cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zelimhan Jandarbijev
Surm
Autopomm ajendas Katari esimese terrorismivastase seaduse, mille järgi terroriakte, millega kaasnevad ohvrid, karistatakse surmanuhtluse või eluaegse vangistusega. Katari võimud arreteerisid kolmes mõrvas kahtlustatuna kolm Venemaa välisluure agenti. Üks neist lasti vabaks ja ülejäänud kahele esitati süüdistus. Moskva nõudis kahe mehe väljaandmist. Kaks katarlast arreteeriti Venemaal kättemaksuks kahtlustatuna selles, et nad ei deklareerinud nende valduses olevat raha.
Isiklikku
Jandarbijev oli abielus. Ta oli poja ja kahe tütre isa.
Vennaskond. Millennium
Film valmis 1998. aastal.
Filmi režissöör on Tõnu Trubetsky, stsenaristid Tõnu Karro, Tõnu Trubetsky ja Sandra Heidov.
Peategelased on Tõnu Trubetsky, Anti Pathique, Allan Vainola ja Kaspar Jancis. Filmis esinevad veel Mait Vaik, Alar Aigro, Ülari Ollik, Camille Camille, Hindrek Heibre, Rainis Kingu, Kristjan Mäeots, Maret Pärnamets, Reginleif Trubetsky, Teet Tibar, Tamur Marjasoo, Meelis Tauk, Andrus Konotopski, Indrek Tamm, Margus Jõemägi, Juhan Ulfsak, Merle Teinemaa, Riho Baumann, Jaak Joala, Kristi Luik, Marko Tamjärv ja Marko Mägi.
Teksti loeb Aarne Üksküla.
Filmis on kasutatud teiste seas Vladimir Voronovi, Andres Suurevälja, Viktor Koškini, Heldur Eltermaa, Ain Lepa, Veiko Taluste, Leo Saare, Rita Amelkina ja Ilona Vammuse filmitud. Selle monteerisid kokku Hendrik Reindla ja Rainer Kask.
Filmi pikkus on 90 minutit.
Filmi produtsent on Mati Sepping.
Film valmis firmade Faama Film, Eesti Tõsielufilm ja Trubetsky Pictures koostöös.
Välislingid
Millennium (1998 film)
Charles III (Lääne-Frangi)
Tema hüüdnimi Lihtsameelne on eksitav. Ta polnud silmatorkavalt rumal ega kergeusklik. Tema eluajal tähendas prantsuskeelne sõna simple ('lihtne') inimest, kes on otsekohene ja truu ilma igasuguse valetamise ja pettuseta. Sajandite jooksul sõna tähendus muutus. Kui siis inimesed hakkasid mõtisklema, mismoodi kuningas saaks lihtne olla (elukommete ega päritolu poolest ometi mitte!), läks käibele eksiarvamus, et ju ta siis pidi lihtsameelne olema. 300px|pisi|Läänefrankide kuningriik (punane) aastal 843.
Charles oli kuningas Louis II postuumne poeg. Tema ema oli Louis' teine naine Pariisi Adelaide. Charlesil oli vanem õde Ermentrude, kelle sünniaasta pole teada, aga palju vanem ta ka polnud.
Parameeter
Parameeter ('mõõtev', kreeka keeles παράμετρος: παρά pará, eesti keeles 'vastu', 'kõrval', 'juures', 'suhtes' + μετρος metron, eesti keeles 'mõõt' millegi mõõtmise, võrdlemise või hindamise tähenduses) on ühelaadseid objekte, nähtusi, seisundeid või protsesse iseloomustav suurus. Parameetriks nimetatakse ka ülesannete sõnastamisel või lahendamisel kasutatavat abimuutujat.
Parameetri mõiste võttis geomeetria terminina 1740. aastal kasutusele Johann Heinrich Zedler. 1765. aastal lülitasid Denis Diderot ja Jean-Baptiste le Rond d’Alembert selle oma Entsüklopeediasse.
Matemaatikas on parameeter muutuja, mille kaudu avaldatakse sõltumatu ja sõltuva muutuja kokkukuuluvaid väärtusi. Näiteks geomeetrilise kujundi parameetriks on tema kuju või asendit iseloomustav arv. Näiteks ringjoone parameetrid on raadius ja keskpunkt.
Füüsikalisi protsesse kirjeldatakse võrranditega, mis seovad neis protsessides muutuvaid suurusi. Parameetrid sisalduvad harilikult võrrandite kordajates. Nad võivad olla ajast ja süsteemi koordinaatidest sõltuvalt muutuvad või jäävad. Eristatakse koond- ja hajuparameetreid. Mehaaniliste süsteemide puhul on parameetrid näiteks mass, hõõrdetegur, inertsimoment ja pingus. Elektriliste süsteemide kõige iseloomulikumad parameetrid on voolutugevus, pinge, takistus, induktiivsus ja mahtuvus.
Informatsiooniteoorias kasutatakse mõistet signaali parameeter. Kui edastatavat signaali on võimalik kujutada skalaarse või vektoriaalse funktsiooniga, võib selle funktsiooni iga numbrilist väärtust käsitleda parameetrina.
Statistikas tähistavad parameetrite väärtused tõenäolise jaotuse omaduste tunnuseid.
Tehnikas nimetatakse parameetriks masinat või seadet iseloomustavat suurust ehk tunnussuurust.
Charles III (Lääne-Frangi)
Karli surma järel valisid Lääne-Frangi ülikud kuningaks Pariisi krahvi Odo. Odo suri 898 ja tal oli kaks poega, kellest mõlemad elasid isast kauem, aga kumbki ei saanud täiskasvanuks. Charles ei saanud siis nooruse tõttu riiki valitseda ja tema eestkostjaks nimetati Ramnulf II, kes ei tunnistanud Odot kuningana. Ramnulf suri juba 890, sest mürgitati. Peatselt suri ka tema ainus seaduslik laps, poeg Ramnulf III. Kuid 893 krooniti Charles Ida-Frangi kuninga Arnulfi toetusel Lääne-Frangi kuningaks. Täieliku tunnustuse kuningana sai ta siiski alles pärast Odo surma.
911 andis ta Normandia valitseda viikingitele, selle esimeseks hertsogiks sai Rollo (Hrolf Ganger). See tehing lõpetas viikingite retked Lääne-Frangi riigi alale.
Samal aastal suri Saksa kuningas Ludwig III Laps. Lotharingia elanikud valisid Lotringi hertsogi Reginar I juhtimisel uueks kuningaks Charlesi, lüües sellega lahku sakslastest, kes valisid oma järgmiseks kuningaks Konrad I. Seetõttu pidi Charles kahel korral kaitsma Lotharingiat Konradi sõjakäigu vastu. Lotringi toetuse saamiseks oli Charles 907 abiellunud lotringi naise Frederunaga.
Ülikud polnud aga Charlesi valitsemisega rahul. Vastumeelsust tekitas eeskätt see, et ta oli enda soosikuks ja nõunikuks määranud Hagano, kes oli küll aadlik, aga mitte kõrgaadlik. Ta oli Frederuna sugulane ja pärit Lotringist, aga kuningakotta tuli alles pärast Frederuna surma 917. Ülikute mõõt sai täis siis, kui Charles hakkas Haganole annetama benefiitse ja muid valdusi, mis kuulusid teistele. Siiski ei olnud vastuseis Charlesile päris üksmeelne. Näiteks Trieri krahv Widerich, kes oli abielus Chalesi õetütre Kunigundaga, jäi Charlesile lõpuni truuks.
