cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti põllumajandus
Rootsi aeg
Rootsi võimu all oli Eesti tänu oma erilisele viljatöötlustehnoloogiale kogu Rootsi suurriigi jaoks strateegiliselt tähtis põllumajanduspiirkond. Kuna Eestis kuivatati rukist rehe all, kus elasid ka talupojad, püsis vili pikka aega soojas ja suitsu sees, mistõttu see sisaldas vähe niiskust, oli kahjurite eest suhteliselt kaitstud ja säilis hästi. Eestist veeti hulgaliselt vilja Rootsi, mis neil aastail pidas arvukalt sõdu, seepärast oli ka armee toitmine ülimalt tähtis.
Sõdades kannatanud maarahvastik kosus 17. sajandil tublisti. Ehkki koormised kerkisid ning talurahvas kinnistati 1645. aastal mõisadesse, kehtestas Rootsi võim ka korra, mis lubas talunikel mõisnike peale kaevata, samuti vabastati taluperemehed peksukaristusest. Osalt just neil põhjustel meenutatakse Eestis tänini "vana head Rootsi aega".
17. sajandi viimasel veerandil toimus esimene maa hindamine Eestis, kui Rootsi valitsus lasi nii mõisamaid mõõta kui ka maid hinnata. 1680. aastal Eesti alale jõudnud mõisate reduktsiooni käigus riigistati paljud eraisikutele kuulunud mõisad ning nende talunikest said kroonutalupojad.
Aastatel 1694–1698 tabas Eestit ajaloo suurim näljahäda, mille tõttu suri umbkaudu viiendik rahvastikust, 70 000 – 75 000 inimest. Kuna ikaldusele järgnesid peatselt Põhjasõda ja katkuepideemia, kulus maarahvastiku taastumiseks palju aastaid.
Venemaa keisririigi aeg
pisi|[[Lahmuse mõisa laut-tall]] pisi|[[Heimtali viinaköök|Heimtali mõisa viinaköök.]] Venemaa keisririigi võimu all veedetud kolme sajandi vältel (1710–1917) arenes Eesti põllumajandus märgatavalt. 18. sajandi lõpul ja 19. sajandi alguses domineeris Eesti põllumajanduses teraviljakasvatus. Ehkki pärast Põhjasõda, katku ja näljahäda oli maaelanikkond järsult vähenenud, võeti järgneval sajandil kasutusele mitu tähtsat tehnoloogiat, nende seas viinapõletamine. 1766. aastal anti välja keisrinna Katariina II ukaas, millega lubati Eesti-ja Liivimaa mõisnikel osa võtta viinahangetest Peterburi. Kuna selle ukaasiga avanes kohalikel ala mõisnikel suur Venemaa viinaturg, muutus viinapõletamine viinaköökides massiliseks. Vaatamata pärisorjusele, mis 19. sajandi alguseni aina süvenes, sai tehnoloogiline edasiminek aluseks kapitali akumuleerumisele mitte üksnes mõisnike, vaid ka talurahva seas. Vaevalt saanuks Eesti- ja Liivimaa talupojad endale pärast pärisorjuse kaotamist talusid päriseks osta, kui neil polnuks vähimatki võimalust selleks raha koguda. Karjakasvatus teenis olulisel määral teraviljakasvatuse ülesandeid, andes põldudele väetist sõnniku näol ja varustas põllumajandust tööloomadega jne. Põllumajanduslikest kultuuridest kuulus endiselt esikoht rukkile, millele järgnesid oder, kaer ja vähesel määral nisu.
Viinapõletamine tõi mitmeid muutusi Eesti majandussuhetesse, tavadesse ja ühiskonda tervikuna. Tavapäraste mõisatööde kõrval muutus üheks mõisateo tähtsaks osaks ka talvine viinavoorides käimine, kui mõisatest veeti põletatud viin suurte killavooridega Peterburi. Mõisatesse kerkisid viinavabrikud, mille korstnad tänini Eesti maamaastikke ilmestavad. Eesti- ja Liivimaal levisid sel ajal laialdaselt kõrtsid ning mitmed 18.–19. sajandi kirjamehed sarjavad talurahva seas levinud joomarlust – vastureaktsioonina sellele levis siinmail ka karskusliikumine, mis algselt kujunes paljuski hernhuutluse raames, hiljem aga sai osaks Eesti ärkamisaja rahvuslikust liikumisest.
19. sajandi üks suuremaid majanduslikke muutusi oligi talude päriseksostmine. Talurahvas vabastati pärisorjusest mitmes järgus ning Eesti- ja Liivimaal toimus see eri aegadel. Üksikjuhtumeid, kus talumees mõisnikult talu või isegi mõisa ostis, esines ennegi, kuid uued seadused andsid selleks juriidilise raamistiku. Laialdaselt levis see siiski alles 19. sajandi teisel poolel. Esimeste eestlaste ostetud mõisade seas oli neidki, mille Eesti Vabariik Vabadussõja järel rekvireeris – mõisaomanike seas rahvuslikku vahet ei tehtud.
Eesti maa-arhitektuuri seisukohalt oli oluline korstnaga eluhoonete levik. Üksikud mõisnikud püüdsid korstnaid juurutada juba 18. sajandi lõpul, kuid talurahvas võttis uuenduse omaks aegamisi ja vaevaliselt. 20. sajandi alguseks korstnata elamuid siiski peaaegu ei ehitatud.
Suurim uuendus nii taimekasvatuses kui ka eestimaalaste toidusedelis oli kartulikasvatus, mida enne 19. sajandit Eesti- ja Liivimaal praktiliselt ei tuntud. 19. sajandi lõpuks oli kartul tõrjunud teisejärguliseks eelmiste sajandite ühe tuntuima köögivilja naeri. 19. sajandi algusest pärineb ka loomakasvatuses tähtis söödakultuur ristik.
19. sajandi lõpul puhkenud linakasvatusbuumi kajastab romaanisarjas "Tõde ja õigus" ka Eesti kirjandusklassik Anton Hansen Tammsaare. Linakasvatus tõi paljudele Eesti taludele hädavajalikku kapitali, mis investeeriti maaparandusse (mida Tammsaare samuti mitut puhku kujutab). Suured maaparanduskampaaniad jätkusid Eestis ka iseseisvusajal ning pärast sõda ühismajandites, kus kuivendati soid ja raadati metsa. Nii põllumajandusmaadeks väärindatud territoorium võsastus alles pärast taasiseseisvumise järgset maareformi.
19. sajandil hakati Eestis tegelema esmakordselt ka teadliku sordiaretuse ja tõuparandusega. Peamiselt oli see mõisnike pärusmaa, kes tõid Saksamaalt sisse uuenduslikke tehnoloogiaid, taimesorte ja loomatõuge, kuid sajandi lõpuks Eestis levinud põllumeeste seltsides huvitusid sellest ka eestlastest talumehed.
Tsaariaja lõpul sai põllumeeste seltside kaudu aluse Eesti ühistegevuslik traditsioon, mis jätkus ka Eesti Vabariigis ning pärast Nõukogude-aegset katkestust nüüd taas vähehaaval jalgu alla võtab. Üks ühistegeluse eestvedajaid oli Jaan Tõnisson, kes esines mh I Eesti põllutöö kongressil Tartus 1899. aastal.
