cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norra vallutamine 1940
Oslo langemine
pisi|300px|Saksa sõdurid 9. aprillil Oslos Oslos olid relvis ainult Vahirügemendi kolm kompaniid, kokku 426 meest, ja nelja treeningkeskuse staabid: sõjakool ja väljaõppekeskused ratsaväele, suurtükiväele ning pioneeridele, kokku umbes 430 meest. Vahirügemendi nõrgim kompanii (68 meest) saadeti Blücheri uppumisel pääsenud sakslasi kinni võtma. Teine Vahirügemendi kompanii pidi koos ühe teise Norra üksuse ning ühe õhutõrjekahuri toel sooritama vasturünnaku Fornebu lennuvälja vastu, kuid kompanii kulutas Oslos liiga palju aega transpordivahendite otsimisele ja rünnak otsustati katkestada.
Kell 8.00 hommikul oli Norra sõjaväe peakorter juba otsustanud Oslost evakueeruda ning kolida ümber tallu Eidsvoldi lähedal. Oslo kuulutati "vabaks linnaks", et säästa linna pommitamisest. Kell 14.30 9. aprillil alistus Oslo komandant Saksa vägedele. Tänu norralaste tõhusale kaitsele Oskarsborgis, õnnestus kuningas, valitsus ja kullareserv viia Oslost üle Hamarisse.
Kristiansand
Kristiansandi vastu saatsid sakslased invasioonilaevastiku grupi 4, ülemaks Friedrich Rieve, kaasas 214. jalaväediviisist 310. rügemendist 1000 jalaväelast. Kristiansandis oli üks viiest peamisest Norra merekindlusest. See asus Odderoy saarel ja koosnes 210 mm patareist, 150 mm patareist ning haubitsapatareist. Rünnaku hetkel olid Kristiansandi sadamas Norra hävitajad Gyller ja Odin ning allveelaevad B2 ja B5.
Norra patareid lõid tagasi kaks esimest sakslaste katset maabuda, vigastades selle käigus Saksa kergeristlejat Karlsruhet ning uputades ühe Saksa kaubalaeva. Kolmas rünnak õnnestus, Gyller ja Odin vallutati ning mõlemad allveelaevad uputati.
Egersund
Egersundi vastu sõitis grupp 6 invasioonilaevastikust, pardal väike üksus 69. jalaväediviisist, eesmärgiga vallutada telekommunikatsioonikaabli jaam Euroopaga. Norralased vastupanu ei osutanud ja maabumine toimus plaanipäraselt.
Stavanger
Stavangeri vastu oli planeeritud visata Sola lennuväljale langevarjurite kompanii. Kui langevarjurid on lennuvälja vallutanud, pidid 250 transpordilennukiga saabuma 5000 Saksa sõjaväelast 69. jalaväediviisist. Varustus pidi saabuma mööda merd. Norra mereväel oli Stavangeris hävitaja Aegir ja Haugesundis hävitaja Draug. Langevarjurid vallutasid kiiresti Sola lennuvälja ja maabumisoperatsioon kulges plaanipäraselt. Kahte kuulipildujapositsiooni, lennuvälja ainukest kaitset, ründasid kõigepealt kuus Me-110 hävitajat ja seejärel 120 meest langevarjukompaniist vallutasid need. Enamus üheksast Caproni Ca310 luurelennukist, mis asusid lennuväljal õnnestus enne rünnaku algust õhku tõusta ja minema lennata. Stavangeri lähedal uputas hävitaja Aegir Saksa varustuslaeva Rota. Aegirit tabas hiljem pomm masinaruumi ja meeskond jättis laeva maha; meeskond kaotas õhurünnakute tõttu 10 meest.
Bergen
Bergeni vastu saadeti invasioonilaevastiku grupp 3, pardal 900 jalaväelast 69. jalaväediviisist. Linnast läänes seisis üks Norra viiest suurest merekindlusest, mis koosnes 3×210 mm kahurist, 3×240 mm haubitsast ja maal baseeruvast torpeedoaparaadist. Kaugemal asetses veel 3×210 mm kahurit. Peale kindluste oli Bergeni ümbruses veel Norra mereväel hävitaja Garm, miiniveeskaja Tyr, torpeedopaat Storm ja hulk patrull-laevu.
Vaatamata tugevale rannakaitsesuurtükkide tulele õnnestus Saksa vägedel maale tungida. Kergeristlejat Köningsberg tabas kaks 210 mm mürsku ja see jäeti maha, Bremse sai tugeval vigastada. Maabunud Saksa väed saavutasid lõpuks Norra fortide alistumise, kuid kaotati 57 meest surnutena ning 3 lennukit. Peaaegu kõik suuremad Norra mereväe alused pääsesid siiski minema ja miiniveeskaja Tyr lasi Bergeni lähedal merre 23 miini.
Leoni keel
Leoni keel on romaani keelte hulka kuuluv keel.
Kõrgustike loend
Siin on loetletud kõrgustikke
Jänespüks Jojo
"Jänespüks Jojo" on 2019. aasta Ameerika Ühendriikide komöödia-draamafilm, mille stsenarist ja režissöör on Taika Waititi. Film põhineb Christine Leunensi raamatul "Vangistatud taevas".
Rõõmulaul
"Rõõmulaul" on Karl Ristikivi romaan, tema ajalooliste romaanide sarja elulugude triloogia teine teos. Raamat ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1966. Romaan jutustab kõmri päritolu muusiku Davidi elulugu.
Jänespüks Jojo
Roman Griffin Davis kujutab nimitegelast, Hitleri noorteorganisatsiooni liiget Johannes Jojo Betzlerit, kes saab teada, et tema ema (Scarlett Johansson) peidab nende pööningul juudi tüdrukut (Thomasin McKenzie). Selle tagajärjel peab ta kahtlema oma uskumustes, tegeldes samal ajal oma kujutletava sõbra, Adolf Hitleri (Taika Waititi) väljamõeldud versiooniga, kellel on koomiline seisukoht kogu sõjast. Filmis mängivad veel Rebel Wilson, Stephen Merchant, Alfie Allen ja Sam Rockwell.
Norra vallutamine 1940
Trondheim
pisi|200px|Saksa sõdurid Trondheimi ründamise ajal Trondheimi alla seilas grupp 2 Saksa invasioonilaevastikust, kaasas 1700 meest 3. mägidiviisi 138. mägirügemendist. Viimane suurtest Norra merekindlustest seisis Trondheimi sissesõidul. Agdenesi neemel oli patarei 2×210 mm kahuriga, 3×150 mm kahuriga ja 2×65 mm kahuriga.
Teine patarei asus ka seal läheduses, koosnes 2×210 mm, 2×150 mm, ja 3×65 mm kahurist. Sakslaste rünnaku ajal rajati blokeeringupositsioon teise patarei ette, 9 kolmjalgadele pandud Colt-Browning kuulipildujat 35 mehega pidasid vastu viis 500-mehelise Saksa väeüksuse rünnakut. Peale nende fortide olid Norra mereväel veel Trondheimi fjordis mõned väiksemad merealused, nende hulgas ka miiniveeskaja Froya.
