cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ivan Gratšov
Gratšov lõpetas 1973. aastal Uljanov-Lenini nimelise Kaasani Riikliku Ülikooli, seejärel samas aspirantuuri. Pärast aspirantuuri kaitses ta füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi. 2010. aastal sai Gratšov majandusdoktoriks majandusfüüsikas.
Püüdurretseptorid
Teadusuuringutes
SR-B1 in vivo toimete väljaselgitamiseks kasutati metsikut-tüüpi hiiri SR-B1−/− nakatati aerosoolivormi viidud 100 CFU laboratoorse isolaadiga Mycobacterium tuberculosis H37Rv ja jälgiti neid – hiired jäid elama.
Ivan Gratšov
Gratšov on poliitikas osalenud 1990. aastate algusest. Ta oli aastatel 1990–1993 Tatarstani Vabariigi Ülemnõukogu liige. 1993. aastal pääses ta Riigiduumasse Jabloko nimekirjas. 1998. aastal lahkus ta Jablokost konflikti tõttu partei juhtkonnaga.
Püüdurretseptorid
Teadusuuringutes
SR-B1 osaleb kolesterooli sidumisel ja transpordil rakku ja suurenenud seerumikolesterooli tase apolipoprotiini E (ApoE) puudulikkusega hiirtel, keda säilitati HC-dieedil, andis tulemuseks kõrgenenud vastuvõtlikkuse tuberkuloosi mükobakteritele.
Ivan Gratšov
2001. aastal kandideeris Gratšov Tatarstani Vabariigi presidendiks. Valimistel sai ta 5,5% valijate häältest ja jäi kolmandaks.
Püüdurretseptorid
Teadusuuringutes
In vitro katsetes on SR-B1 retseptor mükobakterite sisenemisel, toitumisel ja paljunemisel, kuid elusorganismis võib see retseptor tuberkuloosinakkuse levikul vähetähtsat rolli mängida.
Ivan Gratšov
2007. aastal pääses ta Riigiduumasse Õiglase Venemaa nimekirjas. 2012. aastal valiti ta Riigiduuma energeetikakomitee esimeheks. 2016. aastal esitas Kasvupartei ta Riigiduuma saadikukandidaadiks valimistel ühemandaadilises valimisringkonnas. Gratšov jäi kolmandaks ja parlamenti ei pääsenud.
Püüdurretseptorid
Teised retseptorid
Lisaks nendele klassidele on veel hulk retseptoreid, millel on püüdurretseptorite aktiivsusega sarnane aktiivsus, kuid mis kuuluvad teistesse retseptoriklassidesse, näiteks LRP1, LRP2/megalin, cubam, ASGP, MR, ja CD11b/CD18α.
Püüdurretseptorite roll haigustes
Püüdurretseptorid seonduvad väga paljude molekulidega ning seetõttu on neil ka palju bioloogilisi rolle, näiteks mitmesuguste modifikatsioonidega lipoproteiinde puhastamine vereringest ja seondumine patogeenidega, osaledes nii kaasasündinud immuunsüsteemi töös. Samas on tuvastatud, et püüdurretseptorid võivad mängida olulist rolli mõnede haiguste kujunemises, näiteks ateroskleroosis ja vähi metastaseerumisel.
Ivan Gratšov
pisi|130px| Ivan Gratšovi abikaasa [[Oksana Dmitrijeva ministriametis ]]
Reformatsioon Itaalias
Protestantlik reformatsioon algas Itaalia linnriikides varakult, juba enne 15. sajandit, ja varises kokku 17. sajandi alguses. Selle arengut takistasid inkvisitsioon ja reformatsioonivastased meeleolud.
Ivan Gratšov
Isiklikku
Ivan Gratšovi abikaasa Oksana Dmitrijeva on töötanud Venemaa Föderatsiooni ministrina. 2017. aastal kavatses ta kandideerida Kasvupartei poolt esitatuna 2018. aasta Venemaa presidendivalimistel, kuid kaotas sisevalimistel Boriss Titovile.
Püüdurretseptorid
Püüdurretseptorite roll haigustes
Uuringud on näidanud, et püüdurretseptoritel on oluline roll ateroskleroosi kujunemisel. Ateroskleroos on osadel inimestel ja teistel selgroogsetel loomadel esineda võiv krooniline, kuni aastakümneid asümptomaatiliselt arenev, südame-veresoonkonna põletikuline haiguslik seisund, mida iseloomustab aterosklerootiliste muutuste (naast) tekkimine arteriseinte sise- ja keskkestale kuhjuvate kolesterooliladestuste näol.
Kuna LDL-partikleid koheldakse kui võimalikke patogeene, sisenevad need fagotsütoosi teel makrofaagidesse, mis sekreteerivad seejärel mitmeid põletikku soodustavaid ühendeid. Erinevas staadiumis ateroskleroosi kolletest eraldatud ja uuritud makrofaagidelt on avastatud mitmeid püüdurretseptorid, mis viitab võimalikule seosele ateroskleroosiga.
Reformatsioon Itaalias
Itaalia enne reformatsiooni
pisi|Girolamo Savonarola (autor Fra Bartolomeo), u 1498, [[San Marco klooster|Museo di San Marco, Firenze]] 12. ja 13. sajandil sugenes Loode-Itaaliasse ja Rooma suur hulk usulisi teisitimõtlejaid (nagu näiteks patareenid, dulcinianid ja Arnaldo da Brescia), ent nad kõik kõrvaldati. Ainult üks väike 12. sajandil alguse saanud rühmitus – valdeslased – oli erand. Valdeslased elasid Lääne-Alpide ligipääsmatutes orgudes, kus nad tänu oma tõhusale kaitsele said (peale luterlusele üleminekut umbes aastal 1532) aastal 1561 vähendatud usuvabaduse.
Martin Lutheri eelkäijaks Itaalias peetakse dominikaani munka Girolamo Savonarolat (1452–1498). Ta laitis katoliku vaimulike liiderlikkust ja võimu ärakasutamist, nõudis "moraalset taassündi" ning kirikutes piltide ja kujude hävitamist. Erinevalt Lutherist ei saavutanud Savonarola mõjukate patroonide toetust ja tema tegevus on lühiajaline, lisaks piirnes see vaid Firenzega. Varsti põletati Savonarola tuleriidal. Savanarola Firenzes elavad kaasaegsed Marsilio Ficino ja Giovanni Pico della Mirandola proovisid ellu viia niinimetatud "hermeetilist reformatsiooni", kuid nende hermeetilise ja neoplatoonilise õpetuse tulemusel ei tekkinud protestantlikku usulahku.
Püüdurretseptorid
Püüdurretseptorite roll haigustes
Lisaks on uuringud näidanud ka reaktiivsete hapnikuühendite (ROS – inglise keeles reactive oxygen species) rolli ateroskleroosi kujunemises. ROS kahjustab organismi suuresti, reageerides mitmete oluliste biomolekulidega nagu lipiidide, valkude ja nukleiinhaptega. ROS on ka oluliseks põletikku soodustavaks signaaliks ning on tuvastatav varajases ateroskleroosis ehk arterite lubjastumises. Püüdurretseptorite E klassi kuuluvat retseptorit SR-E1 on seostatud ROS-ide vabastamisega endoteeli ja vaskulaarsesse silelihasesse, põhjustades DNA kahjustusi ja seeläbi ka apoptoosi.
