cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Semgalid
Liivimaa ristisõda
Uus konflikt tekkis 1228. aastal, kui semgalid rüüstasid koos kuralastega Daugavgrīva kloostrit, millele järgnes mitu vastastikust sõjakäiku. 1236. aastal ründasid ja tapsid semgalid Saule lahingust eluga pääsenud riialaste väeüksused. Liivi ordu 1250/1251. aasta talve sõjakäiguga semgalid alistati ja muudeti oma maksualusteks. Kuna Semgallia piiskopi mõju oma valitsusalal polnud kuigi suur ja piiskopkond ei suutnud end ise ülal pidada, otsustati 1251. aastal see likvideerida ja ühendada Riia peapiiskopi diötseesiga.
Ulatuslikud semgalite ülestõusud toimusid aastatel 1259–1273 ja 1279–1290. Leedulastega liitunud semgalid suutsid kohati edukalt oma linnuseid orduvägede rünnakute eest kaitsta ja neid mitmetes lahingutes võita, kuid ordu sagedased rüüsteretked muutsid lõpuks põllu- ja loomapidamise ülestõusnud semgalite aladel nii raskeks, paljud neist jätsid oma linnused maha ja rändasid Leetu ning ülejäänud alistusid. pisi|Läti ajaloolised piirkonnad
Keskaeg
Liivimaa ristisõja ja ka hilisemate sõdade tõttu tühjaksjäänud semgalite aladele rändas latgaleid, kuralasi ja liivlasi. Samas läksid ka semgalid sageli ise oma traditsiooniliselt asualalt väljapoole paremat elu otsima. See tingis juba enne sõdu alanud semgalite assimileerumise kiirenemise, protsess jõudis lõpule 16. sajandil. Suurem osa neist sulandus latgalitesse, saades üheks läti rahva moodustumise aluseks, ülejäänud leedustusid. Semgalite keele elemendid säilisid läti keele keskmurde semgali murrakutes.
Ungari 2018. aasta taliolümpiamängudel
Ungari osales 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis 19 sportlasega, kes võistlesid 6 spordialal.
Olümpiavõitjaks tuli Ungari meeskond lühirajauisutamise teatesõidus koosseisus Csaba Burján, Viktor Knoch, Shaoang Liu ja Sándor Liu Shaolin.
Ungarit esindasid mäesuusatamises Márton Kékesi, Dalibor Šamšal, Szonja Hozmann ja Mariann Mimi Maróty, murdmaasuusatamises Ádám Kónya ja Emőke Szőcs, vigursuusatamises Elizabeth Swaney, iluuisutamises Ivett Tóth, kiiruisutamises Konrád Nagy ning lühirajauisutamises Csaba Burján, Viktor Knoch, Shaoang Liu, Sándor Liu Shaolin, Bence Oláh, Sára Bácskai, Bernadett Heidum, Petra Jászapáti, Andrea Keszler ja Zsófia Kónya.
Ungari lipukandja avamistseremoonial oli Konrád Nagy.
Aleksei Širov
pisi|Aleksei Širov 2007. aastal. Aleksei Dmitrijevitš Širov (vene Алексей Дмитриевич Широв, läti Aleksejs Širovs; sündinud 4. juulil 1972) on Läti malesuurmeister.
1990. aastate algusest on Širov püsinud maailma tippmaletajate seas, jõudes 1998. aastal reitingutabeleis 4. kohale. Ta on ka tuntud malekirjanik.
Širov on mitu korda võitnud ka Paul Kerese mälestusturniiri.
Ernest Bloch
pisi|Ernest Bloch koos lastega Ernest Bloch (24. juuli 1880 Genf – 15. juuli 1959 Portland, Oregon) oli Šveitsis sündinud Ameerika Ühendriikide helilooja, viiuldaja, pedagoog ja dirigent.
Ta alustas viiulimängu 9-aastaselt ning hakkas varsti pärast seda tegelema ka heliloominguga. Ta õppis Brüsseli konservatooriumis, kus üheks tema õpetajaks oli tuntud Belgia viiuldaja Eugène Ysaÿe. Seejärel kolis ta Saksamaale, kus õppis Frankfurdis Iwan Knorri juures. 1903. aastal läks ta Pariisi, seejärel tagasi Genfi ja 1916. aastal USA-sse. 1924. aastal sai ta USA kodakondsuse.
1909–1910 Lausanne'is dirigent, hiljem dirigeeris oma teoseid mitmel pool USA-s, 1911–1915 Genfi kompositsioonieetika pedagoog. 1920–1925 oli Clevelandi Muusikainstituudi muusikadirektor ning 1925–1930 San Francisco konservatooriumi professor ja direktor. 1930–1938 elas Euroopas, alates 1929 Rooma Akadeemia "Santa Cecilia" auliige.
Hiie Lätte
Hiie Lätte (18. mai 1935 Tartu – 2. veebruar 2012 Tallinn) oli eesti muusikapedagoog, pianist ja kontsertmeister.
Lätte sündis Tartus. Esimese muusikalise hariduse sai ta Tartu Muusikakoolis, kus õppis aastatel 1951–1955 Aleksandra Semm-Sarve juhendamisel klaveri eriala. Tartus õppides hakkas ta praktiseerima kontsertmeistrina, mida ta jätkas ka Tallinna Riiklikus Konservatooriumis õppides. Konservatooriumi lõpetas ta klaveri erialal 1960. aastal, seal olid tema juhendajateks Heljo Sepp ja Anna Klas.
Tema õpilaste hulka on kuulunud tuntud heliloojad ja muusikud, näiteks Kerri Kotta, Tõnu Kõrvits, Mart Laas, Arvo Leibur, Urmas Tammik, Ott Maaten, Andres Mustonen, Paul Mägi, Kristel Pappel, Margus Pärtlas, Lauri Sirp ja Meelis Vind.
Tema abikaasa oli helilooja Raimond Lätte.
Miory
Miory, ka Mijory (transkribeeritult Mjorõ, vene keeles Мёры (Mjorõ) ja Миоры (Miorõ)) on linn Valgevenes Viciebski oblastis, Miory rajooni ja Miory külanõukogu halduskeskus. Läbi linna kulgeb Druja–Varapajeva raudtee. Linn asub Miory järve kaldal.
Asula nime päritolu kohta on mitu hüpoteesi. See võib pärineda kunagise omaniku nimest Meer või Maer. Teise teooria kohaselt tuleb asula nimi sellest, et Miory omanikeks on kunagi olnud Miri vürstid. Kolmanda teooria kohaselt pärineb asula nimi soome-ugri keeltest, sõnast jarvi ehk järv. Rahvasuus seostatakse asula nime sõnaga Мерыца või мір (kalme ja rahu), legendi järgi hukkunud seal omavahelises lahingus kaks vaenujalal olnud vürsti ja seejärel saabunud kahe maa vahele rahu. Ka räägitakse rahvasuus võõramaisest valitsejast Meryst ja tema naisest Meritsast.
Miorys on kolm keskkooli ja spordikool. Ilmub ajaleht Мёрскія навіны. Kultuurimaja, raamatukogu, rajooni koduloomuuseum.
Linna järgi on nime saanud Darriwili lademe Miorõ kihistu.
