cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Petter Morottaja
Isiklikku
Petter Morottaja isa on Inari saami keele edendaja Matti Morottaja ja noorem vend Mikkâl Morottaja tegutseb inarisaamikeelse räpparina, kasutades nime Amoc.
Suur-Aia tänav
Hoonestus
Suur–Aia 5 kinnistu 18. sajandi teisest poolest pärit majas tegutses Eesti NSV ajal Paide Rajooni Rahvakohus, taasiseseisvunud Eesti ajal tegutses selles Jaani äri.
Lühike tänav
Lühike tänav on tänav Paides.
Parkali tänav on umbes 110 meetrit pikk.
Tänav algab Roheliselt tänavalt, kulgeb kagusse, kus ristub Mündi teega ja lõpeb.
David Rockefeller
David Rockefeller (12. juuni 1915 – 20. märts 2017 ) oli USA pankur.
Ta oli 2004. aasta juulist Rockefellerite suguvõsa vanim liige. Tema varanduse väärtus oli 2017. aasta märtsis 3,3 miljardit USA dollarit.
Rockefeller kohtus 1971. aastal Iisraeli peaministri Golda Me'iriga ja 1973. aastal kohtus ta Pekingis Hiina valitsusjuhi Zhou Enlaiga.
Isiklikku
Rockefelleril ja tema abikaasal Margaretil sündis kuus last.
Justo Abaunza
Justo Abaunza y Muñoz de Avilés (15. märts 1778 Nicoya – 1872 El Salvador) oli Nicaragua poliitik ja jurist, aastal 1851 kahel korral Nicaragua ülemdirektori kohusetäitja.
Justo Abaunzo sündis tänapäeva Costa Rica territooriumil Nicoyas. Toona kuulus see Carlos III administratiivreformi tagajärjel ühe provintsina Nicaragua koosseisu. Abaunzast sai selle provintsi kuberner, kes aastal 1804 määrati uuele ametikohale Leónis. Ajaloolase José Dolores Gámez Guzmáni uuringute kohaselt olid Silvestre Selva võimuletuleku taga Justo Abaunza ja Fulgencio Vega. Nad varustasid Selva toetajaid 1000 musketi, 200 vintpüssi ja 200 vaadi püssirohuga. Hiljem sai temast parlamendiliige, kes kuulus konservatiivide hulka.
4. aprillist 7. juunini 1850 täitis ta Norberto Ramíreze asemel riigipea kohustusi. Kuna riigipeaks valitud José Laureano Pineda Ugarte ei saanud kohe ametisse astuda, siis andis ametist lahkuv ülemdirektor Ramírez 1. aprillil 1851 võimu üle Abaunzale. 4. augustil korraldas kindral José Trinidad Muñoz Fernández koos Pablo Buitrago y Benaventega riigis sõjaväelise putši, mille tagajärjel Pineda pages Hondurasesse. Leóni cabildo seadis seepeale koos Nicaragua parlamendiga riigipea ametisse Justo Abaunza kui laialt tuntud ja hea käitumisega isiku, kel aga puudusid vastava ameti pidamiseks ambitsioonid ja kes seetõttu pidas end riigipea kohusetäitjaks. Ülemdirektoriks kuulutas end ka Hondurasesse pagenud Pineda ja lisaks veel José Francisco del Montenegro Granadas.
Hondurase president Juan Lindo asus Pinedad toetama ja see naasis Hondurase vägede toetusel Nicaraguasse, asudes Leóni piirama. Linn kapituleerus tingimusel, et Pineda annab Abaunzale amnestia, ent selle otsuse tühistas Nicaragua parlament, leides, et Justo Abaunzal on parlamendiliikmena saadikupuutumatus. Abaunza otsustas seejärel suunduda El Salvadori, kus tal olid ees sõbrad, sealhulgas varem riigi ülemdirektoriks olnud Norberto Ramírez. Francisco Castellón Sanabria arvates oli nende intriigide taga San Salvadori piiskop José Jorge Viteri y Ungo.
José Francisco del Montenegro
José Francisco del Montenegro (1800 – 11. august 1851) oli Nicaragua poliitik, aastal 1851 Nicaragua ülemdirektori kohusetäitja.
Justo Abaunza
Oktoobris 1872 jutustas San Miguelis elav Abaunza Nicaragua ajaloolasele José Dolores Gámez Guzmánile oma eluloo.
José Francisco del Montenegro
José Francisco del Montenegro oli poliitilistelt vaadetelt konservatiiv. Aastal 1845 sai temast José León Sandovali valitsuskabinetis välisminister.
4. augustil 1851 korraldas kindral José Trinidad Muñoz Fernández koos Pablo Buitrago y Benaventega riigis sõjaväelise putši, mille tagajärjel riigipea José Laureano Pineda Ugarte pages Hondurasesse. Granadas seati seepeale riigipea ametisse José Francisco del Montenegro, kes aga peagi peale ametiastumist suri. Ülemdirektoriks kuulutasid end ka Hondurasesse pagenud Pineda ja lisaks veel Justo Abaunzo Leónis. Francisco Castellón Sanabria arvamuse kohaselt oli nende intriigide taga San Salvadori piiskop José Jorge Viteri y Ungo.
Fokker 100
Projekteerimis- ja arendusetapp
Lennukiehitusfirma Fokker hakkas lennukit arendama 1983. aastal, eesmärgiga asendada vananenud Fokker F28 suurema, kaasaegsema ja kütusesäästlikuma lennuki vastu. Esimene lennuk anti tellijale Swissair üle 1988. aasta veebruaris, viimane Fokker 100 tuli ellingult aastal 1997, kui Fokkeri firma oli pankrotti läinud. Kokku valmis 283 lennukit Fokker 100.
Väärtusahel
Väärtusahel on tegevuste kogum, mille käigus lisatakse loodavale teenusele või tootele väärtust.
Fokker 100
Operaatorid
Seisuga jaanuar 2013 oli kasutusel 148 lennukit:
Väärtusahel
Ülevaade
Väärtusahela kontseptsiooni lõi 1980. aastatel Michael Porter. Väärtusahel on majanduses üldtunnustatud käsitlus ettevõtte tasandi konkurentsivõimest. Väärtusahelas eristatakse ettevõtte põhitegevusi ja toetavaid tegevusi. Porteri väitel on väärtusahelat võimalik mõista vaid tegevusala kontekstis.
Fokker 100
Operaatorid
Air Bagan (1), Air Niugini (6), Air Panama (2), Alliance Airlines (18), Tyrolean Airways (15), Avianca Brasil (14), Bek Air (3), Compagnie Africaine d'Aviation (1), Carpatair (3), Caspiy (2), Cross (1), Denim Air ACMI (1), Dutch Antilles Express (3), Helvetic Airways (6), Iran Air (16), Iran Aseman Airlines (18), IRS Airlines (5), Mais Linhas Aéreas (2), Jetalliance (3), Montenegro Airlines (5), Naft Airlines (4), Network Aviation (12), Nouvelle Air Affaires Gabon (1), OLT (10), Pelita Air (2), PGA Portugália Airlines (6), Ekspres Transportasi Antarbenua (1), Ivory Coast valitsus (1), Skippers Aviation(Australia) (1), Virgin Australia Regional Airlines (11), Trade Air (3) ja Transwisata Prima Aviation (1).