Ehkki 1905. aasta revolutsiooni käigus aastail 1905–1907 toimus Eestis arvukalt mässe ja vastuhakke, sealhulgas põletati mitmeid mõisu, ei toonud see kaasa põllumajanduse järsku langust. 1917. aasta revolutsioonidele järgnenud sõjal olid seevastu märksa tõsisemad tagajärjed.
Sõjaeelne Eesti Vabariik
Vabadussõjas võidelnud eestlaste üks tähtsamaid motivaatoreid oli lubadus saada maad. Seepärast järgneski Vabadussõjale Eestis 1919. aasta maareform. Mõisate maad, hooned, inventar ja tööstused rekvireeriti, jättes senistele suurmaaomanikele vaid mõisasüdamed, millest äramajandamiseks üldjuhul ei piisanud. Vabanenud maad jagati soovijatele, eelkõige Vabadussõja veteranidele asunikutaludeks. 1926. aastal maksti Saksamaa survel rekvireeritud maade eest ka kompensatsiooni.
Nagu selgus, ei tasunud suurmajandite jagamine väiketaludeks ennast sugugi alati ära. Rahvusvahelise konkurentsi süvenedes ning 1930. aastate majanduskriisi käigus paljud talud pankrotistusid ning maa hakkas koonduma taas suurtalunike kätte. Siiski arenes Eesti põllumajandus jõudsalt ja põllumajandustooted, eelkõige või ja peekon said tähtsateks ekspordiartikliteks, mida viidi Lääne-Euroopasse, nt Inglismaale. Põllumajanduse arengu üks alustalasid oli toorsaaduste väärindamine toiduainetööstuses, enim edenes piimakarjakasvatus. Eestis aretati ka arvukalt uusi taimesorte ja loomatõuge, samuti arenes põllumajanduslik ühistegevus.
Eesti piimatööstuses oli 1939. aasta lõpu seisuga 262 piimatalitust 434 koorejaamaga, kokku oli 696 piimatööstust. Põllumajandusloenduse andmeil oli kokku 139 984 talu; lehmi oli 480 380 eramajapidamiste 132 000 laudas; piimatalitustele müüs piima 60 208 talu, piimatoodang oli 957 000 tonni. Piima toodi meiereidesse 411 545 tonni, võid valmistati 16 161 tonni, millest eksporti läks 13 847 tonni võid; juustu valmistati 682 tonni, sellest eksporditi 330 tonni.
Nõukogude aeg
Pärast Eesti okupeerimist ja Nõukogude korra kehtestamist 1940. aastal hakkas uus võim järk-järgult riigistama tootmisvahendeid, sealhulgas maad ja ettevõtteid. Ehkki enne Teise maailmasõja puhkemist ei jõutud Eestis veel kollektiviseerimiseni, oli sel juba ränki tagajärgi Eesti põllumajandusele. Samuti vahistati, küüditati või hukati suur osa aktiivsemaist põllumajandustegelastest. Järgnenud sõda, mille käigus rinne Eestist korduvalt üle käis, ei parandanud olukorda sugugi. Paljud edukad põllumajandusettevõtjad, kes olid pääsenud Nõukogude repressioonidest eluga, lahkusid enne Nõukogude armee naasmist läände, saades väliseestlasteks. Nendega lahkus ka suur osa kapitali, kogemusi ja oskusteavet.
Teise maailmasõja järel toimus Eestis uus, 1944.–1947. aasta maareform. Selle põhiülesanne oli juurutada Eestis (nagu ka teistes Baltimaades) samasugune ühismajandite kord nagu oli ülejäänud Nõukogude Liidus kehtestatud juba 1930. aastatel. Metsavendade sõjajärgse vastupanu mahasurumise ja korduvate küüditamiste üks eesmärk oligi nõrgestada vastuseisu kollektiviseerimisele. Esimene kolhoos asutati 23. augustil 1947 Saaremaal Valjala vallas Sakla külas, selle esimeheks valiti Herman Kuning. Pikka aega oli elu ühismajandites siiski märgatavalt raskem kui linnades, mitmel pool maksti palk välja natuuras või jäädi võlgu, toidunormid olid väiksemad kui tööstusettevõtetes. 1950. aastateni arendatigi tööstust põllumajanduse arvelt, ideoloogiline muutus tuli alles pärast Jossif Stalini surma 1953. aastal.
Algsed väikekolhoosid elasid üle mitu liitmiste lainet (1949. aastal oli Eestis 2898 kolhoosi ja 115 sovhoosi, 1989. aastal 192 kolhoosi ja 126 sovhoosi). Mitmesugused üleliidulised kampaaniad tõid Eesti põllumajandusse nii head kui ka halba. Ühest küljest oli Nõukogude põllumajanduse ideoloogiline alus tootmise intensiivistamine mehhaniseerimise (1940. aastail loodud masina-traktorijaamad), lautade suurendamise ja rohke väetisekasutuse teel, mis tõstis tõepoolest tootlikkust ning aitas vabaneda 1940.–1950. aastate toidunappusest. Teisalt kaasnes sellega mitmesuguseid mõtlematuid algatusi nagu Nikita Hruštšovi aegne maisikasvatuskampaania ning ruutpesitsi kartulipanek. Samuti ei olnud Nõukogude intensiivpõllumajandus kuigi loodussäästlik, keskkonnakaitsele hakati mõtlema alles 1960. aastate teisel poolel. Loomakasvatuses ületati sõjaeelne tase alles 1960. aastail, taimekasvatuses jäi toodangu kasv tagasihoidlikuks.
1980. aastateks oli Eesti NSV-st saanud üks toiduainete ekspordipiirkondi, kust veeti Nõukogude Liidu rohkelt nii juustu ja võid kui ka liha ja vilja. Levinud olid nii sea- kui ka piimakarjakasvatus, eksperimenteeriti vähem levinud ja sootuks uute põllumajandusloomadega nagu küülikud ja nutriad. Taimekultuuridest olid rohkem levinud nisu ja rukis, vähem kaer, oder, raps jts. Eesti ala kolhoosid ja sovhoosid olid paremal järjel kui NSV Liidus keskmiselt.
Arenes ka põllumajandusteadus. Iseseisva kõrgkoolina arenes Tartus Eesti Põllumajanduse Akadeemia (nüüdne Eesti Maaülikool), mis sai alguse Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnast. Mitmel pool Eestis tegeldi sordiaretuse, tõuparanduse ja muude põllumajanduskatsetega. Põllumajandusharidust pakkusid ka kutsekoolid, näiteks Olustvere põllumajandustehnikum.
Taasiseseisvunud Eesti
pisi|Nisupõld Kose alevikus pisi|Taluniku majapidamine Läänemaal Eesti Vabariigi taasiseseisvumise järel tabas Eesti põllumajandust mitu suurt vapustust. Esiteks kaotas Eesti järk-järgult oma senise suurima turu Venemaal, kuna poliitiliste hõõrumiste ja piirivaidluste tõttu, aga ka sisepoliitilistel põhjustel kehtestas Venemaa toiduainete impordile Eestist mitmeid takistusi, samuti langes Vene tarbijate ostuvõime. Teiseks algatas Eesti valitsus omandireformi, mille käigus tagastati suur osa maadest ja hoonetest õigusjärgsetele omanikele, kellele või kelle esivanematele kuulus kinnisvara enne selle riigistamist 1940. aastal. Kolmandaks erastati senised riigimajandid, osalt lagundades need üksiktaludeks ja tagastades varasid omandireformi käigus, osalt aga ka tervikuna, tihti senisele juhtkonnale ning mitte just harva isegi majandi enese vara eest. Esimesed talud taastati 1988. aastal, 1992. aastaks oli registreeritud 8555 talu, millele kuulus kokku 218 867 ha maad.
