cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Võnnu kreis
Võnnu kreis ehk Võnnu maakond (saksa keeles Kreis Wenden, läti keeles Cēsu apriņķis, vene keeles Венденский уезд, ka Цесисский уезд) oli haldusüksus Üle-Väina hertsogkonnas (1566−1582), Rootsi Liivimaal (1629−1721), Venemaa keisririigi Riia kubermangus (1721−1783), Riia asehaldurkonnas (1783−1796) ja Liivimaa kubermangus (a-st 1888; Võnnu-Valga kaksikkreis 1796−1888), Läti Vabariigis (1920−1940), Läti NSV-s (1940−1941 ja 1944−1949) ja Läti kindralkomissariaadis (1941−1944).
Võnnu Poola-ajal 1566−1621
Võnnu ala kuulus Liivi sõja ajal ühena neljast distriktist Üle-Väina hertsogkonna koosseisu. 1582. aastal muudeti see presidentkonnaks ja 1598. aastal vojevoodkonnaks. Selline korraldus jäi püsima Rootsi vallutuseni 1621. aastal. Ametlikult läksid Daugava jõest põhja poole jäänud alad Rootsile Altmargi vaherahuga 1629. aastal.
Võnnu kreis Riia kubermangus 1721−1783
Pärast Liivimaa Venemaaga liitmist 1710. resp. 1721. aastal kuulus Võnnu ühena neljast suurest kreisist Riia kubermangu koosseisu. See piirnes põhjas suures osas Tartu kreisiga ja vähemal määral ka Pärnu kreisiga, idas Pihkva provintsi Irboska maakonnaga (kuni 1772), kagus Poolale kuuluva Polocki vojevoodkonnaga (kuni 1772), lõunas Kuramaa hertsogiriigiga ja läänes Riia kreisiga. Kreisi pealinn oli Võnnu.
1765. aastal kuulus kreisi koosseisu 30 kihelkonda:
Võnnu kreis Riia asehaldurkonnas 1783−1796
thumb|right|400px|Tallinna ja Riia asehaldurkonnad, [[Otto Friedrich von Pistohlkors|O. F. von Pistohlkorsi kaart 1783.]]
Keisrinna Katariina II laiendas Venemaal 1775. aastal kehtestatud asehalduskorralduse 1783. aastal ka Liivimaale. Riia kubermangu asemel moodustati nüüd Riia asehaldurkond. Senisest suurest Võnnu kreisist eraldati kaheksa kihelkonda omaette Valga kreisiks; kuus kihelkonda liideti Riia kreisiga. Vähenenud territooriumiga Võnnu kreis piirnes nüüd kirdes Valga kreisiga, idas ja lõunas Polotski asehaldurkonnaga ning läänes Riia kreisiga. Kreisi pealinnaks jäi Võnnu.
Avaliku pakkumise prospekt
Prospektide regulatsioon
Alates 2019. aastast reguleerib Euroopa Liidus avaliku pakkumise prospekte Euroopa Parlamendi ja Nõukogu määrus 2017/1129 (prospektimäärus), mis asendas seni kehtinud Euroopa Parlamendi ja Nõukogu direktiivi 2003/71/EÜ (prospektidirektiiv).
Eesti-siseselt on prospekte reguleeritud väärtpaberituru seaduses.
Võnnu kreis
Võnnu-Valga kaksikkreis 1796−1888
Pärast Katariina II surma tühistas tema poeg keiser Paul I 1796. aastal asehalduskorralduse. 1783. aastal Võnnu kreisi aladest omaette kreisiks eraldatud Valga liideti nüüd taas Võnnuga Võnnu-Valga kaksikkreisiks. Selline korraldus kehtis 1888. aastani, mil Võnnu ja Valga eraldati omaette maakondadeks. Võnnu-Valga piirnes põhjas Tartu-Võru kaksikkreisiga, idas Vitebski kubermanguga (1796−1802 Valgevene kubermanguga) ja läänes Riia-Volmari kaksikmaakonnaga.
Avaliku pakkumise prospekt
Prospektikohustuse tekkimine Eestis
Prospekti koostamise ja avaldamise kohustus on kõigil, kes soovivad Eestis läbi viia avalikku väärtpaberite pakkumist, kui pakkumise koguväärtus on suurem kui 5 miljonit eurot ühe aasta jooksul.
Võnnu kreis
Võnnu kreis 1888−1920
1888. aastal jagati senine kakskikkreis kaheks: Võnnu ja Valga said omaette maakondadeks. Kirdes piirnes maakond Valga kreisiga, idas ja lõunas Vitebski kubermanguga, läänes Riia kreisiga ja loodes Volmari kreisiga. Kreisi pealinn oli Võnnu.
Avaliku pakkumise prospekt
Prospektikohustuse tekkimine Eestis
Väärtpaberite avaliku pakkumise puhul, mille koguväärtus ühe aasta jooksul jääb vahemikku 1–5 miljonit eurot, tuleb väärtpaberite pakkujal koostada prospekti asemel teabedokument, mille sisu on ettenähtud rahandusministri määrusega. Võimalus on mõeldud eelkõige väiksema mahuga väärtpaberite pakkujatele, vältimaks prospektimääruse nõuetele vastava prospekti koostamisest ja registreerimisest johtuvat aja- ja rahakulu.
Võnnu kreis
Võnnu kreis 1888−1920
1909. aastal oli kreisis kihelkondi 19:
Avaliku pakkumise prospekt
Prospektikohustuse tekkimine Eestis
Selleks, et Eestis paiknev emitent saaks pakkuda oma väärtpabereid vabalt ka teistes Euroopa Liidu liikmesriikides, tuleb tal igal juhul koostada ja registreerida prospektimäärusele vastav prospekt, hoolimata pakkumise koguväärtusest üheaastase vahemiku jooksul.
Prospekti sisunõuded
Prospekti sisu peavad moodustama vähemalt järgnevad peatükid:
Teabedokumendi sisu peavad moodustama järgnevad osad:
Prospekti registreerimine Eestis
Selleks, et prospekt avaldada, tuleb see registreerida Finantsinspektsioonis, kus kontrollitakse selle sisulist vastavust prospektimääruse nõuetele. Kui Finantsinspektsioon on prospekti üle vaadanud ja registreerinud, teavitatakse sellest Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve Asutust. Rahandusministri määruse alusel koostatud teabedokumenti Finantsinspektsioonile kinnitamiseks esitama ei pea.
Juhul, kui esitatud prospekt on sisuliselt puudulik, annab Finantsinspektsioon kümne tööpäeva jooksul omapoolsed kommentaarid vajalike täienduste või paranduste tegemiseks ja määrab tähtaja muudatuste tegemiseks. Kui pakkuja esitab prospekti kinnitamise taotlust esmakordselt, on Finantsinspektsioonil õigus anda eelmainitud tagasisidet 20 päeva jooksul. Uuendatud prospekti taasesitamisel peavad muudatused või täiendused olema dokumendis eristatavad ja nende sisu põhjendatud. Kui taotluse esitaja ei ole suuteline määratud tähtajaks prospekti parandatud versiooni esitama, on Finantsinspektsioonil õigus prospekti kinnitamisest keelduda.