Püüdurretseptorite aktiivsust kirjeldasid Dr Michael Brown ja Joseph Goldstein 1979. aastal.
Reformatsioon Itaalias
Itaalia reformatsiooni põhimõtted
Itaalia reformatsiooni põhjused olid mitmekesised: humanismi teke, mis oli seotud Itaalia kultuuri taassünniga; võõrvõimude vallutused Itaalias (nt Hispaania Lõuna-Itaalias ja Saksa-Rooma riik Põhja-Itaalias), mis propageerisid seal Itaalia traditsioonidega vastuolus olevaid katoliikluse eri vorme; vajadus sügavama ja isiklikuma suhte Jumalaga järele; Itaalia demokraatlike ja vabariiklike traditsioonide vastandumine Saksa ja Hispaania absolutistike monarhiatega; rahva reaktsioon katolike vaimulike suurejoonelisele rikkusele ja ebamoraalse käitumisele, eriti paavst Aleksander VI-le, kes toetas avalikult korruptsiooni ja onupojapoliitikat. Paavstlust süüdistati tihti Itaalia poliitilises lõhenemises, teiste seas tegi seda ka Niccolò Machiavelli.
Luterluse tõus
1520. aastail, varsti pärast esimeste Martin Lutheri kirjade avaldamist, kerkisid esile mõned esimesed Itaalia luterlased (nt Pier Paolo Vergerio, Aonio Paleario). Siiski oli luteri kiriku mõju väga väike, sest Luther kirjutas saksa keeles ja suunas oma missiooni peamiselt sakslastele ning kiriku tsensuur Itaalias oli väga tõhus.
Bartolomeo Fonzio tõlkis arvatavasti esimesena Lutheri kirjutise "An den christlichen Adel" itaalia keelde. Hiljem oli ta Itaalias luterluse aktiivne edendaja, kuid 1558. aastal mõisteti ta surma ja uputati. Teised olulised reformaatorid olid Albonast pärit Baldo Lupetino Istrias ja Baldassare Altieri, kes elas Aquilas Napoli territooriumil.
Kõik luteri kiriku mainimised hävitati kohe: 1530. aastal pagendati Antonio Bruccioli Firenzest, sest ta viitas Lutheri ja Martin Buceri teostele. Hiljem tegi ta palju reformatsiooni kasuks, seletades ja trükkides Piibli kirjutisi itaalia keeles. Tema üle mõisteti mitu korda kohut ja ta suri vanglas aastal 1566. 1531 arutleti Padova ülikoolis Lutheri teeside üle. Teadaolevalt on see ainus sellise akadeemilise arutelu juhus Itaalias.
Kalvinismi, anabaptismi ja nontrinitarianismi tõus
Itaalia luterlased muutsid oma seisukohad ruttu usulise tagakiusamise tagajärjel radikaalseks ning hakkasid propageerima kalvinismi, anabaptismi või nontrinitarianismi. Nende usulahkude järgijad Pietro Martire Vermigli, Girolamo Zanchi, Lelio ja Fausto Sozzini tegutsesid peamiselt kõrgemate sotsiaalsete klasside seas ning tihti ka printside õukondades, mis kaitses neid osaliselt Inkvisitsiooni eest. 1550. aastal kinnitas paavst Julius III, et Veneetsias on tuhatkond anabaptisti. Nende seas olnud Giulio Gherlandi ja Francesco dells Saaga langesid 1565. aastal Veneetsia inkvisitsiooni ohvriteks.
Umbes 1528. aastal kogunesid paljud prantsuse radikaalsed protestandid (teiste seas Clément Marot ja Johann Calvin) prints Ercole d'este ümber Ferrarasse, kuhu neid kutsus printsi abikaasa Renée – Prantsusmaa kuningas Louis XII tütar. Sel põhjusel süüdistas inkvisitsioon printsessi ketserluses ning ta tuli peale abikaasa surma Prantsusmaale tagasi.
Itaalia reformatsiooniliikumise hävinemise põhjused
Itaalia reformatsioon varises kokku juba umbes 70 aastat peale selle algust, sest katoliku kirik reageeris sellele kiiresti ja tugevalt. 1542. aasta suvel lasi Inkvisitsioon enda korralduses muudatusi teha, et kõigis Itaalia linnriikides paremini protestantlusega võidelda.
Selle ohu tulemusena põgenes suurem osa Itaalia reformaatoritest Põhja- ja Ida-Euroopa riikidesse, nagu näiteks Poolasse, mille linnas Krakowis tekkis mõjukas grupp itaalia unitaarlasi, keda mitteametlikult toetas Itaalias sündinud Poola kuninganna Bona Sforza.
Umbes 1600. aastal kadus protestantlus Itaaliast peaaegu täielikult ning katoliiklus jäi Itaalia linnriikide usuks.
Itaalias võitles katoliku kirik algusest peale tõhusalt mitmesuguste ketserluse vormidega. Seega polnud itaalia usureformaatoritel võimalust tegutsedda laiemalt ja oma vaateid propageerida. Itaalia printsid lõpetasid kiiresti reformatsiooni toetamise, sest see võis võtta neilt kasumlikud vaimulikud ametid (nagu näiteks piiskopi- või kardinaliameti).
Teised olulised põhjused itaalia reformatsiooni kokkuvarisemiseks oli Püha Rooma Riigi agressiivne poliitika Itaalia linnriikide suhtes. Itaalia printsid samastasid reformatsiooni selle ohuga ja nende usku kinnitas teiste seas näiteks 1527. aastal toimunud Sacco di Roma.
Esimese itaaliakeelse Piiblitõlke avaldas Luccast pärit Giovanni Diodati aastal 1603, ent see oli peale Itaalia reformatsiooni langust ja seetõttu aitas see kaasa vaid protestantuse arengule väljaspool Itaaliat, peamiselt itaalia keelt kõnelevates Šveitsi kantonites (Ticinos ja Graubündenis).
Itaalia reformatsiooni mõju
pisi|[[Fausto Sozzini, kes asutas sotsinianismi]] Itaalias ei avaldanud reformatsioon peaaegu mitte mingisugust kestvat mõju peale katoliku kiriku tugevdamise, erinevalt sellest mõjust, mis oli mitmetes Euroopa riikides (teiste seas Šveitsis, Saksamaal, Böömimaal, Ungaris ja Transilvaanias). Paljud itaallased olid Euroopa reformatsiooni märkimisväärsed aktivistid peamiselt Rzeczpospolitas (nt Giorgio Biandrata, Bernardino Ochino, Giovanni Alciato, Giovanni Battista Cetis, Fausto Sozzini, Francesco Stancaro ja Giovanni Valentino Gentile), kus nad propageerisid nontrinitarianismi ja olid Poola vennaskonna liikumise eestvedajad.
Piibellik unitaaride liikumine
Protestantlikus kirikus pole unitaarliikumist täielikult aktsepteeritud. Tänapäeval usuvad unitaarid (liikumist kutsutakse ka piibellikuks unitarianismiks) kristluse järgi, et Piibel õpetab, et Jumal on ainsuses isik – Isa – ning et Jeesus on eraldiseisev olend, tema poeg. Mõned usulahud kasutavad seda mõistet enda kirjeldamiseks, selgitades erinevust nende ja kirikute vahel, mis hakkasid 19. sajandi lõpus arenema kaasaegseks Briti unitarianismiks ja veel enam Unitarian Universalismiks Ameerika Ühendriikides.