Vaatamata 8. aprillil saadud vigastustele asus raskeristleja Hipper Norra rannakaitsepatareidega tulevahetusse ja neli saksa hävitajad sõitsid patareidest täiskiirusega mööda sadamasse. Et Hipperi mürsk purustas helgiheitjate elektrikaabli ja Norra rannakaitsesuurtükid olid vanad ning aeglase laskekiirusega, 3 kogupauku iga 2 minuti kohta, sai ainult üks hävitaja kergelt vigastada. Vaatamata sellele, et mereväe fordid panid vastu 11 tundi, langes Trondheim ise kiiresti. Norralaste kaotused olid 1 mees surnuna ja 2 haavatuna, sakslased kaotasid 22 meest langenutena.
Norra olukord pärast invasiooni algust
pisi|300px|Suur punane rist Ullevåli haigla ees Saksa rünnak oli enamjaolt edukas, rünnak ja selle suurus oli Norra armeele ootamatu. Siiski polnud liitlastele kõik kadunud, Norra kuningapere ja valitsus jõuti enne Oslo langemist Hamarisse evakueerida. Valitsuse evakuatsiooni kasutas ära Vidkun Quisling, kes korraldas riigipöörde ja kuulutas ennast uueks peaministriks. Saksa vägede üheks eesmärgiks oli tappa või kinni võtta kuningas Haakon VII. Kuningas nimelt keeldus sissetungijate nõudmistele järgi andmast ja teatas, et ta loobub troonist, kui Norra valitsus valib kapitulatsiooni. 9. aprilli õhtul kolis Norra valitsus Elverumi, sest Hamarit peeti ebaturvaliseks. Kõikidest Saksa nõudmistele keelduti endiselt järele andmast ja valitsus sai endale suuremad volitused, kuni parlamendi järgmise kogunemiseni. Siiski otsustati äärmiselt halva olukorra tõttu sakslastega järgmisel päeval läbirääkida. Ettevaatusabinõuna käskis Otto Ruge, Norra jalaväe juhataja, seada teetõkke 110 kilomeetri kaugusel Oslost asuvasse Midtskogenisse. Varsti ründasid teetõket Saksa saatkonna õhuatašee Eberhard Spilleri juhtimisel rühm Saksa sõdureid, kes kiirustasid põhja suunas, et kuningas kinni võtta. Rünnak suudeti tõrjuda, kui Spiller surmavalt haavata sai ja sakslased taganeda otsustasid. 10. aprillil peetud viimased läbirääkimised kukkusid läbi, sest Haakon VII keeldus tunnustamast saksameelset Quislingu valitsust. Pärast läbirääkimiste ebaõnnestumist ülendati Otto Ruge Norra armee ülemjuhatajaks, sest valitsus polnud rahul eelmise ülemjuhataja Kristian Laake tegevusega invasiooni alguses. Ruge sai käsu peatada sakslaste edasiliikumine. Samal päeval puhkes Oslos paanika, sest liikvele olid läinud jutud, et samal päeval tulevad Briti pommitajad okupeeritud Oslot pommitama. Hiljem sai see päev tuntuks kui "paanika päev" ja sel päeval põgenes linna elanikkond linnalähedastesse maakohtadesse. Elanikud hakkasid linna, mis oli endiselt alles, tagasi tulema samal õhtul ja järgmisel päeval. Analoogsed kuulujutud põhjustasid paanika ka Egersundis ja teistes okupeeritud rannikulinnades. Kuulujuttude päritolu on tänaseni teadmata. 11. aprillil ründasid Saksa pommitajad Elverumi. Rünnak purustas kesklinna ja tappis 41 inimest. Peale Elverumi pommitati ka Nybergsundi. Rünnakute eesmärk oli tappa Norra kuningas, kroonprints ja valitsus, aga keegi nende hulgast surma ei saanud.
Nõiduse õpilane
"Nõiduse õpilane" on Karl Ristikivi romaan, mis ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1967. Romaan lõpetab Ristikivi ajalooliste romaanide sarja elulugude triloogia.
Norra vallutamine 1940
Sõjategevus
Kui Briti armee ülemjuhatus sai teada Norra ründamisest, alustati kohe vasturünnaku planeerimist. Kõigepealt sooviti pärast Otto Rugega konsulteerimist rünnata Trondheimi, aga Churchill soovis tagasi võtta Narviki. Lõpuks otsustati, et tagasi vallutatakse mõlemad linnad.
Alternatiivenergia
Alternatiivenergia (ka alternatiivne energia) on üldnimetus energeetilistele ressurssidele, mida saaks kasutada fossiilkütuste ja tuumaenergia asemel ilma süsinikuringet häirimata ja radioaktiivseid jäätmeid tekitamata. Alternatiivne energia on saadud sellistest taastuvatest energiaressurssidest nagu päike, tuul, biomass jne.
Alternatiivenergia on keskkonnasõbralikum ja toetab globaalset jätkusuutlikku arengut. Valitsustevahelise Kliimamuutuse Nõukogu (IPCC) andmeil aitab alternatiivse energia kasutamine aeglustada globaalset soojenemist.
Norra vallutamine 1940
Lahingud Ida-Norras
pisi|300px|Saksa sõdurid rünnakul läbi põleva küla pisi|300px|Saksa tank liikumas läbi Lillehammeri Norralaste plaan oli pidada viivituslahinguid, et anda liitlastele aega võtta tagasi Trondheim. Pärast seda pidi algama rünnak Oslo piirkonda kontrolli all hoidvate Saksa vägede vastu. Saksa rünnak takistas mobilisatsiooni läbi viimist ja seetõttu astusid pealetungivatele sakslastele vastu improviseeritud üksused. Paljusid üksusi juhtisid Ruge valitud komandörid, sest senised komandörid polnud Ruge meelest oma ülesannetega toime tulnud. Esimese linnana langes 14. aprillil pealetungi alustanud sakslaste kontrolli alla Hønefoss. Sakslaste eesmärk oli ühendada Oslos ja Trondheimis asuvad väed üheks rindeks. Hønefossist põhja pool hakkasid sakslased kohtama Norra vägede vastupanu. Haugsbygdi linna juures suudeti 15. aprillil Saksa pealetung peatada, aga samas kohas murdsid sakslased järgmisel päeval esimest korda Norras tanke kasutades kaitsest läbi. Norra sõduritel oli vähe tankitõrje relvi ja seetõttu ei suudetud rünnakut tõrjuda.
Norra kaitse hakkas murenema juba 13.–14. aprillil, kui 1. diviisi 3000 sõdurit taganesid ilma loata taganesid ja ületasid Norra-Rootsi piiri. Rootsis üle piiri tulnud sõdurid interneeriti. Peale selle kapituleerusid kaks pataljoni Kongsbergis. 20. aprillil otsustasid britid ja prantslased Trondheimi mitte rünnata, sellega halvenes norrakate olukord veelgi. Sakslased tõrjusid Norra rünnakud tagasi ja viimased hakkasid vaenlasele kiiresti alla jääma. Olukorra muutis katastroofiliseks asjaolu, et Saksa Junkers Ju-87 sööstpommitajad said karistamatult vastase positsioone rünnata, sest Norra sõduritel puudus peaaegu täielikult õhutõrjerelvastus ja seetõttu oli õhuruum Saksa kontrolli all. Briti hävitajad üritasid küll sakslastele vastu hakata, aga 25. aprillil hävisid paljud lennukid külmunud Lesjaskogsvatneti järvel asunud baasi pommitamises. Allesjäänud neli lennukit viidi Setnesmoeni baasi, aga see baas muudeti kasutuskõlbmatuks 29. aprillil toimunud pommitamises.
