cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rudolf Heß
Rudolf Heß Esimeses maailmasõjas
Arstide arvetes oli Heß sõjaväeteenistuseks kõlbulik (Kriegsverwendungsfähig) ja ta viidi haiglast üle 1. jalaväe täiendusrügementi Münchenis. Kuid Heß esitas 29. novembril taotluse enda üleviimiseks lennuväkke.
Jaanuaris läks Heß Münchenisse, et läbida lennuväe tarvis arstlik ja võimekuskontroll.
Märtsi keskpaigas algasid Heßil kolmekuulised kursused. Kursuste alustuseks sai maapealne õpe Schleissheimi 1. Lennukoolis (Fliegerschule 1). Mõned kuud hiljem alustas Heß ab initio treeninglende Lechfeldi sõjaväelaagri 4. lennukoolis. Tema treeningulennuki kohta täpsed andmed puuduvad, kuid see oli kahekohaline. Esimene soolotreeninglend lõppes tal Riedi lähedal Ammeri järve äärsel vainul vastu maad prantsatamisega.
Algõppe lõpetanud Heß määrati 1. oktoobril lennuväe transiitlaagri (Luftpark) teenistusse. Pärast seda saadeti Heß täiendõppele 1. hävitajate eskadrilli kooli (Jagdstaffelschule 1) Valenciennes'is Prantsusmaal.
Tema vigastused (kuul kopsust läbi) olid piisavalt rasked selleks, et teda ei lubatud enam jalaväelasena rindele, kuid lenduriks lubati tal õppida.
14. oktoobril astus Heß Baieri hävituslennukite eskadrilli Jagdstaffel 35b. Nende hävituslennukite baas asus Givrys (Belgia), kuid viidi 29. oktoobril üle Gosselies'sse. Baieri hävituslennukite eskadrill oli varustatud Fokker D.VII-tega, mis jõudsid Saksa lennuväkke aprillis 1918. Neid peeti selles sõjas Saksamaa parimateks hävitajateks.
Esko Aho
Esko Tapani Aho (sündinud 20. mail 1954 Vetelis) on Soome poliitik, endine peaminister.
Rudolf Heß
Rudolf Heß Esimeses maailmasõjas
Ta läbis väljaõppe ja teenis Jasta 35b eskadrillis leitnandina alates 16. oktoobrist 1918.
Vähem kui kuu aega hiljem, 11. novembril 1918 kell 11, Esimene maailmasõda lõppes.
Esko Aho
Poliitikukarjääri alustas ta juba enne ülikooli astumist. 1974–1979 oli ta Soome Keskpartei noorteorganisatsiooni esimees. Sellelt ametikohalt oli ennegi tähtsaid poliitikuid võrsunud. Aho õppis Helsingi ülikoolis ja lõpetas selle 1981. aastal magistrikraadiga sotsioloogias.
Rudolf Heß
Rudolf Heß Esimeses maailmasõjas
Hävituslennukite eskadrill, kus Heß teenis, saadeti sõja lõppedes laiali ja liitlaste korraldusel toimetati enamik lennukeid kogumispuntidesse, lageda taeva alla roostetama.
Eesti ajalehtede loend
R,
Raadio (1930-38)
Rudolf Heß
Rudolf Heß Esimeses maailmasõjas
Heßi sõjaväekarjäär lõppes 13. detsembril 1918, mil ta vabastati relvajõududest.
Sõjaväekarjääri lõppedes oli Heß 24-aastane ega omanud kindlat ametit. Pereäri, mille tegevuse jätkamiseks isa teda koolitanud oli, olid omastanud britid.
Rudolf Heßi karjäär
1919. aasta veebruaris astus Heß Thule seltsi, mille oli 1918. aastal asutanud vabahärra Rudolf von Sebottendorff. See rühm koondas natsionaliste, kelle hulka kuulusid ka Hans Frank, Alfred Rosenberg ja Adolf Hitler jmt. Nad olid meelestatud juudivastaselt ja kavatsesid Räterepublik 'u kukutada.
Sõjakalt meelestatud kommunistliku organisatsiooni Spartacuse Liidu (Spartacusbund) ja Thule liikmete vahel toimusid ägedad käsikähmlused. Ühel neist tänavalahinguist, mis leidis aset 1. mail Münchenis, sai Heß jalga haavata.
7. mail sai temast vabakorpuse (Freikorps), mida juhatas kindral Franz Xaver von Epp, liige ja jätkas selles väeosas aprilli lõpuni 1920.
Aasta pärast Versailles' rahu sõlmimist astus Heß juunis 1920 NSDAP-sse (DAP järglane) tema liikmekaardi nr oli 16.
Parteis olles hakkas Rudolf aega veetma Adolf Hitleri seltsis, rääkis temaga igapäevaselt, sai tema kõige ustavamaks kaaslaseks. Rudolf kirjutas artikleid Rahvavaatlejale (Völkischer Beobachter) ja keskendus partei heaks raha kogumisele ning tudengitega vestlemisele. 1921. aasta veebruaris moodustas ta Müncheni ülikoolis natsionaalsotsialistliku rühma.
4. novembril 1921 sai Heß haavata, kui kaitses Adolf Hitlerit marksistide katsel Hofbräuhaus õhku lasta. Sündmust teatakse kui "SA tuleristseid" (Feuertaufe der SA).
1922. aastaks oli Heß ka ise SA-liige ja novembrikuu seisuga oli ta asutanud 11 üliõpilassadakonda (Student-Hundertschaft).
Saksa rahval, maal ja ka NSDAP-l olid rasked ajad. 11. jaanuaril 1923 hõivasid Prantsuse ja Belgia väed Ruhri piirkonna. Ruhri piirkonna hõivamise ettekäändeks sai Saksamaa reparatsioonikohustuse mittetäitmine. Ruhri piirkonnaga seonduv kävitas hüperinflatsiooni ja põhjustas massilise tööpuuduse.
NSDAP esimene parteipäev, mille Baieri politseiülem ära keelas, peeti 28. jaanuaril Münchenis.
1923. aasta lõpuks oli Saksa majandus kokku kokkunud ja Saksa mark oma väärtuse kaotanud. Hitler aga võttis ette riigipöördekatse Münchenis.
Hitler koos oma kaaskondlaste ja SA liikmetest poolehoidjatega piiras sisse Bürgerbräukelleri, kus kohalikud võimukandjad, kelle seas olid ka Baieri peaminister, sõjaväejuht ja politseiülem, koosolekut pidasid, kuid neile lisaks oli saalis veel ligikaudu 3000 inimest, kes jõid õlut.
Adolf Hitleri eestvedamisel Hitler-Ludendorffi putšil (8. novembri õhtust 9. novembri ennelõunani 1923. aastal) osalenud ka Rudolf Heß. Heßi juhtimisel olevat vangi võetud mõned silmapaistvamad "rahvavaenlased", nagu Eugen von Knilling, Franz Gürtner, Franz Schweyer, Johannes Wutzlhofer, Karl Mantel jt ning viidud ööseks autoga Tegerni järve äärde, Julius Lehmanni valdustesse. Kui Heß helistamiseks autost väljus, veennud pantvangid sohvrit, et too nad Münchenisse tagasi viiks. Heß sai ühenduse Ilse Pröhliga, kes talle jalgratta tõi, sellega õnnestus Heßil Haushoferite juurde pakku minna.
