cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Relvastatud jõu kasutamine rahvusvahelises õiguses
Isikud relvakonfliktis
Kui võitlejad sattuvad vaenlase kätte, käsitletakse neid sõjavangidena.
Mittevõitlejad on isikud, kellel ei ole õigust osaleda sõjategevuses, kuid kes võivad samas enese või haavatute ja haigete kaitseks kanda ja kasutada relva. Need on näiteks sõjaväekohtunikud, ametiisikud ja muud tsiviilisikutest relvajõudude töötajad. Neid inimesi käsitletakse vaenlase kätte langemisel sõjavangidena. Mittevõitlejad on ka humanitaartöötajad, meditsiinipersonal, usuteenrid ning päästeametnikud. Neid aga vaenlase kätte langemisel sõjavangideks ei peeta.
Tsiviiltranspordivahendite meeskondade liikmed on konflikti osapoolte kaubalaevade ja tsiviillennukite meeskonna liikmed. Vaenlase kätte langemisel käsitletakse neid sõjavangidena.
Spioonid on isikud, kes varjatult või eksitavat riietust kandes koguvad informatsiooni vastaspoole kontrollitaval territooriumil. Neil ei ole õigust sõjavangi staatusele ning neid võidakse karistada kohtulikus korras.
Palgasõdurid on isikud, kes on värvatud osalema sõjategevuses ning teevad seda peamiselt isikliku kasu saamise eesmärgil. Nemad on kriminaalkuritegijad, kellel ei ole õigust sõjavangistusele ning keda võidakse karistada kohtulikus korras.
Tsiviilisikud on lihtsustatult öeldes need, kes ei ole võitlejad. Kui kaheldakse, kas tegemist on tsiviilisikuga või mitte, tuleb pidada isikut tsiviilisikuks.
Sõjapidamise viisid ja vahendid
Siin on toodud loetelu mõnedest reeglitest sõjapidamise viiside ja vahendite kohta:
Rahvusvahelise humanitaarõiguse tagamine
Genfi konventsioonide ja nende esimese lisaprotokolli osapooled on kohustatud neid järgima ja tagama nende järgimise igas olukorras. Samuti on riigid kohustatud nii rahu- kui ka sõjaajal levitama teadmisi Genfi konventsioonide ja nende lisaprotokollide kohta.
Rahvusvahelise humanitaarõiguse tagamiseks on olemas mõningaid meetmeid:
Mäeküla järv
Mäeküla järv (ka Samblajärv, Mäejärv) on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Mäekülas, Veisjärvest 3 km loodes.
Mäeküla järv asub Sakala kõrgustiku keskosas asuvas orus. Järv on põhja-lõuna suunas piklik, pindala on 63,6 ha, kõrgus üle merepinna 95,9 m, suurim sügavus 2,9 m ja keskmine sügavus 2 m. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järve läbivool on nõrk, veevahetus on 4 korda aastas. Järve suubuvad põhja poolt Longi oja ja lõuna poolt Ora oja, järve loodeservast voolab välja Vidva oja.
Limnoloogilise tüübi järgi on veekogu kalgiveeline eutroofne ehk kalgiveeline rohketoiteline järv. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
1923. aastal vähendati järve veetaset 1,5 m võrra.
Looduskaitse
2014. aastal arvati järv Muti maastikukaitseala koosseisu. Kaitsealustest liikidest on järve piirkonnas väike vesiroos, valge vesiroos ning mitu kahepaikset ja nahkhiirt.
Egiptuse jumalad
Tähtsamad jumalused
Sergei Stadnikovi raamatus "Vana-Egiptuse kultuurilugu", paragrahvis "Ülevaade Egiptuse tähtsamatest jumalatest" antakse kaheksateistkümne tähtsama jumala nimestik koos lühikeste annotatsioonidega:
Paljud arvavad, et sellest nimestikust puuduvad paljud sama tähtsad jumalad, näiteks
Ptah - Neftis - Šu - Tefnut - Bast - Hapi - Honsu - Mut - Nefertum - Sehmet - Sokar
Perfektiivne situatsioon
Perfektiivne situatsioon ehk piiritletud situatsioon on loomulikus keeles perfektiivse aspekti abil väljendatav situatsioon, mis on piiritletud kas seisundi või asukoha muutusega või tegevuse lõppemisega.
Piiritletud situatsioone on kahte tüüpi:
Adverbil on oluline osa infostruktuuri väljendamisel, kui selle kasutamine näitab, et lause sisu on ootuspärane, situatsiooni kulg on aga uus info.
Ikšķile
Ikšķile (ajaloolises kontekstis ka Üksküla, saksa Uexküll, Üxküll) on linn Lätis Vidzemes Daugava alamjooksul jõe paremal kaldal merepinnast 20 meetri kõrgusel. Linna läbib Riia–Daugavpilsi raudtee. Seal asub Ikšķile lennuväli.
Nimi
Tuntuima Ikšķile nime etümoloogia järgi tuleb see liivi sõnadest ikš "üks" ja kilā "küla". Mitmed uurijad peavad aga seda seisukohta ekslikuks. Urmas Sutropi arvates on tegemist hilisemal saksakeelsel nimel Uexküll põhineva rahvaetümoloogilise interpretatsiooniga, mis hakkas eesti keeles levima Jaan Jungi 1881. aasta Henriku Liivimaa kroonika tõlkega, kus ta kasutas Üksküla nime. Võttes aluseks varaseimad teadaolevad nimekujud Ykescola ja Ykescole ja tuginedes liivi keele asjatundja Tõnu Karma analüüsidele jõuab Sutrop järeldusele, et keeleteaduslikult põhjendatum on seda tõlgendada kui kohalikule liivi ülikule nimega Ikei(n) või tema pojale nimega Ike (tähendusega "iga, vanus") kuulunud koolmekohta või liivasaarekesi, kus oli võimalik ilma paatideta ületada Daugava jõge.
Ajalugu
pisi|Mälestusmärk piiskop Meinhardile 9. sajandil asustasid selle piirkonna Väina liivlased. Samast ajast on teada ka liivlaste küla olemasolu.
Arheoloogiliste väljakaevamistega Ikšķiles on välja selgitatud 11. sajandi lõpust kuni 15. sajandini eksisteerinud küla ja selle lähedal asunud kahe kalmistu olemasolu.
12. sajandi lõpus sai Ükskülast katoliikliku misjoni tugipunkt Läti alal. 1184. aastal saabus Ükskülla kui Väina liivlaste ala ühte keskusse ristiusku kuulutama Meinhard, kes 1186. aastal moodustatud Üksküla piiskopkonna piiskopiks määrati. Meinhard rajas Ükskülasse kiriku, mis algselt oli tõenäoliselt kivist vundamendile ehitatud puukirik, mis hiljem asendati kivikirikuga. 1185. aastal alustas ta seal ka Baltikumi esimese kivilinnuse rajamist.
pisi|[[Üksküla Maarja kirik|Üksküla kivikiriku varemed]]
Meinhardi suhteliselt ebaeduka misjonitöö asendas järgmise Üksküla piiskopi Bertoldi alustatud ristisõda. 1198. aastal pärast liivlaste väe lüüasaamist tulevase Riia linna piirkonnas toiminud lahingus lubasid Üksküla liivlased piiskopi preestrid vastu võtta, neid üleval pidama hakata ja ristusu vastu võtta, kuid pärast ristisõdijate väe Liivimaalt lahkumist sundisid nad ka vaimulikud ära minema. 1201. aastal andis uueks piiskopiks saanud Albert Üksküla linnuse benefiitsiks Konradile, esialgu küll formaalselt, ja viis 1202. aastal piiskopkonna keskuse üle Riiga. Ristisõdijate toel võttis Konrad Üksküla linnuse enda kontrolli alla 1205. aastal.