Desha maakond
Desha maakond (Desha County) on maakond Ameerika Ühendriikides Arkansase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Arkansas City.
Ajalugu
Maakond moodustati 1838. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 13 008.
Arvestusliku rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga):
Alexander Heinrich Neus
Alexander Heinrich Neus (16. detsember 1795 Tallinn – 10. veebruar 1876 Tallinn) oli Eesti baltisaksa estofiil-folklorist, pedagoog ja luuletaja.
Elulugu
Alexander Heinrich Neus oli kunstniku-joonistusõpetaja poeg.
1814. aastal lõpetas Neus Tallinna kubermangugümnaasiumi, 1814–1817 õppis Tartu Ülikoolis teoloogiat. Ülikoolis õppides huvitus ta ka filosoofiast ja keeleteadusest.
Viinamarjamahl
Viinamarjamahlast valmistatakse kääritamise teel veini.
Alexander Heinrich Neus
Elulugu
Neus oli 1817–1819 koduõpetaja ja 1820 Paldiski kreiskooli õpetaja. 1821–1841 Haapsalu kreiskooli juhataja ja inspektorina töötades viis kooli heale järjele. Pärast rasket silmahaigust jäi 1841. aastal pensionile ning asus elama Tallinna.
Teadustöö
Alexander Heinrich Neus avaldas saksakeelsetes väljaannetes ("Dorpater Jahrbücher" 1835, "Inland" 1839–1841) eesti rahvalaulude tõlkeid koos selgitustega eesti rahvalaulu tekkimisaja, sisu ja vormi kohta. 1847. aastast oli ta kirjavahetuses Friedrich Reinhold Kreutzwaldiga seoses oma tähtsama töö, tolle aja kohta eeskujuliku teadusliku eesti rahvalaulukogu koostamise ja väljaandmisega. Valimik "Estnische Volkslider. Urschift und Uebersetzung" (I–III, Tallinn, 1850–1852) sisaldas 119 teksti (sh A. Knüpfferi, Fr. R. Kreutzwaldi jt käsikirjalistest kogudest), sissejuhatuses käsitles autor eesti rahvalaulu ainestikku, värsiehitust ja keelt; tekstid olid varustatud päritoluandmete või koguja nime ning kommentaaridega. Järgmine, koos Fr. R. Kreutzwaldiga Peterburi Teaduste Akadeemia väljaandel avaldatud nn maagiliste laulude kogu ("Mythische und magische Lieder der Esten", SPtb, 1854) sisaldas peamiselt imitatsioone ja pseudofolkloori (suuresti tänu Fr. R. Kreutzwaldile). Sellegi publikatsiooni sissejuhatuses anti selgitusi eesti muistse usundi ja nõiakommete kohta, võrreldes seda teiste rahvaste usundiga.
Neus avaldas ka kirjutisi eesti sõnalise vanavara, keeleteaduse, ajaloo ning pedagoogika alalt. Ta oli Tallinnas üks baltisaksa Eestimaa Kirjandusliku Ühingu (Estländische Literärische Gesellschaft) asutajaid (1842) ning aktiivsemaid liikmeid, juhatas 1842–1853 ühingu koduloo osakonna. Neus esines ettekannetega eestlaste, nende keele, mütoloogia ja folkloori kohta. Ta avaldas oma luuletusi enda väljaandes "Inländische Dichtergarten" (Reval, 1828–1830) ning tõlkis saksa keelde Tacituse "Germania" (Reval, 1826). Samuti osales ta Õpetatud Eesti Seltsi tegevuses.
Rahvusvahelise Kriminaalkohtu vahistamismäärused Vladimir Putini ja Maria Lvova-Belova kohta
17. märtsil 2023 väljastas Rahvusvaheline Kriminaalkohus (RKK) vahistamismäärused Venemaa presidendi Vladimir Putini ja Venemaa laste õiguste voliniku Maria Lvova-Belova kohta, süüdistades neid vastutuses laste ebaseadusliku deporteerimise ja ümberasustamise eest Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse. Putini vastu esitatud vahistamismäärus on esimene ÜRO Julgeolekunõukogu alalise liikme vastu esitatud vahistamismäärus.
Reutersi andmetel võidakse pärast vahistamismääruse väljaandmist Putin ja Lvova-Belova arreteerida ja üle anda Rahvusvahelisele Kriminaalkohtule ükskõik millises neist 123 riigist, kes on Rooma statuudi ratifitseerinud.
Vallot Neumann
Vallot Neumann (13. august 1949 Tallinn – 19. märts 2001 Tallinn) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu
Ta lõpetas 1967. aastal Tallinna 1. Keskkooli, 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna tööstuskaupade tundmise erialal ja 1997. aastal Peterburi Kaubandusinstituudi kaugõppeaspirantuuri. 1980. aastal kaitses ta majanduskandidaadi kraadi Üleliidulises Kaubanduskonjunktuuri Teadusliku Uurimise Instituudis Moskvas.
Ta lõpetas 1966. aastal ka akordioni eriala Tallinna Lastemuusikakoolis.
Teadustöö
Vallot Neumann uuris kaupade nõudluse arengut Eestis ning väliskaubanduse ja rahanduse küsimusi.
Teoseid
Ta avaldas üle 50 teadustrükise.
Švaabimaa ringkond
Švaabimaa ringkond on ringkond Saksamaal Baieri liidumaal. See hõlmab ajaloolise Švaabimaa idapoolse, Baieri liidumaale jääva osa.
Ringkonnas on neli kreisivaba linna (Augsburg, Kaufbeuren, Kempten ja Memmingen) ning kümme kreisi.
Udria kivikülv
Udria kivikülv (ka: Utria kivikülv) on kivikülv Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas. Kivikülvi tähelepanuväärseim osa jääb 0,7-hektarilisele alale (pikkus 450 m ja keskmine laius 15 m). Kohati on kivikülv nii tihe, et moodustab lausalise kividest sillutise. Kivide keskmine kõrgus on u 0,6 m, suurimatel u 2 m.
Wartislaw I
thumb|upright|150px|Wartislawi mälestuskirik [[Stolpe an der Peene|Stolpes]] thumb|upright|150px|Wartislawi vend [[Ratibor I|Ratibor asutas Wartislawi mälestuseks Stolpe kloostri, Pommeri vanima kloostri]]
Wartislaw I (Warcisław I) (u 1091 – 9. august 1135) oli esimene ajalooline Pommeri hertsogkonna valitseja ja Greifide dünastia asutaja.
Enamik teavet tema kohta pärineb Otto von Bambergi elu käsitlevatest kirjutistest. Ta oli slaavi päritolu, sündinud tõenäoliselt 12. sajandi vahetuse paiku. Nooruses oli ta arvatavasti "krüptokristlane" (pärast ristimist sakside juures vangis olles), sest ta soovis varjata oma uut religiooni veel paganlike alamate eest. 1109. aastal võitis Wartislawi Nakło lahingus Poola hertsog Bolesław III Krzywousty, kelle vasalliks ta millalgi 1120. ja 1123. aasta vahel sai. Ta nõustus maksma andamit Bolesławile, samuti ristima Pommerit. Sel eesmärgil toetas ta koos Bolesławiga Otto von Bamberg edukat Pommeri ristimist. 1124. aastal oli tema residentsiks Kamień Pomorski (Kammin).
