cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Omar Bradley
Bradley sündis 1893. aastal Missouri osariigis Randolphi maakonnas. 1911. aastal astus ta West Pointi sõjaväeakadeemiasse (U.S. Military Academy, West Point) ja lõpetas 1915. aastal samas lennus Dwight D. Eisenhoweriga. Esimese maailmasõja ajal valvas ta Montanas vasekaevandusi. Sõja järel töötas ta West Pointis õppejõuna, teenis veel mitmel ametikohal ning asus viimaks tööle Ameerika Ühendriikide sõjaministeeriumis kindral George Marshalli alluvuses.
Pärast Teise maailmasõja lõppu juhtis Bradley Veteranide administratsiooni. 1948. aastal sai temast Ameerika Ühendriikide maaväe staabiülem ja 1949. aastal Ameerika Ühendriikide staabiülemate ühendkomitee esimees. 1950. aastal anti talle armeekindrali auaste ja sama aasta aprillis sai temast esimene NATO sõjaväelise komitee esimees. Bradley lahkus tegevteenistusest 1953. aastal. Ta pidas kuni oma surmani 1981. aastal erinevaid ametikohti avalikus ja erasektoris.
Ümar kerarebashein
Ümar kerarebashein (Gomphrena globosa) on rebasheinaliste sugukonda kuuluv üheaastane õistaim.
Üldist
Taim on pärit Guatemalast, Panamast ja Brasiiliast. Tegemist on troopilise üheaastase taimega. Taim kasvab 30–90 cm pikkuseks, õiepead aga 4 cm pikkusteks. Taime varred on harunenud; püstised ja jäigad. Lehed on ovaalsed ja paiknevad vaheldumisi mööda vart.
Õitsemine
Õied eri sortidel on roosad, valged, lillad, punased ja sinised. Taimel on ümmarguse kujuga õisikud, mis koosnevad paljudest väikestest õitest. Õie kuju meenutab trompetit. Õied meelitavad põhiliselt liblikaid nektarit imema. Õitsemine algab juunis ja kestab oktoobrini.
Kasvutingimused
Tegemist on väga kuumuse- ja põuakindla liigiga, mis kasvab kõige paremini valgusrikastes kohtades ning hea drenaažiga ja tavalise niiskusastmega muldades. Kasvab peaaegu igas mullatüübis, välja arvatud leeliselistes muldades.
Istutamine
Enne seemnete külvi on soovitatav neid vees leotada, sest siis need idanevad mullas kiiremini. Soovitatav on seemned siseruumides külvata ja kuue nädala pärast õue istutada. Kui tahetakse õue külvata, siis tuleb oodata, kuni muld on soojenenud ja pole enam öökülmasid. Ümar kerarebashein kasvab kõige paremini aiamullas, kuid seda võib kasvatada ka konteineris.
Valter Pertel
Valter Pertel (6. september 1924 Krimm – 9. detsember 2004) oli Eesti ajaloolane.
Elulugu
Valter Pertel oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1951 Tallinna Juriidilise Kooli, 1957 TÜ õigusteaduskonna, 1970–71 Moskva Ülikooli aspirant, ajalookandidaat (1972, Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut (PAI)). 1951–62 töötas advokatuuris ja prokuratuuris, ühtlasi oli Tallinna Miilitsa Erikeskkooli õigusainete õpetaja, 1963–91 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) NLKP ajaloo kateedri õppejõud (aastast 1976 dotsent), 1989–91 ka Tallinna Politseikooli ajalooõpetaja. Koostanud õppe- ja metoodilisi vahendeid.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: (NLKP) ajalugu ja selle õpetamise metoodika, NLKP XX kongressi otsuste osa NSVL sise- ja välispoliitika muutumises. Üle 30 teadustrükise.
William Parry Murphy
William Parry Murphy (6. veebruar 1892 Stoughton, Wisconsin – 9. oktoober 1987) oli Ameerika Ühendriikide arst. 1934. aastal pälvis ta koos George Richards Minot' ja George Hoyt Whipple'iga Nobeli meditsiiniauhinna uurimuste ning makrotsütaarse aneemia (eriti pernitsioosse aneemia) ravi leiutamise eest.
Haridus
1914. aastal omandas ta Oregoni ülikoolis bakalaureusekraadi.
1922. aastal sai ta meditsiinidoktori kraadi Harvardi ülikooli Meditsiinikoolis.
Teadustöö
1924. aastal tegi Murphy koos kaastöötajatega loomkatseid koertega. Ta lasi koertel verd välja voolata, et nad aneemiliseks muutuksid, ja proovis seejärel neile erinevaid toitaineid sööta, et nad paraneksid. Murphy avastas, et söötes aneemilistele koertele suurtes kogustes veisemaksa, paranesid nad kiiremini kui teiste toitainete manustamisel. Minot ja Whipple proovisid seejärel võimalikke ravikomponente keemiliselt eraldada. Nad leidsid, et maksas leiduv raud toimib tervendavana verekaotuse tagajärjel tekkinud aneemia korral. Vahepeal aga kasutasid teised arstiteadlased juba maksa ka pernitsioosse aneemia raviks. Aktiivseks aineks ei peetud aga mitte rauda, vaid mingit tundmatut ainet, vesilahustuvat ekstrakti. Sellest nn maksas leiduvast vesilahustuvast ekstraktist õnnestus teadlastel hiljem (1948) eraldada B12-vitamiin.
Pühitsusrist
Pühitsusrist (ladina keeles crux signata, saksa keeles Weihekreuz), ka konsekratsioonirist on kiriku sissepühitsemise puhul mitmele poole, näiteks kirikuseintele, altarilauale või mujale maalitud või süvistatud, sageli rõnga sees asetsev ristikujutis.
William Parry Murphy
Teadustöö
Maksadieet pernitsioosse aneemia raviks seisnes igapäevases toore veisemaksa söömises, kogused aga olid üsna suured, ning leidus ka selliseid patsiente, kes polnud võimelised enam toitu ise sööma. Kuid söötnud patsientidele iga päev 200–400 grammi toorest maksa, leidsid nad nende vereanalüüse uurides, et erütrotsüütide arv (ingl k RBC) suurenes märgatavalt. Maksateraapia toimis ning 1926. aastal tutvustasid mõlemad uurijaid oma kliiniliste katsetuste tulemusi Ameerika Meditsiiniühingu Atlantic Citys peetud nõupidamisel. Selleks ajaks olid Minot ja Murphy terveks ravinud 45 patsienti.
Pühitsusrist
Ringiga ümbritsetud Kreeka või Malta riste tehti kiriku seintele, piilaritele või altariplaadile kiriku sissepühitsemisel. Ristid raiuti või maaliti kohtadele, mida kiriku pühitsemisel salviti krismaga ja mille ees hiljem põlesid küünlad. Selliseid pühitsusriste tehti keskajal tavaliselt 12. Iga rist esindas ühte kaheteistkümnest apostlist. Altarilauale tehti viis pühitsusristi Kristuse viie haava sümbolitena.
William Parry Murphy
Teadustöö
Murphy omakorda olevat kuulda võtnud ühe patsiendi nõuannet ning hakkas haigeid söötma "püreestatud" toore maksaga, kuid esialgu toitesondi kaudu. Edasi töötasid Murphy ja Minot ning Edwin Cohn välja kontsentreeritud vedela maksaekstrakti, mida tunti fraktsioon G-na.
