cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Õis
Tolmlemine
Paljudel taimedel on kohastumus tõmmata ligi loomi, kes õisi tolmeldavad, võimaldades geneetilist rekombineerumist. Selliste õitega taimi nimetatakse putuktolmlejateks. Tolmeldajate ligitõmbamiseks on neil taimedel tavaliselt nektaariumid, mis toodavad nektarit. Tavalised tolmeldajad on linnud ja mesilased, kes mõlemad näevad värve ja eelistavad värvilisi õisi. Mõnel õiel on nektariviidad, mis näitavad tolmeldajatele, kust nektarit otsida. Need võivad olla inimestele nähtavad või ka ultravioletsed, nii et neid näevad ainult mesilased ja mõned teised putukad. Tolmeldajaid meelitatakse kohale ka lõhnaga. Mõningaid taimi, näiteks raitlill, hiid-titaanjuur ja söödav asimiina, tolmeldavad kärbsed, mistõttu nad levitavad raipelõhna.
Tolmukad paiknevad putuktolmlejate õites niiviisi, et tolmuterad jäävad tolmeldajate keha külge. Kogudes nektarit paljudelt ühe ja sama liigi õitelt, viib tolmeldaja õietolmu kõigisse õitesse, mida ta külastab.
Tuultolmlejatel, näiteks kõrrelistel, puudub vajadus tolmeldajaid ligi meelitada, mistõttu nende välimus on tavaliselt tagasihoidlik. Kui putuktolmlejate õied on suurte seemnetega, kleepuvad ja valgurikkad (tolmeldajad võivad olla ka valgu peal väljas), siis tuultolmlejate õied on tavaliselt väikeste seemnetega, väga kerged ja putukate jaoks vähese toiteväärtusega (kuigi neid näljaajal võidakse korjata). Mesilased ja kimalased koguvad tuultolmleva maisi õietolmu, kuigi sellel pole nende jaoks suurt väärtust.
Ajavahemikku, mil tolmlemine on võimalik, nimetatakse õitsemisajaks.
Edasine areng
Sügoodist areneb taime embrüo. Viljastumine on osa suguliselt sigivate organismide elutsüklist.
Pärast viljastumist valmib seeme, millest tekib uus taim. Seemned paiknevad reeglina viljades.
Õite tunnused botaanilise süstemaatika alusena
thumb|[[Itaalia imikas]] thumb|[[Särav päevakübar]] Carl von Linné rajatud taimesüstemaatika põhines õite morfoloogilistel tunnustel. Vähemalt katteseemnetaimede sugukonnad on eristatavad ainuüksi morfoloogiliste tunnuste põhjal.
Õite tähtsamad määramistunnused on järgmised:
Sümmeetriavormide põhjal eristatakse:
Sigimiku asendi põhjal eristatakse:
Õie kuju põhjal eristatakse:
Kunst
Kujutavas kunstis on palju kujutatud lilli.
Anartria
Anartria on kõnepuue, mille korral kõnelihaste halvatuse tõttu puudub artikuleeritud kõne.
Härgmäe
Härgmäe (läti: Ērģeme) on küla (vidējciems) Lätis Valka piirkonnas, Härgmäe valla halduskeskus. Härgmäe asub merepinnast 55 meetri kõrgusel.
Anartria
See on düsartria raskeim vorm. Esineb lihaste innervatsioonihäireid eriti (pseudo-) bulbaarse halvatuse korral.
Härgmäe
Külas asuvad põhikool, lastead, rahvamaja ja raamatukogu. Seal asuvad Rikanda, Ērģeme, Ērģemes pilsdrupase ja Ērģemes kapi bussipeatus.
Härgmäel asuvad eestlaste linnamäele 14. sajandi lõpus rajatud Härgmäe ordulinnuse varemed ja teise maailmasõja ajal hävinud Härgmäe kiriku varemed. Külla jäävad ka endiste Härgmäe mõisa ja Brenti mõisa keskused.
Kalmistul on 1919. aastal hukkunud Eesti ja Põhja-Läti armee sõdurite vennashaud.
Külas kasvav Härgmäe kask on looduskaitse all.
2015. aastal oli külas 319 elanikku.
Braille klaviatuur
pisi Braille klaviatuur on üks liik klaviatuure, kus klahvidele on paigutatud Braille kirja märgid. Selliseid klaviatuure kasutavad pimedad arvutikasutajad.
Meelva (Räpina)
Meelva (võru keeles Miilva) on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Küla on esimest korda mainitud 1582. aastal (Melwa).
Küla piiresse jääb Meelva järv ning osa Meelva rabast ja sellega seotud Meelva maastikukaitsealast.
Meelva järve lähedal asub luuletaja Hando Runneli isakodu.
Mets-seahernes
Mets-seahernes (Lathyrus sylvestris) on seaherne perekonda kuuluv taimeliik.
Taime kõrgus on 50–150 cm. Lehed on ühe paari sulglehtedega. Abilehed on väiksed, süstjad ja poolkuujad; varred kahe laia tiivaga. Õied on roosad või punakaslillad. Õitseb juulis-augustis. Kaunad on kuni 6 cm pikad ja sisaldavad keskmiselt 10 seemet .
Eestis on hajusalt levinud hõredamates metsades, nõlvadel, metsasihtidel ja raiesmikel, vahel ka mererannal.
Anakin Skywalker
alt=Anakin Skywalker ja Darth Vader|pisi|Anakin Skywalker ja Darth Vader
Anakin Skywalker (hiljem Darth Vader) on üks peategelasi filmisaagas "Star Wars".
Skywalker oli ettekuulutuse järgi väljavalitu, kes pidi tooma tasakaalu Jõusse. Samuti oli ta Luke Skywalkeri ja Leia Organa isa. Kuigi varajases täiskasvanueas oli Anakin Jedi rüütel, liitus ta hiljem sithide orduga ja muutus Darth Vaderiks. Ettekuulutuse täitis ta seeria kuuenda filmi "Jedi tagasitulek" lõpus, kui tappis poja päästmiseks imperaator Palpatine'i. Sarja hiljem valminud filmid, mis käsitlevad faabula järgi varasemat, keskenduvad Anakini eluloole ja allakäigule.
Tegelast on mänginud mitmed näitlejad: originaaltriloogias kandis Vaderi kostüümi David Prowse, hääle andis James Earl Jones ja maskita Vaderit kehastas Sebastian Shaw. Osades 1-3 mängisid noort Anakini Jake Lloyd ja Hayden Christensen.
Anakini elulugu
Anakin Skywalker sündis vaesuses (ja orjuses) Shmi Skywalker-Larsi pojana Tatooine'il. Jedi rüütel Qui-Gon Jinn leidis Anakini ja viis ta jedi nõukokku. Algul otsustas nõukogu, et poiss on koolitamiseks liiga vana, kuid pärast Qui-Goni surma, anti tema õpilasele, Obi-Wan Kenobile luba Anakini treenimiseks. 10 aastat hiljem, kloonisõdade algusaastatel, oli Skywalkerist saanud jedi rüütel. Jedi reeglitele vastuolus, abiellus ta salaja senaator Padmé Amidalaga, kellest sai hiljem Anakini laste ema. Kui Skywalker nägi unes abikaasa surma, kuid ei saanud jedi nõukogu poole pöörduda, lubas kantsler Palpatine Anakini aidata, juhul kui Anakin liitub sithi orduga. Seega ristiti Skywalker kolmandas (ka kuuendas) filmis ("Star Wars: Osa III – Sithi kättemaks") Darth Vaderiks. Võideldes Mustafaril Obi-Waniga kannatas Vader põletushaavu, mistõttu pidi ta edaspidi elama biooniliste kehaosadega. Darth Vaderina valitses ta impeeriumi Palpatine'i parema käena.
