cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maurice Denis
Elulugu
Nabiide juurest liikus Denis edasi kunstiteooria valdkonda. 1890. aasta augustis koondas ta oma kunstiuuenduse mõtted esseks ajakirjas Art et Critique. Esses kordas ta küll suuresti ajaloolase ja kriitiku Hippolyte Taine’i mõtteid, kuid arendas neid edasi nõnda, et pälvis kunstiavalikkuse tähelepanu. Sellest esseest arvatakse olevat tõukunud modernismi sünd.
1890. aasta oktoobris kohtus Denis Marthe Meurier’ga, kellest sai 1893. aastal ta abikaasa. Järgnevatel aastatel sündis neil seitse last. Marthe mängis ta loomingus suurt rolli, ta kujutas naist paljudel maalidel, aga ka muudel kunstiteostel. Sel ajal arendas Denis välja oma loomefilosoofia, millest on kantud kogu ta järgnev looming. Ta leidis, et kunsti peamine ülesanne on väljendada armastust ja usku – seejuures pidas ta nende sisu samatähenduslikuks.pisi|Maurice Denis1890. aastatel koos Vincent van Goghi surmaga 1890 ja Georges Seurat’ omaga järgmisel aastal oli kunst jõudnud siirdeperioodi. Kirjanduses oli sündinud sümbolism. 1891. aasta märtsis nimetati Denis’d mainekas kunsti- ja kirjandusajakirjas Mercure de France juhtivaks sümbolistiks maalikunstis. Denis’ looming hakkas tõmbama kriitikute ja mõjukate patroonide tähelepanu. Denis asus katsetama muude kunstivormidega ning juugendi tuules huvitus ka dekoratiivkunstist. Denis loomingut hakkas hindama ajalehe La Dépêche de Toulouse omanik Arthur Huc, kellest sai ta patroon, kes ostis ta loomingut ning organiseeris talle näitusi.
1894. aastal suri Denis’ imikueas poeg. Samal aastal maalis ta teose "Neitsilik kevad. Õitsvad õunapuud". 1902. aastal kaotas ta oma kolmanda tütre ja 1911. aastal isa.
1898. aasta jaanuaris külastas Denis Roomat, kus talle jättis Vatikani külastades sügava mulje Raffaeli ja Michelangelo looming. Selle mõjul pöördus ta loomingus uusklassitsismi poole.
1909. aastal alustas ta maali õpetamisega Pariisis Académie Ransonis ja jätkas teoreetilise tööga. Samal aastal andis ta välja teose "Teooriad" (Théories), kuhu koondas oma aastast 1890 ilmunud kunstiteoreetilised artiklid. Kogumik osutus menukaks ning sellest anti järgmise kümmekonna aasta jooksul välja mitu kordustrükki.
Hilisel loomeperioodil keskendus Denis suuremõõtmelistele seinamaalidele ja sakraalkunstile. Sellesse aega jäävad Le Raincy linna Notre-Dame’i kiriku (tööd lõppesid aastal 1924), Saint-Germaine-en-Laye vana haigla hoone ja kabeli (1915–1928), Vincennes’i Saint-Louis’ kiriku (1927) ja Thonon-les-Baines’i kiriku (1943) dekoreerimine ning Perros-Guirecis La Clarté kabeli akende kujundamine (1931).
1919. aastal suri Denis’ abikaasa. Samal aastal maalis ta teose "Koeraga lapse ümber" (Autour de l’infant, avec chien).
Denis reisis palju, ta külastas Itaaliat, Hollandit, Ameerikat, Kanadat, Egiptust, Saksamaad, Venemaad, Jeruusalemma, Kreekat ja palju teisi riike. 1921. aastal, olles 51-aastane, reisis ta tütrega Itaaliasse, kus ta tutvus ka Elizabeth Graterolle’iga, kellega 1922. aastal abiellus ning sai kaks last. Naine oli talle varem ühe maali jaoks poseerinud.
Looming
pisi|Maurice Denis’ Psyche legendide seeria 2. maal (1908, Ermitaaž) Maurice Denis’ loomepärand on rikkalik ja laiaulatuslik: ta maalis, tegeles kunstiajaloo ja -teooriaga, lõi ligikaudu 200 illustratsiooni kokku umbes viiekümnele raamatule, tegeles nii skulptuuri, mosaiigi kui ka freskodega. Dekoratiivkunsti alal keskendus ta litograafiale ja stsenograafiale. Sõbra Lugné-Poe jaoks, kes asutas Théâtre de l’Œuvre’i, tegi ta lavakujundusi ja kostüümikavandeid. Denis’ teosed on tihti signeeritud tähtedekombinatsiooniga "MAUD", kus kolm esimest tähte viitavad ta eesnimele ja viimane perekonnanimele.
Denis’ ilmalikele hoonete tellimustööde seas olid veel Pariisis asuvad Théâtre des Champs-Élysées ja Petit Palais; Théâtre des Champs-Élysées’s on tema tööks kuplit ääristavad maalingud.
Denis’ kõige tuntum tahvelmaal on ilmselt "Austusavaldus Cézanne’ile" (Hommage à Cézanne, 1900; asub Orsay muuseumis). Pildil on kujutatud nabiisid ja sümbolistlikku kunstnikku Odilon Redoni seismas stuudios Paul Cézanne’i natüürmordi ees.
Muusad
pisi|Maurice Denis "Ema ja laps" (1897, Ermitaaž) Maurice Denis’d paelus ka muusade teema. Teda inspireerisid ta naised ja lapsed, keda ta adus pigem motiivide kui modellidena. Harras ja armastav suhtumine oma noorde abikaasasse peegeldub hästi ta madonnades, näiteks teoses "Emadus" (1907). 1891. aastal pühendas ta terve osa oma päevikus kiindumusele oma naise Marthe’i vastu, millest tõukus ka litograafiasari "Armastus" (Amour: douze lithographies en couleurs, 1892–1899).
Teosel "Muusad" (Les Muses, 1893; asub Orsay muuseumis) kujutab Denis ilmselt õhtupooliku või videviku laskumist kodulinna Saint-Germain-en-Laye metsamaastikule. Tegelased on kaasaegsed, esiplaanil istub kolm ehitud naist, neist vaatajale lähemal olevad – üks seljaga ja teine profiilis – kujutavad kunstniku esimest abikaasat Marthe’i. Marthe oli Denis’ muusa ning kuigi pildil on kujutatud klassikalisi muusasid, peegeldavad need reaalset naist. Maalil kujutatud stseeni argisus näitab, et Denis’ jaoks leidus ka igapäevaelus ilu ja inspiratsiooniakti müstikat.
Kristlik kunst
pisi|Maurice Denis’ maal Vésinet’s Püha Risti kabelis (1899) pisi|Maurice Denis’ Théâtre des Champs-Élysées’ kuplimaal (1911–1912) Seda, et Maurice Denis oli pühendunud roomakatoliiklane, on tajuda ka ta loomingus. Juba 15. eluaastast saati teadis ta, et tema kutsumus on olla kristlik kunstnik, ja seda veendumust järgis ta ka hiljem. Loomingus seadis Denis oma ülesandeks värskendada Prantsusmaa sakraalkunsti. 1930. aastal avaldas ta oma kristliku kunstiteooria kohta teksti "Histoire de l’art religieux".
