cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vikas Yadav
Yadav sai II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 16. maailmameistrivõistlustel (Bakuu, 2011) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Tarass Šelestjukile (Ukraina) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.
James III
pisi James III (10. juuli 1451 – 11. juuni 1488) oli Šotimaa kuningas aastatel 1460–1488.
1469. aasta juulis abiellus ta Taani Margaretiga. Neil sündis kolm poega, kellest vanimast sai kuningas James IV.
James III oli ebapopulaarne ja saamatu monarh.
Aro Velmet
Aro Velmet (sündinud 1. märtsil 1988) on eesti ajaloolane.
Ta lõpetas 2006. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi. Ta on õppinud Pennsylvania Ülikoolis. Ta kaitses doktoriväitekirja 2017. aastal teemal "Pasteuri impeerium: Prantsuse ekspertiis, kolonialism ja transnatsionaalne teadus, 1890–1940" New Yorgi Ülikooli juures.
Toompark
Toompark on haljasala Tallinna kesklinnas. Haljasala piires on ka endisest vallikraavist moodustatud Snelli tiik ning spordiväljak.
Asukoht
Toompargi piir kulgeb Toompuiestee ja Nunne tänava ristumiskohast mööda Nunne tänava pargipoolset teemaad kuni Nunne 11 kinnistuni, mööda nimetatud kinnistu läänepoolset piiri ja piki selle sirgjoonelist pikendust lõunasse kuni Toompea müürini, mööda müüri edelasse ja seejärel lõunasse kuni ristumiseni Falgi teega, mööda Falgi tee pargipoolset teemaad läände kuni ristumiseni bastioni müüriga, mööda müüri kirdesse ja loodesse ning piki müüri sirgjoonelist pikendust kirdesse kuni kinnistu Toompuiestee 18c hooneni, mööda nimetatud hoone pargipoolset seina kuni Toompuiesteeni ning mööda Toompuiestee pargipoolset teemaad põhja ja seejärel kirdesse kuni ristumiseni Nunne tänavaga, jättes välja kinnistud Toompuiestee 24, 26 ja 30.
Türgi tiib
Pargi Toompea-poolset Falgi teega piirnevat osa, kus asunud Tallinna muldkindlustusvööndi Tallinna bastionikindlustuste osa on nimetatud Türgi tiivaks. Türgi tiival paiknevad kaitserajatise maa-alused ruumid ehitati aastatel 1689–1696 ja kolmnurkselt välja ulatuv muldkindlustus valmis aastatel 1698–1703.
1860. aastatel rajati Toompeale pääsuks Tallinna vanalinna kahe bastioni vahele Falgi tee. Falgi tee kõrval Toompargis asuv Türgi tiivaks nimetatud kindlustus oli maa alt ühendatud Rootsi bastioniga. 1930. aastatel ehitati Falgi teelt Toomparki viiv trepp ja 1930. aastate lõpus kohandati Rootsi bastioni Türgi tiiva maa-alused ruumid varjendiks ning sissepääsuhoone fassaad on oletatavalt rajatud peale 1935. aastat.
Treppi restaureeriti viimati arvatavalt 1970. aastate lõpul. 2019. aastal renoveeriti müüritis ja trepp, mis viib Toompealt laskuvalt Falgi teelt kõrvalasuvasse Toomparki.
Snelli tiik
pisi|alt=Snelli tiik|Snelli tiik 2018. aasta suvel
Patkuli trepp
Patkuli trepp ühendab all-linna Toompeaga Balti jaama poolsest küljest. Patkuli trepp algab Nunne tänava kõrval Snelli tiiki ümbritseva Toompargi Toompea põhjaküljelt ning tõuseb mööda mäenõlva Toompeal Rahukohtu tänav 3 ja 5 hoonete vahelisel alal asuvale Patkuli vaateplatvormile.
Trepp ehitati 1903. aastal ja avati 6. oktoobril 1903. aastal.
Ajalugu
Snelli tiigi ääres Toompargis asus 1. detsembril 1974 avatud 1924. aasta 1. detsembri ülestõusu mälestusmärk.
Gerviškėse vald
Gerviškėse vald (leedu keeles Gerviškių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šalčininkai rajooni territooriumil. Vald piirneb lõunas Valgevene territooriumiga.
Valla pindala on 184 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2192 inimest. Valla keskus on Gerviškėse küla. Vallamaja asub aadressil Šalčios g. 1, vallavanem on Valerijus Ivaška.
95,3 % valla elanikest on poolakad.
Vallas asuv Stasylose raudteejaam on asula staatusega, aastal 2011 oli seal 79 elanikku.
pisi|Vallamaja pisi|Čiužiakampis pisi|Didžiosios Sėlos
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Condom
Condom [kon'dom] on linn Prantsusmaal Gersi departemangus. Ta on departemangu alam-prefektuur (sous-prefecture) ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks.
Linna varasemad nimekujud on Condom-en-Armagnac ja Condom-sur-Baïse.
Linna territoorium asub 62–190 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linnapeaks on Gérard Dubrac Vabariiklaste Parteist (Les Républicains) (endise nimega UMP).
pisi|tühi|Condomi plaan ja teda ümbritsevad vallad
Kuraditõestus
"Kuraditõestus" on 2008. aasta Eesti üliõpilasfilm.
Filmi režissöör on Janno Jürgens. Filmi tootis Balti Filmi- ja Meediakooli filmiosakond.
Film valmis Balti Filmi- ja Meediakooli filmiosakonna üliõpilase Janno Jürgensi bakalaureuseõppe kursusetööna. Film on tehtud A. H. Tammsaare teose "Põrgupõhja uus Vanapagan" ainetel.
Seli järv
pisi|Seli järv Seli järv on asub Seli rabas Kõrvemaa maastikukaitsealal, halduslikult Võõbu külas.
Järve geograafilised koordinaadid on.
Kujult on järv peaaegu ümmargune ning mõõtmetelt umbes 450 × 500 meetrit. Pindala on ligikaudu 17 ha.
Litsedei
pisi |[[Peterburis aadressil ulitsa Lva Tolstogo 9 asuvas hoones tegutseb klouni- ja pantomiimiteater Litsedei]] pisi |[[Slava Polunin, Valeri Keft ja Nikolai Terentjev (1980. aastate keskpaik)]]
Litsedei (vene keeles Лицедеи) on Venemaal Peterburis tegutsev klouni- ja pantomiimiteater.
Publikule enim meeldinud klouni- ja pantomiiminumbrid on "Blue Canary", "Аssisjai" ("Асисяй") ja "Nizzja" ("Низзя").
Trupp
Litsedeis on eri aegadel töötanud kümneid näitlejaid, teiste seas Robert Gorodetski, Slava Polunin, Nikolai Terentjev, Valeri Keft, Juri Galtsev, Anna Orlova ja Juri Muzõtšenko.
Sapotillipuulised
pisi|[[Võiseemnik]] Sapotillipuulised (Sapotaceae) on õistaimede sugukond.
Sapotillipuuliste hulka kuulub umbes 800 liiki igihaljaid troopilisi puid ja põõsaid, mis on jagatud 35–75 perekonda.
Paljudel taimedel on söödavad viljad. On ka õlirohkete seemnetega taimi.
Alexey Pegushev
Alexey Pegushev (läti keeles Aleksejs Peguševs) on helilooja, pianist ja improvisaator Lätist.