1206. aasta juunis võtsid Üksküla liivlased koos teiste liivlastega osa Holmi saarel toimunud lahingust, kus nad Riia piiskopi vägedelt lüüa said. Pärast seda alistusid nad lõplikult Riia piiskopi ja tema vasalli Konradi võimule. Konradi kaudu, keda hakati kutsuma tema Üksküla benefiitsi pärast de Ykescola, sai hiljem nime Uexküllide aadlisuguvõsa.
Riia peapiiskopile allunud linnus sai tugevalt kannatada Riia peapiiskopi ja Liivi ordu vahelistes sõdades 15.–16. sajandil, mille jooksul see oli pikalt ka ordu valduses. Lõpliku purustamise aeg ei ole täpselt teada, aga selleks on pakutud 1579. aastat, mil lõhuti maha Riia-lähedasi linnuseid, et takistada pealetungivatel Moskva tsaaririigi vägedel seal enda kindlustamist.
Uusajal ja Venemaa keisririigis oli Ikšķile Liivimaa kubermangu Riia kubermangu, Riia asehaldurkonna Riia kreisi Ikšķile kihelkonna keskus. Tänapäevane asula tekkis Riia veehoidla alla jäänud Ikšķile mõisa juurde ja hakkas kiiremini kasvama pärast raudtee valmimist 1861. aastal.
Tänapäevane luteri kirik valmis aastatel 1931–1933. Aastal 1936 ehitati sinna ka õigeusu kirik.
1970. aastatel jäi linnuse ase seoses Riia hüdroelektrijaama veehoidla rajamisega vee alla. Kõrval asunud kiriku varemed tõsteti kõrgemale ja nende ümber moodustati kunstlik saareke.
Linnaõigused sai Ikšķile 1992. aastal. 2009. aastani kuulus Ikšķile Ogre rajooni. Aastatel 2009–2021 oli linn Ikšķile piirkonna keskus.
Kaitstavad objektid
pisi|Klaasimeister J. Kugase maja
Looduskaitse all on Raudteejaama pärn ja veel 29 looduskaitsealust nimetut põlispuud.
Rootsi Eksportnõukogu
Rootsi Eksportnõukogu (rootsi keeles Exportrådet; inglise keeles Swedish Trade Council) oli Rootsi organisatsioon, mille eesmärk oli edendada Rootsi ettevõtete tegevust rahvusvahelisel turul.
Rootsi Eksportnõukogu loodi 1972. aastal. See kuulus ühiselt Rootsi riigile ja ettevõtlussektorile ning oli Rootsi olulisim välismajandusorganisatsioon.
Organisatsiooni peakorter oli Stockholmis, esindused rohkem kui 50 riigis. Eksportnõukogu tegutses koostöös Rootsi saatkondade ja konsulaatide ning kohalike kaubanduskodadega.
Eestis tegutses Rootsi Eksportnõukogu alates 1991. aastast.
Rootsi Eksportnõukogu Eestis andis koos Rootsi saatkonna ja Swedbankiga alates 2009. aastast välja Rootsi äriauhindu.
Samblajärv
Samblajärv on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Lolu külas.
Rootsi Eksportnõukogu
1. jaanuaril 2013 ühendati Rootsi Eksportnõukogu agentuuriga Invest Sweden ja moodustati Rootsi ekspordi ja investeeringute nõukogu (Business Sweden).
Samblajärv
Järve pindala on 0,6 ha, pikkus 170 m, laius 100 m, kaldajoone pikkus 270 m ja kõrgus merepinnast 61,5 m. Järvest voolab välja kraav Lolu ojasse. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ning Pärnu alamvesikonda ja on avalikult kasutatav veekogu.
Järv kuulub kaitse alla Loodi looduspargi koosseisus.
Die Brücke
thumb|[[Otto Mueller]] Die Brücke (eesti keeles 'sild') oli saksa ekspressionistide rühmitus Saksamaal Dresdenis 20. sajandi alguses.
Die Brücke loodi 7. juunil 1905 ja see eksisteeris 1913. aastani.
1906. aastal sõnastas Ernst Ludwig Kirchner ühenduse programmi.
1912. aastal osales Die Brücke rühmituse Der Blaue Reiter teisel näitusel Münchenis. Näitus oli üleval ka Berliinis. Veel eksponeeris ühendus oma teoseid Hamburgis ja osales näitusel "Sonderbund-Ausstellung" Kölnis.
Rühmituse eesmärgiks oli välja töötada ühtne stiil, leida järgijaid ja korraldada ühisnäitusi.
Brücke maalijate loomingut iseloomustavad moonutatud kehad, killustatud ja perspektiivitu ruum. Värvidest kasutati teravaid, isegi tooreid värvikontraste (nt sinine-oranž), või meelega tuhmiks ja poriseks muudetud koloriiti. Värvilaigud, mis kanti lõuendile laia pintsliga, olid sageli ümbritsetud tugeva piirjoonega. Väga palju kasutati punase-musta kombinatsiooni.
Die Brücke rühma kunstnikud tegelesid innukalt ka graafikaga, lemmiktehnikad olid litograafia ja puulõige.
Marcos Senna
Marcos Antonio Senna da Silva (sündinud 17. juulil 1976 São Paulos) on endine Hispaania jalgpallur (kaitsja).
Senna alustas oma karjääri Brasiilia kolmanda liiga klubis Rio Brancos 1997. aastal. Enne Hispaaniasse siirdumist 2002. aastal oli ta võitnud jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused Corinthiansi meeskonnas 2000. aastal. Villarreali on ta esindanud lisaks Hispaania kõrgliigale ka UEFA Cupi ja UEFA Meistrite Liiga mängudes, milles Meistrite liigas jõudis klubi veerandfinaali, kus tuli alla jääda Arsenalile. Heade esituste eest valiti ta 2005. aastal Villarreali kapteniks. 2008. aastal lõi Senna Real Betisi vastu värava keskringist. Ise ta ütles selle kohta: "See oli mu elu ilusaim värav." Sel hooajal sai ta Villarrealiga La Ligas Real Madridi järel teise koha.
Karjääri lõpetas ta 2015. aastal USA-s New York Cosmoses.
Hispaania kodakondsuse sai Senna 2005. aasta juulis. Kuna ta ei olnud kunagi mänginud Brasiilia meeskonnas rahvusvahelistel võistlustel, oli tal soovi korral kohe võimalus mängida Hispaania rahvuskoondises. Debüüt rahvuskoondises toimus 1. märtsil 2006 sõpruskohtumises Elevandiluuranniku meeskonnaga. Senna kuulus nii 2006. aasta MM-i kui ka 2008. aasta EM-i meeskonda. Rahvuskoondises mängis ta 2010. aastani kokku 29 mängus. Ainsa värava lõi ta 10. septembril 2008 2010. aasta MM-i valikmängus Armeenia vastu.