Oscar Verpoest
pisi|Oscar Verpoest (paremal) 1972. aastal Oscar Verpoest (27. detsember 1922 Antwerpen – 16. detsember 2007 Brasschaat, Antwerpeni provints) oli Belgia kabetaja, rahvusvaheline meister.
Karjääri jooksul tuli ta 19 korral Belgia meistriks. Maailmameistrivõistlustel jäi ta laeks 4. koht 1948. aastal. 1977. aastal võitis ta Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali.
Ka tema vend Hugo oli nimekas kabetaja.
Keenia Aafrika Rahvuslik Liit
Keenia Aafrika Rahvuslik Liit (tuntud ka lühendiga KANU ingliskeelsest nimest Kenya Africa National Union) on Keenia poliitiline partei, mis oli võimul aastatel 1963–2002 ehk peaaegu 40 aastat pärast Keenia vabanemist Briti koloniaalvõimu alt. Kuni aastani 1960 oli partei nimi Keenia Aafrika Liit (Kenya Africa Union ehk KAU).
Vikinglotto
Vikinglotto on rahvusvaheline loteriimäng, milles tuleb valida 6 numbrit 48-st.
Keenia Aafrika Rahvuslik Liit
Ajalugu
Alates oktoobrist 1952 kuni detsembrini 1959 oli Keenia riik eriolukorras Mau Mau ülestõusu tõttu Briti koloniaalvõimu vastu. Selle aja jooksul kasvas märgatavalt aafriklaste enda osalus riigi poliitilistes protsessides.
Vikinglotto
Vikinglotto esimene loosimine toimus 17. märtsil 1993. Loosimine toimub igal kolmapäeval. Peavõit on ühine Rootsis, Taanis, Soomes, Norras, Island, Sloveenias, Belgias il ja Eestis. Neis riikides kantakse loosimine üle ka televisioonis.
Keenia Aafrika Rahvuslik Liit
Ajalugu
1960. aastal asutati Keenia Aafrika Demokraatlik Liit (Kenya African Democratic Union ehk KADU) vastuseisuks KANU-le. Tegemist oli suurel määral etnilise vastasseisuga. KADU esindas KAMATUSA (Kalejin, Maasai, Turkana, Samburu) gruppe, KANU aga suuremaid Luo ja Kikuyu gruppe. Viimasesse neist kuulus ka tolleaegne president Jomo Kenyatta. KADU pooldas föderaalset riigivalitsemist, KANU aga tsentraliseeritust. Keenia iseseisvumisel jäi võitluses peale KANU ning kuigi esialgu võeti vastu föderaalne süsteem, siis sellest peagi loobuti.
Vikinglotto
Vikinglottot korraldavad Norsk Tipping AS (Norras), Dansk Tipstjeneste AS (Taanis), AB Tipstjänst (Rootsis), Islensk Getspä (Islandil), Veikkaus (Soomes) ja Eesti Loto (Eestis). Eesti Loto liitus Vikinglotto süsteemiga 2000. aastal.
Keenia Aafrika Rahvuslik Liit
Ideoloogia
Enne 1960. aastat ühendas KANU mitmesuguste ideoloogiatega poliitikuid. 1965. aastal võeti aga konkreetsem suund, eriti pärast vasakule kalduvate Oginga Odinga juhtimisel tegutsenud poliitikute lahkumist. Asuti pooldama segamajandust ning riigi sekkumist majandusse riigiettevõtete kaudu. Sellega liitus Keenia külma sõja ajal Läänega. Nii Jomo Kenyatta kui ka temale järgnenud president Daniel arap Moi kasutasid seoseid Nõukogude Liiduga ettekäändena poliitiliste dissidentide mahasurumiseks.
Vikinglotto
Loosimise toimumise eeltingimuseks on see, et kõigist osalevatest riikidest on loto korraldajale saadetud andmed müüdud piletite kohta.
Keenia Aafrika Rahvuslik Liit
Struktuur
KANU juhtimisstruktuur koosneb esimehest, peasekretärist ja mitmest aseesimehest. Nad valitakse rahvuslikul delegaatide konverentsil. Viimane selline toimus aastal 2005, kui partei esimeheks valiti Uhuru Kenyatta, kes nüüdseks on aga erakonnast lahkunud.
Delegaadid konverentsile valitakse valimisringkondade tasandil.
Vikinglotto
Suurim Eestisse tulnud Vikinglotto võit on olnud 20. märtsil 2013 loosimisel võidetud 768 713,16 eurot.
Alpi ristik
Alpi ristik (Trifolium alpestre) on rohttaim liblikõieliste sugukonnast ristiku perekonnast.
John Keats
thumb|John Keats. Portree autor [[William Hilton]] John Keats (31. oktoober 1795 London – 23. veebruar 1821 Rooma) oli Briti luuletaja.
Tema luule on keeleteadlik ja meeleline, vahelduvad elurõõm ja kaduvusetunnetus. Poeet ülistab loodust, maalides sellest oma värssides täpseid ja kujundirikkaid pilte.
Keatsi loomingut iseloomustab eriline iluihalus.
Temast on tehtud film "Bright Star" ("Särav täht", 2009).
Jugoslaavia sõjad
Jugoslaavia sõjad olid rahvuslikud konfliktid endise Jugoslaavia Föderatiivse Sotsialistliku Vabariigi territooriumil, mis toimusid aastatel 1991–2001.
Need sõjad aitasid kaasa Jugoslaavia riigi lagunemisele, kui liiduriigid kuulutasid ennast iseseisvaks. Kui ülejäänud maailm tunnustas vasttekkinud riike, siis nendes riikides olid põhiliselt serblaste ja albaanlaste rahvusvähemuste probleemid lahendamata. Neid sõdasid loetakse eraldiseisvateks militaarseteks konfliktideks, mis toimusid ja mõjutasid enamikku endistest Jugoslaavia vabariikidest:
pisi|paremal|Jugoslaavia lagunemine ja sõjad 1989–1998 Sõjad lõppesid enamjaolt rahukõnelustega, mis hõlmas uute riikide rahvusvahelist tunnustamist, kuid suurehulgalise majandusliku kahjuga regioonis. Alguses otsis Jugoslaavia Rahvaarmee (JNA) taga Jugoslaavia terviklikkuse säilitamist hävitades föderatsioonist lahkulöönud valitsused, kuid JNA läks üha rohkem Serbia valitsuses oleva Slobodan Miloševići mõjuvõimu alla, kes kutsus esile Serbia natsionalistlikku retoorikat ja oli valmis toetama Jugoslaavia riiki nii palju, et säilitada Serbiat ühtse riigina. Selle tulemusena hakkas JNA kaotama sloveenlasi, horvaate, albaanlasi, bosnialasi ja makedoonlasi ning tõhusalt sai sellest Serbia armee. ÜRO 1994 raporti kohaselt ei olnud Serbia eesmärgiks Jugoslaavia taastamine, vaid "Suure Serbia" loomine Horvaatia ja Bosnia aladelt.