Väärtusahel
Ülevaade
Ettevõtte paiknemine väärtusahelas määrab kasumlikkuse. Kasumi suurendamiseks tuleb teha suuri investeeringuid tootearendusse ja innovatsiooni, milleks on võimelised vaid suured ettevõtted. Ettevõttel tuleb lisandväärtuse nimel teha muudatusi mitmes valdkonnas, sealhulgas tegevuse fookuses, suhtumises tehnoloogiasse, turgu või tarbijasse, väärtusahela pikkuses jm. Üldiselt on kõige väiksem lisandväärtus tootmise etapis, suurim aga tootearenduse ning müügi ja järelteenuste etapis. Väärtusahela alguses asuvaid tooteid suudavad valmistada paljud firmad ja seetõttu on selles etapis suur konkurents, mida iseloomustavad konkurentsihinnad ja väike kasumimarginaal. Väärtusahela kõrgematel astmetel, lõpptarbijale lähemale jõudes, konkurents väheneb ja on võimalik teenida suuremat kasumimarginaali. Selleks on aga vaja hästi tunda turgu ja tarbijaid ning teada, mis on viimaste jaoks väärtus.
Väärtusahelas võidakse kaupu toota ja teenuseid pakkuda ühes geograafilises punktis või üle maailma. Globaalne väärtusahel on tõusnud esile viimase 10–15 aasta jooksul. Üleilmastumise tagajärjel on tootmistegevus ümber paigutunud. Väiksema lisandväärtusega väärtusahela etapid on viidud odavama tööjõuga riikidesse.
Ettevõtte väärtusahel
Ettevõtte väärtusahel on osa ühenduses olevate väärtusahelate suuremast süsteemist, kuhu kuuluvad tarnijad, kliendid ja konkurendid. Teiste osaliste tegevus mõjutab ettevõtte tegutsemise strateegiat (kuidas ja millist toodet valmistatakse). Väärtusahela pikenemine on sektoriti erinev. Kogu väärtusahelat on lihtne katta näiteks masinatööstuses, raske aga näiteks metalli või elektroonikakomponentide tootmises, mis enamasti pakuvad sisendeid teistele sektoritele.
Ettevõtteid saab väärtusahela järgi jaotada mitmeti:
Tegevuste jaotus Porteri järgi
pisi|Väärtusahela tegevuste jaotus Porteri järgi
Porter jaotab ettevõtte tegevused põhitegevusteks ja toetavateks tegevusteks. Põhitegevused aitavad kaasa ettevõtte edukale tegutsemisele põhitegevusalal ja klientide soovide täitmisele. Toetavad tegevused juhivad ja arendavad põhitegevusi ning aitavad kaasa väärtuse pikaajalisele kasvule.
Ieriķi raudteejaam
Ieriķi raudteejaam on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil Cēsise piirkonnas Drabeši vallas Ieriķis.
Väärtusahel
Põhitegevused
Porter jagab põhitegevused viide rühma, alustades tarnijatest ja lõpetades klientidega:
Ieriķi raudteejaam
Jaamas asub lisaks peateele viis kõrvalteed, ooteplatvorme on seal kaks. Päevas peatub Ieriķis üheksa reisirongi. Jaam asub Riiast 73,8 km kaugusel.
Jaama lähistel algas Valga–Riia raudteeliinist hargnenud Ieriķi–Gulbene–Abrene raudtee Ramotskoje–Schwanenburgi raudteelõik. Sel raudteel järgnes Melturile Amata raudteejaam. Aastatel 1889–1919 kandis jaam nime Ramocki. Raudtee valmimisajal jäi see Võnnu kreisi Āraiši kihelkonda Ieriķi mõisa maadele.
Piet Mondrian
Pieter Cornelis Mondrian (1912. aastani Mondriaan; 7. märts 1872 Amersfoort – 1. veebruar 1944 New York) oli hollandi maalikunstnik, neoplastitsismi rajaja, Hollandi konstruktivismi ja nn konkreetse kunsti ehk konkretismi tähtsaim esindaja. Hilisemate teostega kuulub ta geomeetrilise abstraktsionismi rajajate hulka.
Mondrian hakkas 1900. aasta paiku maalima Haagi koolkonna impressionistlikus stiilis, alates 1908. aastast mõjutasid tema teoseid Vincent van Gogh ja fovism. Pärast Pariisi kolimist 1911. aastal pöördus ta Georges Braque'i ja Pablo Picasso mõjul kubismi poole.
Alates 1920. aastaist maalis ta kuulsaks saanud rangelt geomeetrilisi teoseid, mida nimetatakse neoplastitsistlikeks. Need koosnevad põhivärvides maalitud ristkülikutest, mis on eraldatud mustade vahejoontega. Hiljem varieeris Mondrian oma värvikasutust rohkem.
Mondrian oli ka kunstiteoreetik ning kunstnike rühmituse De Stijl kaasasutaja.
Lapsepõlv
Piet Mondrian, kelle sünni- ja noorpõlvenimi oli Pieter Cornelis Mondriaan, sündis Hollandis Amersfoortis ja veetis seal ka lapsepõlve. 1880. aastal kolis pere Winterswijki linna. Kuigi Mondrian sündis madalamast klassist pärit peres, oli tema suguvõsas arhitekte ja maalikunstnikke. Mondriani isa oli Winterswijkis kohaliku kooli direktor. Kahjuks ei olnud isal võimalik kõike oma perekonnale pakkuda ning sellepärast kasvasid lapsed üles üpriski kesistes oludes. Selle tulemusena oli pereema tihti haige. Perekonna vanim tütar Johanna Christina pidi ema põdura tervise pärast üle võtma pereema rolli, olles ise vaid kaheksa aastane.
Naturalistlik periood
Kaunite Kunstide Akadeemias keskendus Mondrian peamiselt modellide maalimisele, lisaks ka žanrimaalile ning vanade meistrite teoste kopeerimisele. Pärast kooli lõppu juhindus ta õpitud oskustest, et end ära elatada tehniliste maalide ja muuseumikoopiate tegemisega, lisaks andis ta joonistustunde oma stuudios. Mondriani enda maalid kujutasid peamiselt maastikke, mida ta leidis Amsterdami ümbruse põldudelt ja aasadelt. Nende kujutamiseks kasutas ta peamiselt vaoshoitud toone ja maalilisi valgusefekte.
1904 kolis Mondrian Udeni külla, mis oli ümbritsetud talude, karjamaade ja tuuleveskitega. Viimased kujunesid ka Mondriani naturalistliku perioodi üheks meelisteemaks. Udenis valminud teoseid kirjeldatakse tihti jõuliste ja julgetena, Mondrian kasutas tumedaid ja süngeid, teoste elavdamiseks ka lillakaid ja siniseid toone.
Realistlik periood
1905. aasta alguses kolis Mondrian tagasi Amsterdami ettekäändel, et Udeni piirkond ei avaldanud talle rohkem muljet. Nüüd inspireerisid teda Amsteli ja Geini kaldad. Samas pakkusid talle jätkuvalt huvi talumajad, tuuleveskid ja heinamaad. Uue avastusena hakkas ta maalima puude võrestikke. Tutvudes Tooropi ja Jan Sluytersiga, hakkas ta aina enam tähelepanu pöörama valgusele ja see innustas Mondriani katsetama silmapiiri nihutamise ja soojade toonidega.