Ajalugu
Mioryt on esimest korda mainitud aastal 1514. Aastal 1621 lasi piirkonna omanik Mirski ehitada kiriku, aga aastal 1644 rajati sinna õigeusu klooster. Aastal 1690 lasi piirkonna omanik M. Mirski selle ida katoliku kirikule üle anda. Połacki Simeon jättis oma testamendis osa oma rahast sellele kloostrile. Peale Mirskite on Miory omanikeks olnud veel Perasvet-Sołtanyd, Belikovitšid, Clodtid, Zenowiczid, Puciatad.
Poola III jagamisel sattus Miory Venemaa koosseisu. Asulast sai alev. Miory elanikud osalesid jaanuariülestõusus. Aastal 1866 rajati seoses venestamisega Mioryssse vene kool. Aastal 1907 ehitati Miory katoliku kirik. Aastast 1921 oli Miory Poola koosseisus. Aastal 1930 hakkas läbi Miory kulgema Varapajeva–Druja raudteeliin. 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Linn aastast 1972.
Geštaltpsühholoogia
Geštaltpsühholoogia on psühholoogia haru, mis pöörab erilist tähelepanu tervikkujundite ehk geštaltide tajule ja holistlikule lähenemisele. See haru oli eriti populaarne 1930. aastatel.
Geštaltpsühholoogia (saksakeelsest sõnast gestalt – konfiguratsioon, kuju) tekkis Saksamaal 20. sajandi alguses Max Wertheimeri, Kurt Koffka ja Wolfgang Köhleri tööde põhjal. Need kolm on tuntud ka kui Berliini koolkond. Geštaltpsühholoogia kujunes vastusena introspektiivsele meetodile, biheiviorismile ja assotsiatsionismile.
Geštaltkoolkonna põhiidee on, et psühholoogilistele nähtustele on algusest peale omane terviklikkus ja struktureeritus. Algne objekt on midagi enamat kui lihtsalt selle osade summa – tervikut ei saa kokku panna erinevate osade liitmise teel. Elemendid on määratud tervikuga; tervik on primaarne, osad sekundaarsed.
Kliimarekordid
Siin on loetletud kliimarekordeid.
Geštaltpsühholoogia
Geštaltpsühholoogia esindajad viisid taju uurimiseks läbi hulgaliselt katseid. Nad eristasid taju aistingust ehk terviku tunnetamise protsessi üksikomaduse tunnetamisest. Uuriti tajuobjekti vahekorda selle fooniga, kontrastinähtusi, mõtlemist.
Peamine puudus selle psühholoogia suuna juures on geneetilise lähenemise eiramine. Sellest hoolimata on geštaltpsühholoogide panus taju ja loomingulise mõtlemise ning sotsiaalpsühholoogiliste grupiprotsesside uurimisele märgatav.
Geštaltteooria
Geštaltteooria põhiprintsiibid (grupeerimise seadused) on:
Maksimaalse tõenäosuse või sarnasuse printsiip: tendents interpreteerida proksimaalset stiimulit vastavalt sellele 	 välismaailma stiimulile, mis kõige suurema tõenäosusega sellise kujutise tekitab (nt subjektiivsete kontuuride tajumine: Kanizsa kolmnurk).
Filipp
Filipp on mehenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 460. mehenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Filipp 181 mehel.
Facundo Machaín
pisi|Facundo Machaín José Facundo Machaín Recalde (26. november 1845 Asunción – 29. oktoober 1877 Asunción) oli Paraguay president 31. augustist kuni 1. septembrini 1870.
Alfred Ratnik
Ratnik mängis 1928–1929 klubis JK Tallinna Kalev. Aastast 1928 mängis ta Eesti jalgpallikoondises kokku viis mängu.
1930. aastal tuli jalgpallis Eesti meistriks Tallinna ESS Kalev meeskonnas ja 1935. aastal Tallinna JS Estonia meeskonnas. 1930. aastal tuli Eesti meistriks ka korvpallis Tallinna Kalevi meeskonnas.
1930. aastatel töötas ta tolliametnikuna.
Nikola Mirotić
pisi|Nikola Mirotić (2022) Nikola Mirotić (sündinud 11. veebruaril 1991 Podgoricas) on Montenegro korvpallur. Tal on Montenegro ja Hispaania kodakondsus.
Mirotić mängib 2014. aastast NBA korvpalliliigas Chicago Bullsi meeskonnas. Aastail 2008–2014 mängis Madridi Realis.
Ta mängis ka Hispaania kuni 20-aastaste noormeeste korvpallikoondises ja võitis Euroopa meistrivõistlustel 2010 pronksi ja 2011 kulla. 2011. aasta Euroopa meistrivõistlustel sai parimaks korvikütiks visates keskmiselt 27 punkti ja võttes 10 lauapalli. Mirotić nimetati turniiri väärtuslikumaks mängijaks (MVP).
Orelpunkt
Orelpunkt on heliteose esitamisel pikemat aega kõlav heli, samas kui teose meloodia ja harmoonia muutuvad.
Klaveril võimaldab noote valikuliselt kõlama jätta sostenuto-pedaal.
Heinrich Wollin
Heinrich Wollin (28. märts 1688 Anklam – 23. märts 1731 Urvaste) oli Eesti vaimulik.
Sündis Anklami linnas Pommerimaal (praeguse haldusjaotuse järgi Ostvorpommerni kreisis Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal). Õppis Rostocki Ülikoolis (immatrikuleeriti 17. juulil 1713). Saabus septembris 1718 laevaga Rostockist Riiga (koos hilisema Kambja koguduse õpetaja Albrecht Sutoriga).
Oli aastatel 1718–1731 Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja.
Isiklikku
Oli abielus Katharina Elisabeth (sünd. Hellebold) Wolliniga. Kui Heinrich Wollin suri, abiellus tema lesk aastal 1732 uue Urvaste koguduse õpetaja Johann Christian Quandtiga.
AMT Backup
AMT Backup on Ameerika Ühendriikide väike poolautomaatpüstol. AMT Backupi tõi aastal 1978 turule ettevõte Ordnance Manufacturing Corporation (OMC), mis asus El Monte linnas Californias. Algselt valmistati püsse padrunitele .380 ACP ning neid turustati nimega OMC Backup. Varsti pärast Backupi turule toomist võttis tootmise üle ettevõte Arcadia Machine & Tool (AMT), mis viis ka toote nimesse sisse vastavad muudatused. AMT laiendas Backupide tootmise ka Irwindale'i linna.
Muda-lahnarohi
Muda-lahnarohi (Isoëtes echinospora) on lahnarohuliste sugukonda lahnarohu perekonda kuuluv sõnajalgtaim.
Ta on Eestis arvatud I kaitsekategooriasse.
Eestis on ta väga haruldane. Teda leidub mudase põhjaga selgeveelistes järvedes.
Kadri Tamberg
Kadri Tamberg-Lipping (sündinud 25. juunil 1954) on eesti endine näitleja ja inspitsient, pedagoog.
Kadri Tamberg lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 7. lennu 1976. aastal. Töötas aastaid Eesti Draamateatris näitleja, inspitsiendi, trupijuhi ning produtsendina.
Aastatel 2000–2002 töötas Tomberg Ameerika Ühendriikide saatkonnas (Port of Spain, Trinidad ja Tobago), 2003–2005 Eesti Vabariigi konsulaadis (Kiiev, Ukraina).
