cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heinrich von Fick
Elulugu
1719. aastal nõudis Valitsev Senat temalt nagu kõigilt välismaist päritolu ametnikelt truudusvannet tsaarile. Fick keeldus, viidates Venemaale teenete osutamisele ohtlikes olukordades. Ta keeldus kinnitamast, et jääb alatiseks Venemaale. Oma sõnul ei tahtnud ta oma sünniseisundi vabadust vahetada raha või muude rikkuste vastu. Kui tsaar ta siiski oma läänimeheks teeb ja talle maaomandi Eesti- ja Liivimaal annetab koos selle juurde kuuluvate aadliprivileegidega, siis oleks võimalik, et ta igaveseks Venemaa teenistusse jääb.
1720. aasta septembris palus Fick tsaarilt veel kord annetada talle Põltsamaa kihelkond koos õiguste ja privileegidega, mis Liivimaa aadliõiguse järgi Liivimaa aadlike kohta kehtivad.
3 kuud hiljem, 26. detsembril 1720 sai Fick soovitud mõisad (Põltsamaa koos Nõmmega, Võisiku, Pajusi, Kurista, Eistvere, Adavere, Lustivere koos Kalikülaga ja Tapiku ), ning senised omanikud tõsteti välja. Kohe laskis ta ka eesti, läti, ingeri ja soome päritolu sõjavange ja kaasatooduid Põltsamaale asustada ja pakkus neile teenistust.
9. mail 1725 kinkis Katariina I vana Poola kuningas Zygmunt III Waza kinnitatud pärilusõiguse järgi Ficki poolt juba harima hakatud mõisatest Põltsamaa, Nõmme ja Adavere mõisad endisele Rootsi feldmarssal Karl Gustav Dückerile, kes oli aga pärast Põhjasõja lõppu asunud toetama Rootsi troonitaotlejat Karl Friedrichi, kes kihlus 1724. aastal Peeter I tütre Anna Petrovnaga ning oli muutunud Venemaa poliitiliseks liitlaseks.
Peeter II lubas 1727. aastal Fickil mõisad tagasi osta ja temast sai 1730. aastal ka Venemaa tõeline salanõunik.
1731. aasta aprilli alguses vahistati Fick koos väimeeste Otto Reinhold Zoege von Mannteuffeli ning riiginõuniku ja senatisekretär Wilhelm von Schulzega kui üks aadlikonstitutsiooni, mille vürst Dmitri Mihhailovitš Golitsõn keisrinna Anna Ivanovnale 1730 troonileasumisel allakirjutamiseks esitas, autoritest. Aadlikonstitutsioon piiras Venemaa isevalitseja – keisrinna ainuvõimu ja laiendas aadelkonna osa riigivalitsemises.
Nad otsustati saata Siberisse, kuid Schulze suri juba teel vangistusse. Ficki ja tema väimeeste mõisad konfiskeeriti. Siberis kirjutas Fick ametnike omavoli alla sattunud jakuutide raskest olukorrast. 1743. aastal pöördus ta Peterburi tagasi.
Heinrich Claus von Fickile kuulusid kolm kihelkonda – Põltsamaa, Pilistvere ja Kolga-Jaani kihelkond. 1750. aastal, Heinrich von Fick surma järel jagati ning maad jagati tema viie tütre vahel. Sophie Elisabeth sai Võisiku, Maria Friederike Eistvere, Beata Regina Adavere, Aurora Vana-Põltsamaa ning Christina Uue-Põltsamaa. Põltsamaa lossile kuulunud maad nii, et jõe paremkaldale jäi Vana- (Schloß-Oberpahlen) ja vasakkaldale sai Uue-Põltsamaa mõis (Neu-Oberpahlen).
Heinrich von Fick suri 28. juunil 1750, olles ära joonud pudeli veini, mille Hamburgi senat oli talle kui oma kodulinnale au teinud mehele saatnud. Veetõve tõttu poleks ta tohtinud juua. Heinrich von Fick maeti Põltsamaa kiriku edelaküljel olevasse perekonna matusekabelisse.
Perekond
Heinrich von Fick abiellus 1704 Helena von Krusega. Neil sündis viis tütart:
Mellieħa
Mellieħa on linnake Malta Põhjaregioonis. Mellieħa on turismikuurort, seal on liivased rannad.
Sárbogárd
Sárbogárd (saksa Bochart) on linn Ungaris Fejéri komitaadis, Sárbogárdi kreisi halduskeskus.
Keemikute loend
Siin on loetletud keemikuid.
Sárbogárd
2018. aasta alguses oli elanike arv 11 937.
Sárbogárd sai linnaõigused 1986. aastal.
Linna läbib raudtee.
Aleksander Suur
Aleksander Suur ehk Makedoonia Aleksander (vanakreeka keeles Μέγας Αλέξανδρος, 356 Pella – 323 eKr Babülon) oli Vana-Makedoonia kuningas (Alexandros III) alates 336, antiikaja kuulsaim ja edukaim väejuht, Philippos II ja Olympiase poeg, Aristotelese kasvandik. Veel tänapäevalgi peetakse teda parimaks väejuhiks, kes kunagi elanud on.
Aleksandri elukäiku on kirjeldanud tema väepealik Ptolemaios I, samuti tegi tema sõjaretkede kohta märkmeid Aristobulos.
Noorus
Aleksander sündis samal ööl, mil Herostratos süütas Artemise templi Ephesoses. See oli 20. või 21. juulil 356 eKr.
Veel Makedoonia printsina soovis ta osaleda antiikolümpiamängudel. Kuna kaheldi tema kreeka päritolus, siis ei tahetud teda osalema lubada. Tal õnnestus aga näidata oma põlvnemist argiividest ja nii pääses ta ka võistlema. Seal õnnestus tal sprindis võitu jagada.
Aleksander on tuntud Pärsia Ahhemeniidide impeeriumi purustajana. Troonile sai ta 20-aastaselt pärast isa mõrvamist ihukaitsja Pausaniase poolt. Sel ajal oli ta juba kogenud väejuht, 18-aastaselt oli ta 338 eKr Chaironeia lahingus juhtinud edukalt Makedoonia ratsaväge ja isa oli usaldanud talle vastutavaid riigiameteid.
Sõjaretked
Sõjaretke Pärsia vastu plaanis juba Philippos II. Aleksander jätkas tema ettevalmistusi sõjaks.
Aleksandri esialgne eesmärk oli kindlustada Makedoonia võim Kreekas ja suurendada riigi maa-ala Aasiani. Selleks oli vaja sõdida Traakiaga, alistada Tessaalia ja Ateena, purustada Teeba ning tugevdada hegemooniat Korintose liidus.
Oli tähtis, et Aleksandri vallutusretke toetaks enamik Makedoonia talupoegi, õukonnaaristokraatia ning hästi relvastatud, tugev ja truu sõjavägi. Aleksander valmistus sõjaks põhjalikult. Sõda sattus õigele ajale, sest Pärsias oli just alanud riigi lagunemine ja keskvõim nõrgenes.