Katsetamine andis Mondrianile võimaluse otsida iseennast. Vahel olid ta selle aja maalid mattunud udusse, mis pehmendas kõiki detaile, vahel olid pintslitõmbed muutnud maalitava objekti hoopis millekski muuks. Siinkohal hakkab ta oma teoseid tegema seeriates, millest ühed pildid on detailideni välja maalitud, aga teistelt saab ainult kontuuride järgi aru, mida maal kujutama peaks. Näiteks võiks tuua tema teosed lilledest. Peamiselt kasutas ta sügislilli, mis on õide puhkemas või siis õitsevad. Sügislillede, peamiselt krüsanteemide valik sümboliseerib lagunemist ja surma.
Väärtusahel
Väärtusahela näiteid Eestist
2008. aastal avaldasid Maaja Vadi ja Kulno Türk artikli, kus uuriti Eesti ettevõtete käitumist väärtusahela perspektiivis. Selles uuringus jagatakse ettevõtted kolmeks tüübiks. Tekstiiliettevõtted pole kohandanud oma strateegiat praeguse majanduskorraga, kus Euroopa Liit on avanud oma tekstiilituru Aasia tootjatele ja Eesti tööjõud on läinud palju kallimaks. Tellimismaht kahaneb, kuigi toota suudetaks rohkem. Jalatsitööstuses püütakse hoida kulud võimalikult väiksena, mistõttu pole turundusega piisavalt aktiivselt tegeletud ja tööjõudu otsitakse väljastpoolt riiki.
Piet Mondrian
Kubismi periood
On huvitav, et Mondrian õppis küll Pariisis kubismi, aga Picasso ja Braque’i harrastatud sünteetilise kubismi faas on Mondrianil vahele jäänud. Mondrian leiab just analüütilises kubismis võimaluse sujuvamalt üle minna esemelikkuse kaotamisele. Analüütilise kubismi laadis liigub Mondrian kaugemale eseme nähtavast vormist. Näitena võiks tuua Mondriani seeria võralisest puust. Seeria valmis 1911. aastal, sel ajal liikusid ülejäänud kubistid sünteetilisse staadiumi. Mondriani puuseeria näitel on näha, et ka analüütilises kubismis on võimalik jõuda abstraktsionismi. Mondriani esimene puuvõra on kujutatud fovistlikus vormis. Järgmises etapis on eemaldatud üleliigsed vormid (puulehed), puu ilme hakkab muutuma, kuigi jätkuvalt on aru saada, millega on tegemist. Kolmandas etapis me enam ei taju, et tegemist on puuga, juhul kui me ei ole näinud kogu seeriat.
Neoplastitsismi periood
1914. aastal naasis Mondrian Hollandisse, et külastada oma haigestunud isa. Esimese maailmasõja puhkemine ei võimaldanud tal naasta Pariisi ning sellepärast jäi Mondrian Hollandisse. Sel ajal töötas Mondrian abstraktse kunstivormiga, mida hiljem nimetas neoplastiliseks stiiliks. Sel ajal tehtud teosed on heledamate värvidega, samuti lihtsustatud värvivalikuga, mis olid kompositsioonis tasakaalus. Nüüd hakkas ta keskenduma teoste vaimsele poolele, mis tõi teostesse rohkem religiooni ja usku. Tema varasemates teoste ei olnud ta vaimsele poolele nii palju keskendunud. Sel perioodil hakkas Mondrian huvi tundma teiste inimeste ja ühiskonna vastu. Kriitikud suhtusid Mondriani paremini kui varem, hoolimata sellest, et neil ei olnud ta teoste kohta suurt midagi öelda. Neid huvitas Mondrian inimesena ja tema mõtted. Seltskonnas viibides oli tal alati kaasas märkmik, kuhu ta kirjutas üles, mida öeldi ning tema kommentaarid sellele, mida öeldi. Siis kohtus Mondrian Theo van Doesburgiga, kellega nad said lahutamatuteks sõpradeks. Mondrian jagas talle oma mõtteid Pariisi kunstist ja selle arengust.
Väärtusahel
Väärtusahela näiteid Eestist
Eraldi on uuritud Eesti masinatööstus sektori väärtusahelat. Eesti masinatööstusettevõtted tegutsevad eelkõige allhankijatena väärtusahela kõige väiksema lisandväärtusega etapis (st on enamasti tootmisüksused). Eestis on vähe masinatööstusettevõtteid, mis oleks võimelised valmistama rahvusvahelisel turul konkurentsivõimelisi tootmisseadmeid. Eestis moodustab metallitoodete tootmine masinatööstuses sektoris 39%, kuid potentsiaal lisandväärtuse suurendamiseks selles valdkonnas on suhteliselt väike. Eesti on spetsialiseerunud kitsale valdkonnale, mille tootlikkuse suurendamine on raske. Sarnane on ka Eesti elektriseadmete tootmise valdkond (elektrimootorid, juhtmestik, valgustusseadmed, kodumasinad), kuna Eestis tegutseb palju suurte kontsernide tütarettevõtteid, sisuliselt tootmisüksusi (eelkõige kaablikoostute tootjaid), mis tegutsevad samuti väärtusahela väiksema lisandväärtusega etapis.
Piet Mondrian
De Stijl
1917. aastal asutas Mondrian kunstnike grupi „De Stijl“, kuhu koondusid eri erialade kunstnikud. Gruppi kuulusid veel Theo van Doesburg, Bert van der Leek, Robert van’t Hoff, Gerrit Thomas Rietveld, Jacobus Johannes Pieter Oud ja Georges Vantongerloo (Juske, Kangilaski, Varblane 1994: 80). Grupp hakkas välja andma samanimelist ajakirja, mis väljendas nende teooriaid. Nende sooviks oli uus kunstistiil muuta elustiiliks ning näha seda Hollandi arhitektuuris. De Stijl oli lähedane Bauhausi koolile, kus arendati nende ideid veel edasi. Bauhaus avaldas 1925. aastal Mondriani raamatu „Die neue Gestaltung“.
1919. aasta suvel naasis Mondrian Pariisi, leides eest näiliselt muutumatu linna. Näituste saalides ringi käies, tajus ta, et midagi siiski oli muutunud. Ta ei leidnud Pariisist midagi sellist, mida ta oli Hollandis teinud. Picasso tolleaegsed maalid olid Mondriani jaoks pettumust valmistavad. Ta jõudis järeldusele, et on Picassost ja Braque'ist mööda läinud ning saanud oma alal kõige abstraktsemaks kunstnikuks. 1920ndate alguses kujundas ta oma stuudio De Stijli võtmes. Ta värvis üle seinad ning pani üles enda pildid, mis täiendasid värvilisi seinu. Tema peamiseks võtteks sai primaarvärvide kasutamine koos musta joone ja valge taustaga. Selliseid teoseid on tal väga palju ja kuigi nad on omavahel äravahetamiseni sarnased, on need siiski üksteisest erinevad.
Oma teostes kasutas Mondrian musti jooni, mis olid alati vertikaalsed ja horisontaalsed, kuigi nende arv, paigutus ja paksus ei olnud millegi kindlaga määratud. Sel samal põhjusel astus ta 1924. aastal De Stijli toimetamisest välja, sest Doesburg oli oma teostes kasutama hakanud diagonaalseid jooni. See oli Mondriani jaoks reetmine ja ta ei soovinud end ajakirjaga rohkem siduda.