Asutas 2012 Eesti Rahvuskultuuri Fondi allfondina Eino Tambergi fondi ja on selle halduskogu liige.
Hiljem suundus ta elama Võrumaale.
Isiklikku
Kadri Tambergi isa oli helilooja Eino Tamberg.
Lembit Sossi
Tema uurimishuviks olid lisaks optiliste katete teooriale mittelineaarse dünaamika probleemid, diferentsiaalvõrrandite teooria ja arvutusmeetodid. Ta oli aastaid tegevõppejõud, lugedes mitmeid teoreetilise füüsika põhikursusi ning juhendades teadustöid.
1985. aastal sai ta koos Paul Kardi, Nikolai Kristoffeli ja Vladimir Feodossejeviga optiliste interferentskatete teooria alaste uuringute eest Eesti NSV teaduspreemia. 2011. aastal tunnustati teda pikaajalise teadus- ja haridustegevuse eest Tartu Ülikooli medaliga.
Hariton
Hariton on mehenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 2843. mehenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Hariton 7 mehel.
Jaani külakool
Jaani külakool (ka: Jaani kool) oli Võru maakonnas tegutsenud külakool. Kooli hoone jääb tänapäevase haldusjaotuse järgi Võru valda Meegomäe külla. Hoone on arvele võetud ajaloomälestisena.
Aastatel 1860–1970 tegutses koolimajas Jaani algkool.
Olustvere mõisa park
pisi|Olustvere mõisa park pisi|Mõisa piirdemüür Olustvere mõisa park asub Olustvere alevikus Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas.
Park on arvele võetud ehitismälestisena kui silmapaistev maastikupargi näide.
Mõisapark kujundati tuntud maastikuarhitekti Georg Kuphaldti 1903. aasta plaani järgi.
Pargi idaservas asub Olustvere asulakoht.
Kevad-nabaseemik
Kevad-nabaseemik (Omphalodes verna) on kareleheliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim pole Eestis looduslik, kuid on kantud Eesti punasesse raamatusse.
Přimda
Přimda (saksa keeles Pfraumberg) on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Tachovi ringkonnas. Přimda asub Saksamaa piirist 10 km kaugusel, Tachovist umbes 14 km lõunas ja Plzeňist ligikaudu 52 km läänes.
Přimda asub merepinnast 601 meetri kõrgusel.
Přimdat on esmamainitud 1126. aastal.
Linnas asuvad 12. sajandil rajatud Přimda lossi varemed.
Grajów
Grajów on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Wieliczka maakonnas Wieliczka vallas. Grajów asub Wieliczkast ligi 6 km lõunakagus ja Krakówi kesklinnast umbes 18 km lõunakagus.
Erwin Piscator
pisi|Erwin Piscator Erwin Piscator (17. detsember 1893 Ulm – 30. märts 1966 Starnberg) oli saksa dramaturg, lavastaja ja teatrijuht.
Erwin Piscator on tuntud kui poliitilise teatri viljeleja ning dokumentaalteatri žanri looja. Oma artiklite kogumikus "Das politische Theater" ("Poliitiline teater") kasutas ta mõistet "poliitiline teater" esimesena tänapäevases tähenduses.
Elulugu
Erwin Piscator alustas teatritegevust esimese maailmasõja ajal, kui ta värvati 1915. aastal sakslaste rindeteatrisse. 1918. aastal naasis ta sõjast ning hakkas tegutsema Berliinis, kus hiljem asutas ka Proletaarse Teatri. Teatri teisel tegutsemisaastal selle tegevus aga peatati, kuna politsei süüdistas asutust agitatsioonis. Peagi kutsuti Piscator tööle Berliini Volksbühnesse, seal töötas ta lavastajana vahemikus 1924–1927.
1927 rajas ta enda teatri Theater am Nollendorfplatz, mida on nimetatud ka Piscatorbühneks. Just tänu Theater am Nollendorfplatzis loodud neljale lavastusele sai Piscator rahvusvaheliselt tuntuks.
Natside võimutulekul pidi marksistlike vaadetega Piscator aga Saksamaalt põgenema. Esmalt pages ta Venemaale, kus lavastas oma ainsa filmi "Восстание рыбаков" ("Kalurite mäss"). Seejärel siirdus Erwin Piscator Pariisi, kust liikus 1938. aastal edasi New Yorki. Sinna jäi ta 13 aastaks, pannes seal aluse draamastuudiole (Dramatic Workshop in the New School for Social Research), kus tema õpilasteks said muuhulgas Tennessee Williams ja Judith Malina.
Sõja lõppedes pakkus Bertolt Brecht Piscatorile küll tööd Ida-Berliini teatris Berliner Ensemble, kuid lavastaja keeldus ning kolis 1951. aastal hoopis Lääne-Saksamaale. Seal tegutses Piscator mõnda aega vabakutselisena, 1962. aastal sai temast aga kunstiline juht West Berlin Freie Volksbühnes, kus töötas elu lõpuni.
Looming
Berliinis alustas Piscator teatri kaudu vasakpoolsete ideede levitamist, ideoloogiliseks aluseks Marxi ajalooline materialism. Esmalt tegutses ta koos dadaistidega, kuid siis asutas juba enda Proletaarse teatri. Didaktilise suunitlusega Proletaarses teatris tõi Piscator lavale hulgaliselt Gorki ja propagandistlikke teoseid. Ürituses teatri abil propageerida töölisliikumist, kõlasid laval sageli satiirilised laulud ning mängimas võis näha töölisi.
Teisel loominguperioodil ehk 1920. aastate teises pooles jätkas ta sarnase propagandateatriga, mida nimetatakse ka Weimari Vabariigi aegse massiteatri kõrgpunktiks. Piscator ise kirjeldas oma lavastusi kui eepilist teatrit, pidades selle all silmas eelkõige kaasaegset ja didaktilist poliitilist teatrit, mis on töölisklassi võitluse teenistuses. Hiljem võeti aga eepilise teatri mõiste kasutusele kirjeldamaks ka muud tüüpi teatrivorme, mille keskmes on võõritusefekt.
Erwin Piscatori eeskujudeks olid näiteks Petrogradi vaatemängud ehk revolutsiooni auks loodud suurejoonelised näitemängud, kus tegid puna- ja valgekaartlastena kaasa tuhanded inimesed. Piscatoril selliseid inimhulki aga kasutada ei olnud, niisiis asendas ta massid hoopis filmilõikudega, mis lavalise tegevusega paralleelselt kulgesid. Ta arendas seda edasi projektsiooniekraanidega, et tegevusi erinevate nurkade alt vahendada ja laval toimuvat rõhutada.
Nii saali, lava kui ka ekraaniga tegeledes töötas Erwin Piscator välja totaalse teatri mõiste. Nimelt oli Piscatori jaoks tegu ideaalse teatrimajaga, kus oleks võimalik etenduse jooksul viia näitlemispaik eeslavalt üle telglavale, areenlavale või mitmele väiksemale eraldi lavale. Samuti pidi saama ümber tõsta publikut ning projitseerida videopilti terve vaatesaali seinale ja lakke. 1927. aastal usaldas lavastaja taolise teatri projekteerimise Bauhausi arhitektile Walter Gropiusele, kelle loodu hiljem käiku läkski, seda küll Vsevolod Meierholdi teatri rajamisel.
