirjanikuanne. 1834. aastal asutas ta koos sõpradega ajalehe Neue Zeitschrift für Musik ('uus muusikaleht'), toimetades seda kümme aastat ning tutvustades seal noori heliloojaid ja nende loomingut. thumb|left|Robert Schumann Oma fantaasiamaailmas lõi Schumann kujutluse, milles kõik suured kunstnikud ühinevad nn Taaveti liiduks. Teda võlus piiblistseen, kus Taavet võidab Koljati. Taaveti liitu kuulusid Schumann, tema naine Clara, tolle isa, heliloojad Felix Mendelssohn, Frédéric Chopin jt. Taaveti liidust kirjutas ta ka oma ajakirjas.
Audi A4
Audi A4 on Audi väiksem keskklassi sõiduauto, mida toodetakse alates 1994. aastast ning see on väiksem kui Audi A6. Seda on toodetud viis põlvkonda ning autod on ehitatud Volksvagen grupi B platvormile. A4 vahetas välja mudeli Audi 80.
Robert Schumann
Looming
Schumanni loomingus on tähtsal kohal soololaulud ja klaverimuusika. Laule on ta kirjutanud umbes 250. Suur osa tema lauludest on kirjutatud Goethe, Schilleri, Byroni ja Heine tekstidele. Tuntud on Taaveti liidust inspireeritud klaveripalade tsükkel "Karneval", mis koosneb 22 palast. Schumanni loomingus on ka 4 sümfooniat, oratooriume, orkestrimuusikat, instrumentaalkontserte ja ooper.
Audi A4
Esimene põlvkond B5 (Typ 8D; 1994–2001)
Esimene põlvkond oli saadaval ainult sedaani ja universaalkerega.
Teine põlvkond B6 (Typ 8E/8H; 2000–2006)
2. põlvkonna A4, mida esitleti 2000. aasta oktoobrikuus, oli saadaval lisaks sedaanile ja universaalile ka kabrioletina, mis hiljem asendati Audi A5 kabriolett-versiooniga.
Neljas põlvkond B8 (Typ 8K; 2008–2016)
4. põlvkonnaga lisandus valikusse ka A4 allroad quattro, millel on laiem rööbe ja kõrgem kliirens ning saadaval oli see 2009. aasta suvest.
Viies põlvkond B9 (Typ 8W; 2016–2023)
5. põlvkonna autot (mudelitähis B9/8W) avalikustati 2015. aasta juunikuus ning ametlik esitlus toimus sama aasta septembris Frankfurdi autonäitusel.
Keretüübid on endiselt sedaan ja universaal.
Gottfried Rogge
Gottfried Rogge oli Liivi ordu maameister aastatel 1298–1307.
Rogge pärines Osnabrücki lähedalt Vestfaalist. Tema suguvõsa esimesed liikmed on teada 13. sajandist, tegemist oli ministeriaalidega. Rogge-nimelisi kaupmehi leidus ka 13.–14. sajandi Riias.
Jääpuursüdamik
Et külmematel aladel ei tõuse temperatuur tavaliselt üle külmumispunkti, siis ei sula jää ära ning sademete akumuleerumise tulemusel tekibki aja jooksul jääkilp. Seega on alumistes kihtides vanem jää ning ülemistes kõige hilisem.
Öösärk
thumb|Pitsidega siidöösärk Öösärk on vabalt langev, tänapäeval üldiselt naiste öörõivas.
Öösärgi pikkus varieerub puusakõrgusest põrandani, kuid sagedasem on põlvedeni ulatuv pikkus. Kõige rohkem kasutatakse materjalina puuvilla, kuid on ka flanellist, siidist, nailonist ja satäänist tooteid. Kaunistuseks on enamasti trükitud muster, aga ka pits ja tikandid.
Noorte ja laste seas on populaarne suurt T-särki meenutav puuvilltrikoost trükimustriga öösärk, mis on vahel komplektis lühikeste pükstega.
Illuka vald
Asustus
Illuka vallas oli 19 küla:
Ajalugu
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Alajõe valla, Iisaku valla, Illuka valla, Mäetaguse valla ja Tudulinna valla ühinemise teel uus haldusüksus – Alutaguse vald. Illuka Vallavolikogu ei nõustunud vabatahtlikult Alutaguse vallaga liituma ja vaidlustas sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.
