cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lillkapsas
Ajalugu
Lillkapsa eelkäija pärineb Väike-Aasiast. Köögiviljana tuntakse seda taime juba enam kui 2500 aastat. Egiptuses viljeldi lillkapsast juba 4. sajandil eKr. Euroopas levis ta kõigepealt Itaalias. 16. sajandil jõudis lillkapsas Prantsusmaale ning sealt Euroopa põhjaossa ja Briti saartele.
pisi|Lillkapsa läbilõige|left|200px
Morfoloogia
Vars on silindrikujuline, 15–70 cm kõrge, rõhtsalt paiknevate või viltu üles suunduvate lehtedega. Kõige sagedamini on lehed spiraalselt kõverdunud. Leheroots on 5–40 cm pikk. Lehelaba on hele- kuni sinakasroheline. Lehed on kitsad, kujult ovaalsed, elliptilised, munajad või süstjad, 15–90 cm pikad. Ülemised lehed on väiksemad ja lühemad. Sageli oleks lehe tipp justkui maha lõigatud. Lehe serv võib olla terve, võib olla ka hambuline.
Juurestik on hästi välja arenenud ja tugev, aga paikneb maapinna lähedal.
Paljunemine
Lillkapsas õitseb sõltuvalt külviajast maist augustini. Seemned valmivad juulist septembrini. Ta on ühekojaline (emas- ja isasõis paiknevad ühel taimel) putuktolmleja. Taim on partenokarpne ehk iseviljastuv. Õisiku vananedes õied puhkevad ja valmivad seemned.
Õiekobarad on tihedad, 3–15 cm pikad. Õied pole kuigi suured, nende läbimõõt on 1,2–2 cm, harvem kuni 2,6 cm, peente õieraagudega. Õielehed on valged, helekollased või kollased ja lainelised või köbrulised, justkui villidega kaetud.
Esimeste tõusmete ilmumisest kuni tehnilise küpsuse saabumiseni kulub 90–120 päeva, seemnete valmimiseni 200–240 päeva.
Kasvatamine
Lillkapsas on suhteliselt külmakindel, valguse- ja niiskusenõudlik kultuurtaim, mis vajab kasvuks ja arenguks hulgaliselt taimetoitaineid. Toiduks tarvitatav õisik lõigatakse varrelt maha enne õiepungade puhkemist.
Lillkapsa kvaliteetsed õisikud on kõvad ja rasked ning lehtedega. Kui õisikul on lehed küljes, siis näitab see õisiku värskust. Õisik võib olla valge, vandlikarva või isegi lillakas. Värv ei mõjuta kuidagi õisiku kvaliteeti, vaid näitab, kas kapsas kasvas päikese käes või varjus. Tumedad täpid õisikul annavad märku sellest, et õisik hakkab riknema. Niisugused tumedad laigud tuleb hoolikalt välja lõigata.
Kasutamine
Lillkapsast võib 7–10 päeva säilitada külmikus temperatuuril 0 °C.
Lillkapsast kasutatakse ainult õisikut, lehed ja juured eemaldatakse. Nagu kapsal ikka, on lehed täiesti söödavad, aga siiski lillkapsalehti üldjuhul ei sööda. Teda võib kasutada nii toorelt, kuumtöödeldult kui konservitult.
Toidu valmistamiseks murtakse lillkapsaõisikud enam-vähem ühesuurusteks tükkideks. Pärast 8 minutit kestnud aurutamist või 5 minutit kestnud keetmist peaksid need tükid olema pehmed, aga mitte pudrutaolised. Seevastu segamine ei ole sel ajal soovitatav, sest selle tulemusel võivad suured tükid laguneda täiesti ebaühtlase suurusega väikesteks tükkideks.
pisi|Lillkapsas
Toiteväärtus ja biokeemiline koostis
Lillkapsas on rohkelt C-vitamiini (47–93 mg/100 g), foolhapet ja kaaliumi, lisaks B6-vitamiini ja vaske. Tänu sidrunhappesisaldusele on lillkapsas kõige kergemini seeduv kapsas. Tabelites on andmed lisanditeta keedetud lillkapsa kohta. Aminohapetest sisaldab lillkapsas kõige rohkem glutamiinhapet (0,245 g 100 g keedetud kapsa kohta) ja aspartaamhapet (0,216 g).
Teisendid
Roheline lillkapsas on lill- ja spargelkapsa ehk brokoli hübriid. Lillkapsalt on pärit rohelise lillkapsa kuju, spargelkapsalt värvus. Tuntuimad sordid on 'Alverda', 'Green Goddess' ja 'Vorda'. Lilla värvuse annab sellele hübriidile antioksüdantide gruppi kuuluva antotsüaniini sisaldus. Lilla lillkapsas meenutab spargelkapsast, aga on õrnema maitsega ja küpseb kiiremini kui valge. Küpsetamisel muutub lilla värvus roheliseks. Tuntuimad sordid on 'Graffiti' ja 'Purple Cape'. Sisaldab 25 korda rohkem A-vitamiini kui valge lillkapsas. Ingliskeelses kirjanduses oranžiks tituleeritud hübriid avastati juhuslikult 1970 Kanadas. Tuntuimad sordid on 'Cheddar' ja 'Orange Bouquet'. Suhteliselt uus hübriid, mille aretas 1980. aastate lõpus Cornelli ülikooli teadlane Michael Dickson. Maitselt on kollane lillkapsas mahedam ja konsistentsilt kreemjam kui valge lillkapsas.
Louis-Nicolas Clérambault
pisi|püsti|Louis-Nicolas Clérambault (1676–1749) Louis-Nicolas Clérambault (19. detsember 1676 Pariis – 26. oktoober 1749 Pariis) oli prantsuse organist, klavessinist ja helilooja.
Elu
Louis-Nicolas Clérambault sündis muusikute peres; tema isa ja kaks venda olid muusikud.
Louis-Nicolas õppis väga noorelt viiulit ja klavessiini mängima, samuti kompositsiooni ja laulu. Orelimängu õppis Louis-Nicolas Clérambault André Raisoni juures, kellele hiljem pühendas oma teosed.
Algul oli Louis-Nicolas Madame de Maintenoni teenistuses ja organist Grands-Augustini kirikus. Pärast kuningas Louis XIV surma sai Louis-Nicolas Clérambault organisti koha Saint-Sulpice'i kirikus ning õpetas Saint-Cyr-l'École'is vaestest aadliperedest pärit tüdrukuid. Louis-Nicolas' kohustus oli muusika ja laulu õpetamine ning koori juhatamine, orelimäng ja -õpetamine. Pärast André Raisoni surma sai Louis-Nicolas Clérambault organisti koha Grands-Jacobinsi kirikus.
Kogu tema elu möödus Pariisis.
Looming
Louis-Nicolas Clérambault kirjutas väga palju religioosseid motette, hümne, Maarja ülistuslaule, Te Deum ' e.
Joosu
Joosu on küla Põlva maakonnas Põlva vallas. Küla lähistel paikneb Joosu soo.
Veekogudest asuvad küla territooriumil järved Joosu Savijärv ja Likõlaanõ karjäär ning küla läbib Karioja.
Ajaloost
Aastatel 1945–1990 kuulus Joosu küla (1978. aastani Joosu asundus) Mustajõe külanõukogu koosseisu. Aastatel 1990–2017 kuulus Joosu küla Laheda valda.