Viimati mainib teda kroonikates selgesõnaliselt Saxo Grammaticus, kes kirjeldab Poola-Taani ühisekspeditsiooni Wartislawi vastu aastatel 1129/1130, mis oli suunatud Wolini ja Uznami saartele. Taani kuningas Niels olevat ta vangi võtnud, kuid vabastanud hiljem pärast "Obodriidide kuninga" Knud Lavardi sekkumist.
Otto kroonikate autor ei anna Wartislawi naise nime, ainult et ta oli kristlane. Otto sundis Wartislawi ka tema endised 24 naist ja konkubiini enne oma abiellumist koju saatma. Pommeri kroonik Thomas Kantzow, kes kirjutas peaaegu 400 aastat hiljem, väidab, et Wartislaw abiellus Saksimaa Heilaga. Naine olla surnud 1128. aastal ja järgmisel aastal abiellus hertsog Taani Nielsi või Knud Lavardi tütre Idaga (Kanztow muutis selles osas oma kroonikat järgmistes väljaannetes). Mõlema oletatava naise nimed ja päritolu on aga hilisemad ajaloolased kahtluse alla seadnud. Edward Rymar väidab, et kui Wartislaw oleks tõesti olnud abielus Saksa vürstitütrega, oleksid sellised allikad nagu Otto elu seda fakti kindlasti maininud. Rymar oletab hoopis, et Wartislawi naine oli tõenäoliselt ruteenide Rjurikovitšitest.
Ta sai kaks poega ja tütre: Bogislaw, Kasimir ja Woizlawa, kes abiellus Mecklenburgi Pribislawiga.
Wartislaw mõrvati millalgi 1134. ja 1148. aasta vahel ja tema asemele tuli tema vend Ratibor I. Wartislawi surmapaika Stolpe lähedal praeguses Vorpommern-Greifswaldi kreisis, kus paganad ta väidetavalt tapsid, tähistab kivi nimega Wartislawstein, millel on graveeritud kristlik rist tema misjonitööde mälestuseks.
Nõlva tänav
Tänav algab Tööstuse tänavalt ja lõppeb umbtänavana.
Tänava nimi
Tänav sai praeguse nime 25. mail 1959. Varem kandis tänav Polaartänava nime.
Tänava saksakeelne nimi oli Polarstraße ja venekeelne Полярная улица.
Kooride Eurovisioon
pisi|2017. aastal võistlusel osalenud riigid (rohelisega) Kooride Eurovisioon (ka Koori-Eurovisioon; inglise Eurovision Choir of The Year) on koorimuusika võistlus, kus saavad osaleda Euroopa Ringhäälingute Liidu liikmesriigid. Võistlus toimub Euroopa Koorimängude (inglise European Choir Games) raames.
Meediauuringud
Meediauuringud on teadusharu, mis keskendub meedia (eelkõige massimeedia) sisule, ajaloole ja mõjudele. Meediauuringud toetuvad nii sotsiaal- kui ka humanitaarteadustele, tuginedes eelkõige kommunikatsioonile, massikommunikatsioonile ning kommunikatsiooniteadustele. Meediauurijad võivad kasutada ka teooriaid ja meetodeid, mis lähtuvad kultuuriuuringutest, retoorikast (sh digitaalsest retoorikast), filosoofiast, kirjandusteooriast, psühholoogiast, politoloogiast, poliitilisest ökonoomiast, majandusteadusest, sotsioloogiast, antropoloogiast, kunstiajaloost ja -kriitikast, filmiteooriast, feministlikust teooriast ja informatsiooniteooriast.
Ajalugu
Meediauuringud said alguse uurijate huvist meedia ja kultuuri seoste vastu 1920. ja 1930. aastatel, mil massimeedia vormid (raadio, ajalehed ja ajakirjad, hiljem ka televisioon) leidsid tee üha rohkemate inimeste kodudesse.
Meediauuringud Eestis
Eestiski tehakse mitmesuguseid kvalitatiivseid ja kvantitatiivseid meediauuringuid.
EU Kids Online
EU Kids Online, mida finantseeris Euroopa Komisjoni programm Turvalisem Internet Pluss, püüdis suhestada online-riskid ja -võimalused laste argipraktikatega, puudutades selliseid teemasid nagu seksuaalse alatooniga ja vägivaldne sisu, kiusamine, internetisõltuvus ning turvalisus jututubades ja sotsiaalsetes võrgustikes, ning pöörates tähelepanu ka laste mobiiltelefonikasutusele.
Projekti jooksul (2009–2011) viidi läbi esindusliku valimiga originaaluurimus, milles küsitleti 9–16-aastaseid lapsi ja nende vanemaid 25 Euroopa riigis. Igas riigis koguti andmeid 1000 lapselt ja lapsevanemalt. Eesmärk oli jõuda rahvusvaheliselt võrreldavate tulemusteni, mis hõlmavad laste ja nende vanemate kogemusi online-tehnoloogiatega.
Mina. Maailm. Meedia
Aastatel 2002–2014 viidi Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudis läbi uuring "Mina. Maailm. Meedia", mis vaatles Eesti ühiskonna infokäitumist ning meediakasutuse ja kultuurisuhete ajalist muutumist.
Meediauuringute läbiviijad Eestis
Eesti meediauuringuid viiakse läbi näiteks Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudis. Eesti Rahvusringhäälingu uuringukeskus on 2007. aastal asutatud avalik-õigusliku ringhäälingu analüüsiüksus, mille peamiseks ülesandeks on pakkuda analüüside ja uuringute abil tuge rahvusringhäälingu tele- ja raadioprogrammidele. Samuti kogub uuringukeskus teavet televisiooni, raadio ja uue meedia arengu kohta Eestis. Rahvusringhäälingu meediauuringute osakonna juhataja on aastatel 2012–2016 olnud Andres Jõesaar. Igal aastal viib Eesti Rahvusringhääling koostöös mõne Eesti uuringufirmaga läbi esindusliku meediauuringu, kus osaleb umbes 1000 Eesti elanikku vanuses 15–74 aastat. Muuhulgas hindab uuring elanikkonna ootusi avalik-õiguslikule ringhäälingule, rahulolu ERR poolt pakutavate teenustega jms.
Uuringuettevõtte Kantar Emor tehtavate meediauuringute hulka kuuluvad brändiuuring; interneti uuring, meediapäeva uuring; trükimeedia loetavuse uuring; raadioauditooriumi päevikuuring; Eesti teleauditooriumi mõõdikuuring ning reklaamikulutuste uuring.
Meediauuringuid teeb ka uuringuettevõte Saar Poll.
Gioconda (film 1916)
"Gioconda" on Eleuterio Rodolfi poolt Gabriele D'Annunzio samanimelise tragöödia järgi Itaalias 1916. aastal loodud tummfilm.
Uruss-Martani rajoon
Uruss-Martani rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tšetšeeni Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Uruss-Martan.
Terminal Oil
Terminal Oil (endise nimega AS Tartu Terminal) on Eesti kütusemüügi ettevõte, mis asutati 1994. aastal.