Illuka vallavanem oli Oleg Kuznetsov.
Puhja valla lipp
thumb|Puhja valla lipp Puhja valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Puhja valla lipp.
Lipp kinnitati 29. septembril 1998.
Lipu kirjeldus
Puhja valla lipp on ruudukujuline vapilipp. Kangas on jagatud vertikaalselt kaheks võrdseks väljaks, vardapoolne väli on roheline ning lehvipoolne sinine. Kahte välja jagava joone alumisest servast tõuseb valge hundinui, mille kaks lehte paiknevad kanga alumisel poolel kaksiksarika kujuliselt. Kummagi välja ülaservas on üks hõbedane tähtrist.
Roheline värv sümboliseerib maad ja taimestikku, kui ka tasakaalukust, lootust ja arengut. Sinine värv tähistab rahu, usku ja tõde ning viitab Puhja valla veerohkusele. Valge märgib valgust, elu, puhtust. Puhja valla lipuvärvid viitavad ka Tartumaa vapile ja Liivimaa lipule. Hundinui on puhja soomaastikule väga tüüpiline taim. Tähtristid sümboliseerivad aga vaimuvalgust ja sihikindlust.
Kerstin Tomson
Kerstin Tomson (sündinud 2. märtsil 1972 Saaremaal Valjalas) on eesti vioolamängija.
Ta on lõpetanud 1987. aastal Valjala 8-klassilise Kooli ja 1988. aastal Kingissepa Lastemuusikakoolis Laine Sepa käe all viiuli eriala. Aastatel 1987–1988 õppis ta Kingissepa 1. Keskkoolis, kuid jätkas seejärel õpinguid Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis Mari Aasa, Andrus Järvi ja Andres Laane juhendamisel. Aastatel 1992–1997 õppis ta Eesti Muusikaakadeemias Arvo Haasma klassis. 2008. aastal kaitses ta Tallinna Ülikoolis magistrikraadi muusikaõpetaja erialal (juhendaja Tiina Selke).
Pidžaama
thumb|Pidžaama näidis Pidžaamal on aegade jooksul olnud mitmeid definitsioone:
Sõna "pidžaama" tuleb pärsiakeelsest sõnast پايجامه (pāy-jāmeh) ja tähendab toortõlkes jalarõivast.
Pidžaama on enamasti avar ja mugava disainiga ning valmistatud pehmest materjalist, näiteks puuvillast, siidist, satäänist. Pidžaamadel on sageli kandjale meelepärane trükis – loomad, superkangelased, spordi- või multifilmiteemalised pildid – kuid on ka ühevärvilisi või lihtsamustrilisi mudeleid. Koos pidžaamaga kantakse ka sageli öömütsi – mis on eriti levinud Põhjamaades, kus talvel on väga külm – või silmakatteid. Pidžaamasid kantakse tänu nende mugavusele ka väljaspool magamistuba, vahel isegi moenähtusena. Põhja-Ameerika tütarlaste hulgas on moes kanda pidžaamapükse ka tänaval. Hiinas on tavaline, et pealelõunal kantakse pidžaamat ka koduümbruses jalutades.
John le Carré
John le Carré /lə ˈkɑrˌeɪ/ (kodanikunimega David John Moore Cornwell; 19. oktoober 1931 – 12. detsember 2020) oli inglise kirjanik, kes on tuntud eelkõige spiooniromaanide autorina.
Elukäik
Ta sündis Dorsetis. Tema vanem vend on töötanud turundusjuhina ja noorem õde on näitleja. Peale selle on tal noorem poolvend, kes on töötanud ajalehtede juhatustes.
Kui John oli viieaastane, jättis ema pere maha. John on väitnud, et ei mäleta ema ega kohtunud temaga enne täisealiseks (21-aastaseks) saamist.
Johni isa Ronnie oli pidevalt võlgades. Ta mõtles korduvalt välja kiire rikastumise plaane, mis ei olnud aga täiesti seaduslikud. Mitu korda ta saigi raha, kuid istus ka korra kindlustuspettuse pärast vangis. See tekitas Johniski huvi saladuste ja vandenõude vastu ning mõjutas tema kirjanikukarjääri. Mitu le Carré tegelast on Ronniest tugevasti inspireeritud. 1954. aastal läks isa pankrotti.