Horvaatia iseseisvussõda
Horvaatia iseseisvussõda peeti aastatel 1991–1995 ühelt poolt end Jugoslaavia Föderatiivsest Sotsialistlikust Vabariigist iseseisvaks kuulutanud Horvaatia valitsusele lojaalsete jõudude ning teiselt poolt serblaste võimu all olnud Jugoslaavia Rahvaarmee ja Horvaatias elanud serblaste vahel. Sõdimine selles regioonis algas nädalaid varem kui Sloveenia kümnepäevane sõda. Horvaatias nimetatakse peetud sõda enamasti Kodumaa sõjaks, aga ka Suur-Serbia agressiooniks. Serbia allikates viidatakse üldjuhul sõjale kui Sõjale Horvaatias. Sõda lõppes Horvaatia täieliku võiduga, sest saavutati iseseisvus ja säilitati oma piirid, kuid suur osa riigist oli laastatud ning majanduslikud kahjud ulatusid 37 miljardi dollarini.
Bosnia iseseisvussõda
Bosnia sõda oli rahvusvaheline relvastatud konflikt, mis toimus Bosnias ja Hertsegoviinas aastatel 1992–1995. 1992. aasta alguses toimus palju vägivaldseid sündmusi ning tavaliselt loetakse sõja alguseks 6. aprilli 1992. Sõda lõppes 14. detsembril 1995. Vaenupoolte põhilised osapooled olid Bosnia ja Hertsegoviina Vabariigi väed, isehakanud Bosnias elavad serblased ja Bosnias elavad horvaadid, kes lõid Srpska Vabariigi ja Hertseg-Bosnia Vabariigi ning keda juhiti ja varustati vastavalt Serbia ja Horvaatia Vabariigi kaudu.
Sõda oli osa Jugoslaavia lagunemisest. 1991. aastal Sloveenia ja Horvaatia lahkulöömise järel Jugoslaavia Föderaalsest Sotsialistlikust Vabariigist korraldas multirahvuslik Sotsialistlik Bosnia ja Hertsegoviina Vabariik, mille elanikest 44% olid moslemi usku bosnialased, 32,5% õigeusklikud serblased ja 17% katoliiklikke horvaate, iseseisvusreferendumi 29. veebruaril 1992, mis võeti vastu. Bosnias elavad serblased boikoteerisid iseseisvusreferendumit ning lõid enda vabariigi. Bosnia ja Hertsegoviina iseseisvumise järel mobiliseerisid Bosnias elavad serblased enda väed, keda toetasid Serbia valitsus ja JNA, et kindlustada serblaste alad Bosnias ja Hertsegoviinas. Peagi laienes sõda üle kogu riigi ning algas etniline puhastamine bosnialastest ja horvaatidest. Põhiliselt toimus see ida-Bosnias ja üle kogu Srpska Vabariigi.
Tegemist oli territoriaalse konfliktiga, kus alguses oli ühel poolel serblaste väed, mida peamiselt organiseeris Srpska Vabariigi (VRS) armee ja teisel poolel olid Bosnia ja Hertsegoviina armee (ARBiH) ja Horvaatia väed (HVO). Nagu Serbia, tahtis Horvaatia Bosnia ja Hertsegoviina alasid endale kindlustada. Serbia ja Horvaatia poliitilised jõud jõudsid omavahelisele kokkuleppele Bosnia jaotamises, mida nimetatakse Karadordevo ja Graz kokkuleppeks, ja Horvaatia väed pöörasid ARBiH vastu, millega algas Horvaatia – Bosnia sõda. Bosnia sõda kirjeldatakse kui kibestunud võitlemist, valimatut linnade ja külade pommitamist, etnilist puhastamist ja massilist vägistamist, mille sooritajateks olid peamiselt serblaste väed, vähemal määral horvaadi ja bosnialaste väed. Sündmused nagu Sarajevo piiramine ja Srebrenica massimõrv said konflikti ikooniks.
Sõda lõppes rahukõnelustega Wright-Pattersoni õhuväe baasis Ohios, mis toimus ajavahemikul 1.–21. novembrini 1995 ja millele kirjutati alla 14. detsembril 1995 Pariisis.
Kosovo sõda
Aja jooksul hakkasid Kosovos elavad albaanlased Belgradile vastu, kui 1996. aastal loodi Kosovo Vabastusarmee. Relvastatud kokkupõrked algasid kahe poole vahel 1998. aasta alguses. NATO poolt kaasaaidatud vaherahule kirjutati alla 15. oktoobril, kuid mõlemad pooled murdsid seda kaks kuud hiljem ja jätkasid sõdimist. Jaanuaris 1999 toimus Račaki massimõrv, kus tapeti 45 Kosovos elanud albaanlast. Selle massimõrva peale otsustas NATO, et konflikti on võimalik lõpetada sõjalise rahuvalvamise üksuse paigutamisega regiooni, mis sunnib mõlemat osapoolt omavahelist sõdimist lõpetama. Jugoslaavia keeldus 23. märtsil välisest rahuvalveüksuse paigutamisest ja NATO valmistus rahuvalveüksuste toomiseks regiooni jõuga. Sellele järgnes Jugoslaavia üksuste pommitamine, et Serbia väed ei sekkuks. Rünnakut juhtis kindral Wesley Clark. Vaenulik sõjategevus lõppes kaks ja pool kuud hiljem Kumanovo lepinguga. Kosovo valitsemine läks üle ÜRO Kosovo administratsioonile ja Kosovo jõudude sõjaväelisele kaitsele (KFOR). Viieteistkümnekuuline sõda tekitas mõlemale osapoolele tuhandeid tsiviilkaotusi ja rohkem kui miljonil inimesel tuli ümber paigutuda.
Jugoslaavia sõdade ajatelg
pisi|paremal|Jugoslaavia sõdade rindejooned 1993
1991
Sloveenia ja Horvaatia kuulutavad ennast iseseisvaks juunis, Makedoonia septembris. Sloveenia sõda kestab kümme päeva, milles hukkub 63 inimest. Jugoslaavia armee lahkub Sloveeniast lööduna, kuid toetab Horvaatias serblastest mässuliste üksusi. Algab Horvaatia iseseisvussõda.
Horvaatias elavad serblased kuulutavad endale kuuluvad alad iseseisvaks, kuid neid tunnustab ainult Belgrad. Vukovari linn laastatakse pommitamisega ning teised linnad nagu näiteks Dubrovnik, Karlovak ja Osijek saavad tugevasti kannatada. Sõjapiirkonnast tulevad põgenikud on Horvaatiale liiga suur koorem, kui Euroopa reageerib põgenike kriisile aeglaselt. Horvaatias olid 250 000 horvaati ja mitteserblast sunnitud lahkuma kodudest või põgenesid vägivalla eest.
1992
Vance'i plaan võetakse vastu, millega luuakse 4 ÜRO vägede tsooni serblastele ja lõpetatakse territoriaalne sõdimine Horvaatias. Bosnia kuulutab ennast iseseisvaks. Bosnia sõda algab, kui serblased püüavad luua uue Serbia riigi, Srpska Vabariigi, mis hõlmaks võimalikult palju Bosnia alasid.
Föderaalne Jugoslaavia Vabariik kuulutab, et koosneb kahest vabariigist: Serbiast ja Montenegrost. ÜRO rakendab sanktsioone Föderaalsele Jugoslaavia Vabariigile ja võtab Sloveeniat, Horvaatiat ja Bosniat liikmeteks. Föderaalne Jugoslaavia Vabariik nimetab ennast ainsaks legaalseks Jugoslaavia Vabariigi Föderatiivse Sotsialistliku Vabariigi järeltulijaks, millest on teised vabariigid lahku löönud. ÜRO saadikud nõustuvad, et Jugoslaavia on lagunenud "paljudeks koosnevateks vabariikideks".