922. aastal valisid ülikud vastukuningaks Odo venna Robert I. 923 sai too lahingus surma, kuid Charles sai samas lahingus siiski lüüa ja uueks kuningaks sai Rudolf. Charles vangistati ja ta suri 6 aasta pärast. Roberti ainsa poja vanim poeg oli pärastine Prantsuse kuningas Hugh Capet.
Isiklikku ja järglased
Charles III oli esialgu abielus Frederunaga, kellega ta sai kuus last, kõik tütred: Ermentrude, Frederuna, Adelaide, Gisela, Rotrude ja Hildegarde. Naise surma järel abiellus ta 919 Inglismaa kuninga Edward Vanema tütre Eadgifuga. Nende pojast, kes sündis 920, sai hiljem Lääne-Frangi kuningas (936–954) Louis IV. Lisaks oli neil 925 sündinud poeg Charles de Courcy. Tütar Gisela väidetakse olevat abiellunud Rolloga, kuid hilisemad ajaloolased on kahtluse alla seadnud isegi selle, et Gisela üldse ajalooline isik oli, rääkimata sellest, et Rollo oleks Charlesi väimees olnud.
Tripton
Tripton ehk trüpton ehk abioseston on veekogu sambas hõljuvad surnud organismide osakesed (detriit) ja mineraalaineosakesed. Tripton on sestoni üks komponentidest.
Näitleja
Naisnäitlejat võib nimetada ka näitlejannaks või näitlejatariks, kuid elukutse ja ametinimetus on siiski näitleja.
Majakovski
Majakovski on vene perekonnanimi
Eduard Pihlak
pisi|Dr. Eduard Pihlak aastal 1938 Eduard-Ferdinand Pihlak VR I/2 (29. september 1888 Viljandimaa – 12. aprill 1945 Rostock, Saksamaa) oli eesti arst ja sõjaväelane (kapten). Ta oli telliskivitöösturi poeg ning Artur Aleksander Pihlaku ja Viktor Pihlaku vend.
Ta lõpetas Peterburi Sõjameditsiini Akadeemia cum laude, osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Pidas Tallinnas laste- ja sisehaiguste arsti erapraksist.
Esimesel iseseisvusajal ning Nõukogude okupatsiooni esimesel aastal juhtis ta tervishoiukorraldust Harjumaal. Aastail 1919–1920 oli ta Rapla jaoskonna tervishoiuarst, 1920.–1940 Harju maakonnaarst, aastail 1924–1927 ka Harju maavalitsuse tervishoiu- ja hoolekandeosakonna juhataja. 1935. aastast sai temast vabakutseliste haritlaste esindaja riigi majandusnõukogus. Oktoobris 1940 määrati ta Harjumaa tervishoiuosakonna ajutiseks juhatajaks.
Saksa okupatsiooni ajal 1942. aastal määrati ta Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Tervishoiu Valitsuse juhatajaks, ametialaselt kuulus ta ka järgmisel aastal loodud Eesti Tervishoiukoja nõukogusse.
Septembris 1944 evakueerus Gotenhafeni (Poola linn Gdynia) kaudu Saksamaale, kus sai külalislitsentsi alusel arstipraksist jätkata. Gotenhafenis peatus ta ja tegutses arstina kuni 1944. aasta lõpuni. Jaanuaris 1945 siirdus Güstrowisse, oli seal kiirabiarstina Güstrowi Kreisi Riikliku Tervishoiuameti teenistuses. Suri kevadel 1945 Rostocki Ülikooli haiglas vähki (bronhikartsinoom).
Clara Schumann
pisi|Clara Schumann, 1859. Eduard Bendemanni puusöejoonistus, 6. märts 1859, Dresden thumb|Clara Wiecki sünnikodu [[Hohe Lilie Leipzigis aadressil Neumarkt 48 (1920)]] Clara Josephine Schumann (neiupõlvenimi Wieck; 13. september 1819 Leipzig – 20. mai 1896 Frankfurt) oli saksa romantistlik helilooja ja pianist, helilooja Robert Schumanni abikaasa.
Oma enam kui 60-aastase kontserdikarjääri jooksul sai temast 19. sajandi tähtsaim pianist. Ta oli ka mõjukas muusikaõpetaja, töötades Dr. Hochi Konservatooriumis Frankfurdis.
Clara Schumann oli Johannes Brahmsi hea tuttav ja esimene, kes esitas Brahmsi töid avalikkuse ees.
Perekond
Tema isa oli Friedrich Wieck ja ema Mariane Wieck (neiupõlvenimi Tromlitz). Isa oli hariduselt teoloog, kuid kirest muusika vastu tegutses ta klaveriõpetajana. Samuti asutas ta klaverivabriku ja muusikaraamatukogu. Clara ema oli laulja ja pianist, andis samuti klaveritunde. Clara emapoolne vanaisa oli flötist Johann George Tromlitz.
Friedrich ja Mariane Wieckil oli viis last, kellest kaks surid varakult: Adelheid (1817–1818), Clara, Friedrich Alwin Feodor (1821–1885), Gustav Robert Anton (1823–1884) ja Victor (1824–1827).
12. mail 1824 lahkus Mariane mehe juurest koos nelja ja poole aastase tütre Clara ja kolmekuuse beebi Viktoriga vanematekoju Plauenisse. Saksimaa seaduse järgi kuulusid kolm vanimat last isale, mistõttu lubati Claral viibida ema ja vanavanemate juures vaid lapse viienda sünnipäevani. 22. jaanuaril 1825 lahutati Friedrich ja Mariane Wiecki abielu. Ehkki Mariane teadis, et lahutus heidab talle halba valgust ja ta kaotab oma lapsed, tundis ta end olevat sunnitud seda sammu astuma. Wieck võis olla väga karm ja mõistmatu, kontrollides naist pidevalt ja kasutades teda ära. Stress raseduste pärast, Wiecki juhendamisel harjutamine, esinemised laulja ja pianistina, õpetamine, abistamine äris ning sõprade ja äripartnerite eest hoolitsemine nõudis noorelt naiselt palju. Juba nende abielu ajal oli Mariane kontaktis Adolph Bargieliga, võttes temalt ka klaveritunde. Mariane ja Adolph Bargiel abiellusid augustis 1825.
Friedrich Wieck abiellus 3. juulil 1828 preester Samuel Traugott Fechneri tütre Clementine Fechneriga (1805–1893), kes oli temast kakskümmend aastat noorem. Clementine Fechner oli Eduard Clemens ja Gustav Theodor Fechneri õde. Friedrich ja Clementine Wiecki abielust sündis kolm last. Clemens (1829–1833) suri noorelt, tütar Johanna Mariest (1832–1916) sai tuntud pianist ja laulja, ka tütar Cäcilie (1834–1893) oli lootustandev pianist, kuid põdes alates 16. eluaastast vaimuhaigust. Friedrich Wieck nimetas Clarat, Mariet ja Cäcilied kirjades oma "kolmeks tütreks".
Lapsepõlv
Clara õppis rääkima väga hilja, arvatavasti nelja-aastaselt, kui viibis aasta aega isast lahus emapoolse vanaema juures Plauenis. Alates viiendast eluaastast õppis ta intensiivselt klaverit, peamiselt Friedrich Wiecki juhendamisel. Friedrich Wiecki mõistis peagi, et Clara musikaalsus võimaldab tal tütrest kiiresti imelast ja klaverivirtuoosi kujundama hakata. Nii võttis Friedrich tütre mõne aasta pärast põhikoolist ära ja õpetas teda eraviisiliselt, et ta saaks täielikult keskenduda klaveri mängimisele. Selle tulemusel piirdus Clara haridus suuresti muusikaga, kuid oluline koht oli ka võõrkeeltel. Kompensatsioonina harrastati füüsilise koormuse eesmärgil pikki jalutuskäike. Edu saabus peagi. Clara Wieck pälvis juba esimestel eraesinemistel Dresdenis ja Leipzigis suurt tähelepanu ja tunnustust.