Hispaania koondises
UEFA Euroopa meister: 2008
Oese peakraav
Peakraavi pikkus on 6,3 km ning see suubub Kojastu külas paremalt Velise jõkke (2,7 km suudmest). Peakraavi valgla on 9,8 km². Kraav saab alguse Oese ja Vigala-Vanamõisa küla piiril, ülemjooksul kulgeb kraavi kaldal Oese–Vanamõisa tee. Keskjooksul ületavad kraavi Silla–Jädivere tee ja Kivi-Vigala – Avaste – Vana-Vigala tee ning kraavi kaldal kulgeb Kesk-Vigala – Vängla tee. Suudmest umbes 500 m loodes kulgeb Kirbla – Rumba – Vana-Vigala tee.
Peakraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Oese peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1115300.
Jaanus Kriisk
Jaanus Kriisk (sündinud 4. juulil 1964) on Eesti kergejõustikutreener, ettevõtja ja publitsist.
Haridus
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna 1992. aastal ja Helsingi Marketingiinstituudi marketingi alal 1992. aastal.
Erialane täiendõpe:
Poliitiline tegevus
2007. aastal oli Tartu linnapeakandidaat.
Kandideeris 2023. aasta Riigikogu valimistel, kus kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 132 häält ning ei osutunud valituks.
Treenerikarjäär
Alates 1987 vabakutseline treener. EOK kutsestandard: meistertreener (EKR 7)
Tema õpilased on püstitanud 18 Eesti täiskasvanute rekordit kergejõustikus.
Edukamad õpilased:
Mohni pärn
thumb|220px|Mohni pärn, august 2007. Foto: Ivo Kruusamägi Mohni pärn on looduskaitsealune harilik pärn (Tilia cordata) Mohni saarel. Pärn on jäänuk kunagi saarel kasvanud võimsast pärna-tammemetsast.
Kirjeldus
Pärna ümbermõõt on 315 cm (1,3 m kõrguselt mõõdetuna), kõrgus 18 m. Puu on pahklik ja hargneb 2 m kõrguselt.
Sealand
pisi|Sealandi vürstiriik pisi|Vaade helikopterilt Sealand on Põhjameres Suurbritannia ranniku lähedal mahajäetud rannakaitseplatvormil asuv vürstiriigiks nimetatav institutsioon, mis ei ole ühegi riigi poolt tunnustatud.
Sealand asub Fort Roughsi nimelisel rannakaitseplatvormil, mille teise maailmasõja ajal rajas Suurbritannia umbes 6 miili kaugusele Põhjamerre Ipswichi lähedale. Nimelt kardeti, et Saksamaa võib sealkandis lennukitelt või laevadelt paigaldada meremiine, mis muudaksid ohtlikuks Ipswichi sadamasse sõitmise. Platvorm koosnes pontoonidest alusest, millel oli kaks omavahel platvormiga ühendatud torni. See valmistati 1942, pukseeriti 11. veebruaril 1943 oma praegusele asukohale ja uputati seejärel samal päeval madalale merepõhjale nii, et enamik tornidest ja neid ühendav platvorm jäid veepinnast kõrgemale.
1960. aastatel hakkasid Euroopas levima piraatraadiojaamad, mis ei tahtnud alluda ühegi maa seadustele. Selleks, et vältida karistusi maksude maksmata jätmise eest, tuli paljudel raadiojaamadel mõte anda saateid eetrisse rahvusvahelistes vetes olevatelt platvormidelt. Arusaadavalt ei tohtinud need Euroopast väga kaugel olla, sest siis poleks raadiosaated Euroopas hästi kuulda. Seetõttu muutus Fort Roughs väärtuslikuks.
14. augustil 1967 keelustas Suurbritannia raadiosaadete edastamise mitmesugustelt merre paigaldatud ehitistelt, sealhulgas Fort Loughs kuulus seaduses nimeliselt loetletud paikade hulka. 19 päeva hiljem, 2. septembril 1967 kuulutas Bates Roughs Toweri iseseisvaks riigiks Sealandi nime all. Iseennast kuulutas ta Sealandi pärilikuks vürstiks ja oma abikaasa Joani kuulutas ta vürstinnaks.
1968 püüdis Radio Caroline'i omanik Ronan O'Rahilly koos väikese rühma meestega Sealandi vallutada. Bates ja tema töötajad kasutasid ründajate vastu bensiinipomme ja relvi ning ajasid rünnaku nurja. Pärast seda tuli Briti merevägi korda looma ja Paddy Batesi poeg Michael Bates tulistas ka nende suunas hoiatuslasu. Batesid väitsid, et Briti sõjalaev oli tunginud Sealandi territoriaalvetesse. Seejärel Batesid vahistati ja neid süüdistati relvade ebaseaduslikus kasutamises. Kuid kohus otsustas, et Sealand asub rahvusvahelistes vetes ja seal ei saa sellepärast nõuda Briti seaduste järgimist. Batesid võtsid seda Sealandi iseseisvuse de facto tunnustamisena.
Batesid avaldasid Sealandi põhiseaduse, lipu, vapi ja hümni. Nad hakkasid ka Sealandi passe välja andma. Esimesed passid väljastati 1975 ja 1997. aastaks oli neid väljastatud hinnanguliselt 150 tuhat. 1997 tühistas Sealand kõik väljastatud passid, sest nende võltsimine oli liiga lihtne ja enamus Sealandi passidest oli järeletehtud.
1978. aasta augustis vallutas sakslane Alexander Achenbach, kes nimetas end ise Sealandi peaministriks, koos rühma Saksamaalt ja Hollandist pärit palgasõduritega Sealandi ja võttis Michael Batesi pantvangi. Rünnakus kasutasid nad koptereid ja kiirkaatreid. Paddy Bates oli tollal koos oma abikaasaga Inglismaal. Siiski õnnestus tal Sealand tagasi vallutada ning Achenbach ja tema palgasõdurid vangistada. Palgasõdurid lasti vabaks, aga Achenbachi kuulutasid Batesid riigireeturiks, sest tal oli Sealandi pass, ja nad mõistsid ta vangi niikauaks, kuni ta maksab ära 75 000 Saksa marga suuruse trahvi. Saksamaa, Hollandi ja Austria valitsused palusid Suurbritannia valitsusel sekkuda, aga viimane viitas 1968. aasta kohtuotsusele ja keeldus midagi ette võtmast. Saksamaa saatis oma Londoni saatkonnast ühe diplomaadi läbirääkimisi pidama. Pärast mitu nädalat kestnud läbirääkimisi vabastasid Batesid Achenbachi ja väitsid, et need läbirääkimised tähendasid Sealandi de facto tunnustamist Saksamaa poolt.
Pärast Saksamaale saabumist moodustas Achenbach Sealandi eksiilvalitsuse, mille veebisait tegutseb tänapäevani ja mis peab iseennast Sealandi seaduslikuks võimuks.
