cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raadio Ringhääling
Rahulolematus levi ja saatekavaga
Riik oli teadlik puudustest ja püüdis omal moel leevendada leviga seotud probleeme. Juba 1930. aasta suvel oli teedeminister kehtestanud määruse, mis keelas Tallinnas ja Tartus raadio ringhäälingu saatejaamade ümbruses kahe kilomeetri raadiuses püstitada ehitisi ja panna üles aparaate, mis võisid segada raadiojaamade korralikku tegevust. Eraldi juhiti tähelepanu arstidele, kes pidid elektrilised sisseseaded varustama "vastavate abinõudega", et need ei segaks raadio levi.
"Salajased" saatejaamad
Üks esimesi teateid raadiopiraatidest Eestis pärineb 1932. aasta algusest. Siis teatas Postimees, et Võrus töötab salajane saatejaam "Pliuhkami ringhääling", mis edastab saateid peamiselt pühapäeviti kella 16–18 vahel. Saated kostvat isegi 50–60 km kaugusele. "Võrreldes Tartu ja Tallinna saatejaamu Võru oma salajase saatejaamaga, on viimane märksa selgemalt kuulda," teatas Postimees 12. märtsil 1932.
1933. aasta algusest on teada salajasest ringhäälingust Kapa-Kohila, mis töötas pühapäeviti ja andis edasi "labasusi sisaldavaid ülekandeid". Kapa-Kohila oli kuuldav lühilainel ja asus üsna lähedal Krakovi saatejaama lainepikkusele.
Tartus tegutses "salajane" amatöörraadiojaam Eksperimentaal, mis olevat vahendanud grammofonimuusikat ja tsitaate Postimehest. Ringhäälingu muusikaline osa oli hästi kuuldav, kuid sõnaline osa kostis nõrgalt. Raadiojaam töötas lühilainel Viini lainepikkuse lähedal.
Esimesed autoraadiod
Esimeses järjekorras asuti raadioaparaate paigaldama linnaautodesse. Maale jõudsid need mõnevõrra hiljem. Arvatakse, et üks esimesi, kes tõi autoraadio maale, oli Anton Lepp Pedjal.
Televisioonisaatja hankimise küsimus
1933. aastal oli küsimuse all kaugenägemise saatejaama muretsemine, kuid kuna see ala oli alles algastmel ja vähe kasutajaid, siis küsimust põhjalikumalt ei arutatud.
Raadio Ringhäälingu riigistamine
Esimesed mõtted osaühisuse Raadio Ringhääling riigistamisest käidi välja juba 1920. aastate lõpus. 1929. aastal pöördus o/ü Raadio Ringhääling valitsuse poole ettepanekuga, et riik asuks ringhäälingu osanikuks. Riigipoolse osalusega soovis ettevõte hankida täiendavaid vahendeid uute arenduste jaoks. Ettepanek jäi esialgu valitsuse poolt suurema tähelepanuta.
Meelemuutus saabus 1930. aasta kevadel, kui teedeministeerium asus pidama läbirääkimisi o/ü Raadio Ringhäälinguga selle ümberkorraldamiseks. Riigi eesmärk oli saada ettevõttes enda kätte enamusosalus. Enamusomanikuna saanuks riik endale osaühisuse juhatuses kaks kohta ja õiguse nimetada oma esindajaid ka teistele vabanevatele juhatuse liikmete kohtadele. Ringhäälingu eelarve pidanuks kavade kohaselt kinnitama teedeminister, mis oleks "andnud valitsuse kätte veel suure võimaluse ringhäälingu tegelikuks juhtimiseks.
1930. aasta septembri keskpaigas arutati riigi osalust ringhäälinguettevõttes valitsuse koosolekul. Lõplikku otsust ei tehtud. Küll aga moodustati ministritevaheline komisjon, kes asus uurima osalise riigistamise võimalusi.
Ministritevaheline komisjon kogunes 24. septembril 1930 ja andis põhimõttelise nõusoleku enamusosaluse omandamiseks Raadio Ringhäälingus. Samas esitas komisjon rea eritingimusi ringhäälingu juhatusele.
Oluliseks sammuks riigiraadio kujunemisel oli uue programmikomitee ametisse nimetamine 24. oktoobril 1930. Lisaks paljude organisatsioonide esindajatele nimetati komiteesse teede-, haridus- ja sotsiaal-, sise- ja kohtuministeeriumi esindajad.
O/ü Raadio Ringhääling riigistati kontsessiooni lõppedes 1934. aastal ja nimetati ümber Riigi Ringhäälinguks.
Pärand
Eesti Rahvusringhääling tähistab aastapäeva 18. detsembril. Samal kuupäeval läks 1926. aastal eetrisse esimene regulaarne raadiosaade.
Leetselja kadakad
Leetselja kadakad on kolm kaitsealust kadakat Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kuusiku külas. Puud võeti kaitse alla 1962.
Suurima puu ümbermõõt on 118 cm (mõõdetuna 1,2 m kõrguselt) ja kõrgus 9 m.
Hugo (eesnimi)
Hugo on mehenimi.
Eestis oli 1. jaanuari 2018 seisuga eesnimi Hugo 828 mehel. Hugo on Eestis populaarsuselt 197. mehenimi. Kõige populaarsem on eesnimi Hugo vanuserühmas 0–4, kus neid on 10 000 elaniku kohta 37,18 ning Tartu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 8,32. Hugo oli keskmiselt 22 aasta vanune (mediaanvanus oli 8). 1. jaanuari 2020 seisuga oli eesnimi Hugo Eestis 946 mehel, see oli populaarsuselt 172. nimi.
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Hugo Eestis 1062 mehel. Hugo oli populaarsuselt 156. mehenimi. Hugo oli keskmiselt 17 aasta vanune (mediaanvanus oli 8).
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Hugo 688 inimesel.
Korneti
pisi|left| Korneti on küla (vidējciems) Lätis Alūksne piirkonnas, Vana-Laitsna valla halduskeskus.
Küla asub merepinnast 180 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Alūksnest 28 ja Riiast 192 kilomeetri kaugusel. Lisaks vallamajale asuvad külas veel turistide infokeskus, rahvamaja, raamatukogu ja koduloomuuseum. Seal asub Korneti bussipeatus.
Ubasalu oja
Ubasalu oja on oja Läänemaal Lääne-Nigula vallas Jõgisoo, Ubasalu ja Kaasiku külas.
Oja lähe on Kaasiku külas. Ülemjooksust põhja poole jääb Marimetsa looduskaitseala (Marimetsa raba). Oja suubub Jõgisoo külas paremalt Liivi jõkke (15,2 km suudmest).
Oja vees on palju saviühendeid.
Korneti
Küla ümbruses paiknevad Korneti järved, samuti asub seal Korneti-Peļļi hoiuala. Korneti ja Druski külade vahel Pilskalna järve põhjakaldal asub Korneti linnamägi.
Ubasalu oja
Oja on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Ubasalu oja keskkonnaregistri kood on VEE1117100.
Korneti
Küla kohal asus varem Korneti mõis. Korneti rajati nõukogude ajal Vana-Laitsna külanõukogu halduskeskuseks ja «Veclaicene» kolhoosi keskasulaks.
Linna
Linna võib tähendada järgmist:
Sângeorz-Băi
Sângeorz-Băi (varasemas kirjaviisis ka Sîngeorz-Băi, saksa keeles Sankt Georgen, ungari keeles Oláhszentgyörgy) on linn Rumeenias Transilvaanias Bistrița-Năsăudi maakonnas.