Abielu
Alates 1830. aastast elas Wiecki majas tulevane helilooja Robert Schumann. Ta võttis Friedrich Wieckilt klaveritunde, õppis ametlikult õigusteadust ja hõljus pikka aega kirjanduse ja muusika vahel. Robert aitas 15-aastasel Claral seadistada tema (ainsat) klaverikontserti. Kontserdi lõpetas Clara juba viie kuu pikkusel Põhja-Saksamaa turneel, mille isa temaga talvel 1834–1835 tegi. Kontserdi esmaettekanne oli 1835. aasta novembris Felix Mendelssohn Bartholdy juhatamisel Leipzigi Gewandhausis. Sel ajal mõistis noor Clara, et on endast üheksa aastat vanemasse Robert Schumanni üha enam kiindunud. Robert oli vahepeal kihlunud Ernestine von Frickeniga. See kutsus esile Clara armukadeduse. Robert katkestas kihluse ja oli peagi kindel oma sügavas kiindumuses Clarasse. Friedrich Wieck ei kiitnud nende suhet mitte mingil tingimusel heaks ja Clara põgenes aeg-ajalt Berliini ema Mariane juurde. Ka Robert Schumann sai Mariane Bargieliga väga hästi läbi ja külastas oma pruuti Berliinis.
1837. aastal kihlus Clara vastu isa tahtmist Robert Schumanniga. Abielu takistamiseks tegeles Friedrich Wieck lausa laimamisega ning ähvardas tütre kaasavarast, sealhulgas Clara tiibklaverist, ilma jätta.
Clara ja Robert abiellusid 12. septembril 1840 Leipzigi lähedal Schönefeldis. Varsti sündisid tütred Marie ja Elise. 1842. aastal saatis Robert Schumann oma naist ringreisil Loode-Saksamaal. Paar läks lahku Hamburgis, sest Clara jätkas esinemisi Kopenhaagenis ja Robert naasis tütar Marie juurde.
1844. aastal kolis paar Leipzigist Dresdenisse, lootes, et Elbe-äärne kliima tuleb Schumanni tervisele kasuks. Clara jaoks tähendas Dresdeni aeg seda, et ta pidi kõigepealt hoolitsema oma mehe eest ja panema oma karjääri ootele. Sündis veel neli last (Julie, Emil, kes suri aasta pärast sündi, Ludwig ja Ferdinand), Clara andis klaveritunde, aga andis ka kontserte ja kirjutas mõned oma parimatest teostest. 1844 oli abielupaari jaoks suurepärane ühise reisi aasta Venemaal, mil nad viibisid pikalt Peterburis ja Moskvas. Teel Riiast Peterburi esines Clara Schumann 1844. aastal ka Tartus. Clara vend Alwin elas sel ajal Tallinnas ja nad pidid külastama ka Tallinna. Alwin oli publikut selleks juba ette valmistanud ja avaldanud 1844. aasta jaanuaris vastavad ajaleheteated. Schumannid siiski Roberti halvenenud tervisliku seisundi tõttu Tallinna ei jõudnud, kõik Tartu-päevad oli ta “närvipalavikus”, nagu kolm Tartu arsti diagnoosisid, ning Schumannid kiirustasid Peterburi.
1846/1847. aasta talvel läksid Schumannid koos kahe vanema tütrega ühisele Viini-reisile, sellele järgnes kontserdireis Berliini.
1850 määrati Schumann Düsseldorfi muusikajuhiks. Järgmisel aastal sündis Düsseldorfis noorim tütar Eugenie. 1853. aastal tutvusid nad Düsseldorfis viiuldaja Joseph Joachimi ja tema sõbra, noore helilooja ja pianisti Johannes Brahmsiga. Claraga sõprus Brahmsiga kestis surmani. Brahms toetas Clarat, kui Robertil olid haigushood ja ta oli korduvalt suletud vaimuhaiglasse.
Järgnevatel kümnenditel esines Clara sageli koos Joachimiga, aga ka tema lauljast abikaasa Amaliega. Clara esines Düsseldorfis ja ümberkaudsetes linnades ning toetas abikaasat Musikvereinis proovide ajal. 1852. aasta jooksul halvenes Schumanni tervis järsult. 1853. aasta lõpus loobus Schumann de facto oma positsioonist ja asus Claraga kontserdireisile Hollandisse: selle käigus pälvisid suurt tunnustust nii Schumanni kompositsioonid kui ka Clara tõlgendused.
Veebruaris 1854 tegi Robert Schumann enesetapukatse ja ta saadeti Bonni lähedale Endenichi Dr. Richarzi sanatooriumi. 1854. aasta juunis sündis Felix – poeg, keda tema isa enam ei näinud. Arstid hoidsid Clarat ja lapsi patsiendist eemal. Oma pere eest hoolitsemiseks ja enda tähelepanu kõrvale juhtimiseks jätkas Clara kontserttegevust täies mahus. 1855. aastal läks ta ringreisile Hollandisse ja Pommerisse, 1856 esimest korda Inglismaale.
Abikaasat nägi Clara Schumann jälle alles vahetult enne Roberti surma 29. juulil 1856. Siis jäi Clara 37-aastaselt Clara leseks ning pidi hoolitsema enda ja seitsme lapse eest. Clara Schumann tunnistas sõbrannadele saadetud kirjades, et tal oli tunne, et ta ei saa enam kunagi õnnelikuks, ning et jõulud olid tema jaoks alati väga rasked, sest see kutsus eriti esile tema armastatud abikaasa mälestuse. Pärast Robert Schumanni surma elas Clara lastega Berliinis ja Baden-Badenis, 1873. aastal kolis ta koos tütarde Marie ja Eugeniega taas Berliini.
Lapsed
Lisaks armastatud mehe kaotusele pidi Clara Schumann üle elama ka kolme lapse surma: Julie suri 1872. aastal, Felix 1879. aastal, Ferdinand 1891. aastal. Poeg Ludwig tuli ravimatu vaimuhaiguse tõttu varjupaika saata. Poeg Ferdinand oli 1870–1871 sõjas osalemise hingetraumast morfiinisõltlane.
Pianistikarjäär
Clara Schumanni pianistikarjääri võib jagada kolmeks perioodiks.
1831–1839. Aeg, mil isa ehitas ja kinnistas tema kuulsuse virtuoosina. Clara Wiecksist kui imelapsest sai tunnustatud noor kunstnik, keda peeti võrdseks selliste oma aja kuulsaimate pianistidega nagu Sigismund Thalberg, Adolph Henselt või Ferenc Liszt.
1840–1854. Abielu aeg, mil Clara kontserditegevus oli piiratud, kuid ta korraldas ka abikaasa Robertiga ühiseid kontserdireise (Holland, Venemaa).
1854–1891. "Madame (või "proua Dr.") Schumanni" kontserdikarjäär, mille käigus sai temast 19. sajandi tähtsaim pianist, kes kujundas oma aja muusikaelu nagu peaaegu mitte ükski teine ​​muusik, kas või ainult sellepärast, et ta oli laval 60 aastat.