Eesti ajalehtede loend
R,
Raadio ja Televisiooni Saatekava (1956-61)
Rudolf Heß
Rudolf Heßi karjäär
Rudolfil õnnestus Austriasse põgeneda ja seal peituda, kuid Karl Haushoferi soovitusel andnud ta end üles.
Eesti ajalehtede loend
S
Saaremaa (1919)
Rudolf Heß
Rudolf Heßi karjäär
Pärast Hitleri vahistamist ja Leichi-äärse Landsbergi vanglasse toimetamist keelustati nii SA kui ka NSDAP.
26. veebruarist 1924 toimus 24 päeva jooksul Müncheni Blutenburgstrasse jalaväekooli kohtusaalis riigireetmisprotsess riigipöördekatse "ninamehe" Hitleri ja tema "käsilaste", nende hulgas kindral Ludendorffi, Rudolf Heßi, Wilhelm Fricki, Hermann Kriebeli, Emil Maurice'i ja Ernst Röhmi üle. ). Heß mõisteti pooleteiseks aastaks vangi lubadusega ta ennetähtaegselt vabastada. Landsbergi vangla esimesel korruse kongis nr 7 viibisid koos Rudolf Heßiga Adolf Hitler, Friedrich Weber ja ooberst Hermann Kriebel. Siin dikteeris Hitler "Mein Kampfi" algul autojuht Emil Maurice'ile ja edasi Rudolf Heßile. Heßist sai "Mein Kampfi" käsikirja toimetaja. Heß tutvustas Hitlerit Müncheni ülikooli poliitilise geograafia professorile Karl Haushoferile, kes käis neid mõlemat ka vanglas külastamas.
Esko Aho
1978 oli Aho Soome presidendi valimistel valijamees. Hiljem oli ta selles rollis veel 1982 ja 1998.
Rudolf Heß
Rudolf Heßi karjäär
Rudolf Heß vabastati Landsbergi vanglast 30. detsembril 1924.
Eesti ajalehtede loend
U
Ufo-Revju (Tartu,1990)
Rudolf Heß
Rudolf Heßi karjäär
Hitleri erasekretäriks oli Heß 27. veebruarist 1925. aastast, töötasuga 300 riigimarka kuus.
Esko Aho
1979–1980 oli ta Soome välisministri poliitiline sekretär. 1980–1983 oli ta Kannuse vallas majandusspetsialist.
Vabadussõja Üleriikliku Monumendi Püstitamise Peakomitee
Vabadussõja Üleriikliku Monumendi Püstitamise Peakomitee moodustati 6. detsembril 1938 Vabariigi Presidendi poolt väljakuulutatud Vabadussõja üleriikliku monumendi püstitamise korraldamise seadusega (RT 193, 99, 859) Vabadussõja üleriikliku monumendi püstitamise teostamiseks ja selleks vajalikkude eeltööde tegemiseks.
Esko Aho
Esimest korda valiti ta Eduskunda 1983. Aastatel1990–2002 oli ta Keskpartei esimees. Keskpartei on üks Soome kolmest suurimast erakonnast.
Vabadussõja Üleriikliku Monumendi Püstitamise Peakomitee
Peakomitee auesimeheks oli Vabariigi President (Konstantin Päts) ja esimeheks Vabadussõja-aegne Sõjavägede Ülemjuhataja (Johan Laidoner).
Ohvitseride teenistuskäigu seadlus
Ohvitseride teenistuskäigu seadlus (RT 1938, 100, 871) määras Eesti ohvitseride teenistuskäigu nii rahu kui ka sõja ajal.
Jaan Treumann
Jaan Treumann (11. märts 1881 Hanila kihelkond – 30. märts 1941 Tartu) oli eesti vaimulik.
Esko Aho
Esko Aho peaministriks oleku ajal sai Soome Euroopa Liidu liikmeks. Sealjuures sai tema enese erakond suurte erakondade hulgas kõige suurema toetuse maapiirkondadest ja oli Euroopa Liitu astumisele kõige rohkem vastu. Nimelt kardeti, et Soome põllumajandus ei suuda konkureerida teiste Euroopa Liidu omaga ja et Soome maaelu hääbub. Siiski esitas Soome Aho diplomaatiliste võimete tõttu 16. märtsil 1992 taotluse astuda Euroopa Liitu. Kaks ja pool aastat hiljem korraldati selle kohta rahvahääletus.
Vabadussõja Üleriikliku Monumendi Püstitamise Peakomitee
Peakomitee ase-auesimeesteks olid Peaminister (Kaarel Eenpalu, Jüri Uluots), Riigivolikogu Esimees (Jüri Uluots, Otto Pukk) ja Riiginõukogu Esimees (Mihkel Pung)
Eesti ajalehtede loend
.
Vaagn (Tallinn,1990-1991;venekeelne)
Esko Aho
Esko Aho valitsus oli vastamisi sügava majanduskriisiga (lama), mis tulenes Soome olulise majanduspartneri Nõukogude Liidu kokkuvarisemisest. Aho valitsus rakendas karmi kärpepoliitikat, kuid sellegipoolest suurenes riigivõlg märgatavalt. Kõik see muutis valitsuse ebapopulaarseks ning osalt sel põhjusel sai Keskpartei 1995. aasta Soome parlamendivalimistel lüüa ja oli järgmised kaheksa aastat opositsioonis.
Esko Aho kaotas 2000. aasta presidendivalimiste lõppvoorus Tarja Halosele. Pärast seda töötas ta aasta Harvardi Ülikoolis loenguid pidades. 2003. aasta parlamendivalimistel ta enam Eduskunda ei kandideerinud ja loobus päevapoliitikas osalemisest.
Vabadussõja Üleriikliku Monumendi Püstitamise Peakomitee
Peakomitee liikmeiks olid:
Peakomitee võis üleriiklikkude organisatsioonide esimehi kutsuda osa võtma peakomitee töödest, samuti kutsuda oma koosseisu liikmeõigusega üldtuntud ja auväärseid kodanikke, eriti neid, kel teeneid Vabadussõjas või riikliku ülesehitamise töös pärast Vabadussõda.
Kui Vabadusristi Vendade Ühenduse Keskjuhatuse, Eesti Punase Risti Seltsi ja kutsealaste omavalitsuste esimehed juba kuulusid peakomitee koosseisu oma muu ametialase või seltskondliku seisundi tõttu, siis kuulus peakomiteesse vastava organisatsiooni või omavalitsuse abiesimees või juhatuse liige esimehe määramisel.
Esko Aho
2008 lisati Aho nimi enne presidendivalimisi arvamusküsitluses võimalike kandidaatide nimekirja, kus ta jäi rahva toetuselt viimasele kohale.
Vabadussõja Üleriikliku Monumendi Püstitamise Peakomitee
Peakomitee pidas oma esimese koosoleku 20. veebruaril 1939 auesimees Konstantin Pätsi juhatusel Toompea lossi Valges saalis.
Esko Aho
1. novembril 2008 sai Esko Aho Nokia asepresidendiks ja nõukogu liikmeks.
Jaan Treumann
Ta õppis 1903–1909 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Korporatsiooni Fraternitas Estica asutaja ja auvilistlane.
Esko Aho
Isiklikku
Ta on Madridi Klubi liige. See klubi ühendab demokraatiameelseid endisi peaministreid ja presidente ning 1. mai 2012 seisuga on sellel 89 liiget 55 riigist.