Sõja algne eesmärk oli kättemaks pärslastele Kreeka-Pärsia sõdade ja Ateena purustamise eest rohkem kui sada aastat varem. Aleksander soovis Pärsia Vahemere maadest välja tõrjuda ja tagada loodavas maailmariigis Makedooniale püsiv ülemvõim. Kuigi juba Isokrates nimetas Pärsiat "Kreeka rahva põlisvaenlaseks", tuleb Aleksandri sõjakäike hinnata vallutussõdadeks. pisi| Aastal 334 eKr ületas ta umbes 48 000 jalamehe ja 6000 ratsamehega Dardanellid ja tungis seega Pärsiasse. Esimene suur kokkupõrge pärslastega toimus Granikose lahingus, kus Aleksander purustas Pärsia Väike-Aasia provintside väed. Seejärel liikus ta 333 eKr Gordioni, kus tal legendi järgi õnnestus avada Gordioni sõlm, ja jätkas liikumist piki Väike-Aasia rannikut. Kiliikias astus tema vastu Pärsia suurkuningas Dareios III koos Aleksandri omadest tunduvalt suuremate vägedega, kuid sellele vaatamata saavutas Aleksander 333 eKr Issose lahingus täieliku võidu ja vangistas Dareiose perekonna. Issose lahingu järel otsustas Aleksander enam mitte leppida esialgsete plaanidega, vaid vallutada terve Pärsia impeerium. Seetõttu lükkas ta Dareiose rahupakkumise tagasi.
332 eKr piiras Aleksander kuus kuud strateegiliselt olulist Tüürose linna. Linn oli talle algul alistunud, kuid konflikt oli uuesti puhkenud, sest ei jõutud kokkuleppele ohvritalituse suhtes. Linn õnnestus lõpuks vallutada Küprose ja foiniiklastelt kogutud laevastike abiga. Ligikaudu 69 elanikku tapeti, ülejäänud müüdi orjadeks. Sama aasta septembrist novembrini piiras armee Gazat. Makedoonlastel õnnestus linnamüüri lõik alt ära õõnestada, nii et see kokku varises, ja sealtkaudu linna tungida. Jällegi järgnes veresaun, Gaza väeülem lohistati sõjavankri taga surnuks.
Nüüd kuulus kogu Vahemere idakallas Aleksandri võimu alla. Seejärel suundus ta Egiptusse, mis talle vastupanuta alistus. Seal rajas ta Aleksandria linna, mis sai hiljem hellenismimaailma suurimaks metropoliks. Ta rajas Aleksandria-nimelisi linnu mujalegi, kuid ükski teistest ei saanud nii suureks ja edukaks kui Egiptuse oma.
Pärast Egiptuse alistamist algas sõja teine järk. Aleksander liikus Mesopotaamiasse ja lõi seal 331 eKr Dareiose väge Gaugamela lahingus. See otsustas ka Pärsia impeeriumi saatuse. Dareios põgenes ja tapeti järgmisel aastal oma lähikondlaste poolt. Aleksander vallutas aga põlised Pärsia alad ning pealinnad Babüloni, Elami, Susa ja Persepolise. 330 eKr allutas Aleksander Pärsia riigi põhiosa ja Meedia ning tugevdas tagalat. Aleksandri käsul hukati ülikutest vandenõulased Philotas ja Parmenion ning ta saatis laiali kreeklastest abiväed. Pärast seda, kui pärslane Bessos oli samal aastal mõrvanud Dareios III, kuulutas Aleksander end Pärsia suurkuningaks.
Sellega algas sõja kolmas järk. Aleksander hõivas Kesk-Aasia ning vallutas Baktria ja Sogdiana. 329 eKr võitis ta lahingu Iaxartese jõe lähedal. Seejärel asus Aleksander kindlustama kaubateid ja teostas sõjaväereformi, mille tulemusena moodustati väiksemad operatiivüksused. 327 eKr abiellus ta Baktria vürsti tütre Roxanega ja surus maha oma lähikonnas tekkinud vastuhaku, mida juhatasid Kallisthenes ja Kleitos.
Sõja neljandaks järguks oli Aleksandri juhitud retk Indiasse. Ta ületas Induse ja rajas uusi kindlustatud tugipunkte sõjategevuse jätkamiseks. 326 eKr võitis ta Hydaspese ääres Porose vägesid, 325 eKr rajas eelposte ka Induse madalikule. Aleksander ise arvas, et on jõudnud enam-vähem maailma lõppu. Tema sõdurite hulgas tekkis suurest kurnatusest rahulolematus, mis sundis Aleksandrit tagasi pöörduma. Sealjuures läbis osa vägesid selle teekonna tagasi laevastikuga, aga osa läbis Gedroosia kõrbe.
Esimene teadaolev India ookeani tsunami räsis Aleksandri laevastikku 326 eKr.
Pärast maailmariigi loomist
Aleksander tuli tagasi Babüloni, millest kavatses teha oma impeeriumi pealinna. See polnud enam Makedoonia, vaid Aleksandri isiklik impeerium. Kreekast ja Makedooniast olid saanud selle äärealad. Tema maailmariik piirnes Doonau, Aadria mere, Egiptuse, Kaukasuse ja Indusega. Läbi maailma ajaloo on üksnes Tšingis-khaan suutnud vallutada suurema territooriumi kui Aleksander.
Kuigi ta oli Roxanega abielus, pidas ta Susas 324 eKr pulmi korraga Dareios III tütre Stateiraga ja Parysatisega. Ühtesulamise ja leppimise tähistamiseks peeti veel palju makedoonlaste ja pärslannade vahelisi pulmi.
Kikí Dimoulá
Kikí Dimoulá (kreeka keeles Κική Δημουλά, õieti Vasilikí Dimoulá, sünninimi Vasilikí Rádou; 6. juuni 1931 Ateena – 22. veebruar 2020 Ateena) oli kreeka luuletaja.
Aleksander Suur
Pärast maailmariigi loomist
Kevadel 323 eKr oli armee valmis uueks suureks sõjaretkeks Araabiasse, hiljem kavatses Aleksander liikuda Põhja-Aafrikasse. Juuni keskel suri ta aga ootamatult ja kohe algasid diadohhide sõjad tema riigi jagamise pärast.
Kikí Dimoulá
Ta oli ajaloo esimene naisluuletaja, kelle luulet avaldati Éditions Gallimardi luulesarjas.
Aleksander Suur
Pärast maailmariigi loomist
Diadohhide sõdades Aleksandri loodud maailmariik lagunes. Seda soodustas tema loodud riigi ühiskondlik, majanduslik, poliitiline, etniline ja kultuuriline kirevus.
Aleksander poliitiku ja sõdurina
Aleksander oli meie mõistes väga verine ja julm väejuht. Nii Tüüroses, Gazas kui paljudes teistes linnades, kes kohe talle ei alistunud, tapeti vallutamise järel mehed ning naised ja lapsed müüdi orjadeks. Niisugune julmus oli osaliselt mõeldud teiste linnade hirmutamiseks. Nagu järgnevad sündmused näitasid, jäi hirmutamise mõju nõrgaks. Aleksandril õnnestus võita küll kõik lahingud, kuid vastuhakud jäid talle elu lõpuni suureks probleemiks.
Pika sõjaretke jooksul asendus algne eesmärk – kättemaks pärslastele – Aleksandri isikliku kuulsusejanuga. Ta pidas ennast osaliselt uueks Iraani (Pärsia) suurkuningaks ning võttis üle mõned Iraani õukonna tavad. Samas pidas ta elu lõpuni kreeklasi ja eriti makedoonlasi teistest impeeriumi rahvastest paremaks. Oma kuulsusesoovi ühe väljendusena lasi ta end jumalaks kuulutada.
Pärand
Aleksandri järglased jätkasid tema poliitikat. Kogu impeeriumis kreeka keele, kultuuri ja filosoofia levitamist nimetatakse helleniseerimispoliitikaks.
Aleksandri tegusid on imetletud ja ülistatud läbi aegade. Neid on peetud isegi jumalikeks. Ta on inspireerinud nii raid- ja maalikunsti kui kirjandusteoseid.