Clara karjääri esimestel aastakümnetel vastutas kontsertide korraldamise eest isa: tuli rentida saalid, hankida ametlikud load, kaasata teised artistid, trükkida piletid ja reklaamida. Hiljem korraldas Clara Schumann oma kontserdid ise, teda toetasid tütred ning ulatuslik sõprade ja austajate võrgustik kogu Euroopas. Inglismaal oli teistmoodi – seal korraldasid kontserte agentuurid.
Esimesed esinemised
thumb|Clara Wieck 1828. aastal, mil ta astus esimest korda avalikult üles pianistina 20. oktoobril 1828 (üheksa-aastaselt) esines Clara Wieck esimest korda avalikult pianist Caroline Perthaleri kontserdil Leipzigi Gewandhausis. Ta mängis lisaks Emilie Reicholdile ka Friedrich Kalkbrenneri neljakäelise teose parempoolset osa. Clara Wiecki esimene soolokontsert toimus Leipzigi Gewandhausis 8. novembril 1830. 11-aastane noor pianist mängis peale oma teoste Kalkbrenneri, Herzi ja Czerny teoseid. Alates 13. eluaastast saatis teda kontsertidel suur menu.
Esimene kontserdireis Pariisi
Esimestele avalikele esinemistele järgnesid aastad täis klaveri- ja muusikateooriaõpinguid, kuni Friedrich Wieck julges tütrega esimese välisreisi teha. See oli 19. sajandi ühe olulisema muusikakeskuse – Pariisi – vallutamine. Tunnustatud pianist pidi olema edukas Pariisis, Viinis ja Londonis. Tee Seine'i-äärsesse linna viis kõigepealt Weimarisse, kus Claral lubati juba eakale Goethele kaks korda ette mängida, ja seejärel tehti vahepeatus Kasselis. Seal avaldas ta muljet Louis Spohrile. Tõenäoliselt mindi soovituskirjadega edasi Pariisi, kus Wieckid viibisid kaks kuud ning kus Clara esines mitmel õhtul ja andis ka ühe soolokontserdi. Pariisis sõbrunes Clara laulja Wilhelmine Schröder-Devrientiga ja tutvus Chopiniga. Pariisis viibimise ajal kohtus ta ka Mendelssohn Bartholdy, Hilleri, Kalkbrenneri, Piksise ja Herziga ning oli eriti õnnelik taaskohtumise üle Paganiniga.
Järgmised kontserdireisid
1839. aastal tegi Clara oma esimese kontserdireisi ilma isata – Pariisi. Ta tahtis tõestada, et suudab ilma temata ellu jääda, kuid kutsuti tagasi Roberti õigusvaidluste tõttu varem, kui ta soovis. Teekonna kunstilist edukust on raske hinnata, Clara isikliku arengu jaoks oli teine ​​Pariisi-reis suure tähtsusega, sest sellega kaasnes lõplik irdumine isast ja pöördumine Roberti poole.
Viimased aastad
Pärast 1873. aastat pidi Clara terviseprobleemide tõttu esinemisi vähendama. Tal oli süvenev reuma, artriit ja tekkisid kuulmisprobleemid. Alates 1876. aastast esines ta Inglismaa-reisidel ainult Londonis ega reisinud teistesse linnadesse, nagu ta oli varem sageli teinud. 1888. aastal tegi ta siiski austajate palvel viimase (see oli järjekorras 19.) reisi Londonisse ja jättis kohaliku publikuga hüvasti, mängides Schumanni "Karnevali".
1878. aastal sai Clara Schumannist esimene ja tol ajal ainus naine Dr. Hochi Konservatooriumis Frankfurdis. Ta töötas seal klaveriõpetajana kuni 1892. aastani. Kuulsate pianistide juurde tulid tudengid Inglismaalt ja Ameerikast ning eri Euroopa riikidest. Tema tütred abistasid teda, sest ta õpetas ainult edasijõudnutele.
Repertuaar
Clara Schumanni repertuaar muutus aja jooksul. Alates 1840. aastast ei mänginud ta oma kontsertidel enam peaaegu ühtegi Pixise või Herzi teost, kuigi oli neid varem mänginud. Tema repertuaari moodustasid nüüd Beethoveni, Bachi, Schumanni, Mendelssohni, Chopini ja Schuberti teosed. Tema repertuaarivalikust võtsid 1860. ja 1870. aastatel eeskuju sellised pianistid nagu Hans von Bülow ja Anton Rubinstein.
Neljandal Inglismaa-reisil 1865. aastal õnnestus Claral viimane läbimurre: tema esituses tulid esmaettekandele Londonis ja seejärel muudes Inglismaa ja Šotimaa linnades paljud Beethoveni, Schumanni, Brahmsi ja Schuberti teosed. Tema tõlgendused olid olulised ka Venemaa muusikaelus: oma teisel Venemaa-reisil 1864. aastal suutis Clara Schumann vaimustada pianist Anton Rubinsteini ja helilooja Pjotr ​​Tšaikovskit Robert Schumanni muusikaga, mida ta oli aastakümneid propageerinud.
Pärast Roberti surma 1856. aastal loobus Clara muusika kirjutamisest ja mängis peamiselt oma abikaasa teoseid.
Looming
Suur osa Clara Schumanni heliloomingust on kirjutatud klaverile.
Tunnustus ja mälestus
thumb|left|Saksa 100-margase rahatähe esikülg thumb|Saksa 100-margase rahatähe tagakülg
1889. aastal andis keiser Wilhelm II Clara Schumannile suure kunsti medali.
Clara Schumanni kujutati 1990. aastal välja antud Saksa 100-margase rahatähe esiküljel (Andreas Staubi maalitud portree), rahatähe tagaküljel oli kujutatud tiibklaver, mida ta mängis Dr. Hochi Konservatooriumis, ja konservatooriumi fassaad.
Kõinastu
Kõinastu küla asub Saare maakonnas Saaremaa vallas Kõinastu laiul. Lisaks laiule hõlmab territoorium ka Kõinastu lee.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Orissaare valda.
On tehtud ettepanek muuta nimi Köinastuks.
Ajalooliselt asus küla Jaani kihelkonnas.
Küla põhjaosas asub Kõinastu tulepaak, mis oli mõnda aega kasutusel päevamärgina (ilma tuleta).
Laheküla
Laheküla on mitme koha nimi Eestis:
Seston
Veeorganisme, kes toituvad sestonist, nimetatakse sestofaagideks.
Li-Fi
alt=Li-Fi logo|pisi|Li-Fi ametlik logo Li-Fi (ingliskeelsetest sõnadest light-fidelity 'valguse loomutruudus') on kahesuunaline suure kiirusega traadita side tehnoloogia, mis sarnaneb Wi-Fi-ga.
Mõiste "Li-Fi" lõi Harald Haas. See on valgussidesüsteem, mis on traadita side (OWC) alaliik. Li-Fi on täiendus raadiosagedustel põhinevatele sidemeetoditele (Wi-Fi või mobiilivõrk) ja sellega saab asendada raadiosidet andmeside vallas. See sideliik on praegu ligikaudu sada korda kiirem kui Wi-Fi side, saavutades kiiruseks kuni 224 Gbit/s.
Sidetehnoloogia üksikasjad
Wi-Fi-ga sarnanevaks kiireks võrgustatud sideks kasutatakse selles tehnoloogias andmete edastajatena valgusdioode (LED-e),. Nii kantakse üle palju rohkem informatsiooni võrreldes raadiosagedustel põhinevate tehnoloogiatega.
