cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tartu Jaani kirik
Interjöör
Kiriku lääneseina liigendavad arkaadikaari toetavad seinapilastrid. Kesklöövi tsoon on kujundatud nišina, mis katab enamiku seinapinnast. Pikihoonet tornivõlvikuga ühendava kõrge kaarava kohal kulgeb seinal terrakotapeadest moodustuv friis ning seitse suuremat baldahhiini all istuvat terrakotafiguuri. Kompositsiooni kroonib teravakujulisse kolmikkaarsesse nišši paigutatud Kristus. pisi|Jaani kiriku interjöör|vasakul|452x452pxKõige rikkalikumalt on kujundatud kesklööv, mille kõrgseintest on üsna hästi säilinud lõunapoolne. Tellistest laotud soklitele toetuvad neljatahulised piilarid, mis on ääres kaunistatud mandelvöödiga. Piilaritüvestel on varem paiknenud suured baldahhiinide all istuvad ja seisvad skulptuurid. Piilarite ülaosas asuvad skulptureeritud terrakota-kapiteelid. Nende eenduvatele konsoolidele toetusid samuti istuvad figuurid baldahhiinidega. Kõrgseintel kulgeb taas peadefriis ning profileeritud simss. Simsi ja valgmiku vaheline tsoon on väga ebatavaline, olles liigendatud kolme teravkaarse, mandelvöödiga raamistatud nišiga – tegu on pseudotrifooriumiga. Kogu õhtumaa gootikas haruldaselt on need nišid taas täidetud skulptuuridega. Ebatraditsiooniline on ka see, et pseudotrifoorium asub seal, kus tavaliselt paikneb valgmik.
Suurem osa kiriku originaalvõlvidest on hävinud, keskaegsed võlvid on säilinud vaid osaliselt pikihoones. Roidvõlvide kesksed roidetellised on olnud lillemotiviidega, sh roosi ja liilia kujutisega kaunistatud.
Kiriku kooriruum on hulknurkse lõpmikuga. Siinsed aknapalendid on pikihoone omadega sarnased, kuid aknad kaheosalised, v.a keskmine kolmeosaline idaaken. 20. sajandi alguses paigaldati kooriruumi kaheksa vitraažakent Vana Testamendi prohvetite ning apostlite kujutistega, kuid neist on säilinud vaid fotod. Plaanid ka teistele akendele vitraaže tellida ei teostunud ning needki vitraažid hävisid 1944. aastal teise maailmasõja käigus.
Koori põhjaküljel asub kahevõlvikuline ristroidvõlvidega käärkamber. Võlvikonsoolideks on terrakotapead, kuigi nende näod on maha raiutud. Käärkambri põhjaküljel on leitud võimalikke jälgi kaminast, mis Eesti keskaegses ehituspraktikas on erakordne.
Kiriku lõunaküljel paiknenud Lüübeki kabeli müüristik on suurel määral hilisemate muudatuste käigus lammutatud. Ka pikihoone põrand on algselt paiknenud praegusest vähemalt poole meetri võrra kõrgemal.
Terrakotafiguurid
Jaani kiriku terrakotadekoor on olnud vägagi rikkalik ning skulptuuride koguarvu hinnata suhteliselt keeruline, sest suur osa neist on nii purustuste kui ümberehituste käigus hävinud. Kiriku fassaadidel võis algselt paikneda umbes 200 terrakotast poolfiguuri. Eriti suured kaod on interjööris ning hävinud on ka enamik päiskivisid. Praeguste hinnangute kohaselt on Jaani kirikus keskajal olnud skulptureeritud elemente u 2000, millest tänapäevani on säilinud vaid ligikaudu kolmandik. Tartu Jaani kirikut võib pidada keskaegse Euroopa kõige rikkalikuma terrakotadekooriga rajatiseks.
Jaani kiriku dekoor on olnud algselt polükroomne – skulptuurid olid värvitud –, kuid nii polükroomia kui ka savisse uuristatud tekstid on peaaegu täielikult hävinud.
Kiriku kaunistamisel oli lisaks kasutatud veel nii ornamentaalseid kaunistusi kui ka figuraalseid maalinguid. Alates 1950. aastatest on aga halbade ilmastikutingimuste või valede konserveerimismeetodite tõttu suur osa maalingutest hävinud ning neist on säilinud vaid väga napid fragmendid.
Tartu Ülikooli-Jaani kogudus
EELK Tartu Jaani kogudus taasasutati 1997. aastal. Esimene jumalateenistus toimus 1997. aasta jõulude ajal. 2001. aastal ühines Tartu Ülikooli kogudus Tartu Jaani kogudusega ning ühendatud kogudus kannab nime Tartu Ülikooli-Jaani kogudus.
Keevisliide
pisi|Roostevaba terase keevisõmblus Keevisliide ehk keevisõmblus on liikumatu mittelahtivõetav liide, mis saadakse keevitamise teel.
Markland
Markland (Metsamaa, vanaislandi sõnast mark 'mets') on maa, mille avastas Islandi-Gröönimaa meresõitja Leifr Eiríksson umbes aastal 1000. Islandi saagade andmetel oli see maa tasane ja kaetud suurte metsadega, milles elas rohkesti loomi. Maa kallas oli pikk ja kaetud helevalge liivaga. Leifr nimetas maa seal kasvava metsa järgi Marklandiks.
Arvatavasti sõideti keskaja jooksul Gröönimaalt korduvalt Marklandi, et sealt puid tuua. Viimane teade sellest pärineb Islandi annaalides aastast 1347, nimelt olevat torm toonud Islandi rannikule laeva, mis oli teel Gröönimaalt Marklandi.
Arvatakse, et Markland oli Labradori poolsaar.
Korvpalli Meistriliiga
Korvpalli Meistriliiga (lühidalt KML) on kõrgeim rahvuslik meeste korvpalliliiga Eestis. Liiga suurtoetaja on Paf.
KML turniiri korraldab MTÜ Eesti Korvpalliliit. Mängud toimuvad vastavalt FIBA reeglitele. Liiga valitsev meister on BC Pärnu Sadam.
Põhiturniir mängitakse Eesti-Läti Korvpalliliiga raames, mille tulemuste põhjal tekivad asetused ning mängitakse Korvpalli Meistriliiga play-off.
2013/2014 hooaja klubid
{{veergude loend|laius=25em|
2014/2015 hooaja klubid
}}
2015/2016 hooaja klubid
{{veergude loend|laius=25em|
2016/2017 hooaja klubid
}}
2017/2018 hooaja klubid
{{veergude loend|laius=25em|
2018/2019 hooaja klubid
}}
2019/2020 hooaja klubid
{{veergude loend|laius=25em|
2020/2021 hooaja klubid
}}
2021/2022 hooaja klubid
{{veergude loend|laius=25em|
2022/2023 hooaja klubid
}}
Lundi Ülikool
thumb|250px|Lundi Ülikooli peahoone Lundi Ülikool (rootsi keeles Lunds universitet) on ülikool Lundis Rootsis. See on Rootsi praegusel territooriumil vanuselt teine ülikool (asutatud 1666) ning see on korduvalt valitud maailma saja tippülikooli hulka. (Rootsi vanuselt teiseks ülikooliks sai oma asutamise ajal 1632 Tartu Ülikool.)
Ülikoolis õpetatakse tehnika-, loodus- ja ühiskonnateadusi, õigusteadust, meditsiini, majandusteadust, kunsti ja lennundust.
Lundi Ülikool kuulub ülemaailmsesse võrgustikku Universitas 21.