Aleksandri sõjaretkede tulemusena rajati üle 70 linna ja elavnes kaubandus. Kreeklased ja makedoonlased levitasid oma kultuuri hellenismiga. Hellenism soodustas teaduse ja tehnika arengut ning rahvaste ajutise võrdsuse kujunemist. Mõnda aega oli Aleksandri riigi maa-ala tähtsaim keel kreeka ühiskeel ehk koinee.
Armin Zöggeler
Armin Zöggeler (sündinud 4. jaanuaril 1974 Meranos) on Itaalia kelgutaja. Kahekordne olümpiavõitja (2002 ja 2006) ja viiekordne maailmameister.
Arhangelskoje
Arhangelskoje on mitme Venemaa asula nimi: ...
Armin Zöggeler
Olümpiamängudel
Lillehammer 1994 Nagano 1994 Salt Lake Sity 2002 Torino 2006 Vancouver 2010 Sotši 2014
Aleksander Suur
Pärand
Lahesõja aegne USA vägede üldjuht kolmetärnikindral Norman Schwarzkopf on öelnud, et ta võitis Iraagi armee kiiresti tänu Aleksander Suure Gaugamela lahingus kasutatud taktika taaskasutamisele.
Armin Zöggeler
Maailmameistrivõistlustel
Lillehammer 1995 Königssee 1999 Sankt Moritz 2000 Calgary 2001 Sigulda 2003 Nagano 2004 Park City 2005
Isiklikku
Armin Zöggeler on 181 cm pikk ja kaalub 84 kg.
1733
1733. aasta (MDCCXXXIII) oli 18. sajandi 33. aasta.
Arhangelskoje (Baškortostan)
Arhangelskoje (vene keeles Арха́нгельское, baškiiri keeles Архангел) on küla (vene 'село') Venemaal Baškortostanis, Arhangelskoje rajooni halduskeskus.
Elanikke oli 1989. aastal 5387, 2002. aastal 5641 ja 2010. aastal 5819.
1735
1735. aasta (MDCCXXXV) oli 18. sajandi 35. aasta.
Aszód
Aszód on linn Ungaris Pesti komitaadis, samanimelise kreisi keskus. Asub Budapestist 40 km idakirdes.
Linna lõunapiiril kulgeb maantee M3.
Asulat on esmamainitud (nimega Aza) 1401. aastal.
Sándor Petőfi vanemad István Petrovics ja Mária Hruz abiellusid 18. septembril 1818 Aszódis. Petőfi õppis 1835–1838 Aszódi gümnaasiumis.
Linnas on kaks gümnaasiumi.
A1 (laevandus)
A1 on laevanduses sümbol, mis tähistab laeva konstruktsiooni ja materjali kõrgeimat kvaliteeti. Mitmesugustes laevandusregistrites antakse laevale pärast ametlikku ülevaatust klassifikatsioonitähis, mis järgneb laeva nimele koos teiste üksikasjadega.
A1 on mõnede klassifikatsiooniühingute antav laeva ehituse ja sõidupiirkonna sertifikaadi tunnus.
SS Robur Siena
Società Sportiva Robur Siena on Itaalia jalgpalliklubi, mis tegutseb Sienas. Klubi mängib riigi tugevuselt kolmandas liigas Lega Pro.
2014. aastal läks klubi pankrotti. Sama aasta suvel nimetati klubi (toonase nimega Associazione Calcio Siena) ümber Società Sportiva Robur Sienaks. Järgmist hooaega alustati neljandast liigast Serie D.
Kaliningrad
pisi|Moskva prospekt pisi|Kaliningradi linna ajalooline keskus
Kaliningrad (vene Калининград) on Venemaa linn Läänemere lõunakaldal, Kaliningradi oblasti keskus.
Läänemere lõunakaldal Wisła maasääre ja Kura maasääre vahelisel Sambija poolsaarel asuv sadamalinn on kohalik tootmis- ja tööstuskeskus. See asub Pregolja jõe suudmest umbes 10 km kaugusel sisemaal, jõe mõlematel kallastel. Wisła lahe väljavoolu ääres Baltiiskis paikneb eksklaavi tähtis mereväebaas ning ümbruskonnas mitmed õhuväebaasid.
1255. aasta eel kandis linn preisikeelset nime Twangste. Ida-Preisimaa pealinnaks oli see aastail 1457–1945, moodustades kultuuri- ja majanduskeskuse ning Saksa Riigi põhjapoolseima suurlinna. Saksapäraseks ametlikuks nimeks jäi 1936. aastani Königsberg in Preußen, veel 1946. aastani kandis linn lühendatult nime Königsberg, mida kirjutati kirillitsas kui Кёнигсберг.
Teise maailmasõja liitlasvägede õhurünnakutes purustati linn peaaegu täielikult. Potsdami konverentsi otsusele vastavalt allutati Königsberg koos Preisimaa kirdeosaga Nõukogude Liidule. Kui 1939. aastal elas linnas 370 000 elanikku, siis 1945. aasta aprilliks oli Königsbergis alles ligikaudu 150 000 inimest. Neist suurem osa suri nälga ja haigustesse või tapeti Nõukogude sõdurite poolt, 1945. aasta detsembris oli elus vaid 20 000 linlast. Ellujäänuid püüti sihikindlalt mõjutades lühikese ajaga "ümber kasvatada", kuid see ei õnnestunud. 1947. aastal küüditati enamuses neist Stalini dikteerimisel Nõukogude okupatsioonitsooni Saksamaal. Kohale pidid jääma vähesed spetsialistid, keda tembeldati Nõukogude kodanikeks, nad pidid aitama kohalikke ettevõtteid taastada. Samal ajal algas Nõukogude inimeste sissevool, liidu lagunemise ajaks 1990. aastal moodustasid sakslased vaid 0,6% elanikkonnast. Tänapäeval moodustavad venelased üle 80% linna rahvastikust.
Kohalik ülikool kannab nüüd nime Immanuel Kanti nimeline Balti Föderaalne Ülikool ning peab end ajaloolise Königsbergi ülikooli õigusjärglaseks.
pisi|Kaliningradi linna keskus [[Pregolja jõe kallastel]]
Loodus
pisi|Pregolja jõgi Kaliningradis Kaliningrad paikneb Pregolja (saksa Pregel) jõe suudme lähedal jõe mõlemal kaldal ja saartel.
21. septembril 2004 toimus Kaliningradi oblastis mitu maavärinat, mille epitsenter paiknes linnast 40 kilomeetrit kagu pool umbes 6 km kaugusel Primorskist. Esimene tõuge, Richteri skaala järgi magnituudiga umbes 5 oli Eesti aja järgi kell 14.05 ning teine, magnituudiga 5,4 oli kell 16.32 – seda oli tunda ka Eestis.
Kliima
Kaliningradis on üleminekukliima (mereliselt mandrilisele). Kõige külmema kuu, jaanuari keskmine õhutemperatuur on −1,5 °C ning kõige soojema kuu, juuli keskmine õhutemperatuur on 18,1 °C. Madalaimaks temperatuuriks fikseeriti −33,3 °C (veebruar 1956) ja kõrgeimaks temperatuuriks 36,5 °C (august 1992). Aasta keskmine õhutemperatuur on 7,9 °C, sademetehulk on 818 mm, õhuniiskus on 79% ja tuul 2,2 m/s.
Sadamad
Linna merega ühendavas 1901. aastal avatud 43 km pikkuses kanalis on laevatee 50–80 m lai ning 9–10,5 m sügav.
Sport
Linna edukaim jalgpalliklubi on Kaliningradi Baltika.