Denis’ jaoks oli kristlus vastumürk materialismile ja sõjale. Koos maalikunstnik George Desvallière’iga rajas ta 1919. aastal, pärast Esimest maailmasõda sakraalkunsti stuudiote (Ateliers d’Art Sacré) rühmituse, et õpetada noori kunstnikke, kuidas luua uudseid, varasemast akadeemilisusest ja kunstlikust loomelaadist erinevaid sakraalteoseid. Pärast seda hakkas ta end üha rohkem usule pühendama.
Ka oma kristlikes teostes kasutas Denis oma esimest abikaasat Marthe’i ja nende lapsi modellidena. Tänu sellele on ta teostes tunda tugevat sidet ja lähedust kujutatavatega. Maalide taustal on näha Denis’ pere igapäevaelu nende kodus Saint-Germain-en-Layes, suvituspaika mere ääres Bretagne’is ja Firenze lähedal asuvat villat. Denis oli veendunud, et lisaks silma järgi maalimisele peab kunstnik kasutama oma südant, sest teose koguväärtus peitub alateadvuses.
Denis maalis üle 15 Prantsusmaa kirikule, ulatuslikumad tööd on näiteks Saint-Germain-en-Laye endise haiglahoone ja selle kabeli (Le Prieuré) kujundus ning maalid Vésinet’ linna kiriku Püha Risti kabelis; ta kasutas maalide pinnana nii lõuendit kui ka seinu. Prantsuse kunstikriitik Arsène Alexandre on öelnud, et Denis on moodsa aja viimane tõsiselt religioosne maalikunstnik.
Hilisem looming
Maurice Denis’ hilisemates teostes on näha Itaalia ja Kreeka kunsti mõjutusi. Samuti mõjutasid teda Vincent van Gogh, Paul Gauguin ja Paul Cézanne, keda ta pidas prantsuse traditsiooni jätkajateks. Denis rõhutas ka, et nood on päästnud nüüdisaja kunsti realismi ahelaist.
Kunstiteooria
Maurice Denis, kes tollal oli ainult 20-aastane, alustas oma 1890. aastal ajakirjas Art et Ciritique ilmunud esseed nõnda: "Pidagem meeles, et ennekõike on maal lame pind, mida katavad teatud süsteemi järgi korrastatud värvid, ja alles seejärel on see kas lahinguratsu, alasti naine või mõni jutustus." Hiljem on neid ridu palju tsiteeritud ning leitud, et see oli renessansliku kunstitraditsiooni lõppemise ettekuulutus. Kuigi Denis ei eitanud perspektiivi, modelleeringut, narratiivi ega figuuri, on seda tsitaati peetud ka abstraktsionismi, fovismi ja kubismi üleskutseks. Denis manifestatsioonid aitasid kindlasti kaasa ka nabiide tõsiseltvõetavusele ja positsioonile avangardistlikus liikumises.
Selle manifestiga deklameeris Denis, et pilt peab teenima iseennast. Kontrastina Georges Seurat’ uusimpressionistlikule (néo-impressionisme) teooriale hakkas Denis kutsuma uut maalimislaadi uustraditsionalismiks (néo-traditionnisme). Sellega näitas ta, et nabiide laad ei hülga minevikku lõplikult, vaid tugineb siiski vanadele väärtustele. Hiljem Denis siiski loobus sellest ja asendas selle sümbolismi mõistega.
Aastal 1909 avaldas Denis oma kirjutiste kogu "Teooriad" (Théories (1890–1910): du Symbolisme et de Gauguin vers un nouvel ordre classique), millele järgnes 1922. aastal ilmunud "Uued teooriad sakraalkunsti kohta" (Nouvelles théories sur l’art sacré, 1914–1921).
Näitused
pisi|Le Prieuré esimene korrusMaurice Denis oli oma eluajal edukas kunstnik ning võttis osa näitustest üle kogu maailma.
Aastatel 1890–1904 lõi ta kaasa 77 näitusel, aastatel 1905–1920 oli tal 108 näitust. Vahemikul 1921–1943 toimus tema osalusel juba 125 näitust.
Ulatuslik osa Maurice Denis’ loomingust on koondatud Saint-Germain-en-Layesse endisest haiglahoonest kujundatud muuseumi Le Prieurésse (Musée Départemental Maurice Denis "Le Prieuré").
Henrik Haukeland
Henrik Haukeland (sündinud 6. detsembril 1994 Fredrikstadis) on Norra jäähokimängija, kes mängib väravavahina Saksamaa kõrgliigaklubis Düsseldorfer EG.
2015. aastal liitus ta Rootsi esiliiga klubiga Leksands IF. Hooajal 2016–17 mängis ta klubiga Rootsi kõrgliigas. Hooajal 2017–18 mängis ta Rootsi esiliigas Timrå IK-i võistkonnas. Hooajal 2017–18 oli Haukeland Rootsi esiliigas parima tõrjeprotsendiga väravavaht (92,9%) ning lasi endale lüüa keskmiselt kõige vähem väravaid mängu kohta (1,72). Samal hooajal valiti ta ka Rootsi esiliiga hooaja parimaks väravavahiks.
2022. aasta jaanuaris siirdus ta Saksamaa kõrgliigaklubisse EHC München. Hooajal 2022/23 oli Haukeland parima tõrjeprotsendiga väravavaht (94,5%) ning lasi endale lüüa keskmiselt kõige vähem väravaid mängu kohta (1,41). 2022. aasta juulis sõlmis ta lepingu Düsseldorferiga. Hooajal 2022/23 valiti Haukeland Saksamaa kõrgliiga hooaja parimaks väravavahiks.
Norra jäähokikoondise koosseisus osales Haukeland maailmameistrivõistlustel esmakordselt 2017. aastal. Ta kuulus Norra koondisse ka 2018. aasta taliolümpiamängudel.
Kožõm
Kožõm on alev Venemaal Komi Vabariigis Inta linnaringkonnas. See asub Kožõmi jõe ääres 54 km Intast edelas.
Kožõm tekkis 1940. aastatel raudteejaama juurde. 1950. aastatel hakati seal kivisütt kaevandama. 1954. aastal sai asula aleviks. 1989. aastal elas alevis üle 700 inimese. 1990. aastatel kaevandus suleti.
Ida-elupuu
thumb|Ida-elupuu lehed ja käbid Ida-elupuu (Platycladus orientalis, sünonüümid Thuja orientalis L.; Biota orientalis; ka Platycladus stricta, Thuja chengii) on taimeliik okaspuude seast.
Helikassett
pisi|Helikassett pisi|Helikassett ja firma Olympuse mikrokassett Helikassett ehk kompaktkassett (inglise keeles compact cassette, lühend CC; ka MusiCassette, MC) on magnetilise helisalvestamise ja taasesitamise juures kasutatav lame karbikujuline seadis, mille sees on lindipoolid või lindisüdamikud, millele on keritud magnetlint.
Ida-elupuu
Kui ta on arvatud perekonda Platycladus, siis on selle perekonna ainus liik. Tihti arvatakse aga teda perekonna Thuja liigiks.
Helikassett
Kompaktkassettide väikese mõõdu tõttu kasutatakse neis väikest põhilist lindikiirust (4,76 cm/s), mis algul ei võimaldanud kuigi hea tehnilise kvaliteediga helisalvestist (esimestel kompaktkassettmagnetofonide mudelitel oli sagedusala ülemiseks piiriks sageduskarakteristiku −3 dB suuruse languse järgi 7000 Hz ja signaali-müra suhe 50 dB kandis).