Itaalia
Itaalias esindavad tänapäeval piibellikku unitaarliikumist, millesse panustasid Sozzini ja teised, Itaalia kristliku kirikuga seotud kirikud. Itaalia kristlikul kirikul on olulisi sarnasusi piibelliku unitaarliikumisega, kuigi see võtab mõnede doktriiniosade suhtes ettevaatliku seisukoha. Wilbur kirjutas unitaarliikumise kohta: "Religioosne liikumine, mille ajalugu me püüame jälgida... arenes täielikult välja nii ideedes kui ka riigikorras vaid neljas riigis, Poolas, Transilvaanias, Inglismaal ja Ameerikas. Aga igas neist näitas see usulahk, koos teatud paikkondlike omadustega, üldiset vaimsust, ühtset vaatenurka ja õpetuse kasutamise viisi, mis paneb meid soovima vaadelda neid kõiki kui ühe liikumise väljakasve, sest miski ei saa olla loomulikum, kui eeldada, et neil sarnastel omadustel peab olema ka ühine ajalugu. Kuid siiski pole see nii, sest selle asemel, et liikumine oleks mujal tekkinud ja kohalikku keelde tõlgitud vaid peale selle kasvu ja populaarsust, tundub, et liikumine võrsus igas riigis iseseisvalt ja otse selle pärismaistest juurtest ning puutus alles hiljem, peale seda, kui see oli juba oma eripärad omandanud, kokku teiste sarnaste liikumistega."
Itaalia kristlik kirik usub, et Jumal on vaid Üks Isik, mis on otseses vastuolus kolmaainsuse õpetusega, mis defineerib Jumalat kui kolme kooseksisteerivat Isikut ühes Aines (Sisus), kes on üheks kokku sulandunud. Liikumine, millest Itaalia kristlik kirik inspiratsiooni sai, eitab teisi doktriine, mida on sajandeid õpetatud, sealhulgas soterioloogilisi õpetusi pärispatu ja ettemääratusse kohta.
FIDE Grand Prix
FIDE Grand Prix (inglise keeles FIDE Grand Prix) on FIDE egiidi all peetav rahvusvaheline maleturniiride sari.
Korraldatakse 2008. aastast. Sarja kuulub 4 või 6 turniiri. FIDE Grand Prix' sarjad on maailmameistrivõistluste üheks kvalifikatsioonivõistluseks, kust kaks parimat pääseb edasi võistlema MM-i pretendentide turniirile (erinevalt lahtisest sarjast saab FIDE naiste Grand Prix' sarja võitja õiguse kohtuda tiitlimatšis valitseva naiste maailmameistriga). Sarjades osaleb 16–24 tippmaletajat.
Grand Prix' sarja parimad saavad rahalised auhinnad. Näiteks FIDE Grand Prix 2019 auhinnafond moodustab 0,8 miljonit USA dollarit.
Kvalifitseerumine Grand Prix' sarja
Suurem osa osavõtjatest kvalifitseerub Grand Prix' sarja FIDE reitingutabeli alusel, vahel on mõned kohad reserveeritud viimaste maailmakarikavõistluste parimatele, lisaks pääseb mängima sarja korraldaja ja vahel ka FIDE presidendi nominatsiooni kaudu.
FIDE Grand Prix 2019
Neljast turniirist koosnev malevõistluste sari. Mängitakse 2019. aasta jooksul (maist–detsembrini). Sarja kaks paremat pääsevad märtsis-aprillis 2020 Jekaterinburgis peetavale 8 osavõtjaga MM-i pretendentide turniirile.
FIDE Grand Prix 2019 sarja kvalifitseerus 21 tippmaletajat – 20 FIDE reitingutabeli alusel ja 1 korraldaja valikul (Daniil Dubov). Osavõtjad peavad mängima kolmel neljast sarja raames peetavast turniirist. Mängitakse nokautsüsteemis.
Esimene turniir toimus mais 2019 Moskvas (16 osavõtjat). Finaalis võitis Jan Nepomnjaštši Aleksandr Grištšuki. Teine turniir peeti mais 2019 Riias. Finaalis alistas Şəhriyar Məmmədyarov Maxime Vachier-Lagrave'i. Novembris 2019 toimus Hamburgis kolmas turniir. Finaalis alistas Aleksandr Grištšuk Jan-Krzysztof Duda. Detsembris peetakse sarja viimane turniir Tel Avivis.
Ilse Heß
Rudolf Hessi ja Adolf Hitleriga tutvus Ilse gümnaasiumiõpilasena. Neiu Pröhl õppis germanistikat.
NSDAP-sse astus 1921. Kuna partei oli vahepeal keelustatud, siis astus Pröhl NSDAP-sse uuesti 1925. aastal, oli tegev parteiaktivistina. Rudolf Hessiga abiellus Ilse 20. detsembril 1927. aastal Münchenis. Neil sündis 18. novembril 1937 üks poeglaps Wolf Rüdiger.
Pärast teist maailmasõda sai tuntuks ka raamatute autorina, mil ta hakkas välja andma oma abikaasa artikleid ja kirju.
Valeri Roštšenko
Valeri Roštšenko (vene keeles Валерий Рощенко) (sündinud 17. novembril 1939 Stavropoli krais) on Eesti-vene kirjanik ja kaugsõidukapten.
Elulugu
1967. aastal lahkus ta sadamalinnast Vladivostokist ning astus Moskvas asuvasse Maksim Gorki nimelises Kirjandusinstituuti kirjandust õppima. Seal tutvus ta Eesti prosaisti Jaan Kruusvalliga, kellega sõbralikud suhted jätkusid hiljem ka Eestis.
1973. aastal pärast instituudi lõpetamist, saamata tolleaegset Venemaa riiklikku suunamist (kuna ei astunud NLKP liikmeks), otsustas ta sõita Tallinna. V. Roštšenko on ühes autobiograafilises intervjuus kirjeldanud, et Eesti valis ta sihtpunktiks selle järgi, et oli noore kursandina 1959. aastal purjelaeval Mendelejev praktikal olles külastanud Saaremaad ja Pärnu linna ning Eesti ja selle rahvas olevat jätnud talle südamliku mulje.
1981. aastal astus ta Eesti Ajakirjanike Liidu liikmeks. Tema mereteemalisi jutustusi ja reportaaže on avaldatud nii üleliidulistes kui ka vabariiklikes ajalehtedes ja ajakirjades (nt Таллинн, Морской флот, Рыбак Эстонии, Вечерний Таллинн, Молодежь Эстонии). Ta on osa võtnud mereteemaliste kirjanike (marinistid) kokkutulekutest, konverentsidest ja seminaridest Moskvas, Kaliningradis ja Arhangelskis.
1989.–2006. aastal töötas ta Eesti Kalatööstuse ja Eesti Merelaevanduse kaubalaevadel Vilsandi, Kassari, Kapten Voolens, Mehhaanik Kruul, Kurkse, Muuga, Fryderyk Chopin, Manjuško, Sea Pink, Peipsi, Saadjärv ja Pärnu nii kaptenina kui ka kapteni abina.
Valeri Roštšenko elab 1996. aastast Paldiski linnas Eestis.
Looming
Valeri Roštšenko loomingut ja esinemist haldab Addicere OÜ.