Ta sündis 1992. aastal Riias, kus ta õppis Jazeps Vitolsi nimelises Läti Muusikaakadeemias Juris Karlsonsi juures. Õpingud jätkusid Norra Muusikaakadeemias Asbjørn Schaatuni ning Leedu Muusika- ja Teatriakadeemias Mindaugas Urbaitise käe all. Seejärel astus Aleksejs magistriõppesse Sibeliuse Akadeemias, kus ta kompositsiooniõpetaja on Juhani Nuorvala ja klaveriõpetaja Niklas Pokki.
Heliloojana hindab Alexey stiililist mitmekesisust ning ta kombineerib tihti eksperimentaalset traditsioonilisega. Tema meelisžanriteks on vokaal-, klaveri- ja orkestrimuusika. Alexey Pegushevi kui pianisti põhirepertuaari moodustab nüüdisaegne ja vararomantiline muusika.
Kulmimaa
pisi|Asend Poolas
Kulmimaa on saanud nime Kulmi linnast (poola keeles Chełmno). Piirkonna suurimad linnad on Toruń ja Grudziądz.
Kulmimaa asub Wisła paremkaldal ning piirneb lõunas Drwęca suudmega, põhjas Osa külaga ja idas Lubawa linnaga.
Kulmimaad võib olenevalt perioodist ja definitsioonist pidada kas Masoovia, Pomereelia või Preisimaa osaks. Tänapäeval loetakse Kulmimaad Poolas Pomereelia osaks, kuna viimastel sajanditel on tekkinud tihedad sidemed Gdański Pomereeliaga. Lisaks on sidemed ka Kujawy piirkonnaga ning need moodustavad Kujawy-Pomorze vojevoodkonna, kuigi osa Kulmimaast asub Warmia-Masuuria vojevoodkonnas. Algselt oli Kulmimaa Masoovia läänepoolseim ala, eriti oli nii pärast riigi killustumist. Saksamaal peetakse Kulmimaad osaks Preisimaast, kuigi seal ei elanud mitte preislased, vaid slaavi lehhiidid, kes sulandusid Poola riiki.
Leluchów
Leluchów on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Sączi maakonnas Muszyna vallas. Leluchów asub Slovakkia piiri ääres.
Vanigõjärv
Vanigõjärv (keskkonnaregistri kood vee2156230) on järv Võru maakonnas Setomaa valla Tserebi külas ja Võru valla Viitka külas. Järve pindala on 19,7 ha. Järves on kuus saart.
Vanigõ järv on Eesti piiriveekogu.
Nukumanu keel
Keele rääkijaid oli 2015. aasta seisuga umbes 700.
Castellammare di Stabia
Castellammare di Stabia on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (comune) Itaalias Campania maakonnas Napoli provintsis. Castellammare di Stabia sai linnaõigused vabariigi presidendi 1953. aasta 1. märtsi dekreediga.
Castellammare di Stabia kõrgus merepinnast on 6 meetrit, asustustihedus keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
pisi|Castellammare di Stabia pisi|püsti|Vaade Castellammare di Stabiale, [[Napoli laht|Napoli lahe rannikule ja Vesuuvile]]
Haldus
Castellammare di Stabia halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Fratte, Madonna della Libera, Pioppaino, Ponte Persica, Pozzano, Privati, Quisisana, Scanzano, Varano.
Loodus
Castellammare di Stabia asub Napoli provintsi lõunaosas, Vesuuvi piirkonna ja Sorrento poolsaare vahel. Castellammare di Stabia keskmine kõrgus merepinnast on 5 meetrit, haldushoone asub 6 meetri kõrgusel merepinnast, kõrgeimaks punktiks on Faito mägi (1202 m). Põhjas eraldab Castellammare di Stabiat Torre Annunziatast ja Pompeist Sarno jõgi, läänepiiriks on Napoli laht.
Ajalugu
Stabiae sai rängalt kannatada 62. aasta maavärinas. 79. aasta 24. augusti Vesuuvi purse mattis tuha alla Pompei ja Stabiae. Kuna asulat polnud pärast maavärinat veel täielikult taastatud, siis oli seal ka elanikke vähem ja vastavalt ka vähem hukkunuid kui näiteks Pompeis. Stabiaes hukkus Vesuuvi purset jälgima tulnud Plinius Vanem. Castellamare kindlus|pisi Uus asula rajati rannikule. Tegeldi peamiselt põllumajanduse ja kalapüügiga. Sorrento hertsogiriigi võimu ajal rajati Pozzano lähistele mäenõlvale kindlus. Aastast 1086 pärineb esimene kirjalik ülestähendus asula kohta, Castrum ad Mare nime all.
1731. aastal läks Castellamare Karl VI võimu alt Carlos III võimu alla. Castellammare di Stabiast sai Napoli kuningriigi (hiljem Mõlema Sitsiilia kuningriigi) üks arenenumaid linnu. 1783. aastal avati siin Itaalia esimene laevatehas, 1842. aastal sai Castellamare di Stabia raudtee ühenduse Napoliga. 1906. aastal avati 19,4 km pikkune Castellamare di Stabia-Sorrento trammi liin (suleti 1946. aastal).
Mälestusmärgid ja vaatamisväärsused
pisi|Concattedrale di Maria Santissima Assunta fassaad pisi|Santuario di Santa Maria di Pozzano pisi|Chiesa dello Spirito Santo pisi|Chiesa di San Bartolomeo
Kirikud
Castellammare di Stabias on ligi 50 katoliku kirikut (19 kogudust).
Pühakojad
pisi|Santuario del Sacro Cuore Castellammare di Stabias on neli pühakoda.
Scoglio di Rovigliano
Lubjakivist Rovigliano kalju (Scoglio di Rovigliano) asub Napoli lahes, Sarno jõe suudme juures, piiril Torre Annunziataga. Aastal 938 ehitati kaljusaarele klooster, 1564. aastal muudeti see kaitseks türgi piraatide vastu kindluseks.
Veed
Castellamare di Stabia maapõu on rikas eri liiki mineraalvete poolest (28 liiki). Väävlisisaldusega veed (Acque Solforose)
Bikarbonaat-kaltsiumi sisaldusega veed (Acque Bicarbonato Calciche)
Mineraalveed (Acque Medio Minerali)
Cassarmonica
Cassarmonica ehk muusikapaviljon pühitseti sisse 1900. aasta 28. aprillil. 9 aasta pärast purustas tugev edelatuul ehitise. Asemele ehitatud uus muusikapaviljon anti linnale üle 1911. aasta 4. augustil.
Raudtee
Castellamare di Stabia territooriumil on kaks raudteeliini: Torre Annunziata – Gragnano ja Torre Annunziata – Sorrento liinid. 2013. aasta alguses oli Castellamares 6 tegutsevat raudteejaama.
Sadamad
Castellamare di Stabias on kaks sadamat, kaubasadam ja 2007. aasta sisse pühitsetud turismisadam (Porto Marina di Stabia), mis on Itaalia üks suurimaid.
Samojeedi koer
Samojeedi koer on Põhja-Venemaalt ja Lääne-Siberist pärinev koeratõug. Tõunimetus samojeedi koer on tuletatud Põhja-Venemaalt ja Siberist pärinenud samojeedi rahva hõimunimest.
Tõustandardis on koera üldmulje kohta muuhulgas kirjas, et tõug on keskmise suurusega, elegantne, valget värvi arktiline spitsitõug, kelle olemuses kajastuvad veetlevusega ühendatud jõud, vastupidavus, paindlikkus, väärikus ja enesekindlus.