Zlatko Junuzović
Zlatko Junuzović (sündinud 26. septembril 1987 Loznicas) on bosnia päritolu endine Austria jalgpallur (poolkaitsja). Ta oli tuntud karistuslöögispetsialistina.
Klubikarjääri jooksul mängis ta Austria ja Saksamaa klubides. 2010. aastal valiti ta Austria aasta jalgpalluriks.
2022. aastast on ta olnud Salzburgi Red Bulli reservvõistkonna FC Lieferingi abitreener.
Klubikarjäär
2005. aastal tegi Junuzović 17-aastaselt debüüdi Austria Austria klubis Grazer AK. Aastal 2006 kutsuti ta Austria rahvuskoondisse ning ta sai Grazer AK põhimeeskonda. 2007. aasta suvel läks Junuzović klubisse SK Austria Kärnten ning 2009. aasta suvel ühines ta Viini Austria ridadega.
Aastal 2010 tunnustati Junuzovići mänguoskust Viini Austrias ja rahvuskoondises – Austria Bundesliga mänedžerid nimetasid ta Austria aasta jalgpalluriks. Ühtlasi hääletati Junuzović koondise toetajate poolt aasta mängijaks ning ta pälvis Kronen Zeitungi iga-aastase auhinna.
2012. aasta jaanuaris ühines Junuzović Saksa Bundesliga klubiga SV Werder Bremen ning sai lepingu 30. juunini 2015, kuid 2015. aasta veebruaris teatati, et mängija lepingut on pikendatud 2018. aastani.
Kuna Junuzović lõpetas 2014-2015 hooaja kuue värava ja 15 resultatiivse sööduga, millega jäi ta alla vaid Thomas Müllerile ja Kevin De Bruynele, pälvis ta fännidelt Bremeni Werderi hooaja mängija auhinna.
Tema klubikarjääri viimaseks klubiks jäi Salzburgi Red Bull, kus ta mängis aastatel 2018–2022.
Koondises löödud väravad
<!--uuendamata
Klubistatistika
''Seisuga 25. veebruar 2016''
-->
Karlshus
thumb|Karlshus Karlshus on asula Norras Vikeni maakonnas, Råde valla keskus.
Pindala on 1,82 km², elanike arv 1952 (2008).
Karlshus asub Mossi lennujaama lähedal. Asulat läbib Euroopa maantee E6. Asulas asub Råde raudteejaam. thumb|Karlshus
Rahn
thumb|Rahn [[Saaremaa rannikusetetes]] pisi|Moeraki Boulders, Uus-Meremaa Rahn on kivi, mille läbimõõt ületab 512 mm.
Eesti-Haginsk
Eesti-Haginsk (vene keeles Эсто-Хагинское) oli eesti küla, mis rajati 1877. aastal Stavropoli kubermangu kalmõkkide maadele. Küla sai nime umbes 5 km lõuna pool paikneva Hagin-Sala jõe järgi.
Rahn
Eestis on varem kasutatud ka purdsetete klassifikatsiooni, mille järgi nimetatakse rahnudeks kive, mille läbimõõt on suurem kui 1000 mm ehk 1 m. Enam kui 10-meetrise läbimõõduga kive nimetatakse selle klassifikatsiooni järgi hiidrahnudeks.
Eesti-Haginsk
Eestist väljarännanud rentisid kõigepealt maad väidetavalt kohalikult Kalmõkkia vürstilt. Küla hiilgeaegadel elas seal ja selle ümbruses umbes 600 eestlast ja 200 sakslast. Neil oli kaks puhkpilliorkestrit, kool (eesti keelt õpetati peaaegu kuni Teise maailmasõjani), kirik, muuseum ja tuuleveskid.
Rahn
Rahne, mis on algsest asukohast liustike poolt eemale transporditud, nimetatakse rändrahnudeks.
Viited
Geröll
Eesti-Haginsk
Küla naabrid lõunas olid sakslased. Nende küla kandis eesti keeles nime Saksa-Haginsk, saksa keeles Deutsch-Haginsk või Kronental. Tänapäeval on küla nimi Uljanovskoje. Ka Eesti-Haginskis oli umbes 25% elanikest sakslased.
Läänes paiknes umbes 8 km kaugusel venelaste Romanovka küla. Põhjas ja idas paiknesid osalt rändava eluviisiga kalmõki hõimud.
Eesti-Haginskist lähtunud väljarändajad asutasid 1922. aastal külast lõuna poole Esto-Altai asula ja külast kagu poole Vinogradnoje asula.
Eesti- ja Saksa-Haginsk liideti 1924. aasta algul kalmõkkide nõukogude riigitaolise moodustisega, millest tänapäeval on tekkinud Kalmõkkia Vabariik. Kui 1944. aastal likvideeriti kalmõkkide autonoomia ja nad küüditati, nimetati eesti küla ümber, uueks nimeks sai Stepnoje. Kui 1950. aastate keskel kalmõkkide autonoomia taastati, nimetati küla taas ümber, sedakorda naabruses paiknenud kalmõki asula (Jašlt) järgi – Jašalta. Seda nime kannab ta ka tänapäeval. Omaaegne Jašlt sai kunagi ümbernimetuste käigus uue nime – Soljonoje – ja tagasinimetamisel jäi selle küla nimi muutmata.
Üks kuulsamaid Eesti-Haginskist pärit eestlasi oli Nõukogude armee Eesti Laskurkorpuse juht, kindralleitnant Lembit Pärn.
1995. aastal asutati kohalik koduloomuuseum, mille väljapanekust suure osa võtab enda alla eestlastega seonduv.
Jašaltas oli 2003. aastal umbes 5200 inimest, kellest 89 olid eestlased (umbes 1,7% asula elanike üldarvust). 2012. aasta seisuga on eestlasi hinnanguliselt alles veel umbes 50, kellest vaid viis-kuus vanemat inimest eesti keelest aru saab; eesti päritolu elanikke on siiski rohkem. . Küla on Jašalta rajooni keskus.
Helluland
pisi|[[Baffini saare kirderannik]]
Helluland (kivi-, kalju- või pangamaa, vanaislandi sõnast hella 'lame kivi või kalju') on maa, mille Islandi-Gröönimaa meresõitja Leifr Eiríksson avastas umbes aastal 1000.
Arvatakse, et Leifri Helluland oli Baffini saar.
Ford T
Ford T (ametliku nimega Ford Model T, tuntud ka kui Tin Lizzie (Pleki-Liisu) ja T) oli Fordi autotehases aastatel 1908–1927 toodetud automudel. Tegu oli esimese automudeliga, mis oli tavainimesele kättesaadava hinnaga.
Kuni 1913. aastani sai autot tellida erinevais värvitoonides, sestpeale kuni aastani 1925 oli saadaval üksnes kiiresti kuivav must ahjuemail. Sellest tuleneb ka Henry Fordi kuulus väljend: "Te võite valida ükskõik millise värvi tingimusel, et te valite musta"). Tollal kiiresti arenevad nitroemailid võimaldasid kahel viimasel aastal taas värvilisi autosid toota.
Mudelit toodeti lihtsatest töökindlatest detailidest üle 15 miljoni eksemplari. See arv ületati alles 1972. aasta 17. veebruaril, mil Volkswagen ehitas oma 15 007 034. Põrnika.
1999. aastal sajandi auto valimisel kuulutati Ford T sajandi autoks, kui ta 742 punktiga edestas Mini, Citroen DS, Volkswageni Põrnikat ja Porsche 911.