Johnil jäi keskharidus saamata. Ta käis internaatkoolis (enamik Inglismaa keskkoole olid tollal internaatkoolid), mille direktor nõudis karmi distsipliini. Johnile see ei sobinud ja ta langes koolist välja.
Ta töötas Suurbritannia välisministeeriumis, Briti saatkondades Saksamaal Bonnis ja Hamburgis ning hiljem Briti välisluures MI-6-s. Teenistuse luures lõpetas NSV Liidu kasuks töötanud Briti topeltagent, kes paljastas ta tegevuse.
Perekond
Aastal 1954 abiellus ta Alison Ann Veronica Sharpiga. Neil sündisid pojad Simon, Stephen ja Timothy. Abielu lahutati 1971.
Aastal 1972 abiellus ta Valérie Jane Eustace'iga. Neil sündis poeg Nicholas, kes on Nick Harkaway nime all raamatuid kirjutanud.
Looming
Oma esimese kirjandusteose kirjutas ta luureteenistuses töötamise ajal. Oma kirjandustegevuses kasutas ta tegelase prototüübina reaalse Briti luureametniku kolonel David Smiley eeskuju.
Mihhail Šahhovskoi-Glebov-Strešnev
Mihhail Valentinovitš Šahhovskoi (1864. aastast Šahhovskoi-Glebov-Strešnev, Михаил Валентинович Шаховской-Глебов-Стрешнев; 22. september 1836 – 2. veebruar 1892 Aachen) oli Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane. Vürst.
Mihhail Šahhovskoi sündis Valentin Šahhovskoi (1801–1850) ja tema esimese naise Jelizaveta Aleksandrovna Muhhanova (1803–1836) pojana. Tal oli õde Natalja Šahhovskaja ning tema vanem vend Aleksandr Šahhovskoi (1831–1906) oli õuemeister ja salanõunik.
1869. aastal määrati Mihhail polkovniku auastmes Riia sõjaväeringkonna staabiülemaks, seejärel oli ta aastail 1870–1875 Eestimaa kuberner ja ülendati kindralmajoriks.
15. jaanuaril 1875 kanti ta Eestimaa rüütelkonna matriklisse suguvõsana nr 284.
1. jaanuarist 1876 kuni 11. veebruarini 1879 oli ta Tambovi kuberner.
12. märtsil 1879 nimetati ta keisrinna Maria Fjodorovna asutatud heategevusühingu Moskva osakonna usaldusisikuks (почетный опекун Московского присутствия Опекунского совета ведомства императрицы Марии Федоровны) ja ta jäi sellele ametikohale kuni surmani. Pärast usaldusisikuks määramist elas ta peamiselt Moskvas. 1881. aastal ülendati ta kindralleitnandiks ja talle anti Valge Kotka orden.
Viimastel eluaastatel oli ta raskelt haige ja 1891. aasta lõpus läks ravile Saksamaale. Sealt ta tagasi enam ei tulnudki ja suri 55-aastaselt 2. veebruaril 1892 Aachenis.
Perekond
thumb|[[Pokrovskoje-Strešnevo mõisa härrastemaja Moskvas]] Ta oli 1862. aastast abielus Eugenie von Breverniga (Евгения Федоровна (фон Бреверн) Шаховская-Стрешнева-Глебова; u 1841 – 1924), kes oli Jägala mõisast pärit kindralmajor Ferdinand von Breverni (Федор Логгинович Бреверн; 1799/1802 – u 1863) ja Natalja Petrovna Glebova-Strešneva (Наталья Петровна Глебова-Стрешнева) tütar. Abikaasa ema oli Pjotr Fjodorovitš Glebovi ja Jelizaveta Petrovna Strešneva (surn. 1793) tütar, nende järgi sai Mihhail 1864. aastal õiguse kasutada kõigi kolme perekonnanime järgi vürst Šahhovskoi-Glebov-Strešnevi nime.
1864. aastal päris 23-aastane abikaasa Eugenie oma ema esivanematele Glebovitele kuulunud Pokrovskoje-Strešnevo mõisa Moskvas Eugenie Šahhovskaja-Glebova-Strešneva järgi on nimetatud 1901. aastal valminud Moskva–Vindavi raudtee lõigul (ru:Московско-Виндаво железная дорога) asuv Šahhovskaja asula ja Šahhovskaja raudteejaam (Железнодорожная станция Шаховская).
Geograaf
Geograaf on aktiivselt geograafiaga tegelev inimene.