Li-Fi turule prognoositi aastateks 2013–2018 82% kasvu aastas, seega pidanuks selle maht 2018. aastal olema üle 6 miljardi USD.
Side nähtava valguse kaudu töötab, nii et LED-i lülitatakse sisse ja välja väga kiiresti, et isegi inimese silm ei suuda sellest aru saada. Kuigi LED-id peavad töötama, et andmeid üle kanda, saab neid tuhmistada alla inimese nägemisvõime. Kuna valguslained ei suuda läbistada seinu, siis on Li-Fil lühem ulatus kui Wi-Fil, aga selle eest on sama põhjuse tõttu ka kindlam. Valgus ei pea vastuvõtjale langema otse LED-ilt, vaid võib ka põrgata seintelt – nii on saavutatud kiirusi kuni 70 Mbit/s.
Li-Fi eeliseks on kasulikkus elektromagnetiliselt tundlikes kohtades, näiteks lennukikabiinides, haiglates ja tuumaenergiajaamades, põhjustamata elektromagnetilist interferentsi.
Nii Wi-Fi kui ka Li-Fi edastavad andmeid üle elektromagnetilise spektri, kuid seal, kus Wi-Fi kasutab raadiolained, kasutab Li-Fi nähtavat valgust. Kuigi Ameerika Ühendriikide Föderaalne Sidekomisjon on hoiatanud võimalikust spektrikriisist, sest Wi-Fi on lähedal täielikule mahutavusele, siis Li-Fi mahutavusel ei ole peaaegu üldse piiranguid. Nähtava valguse spekter on 10 000 korda suurem kui kogu raadiosageduste spekter. Uurijad on saavutanud andmesidekiirusi, mis ületavad 10 Gbit/s, mis on tunduvalt kiirem kui tüüpiline lairiba aastal 2016. Eeldatakse, et Li-Fi saab olema kümme korda odavam kui Wi-Fi. Võimalikud puudused on väike tööraadius, väike töökindlus ja kõrge paigaldushind.
PureLifi esitles esimest kaubanduslikult kättesaadavat Li-Fi süsteemi, Li-1st, 2014. aastal Barcelonas toimunud mobiilimessil Mobile World Congress (MWC).
Bg-Fi on Li-Fi süsteem, mis koosneb mobiilse seadme rakendusest ja lihtsast tarbekaubast, nagu nutistu (IoT) seade, millel on värviandur, mikrokontroller ja manustarkvara. Valgus mobiilse seadme ekraanilt suhtleb värvianduriga, mis on sisse ehitatud tarbekaupa, mis muundab valguse digitaalseks informatsiooniks. Valgusdioodid võimaldavad tarbekaubal sünkroonselt mobiiliga suhelda.
Ajalugu
Termini Li-Fi mõtles välja Harald Haas. Avalikkuseni jõudis see mõiste tema TED-i kõnes, kus ta tutvustas ideed edastada andmeid traadita igast valgusallikast. Harald Haas on Edinburghi ülikooli mobiilside õppetooli professor ja PureLiFi kaasasutaja.
Oktoobris 2011 lõid mitu ettevõtjat ja tööstuskoondist Li-Fi konsortsiumi, mille tööks on edendada suure kiirusega optilist juhtmeteta sidet.
Valgussidet (VLC) tutvustati 2012. aastal Li-Fi näitel. Augustiks 2013 saavutati andmevahetuskiirusi ligi 1,7 Gbit/s, kasutades ühevärvilisi LED-e. September 2013 avaldati pressiteade, kus teavitati, et Li-Fi, ning VLC tehnoloogiad üldisemalt, ei vaja silmside tingimusi. Oktoobris 2013 leiti, et Hiina tootjad on arendamas Li-Fi arenduskomplekte.
Aprill 2014 kuulutas Venemaa firma Stins Coman, et nad arendavad traadita kohalikku Li-Fi võrku BeamCaster. Nende praegune punktist punkti moodul edastab andmeid kiirustel 1–10 Gbit/s kasutades lasereid, mis töötavad inimestele nähtamatus elektromagnetlainete spektri osas. Lisaks pakuvad nad ka veel punktist mitmesse punkti moodulit, mis töötab kiirusel 1 Gbit/s. Aastal 2014 saavutas Sisoft uue andmevahetuskiiruse rekordi, jõudes kiirusteni kuni 10 Gbit/s.
Veebruaris 2016 leiti, et Apple'i iPhone'i operatsioonisüsteem viitab avalikult Li-Fi võimele oma programmeerimiskoodis.
Standardid
Osa VLCst on modelleeritud IEEE 802 töögrupi loodud sideprotokollide järgi. Kuid IEEE 802.15.7 standard on aegunud – see ei arvesta uuemat tehnoloogilist arengut traadita optilise side valdkonnas. Täpsemalt ei arvesta see optilise ortogonaalse sagedustiheduse modulatsioonimeetodiga (O-OFDM), mis on optimeeritud vastavatele andmesidekiirustele, hulgipöördusele ja energia tõhususele. O-OFDMi kasutuselevõtt tähendab, et on vaja uut standardit traadita optilisele kommunikatsioonile.
Rogalandi maakond
Rogalandi maakond on 1. järgu haldusüksus (maakond) Norras. Ta asub Põhjamere rannikul.
Li-Fi
Standardid
Sellest hoolimata defineerib IEEE 802.15.7 standard füüsilise kihi (PHY) ja meedia pöördumise juhtimise (MAC-) kihi. See standard on võimeline väljastama piisavat andmesidekiirust, et kanda üle heli, videot ja muid multimeediateenuseid. See võtab arvesse optilise ülekande liikuvust, tema ühilduvust olemasolevate tehisvalgusallikatega infrastruktuuris ning müraga, mida võib tekitada välisvalgustus. MAC-kihi abil on võimalik luua sidemeid teiste kihtidega nagu TCP/IP-protokolliga.
Rogalandi maakond
Vallad
Vallas on 23 valda (sulgudes elanike arv seisuga 27. veebruar 2020). Aastal 2020 liideti Finnøy ja Rennesøy vald Stavangeri vallaga ning Forsandi vald Sandnesi vallaga.
Viited
🇳🇴
Li-Fi
Standardid
Standard defineerib kolm PHY kihti eri kiirustega:
Manchesteri kodeerimine, mida kasutavad PHY I ja PHY II kihid, sisaldab kella edastatud andmete sees, kujutades endast loogilist nulli, mille OOK sümbol on "01" ja loogilist ühte, mille OOK sümbol on "10", kõik on alalisvoolu (DC) komponendiga. Alalisvoolu komponent hoiab ära valguse kadumise juhul, kui on järjest pikem jada loogilisi nulle.
Turvalisus
Iga kasutaja saab kasutada kiiremat andmesidekiirust, kui oleks võimalik tavalise Wi-Fi kanaliga. Wi-Fi puhul peab iga kasutaja või grupp otseselt võistlema pääsu eest ribalaiusele. Lõpptulemusena juhtub nii, et mida rohkem on ühendusi, seda aeglasemaks muutuvad allalaadimiskiirused kõigi jaoks. Seevastu Li-Fi puhul, kuna on rohkem pöörduspunkte, pakub iga valguse bassein täis kanali andmesidekiiruse vähemate üheaegsete kasutajatega. Mis tähendab, et igal kasutajal on kuni 1000 korda suurem kiirus. Lisaks, erinevalt raadiolainetest ei läbi valgus seinu. Seega, kasutades väheseid ettevaatusabinõusid, et ära hoida lekkeid läbi akende jms, on turvalisus parem võrreldes Wi-Figa.