Jaan Treumann
Oli prooviaastal Valga Peetri koguduses, ordineeriti samas abiõpetajaks 25. detsember 1910. Oli 1911–1914 Jamburgi, Gubanitsa ja Teškovo koguduse õpetaja, 1914–1923 Võnnu Jakobi koguduse õpetaja ning 1923–1941 Tartu Peetri koguduse 2. pihtkonna õpetaja.
Tartu linnavolikogu linnavolinik, 1927.
Rudolf Heß
Rudolf Heßi karjäär
Ta saatis füürerit paljudel reisidel, võttis vastu tema külalisi, tegeles tema kirjavahetusega.
Ameerika ajaloolase Norman J.W. Goda raamatu "Tales from Spandau: Nazi Criminals and the Cold War]" (2007) järgi oli Heß esimene, kes kasutas väljendeid "Minu füürer!" ja "Heil Hitler!". Teise allika kohaselt oli Joseph Goebbels see, kes juurutas parteis ja rahva seas tervituse Heil Hitler! Kolmanda allika kohaselt öelnud Hitler: "Mina olen füürer! Ma kehtestan tervituse "Heil Hitler!"
Heß valmistas lendlehti ja plakateid. Adolf Hitler aga moodustas Heßi abiga Kaitsemaleva (Shutzstaffel; SS), mille liikmetel tuli Hitleri ihukaitsjatena anda füürerile isiklik truudusevanne.
NSDAP poliitilise keskkomisjoni esimees alates 1932.
Kui Hitler sai 1933. aasta 30. jaanuaril Saksamaa riigikantsleriks, siis tegi ta Heßist oma asetäitja parteis 21. aprillil 1933. "Mina nimetan parteikaaslase Rudolf Hessi oma asetäitjaks ja annan talle täieliku volituse võtta minu nimel vastu otsuseid kõigis partei juhtimist puudutavates küsimustes." Sama aasta detsembris määras Adolf Hitler Heßi NSDAP poliitiliseks peavolinikuks ja Riigipäeva saadikuks. Lisaks oli Rudolf Heß alates 1933. aasta detsembrist Adolf Hitleri valitsuses portfellita minister.
Heßi haldusalas oli mitu ametkonda, nagu välisministeerium (juhatas Joachim von Ribbentrop) ja palju osakondi erinevatelt aladelt, nagu ennistustööö, ajakirjandus, rahandus, juura, haridus, ehitus, tööstus (juhatas Fritz Todt), kirjandus ja kunst (juhatas Philipp Bouhler), tervishoid ja rassiküsimused, aga ka välismaal elavad sakslased (juhatas Ernst W. Bohle). Heßi personaliülemaks oli Martin Bormann.
pisi|Propagandafoto: [[Heinrich Himmler (2. vasakul) ja tema kõrval Rudolf Heß (2. paremal) Dachau laagriinpektsiooni ajal 1936. aastal.]]
Heßi ametiruumid paiknesid Pruunis Majas Münchenis. Lisaks Pruuni Maja kontorile oli Heßi juhtimisel Berliinis paikneva Sidestaabi (Verbindungsstab) kontor.
Samast aastast SS-i kindral Obergruppenführer.
Heß sai teenete eest NSDAP Vereordeni (Blutorden) tähisega 02. Rudolf Heß.
4. veebruaril 1938 salajase kabinetinõukogu (Geheimes Kabinettsrat) mille liikmeks sai ka Heß. 1939 riigikaitse valitsusnõukogu liige.
Kristalliöö (saksa keeles Kristallnacht)
Ööl vastu 10. novembrit 1938 toimus Kolmandas Reichis Saksamaal elavate juutide peksmine, vahistamine ja tapmine. Nende majad pandi põlema ja kauplused lõhuti. Heß palus Hitleril pogromm peatada.
Ärakiri Rudolf Hessi korraldusest 10. novembril 1938 FÜÜRERI ASETÄITJA KORRALDUS KÕGILE MAAVALITSUSTELE VIIVITAMATUKS TÄITMISEKS Korraldus nr 174/38 München, 10. november 1938 Kõige kõrgemalt tasemelt tulnud käsu põhjal ei tohi mitte mingil juhul ja mitte mingitel asjaoludel süüdata juudi ärisid või muid neile kuuluvaid ettevõtteid.
Rudolf Heßi isiklik sekretär oli 1933. aasta juulist kuni 1941. aasta maini Martin Ludwig Bormann. Pärast Heßi äralendu sai Bormannist 1941. aasta 12. mail parteikantselei juhataja.
Rudolf Heß lendurina
Rudolf läbis lenduriõppe jooksul kursuseid ja treeninguid mitmetes lennukoolides, nagu Schleissheimi 1. Lennukoolis (Fliegerschule 1) ja Lechfeldi sõjaväelaagri 4. lennukoolis ja täiendõppes 1. hävitajate eskadrilli koolis (Jagdstaffelschule 1).
Ja vaatamata sellele, et esimene soolotreeninglend oleks võinud vabalt talle ka viimaseks osutuda, kuna lõppes Riedi lähedal Ammeri järve äärsel vainul vastu maad prantsatamisega, otsustas Heß lendamisega jätkata.
1930. aasta juulis annetas partei ajaleht Völkischer Beobachter Heßile kerglennuki. See kahekohaline monoplaan BFW (Bayerische Flugzeugwerke AG) M23b, seerianumber D-1920, tehasenumber 497, registreeriti Heßi nimele. Heßi lendurivõimete kohta kindlad kirjeldused puuduvad, kuid kaasaegsete kirjelduste kohaselt lennanud ta poliitiliste võistlejate kokkutulekul üsna madalalt üle inimeste peade. Ühe sellise lennu tulemusel kutsuti Heß 23. septembril Müncheni politseisse, kuna ta tiirutanud 10. augustil 1930 2 tundi vabariiklaste vabaõhukoosoleku kohal.
Juba mais 1931 omandas Heß veel ühe BFW M23c (konstruktor Willy Messerschmitt), seerianumbriga D-1890.
Heß võttis osa esimesest üleriigilisest õhuvõidusõidust ümber Zugspitze mäe 10. märtsil. 12 lennukit tõusid Müncheni Oberwiesenfeldi lennuväljalt õhku ja Heßi BFW M35 oli esimene mis mäeni lendas ja kelle õhusõiduk puudutas esimesena lennuvälja. Õhuspordi riiklik juht (Reichsluftsportführer) Bruno Loerzer andis 24. aprillil talle üle Zugspitze rändkarika (Zugspitze Wanderpokal).
Rudolf Heß Teises maailmasõjas
Pärast Saksa sissetungi Poolasse küsinud Heß Hitlerilt luba, et asuda lennuväkke. Hitler keelas Heßil sõja ajal lennukiga lendamise ära, mille peale palunud Heß tuua tähtaeg ühe aasta peale ja Hitler jäi nõusse.
Rudolf Heßi asemel määras Hitler Poolasse sissetungi päeval Riigipäeval oma surma korral enda järglaseks Luftwaffe ülemjuhataja feldmarssal Hermann Göringi ja oma asetäitjaks Martin Bormanni.