1738
1738. aasta (MDCCXXXVIII) oli 18. sajandi 38. aasta.
Kaliningrad
Linna kujunemine ja areng
pisi|Königsbergi ajalooline vapp "Kuningamäe" ehk saksakeelse nimega Königsbergi (ladina keeles Regiomontum, hiljem Regiomonti) asutas 1255. aastal linnusena Böömimaa kuningas Otakar II Balti-Preisi hõimude käest vallutatud alale kaitseks paganlike preislaste eest.
1260. aastal piirasid preisi hõimud lossi, kuid seda hõivata ei õnnestunud. Edutuid katseid tehti ka aastatel 1263 ja 1273. Järgnevail aastail hakkasid vallutatud maadele saabuma saksa kolonistid, kes järjepidevalt segunesid kohaliku preisi elanikkonnaga, mille tulemusel viimased minetasid oma keele ja kultuuri ning assimileerusid täielikult. 16. sajandil moodustasid preislased ja leedulased vaid ligi viiendiku Königsbergi elanikkonnast.
Pärast Kolmekümneaastast sõda 1454–1466 kuulutas Saksa ordu ennast vasalliks ja tõi oma pealinna Marienburgist Königsbergi. Aastal 1525 muutis Saksa ordu suurmeister Albrecht von Hohenzollern teokraatliku riigi ilmalikuks Preisi hertsogiriigiks (1525–1618), mille hertsogiks ta ise jäi. Königsberg sai selle riigi pealinnaks.
Aastal 1523 asutas Hans Weinreich koostöös hertsog Albrechtiga esimese trükikoja Königsbergis, kus 1524. aastal trükiti esimene raamat. Majandusliku baasi sellele lõid hertsogkonna, kiriku, linnavalitsuse ja ülikooli tellimused. Königsbergi ülikool asutati 1544. aastal ning oli tollal teine evangeelne ülikool Euroopas, kus õpetati ka astronoomiat. 16. sajandil kujunes linn leedu kultuuri oluliseks keskuseks, seal ilmus esimene leedukeelne raamat, seal elasid tuntud leedu kultuuriinimesed. 1660. aasta paiku hakkas ilmuma Königsbergi esimene ajaleht.
Kuni 1721. aastani kandis Königsbergi nime tegelikult vaid loss. "Kolmiklinna" osadel Altstadtil, Kreiphofil ja Lübenichtil oli oma raad, bürgermeister ja kohus kuni 1724. aastani, mil ühendati kolm linna Königsbergi linnaks. Nende linnade elanikud olid ühisnime kasutanud juba palju varem.
Üheks silmapaistvamaks linnaelanikuks võib pidada Immanuel Kanti, tänu kellele muutus Königsbergi Ülikool tähtsaks filosoofiakeskuseks. Königsbergi Ülikooli õppejõud oli aastatel 1817–1834 ka Karl Ernst von Baer. Königsbergiga oli kaudselt seotud Leonhard Euler kes tegeles selle linna ühe populaarse logistikaprobleemiga, mille matemaatiline lahendamine viis hiljem uue matemaatikaharu, graafiteooria tekkimisele.
1764., 1769. ja 1775. aastal laastasid linna tulekahjud.
Königsberg 19. sajandil ja 20. sajandi esimesel poolel
Terve 19. sajandi jooksul toimus kaitserajatiste kaasajastamine. Ehitati hulk bastione ja vallikraave, millest suurem osa on säilinud tänapäevani. Arhitektuurimälestistena pakuvad huvi uusgooti stiilis linnaväravad.
Linn kasvas jõudsalt. Aastal 1782 oli Königsbergis 31 368, 1888 – 140 909, 1910 – 249 600, 1939. aastal – 373 464 elanikku.
1857. aastal avati ühenduse pidamiseks Berliiniga Idaraudtee (saksa keeles Preusischer Ostbahn) ja 1867. aastal loodi ühendus Peterburiga. Viimane kroonimine selles linnas toimus 1861. aastal, see oli Wilhelm I kroonimine.
1876. aastal asutatud Königsbergi ooperiteater (Das Operhaus) paistis silma oma avangardsusega, esitades aastatel 1928–1932 Stravinski, Hindemithi jt teoseid. Kujutavas kunstis tunti erilist huvi saksa impressionismi ja ekspressionismi viljeleja Lovis Corinthi ja skulptor Käthe Kollowitzi vastu.
Saksa Riigiga ühinemine 1871. aastal kutsus esile majandustõusu. Linn kaasajastus, tänavad ja kõnniteed olid sillutatud. Rajati parke ja puiesteid. Linna kasvades tekkis vajadus ühiskondliku transpordi korraldamise vastu. 1881. aastal avati esimene "konka" (hobutramm) ning 1895. aastal ka elektritramm. Pärast Versailles' rahu oli Königsberg eraldatud Saksa Riigist nn Poola koridoriga.
pisi|püsti|vasakul|Uus Sünagoog, mis ehitati aastail 1894–1896 ja rahvussotsialistide ajal lammutati pisi|Königsbergi loss, foto 19. sajandi lõpust 1919. aastal avati Königsbergis Devau lennujaam – esimene lennujaam Saksamaal ning üks esimesi Euroopas ja maailmas. 1922. aastal avati lennuliin Königsberg–Riia–Moskva.
20. sajandil laienes linn märkimisväärselt, ulatudes väljapoole oma endisi kaitserajatisi. 1929. aastal ehitati uus raudtee peavaksal, palju stiilseid (juugend- ja Bauhausi stiilis) büroo- ja eluhooneid ning linnaasumeid. Linna ilme muutmiseks andsid suure panuse kohalikud arhitektid Hans Hopp ja Friedrich Heitmann. Suurt tähelepanu osutati mälestusmärkide ja skulptuuri väikevormide rajamisele, mille loomisele kaasati Königsbergi Kunstiakadeemia õppejõude ja lõpetanuid. Lossi ümbruses viidi läbi arheoloogilisi uuringuid ja rekonstrueerimisi.
Aastatel 1920–1941 peeti linnas suuri Idamesse (Ostmesse), kus peamiseks eksponeerimispaigaks oli imposantne Tehnikamaja. Tehnikaimeks peeti 1926. aastal ehitatud raudteesilda (Reichsbahnbrücke). Königsbergis asusid Idaeuroopa Majandusinstituut (Institut für osteuropische Wirtschaft), Kaubandus-Tööstuskoda jt. Tootmises domineerisid masinaehitus ja tselluloositööstus.
Suurüritustest olid märkimisväärsed Kanti 200. sünniaastapäeva tähistamise üritused 1924. aastal, tollase majandussurutisega seotud talurahvademonstratsioonid 1929, saksa tudengipäevad 1932 ja Bach-Fest oktoobris 1936.
Rahvussotsialistide võimuletulekul toimunud kristalliöödel käskis kohalik Gauleiter (see amet vastas Nõukogude oblasti parteikomitee esimesele sekretärile) hävitada aastatel 1894–1896 ehitatud arhitektuuriväärtusliku Uue Sünagoogi.
1944. aasta 26. augustil sai Königsberg, eriti selle kesklinn, kus ei olnud sõjalisi objekte, Suurbritannia Kuninglike Õhujõudude operatsiooni "Kättemaks" käigus tugevalt purustatud. Hukkus palju rahulikke elanike, tules hävis vanalinn ja hulk mälestusmärke, loss sai tugevasti kannatada ning peavarjuta jäi ligi 20 000 elanikku. Õhurünnaku tulemusena põles maha ja jäi varemetesse peaaegu kogu Königsbergi kesklinn, sh unikaalne Königsbergi vanalinn koos kuningalossi, Königsbergi toomkiriku ja paljude teiste hoonetega. Königsberg kapituleerus pärast mõlemapoolseid ohvriterikkaid tänavalahinguid Punaarmeele 9. aprillil 1945.