Kõik see jättis põllumajandusele tugeva jälje. Investeeringuteks ei leidunud raha, tootlikkus ja efektiivsus langesid, samuti pärssis põllumajanduse arengut riiklik ideoloogia, mis toetas 1990. algul populaarset romantiliste väiketalude kuvandit "Pätsu-aegse Eesti Vabariigi" eeskujul. Nii ei eraldatud Eestis põllumajandusele 1998. aastani riiklikke toetusi. Põllumajanduse osatähtsus SKP-s langes, tootmise taastumine võttis aastaid aega. Nüüdseks on põllumajandus taandunud kolmandajärguliseks majandusharuks, Eestis valitseb teenusmajandus nagu teisteski arenenud lääneriikides.
Pärast Eesti liitumist Euroopa Liiduga on Eestist saanud ühtse Euroopa Liidu osa, kus kehtib ka liidu ühine agraarpoliitika. Eesti põllumajanduse taset hindavad asjatundjad valdavalt heaks, seda võrreldakse tehnoloogiliselt Soomega ning on nimetatud ka Baltimaade efektiivseimaks. Põllumajanduse efektiivistumise üheks põhjuseks on nimetatud tööjõu äravoolu teistesse majandussektoritesse.
Euroopa ühise põllumajanduspoliitika raames püütakse muuta ka Eesti põllumajandust keskkonnasõbralikumaks ja konkurentsivõimelisemaks, võideldakse kliima- ja keskkonnamuutustega. Üha laiemalt levivad nii IT-tehnoloogiad kui ka mahepõllumajandus. Keskkonnarühmituste tähelepanu on pälvinud geneetiliselt muundatud taimesordid ning Maaülikooli teadlased tegelevad kloonitud lehmade aretamisega, kes suudaksid lüpsta inimestele elutähtsaid ravimeid, näiteks insuliini.
Eestisse on tulnud rohkelt Euroopa tõukefondide investeeringuid, mis on elavdanud nii põllumajandust kui ka maaelu laiemalt. Üks suuremaid murekohti on siiski põllumajandustoetuste ebavõrdsus võrreldes Lääne-Euroopaga: korduvatele lubadustele vaatamata on erinevus endiselt suur ning jääb selliseks tõenäoliselt veel aastateks. Eesti üleminekuperiood algas 2004. aastal ning selle lõppu ei ole siiani ette näha. Ka 2020. aastaks ei jõua Eesti toetustase 90 protsendini Euroopa Liidu keskmisest.
Renato Santos (jalgpallur, sündinud 1991)
Renato João Saleiro Santos (sündinud 5. oktoobril 1991 Estarrejas) on Portugali jalgpallur (parempoolkaitsja), kes mängib Lõuna-Korea esiliiga klubis Busan IPark.
Klubikarjääri jooksul ta on mänginud veel Portugali, Hispaania ja Kreeka klubides.
Thibela
Thibela on küla Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Thabo Mofutsanyana ringkonnas Maluti-a-Phofungi vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Thibela elanikest mustanahalisi aafriklasi 100,00%. Sotho keelt pidas emakeeleks 89,11% inimesi, afrikaani keelt 4,36%, suulu keelt 3,49% ja inglise keelt 3,05%.
Peeter Põllu mälestamise komitee
Peeter Põllu mälestamise komitee oli 1938–1940 tegutsenud komitee (ühing), et jäädvustada Peeter Põllu mälestust ja tema tegevust. Komitee eesmärgid olid järgmised: Tartusse Toomemäele püstitada Peeter Põllu mälestussammas, korrastada tema matmispaik, anda välja tema elulugu ja töid käsitlev raamat.
Komitee likvideeriti 1940 Nõukogude okupatsiooni tingimustes.
IDGAF
IDGAF on lühend ingliskeelsetest sõnadest I don't give a fuck.
Laulud:
Meie kodu on Eestimaa
Liit osales 1995. aasta Riigikogu valimistel, kus sai 31 763 häält (5,87%) ja see tagas Riigikogus 6 kohta.
Anthony Nesty
Anthony Conrad Nesty (sündinud 25. novembril 1967) on Suriname endine ujuja. Ta on Suriname esimene olümpiavõitja ja seni ainus olümpiamedalist.
Nesty sündis Trinidadis ja Tobagos viielapselises peres noorimana. Tema perekond kolis Surinamesse, kui ta oli üheksa kuud vana. Ta alustas ujumistreeninguid viieaastasena.
Nesty saavutas esimese tiitlivõistluse võidu 1987. aasta Panameerika mängudel Indianapolises, kus võitis 100 meetri liblikujumises kuldmedali ja 200 meetri liblikujumises pronksmedali.
1988. aasta suveolümpiamängudel Seoulis võitis ta 100 meetri liblikujumises ajaga 53,00 sekundit kuldmedali, edestas seejuures ameeriklast Matt Biondi kõigest ühe sajandikuga. Nesty oli teine mustanahaline olümpiamedalist ujumise individuaalalal pärast Hollandi ujujat Enith Brigithat, kes võitis kaks pronksmedalit 1976. aasta suveolümpiamängudel. Lisaks oli ta teine Lõuna-Ameerika ujuja, kes olümpiavõitjaks tuli; esimene oli argentiinlane Alberto Zorrilla 1928. aasta suveolümpiamängudel. 200 meetri liblikujumises oli Nesty kaheksas.
Pärast olümpiavõitu autasustati teda riigi kõrgeima tsiviilordeniga "Kollane täht", trükiti tema pildiga postmargid ning vormiti kuld- ja hõbemündid, ehitamisjärgus olnud ujulale anti tema järgi nimi.
100 meetri liblikujumises võitis ta kuldmedali veel 1990. aasta Hea Tahte mängudel Seattle'is ja 1991. aasta ujumise maailmameistrivõistlustel Perthis. 1991. aasta Panmeerika mängudel Kuubas Havannas võitis kuldmedali 100 meetri liblikujumises ja hõbemedali 200 meetri liblikujumises. Ta asus oma olümpiavõitu kaitsma 1992. aasta suveolümpiamängudele Barcelonas, kus ta võitis ameeriklase Pablo Moralese (53,32) ja poolaka Rafał Szukała (53,35) järel 53,41-ga pronksmedali.
Pärast Seoulis olümpiavõitjaks tulemist sai ta stipendiumi õppima asumiseks Florida Ülikooli Gainesville'is. Ta kuulus ülikooli ujumismeeskonda Florida Gators ja tuli kolm korda järjest USA üliõpilasmeistriks 100 jardi liblikujumises (1990, 1991 ja 1992), ühel korral 200 jardi (1990) ning ühel korral 400 jardi kompleksujumise meeskonnas (1991). Ta lõpetas Florida Ülikooli bakalaureuse kraadiga 1994. aastal.
1998. aastal võeti ta Ujumise kuulsuste halli liikmeks. Ta oli Suriname lipukandja 2008. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial Pekingis; ta oli selleks olnud ka 1988. aastal Seoulis.