Mustajõe
Mustajõe on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Joosu
Ajaloost
Joosu külaga on liidetud Lammassaarõ küla.
Mustajõe
Küla kuulus Põlva kihelkonda.
Aastatel 1945–1990 kuulus küla Mustajõe külanõukogu koosseisu. Aastatel 1990–2017 kuulus küla Laheda valda.
Külas asub ohvrikivi.
Mustajõe külas on sündinud kunstnik Lembit Lepp.
Ska-punk
Ska-punk on fusion-muusika žanr, milles on kombineeritud ska ja punk rock. Ska-punk saavutas kõige suurema kommertsliku edu Ameerika Ühendriikides 1990ndate lõpul. Ska-core (ka skacore) on ska-punk 'i alamžanr, milles ska seguneb hardcore punk 'iga.
Ska-punk 'i omadused varieeruvad tänu kontrastsete žanrite sulandumisele. Rohkem pungi mõjudega stiil sisaldab tihti kiiremat tempot, kitarrimoonutust, punk rock 'i stiilist pärit interlüüde ja punkstiilist vokaale. Suuremate ska-mõjutustega ska-punk sisaldab täiuslikumate instrumentide kasutust ning puhtamat vokaali ja muusikalist kõla. Enim levinud instrumentide koosseis sisaldab elektrikitarri, basskitarri, trumme, puhkpille (näiteks tromboone või trompeteid), saksofone ja mõnikord orelit.
Ajalugu
Ska ja punk rock kombineeriti esimest korda "2 tone" liikumise ajal 1970ndate lõpul, bändide nagu The Specials, The Selecter, The Beat ja Madness poolt. Kahe žanri segunemine muutus väga laialt levinuks 1980ndatel kolmanda ska-laine ajal ning seda seostab suurem osa inimesi ska-punk 'iga. Operation Ivy moodustati 1987. aastal San Franciscos ning seda kollektiivi peetakse žanri pioneeriks. Termin ska-core ilmus esimest korda ansambli The Mighty Mighty Bosstones 1993. aasta albumi nimes "Ska-Core, the Devil, and More". Ansamblid nagu Sublime ja No Doubt kogusid mainstream-edu ska-punk 'iga oma albumitega "Tragic Kingdom" (No Doubt) ja "Sublime" (Sublime).
Altai Vabariigi vapp
thumb|Altai Vabariigi vapp
Altai Vabariigi vapp on Venemaa koosseisu kuuluva Altai Vabariigi vapp.
Altai Vabariigi vapp on helesinine, ringikujuline ja kuldkollase äärega. See sümboliseerib Altai taeva igavest sina. Helesinisel taustal on sõõri ülemise osas Kesk-Aasia ühe kõrgema mäe Beluhha valge kolmiktipp, kodumaa ilu ja jõu sümbolid; keskel on valge greif Kan-Kerede, kellel on kuldsed tiivad ja kuldsed laigud kehal, punane rind, punased küünised ja punased laigud jalgadel ning puna-lilla sabaots, must nokk, mustad tiivaotsad, püha päikeselind, kes valvab rahu, õnne ja kodumaa rikkust, kaitseb loomi, linde ja loodust; alumises osas on ornamendina kujutatud Altai kaht kõige suuremat jõge – Katuni ja Bijat koos lisajõgedega; nende kahe ühenduskohas on kollane kolmjalg – tulekolle, mis tähistab kodumaad ning kindlat ja igavest kodu; lained kolmjala all tähistavad Teletsi järve. Jõgede ja järve ornamendid on türkiissinised.
Altai Vabariigi vapp võeti kasutusele 10. juunil 1993.
Kodanike Demokraatlik Partei
Kodanike Demokraatlik Partei (tšehhi Občanská demokratická strana, lühend ODS) on kõige tugevam parempoolne poliitiline partei Tšehhi Vabariigis. Partei suunitlus on liberaalkonservatiivne. See on olnud valitsuspartei aastatel 1992–1996, 2006–2009 ja 2010-2013.
ODS tekkis 1991. aasta aprillis Kodanike foorumi lagunemise tulemusel. Selle asutaja ja esimees kuni aastani 2002 oli Václav Klaus, kes valiti Tšehhi Vabariigi presidendiks. Mirek Topolánek oli partei esimees aastatel 2002–2010. Alates märtsist 2010 märtsini 2013 oli partei esimees Petr Nečas, kes oli 28. juunist 2010 kuni 10. juulini 2013 Tšehhi peaminister. 2014. aastast on partei esimees Petr Fiala.
Parteisse kuulub muuhulgas ka Praha linnapea Pavel Bém. Mirek Topoláneki teisest valitsusest kuulusid ODS-i siseminister, töö- ja sotsiaalküsimuste minister, tööstuse ja kaubanduse minister, tervishoiuminister, justiitsminister, transpordiminister, põllumajandusminister ja kaks asepeaministrit. Oma 2006. aasta valimisprogrammi pealkirjastas ODS "Společně pro lepší život" ("Koos parema elu nimel") ehk "ODS Plus". Üks selle olulisi osi oli proportsionaalse tulumaksu kehtestamine, mis sai teoks 2008. aastal.
Helve Anton
Helve Anton (kuni 1977 Helve Remmel; 6. aprill 1942 Petseri vald – 2. september 1994 Tartu) oli eesti geograaf, looduskaitsja ja kodu-uurija.
Ta õppis aastatel 1964–1967 Tartu Riiklikus Ülikoolis geograafiat (diplomitöö "Vooremaa maastikuline kaitseala", juhendaja Jaan Eilart, 1967).
Isiklikku
1977–1979 oli ta abielus Olev Antoniga.
Oru mõis (Lääne-Nigula)
Oru mõis (saksa keeles Orrenhof) oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal.
Mõis rajati 1817 Uugla mõisast eraldatud alast.
Asta Vender
Asta-Juliette Vender (kuni 1935. aastani Asta-Juliette Sahkenberg; 1935–1939 Asta-Juliette Salurand; 1. september 1916 Tallinn – 26. märts 2014) oli eesti raamatuillustraator. Tema elutöö oli peamiselt lastekirjanduse illustreerimine.
Hariduskäik
Asta Vender õppis Tallinna 18. algkoolis ja Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumis. 1944. aastal astus ta Kunstiinstituuti, mille lõpetas 1950. aastal graafika erialal.
Töökäik
Pärast Kunstiinstituudi lõpetamist suunati ta tööle lasteajakirja Pioneer kunstiliseks toimetajaks, ühtlasi tegi ta kirjastusele illustreerimistöid.
1952. aastal loobus täiskohaga ajakirjatööst ning jätkas Kunstnike Liidu liikme ja vabakutselise kunstnikuna raamatuid illustreerides.
Aastatel 1965–1969 töötas kirjastuses Eesti Raamat kunstilise toimetuse juhatajana, jätkates õhtuti raamatute illustreerimist kuni tervise halvenemiseni.
Rainer Kuuba
pisi|Rainer Kuuba 2023. aasta jaanuaris [[Kalle Istvan Elleri ärasaatmisel.]] Rainer Kuuba (sündinud 10. detsembril 1971) on eesti looduskaitsja, poliitik ja Võru Instituudi direktor.