Tühjus
Tühjus, tähistab seisundit milles ei ole mitte midagi ning mis tühistab millegi või miski olemasolu võimaluse. Mitte millegagi täidetud, mitte midagi sisaldav; selline, kust miski puudub.
Tühjus, või siis tühjusetunne on eetikas kogetav seisund, kus kellegi, või millegi väärtused on negatiivselt moonutatud, ning neid ümbritsevas maailmas puudub õnnetunne.
Demokritos on väitnud, et tühjus võimaldab aatomite liikumist ja asjade suurenemist-vähenemist.
Parmenides
Üks Varasematest filosoofidest kes käsitles tühjust, kui kontseptsiooni oli Parmenides (5. sajand eKr), kes oli Kreeka filosoofide Moni koolkonnas. Ta väitis, et tühjus ei saa eksisteerida järgmise loogika järgi :
"Kui rääkida asjast, tuleb rääkida millegist mis eksisteerib. Kuna me saame rääkida asjadest mis eksisteerivad ka minevikus, siis see asi peab (mingis mõttes) jätkuvalt eksisteerima"
Sellest järeldas Parmenides, et muutust ei eksisteeri ning tagajärjeks ei saa olla mingi asja olemisse tulemist, olemist ega olemisest lakkamist.
Paramenidest võeti tõsiselt teiste filosoofide poolt, ta mõjutas Sokratest ja Platonit.
Leukippos
Oli (5. sajand eKr) üks Atomistidest koos teiste filosoofidega sellest ajastust.
"Sellal kui Parmenides ja Xenophanes pidasid universumit ühtseks, liikumatuks, tekkimatuks ja piiratuks ja ei lubanud mitteolevat isegi otsida, eeldas Leukippos lõpmatut hulka igavesti liikuvaid elemente - aatomeid; ta pidas nende vormide hulka lõpmatuks seetõttu, et ei ole mingit alust nende hulgal olla pigem selline kui teistsugune ning seetõttu, et ta nägi olevas lakkamatut tekkimist ja muutumist. Pealegi ei eksisteeri olev mitte mingil määral rohkem kui mitteolev, ja mõlemad on võrdselt asjade tekkimise põhjuseks. Pidades aatomite olemust tihedaks ja täidetuks, nimetas ta neid olevaks ja õpetas, et need liiguvad tühjuses, mida ta nimetas mitteolevaks, ning väitis, et viimane eksisteerib mitte vähem kui olev. Niisamuti pidas tema kaaslane abderiit Demokritos algaluseks täidetust ja tühjust, nimetades esimest olevaks, teist mitteolevaks."
Demokritos
Demokritos oli (460 – 370 eKr) vanakreeka mõtleja, antiikaja atomismi esindaja. Teda peetakse koos Leukipposega aatomiõpetuse rajajateks.
"Loodusuurijaist, kes elasid enne teda s.o. Aristotelest, Demokritose poolehoidjad arvasid, et liikumine toimub läbi tühjuse ja et tühjus on koht ilma kehata."
"Kõige metoodilisemalt ja kõige suhtes ühe õpetuse põhjal on otsustanud Leukippos ja Demokritos, lähtudes sellest, mis on vastavuses loodusega, nagu see on. Mõnedele muistseist filosoofidest näis, et olev on loogiliselt paratamatult ühtne ja liikumatu, sest tühjus on mitteolev, liikuda aga polevat võimalik, kui pole ainest eraldatud tühjust, nagu ei saa olla ka paljusid asju, kui pole, mis neid asju üksteisest eraldaks.."
Aristoteles
Tühjus ja kaalutus on Aristotelese jaoks ühtmoodi ebaloomulikud ja võimatud.
Teadus, astronoomia ja matemaatika
Astronoomias käsitletakse tühjust, kui ruumi kõige suuremate kosmiliste objektide vahet, milles ei ole galaktikaid või millest puuduvad täielikult galaktikad. Selles kontseptsioonis on tühjusel tavaliselt mõõtühik milleks on 10:100 megaparestsessi. Erakorraliselt suuri tühje ruume, millest puuduvad superstruktuurid(väikestest galaktikagruppidest koosnevad suuremad galaktikagrupid), kutsutakse supertühjuseks.
Vaakum on olek, kui mingis ruumis, milles puudub aine (õhk ning gaasid). Absoluutset vaakumit ei ole võimalik saavutada, sest see ei ole kooskõlas relatiivsusteooria ega ka paljude teiste füüsikaseadustega.
Kunst
Kunstis on käsitletud tühjust palju ning on viidatud nii esteetilisele kui ka materiaalse tühjuse olemusele ning probleemidele.
Yves Klein
Käsitles tühjust enda töödes, maalides ainult monokroomseid, sinise pigmendiga maale. Korraldas näituseid kus eemaldas galleriidest kõik, peale enda maalide. Sai tühjuse maalimiseks inspiratsiooni sinisest taevast.
Kuulsamad tööd:
"Vastavalt puhtale afektile, mis tõukab universumi tühjusesse ega jäta kunstnikule par exellente enam midagi teha."
Kazimir Malevich
pisi|Kazimir Malevitš "Must ruut" (1923) Vene maalikunstnik kes on püüdnud tabada tühjuse olemust maalides ühe või kahevärvilisi objekte. Tihti kattes musta ruudu teise musta ruuduga, või valge ruudu valgega. Kunstisuund mida tuntakse ka kui supermatisimi nime all.
Kuulsamad tööd:
Suprematism
Leonhard Lapin - "Tühjus-Void" (2003 Tallinn )
"Tühjust ei ole võimalik kirjeldada. Hetkest, mil tekib mõte tema kohta, pole ta enam tühjus vaid temas on mõte. Tühjust ei saa sõnades väljendada, kuna sõnade tähendus on piiratud, ning nad loovad mingi pildi ja raamistavad selle. Tühjuse olemus jääb väljapoole sõnadega loodud atmosfääri."
"Orienteerumaks tühjuses on oluline juba algselt eritleda absoluutset tühjust ja suhtelist tühjust. Kui me kõneleme olemisest kõige laiemas ning sügavamas tähenduses, siis me räägime absoluutsest tühjusest. Kui aga pistame oma ukse lukuauku võtme, siis just selle avavuse suhteline tühjus võimaldab meil seal võtit liigutades käima panna lukumehhanismi ning ukse avada. Absoluutne tühjus on meie pürgimus, ent ainus tee sinna on suhtelise tühjuse praktika, millest kasvab vaimne kogemus. Absoluutne tühjus on kontseptsioon, mida Lao-Zi õpetas juba kuussada aastat tagasi enne Kristust, väites, et tühjus on kogu elu, tegevuse ja arengu põhialus." "Suhtelist tühjust võime kogeda esemetes, ruumis, looduses, mõtetes, mõistetes, oma meeltes, meeles, hinges ja vaimus." "Suhtelise tühjuse teed kulgedes jõuame lõpuks ikkagi absoluutse tühjuse kuulutamiseni, et kõik asjad on olemuslikut tühjad ja neis puudub igiolemus. Nad pole ka üksteisest jäikade piiridega eraldatud, vaid on läbi põimunud. Nad on muutuvad ja alluvad tekkimisele ning hävimisele."
"Tühjuse kontseptsioonist tulenevalt ei saa mitte millegi kohta kindlalt väita, sest kõik on suhteline, tõde ei ole, ei ega ja, vaid on kusagil nende vahel-nullis."
Alan Watts (1915–1973)
Sündis Inglismaal, tegutses hiljem Ameerikas, avaldas suurt mõju budismi mõistmisele läänes ning jättis endast maha suure hulga raamatuid, loenguid, vestlusi.