Norra kaitse hävimine Lõuna-Norras
Pärast Kristiansandi langemist lubati tsiviilelanikud linnast evakueerida. Saksa sõdurid kasutasid Kristiansandi elanike evakuatsiooni ära ja kindlustasid linna ümber asuvad alad. Pärast mitut päeva segadust Norra sõdurite seas alistusid Setesdalis asunud 3. diviisi katnud sõdurid 15. aprillil.
Lahingud Lääne-Norras
pisi|300px|Vossi pommitamine 9. aprillil langesid Bergen ja Stavanger. 2000 Saksa sõdurit okupeerisid Bergeni ja said seal asunud relvalaod enda kontrolli alla. Bergenis asunud Norra jalaväelased taganesid ida suunas ja õhkisid kaks raudteesilda ja tee enda järel. Kuigi linnad olid kaotatud, andis kohalik komandör, kindral William Steffens käsu täielikuks mobilisatsiooniks. 6000-meheline 4. diviis, mis vastutas Lääne-Norra kaitsmise eest, koondus Vossi linna juurde. 4. diviis oli ainuke üksus väljaspool Põhja-Norrat, mis suudeti täielikult mobiliseerida.
Pärast seda, kui vabanes 5. diviis, soovis Steffens alustada pealetungi, et Bergen tagasi vallutada, aga see jäi ära, sest enamus diviisi meestest saadeti peamisele rindele Ida-Norras. Seejärel keskenduti sakslaste edasiliikumise takistamisele. Pärast Bergeni langemist oli Norra kuninglikul mereväel kasutada 17–18 sõjalaeva ja 5–6 lennukit. 23.–25. aprillil pommitati Vossi ja linn langes 26. aprillil.
Pärast Vossi langemist evakueeriti väed põhja suunas ja uus peakorter seati üles Førdesse. Allesjäänud väed valmistusid Sogn og Fjordane kaitsmiseks. 30. aprillil informeeriti kindral Steffensit vägede evakuatsioonist Lõuna-Norrast. 1. mail 1940 andis Steffens käsu väed laiali saata, sest abivägesid polnud kusagilt appi tulemas. Ööl vastu 2. maid läks Steffens koos kolme sõjalaevaga Tromsøsse, mis tähendas Norra vägede vastupanu lõppu Lääne-Norras. Norra sõjalaevad said käsu liikuda Suurbritanniasse või Põhja-Norrasse, aga ainult kaks laeva täitsid korralduse. Ülejäänute komandörid ei saanud massiliste deserteerumiste tõttu käsku täita või ei soovinud võtta ette riskantset reisi Suurbritannia vetesse.
Viimased Lääne-Norras asunud väed läksid laiali 18. mail 1940.
Lahingud Kesk-Norras
Trondheim taheti tagasi võtta kolme üksuse ühise rünnakuga. Lõpuks otsustati rünnak läbi viia siiski kahe üksusega. Liitlastele tuli kasuks, et mobilisatsioon oli piirkonnas õnnestunud. Siiski kukkus rünnak läbi, sest sakslased korraldasid pidevalt õhurünnakuid ja nende tõrjumiseks puudus jällegi relvastus.
Lahingute lõpp Kesk- ja Lõuna-Norras
Organiseeritud sõjaline vastupanu Norra kesk- ja lõunaosas lõppes 5. mail, kui alistusid Hegras ja Vinjesvingenis asunud Norra üksused. Kesk-Norra lahingute läbikukkumise tõttu oli Briti peaminister Neville Chamberlain sunnitud tagasi astuma ja uueks Briti peaministriks sai Winston Churchill.
Pärast Molde pommitamist evakueerusid kuningas Haakon VII ja ta valitsus Tromsøsse. Järgnevad nädalad oli linn de facto Norra pealinn, sest seal asus kuninga ja valitsuse peakorter.
Lahingud Põhja-Norras ja sakslaste võit
Põhja-Norras seisis kindral Carl Gustav Fleischerile allunud 6. diviis vastamisi Narviki vallutanud sakslastega. Pärast invasiooni sai Fleischerist Põhja-Norra vägede ülemjuhataja. Norra vasturünnakut takistas Fleischeri otsus saata suured üksused Finnmarki valvama, et ennetada võimalikku Nõukogude Liidu rünnakut.
Liitlased saatsid oma väed maale Åndalsnesi ja Namsose juures ja nende eesmärk oli rünnata Trondheimi. Lisavägesid saadeti ka Põhja-Norrasse ja nende ülesandeks sai Narviki tagasi vallutamine. Paraku oli Narviki vastu saadetud vägedel samuti mitmed probleemid. Esimeseks liitlaste probleemiks oli fakt, et väejuhatus polnud ühtne, ega isegi korralikult organiseeritud. Mereväge juhtis admiral William Boyle, kellele oli antud käsk vabastada alad sakslastest nii kiiresti kui võimalik. Seevastu maavägesid juhtiv kindralmajor Pierse Mackesy oli antud käsk mitte rünnata piirkondi, kus sakslased oli ennast tugevalt kindlustanud ja samuti kästi vältida asustatud piirkondade kahjustamist. 15. aprillil väejuhid kohtusid, et leppida kokku ühine strateegia. Admiral Boyle soovis alustada rünnakut, et Narvik tagasi võtta, aga Mackesy oli sellele vastu väites, et rünnak teeks tema meeste seas põhjaliku hävitustöö. Lõpuks nõustus Boyle Mackesyga.
Lõpuks läksid väed maale 14. aprillil Harstadis. Esimesed Saksa õhurünnakud algasid 16. aprillil, aga õhutõrjujad suutsid suuremate kahjustuste tekitamist vältida. Sakslased suutsid Harstadi hävitada alles mai lõpupoole, kui 20. mai õhurünnak hävitas kütusepaagid ja tsiviilelanike majad.
15. mail said liitlased tähtsa võidu, kui süvaveepommidega sunniti pinnale tulema Saksa allveelaev U 49. Uppuva allveelaeva juurest leiti dokumente, mille hulgas olid kaardid Saksa allveelaevade patrullimispiirkondadega, koodiraamatud ja operatiivkäsud Norra piirkonnas tegutsevatele allveelaevadele. See andis liitlastele võimaluse vältida varustuskonvoide Põhja-Norrasse saatmisel piirkondi, kus patrullisid vaenlase allveelaevad. Pärast Kesk-Norra langemist keskenduti Põhja-Norras asuvatele vägedele. Õhuruumi toodi patrullima kaks RAFi eskadroni, mis kasutasid Gloster Gladiator ja Hawker Hurricane tüüpi lennukeid.
28. mail vallutasid kaks Prantsuse ja üks Norra pataljon Narviki sakslastelt tagasi. Paraku muutis üldist olukorda Saksamaa rünnak Prantsusmaa ja Madalmaade vastu ja Norra tähtsus vähenes. 25. mail, kolm päeva enne Narviki tagasivõtmist, olid Norras sõdivate liitlasvägede komandörid saanud korralduse Norrast evakueeruda. Narviki ründamisega sooviti varjata sakslaste eest plaani Norra hüljata. Kui sai teatavaks plaan Norra maha jätta, oli sellele eriti tugevalt vastu Winston Churchill, kes ütles hiljem, et Norra hülgamine oli viga. Varsti pärast linna tagasivallutamist sai Narvik Luftwaffe õhurünnakutes rängalt kahjustada.