Töö
Ta on töötanud spetsialistina Eestimaa Looduse Fondis, Karula Rahvuspargis ja metsakorraldajana Eesti Metsakorralduskeskuses. Alates aastast 2010 on ta Võru Instituudi direktor.
Poliitika
Kuuba oli aastal 2018 üks Elurikkuse Erakonna asutajatest. 25.01.2020 Tartus toimunud erakonna üldkogul valiti ta erakonna kõige olulisemaks kõneisikuks ja peaministrikandidaadiks.
Varia
Kuuba ei kasuta lindude pesitsemisaegadel oma 17 hektarilisel metsas saagi ega trimmerit.
Grignardi reaktsioon
500px|Grignardi reaktsiooni näide
Seda reaktsiooni uuris prantsuse keemik François Auguste Victor Grignard Philippe A. Barbier juhendamisel (Nancy Ülikool, Prantsusmaa) ja sai selle eest 1912. aasta Nobeli auhinna keemias.
Grignardi reaktsiooni kasutatakse laialt nii tööstuses kui ka laborites vajalike keemiliste ühendite sünteesimiseks. Grignardi reaktiivid on sarnased liitiumorgaaniliste ühenditega, mõlemat liiki reaktiivid on tugevad nukleofiilid ja saavad moodustada uusi süsinik-süsinik (-C-C-) sidemeid.
Reaktsiooni mehhanism
Grignardi reaktiiv käitub nukleofiilina, rünnates karbonüülrühma elektrofiilset tsentrit. Grignardi reaktiivi liitumine karbonüülrühmale toimub tavaliselt kuueliikmelise ringvaheühendi läbi.
center|600px|Grignard reaktsiooni mehhanism
Samal ajal kasutades steeriliselt varjatud Grignardi reaktiive võib liitumisreaktsioon toimuda läbi ühe elektroni ülemineku. Selline toimumismehhanism kehtib ka Grignardi reaktiivi ja süsinik-heteroaatomi (-C-X-, kus X on Sn, Si, B jms) vaheliste reaktsioonide korral.
Grignardi reaktiivi valmistamine
Grignardi reaktiiv moodustub sobiva orgaanilise halogeniidi (arüül- või alküülhalogeniidi) reageerimisel metallilise magneesiumiga. Reaktsioon viiakse läbi lisades orgaanilist halogeniidi magneesiumi suspensioonile. Tavaliselt kasutatakse eeterlikke solvente (nt dietüüleetrit), mis annavad magneesiumorgaanilise reaktiive stabiliseerivaid ligande. Empiiriliselt ennustatakse, et Grignardi reaktiivi moodustumisreaktsioon toimub metalli pinnal läbi ühe elektroni ülemineku. Läbi teise elektroni ülemineku on võimalik radikaalidest karbanioni teke.
Grignardi reaktiivid osalevad transmetalleerimise reaktsioonides:
Reaktsioonitingimused
Grignardi reaktsioon peab olema läbi viidud vee- ja hapnikuvabades tingimustes, vastasel juhul toimub Grignardi reaktiivi aeglane oksüdeerumine või protolüüs. Ketooni või aldehüüdi lisamisel võib toimuda Grignardi reaktsiooni ootamatu initsieerimine ning plahvatus. Reaktsioone viiakse tihti läbi tetrahüdrofuraanis (THF) või dietüüleetris, mille aurud kaitsevad reaktsioonikeskkonda kõrvalreaktsioonide eest, mis võivad tuleneda niiskusest ja õhus leiduvast hapnikust. Teostades reaktsiooni mikrokogustega on võimalik seda läbi viia argooni või lämmastiku atmosfääris või glove-box'is. Kasutatavad reaktiivid peavad kindlasti olema kuivad ja veevabad, kuigi rakendades ultraheli on võimalik läbi viia Grignargi reaktsiooni ka mitteveevabas solvendis.
Solvent
Solvendiks kasutatakse tavaliselt dietüüleetrit, THF-i, dioksaani või mittepolaarseid süsivesinikke. Solventi tuleb valida hoolikalt, mõeldes mitte ainult selle hinna peale, vaid ka selle struktuuri, ohutuse ja reaktsioonivõimelisuse ning reaktiivide lahustuvuse peale. Sobiv solvent võib märgatavalt parandada reaktsiooni saagist ja mõjutada produkti stereokeemiat.
Orgaaniline halogeniid
Orgaaniline rühm R mõjutab reaktsiooni samamoodi kui halogeniid. Reaktsioonivõime kahaneb reas allüül, bensüül > primaarne alküül > sekundaarne alküül, tsükloalküül ≥ tertsiaarne alküül, arüül > vinüül. Mõnikord tuleb arvesse võtta ka Grignardi reaktiivi reaktsioonivõimelisust ja kasutada kaitserühmasid mõnede orgaaniliste halogeniidi rühmade kaitsmiseks, mis omakorda saavad reageerida magneesiumühendiga.
Reaktsiooni initsieerimine
Grignardi reaktiivi moodustumisreaktsioonil võib olla teatud initsieerimisperiood, mille jooksul reaktsioon toimub väga aeglaselt. Põhiliselt sõltub selle perioodi pikkus magneesiumi ja orgaanilise halogeniidi kokkupuutepinna suurusest, seepärast kasutatakse erinevaid meetodeid selle pinna suurendamiseks: magneesiumi pinna aktiveerimine, magneesiumi peenestamine, reaktsiooni segu kiire segamine, initsiaatorite kasutamine (jood, metüüljodiid, 1,2-dibromoetaan), ultraheli rakendamine.
Kasutades initsiaatorit, on parem valida 1,2-dibromoetaani, kuna selle toimet on võimalik jälgida etüleeni mullikeste eraldumise järgi. Kõrvalproduktide teke on minimaalne.
Magneesium
Kuigi tihti kasutatakse laboritingimustes lihtsalt pulbrilist magneesiumi, on olemas mitmeid tehnikaid magneesiumi keemiliseks või füüsikaliseks aktiveerimiseks. Nende üldisteks eesmärkideks on magneesiumi pinna puhastamine või keemiline aktiveerimine. Lisaks on võimalik osta juba spetsiifiliselt aktiveeritud Rieke'i magneesiumi.
Rieke'i magneesium
Üldjuhul spetsiifiliselt aktiveeritud magneesiumi saadakse selle soolade redutseerimisel leelismetallidega veevabas eeterlikus või süsivesinikke solvendis, tavaliselt argooni atmosfääris. On võimalik ka katalüsaatori kasutamine (naftaleen, mõnikord leelismetalli naftaleniid). Saadud magneesiumi eeliseks on eriti puhas pind.
Mineraalhappega puhastamine
Magneesiumi pinna puhastamisel oksiidsest kihist pestakse magneesiumi mineraalhappega, seejärel lihvitakse ja peenestatakse. Miinuseks on see, et selle meetodiga ei ole võimalik puhastada korraga suures koguses magneesiumi.
Gilmani katalüsaator
Gilmani katalüsaatori kasutamisel lisatakse väikesed kogused magneesiumi ja joodi benseeni lämmastiku atmosfääris. Järgnevalt lisatakse saadud segule dietüüleetrit magneesiumi aktiveerimiseks kuni joodi värvuse kadumiseni. Saadud aktiveeritud magneesiumi on võimalik salvestada ja kasutada hiljem.