1970. aastatest on kompaktkassettides kasutatavate magnetlintide töökihi kvaliteedi parandamine ja kassettmagnetofonide magnetpeade omaduste parandamine (tööpilu paksuse viimine alla 2 μm jm) võimaldanud nendes salvestada ka kõrgekvaliteedilist heli. Seda ei võimaldanud aga veelgi väiksemad kassetid (näiteks mikrokassett ). Seetõttu saavutasid kompaktkassetid turul valitseva positsiooni kõikide teiste kassetitüüpide ees (näiteks ka kõrgele helikvaliteedile orienteeritud L-cassette 'i ees). Paarikümne aastaga said kompaktkassetid kõige populaarsemateks muusikakandjateks, ületades salvestatud kujul (nn MusiCassette) sellel alal 1980. aastate teises pooles ka heliplaate.
Kompaktkassettide teiseks laialdase kasutamise valdkonnaks said personaalarvutid, kus enne painduvate magnetketaste ehk diskettide (floppy disk) kasutuselevõtmist olid nad väga laialdaselt kasutusel põhiliste andmekandjatena.
Eesti Raadios võeti kompaktkassetti kasutavad reportermagnetofonid kasutusele 1978. aastal, stereofoonilised reportermagnetofonid 1987. aastal.
Ajalugu
Helisalvestuse jaoks mõeldud magnetlindi kassettide ajalugu ulatub teise maailmasõja järgsesse aega, kui lindipoole püüti paigutada mitmesugusel viisil lindi kasutamise mugavamaks tegemiseks ümbrise või kasseti sisse. Laialdasemalt tuntuks said kassetid aga alles 1950. aastatel diktofonides, eriti aastakümne lõpus RCA cartridge 'i turuletulekuga.
1963. aastal tuli Philips turule kompaktkassetiga ja selle jaoks mõeldud portatiivse kassettmagnetofoniga. Erinevalt oma selleks ajaks juba levinud kinnist lindiaasa ja ühe lindipooliga cartridge 'itest, mida oli radade ümberlülitamise vajaduse tõttu salvestamisel keeruline kasutada, oli kompaktkassett mõeldud tavakasutajatele, kes on nõus odavuse ja kasutamismugavuse nimel leppima halvema helikvaliteediga. Algselt oli kompaktkassett mõeldud kasutamiseks diktofonides ja kodustes tingimustes heli salvestamiseks, kuid 1970. aastate alguseks olid tehtud mitmed tehnoloogilised ja tehnilised uuendused, mis olid piisavad selleks, et tagada ka kõrgema kvaliteediga heli salvestamine ja taasesitamine. Nii saavutas kompaktkassett edu seniste põhiliste konkurentide 8-rajalise lindikasseti (8-track cartridge) ja Play ning 1980ndatel isegi vinüülplaatide ees, ning muutus laialt kasutatavaks nii autodes kui kodudes, aga ka ringhäälingu stuudiotes.
Philipsi helikassettide masstootmine algas 1964. aastal. Nende kassettide kasutamisel ulatus salvestatav sagedusala esimeste turule ilmunud kassettmagnetofonide puhul vaid 7000 hertsini ja sahina tase oli −50 dB suurusjärgus. See oli küllaldane diktofonide jaoks. Kuid erinevalt paljudest teistest cartridge-tüüpi kassettidest oli kompaktkasseti puhul eeliseks tema kasutamise lihtsus, mis tulenes lindiveo teostuse sisulisest analoogiast tavaliste lahtiste poolidega magnetofonidega (ka RCA cartridge'iga).
Magnetlindi magnetilises töökihis kasutatavate magnetmaterjalide arendamise tulemusena, aga samuti magnetpeade täiustamise tulemusena (tööpilu paksuse vähendamine 1,5 μm-ni, millega saavutati ülemine sageduspiir 15 000 Hz) sai neid aastakümne lõpus hakata kasutama ka kõrgekvaliteediliseks muusika salvestamiseks. Probleemiks jäi siiski suhteliselt kõrge sahinatüüpi müra tase. Selle nõrgendamiseks vastuvõetava −70 dB tasemeni võeti kasutusele mitmesugused lindisahina summutamise vahendid (mürasummutussüsteemid või -filtrid, nagu näiteks salvestamise juures nõrgemaid kõrgemate sagedustega heli komponente tugevamini salvestav Dolby Noise Reduction (DNR) süsteem ja ainult taasesitamisel toimiv helisignaaliga juhitava madalpääsfiltri kasutamisel põhinev Dynamic Noise Filtering).
Tänu nendele saavutustele kujunesid helikassetid paarikümne aastaga kõige populaarsemateks muusikakandjateks, ületades sellel alal 1980. aastate teisel poolel ka heliplaate. Oma osa selles oli kindlasti portatiivsete kassettmagnetofonide laialdane kasutussetulek (Sony Walkman jt). Umbes sellest ajast pärineb ka kompaktkasseti helikasseti sünonüümiks saamine (võrdluses VHS ja teiste videokassettidega ja digitaalsete andmete salvestamiseks mõeldud andmekassettidega).
Kuigi need kassetid olid algselt heli salvestamiseks mõeldud, hakati neid nende hea kättesaadavuse tõttu kasutama ka andmekandjana varajastes mikroarvutites. Selle juures kasutati binaarse signaali salvestamiseks helisagedusalasse jäävaid kandevsignaale, mida moduleeriti salvestatavate binaarsete signaalidega.
Mõnedes maades saavutas sarnase edu ka lineaarmõõtudes CC-st praktiliselt veel kaks korda väiksemad firma Olympus mikrokassetid (MicroCassette, MC). Kuna nendes kasutati reeglina veelgi väiksemat lindikiirust (2,38 cm/s), siis ei saavutatud nende puhul piisavat helisalvestuse kvaliteeti.
CD-de ja muu digitaalse helisalvestustehnika võidukäik tõrjus kassetid 21. sajandi esimesel kümnendil praktiliselt välja, seda vaatamata digitaalse salvestuse kasutuslevõtmisele kassettides (DCC , DAT ).
Konstruktsioon
Kassettide tagaserval on sälgud, mille abil saab kaitsta salvestist eksliku ülekirjutamise või kustutamise eest. Hilisematel kassettide versioonidel on neid rohkem ja nende abil toimuvad magnetofonis kassetis olevale lindi tüübile vastavalt automaatsed ümberlülitamised (eelmagneetimisvoolu suurus, sageduskarakteristiku korrektsiooni ajakonstant, müranõrgestuse kasutamine jm).
Kuningategija
Kuningategija on isik või laiem grupp, kes omab suurt mõjuvõimu kuningliku või riikliku võimupäriluse üle, olemata seejuures ise vabatahtlikult või olude tõttu võimalikuks võimupärijaks. Päriluse suunamiseks võib kuningategija kasutada poliitilist, majanduslikku, usulist või sõjalist mõjuvõimu.
Helikassett
Kasseti lindi materjalid
Magnetlindid koosnevad õhukesest magnetiseeritavast töökihist, mis on kantud õhukesele aluslindile. Varasemates magnetsalvestust kasutavates lahendustes on kasutatud saksa firma BASF linte ning ka algsetes kompaktkassettides on palju just nende välja töötatud linte. Esimestes turule tulnud kassettides oli kasutusel tüüp BASF PES-18, mille alusmaterjal on polüestrist ja magnetiseeritav töökiht γ-Fe2O3 nõelakujuliste osakeste pulbrist. Kuigi on pakutud ka teistsuguseid materjali aluslindi valmistamiseks nagu PVC ja atsetaatalused, on läbi aja levinuim polüester.