Lidia
Lidia on naisenimi.
William Parry Murphy
Teadustöö
Minot' ja Murphy hilisem maksateraapia ehk ravi mitmete aneemiavormide korral seisnes peamiselt toorest maksast valmistatud tugevalt kontsentreeritud ekstrakti veenisisesel manustamisel, et saavutada võimalikult kiire tervenemine.
Pühitsusrist
Eksterjööris
Enamasti tehti pühitsusriste kiriku siseseintele, kuid neid võib olla ka välisseintel.
William Parry Murphy
Isiklikku
1919. aastal abiellus Murphy Pearl Harriett Adamsiga. Neil sündis kaks last: poeg William P. Murphy Jr. ja tütar Priscilla Adams Murphy.
Lidia
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 117. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Lidia 1560 naisel.
Dražnia
pisi|left|Soojuselektrijaam Dražnia (vene keeles Dražnja, transkribeerituna Dražnja) on Minski linnaosa, mis asub linna idaosas Partyzanski rajooni territooriumil.
Linnaosas asub trollidepoo. Selles piirkonnas asuvad valdavalt toiduainetetööstuse ettevõtted: õlletehas, piimakombinaat, kondiitrivabrik, leivatehas, vahuveini valmistav ettevõte. Seal asub ka üks Minski soojuselektrijaam. Haridust annavad kaks keskkooli.
Ajalugu
Linnaosa kohal asus varem Dražnia küla, kus 1917. aastal oli 102 elanikku. Külast 1-2 kilomeetri kaugusel asusid paar talu ja kõrts, mis 1930. aastatel külaga liideti. Dražnia maad liideti Minskiga aastal 1959. Küla majad lammutati suuremalt jaolt XX sajandi lõpus, viimane neist 2010. aastal.
Jean-Marie Floch
Jean-Marie Floch (1947–2001) oli prantsuse semiootik.
Ta oli Algirdas Greimasi õpilane. Ta tegeles peamiselt visuaalsemiootikaga.
Kolomenka oja
Kolomenka oja (vene keeles Коломенка; ka Kolomna oja) on oja Venemaal Petseri rajoonis; Setumaa idaosas. Oja suubub Pihkva järve.
Nanorobootika
Nanorobootika on robootika haru, mille eesmärgiks on luua masinaid või roboteid suuruses 0,1–10 mikromeetrit (10−6 m), lähenedes nanoskaalale (10−9 m). Täpsemalt viitab nanorobootika nanotehnoloogia erialale, kus projekteeritakse ja ehitatakse nanoroboteid, mis koosnevad nanoskalaarsetest või molekulaarsetest komponentidest. Kuigi nanorobootikale on ennustatud tulevikku nanomeditsiinis ja molekulaarses sünteesis, on võimalike nanorobotite kuju ja täpsed ülesanded veel ebaselged. Tänapäeva teadmistega on saanud võimalikuks luua nanorobootilisi süsteeme ja liidestada neid makromaailmaga. Välja töötamisel on viisid, kuidas rakendada lisafunktsioone nagu tehisintellekti, replikatsioonivõimet ja mehaanilis-keemilist sünteesi.
Nanotehnoloogia inseneri Eric Drexleri sõnul on lõppeesmärgiks molekulaarne tootmine, mille keskmeks on komplekteeriv koostur (ingl assembler) – mistahes nanoseadmeid ja -roboteid valmistav universaalne arvutijuhitav seade, mis on võimeline ka iseennast reprodutseerima. See sarnaneks ribosoomidega elusrakus. Võib öelda, et looduses on nanotootmissüsteemid juba omal viisil olemas. Neid matkides oleks teoreetiliselt võimalik sarnaseid süsteeme ka molekulaartootmises kasutada.
Nanorobootikale on pannud aluse sellised varasemad avastused nagu skaneeriv tunnelmikroskoopia (STM) ja nanomaterjalide süntees (fullereenid, süsiniknanotorud).
Ajalugu
Richard Zsigmondy uuris nanotehnoloogiat juba 20. sajandi alguses. Hilisemad avastused kulmineerusid ideedeks, mida esitas 29. detsembril 1959 füüsikust Nobeli auhinna võitja Richard Feynman oma essees “There's Plenty of Room at the Bottom”, milles ta kirjeldab protsesse, kus manipuleeritakse üksikute aatomite ja molekulidega. Richard Feynmani sõnul pakkus tema endine õpilane ja kaastöötaja Albert Hibbs esimesena välja meditsiinilisi rakendusi Feynmani teoreetilistele mikromasinatele. Hibbs arvas, et meditsiiniaparaadid võiksid tulevikus olla nii väiksed, et saaksid töötada inimese sees.
Fullereenid
Üks fullereenide tähtsamaid füüsikalisi omadusi on nende elektrijuhtivus, mis tuleneb üle kogu molekuli delokaliseerunud elektronidest. Fullereenid on keemiliselt üsna stabiilsed, kuid mitte täiesti inertsed. Fullereenide reaktsioonivõimet saab parandada nende pinnale aktiivseid rühmi sidudes.
Süsiniknanotorud
Süsiniknanotoru (CNT – carbon nanotube) on silindrilise nanostruktuuriga süsiniku allotroop. Nende süsinikumolekulide ebaharilikke omadusi väärtustatakse nanotehnoloogias, optikas, materjaliteaduses ja teistes tehnoloogia valdkondades. Tänu erakordselt heale soojusjuhtivusele ning ainulaadsetele mehaanilistele ja elektrilistele omadustele sobivad nad kasutamiseks nanoelektroonikas, elektromehaanilistes mikrosüsteemides ja nanorobootikas.
Molekulaarmootorid
Molekulaarmootor koosneb diskreetsest arvust molekulidest või komponentidest ning sooritab molekulaarseid ja supramolekulaarseid liigutusi. Tavaliselt suudab see genereerida jõude pikonjuutonites. Mootor reageerib valgus-, soojus- ja keemilisele energiale või elektrokeemiliste potentsiaalide vahele. Uuemate mootorite toiteallikaks on enamasti valgusenergia ja potentsiaalide vahe, sest temperatuurigradienti on väikestel vahekaugustel raske säilitada ja keemilise energia jõul töötavad mootorid tekitavad jääkprodukte. Mootorite töö sõltub Browni liikumisest ja termodünaamika II seadusest, st töö ei teki juhuslikust liikumisest.
Nanosensorid
Nanosensorid on optilised, elektromagneetilised või mehaanilised seadmed, mis edastavad makromaailmale teavet nanoosakeste kohta. Neid kasutatakse peamiselt meditsiinilistel eesmärkidel, kuid peetakse vajalikuks ka tulevikus nanomõõtmeliste seadmete konstrueerimiseks.
Biokiip
Biokiibid on sisuliselt miniatuursed laboratooriumid, mis suudavad läbi viia sadu või tuhandeid üheaegseid biokeemilisi reaktsioone. Biokiibid võimaldavad teadlastel kiiresti läbi sõeluda suurt hulka analüüte (näiteks haiguste diagnoosimiseks ja kahjulike ainete tuvastamiseks).
Nanoelektroonika, fotolitograafia ja biomaterjalide ühendamine võimaldab toota nanoroboteid meditsiinilisteks eesmärkideks (kirurgilised, diagnostilised ja ravimit transportivad instrumendid). Sellised tehnoloogiad on tänapäeval kasutusel elektroonikatööstuses. Seega saaks mehaanilisi nanoroboteid integreerida nanoelektrooniliste seadmetega, mis täiustaksid meditsiiniliste aparaatide võimalusi.