Võttes lavastuste aluseks originaaldokumendid, arendas Piscator välja ka dokumentaaldraama žanri. Valitud dokumendid pidid esitama kunstniku seisukohti ja poliitilisi ideid, pakkumata seega objektiivsust.
1929. aastal ilmus Erwin Piscatori artiklite kogu "Poliitiline teater" ("Das politische Theater"), mis seda mõistet esimest korda tänapäevases tähenduses avas. Poliitilist teatrit ei pidanud ta enda leiutiseks, vaid naturalismi loogiliseks järjeks. Samuti väljendas Piscator teoses oma antimilitaristlikku ja patsifistlikku kreedot, mis tema loomingu puhul väga mõjukaks oli saanud.
Natsionaalsotsialistide võimuletulekul lahkus Erwin Piscator Saksamaalt pea 20 aastaks ning tegeles teatripedagoogika ja -praktikaga nii Venemaal, Prantsusmaal kui ka Ameerika Ühendriikides. Venemaal tõi Piscator välja ka oma ainsa filmi.
1950ndatel Saksamaale naasnuna jätkas Piscator sarnast stiili, nagu oli enne sõda viljelenud. Tema teater oli poliitiline ning käis ajaga kaasas, kasutades tollaste saksa kirjanike näidendeid, eeskätt Peter Weissi, Heinar Kipphardti ja Rolf Hochhuthi teoseid. Peamisteks teemadeks võttis Erwin Piscator ainest lähiminevikust ning arutles näiteks natside, aga ka tuumaenergia üle.
Piscatori viimasest loomingulisest perioodist on peetud olulisimaks lavastusi "Asemik" (1963), "J. Robert Oppenheimeri asjus" (1964) ja "Juurdlus" (1965), mis loodi vastavalt Hochhuthi, Kipphardti ja Weissi näidenditest. Kusjuures kirjutas Peter Weiss "Juurdluse" just Piscatori õhutusel, jutustamaks Auschwitzi koonduslaagrist ning andmaks saksa teatrile uuesti n-ö moraalse kohtu roll.
Mõndalaid
Mõndalaid (ka Mõndelaid) on Saare maakonnas Saaremaa vallas Jõgela küla alal Pilguse lahes asuv 45,3 hektari suurune saar (laid). Saare rannajoone pikkus on 3 kilomeetrit.
Saare koordinaadid on. Saar on kolmnurkse kujuga ja kivise pinnamoega. Saarel kasvab võsa.
Saar kuulub Karala-Pilguse hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Tõrevere mägi
Tõrevere mägi (ka Kroonimägi) on Järva maakonna kõrgeim punkt.
Mägi asub Reinevere külas, loodusgeograafiliselt Pandivere kõrgustiku loodeservas vastu Kõrvemaa kirdeosa tasandikku.
Tõrevere mäe kõrgus merepinnast on 134,4 m.
Nudi
Nudi (varasema nimega Uusküla) oli küla Tartumaal. Küla jääb tänapäeval Särgla küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Särgla külaga.
Külast on teateid alates 1930 (Uusküla). Hiljemalt 1970 on küla nimetatud Nudi külaks.
Erast
Erast on mehenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 3564. mehenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Erast 5 mehel.
Lodju tänav
Lodju tänav on tänav Kärdla lõunaosas.
Tänav on nime saanud lodumetsa järgi, ehkki seda tänava ääres kuigi palju ei ole.
Tänav on 700 meetrit pikk. Ta algab Väike-Liiva tänavalt ja kulgeb lõuna suunas, ületab Kanarbiku tänava, muutub halvasti läbitavaks ja lõpeb Alato tänava pikendusel. Põhilises osas asfalteeriti tänav 1990. aasta paiku, lõpuosa on katteta tee.
Kõik tänava ääres olevad majad on ühepereelamud. Majad on väga erineva vanusega.
Esimese 500 meetri vältel, kuni Kanarbiku tänavani, kulgeb Lodju tänavast kord kaugemal, kord lähemal Liivajõgi, mis voolab lõunast põhja. Tänava alguses, tänavast idas võib Liivajõgi kevadise suurvee ajal suure maa-ala üle ujutada ja sellepärast on tänava alguses jäänud täis ehitamata metsaga kaetud maa-ala, kuhu muidu üks-kaks maja mahuks. Majade 11 ja 13 vahel tuleb oja korraks tänavale nii lähedale, et on tänavalt näha. Majast 15 lõunas ületab tänav Liivajõge ja kulgeb selle idakaldal kuni Kanarbiku tänavani: sel ristmikul teeb oja täisnurga ja tänava ülejäänud osa oja lähedal ei kulge.
Majade 12 ja 16 ning 11 ja 13 vahelt ületab tänava kõrgepingeliin. Selle all keerab tänavalt läände kruusatee, mis on käsitletav Metsa tänava pikendusena. Maja 15 vastast keerab läände Künka tänav, mis on umbtänav.
Kergesti võib tunduda, et Lodju tänav on täiesti sirge, vähimagi käänakuta. Päris nii see siiski pole. Lodju ja Kanarbiku tänava ristmikul teeb tänav kerge käänaku paremale ja sellepärast ei ole tänava algusest lõppu näha.
Lodju tänava kõige suurema paaritu numbriga maja on 19 ja suurima paarisnumbriga maja on 32. Need asuvad enam-vähem vastamisi. Seal lõpeb tänava asfalteeritud osa ja mõni kaart näitab Lodju tänava lõppu umbtänavana. Osalt on see isegi põhjendatud. Umbes saja meetri ulatuses kulgeb sealt edasi katteta tee, mis on sügavate roobastega, väga halvasti läbitav jalgrattal ja hariliku sõiduautoga sõites, kuid hästi läbitav maasturiga sõites ja jalgratast käekõrval lükates. Seejärel teeb tänav laugja, umbes 120° pöörde itta ning jätkub Alato tänavana, mis umbes 50 meetri kaugusel saab kruusakattega tänavaks.
Kanarbiku tänava ristmik
Enamik sõidukeid, mis Kanarbiku ja Lodju tänava ristmikule idast lähenevad, keerab paremale, põhja poole, sest nii otse kui ka vasakule viiv tee lõpeb tupikus. Liivajõe kallas on selles kohas harilikust kõrgem ja erandlikult kivine. Liivajõgi ei ole Lodju tänavast eraldatud piirde ega mururibaga ega muud moodi.
Olukorra teeb raskemaks asjaolu, et ristmikust ida poole jääb sirge ja hästi sõidetav asfalttee, mis ahvatleb kiirust lisama. Vahetult enne ristmikku on väike küngas, mis varjab vaate: ristmikku pole peaaegu näha ja Liivajõgi ei paista üldse. Pööre tuleb teha laskumise pealt ja võtta tuleb mitte täisnurk, vaid natuke rohkem. Lisaks kõigele on Lodju tänav sellel kohal kitsas, nii et pööre tuleb teha täpselt. Ristmik on tähistatud liiklusmärkidega "Anna teed", mis jätab mulje, et suurim oht ristmikul on mööda peateed, Lodju tänavat tulevad sõidukid.