Käitumise ja iseloomu kohta on standardis kirjas, et samojeedi koer on sõbralik, avatud, reibas ja elav ning mõõdukalt arenenud jahikirega. Mitte mingil juhul ei tohiks ta olla arg ja agressiivne. Samojeedid on väga seltsivad koerad, kes valvekoeraks ei sobi.
Vainiži piiskopilinnus
Vainiži piiskopilinnus (saksa Wainsel) oli Riia peapiiskopkonna liivlaste asualal paiknenud piiskopilinnus, mis asub Lätis, Vidzeme kultuuriajaloolises piirkonnas, linnulennult 14 km kaugusel Lemsalust (läti keeles Limbaži) kagus, 33 km Volmarist (Valmiera) edelas ja 26 km kaugusel Võnnust (Cesis) loodes, Brasla jõe paremkalda ja Vainiži paisjärve vahelisel väikesel künkal.
Vainižis ühinevad kolm jõge Brasla, Iesala (Mazupe) ja Jencelis ja kolm oja. Administratiivselt jääb see Limbaži piirkonna (Limbažu novads) Umurga valda (Umurgas pagasts) ja Vainiži külasse. Loode-kagusuunaline linnuseküngas asub u 60 m üle merepinna. Linnuseküngas jääb umbes pool kilomeetrit külakeskusest edelasse, linnuseaseme kõrval kagus on vana Pilskalni talukoht. Linnusekohast möödub Umurga – Stalbe P14 maantee.
Muinasajal kuulus Vainiži ala arvatavasti liivlaste Metsepole kihelkonna alla. Piiskopilinnusest põhja pool, teisel pool Brasla jõge (Raupa, saksa Roopa) Iesala jõe suubumiskoha kõrval asus muinasajal liivlaste linnus. 18. sajandil ehitati sinna peale uus mõisahoone.
Venemaa keisririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Liivimaa kubermangu Volmari kreisi Umurga kihelkonnas (Kirchspiel Ubbenorm).
Ehitus
Vainiži piiskopilinnus ja Nabe vasallilinnus olid Lemsalu piiskopilinnuse abilinnused. Tegemist oli nelinurkse ristkülikukujulise vaba laagerkastelli tüüpi linnusega põhiplaaniga 87 * 56 meetrit, mis paiknes loode-kagusuunaliselt (kastelli nurgad olid orienteeritud põhiilmakaarte järgi) Brasla jõe ja Vainiži tiigi (Vainižu dīķi) vahel. Kastelli 1,5 m paksude väliskaitsemüüride vastu toetusid nii puit-, kui ka kiviehitised. Linnust neljast küljest ümbritsenud vallikraavid olid 20 m laiad ja 5 m sügavad. Kaguküljel oli ka soine ala, kust vallikraavid arvatavasti vee said.
Praegune seisukord
Linnusest on alles madalal võsastunud künkal asetsevad u. 0,5 m kõrged maakividest vundamendid.
Hajuskülv
Käsitsi tehtud hajuskülv on vanim külviviis. Külvaja kandis seemet kaasas külimitus ning viskas kõndides ühe peotäie vasakule ja seejärel paremale. Külvatava vilja kogus määrati külvaja peotäie suurust ja sammu pikkust arvestades.
Hiljem on hajuskülvi tehtud nt vakku, kus see külvamisega ühel ajal ka kultiveeritakse. Eestis kasutatakse rohkem reaskülvi, hajuskülv on küll kiirem, kuid puuduseks on eelkõige ebaühtlane sügavus.
Now That's What I Call Music! 88 (Suurbritannia väljalase)
"Now That's What I Call Music! 88" (ka "Now! 88") on duubelkogumikalbum.
Album anti Suurbritannias välja 21. juulil 2014 ning see on albumisarja "Now That's What I Call Music!" Suurbritannia ja Iirimaa väljalaske 88. album. Album on saadaval CD-l ja allalaaditava muusikafailina.
Albumil on 15 laulu, mis on jõudnud Briti singliedetabelis esikohale: "Ghost", "Sing", "Stay with Me", "Waves", "Problem", "I Will Never Let You Down", "The Man", "It's My Birthday", "Me and My Broken Heart", "Rather Be", "Hideaway", "Gecko (Overdrive)", "Nobody to Love", "Summer" ja "I Wanna Feel".
Taani Margaret
pisi Margaret (23. juuni 1456 – enne 14. juulit 1486) oli Taani kuninga Christian I tütar ja James III abikaasana Šotimaa kuninganna (1469–1486).
Margareti ja Jamesi abiellumine määrati 1460. aastal. Laulatus toimus 1469. aasta juulis, kui Margaret oli 13-aastane. Abielust sündis kolm poega. Vanimast pojast sai kuningas James IV.
Margaret oli populaarne kuninganna, teda peeti ilusaks, leebeks ja mõistlikuks ning paljude ajaloolaste arvates oleks ta olnud valitsemises oma abikaasast võimekam.
Larissa Savankova
Larissa Savankova (sündinud 12. augustil 1965 Penzas) on Eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1982 Kuznetskis keskkooli saksa keele eriklassis ja 1986 näitleja erialal Voroneži Riikliku Kunstide Instituudi.
Ta on aastast 1987 Vene Teatri näitleja. Ta on esinenud tantsijana, töötanud tantsu‑ ja lavaliikumise õpetajana aeg‑ajalt Šveitsis, Rootsis ja Itaalias ning Paula Mannekeenide Koolis ja Fouettè Balletikoolis. Ta on mänginud filmides ("Kus sa ka polnud", 1992, Ukraina; "Vene sõber", 1992, Soome; "Kaksikelu", 2003, Exitfilm) ja teleseriaalides ("Eestlane ja venelane", 2008–2009).
Siesartise järv
Siesartise järv on järv Leedus Molėtai rajoonis. Järv asub Molėtaist kaks ja pool kilomeetrit idas ning kuulub Nemunase vesikonda. Järve kaldad on enamasti kõrged, loodekallas on madal ja soostunud. Järves on kuus metsaga kaetud saart. Suurim neist on Birutė saar pindalaga 27,5 ha, millel kasvab Birutė mets. Kazėla saare pindala on 1,41 ha, Tetervinka saarel aga 0,06 ha, lisaks on järves veel kolm nimetut saart pindaladega 1,9 ha, 1,36 ha ja 0,22 ha. Väljavooluks on Siesartise jõgi. Aastal 1976 paisutati järve ja tõsteti selle veetaset 30 cm võrra.
Järve nimi Siesartis tuleneb unarsõnast sroventi (analoogne vaste sanskriti keeles on sisarti, mis tähistab sängi, voolamist).
Sergei Nabokov
pisi|Sergei Nabokov (1915) Sergei Dmitrijevitš Nabokov (vene keeles Сергей Дмитриевич Набоков; 6. oktoober/18. oktoober 1866 Peterburi – 21. detsember 1940 Bukarest) oli Venemaa riigitegelane, tõeline riiginõunik. Ta oli aastatel 1910–1915 Kuramaa kuberner.
Ta lõpetas aastal 1888 Keiserliku õiguskooli, seejärel töötas ta justiitsministeeriumis. Aastatel 1910–1915 Kuramaa kuberner.
Aastal 1919 emigreerus Kreekasse. Ta elas Ateenas, kuid suri aastal 1940 Bukarestis.