Tihedad linnakeskkonnad
Oma loomult on tihedad linnakeskused täielikult kaetud tehisvalgusega. Selline valguse struktuur suudab pakkuda pidevat suurt andmesidekiirust oma kasutajatele samal ajal, kui nad läbi keskkonna liiguvad. Näiteks, liikudes läbi hotelli koridori või vastuvõturuumis, võib mitu kasutajat korraga saada kiiret andmesidekiirust igas punktis. Lisaks oleks suure kiirusega traadita side olemas igas ruumis, sest see ei läbista seinu. Selle tulemusena on võimalik interferentsivaba side ja seda spektrit ei pea jagama paljude kasutajatega selles vastavas ruumis.
Mobiilside
Välistes linnakeskkondades pakuks Li-Figa võimaldatud tänavavalgustid interneti-pöörduspunktide võrgu. Mobiilsides on raadio baasjaamade vahe 200–500 m. Seega selle asemel, et ehitada uusi raadio baasjaamu linnadesse, suudaksid tänavavalgustid teha mõlemat: valgustada pimedaid tänavaid õhtuti ning võimaldada suure kiirusega andmesidet ööpäev läbi. Isegi siis, kui inimsilma jaoks on valgus kinni, on täiskiirusel andmeside võimalik.
Elektromagnetilise interferentsi (EMI) suhtes tundlikud keskkonnad
Lennukites pakuks Li-Figa võimaldatud valgustus igale reisijale suure kiirusega andmevahetust. See lubab pidevat sidet elektromagnetilist interferentsi tekitamata. Kuna läheb vaja vähem kaableid, tähendab see ka kergemaid lennukeid.
Liitreaalsus
Väljapanekud muuseumides ja galeriides valgustatakse spetsiifilise valgustusega. Li-Figa võimaldatud valgustus saab pakkuda lokaliseeritud informatsiooni selle valguse sees. See tähendab, et külastaja saab kasutada oma kaamerat või mobiiltelefoni, et laadida alla lisainformatsiooni vaadeldava objekti kohta läbi valguse, mis valgustab eksponaati.
Veealune kommunikatsioon
Vesi neelab raadiolained kiiresti, mistõttu veealaune raadioside pole võimalik, kuid valgus suudab vees läbida suuri vahemaid. Seega Li-Fi kaudu saab sukelduja suhelda sukeldujaga, sukelduja mini-allveelaevaga, sukelduja puurimisplatvormiga jne.
Ohtlikud keskkonnad
Plahvatusohtlikes keskkondades on elektrilise varustuse, k.a mobiiltelefonide, kasutamine üldiselt oluliselt piiratud. Li-Fi kasutamine andmete edastamiseks lihtsustab andmevõrkude konfiguratsiooni sellistes keskkondades, ja võimaldab uusi süsteeme, et tõsta turva taset nendes keskkondades.
Targad transpordisüsteemid
Auto esi- ja tagatulede lambid vahetatakse tasapidi LED-lampide vastu. See loob väljavaate pidada Li-Fi kaudu autodevahelist sidet, mis võimaldaks kokkupõrget ärahoidvate süsteemide arendust ja teabevahetust sõidutingimuste kohta. Liiklusvalgustid juba kasutavad LED-valgustust, seega on võimalik luua ülelinnalisi liikluskorraldussüsteeme. See võimaldaks autosüsteemidel alla laadida informatsiooni võrgust ja omada reaalajalist informatsiooni optimaalsete marsruutide võtmiseks, ning uuendada võrku olukordadega, mida on vahetult kogenud individuaalsed autod.
Tundlikud andmed
Haiglad on kohad, kus nii EMI-tundlikkus kui ka andmete turvalisus on suure tähtsusega. Li-Fi võimaldaks turvaliste võrgustatud meditsiiniliste instrumentide, patsiendiandmete jms parema kasutuselevõtu.
Navigatsioon siseruumides
Tuvastades iga valgusallika (näiteks MAC-koodi abil, mida laialdaselt kasutavad andmesideruuterid ja arvutid) on võimalik pakkuda tark viis linnakeskkonnas navigeerimiseks. Iga koodi tuvastamine seostatakse vastava piirkonnaga.
Prototüübid
Firma Philips Lighting on loonud VLC-süsteemi klientidele poodides. Nad peavad oma nutitelefonidesse laadima äpi ja siis töötab nende nutitelefon poes olevate LEDidega. LEDid suudavad täpselt ära määrata, kus täpselt klient poes asub, ja anda talle vastavad kupongid ning jagada teavet, mis põhineb sellel, millises vahekäigus ta asub ja milliste toodete pool vaatab.
Laheküla (Orissaare)
Laheküla ehk Lahe oli küla Saare maakonnas Orissaare vallas.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus liideti küla Maasi külaga.
Ajalooliselt asus küla Pöide kihelkonnas.
Arseni (Maciejewicz)
pisi| Arsenius (1697 Volodõmõr – 28. veebruar 1772 Tallinn) oli Rostovi metropoliit aastatel 1742–1763.
Eluloolist
Ta sündis preestri perekonnas ja sai omaaegse hea vaimuliku hariduse. Ta sai pärast mungaks pügamist 1716. aastal nime Arsenius (vene keeles Арсений). Teda eristatakse ajalookäsitlustes teistest samanimelistest isikutest tema ilmaliku perekonnanime Maciejewicz järgi.
Ta asus 1715. aastal õppima Kiievi vaimulikus akadeemias (Киевская Духовная академия), kus ta 1716. aastal pöeti mungaks, 1723. aastal pühitseti ta diakoniks ja pärast akadeemia lõpetamist jäeti vaimulikku akadeemiasse jutlustajaks. Aastail 1728–1729 teenis ta Kiievi koobaskloostri peakirikus ning suunati tegema misjonitööd Siberis Tobolskis. 1733. aastal reisis ta läbi Siberi ning veenis naasma õigeusku Solovetsi kloostris olevaid vanausulisi, 1734–1737 osales Kamtšatka ekspeditsioonil.
Ta tegutses Venemaal aktiivselt õigeusu kaitsmisel teiste usutunnituste (juutide) ja ususalgajate vastu, nõudes neile karistuseks ka surmanuhtlust.
1741. aastal määrati ta Siberi metropoliidiks. 1742. aastal määrati Arsenius Rostovi piiskopkonna metropoliidiks ja Pühima Valitseva Sinodi liikmeks. Ta protestis Venemaa keisrinna Katariina II käsul teostatavate kirikumaade riigistamise ja üldse riigi sekkumise vastu kirikuasjadesse (nõudis Peeter I reformidele eelnenud olukorra taastamist, ilmalike isikute kõrvaldamist sinodist) ning nimetas avalikult keisrinna Katariina II tema liiderlike elukommete pärast "Paabeli hooraks" (vene keeles вавилонская блудница). Ta eemaldati ametist 1763. aastal ning saadeti karistuseks asumisele Arhangelski kubermangu Nikolski kloostrisse, kus ta aga jätkas ilmaliku võimu ja vaimuliku võimu lahususe propageerimist ning viidi 1767. aastal Andrei Vrali nime all Tallinna, kus paigutati Harjuvärava torni vangistusse. Seal ta ka 28. veebruaril 1772 suri. Ta maeti Tallinna Nikolai kirikusse.