Rohkem on varieeruvust magnetiseeritava materjali osas. Raudoksiidiga lindiga kassette nimetatakse tüüp I kassettideks, millel on üldjuhul probleemid taustamüra ja heli kvaliteediga eriti kõrgema sagedusega helide puhul. 1970. aastate alguses töötati ettevõtete DuPont ja BASF koostöös välja CrO2 töökihiga magnetlint, mida nimetatakse tüüp II kassetiks. Kroomdioksiidist kattega lindiga kassette kasutasid esimesed kõrgema kvaliteediga salvestusseadmed, mis andsid tõuke kompaktkassettide levimiseks massidesse. Nende heli on aga nimetatud liiga "õhuliseks" ja "heledaks" ning madalama sagedusega helid olid kehva kvaliteediga. Selle probleemi lahendamiseks toodi turule tüüp III kassetid, kus kroomoksiidile lisati raudoksiidi kiht. Sellega saavutati küll kohati kuulajatele meelepärasem heli, kuid tehnilised probleemid kaalusid eelised üles ja nii ei saavutanud tüüp III kuigi suurt edu. 1970. aastate lõpus tuli turule tüüp IV kassett, kus kasutati magnetiseeritava kihina metalliosakesi. Need kassetid tagasid seni parima helikvaliteedi igal sagedusel.
Aluslindi materjalid
Magnetlindile salvestatud heli kvaliteet sõltub suures osas sellest, kui heade mehaaniliste omadustega on kasutatav lint: see peab olema võimalikult sile ning ei tohiks venida ja koolduda temperatuuri või õhuniiskuse toimel, kuid samas peab see olema painduv ning kergesti poolidele keritav. Selle saavutamiseks kasutatakse aluslindi materjalina plastikuid.
Levinuim ja pikimat aega kasutusel olnud materjal on polüester, millel on väga head füüsikalised omadused toatemperatuurile lähedastel temperatuuridel ning millest saab valmistada sobivaid linte plastifikaatoreid lisamata. Lindi valmistamiseks venitatakse algmaterjali eri suundades, mille käigus polümeeri molekulid orienteeruvad ühtlaselt ning sel viisil töödeldud materjal on stabiilne kuni ligi 150 °C juures. Selleks, et valmis polüestrist linti venitada 5% võrra, on vaja rakendada kuni 30% suuremat jõudu kui näiteks sama paksusega atsetaatlindi puhul ning ka rebenemisele on polüester kuni kaks korda vastupidavam.
Euroopas on laialt kasutusel olnud ka polüvinüülkloriidist aluslindid. Sellel on magnetlindi rakendustes sarnased omadused tselluloosi triatsetaadiga.
Magnetkihi materjalid
Magnetlindile salvestamiseks peab magnetkiht olema ferromagneetik ehk selles peab olema võimalik tekitada püsivat magneetumust, mis ei muutu info lugemisel. Magnetiline materjal kantakse aluslindile õhukese pulbrikihina, et tagada võimalikult suur infotihedus.
Raudoksiid
Magnetlintidel kasutatakse raudoksiidi pulbritest gamma raud(III)oksiidi. Nõelja kujuga osakestega γ-Fe2O3 saadakse antiferromagnetiliseks α-Fe2O3 redutseerimisel 400 °C juures magnetiidiks Fe3O4 ning selle kuumutamisel oksüdeerivas keskkonnas 250 °C juurde. Kasutades lähteainena rauasoolasid, on võimalik valmistada ka sfäärilise kujuga osakestega γ-Fe2O3 pulbrit. Selle puhul mõjutab pulbri magnetilisi omadusi kristalliline anisotroopia, samas kui nõelja kujuga osakeste puhul on domineeriv osakeste kujust tulenev anisotroopia. Magnetlintide jaoks on sobivamad aga nõelja kujuga osakesed. Nõelja kujuga osakesed tagavad piisava orientatsiooni korral ka võimalikult väikese taustamüra. Fe3O4 sobiks magnetilise omaduste poolest samuti infosalvestamise rakendustesse, kuid pole leidnud kasutust, kuna on toatemperatuuril ebastabiilne ja väiksemad osakesed kipuvad oksüdeeruma. Samuti on seda raske enne kasutamist täielikult kustutada eelnevast infost.
γ-Fe2O3 on temperatuuri suhtes küllalt hästi vastupidav, kuna selle Curie temperatuur on 675 °C. Samuti on sellel võrreldes teiste materjalidega küllalt ühtlane struktuur, kuna sünteesi tingimusi kontrollides on võimalik saada ühtlase kuju ja suurusega osakesi, mis võimaldab paremat info salvestamise kvaliteeti. Samuti on γ-Fe2O3 puhul madal jääkmagneetumuse ja koertsitiivsuse suhe, mis tähendab, et iseeneslikud demagneetumisprotsessid on kaduvväikese tähtsusega. γ-Fe2O3 kattega lintide jääkmagneetumus on 120 gausi juures ning koertsitiivsus 250 Oe. Koertsitiivsust on võimalik tõsta redutseerumise-oksüdeerumise tsüklite arvu tõstmisega materjali sünteesimise käigus kuni 400 Oe juurde.
Koobaltiga dopeeritud raudoksiid
Raudoksiidile koobaltiioonide lisamisega on võimalik saada materjal, mille väikestel osakestel on piisavalt suur hüstereesisilmus, et neid saab kasutada magnetlintide valmistamisel. Koobaltiga dopeeritud raudoksiidi valmistatakse sarnasel meetodil, nagu sfäärilise kujuga γ-Fe2O3, kuid protsessi käigus lisatakse koobaltsulfaati. Saadavad osakesed võivad olla sõltuvalt sünteesi läbiviimise tingimustest erineva suurusega, kuid vahemikus 600–1000 Å on võimalik saada väga ühtlase suurusega osakesi. Minimaalne osakeste suurus, millel on veel ferromagnetilised osakesed, on 150 Å suurusjärgus, sellest väiksematel osakestel on superparamagnetilised omadused.
Koobaltit lisatakse kuni 10% metalliioonide koguarvust. Suurem koobaltisisaldus, nagu on näiteks puhtal koobaltferriidil, viiks liiga suure koertsitiivsuseni (kuni 1000 Oe), mis muudaks info kirjutamise ja kustutamise selliselt lindilt raskeks. Kogu materjali koertsitiivsus sõltub koobalti kontsentratsioonist pea-aegu lineaarselt ning juba väike kogus koobaltit on piisav, et materjal oleks kassetilintides kasutatav. Siiski ei ole dopeerimine väga palju kasutatav, kuna tõstab lindi temperatuuritundlikkust.
See töökihi materjal oli põhiliseks kasseti lintide puhul. Selle nn I tüüpi (IEC-I) lindi põhiajakonstandiks on 120 μs, millele vastab karakteristlik sagedus 1,3 kHz.
Kroomdioksiid
Kroomdioksiidi CrO2 kasutamisel magnetmaterjalina saadi kaks korda suurem jääkmagneetuvus. Selle juures kehtestati lindi põhiajakonstandiks 70 us, millele vastab karakteristlik sagedus 2,3 kHz. Kuna tegelikult kroomdioksiidi sagedusomadused nii palju paremad ei ole, siis tuleb see võit osaliselt maksimaalse salvestusnivoo arvelt.