Sângeorz-Băi asub Rodna mäestiku jalamil, maakonnakeskusest Bistrițast 40 km kaugusel.
Linn asub Someșul Mare jõe kaldal.
Linna haldusalasse kuuluvad kaks küla: Cormaia (Kormája) ja Valea Borcutului (Borpatak).
Asulat on esmamainitud 1245. aastal.
Valgevene linnade loend
''Siin on loetletud Valgevene linnad. Valgevenes on 115 linna.''
Vassõl Makuhh
Vassõl Omeljanovõtš Makuhh (ukraina keeles: Василь Омелянович Макух; 14. november 1927 – 6. november 1968) oli II maailmasõja veteran, poliitvang ja ukraina aktivist ja Ukraina ülestõusuarmee liige.
Olles kutsutud Punaarmeesse, vahetas Makuhh 1944. aasta novembris poolt ja liitus rahvusliku Ukraina ülestõusuarmeega. Veebruaris 1946 sai ta haavata ja vahistati pärast tulevahetust Nõukogude Liidu ja Poola piirivalvuritega Nõukogude-Poola piiril (tänapäeval Poola-Ukraina piir). 15. veebruaril 1946 viidi Makuhh MVD (NSV Liidu Siseministeerium) rajooni jaoskonda Velõki Mostõs ja hiljem Lvivi vanglasse nr 4 (tuntud kui "Brõhidki"). 11. juulil 1946 mõistis Lvivi garnisoni sõjatribunal talle 10 aastat sunnitööd (katorga) koos viieaastase asumisele saatmisega ("kodanikuõiguste piirang"), millele lisandus kogu tema vara konfiskeerimine. Makuhh kandis karistust Dubravlagis Mordva ANSV-s ja teistes Siberi GULAG-i laagrites.
18. juulil 1955 ta vabastati ja pagendati kohalikku asulasse, kus ta kohtus naisega, kes oli samuti kandnud 10-aastast vangistust. 1956. aastal õnnestus mõlemal naasta Ukrainasse, ja kuna neil oli keelatud oma piirkonda naasta, asusid nad elama Dnipropetrovskisse (tänapäeval Dnipro), kus nad abiellusid ja Makuhh sai tööd kooliõpetajana.
5. novembril 1968 süütas Makuhh ennast Kiievi peatänaval Hreštšatõkul, protesteerides niiviisi Nõukogude võimu vastu Ukrainas, venestamise kui ka Nõukogude sissetungi vastu Tšehhoslovakkiasse. Enne enesesüütamist hüüdis Makuhh: "Elagu vaba Ukraina!" Ta suri järgmisel päeval. 6. novembril 1968 algatas Kiievi linna Lenini rajooni prokuratuur tema vastu enesetapu tõttu kriminaalasja, mille tulemust mitte kunagi teatavaks ei tehtud.
Hugh O'Brian
pisi|Hugh O'Brian (1964) Hugh O'Brian (sünninimi Hugh Charles Krampe; 19. aprill 1925 Rochester, New Yorgi osariik – 5. september 2016 Beverly Hills, California) oli USA näitleja.
Ta teenis Teises maailmasõjas USA merejalaväes.
Ta oli eelkõige tuntud nimirolliga ABC vesternisarjas "The Life and Legend of Wyatt Earp" (1955–1961). Hiljem mängis ta peaosas teadusulmesarjas "Search".
O'Brianil oli väike roll John Wayne'i viimases filmis "Laskur" ("The Shootist"; 1976). O'Brian oli selles filmis viimane mees, kelle Wayne tappis.
1992. aastal sai ta töö eest televisioonis Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe.
O'Brian suri 91-aastaselt 5. septembril 2016 oma kodus Beverly Hillsis.
Aino Põldra
Aino Põldra (1. august 1923, Tallinn – 5. märts 2003) oli eesti sisearhitekt, kunstnik, disainer ja raamatukujundaja.
Ikoon
pisi|[[Vladimiri Jumalaema ikoon. 12. saj. Tretjakovi galerii, Moskva]] pisi|[[Andrei Rubljov. Kolmainsus. Umbes 1410. Tretjakovi galerii, Moskva]] Ikoon (kreeka keeles εἰκών eikōn 'kuju', 'kujutis') on enamasti puidule maalitud pühapilt idakirikus, millel on kujutatud Jeesus Kristust, Maarjat, mõnd pühakut, inglit või püha ajaloo või kirikuloo stseeni.
Aino Põldra
Aino Põldra õppis Tallinnas Lenderi gümnaasiumis, lõpetas 1942. aastal Tallinna 8. Keskkooli, astus seejärel Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Kooli ning lõpetas sisearhitektuuri eriala Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi esimeses lennus 1949. aastal.
Ikoon
Laiema määratluse järgi on ikoon mistahes pühakuju, mida austatakse II Nikaia kirikukogul vastu võetud dogma alusel. Tuntakse ka metallist, elevandiluust ja muust materjalist, enkaustika- ja mosaiigi tehnikas ja tikitud ikoone. Alates 13. sajandist on kasutusel tsiseleeritud hõberiisad, mis katavad ikoone ja jätavad nähtavale ainult näo ja käed.
Aino Põldra
1952–84 töötas Põldra kunstnikuna Tallinnas kunstikombinaadi Ars kujundustööde ateljees.
Ikoon
Ikoonide austamine
Teoloogilise määratluse järgi ikoone austatakse. Au, mida antakse, läheb kujutatud isikutele, kelle autentsete ja armurikaste kujutistena ikoone käsitatakse.
Aino Põldra
Aino Põldra kujundas algul peamiselt unikaalmööblit, näitusi ja interjööre: Eesti Ajaloomuuseumi ekspositsioon ja fondiruumid Tallinnas Pikk tänav 17 hoones (1954), Eesti Riikliku Kunstifondi kombinaadi Ars müügisalongid (Viru tänav 19 Tallinnas 1956, koos Linda Arikesega), Tallinna Linnamuuseumi klaasisaal, Põltsamaa kultuurimaja (1965). Mitmed interjöörikujundused lõi ta ka Venemaal: kirjanik Ilja Ehrenburgi kabinet Moskvas (1948), Anadõri (1974, koos Linda Arikesega) ja Pensa pioneeride paleed (1978). Juba sel perioodil alustas Aino Põldra ka ühisloomingut oma tütre, sisearhitekt Hellekai Põldraga (nt Uljanovski (1969) ja Kirovi (1975) pioneeride paleede interjöörid). Eesti Kujunduskunstnike Ühenduse ja Eesti Kunstnike Liidu järelehüüdes nimetatakse Aino Põldra Venemaal kujundatud interjööre suurejoonelisteks, pidades nende aktsendiks klaasdetailidest valgusobjekte, "mis hämmastavad oma monumentaalsuse ja pidulikkusega".
Ikoon
Ikoonide austamine
Ikoonide teoloogiline põhjendus on Jumala Sõna lihakssaamine. Saades inimeseks, muutus Jumal kujutatavaks. Jumalaema, ingleid ja pühakuid kujutatakse ikoonidel sarnasuse tõttu Kristuse eeskujuga. Ikonostaasi ikoonid teevad jumalateenistuse ajal jumaliku tõeluse ligiolevaks.