2000. aastal kuulutas Vene Õigeusu Kirik ta piiskopmärtrina pühakuks. 2004. aastal kanoniseeriti ta Kiievi Patriarhaadi Ukraina Õigeusu Kiriku poolt pühakuks.
Ilukirjanduses
Metropoliit Arseni ja Katariina II vastasseis on Loone Otsa näidendi "Keisrinna hull ehk Mees, kes rääkis tõtt" (lavastaja Anne Velt, esietendus 27. veebruaril 2010 Kiek in de Kökis, pärimusteater LOOMINE) põhisüžeeks.
Alma Hiie
Alma Hiie (kuni 1930 Alma Joa; 1930–1935 Alma Steinfeld; 12. juuli 1902 Peterburi – 6. veebruar 1978 Tartu) oli eesti arst.
Ta õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas 1922–1927 (lõpetas). Meditsiinikandidaat 1964 (Paranefraalne novokaiinblokaad kliinilise ja eksperimentaalse ureemilise kooma puhul).
Ta oli alates 1930. aastast abielus professor Valter Hiiega.
Eesti Tipp-40
Eesti Tipp-40 on Eesti ametlik muusikaedetabel, mis käivitati 2018. aasta alguses. See avaldatakse igal esmaspäeval ajalehes Eesti Ekspress. Peatoimetaja on muusikaajakirjanik Siim Nestor.
Muusikaedetabel põhineb füüsilisel müügil, digitaalsel müügil ja voogesitusel. Edetabelit peetakse kolmes kategoorias: Eesti lood tipp-40, Albumid tipp-40 ja Singlid tipp-40.
Range osaline järjestus
Matemaatikas nimetatakse rangeks osaliseks järjestuseks (sageli ka lihtsalt rangeks järjestuseks ehk rangeks järjestusseoseks) irrefleksiivset ning transitiivset binaarset seost. Ranget järjestust tähistatakse enamasti märgiga <.
Liiva (Saaremaa)
Liiva küla asub Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Orissaare valda.
Ajalooliselt asus küla Pöide kihelkonnas.
Lõunasild
pisi|Põhja- ja lõunasilla ühenduste skeem Lõunasild (inglise keeles southbridge) on personaalarvuti kiibistik, mis vahendab suhtlust põhjasilla ja USB-seadmete, kõvaketaste, võrguliideste, heliseadmete jms aeglasemate sisend-väljundseadmete vahel. Lõunasild asub tavaliselt arvuti emaplaadil ja vahetab protsessoriga andmeid põhjasilla kaudu. Põhjasild seevastu suhtleb otse protsessori, mälu ja kuvaadapteriga.
Inteli lõunasilla kiibistiku nimetus on I/O Controller Hub (ICH), AMD APU-tüüpi protsessoritega arvutites kasutatakse lõunasilda nimega Fusion Controller Hub (FCH).
Hilisem areng
Inteli PCH-arhitektuuri tulekuga 2008. aasta paiku kadus senine lõunasilda ja põhjasilda eristav arhitektuur. Mälukontroller ja PCI Expressi kuvaadapteri liinid viidi üle protsessorisse ning ülejäänud põhjasilla ja lõunasilla funktsioonid võttis üle Platform Controller Hub (PCH). Veelgi hilisemas Broadwelli arhitektuuris viidi ka PCH funktsioonid protsessorisse üle.
Nime algupära
Nimi pärineb Inteli emaplaadilt aastast 1991, mille arhitektuuri joonis meenutab kaarti. Kirjeldati seda PCI Local Bus arhitektuuriga personaalarvuti platvormidele. Antud kiip asub PCI bus magistraalist lõunas ning on sillatud APM/ACPI (toiteliides), PCI/PCle Bus, AC 97/HDA (heli), SATA/USB/LAN portide, CMOS mäluga, IDE ning muude seadmetega.
Erinevus põhjasillast
Kuna lõunasild paikneb füüsiliselt kaugemal protsessorist, siis tegeleb see ka arvuti aeglasemate ühendustega. Tavaliselt oli lõuna- ja põhjasilla vaheliseks liideseks PCI-siin, kuna see antud liides jäi aeglaseks, siis kõrgema jõudluse saavutamiseks kasutavad uued kiibistikud erinevaid liideseid.
Funktsioonid
pisi|Vasakul põhjasilla ja paremal lõunasilla funktsioonid Kaasaegse lõunasilla funktsionaalsus sisaldab:
Lõunasild pakub tuge ka Etherneti, RAID, USB, audio koodekite ja FireWireile. Haruldane on see, et lõuna sild pakub tuge klaviatuurile, hiirele, seeria portidele, kuigi normaalselt on need seadmed ühendatud teise seadmega Super I/O.
Iisraeli kuningate loend
Iisraeli kuningate ja kuningannade loend loetleb Iisraeli kuningriigi kuningad ja kuningannad. Nad on ära toodud Vana Testamendi kahes Kuningate raamatus.
Iisraeli ühendatud monarhia kuningriik
Iisraeli ühendatud kuningriigi valitsejad
Iisraeli kuningriik
Iisraeli (ehk põhja-) kuningriigi valitsejad
Juuda kuningriik
Juuda (ehk lõuna-) kuningriigi valitsejad
Liigalaskma
Liigalaskma küla asub Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Orissaare valda.
Ajalooliselt asus küla Pöide kihelkonnas.
Kõdusoo
Kõdusoo on metsatüüp, mis on kujunenud madal- või siirdesoodest pikaajalise kuivendamise tulemusel. Kõdusoodes on sootaimed asendunud arumetsadele, enamasti palu-, laane- ja salumetsale omaste taimedega.
Väiksemate aladena on kõdusoometsad levinud üle Eesti, kogu pindala kokku 238 436 ha (2002). Range kaitse all on 2016. aasta seisuga 26 828 hektarit kõdusood.
Kõdusoos on levinud peamiselt kuusikud. Leidub ka männikuid, kaasikuid ja sanglepikuid. Maapind on tugevasti künklik, sest kuivenduse tulemusel on maapind vajunud. Alusmets on hõre. Taimestikus esinevad puhmastaimed – mustikas ja sinikas. Leidub palju rohttaimi, sealhulgas püsik-seljarohtu ja paiselehte.
Eristatakse mustika- ja jänesekapsa-kõdusoometsa kasvukohatüüpi (Paali klassifikatsioon).
Rain Veideman
Rain Veideman (sündinud 1. oktoobril 1991) on eesti korvpallur.
Veidemani profikarjäär algas 2008. aastal, kui ta liitus Kuremaa SK meeskonnaga. 2009. aastal liitus ta Rakvere Tarvaga, kus mängides sai ta korvpalli Meistriliiga hõbemedali ning ta nimetati aasta noormängijaks. Järgmisel hooajal liitus ta TÜ/Rockiga, kus ta sai jälle Meistriliiga hõbemedali ja aasta noormängija tiitli. 2013. aastal mängis ta Saksamaa meistriliigas osaleva BBC Bayreuthi koosseisus. 2013–2017 mängis BC Kalev/Cramo ridades.
Alates 2017. aastast mängib ta Itaalia tugevuselt teises liigas Amici Pallacanestro Udinese meeskonnas.
Alates 2010. aastast on Veideman kuulunud Eesti korvpallikoondisse.
Ajaloolane
Ajaloolane on teadlane, kelle uuritavaks valdkonnaks on ajalugu.