24. mail heaks kiidetud otsusest Norrast lahkuda teavitati norrakaid alles 1. juunil. Norra valitsus ja kuningapere lahkus Norrast Briti ristleja Devonshire'i pardal. Nii kuningas kui ka kroonprints soovisid Norrasse jääda, aga nad veendi ümber eksiili kasuks otsustama. 8. juuniks olid kõik liitlasväed Norrast lahkunud.
Saksa kaotused
pisi|300px|Saksa haavatud haiglalaeva [[Wilhelm Gustloff (laev)|Wilhelm Gustloff pardal]]
Saksa ametlikel andmetel kaotati Norra sõjategevuses 5296 meest, kellest 1317 hukkus maismaal ja 2375 hukkus merel.
Saksa andmetel tulistati Norras alla 90 lennukit, aga hiljem on selleks arvuks pakutud isegi 240.
Norra ja tema liitlased
pisi|300px|Briti ja Prantsuse meedik ning Norra meditsiiniõde Briti haavatuid Namsoses ravimas
Norra ja tema liitlased kaotasid 6602 meest. Suurbritannia kaotas 1869 meest maismaal ja 2500 merel, prantslased ja poolakad kaotasid 533 meest ja Norra armee kaotas 1700 meest, neist hukkunutena 860. Lisaks hukkus umbe 400 Norra tsiviilelanikku, kellest enamus hukkus Saksa õhurünnakutes.
Meresõjas kaotas Norra merevägi peaaegu kõik oma 121 vananenud laeva. Ainult 15 sõjalaeval õnnestus evakueeruda Suurbritanniasse. Ülejäänud laevad uppusid, uputati oma meeskondade poolt või vallutati sakslaste poolt. Lahingus uppunud laevade hulgas oli kaks rannakaitselaeva ja kaks hävitajat. Üheksast Norra allveelaevast õnnestus Suurbritanniasse põgeneda ainult ühel, ülejäänud uputati või võeti üle.
Prantsuse merevägi kaotas ühe hävitaja ja allveelaeva. Üks ristleja sai vigastada. Eksiilis olnud Poola merevägi kaotas ühe hävitaja ja allveelaeva Orzel.
Samal ajal kui Suurbritannia kaotas Norras 112 sõjalennukit, kaotasid Norra kuninglikud õhujõud peaaegu kõik oma lennukid. Väike osa lennukitest lendas Suurbritanniasse või neutraalsesse Soomesse.
Analüüs
Operatsioon oli sakslastele väga edukas. Nii Taani kui ka Norra olid nende okupeeritud ja üllatus oli pea täielik, seda eriti Taanis, mis võeti üle 6 tunniga.
Ainuke tõsine tagasilöök tuli meresõjas, kus Kriegsmarine sai raskeid kaotusi. See muutis võimatuks suvise invasiooni Suurbritanniasse, mida Hitler soovis algselt teha. Samuti oli tagasilöögiks fakt, et Hitler pidi Norras hoidma suured okupatsiooniväed.
Norra okupeerimine oli tõsiseks löögiks Suurbritanniale, sest Luftwaffel olid baasid nüüd lähemal ja Ida-Šotimaa kannatas Norrast lähtunud õhurünnakute all kuni 1943. aastani. Pärast Norra langemist peeti Šotimaad ka haavatavamaks. Pärast Hitleri invasiooni Nõukogude Liitu 1941. aastal rünnati Norras asuvaid lennuvälju ja mereväebaase, kasutades Põhja-Jäämere kaudu liikunud NSV Liidu teel olnud liitlaste abikonvoisid.
Chungin & The Strap-On Faggots
Chungin & The Strap-On Faggots oli Eesti punkansambel, mis alustas tegevust aastatel 2003/2004. Bändi nime leidis solist Chungin ühe ajakirja artiklist, kus üks noormees kurtis, et tänapäeva tüdrukutele ei meeldi traditsioonilised sugulised rituaalid.
2009. aastal kandideeriti koos Popidiotiga MTV EMA 2009 "Parima Balti artisti" tiitlile (Best Baltic Act). Korrektsuse huvides kasutati MTV Europe'i survel bändinime Chungin & The Cats Of Destiny.
Chungin & The Strap-On Faggots võitis 2010. aasta Eesti Muusikaauhindade jagamisel "Parima uue tulija" auhinna. Kandideeriti ka kategoorias "Aasta punk/metal artist".
Ansambel lagunes sujuvalt aastal 2010, kui kiirest ja kõrgest lennust tingitud sisepingete tõttu lahkusid selle ajutrusti võtmeliikmed trummar Jarmo Nagel ning kitarrist Mart Niineste.
Muusika ja kuvand
Chungin & The Strap-On Faggotsi muusikat iseloomustasid žanrimääratlused punkrock, new wave, postpunk ja electro ning nende segamine viisil, mis oli ansambli tegevusaastatel Eesti muusikas uudne ning on tänaseni jäänud ainulaadseks.
Bänd oli tuntud heatasemelise kontsertansamblina.
Bändi lugude peamiseks autoriks oli solist Chungin, kuid ansambli visuaalse kuvandi ning praktilise toimimise taga seisid pigem Jarmo Nagel ja Mart Niineste. Bänd toimis oma tegevuses punk-DIY põhimõtete järgi.
Inimlapsed
"Inimlapsed" ("Children of Men") on 2006. aastal USA-Briti koostöös valminud ulmepõnevusfilm, mille lavastas Alfonso Cuarón ja mille stsenaariumi kirjutas Cuarón koos kaasautoritega P. D. Jamesi 1992. aasta romaani "The Children of Men" põhjal.
Filmi tegevus leiab aset aastal 2027, mil inimeste paarkümmend aastat kestnud viljatuse tagajärjel on inimühiskond kokkuvarisemise äärel. Ühena vähestest maadest stabiilseks jäänud Suurbritannias on kehtestatud ranged sisserännuseadused. Clive Owen mängib ametnik Theo Faronit, kes aitab pagulast, keda mängib Clare-Hope Ashitey. Teistes peaosades on Julianne Moore, Michael Caine, Chiwetel Ejiofor ja Charlie Hunnam. Film sai kriitikutelt hea vastuvõtu, kuid kassaedu oli eelarvega võrreldes tagasihoidlik.
Süžee
Aastal 2027 on inimkond olnud 18 aastat viljatu, tsivilisatsioon on kokku varisemas ja inimkonda ähvardab väljasuremine. Üks väheseid toimivaid riike on Suurbritannia, mida ujutavad üle varjupaigataotlejad, kes põgenevad mujal maailmas valitseva sõja ja kaose eest. Suurbritanniast on saanud militariseeritud politseiriik, kus sõjavägi püüab sisserändajaid. Sisserändajate õiguste eest võitlev rühmitus Kalad on röövinud endise aktivisti ja praeguse küünilise bürokraadi Theo Faroni. Rühmitust juhib Theo eraldi elav abikaasa Julian Taylor; nende kooselu lõppes pärast nende poja Dylani surma 2008. aasta ülemaailmse gripiepideemia ajal. Julian pakub Theole raha, et ta hangiks noorele pagulasele Keele läbisõidudokumendid oma sugulase minister Nigeli kaudu, kes hooldab kogu maailmast päästetud kunsti kogu, mis tegutseb riigi finantstoel. Läbisõidudokumendid eeldavad, et keegi saadaks asjaosalist; Theo nõustub suure summa eest Keed saatma. Kalade liige Luke sõidutab neid ja noort ämmaemandat Miriamit rannas oleva laeva poole. Neid varitseb relvastatud jõuk ja Julian tapetakse. Luke tapab kaks politseinikku, kes nende auto peatavad, ja Julian maetakse metsa. Theo variseb Julianit leinates kokku. Teise autoga püütakse jõuda Kalade salakorterisse.