Ta töötab Florida Gatorsi ujumismeeskonna abitreenerina.
Ory krahv
"Ory krahv" (originaalis Le comte Ory) on Gioachino Rossini ooper (opéra buffa) kahes vaatuses Eugène Scribe’i ja Charles-Gaspard Delestre-Poirsoni libretole nende endi samanimelise näidendi järgi, mis omakorda ammutas ainet keskaegsest ballaadist. Esmaettekanne toimus 20. augustil 1828 Pariisi Opéras.
Rollide esmaesitajad
-         Laure Cinti-Damoreau (Adèle)
-         Adolphe Nourrit (Ory)
-         Henri-Bernard Dabadie (Raimbaud)
Robert Austerlitz
Robert Paul Austerlitz (13. detsember 1923 Bukarest – 9. september 1994 New York) oli ameerika keeleteadlane ja etnoloog.
Ory krahv
Rollide esmaesitajad
-         Constance Jawureck (Isolier)
Robert Austerlitz
Robert Austerlitzi isa oli Austria kodanik ja ema ameeriklanna. Ta kasvas üles saksa-, rumeenia- ja ungarikeelses keskkonnas. Ta käis Brașovis saksa- ja rumeeniakeelses koolis. 1938. aastal emigreerus pere USA-sse New Yorki.
Ory krahv
Rollide esmaesitajad
-         Nicholas-Prosper Levasseur (Kuberner)
Robert Austerlitz
New Yorgis lõpetas ta 1950. aastal New School for Social Researchi filosoofia ja Columbia Ülikooli André Martinet' õpilasena lingvistika erialal. 1951–1953 õppis ta Helsingi Ülikoolis uurali ja altai keeli ning 1953–1954 nivhi keelt Tōkyō Ülikoolis. 1955. aastal kaitses ta Columbia Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi. Pärast seda läks ta tagasi Jaapanisse, kus uuris nivhi, oroki ja ainu keelt. 1965 valiti ta Columbia Ülikooli professoriks. Ta oli mitme ülikooli külalisprofessor.
Ory krahv
Rollide esmaesitajad
-         Augusta Mori (Ragonde)
-         Alexis Dupont (1. rüütel)
Robert Austerlitz
1990 valiti ta Ameerika Lingvistikaseltsi presidendiks.
Ory krahv
Rollide esmaesitajad
-         Jean-Étienne-Auguste Massol (2. rüütel)
Robert Austerlitz
Robert Austerlitzi abikaasa oli matemaatik Rolf Nevanlinna tütar Sylvi Nevanlinna.
Ory krahv
Rollide esmaesitajad
-         Henri-Bernard Dabadie juunior (3. rüütel)
-         Ferdinand Prévôt (4. rüütel)
Dirigeeris François Antoine Habeneck
Juha Rehula
Juha Tapani Rehula (sündinud 3. juunil 1963 Hollolas) on Soome poliitik (Keskerakond). Ta oli 29. maist 2015 kuni 10. juulini 2017 Juha Sipilä valitsuses sotsiaalteenuste minister.
Ory krahv
Ajalugu
Rossini kirjutas selle oma ainsa prantsuse koomilise melodraama vaid viieteistkümne päevaga, viibides need päevad sõbra, pankur  Alejandro María Aguado  maamajas. Prantsuse keele nüansside tabamiseks kasutas ta tollase väljapaistva tenori Adolphe Nourriti  abi, kelle teater määras esitama peategelase partiid. Selle ooperi lavaletoomiseks oli saadud parim solistide koosseis, mida Pariisis tollal leida võis.
Comte Ory  esietendus oli triumfaalne.. Prantsuse kriitikud, sealhulgas  Hector Berlioz, pidasid ooperit meistriteoseks. Kriitikud kiitsid üksmeelselt partituuri vormilist täiuslikkust. Ory krahvi lugu püsis Pariisis repertuaaris kakskümmend aastat järjest. Võinuks edasi püsida, kuid tekkisid ületamatud raskused sobiva tenori leidmisega.
Juha Rehula
Ta sündis aastal 1963 Hollolas. Ta on lõpetanud sotsiaaltöö alal aastal 1986 Lahti kaubanduskooli ja aastal 1990 Tampere Ülikooli.
Ory krahv
Ajalugu
Väljaspool Prantsusmaad esitati ooperit esimesena Londonis 28. veebruaril 1829, siis New Orleansis (1830), New Yorgis (1831) ja  Peterburis (1838). Ooper tõlgiti itaalia keelde ning esitati ooperiavalikkusele pealkirjaga Il Conte Ory 10. mail 1830 Milano Teatro della Canobbianas ning 12. mail  Torino Teatro d'Angennesis. 20. novembril  oli see juba Napoli  Teatro San Carlo laval ja 9. juunil 1831 Parma Teatro Regios. Kuid Itaalias polnud ooperi vastuvõtt sugugi nii soe kui Pariisis. Itaalias oli teine maitse ning selle teose kergust, prantsuse graatsilisust,  mitmetähenduslikkust ja amoraalsust 19. sajandi Itaalias ei hinnanud. Kaasajal on suhtumine Itaalias radikaalselt muutunud.
Juha Rehula
Ta on töötanud aastatel 1990–1991 Valkeala valla varahoidjana, aastatel 1992–1994 füüsilisest isikust ettevõtjana, aastatel 1995–1996 Pukkila valla omavalitsuse sekretärina ja aastatel 1996–1999 Padasjoki vallas haldusdirektorina.
Ory krahv
Ajalugu
20.sajandi esimene ettekandmine toimus 1930. aastal Torino Teatro Regios. 1942. aastal lavastati ooper Bologna Teatro Comunales, 1952. aastal Firenze Teatro della Pergolas ja  Edinburghis, 1958. aastal Milano Piccola Scalas, 1959. aastal Torino Teatro Carignanos, 1984. aastal  Rossini ooperifestivalil  Pesaros ning alates 2011. aastast on seda korduvalt ette kantud New Yorgi  Metropolitan Operas.
Juha Rehula
Ta oli aastal 1985 Hollola vallavolikogu liige aastast 1985 ning vallavolikogu esimees aastatel 1997–1998 ja 2001–2010. Aastal 2006 sai ta Eduskunna asendusliikmeks (kui Sirkka-Liisa Anttila valiti Euroopa Parlamendi liikmeks). Ta oli sotsiaal- ja tervishoiuministriks 24. maist 2010 kuni 22. juunini 2010 Matti Vanhaneni teises valitsuses ja 22. juunist 2010 kuni 22. juunini 2011 Mari Kiviniemi valitsuses.
Ory krahv
Rollid
-         Ory (tenor), krahv
Juha Rehula
Isiklikku
Rehula on abielus ja tal on kaks last. Tal on kapteni auaste.