Analüüsimine
Arvestades Grignardi reaktiivi ebastabiilsust ja tundlikkust vee ja hapniku suhtes, on väljatöötatud mitu meetodit moodustunud aktiivse Grignardi reaktiivi koguse määramiseks. Tavaliselt kasutatakse potentsiomeetrilist tiitrimist 2-butanooliga titrandi rollis. Selle meetodi eelised on selles, et Mg-OH või Mg-OR ühendid ei reageeri titrandiga, lisaks see ei ole ajamahukas ja on hästi reprodutseeritav. Sama tiitrimist saab teostada ka kasutades värvusindikaatorit, kuigi meetodi viga on sel korral suurem, aga tavaliselt jääb siiski aktsepteeritud piiridesse. Lisaks tavaline tiitrimine on potentsiomeetrilisest palju odavam.
Ühtlasi saab kasutada ka gaasikromatograafiat, valides sobiv kolonni ja temperatuuriprogrammi. Keerulisemad analüüsid, nt Grignardi reaktiivide struktuuri määramine, teostatakse kasutades infrapunast, Ramani ja TMR-spektroskoopiat.
Ohutustehnika
Grignardi reaktsioon on eksotermiline, seepärast tuleb Grignardi reaktiivi valmistada veevabas keskkonnas, vastasel juhul on reaktsioonisegu plahvatusohtlik. Tuleb arvestada ka mõne kasutatava reaktiivi toksilisust ja plahvatusohtlikkust, sellest tuleb teada saada enne sünteesi alustamist.
Grignardi reaktiivi tööstuslik valmistamine
Viies läbi Grignardi reaktsiooni tööstuslikes tingimustes, tuleb arvesse võtta, milliseid koguseid lähteaineid on plaanis kasutada ja millise konfiguratsiooniga ning millisest materjalist reaktsioonianumaid on kasutusel, lisaks ka reaktsiooni eksotermilisust. Tuleb arvestada ka näiteks suhet pind/ruumala, millest tuleneb protsesside teatud inertsus (tööstuslik anum soojeneb tunduvalt aeglasemalt kui kolb). Probleemiks on ka reaktsiooni initsiatsioon, see lahendatakse lisades uuele reaktsioonisegule Grignardi reaktiivi portsjon eelmisest partiist, mis aitab eemaldada vett ja alustada uut reaktsiooni.
Tööstuslikult läbi viidud reaktsiooni maksumus on suurem võrreldes laboritingimustes läbi viidud reaktsiooni omaga. Suurem on ka ökoloogiline mõju ja raskem on jääkide utiliseerimine.
Grignardi reaktiivi reaktsioonid
Üldine reegel: reaktsiooni kiirus ja saagis sõltub lahkuva rühma iseloomust. Lahkuva rühma headus sõltub selle ja süsiniku vahelise sidemete polaarsusest, üldine rida on halogeenid > OR >> SR, CN...
Probleemiks võib osutuda konkureerivate reaktsioonide olemasolu, mis on vahetult seotud Grignard reaktsiooni mehhanismiga.
Reaktsioonid karbonüülühenditega
Grignard reaktiivid saavad reageerida erinevate karbonüülühendite derivaatidega.
center|600px|Grignardi reaktiivi võimalikud reaktsioonid karbonüülühenditega
Kõige tavalisem Grignardi reaktiivi kasutamisviis on aldehüüdide ja ketoonide alküülimine :
400px|center|CH3C(=O)CH(OCH3)2 ja H2C=CHMgBr vaheline reaktsioon
Tuleb märkida, et atsetaal reaktsioonis ei osale!
Reaktsioonid teiste elektrofiilidega
Grignardi reaktiivid saavad reageerida ka teiste elektrofiilset tsentrit sisaldavate ühenditega, käitudes ühtlasi nii nukleofiilina, kui ka protoonse substraadina.
center|500px|Grignardi reaktiivi reaktsioonid teiste elektrofiilidega
Süsinik-heteroaatom sidemete moodustumine
Sarnaselt liitiumorgaaniliste ühenditega on võimalik kasutada Grignardi reaktiive süsinik-heteroaatom (-C-X-, kus X võib olla Sn, Si, Ge, P, B jms) sidemete moodustamiseks.
center|400px|Grignardi reaktiivi reaktsioonid -C-X- sidemete moodustamiseks
Reaktsioonid d-metallide halogeniididega
Grignardi reaktiivid saavad reageerida ka metalliliste elektrofiilidega, osaledes nt transmetalleerimise reaktsioonides näiteks kaadmiumkloriidiga (CdCl2):
Moodustunud dialküülkaadmiumi kasutatakse ketoonide valmistamiseks atsüülhalogeniididest:
Süsinik-süsinik liitumisreaktsioonid
Grignardi reaktiivid saavad osaleda ka liitumisreaktsioonid. Näiteks nonüülmagneesiumbromiid reageerib metüül-p-klorobensoaadiga andes p-nonüülbensoe hapet. Kaitserühmaks kasutatakse tris(atsetoatsetonato)raud(III) (Fe(acac)3), ilma selleta Grignardi reaktiiv reageeriks tõenäolisemini estri rühmaga, mitte arüülhalogeniidiga. Reaktsiooni segu töödeldakse NaOH lahusega, et hüdrolüüsida estrit.
center|4-nonüülbensoe happe süntees
Arüülhalogeniide ja Grignardi reaktiivide liitumisreaktsioonides kasutatakse katalüsaatorina nikkel(II)kloriidi THF-s. Alküülhalogeniidide puhul on katalüsaator diliitium tetraklorocupraat (Li2CuCl4), mida saadakse liitiumkloriidi (LiCl) segamisel vask(II)kloriidiga (CuCl2) THF-s.
Oksüdeerimine
Grignardi reaktiivi töötlemine hapnikuga annab magneesiumiorgaanilist peroksiidi, mille hüdrolüüs annab kas alkoholi või hüdroperoksiidi. Reaktsiooni käigus tekib radikaal vaheühendina.
Lihtsalt Grignardi reaktiivi oksüdeerimine annab vastava alkoholi, kuigi saagis on tavaliselt madal, mispärast oksüdeerimisreaktsiooni tihti ei kasutata. Samal ajal on kasutatav kaheetapiline Grignardi reaktiivi reaktsioon boraaniga, mille produkti oksüdeerimisel vesinikperoksiidiga saadakse vastav alkohol.
Elimineerime
300px|center|Boord olefiini süntees, X = Br, I, M = Mg, Zn
Grignardi reaktiivide degradeerumine
Kunagi kasutati Grignardi reaktiivi degradeerumist halogeeni aatomite arvu määramiseks mõnedes orgaanilistes ühendites. Tänapäeval kasutatakse seda omadust mõnede triatsüülglütseroolide analüüsiks.
Tamoksifeeni süntees
Üheks Grignardi reaktiivi rakenduseks on tamoksifeeni süntees. Tamoksifeeni kasutatakse rinnavähi ravimiseks.
400px|center|Tamoksifeeni süntees
Naprokseeni süntees
Naprokseen on ka mõnede ravimite komponent. Selle sünteesis kasutatakse samamoodi Grignardi reaktiivi.
center|550px|Naprokseeni süntees
Juhan Vasar
Ta lõpetas 1921. aastal Põltsamaa Reaalgümnaasiumi. Ta õppis 1922–1927 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, mag. phil. 1927, dr. phil. 1931. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Sakala liige.