Nubot
Nubot on lühend nukleiinhappe robotist. Nubotid on nanoskaalal orgaanilised molekulaarsed seadmed. DNA struktuur võib pakkuda võimalusi nanomehaaniliste seadmete kahe- ja kolmemõõtmeliseks komplekteerimiseks. DNA-baasil masinaid saab aktiveerida, kasutades väikseid molekule, proteiine ja DNA molekule.
Laukuva
Laukuva on alev Leedus Šilalė rajoonis, Laukuva valla halduskeskus.
Alevi põhiplaan pärineb XVII sajandist. Vaatamisväärsusteks on 1856. aastal ehitatud kirik ja XVIII sajandil ehitatud kabel Laukuva kalmistul.
Alevis on raamatukogu ja kultuurimaja, haridust annavad gümnaasium ja spordikool.
Ajalugu
Laukuvat on esmamainitud 1253. aastal Mindaugase lepingus ristirüütlitega. 1254. aastal on esimest korda mainitud sealset Treigiai linnamäge. Samal aastal andis Mindaugas poole Laukuvast piiskop Kristijonasele.
1594. aastal on esmamainitud sealset mõisa. 1624. aastal püstitati sinna esimene kirik. 1655. aastal sai Laukuvast alev.
1667. aastal põles Laukuva maha, tulekahjud laastasid alevit veel aastail 1701, 1829, 1858, 1911 ja 1928. 1778. aastal sai Laukuva õiguse igal nädalal turgu pidada, ka võis seal pidada kaks korda aastas laata. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimi Лавковъ.
Pärast Leedu iseseisvumist oli alevis kaks meiereid, kaks tuulikut, 11 poodi. 1941. aastal viidi Laukuva juudid Telšiaisse, kus nad hukati. Pärast Teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli alevis kohaliku kolhoosi keskus. 2010. aastal püstitati alevisse Leedu esimene meteoroloogiline radar.
Dwarf Cavendish
pisi|Pildil on kujutatud 5-kuune banaanipuu ' Dwarf Cavendish '  on hiina banaani (Musa acuminata) kultivar, mis kuulub Cavendishi kultivaride rühma. Nimi Dwarf ('kääbus') viitab taime kõrgusele, mitte vilja suurusele.
Ajalugu
´Dwarf Cavendish´ on laialdaselt levinud kaubanduslikult oluline Cavendish-i banaani sort. Cavendishi banaanid said nime Devonshire'i 6. hertsogi William Cavendishi järgi. Tegemist on ühe sagedamini istutava toa banaani puuga Cavendishi perekonda kuuluvast rühmast.
Banaanid on maailma suurimad rohttaimed. Kuigi banaanid kasvavad väga kõrgeks, on nad siiski rohttaimed. Looduses, troopikas on banaanitaime maapealne osa tavaliselt kaheaastane. Toataimena on nad aga meeldivad ja pikaealised kaaslased.
Kirjeldus
Dwarf Cavendish’e lehed on laiad, lühikeste leherootsudega. Selline kasvukuju muudab ta vastupidavamaks erinevatele ilmastiku mõjudele. Kasv on võrreldes teiste banaani sortidega küllaltki kiire, mistõttu kasutatakse teda ka tihti istandikes. Tubastes tingimustes õitseb harva.
Kasvutingimused
`Dwarf Cavendish´ eelistab kasvada päikese käes. Varjulises kasvukohas jääb taim ellu, kuid tema kasv pidurdub. Ideaalne temperatuur Banaanipuu `Dwarf Cavendish´ kasvuks on +25 °C kuni +30 °C. Öine temperatuur ei tohiks langeda alla +18 °C. Temperatuuri langemine +10 °C juurde hakkab taime kahjustama. Taime kasvuperioodil kasta regulaarselt ning vältida mullapalli läbikuivamist. Kasvuks sobib happeline hästi kuivendatud savimuld, mille pH on 5,5-6,5.
Väetamine
Mulda väetada iga kahe kuu tagant. Valida väetis, kus oleks 6% lämmastikku, 2% fosforit ja 12% kaaliumit.
Madala müraga eelvõimendi
Madala müraga eelvõimendi ehk Low-noise amplifier (LNA) on elektrooniline võimendi, mida kasutatakse väga nõrkade signaalide võimendamiseks (näiteks signaalid, mis on antenniga vastu võetud). Üldiselt pannakse LNA vastuvõtuahelas antennile väga lähedale, et kaod ülekandeliinis antennist vastuvõtjasse oleksid võimalikult väiksed. Eelkõige kasutatakse sellist võimendit mikrolaine süsteemides – GPS, radarid, mobiilside – sest koaksiaalkaabel on kõrgetel sagedustel väga suure kaoga. Näiteks 10% kadu paarimeetrises kaablis tekitaks 10% vähenemise signaali-müra suhtes (SNR). pisi|500px|Vastuvõtja ahela osa, kus on näha LNA asetus ahela eesotsas. Antud juhul on enne LNA-d eelselektiivsuse tagamiseks ka filter Mürategur (noise figure) näitab palju on vastuvõtjaahelas võimendite tekitatud aditiivset müra. Signaalide edastamisel ja vastuvõtmisel tekib alati müra, aga kui see on liiga suur, võib signaal jääda müra varju. Näiteks radarsüsteemides vähendab müra radari efektiivset tegevuskaugust. Süsteemide parimaks tööks peaksid nende projekteerijad optimeerima signaali-müra suhet nii, et saavutataks suurim võimalik tulemus. Mürategur NF on mürategur (noise factor) F logaritmilistes ühikutes (detsibellides) [(NF = 10•log (F)], kus F on defineeritud kui SNRi/SNRo, ehk SNR (Signal-to-noise ratio – signaali-müra suhe) sisendi ja SNR väljundi suhe. LNA on vastuvõtjas üks põhilisi komponente, mis paigutatakse vastuvõtja ahelas võimalikult sisendipoolsesse otsa. Lähtudes Friis’i kaskaadi mürateguri valemist
F = F1 + (F2 – 1)/G1 + (F3 – 1)/ (G1×G2) + …
on näha, et kogu raadiovastuvõtja mürateguri väärtus F sõltub enamjaolt esimesest astmest, just seepärast peab esimene võimendi olema väga väikese müraga. Kogu mürategurist saab välja arvutada vastuvõtja mürateguri. Terve vastuvõtja mürateguri määrab seega peamiselt LNA.
Fvastuvõtja=FLNA+(Fkogu-1)/GLNA, kus Fkoguonkogu hilisemate astmete mürategur.
Kuna vastuvõetav signaal on üldiselt väga nõrk, on oluline seda võimendada soovitud tasemele, lisades nii vähe müra kui võimalik. See on oluline seepärast, et enamus signaalivõimendusest toimub hiljem ning seetõttu peab LNA võimendus olema piisavalt suur, et signaal oleks võimalik edasi töödelda (nt 10 .. 30 dB). Hea LNA on väga väikse mürateguriga NF=0,5 .. 1,5 dB ning suure lineaarsuse ja kõrge 1 dB kompressioonipunktiga (väljundvõimsus, kus võimendus on langenud 1 dB võrra). LNA on aga suhteliselt suure energiatarbega.