Isiklikku
Tema isa Dmitri Nikolajevitš Nabokov (1827–1904) oli Venemaa Keisririigi riigitegelane, vend Vladimir Dmitrijevitš Nabokov (1869–1922) oli Venemaa Keisririigi riigitegelane, vennapoeg Vladimir Nabokov oli kirjanik.
James Reimer
pisi|James Reimer 2016. aastal [[San Jose Sharksis mängimas]] James Reimer (sündinud 15. märtsil 1988 Arborgis, Manitobas) on Kanada jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis San Jose Sharks.
Aastatel 2005–2008 mängis ta kolm hooaega Western Hockey League'i klubis Red Deer Rebels.
2006. aastal valis Toronto Maple Leafs ta NHL-i draft'is 99. valikuna. 2008. aastal asus ta mängima American Hockey League'i klubis Toronto Marlies, mis on Maple Leafsi noorteklubi. NHL-is debüteeris ta 10. detsembril 2010 mängus Atlanta Thrashersi vastu, sekkudes mängu kolmandal veerandajal Jonas Gustavssoni asemele. Esimest korda kuulus Reimer algkoosseisu 1. jaanuaril 2011 mängus Ottawa Senatorsi vastu. Leafsis mängis ta kokku kuuel hooajal
2016. aasta veebruaris liitus ta San Jose Sharksiga, kuid ta mängis seal vaid hooaja 2015–16 lõpuni. Seejärel liitus Reimer Florida Panthersiga, kus ta mängis kolm hooaega. 2019. aasta juunis siirdus ta Carolina Hurricanesi. 2021. aasta juulis naasis ta Sharksi, sõlmides klubiga kaheaastase lepingu.
Reimer on kuulunud Kanada jäähokikoondisse 2013. ja 2014. aasta jäähokimaailmameistrivõistlustel.
Wellini vald
Wellin on vald Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis.
Valla keskus on Wellin. Valla piirides asuvad peale Wellini veel järgmised asulad: Barzin, Chanly, Fays-Famenne, Froidlieu, Halma, Lomprez, Neupont ja Sohier.
Trofeekimp
pisi|Trofeekimp [[Moskva Borodino silla püloonil]] Trofeekimp on arhitektuuriline kaunistus kokkuköidetud relvadest; pärineb Vana-Roomast.
Kaks rotti
Maal valmis 1884. aasta novembris Hollandis Nueneni linnas, kus van Gogh elas mõne aasta taas vanemate juures. Maali laius on 29,1 cm ja kõrgus 41,3 cm, kunstnik maalis õlivärvidega puidule. Tänapäeval asub teos erakogus.
Ameerika kultuuriloolase Maud Ellmanni sõnul torkab van Gogh sajandivahetuse kunstnike üleüldise ratofoobia keskel silma ainsana, kes kujutab rotte "sümpatiseeriva realismiga": kaks loomakest nosivad hämaras leiba, "piieldes vaatajat samavõrd kahtlustavalt kui vaataja neid".
Walter Reder
Walter Reder (4. veebruar 1915 – 26. aprill 1991) oli Austrias sündinud sõjaväelane (Obersturmbannführer).
1934. aastal vahetas ta Austria kodakondsuse Saksa vastu.
1951. aastal mõisteti Reder väidetavate sõjakuritegude ("Marzabote veresauna") eest eluks ajaks vangi.
"Viimaks, aastal 1977 vaatas Itaalia ülemkohus süüasja taas läbi ja tuvastas, et kogu süüdistus rajanes totaalsel valel. Ei Reder ega tema väeosa polnud kunagi viibinud Marzabotes. "Ohvrite" nimekirja olid kantud kõik inimesed, kes Marzabote ümbruses detsembrist 1943 kuni aprilli lõpuni 1945 (s. t. 17 kuu jooksul) olid surnud loomulikku surma, hukkunud USA-Briti lennuväe pommide läbi, astunud miini otsa, tapetud kommunistlike partisanide poolt kui fašistid või otsa saanud partisanide omavahelises arveteklaarimises ."
1985. aastal ta vabanes ja sai naasta Austriasse. Lennujaamas võttis Rederit vastu ja pigistas (väidetavalt ) ta kätt kaitseminister Friedhelm Frischenschlager. Žest tekitas ühiskonnas poleemikat ning kogu episoodi tuntakse kui Frischenschlageri ja Rederi afääri. Afäär on soodustanud muuhulgas niinimetatud Austria ohvriteesi ümbermõtestamist.
Kristus (täpsustus)
Jeesus Kristus on kristluse rajaja Uue Testamendi järgi.
Tšetšeenid
pisi|Grupp tšetšeene [[19. sajandi lõpul]] Tšetšeenid on Kaukaasia rahvas, kes elavad peamiselt Tšetšeeni Vabariigis, kus neid elab hinnanguliselt 1,2 miljonit, moodustades 95% rahvastikust. Nad kõnelevad nahhi-dagestani keelte hulka kuuluvat tšetšeeni keelt. Tšetšeenide lähim sugulasrahvas on ingušid.
Mahhatškala peamošee
Islami pühakoda finantseeris üks rikas Türgi perekond.
Tšetšeenid
Tšetšeenid elavad ka Dagestani Vabariigi loodeosas (95 000), Türgis (70 000), Kasahstanis (üle 30 000), Inguššias (20 000).
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 51 tšetšeeni, neist 22 Tallinnas.
23. veebruaril 1944 küüditati tšetšeenid Kasahstani ja Siberisse, Tšetšeeni-Inguši ANSV likvideeriti. Tagasi kodumaale lubati neil tulla 1957. aastal, mil taastati ka Tšetšeeni-Inguši ANSV.
Ahto Jakson
Ahto Jakson (sündinud 29. augustil 1971 Tallinnas) on eesti ajakirjanik. ääris|vasakul|440x440px|2021. aasta septembris Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi juures.
Haridus
Lõpetas 1989. aastal Tallinna 2. Keskkooli. Õppis aastatel 1994–1996 Tallinna Politseikoolis, kus omandas keskerihariduse politseitöö erialal.
2004–2008 õppis Sisekaitseakadeemia politseikolledžis, mille lõpetas politseilise kõrgharidusega.
2020–2022 õppis Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja kommunikatsiooni magistriõppes, mille lõpetas magistrikraadiga.
Töö
Aastatel 1990–1991 töötas EKP Keskkomitee Kirjastuse trükikojas (hilisem Ajakirjandusmaja trükikoda), aasta hiljem Harju Elu korrespondent-tehnilise toimetajana.
Aastatel 1993–1996 töötas Eesti politseis eri ametikohtadel, 1996–1999 oli Politseiameti avalike suhete osakonnas politseireferent.
Aastatel 2000–2003 Eesti Teadeteagentuuris (ETA) reporter. Pärast AS ETA Interactive pankrotti töötas ta kaks aastat taas politseis.
2005. aastast töötas ta ajalehes Meie Maa uudistereporterina ja alates 2018. aasta 13. juunist kuni lehe ilmumise lõpetamiseni 2022. aasta 22. aprillil tegevtoimetaja-uudistejuhina.
Asutas 2009. aastal pikamaajooksu uudiste lehekülje Jooksuportaal, mis ühines 2015. aastal ajakirjaga Jooksja.
Alates 2022. aasta 10. maist töötab BNS-i toimetajana.
Moor House
Moor House on 19-korruseline kõrghoone (84 m), mis asub City of Londonis.