Ettevõtte 2022. aasta müügitulu oli 295 miljonit eurot ja seal oli 288 töötajat.
Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Kirjastus
Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Kirjastus oli Tallinnas tegutsev ja Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomiteele alluv kirjastus. Kirjastus sai alguse 1963 kirjastusest Perioodika eraldunud üksusest.
Kirjastus andis välja nii ajalehti, nt Rahva Hääl, Sovetskaja Estonija, Noorte Hääl, Säde, Õhtuleht, kui ka üheksat ajakirja.
EKP Keskkomitee Kirjastuse trükikoda asus Tallinnas, Tatari tänav 64.
Tšetvertõnivka
Tšetvertõnivka (ukraina keeles Четвертинівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Trostjanetsi rajoonis. Elanike arv on 1618. Pindala on 4,236 km².
Lutš (laev, 1949)
Lutš (tehasenimedega ka Lutsh ja Lutz, vene keeles Луч, tõlkes '(valgus)kiir') oli pärast Teist maailmasõda Soomes sõjakahjutasukuunarina ehitatud 3-mastiline puust purjelaev.
Ajalugu
Lutš ehitati 1949. aastal Soomes Raumas Filip Walter Hollmingi laevatehases sõjakahjude korvamiseks NSV Liidule. Kokku ehitati Soomes sõjakahjudeks 91 puukuunarit, Lutš oli selle tehase 20. laev (kogu sarja laevadest oli ta 50. laev).
Laev anti NSV Liidule üle 9. detsembril 1949. Ta oli arvel Eesti Merelaevanduses ja teenis Läänemerel kaubalaevana.
Ta kanti 1959. aastal maha ja vrakk jäeti Pirita jõe suudmesse rajatavate muulide täiteks.
Välislingid
Arvatavasti Viljo Anslan, 1952. aasta. Eesti Meremuuseumi fotokogu:
Aasa tänav (täpsustus)
Aasa on tänava nimi järgmistes Eesti linnades:
Aasa on tänava nimi järgmistes alevites ja alevikes:
Ambla, Aravete, Aseri, Avinurme, Kadrina, Kohila, Kolga-Jaani, Kose, Lagedi, Lehtse, Lohusuu, Misso, Märjamaa, Nõo, Orissaare, Peetri,  Saku, Sõmeru, Sääse, Tootsi, Tõrvandi, Vastseliina, Viiratsi, Võsu,  Väike-Maarja.
Aasa on tänava nimi järgmistes külades:
Kakumäe, Koigi, Maidla, Mägise, Tiheda, Tõrvajõe, Urge, Viisu.
Harilik skorpionsammal
pisi|222x222px|Harilik skorpionsammal Harilik skorpionsammal (Scorpidium scorpioides) on skorpionsamblaliste sugukonda kuuluv lehtsambla liik.
Kirjeldus ja ehitus
Hariliku skorpionsambla tunneb ära tema suurte mõõtmete ja tugevalt nõgusate, laiade, lühikeste teravatipuliste lehtede järgi. Värvuselt roheline, pruun, sageli punane kuni mustjaspunane. Harilik skorpionsammal on 20‒30 cm pikk, lehed on 2‒4 mm pikkused ning varte ja okste tippudest sirpjad ning ühele küljele kõverduvad.
Ühe unistuse maja
"Ühe unistuse maja" on 2016. aastal valminud Eesti dokumentaalfilm, kus vaadeldakse noorte tantsijate saamist baleriinideks. Filmi režissöör on Ruti Murusalu.
Harilik skorpionsammal
Kasvukoht
pisi|Harilik skorpionsammal mikroskoobiga vaadatuna Parimaks kasvukeskkonnaks harilikule skorpionsamblale on aluseline, lämmastiku ja fosfaadivaene ning suure pH- ja kaltsiumisisaldusega keskkond. Tavaliselt kasvab skorpionsammal kohe veepinna all. Mesotroofsetes, mõõdukalt toitelistes madalsoodes on harilik skorpionsammal iseloomulikuks liigiks.
Leviala
Harilik skorpionsammal kasvab tavaliselt soodes, eutrofeerunud järvedes, basseinides, järvekallastel. Kasvukohaks sobivad ka madalad kuni kõrged tõusud (0‒3600 m). Harilikku skorpionsammalt leidub näiteks Gröönimaal; Ameerika põhjaosas näiteks Nunavutis, Ontarios, Québecis, Yukonis ja Alaskal. Lisaks leidub harilikku skorpionsammalt USA osariikidest veel näiteks Colorados, Connecticutis, Indianas, Maine'is, Michiganis, Minnesotas, Montanas, Utah's, Vermontis, Wisconsinis, Wyomingis ning mitmel pool Lõuna-Ameerikas. Harilikku skorpionsammalt leidub ka Euraasias ja Austraalias.
Naatriumdodetsüülsulfaat
Füüsikalised ja keemilised omadused
Sünteetiline SDS esineb valgete kuni tuhmkollaste kristallide, helveste või pulbrina. Sellel on kerge rasvadele omane lõhn. SDS on veest suurema tihedusega (1,1 g/cm3 20 °C juures). Vesilahuses on SDSi aurustumine tühine ja õigete säilitustingimuste juures on aine stabiilne, kuid kuumutades tekivad toksilised aurud.
Tootmine
SDSi sünteesimiseks kasutatakse näiteks 1-dodekanooli sulfaatimist, millele järgneb neutraliseerimine katiooni abil. Looduslikult pärineb SDS kookose- ja palmiseemneõlist. Sel juhul saadakse naatriumalküülsulfaatide segu, kus peamine komponent on SDS.
Mõju tervisele
SDSi tolmu sissehingamine ärritab hingamisteid, põhjustades aevastamist ja köhimist. Suurte koguste alla neelamine tekitab maoärritust, põhjustades iiveldust, oksendamist ja kõhulahtisust. Tolm mõjub silmadele ärritavalt ja pikaajalisel kokkupuutel võib tekitada põletust. Nahale sattudes on kergelt ärritava toimega ja pikaajalisel kokkupuutel vesilahusega kuivatab nahka. SDS on kergesti süttiv ja põlemisel tekivad toksilised aurud, sh vääveloksiid.
Vodafone Ltd ja teised v Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory
Vodafone Ltd ja teised v Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory (C-58-08) on 2010. aasta Euroopa Liidu Kohtu lahend, mis käsitleb telekommunikatsiooni.
Sisu
Suurbritannia ettevõte Vodafone Ltd esitas koos ettevõtetega Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd ja Hutchison 3G UK Ltd ning organisatsiooniga GSMA taotluse analüüsida EL-i rändlusmääruse 717/2007 võimalikku õigusvastasust. Nad väitsid, et EÜ artikkel 95 (praegune ELTL-i artikkel 114) oli selle kehtestamiseks vale õiguslik alus. Määrusega kehtestati mobiilsideteenusepakkujatele liikmesriikide-vaheliste kõnede vahendamise rändlustasudele maksimummäärad. Ettevõtjad väitsid, et määrusega rikuti proportsionaalsuse ja subsidiaarsuse põhimõtteid.
Kohtujurist Miguel Poiares Maduro määruses ebaproportsionaalsust ei näinud.