"Tühjus on budismis täielikult positiivne mõiste, see on kõikide võimaluste võimalikkus, lõpmatu potentsiaal. Kuid tühjus ei ole olemas iseeneses, ta avaldub kujus, tunnetes, mõistetes jne, tühjus on meile avaneva maailma omadus, mis väljendab selle maailma püsitust ja lõplikku määratlematust. Meie maailm koosneb vastanditele ehk kahesusele rajatud määratlustest, mida peame tõeluseks, tegelikult on see aga suhteline: hea saab olla vaid seetõttu, et on halb, ja vastupidi, pikk seetõttu, et on lühike. Olulisim on mõista, et see meile kõige kallim, meie «mina» ehk ise ehk ego, on samuti tühi. See on pidevalt muutuv kogum ihust ehk kujust ja tunnetest, mõtetest ning mõistetest. See ise ei saa olemas olla üksi, ta vajab kahesust, duaalsust."
«Tühjust ei saa kujust lahutada, kuju ei saa tühjusest lahutada.»
“Tühjus on tühjus millestki”, järeldab J-P- Sartre
Virve Sõber
Virve Sõber (sündinud 16. septembril 1976 Tartus) on eesti ökoloog.
Bruce Lee
thumb|260px|[[Bruce Lee ausammas (Hongkong)|Bruce Lee kuju Staaride avenüül Hongkongis]] Bruce Jun-fan Lee (hiina 李振藩; 27. november 1940 – 20. juuli 1973) oli hiina päritoluga Ameerika ja Hongkongi filminäitleja, võitluskunstide õpetaja, režissöör, filmiprodutsent, stsenarist ja Jeet Kune Do võitluskunstide liikumise algataja. Teda peetakse üheks kõige mõjukamaks 20. sajandi võitluskunste viljelenud näitlejaks.
Näitlejakarjäär ja selle mõju
Lee filmid, eriti tema etteasted mitmes Hollywoodi filmis, tõstsid Hongkongi võitluskunstide filmi traditsiooni uuele tasemele. Tema jälgedes said tuule tiibadesse paljud teised võitluskunstnikud nagu Jackie Chan, Jet Li ja Chuck Norris.
Lee filmid sütitasid Läänes suurt huvi Hiina võitluskunstide vastu. Tema filmid muutsid ning mõjutasid võitluskunste ja võitluskunstide filme kogu maailmas. Lee'st sai kultuuriikoon, eriti hiinlastele, kuna ta kujutas oma filmides hiina rahvuslust.
Virve Sõber
2017. aastal pälvis Virve Sõber Eestimaa Looduse Fondi (ELF) noore looduskaitsja auhinna vabatahtliku panusega süstemaatilise käsitluse toomise eest EstFori kavandatud puidurafineerimistehase keskkonna- ja sotsiaalmajanduslike mõjude avalikku arutellu.
Bruce Lee
Võitluskunstid
Algselt oli ta Wing Chuni harrastaja, kuid loobus hiljem rangelt määratletud võitluskunstidest ning lõi erivõitluskunste kombineerides uue võitlemise süsteemi Jeet Kune Do. Vaatamata edukale filmikarjäärile, menule, mõjukusele ja loodud ikoonilisele kuvandile ei osutunud Bruce Lee saavutatud meisterlikkuse tase võrreldavaks selliste eelmise sajandi suurte võitluskunstnikega nagu Masutatsu Ōyama.
Bruce Lee surm
20. juulil 1973 tutvus Lee Hongkongis George Lazenbyga, kellega plaaniti koos filmi teha. Lee naise Linda (21. märts 1945) sõnul kohtunud Lee surmapäeval ka Raymond Chow'ga, et arutada filmi "The Game of Death" tegemist.
Needsamad peaajutursele omased sümptomid, mis tekkisid ta esimesel kokkuvarisemisel, kordusid hiljem ka ta surmapäeval 20. juulil.
Neurokirurg Peter Wu, kes päästis Lee elu ta esimese kokkuvarisemisel, leidis, et surma põhjus peaks olema kas reaktsioon marihuaanale või valu vaigistavale ravimile Equagesic. Kuid Wu loobus hiljem sellest seisukohast, märkides et:
"Professor Teare oli Scotland Yardist soovitatud kohtuekspertiisi spetsialist, kes toodi kui ekspert kanepi alal ja me ei saanud ta tunnistusele vastu rääkida. Marihuaana annus pole täpne ega prognoositav, aga ma pole kunagi kuulnud, et keegi sureb lihtsalt selle kasutamisest."
Mõne allika sõnul olevat Lee enne oma surma kurtnud peavalu ja saanud näitleja Betty Ting Peilt valuvaigistit Equagesic, mis sisaldab aspiriini ja lihaselõõgastit. Mõne allika kohaselt suri Lee ravimiallergiast põhjustatud ajuturse tagajärjel ja lahkamisel tuvastatud marihuaana jäljed tema surma ei põhjustanud.
Isiklikku
Ta oli abielus Linda Lee Cadwelliga, neil olid/on poeg Brandon Lee ja tütar Shannon Lee.
Pierre de Coubertin
pisi|200px|Parun Pierre de Coubertin
Parun Pierre de Coubertin (sündinud Pierre de Frédy; 1. jaanuar 1863 Pariis – 2. september 1937 Genf) oli prantsuse pedagoog ja ajaloolane, keda tuntakse eelkõige kaasaegsete olümpiamängude algatajana.
De Coubertin organiseeris 23. juunil 1894 rahvusvahelise konverentsi Sorbonne'is. Ta tegi ettepaneku kutsuda ellu olümpiamängud. Samas loodi Rahvusvaheline Olümpiakomitee ja de Coubertin valiti organisatsiooni juhtima. Otsustati ka, et esimesed kaasaegsed olümpiamängud toimuvad Ateenas Kreekas ja olümpiamänge hakatakse korraldama iga nelja aasta järel. Ateena mängud õnnestusid ja de Coubertin valiti ROK-i presidendiks.
Järgmised mängud toimusid aastal 1900 Pariisis. Kolmandad olümpiamängud peeti Saint Louises 1904. Kuna mõlemas linnas korraldati samal ajal ka maailmanäitus, jäid olümpiamängud nende varju.
Pierre de Coubertin astus ROK-i presidendi ametist tagasi 1924, pärast Pariisis toimunud mänge. Ta jätkas aupresidendina kuni oma surmani.
13. aprill
13. aprill on Gregoriuse kalendri 103. (liigaastal 104.) päev. Juliuse kalendri järgi 31. märts (1901–2099).
Pierre de Coubertin
De Coubertin tõi olümpiamängudele maratonijooksu, kettaheite ja moodsa viievõistluse.
De Coubertini keha on maetud Lausanne'i, kuid tema süda on maetud kehast eraldi, antiiksete olümpiamängude varemete lähedale.
Advokaat
pisi|Advokaat Suurbritannias (XX sajand) Advokaat tähendab ennekõike sellist juristi, kelle peamiseks ülesandeks on klientide kohtus esindamine. Mõiste kasutamisel on oluline mõista, et eri õigussüsteemides võib sõna "advokaat" või sarnase tüvega sõna tähendada oluliselt erinevaid õigusega seotud elukutseid, näiteks kohtujurist (advocate general) Euroopa Kohtus.
Vandeadvokaadi abi
Vandeadvokaadi abi on isik, kes on sooritanud vandeadvokaadi abi eksami ning on võetud advokatuuri liikmeks. Vandeadvokaadi abi tegutseb nn patrooni (vandeadvokaadi) juhtimisel.