Nicolae Martinescu
Nicolae Martinescu (24. veebruaril 1940 – 1. aprill 2013) oli Rumeenia maadleja.
Ta võitis olümpiamängudel 1972. aastal kuldmedali ja 1968. aastal pronksmedali. 1964. aastal olümpiamängudel sai ta neljanda koha, 1976. aastal olümpiamängudel oli tema koht lõpuprotokollis 7.–8.
Ta võitis Rumeenia meistrivõistlustel 15 kuldmedalit.
Pärast sportlaskarjääri lõppu töötas treenerina.
Kati Nõlvak
paremal|raamita|317x317px|Kati Nõlvak Türi vallavanem Kati Nõlvak (sündinud 17. novembril 1989 Oisus) on Eesti poliitik ja kogukonnaaktivist. Ta oli Türi vallavanem alates 25. novembrist 2022 kuni 9. märtsini 2023.
Nõlvak lõpetas 2020. aastal Tallinna Ülikooli haridustehnoloogia erialal. Aastal 2019 andis ta koos Eesti Noorsootöö Keskusega välja raamatu "Digiareng ja noorsootöö".
Hariduskäik
1996. aastal asus Kati Nõlvak õppima Türi Gümnaasiumis, mille lõpetas aastal 2008.
Aastatel 2010–2015 õppis Nõlvak Eesti Ettevõtluskõrgkoolis Mainor, ettevõtluse ja ärijuhtimine erialal, millele lisaks õppis ta lisaerialana ka projektijuhtimist. Aastatel 2007-2018 on ta osalenud mitmetel täiendkoolitustel. Õppimise kõrvalt osales noorsootööalastel koolitustel ning omandas noorsootöötaja kutse.
2018. aastal alustas Nõlvak õppimist Tallinna Ülikoolis haridustehnoloogia erialal (MSc), mille lõpetas aastal 2020.
Poliitiline tegevus
Kati Nõlvak on aastast 2020 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 8 (Järva- ja Viljandimaa) 97 häält ning ei osutunud valituks.
Kodanikuaktivisti ja kogukonna liidrina
Nõlvak on olnud õpilasesindaja Türi Gümnaasium ning kogukonna elu eestvedaja. Tema eestvedamisel on ellu kutsutud Oisu mängutuba Sumsar ning Oisu noortetoa alustamine. Olles MTÜ Oisu Kultuuri ja Arengu Seltsi juhatuse liige on ellu kutsutud Oisu hoovipäeva toimumine ning Hoolin kodukohast kampaania korraldamine Oisus. Raukla külavanemana on tema eestvedamisel toimunud kohalikud üritused nagu "Raukla Jaanid" ning küla on saanud ka valla tunnustuse "Aasta küla tiitli" .pisi|Kati Nõlvak 2021. aastal Türil
Kopenhaageni ooperimaja
pisi|Ooperimaja eestvaade Kopenhaageni ooperimaja (taani keeles Operaen på Holmen; kõnekeeles ka Operaen) on ooperimaja Kopenhaagenis. See on koduks Taani rahvusooperile ning kuulub maailma kõige moodsamate ooperimajade hulka. Samas on see maailmas üks kõige rohkem maksma läinud ooperimaju, mille ehituskulud ulatusid üle 500 miljoni USA dollari. Hoone paikneb Kopenhaageni kesklinnas Holmeni saarel.
Ajalugu
Ooperimaja kinkis Taani riigile A. P. Mølleri ja Chastine McKinney Mølleri Fond (A. P. Møller and Chastine Mc-Kinney Møller Foundation) 2000. aasta augustis. (A. P. Møller oli ka nüüdseks tuntud kontserni Mærsk kaasasutaja. Sisuliselt rahastas ooperimaja ehitust eelpool nimetatud fondi kaudu A. P. Mølleri poeg Mærsk Mc-Kinney Møller, Taani tuntud laevandusmagnaat ja filantroop). Mõned Taani poliitikud panid sellist eraalgatuslikku kingitust küll pahaks, kuid Folketing ja valitsus aktsepteerisid seda ja võtsid kingituse vastu. Hoone projekteeris arhitekt Henning Larsen. Ooperimaja ehitus algas 2001. aasta juunis ning lõppes 1. oktoobril 2004. See avati pidulikult 15. jaanuaril 2005 Taani peaministri Anders Fogh Rasmusseni, kuninganna Margrethe II ja Mærsk Mc-Kinney Mølleri osavõtul.
Asukoht
pisi|Ooperimaja tagakülg. Eemalt paistab Amalienborg ja Frederiki kirik ehk Marmorkirik. Kopenhaageni ooperimaja asub merekaldal vana sadama alal. Selle paiga nimi saarel, kuhu ooperimaja ehitati, on Dokøen, ja see tähendab tõlkes dokisaart. Ooperimajast mõnikümmend meetrit eemal lääne pool võibki näha vana sadamadokki ja pumbajaama. Ooperimaja eest otse üle vee avaneb vaade Amalienborgi lossile ja Frederiki kirikule (tuntud ka Marmorkirikuna).
Maja
Taani Kuningliku Teatri hallatav ooperimaja on üks parima sisseseadega ooperimaju maailmas. Selle pealava on ühendatud ruumidega, kus saab etenduse suuremõõtmelisi lavadekoratsioone varakult valmis seada.
Teatrisaalis on 1492 istekohta. Kui orkestriauku ei kasutata, kaetakse see kinni ja sinna pannakse vajaduse korral lisatoolid. Nii võib vaatajakohtade arv ulatuda 1704ni. Orkestriaugus on 110 muusikukohta; hoone suurepärased akustilised omadused toovad esile orkestri iga pisimagi helinüansi.
pisi|Ooperimaja peasissekäik.
Nii nagu Taani Kuninglikus Teatris on ka selles teatrimajas Margarethe II-l oma isiklik vaatajaloož. Sageli eelistabki ta ametliku kesklooži asemel istuda lavaga külgnevas loožis, kust näeb lisaks etendusele ka lavatagust saginat. Fuajees on loodud külastajaile maksimaalsed mugavused. Kõige tipuks avaneb siit üks parimaid vaateid Kopenhaagenile. Ooperimajas korraldatavatel ringkäikudel võivad huvilised tutvuda peaaegu kogu majaga, sealhulgas ka teatrisaali ja lavataguste ruumidega.
Takkelloftet
Lisaks ooperimaja suurele lavale on hoones olemas ka väike lava eksperimentaallavastuste tarvis ehk blackbox-tüüpi teatrisaal. Seda nimetatakse Takkelloftetiks ning see nimi on pandud vana laohoone järgi, mis asub ooperimajast 280 meetrit lõuna pool ja on ehitatud ajavahemikus 1767–1772 laevaköite hoidmiseks.
Takkellofteti fuajee seinal on mõned samasugused kivikaunistused nagu välisseinaski. Need kivid on paigaldatud seinale nii, et neid võib kasutada otsekui muusikainstrumenti – sõrmedega vastu kive koputades kostab heli.
Lavatagused ruumid
Ooperimajas on 6 pealava: 1 suures teatrisaalis ja 5 lava proovide läbiviimiseks ning lavadekoratsioonide tarbeks. Eraldi on suur orkestri prooviruum, lisaks liftid ja lavatõstukid, pöördlava jms. Hoone ruumide pindala on kokku 41 000 m². 14-korruselises hoones, mille 5 korrust on maa all, on rohkem kui 1000 ruumi.