1931. aastal liitus Mondrian Abstraction-Création ühendusega. Tegemist oli ühendusega, mis oli avatud uutele tehnikatele ja stiilidele. 1932. aastal tutvustas Mondrian uut dramaatilist elementi ühes oma neoplastilises teoses. Nimelt jagas ta ühe musta horisontaalse joone kaheks peenikeseks jooneks. See tõi tema teostesse optilisuse. Mondrian kasutas seda edaspidigi ning 1930. aastate lõpuks sisaldasid tema teosed musti ebakorrapäraseid ruudustikke, millel oli mõni või ainult üks värv. 1938. aastal kolis Mondrian Pariisist Londonisse. Kuid juba kahe aasta järel kolis ta Londonist New Yorki, kus elas kuni surmani.
New Yorgis algas ta elu justkui uuesti. Seal hakkas ta mõnu tundma New Yorgi elust ja avastas enda jaoks Ameerika muusika uued rütmid. 1930ndatel omandatud mustade joonte range muster asendus New Yorgis värvidega. Ta hakkas ribade asemel kasutama väikeseid ristkülikuid, mis ühinesid omavahel vertikaalsete ja horisontaalsete joontega vooluks.
New Yorgi mõju tuleb kõige paremini välja tema teoses „Broadway Boogie-Woogie“. See on maalitud 1942.­–1943. aastal. Tegu on teosega, kus Mondrian naaseb ruudukujulise lõuendi juurde, kuid läheb eemale oma kahekümne aasta jooksul viljeletud kunstist. Jätkuvalt on olemas ristkülikukujuline ruudustik, kuid tema varasem must on asendunud värvialadega. Tema varasem protsess on justkui ringi keeratud. Ruudustik ise on tagasihoidlik, aga jooned koosnevad väikestest punase, kollase, sinise ja halli värvi plokkidest. Taust on valkja tooniga ning seepärast on tulevad paremini välja nii jooned kui ka suuremad värvilised ristkülikud.
2022. aasta Euroopa kuumalained
2022. aasta juunis, juulis ja augustis mõjutasid püsivad kuumalained piirkondi peamiselt Kesk-, Lõuna- ja Lääne-Euroopas, põhjustades mitmeid metsatulekahjusid, inimeste evakueerimist kodudest ja kuumusega seotud surmi. Juunis registreeriti 40–43 °C temperatuur suuremas osas Euroopast, kusjuures kogu mandril purunesid sajad päevased/öised, kuised ja kõigi aegade temperatuurirekordid. Klimatoloogid on kuumalaine intensiivsust seostanud kliimamuutusega.
2023. aastal avaldatud uuringu kohaselt suri 2022. aastal kuumuse tõttu 61 672 inimest.
Roheline tänav (Paide)
Roheline tänav on tänav Paides.
Roheline tänav on umbes 270 m pikk.
Tänav algab Pikalt tänavalt, kulgeb edelasse, kus ristub Suur-Aia tänavaga ja lõppeb.
Rohelise tänavaga ristub Lühike tänav.
Saadjärve Jalgratta Sõitjate Selts
Saadjärve Jalgratta Sõitjate Selts oli aastatel 1896–1912 Saadjärvel tegutsenud esimene eesti maaspordiselts. Seltsi asutas karskustegelane ja kaupmees Karl Vestel.
Andi Kivinukk
Andi Kivinukk (sündinud 29. mail 1948 Nõval) on eesti matemaatik. Ta on Tallinna Ülikooli matemaatika ja loodusteaduste instituudi professor.
Haridus
Ta lõpetas aastal 1966 Keila 1. Keskkooli. Aastatel 1966–1974 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis, aastatel 1966–1971 matemaatikateaduskonna üliõpilasena; aastatel 1971–1974 aspirantuuris.
Töökäik
Aastatel 1974–1993 töötas Tallinna Tehnikaülikoolis assistendi, vanemõpetaja, vanemteaduri ja dotsendi ametikohtadel. Alates 1994. aastast töötab ta Tallinna Ülikooli matemaatilise analüüsi õppetooli juhina. Aastatel 2005–2007 oli Tallinna Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna dekaan. Ta on olnud külalisteadur 1998–1998 Odense ülikoolis (Taani), 1993–1993 Darmstadti Tehnikaülikoolis (Saksamaa) ja 1978–1979 Budapesti Tehnikaülikoolis (Ungari).
Teadustöö
Kivinukk sai teaduste kandidaadi kraadi Tartu Riiklikus Ülikoolis 1975. aastal ("Ühe ja mitme muutuja funktsioonide lähendamise järgust", juhendaja Gunnar Kangro). Teadustöö põhisuunad matemaatikas on funktsioonide lähendusteooria, valimridade teooria, lainekeste teooria, arvutusmeetodid (funktsioonide lähendamine, kvadratuurvalemid, integraalvõrrandid), P140 Jadad, Fourier' analüüs, funktsionaalanalüüs (Shannoni valimread, finantsmatemaatika, positiivsete operaatoritega lähendamine).
Isiklikku
Andi Kivinukk on abielus Anne Kivinukiga (sündinud Järvis), neil on tütred Elina ja Liisi.
Ühiskondlik tegevus
Aastatel 2000–2005 oli Andi Kivinukk Eesti Matemaatika Seltsi asepresident, 1987–1996 aga sama seltsi juhatuse liige.
Andi Kivinukk on olnud ka Euroopa Insenerihariduse Ühingu matemaatika töörühma korrespondent, Eesti Teadusfondi matemaatikateaduste ekspert, Eesti Teadusfondi grantide hoidja, erialaseminaride ja -konverentside korraldaja ning ajakirjade Journal of Approximation Theory ja ETA Toimetised. Füüsika-matemaatika retsensent, erialakonkursside ja habilitatsioonikomisjonide liige.
Oblast (Valgevene)
Oblast on 1. järgu haldusüksus Valgevenes. Riik jaguneb kuueks oblastiks ja Minski linnaks, millel on Valgevene pealinnana eristaatus. Minsk on ka Minski oblasti keskus. Oblastid jagunevad 2. järgu haldusüksusteks rajoonideks (раён).
Robert Luketic
Robert Luketic (sündinud 1. novembril 1973 Sydneys) on Austraalia filmilavastaja.
Oblast (Valgevene)
Oblastite tänapäevased piirid määrati kindlaks aastal 1960, mil Valgevene (sellal Valgevene NSV) kuulus Nõukogude Liitu
Ajalugu
20. sajandi alguses moodustasid Valgevene alad osa Venemaa Keisririigist ja Valgevene piirid ei olnud veel välja kujunenud. Tänase Valgevene alad hõlmasid 1900. aasta paiku tervet Minski kubermangu, tervet Mogiljovi kubermangu, suuremat osa Grodno kubermangust ja osi Vitebski kubermangust ning Vilno kubermangust (tänapäeva Leedus).
Seejärel mõjutasid piire Esimene maailmasõda, Teise Poola vabariigi moodustamine ja Nõukogude-Poola sõda. Aastal 1921 kuulus Valgevenele enamik tänasest Minski oblastist (välja arvatud selle läänepoolne serv), tänase Homieli oblasti läänepoolne osa, tänase Mahiloŭ oblasti väike läänepoolne riba ja väike osa tänasest Viciebski oblastist. Aastal 1926 lisati Valgevenele Homieli oblasti idapoolne osa.