LNA ehitus
Väikese müraga eelvõimendi on kommunikatsioonisüsteemi oluline osa. LNA tähtsaimad 3 parameetrit on: LNA komponentide väärtused sõltuvad enamasti kasutatava transistori S-parameetritest. LNA disainimiseks on vajalikud järgmised etapid.
Disain
LNA arvutamise võib jaotada kahte ossa. Esimesena tuleb paika panna alalisvoolu tööpunkt ning siis arvutada koormus. Seejärel tuleb arvutada sobitus LNA sisendis ja väljundis, mis on enamasti Z=50 Ω.
Stabiilsuskontroll
Ükskõik mis võimendit disainides on oluline kontrollida seadme stabiilsust, vastasel juhul võib võimendi hakata ostsilleerima. Stabiilsuse kontrollimiseks tuleb arvutada Rollet’i või Linvill’i stabiilsusfaktor, kasutades transistori s-parameetreid LNA töösagedusel. Esimesel juhul peab leitav väärtus K>1 ning |∆|<1. Teisel juhul peab C<1.
Stabiilsuse tõstmine
Stabiilsuse parandamiseks on mitmeid viise. Võimalus on lisada ahelasse jadamisi takisteid ning allika induktiivsust. LNA puhul peab seda tehnikat kasutades jälgima, et müra liiga suureks ei läheks, sest lisatakistus tekitab soojusmüra suurendades omakorda võimendi mürategurit. Alternatiivina võib kasutada induktiivsust, kuna ideaalsel induktiivpoolil puudub takistus (reaalsel tegelikult on) ja ei tekita soojuslikku müra. See tõstab võimendi stabiilsust vähendades võimendust marginaalselt.
Kasutus
LNA-d kasutatakse kõikvõimalikes sidesüsteemides nagu näiteks mobiiltelefonid, GPS-vastuvõtjad, juhtmeta telefonid, traadita kohtvõrgud, satelliitside ISM Band (Industry, Scientific and Medical Band) sagedusribas jne.
Satelliit
Satelliitsidesüsteemid on hea näide, kus LNA on maapealses vastuvõtjas väga vajalik. Satelliidilt tulev signaal on mitmel põhjusel väga nõrk. Vastuvõetud signaal on tavaliselt ainult natukene tugevam taustmürast. Samuti on satelliitidel väga piiratud energiaressursid ning seepärast kasutatakse väikese võimsusega saatjaid. Signaalid hajuvad seepärast, et tehiskaaslased asuvad vastuvõtjast kaugel orbiidil – lähimad 200 km ja kaugeimad, geostatsionaarsed, 35 786 km kaugusel. Suurem vastuvõtuantenn aitaks nõrka signaali vastu võtta, aga tihti on LNA lisamine ahelasse palju odavam variant. LNA võimendab signaali piisavalt, et tasa teha kadu liinis (antennist õues vastuvõtjani toas). Paljudes satelliitsidevastuvõtjates on eelvõimendil integreeritud madala müratasemega plokkmuundur (LNB – Low-Noise Block downconverter), mis muudab sageduse palju madalamaks. Seda seetõttu, et kõrgetel sagedustel (nt 11 GHz) on koaksiaalkaablis kaod oluliselt suuremad kui madalamatel (1 GHz).
Näidisparameetrid
MAX 2640 parameetrid :
Toitepinge
LNA-d töötavad tavaliselt vahemikus 2–10 V. MAX 2640 tööpinge jääb vahemikku +2,7 ... +5,5 V.
Toitevool
LNA vajab voolu, mis jääb mA ümbrusse. Toitevool sõltub paljuski seadme kasutusvaldkonnast ja ehitusest. MAX 2640 vajab toitevoolu umbes 6 mA.
Töösagedus
Sagedusvahemik, millel LNA töötab,on väga lai ja on konkreetsel seadmel spetsiifiline olenevalt selle kasutusvaldkonnast. Võimalikud vahemikud jäävad 500 kHz ja 50 GHz vahele. MAX 2640 töötab vahemikus 300–1500 MHz.
Töötemperatuur
LNA nagu teisedki pooljuhtseadmed on mõeldud kasutamiseks teatud temperatuuril. Seadme parimaks toimimiseks peaks selle keskkonna temperatuuri hoidma konstantsena. LNA puhul on see vahemik tavaliselt −30 kuni +50 kraadi Celsiuse järgi. MAX 2640 on mõeldud kasutamiseks eriti laias vahemikus −40 kuni +125 kraadi.
Mürategur
Mida väiksem on mürategur, seda parem on signaali kvaliteet.
Suur võimendus
Väikse mürateguri korral peab LNA-l olema piisav võimendus, et signaali saaks järgmistes segmentides töödelda. Kui LNA-l pole head võimendust, võib võimendi enda müra saada võimendatud ja mõjutada signaali. Nagu mürategurgi, sõltub LNA võimendus sagedusest.
Lennart Raudsepp
Lennart Raudsepp (16. oktoober 1967 Põlva vald Põlvamaa – 24. aprill 2021) oli eesti spordifüsioloog.
Elulugu
Lõpetas 1986 Tallinna Spordiinternaatkooli ja 1992 TÜ kehakultuuriteaduskonna. Sporditeaduste magister (1994, TÜ), väitekiri "Liigutusvilumuste kinemaatilise struktuuri iseärasused ja seosed kehaliste võimetega 8-aastastel lastel", Ph.D. (1996, TÜ), väitekiri "Physical activity, somatic characteristics, fitness and motor skill development in prepubertal children".
Teadustöö
Uurimisvaldkond: laste ja noorukite kehaline aktiivsus ja selle determinandid, kehaline enesehinnang ja motivatsioon spordis ja kehalises tegevuses, sportlaste võistluseelne emotsionaalne seisund. 45 teadustrükist.
Tunnustus
2012 Tartu Ülikooli aumärk
Rebekka Lotman
Rebekka Lotman (sündinud 23. aprillil 1978) on eesti kirjandusteadlane, toimetaja ja tõlkija, 2014. aastast Tallinna Ülikooli Kirjastuse peatoimetaja, alates 2021. aastast Tartu Ülikooli maailmakirjanduse kaasprofessor.
Haridus
Ta lõpetas 2004. aastal Tallinna Ülikooli Eesti Humanitaarinstituudi kultuuriteooria ajal ning sai 2009. aastal cum laude magistrikraadi tööga "Indrek Hirve värsikultuur" (juhendaja Ülar Ploom). 2019. aastal sai ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna maailmakirjanduse erialal doktorikraadi väitekirjaga "Eesti sonett".
Töökäik
Aastail 2004–2005 töötas ta ajalehe Postimees uudistereporterina, 2005–2009 kultuuritoimetuse juhataja ja kirjandustoimetajana. Ta on lugenud loengukursusi Tallinna Ülikoolis.
Aastatel 2011–2014 oli ta Tallinna Ülikooli Kirjastuse tegevtoimetaja, 1. septembrist 2014 on peatoimetaja. 2020. aastast töötab ka Tartu Ülikooli kultuuriteaduste instituudis, 2021. aastast maailmakirjanduse kaasprofessorina.
Isiklikku
Rebekka Lotman on Mihhail Lotmani ja Piret Lotmani tütar. Maria-Kristiina Lotman on tema õde. Tema abikaasa on Valner Valme.