Maailmasõja järel annekteeris linna Nõukogude Liit. Linn nimetati ümber Kaliningradiks ning tühjendati sakslastest juba 1940. aastate lõpuks, soodustades sealses rahvastikus venelaste ja teiste Nõukogude Liidu rahvaste osakaalu suurenemist.
9. mail 2023 avaldati Poola riikliku komisjoni otsus kasutada Kaliningradi kohta edaspidi ainult poolapärast nime Królewiec, kuna "praegune Venemaa linna nimetus on kunstlik, millel pole linna või piirkonnaga mingit seost".
1737
1737. aasta (MDCCXXXVII) oli 18. sajandi 37. aasta.
1740
1740. aasta (MDCCXL) oli 18. sajandi 40. aasta.
1736
1736. aasta (MDCCXXXVI) oli 18. sajandi 36. aasta.
1741
1741. aasta (MDCCXLI) oli 18. sajandi 41. aasta.
1742
1742. aasta (MDCCXLII) oli 18. sajandi 42. aasta.
AS Roma
AS Roma (itaalia keeles Associazione Sportiva Roma) on Itaalia jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas Serie A. Klubi kodulinn on Rooma.
Klubi on mänginud kõikidel hooaegadel riigi kõrgliigas, v.a hooajal 1951/52, mil langeti esiliigasse. Roma on tulnud Itaalia meistriks kolmel korral (1942, 1983, 2001), üheksa korda võitnud karika ja kaks korda superkarika.
1961. aastal võitis klubi Messilinnade karika. 1984. aastal kaotas Roma Euroopa karika finaalis Liverpoolile. Hooajal 1990/91 saadi UEFA karikavõistlustel teine koht. 2022. aastal võitis Roma UEFA Euroopa Konverentsiliiga esimese hooaja finaali.
Klubi kodustaadion on Stadio Olimpico, mida jagatakse Lazioga. See mahutab üle 70 000 pealtvaataja ja on suuruselt teine jalgpallistaadion Itaalias.
Praegune meeskond
''Seisuga 13. märts 2023''
Vehklemine 1896. aasta suveolümpiamängudel
Vehklemine 1896. aasta suveolümpiamängudel
Võistlused peeti Zappeioni hallis, mis oli Ateena esindusvõimla.
Florett
Aeg: 7. aprill Registreerunuid: 15 Võistlejaid: 8 Riike: 2
Espadron
Aeg: 9. aprill Registreerunuid: 10 Võistlejaid: 5 Riike: 3
Florett vehklemismeistritele
Aeg: 7. aprill Võistlejaid: 2 Riike: 2
1743
1743. aasta (MDCCXLIII) oli 18. sajandi 43. aasta.
Miljan Mrdaković
Ta mängis 10 maa 20 klubis, sh Ukraina kõrgliiga klubis Harkivi Metalist, Iisraeli kõrgliiga klubis Tel Avivi Maccabi, Portugali kõrgliiga klubis Vitória Guimarães, Hiina kõrgliiga klubis Shandong Luneng ja Küprose kõrgliiga klubis Limassoli Apollon. Hooajal 2010–11 lõi ta Limassoli Apolloni särgis Küprose kõrgliigas 21 väravat, millega oli sel hooajal liiga suurim väravakütt.
2008. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Serbia olümpiameeskonda.
22. mail 2020 sooritas ta Belgradis ensetapu.
1745
1745. aasta (MDCCXLV) oli 18. sajandi 45. aasta.
Theodosius I
Theodosius I, keisrinimi Dominus Noster Flavius Theodosius Augustus (Flavius Theodosius I Suur; arvatavasti 11. jaanuar 347 Cauca (Hispaania) – 17. jaanuar 395 Mediolanum (praegu Milano)) oli Vana-Rooma keiser alates 19. jaanuarist 379 kuni surmani 395. Tema nimele lisatakse ka "Gootide Sõber".
Flavius Theodosius oli pärit Vana-Rooma keiser (364–375) Valentinianus I väepealiku rikkast perekonnast Põhja-Hispaaniast Caucast ja ta sai ka ise väejuhiks. Tema sünnilinn Cauca oli tähtsusetu linnake Pürenee poolsaare loodeosas asuvas provintsis Galaecias. Tema isal, kelle nimi oli samuti Flavius Theodosius, oli seal valdusi. Isa vanemad Honorius ja Thermantia olid tõenäoliselt juba Nikaia I kirikukogu õpetust järgivad kristlased. Samuti oli tal vend Honorius, kelle tütre Serena ta hiljem adopteeris. Hiljem sai Serena väga mõjukaks, abielludes mõjuka Lääne-Rooma sõjaväelase Stilichoga.
Alates 368. aastast viibis ta isa kaaskonnas. Sõjaväelasena võttis ta koos isaga osa sõjakäikudest Britanniasse 368/369, sõjakäigust alemannide vastu 370 ja sarmaatide vastu 372/373.
Aastal 373 kutsuti isa Africasse, et ta alistaks usurpaator Firmuse. 374 lõi Theodosius Pannoonias sarmaate, kes olid Doonaust üle tulnud. Sellega näitas ta end võimeka väejuhina ja võitis roomlaste lugupidamise, sest seni ei olnud ühelgi väejuhil õnnestunud sarmaate tagasi tõrjuda.
376 tegi Theodosius äkitselt oma sõjaväelisele karjäärile lõpu ning tõmbus tagasi oma valdustesse Hispaanias. Selle põhjused on keerulised; igal juhul oli asi seotud isa surmaga. Isa süüdistati riigireetmises ja ta mõisteti surma. Theodosius abiellus samal, 376. aastal Hispaania ülikkonda kuuluva Aelia Flacillaga, kes 377 tõi ilmale esimese poja Arcadiuse. Theodosius pühendus oma mõisade valitsemisele.
Pärast seda, kui goodid olid 378. aastal Adrianoopoli lahingus võitnud keiser Valensi, kutsus keiser Gratianus Theodosiuse Sirmiumis asuvasse õukonda ning nimetas ta Illüüria komandandiks. Theodosius läks jälle Pannooniasse ning lõi sarmaate, kes olid taas üle Doonau tulnud. 19. jaanuaril 379 ülendas Gratianus Theodosiuse, Sirmiumis kaas-augustuseks Rooma tetrarhia süsteemis.
Theodosius I võimu alla läks riigi idaosa, sealhulgas Traakia, Daakia ja Makedoonia. Sõdinud vahelduva eduga läänegootide vastu, sõlmis ta 382. aastal nendega rahu ning asundas nad sõjaväekohustusliku föderaatidena Doonau alamjooksust lõuna pool asuvale alale.
Gratianuse suma järel 383, kuulutas ta oma poja Arcadiuse kaasvalitsejaks impeeriumi idaosas. Esimese keisrina loobus ta paganlikust pontifex maximus 'e tiitlist. Peale selle oli ta esimene, kes enda nimetamisest augustuseks ei teatanud üksnes Rooma, vaid ka Konstantinoopoli senatile. Residentsiks valis ta Tessaloonika.