Aino Põldra
Eesti sisearhitektuuri ajaloos "Sajand sisearhitektuuri" iseloomustab ka Karin Paulus Põldra kujundatud pioneeripaleesid kui "väga õnnestunuid". Paulus käsitleb pikemalt Kirovi Pioneeride ja Koolinoorte Paleed, kirjutades: "Kirovis suutis Põldra oma loomega kalgi ja mastaapse ehitise justkui kodustada, muutes selle lastele sobivaks hubaseks keskkonnaks." Pauluse andmeil töötas Aino Põldra projektiga 1970–75. Hellekai Põldra tegeles peamiselt infograafikaga, hoonet läbiva aatriumi monumentaalvalgusti konstrueeris aga Jaan Port, valgusti metallosad valmistati Tallinnas ja sileklaasdetailid Valgevenes. Hoone silmapaistvamate osade seas tõstab Paulus esile muinasjututuba ning popdisainiliku lahendusega kohvikut, samuti hoonejuhtidena kasutatud piktogramme ja kohalikust rahvalikust keraamikast inspireeritud julget värvigammat.
Ikoon
Ikoonide kasutamine
Õigeusus on ikoonidel liturgiline funktsioon. Pühakodades moodustatakse ikoonidest ikonostaas. Ikoone kantakse protsessioonidel. Ikoone austatakse ka kodudes.
Aino Põldra
Disainerina kujundas Aino Põldra arvukalt autoritehnikas õnnitluskaarte. Tema viimaseks suuremaks tööks jäi Lenderi gümnaasiumi mälestusraamatute kujundamine.
Eivissa lennujaam
Ibiza lennujaam (IATA: IBZ, ICAO: LEIB) on lennujaam Hispaanias.
Ikoon
Ikoonide maalimine
Ikoonide maalimist peetakse liturgiliseks toiminguks ning see toimub rangelt ettekirjutatud ning käsiraamatutes kirjeldatud tüüpeeskujude järgi, mis võimaldavad stiililist modifitseerimist vaid vähesel määral. Ikoonimaalija kunst ei avaldu teema originaalsuses, vaid tasakaalus etteantud kompositsiooniskeemi ja individuaalsuse vahel.
Aino Põldra
Näitustel astus Põldra üles 1954. aastast alates, sealhulgas osales ta näitustel "Ruum ja vorm" 1969–90.
Ikoon
Ikoonide maalimine
Maalitakse tavaliselt pärnapuidust alusele kantud kriidist, alabastrist või nende segust krundile munatemperavärvidega, liikudes tumedatelt toonidelt heledatele. Värvidel ja joontel on sageli sümboolne tähendus. Ikoonil on alati ka kiri ning diakriitilised märgid. Taustad kaetakse enamasti lehtkullaga. Kogu pilt kaetakse linaõlivärnitsaga.
Aino Põldra
1959. aastast oli Põldra Eesti Kunstnike Liidu ja 1993. aastast Eesti Sisearhitektide Liidu liige.
Ikoon
Ikoonide maalimine
Kasutatakse ka enkaustikat, emaili, mosaiiki ja tikkimist.
Aino Põldra
Aino Põldral oli tütar Hellekai Põldra ja poeg Lembit Põldra (1954–2004).
Ikoon
Ikoonimaali ajalugu
Ikoonimaal sai arvatavasti alguse hilisantiikaja portreemaalist eelkõige Egiptuses (Faijumi muumiaportreed). Ikoonimaalimisest on teateid alates 4. sajandist ning tõendeid 6. sajandist (Siinai Püha Katariina klooster). See levis Bütsantsi kaudu Lõuna-Itaaliasse, Balkani slaavi maadesse ja Venemaale (Novgorodi ikoonimaali koolkond, Suzdali ikoonimaali koolkond, Moskva ikoonimaali koolkond). Olulisemate ikoonimaalijate seas on Theophanes Kreeklane ja Andrei Rubljov. Eesti tuntuim ikoonimaalija oli Gavriil Frolov.
Jadwiga Wysoczanská-Štrosová
Jadwiga Wysoczanská-Štrosová (24. mai 1927 Praha – 31. märts 2021 Praha) oli tšehhi ooperilaulja, sopran.
Õppis laulmist Praha Konservatooriumis Vojtěch Bořivoj Aimi käe all.
Ta oli 1960. aastast kuni 1990. aastate alguseni Praha Rahvusteatri solist.
Jadwiga Wysoczanská laulis peaosa Bedřich Smetana ooperis "Libuše", Antonín Dvořáki ooperis "Näkineid" ja Verdi "Aidas. Samuti oli ta donna Anna rollis Mozarti "Don Giovannis" ja Tatjana osas Pjotr Tšaikovski "Jevgeni Oneginis".
1967. aastal muusikafestivalil Praha kevad laulis ta Václav Neumanni juhendamisel Ludwig van Beethoveni 9. sümfoonia sopranisoolot.
Jack LaLanne
Jack LaLanne (õieti Francois Henri LaLanne; 26. september 1914 San Francisco, California – 23. jaanuar 2011 Morro Bay, California) oli Ameerika Ühendriikide toitumisspetsialist.
Viktor
Viktor on mehenimi, mis on variant ladinakeelsest nimest Victor ('võitja', 'vallutaja').
Viktorist on tuletatud naisenimi Viktoria.
Viktori nimepäev on 22. märts.
Muud tähendused
Nimi Viktor tähendab ka taibukat, kiire reaktsiooniga inimest ja rahapillaja. Kergemeelset, kellel võivad tekkida probleemid suhetes naistega. Populaarset ja sõnaosavat, inimest, kes kaldub liialdama magusate roogade ja alkoholiga.
Nime levik Eestis
2018. aasta 1. jaanuari seisuga on eesnimi Viktor 5837 mehel. Viktor on populaarsuselt 10. mehenimi. Vanim Viktor on üle 85-aastaste vanuserühmas, noorim 0–4-aastaste vanuserühmas. Viktor on keskmiselt 55 aasta vanune (mediaanvanus on 59). Kõige populaarsem on eesnimi Viktor vanuserühmas 60–64, kus neid on 10 000 elaniku kohta 111,83. Kõige rohkem on eesnimega Viktor sündinuid märtsis, kokku 547. Kõige populaarsem on eesnimi Viktor Ida-Viru maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 75,30.
Mihkli kool
Mihkli kool on Lääne-Viru maakonnas Rakvere linnas (Lille tänav 8) tegutsev erikool. Kooli peab üleval Imastu Kooli Selts (asutatud 2000). Kooli juhataja on Anne Evisalu.
Kuni 2018. aastani asus kool Tapa vallas Imastu külas.
Omandimaks
pisi|Omandimaksudest laekuvad tulud suhtes SKP-sse protsentides aastast 2016 Omandimaks (ad valorem) on vara väärtusest lähtuvate maksude üldnimetus, mida peab tasuma vara omanik. Vastavalt konkreetse riigi seadustes sätestatule laekub see riigi keskvalitsuse, föderaalriigi osariigi või KOV eelarvekulude katteks. Vara väärtus on kas selle amortiseeritud soetuskulu või 75% keskmisest turuhinnast määratud territooriumil.
Eestis maksustatakse riikliku maksuna maamaksuseaduse järgi maad (laekub KOV eelarvesse) ja raskeveokimaksu seaduse järgi raskeveokeid ning kohaliku maksu seaduse järgi sõidukeid ja loomi.