Metallipulbrid
Raud, koobalt ja nende sulamid nii üksteise, nikli kui ka muute elementidega võimaldavad kuni neli korda suuremat jääkmagneetumust kui oksiidide pulbrid. Sageli on sulamitel paremad magnetilised omadused kassetilintides kasutamiseks kui puhastel metallidel: näiteks raua ja koobalti puhul saavutatakse maksimaalne koertsitiivsus (kuni ligi 500 Oe) sulamis, mille Co sisaldus on 50–70%. Magnetlintides kasutatavaid metallide pulbreid saadakse näiteks elektronsadestuse, oksiidide või hüdriidide redutseerimise teel.
Eriotstarbelised kassetid
pisi|Helipea puhastuskassett
Puhastuskassetid
Helipea puhastuskassetid sisaldavad puhastavat toimet omavat karedapinnalist linti, mitte magnetlinti.
Mikrokassetid
Mikrokassetid on kompaktkassetist veelgi väiksemad helisalvestuseks mõeldud kassetid, lineaarmõõtude poolest peaaegu kaks korda igas mõõdus, välja arvatud paksuses.
Diktofonikassetid
Diktofonide jaoks mõeldud helikassetid on kompaktkassetist erinevate mõõtmetega ja erinevad oluliselt selle poolest, et on mõeldud lindiveoks otse lindisüdamike abil, mitte veovõlli kasutades.
Pilvi
Pilvi on eesti naisenimi.
Mats Tõnisson esitas nime Pilvi 1894. aastal (nimepäevaks oli 4. juuni). Enne seda oli ta kümme aastast propageerinud nimekuju Pilve (nimepäev 15. september).
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Pilvi 354 naisel. Pilvi oli sageduselt 404. naisenimi. Pilvi oli keskmiselt 67 aasta vanune (mediaanvanus oli samuti 67). Kõige populaarsem oli eesnimi Pilvi vanuserühmas 80–84, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 12,22.
Frýdlant
Frýdlant (vahel ka Frýdlant v Čechách, saksa keeles Friedland in Böhmen) on linn Tšehhis Libereci maakonnas Libereci ringkonnas. Frýdlant asub Poola piirist 5 km kaugusel, Liberecist ligikaudu 17 km põhjas.
Glenn Gould
pisi|Glenn Gould Glenn Herbert Gould (25. september 1932 Toronto – 4. oktoober 1982 Toronto) oli Kanada pianist, kellest kujunes üks 20. sajandi olulisemaid ja kuulsamaid klaverimängijaid.
Frýdlant
Frýdlant paikneb merepinnast 295 meetri kõrgusel.
Frýdlanti lossi on esmamainitud 1278. aastal.
Glenn Gould
Aastal 2013 pälvis ta postuumselt Grammy elutööauhinna.
Frýdlant
Frýdlanti vanalinn on alates 1992. aasta septembrist ajalooline linnakaitseala.
Võnksiire
Võnksiire, ka võnksiirdumine on Vana-Rooma arhitektuuris ja hiljem barokkarhitektuuris rakendatud ehitise fassaadi liigendamise võte, kus eenduva samba peale asetati eenduv ja tegeliku kandva funktsioonita talastik, nii et talastikuga koos eendus täisnurga all seinast ka talastikku kaunistav friis, ehisliist, simss või karniis.
Pikkjalg-tindik
Pikkjalg-tindik (Coprinopsis lagopus) on šampinjoniliste (Agaricaceae) sugukonda, šampinjonilaadsete (Agaricales) seltsi kuuluv liik seeni.
Triin Todesk
Triin Todesk (sündinud 30. novembril 1988 Võhmas) on eesti keeleteadlane.
Haridus
Ta on lõpetanud 2008. aastal Viljandi C. R. Jakobsoni nimelise Gümnaasiumi ning 2011. aastal Tartu Ülikooli bakalaureuseõppes ja saanud 2013. aastal magistrikraadi eesti ja soome-ugri keeleteaduses. Aastatel 2013–2022 oli ta Tartu Ülikooli doktoriõppes uurali keelte alal, 2022. aastal kaitses doktoriväitekirja "Ogdžyk töd ‘I do not know that well’: džyk as a degree expression with verbs in Komi" (juhendaja professor Gerson Klumpp).
Teadustöö
Todesk töötab 2015. aastast Tartu Ülikoolis eesti murrete spetsialistina: aastatel 2017–2019 oli soome-ugri keelte nooremteadur ja alates 2020. aastast on komi keele nooremteadur.
Uurimisvaldkonnad: uurali keelte süntaks, eesti murded, leksikaalne semantika, komi keel.
Ajakirja Akadeemiake kolleegiumi liige.
Teoseid
Ta on "Mulgi sõnastiku" (2013) kaaskoostaja (koos Alli Laandega).
Isiklikku
Abielus muusik Ott Kaasikuga. Neil on poeg ja tütar.
Alates 2014. aasta sügisest laulab Tartu Ülikooli Akadeemilises Naiskooris. Mängib rahvapille. Kuulub Liivi Sõprade Seltsi.
Peeter Rõigas
Peeter Rõigas (23. juuli 1914 Enu talu, Peraküla, Abja vald, Halliste kihelkond, Pärnumaa – 21. detsember 1998 Tartu) oli eesti metsateadlane.
Elulugu
Peeter Rõigas oli talupidaja poeg.
1937–1946 oli Tartu Ülikooli metsakasvatuse kateedri assistent, 1946–1949 metsakasvatuse kateedri juhataja, dotsent, samal ajal 1947–1949 Zooloogia ja Botaanika Instituudi vanemteadur ja 1949–1950 metsasektori juhataja.
Vahistati Tartus 20. aprillil 1950. Oli 1950–1955 Karaganda oblastis (Žezkazgani vasekaevanduses) poliitiliselt represseerituna vangilaagris. Vabanes 4. veebruaril 1955.
1955–1956 Kilingi-Nõmme metsamajandi meister, 1956–1959 Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsakasvatuse ja kultuuride kateedri assistent, vanemõpetaja ja dotsent, 1960–1970 Kuremaa Metsamajandusetehnikumi õpetaja, 1970–1978 Eesti Metsainstituudi metsakaitse osakonna juhataja ja vanemteadur.
Teadustöö
Mitmed tema teadustööd olid seotud Sagadi metskonnaga. Tema uurimisvaldkonnad olid metsakultuurid, metsakaitse ja metsakahjurite tõrje.
Teoseid
Avaldas üle 20 teaduspublikatsiooni ja õppevahendi.
Keti lõpp
"Keti lõpp" on 2017. aastal valminud Eesti mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Paavo Piigi samanimelisel näidendil.
Prantsuse spanjel
Prantsuse spanjel on Prantsusmaalt pärinev koeratõug.
Tõustandardis on koera käitumise/iseloomu kohta muuhulgas kirjas: "Tasakaaluka, siira, leebe ning rahuliku loomuga entusiastlik jahikoer."
Indrek Oja
Indrek Oja (sündinud 1974) on eesti ajakirjanik, punkmuusik.
Lõpetanud Kopli Kunstikeskkooli. Oli üks lugude kirjutajaid ja soolokitarrist ansamblis Kurjam.
Töötanud viis aastat uudisteagentuuris ETA, koostades majandus-, sisepoliitika- ja kohtu-uudiseid.