Kui toimub etendus, siis erinevalt Kopenhaageni vanast ooperimajast on artistidel lubatud kasutada lifti, jõudmaks oma garderoobist lavale, sest tänapäevaste liftide töökindlus on hea. Kuid kuna hoone on suur, siis võtab esinejail garderoobiruumist lavale jõudmine siiski varasemast rohkem aega ning samas teeb võimatuks kiire kostüümivahetuse. Selline teatritööd puudutav detail unustati hoone esmakavandis sootuks. Siiski on pealava kõrvale loodud paar ajutist näitlejate garderoobi, võimaldamaks artistidel kiiresti vahetada lavakostüümi ja muuta grimmi.
Hoone kõige ülemisel korrusel on teatritöötajate oma kohvik, mis jääb teatrikülastajate pilgu eest varjatuks.
Arhitektuur. Sise- ja väliskujundus
pisi|upright|Fuajee
Hoone projekteeris arhitekt Henning Larsen tihedas, ent sageli ka probleeme tekitanud koostöös Mærsk Mc-Kinney Mølleriga. Mærsk tahtis olla kindel, et hoone jääks kestma aastakümneteks ega näeks pärast aastaid luitunud ja kulunud välja. Ta soovis veenduda, et hoone ehitamisel-sisustamisel kvaliteedi arvelt kokku ei hoitaks, kontrollides oma silmaga üle materjale, toole jms. Ta külastas paljusid ooperimaju kõikjal maailmas, et näha, kuidas ooperimajad on ehitatud ning kuivõrd nende ehitamisel kasutatud ehitusmaterjalid on ilmastiku käes aastate jooksul vastu pidanud. Henning Larsen tegi omalt poolt kõik selleks, et tema arhitektuuri-alased ideed ehitamise käigus kaotsi ei läheks. Eriti teravaks vaidlusteemaks kujunes esifassaadi kattev suur klaaspind, põhjustades palju eriarvamusi ja nõudes oskust kompromissi leida.
Hoone välispind on kaetud paekiviplaatidega. Hoonest kummalgi pool asetsev kunstlik kanal on loodud selleks, et mere poolt vaadatuna jääks mulje, justkui asuks ooperimaja hoonest endast pisut suurema saare peal. Üle kanalite viivad sillakesed on valmistatud iidsetest tammeplankudest, mis on saadud neist põlistest tammedest, mis istutati 19. sajandil, eesmärgiks saada head laevaehituspuitu riigi uue laevastiku loomisel. Vana laevastik oli hävinud Kopenhaageni pommitamisel Briti kuningliku laevastiku poolt 1807. aasta septembris.
Fuajee põrandaplaadid on valmistatud Sitsiilia Perlatino marmorist. Sissepääsu juures põrandal näeb teatri logo kujutist; logo loojaks on Per Arnoldi. Fuajee laes on kolm suurt pilkupüüdvat ümmargust klaasvalgustit, autoriks Islandi kunstnik Olafur Eliasson. Teatrisaali seina kaunistab neli Per Kirkeby valmistatud pronksreljeefi. Tema kujundatud on ka pealava suur eesriie.
Fuajee saalipoolne sein ja teatrisaali rõdude pind on kaetud vahtrapuiduga, mis on vana traditsioonilist värvimistehnikat kasutades oranžiks värvitud. Rõdude välispinnal on kitsad piklikud süvendid, moodustades geomeetrilise mustri, kuid need on mõeldud eelkõige saali akustika parandamiseks.
Ooperimaja esifassaad pidi arhitekti esialgse mõtte kohaselt olema üksnes klaasist. Mærsk Mc-Kinney Mølleri ettepaneku kohaselt – sest tema arvates ei peaks suur klaassein kuigi hästi ajahambale vastu –, muudeti hoone esikülje välisilmet sel kombel, et klaaspinnale kujundati dekoratiivne metallraamistik.
Kui hämaruse saabudes vaadata ooperimaja kaugemalt, mere poolt, siis läbi klaasfassaadi säravate tulede ja värvide kumas helkiv teatrimaja näeb välja otsekui kuldne avanenud merekarp.
Nasari Belousov
Nasari Belousov (ka Nazar Beloussov; 19. oktoober 1895 Tartu – surmaaeg ja -koht teadmata) oli Eesti advokaat.
Viru-Jaagupi raamatukogu
Viru-Jaagupi raamatukogu on raamatukogu Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas Viru-Jaagupi asulas. Raamatukogu juhataja on Ülle Rajamart.
Nasari Belousov
Ta lõpetas 1931. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta võitles Loodearmee koosseisus Vene kodusõjas ja Eesti sõjaväes Vabadussõjas.
1932–1938 oli Nasari Belousov vandeadvokaat Georg Posti abi ja 1938–1940 vandeadvokaat Tartus.
Koeru staadion
Koeru (jalgpalli)staadion on Järva maakonnas Järva vallas Koeru alevikus asuv jalgpallistaadion. Staadionit haldab Koeru Vallavalitsus.
Nasari Belousov
Vangistati Tartus 2. oktoobril 1940 ja viidi Venemaale.
Koeru staadion
Staadion on JK Koeru kodustaadion.
Marshalli Saarte president
Marshalli Saarte presidendi ametikoht loodi 17. novembril 1979 ja esimesena valiti sellele ametikohale Amata Kabua.
Presidendi valimine ja volitused
Vastavalt Marshalli Saarte põhiseadusele on president ühtlasi nii riigipea kui ka valitsusjuht. Presidendi õigused ja kohustused on määratletud põhiseaduse VI artiklis.
Presidendi valib Marshalli Saarte parlament oma liikmete seast lihthäälteenamusega. Kehtiva põhiseaduse kohaselt on presidendivalimised seotud parlamendivalimistega – iga uus parlamendi koosseis valib oma esimesel istungil presidendi. Kuna parlament valitakse reeglina neljaks aastaks, on ka presidendi tavapärase ametiaja kestuseks neli aastat.
Presidendil on alati õigus omal soovil ametist lahkuda, esitades kirjaliku avalduse parlamendi esimehele.
Esimesel võimalusel pärast valimist esitab president parlamendi esimehele oma valitsuskabineti liikmete nimekirja, kuhu võib kuuluda 6–10 ministrit. Nimekirja saamisel vannutab parlamendi esimees presidendi ja tema valitsuskabineti ametisse. Kui president ei suuda hiljemalt 7 päeva jooksul pärast oma valimist valitsuskabineti koosseisu esitada, siis kaotab ta oma volitused ja korraldatakse uued presidendivalimised.
Presidendi asendamine
Kui mingitel põhjustel ei saa president oma kohuseid täita, võib president teha parlamendi esimehele ettepaneku nimetada keegi ministritest presidendi kohusetäitjaks. Kui president ei ole teinud ettepanekut oma kohusetäitja määramiseks, siis nimetab parlamendi esimees oma äranägemise kohaselt kellegi valitsuskabineti liikmetest presidendi kohusetäitjaks.
Mäeküla piimamees (film)
"Mäeküla piimamees" on 1965. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm. Filmi stsenaarium on valminud Eduard Vilde samanimelise romaani ainetel.
Filmi plakati on kujundanud Alfred Saldre.