Kuni 1987 ulatusid Suurbritannia territoriaalveed 3 miili kaugusele rannikust. Sama laiadele territoriaalvetele pretendeeris Sealand. Sellest ei tekkinud konflikti, sest Suurbritannia ja Sealandi territoriaalveed ei puutunud teineteisega kokku. 1987 laiendas Suurbritannia oma territoriaalvete laiust 12 miilile. Seega asuvad nii Sealand kui tema väidetavad territoriaalveed täielikult Suurbritannia territoriaalvetes.
1999 loobus Paddy Bates vanuse tõttu Sealandi sisulisest juhtimisest ja kolis oma abikaasaga Hispaaniasse vanaduspõlve veetma. Michael Batesi nimetasid nad printsregendiks. Michaeli poega Jamesi nimetatakse kuninglikuks printsiks. Paddy Bates suri 9. oktoobril 2012.
Sealandi deviis on E mare libertas (ladina keeles 'vabadus merest').
Sealandi riigihümni autor on Londonis elanud Basil Simonenko ja sellel ei ole sõnu.
Sealandi rahaühik on Sealandi dollar, mis on seotud USA dollariga.
Ludolf Zander
Ludolf Zander (meistrimärk LZ) oli Narva kullassepp 1665–1696.
Eesti Kirjameeste Selts
Eesti Kirjameeste Selts (lühend EKmS) oli Viljandis asutatud ning Tartus aastail 1872–1893 tegutsenud kirjanduslik ja kultuuriline selts.
Seltsi loomine ja eesmärgid
Ühingu rajamise mõte tuli päevakorrale Viljandis 1868. aasta juunis toimunud koolmeistrite konverentsil. Seltsi asutamise eestvedajaks saab pidada Carl Robert Jakobsoni, kelle arvates oli Eestis vajalik kirjastuslik ettevõte. Nii oli juba algselt organisatsiooni ülesandeks eesti rahva kultuuritaseme tõstmine eestikeelse kirjanduse läbi. Lisaks sellele on täpsustatud seltsi eesmärke põhikirja teises paragrahvis: raamatute kirjastamine, auhindade andmine, uurimisreiside korraldamine, teiste sarnaste seltsidega suhtlemine ning raamatukogu ja muuseumi rajamine. Seejuures oli dokumendis ka kirjas, et liikmeks võib astuda igaüks, kes soovib ühingu heaks midagi ära teha, kuigi enamiku neist moodustasid kooliõpetajad. Seltsi liikmemaksuks määrati kaks rubla hõbedat. Põhikiri kinnitati 25. novembril 1871. aastal ning saadeti asutajatele 1872. aasta alguses.
Selts 1872–1881
Aastatel 1872–1881 koguti Jakob Hurda eestvedamisel rahvaluulet, sellega olid rohkem seotud ka Mihkel Veske ja Carl Robert Jakobson. Koguti ja avaldati rahvalaule ja -jutte, mõistatusi, vanasõnu ja kõnekäände, loodushääli, mänge, rahvaviise ja muud sellist.
1881. aastal toimus seltsis muutus – Jakobsoni ja Hurda vahelise pikaajalise konflikti tõttu tekkisid seal sisepinged. Tüli lõppes sellega, et ühingu uueks presidendiks valiti Jakobson ning Jakob Hurt lahkus ja siirdus Peterburi Jaani kogudusse.
Selts 1881–1893
Aastatel 1881–1882 oli Eesti Kirjameeste Seltsi edukäiguks, kuid seda häiris tugevalt Jakobsoni surm 1882. aastal. Hilem hakkas liikmete arv aastati vähenema ja seltsist lahkusid Jakobsoni pooldajad. Seltsi presidendina jätkas Mihkel Veske ning ka järgnenud aastaid võib siiski pidada viljakaks. Allakäiku võis märgata ajal, kui presidendiametis olid Hugo Treffner ja Karl August Hermann – nemad osutusid seltsi arengut takistavaks asjaoluks väheste võimete tõttu. Nii sai järgmiseks presidendiks Johann Köler. Kuna ühingu liikmete seas oli erineva poliitikasuuna esindajad, hakkas selts konfliktide ja võimuvõitluse tõttu lagunema. 1892. aastal toimus EKmS-i viimane koosolek ning Jüri Truusmanni kaebuse peale pidi selts 1893. aastal tegevuse lõpetama.
Seltsi lõpp 1893–1907
Eesti Kirjameeste Selts suleti 1893. aastal. Ühingu vara jagamine kestis aastaid. Seltsi maja müüdi 1897. aastal kunstnik J. Buchmeistrile ning nende pärand anti üle Eesti Üliõpilaste Seltsile ja Õpetatud Eesti Seltsile. Lõplik kokkuvõte varajagamise kohta tehti alles 1907. aastal.
Der Blaue Reiter
thumb|190px|[[Franz Marc "Punane hobune ja sinine hobune" (1912)]] Der Blaue Reiter ( 'Sinine Ratsanik ') oli kunstnike ühendus Saksamaal 20. sajandi algul.
Asutamine
Der Blaue Reiter oli Die Brücke kõrval tähtsaim ekspressionistide rühmitus, kus kunstnikke ühendas mitte loomingu stiililine sarnasus, vaid ühised loomingulised taotlused. Rühmitus esindas kubismist mõjutatud suunda, kuid selle kunstnikud kasutasid ka naivistlikke rahvakunsti sugemeid. Rühmituse lõid Münchenis 1909. aastal Alexej von Jawlensky ja Vassili Kandinsky. Vassili Kandinsky piltidel kordunud sinise hobuse motiiv sai Der Blaue Reiteri sümboliks.
Liikmed
thumb|140px|[[August Macke "Vene ballett" (1912)]]
Näitused
thumb|150px|Franz Marc Rühmitus organiseeris kaks näitust (1911. aastal ja 1912. aastal) ja koostas almanahhi.
"Der Blaue Reiteri toimetuse esimene näitus" ("Erste Ausstellung der Redaktion Der Blaue Reiter") toimus 18. detsembril 1911. aastal.
Näituse toimumiskohaks oli Heinrich Thannhauseri Modernne Galerii Münchenis. Näitus kestis kuni 1912. aasta esimeste päevadeni ning sellel eksponeeriti 43 teost neljateistkümnelt kunstnikult (Henri Rousseau, Albert Bloch, David Burljuk, Vladimir Burljuk, Heinrich Campendonk, Robert Delaunay, Elisabeth Epstein, Eugen von Kahler, Vassili Kandinsky, August Macke, Franz Marc, Gabriele Münter, Jean Bloé Niestlé ja Arnold Schönberg).
Ajavahemikus jaanuar 1912 kuni juuli 1914 külastas näitus ka mitmeid Euroopa linnu (Köln, Berliin, Bremen, Haag, Frankfurt, Hamburg, Budapest, Oslo, Helsingi, Trondheim ja Göteborg).
"Der Blaue Reiteri toimetuse teine näitus" ("Zweite Ausstellung der Redaktion Der Blaue Reiter, Schwarz-Weiß") toimus 12. veebruar kuni 2. aprill 1912 Hans Goltzi moodsa kunsti galeriis (Neue Kunst Hans Goltz) Münchenis.
1914. aastal lagunes rühmitus I maailmasõja tõttu.