Ikepera liigikaitseala
pisi|Ikepera liigikaitseala asendikaart Ikepera liigikaitseala oli liigikaitseala Viljandi maakonnas Karksi vallas (tänapäeva Mulgi valla aladel) Ärikülas. Kaitsealal kaitsti must-toonekurge. Kaitseala pindala oli 34,6 ha.
Loodusobjektide loodusväärtuse puudumise tõttu arvati 7. juulil 2016 Eesti Vabariigi peaministri määrusega Ikepera liigikaitseala kaitse alt välja. Sama määrusega arvati kaitse alt välja teinegi Viljandi maakonna liigikaitseala – Kalbuse.
Kuressaare vanalinna muinsuskaitseala
Muinsuskaitseala (siis nimetatud kui kaitsetsoon) moodustati 1973. aastal. Seda laiendati 1995. aastal ja taas 2004. aastal.
Mikko Lehtonen
Mikko Kasper Lehtonen (sündinud 16. jaanuaril 1994 Turus) on Soome jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Šveitsi kõrgliigaklubis ZSC Lions.
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis HC TPS, mille koosseisus debüteeris ta Soome kõrgliigas hooajal 2011-12. Ta on mänginud veel Soome esiliiga klubis TUTO Hockey, Soome kõrgliigaklubides KooKoo ja Tappara ning Rootsi kõrgliigaklubis HV71. 2017. aastal tuli ta HV71-ga Rootsi meistriks.
2019. aasta aprillis sõlmis ta kaheaastase lepingu KHL-i klubiga Jokerit. Hooajal 2019–20 oli ta KHL-is liiga resultatiivseim kaitsemängija (17+32). 2020. aastal valiti ta KHL-i tähtede mängule.
2020. aastal siirdus Lehtonen esmakordselt NHL-i, sõlmides lepingu Toronto Maple Leafsiga. NHL-is tegi ta debüüdi 18. jaanuaril 2021 mängus Winnipeg Jetsi vastu. 2021. aasta veebruaris siirdus ta Columbus Blue Jacketsi. Hooajal 2020–21 kahes klubis mängides jäi tema arvele NHL-is kokku kuus väravasöötu.
2022. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu ZSC Lionsiga.
2014. aastal tuli Lehtonen juunioride maailmameistriks. 2019. aasta tuli ta Soome jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks ja 2022. aastal olümpiavõitjaks. Ta valiti 2019. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2022. aasta taliolümpiamängudel turniiri sümboolsesse koosseisu.
Soome koondises on ta osalenud ka 2017. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2018. aasta taliolümpiamängudel.
Korzkiew
Korzkiew on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Krakówi maakonnas Zielonki vallas. Korzkiew asub Krakówi kesklinnast umbes 12 km põhjaloodes.
Downhill
pisi Downhill on spordiala, kus sõidetakse spetsiaalsete jalgratastega mäest alla.
Sõidutrajektooril on hüppekohad ja mitmesugused takistused (puujuured, kivid). Mäenõlv võib kohati olla peaaegu püstloodis. Võistlejad läbivad ettevalmistatud raja ühekaupa (stardivad üksteise järel kindla intervalliga) ning püüavad hakkama saada võimalikult lühikese ajaga. Raja läbimiseks kulub tavaliselt kaks kuni viis minutit. Varustusse kuuluvad lisaks jalgrattale kiiver, kindad, põlvekaitsmed, säärekaitsmed, küünarnukikaitsmed ja kaelakaitse.
Kehalisus
Kehalisus (inglise keeles corporeality, embodiment, saksa keeles Körperlichkeit) on teatri meetod, mille eelduseks on näitleja teadlikkus oma kehast ning selle ilustamata kasutamine.
Kehalisuse eesmärk on vältida teatris nö "teatri lõksu" ning aidata vaataja lähemale reaalsusele.
Kehalisus postdramaatilises teatris
Kui klassikalises sõnateatris on põhilises fookuses sõnatekst, siis on postdramaatilises teatris on keskne näitleja keha kohalolek laval, selle liikumine, loomulikkus ja žestid. See tähendab, et postdramaatilises teatris töötab näitleja mitte ainult sõna, vaid ka oma kehaga ning reageerimiseks, impulsside andmiseks, kujundite loomiseks ja vaatajatega kohtumiseks ei kasuta näitleja mitte ainult sõna või pea liikumist kahe õla vahel, vaid kogu oma keha.
Carl Justus Wilhelm Meder
Carl Justus Wilhelm Meder (16. oktoober / 27. oktoober 1769 Göttingen – 9. november / 21. november 1820 Märjamaa) oli Eesti vaimulik.
Kehalisus
Kehalisus tantsuteatris
Kehalisus on mõjutanud ka tänapäeva tantsuteatrit. Näiteks klaasikalises balletis püütakse peita inimese keha reaalseid ja automaatseid liikumisi ning näidata keha ebareaalse ja hämmastavana. Balletis on keha võimalikult kerge, kõrgel ja painduv. Seevastu tänapäeva tantsuteatris on keha tihti võimalikult madalal, kontaktis põrandaga ja vähepainduv.
Olavi Paavolaise medal
Olavi Paavolaise medal on Soome kirjaniku ja publitsisti Olavi Paavolaise mälestusauhind, mida 2003. aastast annab välja Turu linnas tegutsev Olavi Paavolaise Selts.
Carl Justus Wilhelm Meder
Isiklikku
Tema vend Gottlieb Georg Heinrich Meder oli Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja, vennapoeg Leopold Friedrich Meder oli Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja. Tema poeg Wilhelm Johann Benedikt Meder oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, äi Benedikt Gottlieb Haken oli Jämaja Kolmainu koguduse ja Märjamaa Maarja koguduse õpetaja.
Kehalisus
Kehalisus tantsuteatris
Eestisse jõudis tänapäevane tantsuteater alles 20. sajandi lõpus ning esimeseks kaasaegse tantsu trupiks oli Nordic Star. Esimesteks kehalisusele keskenduvateks tantsijateks Eestis olid Merle Saarva, Raido Mägi ja Mart Kangro.
Olavi Paavolaise medal
Olavi Paavolaise medal asutati kirjaniku 100. sünniaastapäeval. Medali autor on Turu skulptor Mika Linto-Vaara.
Tuvi park
pisi|Tuvi park
Kareda looduskaitseala
Kareda looduskaitseala on looduskaitseala Järva maakonnas Järva valla ja Paide linna alal. Kaitseala pindala on 362,8 ha
Kaitseala on moodustatud looduslike elupaikade ja I kategooria kaitsealuste liikide kaitsmiseks.
Tuvi park
Tuvi park on haljasala Tallinna kesklinnas Tõnismäel, Veetorni, Tõnismäe ja Toom-Kuninga ja Suur‑Ameerika tänava vahel.
Asukoht
Tuvi pargi piir kulgeb Veetorni tänava ja Toom-Kuninga tänav 11 (Saksamaa Suursaatkond Tallinnas) kinnistu ristumiskohast mööda Toom-Kuninga 11 ja Toom-Kuninga 13a kinnistute idapiiri lõuna suunas kuni Suur-Ameerika tänav 14 kinnistu loodenurgani, mööda Suur-Ameerika 14 ja Suur-Ameerika 14d kinnistute põhjapiiri ida suunas kuni kinnistu Tuvi tänav 14b edelanurgani, mööda selle kinnistu läänepiiri põhja, ida ning seejärel põhja suunas kuni sama kinnistu loodenurgani, seejärel mööda nimetatud kinnistu läänepiiri sirgjoonelist pikendust põhja suunas kuni kinnistu Tuvi 12 edelanurgani, mööda selle kinnistu läänepiiri ning selle mõttelist pikendust põhja suunas kuni Veetorni tänavani ning sealt mööda Veetorni tänava pargipoolset teemaad lääne suunas Toom-Kuninga 11 kinnistu piirini.