Jugoslaavia armee taganeb Bosniast, kuid jätab relvad Srpska Vabariigi armeele, kes ründab selliseid halvasti varustatud Bosina linnasid nagu Zvornik, Kotor, Varoš, Prijedor, Foča, Višegrad ja Doboj. Algab Sarajevo piiramine. Linnade ründamise ja piiramise tagajärjeks oli ligikaudu 600 000 mitteserblasest põgeniku. Bosnias algab Bosnia – Horvaatia konflikt.
1993
Sanktsioonide mõjul on Jugoslaavias dinaari inflatsiooniks 3,6 miljonit protsenti, mis on suurem kui 1929. aasta suure depressiooni ajal. Horvaadid hävitasid Mostaris Stari Mosti (Vana sild), mis ehitati 1566. See taastati 2003. aastal.
1994
USA abil jõutakse bosnialaste ja horvaatide vahel rahuleppe sõlmimisele, millega luuakse Bosnia ja Hertsegoviina.
1995
Teatatakse Srebrenica massimõrvast, milles Serbia väed hukkasid 8372 bosnialast. Horvaatia alustab operatsiooni Torm, millega võetakse tagasi kõik UNPA tsoonid, v.a Ida-Slavoonia. Sellega kaasneb 150 000 – 200 000 serblase väljarändamine nendelt aladelt. Sõda Horvaatias lõppeb.
NATO teostab mitu õhurünnakut Bosinas elavate serblaste üksuste ja teiste sõjaliste objektide pihta. Horvaatia ja Bosnia armee alustavad ühispealetungi Srpska Vabariigile. Pariisis sõlmitakse Daytoni leping. Sõda Bosnias ja Hertsegoviinas lõppeb. Sõja lõpuks on surnud või kadunud üle 100 000 inimese ning 2 miljonit inimest on riigisiseselt ümber paigutatud või põgenikud.
Hajameelselt abielus
"Hajameelselt abielus" oli Eesti Televisiooni komöödiasari.
Sarja lavastasid Üllar Saaremäe ja Tõnu Oja, stsenaristid olid Villu Kangur ja Gert Kiiler. Peaosi mängisid Merle Palmiste, Andrus Vaarik, Harriet Toompere, Liisa Aibel ja Jüri Vlassov.
Esimene jagu oli eetris 2005. aastal vana-aastaõhtu programmis ning see oli Eesti telekanalite vana-aastaõhtu saadetest vaadatavuselt 8. kohal. Esimene hooaeg oli 16-osaline.
Teine hooaeg läks eetrisse 2006. aasta sügisel.
Taldom
Taldom on linn Venemaal Moskva oblastis, Taldomi rajooni keskus. Asub 110 km Moskvast põhjas.
Linnas on koduloomuuseum ja seal ilmub ajaleht Zarja. Taldomi lähedal asub maailma võimsaim raadiosaatja (sagedusel 261 kHz võimsusega 2500 kW).
Hernelehine seahernes
Hernelehine seahernes (Lathyrus pisiformis) on seaherne perekonda kuuluv taimeliik.
Taim on punakate õitega ja 30–100 cm kõrgune.
Lääne- ja Põhja-Eestis esineb harva loometsades, sarapikes, nõlvadel.
Hendrik Vosman
Hendrik Vosman sündinud 12. novembril 1982 ) on eesti ajakirjanik.
Lõpetas 2001. aastal Tallinna Inglise Kolledži ja 2007. aastal Tartu Ülikooli politoloogia erialal. Alates 2007. aastast töötab ta ajalehes Postimees välisuudiste toimetajana. Kirjutanud uudiseid ja artikleid peamiselt Ameerika Ühendriikide ja rahvusvahelise poliitika teemadel.
Alates 2002. aastast kuulub Hendrik Vosman Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Tsitaadid
"Majandus on minu jaoks nagu hollandi keel. Öeldakse, et see on loogiline, kuid mina pole selles veel veendunud".
Avataara
Avataara hinduismis
Hinduismisi traditsiooni järgi kehastub Jumal avataarana igal ajastul maailma, kui kurjus võtab võimust ja õiglus (dharma) on hävimisohus. Möödunud aegade avataarade tegudest jutustavad India eeposed Mahabharata, Raamajaana ja Puraanad.
Aas-seahernes
Aas-seahernes (Lathyrus pratensis) on seaherne perekonda kuuluv taimeliik.
Taime kõrgus on 20–70 cm.
On ainus looduslik kollaste õitega seahernes. Õitseb maist septembrini, harvem kauemgi. Kollased õied on 5–9 kaupa hõredas kobaras.
Lehed ühepaari lehekestega ja tipul köitraagutega. Lehe alusel on noolekujuline abileht, mis on lehekesest tavaliselt suurem.
Eestis esineb sageli niitudel ja teeservades.
New York Knicks
New York Knickerbockers (tuntud ka kui New York Knicks) on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA. Meeskond kuulub idakonverentsi Atlandi divisjoni ja peab oma kodumänge Madison Square Gardenis.
Ajalugu
New York Knicks on üks kahest NBA meeskonnast, mis tegutseb siiani samas linnas, kus ta asutati (teine on Boston Celtics). 1946. aastal asutatud Knicks mängis korvpalliliigas BAA, kuni see ühines 1949. aastal rivaali NBL-iga, mille tagajärjel moodustati NBA.
New York Knicks on NBA meistriks tulnud kaks korda, 1970. ja 1973. aastal. Viimati pääses Knicks NBA finaali 1994. ja 1999. aastal, kui meeskonna tugitala oli keskmängija Patrick Ewing, kuid finaalseeriates kaotati vastavalt Houston Rocketsile ja San Antonio Spursile.
Maracaibo järv
pisi|Maracaibo järve asukoht Maracaibo järv on suur riimveeline järv Venezuelas, Lõuna-Ameerika suurim järv. Järv on 55 km pikkuse Maracaibo väina kaudu ühenduses Kariibi mere Venezuela lahega.
Järve suubub hulgaliselt jõgesid, neist suurim on Catatumbo jõgi.
Järve pindala on 13 210 km².
Maracaibo järv on üks maailma vanimaid järvi.
Maracaibo järv on oluline kaubandussõlm sadamalinnade Maracaibo ja Cabimase vahel. Järv paikneb Maracaibo nõos, kus on suured kasutatavad naftavarud, mille kasutamisest saadud tulud on Venezuela üks tähtsamaid sissetulekualikaid.
Järve kahte kallast ühendab üks maailma pikimaid sildu Kindral Rafael Urdaneta sild (pikkus 8,7 km; valmis 1962).
Sündinud 6. juunil
''Siin loetletakse 6. juunil sündinud tuntud inimesi.
Suur Pehmejärv
Suur Pehmejärv (ka Pehmejärv) asub Võrumaal Antsla vallas Ähijärve külas.
Järv paikneb Hargla nõos.
pisi|tühi|Suur Pehmejärv
Askees
Askees (vanakreeka keeles ἄσκησις áskēsis, 'harjutus, treening') ehk asketism on usuliste ja vaimsete eesmärkide, mõnikord ka üleloomulike võimete saavutamisega seotud eluviis. Askeesi eesmärkide taotlemisest tulenevad selle vahendid, mis võivad väliselt avalduda ka enesepiiramise ja -eitamisena (Zhuangzi "enese matmine"). Muutudes eesmärgiks omaette, on see oma äärmuslikes vormides seotud raskete vannete (tõotuste) andmise ja enesepiinamisega.