Tartu Ülikooli Kliinikumi psühhiaatriakliinik
Tartu Ülikooli Kliinikumi Psühhiaatriakliinik (ka TÜK Psühhiaatriakliinik) on Tartu Ülikooli Kliinikumi ravi- ja teadusasutus Tartus, selles toimub psüühikahäiretega inimeste nii ambulatoorne kui statsionaarne ravi, lisaks psühhiaatria-alane teadustöö, psühhiaatria eriala residentide koolitamine ja õppetöö. Hoone asub Tartus Raja tn 31 hoones, kus on lisaks Tartu Ülikooli psühhiaatria õppetool, Tartu Ülikooli Kliinikumi Naha- ja suguhaiguste kliinik, õdede koolituskeskus ja muid asutusi.
Ajalugu
pisi|Algne haiglahoone Ülejõel, Staadioni 48 1851. aastal moodustas Balti kindralkuberner komisjoni ülesandega ülesandega valmistada ette Tartusse 125-voodilise vaimuhaigla asutamine, kuid see venis kohalike võimude lahkarvamuste tõttu. Tartu ülikooli meditsiiniprofessor ja hilisem rektor Eduard-Georg von Wahl ostis haiglale sobiva hoonestatud krundi Ülejõel ning andis selle tulevase haigla käsutusse. Patsientide ravikulud ning sisustuse ostmine tuli katta annetuste ning linnavalitsuse toetusega. Projekti eestvedajad olid Tartu Ülikooli professorid E. von Wahl, O. von Engelhardi ja A. von Wulff.
4. märtsil Tallinna (tänapäeval Staadioni) tänava hoones avatud kaheksa voodikohaga Tartu vaimuhaiguste haigla oli esialgu vaid naispatsientidele mõeldud. Hiljem selgus, et suurem osa ravi vajavaid patsiente on mehed.
1878. aastal alustati Hermann von Stavenhageni projekti järgi samale krundile uue kahekorruselise puust haiglahoone ehitust.
Tartu haigla erines muu maailma sarnastest asutustest, kuna selles olid erinevad ühiskonnaklassid koos – näiteks Inglismaal raviti rikkaid ja vaeseid eraldi asutustes. Kuid jõukus võis määrata ravi aja, samuti palati mugavuse: oli kolme klassi palateid. Esimeses klassis olid 80 rubla eest üksikpalatis ja sai kolm korda päevas paremat sorti toitu. Teise klassi palat maksis 45 rubla ja tuba tuli jagada teise patsiendiga. Kolmanda klassi palat maksis 20 rubla ja seal oli palju haigeid tavalise haiglatoidu peal koos. Talupoja ravikulud maksis kinni tema koduvald. Näiteks mõnel talupojal oli registriraamatus kirjas "võetakse haiglast välja vastu arsti soovitust, sest raha sai otsa". Erandjuhtudel võisid kliinikujuhid huvitavaid juhtumeid tasuta ravile võtta. Kõige kauem veetis haiglas üks meespatsient: 23 aastat.
20. sajandi esimesel kümnendil toimusid professor Vladimir Tšiži algatusel suured ümberehitused. Hoone võib olla tänapäeval üks Eesti suurimaid puithooneid.
Abivajajate hulk psühhiaatriakliinikusse suurenes ja 1910. aastaks leiti Tartu ülikoolis, et kliinikuhooned ei vasta enam ravi-õppeasutuse nõuetele ja on vaja ehitada uus kliinik Maarjamõisa väljale, kuhu rajati ka sisehaiguste- ja kirurgiakliiniku uusi hooneid, kuid modernne ravikorpus otsustati ehitada siiski Jämejala Vaimuhaiglale.
1988 valmis uus hoone Maarjamõisas aadressil Raja 31.
1993. aastal andis Staadioni tänava hooned (48, 50 ja 52) Sotsiaalministeerium Tartu linna Sotsiaalabi osakonnale, kes andis selle edasi Vaimse Tervise Hooldekeskusele pärast selle moodustamist sama aasta juunis.
Juhatajad ja psühhiaatrid
Aastani 1891 töötas kliiniku juhatajana professor Emil Kraepelin, kes esimesena kirjeldas eraldi haigusena skisofreeniat ja maniakaal-depressiivset psühhoosi
Aastatel 1891–1918 juhatas kliinikut Vladimir Tšiž. Samal perioodil, aastatel 1899–1908 töötas kliinikus assistendina hilisem poliitik Juhan Luiga, kes oli üks esimesi eesti rahvusest psühhiaatreid, samuti üks esimesi Eesti maapiirkondade sotsiaalhooldekande probleemide käsitlejaid.
Mõisaküla (Lääneranna)
Mõisaküla on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Aastatel 1991–2017 oli küla Lääne maakonnas Hanila vallas.
Riho Mesilane
Riho Mesilane (15. jaanuar 1949 Pärnu – 25. märts 1993 Tartu) oli eesti literaat, humorist, raadioajakirjanik, KGB agent.
Ta lõpetas 1966. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1972. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaariateaduskonna.
Ta põgenes 1978. aastal turismigrupist Läände, töötas Vabadusraadios – raadios Vaba Euroopa, naasis veel okupeeritud Eestisse juulis 1991.
Enne põgenemist oli ta Eestis töötanud mitmes meediakanalis (Eesti Raadio, Harju Elu, Eesti Televisioon). Hiljem teinud kaastööd Mulgi Raadiole Viljandis.
Pagemine
Riho Mesilane on tunnistanud, et enne välisreisi turismilaevaga Amur piki Doonau jõge värbas Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee ta agendiks, et ta teostaks ekskursioonigrupi salajast järelevalvet. Selle tõsiasja tunnistas Mesilane Austria politseile üles 15. juunil 1978 ja hiljem avalikustas laiemalt ka meedias. (Vaata näiteks Riho Mesilase artiklisarja "Rahvuslik meelsus on meil tugev" New Yorgi ajalehes Vaba Eesti Sõna 10.–17. mail 1979.) Tegemist oli hästi välja mõeldud legendi osaga, sest Mesilane jätkas välismaal elades töötamist KGB kasuks. 1991. aastal tõi KGB Mesilase Saksa Liitvabariigist tagasi ning ta andis suure pressikonverentsi Moskvas, millega ametlikult kinnitati Mesilase kuulumist KGB ridadesse, pressikonverentsil süüdistas ta lääneriikide eriteenistusi tegevuses massimeedia mõjutamiseks. Raadio Vaba Euroopa Eesti toimetuse direktor Toomas Hendrik Ilves meenutab: "Pole mingit saladust ka selles, et kuigi Vabal Euroopal ei olnud seost CIAga, üritas sinna infiltreeruda KGB. See neil ka õnnestus. Väga õnnetul kombel "redeserteerus" ehk kargas tagasi 1991. aasta juulis minu toimetuse töötaja Riho Mesilane. Ta tegi ära isegi propagandašõu Moskvas."
Konsool
"Konsool" (prantsuse sõnast console) on mitmetähenduslik sõna:
Gabriel Wiegel
Gabriel Wiegel (meistrimärk W) oli Narva kullassepp 1718–1721.