Aastal 1938 võeti Valgevene NSV-s kasutusele uus haldusüksuste termin "voblast" ("voblasć", во́бласць), mis tulenes venekeelsest terminist "oblast". Valgevene piirid muutusid jälle Teise maailmasõja ajal. Aastal 1939 taastati varasemaid piire ja Valgevene sai juurde läänepoolseid alasid – Baranavičy oblasti, Białystoki oblasti, Bresti oblasti, Pinski oblasti ja Vilejka oblasti. Aastal 1944 likvideeriti Białystoki oblast ja loodi uued oblastid Babrujski oblast, Hrodna oblast ning Połacki oblast. Samal aastal nimetati Vilejka oblast ümber Maładziečna oblastiks.
Oblastid läbi ajaloo
Alates aastast 1938 eksisteerinud Valgevene "voblastid":
Pikk tänav (Paide)
pisi|Vaade Pikalt tänavalt [[Paide kiriku suunas.]] Pikk tänav on tänav Paides.
Pikk tänav on umbes 560 meetrit pikk. Tänav algab Keskväljakult, kulgeb lõunasse ja ristub Mündi teega, kus ta ka lõppeb. Pikk tänav ristub Vainu, Karja, Rüütli ja Rohelise tänavaga.
Suur osa Pika tänava kinnistutest jääb Paide vanalinna muinsuskaitsealale.
Ajalugu
Pikk tänav rajati Paidesse juba keskajal. Vanimad teadaolevad Pikka tänavat kujutavad kaardid pärinevad 1683. (Lång gatan, kartograaf Samuel Waxelberg ) ja 1692. aastast (Lång-gatan ).
Kruntide loend
Loend on mittetäielik
Pikk 1
thumb|Paide kaubahoovi ärihoone Paide vanalinna muinsuskaitsealale jääv kinnistu (27009/66), millel asub ajalooline Paide kaubahoov.
Pikk 3
Paide vanalinna muinsuskaitsealale jääv kinnistu (27009/65).
Pikk 9
Nüüdisajal sellise aadressiga kinnistut enam pole, kunagise krundi kohal asub haljasala.
Aadressil Pikk 9 on elanud tähelepanuväärseid isikuid:
Pikk 11
Paide vanalinna muinsuskaitsealale jääv kinnistu (27009/118), millel asub ajalooline elamu.
Pikk 13, 15, 17, 17a
Paide vanalinna muinsuskaitsealale jääv kinnistu (27009/29), millel asub neli ajaloolist hoonet.
Pikk 13, 15, 17, 17a on elanud tähelepanuväärseid isikuid:
Pikk 21
Paide vanalinna muinsuskaitsealale jääv kinnistu (27009/127), millel asub ajalooline elamu.
Pikk 21 on elanud tähelepanuväärseid isikuid:
Pikk 23/25
Ajalooline hoonestus on hävinud, nüüdisajal jääb kinnistule kauplus ja parkla.
Pikk 27
Paide vanalinna muinsuskaitsealale jääv kinnistu (27009/172), millel asub nõukogude ajal rajatud endine Paide linnasaun.
19.–20. sajandi vahetusel kuulus kinnistu Lokuta mõisnikule Georg Rausch von Traubenbergile (1845–1927) ning seal tegutses posti- ja telegraafikontor. .
Kinnistuga on seotud tähelepanuväärseid isikuid:
Pikk 37
Paide vanalinna muinsuskaitsealale jääv kinnistu (27009/166), millel asub ajalooline elamu.
Pikk 49/51
Kinnistul asub kaks ajaloolist elamut.
Kinnistuga on olnud seotud tähelepanuväärseid isikuid:
Pikk 2
Paide vanalinna muinsuskaitsealale jääv kinnistu (27009/134), millel asub ajalooline äri- ja eluhoone. Kinnistuga ons eotud tähelepanuväärseid isikuid:
Bodzanów
Bodzanów on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas Płocki maakonnas Bodzanów vallas. Bodzanów asub Płockist umbes 23 km idas ja Varssavi kesklinnast ligikaudu 72 km lääneloodes.
Pikk tänav (Paide)
Pikk 4
Paide vanalinna muinsuskaitsealale jääv kinnistu (27009/136), millel asub nõukogude ajal rajatud kolmekorruseline kortermaja. . Tänapäeva kinnistu hõlmab ka ajaloolised Pikk 6 ja Pikk 8 kinnistud.
Bodzanów
Bodzanów sai linnaõigused 1351. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal.
Pikk tänav (Paide)
Pikk 4
Pikk 4 kinnistul on elanud või sellega muul seotud olnud tähelepanuväärseid isikuid:
Bodzanów
Bodzanów sai linnaõigused tagasi 1. jaanuaril 2023.
Pikk tänav (Paide)
Pikk 10 (Vainu 10)
Ajalooline Pikk 10 kinnistu jääb nüüdisajal Vainu 10 kinnistule, kus asub nõukogude ajal rajatud korterelamu.
Pikk 12/14 (Vainu 11)
Ajaloolised Pikk 12 ja Pikk 14 kinnistud jäävad nüüdisajal Vainu 11 kinnistule, kus asub nõukogude ajal rajatud ärihoone.
Pikk 18
Paide vanalinna muinsuskaitsealale jääv kinnistu (27009/126), millel asub ajalooline elamu.
19. sajandil soetas Pikk 18 (krunt nr. 24) kinnistu Peterburi kaupmees Russanov, kes kinkis selle Paide Jumalaema Uinumise kirikule, mille rajamise üks eestvedajatest ta ka oli
Pikk 22
Paide vanalinna muinsuskaitsealale jääv kinnistu, millel asub ajalooline elamu (27009/41).
Pikk 26
Paide vanalinna muinsuskaitsealale jääv kinnistu, millel asub ajalooline elamu (27009/137).
Pikk 32
Paide vanalinna muinsuskaitsealale jääv kinnistu, millel asub ajalooline elamu (27009/58).
Pikk 34
Paide vanalinna muinsuskaitsealale jääv kinnistu (27009/19).
Pikk 38
Kinnistul asub ajalooline eluhoone. Tõenäoliselt asus sellel krundil 18. sajandi alguses (tolleaegne krunt ulatus ka nüüdsetele Pikk 36 ja Pikk 42 kinnistutele) kroonik Christian Kelchile kuulunud elamu.
Villem Tomingas
Villem Tomingas (12. oktoober 1911 Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 14. juuni 1990 Nõo vald, Tartu maakond) oli eesti agronoom.
Ta õppis 1931–1937 ja 1945–1946 Tartu ülikooli põllumajandusteaduskonnas, Üliõpilasselts Liivika liige.
Ta oli 1941 Õisu piimandusinstituudi õppe- ja katsemajandi juhataja, 1941–1942 Õisu ja 1942–1944 Heimtali riigimõisa valitseja. 1944–1945 Sootaga sovhoosi direktori kt ja peaagronoom, 1945–50 Tartu ülikooli Raadi õppe- ja katsemajandi direktor, siis kuni 1961 Saduküla ja Viiratsi sovhoosi peaagronoom. 1961–1968 Kehtna näidissovhoosi, 1969–76 Gagarini-nimelise näidissovhoostehnikumi direktor ja direktori asetäitja.
Kultuuripärl
Kultuuripärl on Eesti Kultuurkapitali kultuuripreemia, millega Eesti Kultuurkapital tunnustab igas Eesti maakonnas kunstide, rahvakultuuri- ning kehakultuuri ja spordi valdkonnas tegutsevate inimeste erialast pühendumist. Preemiat antakse välja aastast 2006.