Õnnetusi juhtub ristmikul siiski harvem kui võiks arvata. Ristmiku liiklustihedus on väga väike ning enamik liiklejatest on ümberkaudsed elanikud, kes teavad ristmiku ohtlikkust ja on sellega harjunud.
Voldemar Luik (jalgpallur)
Voldemar Luik (11. november 1898 – teadmata) oli Eesti jalgpallur.
Aastast 1921 mängis ta klubis JK Tallinn.
Giidi- ja kodulookonkurss
pisi|paremal|Giidi -ja kodulookonkurss Sagadis. Autor: Marek Vahula.
Giidi- ja kodulookonkursid on Marek Vahula algatatud üritused, mis toimuvad reeglina aprilli viimasel laupäeval ehk vahetult enne giidihooaja algust igal pool Eestimaal, sagedusega üks konkurss aastas.
Idee pärineb 2006. aasta maist ning esimene konkurss toimus 26. aprillil 2008 Viru rabas. Esimesed seitse konkurssi korraldas Marek Vahula. Aasta 2017 kevadest korraldab konkursse Eesti Giidide Liit.
Konkurss selgitab välja parima giidi ehk professionaali ja amatööri ehk koduloorääkija. Konkurss koosneb kahest osast: kirjalik eeltöö ja lõppvooru etteaste. Eeltöö on vabas vormis kirjalik eeltöö ning lõppvooru pääsevad parimad eeltööde punktide põhjal, mis võetakse lõppvooru kaasa. Lõppvoorus antakse parimatele üks tund aega end näidata. Eelvooru ja lõppvooru punktid liidetakse kokku ja selguvad parimad rääkijad ja tutvustajad. Žüriis on kümme liiget, eri "maailmade" esindajad. Eeltöid ja lõppvooru etteastet hinnatakse kümne hindamiskriteeriumi järgi. Kriteeriumid on välja töötatud MTÜ Järvamaa Giidid poolt.
Konkursside eesmärk on populariseerida mõnda uut turismipiirkonda või objekti. Tuua midagi uut giidide ellu. Teha giide ja koduloorääkijaid paremaks. Leida uusi lähenemisviise mõnele objektile või turismipiirkonnale. Esimesed märgid näitavad, et konkursid võivad levida meilt mujalegi maailma. Laias maailmas populariseerib konkursse Marek Vahula, kes teeb seda kõikide maailma maade rahvuslike giidide katusorganisatsioonidega koostöös. Seni on toimunud seitse konkurssi: "Viru Raba Rääkijad" (kevad 2008); "Sagadi Mõisarääkijad" (kevad 2009); "Käsmurääkija" (kevad 2010); "Paide Pajataja" (sügis 2010); "Türi Kõneleja" (kevad 2011); "Pajatusi paekivist" (kevad 2012) ; "Vanalinna Tundjad" (Tallinn, aprill, 2015).
Kristlik kantrimuusika
Kristlik kantrimuusika (ka kantri gospel, inspiratsiooniline kantri) on muusika, milles väljendatakse isiklikku või ühiskondlikku veendumust kristlusse. Kristlik kantri on kristliku muusika üks vormidest. Selle žanriteks on omaette gospelmuusika ja kantrimuusika.
Nagu kõik muusikastiilid, kuulub ka kristlik kantrimuusika kultuurilisse ja sotsiaalsesse konspekti. Kristliku kantriga väljendatakse oma isiklikku suhet Jumalaga, lahatakse elu erinevaid tahke ja otsitakse vastust Jumalalt, kajastab head ja elutervet sõnumit, ülistatakse ja väljendatakse oma tänu ning austust Jumalale ja Jeesuse päästetööle.
Anni Mäger
Anni Mäger (sündinud 31. augustil 1977) on eesti kunstnik.
Justin
Justin on mehenimi.
Anni Mäger
1995. aastal lõpetas ta Tallinna Pelgulinna Keskkooli kunstiklassi ja 1999. aastal Eesti Kunstiakadeemia graafilise disaini erialal. 2002. aastal sai ta samas magistrikraadi.
Justin
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 2003. mehenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Justin 12 mehel.
Nabralaid
Nabralaid (ka Nabra laid, Nabra saar) on 2,8 hektari suurune saar (laid) Saare maakonnas Saaremaa vallas Saaremetsa küla alal Unguma lahes. Saare rannajoone pikkus on 761 meetrit.
Saar asub 200 meetrit Pulgalaiust kagus. Nabralaid on kolmnurkse kujuga ja kivise pinnamoega.
Nabralaid kuulub Kahtla-Kübassaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Aurava
Aurava (ka Aurova) on küla (mazciems) Lätis Gulbene piirkonnas Litene vallas.
Küla asub valla kirdeosas. Auravast saab alguse Apkārtupe jõgi. Seal kasvav tamm ümbermõõduga 4 meerit on looduskaitse all.
Magnetiline helisalvestus
Magnetiline helisalvestus on elektrilise helisignaali salvestamine magnetilisest materjalist kandjale. Tavaliselt on selleks kandjaks magnetlint, kuigi algselt kasutati kandjaks peenikest traati. Põhimõtteliselt saaks kasutada ka kettakujulist kandjat, kuid see lahendus pole olnud kuigi levinud väikese salvestusmahu tõttu, mis on tingitud sellest, et salvestusrada peab olema piisava laiusega.
Magnetilise helisalvestuse seadmeid nimetatakse magnetofonideks (magnetic tape recorder).
Magnetmaterjali magneetimiskõvera hüstereesi ja olulise ebalineaarsuse tõttu tuleb signaali salvestamisel kasutada magnetmaterjali eelmagneetimist.
Alalisvoolueelmagneetimisega saab nihutada magneetimise tööpunkti lindi töökihi magnetmaterjali magneetumiskõvera suhteliselt lineaarsemasse osamagneetimise osasse. Sellega väheneb küll helisignaalile vastava jääkmagneetumuse amplituud, kuid võrreldes põhimagneetumissilmuse kasutamise juhuga vähenevad oluliselt ka mittelineaarmoonutused. Siiski ei õnnestu selle võttega saavutada kvaliteetse helisalvestuse jaoks piisavalt väikest ebalineaarmoonutust. Seetõttu leidis see viis praktikas kasutamist vaid magnetilise helisalvestuse varases staadiumis 1930. aastate lõpuni, hiljem aga vaid lihtsamates helisalvestusseadmetes, nagu näiteks mõnedes portatiivsetes ja miniatuursetes magnetofonides ja diktofoniseadmetes.
Head tulemused magnetilise helisalvestuse alal saadi aga teise maailmasõja eel vahelduvvoolueelmagneetimise kasutusele võtmisega. Salvestatavast signaalist kordades suurema amplituudiga kõrgsagedusliku vahelduva eelmagneetimisvoolu kasutamise tõttu salvestamisel kasutatakse sellisel juhul hästi ära töökihi magnetmaterjali magneetimissilmuse ulatust. Signaalitöötluse põhimõtte poolest on see eelmagneetimisvoolu tekitatud lindi töökihi magneetumise poollainete laiusimpulssmodulatsioonile lähedane salvestusviis. Salvestamispeas liituvate eelmagneetimisvoolu ja helisignaali voolu koostoimel tekib lindi magnetkihi kõrgsagedusliku jääkmagneetumuse poollainete laiusmodulatsioon. See on suhteliselt hästi kehtiv mudel juhul, kui salvestuspea tööpilu laius on suurem kui magnetlindi töökihi paksus, ja lindi liikumiskiirus on suhteliselt suur, nagu see on olnud stuudiotehnikas kasutatud magnetofonide puhul. Aga teatud määral kehtib selline mudel ka mikromeetrilise töökihi paksuse ja salvestuspea tööpilu laiuse korral, mis vastab magnetilise analooghelisalvestuse arengu viimasele seisule (näiteks kassettmagnetofonides, eriti nendes, milles kasutatakse mikrokassette).