Geograafia on jagunenud mitmeks üksteisest suuresti eristuvaks haruks. Seetõttu ei ole geograafide seas üksmeelt selles, mis on geograafia ja kes on geograaf.
Geograafia on väga vana teadus ja seepärast on aja jooksul muutunud ka geograafi tööülesanded. Esimeseks geograafiks peetakse enamasti Eratosthenest.
Traditsiooniliselt on peetud geograafiks inimest kes valmistab kaarte. Tänapäeval tegelevad sellega geograafid, keda nimetatakse kartograafideks. Geograaf oli senitundmatute maade avastaja ja kirjeldaja – sellest ka nimetus. Praeguseks on geograafiast kujunemas midagi keskkonnateaduse laadset, mis uurib inimese ja looduse vastastikmõju. Kui geoloogias tegeldakse enamasti küsimustega, mille tekkimises inimesel pole mingit rolli (vulkaanipursked, maavarad), siis geograafias on asi risti vastupidine. Enamik geograafilisi probleeme, ka loodusgeograafias, on seotud inimese tegevusega. Sellisteks inimese poolt tugevasti mõjutatud küsimusteks loodusgeograafias on näiteks happevihmade levik või kliimamuutus.
Geograafia on sünteesiv teadus, mis uurib keskkonda läbi ruumikontseptsiooni. Seega on geograafil vaja laiapõhjalist haridust, milles oleks ühendatud nii reaal- kui ka humanitaarteadused. Et geograafia õppekava ülikoolides ei ole reeglina väga spetsiifiline, ei ole geograafiks olemiseks vaja alati vastavat haridust. Paljud geograafiaga produktiivselt tegelevad inimesed ongi majandusteaduse, geoloogia, keskkonnateaduse, bioloogia vms. taustaga.
Sonda vald
Sonda vald oli vald Ida-Viru maakonnas.
Vald piirnes põhjas Aseri ja Viru-Nigula vallaga, idas Kiviõli linnaga, idas ja kagus Lüganuse valla, lõunas ja läänes Rägavere ja Vinni vallaga.
Ulatus põhjast lõunasse 18 km ja läänest itta 12 km.
Sonda lähemad linnad on Kiviõli 10 km, Rakvere 30 km ja Jõhvi 40 km.
Valla keskuses Sonda alevikus asuvad vallamaja, kool, lasteaed, raamatukogu, rahvamaja ja ambulatoorium. Suuruselt teine keskus on Erra alevik.
1. jaanuari 2009 seisuga oli Sonda vallas 964 elanikku, Sondas 531, järgnesid Erra 177, Erra-Liiva 72, Varinurme 71, Koljala 38, Nüri 30, Uljaste 15, Vainu 13, Satsu 10 ja Ilmaste 4 elanikuga.
2010. aastal eraldati Varinurme külast Vana-Sonda küla.
Sonda vallavanem oli Andrea Eiche.
2017. aastal ühines Sonda vald Lüganuse vallaga.
Puhja vald
Puhja vald oli vald Tartu maakonna lääneosas.
Ajalugu
Puhja vald moodustati 1991. aasta 16. mail.
Vald ühines Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus 2017. aastal naabervaldadega, mille tulemusena moodustati uus haldusüksus – Elva vald.
Lääne maakond
Lääne maakond ehk Läänemaa on 1. järgu haldusüksus Eesti lääneosas. Hõlmab ajaloolise Läänemaa põhjaosa.
Puhja vald
Ajalugu
Puhja vallavanem oli Mikk Järv.
Lääne maakond
Naabermaakonnad on kirdes Harju maakond, idas Rapla maakond, lõunas Pärnu maakond, edelas Saare ja läänes Hiiu maakond.
Puhja vald
Külad
Härjanurme, Järvaküla, Kaimi, Kureküla, Mõisanurme, Mäeselja, Nasja, Palupõhja, Poriküla, Ridaküla, Rämsi, Saare, Teilma, Tännassilma, Vihavu, Võllinge, Võsivere.
Lääne maakond
Maakonnas on kolm omavalitsusüksust: Haapsalu linn, Lääne-Nigula vald ja Vormsi vald.
Kohalikud omavalitsused
pisi|Lääne maakonna omavalitsusüksused enne 2013. aastat
Lääne maakonnas on kolm omavalitsusüksust: Haapsalu linn ning Lääne-Nigula ja Vormsi vald.