Vandeadvokaadi vanemabi
Vandeadvokaadi vanemabi on advokaat, kes on advokatuuri liige, töötanud vähemalt ühe aasta vandeadvokaadi abina või vähemalt kaks aastat väljaspool advokatuuri akadeemilist õiguskõrgharidust nõudval töö- või ametikohal ning sooritanud vandeadvokaadi vanemabi eksami. Töötab samuti vandeadvokaadi juhendamisel.
Vandeadvokaat
Ajalooliselt olid vandeadvokaadil Venemaa keisririigi õigusemõistmise süsteemis advokaaditunnistuse saamiseks vajalik Venemaa kõrgkoolis omandatud õigusteaduste kraadi diplom, sooritada praktiline eksam ning anda vanne. Advokaatide arv oli kõikuv ja määrati kindlaks vastavalt iga kohtu vajadustele. Nende ülesandeks oli eraisikutelt saadud või kohtu määratud juriidiliste asjade ajamine ning asjaosaliste huvide kaitsmine kohtus tsiviil- ja kriminaalprotsessi õigustes ettenähtud juhtudel. Enne 1889. aasta justiitsreforme Venemaa Keisririigis nimetasid advokaate ametisse Liivimaa Õuekohus (v.a Riia linna kohtutesse) ja Eestimaa Ülemmaakohus (v.a Tallinna linna kohtutesse). 1889. aastal Eesti aladel kehtestatud Venemaa Keisririigi uue kohtukorralduse alusel jagunesid advokaadid vandeadvokaatideks (vene k. присяжный поверенный), nende abideks (помощник присяжного поверенного) ja eraadvokaatideks (частный поверенный). Enne Eesti iseseisvumist olid Eesti alal tegutsenud vandeadvokaadid 1918. aastani registreeritud Peterburi Kohtupalatis ja allusid Peterburi vandeadvokaatide nõukogule. Eesti vabariigis vannutas advokaadid ja kandis vannutatud advokaatide nimekirja Vannutatud Advokaatide Nõukogu. Vandeadvokaatide ülesandeks oli kohtualuste huvide kaitsmine kriminaalasjades kohtu määramisel ning isikute või asutuste huvide kaitsmine kohtuasutustes kõigis asjus nende endi ülesandel või volitusel. Kohtu korraldusel olid nad otsuste elluviimisel ja sundtäitmistel kaitsjateks isikutele, kelle elukoht polnud teada. Vandeadvokaadid võisid tegutseda kogu Peterburi kohtupalati piirkonnas, hiljem kogu Eesti vabariigis, valides ise alalise asukoha. ;)
Yukifumi Murakami
Yukifumi Murakami (jaapani keeles 村上幸史 Murakami Yukifumi; sündinud 23. detsembril 1979) on jaapani meesodaviskaja.
Yukifumi Murakami võitis 2009. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Berliinis odaviskes pronksmedali tulemusega 82,97. Sama võistluse eelvõistlusel püstitas ta isikliku rekordi 83,10.
Gerd Neggo
Gerd Neggo (9. november 1891 Kuressaare – 1. september 1974 Stockholm) oli eesti tantsija, tantsulavastaja ja pedagoog.
1920. aastal õppis ta Émile Jacques-Dalcroze'i rütmilis-muusikalise pedagoogika süsteemi. Aastail 1921–1924 tudeeris Hamburgis Rudolph von Labani tantsustuudios.
Pärast õpinguid naasis Eestisse, kus tutvustas esimesena moderntantsu. 1924. aastal avas ta Tallinnas oma tantsustuudio (Gerd Neggo tantsustuudio), kus muu hulgas õppisid Ida Urbel, Helmi Tohvelman.
Ta juhtis mitmeid tantsu- ja liikumisrühmi nii teatrites kui ka teatrikoolides, töötas ka Estonia balletirühmadega.
Kallukse maastikukaitseala
pisi|300px|[[Linda-Neitsi kivi Kallukse mägedes]] Kallukse maastikukaitseala asub Lääne-Virumaal Kadrina vallas.
Kallukse kaitseala eesmärk on huvitava geomorfoloogilise objekti kaitse. Keelatud on risustada maastikku sobimatute ehitiste ja kommunikatsioonidega. Maastiku üldilme säilitamiseks on ainsa raieliigina keelatud lageraie.
Kallukse lõunapoolses osas paikneb suur rändrahn – Lodikivi ehk Linda-Neitsi kivi. Muistendi järgi toonud "Kalevi naene" kivi põlles kaasa, tulles lõuna poolt, põllepaelad aga katkenud enne mäge ja kivi kukkunud maha.
Kallukse maastikukaitseala naabruses kasvab ka Kallukse mänd.
Buxhoeveden
Buxhoevedenite perekonna liikmeid leidub Argentinas, Austraalias, Ameerika Ühendriikides, Soomes, Rootsis, Taanis, Belgias, Prantsusmaal, Hispaanias ja muidugi ka Saksamaal.
Buxhoevedenid kuuluvad Liivimaa vanimate ja auväärseimate aadlisuguvõsade hulka. Liivimaale tulid nad Saksamaalt, kus nende esivanemad olid teeninud Bremeni peapiiskopi ministeriaalidena.
Suguvõsa sai oma nime Bremeni peapiiskopkonnas asuva Bexhövede küla järgi.
Tuntuim suguvõsa liige oli Riia piiskop Albert von Buxhövden. Tema vend Hermann von Buxhövdenist sai esimene Tartu piiskop ja teine vend Theoderich de Ropa pani aluse von der Roppi aadlisuguvõsale. Nende onupojast Johannes de Bekeshovedest põlvnesid kõik hilisemad Liivimaa Buxhoevedenid.
Buxhoevedenid immatrikuleeriti 1741. aastal Saaremaa rüütelkonda, 1745. aastal Eestimaa rüütelkonda ja 1747. aastal Liivimaa rüütelkonda.
Paruness Sophie von Buxhoeveden oli keisrinna Aleksandra Fjodorovna õukonnadaam, kes järgnes tsaariperele nende pagendamisel Tobolskisse. Paruness eraldati perest vahetult enne mõrva. Ta emigreerus Siberi, Jaapani ja Põhja-Ameerika kaudu algul Kopenhaagenisse ning seejärel Londonisse. Tema sulest ilmus kolm ingliskeelset raamatut.
Kimmie Meissner
thumb|Kimmie Meissner, 2006 Kimberly Claire "Kimmie" Meissner (sündinud 4. oktoobril 1989) on Ameerika Ühendriikide iluuisutaja.
2006. aasta maailmameister.
György Lukács
thumb|right|György Lukács György Lukács (György Szegedy von Lukács (Löwinger) (13. aprill 1885 Budapest – 4. juuni 1971 Budapest) oli Ungari filosoof, kirjandusteadlane ja kirjanduskriitik. Lukácsi peetakse (koos Ernst Blochi, Antonio Gramsci ja Karl Korschiga) üheks olulisemaks marksistliku filosoofia ja -teooria loojaks 20. sajandi esimesel poolel. 1956. aasta Ungari revolutsiooni ajal oli kultuuriminister.
Aastal 1970 sai ta Goethe auhinna.
Clement Attlee
Clement Richard Attlee (3. jaanuar 1883 – 8. oktoober 1967) oli Briti poliitik, Ühendkuningriigi peaminister aastatel 1945–1951 ning leiboristide liider aastatel 1935–1955. Attlee oli asepeaminister Winston Churchilli sõjaaegses koalitsioonivalitsuses.