Timofei Samsonov
Timofei Samsonov (vene keeles Самсонов Тимофей Петрович; 9. mai 1888 – 28. oktoober 1956) oli Nõukogude sõjaväelane ja riikliku julgeoleku (Tšekaa) juhtivtöötaja.
Timofei Samsonov lülitus Venemaa keisririigis poliitilisse tegevusse varakult, kuuludes algul anarhokommunistide liikumisse, osales terroriaktide läbiviimises Bessaraabias ja Ukrainas, aastatel 1907–1914 viibis asumisel ja vanglates.
Aastatel 1915–1917 viibis Samsonov emigratsioonis Suurbritannias, kus mõisteti ka Esimene maailmasõja ajal Briti kohtu poolt sõjavastaste väljaastumiste eest kuueks kuuks sunnitööle, misjärel saadeti Suurbritanniast välja.
Pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni Venemaal kuulus Samsonov 1918. aastal Tšeljabinski Sõja-Revolutsioonikomiteesse.
Venemaa kodusõja ajal, alates 1918. aastast teenis Timofei Samsonov 3. armee sõjalise kontrolli osakonna (armee sõjaline vastuluure) instruktorina, seejärel aga 3. armee Eriosakonna ülemana. Venemaa kodusõja ajal 1919. aasta veebruaris astus Timofei Samsonov VK(b)P-sse, bolševike parteisse.
Alates 1919. aasta kevadest määrati Timofei Samsonov Moskva kontrrevolutsiooni ja sabotaaži vastu võitlemise Erakorralise Komisjoni eriosakonna ülemaks;
1920. aastal sai ta Ülevenemaalise EKi Salajase Operatiivvalitsuse Salajase osakonna ülemaks;
1923. aastal sai Valgevene-Balti raudtee esimehe asetäitjaks;
1927–1936 oli ÜK(b)P KK Sekretariaadi asjadevalitseja;
1936. aastast Mežrabpomfilmi («Межрабпомфильма») direktor;
1936. aasta augustist kuni 1938. aasta veebruarini Kommunistliku Internatsionaali Kesktäitevkomitee asjadevalitseja.
20. veebruaril 1938 kinnitati ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia kirjastuse direktoriks, kellena töötas kuni 1939. aasta augustini, mil vabastati ametikohalt ja represseeriti, kuid ei hukatud.
Camillo Felgen
1960. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Luksemburgi lauluga "So laang we's du do bast".
1962. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Luksemburgi lauluga "Petit bonhomme".
Jaroslavets
376-klassi kaater on Nõukogude Liidus ja Venemaal massiliselt valmistatud mitmeotstarbeline siseveekogude ja rannikumere jaoks mõeldud kerge kaater-abilaev.
Laiemalt tuntud kui Jaroslavets või VRD. NATO klassifikatsioon PO-2.
Alus on kerge, ökonoomne ja lihtsa konstruktsiooniga. Mõeldud nii militaar- kui ka tsiviilotstarbeks.
Kere
Kere on valmistatud terasest ja jaguneb üldiselt 7 sektsiooniks (vöörist alates): Esimesed versioonid olid ankruklüüsitorudeta ja 2 ankrut paiknesid tekil. Algsed puidust põrkeprussid on vahetunud metalsete vastu. Jäämurdja stiilis vöör võimaldab sõita vajadusel praktiliselt otse siseveekogu pehmesse kaldasse. Laev ise on siiski võimeline liikuma vaid ettepurustatud jääs. Väike süvis võimaldab navigatsiooni siseveekogudel ja ranniku lähedal. Kannatab kuni 4-pallist lainetust kõrgusega kuni 1,25 m. Puuduseks on peetud õhukesevõitu korpust, sisevete jaoks kõrgevõitu vabaparrast ja üle 1 m ulatuvat süvist, kuid merele sõites on see omakorda kasulik.
Tekiehitis
Pealisehitis on eemaldatav, et võimaldada raudteevedu. Roolimaja on originaalis väikeste akendega, millest nähtavus on viletsavõitu. Seetõttu on paljude kaatrite roolimaja ümber ehitatud suuremate akendega. Lisatud on elektroonilisi navigatsioonivahendeid, mis algvariandis praktiliselt puudusid. Tekiehitises on lisaks roolimajale ja trepikäigule ette nähtud raadioruhv ja WC kraanikausiga, kuid puudub eraldi pesemisruum.
Jõuseade
Peamasin 3D6S on võimsusega 150 hj. 4-taktilisel peamasinal on 6 silindrit. Kütusekulu on sõltuvalt kiirusest 20...30 ltr/h. Käivitamine on võimalik nii suruõhu kui ka elektristarteriga. Tankimootori algega peamasin oli oma aja kohta moodne ja efektiivne, kuid tänapäeval peetakse seda mürarikkaks – eriti seetõttu, et asub laeva keskel kajutite kõrval. Hilisematele versioonidele on paigaldatud ka uuemaid võimsamaid peamasinaid. Parda elektrivool on originaalis 24 V alalisvool. Paljudel versioonidel puudub originaalis abimasin (220 V). Laeval on 1 sõukruvi. Vanematel versioonidel on ahtris 1 tüür, uuematel kõrvuti 2.
Meeskond
Koosneb pikemal sõidul tavaliselt 4 liikmest, kes moodustavad 2 vahti. Reisijaid on võimalik peale võtta kuni 12. Mereväes on meeskonna suuruseks olnud kuni 10 liiget, neist 2 mitšmanit.
Relvastus
Relvastatud variantidel on tavaliselt 1x2-25 mm automaatkahur 2M-3M või 1x2-14,5 mm kuulipilduja 2M-7. Enamik kaatreid on relvastamata, kuid paljudel on vööritekil olemas relvapaigaldusalus.
Variandid
pisi|RK-516 Vene mereväes pisi|Laev Buotama pisi|Modifitseeritud väikese korstnaga ja varjualusega ahtris. 2014. pisi|Ukraina V376 variant 2-14,5 mm kuulipildujaga Sadamateenistuse, keemialuure-, meditsiini-, õppe-, puksiir- ja reisikaatrid: Suured hüdrograafiakaatrid (GBP): Tuukrikaatrid: Torpeedoretriiverid: Kaater-miinitraalerid ja -miinijahtijad: Patrullkaatrid:
Ajalugu
Kaatri projekteerimine algatati 1948. aastal Jaroslavlis laevatehases nr 345. Eelkäijaks oli 1930. aastatel valmistatud Ja (Я) klassi kaater. Projekt sai numbri 376 ja tähistuse Sever (Põhjasuund). Alustati korraga kolme põhimodifikatsiooni väljaarendamist: töökaater, tollikaater ja tuukrikaater. Kaatrit pidi olema võimalik vedada raudteeplatvormil. Esimene alus valmis 1953. a ja kohe seejärel algas massiline seeriatootmine. Aastail 1955–1957 parandati vastavalt kogemustele kaatri ehitust. Muuhulgas muutusid ankrute asukoht vööritekilt parda klüüsitorudesse ja pisut masti kuju. Uued mudelid said lõppu lisatähe "U". Esmase versiooni aluseid on säilinud väga vähe. Teiseks Jaroslavetsite tootmiskohaks sai hiljem veel Sosnovski laevatehas nr 640.