Richard Koolmeister
Richard Koolmeister sündis Tallinnas vennastekoguduse jutlustaja Peeter Koolmeisteri ja tema abikaasa Leena (nn Prass) pojana. Ta lõpetas aastal 1926 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1929–1935 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, aastatel 1948–1950 Uppsala Ülikooli usuteaduskonnas; kaitses tööga "Selbstverleugung, Kreuzaufnahme und Nachfolge. Eine historische Studie über Mt. 16, 24" aastal 1951 lic theol väitekirja. Prooviaastal oli ta Tallinna Toompea Kaarli koguduses õpetaja Artur Soomre juures. Ordineeriti õpetajaks Tallinna toomkirikus 27. detsembril 1936 Hugo Bernhard Rahamägi poolt.
Ta oli aastatel 1936–1939 Tallinna praostkonna vikaarõpetaja, praostkonna noortetöö õpetaja ja Tallinna Tütarlaste kommerts- ja kaubanduskooli usuõpetaja. Aastal 1939 oli Tallinna Peetruse koguduse asutaja-õpetaja. Aastatel 1939–1940 oli ta Viljandi Pauluse koguduse õpetaja-kohusetäitja (17. detsembril 1939 kandideeris ta sama koguduse õpetajaks Jaan Lattiku ametijärglasena, kuid olles ainsa kandidaadina üles seatud, kukkus läbi häältega 147:254, kuna kogudus tahtis Jaan Lattiku naasmist ). Aastal 1940 oli ta Tallinna praostkonna vikaarõpetaja, aastal 1941 lühiajaliselt Tallinna Peeteli koguduse ajutine asetäitja õpetaja; aastatel 1941–1944 oli ta Tallinna Peetruse koguduse õpetaja kohusetäitja, aga ka Tallinna Niguliste koguduse ja Emmause õhtukoguduse ajutine asetäitjaõpetaja.
Richard Koolmeister oli 1955. aastast Eesti Piiblikomitee esimees. Aastal 1968 Piibli redigeerimise komisjoni juhataja, aastatel 1978–1981 ajakirja Eesti Kirik peatoimetaja, sihtasutuse Eesti Ühisabi esimees ja kirjastuse Eesti Vaimulik Raamat esimees.
Ta oli korporatsiooni Sakala vilistlane.
Isiklikku
Tema õemees oli Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja Richard Jõgis.
Geosünklinaal
Geosünklinaalide hüpotees on vananenud kontseptsioon, mis kirjeldas maakoore vertikaalset liikumist. Laamtektoonika on selle tänapäeval kõrvale tõrjunud. Geosünklinaalideks loeti maakoore ulatuslikke suhteliselt liikuvaid ja tugevasti liigestatud väljavenitatud kujuga alasid, mida iseloomustab settekivimite suur paksus, aktiivne seismilisus, magmatism ja metamorfism. Nad asetsevad suhteliselt jäikade maakoore massiivide – platvormide – vahel või nende piiril. Geosünklinaali arengus võib esile tõsta kahte põhilist arenguetappi – vajumist (settekompleksi kuhjumist) ja kerkimist (orogeneesi).
Esimesel etapil kujutab geosünklinaal endast süvaveelist merelist settimisbasseini. Vastavalt merepõhja vajumisele kuhjuvad selles väga suure paksusega settekivimid (kuni 25 km). Vajumisele kaasneb kohati aktiivne magmaline ja vulkaaniline tegevus, kusjuures maakoort läbivate süvalõhede kaudu võib tungida merepõhja vulkaaniline laava või tuhk.
Teisele etapile iseloomulikuks, kerkimisega kaasnevaks nähtuseks on settekivimite kurrutumine, hiljem ka lõhestumine murrangutega ning magma tungimine lõhestunud settekivimite plokkide vahele.
Liivak
Liivak on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Liivak 459 inimesel: 213 mehel ja 246 naisel. Perekonnanimede levikult oli Liivak meeste puhul 265. ja naiste puhul 243. kohal. Levinuim oli see Lääne-Viru maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 13,12.
Deutsche Bahn
pisi|Logo Deutsche Bahn AG on Saksamaa raudtee-ettevõte, mille peamiseks tegevusalaks on reisijate ja kaupade transport Saksamaa raudteedel.
pisi|püsti|left|Ettevõtte peakorter [[Berliinis Potsdamer Platzil]]
Finantsjuhtimine
Finantsjuhtimine (inglise keeles financial management) on juhatuse süstematiseeritud tegutsemine ettevõtte raha efektiivse kasutamise eesmärgil.
Ettevõtte finantsjuhtimise eesmärgid
Eduka finantsjuhtimise tulemusel suudavad ettevõtted hoiduda finantsraskustest ja pankrotist, suurendada kasumit, hoida kulud madalad ning edestada konkurente. Eesmärkide püstitamisel on ettevõttel vaja silmas pidada investorite huve, kuna finantsjuhtimises tehtud otsused peavad aitama kaasa nende vara kasvule.
Lennuväli
pisi|Lennuväli [[Suurbritannias (2009)]] pisi|Tsiviillennuväli pisi|Sõjaväelennuväli [[Ameerika Ühendriigid|Ameerika Ühendriikides]] Lennuväli (ka aerodroom, kreeka keeles aer 'õhk' + dromos 'jooks') on ICAO reeglitele vastav rajatis maa- või veealal koos hoonete, seadmete ja selle kohal paikneva kokkuleppelise kõrguseni ulatuva õhuruumiga, mis tagab lennukite, kopterite ja purilennukite õhkutõusmise, maandumise, ruleerimise, paigutamise ja teenindamise.
Finantsjuhtimine
Kapitali moodustamine sisemiste ja välimiste finantseerimisallikate arvel
Finantsjuhtimise esimene ülesanne on korraldada ettevõtte rahandust, kasutades selleks nii sisemisi kui ka väliseid allikaid. Sisemised finantseerimisallikad kujunevad ettevõtte tegevuse käigus ning nendeks on kasum, põhivara kulum, reservid ja organisatsiooni vara müümisest tekkinud tulu. Välised allikad jagunevad kaheks: aktsionäride ja üksikettevõtjate rahaliseks panuseks ning laenudeks. Ettevõtte jaoks on oluline leida nende seast kõige soodsamad rahaallikad, mis toovad endaga kaasa võimalikult väikesed riskid.
Lennuväli
Tegevust lennuväljal juhitakse lennujuhtimistornist. Lennuväljal on üks või mitu kõvakattega rada, murukattega lennuväljarajad on märgistatud ainult rajatähistega.
Finantsjuhtimine
Kapitali tõhus kasutamine
Finantsjuhtimise teine peamine ülesanne on planeerida ning juhtida organisatsiooni investeeringuid. Investeeringu hindamisel tuleb arvestada selle tasuvusmäära, tasuvusaja ja praeguse puhasväärtusega. Oluline on analüüsida investeeringuid ka pärast projektide lõppu, et näha, milliseid investeeringuid on kasulik teha ja milliseid mitte.
Rahaliste vahendite juhtimine
Ettevõtte maksevõime tagamiseks ja võimalike finantsraskuste ettenägemiseks tuleb selle rahavoogude liikumist täpselt planeerida. Rahavoogude prognoose tuleb pidevalt võrrelda tegelike tulemustega, et tagada finantsjuhtimise protsessi täpsus. Firma finantsprognoosimine jaguneb kolmeks etapiks: müügikäibe ja -kulu prognoosimine, planeeritud müügi saavutamiseks vajaminevate investeeringute jagamine põhi- ja käibevarasse ning finantseerimisvajaduse välja selgitamine. Levinumad meetodid ettevõtte täiendavate rahastusvahendite kindlakstegemiseks on bilansi- ja modelleerimismeetod.