Rudolf Heßi Suurbritannia lendudega seotu ja vahistamine
Nesbiti ja Van Ackeri (2009) arvates pidas Heß pärast Prantsusmaa kapituleerumist 25. juunil 1940 plaani sooritada isehakanud parlamentäärina lend Inglismaale. Hamiltoni hertsog ja Heß polnud kunagi kohtunud, kuid olid mõlemad viibinud 1936. aasta suveolümpiamängude ajal Berliinis korraldatud banketil 1936. aasta augustis.
23. septembril 1940 saatis Albrecht Haushofer Heßi nõusolekul Lissaboni kaudu Hamiltonile kirja ettepanekuga sealsamas kohtuda. Selle kirja pidas aga kinni MI5 ja näitas seda Hamiltonile märtsis 1941.
Septembri keskpaigas 1940 läks Heß Berliini Tempelhofi lennuväljale kindralleitnant Ernst Udeti jutule, uurimaks võimalust saada oma käsutusse kahe mootoriga hävitaja Messerschmitt Bf110. Udet, kes oli tollal lennuväe varustusülem (Generalluftzeugmeister) nõudis Hitleri kirjalikku luba. Ka mitmes lennukitehases sai ta eitava vastuse, mispeale pöördus Heß oma vana sõbra Willy Messerschmitti poole Augsburgis. Juba oktoobris alustas ta väljaõpet Messerschmitt Bf110-l, teda juhendas tehase peakatselendur Wilhelm Stör. Õppelennud toimusid enamasti laupäeva hommikuti. Tema saatjaks oli vanemadjutant Pintsch.
Mõnede allikate kohaselt oli Heßi mailend tema kolmas Šotimaa lend. 4. novembril 1940 saatnud Heß oma naisele Ilsele Berliinist kirja, mis kõlas nii: "Ma usun kindlalt, et sellelt lennul, mille ma lähemal ajal ette võtan, tulen ma tagasi ja seda kroonib edu. Aga kui mitte, siis väärib eesmärk, mille ma olen endale seadnud, seda ülimat pingutust. Ma tean, et teie kõik mõistate mind; te teate, et ma poleks saanud toimida teisiti."
Helmut Kadeni meenutuse kohaselt oli Heß ühel päeval kiitnud lennumasinat Bf 110E-1/N (raadiokood VJ+OQ, tehasenumber 3869, väljalaske kuupäev 21. november 1940), millega ta lennanud oli.
Heß küsis kas seda lennukit poleks võimalik tema jaoks varus hoida ja edaspidi lendas ta selle sõjalennukiga. Teisel korral märganud Heß, et Kaden valmistub õhku tõusma Bf110-l, millel kaks hiiglaslikku äravisatavat 900-liitrise mahutavusega kütusepaaki. Heß päris, kas neid paake saaks ka enda lennukile monteerida lasta. Lisaks oli tal lennukis raadiokompass. Heßi köitis lisaks plaanitava lennu raadiosignaalidele ja ülekandejaamadel ka ilm. Alates 1940. aasta sügisest helistati Heßi sekretärile Hildegard Fathile reeglipäraselt, hääl toru teises otsas edastas ilmaolud kolmes geograafilises paigas X, Y ja Z. Heß ise ei paljastanud nende sümbolite geograafilisi koordinaate kunagi.
Lendu pühendatute sisering pole täpselt teada, nii olla Heß juba jaanuaris 1941 andnud vanemadjutandi Pintschi kätte kaks pitseeritud kirja. Pintsch sai instruktsioonid avada temale adresseeritud pitseeritud kiri siis, kui Heß pole nelja tunni pärast lennult tagasi jõudnud. Teine pitseeritud ümbrik tuli aga Hitlerile toimetada.
Heßi üksiklend oli hoolikalt plaanitud. Mitu kuud enne lendu uuris ta Loode-Euroopa kaarte, millel kujutatud Põhjamere ümbrus, Northumberlandi põhjaosa ning Lõuna-Šotimaa.
10. mai pealelõunal jättis Rudolf Ilsega kiirelt hüvasti ja lahkus nende Müncheni kodust. Koos vanemadjutandi Karl Heinz Pintschi, isikliku käskjala Josef Palzeri ja ihukaitsja Franz Lutziga ametiautoga Mercedes-Benz sõideti Haunstetteni lennuväljale.
10. mail 1941 lendas Heß üksinda Augsburgist Messerschmitt Bf 110E-2/N-ga (raadikood VJ+0Q, tehasenumber 3869) Šotimaale (Suurbritannia).
Heßi Meesrschimtti ninas oli neli kuulipildujat, kuid tema lennul olid need laskemoonata.
Nagu kõigi sõjalennukite juhtimisel, tuli ka Bf 110E-2/N-l alustuseks piloodil sisse lülitada elektrisüsteemi, kontrollida teliku selektori asendit, kas on "all" ja lukus, ning seejärel keerata lahti kütusekraanid. Edasi vajutas Heß vasakpoolse mootori käivitusnuppu ja siis parempoolse mootori käivitusnuppu ja lasi enne kui andis mehaanikutele märku klotside eemaldamiseks lennukirataste eest, mootoritel minutijagu töötada.
Heß sai lennujuhtimistornist loa õhku tõusta ja lennuk startis täpselt 17.45 Saksa suveaja järgi.
Heß proovinud lennukist väljumiseks poolikut surmasõlme teha, kuid tsentrifugaaljõud viinud vere peast ja ta kaotanud teadvuse. Teadvusele tulles seisnud lennumasin püstloodis sabal. Tema Messerschmitt Bf110E-2/N kukkus vastu maad kell 23.09 ja süttis põlema. Heß laskus langevarjuga ühte Šoti rappa lõuna pool Glasgow'd Floorsi talu lähedal, mis oli sihtkohast Dungavel House'ist 12 miili läänes. Maandumisel lõi ta end ära ja kaotas teist korda teadvuse. Talu tööline David McLean aitas ta jalule ja, märganud lendurirõivaste all võõrast mundrit, küsinud, kas ta on sakslane, ja Heß vastanud heas inglise keeles: "Jah, ma olen hauptman Alfred Horn. Mul on tähtis teade Hamiltoni hertsogile." McLean aitas ta kotedžisse ja tema ema pakkus teed. Uudis langevarjurist levis ja peagi toimetasid kodukaitse liikmed ta autoga kodukaitse peakorterisse Glasqow' lähedal Busbus.
Kuninglike Õhujõudude hävituslennuväe staap (RAF's Fighter Command) andis 10/11 mai ööl 1941 vaenulikule lennukile nimeks Raid 42. Ametliku raporti sõnasõnalise ärakirja OPERATSIOONIANALÜÜSI OSAKOND (FC) RAPORT NR 195 (ORS 4/14/7. JCT/CMS 18. mai 1941) 4 punkti kohaselt oli Raid 42 kõrgus oma kursil rannikule kas liiga väikese tõusunurga all või ebasobival asimuudil, et saada mõne radarijaama poolt märgatud.
Heß laskus langevarjuga ühele Šoti rabale lõuna pool Glasgow'd, kus talle sattus peale hanguga talunik, misjärel ta vahi alla võeti.
11. mai hommikul sai Hamiltoni hertsog, kes tollal teenis kuningliku õhuväe Turnhouse'i baasis, teate selle kohta, et üks hädamaandumise teinud Saksa lendur küsib nime pidi teda.
ROC-i Šoti regiooni komandant major Graham Donald koos RAFi ohvitseriga veendusid kohapeal, et lennuk on uhiuus Me110, millelt oli relvastus maha võetud ja kütus otsas.