Omandimaksudeks loetakse OECD jaotuse järgi maksud, mille objektiks on materiaalne vara: maa või hooned eraldi või siis kinnisvara üheskoos (ingl. Real Estate Tax), maa-, vee või õhusõidukid, loomad, vallasvara kindlustusväärtuse järgi jms. Rikkusemaksu (ingl Wealth tax) objektiks võib olla üksikisiku või perekonna vara tervikuna, neto-rikkusemaksu puhul on isikule kuuluva vara kogusummast maha arvatud võlakohustused (ingl. Net Wealth Tax). Omandimaksu objektiks võib olla ka ettevõtte põhivara või siis omavahendid (ingl. Net Worth Tax). Lisaks n-ö normaalsetele maksudele on mõnes riigis kohalikest oludest lähtudes kehtestatud erimakse, näiteks teise elamu maks, Iisrealis on vaba korteri maksumäär kaks korda kõrgem kui selle oma, milles püsivalt elatakse jne. Omandimaksude hulka võib liigitada ka maa sihtotstarbe (näiteks põllumaa ümberkvalifitseerimisel äri- või elamumaaks) muutmisel ja sellest tekkiva kasu pealt sissenõutav maks.
Muid, mittemateriaalseid varasid maksustatakse rikkusemaksuga, mis koormab väärtpabereid, tarbe- ja luksusesemeid ning pangakontol olevat raha (aasta keskmise väärtuses) ning ettevõtete omavahendeid (varad-võlad), samuti arvatakse sellesse gruppi pärandi- ja kinkemaks ning riigist vara väljaviimisel rakendatav maks.
Sooriisikas
Sooriisikas (Lactarius helvus) on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik.
Omandimaks
Brasiilia
Brasiilia on föderatiivne riik, mistõttu makse tuleb maksta eri valitsustasanditele. Riikliku maksuna on kehtestatud mootorsõidukite maks, 2014. aastal kehtestati lisaks rikkusemaks (Big Fortunes tax), kuid kohtuvaidluste tõttu pole õnnestunud seda sisse nõudma hakata. Föderaalvalitsusele tasutakse kinnisvaramaksu väljaspool linnu asuva kinnisvaralt. Linnavalitsustele tasutakse kinnisvaramaksu linna territooriumil asuvalt kinnisvaralt.
Sooriisikas
Kübar on viltjassoomuseline, kuiv ja lehterjas, läbimõõduga kuni 16 cm.
Omandimaks
Kanada
Kanada provintside põhiliseks tuluallikaks on kinnisvaramaks. Maksukohustuse suurus sõltub maa turuväärtusest, mida sõltuvalt osariigist hinnatakse ümber kas igal aastal või viie aasta järel.
Sooriisikas
Sooriisika piimmahl on värvusetu ja seda eritub vähe.
Omandimaks
Taani
Taanis maksustatakse kinnisvara põhivara väärtusest ja kindlustusväärtusest lähtudes.
Sooriisikas
Eestis esineb väga sageli, kohati massiliselt, juulist oktoobrini.
Sooriisikas on kergelt mürgine ka pärast kupatamist. Tema söömisel võib tekkida mao- ja soolenähtudega mürgistus.
Georadar
Georadar on geofüüsikas kasutatav aparatuur, kus raadiolainete impulsside abil kuvatakse pilt pinnase siseehitusest. See meetod on leidnud kasutust mitmetes valdkondades, arheoloogiast ehituseni, kuid suurimat kasutust on see leidnud pinnase siseehituse, reostuse leviku ning maa-aluste objektide tuvastamises ja uuringutes.
Esimesed georadarid võeti kasutusele 1950. aastatel, kuid süsteemi vähese suutlikkuse tõttu ei leidnud meetod kohe laialdast kasutuspinda. 1970. aastatel olukord muutus elektroonika ja arvutite kiire arengu tõttu. Viimase 15 aasta jooksul on georadarite tehnoloogia teinud suure sammu edasi. Kuigi radariantennide tehnoloogia on jäänud samaks, on edasi arenenud registreerimis- ja salvestustehnika ning täienenud on ka andmetöötlustarkvara. Tänu sellele on ka georadari kasutusvaldkond tunduvalt laienenud. Georadari eeliseks saab nimetada, et see uuringumeetod ei kahjusta mingil moel maapinda.
pisi|Väliuuringud georadariga
Kasutusvaldkonnad
Georadar kui kõrgtehnoloogiline ja pinnast mittekahjustav pinnase siseehitust kuvav aparaat suudab näha läbi pinnase, betooni, asfaldi, kivi, puu, jää ja isegi läbi vee. Võrreldes teiste meetoditega on georadari kasutamine odav ja lubab kiireid tulemusi. Georadar sobib objektide kuju, suuruse, ulatuse ja sügavuse määramiseks. Näiteks saab selle abil leida maa-aluseid torusid, vundamente, tühimikke, kaevikuid, geoloogilisi kihindeid, maa-aluseid tugevdusi ja kõike muud, mis eristub ümbritsevast keskkonnast. Georadar töötab kõige paremini kuivas keskkonnas, kuid seda saab kasutada ka märgade ja niiskunud materjalide korral. Probleeme valmistavad soolased tingimused ja tihedad savid, mis suure elektrijuhtivusega summutavad pinnasest läbi tungivad lained.
Georadarit kasutatakse: Lisaks kasutatakse seda ka maanteede olukorra hindamisel.
Tööpõhimõte
pisi|Erinevate sagedusaladega georadari antennid Lihtsustatult öeldes koosneb georadar kahest antennist, millest üks antenn on elektromagnetlainete saatjaks ja teine antenn lainete vastuvõtjaks. Georadarite emiteeritavate elektromagnetlainete sagedus jääb maapõue süvauuringute puhul mõnekümne MHz juurde ning maapinnalähedaste kihtide ja objektide uuringu puhul mõne GHz juurde (kasutatavad sagedused on 50–1500 MHz). Keskkonda saadetud elektromagnetlained peegelduvad pinnases leiduvatelt heterogeensustelt (erinevate dielektriliste omadustega kehadelt, suurematelt kividelt ja kihtide katkestuspindadelt) ning maapinnale saabununa registreeritakse vastuvõtuantenniga. Registreeritud peegeldunud lained kannavadki informatsiooni keskkonna siseehituse kohta. Kui georadarist välja saadetud elektromagnetlaine jõuab keskkonnas oleva heterogeensuseni, saadetakse osa energiast peegeldunud laine kujul maapinnale tagasi, osa energiast kandub läbi keskkonna ja osa energiast saadetakse sõltuvalt pinna siledusest keskkonnas eri suundadesse ehk toimub energia hajumine. Signaali amplituud väheneb keskkonnas peegeldudes sõltuvalt keskkonna dielektrilistest omadustest, keskkonna paksusest ja elektrijuhtivusest. Kihi või objekti paksuse vähenedes väheneb ka peegeldunud laine amplituud. Laine amplituudi vähenemine sõltub lisaks kihi paksusele ka lainepikkusest ja keskkonna dielektrilistest omadustest. Peegeldunud laine amplituudi saab iseloomustada peegeldusteguri ja selle absoluutväärtuse ruudu abil (|R^{2} |). pisi|Georadari sügavusprofiil. Pildil on hästi nähtavad peegeldused pinnase eri kihtidelt ja objektidelt. Objekte iseloomustavad koonilised peegeldused Peegeldunud laine amplituud sõltub olulisel määral keskkondade magnetilistest ja dielektrilistest omadustest, mis kontrollivad keskkonna elektromagnetilist takistust. Elektromagnetilist takistust mõõdetakse valemiga: kus Z = elektromagnetiline takistus (V/A), E = elektrivälja tugevus (V/m), H = magnetvälja tugevus (A/m), µ = magnetiline läbitavus (H/m) ja ε = dielektriline läbitavus (F/m). Peegeldustegur (R) ja peegeldunud laine amplituud sõltuvad omakorda keskkondade elektromagnetiliste omaduste erinevustest keskkondade piirpinnal. Peegeldustegurit arvutatakse valemiga: kus Z_1 ja Z_2 on vastavalt esimese ja teise keskkonna elektromagnetilised takistused. Nende valemite baasil on peegeldunud laine amplituud otseselt seotud keskkonna dielektriliste omaduste muutumisega. Mida järsem on üleminek erinevate dielektriliste omadustega keskkondade vahel, seda tugevam on peegeldunud signaal. Georadari peegeldused kuvatakse sirgjoone peale, mis ristub saate- ja vastuvõtuantenni vahelise mõttelise joone keskpunktiga. Tegelikult on lainete levik kooniline, mistõttu levivad lained mitte ainult otse alla, vaid ka külgsuundadesse. Seetõttu kuvatakse radaripildile ka pinnases mõõtekohaga külgnevad objektid. Sellest tingituna tekivad radargrammile ka hüperboolsed kujutised juhul kui mõõtmiste käigus liigutakse üle punktobjektide (suuremad kivid, avaused kihis jne).