Lennuväli
Lennuväljaliigid
pisi|Mittekontrollitava õhuruumi lennuväliÕhuruumi alusel :
Finantsjuhtimine
Finantsjuhi roll ettevõttes
Väikeettevõtetes täidab finantsjuhi rolli enamasti ettevõtte juht koostöös raamatupidajaga. Suuremates firmades on selleks palgatud eraldi inimene, kes koostöös kõikide osakondade juhatajatega juhib ettevõtte finantsprotsesse. Eduka finantsjuhi omadused on hea koostöövõime, uuenduslikkus ja oskus teha muudatusi probleemide lahendamiseks. Finantsjuht peab oma rollis :
Lennuväli
Lennuväljatüübid
Omandivormi järgi :
Vääna-Jõesuu kool
Vääna-Jõesuu kool on kool Harju maakonnas Harku vallas Vääna-Jõesuu külas. Kooli direktor on Eddi Tomband.
Heili Rõivas
Heili Rõivas (aastani 1955 Prants, sündinud 14. aprillil 1934 Mõniste vallas Võrumaal) on eesti loomakasvatusteadlane.
Elulugu
Heili Rõivas on talupidaja tütar.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: lehmade piimajõudlust mõjutavad geneetilised ja mittegeneetilised tegurid, optimaalse pikkusega poegimisvahemiku ja kinnisperioodi osatähtsus piimatoodangu suurendamisel ja karja taastootmise parandamisel. 38 teadustrükist.
Kuniya Daini
Kuniya Daini (jaapani keeles 大仁 邦彌 Daini Kuniya; sündinud 12. oktoobril 1944 Kōbes) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Ta sündis aastal 1944 Hyōgo-kus (praegu Kōbe linnaosa; asub Hyōgo prefektuuris).
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1972–1976 44 mängu.
Carl Millöcker
pisi|Karl Millöcker, [[Christian Wilhelm Allersi joonistus 1888]] Carl Joseph Millöcker (ka Karl Millöcker; 29. aprill 1842 Viin – 31. detsember 1899 Baden bei Wien) oli Austria helilooja ja dirigent. Johann Straussi ja Franz von Suppé kõrval oli ta Austria operetikoolkonnale alusepanija. Komponeeris aastatel 1865–1896 20 operetti ja laulumängu (Singspiel), millest laialdase rahvusvahelise populaarsuse said "Gasparone", "Der Bettelstudent" ("Kerjusüliõpilane") ja "Gräfin Dubarry" ("Madame Dubarry").
Eestis on 1909–1954 mängitud tema nelja operetti üheksas lavastuses: "Kerjusüliõpilane" (Estonia 1910, 1923, 1947; Endla 1923), "Gasparone" (Estonia 1909; Vanemuine 1954), "Madame Dubarry" (Estonia 1932), "Seitse kilplast" (Estonia 1910, 1919). pisi|Millöckeri hauamonument Viini keskkalmistul
Emiline ja etiline
Emiline ja etiline (ehk eemne ja eetne) on kaks kirjeldusviisi – vastavalt sisemine ja väline.
Need on keeleteadlase Kenneth Pike'i poolt 1954. aastal kasutusele võetud mõisted, millega eristatakse sisevaatleja ja välisvaatleja positsiooni, neist positsioonidest tehtud kirjelduste erinevust. Neid kasutatakse eelkõige antropoloogias ja sotsiaalteadustes.
See mõistepaar üldistab keeleteaduses kasutatavat eristust foneemika (ehk fonoloogia) ja foneetika vahel, mis seisneb kõne elementide kirjeldamises vastavalt kas foneemide või häälikutena.
Regiobahn
Regiobahn on Saksamaa linnade lähedal paiknev piirkondlike raudteede võrk.
Eristatakse RegionalBahni ja RegionalExpressi, mis on kiirem.
Piirkondlikel liinidel kasutatakse ühe- ja kahekorruselisi vaguneid.
MoldovaGaz
MoldovaGaz on 62% ulatuses Gazpromile kuuluv ettevõte, mis varustab gaasiga Moldovat ja Transnistriat.
Woltersdorfi tramm
pisi Woltersdorfi tramm on Berliinist idas asuv standardrööpmeline trammiliin number 87, mis algab Rahnsdorfi raudteejaamast.
Liinil sõidavad vanad vagunid.
Tarkvaraarhitekt
Tarkvaraarhitekt on inimene, kes tegeleb infosüsteemide tarkvaraarenduse erinevate probleemidega, näiteks infosüsteemi ülesehituse, komponentide vaheliste integratsioonide ja andmevahetuse teemadega. Lisaks ka analüüsi, planeerimise, disaini ja ka programmeerimise teemadega, vastavalt rolli spetsiifikale.
Vee puudutus
"Vee puudutus" (algupärane pealkiri "The Shape of Water") on Ameerika Ühendriikide romantiline fantaasia-draamafilm, mille režissöör on Guillermo del Toro.
Tegevus toimub 1962. aastal Baltimore'is, valitsuse ülisalajases laboris. Labori koristaja armub kinnipüütud inimesesarnasesse kahepaiksesse olendisse.
Film esilinastus 31. augustil 2017 Veneetsia filmifestivalil, kus see võitis Kuldlõvi auhinna kui festivali parim film.
Filmi eelarve oli 19,5 miljonit dollarit. Film on sisse toonud 126,4 miljonit dollarit.
Külmaseen
Külmaseen (Armillaria) on seente perekond.
Mõned liigid külmaseene perekonnast omavad bioluminestsentsi (näiteks Armillaria mellea), olles andnud alust rahvauskumustele (rahaaugu tuled, virvatulukesed).
Levila
Levinud kogu maailmas.
Liigid
Euroopas esinevad järgmised liigid:
Kirjeldus
Külmaseened on üheaastased kuni 15 cm pika jala ja kuni 10 cm läbimõõduga pruunika või kollaka kübaraga seened. Kübara keskel on tavaliselt soomused. Külmaseene kübara all võib näha valkjaid eoslehekesi ja jalgadel rõngast. Kasvavad sageli põõsasjas kogumikus puude kändudel, juurtel, tüve- ja koorepragudes.
Söögiseenena
Külmaseene perekonda liigitatud seened on värskelt mürgised. Kupatatult loetakse näiteks mesi-külmaseent heaks söögiseeneks. Vesi-külmaseen on jäävalt viha maitsega.
Metsapuude haigustekitajana
Seeneliikide patogeensus on varieeruv ja mõned liigid nakatavad üksnes stressis puid, kuid seen on võimeline risomorfidega nakatama valgemädanikuga või surmama peaaegu kõiki puit- ja osasid rohttaimi.
Külmaseenele tundlikud taimed
Kui lähedal teatakse külmaseent elunevat, ei soovitata seene läheduses kasvatada külmaseene suhtes tundlike taimi nagu: mänd, õunapuu, kask, seeder, tuhkpuu, küpress, ebaküpress, forsüütia, hortensia, sirel, rododendron, sõstar, roos, elupuu, pähklipuu, paju jt.
Viited
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Armillaria ja saksakeelset artiklit de:Hallimasche seisuga 11.02.2014.
Sergei Botkin
pisi|Sergei Petrovitš Botkin Sergei Botkin (vene keeles Сергей Петрович Боткин, 17. september 1832 Moskva – 24. detsember 1889 Menton) oli vene arst-terapeut.