Liia Leetmaa
Liia Leetmaa (sündinud Liia Vink; 16. juuli 1924 Nõmme – 5. oktoober 2004 Tallinn) oli eesti balletitantsija ja tantsupedagoog.
Askees
Seda laadi praktikad on täheldatavad kõikides traditsioonilistes kultuurides. Algses tähenduses oli askees seotud mistahes distsiplineeritud praktika vormiga. Hiljem sai see kristluses maistest sihtidest loobumise ja kõrgemate intellektuaalsete ja vaimsete eesmärkide saavutamise tähenduse.
Liia Leetmaa
Ta sündis Nõmme õigeusu koguduse esipreestri Christofor Vingi kolmanda ja noorima lapsena. Erialase ettevalmistuse sai 1930. aastatel Tallinnas Jevgenia Litvinova balletistuudios. 1940. aastatel täiendas ennast koreograafiakoolides Leningradis ja Moskvas.
Aastatel 1947–1965 töötas Liia Leetmaa Estonia teatris balletisolistina. Tema tuntuimad osatäitmised olid Ottilie ja Odette'i rollid "Luikede järves", Zarema "Bahtšissarai purskkaevus", Saarepiiga ja Linda "Kalevipojas", Rebane ja Varvara "Doktor Aibolitis", Pascuala "Laurencias" ning kasvatajanna "Straussianas".
Askees
Askees on eriti levinud müstikasse kalduvates usundites või usundivooludes. Askees jaguneb positiivseks ja negatiivseks askeesiks.
Liia Leetmaa
Aastatel 1948–1980 töötas ta tantsuõpetajana Tallinna Balletikoolis. Tema õpilaste seas olid hilisemad tuntud baleriinid ja koreograafid Ilse Adusson, Juta Lehiste, Mai Murdmaa, Elena Poznjak, Tiiu Randviir, Ülle Toming ja Olga Tšitšerova.
Askees
Positiivne askees on askeesi vorm, kus surutakse maha kehalisi tunge ja võideldakse ebapuhaste mõtetega, püüeldes niimoodi Jumalaga ühinemise või suhtlemise, vabanemise, nirvaana vms poole. Positiivne askees on eriti levinud müstikute seas, eriti varakristluses, katoliiklaste ja õigeusklike seas paljuski ka tänini (näiteks Opus Dei, jesuiidid). Järgitakse eelkõige füüsilisi harjutusi, näiteks paast, jõhvsärgi kandmine, flagellatsioon (enesepiitsutus), klausuur (kongi sulgemine), sambapühaklus jne).
Liia Leetmaa
Teda on nimetatud Eesti balletikoolkonna rajajaks.
Liia Leetmaa suri 5. oktoobril 2004 Tallinnas ja ta maeti 22. oktoobril 2004 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Askees
Negatiivset askeesi tuntakse ja harrastatakse vähem, see on eelkõige levinud ida piirkondade usundites. Seal ei proovita mitte maisest ja ebapuhtast vabaneda, vaid antakse sihiteadlikult voli ka naudinguliialdustele, mis nõuab aga kõrget teadvuseseisundit (näiteks budistlik tantrism).
Klassikalises joogas askeesiks tõlgitavat sõna tapas 't on enamasti mõistetud kui ülimat mõõdukust. Sõna teine tähendus on linnu haudumissoojus. Kõrgeimaks askeesiks on nimetatud hingamispeetust (pranayama). Tantrajaana pärimuslike koolide aluseks oleva tummo (sanskriti keeles caṇḍālī) ehk sisemise soojuse üheks olulisimaks genereerimisvahendiks on ülim kaastunne ja hingepidamine. See sisemine soojus on ka tõelise kristliku askeesi olemus. Tuntud on ka Buddha ütlus äärmusi vältivast kuldsest keskteest.
Gothic metal
Gothic metal sai alguse 1990. aastate keskel, arenedes välja doom metal ' ist death metal ' i seguna. Erinevuseks teistest metal ' i stiilidest on väga tihe süntesaatori ja topeltvokaali kasutus, samuti võib esineda akustilist kitarri, mis on teistes metal ' i žanrites peaaegu olematu.
Akustilise kitarri kasutus ei erine eriti elektrilise omast, nimelt on mõlemal osapoolel võrdse raskusega roll. Basskitarr mängib madalamaid toone, nagu doom metal ' is, aga seda death metal ' i või black metal ' iliku agressiivsusega. Pearolli instrumentides kannabki enamasti basskitarr, aga võib ka esineda, et juhtroll on kaheks jaotatud bassi ja süntesaatori vahel. Tihtipeale asendab süntesaator teist kitarri, väga palju kasutatakse süntesaatoril erinevaid helide võimalusi, näiteks tuule, koori või isegi keelpilli heli. Vokaale on, nagu varem mainitud, peaaegu alati kaks: nais- ja meesvokaal, neid nimetatakse ka beauty and the beast ('kaunitar ja koletis'). Meesvokalist laulab nagu black ' is või death ' is, naisvokaal vastandub sellele enamasti kas sopranina või lihtsalt harmoonilise laulmisega. Laulusõnad tiirlevad enamasti romansside ja fantaasialugude ümber, mis ühele või rohkematele osapooltele lõpeb traagiliselt. Gothic metal ' i ansamblid ei kirjuta enamasti oma lugusid eraldi jäävatena, vaid lugu jätkub albumi järgnevatel paladel, nad kirjutavad albumi novelli vormis.
Hüljatud (muusikal)
"Hüljatud" (prantsuse keeles "Les Misérables") on prantsuse autorite Claude-Michel Schönbergi ja Alain Boublili muusikal, mille libreto põhineb Victor Hugo samanimelisel romaanil. Ingliskeelne algversioon maailmaesietendus 1985. aastal Londonis, Broadwayle jõudis muusikal 1987. aastal. "Hüljatud" on kõigi aegade üks menukamaid ja mängitumaid muusikale.
Pabra järv
Pabra järv (ka Bobrova järv, Kossa järv, Lidva järv, vene Бобровское озеро, latiniseeritult Bobrovskoje ozero) asub Võru maakonnas Setomaa vallas Toodsi külas. Piki järve kulgeb Eesti-Vene kontrolljoon.
Hüljatud (muusikal)
Lavastust on ette kantud ühtekokku 42 riigis või piirkonnas ning 21 keeles: inglise, prantsuse, saksa, hispaania, jaapani, heebrea, ungari, islandi, norra, poola, rootsi, soome, hollandi, taani, eesti, portugali, tšehhi, baski, kreooli, katalaani ja korea keeles. Neile lisanduvad piirkondlikud tõlkeerisused, näiteks Portugalis kasutatav portugalikeelne versioon erineb mõneti Brasiilia tõlkest, erisusi on ka saksakeelsetes tõlgetes Austrias ja Saksamaal. Ametlikke plaate "Hüljatute" muusikaga on ilmunud umbes 70.
Londonis mängiti lavastust katkematult aastatel 1985–2019, see on kõige kauem Londoni laval järjepanu mängitud suurmuusikal. Pärast väikest mängupausi naasis muusikal Londonis West Endis lavale 2019. aasta lõpus uues lavastuses ning ühtlasi värskelt renoveeritud teatrimajas. New Yorgis Broadwayl käis muusikal katkematut lavateed 16 aastat (1987–2003) ning pärast väikest pausi veel ligi 2 aastat (2006–2008). Muusikal naasis Broadwayle märtsis 2014, kus seda saatis kahe ja poole aasta jooksul taas suur menu.