Ajaloolase alaliikideks võib kitsama uuritava valdkonna järgi pidada näiteks genealooge, kirikuloolasi, kirjandusloolasi, koduloolasi, kunstiajaloolasi, majandusajaloolasi, mereajaloolasi, muusikaajaloolasi, sõjaajaloolasi, teadusajaloolasi, usundiloolasi, õigusajaloolasi
Ajalooteaduse arengut ja meetodeid, samuti ajaloolase professiooni arengut uuriv teadusharu on historiograafia.
Mait Püümets
Mait Johannes Püümets (enne eestistamist Mait Johannes Püümann; 11. juuli 1882 Peningi vald, Harjumaa – 19. jaanuar 1965 Tallinn) oli eesti arst ja poliitik.
Ta lõpetas Tartu ülikooli arstiteaduskonna 1913. Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, kus oli Tallinna kaitsepataljoni vanemarst. Sanitaarleitnant (1924). Ta oli Tartu rahuläbirääkimistel Eesti delegatsiooni liige ja kirjutas alla Tartu rahulepingule.
Ta oli Asutava Kogu ja I Riigikogu liige. 1921 ja 1923. aasta Tallinna linnavolinike valimisel valiti ta Tallinna linnavolinikuks Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei nimekirjast.
Autasustatud Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga (10. august 1957).
Aslan Mashadov
Aslan Alijevitš Mashadov (21. september 1951 – 8. märts 2005) oli 1994–1996. aasta sõja ajal Tšetšeeni kindral ja staabiülem. Ta oli vaikiv, distsiplineeritud väejuht, kelle arvele paljud panevad Tšetšeenia võidu 1990. aastate alguses. Jaanuaris 1997 valiti Mashadov Tšetšeenia presidendiks. Tema programmis oli ka Moskvast sõltumatuse saavutamine.
Mashadov lõpetas 1972. aastal Thbilisi Kõrgema Suurtükiväekooli. Pärast sõjakooli lõpetamist suunati ta Kaug-Ida sõjaväeringkonda rühmakomandöriks. Ta jõudis välja diviisi staabiülema ametikohani.
1981. aastal M. I. Kalinini nimelise Leningradi Kõrgema Sõjaväeakadeemia.
Pärast akadeemia lõpetamist suunati ta Ungarisse divisjoni (pataljoni) komandöriks. Seejärel määrati ta polgukomandöriks. Mashadovi polku autasustati korduvalt ringkonna sõjanõukogu rändpunalipuga. Polgu allüksused said ülearmeelistel võistlustel esikohti. Mashadovil õnnestus oma polgus saada jagu dedovštšinast. Tema algatusel peeti väliõppustel ja laskmistel mitmesuguseid sõjalis-sportlikke võistlusi, mida hakati kutsuma "Aslan-show".
Hiljem oli Mashadov polgukomandör Balti sõjaväeringkonnas. Seejärel määrati ta Balti sõjaväeringkonnas dislotseeruva diviisi raketivägede ja suurtükiväe ülemaks.
Jaanuaris 1990 viibis Mashadov Vilniuses. Tema alluvuses olevad suurtükiväeallüksused katsid Vilniuse televisioonikeskuse vallutamist OMON-i poolt.
1992 läks Mashadov Venemaa armeest polkovnikuna erru ning asus Tšetšeeni Vabariigi relvajõudude peastaabi ülema esimese asetäitja ametikohale. (Tšetšeeni armees on ta saanud diviisikindrali auastme). Märtsist 1994 oli ta Tšetšeeni Vabariigi relvajõudude peastaabi ülem.
Veebruaris 1995 nimetasid infoagentuurid teda Dudajevi valitsuse kaitseministriks.
Märtsis 1995 algatas Tšetšeeni Vabariigi prokuratuur Mashadovi vastu kriminaalasja. Teda süüdistati Venemaa Föderatsiooni kriminaalkoodeksi paragrahvide 170 (võimu või ametiseisundi kuritarvitamine), 64 (Kodumaa reetmine) ja 77 (banditism). Hiljem kuulutati Mashadov riikliku kurjategijana ülevenemaaliselt tagaotsitavaks.
Kevadel 1995 juhatas Aslan Mashadov lahingutegevust Nožai-Jurtis asuvast staabist.
Juunis 1995 hakkas ta juhatama Tšetšeeni armee peakorterit Dargos.
Aslan Mashadovit on keskvõimud korduvalt süüdistatud Budjonnovskis ja Kizljaris toimunud terroriaktide ettevalmistamises ja osaluses atentaadis kindral Romanovile. Vastuseks on Mashadov alati teatanud, et terroriaktidega pole tal kunagi olnud ega saa olema mingit pistmist: "Need ei ole minu meetodid, see ei ole minu käekiri."
Augustist oktoobrini 1995 juhatas ta sõjaväeesindajate rühma Dudajevi delegatsioonis Vene-Tšetšeeni läbirääkimistel. Vastavalt saavutatud lepetele määrati Aslan Mashadov spetsiaalse vaatluskomisjoni kaasesimeheks.
Detsembris 1995 võttis Mashadov osa Gudermessi hõivamise kavandamises. Selle operatsiooni eesmärk oli "juhtida maailma avalikkuse tähelepanu mittelegitiimsetele ja ebademokraatlikele valimistele, mis meile Tšetšeenias peale sunniti".
5. augustil 1996 ründas Itškeeria armee Aslan Mashadovi käsul Groznõi linna. Operatsioon korraldati tema sõnul selleks, et näidata maailmale ja eelkõige Venemaale tšetšeenide võitluspotentsiaali.
Augustis 1996 esindas Mashadov Tšetšeeni poolt läbirääkimistel Venemaa Julgeolekunõukogu sekretäri Aleksandr Lebediga. 31. augustil 1996 kirjutasid Aslan Mashadov ja Aleksandr Lebed Novõje Atagis alla ühisavaldusele ja dokumendile "Venemaa Föderatsiooni ja Tšetšeeni Vabariigi vastastikuste suhete määratlemise printsiibid". Presidendi kohusetäitja Zelimhan Jandarbijev läbirääkimistel ei osalenud.
18. septembril 1996 andis Mashadov välja käskkirja, mis keelas Tšetšeeni armee allüksuste komandöridel ja võitlejatel tungida vormis ja relvastatult Inguššia territooriumile.
17. oktoobril 1996 määrati Tšetšeenia koalitsioonivalitsuse peaministri ametikohale "üleminekuperioodiks".
23. novembril 1996 kirjutas Mashadov alla kokkuleppele keskvalitsuse ja Tšetšeeni Vabariigi vastastikuste suhete põhimõtete kohta. Venemaa Föderatsiooni poolt kirjutas alla valitsuse esimees Viktor Tšernomõrdin.
27. jaanuaril 1997 valiti Mashadov Tšetšeeni Vabariigi presidendiks.
Pärast oma võitu töötas Mashadov koos Bassajeviga kuni 1998. aastani, mil tema rivaal rajas ohvitseride võrgustiku, kellest varsti said kogu Tšetšeenias hajutatud territoriaalsed sõjapealikud. Selle opositsiooni tekkimisega sai Mashadovist atentaatide märklaud ning Tšetšeenia kannatas arvukate terroriaktide all, mis kahandasid tema populaarsust. Mashadovi katsed lämmatada vahhabismi ja teisi fundamentalistlikke islamiliikumisi ning tema võimetus takistada tšetšeene püüdmast venelasi Dagestanist välja ajada jätsid mulje, et ta on ebakompetentne ega tule riigi kontrollimisega toime.
Aslan Mashadovi tapsid Vene eriüksuslased 2005. aasta märtsis.
Isiklikku
Aslan Mashadov oli abielus. Tal on poeg ja tütar.