Süžee
Talumehe Tõnu Prillupi naine sureb ära. Kuna ta väikesed lapsed vajavad hoolt, abiellub Prillup mõne nädala pärast oma naise noorema õe Mariga. Nägus ja nooruke Mari jääb silma vanale mõisnikule parun von Kremerile. Parun teeb Tõnule ettepaneku, et Mari võiks tulla talle armukeseks, siis saaks Tõnu vastutasuks rendile Mäeküla piimatalu. Tõnu elab küllalt viletsasti ja unistab rikkakssaamisest ja paremast elust. Kui Tõnu Marile von Kremeri ettepanekust räägib, saab too vihaseks ja keeldub. Mõni aeg hiljem Mari siiski nõustub. Tõnu saabki Mäeküla piimatalu endale. Kuid igatsetud rikkust ja õnne ta ei saavuta. Tõnul puuduvad piimatalu pidamiseks vajalikud omadused ja majandamine ei edene. Prillupit häirib ka see, et Maril nagu ei olegi eriti midagi mõisniku armukeseks olemise vastu. Tõnu laostub, joob end põhja ja sureb.
Filmi retseptsioon
Kriitika võttis filmi vastu suhteliselt positiivselt. Filmile heideti aga ette seda, et pingestatust on vähe ning seetõttu on filmi emotsionaalne tonaalsus kujunenud üheülbaliseks. Samuti leiti, et filmis puudub kulminatsioonimoment. Üksmeelselt aga kiideti Jüri Järveti meisterlikku osatäitmist. Üleliiduline kriitika ei olnud filmi suhtes nii leebe ja mõistev kui kodumaine.
Daniil Dubov
pisi|Daniil Dubov (2013) Daniil Dmitrijevitš Dubov (vene keeles Даниил Дмитриевич Дубов; sündinud 18. aprillil 1996 Moskvas) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2011).
Karjäär
Dubov sai suurmeistriks 15-aastaselt 2011. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 2017. aastal võitis Dubov Venemaa meistrivõistlustel pronksmedali.
Ta kvalifitseerus 2013. aastal Euroopa meistrivõistlustelt samal aastal Tromsøs peetud maailmakarikavõistlustele, kus ta teises ringis pidas tasavägise matši eksmaailmameistri Ruslan Ponomarjoviga, keda võitis tulemusega 5:4. Kolmandas ringis kaotas ta Anton Korobovile.
2017. aastal maailma karikal Thbilisis võitis Dubov avaringis Daniel Fridmani, teises ringis Sergei Karjakini ja kolmandas ringis Vladislav Artemjevit. Kaheksandikfinaalis kaotas ta Levon Aronjanile.
Sardana Avksentjeva
pisi|260px|Sardana Avksentjeva (2018)
Daniil Dubov
Karjäär
2019. aastal maailma karikal Hantõ-Mansiiskis võitis ta avaringis Emilio Córdovat, kuid kaotas teises ringis Alireza Firouzjale.
Sardana Avksentjeva
Sardana Vladimirovna Avksentjeva (jakuudi keeles Сардаана Владимировна Авксентьева; vene keeles Сардана Владимировна Авксентьева; sündinud 2. juulil 1970 Tšuraptšas Jakuudi ANSV-s) on jakuudi rahvusest Sahha omavalitsustegelane.
Daniil Dubov
Karjäär
2019. aastal pääses Dubov turniirikorraldaja nominatsiooni kaudu mängima FIDE Grand Prix 2019 sarja (kokku osaleb seal 21 tippmängijat). Sarja viimane (4.) turniir lõpeb 24. detsembril. Sarja esimesel turniiril Moskvas (mais 2019) võitis ta avaringis Anish Girit, kuid teises ringis kaotas Hikaru Nakamurale. Teisel turniiril Riias (juulis 2019) kaotas Dubov avaringis Şəhriyar Məmmədyarovile.
Sardana Avksentjeva
Ta lõpetas 1993. aastal Ammossovi-nimelise Jakutski Riikliku Ülikooli ajaloo- ja õigusteaduskonna ajalooõpetaja erialal ning 1998. aastal Kaug-Ida Riigiteenistuse Akadeemia riikliku ja munitsipaaljuhtimise erialal.
Daniil Dubov
Isiklikku
Tema vanaisa oli malekohtunik, FIDE auliige Eduard Dubov.
Sardana Avksentjeva
Avksentjeva nimetati 2000. aastal Sahhast valitud Venemaa Riigiduuma liikme Vitali Bassõgõssovi abiks. Aastatel 2004–2007 töötas ta peadirektori asetäitjana aktsiaseltsis Tuimaada Daimond (Venemaa juhtivaid briljantide tootjaid ). Aastatel 2007–2012 oli ta Jakutski aselinnapea ja 2012. aastal sai ta aktsiaseltsi Aeroport Jakutsk tööstus- ja kommertskompleksi Aerotorgservis direktoriks.
Daniil Dubov
Isiklikku
Koos 43 teise Venemaa tippmaletajaga allkirjastas ta avaliku kirja Vladimir Putinile, milles protesteeriti Venemaa sissetungi vastu Ukrainasse.
Sardana Avksentjeva
Jakutski linnapea
2018. aasta septembris valiti Avksentjeva Jakutski linnapeaks – Jakutski linnaringkonna peaks. Ta sai valimistel 40,0% valijate häältest ja edestas võimupartei Ühtne Venemaa kandidaati enam kui 8 protsendiga.
Jaanuaris 2021 astus Avksentjeva linnapea ametist tagasi.
Läbimurde auhind eluteadustes
Läbimurde auhind eluteadustes (inglise keeles The Breakthrough Prize in Life Sciences) on iga-aastane teadusauhind eluteaduste valdkonnas.
Auhinna asutasid 2013. aastal Mark Zuckerberg, Priscilla Chan, Sergei Brin, Juri Milner ja Anne Wojcicki.
Igal aastal antakse välja kuni 6 auhinda (igaüks 3 000 000 $). Statuudi järgi võib teadlane saada auhinna ka enam kui ühel korral.
Varasemad laureaadid kutsutakse osa võtma järgmiste aastate auhinnakomiteede tööst.
Auður Ava Ólafsdóttir
pisi|Auður Ava Ólafsdóttir (2019) Auður Ava Ólafsdóttir (sündinud 1958 Reykjavíkis) on Islandi kirjanik ja kunstiajaloolane.
Läbimurde auhind eluteadustes
Laureaadid
Järgnevate aastatel valiti 5–6 laureaati aastas, nende seas sai Max Plancki Evolutsioonilise Antropoloogia Instituudis töötav eesti  juurtega Rootsi paleogeneetik  Svante Pääbo  ühe viiest 2016. aasta auhindadest neandertallase genoomi järjestuse kindlakstegemise eest.
Auður Ava Ólafsdóttir
Ta on lõpetanud kunstiajaloolasena Pariisis Sorbonne'i ülikooli.
Ta töötab Islandi Ülikoolis kunstiajaloo professorina. Ta on olnud Islandi Ülikooli kunstimuuseumi direktor.
Tema romaanidest on eesti keelde tõlgitud "Arm" (originaalis "Ör"), see ilmus 2020. aastal sarjas "Põhjamaade romaan" (tõlkinud Kadri Sikk).
Isiklikku
Ta on usutunnistuselt katoliiklane.