Pabra järv
Järv paikneb Haanja kõrgustiku kaguosas. Järvest algab Lidva jõgi.
Hüljatud (muusikal)
"Hüljatud" on võitnud palju teatriauhindu, teiste seas parima muusikali Tony auhinna ja Grammy.
Pabra järv
Järve kaldad on lausad ja liivased. Põhi on kalda lähedal valdavalt liivane, sügavamal mudane. Järves asub saar nimega Puusaar. Eesti ja Venemaa vaheline kontrolljoon kulgeb üle saare.
Hüljatud (muusikal)
"Hüljatutes" on aegade jooksul üles astunud maailmakuulsad lavatähed, näiteks Ricky Martin (Marius), Lea Salonga (Éponine, Fantine), Frances Ruffelle (Éponine), Jenny Galloway (madam Thénardier), Patti LuPonne (Fantine), Colm Wilkinson (Jean Valjean), Michael Ball (Marius, Javert), Ramin Karimloo (Enjolras, Jean Valjean).
Pabra järv
Taimestik on liigirikas, esineb 23 liiki makrofüüte.
Hüljatud (muusikal)
2012. aastal esilinastus "Hüljatute" muusikal kinolinal. Režissöör Tom Hooperi filmis mängisid peaosi Hugh Jackman, Anne Hathaway, Russell Crowe, Helena Bonham Carter jt.
Pabra järv
Kaladest domineerivad särg ja ahven, vähem leidub haugi, kokre, linaskit, kiiska jt.
Hüljatud (muusikal)
Teose ajaloost
thumb|225px|"Hüljatud" Broadhursti teatris New Yorgis (2007)
Autorid hakkasid "Hüljatute" lavastust kavandama 1970. aastate lõpus, inspireerituna muusikalist "Oliver!", mis tugines samuti kirjandusklassika suurteosele. Pariisis esitleti muusikali plaati ja esimest lavaversiooni 1980. aastal, lavastust mängiti kolm kuud ja heliplaadile sai osaks suur läbimüük. "Hüljatute" esialgne prantsuskeelne lavaversioon oli üle nelja tunni pikk ning partituur erines tunduvalt sellest, millena tuntakse "Hüljatuid" tänapäeval. Muusikalisi numbreid oli rohkem ning osa soololaule oli lavateose algversioonis eri karakterite vahel jaotatud teistsuguselt. Erinevusi oli ka süžees: laval oli palju romaanis ette tulevaid karaktereid, kes hilisemast muusikali Londoni West Endi ja Broadway versioonist eemaldati ning laval enam ei figureeri (näiteks Éponine'i õde Azelma).
Teost asuti 1980. aastate alguses briti teatriprodutsendi Cameron Mackintoshi tellimusel muutma ning tänu temale jõudis "Hüljatud" Londoni lavale, kust see levis kiiresti üle maailma (Ameerika Ühendriigid, Austraalia, Norra, Kanada, Iisrael jne). Esimesed arvustused Londoni esietenduse järel olid kõike muud kui kiitvad, kuid sellest hoolimata esitati piletitele rekordilisi tellimusi.
Londonis on "Hüljatud" konkurentsitult kõige kauem järjepanu mängitud muusikal, see on laval olnud 1985. aastast kuni mängupausini 2019. aastal. Muusikal naasis värskendatud versioonis 2019. aasta lõpus. Broadwayl hoiab lavastus 6680 mängukorraga (1987–2003, 2006–2008 ja uues lavaversioonis 2014–2016) mängitumate muusikalide edetabelis kolmandat kohta.
"Hüljatud" on võitnud hulgaliselt auhindu, nende seas 1990. aastal Grammy. Teos oli nomineeritud esietenduse järel 1985. aastal kuuele Laurence Olivieri auhinnale, millest võideti kolm. USA-s sai muusikal 12 Tony auhinna nominatsiooni, millest võideti kaheksa. Sellega on "Hüljatud" läbi aegade enim Tony auhindu võitnud teos. Ka viimane, uuendatud Broadway versioon oli nomineeritud kolmele Tony auhinnale, nende seas parima uuslavastuse eest. BBC korraldas 2005. aastal rahvaküsitluse, et selgitada välja lemmikmuusikal. Võitis "Hüljatud", mis kogus üle 40% kõigist häältest. 2021. aasta veebruaris korraldas BBC küsitluse, et selgitada välja rahva lemmiklaulud muusikalidest, võitis "Hüljatute" esimese vaatuse lõpukoor "One Day More", teisele kohale hääletati sama muusikali Jean Valjeani teise vaatuse soololaul "Bring Him Home".
"Hüljatute" filmiversioon esilinastus 2012. aasta detsembris, selle peaosades on teiste seas Hugh Jackman (Jean Valjean), Russell Crowe (Javert) ja Anne Hathaway (Fantine). Filmi saatis kõikjal maailmas suur menu ja see kandideeris kaheksale Oscarile, millest võitis kolm: parima naiskõrvalosa (Anne Hathaway), helikujunduse ning kostüümi- ja soengukunstniku töö eest.
Tegevustik
Kuna muusikal "Hüljatud" on Victor Hugo eepilise suurteose lavaversioon, saab see olla vaid lühikokkuvõte paarikümmet aastat läbivast sündmustikust.
Lugu algab endise sunnitöölise Jean Valjeani vabanemisega 19 aastat kestnud sunnitöölt, kuhu ta on sattus vaesusest tingitud pisivarguse tõttu. Ta oli varastanud oma nälgivale lähisugulasele leivakääru. Valjean rikub sunnitöölt vabanedes seadust, hävitades mustale minevikule viitava dokumendi ning muutes oma nime. Ta tõuseb Montreuil-sur-Meri linnapeaks ja sealse klaasivabriku omanikuks.
Endist vangi jälitab hasartne politseiinspektor Javert, kelle kinnisidee on Valjean seaduse rikkumise eest kinni püüda ja uuesti sunnitööle saata. Javerti arvates ei muutu paadunud kurjategijad kunagi.
Linnapea Valjean aitab klaasivabrikus vallaslapse ilmsikstuleku tõttu töö kaotanud naist Fantine'i, kes on oma tütre Cosette'i andnud kasvatada naaberlinna Montfermeil' jõhkratele kõrtsipidajatele Thénardier'dele. Fantine satub pärast vallandamist tänavale. Ta müüb Cosette'i nimel oma medaljoni, seejärel ka juuksed. Kuna raha pole ikka piisavalt, saab naisest prostituut. Ta sureb haiglas tuberkuloosi. Valjean täidab Fantine'ile surivoodil antud lubadust ja ostab väikse Cosette'i kõrtsmikelt vabaks.
Aastad mööduvad. Valjean elab madalat profiili hoides Cosette'iga Pariisis. Cosette'i ja tudeng Mariuse vahel tärkab salaarmastus, Marius aga osaleb tudengirahutuste organiseerimises. Noored vannuvad teineteisele igavest armastust, kui Jean Valjean otsustab pärast Javerti järjekordset ilmumist koos Cosette'iga põgeneda Inglismaale. Saades aimu Cosette'i tunnetest Mariuse vastu, jätab vana mees plaani katki ja suundub ka ise barrikaadidele, et Mariuse järele valvata kasvõi oma elu hinnaga.