Töörežiimid
Antennide paigutusest sõltuvalt võib töörežiimid jagada kolmeks: Praktikas kasutatakse sagedamini tasakaalustatud meetodit, mille puhul liigutatakse fikseeritud vahega paikneva süsteemiga mööda maapinda ja registreeritakse maa sees asuvatelt objektidelt tulevad peegeldused teekonna-aja-graafikuna. Sealt edasi, teades elektromagnetlainete liikumise kiirust, saab ajaskaala teisendada sügavusskaalaks. Liikudes üle uuritava piirkonna, saab selle meetodi abil kuvada kahemõõtmelise pildi sügavusskaalal. Liikudes uuritavast piirkonnast üle mitu korda nii, et teekonnad ristuvad, on selle meetodi abil võimalik luua kolmemõõtmeline kaart uuritavast kohast.
Ühise keskpunkti meetodi ehk lainurksete mõõtmiste meetodi korral liigutatakse võrdsete vahedega vastuvõtja antenni ja saatja antenni ühe kindla punkti ümber. Selle meetodi puhul saab täpselt hinnata radari signaali kiiruse jaotuse muutust sügavusega.
Radartomograafia meetodi puhul paigutatakse saatja ja vastuvõtja paralleelsetesse puuraukudesse, huvipakkuva objekti vastaskülgedele. See meetod võimaldab kergelt ja kiirelt tuvastada anomaaliaid uuritava keha siseehituses.
Pinnase füüsikalised omadused
Nagu öeldud, mõjutavad elektromagnetlainete levikut, sumbumist ja peegeldumist keskkonna füüsikalised omadused ja kasutatav elektromagnetlainete sagedus. Pinnase füüsikalisteks omadusteks on dielektriline läbitavus, elektrijuhtivus ja magnetiline vastuvõtlikkus.
Dielektriline läbitavus
Dielektriline läbitavus kirjeldab materjali võimet talletada ja vabastada elektromagnetilist energiat elektrilaenguna. Harilikult käsitletakse keha kondensaatorina. Dielektriline läbitavus mõjutab elektromagnetlaine levikut kiiruse, sisemise takistuse ja peegeldusega. Looduslikes muldades on tihti dielektriline läbitavus suurim füüsikaline mõjutaja, olles suurem elektrijuhtivuse ja magnetilise vastuvõtlikkuse teguritest. Dielektrilist läbitavust väljendatakse keskkonna absoluutse läbitavuse ja vaakumi läbitavuse suhtena: kus ε = dielektriline läbitavus, = keskkonna absoluutne läbitavus (F/m) ja  = läbitavus vaakumis (8,854*10−12 F/m). Mida suurem on dielektriline läbitavus, seda väiksem on elektromagnetlaine kiirus (v) antud pinnases. Elektromagnetlainete kiirus leitakse valemiga: kus c = valguse kiirus vaakumis (0,3 m/ns). See valem on lihtsustus, eeldusega et keskkonna magnetiline läbitavus on ligikaudu võrdne ühega.
Elektrijuhtivus
Elektrijuhtivus kirjeldab materjali võimet juhtida elektrivoolu. Elektrijuhtivuse esmane mõju on aine läbimisel tekkiv energia kadu. Samuti väljendab see keskkonnas talletunud energiat, mis on palju väiksem kui tekkiv energia kadu. Heades elektrijuhtides elektromagnetiline energia hajub soojusena ja seega elektromagnetlained ei suuda selles hästi levida, vähendades georadari võimet sellest materjalist läbi näha. Näiteks saab tuua suure soolasisalduse või suure savisisaldusega kihindid. Lisaks mõjutab sumbumist kasutatav elektromagnetlaine sagedus ja vee sisaldus.
Magnetiline vastuvõtlikkus
Magnetilist vastuvõtlikkust mõjutab eelkõige magnetiseeruvate mineraalide olemasolu keskkonnas. Selle abil saab ligikaudselt hinnata elektromagnetlainete sumbuvuse suurusjärku. Magnetilise vastuvõtlikkuse suurenedes suureneb magnetiline läbitavus ja sellega omakorda suureneb elektromagnetlainete sumbuvus, mida leitakse valemiga: kus k tähistab magnetilist tundlikkust, μ tähistab magnetilist läbitavust ja \mu _{0} tähistab magnetilist konstanti. Et magnetiline vastuvõtlikkus oleks sama tugev määraja kui on pinnase dielektriline läbitavus, peab selle väärtus olema suurem kui 30 000 *10−5 SI ühikut. Üldjuhul on magnetiline vastuvõtlikkus looduslikes pinnastes väike ega mõjuta eriti georadari tööd. Harilikult georadari tööde puhul oletatakse, et µ = \mu _{0}. Erandiks on mõned troopilised mullad, mis on üpris haruldased.
Silgi oja
Silgi oja on oja Läänemaal Lääne-Nigula vallas Liivi ja Ubasalu, Kaasiku ja Nõmme külas.
Oja lähe on Kaasiku külas Marimetsa looduskaitsealal, ülemjooksust kirdesse jääb Marimetsa raba. Oja suubub Liivi külas paremalt Liivi jõkke (14,1 km suudmest).
Oja on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Silgi oja keskkonnaregistri kood on VEE1117200.
Metsamasin
Metsamasin on metsas töötamiseks mõeldud masin, mille peamiseks eesmärgiks on kas puidu töötlemine või puidu koondamine laoplatsile.
Veiko Spolītis
Tema isa on lätlane ja ema eestlane.
1998. aastast on ta teinud kaastööd Kuku Raadiole ja pärast 2005. aastat ka Eesti Raadiole. 2010. aastast kuni 2014. aasta jaanuarini oli ta Läti kaitseministeeriumi parlamentaarne sekretär. Alates 2014. aasta aprillist töötas ta Läti välisministeeriumis nõunikuna.
Ta kuulus Läti Ühtsuse erakonda ning kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel.
2014. aasta seimi valimistel kandideeris ta Riia valimisringkonnas, kuid valituks ei osutunud. Ta sai 4144 plussi ja 3604 mahatõmbamist, mis andis 65 899 punkti. Ta pääses parlamenti valitsusliikme asendusliikmena. Alates 5. novembrist 2014 on ta Läti Seimi liige. Jaanuaris 2015 lahkus ta erakonnast Ühtsus ning jätkas 2018. aastani tööd sõltumatu saadikuna. 2018. aasta sügisel kandideeris ta 13. Saeima valimistel erakonna "Uus Ühtsus" nimekirjas, kuid ei osutunud valituks.