Preemia algatas Eesti Kultuurkapitali nõukogu. Preemia väljaandmisel saavad osaleda koostööpartnerina maavalitsused ja/või omavalitsuste liidud. Igas maakonnas antakse välja üks preemia aastas (kokku 15 preemiat). Preemia saaja otsustab maakondlik eksperdirühm. Kui preemia antakse välja koostööpartneritega, otsustab preemia saaja ühiselt moodustatud komisjon. Preemiasumma suurus võib koostööpartnerite soovi ja võimaluste tõttu maakonniti erineda, kuid preemiasumma, mille eraldab Eesti Kultuurkapital, on igas maakonnas ühesuurune. Selle kinnitab Eesti Kultuurkapitali nõukogu igal aastal eraldi. Peale rahalise preemia antakse laureaadile tunnusmärk "Kultuuripärl“, milleks on keraamilne pärlikarp klaasist pärliga. Asuurkeraamika stuudio (Kärt Seppel) ja ASi Disainklaas (Agnes Torm) koostöös valmivale pärlile on graveeritud laureaadi nimi, auhinna andnud maakonna nimi ning aastaarv.
Wimme Saari
right|pisi|250px|Wimme Saari Helsingis kunstide ööl 2006
Wimme Saari (sündinud aastal 1959 Enontekiö vallas Kelottijärvis ) on uuelaadse joigumistehnika loonud saami muusik. Tema loomingus lisandub traditsioonilisele joigumisele erinevaid hääle moodustamise viise ja mitmekesiseid meloodiaid.
Wimme alustas kitarriga trubaduurina ja oli laulja ansamblites Tallari, Pohjantahti ja Hedningarna. Soome rahvusringhäälingus Yleisradio töötades leidis ta vanu joigude lindistusi, õppis nende järgi joiguma ja arendas uue joigumisstiili, milles on ambient-muusika mõju. Sellesse stiili kuuluvat loomingut avaldati esimest korda Rinneradio plaadil "Dance And Vision" 1990. aastal.
KV-85
KV-85 oli Teise maailmasõja aegne Nõukogude Liidu rasketank, mida toodeti väikese partiina 1943. aastal. Põhines KV-1S kerel, millele oli lisatud soomust ja IS-1-le mõeldud torn. KV-85 toodeti vaheetapina seniks, kuni IS-1 pidi tootmisse jõudma ja kasutusele võetama.
Eellugu
pisi|left|KV-85 paremalt küljelt vaadates Nõukogude rasketank KV-1 oli sõja puhkedes 1941. aastal tehniliselt Saksa tankidest üle, kuid kannatas siiski mitmete puuduste all. Tankil oli nõrk sidur ja käigukast ning pearelv oli sama võimas kui keskmistel tankidel T-34. Negatiivne tagasiside viis peaaegu selleni, et Stalin oleks lõpetanud rasketankide tootmise Nõukogude Liidus. Vaid inseneride veenmine ning uute võimsate Saksa tankide Panther ja Tiger I ilmumine sundisid Stalinit ümber mõtlema.
Kirjeldus
pisi|KV-85 tagantvaates KV-1S kere esikülje paksust suurendati 82 millimeetrilt 100 millimeetrini ja sellele paigaldati IS-1 jaoks loodud torn koos uue 85 mm kahuriga D-5T. Uus torn oli suurem, kui varasem KV-1 torn ja KV-1S keret laiendati selle mahutamiseks. Kuna nõuded nägid ette, et tanki peab mahtuma 70 mürsku, siis loobuti viiendast meeskonnaliikmest, et teha ruumi laskemoona riiulitele. Valminud tank sai nimeks KV-85. See jäi IS-1-le alla nii mobiilsuses, kui ka soomuskaitses, kuid seda toodeti 1943. aasta keskpaigast aasta lõpuni, kuniks IS-1 tootmisega seotud tehnilised probleemid ületati 130, 144 või 148 masinat, siis tootmine lõpetati.
Lisaks 85 mm pearelvale oli tanki relvastuses ka kolm 7,62 mm kuulipildujat DT, neist üks paiknes torni tagaküljel.
Kasutamine
KV-85 ei olnud eriti edukas. Ukrainas löödi 20 KV-85-t 34. kaardiväe rasketankide läbimurdepolgust novembris 1943. aastal Panzer IV tankide ja Marder II liikursuurtükkide poolt tagasi, kusjuures üks kolmandik KV-85 tanke hävitati. Analüüs näitas, et uuemate Saksa tankide vastu on KV-85 soomus liiga õhuke. Isegi kui mürsk soomusest läbi ei tunginud, võis see soomuse siseküljelt kilde lahti lüüa ja see oli meeskonnale ohtlik. Samas polnud KV-85 enda kahur piisavalt võimas, et Saksa tanke pikemalt distantsilt hävitada.
Autovaba päev
Autovaba päev on iga aasta 22. septembril tähistatav rahvusvaheline tähtpäev, millega autovaba liikumine suunab ühiskonna tähelepanu autostumise probleemidele.
Autovabadel päevadel püütakse vähendada liiklust linnas või kindlas piirkonnas terve või osa päeva jooksul. See annab kohalikele elanikele võimaluse näha, kuidas nende linn näeks välja tunduvalt väiksema arvu autodega. Samuti propageeritakse jalakäimist ja jalgrattasõitu.
Ehkki sedalaadi algatusi tekkis juba 1973. aasta naftakriisi aegu, korraldati esimesed autovaba päeva üritused alles 1995. aastal Islandi pealinnas Reykjavikis, Suurbritannias Bathis ja Prantsusmaal La Rochelle'is. Üleeuroopaliseks tähtpäevaks nimetas Euroopa Komisjon autovaba päeva 2000. aastal. Samast ajast on autovaba päev seotud Euroopa liikumisnädalaga.
Campbellton (New Brunswick)
Campbellton on linn Kanadas New Brunswicki provintsis Restigouche'i maakonnas.
FX
FX või Fx võib tähendada järgmist:
Livingstoni maakond (Missouri)
Livingstoni maakond (Livingston County) on maakond Ameerika Ühendriikides Missouri osariigis.
Maakonna halduskeskus on Chillicothe.
Ajalugu
Maakond moodustati 1837. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 15 195.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Kütt (romaan)
"Kütt" (originaalpealkiri inglise keeles "The Hunter") on James Aldridge'i 1950. aastal ilmunud romaan.
See on lugu Kanada ürgmetsas küttivast ja karusloomanahkasid müügiks koguvast keskealisest kütist, kes on seotud all asunduses elavate inimestega. Dramaatilised suhted abielus oleva armukesega lõppevad siiski õnnelikult.
For a Few Dollars More
"For a Few Dollars More" on Mike Chapmani ja Nicky Chinni kirjutatud laul, mille esitajaks on briti glämmroki ansambel Smokie. Singel anti välja 1978. aastal. Briti singliedetabelis jõudis laul 17. kohale.
Singli B-poolel oleva laulu "Goin' Tomorrow" autorid on Smokie liikmed Chris Norman, Pete Spencer, Alan Silson ja Terry Utley.
Aastaid hiljem avaldatud singli CD-versioonil on lisaks ka veel laulu "For a Few Dollars More" kontsertsalvestis.