2003. aasta Eesti rahvahääletus Euroopa Liitu astumiseks
pisi|Res Publica valimisplakat Euroopa Liitu astumise poolt 2003. aasta Eesti rahvahääletus Euroopa Liitu astumiseks oli 14. septembril 2003 toimunud rahvahääletus, milles Eesti rahvas otsustas, kas Eesti astub või ei astu Euroopa Liitu.
Rahvahääletusel osales 555 835 hääletajat (64,1% hääleõiguslikest kodanikest). Hääletamissedelile kantud küsimusele vastas jaatavalt 369 657 (66,5%) ning eitavalt 183 454 (33,0%) hääletajat. Kehtetuid sedeleid oli 2724 (0,49%).
Marina Stepnova
pisi|Marina Stepnova (2013) Marina Stepnova (neiupõlvenimi Marina Rovner, esimesest abielust Marina Konetskaja; vene keeles Степнова, Марина Львовна; sündinud 2. septembril 1971 Jefremovis Tula oblastis) on vene kirjanik, toimetaja ja tõlkija.
Asuküla raamatukogu
Raamatukogu juhataja on Imbi Sildaru.
Raamatukogu asutati 1920. aastal.
Marina Stepnova
Ta sündis Jefremovis Tuula oblastis sõjaväelase ja arsti tütrena. 1981. aastal asus perekond ümber Chișinăusse, kus ta lõpetas Kišinjovi 56. Keskkooli. Seejärel õppis ta kolm aastat Chișinău ülikooli filoloogiateaduskonnas, kuid lõpetas Maksim Gorki nimelise Kirjandusinstituudi. Kirjandusinstituudis aspirantuuris olles uuris ta Aleksandr Sumarokovi loomingut: "Масонские мотивы в переложениях псалмов А. П. Сумарокова" ("Vabamüürlaslikke motiive A. P. Sumarokovi psalmide ümberjutustustes"), mis avaldati 2000. aastal raamatus "Масонство и русская литература ХVIII — начала ХIХ в.".
Ta on rumeenia keele tõlkija. Tema lühiproosat on avaldanud ajakirjad Naša Ulitsa, Novõi Mir, Zvezda ja Snoob.
2005. aastal ilmus tema esikromaan "Kirurg".
2011. aastal ilmunud romaan "Lazari naised" on 2012. aastal välja antud ka eesti keeles: kirjastuse Tänapäev raamatusarjas "Punane raamat".
Isiklikku
Tema vend Vjatšeslav Rovner on väljaande XXL peatoimetaja. Tema esimene abikaasa Arseni Konetski on kirjanik.
John Milnor
pisi|John Milnor (2007) John Willard Milnor (sündinud 1931) on USA matemaatik.
Ta töötab peamiselt algebralise topoloogia ja diferentsiaaltopoloogia alal. Viimasele pani ta aluse, tõestades 1956, et seitsmemõõtmelisel kerapinnal on rohkem kui üks diferentseeruv struktuur. 1962. aastal pälvis ta Fieldsi medali väljapaistvate tööde eest topoloogia ja diferentsiaalgeomeetria alal ning 2011. aastal Abeli auhinna teedrajavate avastuste eest topoloogia, geomeetria ja algebra alal.
Ta oli 1970–1990 Princetoni ülikooli professor. Alates 1989. aastast on ta New Yorgi Osariigi Ülikooli (Stony Brook) matemaatikateaduste instituudi juhataja (praegu kaasjuhataja) ning professor.
Tunnustus
Ta on valitud ka Norra Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
Magnus Reinhold von Ungern-Sternberg
Elulugu ja osalus Põhjasõjas
Põhjasõja alguseks asus ta teenima Lieweni Liivimaa 2. jalaväepataljoni, kus sai 1700. aasta 12. juunil kapteniks. 1703. aasta 17. augustil ülendati ta majoriks. Selle rügemendi (2. jalaväepataljon nimetati 1703. aastal ümber rügemendiks ) koosseisus osales ta 1708. aastal Vinni lahingus.
Peale lahingu kaotust juhatas ta ühte ratsasalka, mis venelaste haardest pääses.
13. juunil 1710 ülendati Magnus Reinhold von Ungern-Sternberg ooberstleitnandiks.
Riikka Pelo
thumb|Riikka Pelo (detsembris 2013) Riikka Pelo (sündinud aastal 1972 Helsingis) on soome kirjanik ja stsenarist, kes kirjutab soome keeles. Ta sai aastal 2013 teose "Jokapäiväinen elämämme" (eesti keeles "Meie igapäevane elu") eest Finlandia kirjandusauhinna.
Ta sündis aastal 1972 Helsingis.
Ta sai aastal 1998 J. H. Erkko nimelisel kirjandusvõistlusel ergutusauhinna ja aastal 2002 teise auhinna.
Aastal 2006 ilmus talt esikromaan "Taivaankantaja" ("Taevakandja"), mis sai samal aastal Tiliskivi auhinna. Aastal 2013 ilmus talt romaan "Jokapäiväinen elämämme" ("Meie igapäevane elu"), mis räägib vene poeedist Marina Tsvetajevast ja tema tütrest Ariadna Efronist Stalini-aegses Nõukogude Liidus. Sama aasta detsembris sai ta romaani eest Finlandia kirjandusauhinna. "Meie igapäevane elu" ilmus aastal 2017 ka eestikeelses tõlkes sarjas "Punane raamat" Kadri Jaanitsa tõlkes.
Riikka Pelo teeb doktoritööd filmikunsti alal Aalto Ülikooli kunsti, disaini ja arhitektuuri kõrgkoolis.
Isiklikku
Riikka Pelo elab Ida-Helsingis Roihuvuoris. Ta on abielus ja kahe lapse ema.
Igor Holts
Igor Holts (4. detsember 1930 – 29. juuli 2011) oli eesti pedagoog.
Igor Holts oli aastatel 1965–2003 Tartu Miina Härma Gümnaasiumi matemaatikaõpetaja. Igor Holtsi õpilased on läbi aegade saavutanud väga häid tulemusi täppisteaduste olümpiaadidel nii Eestis kui ka väljaspool Eestist. Aastal 1998 võitis Igor Holtsi õpilane Meelis Kull rahvusvahelisel matemaatikaolümpiaadil hõbemedali. Teda on korduvalt hinnatud Haridusministeeriumi tänukirjaga.
Open Spirit
Open Spirit on koondnimetus NATO korraldatavatele miinitõrjeõppuste seeriale Läänemerel. Õppustest võtavad osa ka Baltimaasid esindav BALTRON.
Holstre mõisa kalmistu
Holstre mõisa kalmistu on kalmistu Paistu kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Holstre külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Kalmistu jääb Holstre mõisa südamest linnulennult 400 meetri kaugusele kirdesse.
Kalmistule maetute üldarv pole teada. See on praegu jäetud maha ja rüüstatud, kuid säilinud on ehitiste osasid.
Veski (mäng)
pisi "Veski" (inglise keeles tuntud kui "Nine Men's Morris"; ka "Mill", "Mills", "Merels", "Merelles" ja "Merrills" ) on strateegiline lauamäng kahele mängijale.
Reeglid
Igal mängijal on üheksa mängunuppu või "meest", mis liiguvad laual oleva 24 punkti vahel. Mängu eesmärk on jätta vastasmängijale vähem kui kolm nuppu, või nagu kabes – tekitada olukord, kus vastane ühtegi reeglitekohast liigutust enam teha ei saa.