Kokku valmistati neid lihtsa ehitusega kaatreid aastakümnete jooksul mitusada (täpne arv ebaselge) ja need olid laialdaselt kasutusel eri valdkondades ning ülesanneteks hariduslikest sõjalisteni. Ühtlasi eksporditi mitukümmend kaatrit kommunismisõbralikesse riikidesse ja toodeti litsentsi alusel Bulgaarias. Tootmine lõpetati 1992. a. Jaroslavets on ilmselt üks enimtoodetud töölaevu maailmas.
Paljud alles jäänud kaatrid on tänaseks erakätes ja ka vajaduspõhiselt, sh eraisikute väikelaevadeks, rohkemal või vähemal määral ümber ehitatud. Päris originaalkujulisi Jaroslavetseid on näha võrdlemisi harva - peamiselt ettevõtete ja asutuste omanduses. Hoolimata projekti suurest vanusest ja moraalsest väsimusest ning vahepeal omadusilt märksa paremate ja tingimusilt mugavamate aluste (näiteks Flamingo) juurutamisest on paljud laevad jätkuvalt käigus. Põhjusiks võivad olla näiteks taskukohane ostuhind, tagasihoidlikud ekspluatatsioonikulud, varuosade saadavus (paljudelt maha kantud alustelt) aga ka lihtsateks ülesanneteks ja -oludeks piisav võimekus.
Jaroslavetseid on iseseisvas Eestis kasutanud teadaolevalt Kaitseliit, Veeteede Amet ja Piirivalveamet.
Arendusplaanid
pisi|Flamingo ja Jaroslavets Novorossiiskis Jaroslavetsi järeltulijaks planeeriti 1970. aastail arendatud ja omadusilt efektiivsem Flamingo klassi abilaev, mis aga ei saavutanud kaugeltki võrreldavat tootmisarvukust ega levikut tänu keerukamale konstruktsioonile (kallidusele) ning lõpuks ka Nõukogude Liidu lagunemisele koos senise majandussüsteemi hääbumisega.
Jaroslavli laevatehas valmistas 2015. aastal ka algset ideed jäljendava moekama versiooni Jaroslavets-M. See pole aga tänu vahepeal kardinaalselt muutunud majandus- ja ühiskondlike olude tõttu kuigi populaarseks saanud.
Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik
pisi
Kogudus
Kaarepere kogudus toonasel Tartumaal asutati 1892. aastal ja iseseisvus Kärkna-Lähte ja Saduküla kogudusest. Esialgu peeti teenistusi õigeusu koolimajas.1900. aastal kuulus kogudusse 681 ja 1938. aastal 152 inimest. Nõukogude ajal kogudust ei suletud. Kogudust teenis ülempreester Ermil Allik aastatel 1943–2003.
Kirikuhoone
Kaarepere õigeusu kirik ehitati 1896. aastal ja pühitseti 1897. aastal Riia ja Miitavi piiskopi Arseni (Brjantsevi) poolt. Krohvitud tellisseintega ja ladina risti kujulise põhiplaaniga kirikuhoones on lihtne interjöör historitsistliku kujuseina – ikonostaasiga.
1941. aastal sai Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik sõjas kannatada, kuid kogudus jätkas tegevust. Kirikut rüüstati 1973. aastal, 1990. aasta algul ja 2006. aastal, mil varastati kaheksa ikooni. Samal aastal rööviti ikoone ka Välgi, Luhamaa ja Mõniste- Ritsiku õigeusu kirikuist.
Tänapäeval kasutab Kaarepere õigeusu kirikut EAÕK Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kogudus.
Susanne Bartsch
Elu ja karjäär
1979. aastal jättis ta oma lapsepõlve kodu Appenzelli Alpide nõlvadel ning kolis Londonisse, kus oli suhtes nii Jimmy Page'i kui Malcolm McLareniga.
Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik
Õigeusu koolid
Juba üsna usuvahetusliikumise algul 25. aprillil 1845 kinnitas keiser Nikolai I instruktsiooni, mis nägi ette usuvahetajatele õigeusu kihelkonnakoolide loomist. Konfessionaalne koolikorraldus kinnitati 1849. aasta talurahvaseadusega. Kaarepere koguduse juures avati õigeusu abikool.
Susanne Bartsch
Elu ja karjäär
1981. aastal kolis ta viimaks New Yorki, kus avas rõivabutiigi. SoHos tutvustas uusi briti disainereid ja kaubamärke, sealhulgas Vivienne Westwoodi, Leigh Boweryt, BodyMapi, John Gallianot ja Stephen Jonesi. Ta toetas mitmete noorte Ameerika disainerite käekäike ning eelkäijana mõjutas Club Kidse. RuPaul on maininud, et: “Susanne Bartsch jätkas sealt, kus Warholil pooleli jäi.”.
1980. aastate lõpuks oli majandus aeglustumas ning ägedaid rõivaid oli raskem müüa. Bartsch hakkas korraldama iganädalasi pidusid silmapaistvates New Yorgi ööklubides, nagu Savage, Bentley's ja lõpuks ka Copacabana. Bartsch lõi sealhulgas 1989. aastal Love Balli, millega hakati koguma raha AIDS-iga võitlemiseks, sellest kujunes välja Viini raekojaplatsil peetav Life Ball.
1995. aastal abiellus ta oma elukaaslase David Bartoniga, kuid lahutasid abielu 2010. aasta lõpuks. Paari kooselust sündis poeg Bailey Bartsch Barton.
2015. aastal korraldas FIT-i juures asuv muuseum näituse, kus esitleti Bartschi kostüüme läbi aastakümnete.
Kõvakest
Kõvakest ehk silma kõvakest ehk skleera ehk silmavalge (ladina keeles sclera) on inimeste ja paljude loomade silmamuna kest. Kõvakest on silmamuna fibrooskesta välimine kest, mis eespool läheb üle sarvkestaks.
Madudel
Kõvakest on ka madude silmamuna osa, mis koosneb sidekoest (kollageenikiududest).
Koduloomadel
Kõvakest koosneb kollageenikiududest ja on sarnaselt inimese kõvakestaga läbipaistmatu. Selle välispinnale kinnituvad silmamunalihased. Kõvakest on varustatud närvilõpmete ja veresoontega, lümfisooned puuduvad. Nägemisnärvi väljumiskohal on kestas mulgukesed, seda ala nimetatakse kõvakesta-sõelväljaks (area cribosa sclerae).
Inimestel
Kõvakest asub inimestel silmamuna külgedel ja taga. Kõvakest on tihedast sidekoest koosnev valge ja suhteliselt paks moodustis, nn silmavalge. See on varustatud närvilõpmete ja veresoontega, lümfisooned puuduvad. Välispinnale kinnituvad silmamunalihased. Sisepinnal paikneb koroidea (choroidea).
Patoloogia
Kõvakestaga seostatakse inimestel selliseid haiguslikke seisundeid nagu skleriiti, episkleriiti ja pahaloomulisi kasvajaid. Lisaks on paljude haiguslike seisundite, näiteks tuberkuloosi, leepra, süüfilise, Lyme'i tõve, toksoplasmoosi, tsütomegaloviiruse, mumpsi, nakkusliku mononukleoosi ja mitme muu nakkushaiguse korral kaasatud ja haigustunnustega ka skleera.
Jäärajasõit
pisi|Mootorrattur jäärajal Järva-Jaanis 2017. aastal. pisi|Jäärajal sõit Järva-Jaani järvel 2017. aastal Jäärajasõit toimub nii autode kui ka mootorratastega, reeglina kinnikülmunud veekogudel.