Ory krahv
Rollid
-         Adèle (sopran), krahvinna
-         Isolier (metsosopran), paaž
-         Raimbaud (bariton), krahvi sõber
-         Koduõpetaja (bass)
-         Ragonde (metsosopran), krahvinna kaaslane
-         Alice (sopran), krahvi õde
-         Kuberner (bass)
-         1. rüütel (tenor)
-         2. rüütel (tenor)
-         3. rüütel (bariton)
-         4. rüütel (bariton)
Süžee
Tegevus toimub 1200. aastate alguses Touraine’is Fourmoutier’de lossis. Krahvinna Adèle’i on tabanud melanhoolia, kuna tema vend ja kõik Fourmoutier’ mehed on läinud ristisõtta, et vabastada Püha Maa. Fourmoutier’ noor õde on andnud vennale  tõotuse mitte võtta vastu ühtegi meest enne vaprate  ristisõdijate naasmist. Kasutades ära Formoutier’ eemalolekut maskeerub armuseikluste pärast ohjeldamatuks peetav noor krahv Ory oma seiklushimulise sõbra Raimbaud' ja tema kaaslaste abiga erakuks ja tuleb lossi. Krahvinna seltsiline Ragonde otsustab suhelda lossi sulgunud erakuga. Krahvi juurde on teel tema Koduõpetaja ja paaž Isolier. Viimane on sisse võetud krahvinnast. Isolier kavatseb nunnaks riietatuna pääseda hästi valvatud lossi. See tal õnnestub. Ta kinnitab Ory krahvile, et tema ja ta kaaslased, kes on samuti maskeerinud nunnadeks, peavad lugu nii naistest kui ka veinist. Ristisõdijad saabuvad tagasi just siis, kui olukord kontrolli alt väljub. „Nunnad” peavad koos krahvinnaga veinikeldris lõbusat orgiat. See ei meeldi Ory krahvile ja paažile. Ristisõjas käinud meeste õigeaegne tagasitulek aitab Oryl ja Isolier’l end kaitsta meela krahvinna rünnakute vastu. Keeruline olukord laheneb. Ory krahv väldib etteheiteid ja põgeneb koos sõpradega kiiruga lossist läbi salakäigu. Samal ajal kiidavad kõik teised vaprate rüütlite õnnelikku tagasitulekut.
Originaalsed
-         Ragonde’i, Alice’i ja Raimbaud’ tertsett kooriga „Quand Madame la Comtesse”
-         Kuberneri aaria kooriga „Veiller sans cesse"
-         Isolieri ja Ory duett „Une dame de haut parage”
-         Ory aaria „Que les destins prospères”
-         Krahvinna Adèle’i kavatiin „En proie à la tristesse"
-         Raimbaud aaria kooriga „Dans ce lieu Solitaire”
-         ansambel „Venez, amis, retirons-nous”
-         Ory, Raimbaud ja Kuberneri tertsett kooriga „Dans ce lieu Solitaire”
-         Adèle’i ja Ragonde’i duett kooriga „Écoutez! Le ciel gronde…”
Ooperist „Teekond Reimsi” üle võetud
-         Osa sissejuhatusest „Jouvencelles, venez vite”
-         Ory kavatiin „Que les destins prospères"
-         ansambel „Moi, je réclame”
-         Kuberneri aaria „Vous, notre appui”
-         Kuberneri kabaletta „Cette aventure”
-         Adèle’i aaria „En proie à la tristesse”
-         Kaheksa osalise finaali ansambel „Ciel ! Oh terreur”
-         Raimbaud' aaria „Dans ce lieu solitaire"
Cho Gi-Seok
Cho Gi-Seok (sündinud 17. veebruaril 1992 Seoulis Lõuna-Koreas) on moefotograaf ja fotokunstnik ning rõivabrändi KUSIKOHC alusepanija.
Cho teoseid on avaldatud moeajakirjades Vogue Italia, Vogue Korea, KINFOLK, Wallpaper China ja Dazed Korea. Tema kuulsaimat näitust “Kooseksisteerimine” on eksponeeritud Fotografiska fotomuuseumides USA-s ja Euroopas. Lisaks on Gi-Seok teinud tihedat koostööd tuntud moebrändide Prada, Converse’i, Nike’i ja Adidasega.
Elukäik
Nooremas eas oli Gi-Seokil soov saada kunstiliseks juhiks, ta katsetas mitmeid visuaalkunsti vorme nagu lavakujundus ja graafiline disain. Ta alustas õpinguid Kookmini ülikoolis graafilise disaini erialal. Cho esimene märkimisväärne töö oli ajakirja toimetaja. Tööga samal ajal tegeles ta eriprojektidega, kujundas albumikaasi ja korraldas kampaaniaid ning kunstinäitusi. Oma kogemustega ning sisuka portfoolioga paistis Cho kunstihuvilistele silma ja ta otsustas 2013. aastal 21-aastaselt hakata tegelema fotograafiaga, kuna oli varem iseseisvalt fotograafia põhimõtetega kokku puutunud. Pärast fotograafi tööga alustamist jäid tal õpingud ülikoolis pooleli.
Karjäär
Aastal 2016 rajas Cho rõivabrändi KUSIKOHC. Bränd sai nime kunstniku enda nime järgi, mis on pööratud peegelpilti. Brändi rajamise põhjus oli fotograafi soov leida mõni huviala, millest inspiratsiooni ammutada. KUSIKOHCi üks hiljutisemaid (SS22) kollektsioone kannab pealkirja “Right to fail”, mille idee seisneb tähendusrikkuses, mis jõuab inimeseni läbi uute asjade proovimise. Kollektsiooniga annab Cho inimestele mõista, et kui nad proovivad midagi uut, on neil õigus läbi põleda ning kollektsioon sümboliseerib vastavalt julget pealehakkamist.
Gi-Seok on lisaks enda projektidele teinud koostööd mitmete kuulsustega. Kunstnik on teinud tellimustöid Korea muusikutele, nende hulgas CLile ja Jeebanoffile. Veebruaris 2023. aastal valmis koostöös laulja Kali Uchisega muusikavideo “I wish you roses”, mille tegemisel kandis Gi-Seok kunstilise juhi rolli. Videos on Kali Uchist kujutatud erinevate lilledena Cho stiilile vastavalt.
Cho Gi-Seoki teoste arhiiv on kunstniku kodulehel. Lisaks on ta aktiivne sotsiaalmeedias ning postitab Instagrami peale oma tööde ka klippe nende valmimise protsessist.
Stiil
Oma fotograafias otsib Cho Gi-Seok eelkõige mitmekesisust ja omapära, kujutades inimesi nende naturaalses olekus. Selle põhimõttega murrab fotograaf tänapäevast ideaali, mille kohaselt peavad fotod kujutama perfektseid, sümmeetrilisi ja silutud vorme. Fotodel kujutab Cho tihti füüsiliste puuetega inimesi, et näidata, kuidas ilu peitub ka mittehomogeensetes kehades ja vormides. Jaanuaris 2022. aastal avaldati Vogue Italias fotoseeria paraolümplasest Veronica Yoko Plebanist, kes kaotas suure osa oma jäsemetest ägeda meningiidi tõttu. Seeria osutus Cho üheks kuulsamaks projektiks.
Nii Cho fotosid kui ka KUSIKOHCi stiili iseloomustab avant-garde, mis väljendub ootamatute elementide segunemisel. Tema fotodel esineb lillemotiive, eri tekstiile, värve ning igapäevaesemeid, mida ta leiab taaskasutuspoodidest ning millele ta annab uue elu peamiselt spreivärvidega. Cho kunstist ei puudu ka ekstravagantne grimm, mis võimaldab muuta portreel oleva inimese sarnanevaks taimedega või utoopiliste olevustega.