Ta töötas 1931. aastast Tartu Ülikooli üldajaloo dotsendina, aastast 1938 sai temast majandusteaduskonna majandusajaloo korraline professor, kellena töötas 1944. aastani.
Vasar oli Eesti kultuuritegelaste pensionikassa ja Aktuaalse Ajaloo Peakomitee esimees.
Lisaks tema suurele hulgale teadustöödele on hindamatu Vasara panus eestluse säilimisel eksiilis. Ameerikasse ümber asununa valiti ta muuhulgas 1952. aasta esimeseks juhiks Eesti Rahvuslikule Komiteele Ühendriikides ja 1955. aastal Ülemaailmsele Eesti Kesknõukogule.
Isiklikku
Tema isa oli Põltsamaa raamatukaupmees ja esimene abilinnapea Jüri Vasar (26. august 1860 – 22. mai 1940).
Üllas Ehrlich
Üllas Ehrlich (sündinud 9. detsembril 1963) on eesti ökoloog ja majandusteadlane.
Haridus
Õppis aastatel 1982–1989 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafia teaduskonna bioloogiaosakonnas geneetikat, lõpetas 1989. aastal. 1993–1995 õppis magistriõppes Tartu Ülikooli geograafia instituudis ja kaitses magistrikraadi inimgeograafia alal 1995. aastal. Õppis Tartu Ülikooli geograafia instituudis doktoriõppes aastatel 1997–2003. Doktorikraadi kaitses inimgeograafia alal 2007. aastal.
Teadustöö mujal
Aastal 1994 oli Rovaniemi Ülikooli külalisteadur.
Teaduskorralduslik tegevus
ETF grandi nr 1552 "Majandus piiratud majandustegevusega territooriumidel" grandihoidja 1995−1996; Research Support Scheme (RSS) Research Grant (uurimistoetus) nr 1244/1997 "Eesti poollooduslike ökosüsteemide välismõjude hindamine Virtsu-Laelatu-Puhtu kaitseala näitel" grandihoidja 1996−1997; ETF grandi nr 2869 "Eesti looduse mitteutilitaarsete ressursside ökonoomika" grandihoidja 1997−1999; PHARE ACE programmi uurimisprojekti leping nr P96-6141-R "Balti rannik: majanduslik hindamine kui rannikukaitse poliitika instrument Balti riikides", põhitäitja Eestis 1997−1998; Sihtfinantseeritav teema reg nr 0340327s98 "Eesti loodusvarade potentsiaali ja energiaressursside kasutamise sotsiaalmajanduslik hindamine: teoreetilised alused ja rakendamisvõimalused" põhitäitja 1998−2000; ETF grandi nr 4187 "Eesti biodiversiteedi ökonoomika" grandihoidja 2000−2002; Sihtfinantseeritav teema reg nr 0341764s01 "Eesti loodusressursside jätkusuutliku kasutamise modelleerimine ja sotsiaalmajanduslik hindamine" põhitäitja 2001−2004; ETF grandi nr 5926 "Eesti energiasektori jätkusuutliku arengu trajektoorid konvergentsiks Euroopa Liiduga: ökoloogilised eeldused ja sotsiaalmajanduslikud võimalused" grandihoidja 2004−2006; Sihtfinantseeritav teema reg nr 0142697As05 "Subregionaalse sotsiaal-majandusliku institutsionaalse mudeli tüübi evolutsioon. Eesti majandussüsteem Läänemere äärises" põhitäitja 2005−2009; Tallinna Tehnikaülikool. Euroopa Liidu Struktuurifondide kasutamise (perioodiks 2007–2013) riikliku strateegia eelhindamine (ex ante). Keskkonna ja regionaalse arengu ekspert 2006−2007; TTÜ majandusuuringute teaduskeskuse nõukogu esimees 2007−2009; TTÜ majandusuuringute teaduskeskuse juhataja 2007−2009; TTÜ Nõukogu 2009−2016; Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige; Eesti Geograafia Seltsi liige; TTÜ Majandusteaduskonna nõukogu liige 2007−...; Ajakirja "Proceedings of the Institute for European Studies, Journal of Tallinn University of Technology" toimetuskolleegiumi liige 2009−...; Ajakirja "Research in Economics and Business: Central and Eastern Europe" toimetaja 2009−...; Eestimaa Looduse Fondi Nõukogu liige 2011−...
Naruski
Naruski on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Küla kuulus Põlva kihelkonda.
Aastatel 1945–1990 kuulus Naruski küla Mustajõe külanõukogu koosseisu. Aastatel 1990–2017 kuulus Naruski küla Laheda valda.
Flory ja Erik Kalve stipendium
Flory ja Erik Kalve stipendium on Tartu Ülikooli Sihtasutuse stipendium Tartu Ülikooli majandusteaduskonna üliõpilaste ja noorteadlaste teadustegevuse, edasiõppimise ning enesetäiendamise toetamiseks.
Ühekordse väljamakse minimaalne suurus oli 10 000 krooni, pärast euro kasutuselevõttu on konkursid välja kuulutatud 1000 euro suurusele stipendiumile. Kuigi viimati anti stipendium välja 2009. aastal, on konkursse sellele välja kuulutatud ka hiljem (viimati sügisel 2012).
Altai Vabariigi lipp
thumb|Altai Vabariigi lipp.
Altai Vabariigi lipp on Venemaa Föderatsiooni koosseisu kuuluva Altai Vabariigi lipp.
Lipp võeti kasutusele 3. märtsil 1993.
Lausanne
Elanike arv on 2018. aasta seisuga 139 111.
Ajalugu
Roomlased rajasid keltide asula kohale sõjaväetugipunkti nimega Lousanna. 6. sajandil sai Lausanne'ist piiskopkonna keskus.
Altai Vabariigi lipp
Lipu kirjeldus
Altai Vabariigi plagu on ristkülikukujuline. Sellel on kujutatud neli horisontaalset laidu: ülemine laid on valge, alumine on helesinine ning nende vahel on veel kaks kitsast triipu, millest üks on helesinine ja teine valge. Laidude laiuste vahekord lipul on järgmine: kitsas sinine ja valge triip kumbki 1:25, alumine sinine laid 1:4 ja ülemine valge 2:3 lipu kõrgusest.
Lausanne
Majandus
Soodsa kliima tõttu on linnalähistel aladel levinud viinamarjakasvatus.
Altai Vabariigi lipp
Lipu kirjeldus
Lipu kõrguse ja laiuse suhe on alates 29. juunist 1994 2:3.
Arne Kaasik
Arne Kaasik (sündinud 2. oktoobril 1947 Rutjal) on eesti looduskaitsetegelane ja loodusfotograaf.
Altai Vabariigi lipp
Sümbolite tähendused
Sinised laiud sümboliseerivad puhtust, taevast, mägesid, jõgesid ja järvi Altais. Valge tähistab igavikku, edasipürgimist, armastust ja rahvaste üksmeelt. Sinine ja valge pärinevad Venemaa lipult ja rõhutavad seda, et Altai Vabariik kuulub Venemaa Föderatsiooni.