Hitler kuulutas Rudolf Heßi psühhopaadiks.
Rudolf Heßist sai brittide vang. Seal oli ta Punase Risti abiga Saksamaal elava perekonnaga kirjavahetuses. Britte huvitas Heßi erakordne käitumine ja teda lasti uurida psühhiaatril.
Rudolf Heß Nürnbergi protsessil
Heß oli Nõukogude sõjaroimarite nimekirjas ja toimetati brittide poolt Nürnbergi 8. oktoobril 1945. Seal proovisid USA ülekuulajad murda lahti Heßi "vilkuvat" amneesiat. Heßi vastandati ärritunud Hermann Göringi ja Heßi endise sekretäri Hildegard Fathiga (tema hüüdnimi oli Freiburg). Psühhiaatrite aruannete kohaselt ei olnud Heß hull selle sõna otseses tähenduses. USA süüdistaja Robert Jacksoni meelest oli tegu "vabatahtliku amneesiaga", kuivõrd Heß keeldunud ravimitest (Märkus: Heß pooldas taimeravi). Nagu hiljem protsessil selgus oli Heß amneesiat teeselnud.
Kohtus ütles Rudolf Heß oma viimases sõnas muuhulgas järgmist: "Mulle langes osaks õnn teenida pikka aega meie rahva hulgast tuhandeaastase ajaloo vältel võrsunud suurimat poega. Isegi kui ma saaksin, ei tahaks ma seda aega olematuks teha. Ma ei kahetse midagi."
Kui kohtuostus teatavaks tehti ütles Heß Albert Speerile, et amneesia oli teeseldud ja et ta oleks Freiburgi pisarate tõttu peaaegu enesevalitsuse kaotanud. Veel 40 aastakümmet hiljem oma teadaolevalt viimases enesetapukirjas pöördus ta oma pereliikmete kaudu Freiburgi poole vabandusega.
Heßi kaitseadvokaat protsessil dr Alfred Seidl, kes kaitses ka Hans Franki, ei aidanud oma klienti. Tema ainukeseks huvitavaks lükkeks oli tollal avaldatud salajase Molotovi-Ribbentropi pakti valguses, oli pakti teine osapool NSV Liit sõja kaassüüdlane, mida aga nüüd tema kliendile süüks pannakse.
Rudolf Heßi vangistus Spandau vanglas
pisi|Rudolf Heß, vang nr 7, üks Spandau vangla eluaegsetest vangidest
Heß veetis üksikvangistuses peaaegu 40 aastat. Viimased kakskümmend eluaastat oli ta Berliini Spandau vangla ainus ja viimane vang (enne tema ainukeseks vangiks jäämist olid seal elanud ka Karl Dönitz, Albert Speer jmt).
Heß kirjutas Spandau vanglast oma naisele Ilse Heßile. Esimene Spandaust saadetud kiri kandis kuupäeva 3. august 1947 ja selles kirjeldas ta oma kongi ja aiapidamist vangla mullas, kus ta kasvatas tubakat ja tomateid.
1966. aastast oli Heß Spandaus ainuke vang. Teda valvati katkematult, ka sagedase haiglas viibimise ajal.(Saxon 1987)
Saksamaa ja Lääne liitlased kaalusid Heßi vabastamist inimlikel kaalutlustel, kuid Nõukogude Liidu pool ei nõustunud sellega.
Talle edastatud ajalehti oli eelnevalt "tsenseeritud" nii, et natsionaalsotsialismi aega käsitlev osa oli välja rebitud. Heß olevat vangistuses lugenud ligi 7000 raamatut ja enne surma olnud vaimustunud televiisorist nähtud Steffi Grafi tennisemängust. Rudolf Heß lõpetas mõnede allikate kohaselt elu vanglas enesetapuga, olles end elektrikaabliga üles poonud.
Teiste allikate kohaselt ei sooritanud Heß enesetappu, vaid ta tapeti.
Heßide perekond
Fritzil oli maja ka Reicholdsgrünis.
Rudolfil oli kaks nooremat õde-venda. Rudolfi vend Alfred Heß NSDAP/AO funktsionäär. Rudolfi õde Margarete sündis 1908. aastal.
Rudolf oli kiindunud mõlemasse vanemasse, kuid ema oli see kes õpetas talle palvetamist ja Egiptuse looduselu. Klara oli pojaga ja tema abikaasaga Ilse Heßiga kirjavahetuses. Spandau vanglas (Spandaus Lääne-Berliinis) kirjutas ta emale meenutades kuidas ema lastega istus näidates ja nimetades neile taevatähti ja tähtkujusid, nagu Veega, Aldebaran ja Kassiopeia.
Tutvus ja abielu
1920. aasta aprillis saabus Münchenisse rongiga Berliinist kapteni aukraadis sõjaväearsti (Oberstabarzt) dr Friedrich Pröhli tütar Ilse Pröhl. Ilse pidi tegema seal ülikooli lõpueksamid ja leidis eluaseme Müncheni üliõpilaskvartalis Schwabingis. See oli väike pansion, mida pidas preili von Schildberg. Esmakohutmine Rudolfiga ehmatas Ilset pisut, kui ta nägi välihallis Eppi vabakorpuse pronkslõviga mundris meest, kes naisterahvast märgates löönud kontsad kokku, kummardanud ja liikunud edasi. Rudolf ja Ilse elanud kõrvuti tubades ja ühel päeval astunud Rudolf Ilse juurde ning palunud tal endaga ühte õllesaali, nimega Sterneckerbräu, kaasa tulla, et koos üht meest kõnelemas kuulata. Õllesaali koosoleku korraldajaks oli Saksa Töölispartei (DAP) ja kõnelejaks Adolf Hitler (kes oli autasustatud 1. klassi Raudristiga)
Rudolf Heß abiellus 20. detsembril 1927 27-aastase Ilse Pröhliga. Laulatusel, mis kuuldavasti toimunud Adolf Hitleri soovitusel, viibinud Hitler koos Karl Haushoferiga tunnistajana.
Neil sündis üks laps, poeg Wolf Rüdiger Heß (18. november 1937 – 2001), kelle ristiisa oli Adolf Hitler. Ilse 1941. aastal alanud tagakiusamise lõpetas Hitleri sekkumine.
Rudolf kirjutas vanglast pojale, kelle hüüdnimeks oli "Buz" ("Sumistaja" ).
Pojast sai äärmusparempoolne Hitleri austaja ja vandenõuteoreetik.
Sõpruskond
Tema õpetaja ja sõber oli Karl Haushofer, kellega Heß oli kohtunud 1919. aasta suvel tema kodus lõunal käies. Heß sõbrunes nii professor Haushoferi kui ka tema poja Albrecht Haushoferiga (7. jaanuar 1903 – 23. aprill 1945).
Seksuaalne sättumus
Heß oli nooruses hea kehaehitusega, pisut kandilise näoga. Heß oli 1,77 meetrit pikk.
Heßi hüüdnimeks sai "Fräulein Heß" või "Frau Hitler", kuid erinevalt mitmest teisest autorist oli Delaforce'i arvates tegemist siiski veendunud heteroseksuaaliga.
Heß oli rangelt taimetoitlane.
Rudolf Heßi tervis
Heß oli pühendunud homöopaatilisele meditsiinile.