29. oktoobril 2014 peeti tema juhitud auto Riias kinni ja tal tuvastati 1,4-promilline joove.
Harjumäe kõlakoda
pisi|Harjumäe kõlakoda 2013. aasta KOV valimiste eel Edgari kohviku silte kandmas pisi|Esinemine Harjumäe kõlakojas 1987. aastal Harjumäe kõlakoda on endine kõlakoda Tallinna Kesklinna linnaosas asuval Harjumäel.
2010. aasta juulis avati kõlakoda pärast renoveerimist kohvik-kontserdipaigana.
Balbieriškis
Balbieriškises on keskkool, muusikakool ja raamatukogu. Alevis asub kruusakarjäär.
Ajalugu
Asula rajati XV sajandi lõpus või XVI sajandi alguses, mil piirkonda hakkasid asustama leedulased. Aastal 1502 andis Zygmunt I sealsed metsad preisi kaupmehele Hanus Sudormannile. Ühe teooria kohaselt sai asula tolle kaupmehe järgi nime Hanusiške. Hanus rajas sinna metsa ka mõisakompleksi, mille Zygmunt I aastal 1507 andis aga moskvalasele Matvei Mikitinitšile. Tol aastal on esmamainitud kirjalikult ka Balbieriškist. pisi|left|Balbieriškise kirik aastal 2010
Aastal 1776 kaotas Balbieriškis seetõttu, et oli olnud eraõiguslik alev, Magdeburgi õigused. Aastal 1782 laastas alevit tulekahju. Aastail 1795–1807 kuulus asula Preisimaale, kus sellel oli aastail 1797–1801 linna staatus. Saksa keeles olid asula kohta kasutusel nimekujud Bauwerischeck ja Bauwersk. Novembriülestõusu järel läks alev tsaari valdusse. See andis sealse mõisa Tadeusz Tyszkiewiczile rendile, aastal 1841 läks alev aga ka juriidiliselt Tyszkiewiczite valdusse. 31. mail 1870 kaotas Balbieriškis ka alevi staatuse ja muudeti külaks.
pisi|Balbieriškis aastal 1906
Aastal 1913 rajati külla piiritusevabrik, aastal 1926 avati seal aga tütarlastele mõeldud põllumajanduskool. Samal ajal tegutses seal ka juutide algkool. Juute oli asulas palju – 1851. aastal oli alevi 1904 elanikust juute 1108. Vene riigis oli asula kohta kasutusel nimekuju Бальвержишки.
Aastal 1944 põles suurem osa alevist Teise maailmasõja lahingute tõttu maha, järgmisel aastal avati seal aga keskkool. Aastal 1946 hakkasid alevi ümbruskonnas tegutsema leedu metsavennad. Aastal 1949 sai Balbieriškisest kohaliku kolhoosi keskasula. 15. mail 1958 sai Balbieriškis taas linnaõigused. Aastal 1992 sai Balbieriškisest taas alev, ühtlasi likvideeriti sealne kolhoos.
Aastal 2013 põles maha sealne puidust kirikuhoone.
Fərman Salmanov
Farman Salmanov (aseri Fərman Salmanov; vene Фарман Салманов; 28. juuli 1928 Morul – 31. märts 2007 Moskva) oli Aserbaidžaani geoloog, kes avastas 1961. aastal Lääne-Siberis nafta, mis on tänapäevani Venemaa naftatööstuse põhiliseks tooraineallikaks.
Kokku tegi Salmanov kindlaks üle 130 leiukoha. Ta oli geoloogia-mineraloogiadoktor ja Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliige.
Elulugu
Kui 1946. aastal külastas kohalikku rajoonikeskust NSV Liidu Ülemnõukogu saadikukandidaat Nikolai Baibakov, kes juhtis toona riigi naftatööstust, siis lasti Farmanil kui kooli parimal vene keele oskaja külalisele esineda. Baibakovi küsimuse järel, et kelleks Salmanov saada tahab, vastas viimane, et "naftaotsijaks". Pärast seda lubas saadikukandidaat, et kui poiss peaks kunagi tema abi vajama, võtku aga ühendust.
18. augustil 1957 alustati reisi Lääne-Siberi poole, millega kaasnes tõsine skandaal. Lõpuks lubati siiski Salmanovil ekspeditsiooniga jätkata, kuna tema meeskond ähvardas muidu streigiga. Lääne-Siberis tuli aga tegutseda oma jõududega ning ühtlasi oli puudus kõigest vajaminevast. Isegi puurimisvarustus pidi kohale saabuma alles järgmiseks hooajaks.
Kostis küll arvamusi, et tegemist on loodusliku anomaaliaga ning peatselt naftat enam ei tule, kuid varsti jõudis Salmanov naftani ka järgmise puurauguga. Ta saatis Nikita Hruštšovile teate: "Ma leidsin naftat. Sedasi. Salmanov." See pälvis NSV Liidu juhtkonnas tõsist tähelepanu ja peatselt võttis Hruštšov ekspeditsiooni esindajad vastu Kremlis. Vastleitud naftaväljad kujunesid aga NSV Liidu majanduse ühtedeks olulisemateks mootoriteks.
Aastatel 1978–1987 juhtis Salmanov Tjumeni oblastis naftat ja maagaasi otsinud organisatsiooni. 1987–1991 töötas ta Nõukogude Liidu geoloogiaministri esimese asetäitjana. Erastamise perioodil Salmanov riigiomandi jagamisse ei sekkunud, kuid ta püüdis mõni aasta hiljem siiski asutada ettevõtet Rospan, mis oleks tegelenud naftaleiukohtade otsimise ja naftaäriga, kuid firma läks kiiresti pankrotti.
Viimastel eluaastatel tegeles Farman Salmanov Kalmõkkias naftaleiukohtade otsingutega ettevõtte Itera juhatuse esimehe nõunikuna. Ta suri 31. märtsil 2007 Moskvas.
Lihhenoindikatsioon
Lihhenoindikatsioon on keskkonnasaaste (eelkõige õhusaaste) hindamine epifüütsete samblike abil. Samblikud on tundlikud organismid, seetõttu on nad ka head bioindikaatorid. Indikatsioon on keskkonna keeruliselt mõõdetavate omaduste või seisundite hindamine mingi abivahendi või organismi (indikaatori) hõlpsasti määratavate omaduste alusel. Teades indikaatorite sõltuvust keskkonnateguritest, saab nende muutuste põhjal teha järeldusi keskkonnaseisundi kohta.
Põhimõte
Epifüüdid saavad vee ja kõik toitained, sealhulgas ka saaste, kätte õhust. Enamik samblikke kasvab aeglaselt, elab kaua ning ei heida ega vaheta talluse osi, seetõttu annab tallusesse akumuleerunud saasteainete analüüs hea pildi pikaajalisest keskkonnaseisundist. Enamik epifüütseid samblikke on õhusaaste suhtes vastuvõtlikud ning kuna sambliku tallus sisaldab kahte sümbionti, on nende vastus keskkonnastressile terviklikum kui üksikkomponendist koosneval organismil. Samblikud on ka madalatel temperatuuridel metaboolselt aktiivsed, seega akumuleerivad nad saasteaineid ka külmal ajal.
Linnades on atmosfääriõhu saastatus suureks keskkonnaprobleemiks. Majandustegevuse arenedes ning liikluse intensiivistudes on probleem süvenenud. Juba ülemöödunud sajandi keskel märgati, et õhu saastumise tagajärjel samblikefloora vaesub. Puukoore omadused (pH) ja saasteained (SO2 ja NH3) on peamised tegurid, mis mõjutavad linnades epifüütsete samblike kooslusi.