Otsus
Euroopa Liidu Kohus otsustas, et määrus oli õiguspärane ning vajalik siseturu reeglipärase toimimise tagamiseks.
Harutjun Therzjan
Poksis Tallinna Kalevis (treener Raimond Turja) ning Nõukogude relvajõududes Tallinnas.
Tegutses hiljem poksikohtunikuna (sai 1974. aastal Eesti NSV vabariikliku kategooria).
Harmandir Sahib
pisi|Vabatahtlik sikh puhastab templit ümbritsevat püha tiiki. Sikhismis peetakse töö tegemist ju jumala kummardamiseks. Harmandir Sahib ehk Kuldne tempel (pandžabi keeles ਹਰਿਮੰਦਰ ਸਾਹਿਬ) on sikhi pühamu Loode-Indias Pandžabi osariigis Amritsaris. See on sikhide kõige olulisem palverännu sihtpunkt.
Gripi tuletorn
pisi Gripi tuletorn (norra keeles Grip fyrstasjon) on tuletorn Norras Gripi saarestikus Bratthårskolleni saarel.
Tuletorn ehitati aastatel 1885–1888.
Tornist lähtuv valgus on näha 19 meremiili kaugusele.
Tuletorn sai elektrivarustuse 1932. aastal ja automatiseeriti aastal 1977. Aastal 2000 arvati Gripi tuletorn kultuuripärandi hulka.
Peale tuletorni on kivisel Bratthårskolleni saarel paadikuur ja kaks paadisilda.
Campari
pisi Campari on Itaalia päritolu aperitiiv. Campari etanoolisisaldus on 20,5–28%.
See on tavaline kokteilikomponent, Camparit serveeritakse ka tsitrusmahla, veini või soodaveega.
Joogi leiutas Gaspare Campari 1860. aastal. 1904. aastal avati esimene tehas Milano lähedal Sesto San Giovannis.
Thengiz Gudava
Thengiz Gudava (gruusia keeles თენგიზ გუდავა, vene keeles Тенгиз Зурабович Гудава; 28. november 1953 Samtredia – 16. aprill 2009 Praha) oli gruusia ajakirjanik ja inimõiguste aktivist. Ta pagendati Nõukogude Liidust 1987. aastal ning töötas 17 aastat Vabadusraadio heaks.
Ta lõpetas Moskva meditsiiniinstituudi biofüüsika alal. Koos oma vennaga Eduardiga liitus ta dissidentliku liikumisega. Nad moodustasid rokkbändi Phantom, millega suunasid inimeste tähelepanu inimõiguste probleemidele.
1982. aastal ta arreteeriti ning hoiti aasta aega uurimiseks kinni, misjärel määrati talle 7 aastat vangistust ja 3 aastat pagendust nõukogudevastase tegevuse eest. Vend Eduard protesteeris 1985. aasta novembris avalikult tema karistuse vastu ning talle määrati 4 aastat vanglakaristust. Vennad vabastati 1987. aastal tingimusel, et nad lahkuvad Nõukogude Liidust.
Ta läks Münchenisse ja 1995. aastal Prahasse. Ta tegi koostööd nõukogude dissidentidega ning kirjutas Nõukogude Liidu poliitiliste, majanduslike ja kultuuriliste probleemide teemadel. 2004. aastast oli ta vabakutseline ajakirjanik. Ta on kirjutanud ka luulet ja kaks romaani (2003, 2008).
20. aprillil 2009 teatas Vabadusraadio tema surmast Prahas "segastel asjaoludel". Teate järgi oli Gudava 15. aprilli õhtul lahkunud oma korterist, et osta sigarette, ning siis teadmata kadunud. Teadvusetu mehe leidis möödasõitja 20-minutilise sõidu kaugusel Gudava kodust. Gudava suri teel haiglasse. Politsei leidis ta laiba surnukuurist ning nimetas surmapõhjuseks autoõnnetuse, kuid ei selgitanud täpsemaid asjaolusid.
Gioconda (film 1910)
"Gioconda" on Luigi Maggi poolt Gabriele D'Annunzio samanimelise tragöödia järgi Itaalias 1910. aastal loodud tummfilm.
Oda tänav
pisi|Oda tänav (oktoober, 2013) Oda tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis.
Tänav jääb Kalaranna tänava ja Küti tänava vahele. Tänava pikkus on umbes 90 m.
Oda tänav sai nime 14. aprillil 2010. Tänava nimevalikut on mõjutanud lähedalasuvad Küti, Vibu ja Noole tänav.
Huy ringkond
Vallad ja osavallad
Ringkond koosneb 17 vallast ja 71 osavallast.
Clevelandi maakond (Põhja-Carolina)
thumb|Clevelandi maakonna vana kohtumaja läänekülg Shelbys
Clevelandi maakond (Cleveland County) on maakond USA-s Põhja-Carolina osariigis.
Maakonna halduskeskus on Shelby.
Maakonna pindala on 1215 km². Veepindala on 10 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 98 078. Aastal 2000 oli elanike arv 96 287.
Ajalugu
Clevelandi maakond moodustati 1841. aastal Lincolni maakonna osadest. Maakond on saanud nime Ameerika iseseisvussõja koloneli Benjamin Clevelandi järgi.
Sjurte
Sjurte (ukraina keeles Сюрте, ungari keeles Szürte, slovaki keeles Surty) on küla Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis Užhorodi rajoonis, Sjurte valla halduskeskus. Sjurte asub Slovakkia piirist ligikaudu viie ja poole kilomeetri kaugusel ning Užhorodist umbes 13 km lõunaedelas.
Küla on esmamainitud 1281. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel pidas 78,77% Sjurte elanikest emakeeleks ungari keelt.
Théâtre Royale de la Monnaie
Théâtre Royale de la Monnaie (flaami keeles De Koninklijke Muntschouwburg, lühendatult La Monnaie / De Munt, eestikeelses tõlkes võiks olla Müntla kuninglik teater) on muusikateater Brüsseli kesklinnas aadressil Place de la Monnaie / Muntplein B-1000. Lühike nime variant märgib ära nii ooperimaja kui ka seal tegutseva trupi. Teater on Belgia rahvusteater ning föderaalses alluvuses ja finantseerimisel.
Esimene teatrimaja
Esimene teatrihoone ehitati Brüsselisse aastatel 1696—1699 kohta, kus varem asus rahapaja ja vermiti münte. Sealt ka nimi La monnaie. Teatrimaja projekteerisid Veneetsia arhitektid Paolo ja Pedro Bezzi. Teatri ehitamise initsiaator oli Baieri kuurvürst, tollal Habsburgide Hollandi kuberner Maximilian II Emanuel. Tema oli ka teatri nime ristiisa. Nimes hakkas prantsuse keele kõrval olema ka hollandi (flaami) keelne variant. Esimeseks nimeks sai Grand Théâtre de la Monnaie (La Monnoye). Teatrimaja avati 17. novembril 1700. aastal Jean-Baptiste Lully ooperi Atys etendusega.