Läbiv teema fotograafi stiilis on inimese ja looduse sümbioos. Cho teostes on taimi, liblikaid ja muid loodusmotiive, seetõttu on tema teosed paljudest teistest lihtsasti eristatavad. Cho jaoks sümboliseerivad lilleõied eelkõige puhtust, rahu ning harmooniat. Inimest kujutab ta koos loodusobjektiga selleks, et rõhutada vaatajate seas inimese olulisust olla loodusega kontaktis ning kaitsta ümbritsevat keskkonda. Gi-Seoki töö “Flower study #7” koosneb kahest poolest, millest vasakul on taim oma naturaalses olekus ning paremal inimene imiteerimas taime. Mõlemal osapoolel on fotol samad tunnused – üksikute karvadega kaetud ja rohekat värvi nahk.
Gi-Seoki stiilis on märgata mitmeid Aasia kultuurile omaseid jooni. Näiteks kasutab ta oma töödes rekvisiitidena hanbok’i (Korea traditsiooniline riietus), tal’e (mask korea teatrikunstist) ja yu-gi-oh’i kaarte (mängukaardid Jaapani popkultuurist). Nende kasutamise ideele tuli Cho, kui nägi lääne fotograafe lisamas oma teostesse läänelikke elemente. Ta soovis integreerida oma modernistlikku stiili ka traditsioonilisi sümboleid ja põhimõtteid oma kodumaa kultuurist. Seepärast on nii mitmeski Vogue Korea väljaandes Cho portreedel märgata värviküllaseid ja kindlat moodi seatud hanbok’e.
Rischmannshofi nõmmemuuseum
thumb|Rischmannshofi nõmmemuuseum (Heidemuseum Rischmannshof)
Rischmannshofi nõmmemuuseum (saksa: Heidemuseum Rischmannshof) on vabaõhumuuseum Walsrodes, Saksamaal.
Ajalugu
Rischmannshof avati 1912. aastal kui üks esimesi vabaõhumuuseume Saksamaal. Muuseum koosneb talumajapidamisest koos kõrvalhoonetega ja muudest väljapanekutest. Paiga südames on õlgkatusega puitraamiga kodamaja (Fachhallenhaus) ehitatuna kahepostilise talumajana aastal 1798. Algselt seisis see Hartemis Bad Fallingbosteli lähedal ja pandi Walsrodes uuesti kokku. Lisaks on paigas sulasemaja (Heuerling või Häusling), mis on pärit Fuldest ja umbes samast ajast, samuti mesilatüüp, mis on kohapeal tuntud kui Bienenzaun. Ait Treppenspeicher Oberndorfmarkist pärineb aastast 1669. Mõni aeg hiljem ehitati paika pagaritöökoda 1752. aastast ja puitraamiga ait koos töötoaga aastast 1842.
Muuseumi filiaal on Klein Eilstorfi vanas külakoolis, mis pärineb aastast 1900.
Näitused
Peahoone loodi alamsaksa majana ja selle põhikorrusel on traditsiooniline eluruumide (Dönzen) jaotus, avatud köök (Flett) tulekoldega ja saal kariloomade latrite või tallidega (Stallungen). Atmosfäär on kujundatud tüüpilisele nõmmetalule sobiva mööbli ja tööriistadega. Hoone ülemisel korrusel on Hans Brüggemanni näitus, mis kujutab veidi Walsrode linna ajalugu, ja Hermann Lönsi tuba. Lönsi toas on poeedile ja kirjanikule kuulunud algupärased esemed ja mööbel, samuti tema tööde esmatrükid, autogrammid ja väljaanded.
Müncheni julgeolekukonverents
Müncheni julgeolekukonverents on rahvusvaheline julgeolekukonverents, mis toimub alates 1963. aastast Münchenis Saksamaal. Sellest Baierimaa pealinnas toimuvast kohtumisest saanud üks olulisemaid julgeolekufoorumeid maailmas.
Müncheni julgeolekukonverents on omataoliste seas maailma suurimaid. Üritusi toimub aastaringselt, peamine konverents on veebruaris. 57. julgeolekukonverents toimub 19.–21. veebruarini 2021.
Viimase paarikümne aasta jooksul on Müncheni julgeolekukonverents muutunud väga tähtsaks. Igal aastal pakub see osalejatele kogu maailmast foorumit, kus saab julgeolekupoliitika raames arutada praeguste ja tulevaste väljakutsete üle. Julgeolekukonverents pakub kohtumisvõimalust ka Atlandi-ülesest kaubandus- ja investeerimispartnerlusest huvitatutele.
Pärast Berliini müüri langemist avati foorum Kesk- ja Ida-Euroopa riikidele, samuti endisele Nõukogude Liidule. Lisaks "klassikalistele" julgeolekupoliitika tegevusaladele võtab kohtumine päevakorda ka muu temaatika, nagu näiteks kliimamuutus või küberturvalisus.
Külma sõja ajal Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsiooni (NATO) riikide kokkusaamisena kavandatud kohtumine keskendus selgelt Ida-Lääne konfliktile. Müncheni julgeolekukonverents on üle elanud mitu reformi. Konverentsist on saanud baromeeter, mis näitab julgeolekupoliitika muutumist maailmas.
Kulva vald
Kulva vald (leedu keeles Kulvos seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Jonava rajooni territooriumil.
Valla pindala on 113 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2244 inimest. Valla keskus on Kulva küla. Vallavanem on Ramūnas Gudonavičius.
pisi|Čičinai pisi|Kurmagala pisi|Rimkai vanausuliste kirik
Perry maakond (Indiana)
Perry maakond (Perry County) on maakond Ameerika Ühendriikides Indiana osariigis.
Maakonna halduskeskus on Tell City.
Ajalugu
Maakond moodustati 1. novembril 1814.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 19 338.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Halliki Põlda
Halliki Põlda (sündinud 3. augustil 1970 Tallinnas) on eesti keeleteadlane ja andragoog.
Halliki Põlda lõpetas aastal 1988 Tallinna 1. Keskkooli ja aastal 1993 Tallinna Polütehnilise Instituudi (Tallinna Tehnikaülikooli) arvutite ja arvutivõrkude eriala diplomiõppe. 2012. aastal sai ta Tallinna Ülikooli kommunikatsiooni erialal magistrikraadi (magistritöö "Imelapse diskursuse konstrueerimine Eesti meedias Õhtulehe, Postimehe ja Eesti Päevalehe näitel"). 2019. aastal kaitses ta Tallinna Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi tööga "Andekusfenomeni konstrueerimine avalikus kommunikatsioonis". Väitekiri on Eestis esimene omataoline, mis käsitleb fenomeni laia spektrit: uurib andekuse ajaloolist konstrueerimist ja tänaseid arusaamu andekusest ning annete arendamise võimalusest Eesti hariduses.
Halliki Põlda teadustöö põhisuunad on haridus- ja kommunikatsiooniuuringud, sh mõistete ja fenomenide analüüsi ja interpreteerimise võimalused avalikus kommunikatsioonis ning kvalitatiivse analüüsi metoodika.
Ta töötab Tallinna Ülikooli haridusteaduste instituudis elukestva õppe dotsendina ja on täiskasvanute koolitaja.
Isiklikku
Halliki Põlda on abielus ja tal on kaks poega. Vanem poeg Johannes Põlda on viiuldaja ja noorem poeg Heldur Harry Põlda on ooperilaulja ja dirigent.