Albert Marquet
Albert Marquet (26. märts 1875 Bordeaux, Prantsusmaa – 14. juuni 1947 La Frette-sur-Seine, Prantsusmaa) oli prantsuse maalikunstnik ja graafik. Ta kuulus foovide tuumikusse koos oma eluaegse sõbra Henri Matisse'iga. Hilisemas loomingus ta loobus fovismist ja jätkas naturalistlikuma stiiliga.
Tuvi park
Ajalugu
Tuvi pargi praegune nimi on tinglik ja suhteliselt hiline: park on saanud nime sellega külgneva Tuvi tänava järgi. Viimasele andis aga arvatavasti nime sealkandis elanud sadulseppmeister Hugo Aleksander Taubenheim. Tuvi park hõlmab endise Basti, Friedheimi suvemõisa ja Köningstahli suvemõisa (andis nime Toom-Kuninga tänavale) suvemõisa ja nende parke.
Albert Marquet
Marquet' looming hõlmab peamiselt maastikumaale, kuid aastatest 1910–1014 ka rohkelt naisakte. Maastikumotiividest meeldisid talle kõige rohkem Pariisi sadamad ja sillad.
Tuvi park
Ajalugu
1930. aastatel ehitati Tuvi parki kuue meetri laiune paekivist paraadtrepp pargist Suur‑Ameerika tänavale. 1950.−1970. aastatel oli pargis Noorte Loodussõprade keskmaja katseaed koos kasvuhoonetega. 1970. aastail rajati Suur‑Ameerika tänava äärde (nn Lastestaadioni spordiväljakud). Park sai tugevasti kannatada 1967. aasta suures tormis.
Albert Marquet
Elukäik
Pierre-Léopold-Albert Marquet sündis 26. märtsil 1875 Prantsusmaal Bordeaux's raudteetöölise Joseph Marquet' ja Marguerite Marquet' perre. Joonistamisest hakkas ta huvituma juba noores eas. Talle meeldis kujutada kodulinna sadama laevu ja kaisid, aga ka tunnelitesse kaduvaid rööpaid ja nendel liikuvaid ronge.
Tuvi park
Ajalugu
Suvemõisate ajast on alles vaid üksikuid põlispuid, 1980. aastatel park metsistus ja jäeti hooletusse, kuid alates 2003. aastast on parki hoogsalt korrastatud. 2004. aastal võeti park riikliku looduskaitse alla.
Albert Marquet
Elukäik
Marquet omandas põhihariduse sünnilinnas. Ta polnud eriti hea õpilane, sest tal oli raske keskenduda muudele ainetele kui joonistamine ja kunst. Peale selle kiusati teda koolis õblukese kehaehituse, lampjalgsuse ja lühinägelikkuse pärast. Suved veetis ta ema sünnipaigas, Bordeaux'st edelas asuvas rannikulinnas Le Teichis. Seal võlusid teda vastandlikud motiivid: rahulikud vaated kõrvalasuvale Arcachoni lahele, mändidele, nisu- ja maisipõldudele ning kirevad linnavaated koos sadamate, laevade ja elust kihavate tänavatega.
Õpingud Pariis
1890. aastal, vaid 15-aastaselt, suundus Marquet Pariisi, et omandada maalimise vallas akadeemiline haridus. Ta ema, kellel oli temasse palju usku, müüs maha oma kinnisvara, et poega toetada. Mõni aeg hiljem kolis ka tema oma abikaasa vastuolekust hoolimata Pariisi ning avas seal tikandipoe, mille sissetulekust ta pojaga esialgu elas.
Pärast Pariisi saabumist pani Marquet end kirja kunstikooli École des Arts Décoratifs. Seal kohtus ta perspektiiviõpetuse tunnis Henri Matisse'iga. Marquet'le meeldis Matisse'ile samuti omane kangekaelsus. Neist said eluaegsed sõbrad. Õpingute ajal tutvus Marquet ka Jaapani kunsti ja selle dekoratiivsusega. Ta külastas Louvre'i, kus talle meeldis teoseid kopeerida. Üks sellistest teostest oli näiteks Jean Siméon Chardini "Kaardimaja". Samuti jätkas ta tänavatel joonistamist nagu Bordeaux's.
1895. aastal võeti Marquet vastu kunstikooli École des Beaux-Arts, kus ta hakkas õppima sümbolist Gustave Moreau käe all, keda Matisse oli talle tutvustanud. Tol ajal portreteeris Marquet peamiselt oma ema ja lõi vaikelusid. Pärast Paul Cézanne'i näituse külastamist 1895. aastal hakkas ta maalima ka maastikumaale. 1896. aastal avastas ta impressionistid, kes inspireerisid teda kogu hilisema elu. Teda köitis impressionistide huvi atmosfääri ja looduse olemuse vastu. Moreau soovitusel käis ta Louvre'is kopeerimas ka Paolo Veroneset, Peter Paul Rubensit, Nicolas Poussini, Chardini jt. Moreau nimetas Marquet'd oma "lähedaseks vaenlaseks", sest too hoidis tagaplaanile ning viibis kooliruumides harva.
1898. aasta aprillis, kui Moreau suri, sai stuudio uueks õpetajaks ekspressionistlik maastikumaalija ja hiljem tihedalt foovidega seotud kunstnik Charles Camoin. Kuna Matisse'ile ei meeldinud Camoini stiililine lähenemine, pakkus ta Marquet'le välja, et nad võiksid minna Luxembourgi aeda, et maalida seda, mida ise tahavad. Seal valmis Marquet' teos "Le Luxembourg".
1898. aastal tegid Matisse ja Marquet küll maalikunstnik Paul Signaci artiklist neoimpressionismi kohta inspiratsiooni saanuna katsetusi divisionismi vallas, kuid Marquet jäi nii postimpressionismile kui ka neoimpressionismile eelistama siiski Claude Monet' stiili. Tema järgnenud aastate maastikumaalid ilmestasid hästi ta võlutust impressionistide heleda tooni kasutusest ja Cézanne'i maalide struktuurist.
1900. aastal toimus Rahvussalongis (Salon de la Nationale) näitus, kus ka Marquet osales. Sellel oma elu esimesel näitusel eksponeeris ta kümmet maali. Tal ei olnud aga edu ning teda ei märgatud.
Foovide rühmitusele alusepanek
1901. aastal toimunud Vincent van Goghi tagasivaatenäitusel tutvustas Marquet' ja Matisse'i sõber, maalikunstnik ja skulptor André Derain neile oma õpingukaaslast, maalikunstnikku ja graafikut Maurice de Vlamincki. Nendest neljast kujuneski samal aastal foovide peatuumik, hiljem lisandusid Raoul Dufy ja Othon Friesz. Algas Marquet' loominguline õitseaeg. pisi|"Matisse Manguini stuudios" (1905, riiklik moodsa kunsti muuseum Pariisis) Sajandivahetuse paiku hakkas kogu Marquet' maaliloomingusse lisanduma fovismi elemente. Selle heaks näiteks on "Matisse Manguini stuudios" (1905), kus ruumilisus on taandatud horisontaalsetele ja vertikaalsetele joontele ning figuuri eraldab taustast tume kontuurjoon. Teiste foovidega võrreldes arenes Marquet' looming siiski rahulikumalt. Kuigi koos Matisse'iga olid nad nn esimesed foovid ja sõltumatud, kes maalisid puhaste värvidega, omandas Marquet' stiil delikaatsema varjundi. Hiljem domineeris ta loomingus impressionism, mida ta aeg-ajalt jõulisemate faktuuridega elavdas.