Nuppude asetamine lauale
Mäng algab tühja lauaga. Mängijad asetavad kordamööda oma nuppe tühjadele kohtadele, kuni kõik nupud on laual. Kui kõik nupud on lauale asetatud, alustavad mängijad kordamööda käimist. Mängu eesmärgiks on kokku saada veski – vertikaalsed või horisontaalsed kolmenupulised read. Kui mängija suudab moodustada lauale kolmest oma nupust vertikaalse või horisontaalse rea (st mitte diagonaalis), on tal õigus eemaldada üks vastasmängija nupp. Nii laualt eemaldatud nuppe ei saa enam lauale tagasi panna. Eelisjärjekorras tuleb laualt eemalda nupud, mis ei moodusta veel „veskit“. Nuppe, mis moodustavad „veski“, võib laualt eemaldada vaid siis, kui ühtegi vaba nuppu enam laual ei ole.
Nuppude liigutamine
Mängija võib oma nuppe liigutada mööda mängulaual olevaid jooni kõrval olevatele tühjadele kohtadele. Kui mängijal ei ole vaba kohta, kuhu oma nuppu liigutada, või tal on alles ainult kaks nuppu (ehk tal ei ole võimalik enam moodustada „veskit“), on ta mängu kaotanud.
Ülehüppamine
Ühed reeglid ütlevad, et kui mängijal on lauale jäänud ainult kolm nuppu, võib ta oma nupu liigutada ükskõik millisele vabale kohale, mitte ainult külgnevatele (ka teistest nuppudest üle hüpates). Mõnes reeglistikus loetakse seda kindlaks reegliks, mõned viitavad sellele kui "Veski" variatsioonile, aga mõnes reeglistikus ei mainita sellist reeglit üldse.
Õlletoober
Sel üritusel selgitatakse välja Saaremaa rammumees ja parim koduõlu.
2003. aastal otsustas Leisi vallavalitsus, et Leisis üritust enam ei korraldata. 2004. aastast on üritust korraldatud Oitme küla maadel.
Šķirstiņi
Küla asub valla keskosas Svētupe jõe ääres ja jääb valla keskusest Viļķenest kolm kilomeetrit itta. Külas asub Šķirstiņi bussipeatus.
Nüüdisaegne asula on endisaegse Šķirstiņi mõisa (Napküll) keskus. XIX sajandi kuuekümnendatel aastatel kuulusid mõisakompleksi häärber, kõrts ja veski. Veski tarbeks rajati mõisa juurde paisjärv, veski ise tegutses Teise maailmasõjani. Häärber rajati XIX sajandil. Tegemist oli puidust hoonega, mida kattis tellistest vooderdis. Pärast võõrandamist asusid seal vaestemaja ja rahvamaja, hiljem kujunes see Raudupese talu elumajaks. Nõukogude perioodil asusid seal kohaliku kolhoosi kontor, klubi ja pood. Aastal 1948 asutatud põllumajanduslik artell Dzirkstele oli toonase Valmiera rajooni alade esimene kolhoos. Aastal 1957 sealne kolhoos likvideeriti ja selle maad liideti Viļķene sovhoosiga. 1999. aasta detsembris hävis sealse mõisa häärber tules.
Aastal 2007 oli külas 18 elanikku.
Pajuvaak
Pajuvaak (Inula salicina) on korvõieliste sugukonda arvatud taimeliik.
Elamisluba
Elamisluba (inglise keeles residence permit) on mittekodaniku luba elada mingis riigis, kodanikud elamisluba ei vaja. Elamisluba võib olla nii traditsiooniline paberdokument kui ka elektrooniliselt loetav kaart, või see võib olla märge isikut tõendavas dokumendis.
Ever Palacios
Ever Antonio Palacios (sündinud 18. jaanuaril 1969) on Colombia endine jalgpallur, kaitsja.
Elamisluba
Elamisload võivad jaguneda ajutisteks (tähtajalisteks) ja alalisteks, samas näiteks Venemaal neid ei eristata ja kõiki elamislube tuleb igal aastal pikendada.
Ever Palacios
Koondisekarjäär
Colombia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1997–1998 10 mängu ja lõi 1 väravat.
Elamisluba
Alaline elamisluba on tavaliselt dokument, mis tõendab elamisloa omaniku õigust loa kehtivusaja jooksul riigist vabalt lahkuda ja sinna taas siseneda. Mõnes liigis siiski ei vabasta elamisloa olemasolu mittekodanikest alalisi elanikke vaba vajadusest viisa järele riigipiiri ületamiseks.
Võimalus vahetada ajutine elamisluba alalise vastu tekib tavaliselt pärast viit aastat riigis legaalset elamist, mõnes riigis (Belgia, Ungari) ka juba kolm aastat.
Kullamaa raamatukogu
Kullamaa raamatukogu on raamatukogu Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Kullamaa külas Goldenbecki majas.
Paul (kaheksajalg)
Tuntuks sai ta 2010. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste ajal oma täpsete mänguennustustega. Ta elas Saksamaal Oberhauseni merekeskuses.
Elukäik
Paul koorus munast 2008. aastal Inglismaal Weymouthis sealses merekeskuses, misjärel sai tema uueks elupaigaks Oberhausen. Nime sai ta saksa lastekirjaniku Boy Lornseni luuletuse "Der Tintenfisch Paul Oktopus" järgi.
Austraalia peajalgsete spetsialist Dr Mark Norman väidab, et kaheksajalg Paulil võisid tõesti olla erakordsed võimed ning mollusk suutiski tulevikku ennustada.
2010. aasta augustis toimus väikeses Loode-Hispaania külas Carballinos kulinaariafestival, mis keskendus kalmaaridele. Pauli abil loodeti rohkem külastajaid kohale meelitada ning oraakli kasutamise eest pakuti 30 000 eurot.
Paul suri 26. oktoobril 2010.
Ennustamine
thumb|150px|left|Kaks plastkasti, mille vahel Paul tegi oma otsuse Mänguennustuseks asetati Pauli akvaariumisse kaks söödaga kasti. Kumbki kast olid märgistatud ühe riigi lipuga, kelle vahel jalgpallimäng toimub.
Mälestusmärk
Kolm kuud pärast Pauli surma rajati Oberhauseni akvaariumisse mälestusmärk, mis koosneb teda kujutavast kujust ja pallist, mille sees on kuldne tuhaurn.
Stryszawa
Stryszawa on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Sucha maakonnas, Stryszawa valla halduskeskus. Stryszawa asub Slovakkia piirist ligi 12 km kaugusel, Sucha Beskidzkast umbes 6 km lääneedelas.
Stryszawa on puhke- ja suvituskoht. Külas on säilinud puidust mänguasjade valmistamise traditsioonid.
Robin Lakoff
Robin Tolmach Lakoff (sündinud 27. novembril 1942) on keeleteaduse emeriitprofessor California Ülikoolis Berkeleys. Lakoffi 1975. aastal ilmunud raamatut "Language and Woman’s Place" peetakse soouuringute lingvistikasse toojaks.
Elukäik
Lakoff sai bakalaureusekraadi Radcliffe College'ist, magistrikraadi Indiana ülikoolist ja doktorikraadi Harvardi Ülikoolist. Ta oli abielus keeleteadlase George Lakoffiga, kuid nad lahutasid. Alates 1972. aastast on ta õpetanud Berkeleys.