Tegelik magnetsalvestuse protsess on nii magnetilises mõttes kui ka ruumiliselt keerukas ja raskesti analüütilisele kirjeldamisele alluv. Seetõttu olid magnetilise helisalvestuse uurimise juures pikka aega olulisel kohal eksperimentaalsed meetodid.
Magnetilise helisalvestuse seadmeid nimetatakse tavaliselt magnetofonideks, kuid neid võidakse nimetada kasutusala järgi ka diktofonideks, telefoni automaatvastajateks, "mustadeks kastideks" (lennukite pardasalvestite puhul) jne.
Digitaalse helisignaali salvestamiseks kasutatakse tänapäeval magnetmaterjali magneetimist otse järjestik- või paralleelkoodis esitatud kahendsignaalile vastavate impulsside jadaga. Laiatarbekasutuseks mõeldud magnetilise helisalvestuse seadmetes on digitaalne helisalvestus olnud kasutusel magnetlindikassettide (cassette, cartridge) kujul. Selle juures on helisignaal olnud esitatud olulisel määral kompresseeritud kujul, näiteks, MP3-tüüpi digitaalse jadasignaalina.
Madukaellased (linnud)
Madukaellased (Anhingidae) on lindude sugukond. Nad elavad mageveelistel siseveekogudel.
Madukaellaste fossiilileiud ulatuvad tagasi Vara-Miotseeni.
Klassifikatsioon
2010. klassifitseeriti madukaellased seltsi Suliformes (International Ornithological Congress, 2010).
Sugukonda liigitatakse üksainus linnuperekond madukael (Anhinga).
Galina
Galina (vene Галина) on venepärane naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 7. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Galina 8483 naisel.
Kadi
Kadi on eesti naisenimi. Nime Kadi nimepäev on 25. november.
Kadi on mugandus nimest Katharina.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Kadi 1691 naisel. Kadi oli Eestis populaarsuselt 107. naisenimi.
Kõige rohkem oli eesnimega Kadi sündinuid aprillis, kokku 170. Vanim Kadi on üle 85-aastaste vanuserühmas, noorim vanuserühmas 0–4.
Postova
Postova oli küla Tartumaal. Küla jääb tänapäeval Selgise küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Selgise külaga.
Küla on nime saanud 1839 mainitud Postwa talu järgi.
Kevad-ristirohi
Kevad-ristirohi (Senecio vernalis) on korvõieliste sugukonda ristirohu perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Kadi
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Kadi 1686 naisel. Kadi oli populaarsuselt 99. naisenimi.
Kevad-ristirohi
Ühe- või kaheaastane rohttaim, kel varrelehed on sulglõhised või sopilise servaga, alguses võrkvillased, ent hiljem paljad. Keelõied on silmapaistvad, kuldkollased. Õitseb mais-juunis, harva teist korda sügisel.
Üldlevilalt on Eurosiberi areaaliga, Eestis tulnukana. Esmaleid pärineb 1910. aastal Võru ümbrusest. Praeguseks teada uue taimede levikuatlase 11 ruudust. Kasvab peamiselt raudteedel ja jäätmaadel, ka raiesmikel ja teeservadel.
Liik on kantud Eesti punasesse raamatusse kategoorias "mittehinnatav", sest tegemist on võõrliigiga.
Pombre
Pombre oli küla Tartumaal, ajalooliselt Suure-Konguta mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Pööritsa küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Puhja kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Pööritsa külaga.
19. sajandi lõpu paiku eksisteeris Pombre karjamõis (saksa keeles Pommern, umbes 1900 on mainitud Помбре). 1922 rajati endistest karjamõisa aladest asundus, mis alates umbes 1939 muudeti külaks.
Surnud 17. novembril
Siin loetletakse 17. novembril surnud tuntud isikuid.
Voldemar Piperal
1923 ühines ta klubiga JK Tallinna Kalev. Aastast 1925 mängis ta klubis Tallinna VS Sport.
1927–1928 mängis ta Eesti jalgpallikoondise eest 10 mängu.
Jäähokit mängis ta klubis JK Tallinna Kalev.
Piperal arreteeriti 30. juunil 1941, talle mõisteti 9. mail 1942 tribunali poolt § 58-4 järgi 8-aastane vabadusekaotus. Ta suri 23. novembril 1942 Ussollag-is Permi oblastis.
Jakov
Jakov on mehenimi. See on variant nimest Jakob.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 563. mehenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Jakov 127 mehel.
Brown Building (Manhattan)
Brown Building on kümnekorruseline ehitis, mis on osa New Yorgi Ülikooli üliõpilaslinnakust aadressil 23–29 Washington Place. Washington Square Parki haljasala läheduses asuv hoone on tuntud 1911. aasta Triangle Shirtwaist Factory tulekahju toimumiskohana.
1991. aastal kanti hoone Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikusse Registrisse kui ajaloomälestis.
Vārpiņas
Vārpiņas on küla (mazciems) Lätis Gulbene piirkonnas Litene vallas.
Küla asub valla idaosas Apkārtupe ja Pedetsi jõe vahelisel alal.
Natalja
Natalja (vene Наталия, Наталья) on venepärane naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 10. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Natalja 7495 naisel.
Kiiljas andrik
Kiiljas andrik (Bromus carinatus) on kõrreliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Sepioliit
Sepioliit, ka merevaht (tõlge saksakeelsest sõnast Meerschaum) on valge, helehall või helekollane pehme ja kerge savimineraal. Koostiselt kuulub ta silikaatide hulka - Mg4Si6O15(OH)2·6(H2O). Kasutatakse iluasjade, samuti piibukahade ja sigaretipitside nikerdamiseks.
Abraham Gottlob Werner nimetas 1788. aastal mineraali merevahuks, kuid 1847. aastal andis Ernst Friedrich Glocker mineraalile nime sepioliit (kreeka keeles σήπιον sepion 'seepialuu' ja λίθος lithos 'kivi'), mis viitab mineraali sarnasusele seepia skeleti poorse materjaliga. Poorsuse ja väikese erikaalu tõttu võib mineraal ujuda vee peal, millele vihjab ta nimetus nii saksa kui prantsuse keeles (écume de mer).
Sepioliiti võib segi ajada teise savimineraali palügorskiidiga. Looduses esineb ta kompaktse massi või mikroskoopiliste nõelakestena.
Mudamadu (perekond)
Mudamadu (Farancia) on maoperekond.
Külli Lokko
alt=Külli Lokko portreefoto.|pisi|Külli Lokko Külli Lokko (sündinud 9. augustil 1957 Loksal) on Eesti kultuurikorraldaja, pedagoog ja koorijuht.