Prognoos (meditsiin)
Prognoos (kreeka keeles πρόγνωσις prognōsis 'etteteadmine, ettenägemine') on meditsiinis haiguse kulu ja haige seisundi muutumise ennustus.
Kindlaid digitaalseid kriteeriume meditsiiniliseks prognoosimiseks tänapäeval ei ole. Prognoos püstitatakse vastavalt arsti teadmistele ja kogemustele. Teatud määral saab prognoosi kujundada suurte statistiliste rühmade alusel, nt on eelnevate uuringute tulemusel võimalik väita, et 45% tõsise septilise šokiga patsientidest sureb 28 päeva jooksul. Siiski ei määra see korrektselt konkreetse üksikisiku saatust. Prognoosimisel arvestatakse haiguse iseloomu, haige vanust, kaasuvaid haigusi, haige meeleolu ja tahet paraneda, ravimite toime tõhusust ja tekkivaid kõrvalnähte, haige sotsiaalset ja psüühilist seisundit, haige pärilikkuse anamneesi, riskitegurite olemasolu.
Jaanitule kivi
pisi|Jaanitule kivi 2007. aastal Jaanitule kivi ehk Mohni saare rändrahn on rändrahn Mohni saarel.
Prognoos (meditsiin)
Eristatakse järgmisi prognoose:
Eristatakse järgmisi prognoosi tõenäosuse realiseerumise astmeid:
Jaanitule kivi
Rändrahnu geograafilised koordinaadid on.
Rahnu mõõtmed on 7 x 6 x 5,2 meetrit.
Diagnoos
Diagnoos meditsiinis on arstlik otsus haiguse olemuse ja haige seisundi kohta.
Diagnoos on arstlikus tegevuses vajalik adekvaatse ravi määramiseks, edasiste uuringute planeerimiseks, prognoosi määramiseks. Diagnoos ei ole enamasti lõplik, vaid see võib aja jooksul muutuda, kuna:
Ideaalsel juhul peegeldab diagnoos haiguse etioloogiat, patogeneesi, anatoomilist substraati. Esialgse diagnoosina võib kasutada ka sümptomaatilisi diagnoose (nohu, peavalu), kuid lõpliku diagnoosina tuleks neid võimalusel vältida. Tavaliselt tuleks diagnoos vormistada ladina keeles.
Diagnoosis märgitakse ära kõik patsiendil esinevad haigused. Kusjuures tuuakse eraldi välja põhihaigus ja kaasuvad haigused. Kaasuvate haiguste arv ei ole piiratud. Ei ole harvad juhused, kui inimesel on diagnoosis ära toodud 10 ja enam haigust.
Prognoos (meditsiin)
Seega, kui prognoos elule on hea, siis väga suure tõenäosusega jääb patsient haiguse lõppedes või stabiliseerudes ellu, ning kui prognoos elule on väga halb, siis väga suure tõenäosusega põhjustab haigus inimese surma.
Diagnoos
Haigused võivad esineda ühes või mitmes elundkonnas. Mitmes elundkonnas esinevad kroonilised haigused võivad anda aluse käsitleda haiget liitpuudega inimesena.
Prognoos (meditsiin)
Prognoosi teades saab paremini otsustada, kas on mõttekas üht- või teistsugust ravi alustada.
Prognoos võib sisaldada infot selle kohta, millise aja vältel ravi ajal ja järel haige seisund ei halvene, milline on elusoleku tõenäosus teatud aja möödumisel diagnoosimisest ning kui pikk on haige elu pärast diagnoosimist.
19. sajandil oli meditsiini põhieesmärk haiguste korrektne diagnoosimine ja rahuldava prognoosi saavutamine. Alles hiljem pandi põhirõhk haiguste väljaravimisele.
Adolf Löwström
Johann Adolf Löwström (meistrimärk AL) oli kullassepp Rakveres 1811–1835, Tallinna kaasmeister.
Mäense
Mäense on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Hanila valda.
Udo Petersoo
Udo Petersoo (8. mai 1934 Tallinn – 14. mai 2006 Mississauga, Ontario, Kanada) oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku peapiiskop aastail 1990–2006.
Nõukogude okupatsiooni eel siirdus ta koos vanematega pagulusse Rootsi, hiljem Kanadasse.
Udo Petersoo on lõpetanud Waterloo Luterliku Ülikooli, Waterloo Luterliku Seminari ja Toronto Ülikooli Pedagoogiumi, omandades teoloogilise ja pedagoogilise kõrghariduse. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlane (1995).
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta 17 aastat kooliõpetajana. Aastail 1973–1981 oli ta Eestlaste Kesknõukogu Kanadas esimees.
Udo Petersoo ordineeriti vaimulikuks 1975. aastal. Ta teenis üle 30 aasta väliseesti kogudusi. 1987. aastal valiti ta E.E.L.K. Kanada praostkonna praostiks ja E.E.L.K. Konsistooriumi assessoriks. 9. detsembril 1990 pühitses peapiiskop Konrad Veem Udo Petersoo Toronto Vana-Andrese kirikus Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku peapiiskopiks.
Bernoulli hüpotees
Bernoulli hüpoteesi ehk põikpindade tasandilisuse hüpotees on tugevusõpetuses kasutatav eeldus, mille järgi põikpinnad, mis enne varda pikideformeerumist olid tasandilised ja teljega risti, jäävad ka peale varda pikideformeerumist tasandilisteks ja teljega risti.
Udo Petersoo
Isiklikku
Tema isa Elmar Petersoo oli Jõelähtme koguduse pastor.
Heino Gustavson
Heino Gustavson (23. jaanuar 1923 Tallinn – 27. veebruar 2005 Tallinn) oli eesti aja- ja koduloolane.
Ta tegeles eelkõige Eesti tervishoiu ja farmaatsia ning toiduainetetööstuse, ent vägagi põhjalikult ka kindlusehitiste ajalooga ja kodu-uurimisega.
Tema kirevasse elulukku kuulus töö Saksa sõjaväevelskrina, katse põgeneda Rootsi, vangistus Kolõmal ja palju muud.
Hariduskäik
Ta õppis aastatel 1942–1944 Tartu Ülikoolis ja 1944. aastal Giesseni Ülikoolis arstiteadust.
Lõpetas 1955. aastal Tallinna Meditsiinikooli. 1974. aastal lõpetas kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli germaani-romaani filoloogia eriala. Diplomitöö oli "Die deutsche Gutsnamen in den ehemaligen Kreisen Harrien und Jerwen" (Endise Harju- ja Järvamaa saksakeelsed mõisanimed). 1984. aastal kaitses ta Eesti NSV Teaduste Akadeemias kandidaadiväitekirja "История медицины г. Таллина до октябрьского перида (XIII век - 1917 г.)" (Tallinna linna meditsiini ajalugu Oktoobri-eelsel perioodil (XIII saj – 1917)) ja sai kandidaadikraadi.
Isiklikku
Tema isa oli sõjaväelane August Gustavson.
Purdosake
Purdosake ehk klast on üksik tera või fragment murenenud kivimist.
Purdosakesed on näiteks liivaterad.
Purdosakesi klassifitseeritakse terasuuruse järgi.