383. aastal surus ta maha Maximuse võimuanastuse Gallias ja võimaldas Valentinianus II-l naasta riigi lääneossa. Valentinus II surma järel 392. aastal, kuulutas Theodosius I oma poja Honoriuse kaasvalitsejaks keisririigi lääneossa. Frigiduse lahingu tulemusel 394. aastal Ida-Rooma keisri Theodosius I ja Lääne-Rooma valitseja Eugeniuse vägede vahel, taasühendas Theodosius I keisririigi ida- ja lääneosa ühise võimu alla.
Pärast Theodosius I surma 395. aastal hakkasid Rooma riiki valitsema tema pojad: riigi idaosas Arcadius ja lääneosas Honorius, ühist Rooma riiki valitses kaks valitsejat oma õukonnaga.
Belebei
Belebei (vene keeles Белебей; baškiiri keeles Бәләбәй) on linn Baškortostanis, Belebei rajooni halduskeskus.
Linn asub Useni jõe kaldal 180 kilomeetri kaugusel Ufast. Elanikke oli 1989. aastal 53 443, 2002. aastal 60 928 ja 2010. aastal 60 188.
Asula asutati 1715, linna õigused saadi 1781.
Venemaa 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Belebei elanikest venelasi 47%, tatarlasi 23,1%, tšuvašše 12,5%, baškiire 12,5%, ukrainlasi 1,7%, mordvalasi 1% ja teistest rahvustest inimesi 2,2%.
1749
1749. aasta (MDCCXLIX) oli 18. sajandi 49. aasta.
Hotel del Luna
Hotel del Luna on Lõuna-Korea telesari, mille peaosades on IU ja Yeo Jin-goo. See oli eetris tvN-is 13. juuli kuni 1. september 2019.
1747
1747. aasta (MDCCXLVII) oli 18. sajandi 47. aasta.
1744
1744. aasta (MDCCXLIV) oli 18. sajandi 44. aasta.
1746
1746. aasta (MDCCXLVI) oli 18. sajandi 46. aasta.
Udinese Calcio
Udinese Calcio S.p.A. on Itaalia linna Udine jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas Serie A.
Klubi on asutatud 1896. aastal. See on Genoa järel vanuselt Itaalia teine jalgpalliklubi.
Parimaks kohaks Itaalia meistrivõistlustel on Udinesel teine (hooajal 1954–55).
Praegune koosseis
''Seisuga 10. detsember 2020''
The Producers (seriaal)
"The Producers" on Lõuna-Korea telesari, mille peaosades on Cha Tae-hyun, Gong Hyo-jin, Kim Soo-hyun ja IU. See oli eetris kanalil KBS2 15. maist kuni 20. juunini 2015.
Margipoogen
pisi|[[Saint Christopher, Nevis ja Anguilla|Saint Christopheri, Nevise ja Anguilla 1-penniste postmarkide poogen (1884)]] Margipoogen (ka margileht) on trükitud postmarkide ühik, tavaliselt suurtele paberilehtedele, mis põhinevad trükiplaadi suurusel, jaotudes paneelideks, mida müüakse postkontorites. Kui trükitud lehel on rohkem kui üks margirida on need paigutatud tabeli moodi. Üksikute markide vahelised tühikud on kõik ühesuurused ja annavad ruumi lõikamiseks või perforatsiooniks.
Oh My Ghost
Oh My Ghost on Lõuna-Korea telesari, mille peaosades on Park Bo-young, Jo Jung-suk, Kim Seul-gi ja Lim Ju-hwan. See oli eetris tvN-is 3. juuli kuni 22. august 2015.
2003. aasta Riigikogu valimised
Tulemused
Sulud näitavad muudatust võrreldes 1999. aasta Riigikogu valimistega.
Osavõtt: 58,2%, häälte koguarv: 494 888, 5% künnis: 24 744,4 häält.
Kohtade saamine etappide kaupa
Isikumandaadi teel osutus valituks 14 kandidaati: Keskerakonnast: 3, Res Publicast: 5, Reformierakonnast: 4, Rahvaliidust: 1, Sotsiaaldemokraatidest: 1.
Kompensatsioonimandaadi teel: Keskerakond: 6, Res Publica: 7, Reformierakond: 3, Rahvaliit: 3, Isamaaliit: 4, SDE: 4.
Ringkondadest osutus valituks 74 kandidaati. 27 kandidaati selgitati üle riigi kompensatsioonimehhanismi kasutades.
Rossija-1
Ülevenemaaline Riiklik Telekanal Rossija-1 (vene keeles Общероссийский государственный телеканал «Россия-1») on Ülevenemaalisele Riiklikule Ringhäälingukompaniile kuuluv telekanal. Eetris ööpäev läbi. Telekanali varasemad nimed: RTR (1991–2002) ja Rossija (2002–2010).
Telekanal RTR alustas saateid 13. mail 1991. Telekanali Rossija-1 peakorter asub Moskvas aadressil 5. ulitsa Jamskovo Polja 19/21. Peadirektor on alates 2002. aastast Anton Zlatopolski.
2017. aasta seisuga oli telekanalil 335 töötajat.
Telekanali Rossija-1 peamised konkurendid on Pervõi Kanal ja NTV.
Torino FC
Torino FC  (täisnimi Torino Football Club 1906) on Itaalia jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas Serie A.
Klubi asutati 1906. aastal nime all Foot-Ball Club Torino. Torino on läbi aegade Itaalia üks edukamaid jalgpalliklubisid, olles tulnud Itaalia meistriks seitsmel korral. Seitsmest võidust viis pärineb 1940. aastatest, mil klubi meeskonda tunti nime all Grande Torino. Klubi edu sai traagilise lõpu 1949. aastal, mil Superga lennukatastroofis hukkus kogu Torino meeskond. Pärast seda on Torinol õnnestunud Itaalia meistriks tulla korra, hooajal 1975–76. Viiel korral on võidetud Itaalia karikas. Hooajal 1991–1992 kaotati UEFA karika finaalis Amsterdami Ajaxile.
Klubi kodustaadion on Stadio Olimpico Grande Torino.
Praegune koosseis
''Seisuga 8. oktoober 2020''
Marcelo Valle Silveira Mello
Marcelo Valle Silveira Mello (Brasília, 9. august 1985) on Brasiilia julgeoleku häkker. Ta arreteeriti 2018. aastal Operação Bravata ajal vägivalla õhutamise eest. Praegu kannab ta 41-aastast karistust.
Endine IT-tudeng Marcelo on julgustanud vägivaldseid tegusid ning mõrvade ja pedofiiliapiltide avaldamist alates 2005. aastast, kui ta oli aktiivselt suhtlusvõrgustikus Orkut. 2009. aastal sai temast esimene brasiillane, kes vastas internetis rassismikuritegude eest. Väidetavalt oli ta ühenduses Welligton Menezes de Oliveiraga, kes tappis 2011. aastal Rio de Janeiros Realengos Tasso da Silveira munitsipaalkoolis 12 last. Algselt arreteeriti ta 2012. aastal, vabastati 2013. aastal ja ta peeti uuesti kinni 2018. aastal, kui ta elas Curitibas. Ta ähvardas ja ründas mitu aastat argentiinlast Dolores Aronovitši, Ceará föderaalse ülikooli professorit, kellel on doktorikraad inglise keeles ja kes veetis aastaid Marcelo tavasid hukka mõistes. Dollase nimega Lola, mis inspireeris eelmisel aastal sanktsioone seadusega 13 642/2018, lubati föderaalpolitseil uurida misogüüniat Internetis.
Bolgar
Bolgar (tatari Болгар, tšuvaši Пӑлхар) on linn Venemaa Tatarstani Vabariigis, Spasski rajooni keskus. See asub Tatarstani lõunaosas Volga vasakkaldal, 83 kilomeetrit pealinnast Kaasanist lõunas. Linn on tuntud lähedal asunud keskaegse Volga-Bulgaaria pealinna järgi.