Osa samblikuliike nõuab puhtamat õhku, osa nõuab rohkem tolmuna või muul kujul (linnusõnnik, taimemahl vms) mineraalainete sattumist nende kasvupaika. Võib eristada samblikukooslusi, mis iseloomustavad tolmusaastet, väävlisaastet, lämmastikusaastet, leeliselist või happelist õhusaastet. Samblikukooslused annavad informatsiooni võimaliku tervisele ohtliku õhusaaste kohta, täites lünki mõõtejaamade andmetes suurematel aladel, mida otseste mõõtmistega oleks raske katta. Bioindikaatorid annavad õhu saastatuse pikaajaliste muutuste kohta reaalsemat teavet kui mõõteaparaadid, sest õhus moodustuvate kompleksühendite mõju elusorganismile erineb üksikkomponentide koosmõjust, mida tavapäraselt mõõdetakse. Samblike tallusesse ja taimedesse kuhjunud saastekoguseid võrreldes saab parimal juhul eristada ka mulla ja õhu saastatust.
1960. ja 1970. aastatel uuriti peamiselt happelise õhusaaste mõju samblikele, viimasel ajal on lähemalt vaadeldud reaktsiooni lämmastikusaastele.
Meetodid
Lihhenoindikatsioonis eristatakse indeksite meetodit ja indikaatorliikide kaardistamise meetodit. Indeksite meetodid eeldavad piisaval määral piirkonna samblikufloora tundmist, et oleks võimalik välja selgitada indikatsiooni seisukohalt tähtsad liigid. Indikaatorliikide kaardistamise meetodiks vajalike andmete kogumiseks kulub aga suhteliselt vähe aega (kui indikaatorliigid on kindlaks määratud), mis on eeliseks indeksite meetodi ees. Kogutud informatsiooni alusel jagatakse uuritud ala tsoonideks, mis korreleeruvad õhu saastatuse tasemega.
Lihhenoindikatsioon Eestis
Töid lihhenoindikatsiooni alal on Eestis tehtud üle 35 aasta. Enamik uuringuid on tehtud linnades, et hinnata seal õhu saastatuse taset. Uuritud on Kirde-Eestis põlevkivikaevanduste ja põlevkivil töötavate soojuselektrijaamade läheduses emissioonide mõju epifüütsete samblike looduslikele kooslustele. Samblike indikaatorliikide levikut on uuritud ka väljaspool linnu parkides ja surnuaedades. Eesti linnadest on Tartus, Tallinnas, Viljandis ja Pärnus uuritud samblikufloorat rohkem kui ühel korral. Üsna hiljutisest ajast on lihhenoindikatsioonikaarte Tallinna, Viljandi ja Valga kohta. Samuti on linnasid, kus selliseid uuringuid pole veel tehtud.
Aastatel 1999–2002 tehti vääriselupaikade inventuur, mille eesmärk oli hinnata tulundusmetsade kõige väärtuslikumate elupaikade levikut. Inventuuri tulemusena on koostatud vääriselupaikade samblikest indikaatorliikide ja teatud elupaikadele kitsalt kohastunud organismide nimistud.
Põhilised lehtpuud, kelle epifüütse samblikufloora analüüse Eestis on lihhenoindikatsiooniks kasutatud, on harilik pärn (Tilia cordata), harilik vaher (Acer platanoides), harilik haab (Populus tremula), hõbepappel (Populus alba), harilik saar (Fraxinus excelsior), harilik tamm (Quercus robur), harilik jalakas (Ulmus glabra), hõbepaju (Salix alba) ja arukask (Betula pendula). Okaspuudest on tavaliselt kasutatud harilikku mändi (Pinus sylvestris), harilikku kuuske (Picea abies) ja euroopa lehist (Larix decidua). Olenevalt puukoore omadustest kasvab erinevatel puuliikidel looduslikes tingimustes erisugune samblikufloora.
Koore kõrgemat pH-d eelistavate liikide leidumist mändidel võib pidada heaks tolmusaaste indikaatoriks. Sellised indikaatorliigid on näiteks harilik korpsamblik (Xanthoria parietina), hägu-tõmmusamblik (Phaeophyscia orbicularis) ja kahtlane rosettsamblik (Physcia dubia). Väga headeks vanade okasmetsade indikaatoriteks Eestis võib lugeda kuuse-nublusamblikku (Lecanactis abietina) ja valkjat tähnsamblikku (Arthonia leucopellaea). Nad on lihtsasti äratuntavad ning vastavates kasvukohtades küllaltki sagedased. Mõlemad isendid on Eestis kasutusel vääriselupaikade indikaatorliikidena. Nende abil selgitatakse välja kõrge looduskaitseväärtusega metsaeraldised, kus võib elutseda ohustatud liike.
Ochrolechiaceae
Ochrolechiaceae on kottseente sugukond.
Daniel Ricciardo
pisi|Daniel Ricciardo (2009) Daniel Joseph Ricciardo  (sündinud 1. juulil 1989 Perthis) on Austraalia vormelisõitja.
Enne Vormel 1
Ricciardo alustas kardispordiga 9-aastaselt.
2005 osales ta Lääne-Austraalia Vormel Ford sarja meistrivõistluste 3 etapil, ei võitnud küll ühtegi kvalifikatsiooni ega etappi, kuid tuli sellegipoolest sarjas 74 punktiga 8. kohale.
2006 sõitis Ricciardo Aasia Vormel BMW sarjas. Ta võitis 19 etapist 2, lisaks 3 kvalifikatsiooni ja 3 kiireimat ringi. Kokku andis see 231 punktiga 3. koha. Hooaja lõpul kutsuti Vormel BMW kõigi piirkondade parimad kokku ülemaailmsesse Vormel BMW finaali, kus Ricciardo sai 5. koha. Lisaks sõitis Ricciardo kaasa kaks Suurbritannia Vormel BMW etappi ja sai hooaja kokkuvõttes 2 punktiga 20. koha.
2007 sõitis Ricciardo Itaalia Vormel Renault 2.0 sarjas kaasa kõik 14 etappi, tulemata kordagi esikolmikusse. Kuid punktikohalt välja jäi ta ainult 2 etapil ja 5 neljandat kohta andsid hooaja kokkuvõttes 6. koha 196 punktiga. Jaime Alguersuari oli sarjas 2. Veel osales Ricciardo sel aastal Euroopa Vormel Renault sarja 4 etapil, kuid parimaks jäi 15. koht ja ka meeskondlikult jäädi punktita.
2008
2008 tegi Ricciardo kaasa kahes sarjas, mõlemas väga edukalt. Euroopa Vormel Renault 2.0 sarjas saavutas ta 14 etapil 6 etapivõitu, 5 kiireimat ringi ja 5 kvalifikatsioonivõitu. See andis 136 punktiga teise koha, võitis soomlane Valtteri Bottas. Kuna Ricciardo meeskonnakaaslane Andrea Caldarelli tuli 123 punktiga kolmandaks, tähendas see ka meeskondlikku võitu.
Samal aastal toimunud WEC Vormel Renault sarjas saavutas Ricciardo 9 kvalifikatsiooni- ja 8 etapivõidu ning 7 kiireima ringiga kindla võidu (102 punkti). Caldarelli oli taas 129 punktiga kolmas ja tagas meeskondliku võidu.