Kee ütleb Theole, et ta on rase, sest Julian oli käskinud tal usaldada ainult Theod. Tema eesmärk oli olnud viia Kee väidetavalt Assooridel tegutseva viljatuse ravi uurivate teadlaste rühma "Inimprojekt" juurde. Luke aga veenab Keed mitte minema, ja hiljem valitakse ta Kalade uueks juhuks. Theo kuulab öösel salaja pealt Kalade koosolekut ning saab teada, et Kalad korraldasid Juliani surma, et Luke saaks uueks juhiks, nad kavatsevad Theo hommikul tappa ning kasutada sündivat last tulevase revolutsiooni huvides. Theo äratab Kee ja Miriami. Nad varastavad auto ning peidavad end Theo vananeva sõbra Jasper Palmeri, endise poliitilise karikaturisti ja praeguse kanepidiileri juurde.
Kavatsetakse minna "Inimprojekti" laevale "Tomorrow", mis tuleb Bexhill-on-Sea põgenikelaagrist. Jasper teeb ettepaneku, et ta laseb laagrivalvur Sydil, kellele ta sageli kanepit müüb, nad pagulaste pähe laagrisse sisse viia. Kalad leiavad Jasperi maja. Rühm põgeneb, jättes Jasperi Kalasid takistama. Luke tapab Jasperi metsikult; Theo vaatab seda pealt. Sydi oodatakse mahajäetud koolimajas. Miriam räägib Theole, kui palju nurisünnitusi viljatuskriisi alguses aset leidis. Ta räägib, kui kurb ta on kummalise meeleheitel lasteta maailma üle. Tuleb Syd, kes viib nad Bexhilli, kus nad näevad, kuidas laagrivalvurid ja politseinikud põgenikke peksavad, piinavad, röövivad ja hukkavad. Kui Keel algavad bussis tuhud, siis Miriam hajutab kahtlustava valvuri tähelepanu, teeseldes maaniat. Ta viiakse ära ning pannakse hullusärki.
Laagris tutvuvad Theo ja Kee meet mustlasnaise Marichkaga, kes annavad neile toa, kus Kee toob ilmale tüdruku. Järgmisel päeval leiab neid Syd ning ütleb, et on puhkenud sõda sõjaväe ja põgenike, sealhulgas Kalade vahel. Et Theo, Kee ja lapse eest on välja pandud pearaha, püüab Syd nad kinni võtta, kuid Marichka ja Theo saavad temast võitu ja rühm põgeneb. Kalavad võtavad lahingu ajal Kee ja lapse kinni. Theo jälitab neid ägeda tule all ühe korterini ning satub vastamisi Luke'iga. Luke saab tankimürsust surma. Theo viib Kee korterist välja. Aukartusest karjuva lapse vastu lahing peatatakse ja neil lubatakse ära minna. Marichka viib Theo, Kee, ja lapse kanalisatsioonikanalis olevasse paati. Theo hakkab sõudma. Kui nad kaugelt vaatavad, kuidas sõjalennukid Bexhilli pommitavad, ütleb Theo, et Luke tulistas teda. Ta õpetab Keed, kuidas last mähkida, et ta ei karjuks, ja Kee ütleb, et ta paneb lapsele Theo ja Juliani poja järgi nimeks Dylan. Kui laev Tomorrow läheneb, kaotab Theo saadud haavade tõttu teadvuse ning jääb selgusetuks, kas ta sureb.
Star Treki tähelaevaklasside loend
Constitution-klassi ristlejad hakkasid teenistusse tulema umbes aastast 2240. Sel ajal olid nad kõige kiiremad ja võimsamad laevad Tähelaevastikus. Aastaks 2267 ehitati 12 seda tüüpi laeva. Alustades Enterprise NCC-1701-ga, on alates 2271-st aastast paljud Constitution-klassi laevad täielikult ümber ehitatud. Ilmselt arvati laevad teenistusest välja 23. sajandi lõpul, üks neist asub Tähelaevastiku muuseumis.
Kundun
"Kundun" on Martin Scorsese film aastast 1997. Film kandideeris neljale Oscarile.
Filmi teljeks on poisi jutt, mis järgib põhijoontes dalai-laama Tenzin Gyatso autobiograafiat "Mu maa ja mu rahvas".
Levice
Levice (ungari Léva, saksa Lewenz) on linn Slovakkias Nitra maakonnas, Levice ringkonna halduskeskus. Asub Hroni jõe vasakul kaldal.
Blanka Teleki
Blanka Teleki (3. või 5.) juuli 1806 – 23. oktoober 1862 Pariis) oli ungari skulptor, maalikunstnik, lavastaja, pedagoogiline kirjanik ja tütarlaste õppeasutuse asutaja ning üks esimesi naisrevolutsionääre ja aktiivseid naiste õiguste eest võitlejaid Ungaris, Széki krahvinna.
Ta pani aluse naiste ungarikeelsele kooliharidusele ja nõudis naistele meestega võrdseid õigusi, sealhulgas õigust kõrgharidusele.
Elulugu ja võitlus
Blanka Teleki sündis 3. (ka 5.) juulil 1806 Transilvaania aadliperes Maramureși maakonna Satulungi (Kővárhosszúfalu) asulas, umbes 20 km Baia Mare linnast, tolleaegses Austria keisririigis, praeguses Rumeenias. Tema isa, kõrgelt haritud ja endassesulgunud ungari aadlisuguvõsa järeltulija Imre Teleki de Szék abiellus 1804. aastal Karoline Brunswik von Korompaga, kelle õde Theresia Brunswik von Korompa (Teréz Brunszvik) (1775–1861) oli Ungari esimese lasteaia ja esikooli asutaja. Teadaolevalt sündis peres kolm last: Blankale lisaks noorem õde Emma (1809. a) ja vend Maximilian (Miksa, 1813. a). Tädi Teréz võttis õetütre Blanka tihtipeale kaasa välismaareisidele, mis avaldas andekale noorele naisele sügavat mõju. Mõnevõrra oma tädi eeskujul hakkas Blanka Teleki tegutsema kunstniku ja pedagoogina, mis oli tol ajal väga haruldane. Esmalt õppis ta maalimist Pariisis ja Münchenis, seejärel skulptuuri Budapestis István Ferenczy (1792–1856) õpilasena. Temast tuli kaasaegse kultuuriharidusega naisaristokraat ja tuntud naissoost pedagoog, kes pühendas oma elu aktiivsele võitlusele naisnoorsoo õiguse poolest kõrgharidusele. 1846. aastal ta asutas Budapestis esimese ungarikeelse kutseharidusliku kõrgkooli tütarlastele. Õppejõudude hulgas olid Ungari intellektuaalsesse eliiti kuuluvad poliitik ja filosoof Pál Vasvári (ajalugu), preester ja õpetaja János Hanák (loodusõpetus) ning kirjanik, otseselt õpilastele suunatud haridustöö ja järelevalvega tegelev guvernant Klára Leövey.