Harilik tolmukavaablane
Harilik tolmukavaablane (Xyela julii) on kiletiivaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
FSK
FSK võib tähendada järgmist:
Dieppe (New Brunswick)
Dieppe on linn Kanadas New Brunswicki provintsis Westmorlandi maakonnas.
Lotmani loengud
Juri Lotmani loengud on akadeemiline loengusari, mida korraldab Tartu Ülikooli semiootika osakond.
Loengusari asutati aastal 2014. Sellega meenutatakse professor Juri Lotmani teaduslikku pärandit.
Esimese loengu pidas ameerika keeleteadlane ja semiootik Edna Andrews, teise John Hartley.
Lese
Jõe läte on Sila kõrgmaa idaosas, 1689 meetri kõrgusel merepinnast. Lese suubub Neto jõkke Belvedere di Spinellost edelas.
Kaire Tali
Kaire Tali (sündinud 3. augustil 1960 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik.
Elukäik
Kaire Tali on lõpetanud Eesti Riikliku Kunstiinstituudi tekstiili erialal.
Isiklikku
Kunstnik Andres Tali on Kaire Tali abikaasa. Arhitekt Johan Tali on Andres Tali ja Kaire Tali poeg.
Edise-Lossi
Edise-Lossi oli küla Virumaal. Küla jääb tänapäeval Edise küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Jõhvi kihelkonda.
1920. aastatel moodustati Edise mõisa maadest Edise asundus, mis 1945 nimetati ümber Edise-Lossi külaks.
Küla kaotati 1977, mil see liideti Edise külaga.
Kuraditosin (raadiosaade)
"Kuraditosin" oli Raadio 2-s aastatel 1994–1995 eetris olnud raadiosaade, milles eesti ansamblite laulude põhjal pandi igal nädalal kokku edetabel. Viimane saade oli eetris 23. septembril 1995. Saadet juhtisid Kaidi Klein ja Allan Roosileht ning hiljem ka Alari Kivisaar.
Joa
Joa võib tähendada järgmist:
José de Jesús Alfaro
José de Jesús Alfaro (1800–1855) oli Nicaragua poliitik, aastal 1851 Nicaragua ülemdirektori kohusetäitja.
José de Jesús Alfaro oli poliitilistelt vaadetelt konservatiiv. 4. augustil 1851 korraldas kindral José Trinidad Muñoz Fernández koos Pablo Buitrago y Benaventega riigis sõjaväelise putši, mille tagajärjel riigipea José Laureano Pineda Ugarte pages Hondurasesse. Granadas seati seepeale riigipea ametisse José Francisco del Montenegro, kes aga peagi pärast ametisse astumist suri ja tema asemele asus José de Jesús Alfaro. Ülemdirektoriks kuulutasid end ka Hondurasesse pagenud Pineda ja ka Justo Abaunza Leónis.
Hondurase president Juan Lindo asus Pinedad toetama ja see naasis Hondurase vägede toetusel Nicaraguasse, võttes võimu üle nii Abaunzalt kui ka Alfarolt. Mõnda aega oli ta siiski võimul koos Granada fraktsiooni juhi Fulgencio Vegaga. Francisco Castellón Sanabria arvates oli nende intriigide taga San Salvadori piiskop José Jorge Viteri y Ungo.
Hobeni
Hobeni on küla Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Amathole ringkonnas Mbhashe vallas.
Hobenis asub erivajadustega laste ja noorte kogukond ning farm Ikhaya Loxolo, mille asutasid 2005. aastal sakslased Alexandra Guenther ja Michael Guenther.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hobeni elanikest mustanahalisi aafriklasi 97,84% ja valgeid 2,16%. Koosa keelt pidas emakeeleks 92,67% inimestest, inglise keelt 4,31% ja afrikaani keelt 1,29%.
Herbert Runge
Herbert Runge (23. jaanuar 1913 Elberfeld (praegu Wuppertal, Nordrhein-Westfaleni liidumaa) – 11. märts 1986 Wuppertal) oli Saksamaa poksija.
Runge oli raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) kokku seitsmekordne Saksamaa meister aastatel 1935-1939 ja 1942-1943. Ta sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) Saksamaa meistrivõistlustel 2. koha aastatel 1941 ja 1944.
Runge osales Euroopa eest ühe korra raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) maavõistlusel USA Kuldkinda-turniiri võitjate meeskondadega ja võitis oma kohtumise Chicagos 1938. aastal.
Runge võitis raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Runge sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) hõbemedali 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Gunnar Bärlundile (Soome) ning 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Olof Tandbergile (Rootsi). Ta sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939) pronksmedali, kaotades poolfinaalis jälle hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Olof Tandbergile (Rootsi) ning võites 3. koha kohtumises Jock Porterit (Inglismaa).
Runge poksis märtsist 1946 kuni novembrini 1949 elukutselisena ning osales üldse kokku 25 kohtumisel. Ta võitis neist 5 (neist 1 nokaudiga), kaotas 14 (neist 6 nokaudiga) ning viigistas 6 kohtumist.
Argel Fucks
Argel Fucks (õieti Argélico Fucks; sündinud 14. septembril 1974) on Brasiilia endine jalgpallur, kaitsja. Pärast sportlaskarjääri lõppu on ta tegutsenud treenerina.
2020. aastast on ta Brasiilia esiliiga klubi CSA peatreener.
Koondisekarjäär
1991. aastal tuli ta Brasiilia noorte koondisega Lõuna-Ameerika alla 17-aastaste meistriks. 1992. aastal tuli ta Lõuna-Ameerika noorte meistriks ja 1993. aastal noorte maailmameistriks.
Varja rändrahn
thumb| Varja rändrahn
Elina Purde
Elina Pähklimägi (aastatel 2014–2022 Elina Purde; sündinud 7. veebruaril 1983 Amblas ) on eesti näitleja ja lavastaja.
Varja rändrahn
Varja rändrahn on rabakivist hiidrahn Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Varja külas.
Elina Purde
Haridus
Ta on lõpetanud 2002. aastal Rakvere Reaalgümnaasiumi, õppinud aastatel 2002–2004 Sisekaitseakadeemias maksundust (ja seejärel töötanud kaks aastat maksuametnikuna ) ning lõpetanud 2008. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (23. lennus). 2007. aastal õppis ta vahetusüliõpilasena Londonis Rose Bruford College’is.
Loominguline tegevus
2008. aastal mängis ta peaosalist Liinat filmis "Soovide puu" (režissöör Liina Paakspuu).
Elina Purde on mänginud ka telesarjades "Ohtlik lend", "Kelgukoerad", "Eestlane ja venelane", "Kättemaksukontor" ja "Alpimaja".
Ta on näidelnud filmides "Kormoranid ehk Nahkpükse ei pesta", "Imelise ajastu lõpp", "Mehetapja/Süütu/Vari" ja "Svingerid" ning lühifilmis "Legend vägevast seebist".
Teatrinäitlejana on ta üles astunud VAT Teatris, Draamateatris, Vanemuises, Vene Teatris jm.
Varja rändrahn
Rahn on alates 1959. aastast üksikobjektina looduskaitse all.
Elina Purde
Loominguline tegevus
Lavastajana on ta loonud lavastused "Fanny ja Faggot" (2010, Cabaret Rhizome), "Lähedus", "Hobune, kes kaotas prillid ära" (2013, Rakvere Teater) ja "Hullemast hullem" (2018, Rakvere Teater).