Bolgarit on esmamaininud araabia geograaf Abū Zaid al-Balchī 920. aastal. Mongolid vallutasid linna ja põletasid selle maha 1236. aastal.
1552. aastal läks Bolgar Vene riigi koosseisu.
1781. aastal rajati keskaegse kindluse varemete lähedale Spasski linn, mis 1926. aastal sai nime Spassk-Tatarski ja 1935. aastal Kuibõšev. 1991. aastal sai linn praeguse nime. Seoses Kuibõševi veehoidla loomisega viidi tänapäeva linn 1953. aastal ajaloolisele Bolgari asulakohale lähemale.
1989. aastal olid 83,4% elanikest venelased, 12,9% tatarlased ja 2,1% tšuvašid.
Tallinna tänavate loend
2016. aasta seisuga Tallinnas oli 1374 tänavat (2010. aastal 1298, 2012. aastal 1313).
Venemaa Kinematografistide Liit
180px|pisi|[[Nikita Mihhalkov, loomeliidu esimees rohkem kui 20 aastat]]
KinoSojuz
pisi|150px|[[ Aleksei Popogrebski, KinoSojuzi esimees 2017. aastast]]
Venemaa Kinematografistide Liit
Venemaa Föderatsiooni Kinematografistide Liit (vene keeles Союз кинематографистов Российской Федерации) on Venemaa kinematografistide ühendus, loomeliit.
KinoSojuz
KinoSojuzi asutasid 2010. aastal Venemaa Kinematografistide Liidu juhtkonna ja liidu esimehe Nikita Mihhalkovi tegevusega rahulolematud liidu liikmed, nende seas Eldar Rjazanov, Aleksei German, Juri Norštein, Aleksandr Sokurov ja Aleksandr Gelman. KinoSojuzi esimene kongress peeti 1.–2. juulil 2011 Moskvas. Sellal oli uuel loomeliidul liikmeid 168.
2011. aastal asutati KinoSojuzi filmipreemia Elem.
KinoSojuzi esimees on 2017. aastast filmirežissöör Aleksei Popogrebski (sündinud 1972).
Venemaa Kinematografistide Liit
Venemaa Kinematografistide Liidul on umbes 5000 liiget. Loomeliidu esimees on 1997. aastast Nikita Mihhalkov. 19. detsembril 2008 toimunud loomeliidu 7. kongressil valiti loomeliidu uueks esimeheks Marlen Hutsijev, kuid Mihhalkovi poolehoidjad kaebasid kohtusse ja 17. märtsil 2009 tunnistas Moskva Presnenski kohus loomeliidu 7. kongressi mittelegitiimseks ja tühistas selle otsused. 30. märtsil 2009 peetud erakorralisel loomeliidu kongressil valiti Mihhalkov esimeheks.
Júlia Sigmond
Júlia Sigmond (11. juuli 1929 Turda, Rumeenia – 23. märts 2020 Piacenza, Itaalia) oli Ungari-Rumeenia nukunäitleja, esperanto kirjanik ja toimetaja.
Ta oli nukunäitleja Rumeenias Clujs asuva ungarikeelses osakonnas. 1956 sai temast esperantist.
Ta suri COVID-19 tõttu.
Tomati ajalugu
Kust on tomat pärit?
Tomat on pärit Peruust, kuid selle tõid Euroopasse hispaanlased.
Ajalugu
Peruust Euroopasse tõid tomati 16. sajandil hispaanlased. Hispaanias hakati seda kasvatama ilutaimena; tomati vilju peeti mürgiseks. Toiduks hakati tomatit tarvitama alles 18. sajandil esmajoonelt Itaalias, kuid ka Prantsusmaal ja Hispaanias. Nende riikide rahvusköögis mängib tomat siiani väga olulist rolli. Ka on need kolm Euroopa suurimad tomatikasvatajad.
Prantslased andsid algselt akaatsiaõunaks kutsutud tomatile ka uue imetleva nime pomme d'amour ehk 'armastuse õun', millest hiljem sai pomme d'or ehk 'kuldne õun'.
Eestis tunti tomatit veel 20. sajandi alguseski vähe.
Allikas
Tomat
Vaata ka
Tomat
Tomatid
Tomatisortide loend
Tomatimahl
Andri Markovitš
Andri Markovitš (ukraina keeles Andriy Mykhaylovych Markovych; sündinud 25. juunil 1995 Melnitšis, Lvivi oblastis) on Ukraina jalgpallur, kes mängib kaitsjana Ukraina tugevuselt kolmanda liiga klubis Lvivi Karpatõ.
Ta alustas Lvivi Karpatõs ka klubikarjääri. Ukraina kõrgliigas tegi ta debüüdi 10. aprillil 2016 mängus FK Oleksandrija vastu. 2017. aasta esimeses pooles mängis ta laenul Valgevene kõrgliiga klubis Novopolotski Naftan ja seejärel 2017. aasta teises pooles Ukraina esiliiga klubis Võnnõki Ruhh.
UC Sampdoria
UC Sampdoria on Itaalia linna Genova jalgpalliklubi, mis mängib Itaalia kõrgliigas Serie A.
Andri Markovitš
2018. aastal siirdus ta Lvivi Karpatõst laenule Eesti Meistriliiga klubisse Nõmme Kalju. 2019. aastal sõlmis ta Nõmme Kaljuga püsiva lepingu.
UC Sampdoria
1991. aastal võitis klubi Itaalia superkarika. Itaalia karikavõistlused on see võitnud neljal korral (viimati 1994). 1990. aastal võideti UEFA karikavõitjate karikas. 1992. aastal kaotati Euroopa karika finaalis Barcelonale.
Andri Markovitš
2022. aastal naasis ta Karpatõsse.
UC Sampdoria
Sampdoria jõudis pärast nelja aastat pausi tagasi Itaalia kõrgliigasse hooajal 2003/2004. Hooajal 2004/2005 saadi liigas viies kohta ja jõuti Euroopa Liiga alagrupimängudele. Peatreeneri Luigi Delneri juhendamisel jõudis klubi hooajal 2009/2010 liigas neljandale kohale, millega oli võimalus jõuda Meistrite Liiga alagrupimängudele, kuid play-off ringis kaotati kahe mängu kokkuvõttes Saksamaa klubile Bremeni Werder. Peatreener Domenico Di Carlo juhendamisel jõuti hooajal 2010/2011 Euroopa Liiga alagrupimängudele. Hooaja lõpus langes Sampdoria halbade tulemuste tõttu madalamasse liigasse ja peatreeneriks määrati Alberto Cavasin. Järgmisel hooajal jõuti tagasi kõrgliigasse.
Klubi kodustaadion on Stadio Luigi Ferraris, mis mahutab 36 703 pealtvaatajat. Sampdoria jagab seda Genoa CFC-ga.
Praegune meeskond
''Seisuga 7. oktoobril 2020''
Skrypin.ua
Skrypin.ua on Ukrainas tegutsev internetitelevisioon ja meediaprojekt.
Tegevus
pisi|Skrypin.ua stuudio Kiievis aprillis 2019 YouTube'is videoid edastavale projektile pani 2016. aastal aluse ajakirjanik Roman Skrõpin. Esimene saade läks eetrisse sama aasta 14. mail.
Järgnevate aastate jooksul on Skrõpin koos projekti kaasatud kolleegidega edastanud mitu saatesarja, mida kantakse otseeetris üle YouTube'is või lisatakse sinna videoklippidena. Peaaegu kõik saated on filmitud Kiievis asuvas stuudios, välja arvatud reisivideod.