Repertuaar 18. sajandil
Prantsuse repertuaar domineeris teatri mängukavas täielikult kuni 1746. aastani. Seejärel pääsesid repertuaari ka mõned Veneetsia ja saksa ooperid. Ligi pool sajandit esitati tollal Euroopas ilma tegevate prantsuse heliloojate Lully, André Campra, Jean-Noël Mouret ja André Cardinal Destouches´ oopereid. Seejärel lisandusid Cristoph Willibald Glucki, Jean-Philippe Rameau, François-André Danican Philidori, Adolfe Benoît Blaise, Pierre-Alexandre Monsigny, Egidio Duni, François-Joseph Gosseci ja André Ernest Modeste Grétry teosed, mida esitati kuni sajandi lõpuni. 1795. aastat pommitas  Prantsuse revolutsiooniline armee Brüsselit ja okupeeris Belgia provintsid. Belgiast sai üks Prantsusmaa departemang. Prantsuse okupatsiooni ajal kuni 1814. aastani käisid esinemas ooperitrupid Pariisist.
Uus hoone
1816-1819 ehitati Luois Emmanuel Aimé Damesme projekti järgi uus neoklassitsistlik hoone. Kui vana teater asus tänava ääres ja oli seotud teiste hoonetega, siis uus teatrimaja paigutati vastvalminud väljaku keskele, mis andis talle monumentaalse väljanägemise. Teater sai nimeks Théâtre Royal ja avati 25. mail1819 Gretry ooperiga La caravane du Caire („Kairo karavan”). 1820. aastal vana teatrimaja lammutati.
1815.-1830. aastal Inglise-Hollandi okupatsiooni ajal oli teater arvestatav varjatud rahvusliku protestiavaldamise keskus. 1830. aasta revolutsiooni päevil oli teater Hollandi kuninga William I korraldusel ajutiselt suletud, kuid avati 24. augustil 1830 Daniel Auberi ooperi La muette de Portici etendusega. Selles teoses on relvi haarama õhutav duett „Amour sacré de la patrie” („Püha isamaa armastus”), mis õhutas belglasi meeleavaldustele, oli signaaliks Belgia revolutsiooni käivitumisele, mis lõppes Belgia iseseisvumisega. Kuni 1906. aastani kanti seda Auberi ooperit pea katkematult ette. Kujunes pärast 1830. aastat üheks Euroopa olulisemaks ooperimajaks.
Prantsuse ooperid domineerivad
20. sajandi alguses innustas kirjanik ja teatridirektor Maurice Kufferath oma lemmikhelilooja Richard Wagneri ooperite repertuaari võtmist. Seepeale hakkas järsult tunda andma saksa ooperimuusika mõju. Alates 1906. aastast kuni Esimese maailmasõja lõpuni oli teater avalikkusele suletud, misjärel avati taas Auberi La muette de Portici etendusega. Esimese maailmasõja aastatel juhatas Richard Strauss suletud teatri­majas Saksa okupatsioonivägedele ette kantud oma ooperi Der Rosenkavalieri („Roosikavaler”) etendusi. Pärast Esimest maailmasõda laiendas teater pianisti ja dirigendi Corneil de Thorani pika juhtimise ajal (1918-1953) järsult oma repertuaari. 20. sajandi on pandi suurt rõhku moodsate ooperite esitamisele. Ka Teise maailmasõja aastatel teater ei tegutsenud, kuid avati otsekohe pärast sõja lõppu ning taas belglastele südamelähedase Auberi oopusega.
La Monnaies  on alates 1872. aastast mängitud ka operette. Esialgu lavastati prantslaste Jacques Offenbachi ja Charles Lecocqi teoseid, kuid peagi lisandusid kõik tähtsamad Johann Straussi oopused ning 20. sajandi klassikalised Ferenc Lehári ja Imre Kálmáni operetid.
Teatrimaja ümberehitamine
Vundamendivigade tõttu ja pärast lavatorni kokku varisemist võeti ette teatrimaja renoveerimine. Tugevdati vundamenti ja ehitati uus lavatorn. 1963. aastal sai rahvusooperi staatuse. 1985. aastaks oli selge, et on vaja põhjalikumat renoveerimist. Kahe aasta jooksul tõsteti katust nelja meetri võrra, tugevdati hoone seinu, laiendati lava ja lavataguseid ruume. Punane ja kuldne auditoorium jäi samaks, kuid laemaal eemaldati restaureerimiseks ja paigaldati tagasi alles 1999. aastal. 1998. aastal omandas La Monnaie  suurema osa otse teatrimaja taga asunud tühjaks jäänud Vanderborghti kaubamaja hoonest ja neoklassitsistlikust häärberist. Hooned renoveeriti ja kohandati La Monnaie tehniliste ja haldusruumideks, mis varem olid paiknenud laiali kogu linna. Teater sai juurde ka suured proovisaalid. Veel üks renoveerimine toimus 2015. aasta maikuust kuni 2017. aasta septembrini. Põhiliselt tegeleti lavaga ja etenduste läbiviimiseks kaasaegsete tehniliste vahendite paigaldamisega. Teater sai võimaluse lavastada tehniliselt nõudlikumaid teoseid. Vaatesaalis vahetati välja kõik kulunud istmed uute veluuristmete vastu.
Muusikajuhid
Aastatel 1981—1991 töötas teatris kunstilise juhina ja administraatorina Gerard Mortier. Ta oli varem töötanud Düsseldorfis, Frankfurdis, Hamburgis ja Pariisis. Mortier reformis otsekohe teatri repertuaaripoliitika, pannes suuremat rõhku Belgia oma heliloojate teostele ning suurendas orkestrit ja koori. 1992. — 2002. aastal kujundas muusikajuhina teatri mängukava Antonio Pappano. Ta eelistas Mozarti, Verdi ja Puccini ooperite kõrval tuua lavale ka Händeli ja Glucki teoseid. Alates 2003. aastast on teatri muusikajuht ‚Jaapani dirigent Kazushi Ōno  oli  muusikajuht aastatel 2002—2008. Tema järel juhtis orkestrit Ludovic Morloti ning alates 2016. aastast Alain Altinoglu.
1999. aastal alustas teatri juures tegevust ooperistuudio, mis koos Brüsseli ja Liege konservatooriumidega annab noortele lavajõududele võimaluse kontrollida oma võimeid publiku ees osaledes jooksvates lavastustes.
Maailma esiettekanded
-         Jules Massenet Hérodiade (1881)
-         Ernest Reyer Sigurd (1884)
-         Emanuel Chabrier Gwendoline (1886)
-         Benjamin Godard Jocelyn (1888)
-         Ernest Reyer Salammbô (1890)
-         Vincent d'Indy Fervaal (1897)
-         Vincent d'Indy L'Etranger (1903)
-         Ernest Chausson Le Roi Arthus (1903)
-         Darius Milhaud Les Malheurs d'Orphée (1926)
-         Arthur Honegger Antigone (1927)
-         Sergei Prokofiev Igrok (1929)
-         Philippe Boesmans La Passion de Gilles (1983)
-         Pierre François Laporte’i Das Schloss (1986)
-         Mark Morris L'Allegro, il Penseroso ed il Moderato (1988)
-         Mark Morris The Hard Nut (1991)
-         John Adams The Death of Klinghoffer (1991)
-         Philippe Boesmans Reigen (1993)
-         Philippe Boesmans Wintermärchen (1999)
-         Philippe Boesmans Julie (2005)
-         Nicholas Lens Shell Shock (2014)
Allikad
-         Théâtre Royale de la Monnaie kodulehekülg (lamonnaiedemunt.be)
-         Thierry Beauvert. Opera Houses of the World, New York, 1995
Drew' maakond
Drew' maakond (Drew County) on maakond Ameerika Ühendriikides Arkansase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Monticello.