Nikolai Tolstoy
Krahv Nikolai Tolstoy (Nikolai Dmitrievich Tolstoy-Miloslavsky; vene keeles: Николай Толстой / Николай Дмитриевич Толстой-Милославский; sündinud 23. juunil 1935) on vene päritolu briti ajaloolane, kirjanik ja poliitik. Kuulub Tolstoide suguvõsasse.
Ta sündis Inglismaal, tal on nii Ühendkuningriigi kui ka Venemaa kodakondsus. Kirjutanud rea raamatuid keldi mütoloogiast. Samuti tuntud tänu raamatutele Teisest maailmasõjast ja selle järelloost. 1977. a avaldas teose "Jalta ohvrid" ("Victims of Yalta"), milles kritiseeris Briti valitsuse poolset nõukogude kodanike väljaandmist Stalinile otseselt Genfi konventsioone.
Nikolai Tolstoy on osalenud ka poliitikas: 1991–1996 kuulus Konservatiivsesse Parteisse, alates 1996. a on euroskeptilise parempoolse Ühendkuningriigi Iseseisvuspartei (UKIP) liige. UKIPi ridades kandideerinud korduvalt parlamendi alamkoja valimistel, kuid ei ole osutunud valituks. Veendunud monarhist, Rahvusvahelise Monarhistliku Liiga (International Monarchist League) kantsler.
Modibo Sidibé
28. septembrist 2007 kuni 3. aprillini 2011 oli ta Mali peaminister.
Pärast diktaator Moussa Traoré kukutamist 1991. aasta märtsis sai Modibo Sidibé üleminekuvalitsuse kaitseministri tehniliseks nõustajaks. Seejärel oli ta kaitseminister ja sisemise turvalisuse minister. Pärast Alpha Oumar Konaré valimist presidendiks sai Sidibést tervishoiuminister kuni 1992. aasta juuni lõpuni. Septembrist 1997 juunini 2002 oli ta Mali välisminister. Pärast Amadou Toumani Touré saamist presidendiks sai Sidibé presidendi peasekretäriks ja oli selles ametis kuni peaministriks saamiseni.
Modibo Sidibé oli ühtlasi ka Mali politsei kindral-inspektor.
Bachy
Bachy on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Templeuve'i kantonis.
Nejolovo
pisi Nejolovo ehk Nejolovo-1 (vene Неёлово või Неёлово-1) on küla Pihkva rajoonis Pihkva oblastis Venemaal.
Küla asub 5 km Pihkvast lääne pool.
Aastal 2021 elas külas 1009 inimest.
Meieribyen
Meieribyen (ka Skiptvet) on asula Norras Vikeni maakonnas, Skiptveti valla keskus.
2017. aastal elas seal 1728 inimest.
Asulast veidi ida pool asub Skiptveti kirik.
Skiptveti vald
Skiptveti vald on vald Norras Vikeni maakonnas.
Emajõe-Suursoo maastikukaitseala
pisi|Emajõgi Emajõe-Suursoo maastikukaitsealal pisi|Emajõe-Suursoo MKA, [[Emajõe suudmeala hoiuala ja Pähklisaare MKA kaardil.]] Emajõe-Suursoo maastikukaitseala oli kaitseala Tartu maakonnas Luunja, Meeksi, Mäksa, Vara ja Võnnu valla aladel.
Skiptveti vald
Valla keskus on Meieribyen.
Emajõe-Suursoo maastikukaitseala
Emajõe-Suursoo on Eesti suurim deltasoostik ja selle pindala on umbes 1000 km². Soostiku kaitseks moodustati 1981. aastal kaitseala.
Maastikukaitseala keskus — ühtlasi Emajõe-Suursoo looduskeskus — asus Tartust umbes 24 km kaugusel Emajõe vasakul kaldal (geograafilised koordinaadid 58°22'55 N, 27°6'20 E) Kavastu külas.
Skiptveti vald
2019. aastani kuulus vald Østfoldi maakonda.
Emajõe-Suursoo maastikukaitseala
2006. aasta 1. jaanuarist oli Emajõe-Suursoo maastikukaitseala Riikliku Looduskaitsekeskuse Jõgeva-Tartu regiooni koosseisus.
Endise kaitseala piiridesse jääb 3 suurt ja 5 väiksemat järve: Leegu järv, Kalli järv, Soitsejärv, Võngjärv ning Lääniste Ahijärv.
Sügisel 2010 peeti Emajõe-Suursoos maailma esimesed jõhvikakorjamise maailmameistrivõistlused.
10. jaanuarist 2014 Emajõe-Suursoo maastikukaitseala likvideeriti, sellest ning ümbritsevatest kaitsealadest moodustati Peipsiveere looduskaitseala.
Anscombe'i kvartett
Anscombe'i kvartett on näide statistikas, mille eesmärk on korrelatsioonanalüüsis lineaare korrelatsioonikordaja leidmise korral hajuvusdiagrammide tutvumise tähtsuse rõhutamine. Nimelt iseloomustab lineaarne korrelatsioonikordaja vaid lineaarse seose tugevust. Juhul kui punktikogum järgib mingit mittelineaarset kõverat või sisaldab erindeid, siis seose tugevuse hindamiseks lineaarne korrelatsioonikordaja ei sobi.
Näite nimetus tuleneb tema tutvustajast statistikust Francis Anscombe'ist, kes 1973. aastal demonstreeris sellega andmete visuaalse esitlemise vajalikkust statistiliste üldistuste tegemisel, statistilises analüüsis.
Näite lähem kirjeldus
Iga andmehulk koosneb üheteistkümnest punktist koordinaatidega (x,y), kusjuures x-i väärtused on kõigi nelja andmehulga puhul samad:
Lisaks on
Ülevalt parempoolse joonise puhul ei ole tegu normaaljaotusega: kuigi võib näha kahe muutuja ilmset sõltuvust, ei ole tegu lineaarse sõltuvusega ning Pearsoni korrelatsioonikoefitsient
Alumisel vasakul jooniel on tegu lineaarse jaotuse, kuid erineva regressioonijoonega.
Alumisel paremal joonisel on näha, kuidas üksik erind (outlier) võib põhjustada piisavalt suure korrelatsioonikoefitsiendi isegi siis, kui kahe muutuja suhe ei ole lineaarne.
Väärtakjas
Väärtakjas (Xanthium L.) on taimede perekond korvõieliste sugukonnast.
Väärtakjaid esineb umbes 20 liiki soojades- ja paraskliimavöötmetes. Nad on pärismaised Ameerikas ja Ida-Aasias.
Väärtakjad on üheaastased rohttaimed rohekate ühesooliste õitega. Emasõitel on kattelehtedel haakuvad astlad.
Maraton
Maraton ehk maratonijooks on kergejõustiku ala, pikamamaajooks. 1924. aastal määrati distantsi pikkuseks 42 195 m. See vahemaa vastab 1908. aasta Londoni olümpiamängudel läbitud vahemaale Windsori lossi ja White City staadioni vahel.
Nimi pärineb legendist, mis tekkis Kreeka-Pärsia sõdades (u 499–449 eKr) peetud Marathoni lahingu (u 490 eKr) järel, kui kreeklaste võiduteate olevat Marathonist Ateenasse (u 42 km) viinud käskjalg joostes. Jõudnud valitseja ukse ette, jaksas ta ainult öelda „Olge tervitatud, me võitsime!“ ja varises surnult kokku. 1896. aastal nimetati maratoniks esimestel kaasaegsetel olümpiamängudel kavas olnud ülipikamaajooks.