Ukrainian Media Network
Skrypin.ua on tihedalt seotud Danõlo Janevskõi juhitud meediaprojektiga Ukrainian Media Network, mille saateid kantakse samuti üle Skrypin.ua Youtube'i kanalil ning mida filmitakse samas stuudios.
Rahastus
Projekti käivitamise järel ei avaldanud Skrõpin, milliste rahastusallikate toel see võimalikuks sai. Edaspidi on projekti osalised järjepidevalt rõhutanud, et see on jätkuvalt käigus tänu vaatajate annetustele.
Vladislav Homutov
pisi|Vladislav Homutov (2017) Vladislav Homutov (ukraina keeles Владислав Денисович Хомутов; sündinud 4. juunil 1998 Donetskis) on Ukraina jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Eesti Meistriliiga klubis Nõmme Kalju.
Noorena kuulus ta Donetski Šahtari akadeemiasse. Profikarjääri alustas ta Donetski Olimpikis. Ukraina kõrgliigas tegi ta Donetski Olimpiki meeskonnas debüüdi 15. mai 2016 mängus Dnipropetrovski Dnipro vastu. Esimese värava kõrgliigas lõi ta 16. juulil 2017 mängus FK Oleksandrija vastu.
2019. aasta alguses mängis ta Slovakkia kõrgliiga klubis Zlaté Moravce ViOn. Sama aasta juulis sõlmis ta lepingu Nõmme Kaljuga.
Keemiliste ainete loend
''Siin on loetletud keemilisi aineid.
Ivan Lobai
Ivan Lobai (ukraina keeles Іван Володимирович Лобай; sündinud 21. mail 1996 Tšervonogradis) on Ukraina jalgpallur, kes mängib kaitsjana Ukraina kõrgliiga klubis FK Lviv.
Ta alustas klubikarjääri Lvivi Karpatõs. Ukraina kõrgliigas debüteeris ta 27. juulil 2014 mängus Užgorodi Goverla vastu. Esimese värava Ukraina kõrgliigas lõi ta 21. augustil 2016 mängus Luhanski Zorja vastu. Hooajal 2018–2019 mängis ta Ukraina esiliiga klubis Võnnõki Ruhh.
2019. aasta augustis liitus Eesti Meistriliiga klubiga Nõmme Kalju. Nõmme Kaljus mängis ta kaks hooaega.
2021. aastal naasis Lobai Ukrainasse, liitudes Lviviga.
Lobai on kuulunud Ukraina noortekoondistesse.
İstanbul
pisi|İstanbul [[kosmosest nähtuna. Pildi ülaosas Must meri, all Marmara meri]]İstanbul on Türgi suurim linn. See asub mõlemal pool Bosporuse väina, mis ühendab Musta merd Vahemerega. İstanbul asub Väike-Aasiast Kagu-Euroopasse kulgevate vanade kaubateede ristumiskohal.
Linna varasemad nimed on olnud Lygos, Byzantion, Augusta Antonina, Uus-Rooma, Konstantinoopol, Kostantiniyye, Stamboul ja Islambol. Bütsantsi ajal nimetati linna suure algustähega Linnaks (vkr ἡ Πόλις). İstanbuliks nimetati linn ametlikult 28. märtsil 1930. aastal.
Kliima
Aastas sajab keskmiselt 852 mm sademeid. Kõige rohkem sajab talvel. Kõige sajusemad kuud on detsember (125 mm) ja november (109 mm) ning kõige kuivemad on mai (36 mm) ja juuni (38 mm). İstanbulis sajab keskmiselt 114,9 päeva aastas. Kõige rohkem sademetega päevi on jaanuaris (16,1 päeva) ja detsembris (15,9 päeva), kõige vähem juulis (3,5 päeva) ja augustis (3,9 päeva). Vihma on kõige rohkem sadanud 227 mm ööpäevas. Suurim mõõdetud lumepaksus on 80 cm, aga püsivat lumikatet linnas ei moodustu.
Päike paistab aastas keskmiselt 2218 tundi. Kõige päikselisemad päevad on juulis (322 tundi) ja juunis (300 tundi). Kõige vähem paistab päike detsembris (68 tundi) ja jaanuaris (71 tundi). Linna põhjaosale avaldab mõju Musta mere lähedus, seetõttu on põhjapoolsed eeslinnad jahedamad ja niiskemad.
Geoloogiline ehitus
İstanbul asub Põhja-Anatoolia murrangu kohal ning Euraasia laama ja Aafrika laama piiri lähedal. Põhja-Anatoolia murrang kulgeb Väike-Aasia põhjaosast läbi Marmara mere Egeuse mereni.
İstanbuli on laamade piiri läheduse tõttu tabanud aeg-ajalt laastavad maavärinad. Neist kõige rängem oli 1509. aasta Konstantinoopoli maavärin. See põhjustas tsunami, mis lükkas ümber linnamüürid ja tappis enam kui 10 000 linnaelanikku. Hiljemgi on toimunud ränki maavärinaid. 1999. aastal toimus İzmiti maavärin, milles hukkus 18 000 inimest, neist tuhatkond İstanbuli eeslinnades.
Seismoloogide hinnangul tabab İstanbuli 60% tõenäosusega vähemalt 7,6-magnituudiline maavärin veel enne 2030. aastat. Arvatavasti on selle tagajärjed veelgi katastroofilisemad, sest İstanbuli kiiresti kasvava elanikkonna jaoks on eeslinnadesse püstitatud hulgaliselt halvasti projekteeritud ja ehitatud maju.
Ajalugu
pisi|İstanbuli vaateid Praeguse linna eelkäija, Megara koloonia Byzantion, rajati umbes 660. aastal eKr Traakias Bosporose kaldale. Asula nimetati megaralaste kuninga Byzase järgi. Megaralased kuulusid doorlaste hõimkonda. 6. sajandi lõpust kuni aastani 478 eKr oli asustus Pärsia riigi koosseisus. 5. sajandi keskpaigast kuulus İstanbul väikeste vahedega Ateena Mereliitu. Linna hiilgeaeg oli 4. ja 3. sajand eKr. Järjest tähtsamaks muutus kaubandus Musta mere riikidega, mis käis peaaegu eranditult Byzantioni kaudu. Aastal 340 eKr piiras Byzantioni edutult Philippos II. Linn jäi ka pärast Chaironeia lahingut 338. aastal eKr iseseisvaks. 2. sajandist eKr pidi see siiski tunnistama Rooma riigi ülemvõimu.
Rooma riiki kuuludes muutus Byzantion veelgi tähtsamaks. Constantinus I muutis Byzantioni Rooma riigi uueks pealinnaks ja nimetas selle 330. aastal pKr Konstantinoopoliks (vkr Constantinuse linn). Esialgu plaanis Constantinus I linna nimetada Uus-Roomaks (ld Nova Roma), kuid see nimi ei juurdunud rahva seas. Linnast sai hiljem Ida-Rooma, seejärel Bütsantsi pealinn.
Konstantinoopolit tugevdasid, suurendasid ja kaunistasid eriti keisrid Theodosius II ja Justinianus I. Linn kasvas kiiresti maailma suurimaks. Neljandas ristisõjas 1204. aastal vallutasid ja rüüstasid Konstantinoopolit ristisõdijad, kes tegid linnast Ladina keisririigi pealinna. 1261. aastal vallutas Michael VIII Palaiologos linna tagasi ja hävitas Ladina keisririigi.