Steineri aed
Steineri aed on Pärnu linna vanim avalik põlispuudega haljasala Uue, Pühavaimu, Gildi ja Malmö tänavate vahel, aadressiga Uus 5.
Ajaloost
17. sajandi teisel poolel oli hoonestamata krunt Pühavaimu 8 naabruses raehärra ja justiitsbürgermeistri Franz Carl Steineri omanduses ja ta kujundas sinna avaliku pargi. 18. sajandil rajati haljasala asemele aed, mis andis pargile nime.
2001. aastal korraldati Pärnu linnavalitsuse eestvõttel konkurss aia ümberkujundamiseks, mille võitis Veronika Valgu ja Villem Tomiste projekt.
Praegu pargina kasutusel hooajaliselt, seal on korraldatud turgu, kontserte ja muid sündmusi. Kultuurimälestiste registris on ala seisukord hinnatud halvaks.
Ämari põhikool
Ämari põhikool oli põhikool Harju maakonnas Vasalemma vallas Ämari asulas.
Kool asutati 1946 Ämari algkoolina.
Kool suleti 2019. aastal.
Argo (eesnimi)
Argo on mehenimi.
Argo on ebaselge päritoluga eesnimi. 1962. aastal hakkas nimi Eestis ootamatult levima. Tõenäoliselt on tegemist Ardo variandiga. Võimalik on ka seos vana-kreeka mütoloogiaga (argonaudid).
1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Argo 1363 mehel. Argo on Eestis populaarsuselt 131. mehenimi. Kõige populaarsem on eesnimi Argo vanuserühmas 45–49, kus neid on 10 000 elaniku kohta 22,21 ning Hiiu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 21,15. Argo on keskmiselt 39 aasta vanune (mediaanvanus on 40).
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Argo 13 inimesel.
Rohukas
pisi|[[Hallrohukas (Oedemera lurida).]] Rohukas (Oedemera) on perekond mardikalisi sugukonnast rohuklased (Oedemeridae).
Rohukad on salede kehakujuga. Nende valmikud toituvad õitel.
Perekonnas on umbes 80 liiki. Neist 38 elab Euroopas.
Svjatohirsk
Svjatohirsk (ukraina keeles Святогі́рськ) on linn Ukraina Donetski oblasti Kramatorski rajoonis.
Ajalugu
Vene väed okupeerisid linna 2022. aasta juunis. 12. septembril 2022 sisenesid linna Ukraina väed.
Iļķēnsala mõis
Iļķēnsala mõis (läti keeles Iļķēnsalas muiža) oli kõrvalmõis Lätis Riia linnas Kundziņsala asumis Rutku saarel. Omaaegse haldusjaotuse järgi asus Riia kreisi Daugavgrīva kihelkonnas. Saksa keeles Hilchensholm.
Aastal 1782 sai mõisa omanikuks krahv Ernst Reinhold von Mengden. Peagi ostis ta ka lähedal asuva Carnikava mõisa ning Iļķēnsala mõisast sai Carnikava kõrvalmõis. Aastal 1917 liideti mõisa maad Riia linnaga.
Abrasiivsaag
pisi|Abrasiivsaag
Abrasiivsaag (ka hõõrdsaag) on elektriline tööriist selliste kõvade materjalide lõikamiseks nagu metallid, plaadid ja betoon. Lõike teostab abrasiivketas, mis sarnaneb lihvkettaga. Tehniliselt pole tegu saega, kuna puuduvad saehambad.
Abrasiivsaage on mitmesuguseid, sealhulgas laua-, käsi- ja järelkõnnitavad saed. Lauasaagide puhul, mida kasutatakse enamasti plaatide ja metalli lõikamiseks, on lõikur ja mootor paigaldatud fikseeritud alusplaadile kinnitatud pöördvardale. Lauapealsed mudelid on sageli elektrilised ja neil on üldiselt sisseehitatud viil või muu kinnitusvahend. Vabakäelisi abrasiivsaage kasutatakse enamasti ehitusplatsidel betooni, asfaldi ja torude lõikamiseks. Need on konstrueeritud käepideme ja mootoriga kasutaja lähedal ja kettaga sae teises otsas. Vabakäesaagidel pole kinnitusvahendit, sest lõigatavad materjalid on suured ja rasked. Järelkõnnitavad saed, mida sageli nimetatakse ka lamedateks saagideks, on suuremad saed, mida kasutatakse sisselõigete tegemiseks betoonpõrandatel ja asfaldisillutistel.
Théâtre-Italien
pisi|[[Gaetano Donizetti|Donizetti Don Pasquale esietendus 1843. aastal. Salle Ventadour Pariisis, kus Théâtre-Italien tegutses 1838. aastal ja 1841–1878]] pisi|[[Nicolas Lancret' maal Théâtre-Italien näitlejatest 18. sajandi esimesest poolest]] Théâtre-Italien (ka Théâtre des Italiens) oli Itaalia muusikutest, näitlejatest, lauljatest ja teatritegelastest komplekteeritud trupp, mis esitas Pariisis Itaalia heliloojate oopereid. Algselt loodi 1714. aastal kui komödiantide trupp nimetusega Comédie-Italienne, mis tegutses Prantsuse õukonnas Itaalias sündinud kuningannade Caterina de' Medici ja Marie de' Medici juhtimisel ja kuninga toetusel ning andsid ka avalikke etendusi Pariisi Hôtel de Bourgogne 'i teatris. See teatrimaja oli esimene Prantsusmaal ehitatud avalik teater. Sel ajal tehti vahet legitiimsel teatril, mis tegutses kuninga loaga ja madalama staatusega tänavateatritel, mis ei allunud kuningliku tsensori kontrolli alla. Valdav osa Itaaliast Pariisi tulnud arvukatest komöödia- ja ooperitruppidest tegutsesid ilma kuningliku toetuseta.
Comédie-Italienne oli omal ajal üks Pariisi populaarsemaid teatriorganisatsioone, mis pakkus mitmesugust meelelahutust. Théâtre-Italieni trupi moodustas Napoleon I toetusel prantsuse näitlejanna ja teatridirektor Mademoiselle Montansier (kodanikunimega Marguerite Brunet) 1. mail 1801, kuid selle esialgne ametliku nimetus oli Opera Buffa. Lavalist tegevust alustati Marcello da Capua ooperi Furberia e Puntiglio ettekandmisega. Trupp andis esialgu etendusi Théâtre Olympique ruumides, kuid kolis jaanuaris 1802 Salle Favarti, seejärel esines Théâtre Louvois's ja siis kuni 1815. aastani Théâtre de l'Odéon'is.
Sellel varasemal tegutsemise perioodil esitas trupp esmakordselt Pariisis itaallaste Domenico Cimarosa, Giovanni Paisiello, Ferdinando Paëri ja Johann Simon Mayri oopereid. Esitati ka esmakordselt Prantsusmaal itaalia keeles Mozarti ooperid Le nozze di Figaro, Così fan tutte ja Don Giovanni. Muusikajuhi ja dirigendina tegutsesid Gaspare Spontini ja Niccolò Antonio Zingarelli.
1818. aastal tühistati Madame Catalani kuninglik juhtimise privileeg ja esinemisluba ning teater suleti. Seejärel otsustati anda teater Academie Royale de Musique'i (Pariisi Opéra tollane nimetus) juhtimise alla, kuid säilitades samas igas mõttes autonoomia. Paër määrati muusikajuhiks, millisel kohal ta oli aastatel 1819–1824 ja 1826–1827.