David Irvingi raamatu "The Secret Diaries of Hitler's Doctor" kohaselt oli Heß pühendunud taimeravile ja astroloogiale. Heßi Šotimaa lennul (mai 1941) olid temaga iiklike asjadena kaasas ka Morelli ravimid.
Brittide käes vangistuses elades olevat Heß alustanud enesetapukatsete seeriat:
1943. aasta lõpus tabas Heßi esimene, arstide meelest teeseldud amneesiahoog.
Kuulnud uudistes Saksa vägede lüüasaamisest Stalingradi all, hakkasid teda kimbutama väljamõeldud kõhukrambid, mis edaspidi kordusid.
Briti armee psühhiaater kirjeldas Heßi kui paranoilist hüpohondrikku.
Heßi vangistuse ajal Suurbritannias liikusid tema isiku ümber mitmed kuulujutud. Jossif Stalin olla 1941. veendunud olnud, et Briti salaluure ja Kolmas Reich on sepitsenud salaplaani Nõukogude Liidu vastu ja tegu võib olla Heßi teisikuga.
Wunsiedeli perekonnakalmistu
Rudolf Heß sängitati Wunsiedeli perekonnakalmistule. Tema hauakivil seisis kiri: Ich hab's gewagt. ("Mina julgesin."). )
2011. aastal hävitasid Saksamaa võimud tema hauapaiga Baieris Wunsiedelis, sest seal hakkas käima liiga palju austajaid, ka neonatse. Tema säilmed kremeeriti ja tuhk puistati järve, mille nime hoitakse saladuses.
Rivikord
Rivikord on sõjaväes vm ettenähtud (ühel joonel kõrvuti) ülesrivistumise kord, sellisel viisil liikumine. Alates umbes XIX sajandist kasutusel peamiselt tseremoniaalsetel üritustel (nt sõjaväeparaadid, riiklikud vastuvõtud jm), eelnevatel sajanditel nt ka väeüksuste korraldus lahingutes.
Dzanabadzar
Dzanabadzar, Bogd Gegeen, Lam Dzanabadzar (Javzandamba Hutagt) (1635–1723) oli esimene bogdogeegen. Nimi Dzanabadzar (Sanskrit Jñānavajra) Sanskritikeelse sõna (Jnana) tegid mongolid ümber (Dzana) ja vadzra muutus neil badzraks, sellest siis nimi Dzanabadzar. Dzanabadzar sündis tulevase (Erdenedzuu hijd (Эрдэнэзуу хийд) kloostri lähedal stepis kohas Yeson Zuil (Yeson – üheksa (9) ja Zuil – allikas). (Övörkhangai) Aimak.
Need 9 allikat ei külmunud kunagi kinni ning olid tuntud hea ja maitsva vee poolest. See koht asub tänapäeval Ovorkhangai Aimakis. Kohalike väitel need allikad kuivasid 80 aastat tagasi ära. Vastavalt legendile kohtus Avtai Khaan 1580. aastal seal III dalai-laama Sonam Gyatsoga. Dalai-laama olevat ennustanud, et sinna tuleb rajada mälestusmärk, kuna tulevikus sünnib seal keegi tähtis ja kuulsusrikas. 1635 sündis seal Avtai Khaani lapselaps Dzanabadzar. Samal aastal sai Avtai Khaanist budist. 1939 krooniti Dzanabadzar Sakja koolkonna peaks Mongoolias, kuid hiljem Tiibetis olles läks üle gelugi koolkonda.
Mongoolia pealaamana tegi palju ära Mongoolia ja budismi heaks. Dzanabadzar juurutas uue Maitreia Buddha tseremoonia. Lõi mongolite jaoks Soyombo tähestiku, ehitas uusi templeid ja kloostreid. Kirjutas tekste jne. Enam on Dzanabadzar lääne maailmas tuntud kunstniku kui mungana. Teda on peetud Aasia Leonardo Da Vinciks, kes osales ja lõi kaasa paljudes kultuurivaldkondades, tuues uuendusi nii budismi kui ka budistlikku kunsti ja kirjandusse. Dzanabadzari tehtud skulptuurid on täiesti omalaadsed ja eripärased budismis. Tema tehtud on terve hulk skulptuure: 21 Tarat, Sitasamwara, Vadzradhara, viis dhjaani budat ja palju teisi. Dzanabadzar lõi terve koolkonna kunstis ja tal oli tema eluajal suur hulk järgijaid ja õpilasi, kes hiljem viisid õpetaja traditsiooni edasi.
Erdenedzuu hijd kloostri rajas Dzanabadzari vanavanaisa Avtai khaan.
Yeson Zuili on koht, kus Dzanabadzar sündis.
Shireet Tsagaan Nuur on järv, mille ääres pühitseti Dzanabadzari troonile.
Shankh klooster on esimene Dzanabadzari poolt rajatud klooster.
Tövkhön on Dzanabadzari töökoda ja erakla. Saridgiin klooster on Dzanabadzari poolt rajatud klooster.
Burkhan Khaldun on palverännaku koht, mille rajas Dzanabadzar Tšingis-khaani auks. Khögnö Tarnyn Khiid on klooster, mille rajas Dzanabadzar enda õpilase Erdene-Tsorj jaoks. Zayain Khüree
Khalkha Zaya Pandita oli klooster, mis oli Dzanabadzari juhtimise all ajutiselt.
Amarbayasgalant on Dzanabadzari matmiskoht.
Elulugu
Dzanabadzari isa Gombo-dordzi oli Tüsheeti khaaniriigi valitseja ja Tšingis-khaani suguvõsast.
Dzanabadzari ema Khandujamtso nägi imelisi unenägusid ja endeid, enne kui avastas ühel päeval, et on rasedaks jäänud, ja sünnitas poja, kellele pandi nimeks Dzanabadzar. Naaberriigis võimul olev Gegen-Setsen Khaan saatis Dzanabadzari isale Gombodordzile läkituse, milles oli kirjas "Olen korduvalt mõelnud, et tänu valitsejate, printside ja võimukate inimeste heade soovidele ja palvetele sünnib Khalka mongolite hulgas imeline poisslaps Tshingis khaani suguvõsast, kes taevalikult majesteetlik ja kellest kunagi saab meie momgolite juht". Sõnumis oli juttu ka Gegen-Setsen Khaani soovist enda kaaskonnaga saabuda külla Gombo-dordzile. Gegen-Setsen Khaan tegi ettepaneku korraldada võimsad ja väärikad pidustused imelise lapse sünni tähistamiseks, mille kavasse pidi kuuluma hobustel võiduajamine, maadlus ja vibulaskmine. Räägitakse, et tol suvel olevat rohi olnud steppides nii võimas ja nii ilus, et paljud isegi stepi kõige vanemad habetunud tudikesed ei mäletanud nii päikselist ja mahedat suve. Taevas oli suve läbi täis vikerkaari ja linnulaul mattis kõigil meeli ja hinge. Hiljem sama aasta suvel ratsutab Dzanabadzari isa Gombo-dordz Yesön Zuili stepis avastas koha, kus valge koer oli sünnitanud suure pesakonna kutsikad. Mõistes, et see on hea enne ja märk, asus ta enda kaaskonnaga sellesse kohta selleks talveks talvelaagrisse. Legend räägib, et valge lill oli ilmunud maast ja õitsenud täies ilus keset khaani jurtat. Väljas olid sel ajal aga järved jääkaane all ja lumi kattis nii metsi kui mägesid.