Eesti esimene maratonijooksuvõistlus toimus 28. aprill 1913 (praeguse kalendri järgi 11. mai). Paldiskist Tallinna lähistele Mustjõele kulgenud 39 versta (40,2 km) pikkuse katsumuse võitis Pjotr Šubin Peterburist, ajaga 3:23:45. Kokku osales 8 jooksjat ning parima eestlasena jõudis neljandana finišisse tartlane Arnold Feldmann ajaga 4:12:41. Seda ajaloolist sündmust loetakse Eesti maratonijooksu sünnipäevaks.
Seisuga 22. mai 2020 on meeste maailmarekord 2:01:39 (Eliud Kipchoge, 16.09.2018 Berliini maraton) ja naiste maailmarekord 2:14:04 (Brigid Kosgei, 13.10.2019 Chicago maraton).
Vilnius
Vilnius (poola keeles Wilno, valgevene keeles Вільня, jidiši keeles ווילנע) on Leedu pealinn.
Asend ja suurus
Vilnius asub Leedu kaguosas kohas, kus Nerisesse suubub Vilnia jõgi. Viimane on Vilniusele ka nime andnud.
Tänapäeval asub Vilnius Leedu servas, kuid see pole alati nõnda olnud. Näiteks omal ajal oli Vilnius Leedu suurvürstiriigi pealinnana üsna riigi keskel. Mõnede arvestuste kohaselt asub Vilniuse lähistel Euroopa geograafiline keskpunkt, mis on ka tähistatud.
Vilniuse pindala on 402 km². Sellest 29,1% on hoonestatud, haljasalad hõlmavad 68,8% ja veekogud 2,1%. Administratiivselt jääb see Vilniuse linna omavalitsuse aladele.
Neris on laevatatav, aga regulaarset laevaliiklust jõel ei toimu.
Kliima
Aastas sajab keskmiselt 688 mm. Kõige rohkem sajab juulis (92 mm) ja juunis (75 mm), kõige vähem veebruaris (37 mm). Keskmine õhuniiskus on 80%.
Aastas paistab päike keskmiselt 1588 tundi. Kõige päikesepaistelisemad kuud on mai (241 tundi) ja juuni (231 tundi), kõige pimedamad detsember (25 tundi) ja november (33 tundi).
Keskmine tuule kiirus Vilniuses on 3,9 m/s.
Ajalugu
pisi|Vilnius aastal 1576 pisi|Vilniuse katedraal
Aastal 1323 tõi Leedu suurvürst Gediminas Vilniusse üle Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi pealinna. See on ka esimene kord, mil Vilniust on ajalooallikates mainitud. Varem asus Leedu õukond Trakais. Suurvürstiriigi pealinnaks jäi Vilnius kuni Kolmanda Poola jagamiseni, aastatel 1569-1795 kuulus Leedu suurvürstiriik Poola koosseisu ja Vilnius samuti Poola koosseisu.
1389–92 toimus Leedus kodusõda, milles Vytautas piiras Vilniust, püüdes seda Jogailalt vallutada. Hiljem sõlmisid nad rahu.
1503–22 ehitati Vilniuse linnamüür, milles oli 9 linnaväravat ja 3 linnamüüri torni. Leedu suurvürst Žygimantas Augustas (poolapäraselt Zygmunt II August) viis oma õukonna 1544. aastal Vilniusse.
Aastal 1579 asutas Poola-Leedu kuningas Stefan Batory Vilniuse Ülikooli. Sellest ülikoolist sai Krakówi Jagiełło ülikool järel tähtsuselt teine ​​ülikool Poola-Leedu Rahvaste Ühenduses (Rzeczpospolita). Linn oli avatud tulijatele kõikjalt üle riigi ja välismaaltki ja seda võrreldi Paabeliga. Linnas räägiti leedu, poola, vanavalgevene, ladina, saksa, heebrea ja türgi keelt ning jidišit.
17. sajandist alates tabasid linna paljud õnnetused. Rzeczpospolita riik osales paljudes sõdades, mida nimetati kokku Uputuseks. Vene-Poola sõja ajal 1654–1667 okupeerisid Vilniust Moskva tsaaririigi väed, kes seda rüüstasid ja maha põletasid ning elanikkonna seas massimõrva korraldasid. Põhjasõja ajal rüüstasid linna Rootsi väed. 1710 tabas linna muhkkatk, mis tappis 35 tuhat linlast. Kõige laastavamad tulekahjud esinesid 1715, 1737, 1741, 1748 ja 1749. Alles 19. sajandi alguses jõudis Vilniuse elanike arv taas 20 tuhandeni.
1750. aasta paiku olid Vilniuse elanikest 70% poola keelt kõnelevad katoliiklased (Poolakad), 25% jidiši keelt kõnelevad juudid ja 5% teised.
1795. aastal liideti Vilnius kolmanda Poola jagamise käigus Venemaa keisririigiga ja temast sai Vilniuse kubermangu keskus. 1805. aastal lammutati Vilniuse linnamüür ja järele jäeti üksnes Koiduvärav.
1812. aastal, Napoleoni sõdade käigus vallutasid 1812. aasta isamaasõjas Prantsuse esimese keisririigi Suur armee ja Varssavi hertsogiriigi väeosad Vilno. Linlased tervitasid Napoleoni soojalt, sest ootasid temalt Poola riigi taastamist. 1. juulil 1812 kuulutati välja Poola alasid ühendava Leedu suurvürstiriigi taasloomine. Napoleoni taganemise käigus suri linnas tuhandeid tema sõdureid ja 2002 avastati linna lähedalt massihauad.
Aastatel 1852–1862 rajati laiarööpmeline Peterburi–Varssavi raudtee. Raudtee pikkus oli koos haruliinidega 1280 km. Raudtee trass kulges läbi Gattšina, Luga, Pihkva, Ostrovi, Põtalovo, Režitsa, Dünaburgi, Vilno, Landvarovo, Grodno ja Białystoki.
1915–1918 oli linn Saksa keisririigi vägede okupatsiooni all. Saksa vägede taandudes kogus hoogu leedu-poola konflikt linna riikliku kuuluvuse üle. Pärast Saksamaal toimunud Novembrirevolutsiooni ja Saksa vägede evakueerimise algust tühistas Lenini juhitud Nõukogude Venemaa valitsus 13. novembril 1918 ühepoolselt Saksa keisririigiga sõlmitud Brest-Litovski rahulepingu. 16. novembril andis Punaarmee ülemjuhataja Jukums Vācietis käsu alustada taganevate Saksa vägede järel pealetungi laialdasel rindel Soome lahest kuni Ukrainani. Punaarmee löögisuunad olid Leedu aladele: Polotsk (Valgevenes) – Daugavpils – Panevėžys – Šiauliai (Leedumaal) – Liepaja. Punaarmee väed hõivasid Vilniuse 5. jaanuaril. 27. veebruaril 1919 moodustati Valgevene nõukogude I kongressi ja Leedu nõukogude I kongressi otsuse põhjal Vilniuses Leedu-Valgevene NSV ja 1919. aasta veebruaris sai linnast Leedu-Valgevene NSV pealinn.
19. aprillil hõivasid linna, endise Rzeczpospolita koosseisu kuulunud alad Poola väed Edward Rydz-Śmigły juhtimisel. 28. juunil 1919 liitlasriikide ja Saksamaa vahel Prantsusmaal, Pariisis sõlmitud Versailles' rahulepinguga jäi Vilnius Poolale.