Arne Kaasik
Ta on pikka aega töötanud Lahemaa rahvuspargi asedirektorina ja seejärel direktorina.
Lausanne
Loodus
Linn asub Genfi järve kaldanõlval.
Linna põhjaosas on väike Sauvabelini järv.
Transport
Lausanne on üks väiksemaid linnu maailmas, kus asub metroo.
Kultuur
1989. aastal toimus linnas Eurovisiooni lauluvõistlus.
Sport
Rahvusvahelise Olümpiakomitee ja Spordi Arbitraažikohtu peahoone asub Lausanne'is. Lausanne'is on ka Olümpiamuuseum.
2020. aasta jaanuaris toimusid Lausanne'is III noorte taliolümpiamängud.
Lausanne'is tegutsevad jäähokiklubi Lausanne HC ning jalgpalliklubid FC Lausanne-Sport ja FC Stade Lausanne Ouchy.
Tartu–Valga rongiliin
Tartu–Valga rongiliin on rongiliin Lõuna-Eestis, mis algab Tartus ja lõpeb Valgas. pisi|280px|[[Elroni reisirong (liinil Tartu–Valga) väljumas Puka jaamast]] Liinil sõidab mõlemas suunas päevas neli Elroni diiselrongi.
Ühendus Tallinnaga
Kõik rongid väljuvad Tallinna–Tartu rongiliinil Tallinnast Tartusse ja sõidavad Tartust edasi Valgasse. Samuti väljuvad kõik rongid Valgast Tartusse ja sõidavad edasi Tallinna–Tartu rongiliinil Tallinna.
Ühendus Riiaga
Valgast on võimalik üks kord päevas ümberistumisega edasi sõita Valga–Riia rongiliinil.
Tänapäev
Alates 10. detsembrist 2017 sõidavad reisirongid liinil iga päev neli korda päevas. Remonditud raudteel sõidavad rongid Tartust Valka umbes 1 tunni ja 10 minutiga. Samuti on peatuste arv liinil vähenenud. Enne remonti olid käigus ka Tartu–Elva rongid. Valgast on võimalik üks kord päevas ümberistumisega edasi sõita Valga–Riia rongiliinil.
Haljala kirikumõis
Haljala kirikumõis (saksa keeles Pastorat Haljall) oli kirikumõis Haljala kihelkonnas Virumaal.
Randivälja
Randivälja on küla Pärnumaal Tori vallas.
Külas asub RMK Vändra metskonna keskus.
Viie elemendi õpetus
pisi|Pentagooni idee ülesehitumine Viie elemendi õpetus (五行 wǔxíng) on Vana-Hiina filosoofias ja kultuuris kasutatav mõtlemisviis.
Need viis faasi ei ole materjalid, nagu neist mõistetest võiks aru saada, vaid pigem metafoorid, millega kirjeldatakse, kuidas teatud nähtused on omavahel suhestatud.
Viie elemendi kasutuse erivormid
Olulisemad kasutuse erivormid on järgmised: Seejuures on elementide vahekorrad omavahel toodud enamasti välja erinevate seaduspärasustega.
Üldiselt enamkasutatavas viieelemendises tsüklis kirjeldatakse nende faaside järgnevusi nii loovas (生 shēng) kui hävitavas (克 kè) ringis. Loovas ringis: puu loob tule, tuli loob mulla (maa), muld loob kulla (metalli), kuld loob vee ning vesi loob puu. Hävitavas (ületavas) ringis: puu hävitab mulla, muld hävitab vee, vesi hävitab tule, tuli hävitab kulla, kuld hävitab puu.
Viie elemendi õpetus on olnud kasutusel paljudel vana hiina mõttealadel, meditsiinis, muusikas, sõjanduses jpm.
Saule lahing
Saule lahing toimus 1236. aastal leedulaste ja Mõõgavendade ordu vahel.
Saule lahingut on kirjeldatud Liivimaa vanemas riimkroonikas. Lahing toimus 22. septembril 1236 praeguse Läti ja Leedu piirialadel, kus žemaidid koos semgalitega lõid hävitavalt Leedust rüüsteretkelt naasvat Mõõgavendade ordu väge; surma sai ka ordumeister Volquin. Langesid umbes pooled Mõõgavendade ordu vennad, hukkunud rüütelvendi oli eri andmetel 49–61. Seejärel liideti Mõõgavendade ordu riismed Saksa orduga ning moodustus selle Liivimaa haru ehk Liivi ordu. pisi|Ordumeister Volquin
Lahingu kirjeldus
1236. aastal saabus Liivimaale suur hulk ristisõdijaid Holsteinist, kes hakkasid ordumeister Volquinile rüüsteretke korraldamist peale suruma. Volquin oli tahtnud talvel retke korraldada, kuid ristirüütlid ei tahtnud seda ära oodata, rüüsteretk toimus siis varasügisel. Armees oli ka hulk eestlasi, latgaleid, liivlasi, kurelasi ning lisaks ka 200-meheline salk Pihkvast, kellega ordul tol hetkel sõbrasuhted olid. Ristisõdijate väe suuruseks on pakutud 3000 meest, kelle seast rüütlid olid 49. Suurem osa Riiga saabunud ristisõdijatest olid suure tõenäosusega lihtsad röövlid ja marodöörid, keda huvitaski rohkem rüüstamine.
Ristirüütlite vägi laastas Žemaitijat ning kogus sealt suure röövsaagi, millega nad Riia poole teele asusid. Saule/Šiaulai juures põrkasid nad kokku Žemaitija vürsti Vykintase kogutud malevaga. Volquin tahtis kohe rünnata, et ennast välja rebida, kuid ristirüütlid ei tahtnud soisel maastikul sõdida ning kogu vägi jäi ööseks laagrisse. 22. septembril alustasid abivägesid saanud paganad ise rünnakut. Suurem osa ristirüütleid ning kohalikest koosnevad väed põgenesid lahinguväljalt. Volquin koos enda 49 ordurüütliga jäid vaenlastega võitlema, nendega oli paganatel raskusi, kuni nad lõpuks rüütlitele puid peale kukutasid.
Lahing oli ordule väga suur kaotus. Pool ordu liikmeskonnast oli surnud ning alles jäi kuskil 50-60 rüütlit. Lisaks kaotati ka 500-600 teenijavenda. Ka need sõdurid, kes kohe lahingu alguses põgenesid (eestlased, liivlased jt.) ei pääsenud puhtalt ning žemaidid jälitasid ja tapsid paljud neist. Kahesajast pihkvalasest olevat koju pääsenud vaid iga kümnes. Väidetavalt piinasid leedulased vangivõetud rüütleid, neid olevat ka elusalt põletatud. Lahingus hukkus ka ordumeister Volquin, peale lahingut ja tema surma liideti Mõõgavendade ordu Saksa orduga ning lakkas eksisteerimast.
Tagajärjed
Saule lahingus saadud võit aitas säilitada paganliku Leedu iseseisvust, selle mõjul toimus läänesemgalite, kuralaste (välja arvatud Vanemas) ja saarlaste ülestõus. Viimane allutati ordu ja piiskopi võimule uuesti alles 1241. aastal.