Laine Mesikäpp
Laine Mesikäpp (27. veebruar 1915 Adila – 5. mai 2012) oli eesti näitleja.
Ta õppis aastatel 1932–1936 Tallinna 1. tütarlastegümnaasiumis.
Tseki
Tseki on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Thabo Mofutsanyana ringkonnas Maluti-a-Phofungi vallas.
Laine Mesikäpp
Ta alustas näitlejatööd 1942. aastal Endla teatris, kus tema esimene roll oli Maret Vaa "Toomas Nipernaadis". Aastatel 1944–1949 töötas Mesikäpp Estonias ja aastatel 1949–1992 Draamateatris.
Mesikäpa parimateks teatrirollideks peetakse Emmat lavastuses "Härra Punttila ja tema sulane Mati", Maijat "Parvepoistes" ning Mardi-Ristet "Muhu monoloogides".
Tseki
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tseki elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,81%, värvilisi 0,14%, valgeid 0,01%, India või Aasia päritolu inimesi 0,01% ja teisi 0,03%. Sotho keelt pidas emakeeleks 94,16% inimesi, suulu keelt 2,04%, viipekeelt 1,38%, afrikaani keelt 1,12% ja inglise keelt 0,54%.
Laine Mesikäpp
Alates 1947. aastast esines Laine Mesikäpp ka laulupidudel, rahvakunstiõhtutel ja paikkondlikel laulupidudel leelotajana.
Ta kandis poolsada aastat tantsuema Anna Raudkatsi prossi, rahvalauljate talismani.
Ta oli Eesti Näitlejate Liidu auliige.
Ta oli ka rahvakunstiansambli Leigarid liige.
Ta on maetud Hageri kalmistule.
Jook
Jook on vedelik, mida kasutatakse joomiseks. See võib olla naturaalset päritolu (näiteks vesi, piim) või spetsiaalselt valmistatud (näiteks mahl, tee, kohv, kakao, limonaad, kali), ka alkoholi sisaldav (näiteks õlu, vein, siider).
Teraspoiss
Autor sai selle eest 1938. aastal Vabariigi Presidendi auhinnakonkursil II auhinna (1000 krooni).
1938. aastal tõlkis Ida Grünthal teose soome keelde.
1939. aastal tuli Vanemuise teatris lavale autori enda dramatiseeringus samanimeline noorsoonäidend.
Kordustrükk ilmus 1994. aastal Olioni kirjastuselt. ISBN 5460002397
Raamatu tegevus toimub 1930. aastate Tartus, kuhu Parijõgi kolis 1929. aastal. Rahaühikuna on mainitud krooni (mis võeti kasutusele 1928. aastal). Jüri Parijõgi sai 1931. aastal Tartu 4. algkooli juhatajaks; see kool asus Karlova mõisa linnapoolses osas, samas kui teises tiivas asus Tartu 11. algkool ehk abikool, mida hüüti ka ulakate poiste kooliks või koertekooliks, mis ongi raamatus mainitud abikool.
Raamatu peategelane on 12-aastane Jaan Kattai, kelle ema on just surnud tiisikusse ja isa on surnud juba enne tema aastaseks saamist. Pärast vanemate surma jääb ta elama nende vanasse majja, kus tema eest hoolitseb majarahvas, kellega ta ema väga hästi läbi sai: kojamees naisega, poeproua ja üliõpilane härra Pärn hoovimajast. Jaan eelistab rohkem üliõpilase seltsi, kuna ta kohtleb Jaani kui endasugust, mitte nagu väikest last. Jaanil tuleb nüüd juba väga noorena ise omadega toime tulla. Ta proovib iga hinna eest saada teenistuskohta, kuid see tal ei õnnestu. Siis saadetakse ta varjupaika, kus aga teised tunnevad, et ta on neist üle, mispeale tuleb ta hiljem koju üliõpilase juurde. Hiljem visatakse ka koolist välja, kuna hakkas õpetajale vastu ja määratakse abikooli. Raamatu lõpus lõpetab nüüd 13-aastaseks saanud Jaan viienda klassi ja saab teenistuskoha aednik Raadi juures.
Katariina käik
Katariina käik on Tallinna vanalinnas Vene tänavat ja Müürivahe tänavat ühendav jalakäijate tee. Käik sai nime aastal 1996.
Käik kulgeb Vene tänava hoonete 12 ja 14 vahelt kuni Müürivahe tänav 35 hooneni.
Akaki Iašvili
Akaki Iašvili (gruusia keeles აკაკი იაშვილი; sündinud 4. märtsil 1973 ) on gruusia malefunktsionäär ja maletaja, rahvusvaheline meister (1991), rahvusvaheline organisaator (2014).
Iašvili on Gruusia Maleföderatsiooni peasekretär. Oktoobris 2018 valiti ta Rahvusvahelise Maleföderatsiooni peaassambleel FIDE viitsepresidendiks. Ühtlasi sai ta FIDE presidendinõukogu liikmeks.
2019. aastal oli ta Bathumis peetud Euroopa võistkondlike meistrivõistluste peakorraldaja (direktor).
Iašvili tegutseb ka malekohtuniku ja maletreenrina. Ta sai FIDE-lt 2013. aastal FIDE arbiitri ja 2015. aastal FIDE treeneri nimetuse.
Maletajana sai ta 18-aastaselt 1991. aastal rahvusvaheliseks meistriks.
Julius Kuperjanovi tänav (Põltsamaa)
Julius Kuperjanovi tänav (varem ka Kihelkonna uulits) on tänav Põltsamaal.
Tänav algab Kesk tänavalt ja kulgeb kagu suunas.
EIDAS
eIDAS (inglise keeles electronic IDentification, Authentication and trust Services) on Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 910/2014, mis võeti vastu 23. juuli 2014 ja millega tunnistati kehtetuks direktiiv 1999/93/EÜ.
Julius Kuperjanovi tänav (Põltsamaa)
Tänava ääres asub Põltsamaa Kultuurikeskus (Kuperjanovi 1). Aadressil Kuperjanovi 2 asub kino Edu hoone.
EIDAS
Määruse eestikeelne nimi on "e-identimise ja e-tehingute jaoks vajalike usaldusteenuste kohta siseturul ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 1999/93/EÜ"
Määrusega tagatakse siseturu nõuetekohane toimimine, seades samal ajal eesmärgiks saavutada e-identimise vahendite ja usaldusteenuste asjakohane turvalisuse tase:
Digiallkiri
Digiallkirju on eIDASe järgi 4 kategooriat:
Nõuded kvalifitseeritud digiallkirjasertifikaatidele
Digiallkirja kvalifitseeritud sertifikaadid peavad sisaldama järgmist :
Nõuded kvalifitseeritud templiteenustele
digitemplite kvalifitseeritud sertifikaadid peavad sisaldama järgmist:
Nõuded veebilehtedel autentimiseks kvalifitseeritud sertifikaatidele
Kvalifitseeritud sertifikaadid veebisaidi autentimiseks peavad sisaldama järgmist:
Eston
Linnas elab 7000 inimest (2011).
Lauri Väinmaa
Lauri Väinmaa (sündinud 2. augustil 1961 Tallinnas) on eesti pianist ja muusikapedagoog.