Eestis korraldatakse nii karikasarju kui ka üksikuid võistlusi. Jää- ja lumerajavõistluseid sõiduautodele kui spordiala kureerib Eesti Autospordi Liidu (EAL) ülesandel rallikrossi alakomitee (ERK).
Jää- ja lumerajasõite peetakse nii eraldistartidena sprindi vormis, kui ka ühisstartidena. Kui eraldistardis osalevatele autodele pole pandud erilisi tehnilisi piiranguid, oluline on põhiliselt turvalisus ja see, et võistlusmasin ei kujutaks ohtu võistlejale ega ümbritsevale, siis ühisstartidega autodel on tingimuseks suurem turvalisus ja vastavus mõne võistlusklassi tehnilistele tingimustele.
Piikrehvidega võistlemine on lubatud ainult sportmasinatele ehk siis autod peavad omama nõuetele vastavat turvapuuri ja turvavarustust. Piigiklassides võib viia läbi nii eraldistarte kui ka ühisstarte.
HIFK Fotboll
HIFK Fotboll (ka rootsi keeles Helsingfors IFK; soome keeles Helsingin IFK, HIFK) on Soome spordiklubi HIFK jalgpalliosakond, mis tegutseb Helsingis. Klubi mängib Soome kõrgliigas Veikkausliiga.
Ajalugu
pisi|left|HIFK 1933. aastal Idrottsföreningen Kamraterna i Helsingfors on asutatud 15. oktoobril 1897 Helsingi Svenska Reallyceumi kooli 15-aastase tudengi poolt. Algusaastatel olid klubi spordialadeks kergejõustik, jalgpall ja jääpall. Jalgpalliosakond loodi 1907, samal aastal asutati ka Soome Jalgpalliliit. Esimese jalgpallimängu pidas HIFK Kaisaniemi väljakul 17. mail 1908, kus nad kaotasid 1:2 Unitasele.
Klubi algusaegadel lõpetas HIFK Mestaruussarja (mängiti karikaformaadis) teisel kohal viiel korral: 1909, 1912, 1928 ja 1929. Ka 1912. aasta Stockholmi olümpiamängudel koosnes Soome jalgpallikoondis HIFK mängijatest.
HIFK võitis oma esimese Soome meistri tiitli (Mestaruussarja) aastal 1930. Seda saavutust kordasid nad veel kolmel korral: 1931, 1933 ja 1937 selle suurepärase kümnendi jooksul. HIFK võitis Mestaruussarja veel ka 1947, 1959 ja 1961. HIFK on Soome meistriks tulnud kokku seitse korda.
HIFK oli üks edukamaid klubisid Soomes kuni 1970-ndateni, kui meeskond langes Mestaruussarjast välja. Alates 1972 mängis meeskond Soome jalgpalli madalamates liigades, kui 1980–1983 ja 2003–2005 mängiti isegi Nelonenis (neljas liiga), ning kõrgeimasse liigasse tõusti alles 43 aastat hiljem.
Alates 1930 on HIFK mänginud kokku 29 hooaega Mestaruussarjas (kõrgliiga), 18 hooaega liiga teisel ning 18 hooaega kolmandal tasandil. Nende viimaste kümnendite parimad aastad olid 1999–2002, kui klubi osales Ykkönenis (esiliiga). Siiski, 2002. aasta hooaja lõpus oli klubi sunnitud Ykkönenist loobuma, ning 2013. aasta hooajast võeti oma teise klubi koht Nelonenis (neljas liiga). Viimasel ajal on HIFK teinud korraliku arengu ja tõusid 2011. aastaks Ykköneni tagasi, kust nad 2012. aasta hooaja järel tagasi Kakkoneni langesid. Tagasi Kakkonenis palkas HIFK peatreeneriks Jani Honkavaara, kes oli ka peatreeneri ajal mil HIFK Ykköneni tõusis. Alates tema teisest juhendamise ajast mängisid nad veel kolmandat korda Ykkönenis selle millenniumi jooksul, pärast PS Kemi Kingsi alistamist üleminekumängudel.
HIFK võitis 2014. aastal Ykköneni ning teenis sellega ka tõusu Soome kõrgeimasse jalgpalliliigasse, Veikkausliigasse. Pärast tõusu kindlustamist teatas HIFK, et oma 2015. aasta kodumängudeks hakatakse kasutama Sonera staadionit, mis on nende kohaliku rivaali Helsingi JK koduväljak. 2014. aasta detsembris alustas HIFK ühisrahastamise kampaaniat läbi Invesdori. HIFK eesmärgiks oli koguda 250 000 – 500 000 eurot, müües klubi aktsiaid, mis maksid 189,70 eurot tükk. Klubi presidendi René Östermani sõnul vajas HIFK rahastamist tulevase Veikkausliiga hooaja jaoks ja ühisrahastamine andis klubile toetajatele võimaluse saada oma osa klubist. Kampaania lõppes edukalt 2015. aasta jaanuaris ning HIFK kogus 786 investorilt 335 495 eurot.
Lõoke
Lõoke ehk lõokene (Alauda) on lõolaste sugukonda kuuluv linnuperekond.
Argo Normak
Argo Normak (sündinud 14. oktoobril 1973) on eesti energeetikavaldkonna insener.
Tema uurimisalaks on biogaasi tootmine ja kasutamine.
Ta on Eesti Maaülikooli taastuvenergia keskuse juhataja.
Kujuke
pisi|Naisekujuke [[Willendorfi Venus]] pisi|Portselanist kujuke Kujuke ehk statuett on inimest, looma või muud olendit kujutav väike kuju.
Kujukese materjaliks võib olla savi, puit, kivi, metall, klaas või plastik.
Kujukesed on realistlikud või idealiseeritud/lihtsustatud, sõltuvalt looja oskustest või kavatsustest.
Kujukesi, mille jäsemeid saab liigutada, võidakse teisiti nimetada, näiteks nukkudeks.
Erikson
Erikson on rootsi perekonnanimi.
Eestis oli 2023. aasta 1. jaanuari seisuga perekonnanimi Erikson 190 inimesel (97 mehel ja 93 naisel). Perekonnanimede levikult oli Erikson meeste puhul 860. ja naiste puhul 1054. kohal.
36. üksik merejalaväe brigaad
36. üksik kontradmiral Mõhhailo Bilõnskõi nimeline merejalaväe brigaad (ukraina keeles 36-та окрема бригада морської піхоти імені контрадмірала Михайла Білинського) on Ukraina merejalaväe väeüksus.
Sõjategevus 2022. ja 2023. aastal
Brigaadi üksused osalesid idarindel Mõkolaijivi lahingus ja Mariupoli lahingus. Mariupolis langes vangi seal brigaadi üksuseid juhtinud Serhi Volõnskõi, kes vabanes vangidevahetuse käigus 2022. aasta septembris. 2022. aasta detsembri seisuga võitlesid brigaadi üksused Donbassi piirkonnas. 2023. aasta jaanuari seisuga võitlesid brigaadi üksused samuti idarindel Donbassi piirkonnas.
Timur Kulõbajev
Timur Kulõbajev (kasahhi Тимур Құлыбаев; sündinud 10. septembril 1966) on Kasahstani ärimees, president Nursultan Nazarbajevi tütre Dinara abikaasa.