Kuigi ta tollaste maalide taust oli tihti neoimpressionistlik ja divisionistlik, erines nendel esinevate naisaktide kujutamise stiil. Figuuride valguslaigud olid kujutatud oranžidena. Need ei sulanud taustaga kokku, tekitades omavahel kontrasti ja mõjudes kompositsioonielemendina. Marquet' maastikumaale seostati fovismiga, kuid tema aktid olid naturalistlikud ja objektiivsed, mistõttu pidasid paljud kriitikud tema maalitud akte igavateks.
Uue sajandi algusaastatel hakkas Marquet' tuntus kasvama ning ta hakkas vabanema teda varem pidevalt piiranud rahalisest kitsikusest. 1903. aastal aitas Marquet arhitekt Frantz Jourdainil, Matisse'il ja paljudel teistel tollastel kunstnikel alustada Sügissalongi (Salon d'Automne), millel erinevalt Sõltumatute Salongist (Salon des Indépendants) oli žürii. Žürii ega publik ei huvitunud näitusest eriti, mistõttu oli salongi edu väike. 1904. aastal arvati Marquet Sõltumatute Salongi komiteesse.
1905. aastal järgnes esimene Sõltumatute Salongi näitus, kus Marquet' maalid olid kõrvu Matisse'i, Vlamincki, Deraini, Frieszi, Dufy, Georges Rouault', Henri Manguini, Georges Braque'i, Louis Valtat', Georges Dufrénoy ja Jean Puy omadega. Sellel väljapanekul esinenud kunstnike loomingut hakatigi nimetama fovistlikuks.
Loominguline õitseng
Fovismi tippajal oli Marquet piisavalt edukas, et enamik ta maale osteti ära enne, kuid need näitusele jõudsid. 1907. aastal korraldas ta siiski oma esimese isikunäituse. Samal aastal jagas üks Sõltumatute Salongi kohtunikke Charles Morice lahkeid kommentaare Marquet' teoste kohta, kuigi ta ise foove väga ei hinnanud. Lisaks valmis samal aastal Marquet' portree kirjanikust ja karikaturistist André Rouveyre'ist.
Ürgkobras
Ürgkobras (Palaeocastor) on kobraslaste sugukonda kuuluv väljasurnud näriliste perekond. Nad elasid Oligotseeni lõpuperioodil Põhja-Ameerika badland 'i aladel.
Albert Marquet
Loominguline õitseng
Marquet' stiilis toimus neil aastail kaks muutust: toonid muutusid tuhmimaks ja maalidele ilmus impressionistlik valgusekäsitlus. Ta hakkas maalima samu motiive eri aastaaegadel ja erinevates ilmastikutingimustes ‒ ehk impressionismile omaselt.
1908. aastal Sõltumatute Salongis osalenud Marquet' maalide kohta ütles kriitik Guillaume Apollinaire: "Marquet' õpitu varjutab kõik ta teada-tuntud oskused. Ta on minu arvates andekam, kui ise arvab. Ja see tagasihoidlikkus ei tule talle üldse kasuks. See sunnib teda mingis mõttes ennast kordama kartuses õigelt teelt kõrvale kalduda."
1912. aastani tegi Marquet oma loomingus väga vähe uuendusi. Ta katsetas kubismiga, kuid naasis peagi varasema stiili juurde.
Marquet suri 1947. aasta 14. juunil 72-aastaselt sapipõie lõhkemise ja metastaatiliseks muutunud vähi tõttu. Ta on maetud Pariisi lähedale La Frette'i kalmistule.
Looming muuseumides
Huvi Albert Marquet' loomingu vastu on 20. sajandil läbi teinud tõuse ja langusi. Tema loomingulisel õitseajal nautis ta laialdast tuntust, eluõhtul omandasid ta loomingut aga eelkõige erudiitidest kollektsionäärid. Pariisi moodsa kunsti muuseumi kuraatori, 2016. aastal Marquet' tagasivaatenäituse korraldanud Sophie Krebsi sõnul ostsid kahe maailmasõja vahel ta maale need, "kellele hakkas vastu valitsev abstraktsionism, kes ei suhestunud kubismiga ning hindasid maastikumaali". 20. sajandi keskpaigas oli Marquet esindatud Bordeaux' kunstimuuseumis, Troyes' moodsa kunsti muuseumis ja Pariisis riiklikus moodsa kunsti muuseumis, aga ka Venemaal Ermitaažis ning A. Puškini nimelises kujutava kunsti muuseumis.
21. sajandi alguseni eksponeeriti tema teoseid harva. Seejärel hakati korraldama ülevaatenäitusi: Pariisis Carnavalet' muuseumis (pealkirjaga "Vues de Paris et d'Île-de-France", 2004–2005), Pariisis meremuuseumis ("Itinéraires maritimes", 2008–2009), Pariisi moodsa kunsti muuseumis ("Peintre du temps suspendu", 2016, koostöös A. Puškini nimelise kujutava kunsti muuseumiga) ja mujal. Marquet' loomingut on eksponeeritud ka Eestis, prantsuse kunsti näitusel Tallinna Kunstihoones 1939. aastal.
Tänapäeval leidub Marquet' teoseid kogudes üle maailma, teiste hulgas André Malraux' nimelises moodsa kunsti muuseumis Le Havre'is, Grenoble'i muuseumis, Besançoni kunsti- ja arheoloogiamuuseumis, Metropolitani muuseumis New Yorgis ja Chicago kunstiinstituudis.
Rašid Gaisanov
Rašid Gaisanov (sündinud 17. septembril 1972) on Venemaa riigitegelane, endine Inguššia Vabariigi president.
Kui 2009. aastal tehti Inguššia presidendile Junus-bek Jevkurovile atentaat, määras Venemaa Föderatsiooni president Dmitri Medvedev kuni Jevkurovi tervenemiseni Inguššia riigipeaks Gaisanovi.
Veli-Matti Savinainen
Veli-Matti Savinainen (sündinud 5. jaanuaril 1986 Espoos) on Soome jäähokimängija, kes mängib ründajana Soome kõrgliigaklubis Tappara.
Hooajal 2005–06 debüteeris ta Soome esiliigaklubis FPS. 2007. aastal liitus ta Soome kõrgliigaklubiga Ässät, kus mängis kokku kuus hooaega. Hiljem on mänginud veel Soome kõrgliigaklubis Tappara, Rootsi kõrgliigaklubis Leksands IF ning KHL-i klubides HC Jugra, Nižni Novgorodi Torpedo, Kunluni Red Star ja Jokerit. 2022. aasta veebruaris naasis ta Tapparasse, kus ta oli mänginud ka aastatel 2015–2017.