Ta alustas klaveriõpinguid Nõmme lastemuusikakoolis (õpetaja Ruuta Taras) ja lõpetas 1979. aastal Tallinna Muusikakeskkooli (õpetajad Ruuta Taras ja Bruno Lukk). Aastatel 1979–1982 õppis ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, kuid lõpetas 1985. aastal P. I. Tšaikovski nimelise Moskva Riikliku Konservatooriumi (Lev Vlassenko ja Mihhail Pletnjovi klassis). Ta on õppinud ka Londoni Kuninglikus Muusikaakadeemias Christopher Eltoni juures.
1987. aastal kaitses Lauri Väinmaa Eesti Muusikaakadeemias magistrikraadi (töö "Interpretatsiooniprobleeme Beethoveni haamerklaverisonaadis") ja on töötanud seejärel Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõuna. Aastatel 2001–2010 oli ta samal ajal Tampere Ammattikorkeakoulus klaveriosakonna juhataja. Alates 2018. aasta juulikuust on Lauri Väinmaa Mustvee Muusika- ja Kunstikooli direktor.
Lauri Väinmaa on Tallinna Klaverifestivali algataja ja kunstiline juht.
Ta on teinud koostööd Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri, Hollandi, Läti ja Soome Raadio Sümfooniaorkestri ja paljude teiste orkestritega.
Alates 2001. aastast mängib Lauri Väinmaa klaveriduos koos Piret Väinmaaga.
Isiklikku
Tema ema oli pianist Viiva Väinmaa.
Deodorant
Deodorant on hügieenitoode, mida kantakse või pihustatakse higi lõhna eemaldamiseks ja higistamise vähendamiseks. Deodorante kasutatakse tavaliselt kaenlaaluste piirkonnas, kuid neid võib kasutada ka muudel kehapiirkondadel. Deodorandid sisaldavad tavaliselt antibakteriaalseid ja antiperspirantseid koostisosi, mis aitavad vähendada bakterite kasvu ja higi lõhna, samuti vähendada higistamist. Olemas on erinevad deodorandid: rull-, pulk-, aerosooldeodorandid ja deodorantkreemid. Deodorante on saadaval erinevate lõhna ning koostisosadega. pisi|237x237px|Erinevad deodorandid
Deodorantide koostis
Deodorandid võivad sisaldada erinevaid koostisosi. Peamiselt leidub nendes lõhnaaineid, antibakteriaalseid- ja antiperspirantseid aineid.
Antibakteriaalsed ained: Aitavad vähendada bakterite kasvu, mis põhjustavad higi ja halba lõhna.
Antiperspirandid: Aitavad vähendada higistamist, sulgedes ajutiselt higinäärmete avad.
Lõhnaained: Aitavad peita higi lõhna ja annavad deodorandile meeldiva aroomi.
Mõned deodorandid sisaldavad ka teisi koostisosi: niisutajaid, nahka rahustavaid aineid ja õlisid. Inimestel võib esineda erinevaid nahakahjustusi või allergiaid, mistõttu tuleks valida nende nahatüübile sobivate koostisosadega toode.
Liaudiškiai
Liaudiškiai (žemaidi Liaudėškē) on küla Leedus Skuodase rajoonis Ylakiai vallas Läti piiri ääres. Liaudiškiai jääb Kaltise jõe kaldale.
The Ties That Bind
"The Ties That Bind" on Ameerika rokklaulja ja laulukirjutaja Bruce Springsteeni ("The Boss") kirjutatud ja esitatud laul.
"The Ties That Bind" on kirjutatud 1978. aasta turnee "Darkness Tour" jaoks.
"The Ties That Bind" on tema viienda albumi "The River" singel. "The Ties That Bind" salvestati The Power Stationis New Yorgis mais või juunis 1979.
Bruce Springsteen on laulu esitanud mitmel kontserditurneel otseesituses, samuti on laul kõlanud raadiotes. Hiljem on laul hakanud levima allalaaditava muusikafailina Spotifys, iTunesis jm.
Entsüklopeedia Bruce Springsteenist on kasutanud selle laulu pealkirja "The Ties That Bind A to E to Z".
OOPUS
pisi|OOPUS bändi liikmed Mari Meentalo (esiplaanil), Johannes Ahun ja Aleksander Sprohgis. Foto autor Kerttu Kruusla pisi|OOPUS esinemas 2018. aasta [[Viljandi pärimusmuusika festivalil.]] OOPUS on Eesti audiovisuaalne folktroonikaansambel, mis alustas tegevust 2017. aastal.
Ansambli liikmed on Mari Meentalo (vokaal, torupill, parmupill, flööt, hulusi, pikkvile, efektiplokid ja luuper), Johannes Ahun (analoogsüntesaatorid, helindamine), Aleksander Sprohgis (valgusinstallatsioonid ja visuaalid) ja Raho Aadla (tants, Voomavoe ja Mürsk karakterid). Bänd teeb tihedat koostööd Kerttu Kruuslaga (foto ja illustratsioonid). Ansambli esinemiste puhul on tähelepanuväärne, et nii muusikud kui ka visuaalkunstnik eelistavad paikneda publikuala keskel.
Oma loomingus põimib OOPUS kokku elemente reivikultuurist ja pärimusmuusikast. Ansambli esimene singel "Hingesandid" avaldati 2018. aasta veebruaris ning see pärjati Raadio 2 nädala demo tiitliga. Debüütalbum "Nõidus" ilmus 11. veebruaril 2019. Bänd andis 2022. aastal välja live audiovisuaalse albumi "Inventing Lunar Cycle" ning täispika stuudioalbumi "Folk On Acid". Viimane ilmus peale digilevi ka CD-l, vinüülil ning kassetil.
Ajalugu
OOPUS on esinenud oma tegutsemisaja jooksul nii Eestis kui ka välismaal festivalidel: Viljandi folk, Vilsandi Trance, Bling, Solstitium, Aequinoctium Vernum, I Land Sound, Intsikurmu, Burning Island, Seto folk, Burning Man (Nevada, USA), Burning Man San Francisco Decompression (California, USA), I Love Palanga (Palanga, Leedu), Nordischer Klang (Greifswald, Saksamaa) jpm. Bändi mentorid on olnud Danny Groenenboom (DJ GreenTree, NL), Sandra Vabarna (Trad.Attack!, EST), Urszula Nowak (Mosaic Beats agentuur, PL), Hannes Tschürtz (Ink Music, AUT). Bänd on Music Estonia liige ning Mari Meentalo osaleb ülemaailmses Keychange võrgustikus.
Lisaks festivalidele on OOPUS liikmed loonud muusikat ja valguslahendusi 2019. aasta juunis mängitud vabaõhuetendusele "Taevas, muld ja tulevik". Installatiivne audiovisuaalne sci-fi lavastus "AJAMASIN" on bändiliikmete ühislooming, mida on esitatud Pärimusmuusika Aidas, von Krahli teatris, Viru folgil ja KUMU Auditooriumis. Lavastuses esitab tuleviku arhiividega ühendatud robothumanoid elektroonilisi töötlusi Eesti ja välismaa pärimusmuusikast. 2021. aastal tuuritas bänd 360kraadi heli- ja valgusinstallatsiooni ning showga OOPUS x RIITUS, aastal 2022 lõi bänd Tartu2024 programmi avalikustamise sündmusele "Jääreiv" heli- ja valgusinstallatsiooni "Imemuna". Alates aastast 2020 korraldavad bändi OOPUS liikmed Tallinn Music Week raames Folktroonika lava.