Demograafilised näitajad
Arvestuslikult seisuga 1. jaanuar 2009 oli Lääne maakonnas 27 477 elanikku. Neist 46,45% oli mehed ning 53,55% oli naised. Sündimuse üldkordaja oli 8,95‰, suremuse üldkordaja 12,99‰ ja loomulik iive 4,04‰. 87,80% elanikest oli eestlased ja 9,03% venelased. Alaealisi (vanuses 0–14) oli 14,55%, tööealisi (vanuses 15–64) 67,90% ja pensioniealisi (65 ja vanemad) 17,55%. Töötuse määr oli 8,9%. Rahvastiku tihedus oli 11,5 in/km². 1. jaanuari 2012 seisuga oli elanike arv 24 569 (arvestatud rännet). Linnarahvastiku osatähtsus on 42,5%.
Asustusüksused
Lääne maakonnas on üks linn (Haapsalu), viis alevikku (Palivere, Paralepa, Risti, Taebla, Uuemõisa) ja 185 küla.
Loodus
thumb|Allikajärve lõkkekoht Läänemaa pinnamood on valdavalt tasane ja pinnakate suhteliselt paks. Lääne maakond jääb tervenisti Lääne-Eesti madalikule. Rannajoone pikkus on umbes 415 km. Seda liigestavad lahed (Haapsalu laht, Matsalu laht, Rame laht) ja poolsaared (Noarootsi poolsaar, Puise poolsaar). Suuremad saared on Vormsi saar ja Osmussaar, neile lisandub ligi 300 Väinamere laidu (Pasilaid, Hobulaid, Rukkirahu, Sõmeri, Liialaid, Tauksi, Kumari). Saared hõlmavad maakonna territooriumist 4,2%.
Kokovkin (1998) eristab seal kaheksat maastikuüksust:
Kaitstav loodus
Läänemaa territooriumil asub Matsalu rahvuspargi põhjaosa.
Veekogud
Lääne maakonna veekogud kuuluvad Lääne-Eesti vesikonda ja jagunevad Matsalu ja Harju alamvesikonna vahel. Maakonnas on loendatud 24 allikat, 16 jõge, 25 oja, 29 peakraavi, 22 kraavi, 67 looduslikku järve, viis paisjärve ja neli tehisjärve.
Suurim jõgi on Kasari jõgi (127,3 km) koos oma arvukate lisajõgedega. Suurim järv on Sutlepa meri (203,3 ha). Järverohkeimad alad on Nõva rannikupiirkond, Läänemaa Suursoo piirkond ja Noarootsi keskosa (endine Silmeni väin). Enamik Lääne maakonna järvi on rannikujärved – endised mereosad (jäänukjärved).
Ajalugu
pisi|Lääne maakond (1926)
1934. aastal oli Lääne maakonna pindala 4780 km², elanikke 70 160 (1922) ja 68 936 (1934). Lääne maakonnas oli kaks linna: Haapsalu ja Kärdla. Kihelkondi oli 18, nendest viis saartel. Mandrilised kihelkonnad olid Hanila, Karuse, Kirbla, Kullamaa, Lihula, Lääne-Nigula, Martna, Mihkli, Märjamaa, Noarootsi, Ridala, Varbla ja Vigala. Hiiumaal asetsesid Emmaste, Käina, Pühalepa ja Reigi kihelkond ning Vormsil Vormsi kihelkond.
pisi|1939. aasta vallareformiga muudetud valdade piirid
1939. aasta vallareformiga likvideeriti Lääne maakonnas Haimre vald, Jõgisuu vald, Kalju vald, Kolovere-Kalju vald, Luiste vald, Massu vald, Paadremaa vald, Paatsalu vald, Palivere vald, Paslepa vald, Saulepi vald, Sinalepa vald, Sooniste vald, Sutlepa vald, Vaikna vald, Veltsa vald, Võnnu vald ning moodustati Asuküla vald, Emmaste vald, Karuse vald, Kirbla vald, Kullamaa vald, Kõrgesaare vald, Käina vald, Lihula vald, Martna vald, Märjamaa vald, Noarootsi vald, Oru vald, Piirsalu vald, Pühalepa vald, Ridala vald, Riguldi vald, Taebla vald, Varbla vald, Velise vald, Vigala vald, Vormsi vald.