Ajalugu
Maakond moodustati 1846. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 18 509.
Arvestusliku rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga):
Harilik naat
Harilik naat (Aegopodium podagraria L.) on sarikaliste sugukonna naadi perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Sarnased taimed
Tiheputk Zizia, Jaapani paelputk Cryptotaenia canadensis.
Nimi
Rahvapärased nimetused naadileht, püdseleht, sarapuunaat, varesjalg, pojokõnõ.
Eri maade kultuurides on naati kutsutud veel härrakapsaks, preestrikapsaks, ametnikukapsaks, piiskopitaimeks jne. Taime venekeelne nimetus on snõt. Arvatavasti sai taim selle nimetuse 13. sajandil, tatari-mongoli ikke ajal, kui osa elanikke oli sunnitud metsadesse varjuma ja korjama sealt toitu – snet, hilisem nimetus – snõt. Sõnda snõd on kasutatud naadi kohta ka eesti keeles.
Levila ja kasvukohad
Liik on pärismaine Euraasias ja Ida-Siberis. Naat kasvab Albaanias, Austrias, Belgias, Bulgaarias, Taanis, Soomes, Prantsusmaal, Saksamaal, Hollandis, Ungaris, Itaalias, Norras, Poolas, Rumeenias, Balti riikides, Ukrainas, Rootsis, Inglismaal, Iirimaal, Islandil, Kaukasusel, Siberis, Põhja-Koreas, Lõuna-Koreas, Jaapanis, Austraalias, Türgis jpt riikides, kus on naturaliseerunud või nii hästi kohanenud, et paiguti peetakse teda invasiivseks taimeliigiks.
Ameerika Ühendriikidesse viisid naadi Euroopa immigrandid, aastaks 1863 oli taim seal laialt levinud. USA-s: Ameerika idaosas Maine'i ja Georgia osariigis; läänes Minnesota ja Missouri osariigis, ka Washingtoni, Oregoni, Idaho, Montana osariikides.
Eestis kasvab naat Eestis salumetsades, on tüüpiline aiaumbrohi ja vohab ka elamute ümbruses asuvatel maalappidel.
Juured
Naadi juured moodustavad juurestiku, koosnedes nii pea- kui külgjuurtest. Risoomid on 5 cm kuni 3 m pikkused, harunevad ja valge värvusega ja moodustavad igas sõlmekohas juuri, kuid ei elune mullas väga sügaval (kuni 15 cm sügavusel). Risoomid levivad peamiselt 2–10 cm sügavuses mullakihis. Risoomivõsundid võivad juurduda igas sõlmekohas ja anda uue naaditaime. Soodsatel tingimustel hakkavad kompostihunnikusse või peenravahele visatud juuretükid kiiresti kasvama ja paljunema.
Lehed ja varred
Naadi üsna jämedad varred on enamasti seest õõnsad. Õievars võib kasvada, olenevalt geograafilisest asukohast, maist kuni augustini. Naat võib kasvatada uue varre risoomi või juure segmendist.
Õied
Õis on naadil lühiajaline sugulise paljunemise organ. Õisikutega varred kasvavad taimele kolmandal aastal. Naat on putuktolmleja, naadi tolmeldamisel on abiks mitmed mardikalised ja mesilased. Naadi õied on sugukonnale iseloomulikult valged, väiksed ja koondunud sarikakiirte tippudesse. Liitsarika kiiri on 20–25. Õied on enamasti mõlemasugulised. Õiekate on kaheli. Kroonlehed on valged, äraspidimunajad, sügavalt pügaldunud tipuga, umbes 1,5 mm pikad. Naadi õisik on liitsarikas, harilikult nii katis kui osakatis puuduvad, kui esinevad, siis koosnevad vaid mõnest väikesest lehekesest.
Viljad
Kaksikseemnised on paljad, pruunikad, pikliku kujuga, külgedelt lamendunud, kuni 3 mm pikad ja meenutavad porgandiseemneid. Osaseemnised on naadil teravate madalate kollakate ribidega, sirged või pisut kõverdunud, 3,5–4 mm pikad ja 1–1,5 mm laiad. 1000 vilja mass on 1,5–2 g. Valminud seemned varisevad taimelt maapinnale. Üks õitsenud ja viljastatud naaditaim annab 2000–3000 seemet, nende idanevus säilib mulla 5–8 aastat. Sügisel tärkavad seemnest taimed, kes talvituvad ja kasvatavad teisel aastal 20 cm sügavuseni ulatuva harunemata sammasjuure ja lehekodariku.Kevadel seemnest tärganud taim aga kasvatab sügiseks 40 cm pikkuse harunenud peajuure, mille kaelast arenevad juured ja lühivõrse sõlmedest mitu risoomi.
Nomenklatuur ja süstemaatika
COLis liigitatase harilikul naadil kaks alamliiki:
Fülogeneetilise süstemaatika järgi liigitatakse naat sarikalaadsete seltsi sarikaliste sugukonda.
Henn Tiivel
pisi|Henn Tiivel 2014. aastal andmas intervjuud [[Tartu Ülikooli Rahvakunstiansambel|Tartu Ülikooli RKA juubelifilmile]] Henn Tiivel (sündinud 14. mail 1937 Valgamaal Helme vallas) on Eesti rahvatantsujuht ja üldtantsupidude korraldaja.
Esimene kokkupuude tantsuga oli tal Hummuli algkoolis, kus õpetaja Juta Talviste õpetas õpilastele võimlemist, tantsu ja ringmängu. Kõrghariduse omandas Tallinna Pedagoogilises Instituudis, mille lõpetas tööõpetuse, joonistamise ja joonestamise õpetaja kutsega.
Henn Tiivel on kuulunud 1970. aastast üldtantsupidude korraldusmeeskonda. Ta oli 2009. aastal üldtantsupeo idee autor ja peo aujuht.
Tiivel on olnud Tartu Ülikooli Rahvakunstiansambli tantsutreener. Ta nõustab Pärnus tegutsevat rahvatantsurühma Tuurit-Tuurit.
Ta on töötanud ka Tartu 5. Keskkoolis joonestamise ja kunstiajaloo õpetajana.
Harilik naat
Kasutamine
Keskajal kasvatati taime Kesk -ja Lääne-Euroopas juurvilja ja ravimtaimena kloostriaedades. Podagrahaiged on temast leevendust leidnud, samuti reuma ja liigesepõletike käes vaevlejad.
pisi|Harilik naat õitsemise ajal
Kulinaaria
Kevaditi on naati inimtoiduks tarvitanud mitmed rahvad. Ka Eesti vanarahvas teadis rääkida, et kui naat nina mullast välja pistab, on näljahäda kadunud. Naati ei söödud pelgalt toortoiduna ja naadilehed polnud põhitoit. Kaks põhilist rooga, kus naadilehti nälja korral kasutati, olid roheline leem ja näljaaja hädaküpsetised. Leeme kirjeldab tollane rahvapärimus järgmiselt: Nüüd need naadid nopitakse, orjal leenta keedetakse, ei peal old piima piisakesta, ei sees old rasva raasukesta.