Khaan pöördus tagasi enda kodukohta Kherleni orgu, kuid Dzanabadzar mõlkus tal pidevalt meeles. Peatselt läks Kherleni orust Yeson Zuili poole teele spetsialist, kes pidi khaani jaoks välja selgitama, kes see lapsuke siis tegelikult enda sünni poolest on. Ekspert saabus tagasi ja kandis Gegen Setsen Khaanile ette enda kohapealse uurimise tulemused ja nende põhjal tehtud otsuse mis kõlas järgmiselt: "Tüsheeti Khaani äsja sündinud lapsuke on tõeliselt armas titeke. Tal on erilise kujuga silmalaud ja väljavenitusega silma lõige, samuti silma väline nurk on oma kujult piklik, lootoselehe tipuga, mis tähendab, et tite keha on kaetud "pühade märkide ja sümbolitega" nagu Buddhal – sellest ka ainuke järeldus, et tegu on tõelise laps-budaga.
Lapsuke vadistas kolmeaastaselt juba vabalt. Legend räägib, et tema esimesed silbid mida ta hääldas olid; (Ala-la-ma duy-sun-san-jiy-di choy-ji-kor-lo-bardu-la-na-med) Peagi luges Dzanabadzar päev läbi mantraid, ilma et keegi oleks teda keelitanud seda tegema. Palju veetis laps-buda aega, ehitades mängutempleid ja valmistades Buddha kujukesi, joonistades jumaluste kujutisi ja laamasid. Tavaks on, et khaani lapsed suhtlevad ja mängivad ikka teiste aadlike lastega, kuid Dzanabadzar ignoreeris neid kõiki ja pühendus vaid isiklikele huvidele ja õpetusega seotud tegevustele. Kolme aasta pärast ehk 1638. aastal oli Gombodordz veendunud, et poisist saab budausu õpetlane ja kutsus kohale laama Jambalingi, kes viis läbi rituaali, ja Dzanabadzar andis enda esimese budistliku tõotuse. Sellest hetkest sai ta endale nimeks (Jnanavajra) Dzanabadzar.
Ikh Mongol Uuli mäestik (16 431 m) moodustab seal loodusliku amfiteatri kujulise oru, milles asub väike järv Shireet Tsagaan Nuur (Valge trooni järv).
1640. aastal pärast Dzanabadzari troonimispidustusi korraldati naadam pidustused, nii nagu Gegen Setsen Khaan oli lubanud. Traditsiooniliselt on seal kolm võistlusala, maadlus, ratsutamine ja vibulaskmine. Sinna tulid kokku kõik Khalkha mongolid, sest juba (Tšingis-khaan) oli enda eluajal naadami teinud populaarseks. Neid korraldatakse tänapäevani Mongoolias, nii juhtus ka Dzanabadzari elu ajal.
Tennessee jõgi
thumb|Silt üle Tennessee Tennessee on jõgi Põhja-Ameerikas. Algab Apalatšidest. Ülemjooksul voolab Apalatšide ahelike vahel edelasse. Keskjooksul suundub läände, alamjooksul põhja. Suubub vasakult Ohiosse.
San Marino kaptenregendid 1801–1900
San Marino kaptenregendid 1801–1900
Valge mere – Läänemere kanal
thumb|300px|Valge mere – Läänemere veetee (sh Neeva ja Sviri jõgi ja Valge mere – Läänemere kanal)
San Marino kaptenregendid 1801–1900
Selles loendis on toodud San Marino kaptenregendid (Capitani reggenti) 1. aprillist 1801 kuni 1.aprillini 1901.
Valge mere – Läänemere kanal
Valge mere – Läänemere kanal (vene keeles Беломорско-Балтийский канал, lühendatult Беломорканал, ББК; 1961. aastani Stalini-nimeline Valge mere – Läänemere kanal) on kanal, mis ühendab Valget merd Äänisjärvega. Kanal on 227 km pikk ja sellel on 19 lüüsi. Et kanali sügavus ei ületa nelja meetrit, ei ole see merelaevadele laevatatav ning seal on hõre liiklus. Kuigi kanal lõppeb Äänisjärve ääres, jätkub veetee Äänisjärve kaudu Sviri jõge pidi Laadoga järvele ja sealt edasi Neeva jõge pidi Läänemerele. Valge mere – Läänemere kanal on Volga-Läänemere veetee jätk.
Kanal ehitati aastatel 1931–1933 21 kuuga GULAGi vangide tööjõudu kasutades. Erinevatel andmetel hukkus kanali ehitusel 50 000 kuni 200 000 vangi (ametlikult umbes 11 000). Kanal avati 2. augustil 1933. Kanali valmimist esitleti kui tõendit 1. viisaastaku plaani eduka täitmise kohta.
Lisa Nicole Carson
Lisa Nicole Carson (sündinud 12. juulil 1969 New Yorgis Brooklynis) on Ameerika Ühendriikide filminäitleja.
Autism
Autism on geneetiline neurovariatsioon.
Autistidele peetakse iseloomulikuks keskmisest erinevat intensiivset maailmatunnetust ja monotropismi, ka kogevad autistid ja mitteautistid sageli vastastikuseid suhtlemisprobleeme, mis võib tihtipeale viia autistide vääritimõistmise, tõrjumise, sotsiaalse isolatsiooni ja ilmaolekuni. Autismi seletavate teooriate seas leidub ka näiteks intensiivse maailma teooria, mille kohaselt autistide ajus suurenenud ning aktiivsem amügdala ei tähenda autistide aju haiguslikku puudujääki, vaid teatud laadi geneetilist erinevust, mille puhul on isiku toimetulek raskendatud pigem selle erinevuse ülejäänud ühiskonnaliikmete poolsest mittemõistmisest, erinevuse põhjuste väärtõlgendustest, kaasaja ühiskonna müra- ja stressirohkusest jt ühiskondlikest faktoritest.
Euroopas on 7–9-aastaste laste seas keskmiselt 12,2 autismispektri häirega diagnoositud last 1000 kohta (üks 89st), see varieerub riigiti 4,4–19,7 1000 kohta. Ülemaailmselt on autismispektri häirete levimus hinnanguliselt 1/160. Ameerika Ühendriikides on leitud, et autismi esineb poiste seas peaaegu viis korda sagedamini kui tüdrukute seas. Autismile ei ole ravi. Järjekindla õpetuse ja tegelusraviga on võimalik aidata autistil arendada igapäevaelus vajalikke oskusi, kaasa arvatud oskust suhelda. Paljud autistid jäävad aga terve elu jooksul sõltuvaks pidevast kõrvalisest abist.
Autismi ajalugu
1925. aastal kirjeldas Kiievi lastepühhiaater Grunja Jefimovna Suhhareva autistlikule isiksusele omaseid jooni üsna sarnaselt kui seda tegi hiljem Hans Asperger, kirjeldades ka autistidel esinevat ülitundlikkust ning andekust. Suhhareva küll veel ei kasutanud nimetust "autism", vaid nimetas seda, mida hiljem hakati nimetama autismiks, "skisoidseks isiksushäireks".