Lahingu täpne asukoht pole teada. See võib olla nüüdse Šiauliai (läti keeles Saule) lähiümbruses Leedus või Vecsaule (vabas tõlkes: Vana-Saule) juures Edela-Lätis. Leedus Jauniūnai küla lähedal, kus Joniškise-Jelgava maantee läheb üle Muša jõe, on olnud paik terra Sauleorum, kus võiski lahing aset leida. See oletus pärineb saksa ajaloolaselt Friedrich Benninghovenilt. Vecsaule kasuks räägib asjaolu, et ristisõdijatel ja pihkvalastel polnud tol ajal mitte huvi rünnata Žemaitijat, vaid Aukštaitijat, kust tagasi pöördudes võis Vecsaule kandis lahing puhkeda. Vecsaule vastu räägib aga teade, et Saule asus semgalite lõunapiiril.
Saksa okupatsioon Eestis (1941–1944)
Saksa okupatsioon Eestis oli Eesti ala okupeerimine Saksamaa vägede poolt teise maailmasõja käigus. Saksa okupatsioon Eestis kestis 1941. aasta septembrist 1944. aasta oktoobrini.
Esimesed Saksa väed ületasid Eesti lõunapiiri 5. juulil 1941 ning viimasena lahkusid Saksa väed Ruhnu saarelt 15. detsembril 1944.
Välja arvatud Viru Ingeri, mis jäi väegrupi Nord sõjalisse haldusse, liideti Eesti alad Eesti kindralkomissariaadi nime all Ida-alade Riigikomissariaadi koosseisu.
Suvesõda
8. juulil 1941 jõudsid Saksa üksused Pärnusse. Kõrgeim Eesti sõjaväelane kolonel Viktor Koern moodustas ajutise maavalitsuse ja määras ametisse politseiülema. Viimase korraldusega määrati kohale linnapead ja vallavanemad. Korrakaitseks loodi Pärnumaa Omakaitse.
16. juulil 1941 organiseeris Hjalmar Mäe Riias tulevast Eesti omavalitsust.
6. detsember 1941 hõivati Osmussaar. Eesti territoorium oli Nõukogude võimust vabastatud ja Saksa vägede poolt okupeeritud.
Okupatsiooniaegne elukorraldus
pisi|Generalplan Ost
Saksa sisejulgeolekuasutused
1941. aasta suvel-sügisel SS-Sturmbannführer Martin Sandbergeri juhtimisel tegutsenud erikomando Sonderkommando 1a osakomandod (Teilkommando) asutati kõigis Eesti piirkondades: 12. juulil 1941 Pärnus, 15. juulil Tartus, 17. augustil Narva, 28. august Tallinnas ja 21. septembril Kuressaares.
Seoses Eesti alade üleminekuga sõjaväevõimudele alluvast rindepiirkonnast tsiviilvõimu alluvusse 5. detsembril 1941 reorganiseeriti ka territooriumi sisejulgeolekuasutused. Ümberkorralduste aluseks kogu Ida-alade Riigikomissariaadis Ostlandis oli Saksa politsei juhi Heinrich Himmleri ja Ida-alade riigikomissari Alfred Rosenbergi ühine korraldus 19. novembrist 1941: "Zuständigkeit der Polizeidienststellen in den neu besetzten Ostgebieten". Saksa politsei allus SS-Reichsführer Heinrich Himmlerile. Riigikomissariaatides juhtisid politseivaldkonda kõrgemad SS-i ja politseijuhid (Höherer SS- und Polizeiführer), kellele kindralkomissariaatides allusid SS-i ja politseijuhid. Nii riigi- kui ka kindralkomissariaatides olid oma ülemad ka julgeolekupolitsei ja SD valdkonna ning korrapolitsei jaoks. Eesti korrapolitsei ülem (Kommandeur der Ordnungspolizei beim SS- und Polizeiführer Estland) allus paralleelselt SS-i ja politseijuhile Eestis ja Ostlandi korrapolitsei ülemale. Ordnungspolitzei Estland staap asus Tallinnas Toompeal Kohtu tänav 6.
1941. aasta lõpust tegutsesid tsiviilvalitsuse (Eesti kindralkomissariaat) kõrval Eestis Saksa Riigi Siseministeeriumi SS-i Korrapolitsei Peaameti Ostlandi riigikomissariaadi korrapolitsei ülema (Befehlshaber der Ordnungspolizei für das Ostland) politseiasutused, mis allusid Eesti kindralkomissariaadi aladel kõrgemale SS-i ja politseijuhile Eestis: SS-Brigadeführer Hinrich Möllerile (1941–1943) ja hiljem (aastal 1944) SS-Brigadeführer Walther Schröderile (26. november 1902 – 1973 Lübeck),.
Kõrgemale SS-i ja politseijuhile Eestis allusid mõlemad Saksa politseiteenistusharud:
Formaalselt allus 1941/42. aastal Eesti Omavalitsusele EO Sisedirektooriumi Eesti Julgeolekupolitsei ja SD ja Sisedir. Politsei ja Omakaitse Valitsus – omakaitsemalevate ja piiriomakaitseüksustega, mis aga faktiliselt täitsid Saksa Julgeolekupolitsei ja SD, Saksa Korrapolitsei ja tagalajulgestusdiviiside juhtide korraldusi. , Eesti Julgeolekupolitsei ja SD, Politseipataljonid, Eesti kaitsepataljonid, Omakaitse
1942/43 läbi viidud reorganiseerimise tulemusel allutati Eesti Julgeolekupolitsei ja SD täielikult Saksa Riigi Julgeoleku Peaametile, läbi Ida-alade Riigikomissariaadi riigikomissari aparaadi.
Tagalajulgestus
Eestis paiknes Saksa väegrupi Nord tagalapiirkonna staap, mis asus 1941. aasta juuli lõpust 1944. aasta märtsi lõpuni Võrus.
Väegrupp Põhi tagalastaabile allusid Tartus asunud 207. julgestusdiviis, Põltsamaal asunud 281. julgestusdiviis ja Viljandis asunud 285. julgestusdiviis ning piirkondlikud välikomandantuurid.
Rannakaitse
Eesti rannakaitse juhataja oli väegrupi Nord tagalapiirkonna 207. julgestusdiviisi ülem, 1942. aastast oli Eesti rannakaitse jaotatud 4 rannakaitselõiguks (Abschnitt), mis omakorda jagunesid alalõikudeks (Unterabschnitt):
Rannakaitsepatareid viidi hiljem Läänerindele ja asendati 1944. aasta alguseks Haljalas asunud Seekommandant Estlandile, allunud Saksa mereväe rannakaitse suurtükipataljonide divisjonidega (Marine-Artillerie-Abteilung) 530, 531 , 532 (Aseri piirkonnas) , mereväe õhutõrjepataljoni 239 patareidega, 711 ja armeesuurtükiväega. 1944. aasta suveks rajati Eesti põhjarannikule rannikukaitse süsteem, mille keskseks osaks olid statsionaarsed rannapatareid. Rannapatareide suurtükid paiknesid avatult raudbetoonalustel, kaitseks pinnasevallid, meeskondi ja laskemoona kaitsesid kaevikud ja puit-muldpunkrid, võimaliku rünnaku vastu maismaalt okastraattõkked ja miiniväljad.