Ta on oma kooridega võitnud mitu mainekat rahvusvahelist koorifestivali. 2015. aasta märtsis võitis tema juhendatav E STuudio Noortekoor Eesti esimese harrastuskoorina New Yorgi koorifestivalil Carnegie Hallis kulddiplomi. Eesti Kooriühing valis ta 2015. aastal aasta dirigendiks. .
Elulugu
Külli Lokko omandas kultuuriharidustöötaja magistrikraadi ja koorijuhi eriala Tallinna Pedagoogilises Instituudis 1983. aastal, kus tema õpetaja oli Merike Aarma. Koorijuhi õpingutest on Lokko oma pedagoogiliseks eeskujuks toonud Gunnar Flossi.
Mudamadu (perekond)
Klassifikatsioon
Mudamadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Külli Lokko
Elulugu
Aastatel 1978–1987 töötas ta Fr. Tuglase nimelises Ahja Keskkoolis muusikaõpetajana ja koolikooride dirigendina. Aastatel 1987–1989 oli ta Räpina Ühisgümnaasiumi muusikaõpetaja ja koolikooride dirigent.
1989. aastal sai temast Põlva kultuurikeskuse muusikajuht. Seal oli tema tööks kontsertide, piirkondlike laulupidude ja koorimuusikapäevade korraldamine. Sellel ametikohal töötas Külli Lokko 1996. aastani. 1997–2002 oli ta Põlva kultuurikeskuse juhataja. 2002. aastal sai Lokkost SA Tartu Tähtvere Puhkepark juhataja. Tema ülesandeks oli vastselt loodud asutuse reorganiseerimine ja tegevuse juhtimine. Alates 2010. aastast töötab Külli Lokko Heino Elleri nimelise Tartu muusikakooli kooristuudio juhatajana.
Mudamadu (perekond)
Levila
Need pool-veelise ja öise eluviisiga maod elavad Ameerika Ühendriikide kaguosa soodes ja veekogude mudastel kallastel.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Farancia seisuga 24.04.2014.
Külli Lokko
Elulugu
Kultuurijuhtimise kõrvalt on Lokko alaliselt koore juhatanud. 1989. aastal asutas Lokko E STuudio kooristuudio, kus ta tegutseb dirigendina tänini. Külli Lokko on olnud mitme maakondliku laulupeo eri kooriliikide juht. Ta juhib MTÜ E STuudio Noortekoori tegevust ning on olnud tegev kõikide E STuudio kooride ja Elleri kooristuudio välisreiside peakorraldajana. Välisreise on alates 1997. aastast olnud kokku 40.
2018. aastal avas Lokko Tartus Aparaaditehase hoones E STuudio koori- ja tantsukooli. Koolis õpetatakse noortele klassikalist koorimuusikat, levi- ja popmuusikat, teatri-, muusikali- ja filmimuusikat ning pärimus- ja folkmuusikat. Koolis tegutseb ka poistekoor.
Kooridest
2011. aastal võitis E STuudio kammerkoor Norras Bergenis toimunud rahvusvahelisel Griegi koorikonkursil kaks esikohta. 2014. aastal võitis E STuudio noortekoor mainekal rahvusvahelisel Corki koorikonkursil peaauhinna ja pälvis Fleischmanni rändkarika. E STuudio Noortekoor võitis 2016. aastal Seghizzi rahvusvahelise koorifestivali peaauhinna, kaks kategooriat ning pälvis muidki tunnustusavaldusi (sh tunnistati Lokko konkursi parimaks dirigendiks). E STuudio koorid on saanud ka riiklikke tunnustusavaldusi, näiteks Põlva aasta kultuuriteo, Tartu aasta kultuurikandja ja Kultuurkapitali Aasta kultuuripärli nimetuse. 2015. aastal võitis Elleri muusikakooli tütarlastekoor Hispaanias Canta al mar'i rahvusvahelisel koorifestivalil noortekooride kategoorias esikoha ja vaimulikus kategoorias teise koha.
Swarthmore College
Swarthmore College on eraülikool Ameerika Ühendriikides Pennsylvania osariigis Philadelphia lähedal.
Külli Lokko
Isiklikku
Külli Lokko on abielus, tal on kolm last. Hobina tegeleb Lokko jääveinide valmistamisega. 2000. aastast on Külli Lokko Reformierakonna liige.
Swarthmore College
Selles ülikoolis on töötanud näiteks geštaltpsühholoogid Wolfgang Köhler ja Solomon Asch, seal töötab arengubioloog Scott Gilbert. Oma magistrikraadi sai sellest ülikoolist kognitiivse psühholoogia üks eelkäijaid Ulric Neisser.
Külli Lokko
Välislingid
<ul> <li>http://tartu.postimees.ee/1945059/kulli-lokko-tahab-panna-tahtveres-elu-kaima <li>http://etv.err.ee/v/kultuurisaated/op/videod/2ef4d3cc-9fa4-418b-9cfd-c98907a01055 <li>http://www.rahvakultuur.ee/?v=181&i=1417 </ul>
Sangsaadu
Sangsaadu oli küla Tartumaal. Küla jääb tänapäeval Ervu küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Ervu külaga.
Külast on teateid alates 1945.
Ränna
Ränna oli küla Tartumaal, ajalooliselt Tähtvere mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Räni küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Tartu-Maarja kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Räni külaga.
Ajalooliselt asus Ränna alal mõis, näiteks 1418 mainitakse mõisat Rennemoyse. Mõisa omanik oli Odert Renne. Omaniku nime järgi on nimetatud ka hilisem Ränna küla. Küla on esimest korda mainitud 1626 (Renna kuella).
Ieva Ilves
pisi|Ieva ja Toomas Hendrik Ilves Obinitsas Ieva Ilves (lätipäraselt Ieva Ilvesa, 2016. aastani Ieva Kupce; sündinud 13. septembril 1977 Riias, ) on endise Eesti presidendi Toomas Hendrik Ilvese abikaasa ja Läti kaitseministeeriumi küberjulgeolekupoliitika koordineerimissektsiooni juht.
Ta sündis Riias, kuid lapsepõlve veetis Salatsis. Ta lõpetas Limbažis keskkooli. Ta on lõpetanud Läti Ülikooli, 2001. aastal sai ta magistrikraadi politoloogias. 2012. aastal sai ta teise magistrikraadi rahvusvahelise avaliku poliitika alal Johns Hopkinsi ülikoolis USAs Washingtonis.
Kupce on osalenud 2006. aasta NATO tippkohtumise korraldamisel Riias, töötanud Läti NATO esinduses ning Euroopa Liidu eriesindaja nõunikuna Bakuus.
Isiklikku
Ieva Kupcel ja diplomaat Ivars Pundursil (sündinud 1966) on poeg Ralfs Jānis. Samuti on tal tütar Isabella.
Eve (eesnimi)
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Eve 3047 naisel. Eve on Eestis populaarsuselt 42. naisenimi. Kõige populaarsem on eesnimi Eve vanuserühmas 55–59, kus neid on 10 000 elaniku kohta 61,97 ning Võru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 37,1. Eve on keskmiselt 53 aasta vanune (mediaanvanus on 53).