1. jaanuaril 1990 moodustati senise Haapsalu rajooni piirides Haapsalu maakond, mis nimetati 19. veebruaril 1990 ümber Lääne maakonnaks.
1995. aastal kinnitatud Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu järgi kuulusid Lääne maakonda järgmised haldusüksused:
1999. aastal ühines Lihula linn Lihula vallaga ning 2013. aastal moodustati Oru, Risti ja Taebla vallast Lääne-Nigula vald. 2017. aasta haldusreformiga moodustati Lääne maakonnas seniste omavalitsusüksuste liitmise teel Lääne-Nigula vald ja Haapsalu linn. Haldusreformieelsetes piirides säilis Vormsi vald. Haldusreformi eel liideti Lääne maakonna Lääne-Nigula vallaga seni Harju maakonna Nissi valda kuulunud Rehemäe küla. Seni Lääne maakonda kuulunud Hanila ja Lihula valla alad kuuluvad haldusreformi järel Lääneranna valla koosseisus Pärnu maakonda.
Haridusajalugu
20. sajandi algupoolel tegutses Haapsalu külje all Uuemõisas Läänemaa Õpetajate Seminar. 1950. aastatel avati Haapsalu Pedagoogiline Kool. Õpetajakoolitus Läänemaal käivitati kolmandat korda 1998. aastal, kui alustas tegevust Haapsalu Kolledž, mis hakkas andma ülikooliharidust ja Lääne regiooni haridustöötajatele täienduskoolitust.
Välislingid
🇪🇪
Narsdorf
Narsdorf on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis Narsdorfi vallas.
Müüser
thumb| Vene 1877. aasta mudeli kindlusemüüser [[Narva linnuse hoovis]] Müüser ehk mortiir on suurtükk, mille raua pikkus on 2–12 kaliibrimõõtu ja relva kaliiber on 152–420 millimeetrit.
Müüsri mürsud ei lenda kaugemale, kui 14 kilomeetrit. Mürsu väga kumer lennujoon võimaldab tulistada püstloodis varjete taha.
Ajalugu
Eestlaetav müüser oli astunud suurtükkide ritta juba 15. sajandil, mil seda kasutati peamiselt piiramisel. Siis tulistati sellega kivi- ja malmkuule. Eriti tõhus oli müüser pehmete sihtmärkide vastu: mürsu kiirus oli küll väiksem kui haubitsal, kuid laskekiirus suurem. Samuti oli see kergem ja seda oli hõlpsam transportida.
Teises maailmasõjas asendati müüser miinipildujaga.
Toila vald (1993)
Toila vald oli vald Ida-Viru maakonnas.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus ühinesid Kohtla-Nõmme vald, Toila vald ja Kohtla vald. Ühinemise tulemusena moodustati uus omavalitsusüksus, mille nimeks sai Toila vald.
Toila vallavanem oli Tiit Kuusmik.
Ajalugu
Toila valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1993.
Asustus
Toila vallas oli kaks alevikku (Toila ja Voka) ning üheksa küla.
Külad
Altküla, Konju, Martsa, Metsamägara, Päite, Pühajõe, Uikala, Vaivina, Voka.
Alexandrine (Taani kuninganna)
pisi|Alexandrine Mecklenburg-Schwerin Alexandrine Auguste (24. detsember 1879 Schwerin – 28. detsember 1952 Kopenhaagen) oli Mecklenburg-Schwerini printsess ja Taani kuninganna. Ta oli Taani kuninga Christian X abikaasa.
Sünd ja lapsepõlv
Alexandrine sündis Mecklenburg-Schwerini suurhertsogi Friedrich Franz III ja Venemaa keisri Nikolai I tütretütre suurvürstinna Anastassija Mihhailovna tütrena.
Alexandrinel oli vend, Mecklenburg-Schwerini suurhertsog Friedrich Franz IV (1882–1945), ja õde Cecilie Auguste Marie (1886–1954), kes oli abielus viimase Saksa kroonprintsi Wilhelmiga.
Abielu
Alexandrine abiellus 26. aprillil 1898 Cannes'is Taani printsi Christianiga. Neil oli kaks last: Frederik IX (1899–1972), Taani kuningas 1947–1972, ja Knud (1900–1976).
1902 annetati abielupaarile Marselisburgi loss. Alexandrine hoolitses väga lossiaia eest.