Seoses 1848. aasta rahvaste ärkamisega Euroopas ning selle lüüasaamisega kool suleti ja personal oli sunnitud põgenema. Teleki oli peidus perekonnale kuuluvas lapsepõlvelossis Baia Mare lähedal, kuni tema avameelselt isamaaline kirjavahetus Euroopa revolutsiooniliste ringkondadega, sh Klara Teleki ja Klára Leöveyga äratas Viini politseiasutuse tähelepanu. thumb|left |Mälestustahvel Blanka ja Emma Telekile, 37 rue de Vaugirard, Pariis 6 Esimest korda võeti Blanka Teleki vahi alla 1851. aastal Brno lähedal Olomoucis ja vangistati samal aastal Kufsteinis. Esialgu ta sai surmanuhtluse, mis hiljem muudeti sõjatribunali viimase otsusega 30. juunil 1953 eluaegseks vanglakaristuseks, millest ta viibis vanglas 10 aastat. Sel perioodil ta lõi mitmeid väiksemaid skulptuure ja autoportreesid, millest üks olevat saadetud Jules Michelet’le Prantsusmaale. Blanka Teleki vabanes Kufsteini vanglast 11. mail 1858 amnestiaga. 51-aastaselt füüsiliselt kurnatuna ta ei võinud koju tagasi pöörduda ning veetis viimased eluaastad noorema õe Emma juures Pariisis, aidates Ungari pagulasi ja edendades ungari rahvuslikku aktivismi. Ta suri Pariisis 23. oktoobril 1862 ja maeti Montparnasse’i kalmistule.
Blanka Teleki mälestuseks on asutatud mitu kooli Ungaris, sh Budapestis 1873. aastal Teleki Blanka Gümnaasium ja 1905. aastal Majanduskeskkool ning 1876. aastal algkool Székesfehérváris. Alates 1952. aastast antakse igal aastal välja temanimeline auhind õpetajale. Ungari Instituut Pariisis kinnitas 1. oktoobril 2006 mälestustahvli krahvinna Blanka Telekile ja tema õele Emmale Pariisis nende endise elukoha Vaugirardi tänaval paikneva hoone nr 37 fassaadile. Tema eluloost on avaldatud mitu teost.
Silikaatsed mineraalid
Silikaadid ehk silikaatsed mineraalid on mineraalid, mille kristallstruktuur sisaldab ränioksiidi tetraeedrit (SiO4).
Silikaadid on kõige levinumad mineraalid maakoores. Silikaatsed mineraalid on näiteks kvarts, päevakivi ja enamik teisi kivimit moodustavaid mineraale.
Räni tetraeeder koosneb ühest räni katioonist, mis on ümbritsetud neljast hapnikuanioonist. Räni oksüdatsiooniaste on +4, hapnikul –2. Seetõttu saavad neli hapniku iooni moodustada sidemeid ka teiste ioonidega peale tetraeedri keskmes oleva räni iooni. Seega on hapnikuioonid "sildadeks" räni või teiste silikaatide struktuuris olevate katioonide vahel. Et silikaatseil mineraalidel võib olla väga mitmesugune koostis (eriti oluline on räni- ja hapniku ioonide suhe; arvestatakse vaid tetraeedrisse kuuluvaid hapnikuioone; räni võib vahel olla asendunud alumiiniumiga, kuid räni ja hapniku suhte arvutuses loetakse teda samuti räniks), siis moodustuvad ka mitmesuguse kristallstruktuuri ehitusega kristallid. Vastavalt sellele jagatakse silikaatsed mineraalid järgmistesse alaklassidesse:
Saarsilikaadid (nesosilikaadid, ortosilikaadid, singelsilikaadid)
Ränioksiidi tetraeedrid ei puutu üksteisega kokku, vaid on ühendatud teiste katioonide poolt. Räni ja hapniku suhe on 1:4. Sellise struktuuriga on näiteks oliviin ((Mg,Fe)2SiO4)
Hantelsilikaadid (sorosilikaadid, disilikaadid)
Kaks ränioksiidi tetraeedrit on omavahel ühendatud ühe hapniku iooni jagamise läbi. Räni ja hapniku suhe on 2:7. Sellise struktuuriga on näiteks epidoodi rühm.
Ahelsilikaadid (inosilikaadid)
Ränioksiidi tetraeedritest moodustuvad pikad ahelad. Ühekordse ahelaga ahelsilikaadid kuuluvad pürokseenide või püroksenoidide, kahekordse ahela ehk lintstruktuuriga ahelsilikaadid aga amfiboolide hulka. Esimesel juhul on räni ja hapniku suhe 1:3, teisel juhul 4:11.
Rõngassilikaadid (tsüklosilikaadid)
Ränioksiidi tetraeedritest moodustub rõngas, milles räni ja hapniku suhe on 1:3. Rõngasstruktuuriga on näiteks berüll (Al2Be3Si6O18)
Kihtsilikaadid (füllosilikaadid)
Iga tetraeeder moodustab sideme kolme hapniku iooniga, mille läbi moodustuvad üksteise peal asetsevad õhukesed plaadid või kihid. Räni ja hapniku suhe on 2:5. Kihtsilikaatide hulka kuuluvad savimineraalid ja vilgud.
Karkass-silikaadid (tektosilikaadid)
Moodustub kolmemõõtmeline karkass, kus iga räni ioon moodustab sideme nelja hapniku iooniga. Sellise struktuuriga on kvarts ja tema polümorfsed erimid. Karkass-silikaatide hulka kuuluvad ka kõige tähtsamad kivimimoodustajad ehk päevakivid. Need tekivad siis, kui osa räni ioonidest on asendunud alumiiniumi ioonidega. Et alumiiniumi oksüdatsiooniaste on +3, siis peab kristallstruktuuri sisenema veel täiendavalt katioone, et tasakaalustada hapniku ioonide negatiivset "laengut". Selleks katiooniks võib olla näiteks kaalium. Moodustub K-päevakivi ortoklass (K(Al,Si)3O8).
Kultuskivi
pisi|Kultuskivi Saue vallas [[Kiia külas ]] pisi|Sama kivi, mille peal on nähtavad tehislikud lohud Kultuskivi on kivi, mille peal või juures on sooritatud kultustalitusi.
Uskumustega seotud kivirahn, millel on sellele osutav rahvapärane nimi (Ohvri-, Tohtri-, Hiie-, Maalja-, Kabeli-, Tondi-, Uku-, Kõrva-, Litrekivi) või mille pinnal leidub looduslikke või tehissüvendeid (lohke, nn jälgi). Paljude kivide kohta teatakse muistendeid. Eestis registreeritud rohkem kui 1700 kultuskivist on enamik (1300) väikeselohulised.
Gregorius V
Gregorius V (Bruno Kärntenist, Kärnteni Bruno; saksa ajalookirjanduses Bruno von Kärnten, ka Brun von Kärnten; 971 ? –999) oli paavst 996–999. Ta oli 138. paavst.
Bruno von Kärnten sündis 971 või 972 Kärntenis arvatavasti Stainachis Saksa-Rooma keisri Otto I tütrepoja Kärnteni hertsogi Otto von Wormsgau ja Baieri hertsogi Arnulfi pojatütre Judith Luitpoldingi 4-lapselises peres teise lapsena.
Bruno omandas hariduse Wormsi piiskopi Hildeboldi (Hildibald) juures ja ordineeriti preestriks. Salvador Miranda andmetel määras paavst Johannes XV ta 995 paiku kardinaliks. Ta sai Otto III kaplaniks.