Räimi järv
Räimi järv (ka Räime järv, Mäeräima järv, Mäirame järv, Õrro järv) on ovaalne järv Valgamaal Valga vallas Laanemetsa külas.
Mõnedel andmetel umbjärv, mõnedel andmetel on olemas väljavool.
Kõmsi
Kõmsi on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Lääne maakonna Hanila valla halduskeskus.
Külas asuvad vallamaja, lasteaed-algkool, raamatukogu, postkontor ja kauplus.
Kõmsil asuvad Uue-Virtsu Kristuse Sündimise kiriku varemed, tarandkalmed (1.–2. sajand) ja põletusmatuste väli (11.–13. sajand) (neid kahte on nimetatud ka Kõmsi kivikalmeteks) ja kultuurimälestiseks tunnistatud Kõmsi kalmistu.
Alates 1991. aastast tegutseb Kõmsil metallitooteid valmistav ettevõte K.MET AS, üks valla suuremaid tööandjaid.
Alates 2006. aastast tegutseb Kõmsil Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku küünlavabrik.
Külas asub Kõmsi rahvamaja.
Deplaneerumine
Deplaneerumiseks nimetatakse tugevusõpetuses mitteümarate varraste kõverdumist väändel. See tähendab, et väändel ei jää mitteümarate varraste põikpinnad tasandilisteks vaid kõverduvad.
Kui deplaneerumine ei ole takistatud, siis varda põikpindadel ei teki normaalpingeid. Sellist väänet nimetatakse vabaks väändeks. Vaba vääne esineb vaid siis, kui varda põikpind ja väändemoment on muutumatud ja varda otsad kinnitamata.
Maarjamaa (kirjastus)
Maarjamaa on 1962. aastal Vello Salo loodud väliseesti kirjastus.
Kirjastus Maarjamaa on avaldanud üle 80 trükise, nende hulgas ka algupärandeid, nagu Uku Masingu viis luulekogu, kordustrükke ja tõlkeid ning bibliofiilseid trükiseid.
Vello Salo asumise järel Eestisse 1990. aastate algul tegutseb kirjastus Eestis. 2009. aastal ilmus kirjastuselt Maarjamaa Vello Salo ja Indrek Hirve vahenduses kultuuriliselt oluline vaimulikke tekste sisaldav tõlkeraamat "Psalmid" (ISBN 978-9985-9861-1-0).
Rame
Rame on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Hanila valda.
Rame külas asub Polli Talu Loominguline Keskus (rahvusvaheline kujutava-, lava-, ja ravikunstikeskus). Porsiku talu juures asub Porsiku kadakate kaitseala.
Rame külast on pärit raamatukunstnik Helmut Polberg.
Valentin Adrian
Valentin Adrian (meistrimärk VA; 1678 või 1679 Tallinn – 1753 Tallinn) oli Tallinna kullassepp aastail 1714–1753.
Ta õppis Johann Seligeri juures, oli 1719–1729 Tallinna kullasseppade tsunfti vanem. Pärast Adriani surma pidas kuni 1755. aastani töökoda edasi tema lesk.
Maarjamaa (infoleht)
Maarjamaa on katoliiklik infoleht, mida andis välja Vello Salo.
Infoleht ilmus aastatel 1961–1976 ja ilmub uuesti alates 2002. aastast.
Pilvi Üllaste
Pilvi Üllaste (sünniperekonnanimi Tõnisson; aastatel 1938–1945 Toomendi; 18. september 1917 Tallinn – 6. juuni 2003) oli eesti raadioesineja, helilooja, kirjanik ja kunstnik.
1935. aastal asus ta tööle Eesti Draamateatris etenduste muusikalise kujundajana. Aastatel 1938–1940 töötas ta Riigi Ringhäälingus lastesaadete tegijana. Sealt sai ta hüüdnime "raadiotädi". Samal eluperioodil mängis ta kannelt taarausuliste ühenduses Taara Hiis, Estonia teatris lavastati tema muusikaetendus "Lamburneid".
1945. aastal asus ta elama Türile ja õpetajana tööle Türi keskkoolis. Alates 1948. aastast elas Üllaste Väätsa vallas.
Looming
Ta lõi palju tuntuks saanud lastelaule, millele ta kirjutas ka teksti. Neist paljud jõudsid hiljem helikassettidele ja plaatidele, samuti koolilaulikutesse. Kuid Pilvi Üllaste loomingus on ka laule täiskasvanuile, mille tekstid kirjutas ta samuti ise.
Enne abiellumist valmis tal lasteraamat "Leheritsikas otsib tööd".
1978. aastal andis kirjastus Valgus välja tema taimefüsioloogiasse süüviva lasteraamatu "Avatud pähklipuu". 1988. aastal ilmus raamat "Lugu kahest vereliblest", mis tutvustab inimkeha talitlust.
Pilvi Üllaste mahukaim teos oli 1997. aastal Kultuurkapitali abiga välja antud "Matsi raamat" – tema vanaisa Mats Tõnissoni elulugu.
Üllaste loomingus on ka suur hulk maastikumaale. Samuti illustreeris ta ise oma raamatuid.
Isiklikku
Tema isa Ustus Toomendi oli Mats Tõnissoni poeg.
Carl Daniel Bauer
Carl Bernhard Daniel Bauer (meistrimärgid CDB ja CB; 1767 – 1815 Tallinn) oli Tallinna kullassepp aastail 1798–1815.
Tema poeg oli kullassepp Eduard August Bauer.
Äila
Äila on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Hanila valda.
1967. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
thumb|Postmark 1967. aasta MM Altenbergis
1967. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 8. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 17.–19. veebruaril Saksa DV-s Altenbergis. Võistlused toimusid SG Dynamo Zinnwald rajatistes. Seoses taliolümpiamängudega järgmisel aastal laskesuusatamise maailmameistrivõistlusi ei korraldatud. Võistlused peeti kahel alal: meeste 20 km individuaaldistantsil ja meeste 4x7,5 km teatevõistluses.
20 km
Finaal: 19. veebruar Osavõtjaid: 50 Maailmameister 1966: Jon Istad, Norra <br style="clear:both;" />
4×7,5 km teatesõit
Finaal: 19. veebruar Osavõtjaid: 13 võistkonda Maailmameister 1966: Ivar Norkild, Olav Jordet, Jon Istad, Ragnar Tveiten <br style="clear:both;" />
Aşgabat
Aşgabat on Türkmenistani pealinn. Asub oaasis Karakumi kõrbes Köpetdagi jalamil.
Linn asutati 1881. aastal ning kuni 1919. aastani kandis nime Ashabad. Aastail 1919–1927 nimetati linn revolutsioonitegelase Pavel Poltoratski järgi Poltoratskiks, seejärel oli see kuni NSV Liidu lagunemiseni Ašhabad. Pärast Türkmenistani iseseisvumise väljakuulutamist 27. oktoobril 1991 nimetati riigis mitmed asulad ümber ning linna nimeks sai Aşgabat.
6. oktoobril 1948 tabas linna ülitugev maavärin, mille tagajärjel enamik linnast hävis.
Türkmeenid moodustavad 77% Aşgabati elanikest.
Helena Tulve
pisi|Helena Tulve Helena Tulve (sündinud 28. aprillil 1972 Tartus ) on eesti helilooja.