Veel osales Ricciardo Euroopa Vormel 3 sarja 2 etapil, saavutades neil 6. ja 15. koha. Ning veel osales Ricciardo sel aastal Vormel 3 meistrite sõidul, kus ta kvalifikatsioonis jäi tagumiste sekka ja põhisõidul oli nende 5 sportlase seas, kes esimesel ringil katkestasid.
2009
2009 võitis Ricciardo kindlalt Suurbritannia Vormel 3 sarja meeskonnas Carlin Motosport. 20 etapilt saavutas ta 6 etapi- ja 6 kvalifikatsioonivõitu ning 4 kiireimat ringi. Ta kogus 275 punkti, teise koha andis 188 punkti. 171 punktiga neljandaks tulnud Max Chilton tagas Carlinile ka meeskondliku võidu.
Ta sõitis 2 etappi ka Vormel Renault 3.5 sarjas, kus parimaks jäi 15. koht. Vormel 3 meistrite sõidul jõudis ta kvalifikatsioonis juba esimesse poolde, aga põhisõidus katkestas avaringil nagu eelmiselgi aastal (sõit lõppes soomlaste kaksikvõiduga). Ning veel kutsuti ta Macao Grand Prix'le, kus ta kvalifikatsioonis sai 6. koha, aga põhisõidul toimus taas avaringil suur avarii, mistõttu 10 sportlast, sealhulgas Ricciardo, ei lõpetanud avaringi.
2010
pisi|Daniel Ricciardo tuli 2011 Prantsusmaal Paul Ricardi ringrajal 2. kohale 2010 osales Ricciardo peamiselt Vormel Renault 3.5 sarjas meeskonnas Tech 1 Racing. Ta võitis 8 kvalifikatsiooni, aga ei suutnud seda potentsiaali realiseerida, võites üksnes 4 etappi ja sõites 4 kiireimat ringi (katkestas siiski ainult korra). Ta jäi 136 punktiga teiseks. Võitis Mihhail Aljošin 138 punktiga, sealjuures võitis Aljošin üksnes 3 etappi ja 1 kvalifikatsiooni. Sten Pentus saavutas 78 punktiga neljanda koha, nende vahele jäi 123 punktiga 6 etappi võitnud Argentina sportlane Estéban Guerrieri. Ricciardo meeskonnakaaslane vahetus poolel hooajal (neile 10. ja 8. koht), kuid kokkuvõttes sai Tech 1 Racing 239 punktiga kindla meeskondliku võidu.
2011
2011 sõitis Ricciardo taas Vormel Renault 3.5 sarjas, seekord meeskonnas ISR, mis ei kuulunud paremate hulka. Ricciardo võitis 2 kvalifikatsiooni ja 1 etapi ning sõitis 3 kiireimat ringi. Ta sai 144 punktiga 5. koha (Kevin Korjus oli 120 punktiga 6. ja Sten Pentus 11 punktiga 24.). Meeskondlikult oli ISR 3.
Toro Rosso
2010. aastal sai Ricciardo Red Bulli ja selle duubelmeeskonna Toro Rosso testisõitjaks koos oma kaasmaalase Brendon Hartley ja David Coulthardiga. Red Bulli põhisõitjad olid sakslane Sebastian Vettel, kes tuli maailmameistriks, ja kolmas austraallane Mark Webber, kes tuli Fernando Alonso järel kolmandaks. Red Bull võitis ka meeskondlikult. Toro Rosso eest sõitsid šveitslane Sébastien Buemi, kes saavutas 16. koha, ja Jaime Algersuari, kes saavutas 19. koha. Meeskondlikult oli Toro Rosso 12 meeskonna seas 9.
pisi|Daniel Ricciardo saavutas 2011. aasta Jaapani Grand Prix'l 22. koha 2011. aastal jätkasid Red Bull ja Toro Rosso samas koosseisus, vaid testisõitjaid oli vähem, Ricciardo kõrval üksnes Prantsusmaa sõitja Jean-Éric Vergne. Vettel oli taas maailmameister, Webber Jenson Buttoni järel kolmas ja Red Bull meeskondlik maailmameister. Algersuari sai 14. ja Buemi 15. koha, Toro Rosso oli 8.
Kuid pärast 8. etappi tagandati Hispania Racingus sõitnud India sportlane Narain Karthikeyan põhisõitjast testisõitjaks, sest ta polnud veel ühelgi etapil saanud paremat kohta kui 17. Kuna meeskonnal polnud testisõitjat, keda tema asemele edutada, kaubeldi sellele kohale Ricciardo. Kuid Ricciardo tulemused jäid veelgi halvemaks: tema parimaks jäi 18. koht. India Grand Prix'l lasti kodupubliku rõõmuks ka Karthikeyanil korra sõita ja Ricciardo kaotas Karthikeyanile ka vahetus võistluses. Hooaja kokkuvõttes oli Ricciardo 27., Karthikeyan 26. ja nende meeskonnakaaslane Vitantonio Liuzzi 23. Liuzzi, kelle parimaks kohaks etapil jäi 13., päästis Hispania Racingu meeskondlikust viimasest kohast.
Red Bull Racing
Alates 2014. aasta hooajast sõidab ta Red Bulli võistkonnas.
Bareljeef
pisi|[[Paul Kerese bareljeef Malemajal]] Bareljeef ehk madalreljeef (prantsuse bas-relief 'madal reljeef') on reljeef, mille skulpturaalne kujutis või ornament on töödeldud pinnalähedase kõrgendina.
Tšehhi keskmäestik
pisi|Tšehhi keskmäestiku asukoht Tšehhimaal (tähistatud punasega) pisi|Tšehhi keskmäestik [[Litvínovi lähistel]] Tšehhi keskmäestik (tšehhi keeles České středohoří) on vulkaanilise päritoluga mäestik Tšehhi põhjaosas, mis on osa Maagimäestikust. Mäestiku kõrgeim tipp on Milešovka (857 m).
Mäestik ulatub Česká Lípast kirdes Lounyni edelas, olles ligi 70 kilomeetri pikkune. Seda poolitab Elbe jõgi. Elbe jõe orus Děčínis asub ka mäestiku madalaim punkt (121,9 m). Mäestik on vulkaanilist päritolu ja seda iseloomustavad teravatipulised mäed. Maastikurajooni pindala on 1,266 km².
Geograafia
Mäestik jääb Elbe vesikonda. Elbe orus on erosiooni tagajärjel tekkinud mitu juga, mis pole aga kõrgemad kui 12 meetrit. Metsade all on 28,4 % mäestikust.
Tšehhi keskmäestikku jäävad linnadest Děčín, Verneřice, Třebenice, Teplice, Žandov, Benešov nad Ploučnicí, Trmice, Litoměřice, Most, Bílina, Česká Kamenice, Jílové, Kamenický Šenov, Ústí nad Labem ja Úštěk.
Maastikurajoonid
Tšehhi keskmäestikus eristatakse kaht piirkonda. Verneřice keskmäestik on kirdepoolsem osa, kuhu jääb ka mäestiku madalaim punkt. Seal eristatakse nelja alamregiooni. Benešovi keskmäestiku kõrgeimaks tipuks on 	Medvědí hůrka (643 m), Buková hora keskmäestiku kõrgeimaks kohaks on Buková hora mäetipp (683 m), Ústí keskmäestiku kõrgeimaks tipuks on aga Javorský vrch (617 m). Verneřice keskmäestiku kõrgeim osa on Litoměřice keskmäestik, mille kõrgeim tipp Sedlo ulatub 726 meetrit üle merepinna.