2013. aastal osales ta kohtunikuna telesaates "Su nägu kõlab tuttavalt".
Isiklikku
Elina lemmikžanrid on house, indie ning trumm ja bass.
Muu
2022. aastal pälvis Delfi meediamaja edetabelis "Eesti mõjukad 2022" 93. koha.
Põõsalindlased
Põõsalindlased (Sylviidae) värvuliste seltsi kuuluv suur sugukond putuktoidulisi linde. Koos rästaslastega on nad seltsi suurim sugukond. Põõsalindlased sarnanevad välistelt tunnustelt väga vilbaslastega, mistõttu on mitme liigi sugukonna määratlemine sageli raske.
Põõsalindlaste sugukond kuuluvad ritsiklinnud, põõsa- ja lehelinnud.
Kirjeldus
Põõsalindlased on põhiliselt väikesed, kuni tihasesuurused linnud. Enamikul on peenike sirge ja lühike nokk, mida kasutatakse putukate noppimiseks. Nad on ülimalt aktiivsed toitujad, liikudes suurel kiirusel ja vilunult läbi lehestiku. Lindude küllaltki peened jalad on tugevad ja võimaldavad lindudel teha toidu püüdmiseks vajalikke "võimlemisharjutusi". Enamik liike on võimelised püüdma lendavaid putukaid, kuid eelistavad teha seda oksalt oksale lenneldes, mitte kärbsenäppidele ja mitut liiki rästastele omasel viisil väljasööste tehes.
Levila
Väikestest putukatest toitujatena on peaaegu kõik liigid põõsalindlasi hooaegsed rändlinnud, kes lahkuvad Euroopast sügisel ja veedavad talve Aafrikas. Mõned liigid läbivad sinna jõudmiseks tuhandeid kilomeetreid. Vahetult enne lahkumist söövad paljud liigid marju, saamaks teekonnaks vajalikku energiat. Enamik rändab öösel. Leidub ka paikseid liike nagu kalda-rädilind, vahemere ja sametpea-põõsalind ning paiguti ka pöialpoiss.
Häälitsused
Põõsalinnud jäävad kõrva oma mitmekesise laulu järgi, mille järgi on mitmeid liike hõlbus määrata. Mõned laulud on lühidad (nt kalda-rädilinnul, nõmme-põõsalinnul), teisel pikk ja mitmekesine. Emaslinnud eelistavad isaseid valida nende lauluoskuse alusel.
Pesitsemine
Reeglina on põõsalindlased monogaamsed, kuid mõned liigid, sealhulgas kalda-rädilind ja rohulind harrastavad polügüüniat. Pesitsetakse eraldi paaridena. Paarid on territoriaalsed, kuid mõned liigid moodustavad paaride kogumeid.
Suurem osa poegadest lennuvõimestub 10–16-päevaselt, mõned väljuvad pesast päev või kaks varem. Pöiapoisiliikidel kestab lennuvõime saavutamine kauem.
Arkonia
Arkonia (poola keeles Korporacja Akademicka Arkonia, ladina keeles Arconia) on poola üliõpilaskorporatsioon.
Korporatsioon asutati 9. mail 1879 Riia Polütehnilise Instituudi juures.
Korporatsiooni deviis on Veritate ac Labore (poola keeles Prawdą a Pracą) (ligikaudne tõlge 'usu ja tööga').
Berezna (Hmilnõki rajoon)
Berezna (ukraina keeles Березна) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Hmilnõki rajoonis. Elanike arv oli 2001. aastal 708. Pindala on 2,45 km².
Fort
pisi|[[Fort George (Šotimaa)|Fort George, mis asub Põhja-Šoti mägismaa rannikul Põhjamere ääres, 18 kilomeetrit Suurbritannia põhjapoolseimast linnast Invernessist kirdes]] Fort on ehitisena ühest või mitmest fortifikatsiooniehitisest koosnev üksik kindlus(tus).
Sõna on tulnud ladinakeelsest sõnast fortis, mis tähendab vastupidavust või tugevust, üldiselt midagi kindlat. Fortifikatsioonisüsteemide eesmärgiks oli garnisonina kindla territooriumi kaitsmine ja valvamine. Forte ehitati enamasti koos bastionide ja kindlustusvöönditega eriti uusajal, kui käiku tulid tulirelvad ja tõrjekahurid.
Euroopa kõige tugevamani fortifitseeritud linnade hulgas olid nii Aadria mere äärne Dubrovnik kui ka Läänemere-äärne Tallinn.
Fortifikatsioon
Fortifikatsioon on sõjanduslik teadus maastiku kindlustamise teooriast ja praktikast.
Sirkli galaktika
Sirkli galaktika (ESO 97-G13) on meist 13 miljoni valgusaasta kaugusel asuv Seyferti galaktikate II tüüpi kuuluv Sirkli tähtkujus asuv galaktika, Linnuteele lähim seda tüüpi galaktika. Ta paikneb Galaktika tasandist ainult 4 kraadi allpool.
Sirkli galaktikas toimuvad tormilised muutused, sest sealt purskuvad välja gaasirõngad. Välimine rõngas asub galaktika keskmest 700 valgusaasta kaugusel ja sisemine rõngas 130 valgusaasta kaugusel.
Seda galaktikat on võimalik näha ka koduse, väiksema teleskoobiga, kuigi teda märgati alles umbes 25 aastat tagasi, sest ta pole Linnutee taustal kergesti eristatav.
Sirkli galaktika on üks Linnuteele lähemaid aktiivseid galaktikaid, kuigi ta on tõenäoliselt natuke kaugemal kui galaktika Centaurus A.
Kultuurpuistu
Kultuurpuistu erinevus tavalisest metsast seisneb selles, et kui tavaline mets on hakanud kasvama looduslikult ja sealt võib leida erinevat liiki puid, siis kultuurpuistu on inimese rajatud ja tavaliselt kasvab seal ainult üks puuliik.
Eesmärk
Kultuurpuistu eesmärk on saada metsast kvaliteetset puitu toodete valmistamiseks ja madalama kvaliteediga puitu energiatootmiseks.
Kasutamine
Kultuurpuistuid kasutatakse puidu ja mittepuiduliste metsasaaduste tootmiseks.
Sellist metsa kasutatakse aktiivselt puhkuseks, samuti marjade ja seente korjamiseks.
Lisaks puidu ja puitkiu tootmisele pakuvad kultuurpuistud muid ökosüsteemile kasulikke teenuseid, sealhulgas seovad nad süsinikku, toodavad puhast vett, reguleerivad hüdroloogilist tsüklit, ühendavad mosaiikset maastikku elurikkuse säilitamiseks ja leevendavad kõrbestumist.
Ajalugu
Inimesed on puude istutamisega tegelenud pikka aega. Juba vanad kreeklased ja roomlased tegelesid puude istutamisega. Näiteks tõid roomlased Inglismaa alale mitmeid õuna- ja pähklipuu liike, kuid suurem istutamine puidu tootmiseks algas alles 17. sajandil.
Jamb
Jamb (vanakreeka keeles ἴαμβος iambos) on kahesilbiline värsijalg, mis koosneb lühikesest (rõhutust) ja pikast (rõhulisest) silbist. Ka Vana-Kreeka pilkeluuletus.
Oiva Kaupinen
Oiva Kaupinen (soomepäraselt Oiva Kauppinen; sündinud 10. juulil 1954 Kohtla-Järvel) on endine eesti näitleja.