Mariusesse on omakorda kiindunud Cosette'i lapsepõlvekaaslane, tänavale sattunud kõrtsmike lihane tütar Éponine. Tüdruk surub oma tunded Mariuse vastu maha ja aitab noored armunud kokku viia, kuid hukkub esimesena barrikaadidel.
Tänavavõitluses jätavad lõpuks elu kõik tudengid peale Mariuse, kelle päästab Jean Valjean. Valjean satub kloaagi kaudu põgenedes silmitsi Javertiga, kes laseb tal minna, kuid ei suuda enesele andestada seaduse rikkumist ja uputab end Seine'i jõkke. Javerti surm on muusikalis ainus, kus surijal ei ole ühtki valvajat või leinajat – Javert on suitsiidi tehes üksi.
Cosette ja Marius abielluvad. Jean Valjean on Mariusele avaldanud oma mineviku saladused ning otsustab enne pulmi salamisi lahkuda, et säästa Cosette'i südamevalust ja häbist oma kasuisa mineviku tõttu. Marius ja Cosette jõuavad siiski vana mehe surivoodile. Valjean avab oma hingesaladused ka Cosette'ile ning sureb. Teispoolsuses võtavad Valjeani vastu kõik märtrisurma läinud kangelased: Fantine, Éponine ja barrikaadidel oma ideaalide eest võidelnud üliõpilased eesotsas rahutuste peaorganisaatori Enjolras'ga. Fantine'i ja Éponine'i lõpuduetis Valjeanile avaldub teose finess, et armastus võidab lootusetuse, hävingu ja surma: "Kes armastab, see jumalat näost näkku näha saab" (orig "To love another person is to see the face of God.").
Esmalavastus Eestis
Eestis lavastati "Hüljatud" Tallinna Linnahallis 2001. aasta novembris. Uuesti lavastati muusikal teatris Vanemuine 2017. aasta sügisel.
2001. aastal oli "Hüljatute" lavastaja Georg Malvius, kunstnik Ellen Cairns, dirigent Erki Pehk. Osatäitjad valiti ligi aasta enne esietendust. Värvikas kõrvalosas, madam Thénardier'na esialgu välja kuulutatud Anu Lamp siiski ei osalenud ning tema asemel oli laval Anne Reemann. Dublandita jäid peaosalised Jassi Zahharov, Sepo Seeman ja Kare Kauks, kelle dublant Evelin Samuel loobus muusikalis osalemisest. Mistahes probleemi puhuks oli Fantine'i roll ette valmistatud siiski ka Hanna-Liina Võsal.
Osatäitjad:
Kõrvalosades astusid üles Mati Vaikmaa (Digne'i piiskop), Maiken, Maian Kärmas, Kristine Muldma, Tui Hirv, Airike Kolk, Kristina Vähi, Annika Tõnuri, Arle Soeson, Jakko Maltis, Lauri Pihlap jpt.
Vanemuise versioon
Muusikal tuli Eestis teist korda lavale Vanemuise teatris 25. novembril 2017. Kasutati sama tõlget nagu 2001. aastal, kuid seda, eriti retsitatiive, veidi vähemal määral aariaid, ajakohastasid Leelo Tungal ja Kirke Kangro. Lavastaja oli Samuel Harjanne (Soome), kunstnik Karmo Mende, muusikajuht Martin Sildos ja koreograaf Gunilla Olsson Karlsson (Rootsi).
Võrreldes 2001. aasta lavastusega Tallinna Linnahallis olid paljud toonased osalised taas peaosalistena laval. Näiteks astus Koit Toome üles peaosalise Jean Valjeanina, olles varem mänginud Mariust. Linnahallis Éponine'i kehastanud Ele Millistfer kehastas nüüd Fantine'i, nagu ka Cosette'i dubleerinud Nele-Liis Vaiksoo. 2001. aastal lapseealist Cosette'i mänginud Maria Listral oli täiskasvanud Cosette'i osa. Kaire Vilgats aga naasis talle tuttavasse madam Thénardier' rolli. Monsieur Thénardier'na astus üles Lauri Liiv, kes varem on mänginud Enjolras'd, ning Marko Matvere oli taas laval Javertina.
Javerti mänginud Marko Matvere oli nomineeritud tegelaskuju jõulise kehastamise eest Eesti Teatriliidu aastapreemiale muusikalavastuste kategoorias.
Johannes Kotkas
Johannes Kotkas (3. veebruar 1915 Kodijärve vald, Tartumaa – 8. mai 1998 Tallinn) oli eesti maadleja, olümpiavõitja 1952. aastal Helsingis Kreeka-Rooma maadluse raskekaalus, aastatel 1938, 1939 ja 1947 Euroopa meister, maailma karika võitja 1956. aastal.
Ta oli ka 13-kordne Nõukogude Liidu meister ja 22-kordne Eesti meister (see on maadluses Eesti rekord) ning vabariikliku (1950) ja üleliidulise (1965) kategooria kohtunik.
Lapsepõlv
Kotkas sündis Tartumaal Kodijärve vallas (praegu Ivaste külas) Metsa talus, mida hüüti ka Otsa taluks, Juhan ja Minna-Alviine Kotka teise lapsena. Tal oli vanem õde Elli. Isa läks 1917. aastal Venemaale, suri 8. aprillil 1953 Adelaide'is. Mõni aasta pärast esimest maailmasõda kolis pere Tartusse. Johannes käis neli aastat 8. ja kaks aastat 15. algkoolis ning läks siis lukksepaõpilaseks.
Sportlaskarjääri algus
1934. aastal hakkas Kotkas tõsisemalt sporti harrastama, algul tõstmist Leonhard Kuke juures. Aleksander Pohla õhutusel vahetas ta selle ala maadluse vastu.
1935. aasta Eesti meistrivõistlustel Tartus kaotas Kotkas Otto Viikmäele ja Nikolai Karklinile.
1936. aastal kutsuti Kotkas kaitseväkke. Ta teenis Peipsi Laevastiku Divisjonis, asukohaga põhiliselt Tartus.
Kalevi 35. aastapäeva turniiril detsembris Tallinnas seljatas ta juba J. Randmaa ja Otto Viikmäe ning võitis ka Alberts Zvejnieksi 3:0.
13. ja 14. veebruaril 1937 Eesti 1936. aasta meistrivõistlustel vabamaadluses tuli Kotkas Kristjan Palusalu järel teiseks. Sama kordus 6. ja 7. märtsil Viljandis Kreeka-Rooma maadluses. 17. ja 18. märtsil Tallinnas Eesti-Soome maavõistlusel võitis Kotkas Edvard Järvise (12.02).
Kotkas kolis Tallinna ja sai tööd Eesti Panga ekspeditsiooniosakonnas palgaga 85 krooni kuus, mis oli korralik töötasu.
8. jaanuaril 1938 Eesti 1937. aasta meistrivõistlustel vabamaadluses Tartus Palusalu ei osalenud. Johannes Kotkas võitis Nikolai Karklini ja tuli esimest korda Eesti meistriks. Märtsis Tallinnas tuli Palusalu Kotka ja Karklini ees Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluses. 14. märtsil Helsingis Eesti-Soome maavõistlusel võitis Kotkas Eesti B-s Hjalmar Nyströmi 3:0.
1938. aasta Euroopa meistrivõistlused
1938. aasta Euroopa meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses peeti 24.–27. aprillil Tallinnas Estonia teatris. Raskekaalus osales 8 maadlejat.