Kulõbajev on pidanud kõrgeid ameteid loodusvarasid haldavais riigiettevõtetes ning tal on suur mõju riigi nafta- ja gaasitööstuses. Ta on 2007. aastast Kasahstani nafta-, gaasi- ja energeetikakompleksis tegutsevaid organisatsioone ühendava assotsiatsiooni KAZENERGY president ning 2011. aastast aktsiaseltsi Rahvuslik Heaolu Fond Samruk-Kazõna juhatuse esimees.
Tal on Dinaraga kolm last.
Väidetavalt on tal 2007. aastal sündinud abieluväline laps Goga Ashkenaziga.
Helme koduloomuuseum
Helme koduloomuuseum on muuseum Tõrva vallas Kirikukülas. Muuseum tutvustab Helme piirkonnaga seotud pärandkultuuri.
Muuseum avati 1975. aastal. Aastast 1979 asub muuseum Helme kiriku pastoraadis.
Andrei Borissov (lavastaja)
pisi| Andrei Borissov (2016)
Andrei Savvitš Borissov, (vene keeles Андрей Саввич Борисов; sündinud 28. novembril 1951  Kobjai rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi  rahvusest Sahha riigitegelane ja teatrilavastaja, Venemaa rahvakunstnik.
Aastatel 1990–2014 oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi kultuuriminister. 2014. aastast on ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi riiginõunik. Ta on Olongho Teatri rajajaid 2008. aastal.
1999. aastal sai ta Venemaa riikliku preemia William Shakespeare'i "Kuningas Leari" lavastuse eest. Ta on 2000. aastal teinud Sahha akadeemilises teatris 2002. aastal Kuldse Maski eripreemia pälvinud olongho-lavastuse "Kõõs Debiliie" ("Кыыс Дэбилийэ").
Lavastajatöö kõrval tegutses ta ka teatripedagoogina. Ta on Arktika Riikliku Kunstide ja Kultuuri Instituudi rajajaid ja oli seal aastaid režiikursuse juhendaja.
2009. aastal lavastas ta mängufilmi "Taina Tšingis Haana" ("Тайна Чингис Хаана"; stsenaristid Vladimir Karpov ja Nikolai Luginov).
Haridus- ja töökäik
Pärast Štšepkini-nimelise Kõrgema Teatrikooli lõpetamist näitekunsti erialal 1974. aastal Moskvas asus ta näitlejana tööle Jakuudi draamateatrisse. 1982. aastal lõpetas ta Moskvas GITIS-e režii erialal. Naasis Jakutskisse ja sai seal Oiunski-nimelise Sahha akadeemilise teatri lavastajaks. Aastatel 1983–1990 oli ta teatri pealavastaja, 1990–2010 teatri kunstiline juht (üheaegselt ministri ametiga).
Tunnustus
pisi|140px| [[Venemaa rahvuslik teatriauhind Kuldne Mask ]]
Isiklikku
Tema abikaasa on näitleja ja laulja Stepanida Borissova.
Liilia (eesnimi)
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 330. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Liilia 443 naisel.
Agostinho Neto
alt=|pisi|Agostinho Neto António Agostinho Neto (17. september 1922 Catete, Bengo provints – 10. september 1979 Moskva) oli Angola vabadusvõitleja (MPLA juht), luuletaja ja Angola esimene president.
Noorus
Agostinho Neto kasvas üles Catetes, kus ta isa Agostinho Neto vanem oli metodisti pastor. Rahvuselt oli ta kimbundu. Keskkooli lõpetas ta Luandas.
Aastal 1947 asus ta õppima arstiteadust Coimbra ja Lissaboni Ülikoolis Portugalis. Õpingute kõrvalt osales ta revolutsioonilises tegevuses. Aastal 1951 arreteeriti ta Salazari salapolitsei PIDE poolt. Aastal 1958 lõpetas ta Coimbra Ülikooli arstiteaduskonna. Samal päeval, mil ta ülikooli lõpetas, abiellus ta Maria Eugénia da Silvaga. Angolasse läks ta tagasi aastal 1959.
Poliitiline karjäär
1956. aasta detsembris liitus Angola Kommunistlik Partei (PCA) Aafriklaste Eest Ühendatud Võitluse Parteiga Angolas (PLUA), moodustades Rahvarinde Angola Vabastamiseks, mille peasekretäriks sai PCA president Viriato da Cruz ning presidendiks Neto.
Portugali võimud arreteerisid Neto 8. juunil 1960. Tema patsiendid ja toetajad korraldasid ta vabastamise toetuseks marsi Bengost Catetesse, kuid peatati, kui Portugali sõdurid neid tulistasid, tappes 30 ja haavates 200 inimest; seda sündmust tuntakse Icolo e Bengo veresauna nime all. Esmalt saatis Portugali valitsus Neto välja Roheneemesaartele, seejärel aga vanglasse Lissaboni. Salazari valitsusele esitatud rahvusvaheliste protestide mõjul vabastati Neto vanglast ja pandi koduaresti. Ta põgenes koduarestist ning siirdus kõigepealt Marokosse ja siis Sairi.
1962. aastal külastas Neto Washingtoni ja palus Kennedy valitsuselt abi sõjas Portugali vastu. USA keeldus, eelistades toetada Holden Roberto suhteliselt antikommunistlikku FNLA-d.
1965 kohtus Neto Che Guevaraga ja hakkas saama abi Kuubalt. Ta külastas Havannat korduvalt, Netol ja Fidel Castrol olid sarnased ideoloogilised vaated.
Pärast Nelgirevolutsiooni Portugalis aprillis 1974 (mis kukutas Salazari järglase Marcelo Caetano) püüdlesid Angolas võimule kolm poliitilist jõudu. Üks kolmest oli MPLA, millesse kuulus Neto. 11. novembril 1975 saavutas Angola täieliku sõltumatuse Portugalist ning Netost sai riigi juht. Tema valitsus arendas tihedad sidemed Nõukogude Liidu ja teiste idabloki maade ning kommunistlike riikidega, eriti Kuubaga, mis aitasid MPLA-d oluliselt sõjas FNLA, UNITA ja Lõuna-Aafrikaga.
Neto suri Moskvas, kus ta oli vähioperatsioonil, veidi enne oma 57. sünnipäeva. Tema järel sai presidendiks Jose Eduardo dos Santos. Angola kodusõda jätkus veel ligi veerand sajandit.
Pärand
Tema järgi on nimetatud Angola tähtsaim ülikool – Agostinho Neto Ülikool. Temast kõneleb ka Chinua Achebe luuletus "Agostinho Neto". Roheneemesaartel Santo Antãos on Agostinho Neto lennujaam, kuna ta töötas saartel arstina. Samuti on talle pühendatud morna. Serbias Uus-Belgradis asub Dr. Agostina Neto tänav.
Aastal 1973, kui Neto külastas mitteametlikult Bulgaariat, tutvus ta naisega, kellega sai tütre Mihaela Marinova. Tütar kasvas üles lastekodus ja Neto perekond pole teda tänini tunnistanud.
Kirjanduslik tegevus
Luuletusi hakkas Neto kirjutama aastal 1947. Luuletusi kirjutas ta portugali ja mbundu keeles.
Sügav uni (film 1978)
"Sügav uni" (inglise The Big Sleep) on 1978. aastal linastunud Suurbritannia neo-noir-film, mille lavastas Michael Winner. See põhineb Raymond Chandleri samanimelisel romaanil.