Ieva Ilves
Isiklikku
Tema ema Velta Kupce töötab Limbaži kunstikoolis õpetajana.
Novembris 2015 kihlus Ieva Kupce Eesti presidendi Toomas Hendrik Ilvesega. 2. jaanuaril 2016 abiellusid Kupce ja Ilves Halliste kirikus. 28. novembril teatati, et paaril sündis poeg Hans Hendrik Ilves.
Naistekivimaa
Naistekivimaa (ka Naistekivi maa) on 18 hektari suurune saar Saare maakonnas Saaremaa vallas Vilsandi rahvuspargis ja jääb Karala küla territooriumile.
Naistekivimaa asub Saaremaast läänes. Saarel esineb rohumaad ja põõsastikku.
Julia
Julia võib tähendada järgmist:
Viktor Sieger
Viktor-Elmar Sieger (24. märts 1916 – 28. august 1944 ) oli baltisaksa päritolu Eesti jalgpallur.
Aastal 1939 mängis ta Eesti jalgpallikoondises kolm mängu.
FN Browning M1910
pisi|FN Browning M1910 FN Browning M1910 on poolautomaatpüstol, mille disainis relvameister John Moses Browning ning aastatel 1910–1983 tootis Belgia ettevõte Fabrique Nationale.
Ninalaid
Saare koordinaadid on. Laid asub 600 meetrit Ninaotsa neemest ja jääb Külalaiust kirdesse.
Ninalaid kuulub Paope looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Rein Pill
Rein Pill (sündinud 13. jaanuaril 1961 Tallinnas) on eesti ratsutaja.
Ta lõpetas 1980 Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi.
Isiklikku
Rein Pilli abikaasa on Riina Pill, neil on tütar Katrin Pill ja poeg Raido Pill.
Evald Laprik
pisi|NLKP liikmepilet Evald Laprik (30. jaanuar 1929 Kuivajõe vald, Harjumaa – 16. juuli 2017) oli eesti õpetaja, koolijuht ja sporditegelane.
Marina
Marina võib tähendada järgmist:
Evald Laprik
Haridus
1949. aastal lõpetas ta Türi Keskkooli. 1959. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatikaõpetajana. 1974. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia erialal.
Sporditegevus
1950. aastal võitis ta Eesti talvistel kergejõustiku esivõistlustel teivashüppes pronksmedali, aastatel 1952–1954 tuli teivashüppes spordiühingu Jõud meistriks.
Ta oli spordiühingu Jõud kergejõustikusektsiooni juht ning töötas ka kergejõustikukohtunikuna.
Ühiskondlik tegevus
1999. aasta Riigikogu valimistel osales ta Eesti Koonderakonna nimekirjas, kuid ei osutunud valituks.
Aastatel 2002–2004 oli ta Eesti Pensionäride Erakonna juhatuse esimees.
Rainis
pisi|Rainis pisi|Rainise 100. sünniaastapäeva tähistamiseks välja antud Nõukogude Liidu mark Rainis (õieti Jānis Pliekšāns; 11. september (vkj 30. august) 1865 – 12. september 1929) oli läti luuletaja, näitekirjanik, tõlkija ja poliitik. Tema tuntumad teosed on "Uguns un nakts" ("Tuli ja öö", 1905) ning "Indulis un Ārija" ("Indulis ja Ārija", 1911), tema sulest pärineb kõrgelt hinnatud Goethe "Fausti" tõlge. Rainise teosed on avaldanud väga olulist mõju läti kirjanduskeelele, tema peateoseis leiduv rahvuslik sümbolism on olnud kesksel kohal läti rahvusluse arengus. Rainise abikaasa oli Aspazija.
Funktsionalism (psühholoogia)
Funktsionaalne psühholoogia ehk funktsionalism  on üldine psühholoogiline filosoofia, mis käsitleb vaimuelu ja käitumist aktiivsest ümbritseva keskkonnaga kohanemisest lähtuvalt. Teooria pakub üldise aluspõhja nii kontrollitud eksperimentidega raskesti testitavate psühholoogiliste teooriate loomisele kui ka rakenduspsühholoogiale.
Liinjärv
pisi|Liinjärv Liinjärv on järv Rõuge vallas. Selle pindala on 3,7 ha. See on külmaveeline järv ja seega ujumiskõlbmatu oma temperatuuri tõttu.
Funktsionalism (psühholoogia)
Funktsionalism kerkis Ameerika Ühendriikides 19. sajandi lõpul esile alternatiivina strukturalismile. Ehkki funktsionalismist ei saanud kunagi omaette koolkonda, rajanes see strukturalistlikule psüühika anatoomia käsitlusele, andis oma panuse psüühika funktsioonide rohkemale uurimisele ning hiljem ka biheiviorismi tekkele.
Brahma Sahampati
Brahmā Sahampati (tai keeles Phra Phrom, sanskriti keeles Para Brahma), ka Thao Maha Brahma on üks tuntumaid brahmasid budismis. Ta on üks 'suurtest brahmadest' ehk Mahābrahmā.
Funktsionalism (psühholoogia)
Ajalugu
Funktsionalism 19. sajandi lõpu psühholoogias domineerinud strukturalismile vastandunud filosoofia. Üks peamisi strukturaliste Edward Titchener defineeris psühholoogiat esimest korda kui teadust vaimsest läbielamisest ja eneseteadvusest (mida pidi uurima oskusliku introspektsiooni teel).
Bryani maakond (Georgia)
Bryani maakond (Bryan County) on maakond USA-s Georgia osariigi edelaosas.
Funktsionalism (psühholoogia)
Ajalugu
Funktsionaalse psühholoogia rajajaks peetakse William Jamesi. Kuigi ta ei pidanud end funktsionalistiks, ei meeldinud talle ka see kuidas teadus end koolkondadeks jagas. Funktsionalismi peamised esindajad Chicago Ülikoolis olid John Dewey, George Herbert Mead, Harvey A. Carr ja eriti James Rowland Angell. Funktsionalistideks peetakse ka teist teadlaste rühma, kes tegutses Columbia Ülikoolis (James McKeen Cattell, Edward L. Thorndike ja Robert S. Woodworth) ning kes jagasid ka mõningaid oma Chicago kolleegide seisukohtadest. Egon Brunswik esindab funktsionalismi hilisemat ning Euroopaga seotud suunda. Funktsionaliste iseloomustab rõhu säilitamine teadlikul kogemisel.
Ka biheivioristid ei tunnustanud introspektsiooni meetodit, kuid nad kritiseerisid funktsionalismi omakorda seetõttu, et viimane ei põhinenud kontrollitavatel eksperimentidel ning et funktsionalistlikud teooriad oli liiga vähe prognoosivad. Biheiviorist Burrhus Frederic Skinner ei arvanud, et arutlemine selle üle, kuidas psüühika inimese käitumist mõjutab, oleks vaeva väärt: ta pidas käitumist lihtsalt õpitud vastuseks välistele stiimulitele. Ent selline biheivioristlik käsitlus kaldub eitama seda, et inimesed on võimelised juhuslikuks, ennustamatuks ja teadlikuks otsuste tegemiseks. See omakorda aga välistab funktsionalistliku idee sellest, et inimkäitumine on aktiivne protsess, mida inimene ise juhib.