Autismi uuem käsitlus rajaneb kahe suure pioneeri töödel. Leo Kanner ja Hans Asperger alustasid mõlemad selle häire juhtumite uurimist 1930. aastatel. Sel ajal oli spetsialistidel diagnostiliselt raske eristada autismi lapseea skisofreeniast. Ei olnud selget arusaama sellest, mis täpsemalt on skisofreenia, seda nii täiskasvanutel, rääkimata veel lastest. Kõike imelikku ja normaalsest erinevat nimetati skisofreeniaks. Autistlikke lapsi nimetati skisofreenikuteks, kuna nad ei suhelnud maailmaga ning ei hoidnud teiste inimestega silmsidet, olid eemaletõmbunud, omas maailmas. Leo Kanneri jaoks oli skisofreenia ja autismi erinevus selles, et autistlikud jooned on püsivad, skisofreenia puhul aga vahelduvad psühhootilised hood normaalse seisundiga. Samuti ei ole autistidel hallutsinatsioone, mis on osa skisofreenia diagnoosist. Antud perioodi skisofreenia teraapiat ilmestas ravi LSD-ga, elektrišokid ja muu taoline. Seda perioodi ei iseloomusta ka tänapäevased ravimiuuringud, mis usaldusväärselt kinnitaks ravimeetodite tõhusust.
Autismialaste uuringute peamiseks teerajajaks on Leo Kanner (1894–1981). Ta sündis ja elas esimesed aastad Austrias. Olulisima osa oma elust töötas ja õpetas ta Ameerikas Baltimore'is Johns Hopkinsi Ülikoolis.
Oma esimeses suuremas teaduslikus töös ("Autistic Disturbances of Affective Contact", 1943) kirjeldas ta vaatluse all olnud 11 last. Ühte last kirjeldab ta järgnevalt: "Talle tundub piisavat temast endast. Ta ei näita välja mingit naudingut, kui keegi teda paitab. Ta ei hooli sellest, kes tuleb või läheb, samamoodi ei hooli ta sellest kui ta ema või isa tema juurde tulevad või kui keegi eakaaslastest temaga mängida soovib. Ta tundub tõmbuvat iseendasse ja näib elavat enda maailmas."
Ta kirjeldab antud seisundit sõnaga autism. Juba oma esimestes töödes kirjutab ta sellest, et tõenäoliselt on antud häirel bioloogilised alused ja et antud lapsed sünnivad maailma juba sellistena, et nad ei soovi lähedust ja kontakti teiste inimestega, ning tõenäoliselt lastevanemate kasvatusstiil ei mängi häire kujunemises olulist rolli.
Enamikul 11 lapsest tema uuringus olid väga head kognitiivsed võimed ühes või kahes kitsas valdkonnas – nt loomade klassifitseerimine või aadresside ja ajatabelite meelde jätmine.
Autismiuuringute teine oluline alusepanija on Hans Asperger (1906–1980). Ta sündis ja elas Viinis. Lapsena oli keeleliselt väga võimekas. Samas oli tal suuri raskusi sõprade leidmisel ja teda peeti eraldihoidvaks lapseks. Õppis Viini ülikoolis meditsiini ja töötas hiljem haigla lasteosakonnas. Oma esimeses suuremas teadustöös töötas ta umbes 200 perekonnaga, kelle lastel esines sarnaste sümptomitega häiret nagu Kanner oli Ameerikas kirjeldanud. Erinevalt Kanneri lastest oli Aspergeri vaatlusalustel arenenud kõne. Asperger kirjeldas antud sündroomi järgmiste sümptomite kaudu: empaatiapuudus, vähene võime luua sõprussuhteid, ühepoolsed ja monotoonsed vestlused, intensiivne hõivatus ühest kitsast valdkonnast ja kohmakad liigutused. Asperger nimetas enda kirjeldatud lapsi ka väikesteks professoriteks, sest nad suutsid neid huvitavast teemast rääkida pikalt ja suure detailsusega. Tema järgi on ka häire nimetus Aspergeri sündroom. Asperger nägi enda sündroomi alati eraldiseisvana Kanneri tutvustatud häirest. Reaalselt oli neil kahel kirjeldusel palju ühist.
1944 avaldas ta sel teemal esimese olulisima artikli, mis alles 1989. aastal tõlgiti inglise keelde. Aspergeri töö oli kirjutatud saksa keeles ja ilmus Teise maailmasõja ajal, seetõttu said tuntuks pigem Kanneri tööd.
1960. aastaks oldi jõutud spetsialistide ringkonnas selgusele, et autism on skisofreeniast täiesti eraldiseisev häire. Sel perioodil lisandus Leo Kannerile ja Hans Aspergerile Bruno Bettelheim, keda saab pidada kolmandaks olulisimaks mõjutajaks autismi ajaloos.
Bruno Bettelheim (1903–1990) sündis samuti Austrias. 1939. aastal, pärast 11-kuulist viibimist kahes natsirežiimi laagris, emigreerus ta Ameerikasse.
Nii Kanner kui ka Asperger ei kirjutanud raamatuid, mille kaudu oleksid lapsevanemad saanud teavet antud häire kohta. Selle lünga täitis Bettelheim. Paraku uskus Bettelheim, et autismil ei ole mitte bioloogilised põhjused, vaid kasvatuslikud. Oma raamatutes süüdistas ta lapsevanemaid nende laste autismis.
Tema teooria põhines tema natsi sunnitöölaagrites viibimise kogemusel. Pärast vabanemist leidis ta, et antud laagrite elanikel ja autistlikel lastel on mitmeid sarnasusi. Ta leidis, et nende laste emad on kui laagrite korrapidajad, st kumbki ei hooli oma lastest (hoolealustest), olles nende vastu külmad ja kalgid. Sellest seosest järeldas ta, et kui lapsed on pandud säärasesse ekstreemsesse olukorda, siis tekib neil vastureaktsioon, mis väljendub autistlike joontena. Ning sarnaselt laagrielanikega suunavad need lapsed kogu oma energia sellesse, et ennast sellest ekstreemsest keskkonnast eraldada, mis väljendubki autistlike joontena, nagu endassetõmbumine, mitte rääkimine jne.
Nende emade kirjeldamiseks võttis ta esmakordselt kasutusele väljendi "külmkapiemad" (refrigerator mothers). Ta uskus, et autistlike laste emad on külmad ning süüdi oma lapse häires. Ta leidis, et laps areneb normaalselt, kuid kuna emal on mingi psüühikahäire, siis lapse psüühika samuti vastusena sellele muutub autistlikuks. Lähtuvalt sellest leidis ta, et raviks tuleks need lapsed oma emadest eraldada. Nagu ka eelnevalt tõi ta seoseid natsilaagritega. Kui panna normaalse psüühikaga inimene sellisesse ekstreemsesse keskkonda, siis mõjutab see ka tema psüühikat. Kui aga luua keskkond, mis on natsilaagritele vastupidine, siis peaks olema võimalik taastada normaalne psüühika, ehk siis sama põhimõtte järgi peaks olema võimalik ka autism välja ravida.
See teooria ja raamatud, mis said väga populaarseteks, on väga tugevalt mõjutanud paljusid emasid üle maailma. Kuna see on üks selgemaid ja lihtsamaid teooriaid, mis pakub sellele endiselt segasele häirele seletusi, võtsid paljud emad seda kui tõde ning süüdistasid lapse häires iseennast. Ühest küljest andis see lapsevanematele seletuse, miks nende laps käitub teatud viisil, ja ka võimaluse, kuidas seda ravida. Samas tekitas see paljudes süütunnet ja vajadust psühhoteraapia järele.