Hooajal 2016–17 tuli ta Tapparaga Soome meistriks. Ta lõi põhihooajal 30 väravat ja kogus 56 punkti. Ta oli põhihooaja suurim väravakütt ja resultatiivsuselt teine mängija. Samal hooajal valiti ta ka liiga sümboolsesse koosseisu. Tappara on ta tulnud Soome meistriks veel ka 2022. ja 2023. aastal. Hooaja 2022/23 väljalangemismängudes lõi Savinainen seitse väravat ja andis seitse väravasöötu ning valiti väljalangemismängude väärtuslikumaks mängijaks. Lisaks võitis ta hooajal 2022/23 Tapparaga Jäähoki Meistrite Liiga.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Soome jäähokikoondise koosseisus kuldmedali ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel hõbemedali. Lisaks on ta kuulunud Soome koondisse veel kolmedel maailmameistrivõistlustel ja 2018. aasta taliolümpiamängudel.
Lennukool
Ajalugu
Esimesed lennukoolid loodi peamiselt sõjaväe jaoks, et koolitada välja piloote ja mehaanikuid. Esimese maailmasõja ajal kasutati lennukoolitusi laialdaselt ja sellest ajast alates on lennukoolid muutunud üha tähtsamaks ja levinumaks. Esimesed tsiviillennukoolid asutati 1920. aastal. Tänapäeval on lennukoolid üle maailma levinud ning neid on eri tüüpe ja suuruseid. Paljud neist pakuvad ka uute lennundusalaste tehnoloogiate õpet, näiteks drooniõpet ja lennujuhtimissüsteemide õpet. Tuntumad lennukoolid maailmas on Embry-Riddle Aeronautical University Ameerikas, CAE Oxford Aviation Academy Suurbritannias ning Eesti Lennuakadeemia Eestis.
Lennukooli liigid
Lennukoolid võivad olla eri tüüpi, sõltuvalt nende eesmärkidest ja pakutavatest teenustest:
Lennukooli õppetöö
Lennukooli õppetöö koosneb tavaliselt nii teoreetilisest kui ka praktilisest osast ning sõltub õppesuunast ja koolituse tüübist. Mõned lennukooli õppetööd võivad hõlmata peale teoreetilise ja praktilise osa ka simulaatorkoolitust ning praktilist lendamist. Õppetöö hõlmab laias valikus teoreetilisi ja praktilisi oskusi, mille eesmärk on valmistada õpilased ette edukaks lennukarjääriks või isiklikuks lennuharrastuseks.
Lennukooli tunnistused ja litsentsid
Lennukoolides saavad õpilased omandada tunnistusi ja litsentse vastavalt oma õppekava ja lennuõppe eesmärkidele. Tunnistused ja litsentsid, mida lennukoolid väljastavad on järgmised:
Lennukooli lõpetamine
Lennukooli lõpetamine nõuab tavaliselt mitmeid nõudeid, näiteks teoreetilise ja praktilise koolituse lõpetamist, lennutundide täitmist, eksamite sooritamist ja sertifikaatide saamist vastavalt õpilase erialale. Pärast lennukooli lõpetamist saavad õpilased tööd eri lennundusvaldkondades.
IV liiga 2021
IV liiga 2021 on Eesti jalgpalli tugevuselt kuuenda liiga, IV liiga 2021. aasta hooaeg, mis jagunes nelja tsooni – põhi/ida, põhi, põhi/lõuna ja põhi/lääs.
Baltoji Vokė vald
Baltoji Vokė vald (leedu keeles Baltosios Vokės seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šalčininkai rajooni territooriumil. Valla pindala on 90 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1353 inimest. Valla keskus on Baltoji Vokė linn, kus aastal 2011 oli 1101 elanikku. Vallamaja asub aadressil Vilniaus g. 17, vallavanem on Genadij Baranovič.
63,1 % valla elanikest on poolakad.
pisi|Senieji Maceliai
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Ušurma
pisi|Šeik Mansur ehk Ušurma millalgi 18. sajandil Ušurma ehk šeik Mansur (1732–1794) oli tšetšeenide, õieti põhjakaukaaslaste vastupanu üks juhtidest Venemaa Kaukaasia vallutussõdade ajal.
1791. aastal sai šeik Mansur haavata ning sattus venelaste kätte vangi, suri Schlüsselburgis.
Kuum külm sõda: Haukka grupp
Film räägib Teise maailmasõja ajal 1943. aastal Soome poolt loodud, Haukka nime all tuntuks saanud raadioluuregrupist, mis saadeti Saksa okupatsiooni all olnud Eestisse.
Olavi Paavolaise Selts
Olavi Paavolaise Selts (soome keeles Olavi Paavolaisen Seura) on Soomes Turu linnas tegutsev selts, mis hoolitseb soome kirjaniku ja publitsisti Olavi Paavolaise pärandi tutvustamise ja jäädvustamise eest.
Peamiselt kuuluvad seltsi Turu Ülikooliga seotud intellektuaalid. Seltsi tegevjuht on kultuuriajaloo professor Kari Immonen.
Muuhulgas annab Olavi Paavolaise Selts 2003. aastast välja Olavi Paavolaise medalit. Seni on selle pälvinud Soome kirjandusloolane Kai Laitinen, kirjanik Jörn Donner ning Eesti tõlkija Piret Saluri.
Kivi-lõhiskupar
pisi|Kivi-lõhiskupar Kivi-lõhiskupar (Andreaea rupestris) on lõhiskupraliste sugukonda kuuluv sammaltaim.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida kasvamas rändrahnude juures.
Siesartis
Siesartis on jõgi Leedus, Šventoji jõe vasakpoolne lisajõgi. Jõgi algab Siesartise järvest ning voolab Leedu idaosas läbi Molėtai ja Ukmergė rajooni. Šventoji jõkke suubub Virinta Vidiškiai külas.
Jõe pikkus on 64 km ja valgla on 616 km². Aastasest vooluhulgast 57% langeb kevadise suurvee ajale, suvele 15%, sügisele 13% ja talvele 15%.
Jõgi läbib Pastovėlise järve. Suuremad asulad jõe ääres on Videniškiai, Lyduokiai ja Želva.
Jõe nimi Siesartis tuleneb unarsõnast sroventi (analoogne vaste sanskriti keeles on sisarti, mis tähistab sängi, voolamist).
Pringlebaai
Pringlebaai (inglise keeles Pringle Bay) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Overstrandi vallas. Linn asub Atlandi ookeani rannikul.
Meyer Schapiro
Meyer Schapiro (sünninimi Meir Schapiro; 23. september 1904 Šiauliai – 3. märts 1996 New York) oli Leedu päritolu Ameerika Ühendriikide kunstiajaloolane.
Pringlebaai
Linn on saanud nime Briti viitseadmirali Thomas Pringle'i järgi.
Meyer Schapiro
Tema isa emigreerus 1906. aastal New Yorki, kus leidis tööd heebrea keele õpetajana, ja 1907. aastal järgnes talle ülejäänud perekond. Schapiro kasvas üles Brooklynis.
Pringlebaai
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pringlebaai elanikkonnast valgeid 84,02%, mustanahalisi aafriklasi 7,99%, värvilisi 5,49% ja teisi 2,50%. Inglise keelt pidas emakeeleks 50,51% inimestest ja afrikaani keelt 44,27%.
Ismail Isakov
right|pisi|Ismail Isakov Ismail Isakov (sündinud 11. juunil 1950) on Kõrgõzstani poliitik ja sõjaväelane, kindralleitnant. Alates 2010. aasta novembrist on Isakov sotsiaaldemokraatide fraktsiooni kuuluv Džogorku Kengeši liige, riigikaitse ja julgeoleku komisjoni juht.