Naati lisati karaskitele mitte leibadele. Kevadise toidulisana on kevaditi kasutatud mitmete taimede rohelisi osi: ohakaid, paju-, sõnajala- ja sõstralehti, nõgeseid, põldosje jne. Korjatud taimeosad pesti puhtaks, raiuti pudiks ja hautati vees pehmeks. Sakste menüüs oli naat tervise turgutaja.
Noored naadilehed on söödavad ja sobivad salatisse. Naaditoitudes kasutatakse harilikult naadilehti kas hapendatult, marineeritult, soolatult või kuivatatult. Naadilehtedest valmistatakse suppe, püreesid, vormiroogasid, kotlette ja omlette.Varakevadel kogutud naadilehti kasutatakse pirukate, pannkookide, pitsade, võileibade jne. täidiste või katetena.
Naat on toiduks paljudele kodu- ja metsloomadele, ka osadele tigudele ja mitmetele putukatele.
Libadu
Libadu oli küla Harjumaal, ajalooliselt Valtu mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Juula ja Väljataguse küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Rapla kihelkonda.
Harilik naat
Toiteväärtus ja biokeemiline koostis
Energiat andvaid põhitoitaineid leidub naadis vähe. Naadilehtede biomassis leidub süsivesikuid (peamiselt tselluloos) ja valke, aminohappeid, rasvollust leidub naadilehtedes vaid jälgedena. Mikrotoitainetest saab naadisööja mineraalaineid, eeskätt kaaliumi- ja magneesiumiühendeid, samuti mõningaid vitamiine, vesilahutuvatest C-vitamiini, rasvlahustuvatest vähesel määral E-vitamiini eri vorme ehk tokoferoole. Muu hulgas sisaldab naat pigmente: klorofülle ja karotenoide, peale selle eeterlikke õlisid ja orgaanilisi happeid. Flavonoididest: hüperosiidi, isokvertsitriini, kempferoolramnoglükosiidi. Naat sisaldab kumariini. Naadijuured sisaldavad rohkelt lektiini.
Libadu
Külast on teateid alates 1241 (Lepat).
Harilik naat
Vastunäidustused
Naate pole soovitatav süüa kõhunäärme- ega sapipõiepõletike korral.
Osmussaare I rahnuderühm
Osmussaare I rahnuderühm on rahnud Läänemaal Lääne-Nigula vallas Osmussaarel. Koha geograafilised koordinaadid on. Rahnud paiknevad Nõva-Osmussaare hoiualal ja Osmussaare maastikukaitsealal ning jäävad Osmussaare keskosa edela(lõuna)rannikule, läänesadama juurde. thumb|Osmussaare I rahnuderühm Rahnud on gneisist ja üks neugrundbretšast. Rühma ümbermõõt on 62 m.
Harilik naat
Ravimtaimena
Droogiks on ürt Aegopodii podagrarie herba (herba Podagrariae). Droogina tarvitatakse ka lehti ja risoome. Droogi kogutakse suve alguses ja kuivatatakse.
Inimesed kasutavad maapealseid taimeosi reumaatiliste haiguste korral. Sellesse haigusrühma kuuluvad autoimmuunhaigused, mille toimepaigaks on liigesed ja pehmed koed, näiteks podagra ja artriit. Kasutatakse ka hemorroidide ja neeru-, põie- ja sisehaiguste korral. Naat on nõrgalt uriinieritust soodustav, põletikuvastane ja rahustava toimega. James A. Duke'i meditsiinilise toimega taimede käsiraamatu "Handbook of Medicinal Herbs" kohaselt on taime tarbimine näidustatud lisaks veel artroosi, unetuse, nefroosi, ishiase, närvilisuse, valu, kasvajate ja vedelikupeetuse korral.
Ravimi toorainena
Katsed laborihiirtega, kellele manustati naadi juuri, lehti ja õisi kas tinktuuri, ekstrakti või bioloogiliselt aktiivsete molekulide näol ja ravimiga Silibor (silimariin) 3 päeva enne ja 2 tundi peale mürgistuse esile kutsumist teatud keemiliste ainetega. Peale katse lõppemist mõõdeti eutaneeritud laborihiirte maksa ja neerude kaalu ja AST/ALT suhtarve. Tulemused näitavad naadi juurte, lehtede ja õite ekstrakti ja tinktuuri ja bioloogliselt aktiivsete ainete hepatoprotektiivset toimet katses kasutatud kemikaali poolt indutseeritud maksakahjustuse korral. Naadi lehtedest valmistatud ravimid (ekstrakt, tinktuur ja bioloogiline aines) ja trifoliin toimisid ka tsütolüüsile inhibeerivalt ning alandasid maksa raskust. Kasutatud fütopreparaatide toime oli võrreldav katseravimi silibori (200 mg/kg) toimega.
Naaditõrje
Sageli ei anna naadi niitmine ja väljajuurimine soovitud tulemusi. On proovitud katta naadivaipa musta, õhku ja valgust mitte läbilaskva kilega, mitmekordselt ajalehtede või põhumultsiga, arvates, et taime maapealsete fotosünteesivate osade kahjustamine kahjustab ka taime juuri ja mullas "uinuvaid" seemneid. Keemiliseks tõrjeks on kasutatud glüfosaati sisaldavat Rounduppi, mida tuleb kasutada korduvalt, kuna kontaktherbitsiidid tapavad üksnes taime maapealseid osi ning taim taasloob oma maaluse risoomivõrgu juba 2 kuu jooksul.
Bioloogilisi tõrjemeetodeid ei tunta, kuna taimel endal mingeid taimehaigusi ega looduslikke vaenlasi tuvastatud ei ole. Arvatakse, et kui tema asurkonda istutada teisi hea kasvu ja levikuga rühma või suure konkurentsiga taimi nagu mungalill, maikelluke, peiulill, kobar-lursslill, roomav metsvits, harilik varemerohi, mõõljas valdsteinia, pajulill jt võib naadist ruttu lahti saada, aga pole teada, kas see toimib, kuivõrd on teadmata on tema seemnete eluiga ja toimed mullapinnas.
Osmussaare I rahnuderühm
Rahnud võeti kaitse alla aastal 1959.
Rahnuderühmast 500 m lääne suunas asub madalas meres neugrundbretšast Skarvan (rootsi keeles tähistab skarv kormorane).
Rahnudele on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha).
Osmussaare I rahnuderühma keskkonnaregistri kood on KLO4000901.
Mihkel Neumann
Mihkel Neumann (15. märts (ukj 28. märts) 1866 Ambla, Järvamaa – 6. mai 1941 Tallinn) oli eesti leksikograaf, kooliõpetaja ja ajakirjanik.
Elulugu
Mihkel Neumann oli talupidaja poeg.
Alghariduse omandas Neumann kodus, 1884–86 õppis Kuuda Õpetajate Seminaris.