Poola-Nõukogude sõja ajal vallutas Punaarmee juulis 1920 taas linna ja selle ümbruskonna. Vene SFNV tunnustas 12. juulil 1920 sõlmitud rahulepinguga Leedu iseseisvust ja andis okupeeritud Vilniuse Leedule, kuigi linna umbes 139 000 elanikust oli leedulasi vaid 1,6% (poolakaid 54%, juute 41%). Vilniusest sai Leedu Vabariigi pealinn.
7. oktoobril 1920 vahendas Antant Suwałki lepingu, kus Vilniuse kuuluvust ei olnud sõnaselgelt kirjas, kuid tänapäeva ajaloolased on ühesel seisukohal, et lepinguga määrati Vilnius Leedule. 9. oktoobril 1920 vallutasid Poola kindrali Lucjan Żeligowski väed Vilniuse ja kuulutasid välja nn sõltumatu riigi Kesk-Leedu (Litwa Środkowa). 20. veebruaril 1922 kuulutas selle riigikese parlament Vilniuse seim (Sejm Wileński) välja ühinemise Poolaga.
Leedu Vabariigi ajutiseks pealinnaks sai Kaunas. Kuid 1922. aastal vastu võetud Leedu põhiseadus sätestas, et Leedu pealinn on Vilnius. Leedu ei tunnistanud Poola võimu Vilniuse üle isegi de facto. Poola ja Leedu vahel ei olnud kuni 1938. aastani diplomaatilisi suhteid. Üle Leedu-Poola piiri ei liikunud rongid, telegraafiliinid ega isegi post. Leedu deklareeris Vilniust oma pealinnaks kõigis ametlikes dokumentides, kaasa arvatud 1922. aastal vastu võetud põhiseaduses. Leedu võimuorganid viidi üle Kaunasesse, mida ametlikult nimetati "ajutiseks pealinnaks". Leedu hinnangul pidi Kaunas olema ajutine pealinn seni, kuni Vilnius on "vabastatud Poola okupatsioonist".
23. augustil 1939 sõlmisid NSV Liit ja Saksamaa Molotovi-Ribbentropi pakti, millega jagasid Ida-Euroopa oma mõjusfäärideks. 1. septembril alustas Saksamaa Teist maailmasõda, rünnates Poolat. 17. septembril tungisid NSV Liidu väed Poolasse. 19. septembril hõivas Punaarmee Vilniuse. 10. oktoobril sõlmiti Leedu Vabariigi ja NSV Liidu vaheline vastastikuse abistamise pakt, mille alusel Leedu maa-alale paigutati Punaarmee sõjaväebaasid. Vastutasuks lubas NSV Liit Leedule Vilniuse. Punaarmee tõmmati linnast välja ja 27.-28. oktoobril 1939 anti Vilnius ja Vilniuse piirkond Leedule üle.
Vahepealse viie nädala jooksul kuulus Vilnius Valgevene NSV haldusalasse. Linnas avati valgevenekeelsed koolid ja ajalehed. Kui Vilnius Leedule üle anti, hakkas Leedu valitsus valgevene kultuuri survestama.
15. juunil 1940 okupeeris Nõukogude Liit Vilniuse. 24. juunil 1941 hõivasid linna Saksa väed, kes 22. juunil olid tunginud kallale Nõukogude Liidule. Vilniuses asutati kaks getot: väiksem likvideeriti juba oktoobriks, suurem tegutses 1943. aastani. 1. septembril 1943 puhkes Vilniuse getos ülestõus, mis aga maha suruti. Holokausti käigus hukkus Vilniuse juudi kogukonnast 95%. Paljud nendest tapeti vanalinna keskusest kõigest 10 km lääne pool asuvas Paneriai koonduslaagris. Seal hukati umbes 70 tuhat juuti, 20 tuhat poolakat ja 8 tuhat vene sõjavangi, kokku umbes 100 tuhat inimest.
1944. aastal Punaarmee pealetungi ajal Leedu territooriumil, alustasid Poola Armia Krajowa väeosad 7. juulil Vilniuse vabastamist Saksa okupatsioonivägedest ja 13. juulil 1944 vallutasid Punaarmee kindral Ivan Tšernjahhovskõi 3. Valgevene rinde väed taas Vilniuse. Linna vabastamist alustanud Armia Krajowa vägede juht, kindral Aleksander Krzyżanowski ning ligi 6 000 võitlejat vahistati ja saadeti NSV Liitu sunnitöölaagritesse metsatöödele.
Maailmasõja tulemusena muutus drastiliselt Vilniuse rahvuslik koosseis: juudid langesid genotsiidi ohvriks, palju poolakaid asus ümber sõjajärgsetele Poola aladele, oma vabariigi pealinna asusid leedulased. Linna asus elama ka suhteliselt palju venelasi. Kuid Vilniuses säilis arvukas poola vähemus, viiendik elanikest. pisi|Uued kõrghooned 11. märtsil 1990 võttis Leedu NSV Ülemnõukogu vastu otsuse välja astuda Nõukogude Liidust ja taastada iseseisev riik. 9. jaanuaril 1991 saatis NSV Liit Nõukogude Armee Leedusse. 13. jaanuaril toimus kokkupõrge armee ja relvitu rahva vahel, kui armee püüdis hõivata Vilniuse teletorni. Hukkus 14 tsiviilisikut ja 700 inimest sai vigastada. 1991. aasta augustis tunnistas NSV Liit lõpuks Leedu iseseisvust.
Vilnius oli 2009. aastal Euroopa kultuuripealinn.
pisi|keskel|500px|Panoraamvaade Vilniusele
Kirikud
pisi|Aušros vartai pisi|Šv. Petro ir Povilo bažnyčia
Sõpruslinnad
Vilniusel on 43 sõpruslinna:
Emajõe-Suursoo
Emajõe-Suursoo (ka: Emajõe soostik) on soostik Tartu maakonnas. Soo pindala on 13 000 ha. Soostiku kaitseks on moodustatud Emajõe-Suursoo maastikukaitseala.
Soostikust 85% on madalsoo, kus turbakihi paksus on kuni 5,8 m.
Emajõe-Suursoo on tekkinud Emajõe delta ümbrusse, mis on Eesti suurim delta. Seal leidub puutumatut loodust ja palju metsloomi.
Emajõe-Suursoo on Eesti suurim soostik.
Koerakoonlased
Hiljem, rahvaluule tegelastena (nimetatud ka: peninukid), omandasid koerakoonlased mütoloogilise mõõtme, näiteks kui koera pea ja inimese kehaga koletised vms.
Sarnased tegelased on tuntud erinevate maade – Egiptuse, Kreeka, Rooma, Saksa – mütoloogiast.
12. aprill
12. aprill on Gregoriuse kalendri 102. (liigaastal 103.) päev. Juliuse kalendri järgi 30. märts (1901–2099).
Lõpp-põhjus
Lõpp-põhjus ehk eesmärkpõhjus (ladina causa finalis) on põhjus, mis seotud eesmärgiga.
Aristotelese järgi on põhjuseid nelja liiki:
Vaata ka
Four causes
Baisieux
Baisieux on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Templeuve'i kantonis.
Osvald Vaidlo
Osvald Vaidlo (perekonnanimi kuni 26. oktoobrini 1937 Veedi (Veide); 5. oktoober 1918 Tartu – 23. september või 24. september 1944 Audevälja, Harjumaa) oli Eesti sõjaväelane (aspirant-nooremseersant, 1939).