Epitaafi järgi valdas ta saksa, prantsuse ja ladina keelt.
Paavstiks saamine
Johannes XV kutsel Itaaliasse läinud Otto III sai 996. aasta ülestõusmispühade ajal Pavias teate paavsti surmast. Ta kohtus Ravennas Rooma aadlike saadikutega, kes soovitasid tal määrata uue paavsti.
Otto III valik langes Brunole, kelle ta saatis koos Mainzi peapiiskopi Willigisega ja Wormsi piiskopi Hildeboldiga Rooma, kus viidi läbi valimisprotseduur.
Gregorius V pühitseti ametisse 3. mail 996. Ta võttis nime Gregorius I järgi.
Gregorius V oli noorim paavstiks saanud isik pärast Johannes XII. Hiljem pole ükski isik nii noorelt paavstiks saanud, kuid Benedictus IX vanus on vaieldav.
Gregorius V oli esimene sakslane, kes sai paavstiks ja ta oli Zachariase järel esimene mitteitaallasest paavst. Mõne varasema paavsti (nt. Stephanus VIII) germaani päritolu on aga vaieldav.
Suhted keisriga
Gregorius V kroonis Otto III Kristuse taevaminemise suurpühal 21. mail 996 Rooma Peetri kirikus Saksa-Rooma keisriks.
Otto III kavatses Johannes XV kohtlemise pärast karistada Rooma valitsejat Crescenzio II Nomentanot, aga Rooma aadliga suhteid parandada soovinud paavsti ettepanekul ei viidud Crescenzio karistust täide, kuid ta jäi ilma patriitsi tiitlist.
Otto III keeldus 25. mail 996 peetud sinodil uuendamast Otto I pakti ega soovinud Kirikuriigile tagastada Pentapolise alasid.
Skisma
Otto III lahkus juunis 996 Roomast ja hiljem Itaaliast. Septembris või oktoobris 996 puhkes Roomas Crescenzio II juhtimisel ülestõus ja Gregorius V saadeti linnast välja. Paavst põgenes Spoletosse, kust ta tegi kaks edutut relvastatud katset Rooma tagasivallutamiseks.
Gregorius V siirdus jaanuaris 997 Lombardiasse, kus ta arutas kohalike piiskoppidega tekkinud olukorda. Paavst pidas veebruaris Pavias sinodi, kus Crescenzio II ekskommunitseeriti.
Crescenzio arvates oli paavsti ametikoht vakantne ja koos Bütsantsi saadiku Synnada piiskopi Leoniga määrasid nad sellele kohale Piacenza piiskopi Iōannēs Philagathose, kes võttis nimeks Johannes XVI.
Veebruaris 998 saabus Gregorius V koos Otto III-ga Rooma, mille väravad avati neile vastupanuta. Mais 998 tagandas Gregorius V vastupaavsti ja saatis ta pagendusse kloostrisse, Crescenzio II aga hukati Castel Sant'Angelos.
Abt Nilus taunis Gregoriust vastupaavsti sandistamise pärast, kuid Gregoriuse osa Johannes XVI sandistamises on vaieldav.
Suhted Prantsusmaaga
Gregorius V ekskommunitseeris Prantsusmaa kuninga Robert II, kes abiellus oma sugulasega. Kuningas soovis Fleury-sur-Loire'i abti Abboni vahendusel saada paavstilt oma abielule kinnitust, kuid paavst keeldus, kuna pruudi ja peigmehe emad olid õed.
Suhted Ivrea markiiga
Gregorius V ekskommunitseeris 997 Ivrea markii Arduino, kes oli mõrvanud Vercelli piiskopi Pietro.
Suhted Briti piiskoppidega
Gregorius V andis 997 palliumi Canterbury peapiiskopile Ælfricile.
Suhted gallikaani piiskoppidega
Gregorius V tunnustas veebruaris 997 Reimsi peapiiskopina Arnoul'i, mitte Gerbertit.
Ta kinnitas Cambrai (Cameracensi) piiskopkonna privileegid.
Suhted Itaalia piiskoppidega
Gregorius V kinnitas 997 Ravenna peapiiskopkonna privileegid.
Ta tunnustas 998 Gerbertit Ravenna peapiiskopina ja andis talle palliumi.
Suhted Saksa piiskoppidega
Gregorius V kavatses 999 taastada Merseburgi piiskopkonna, mille alad olid 981 liidetud teiste piiskopkondadega.
Simoonia taunimine
Gregorius V mõistis veebruaris 997 peetud Pavia sinodil hukka simoonia.
Uued kardinalid
Gregorius V määras 13 uut kardinali. Tema ajal said kardinaliks hilisemad paavstid Silvester II, Johannes XVII ja Clemens II ning vastupaavst Johannes XVI. Gregorius V kinnitas veebruaris 997 paavst Symmachuse otsuse, millega keelati paavsti eluajal arutelud tema järeltulijate üle.
Surm
Gregorius V suri veebruaris 999 Roomas malaariasse, mõnede kroonikute arvates võidi ta aga mürgitada.
Kroonik Thietmar von Merseburgi järgi suri ta 4. veebruaril, Necrologium Augiae divitis annab tema surmakuupäevaks 11. veebruari, Necrologium Fuldenses 12. veebruari, epitaaf 18. veebruari. Vita Meinwerci järgi suri ta aga 12. märtsil.
Gregorius V maeti Rooma Peetri kirikusse, kuid 15. jaanuaril 1609 maeti tema säilmed ümber.
Gregorius V oli surres 27 või 28-aastane ehk umbes sama vana kui Johannes XII. Hiljem pole ükski paavst nii noorelt surnud.
Raimond Turja
Raimond Turja (31. august 1922 Abruka vald, Anseküla kihelkond, Saaremaa – 24. august 1995 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener.
Neugersdorf
Neugersdorf on linn ja endine vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Görlitzi kreisis, otse Tšehhi piiril.
Raimond Turja
Turja poksis aastatel 1938–1951. Ta alustas treenimist Nigul Maatsoo juhendamisel ja jätkas 1946. aastal Tallinna Kalevis, kus tema treener oli Erhard Loit. Ta pidas 196 kohtumist ja võitis neist 163.
Neugersdorf
1. jaanuaril 2011 liideti see Ebersbachi linnaga, tekkis Ebersbach-Neugersdorf.
Raimond Turja
Turja oli poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg; alates 1951. aastast – kuni 81 kg) neljakordne Eesti NSV meister aastatel 1947 ja 1949–1951.
Turja võitis neli korda poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1947–1950 ametiühingute üleliidulised meistrivõistlused. Ta sai NSV Liidu meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) 1949. aastal 2. koha ning 1948. aastal 4. koha. Ta kuulus alates 1947. aastast Nõukogude Liidu poksikoondisesse, ta võistles selle koosseisus kümnel korral ning võitis seal üheksa kohtumist.
Treenerina
Turja töötas pärast võistlemisest loobumist 1951. aastal Tallinna Kalevis treenerina. Tema õpilaste hulgas olid ka Rinald Bamberg, Ülo Berting, Enn Kaarma, Vello Kaunismäe, Toomas Kleesment, Peeter Lõuk, Ants Männiste, Hellat Rumvolt ja Peeter Zenkov. Ta töötas hiljem ka Eesti NSV poksikoondise treenerina.
Mälestuse jäädvustamine
1995. aastal registreeriti Tallinnas Raimond Turja Poksiklubi.