I ringis kohtus Kotkas peafavoriidi John Nymaniga Rootsist, kes oli Palusalu järel teiseks jäänud nii viimastel Euroopa meistrivõistlustel kui ka Berliini olümpiamängudel. Nyman alustas aktiivselt, kuid ei suutnud ainsatki võtet teha. Lõpuks hakkas Nyman väsima ja pidi end paar korda matilt põgenemisega päästma. Kotkas võitis 3:0.
II ringis seljatas Kotkas Uuno Vento (Soome) 37 sekundiga. Vento oli pigem poolraskekaallane.
III ringis seljatas Kotkas Edvīns Bietagsi Lätist 18.27-ga. Bietags oli samuti peamiselt poolraskekaallane.
IV ringis võitis Kotkas Mehmet Çobani Türgist 3:0 ning oli sellega tulnud Euroopa meistriks. Nyman võitis 3:0 Bietagsi.
V ringis seljatas Nyman Çobani 12.59-ga.
Aasta lõpp
14. novembril toimus Tallinnas ajalooline matš, kus Eesti võitis Saksamaa 5:2. Raskekaalus kurnas Kotkas Paul Böhmerit poolnelsoniga seni, kuni see 9 minuti järel alistus. Veel võitsid Martin Maiste, Adalbert Toots, Voldemar Roolaan ja Ago Neo, kaotasid sulgkaallane Aleksander Kukk ja kergekeskkaallane Edgar Puusepp.
Novembri lõpul käis Tallinnas Läti üks tugevaimaid maadlusorganisatsioone LAS, mille koondis kaotas aga nii Tallinna Kalevile kui ka Tallinna Spordile 3:6. Kotkas võitis Edvīns Bietagsi 3:0.
10. ja 11. detsembril osales Eesti meistrivõistlustel vabamaadluses Tallinnas kaks raskekaallast. Kotkas võitis Nikolai Karklini 3:0.
1939
20. jaanuaril Berliinis kaotas Eesti Saksamaale revanšmatši 3:4. Kolmes kergemas kaalus said Martin Maiste, Hugo Veisman ja Aat Männis seljakaotuse, erapoolik kohtunik luges ka Voldemar Roolaanele seljakaotuse. Võitsid Puusepp, Neo ja Kotkas. Kotkas seljatas Kurt Hornfischeri 6.45-ga.
26. jaanuaril võitis Eesti Prahas Tšehhoslovakkia 5:2. Veisman ja Männis said taas seljakaotuse, kuid Maiste, Mägi, Roolaan, Neo ja Kotkas võitsid. Kotkas seljatas Josef Klapuchi 3.00-ga.
28. veebruaril võitis Eesti Tallinnas Läti 6:1. Ainsa seljavõidu sai Maiste, sulgkaallane Evald Sumil kaotas 0:3, punktidega võitsid Toots, Puusepp, Roolaan, Neo ja Kotkas (alistas Erlins Skuja 2:1).
5. ja 6. märtsil Tallinnas tuli Kotkas Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluses Karklini ja A. Klaaseni ees.
25. ja 26. märtsil kaotas Eesti A Tallinnas Soome A-le 3:4; Eesti B võitis Soome B 4:3. Kotka vastane Hjalmar Nyström loobus võistlusest pärast algpüstimaadlust. Eesti A-s võitsid veel Ago Neo ja Voldemar Roolaan, kaotasid Edgar Puusepp, Voldemar Väli, Johan Viitung ja Martin Maiste. Eesti B-s võitis raskekaalus Karklin Pekka Mellavuo 3:0.
Euroopa meistrivõistlused
25.–28. aprillil peeti Oslos Euroopa meistrivõistlused. Raskekaalus osales 8 maadlejat.
II ring. Kotkas seljatas Hornfischeri 27 sekundiga! Nyman seljatas Kåre Larseni ja Çoban Peter Larseni.
III ring. Kotkas seljatas Nyströmi 6.44-ga.
IV ring. Kotkas seljatas Çobani 12 minutiga.
V ring. Kotkas võitis Nymani 3:0.
I Kotkas, II Nyman, III Bóbis, IV Çoban, V Nyström, VI Peter Larsen.
Edgar Puusepp sai hõbemedali ja Ago Neo pronksmedali. Riikide arvestuses kogus Rootsi 13, Soome 9, Saksamaa 7, Eesti 6, Türgi 4, Ungari 2 ja Norra 1 punkti.
1939
19. novembril võitis Eesti Riias Läti 5:2. Kotkas seljatas J. Mendziņši 4.30-ga. Kergekaalus kaotas Artur Roos 35 sekundiga, keskkaalus kaotas Voldemar Mägi Georgs Ozoliņšile. Võitsid veel Maiste, Väli, Puusepp ja Neo.
9. ja 10. detsembril tuli Kotkas Eesti meistriks vabamaadluses A. Soolaiu ja A. Toomi ees.
1940
2. ja 3. märtsil Viljandis Eesti meistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses juhtus üllatus: Kotkas sai seljakaotuse Jaan Miililt ja oli selili minemas ka Juhan Kalde vastu! Selle põhjustas nähtavasti vastaste alahindamine. Kotkas viis siiski matši Kalde vastu võiduka lõpuni. Et Kalde oli omakorda seljatanud Miili, tekkis nende vahel surnud ring: kõigil 3 miinuspunkti. Puhaste võitude aegadega tuli meistriks Kalde, teiseks tuli Miil ja kolmandaks Kotkas.
Aprillis võitis Eesti Tallinnas Läti 5:2. Kotkas seljatas 3.23-ga Kārlis Brigmanise.
14.–23. detsembrini Moskvas peetud NSV Liidu absoluutsel tšempionaadil Kreeka-Rooma maadluses osalesid 14 sportlase seas Johannes Kotkas, Nikolai Karklin ja August Neo. Turniirisüsteemis peetud võistlusel alistas Kotkas kõik 13 vastast, sealhulgas 5 punktidega ja 8 seljavõiduga. Teiseks tulnud Aron Gonža (Ukraina) seljatas ta 13.49-ga. 3. oli Konstantin Koberidze, 4. Vladimir Matškaljan (mõlemad Gruusia) ja 5. Jakov Kuksenko, kes kõik kaotasid Kotkale punktidega. Karklin oli 6. ja Neo 9.
1941
Eesti (Mati Maiste, Evald Sumil, Voldemar Väli, Edgar Puusepp, Voldemar Mägi, Voldemar Roolaan, Johannes Kotkas) võitis märtsis Taga-Kaukaasia turneel Gruusia kaks korda 7:0 (Kotkas kohtus esmakordselt ühe oma hilisema suurima rivaali Arsen Mekokišviliga). Aserbaidžaanile kaotati 3:4 (võitsid Maiste, Roolaan ja Kotkas). Moskva võideti 5:2 (Maiste ja Väli kaotasid). Riias võideti Läti 6:1.
1942
Enamik Eesti maadlusparemikust oli Nõukogude tagalas, Kotkas Arhangelski oblastis Kotlases. Eesti Laskurkorpuse koondis kaotas sügisel Moskvas Moskvale 2:5, Puusepp ja Kotkas võitsid. See võistlus oli mõeldud kuulujuttude kummutamiseks, et eesti maadlejad olevat vangilaagrisse saadetud.
1943
Kotkas tuli septembris Gorkis NSV Liidu meistriks vasaraheites NSV Liidu rekordiga 53.88.