Õpingud
Aastal 1990 lõpetas ta Tallinna Muusikakeskkooli kompositsiooni erialal, juhendajaks Alo Põldmäe. 1990–1992 õppis Erkki-Sven Tüüri klassis heliloomingut, hiljem täiendas end Pariisi Rahvuslikus Regionaalkonservatooriumis, õppides Jacques Charpentier' kompositsiooniklassis, mille lõpetas 1994. Aastatel 1993–1996 täiendas Pariisi Rahvuslikus Kõrgemas Muusika ja Tantsu Konservatooriumis, kus õppis gregooriuse laulu. Osalenud György Ligeti ja Marco Stroppa suvekursustel ning IRCAMi elektronmuusika kursustel Pariisis (2001).
Tegevus
Aastast 2000 on ta Eesti Muusikaakadeemia kompositsiooniõppejõud.
2006. aasta märtsis toimunud festivalil "Eesti muusika päevad" oli Helena Tulve peahelilooja, festivali raames toimus ka helilooja rahvusvaheline meistrikursus.
2008. aastal oli ta Tartu Ülikooli vabade kunstide professor.
Looming
Tulve varasemas loomingus domineerib meloodiline materjal, hilisemas on suur rõhk kammermuusikal. Tema heliloomingus leiab tihti prantsuse spektraalmuusikat, Gregoriuse koraali, IRCAMi eksperimente ja idamaise muusika jooni. Enam kui traditsioonilised väljendusvahendid nagu meloodia, rütm, harmoonia, huvitab teda toorheli, selle tekkimine, muundumine ja kadumine (mikrointervallika). Kirjutanud ka suurvorme.
Helena Tulve on olnud helilooja Sulev Keeduse filmidele "Somnambuul" (2003) ning "Kirjad Inglile" (2011).
Isiklikku
Jaan-Eik Tulve on tema abikaasa. Neil on kaks poega ja tütar, muusik Eliann Tulve.
Mittetulundusühing
Mittetulundusühing (lühend MTÜ; inglise keeles nonprofit association) on isikute vabatahtlik ühendus, mille eesmärk või põhitegevus ei tohi olla tulu teenimine. Raha on lubatud kasutada ainult ühingu eesmärkide saavutamiseks ning kasumit ei tohi liikmete vahel jaotada.
Mittetulundusühing on eraõiguslik juriidiline isik. Mittetulundusühingut ei tohi kujundada ümber teist liiki juriidiliseks isikuks.
Mittetulundusühingud on näiteks korteriühistud, eri- või huvialased liidud (nt Eesti Kaupmeeste Liit, Eesti Rattaspordi Liit), spordiklubid, seltsid (nt Eesti Üliõpilaste Selts). Mittetulundusühingute hulka kuulub ka erakond, kuid see täidab demokraatlikus riigis olulist avalik-õigusliku rolli ning sellele kehtivad osaliselt teistsugused põhimõtted kui eraõigusliku mittetulundusühingu suhtes.
Asutamine
Mittetulundusühingu võivad asutada vähemalt kaks isikut. Asutajad võivad olla nii füüsilised kui ka juriidilised isikud.
Asutamiseks tuleb sõlmida asutamisleping, kus tuleb ära märkida:
Lisaks tuleb asutamisel kinnitada mittetulundusühingu põhikiri, mis peab sisaldama olulisi kokkuleppeid ühingu toimimise ja juhtimise kohta.
Mittetulundusühingu nimi ei tohi olla eksitav mittetulundusühingu eesmärgi suhtes ja see peab sisaldama eestikeelset täiendit, mis viitab, et tegemist on isikute ühendusega. Näiteks võib täiendiks olla ühing, selts, klubi, liit, erakond, korteriühistu.
Liikmed
Mittetulundusühingu liige võib olla iga füüsiline või juriidiline isik, kes vastab mittetulundusühingu põhikirja tingimustele.
Ainus erand on erakond, kuhu tohivad kuuluda ainult Eesti kodanikud ning Euroopa Liidu kodanikud, kes elavad püsivalt Eestis.
Juhtimine
Mittetulundusühingul peab olema kaks organit: üldkoosolek ja juhatus. Juhtimise kord tuleb kehtestada põhikirjaga.
Kõrgeim organ on üldkoosolek, kus võivad osaleda kõik mittetulundusühingu liikmed, kui ei ole ette nähtud teisiti. Juhatus määratakse üldkoosoleku otsusega ning juhatuse eesmärk on ühingut juhtida ja esindada.
Lõpetamine
Mittetulundusühing lõpetatakse:
Mittetulundusühingute ja sihtasutuste register
Mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri haldab Tartu Maakohtu registriosakond ning Registrite ja Infosüsteemide Keskus. Register on avalik ning igaühel on võimalus tutvuda ühingu avaliku toimikuga. 2021. aasta seisuga on Eestis kokku 42 122 majanduslikult aktiivset mittetulundusühingut.
Voose (Lääneranna)
Voose on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Aastatel 1991–2017 oli küla Lääne maakonnas Hanila vallas.
Kopli talu maadel kasvavad 1959. aastal kaitse alla võetud Kopli tammed.
Kalestumine
Kalestumiseks nimetatakse tugevusõpetuses materjali proportsionaalsuspiiri tõusu ja plastsuse vähenemist korduval voolavuspinget ületaval koormamisel. Kalestumine on materjali hapramaks muutumise tõttu sageli soovimatu, kuid mõnel juhul, näiteks vahelduvale koormusele allutatud detailides, kalestatakse materjali aga meelega.
Utena rajoon
Utena rajoon (leedu Utenos rajono savivaldybė) on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Utena maakonna aladel.
Eduard August Bauer
Eduard August Bauer (meistrimärk EAB; 12. mai 1804 Tallinn – 25. oktoober 1855 Tallinn) oli Tallinna hõbe- ja kullassepp aastatel 1830–1855.
Ta oli kullassepp Carl Daniel Baueri poeg.
Vierseni kreis
Vierseni kreis on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa lääneosas.
Ajalugu
1816. aastal asutas uus Preisimaa valitsus Kempeni kreisi. Algselt kuulus see Kleve ringkonda, kaotati 1822. aastal ja sealt saati kuulus Düsseldorfi ringkonda. 1929. aastal laiendati kreisi märgatavalt ja nimetati ümber Kempen-Krefeldiks.
1975. aastal muudeti taas kreisi piire ja see nimetati ümber Vierseniks, kuigi Kempen jäi kreisi keskuseks. Viersen sai Kempeni asemel keskuseks 1984. aastal.
Geograafia
Kreis asub Reini ja Maasi vahelisel madalikul. Kõrgeim punkt on Süchtelner Höhen (90,7 m), madalaim Pielbruch (28,6 m).
Utena rajoon
Rajoon moodustati 1950. aastal, tänapäevastes piiridest on aastast 1984. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Daugailiai, Kuktiškėse, Leliūnai, Saldutiškise, Sudeikiai, Tauragnai, Užpaliai, Utena ja Vyžuonose vald. Eraldi üksuse moodustab veel Utena linn, mis moodustab eraldisesiva valla.
pisi|tühi|Utena rajooni omavalitsused