Isiklikku
Tema abikaasa oli kergejõustiklane Laine Turja.
Abū Nuwās
pisi|Abū Nuwās Abū Nuwās (ابونواس; pikemalt Abū Nuwās al-Ḩasan ibn Hāni' al-Ḩakamī; umbes 750 või 757 Ahvāz – 814 või 815) oli üks tähtsamaid araabia keeles kirjutanud klassikalise luule esindajaid. Ta oli esimene linnaluuletaja araabia kirjanduses, õukonnapoeet.
Ta sündis Ahvāzi linnas Pärsias. Tema isa Hāni' oli araablane, ema oli pärit Pärsiast.
Abū Nuwās elas kaliif Hārūn ar-Rashīdi ajal, mil sündis klassikaline araabia kirjandus. Al-Başrah's ja Al-Kūfah's õppis ta oma aja suurimate filoloogide juures. Et õppida ära beduiinide araabia keel, mida peeti eriti puhtaks, olevat ta veetnud aasta ka kõrbes.
Abū Nuwāsist sai oma aja araabiakeelse luule kõige laiahaardelisemaid meistreid; eriti tuntuks sai ta jahi-, armastus- ja veiniluulega. Veiniluule arendas ta erilise täiuseni. Muu hulgas ülistas Abū Nuwās poistevahelist armastust.
Abū Nuwāsi luule ja isik on säilinud ka rahvapärimuses. Korduvalt esineb ta ka "Tuhande ja ühe öö" lugudes, kus teda mainitakse kaliif Harūn ar-Rashīdi saatjana. Suahiilikeelses kirjanduses kannab Abunuwasi nime väljamõeldud narrikuju, kellele omistatakse kohati needsamad lood, mis mulla Nasreddinile ja Juḩā'le.
Lohe hambad
"Lohe hambad" on Karl Ristikivi romaan, mis ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1970. Romaan on Ristikivi ajalooliste romaanide sarja kahel ajapinnal romaanide triloogia teine osa.
Romaani venekeelne tõlge "Zubõ drakona" ilmus 1997. aastal.
Paldiski Püha Suurmärter Panteleimoni kogudus
Paldiski Püha Suurmärter Panteleimoni kogudus on Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku koosseisu kuuluv õigeusu kogudus Paldiski linnas. Kogudus asutati 2001. aastal ja registreeriti 2002. aastal.
Kuigi õigeusu ajalugu Paldiskis ulatub tagasi aastasse 1721, ei olnud linnas alates pärast selle ülevõtmist Punaarmee poolt 1939. aastal tegutsevat õigeusu kogudust. Kui 1996. aastal taastati Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Paldiski Püha Georgi kogudus, siis valdav osa linna venekeelsetest õigeusulistest selle kogudusega ühineda ei soovinud. Nad asutasid 26. märtsil 2001 uue koguduse, mis registreeriti 2002. aastal. Praeguse põhikirja alusel tegutseb kogudus alates 2004. aastast.
Kogudus kasutas aastatel 2003–2015 kirikuna 2002. aastal Paldiski linna poolt kingitud endist linnamuuseumi hoonet, mis ehitati 2003. aastal ümber Paldiski Suurmärter Panteleimoni kirikuks.
2015. aastal valmis Paldiski Radoneži Vaga Sergi kirik.
Kogudust on teeninud järgmised vaimulikud:
Kiliikia
thumb|Kiliikia (Cilicia) Kiliikia oli ajalooline maakond ja riik Väike-Aasias, mis ulatus selle kagurannikust lõunas kuni Tauruse mägedeni põhjas.
Esimesed teated pärinevad Assüüria allikatest umbes 10. sajandist eKr. Allus alates 9. sajandist eKr Assüüriale, hiljem Pärsiale ja Ahhemeniidide riigile.
333. aastal eKr vallutas Kiliikia alad Aleksander Suur. Hiljem kuulus Ptolemaiostele ja Seleukiidide riigile. Aastal 102 eKr (mõningatel andmetel ka 103. aastal eKr) langes Rooma vabariigi võimu alla, Kiliikia ja Küprose provintsina ning järgnevalt Ida-Rooma riigi (Bütsantsi) osana.
Kiliiklased olid tuntud kui ohtlikud piraadid.
Ökoloogiline seljakott
Ökoloogiline seljakott (inglise keeles ecological rucksack, environmental rucksack) on kujundlik termin, mille all mõistetakse "nähtamatut" materjalikulu, mis kulub mingi toote tegemiseks või teenuse osutamiseks. Ökoloogiline seljakott saadakse, kui lahutatakse kogu olelusringi kestel tarbitud materjalist toote tegelik mass.
Eri materjalide tootmise ökoloogiline seljakott on erinev. Näiteks ühe tonni vase tootmise ökoloogiline seljakott on 140 tonni, mis tuleneb peamiselt vasemaagi väikesest vase sisaldusest (0,7%). Toodetud raual on vastav näitaja aga palju väiksem, sest rauamaagi sisaldus on keskmiselt 50–60%. Ökoloogiline seljakott sõltub ka teistest teguritest, näiteks kasutatavast vee hulgast.
Frantšeska Jarbussova
pisi|Frantšeska Jarbussova (2019) Frantšeska Jarbussova (vene keeles Франческа Альфредовна Ярбусова; sündinud 13. oktoobril 1942 Almatõs) on vene animafilmikunstnik.
Giordano Bruno
thumb|Giordano Bruno Giordano Bruno (1548 – 17. veebruar 1600) oli Itaalia filosoof, preester, kosmoloog ja okultist, kes on eelkõige tuntuks saanud heliotsentrilise maailmasüsteemi ning universumi lõpmatuse teooriate pooldamisega.
Frantšeska Jarbussova
Töötas Sojuzmultfilmis, kus tema esimeseks multifilmiks oli "Vedur Romaškovost" (1967).
Giordano Bruno
Kosmoloogia kõrval kirjutas Bruno uurimusi ka mälu ja mnemotehnikate kohta. Teda peetakse uusaegse teadusliku mõtlemise märtriks, kuna inkvisitsioon põletas ta elusalt ketserluses süüdistatuna, sest Bruno ei olnud valmis oma vaadetest loobuma. Ehkki Brunot on hiljem nähtud teaduslik-materialistliku maailmavaate eestvõitlejana, ei olnud ta kindlasti ateist, vaid pigem okultismi kalduv panteist.
Frantšeska Jarbussova
Frantšeska Jarbussova on illustreerinud raamatu "Siil udus".
Abriena mägi
Abriena mägi on küngas Lätis Vidzeme kõrgustikul. See jääb Madona piirkonda ja Bērzaune valda. Künka kõrgus on 295,8 meetrit. Abriena mägi on Läti ja Vidzeme kõrgustiku kõrguselt kolmes tipp.
Küngas asub 1,6 kilomeetri kaugusel Gaiziņkalnsist Madona piirkonnas ja jääb Gaiziņkalnsi loodusparki.
Puka (täpsustus)
Puka on mitme geograafilise objekti nimi.
Õilsad südamed
"Õilsad südamed ehk Kaks sõpra Firenzes" on Karl Ristikivi romaan, mis ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1970.
Romaan on Ristikivi ajaloolise sarja kahel ajapinnal romaanide triloogia avateos.
Bardejov
Bardejov (ungari keeles Bártfa, saksa keeles Bartfeld) on linn Slovakkias Prešovi maakonnas, Bardejovi ringkonna halduskeskus.