1944. aasta mai alguseks oli Narva-Jõesuust Pärispea poolsaareni kokku 13 suurtükipatareid. Suurtükipatareide relvastuses kasutati nii Saksa kui ka Nõukogude päritolu trofeesuurtükke. Merekülas mereväe 532. suurtükipataljoni 2. suurtükipatarei (2./532) (130 mm suurtükid), Mereküla kiriku juures 921. maaväe rannikusuurtükiväepatarei (H.K.B.921) IV-105 mm suurtükipatarei, Mummassaares 509. maaväe rannikusuurtükiväepatarei (H.K.B.509) suurtükipatarei, Sillamäel mereväe 532. suurtükipataljoni 5. suurtükipatarei (5./532) suurtükid, Künnapuul mereväe 532. suurtükipataljoni 11. suurtükipatarei (11./532) (150 mm suurtükid), Valastel mereväe 532. suurtükipataljoni 3. suurtükipatarei, (3./532) (III-105 mm suurtükipatarei ja Würzburg-Riese radar), Moldoval mereväe 532. suurtükipataljoni 12. suurtükipatarei (12./532) (105 mm K18 suurtükipatarei), Aseris I mereväe 532. suurtükipataljoni 6. suurtükipatarei (6./532) (105 mm UT suurtükipatarei) ja II mereväe 239. õhutõrjepataljoni (Marine-Flak-Abteilung 239) 4. õhutõrjepatarei (4./239) (105 mm õhutõrjepatarei), Kundas mereväe 532. suurtükipataljoni 7. suurtükipatarei (7./532) (152mm suurtükipatarei), Natturil mereväe 532. suurtükipataljoni 10. suurtükipatarei (10./532) (88 mm suurtükipatarei), Pärispeal mereväe 532. suurtükipataljoni 8. suurtükipatarei (8./532) (7,62 mm suurtükipatarei), Loksal mereväe 532. suurtükipataljoni 8. suurtükipatarei (8./532) poolpatarei.
Eesti Omavalitsus
15. septembrist 1941 asutas tegevust kindralkomissariaadi loal tööle hakanud Eesti Omavalitsus, mille juhiks sai 1941. aastal Nachumsiedlungi käigus Saksamaale ümber asunud ja Saksa okupatsioonivägedega Eestisse naasnud Hjalmar Mäe. 18. septembril määras Eesti Omavalitsuse sisedirektor Oskar Angelus politsei- ja omakaitse ülemaks Johannes Soodla. Politsei ja omakaitse loomisel püüti võimalikult palju aluseks võtta enne Nõukogude anneksiooni Eestis kehtinud riiklike struktuure. Politsei ja Omakaitse Valitsus sai kindla organisatsioonilise struktuuri 28. oktoobriks 1941, misjärel kuulusid sellesse Poliitilise politsei inspektuur, Kriminaalpolitsei inspektuur, Eesti Omakaitse, Eesti Välipolitsei, Tuletõrje ja Piiriomakaitse.
Riigikaitseasutused
Eesti tsiviilvõimudele allus formaalselt 1944. aastal moodustatud Eesti Omavalitsuse Eesti SS-leegioni Kindralinspektuur, mille juhiks määrati kõrgeima sõjaväelise auastmega eestlane Johannes Soodla. Kuna aga kogu sõjaline võim Eestis asuvate Relva SS üksuste üle oli Saksa vägede ülemjuhatusel, siis oli Eesti SS-leegioni Kindralinspektuuri pädevuses vaid tugiteenused: kutsealuste üle arvepidamine ja nende registreerimine, värbamine-mobiliseerimine, kutsealuste tervisekontrolli teostamine, igasuguste vabastuste ja ajapikenduste andmine ning propagandaaktsioonide läbiviimine. Eesti SS-leegioni Kindralinspektuur, mis asus Toompeal Riigikogu hoones Toompea lossis. Eesti SS-leegioni Kindralinspektuuri ülemaks – kindralinspektoriks määrati Johannes Soodla.
Punaarmeesse mobiliseeritud
1941. aastal Punaarmee koosseisus NSV Liitu taganenud 22. Territoriaalse Laskurkorpuse, endised Eesti kaitseväelased kasutasid 1941. aasta sügisel võimalust Punaarmee kaitselahingute ajal Porhovi, Hilovo ja Dno ja 1942. aasta lahingutes Velikije Luki piirkonnas põgeneda Punaarmeest ning üle minna Saksa vägede poole.
Ületulnud eesti sõjaväelased viidi esmaselt sõjavangilaagritesse Ida-Preisimaal Stalag I-A harulaagrisse Ebenrodes ning 1941. aasta novembris vabastati vangistusest 2400 meest, kes olid andnud nõusoleku vabatahtlikult idarindele bolševike vastu sõdima minekuks ja suunati tagasi Eestisse. Ülejäänud 500 eestlast viidi Ebenrodest üle Königsbergist 40 kilomeetrit lõuna pool asuvasse Stablacki Stalag I-A sõjavangilaagrisse, kus nad viibisid kuni 1942. aasta veebruarini, mil nad ( meest) ZEVi kaasabil toodi tagasi Eestisse ja vabastati.
Nõukogude okupatsioonieelse elukorralduse taastamine
Saksa okupatsioonivõimude loal taastati Eestis tsiviil- ja omandisuhteid, mis olid Nõukogude okupatsiooniga segi paisatud, võttes aluseks enne Eesti Vabariigis kehtinud struktuure ja korraldust. 14. oktoobril 1941. aastal kehtestas Sisedirektor Oskar Angelus, Põhja Tagala Sõjavägede Juhataja nimel ja nõusolekul, et Eestis kehtivad seadused ja määrused, mis olid kehtivusel kuni 21. juunini 1940, kuivõrd nad ei ole vastuolus kehtiva korraga või kuivõrd neid ei muudeta erimäärustega. Kõik enamlaste võimu ajal rajatud õigussuhted ja omandatud õigused jäävad püsima, kuivõrd neid sõnaselgelt ei kaotata või ei piirata määruste või korraldustega
Nõukogude okupatsiooni kahjude tuvastamine
4. septembril 1941 loodi Äraviidute Otsimise ja Tagasitoomise Keskus, saksakeelse lühendi järgi tuntud ka kui ZEV, mis kogus ja korrastas andmeid küüditatute kohta; anti välja kaheköiteline koguteos "Eesti rahva kannatuste aasta", kus dokumentaalselt kirjeldati Nõukogude okupatsiooni kuritegusid Eesti rahva vastu ning moodustati linnade, maakondade ja valdade Sõjakahjude Hindamise Ametid.
Sündinud 22. detsembril
''Siin loetletakse 22. detsembril sündinud tuntud inimesi.
Piistaoja
Piistaoja on küla Pärnumaal Tori vallas. Suuremad asulad ümbruskonnas on Selja küla (8 km), Tootsi alev (10 km), Tori alevik (12 km), Vändra alev (25 km). Pärnu–Rakvere–Sõmeru maanteeni on umbes 3 km külakeskusest, kus asub Mannare bussipeatus. Piistaoja läbib Mannaret Massu teega ühendav riigimaantee lõik, mis osalt on asfalteeritud. Naaberkülad on Sikana, Mannare ja Muraka. Pärnu jõeni on Piistaoja külast umbes 2 km.
Ajalugu
Piistaoja küla sai nime 1977. aasta tolleaegse Vändra Katsejaama kasutatud maadel olnud majapidamistest.
Siinne majapidamine on läbi aegade kandnud mitut nime: