cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vana-Väina ordulinnus
Linnus Põhjasõjast tänapäevani
2000. aasta juulis toimusid linnuse alal arheoloogilised väljakaevamised. Paar nädalat kestnud tööde käigus saadi u 30 leidu, mida hindasid Läti Ajalooinstituudi professor Ēvalds Mugurēvičs ja teised teadustöötajad.
2008. aasta juulis-augustis viidi läbi ajalooteaduste doktori, arheoloog Antonija Vilcāne juhtimisel uued kahenädalased kaevetööd Vana-Väinal projekti "Väina/Daugava panoraam" raames. Uuritav lõik paiknes jõepoolse eeslinnuse alal, kus arvati olevat asunud käsitööliste töökojad. Kaevamiste eesmärgiks oli selgitada välja viikingiaegse asustuse olemasolu piirkonnas. Kuigi kaevati 2 m sügavuselt, viikingiaegseid esemeid ei avastatud. Sügavam tellisetükkidega kultuurikiht dateeriti XIII sajandi II poolde, muud leiud (rüütli kannus, nooleotsad, köiejupid, sepanaelad, keraamika, vana münt jne.) XIV ja XV sajandisse. Pärast uurimistöid Riias eksponeeritakse saadud leiud Naujene Piirkonnamuuseumis.
Ehitus
Linnus oli Liivi ordu Latgale komtuurkonna halduskeskus, millele allusid Räisaku ja Lutsi ordulinnused ja mitmed väiksemad kindlustatud punktid komtuurkonnas. Vana-Väina oli ordu suurematest ja tähtsamatest linnustest kagupoolseim ja oli Väina (Daugava) jõe veeteel otsekui "lukuks" Polotski poolt tulijale. Komtuurkonna järgmise tähtsama linnuse – kirdepõhja suunas asetseva Räisakuni oli otsejoones 76 km (11 miili), jõge mööda allavoolu loodesse – Vana-Liivimaa sisealade suunas – tuli esimene suurem sakslaste linnus Riia Peapiiskopkonna Krustpils 85 km (12 miili) kaugusel jõe paremal kaldal, ordu enda suurem – Selpilsi foogtilinnus Väina vasakul kaldal jäi juba enam kui 100 km (14 miili) kaugusele. Nii oli Vana-Väina oma asukoha poolest ülejäänud Vana-Liivimaast üsnagi eraldatud ja pidi ohu korral iseseisvalt hakkama saama. Vaenuliku Vytautase lossini Leedus jäi 15 miili.
Linnuse külje alla ida poole kujunes keskajal välja ka asula mis orduriigi lõpu poole oli kasvanud väikeseks linnaks. Tõenäoliselt pideva sõjaohu tõttu siia suurt kaubalinna ei tekkinud.
Linnus asus Väina jõe 24 m kõrgusel parempoolsel kaldal, kus kaks ida-läänesuunalist sügavat sälkorgu moodustasid nende vahele jääva kaldaneemiku. Väina jõgi voolab seal põhja suunas, nii et linnus asus jõest idas. Linnus koosnes pea- ja eeslinnusest. Ehituslikult on tegemist torn- ja kastell-linnuse segatüübiga.
Kindlus on läbi teinud palju ehitusperioode. Kuna vanema riimkroonika järgi valmis meister Ernst von Ratzeburgi asutatud linnus ainult paari aastaga, siis oletatavasti pidi see olema puidust ja hävitati peatselt.
Pealinnus
Vastu Väina jõge asuval kaldaneemiku künkal paiknes Wilhelm Neumanni uurimistulemuste põhjal Gerhard von Jorke rajatud ruudukujulise põhiplaaniga algne kivist tornlinnus, millest hiljem kujundati välja paksude müüridega suurlinnuse valdustorn. XIX sajandil olid veel säilinud torni tünnvõlvidega keldrid. Tähtsaimate avastatud detailide hulka kuuluvad kaheosalised rullroided võlvidel, mis on oma laadilt sarnased lääne ehituskunsti varagooti vormikujuga. Vana-Liivimaal kestsid need vormid ka hiljem edasi, ainult et nad võtsid siis veelgi ehedama ja enim dekoratiivsema kuju. Vaieldamatult kuuluvad ühte varasesse ehitusaega kaarfriiside (ümarkaarehisvöö) osad, mis niisamuti kaevetööde käigus päevavalgele tulid; need on valmistatud lubjakivist, samal ajal kui ülejäänud hoone osades on valitsevaks ehitusmaterjaliks tellis. Dekoratiivne lisand tornil ajendas juba Neumanni usutavasti oletama, et algsel peakorrusel asetses kabel, mida kinnitab ka võrdlus ülejäänud tornlinnustega Liivimaal ja mujal.
Meister Goswin von Herike ehitustegevus laiendas algseid ehitisi tunduvalt. Siia juurde tuleb laiaulatusliku eeslinnuse ja eelkaitsesüsteemi väljaehitamine, kusjuures kroonika tõstab eriti esile nelja torni ehitust. Tornidest sai toona olemas olla väravat kaitsev ümmargune flankeeriv torn, nagu neid tekkis sellal ka teiste kindluste juures nii maa põhja- kui ka lõunapoolsetes osades. Võimalik, et ka Väina jõe poolses osas asuv suur neljakandiline nurgatorn viitab sellelesamale ehitusperioodile tagasi. Ülejäänud Herike rajatud tornid võisid asuda teistes eeslinnustes; neist pole Neumanni tehtud väljakaevamistel jälgi avastatud. Meister Jorke ehitatud elutorni idatiiva ümarad osad saavad pärineda tulirelvade ajastust, kui lossis samuti ümberehitusi tehti.
Jorke ja Herike poolt väljaehitatud Vana-Väina linnusel on näha sarnaseid jooni Tartu (Dorpat) piiskopilinnusega, eriti aga linnuse idapoolse peavärava kaitsealas, kus ümartorni suhe kaitsemüüri kulgemisse meenutas vahetult Tartu piiskopitorni paiknemist sealsamas kõrval asetseva peahoone suhtes.
Eeslinnused
Ühest veelgi hilisemast ajast pärineb madal, kahurite jaoks määratud eelkindlustus pealinnuse jõe poolsel küljel. See terrass pindalaga 30 * 80 meetrit asetses pealinnuse platoost 15 meetrit madalamal ja oli ümbritsetud 1,4 meetri paksuse müüriga.
Praegune seisukord
Linnusest on säilinud ainult vundament ja linnuseplatoole on ehitatud 1996. aastal Igors Mažonsi poolt mõõtkavas 1 : 40 lossi makett.
Safy Boutella
Safy Boutella (sündinud 6. jaanuaril 1950 Pirmasensis Lääne-Saksamaal) on Alžeeria džässmuusik, kes mängib basskitarri ja süntesaatorit. Ta on tantsija ja näitleja Sofia Boutella isa.
STEREO
STEREO (Solar Terrestrial Relations Observatory) on NASA Päikese vaatlusmissioon, mis koosneb kahest kosmoseaparaadist. Aparaadid saadeti kosmosesse 2006. aastal ja nende orbiidid on valitud nii, et üks aparaat liigub tasapisi Maast ette ja teine jääb Maast tahapoole. See võimaldab teha stereofotograafilisi pilte Päikesest ja sellel esinevatest nähtustest, näiteks selle krooni massi pursetest.
Seisuga 15. mai 2019 oli töökorras STEREO-A kosmoseaparaat. NASA sai kosmoseaparaadiga STEREO-B viimati ühendust 21. augustil 2016 ning kuulutas STEREO-B missiooni lõppenuks 17. oktoobril 2018.
Teenijanna lugu
"Teenijanna lugu" on Kanada kirjaniku Margaret Atwoodi 1985. aastal ilmunud düstoopiline romaan. Teose sündmustik leiab aset lähitulevikus Ameerika Ühendriikides Uus-Inglismaa praegusele territooriumile moodustatud teokraatlikus Gileadi vabariigis. Gileadi juhivad fundamentalistlikud kristlased. pisi| "Teenijanna loo" illustratsioon
Sisukokkuvõte
Pärast relvastatud riigipööret, mille käigus tapeti Ameerika Ühendriikide president ja Kongressi liikmed, sai Ameerika Ühendriikidest Gilead. Gilead on patriarhaalne totalitaarne riik, kus inimesed on jaotatud klassidesse ja naistel ei ole peaaegu mingeid õigusi. Selles maailmas on reostuse ja kiirguse tõttu enamik inimesi viljatud. Laialdane viljatus oli ka Gileadi loomise üks põhjuseid.
Teose peategelane ja jutustaja on Offred, kes on Komandör Fred Rutherfordi ja tema Naise Serena Joy majapidamise Teenijanna. Ta kirjeldab oma elu ja mälestusi ajast enne Gileadi. Gileadi alguspäevil pärast riigipööret vallandati kõik naised nende ametikohtadelt ja nende pangakontod külmutati. Kui Offred sai aru, et olukord on ohtlik, püüdis ta põgeneda oma perega Kanadasse, kuid ta saadi kätte. Ta viidi koos teiste viljakate naistega ümberõppekeskusse, kus Tädid õpetasid neid välja eluks Teenijannadena. Samas keskuses oli ka Offredi parim sõbranna Moira, kellel õnnestus hiljem keskusest põgeneda.
Komandör Fred Rutherfordi majapidamises, kus Offred romaani tegevuse ajal elab, on ta elu rutiinne ja kontrollitud. Teenijanna, kellega Offred iga päev poes käib, räägib talle, et on olemas vastupanuliikumine nimega Mayday. Offredile see erilist lootust ei anna, sest ta ei näe, kuidas Mayday teda aidata saaks.
Kui Offred on selles majapidamises mõnda aega elanud, saab ta šoki, kui Komandör Fred soovib teda ka väljaspool "tseremooniat" näha. Tseremoonia on igakuine reproduktiivne rituaal, kus Komandöri naine hoiab Teenijanna pead enda süles samal ajal, kui Komandör on Teenijannaga vahekorras. Fred kutsub Offredi enda kabinetti, kus nad mängivad lauamänge ja loevad raamatuid, kuigi lugemine ja kirjutamine on Gileadis naistele keelatud. Komandör põhjendab kohtumisi sooviga, et Offredi elu oleks talutav. Offredil õnnestub kohtumisi ära kasutada ja ta palub Komandörilt teeneid. Lõpuks viib Fred ta illegaalselt valitsuse loodud lõbumajja, mis on mõeldud Komandöridele ja väliskülalistele. Lõbumajas näeb Offred põgenemise järel tabatud Moirat, kes oli sunnitud seal prostituudina töötama.
Komandöri naine Serena Joy ei tea Fredi ja Offredi suhtest midagi. Ta kahtlustab, et Fred on viljatu. Seetõttu tahab Serena Joy, et Offred astuks seksuaalsuhtesse Fredi autojuhi Nickiga ja jääks rasedaks. Offred nõustub ning pärast seda jätkab ta omaalgatuslikult Nickiga suhet, sest mehega koos olemine lohutab teda. Offred ei tea Nicki kohta peaaegu midagi, aga usaldab teda siiski. Lõpuks jääb Offred rasedaks ja ütleb seda ka Nickile. Pärast seda tuleb majja Gileadi salapolitsei, et Offred ära viia. Nick palub Offredi, et naine teda usaldaks ja salapolitseinikega kaasa läheks. Offred pole kindel, kas Nick on teda reetnud või on ta hoopis Mayday liige. Offred läheb salapolitseinikega kaasa teadmata, kas teda ootab ees surm või vabadus.
Teose epiloogis kirjeldatud sündmustik leiab aset 2195. aastal toimuval rahvusvahelisel ajalookonverentsil. Seal räägib peaesineja Gileadi ajastust leitud lindistustest, kus naine nimega Offred räägib enda kogemustest. Offredi lugu arutatakse ajaloolisest vaatepunktist, mis viitab sellele, et ühiskond on pärast Gileadi vabariigi kokkuvarisemist muutunud. Offredi emotsionaalsed kirjeldused oma elust, mis hõlmavad tihti vägivaldseid episoode, vastanduvad teravalt tuleviku ajaloolaste erapooletule ja jahedale kirjeldamislaadile.
Offred
Offred on teose peategelane ja jutustaja. Enne Gileadi vabariigi loomist olid Offredil abikaasa ja tütar ning ta oli saanud ülikoolihariduse. Ta ema oli feminist, kes otsustas oma last kasvatada üksi. Ta parim sõbranna on Moira. Gileadis on ta Teenijanna ja saab oma Komandöri nime järgi nimeks Offred. Offred, nagu ka kõik teised Teenijannad, on oma Komandöri vara. Offred mäletab elu enne riigipööret, ta ei poolda Gileadi ja tunneb, et ta on vangis.
Komandör Fred
Komandör Fred on Gileadi valitsuses kõrgel positsioonil olev vanem meesterahvas. Tagantjärele arvatakse, et ta võis olla üks Gileadi vabariigi loojaid. Ta alustab ebaseaduslikku suhet Offrediga ja on teada, et ta tegi sama ka eelmise Teenijannaga, kes sooritas lõpuks enesetapu. Ta usub Gileadi missiooni ja arvab, et Gileadi riigikord on varasemast parem.
Serena Joy
Serena Joy on Komandör Fredi abikaasa. Enne Gileadi oli ta tuntud kristlik aktivist, kes pooldas naise traditsioonilist kristlikku rolli abikaasa ja emana. Gileadis aga ei ole tal enam mingit võimu, sest ta on naine. Nii nagu enamikule Naistele, ei meeldi ka temale Teenijannad. Talle ei meeldi igakuised tseremooniad ja ta tahab väga, et Offred jääks rasedaks. Majapidamises peavad Teenijanna ja Marta Serenale alluma.
Nick
Nick on Komandör Fredi autojuht, kes elab korteris, mis on pere garaaži kohal. Pärast seda, kui Nick ja Offred astuvad seksuaalvahekorda Serena Joy ettepanekul, areneb nende vahel suhe. Epiloogist selgub, et Nick oli tõenäoliselt vastupanuliikumise Mayday liige ja aitas Offredil põgeneda.
Moira
Moira on Offredi kauaaegne sõbranna. Ta on mässumeelne ja põgeneb ümberõppeasutusest, kuhu ta oli toimetatud. Moira tabatakse ja seatakse valiku ette, kas minna kolooniatesse toksilisi jäätmeid koristama, mis lõpeks tõenäoliselt tema surmaga, või asuda sunniviisiliselt teenistusse valitsuse lõbumajas. Ta valib valitsuse lõbumajas prostituudiks hakkamise. Lõpuks jääb Moira saatus lugejale teadmatuks.
Feminism teoses
Teose üks tähtsamaid teemasid on feminism. Gilead on avalikult misogüünne nii oma teokraatliku valitsuse kui ka tavade ja kommete poolest. Naised ei tohi lugeda ega kirjutada, veel vähem saada haridust, nad ei tohi omada vara, raha ega mitte isegi omaenda keha. Teenijannad kuuluvad Komandöridele, kes kasutavad neid laste saamiseks. Ka Gileadi lõbumajade prostituudid ei vali endale seda ametit ise. Samuti on ka Naised oma rollis ja staatuses kinni ning ei saa ise valikuid ega otsuseid teha. Gileadis ei ole naine autonoomne olend, vaid ta on defineeritud mehe kaudu.
Punane Viin
pisi|[[Friedrich-Engels-Platzi elamukompleks]] pisi|[[Karl-Marx-Hof]] Punane Viin (saksa keeles Rotes Wien) oli Austria pealinna Viini hüüdnimi aastatel 1918–1934, mil sotsiaaldemokraadid (Sozialdemokratische Arbeiterpartei) moodustasid enamuse ja linna valitseti esmakordselt demokraatlikult.
Enne esimest maailmasõda, 1910. aasta rahvaloenduse järgi oli Viini elanike arv 2 083 630, lisaks Tsisleitaania elanike arv 28 571 934 ja kogu Austria-Ungari elanike arv 51 390 223. Kuid peale sõda Austria-Ungari lagunes, 1923. aasta rahvaloenduse ajal oli Viini elanike arv 1 918 720, samas kui järelejäänud Austria osa elanike arv vaid 6 534 742. Olles ilma jäänud toitvast maast (Austria maast oli haritav vaid 18 protsenti), arvati, et Austria ei ole ilma Saksamaaga ühinemata elujõuline. Viini peeti nüüd liiga suureks pealinnaks liiga väikese riigi jaoks, uueks hüüdnimeks teistes Austria osades sai Vesipea-Viin (Wasserkopf-Wien). Sotsiaaldemokraatide ja konservatiivide vahel puhkesid tõsised vastuolud, kuni teise maailmasõja lõpuni jäid sotsiaaldemokraadid Austrias valitsusest kõrvale või põranda alla, kuid Viinis olid võimul kuni austrofašismi tekkeni. Vastuolud viisidki Viini eraldumiseni linna ümbritsevast Alam-Austria liidumaast 1922. aastal. Vaatamata rasketele oludele nägid optimistid Viinis head võimalust suurteks sotsiaal-poliitilisteks muutusteks.
Kontseptsioon hõlmas muu hulgas radikaalset elamuehitusprogrammi, mis oli tol ajal üks suurimaid maailmas; aastatel 1925–1934 ehitati umbes 60 000 korterit, mis jaotati kindla punktisüsteemi järgi. Sotsiaaldemokraadid kehtestasid ka laiendatud sotsiaalhoolekande, kõrged maksud luksuskaupadele ning hotelli- ja restoraniteenustele ning palju muud. Tol ajal peeti seda progressiivseks. Punase Viini aeg lõppes riigipöördega 1934. aastal, kui kantsler Engelbert Dollfuss tulistati surnuks ja asendati austrofašistliku Kurt Schuschniggiga.
Zlín Z-50
pisi|Zlin Z-50LS Zlin Z-50 Tšehhoslovakkia firma Zlin ühemootoriline vigurlennuk. Esmalend 1975. aastal. Z-50 oli esimene seeriana ehitatud vabaklassi vigurlennuk.
Ajalugu
Lennukiga Z-726 lõppes Tšehhoslovakkia firma Zlin pika reaga "Trener" sarja vigurlennukite ehitamine, mille viimaseks kõrgetasemeliseks võistluslennukiks jäi Z-526AFS. Selle lennuki baasil ei olnud enam võimalik kaasaja konkurentsivõimelist vigurlennukit arendada. 1973. aastal alustas lennundusentusiastidest ja erialaspetsialistidest koosnev tõeliselt dünaamiline inseneride meeskond täiesti uue vigurlennuki arendamist.
Uus lennuk valmistati täielikult metallkonstruktsioonina ja varustati hea erivõimsusega Lycoming AEIO-540 kolbmootoriga. 1976. aastal tegi lennuk oma nime tuntuks vigurlennu maailmameistrivõistlustel. Järgnevatel aastatel tehtud Z-50 modifikatsioonidel LA ja LS lennukitel võimsama mootoriga ja muutuvsammuga propelleriga võideti Euroopa meistrivõistlused (1983) ning aastal 1984 maailmameistrivõistlused.
Lennutehnilised andmed
pisi|Kolmvaade
Surnud 4. augustil
Siin loetletakse 4. augustil surnud tuntud isikuid.
2019. aasta Pakistani reisirongi tulekahju
2019. aasta Pakistani reisirongi tulekahju leidis aset 31. oktoobril 2019, kui Karachist Rawalpindi poole teel olnud Pakistan Railwaysi reisirong süttis põlema. Õnnetuses kaotas elu vähemalt 75 inimest. Põleng võis alguse saada matkapriimusest, mida reegleid rikkudes kasutati rongis toidu valmistamiseks. Tegu on Pakistani ohvriterohkeima rongiõnnetusega pärast 2005. aastal aset leidnud Ghotki rongikokkupõrget, mis nõudis rohkem kui saja inimese elu.
Õnnetus
Õnnetus leidis aset kohaliku aja järgi kell pool seitse hommikul Tezgami ekspressrongil, mis oli teel Karachist Pawalpindisse. Rong oli põlengu puhkemise ajal Liaquatpuri tehsilis Rahim Yar Khani piirkonnas Pandžabi provintsis. Riigi raudteeminister šeik Rashid Ahmed teatas, et põleng sai alguse kahe kaasaskantava gaasiballooni plahvatustest. Põlengus hävis kolm vagunit.
Gaasipliitide kasutamine Pakistani rongides on küll seadusevastane, kuid tavaline tegevus, kuna võimud vaatavad rikkumistele tihti läbi sõrmede. Alternatiivseks tule tekitajaks peetakse mõnes teates ka riket elektrisüsteemis. Rongis oli kokku 933 inimest, kellest 207 olid kolmes mahapõlenud vagunis.
Kannatanud
Paljud hukkunutest surid, hüpates välja liikuvast rongist, mis väidetavalt sõitis põlevana veel 20 minutit edasi. Põlengus hukkunutest 57 surnukehad said isikutuvastuseks tules liigselt kahjustada. Kokku hukkus vähemalt 75 inimest ja vähemalt 43 sai vigastada, nendest 11 kriitiliselt.
Juurdlus
Pakistani peaminister Imran Khan andis korralduse algatada põlengu suhtes juurdlus.
Vadžrasattva
Vadžrasattva (sanskriti keeles vajrasattva ‘vadžraolend’; tiibeti keeles rdo rje sems dpa’) on vadžrajaanas tähtsamaid budasid ja idameid, meele puhtuse ja meeleplekkidest vabanemise sümbol. Mõnikord samastatakse Vadžrasattva Vadžradharaga.
Vadžrasattva kehastab üheaegselt kõiki dhjaanibuddhasid; tema valge värvus sümboliseerib nende värvuste sulamit.
Ikonograafias kujutatakse teda ristijalu istumas, vadžrat hoidev parem käsi südame kohal ja kellukest hoidev vasak käsi süles; sageli on ta koos oma pradžnja Vadžrasattvātmikā (sanskriti keeles vajrasattvātmikā) või Ghantāpanīga (ghaṇṭāpanī).
Tiibeti budismis on olulisel kohal Vadžrasattva 100-silbiline mantra, mida noviitsid peavad ngöndrot sooritades lausuma 100 000 korda.
2001. aasta Eesti meistrivõistlused kergejõustikus
2001. aasta Eesti meistrivõistlused kergejõustikus toimusid 7. ja 8. juulil 2001 Haapsalus Haapsalu linnastaadionil.
100 m jooks
Eesti rekord: 10,19 Marek Niit, 31. märts 2012 Fayetteville Eesti meistrivõistluste rekord: 10,49 Andrei Morozov, 3. juuli 1992 Pärnu Eesti meister 2000: 10,78 Maidu Laht <br style="clear:both;" />
200 m jooks
Eesti rekord: 21,03 Erki Nool, 10. aprill 1995 Krugersdorp Eesti meistrivõistluste rekord: 21,34 Andrus Hämelane, 23. juuli 1995 Kuressaare Eesti meister 2000: 21,80 Maidu Laht <br style="clear:both;" />
400 m jooks
Eesti rekord: 45,99 Aivar Ojastu, 6. juuli 1990 Kiiev Eesti meistrivõistluste rekord: 46,96 Aivar Ojastu, 28. august 1984 Tartu Eesti meister 2000: 48,02 Urmet Uusorg <br style="clear:both;" />
800 m jooks
Eesti rekord: 1.45,87 Urmet Uusorg, 10. juuni 1999 Helsingi Eesti meistrivõistluste rekord: 1.48,8 Rein Tölp, 29. august 1965 Pärnu Eesti meister 2000: 1.55,59 Igor Holdai <br style="clear:both;" />
1500 m jooks
Eesti rekord: 3.39,0 Mart Vilt, 17. juuni 1966 London Eesti meistrivõistluste rekord: 3.46,3 Mart Vilt, 29. august 1965 Pärnu Eesti meister 2000: 3.53,99 Margus Pirksaar <br style="clear:both;" />
5000 m jooks
Eesti rekord: 13.17,2 Enn Sellik, 28. juuni 1976 Podolsk Eesti meistrivõistluste rekord: 13.56,2 Toomas Turb, 28. august 1984 Tartu Eesti meister 2000: 14.48,38 Margus Pirksaar <br style="clear:both;" />
10 000 m jooks
Eesti rekord: 27.40,61 Enn Sellik, 29. august 1978 Praha Eesti meistrivõistluste rekord: 28.49,0 Toomas Turb, 17. august 1980 Tallinn Eesti meister 2000: 31.21,22 Toomas Tarm <br style="clear:both;" />
Poolmaraton
Finaal: 2. september Koht: Tallinn Eesti rekord: 1:03.00 Pavel Loskutov, 12. mai 2001 Göteborg Eesti meistrivõistluste rekord: 1:03.23 Pavel Loskutov, 3. september 2000 Tallinn Eesti meister 2000: 1:03.23 Pavel Loskutov <br style="clear:both;" />
Maraton
Finaal: 30. juuni Koht: Tallinn Eesti rekord: 2:12.37 Pavel Loskutov, 31. oktoober 1999 Frankfurt Eesti meistrivõistluste rekord: 2:21.19 Margus Pirksaar, 21. juuni 1997 Tallinn Eesti meister 2000: 2:36.23 Vladimir Bõtšuk <br style="clear:both;" />
400 m tõkkejooks
Eesti rekord: 49,86 Marek Helinurm, 26. mai 1985 Tallinn Eesti meistrivõistluste rekord: 50,25 Marek Helinurm, 13. august 1989 Tallinn Eesti meister 2000: 52,57 Kristjan Suur <br style="clear:both;" />
3000 m takistusjooks
Eesti rekord: 8.29,6 Ilmar Ruus, 31. juuli 1971 Moskva Eesti meistrivõistluste rekord: 8.30,96 Aivar Tsarski, 21. juuli 1990 Tartu Eesti meister 2000: 9.02,37 Kaupo Tiislär <br style="clear:both;" />
20 000 m käimine
Eesti rekord: 1:27.21,0 Vassili Matvejev, 7. september 1985 Tallinn Eesti meister 2000: 1:47.29,9 Margus Luik <br style="clear:both;" />
50 km käimine
Eesti rekord: 4:07.09,8 Olav Laiv, 14. juuni 1975 Kohtla-Nõmme Eesti meister 2000: 4:56.23 Lauri Lelumees <br style="clear:both;" />
Kõrgushüpe
Eesti rekord: 2.30 Marko Turban, 5. juuni 1996 Rakvere Eesti meistrivõistluste rekord: 2.21 Tiit Pahapill 27. juuni 1978 Tartu 2.21 Tiit Pahapill 1. juuli 1979 Tallinn 2.21 Tarmo Valgepea 20. august 1983 Tallinn 2.21 Kalev Martsepp 28. august 1984 Tartu 2.21 Ain Evard 17. juuli 1994 Tallinn 2.21 Marko Turban 20. juuli 1997 Tartu Eesti meister 2000: 2.15 Marko Aleksejev <br style="clear:both;" />
Teivashüpe
Eesti rekord: 5.86 Valeri Bukrejev, 3. juuli 1994 Somero Eesti meistrivõistluste rekord: 5.65 Valeri Bukrejev, 3. juuli 1992 Pärnu Eesti meister 2000: 4.80 Aivo Normak <br style="clear:both;" />
Kaugushüpe
Eesti rekord: 8.10 Erki Nool, 27. mai 1995 Götzis Eesti meistrivõistluste rekord: 7.88 Priit Soosaar, 9. august 1998 Tallinn Eesti meister 2000: 7.18 Mikk Joorits <br style="clear:both;" />
Kolmikhüpe
Eesti rekord: 17.35 Jaak Uudmäe, 25. juuli 1980 Moskva Eesti meistrivõistluste rekord: 16.29 Sergei Tanaga, 21. juuli 1990 Tartu Eesti meister 2000: 16.04 Ilja Tumorin <br style="clear:both;" />
Kuulitõuge
Eesti rekord: 20.53 Heino Sild, 11. juuni 1979 Budapest Eesti meistrivõistluste rekord: 19.92 Ants Savest, 15. august 1981 Tallinn Eesti meister 2000: 18.62 Margus Tammaru <br style="clear:both;" />
Kettaheide
Eesti rekord: 67.41 Aleksander Tammert, 6. mai 2000 Austin Eesti meistrivõistluste rekord: 62.23 Aleksander Tammert, 9. august 1998 Tallinn Eesti meister 2000: 61.85 Aleksander Tammert <br style="clear:both;" />
Vasaraheide
Eesti rekord: 84.40 Jüri Tamm, 9. september 1984 Banska Bystrica Eesti meistrivõistluste rekord: 76.78 Jüri Tamm, 17. juuli 1994 Tallinn Eesti meister 2000: 58.62 Matti Raudsepp <br style="clear:both;" />
Odavise
Eesti rekord: 85.28 Donald-Aik Sild, 10. juuni 1994 Saint Denis Eesti meistrivõistluste rekord: 84.84 Marek Kaleta, 8. september 1985 Tallinn Eesti meister 2000: 77.80 Andrus Värnik <br style="clear:both;" />
Kümnevõistlus
Finaal: 1. - 2. september Koht: Tartu Eesti rekord: 8575 Erki Nool, 28. mai 1995 Götzis Eesti meistrivõistluste rekord: 8221 Valter Külvet, 23. august 1981 Viimsi Eesti meister 2000: 7461 Aivo Normak <br style="clear:both;" />
100 m jooks
Eesti rekord: 11,58 Rutti Luksepp, 16. august 1997 Haapsalu Eesti meistrivõistluste rekord: 11,88 Anu Kaljurand, 3. juuli 1992 Pärnu Eesti meister 2000: 11,90 Marianna Voronina <br style="clear:both;" />
200 m jooks
Eesti rekord: 24,16 Milena Alver, 23. juuli 1995 Kuressaare Eesti meistrivõistluste rekord: 24,16 Milena Alver, 23. juuli 1995 Kuressaare Eesti meister 2000: 24,77 Rutti Luksepp Kuna Haapsalu staadion oli 6 rajaline, siis finaali pääses kuus sportlast. 7. ja 8. koht on eeljookude põhjal saadud. <br style="clear:both;" />
400 m jooks
Eesti rekord: 53,87 Rutti Luksepp, 20. juuni 1997 Tartu Eesti meistrivõistluste rekord: 54,74 Rutti Luksepp, 23. juuli 1995 Kuressaare Eesti meister 2000: 56,72 Maria Sahharova <br style="clear:both;" />
800 m jooks
Eesti rekord: 2.02,1 Raissa Ruus, 20. juuli 1972 Moskva Eesti meistrivõistluste rekord: 2.06,1 Katrin Rehemaa, 15. august 1982 Tallinn Eesti meister 2000: 2.09,38	 Maile Mangusson <br style="clear:both;" />
5000 m jooks
Eesti rekord: 15.30,84 Ille Kukk, 1. august 1985 Leningrad Eesti meistrivõistluste rekord: 17.01,76 Külli Kaljus, 13. august 2000 Tartu Eesti meister 2000: 17.01,76 Külli Kaljus <br style="clear:both;" />
Poolmaraton
Finaal: 2. september Koht: Tallinn Eesti rekord: 1:10.10 Jane Salumäe, 27. märts 1994 Haag Eesti meistrivõistluste rekord: 1:17.03 Külli Kaljus, 12. september 1999 Tallinn Eesti meister 2000: 1:17.21 Külli Kaljus <br style="clear:both;" />
Maraton
Finaal: 30. juuni Koht: Tallinn Eesti rekord: 2:27.04 Jane Salumäe, 11. mai 1997 Torino Eesti meistrivõistluste rekord: 2:46.05 Sirje Eichelmann, 15. august 1992 Vändra Eesti meister 2000: 3:05.36 Kaja Mulla <br style="clear:both;" />
100 m tõkkejooks
Eesti rekord: 13,18 Anu Kaljurand, 16. mai 1992 Modesto Eesti meistrivõistluste rekord: 13,36 Anu Kaljurand, 3. juuli 1992 Pärnu Eesti meister 2000: 14,10 Jaanika Meriküll <br style="clear:both;" />
400 m tõkkejooks
Eesti rekord: 57,34 Tiia Eeskivi, 19. aprill 1997 Gainesville Eesti meistrivõistluste rekord: 58,53 Tiia Eeskivi, 6. juuli 1996 Tallinn Eesti meister 2000: 1.00,86 Milena Alver <br style="clear:both;" />
Teivashüpe
Eesti rekord: 3.90 Merle Kivimets, 8. juuli 2000 Kaunas Eesti meistrivõistluste rekord: 3.80 Merle Kivimets, 13. august 2000 Tartu Eesti meister 2000: 3.80 Merle Kivimets <br style="clear:both;" />
Kaugushüpe
Eesti rekord: 6.64 Anu Kaljurand, 30. mai 1986 Riia Eesti meistrivõistluste rekord: 6.34 Riina Vals, 8. august 1999 Tartu Eesti meister 2000: 6.03 Riina Vals <br style="clear:both;" />
Kolmikhüpe
Eesti rekord: 14.19 Virge Naeris, 3. aprill 1996 Pietersburg Eesti meistrivõistluste rekord: 13.91 Virge Naeris, 9. august 1998 Tallinn Eesti meister 2000: 12.54 Diana Nikitina <br style="clear:both;" />
Kettaheide
Eesti rekord: 65.00 Elju Kubi, 26. august 1987 Tallinn Eesti meistrivõistluste rekord: 61.60 Elju Kubi, 8. september 1985 Tallinn Eesti meister 2000: 56.17 Eha Rünne <br style="clear:both;" />
Vasaraheide
Eesti rekord: 54.68 Terje Matsik, 4. juuli 2001 Tallinn Eesti meistrivõistluste rekord: 49.30 Kadri-Liis Vähi, 13. august 2000 Tartu Eesti meister 2000: 49.30 Kadri-Liis Vähi <br style="clear:both;" />
Odavise
Eesti rekord: 57.98 Moonika Aava, 19. juuni 2001 Tartu Eesti meistrivõistluste rekord: 53.70 Moonika Aava, 13. august 2000 Tartu Eesti meister 2000: 53.70 Moonika Aava <br style="clear:both;" />
Seitsmevõistlus
Finaal: 1. - 2. september Koht: Tartu Eesti rekord: 6155 Virge Naeris, 6. september 1998 Tartu Eesti meistrivõistluste rekord: 6155 Virge Naeris, 6. september 1998 Tartu Eesti meister 2000: 5311 Rutti Luksepp <br style="clear:both;" />
FN Five-seveN
FN Five-seveN on Belgia relvatootja FN Herstali disainitud ja toodetud poolautomaatne püstol. Relva nimetus tuleneb selle 5,7 mm padrunist ja suurtähed on mõeldud rõhutama püstoli tootjat – FN.
Five-seveN disainiti üheaegselt FN P90 püstolkuulipilduja ja FN 5,7x28mm padruniga. Mõlemad kasutavad sama laskemoona ning P90 avalikustati 1990. aastal ja Five-seveN aastal 1998. Samuti jagab see P90-ga mitmeid tolle konstruktsiooni iseärasusi: valmistatud kergest polümeerist, võrdlemisi suure padrunisalvega, pehme tagasilöök ja võimalus vastava laskemoonaga kuuliveste läbistada.
Five-seveNit kasutab kaasajal üle 40 riigi, sh Kanada, Prantsusmaa, Kreeka, India, Poola, Hispaania ja Ameerika Ühendriigid. Ameerika Ühendriikides kasutatavad Five-seveNit mitmed korrakaitseagentuurid, nende hulgas USA Salateenistus. USA-s on püstol muutunud aina populaarsemaks ka relvaloaga tsiviilisikute hulgas.
Google Latitude
Google Latitude on Google Maps alarühmitus mis tegeleb kasutaja asukoha määramisega. Kasutatakse Wi-Fi positioneerimist, COO ehk Cell of origin ja GPS-i.
Kasutus
Latitude avab võimaluse kasutada Google Location History, Location Badge ja Google Talk.
Albert Anni
Albert Anni (19. veebruar 1920 Jadrošino – 29. mai 2005 Tartu) oli eesti maalikunstnik, kunstipedagoog ja fotograaf.
Elukäik
Albert Anni sündis 19.02.1920 Moskva lähedal Jadošino külas Moostest välja saadetud August Anni ja Karjalast pärit Ida Adamsoni esimese pojana. Peres oli kokku viis last: pojad Albert, Johannes, Leo ja Vladimir ning tütar Alviine, kes suri lapsena difteeriasse. Albert tegi väiksena kõiki talutöid, kuid leidis juba siis aega joonistamiseks. Töövahendiks oli peamiselt süsi.
1952–1980 oli Anni Tartu Kujutava Kunsti Kooli joonistamise, maalitehnoloogia ja maali õpetaja ning 1958. aastast kuulus Eesti NSV Kunstnike Liitu. 30 aasta vältel pildistas Albert Anni Tartu Riiklikus Kunstimuuseumis arhiivi ning kataloogide jaoks kunstiteoseid. See töö õpetas teda kunstiteoseid põhjalikult analüüsima. 1970. aastate lõpus seadis ta Tartu Kunstikooli juurde sisse fotolabori.
Albert Anni on maetud Tartu Raadi kalmistule (P 33-98).
Isiklikku
Albertil oli esimesest abielust Zelmaga poeg Albert ning teisest abielust Linda Altiniga tütar Silvia.
Looming
Loomingus köitis teda maastik erinevatel aastaaegadel, lilled, natüürmordid ja portreed. Oma elutööks pidas Albert Anni kunstipedagoogi tööd Tartu Kunstikoolis ja soovis üle kõige, et tema õpilased omandaksid temalt joonistamise oskuse ning kujuneksid omanäolisteks kunstnikeks. Ta ei väsinud õpilastele kordamast: "Omanda kunstiajaloost põhitõed, üldista need ja loo omanäoliselt!" Pedagoogina oli tema suurim soov õpilasi nende loomingulisel teel aidata. Selleks sõnastas, mõtestas, üldistas ja kujutas ta graafiliselt loomeprotsessi.
Enda looduga polnud ta kunagi rahul ning jäi väljenduslaadilt alati otsivaks.
Renault Mégane
Mudelist Renault Mégane on saadaval nii luukpära, universaal, sedaan, kupee ja kabriolett. Mudelit on toodetud neli põlvkonda. Esimesel ja teisel põlvkonnal oli kaks mudeliuuendust.
1996. aasta novembris esitleti Mégane'i baasil ehitatud väikest mahtuniversaali Renault Mégane Scénic.
Neljanda põlvkonna Mégane'i tutvustati 2015. aasta Frankfurt Motor Show'l. Auto on ehitatud Nissani ja Renault koostöös valminud CMF-CD platvormile. Neljanda põlvkonna Mégane'i müüdi 2020. aasta septembriks Eestis 22 tk.
Keretüüpidest on saadaval viieukseline luukpära ja universaal ning neljaukseline sedaan.
Adrenergilised retseptorid
pisi|β2-adrenergilise retseptori kristallstruktuur kompleksis ligand karasolooliga Adrenergilised retseptorid ehk adrenoretseptorid on retseptorid, mida aktiveerivad adrenaliin ja noradrenaliin. Seega on nad vastutavad adrenaliini ja noradrenaliini vahendatud toimete eest.
Adrenergilised retseptorid etendavad olulist osa eriti sümpaatilise närvisüsteemi poolt innerveeritud kudedes ja vereliistakutel.
Adrenergilised retseptorid on A-klassi G-valguga seotud retseptorid, nii et nad on lähedases suguluses rodopsiiniga.
Liigitus
Üheksa teadaolevat inimese adrenergilist retseptorit jaotatakse farmakoloogiliste ja molekulaarbioloogiliste omaduste järgi kolmeks perekonnaks:
Peale selle postuleeriti hälbivate farmakoloogiliste omaduste põhjal "α1L"-adrenoretseptor kui α1A-adrenoretseptori fenotüüp ja "β4"-retseptor kui β1-retseptori madala afiinsusega variant. α2D-adrenoretseptoriks nimetatud retseptor osutus inimese α2A-adrenotseptori ortoloogiks.
Esimest korda liigitas adrenergilisi retseptoreid 1948. aastal farmakoloog Raymond P. Ahlquist.
Farmakoloogia
Raviaineid, mis on interaktsioonis adrenergiliste retseptoritega, kasutatakse farmakoteraapia mitmesugustel viisidel. Kasutatakse nii agoniste kui ka antagoniste. Adrenaliini ja noradrenaliini endid kasutatakse erakorralises ravis.
α1-adrenoretseptorite inhibiitoreid, mis kuuluvad alfablokaatorite hulka, kasutatakse eriti hüpertensiooni ravis. α1A-tüübi suhtes selektiivsetel alfablokaatorid, näiteks tamsulosiin, on end peale selle tõestanud eesnäärme healoomulise suurenemise ravis. α2-adrenoretseptoril johimbiinil oli tähtsus erektsioonihäire sümptomaatilises ravis. Alfaagoniste, aineid, millel on α-adrenoretseptoritele agonistlik toime, kasutatakse muu hulgas ninaspreides nina limaskesta paistetuse alandamiseks. α2-agonistidel on peale selle vererõhku alandav toime ja neil on tähtsus glaukoomi sümptomaatilises ravis.
Maosaare lahing
Maosaare lahing ehk Ussisaare lahing oli Ukrainale kuuluval Zmijinõi saarel (ukraina keeles острів Зміїний 'maosaar') ja selle ümbruses toimunud lahing Ukraina ja Venemaa vahel, mis algas 24. veebruaril 2022 osana laiemast Venemaa sissetungist Ukrainasse ning lõppes 30. juunil.
Adrenergilised retseptorid
Farmakoloogia
Väga lai kasutamisspekter on beetablokaatoritel. Neid kasutatakse eriti südamepärgarteritõve, kroonilise südamepuudulikkuse, südame rütmihäirete ja migreeni raviks. Nende avastamise eest sai Sir James Whyte Black 1988. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. β2-agoniste kasutatakse bronhiaalastma ja kroonilise obstruktiivse kopsuhaiguse akuutses ravis ning tokolüütikumidena.
Maosaare lahing
Venemaa vabastas hiljem osad saarel vangistatud Ukraina sõjaväelased vastavalt vangide vahetamise kokkuleppele. Laialt sai tuntuks saare kaitsjate algne vastus Venemaa vägede tehtud allaandmise ettepanekule: Русский военный корабль, иди нахуй (eesti keeles "Vene sõjalaev, mine munni").
Taust
Maosaar on väike kaljusaar Mustas meres strateegilise asupaigaga Rumeenia ranniku lähistel. Saarel on oluline roll Ukrainale kuuluvate merealade ulatuse määratlemises ja see on olnud Ukraina-Rumeenia piirivaidluste teemaks. Saarest lähtuva merepiiri sisse jääb oluline maavaradega ala. 2021. aasta augustis, mil Venemaa suurendas sõjalist kohalolekut ümber Ukraina, korraldas Ukraina president Volodõmõr Zelenskõi saarel pressikonverentsi, kus ütles, et saar on Ukraina territoorium nagu muudki riigi osad ja seda kaitstakse kogu jõuga."
Rünnak
24. veebruaril 2022 kella 18 paiku, päeval, mil Venemaa alustas sissetungi Ukrainasse, teatas Ukraina Riiklik Piirivalveteenistus, et saart tulistati Venemaa laevadelt, kuid Ukraina piirivalvurid ja sõjaväelased püsivad oma positsioonidel. Ööl pärast 24. veebruari teatas Ukraina piirivalve ja Ukraina meedia, et Venemaa relvajõud üritasid algul edutult hirmutada saare kaitsjaid alistuma, pommitasid seejärel saart merelt laevadelt Moskva ja patrull-laevalt Vassili Bõkov ja õhust, hävitasid selle taristu ja kaotasid Ukraina kontakti saarel olijatega ning vallutasid saare.
Toimunu kohta avaldati helisalvestus, kus end Vene sõjalaevana identifitseerinud pool nõudis saare Ukraina sõduritelt relvade mahapanekut, ähvardades vastasel korral löögiga. Sellele vastas üks Ukraina piirivalvur : "Русский военный корабль, иди нахуй" (russki vojennõi korabl, idi nahhui)  – eestikeelses tekstis esitatud erinevates variantides kui "Vene sõjalaev, idi na***i / mine nahhui / käi p****e / mine m****". Audioklipi sõnavahetusest laadis internetti üles Ukraina riigiametnik Anton Heraštšenko, laialdaselt hakkas see levima aga Ukraina võrguväljaande Ukrajinska Pravda vahendusel. Ukraina valitsus kinnitas hiljem klipi autentsust. Levis ka video, kus olevat jäädvustatud hetk, mil Venemaa sõjalaev tule avas.
Ukraina piirivalvurite saatus ja intsidendid saare lähistel
Ukraina teatas algselt, et kõik saarel olnud 13 piirivalvurit said surma. President Volodõmõr Zelenskõi esines avaldusega, kus ütles, et piirivalvurid ei alistunud, vaid "surid kangelaslikult" saart viimse hetkeni kaitstes ja kõik nad saavad postuumselt Ukraina kangelase aunimetuse.
Venemaa kaitseministeerium teatas 25. veebruaril, et saarel olnud 82 Ukraina sõjaväelast alistusid vabatahtlikult Venemaa sõjajõudele, nad on allkirjastamas lubadusi sõjategevust mitte jätkata ja lastakse pärast lahingupiirkonna stabiliseerumist tagasi oma perede juurde. Venemaa kanalites avaldati video, millel on näha, kuidas randunud sõjalaeva kõrval annavad Vene sõjaväelased ükshaaval astuvatele ühesugustes kiivrites ja kaitseriietuses isikutele toidupakke ja veepudeleid. Ukraina pidas videot võltsinguks. Venemaa meedia andmeil viidi Ukraina vangid Sevastopolisse. Venemaa riigimeedias levisid videolõigud nende saabumisest sinna.
Venemaa kaitseministeeriumi teatel ründas 25. veebruaril vange saarelt ära transportinud laevu 16 Ukraina mereväe paati, mõned neist tsiviilpaate kilbina kasutades, eesmärgiga vabatahtlikult alistunud Ukraina sõduritele kätte maksta ja nende surma eest süü Venemaa kaela veeretada. Kõik paadid olevat kokkupõrkes hävitatud. Ühtlasi ütles Kaitseministeerium, et väga tõenäoliselt juhtis rünnakut piirkonnas olnud Ameerika Ühendriikide droon. Pentagon eitas rünnaku toetamist.
Pärast Venemaa teadet saarel olijate vangistamisest avaldas Ukraina piirivalveamet 26. veebruaril Facebooki postituse, et saare valvurid võivad olla elus ja vangi võetud. Öeldi, et "esialgne info piirivalvurite võimaliku hukkumise kohta tuli enne, kui saare kaitsjatega ühendus kadus". Olevat saadud info, et saare taristu hävitati ja saar vallutati ning enne seda olevat saare kaitsjad öelnud, et keegi ei alistu.
Ukraina võimud teatasid 26. veebruaril, et Venemaa merevägi hõivas Maosaare lähistel humanitaarmissioonil olnud tsiviilaluse, päästelaeva Sapfir.
28. veebruaril kirjutas Ukraina merevägi Facebookis, et kõik Maosaare piirivalvurid on elus. Nad olevat tõrjunud kaks rünnakut ja siis laskemoona puudumise tõttu alla andnud. Lisati, et Venemaa väed hävitasid täielikult saare infrastruktuuri, sealhulgas majaka, tornid ja antennid. Sapfiri juhtumi kohta lisati, et see oli saadetud saarele ohvrite aitamiseks ja sellel oli ka kaks preestrit. Öeldi, et laeva hõivamine rikkus sõjaseadusi ja tavasid ning rahvusvahelist humanitaarõigust. Nõuti vangivõetute vabastamist.
9. märtsil teatas Ukraina, et Venemaa väed viivad Sapfiri Sevastopolisse. Laeva kaptenile olevat antud luba Ukraina Meresadamate Valitsusega kontakteeruda, mille ajal ta ütles, et pardal on "väikesed rohelised mehikesed", kes ähvardavad meeskonda relvadega. Ukraina kirjeldas situatsiooni piraatlusena.
13. märtsil tegi ettevõte Maxar Technologies Maosaarest satelliidifotosid, millelt võib CNN-i hinnangul näha, et mõned punasekatuselised hooned saare keskpaigas on Venemaa vägede pommitamise tõttu märkimisväärseid kahjustusi saanud ja kuigi saar oli osaliselt lumega kaetud, võib seal märgata ka pommilehtreid.
Ukraina asepeaministri Irõna Vereštšuki teatel vahetasid Ukraina ja Venemaa 24. märtsil omavahel vange, mille käigus Venemaa vabastas muuhulgas ka 19 Sapfiril olnud tsiviilisikust meremeest ja lubas laeva saata Türki ning Ukraina omakorda vabastas Odessa lähedal uppunud laevalt pärit 11 Venemaa tsiviilisikust meremeest. Maosaarel vangivõetud Ukraina sõdurite kohta ütles Ukraina piirivalve, et nad loodetakse peagi vahetada Venemaa meremeeste vastu.
27. märtsil ütles Ukraina president Zelenskõi Maosaare sõdurite kohta, et osa neist surid ja osa võeti vangi. Venemaa ettepanekul olevat toimunud vangide vahetus, mille käigus kõik Ukraina sõdurid vabastati. Ukraina olevat omalt poolt vabastanud 25. märtsil vallutatud Venemaa laeval olnud meremehed. Hilisematel andmetel ei olnud veel ka augusti alguseks kõiki pantvangi võetud saare kaitsjaid vabastatud.
29. märtsil andis Ukraina Kaitseministeerium teada, et merejalaväelane Roman Hrõbov, keda peeti sel ajal helisalvestusel Venemaa laevale vastajaks, on vabastatud, teda autasustati ordeniga "Teenete eest Tšerkassõ piirkonnale" ja ta naasis oma kodukohta Tšerkassõsse. Mais 2022 seevastu levis ajakirjanduses info, et merejalaväelane Hrõbov ei saanud siiski fraasi autor olla, sest ainult piirivalvuritel oli ligipääs raadioseadmetele. Fraasi tegelikust autorist ei räägitud varem, sest ta viibis seni endiselt sõjavangis ja see info oleks võinud teda kahjustada.
Reaktsioonid toimunule
Ukraina piirivalvuri vastus Venemaa sõjalaevale hakkas kiiresti levima ja muutus ukrainlaste ja nende toetajate sõjahüüuks üle maailma. Selle lause eri variantidega plakateid seati tänavate äärde, müüdi selleteemalisi suveniire, särke ning pusasid. Maosaare Ukraina sõduritest on loodud laul.
Märtsis teatas Ukraina valitsus, et Maosaare sõdurite auks antakse välja postmark, mille kujunduseks valiti avaliku hääletuse teel sõdur, kes seisab kaldal ja näitab mööduvale Venemaa sõjalaevale keskmist sõrme, postmargi kujundas Lvivi disainer Borõss Hrohh. Postmark pandi müüki 12. aprillil. Pärast raketiristleja Moskva uppumist tõusis huvi postmargi vastu hüppeliselt. Seetõttu piiras Ukraina postiteenistus margi müüki, lõpetades müügi postkontorites ja piirates veebipoe müüki kahele margilehele ostu kohta.
Seda fraasi edastati Lutski ja Dnipro ühistranspordipeatuste elektroonilistel teadetetahvlitel.
Hilisem sõjategevus
2022. aasta 2. mail teatasid Ukraina relvajõud, et hävitasid Maosaare lähedal Bayraktar TB2 drooni kasutades kaks Venemaa Raptor-klassi dessantkaatrit ja avaldasid selle kohta video. 3. mail postitas Ukraina relvajõudude lõunaoperatsiooni väejuhatus video, millel kirjelduse kohaselt oli Ukraina droonirünnak Venemaa positsioonide pihta Maosaarel. 7. mail avaldasid Ukraina relvajõud video selle kohta, kuidas nad hävitavad Maosaare juures Bayraktar TB2-e kasutades Serna-tüüpi Vene dessantkaatri ja kaks saarel olnud õhutõrje raketisüsteemi Tor. Associated Pressi hinnangul näib samal päeval Maosaarest tehtud satelliidifotodel tõepoolest saare rannikul olevat Serna-tüüpi dessantlaev. Teisel satelliidipildil on näha saarelt tõusvat musta suitsusammast, mis paistab olevat 6. mail Venemaa positsioonide pihta tehtud droonirünnaku tagajärg. 30. juunil 2022 teatas Ukraina operatiivväejuhatus Lõuna, et Vene väed lahkusid saarelt.
1. juulil hävitasid Ukraina väed ründedrooni Bayraktar TB2 abil mõned saarel olnud veoautod ja raketisüsteemi Grad. Samal päeval püüdis Vene pool lennukitelt hävitada saarele maha jäetud tehnika jäänuseid. 4. juulil loeti saar tagasi Ukraina kontrolli alla läinuks. 7. juulil saabusid pärast Vene vägede lahkumist esmakordselt saarele Ukraina eriüksuslased ja insenerid, kes puhastasid saare miinitõketest ja lõksudest.
Annika Altmäe
pisi|Annika Altmäe, Kullamaa Rohumäel 2021
Ta lõpetas 2005. aastal Käina Gümnaasiumi ja astus Eesti Maaülikooli, kus omandas bakalaureusekraadi loodusvarade kasutamise ja kaitse erialal. Viimasel ülikooliaastal võitis konkursil Euroforesteri stipendiumi, millega jätkas magistriõpinguid Rootsi Põllumajandusülikoolis (SLU) säästva metsanduse erialal. Rootsis õppides kandideeris järgmisse stipendiumiprogrammi, mis võimaldas õpinguid jätkata Helsingi Ülikoolis ja Põhja-Carolina Osariigi Ülikoolis (NCSU). Magistriõpingud lõpetas 2012. aastal. Ta veetis aasta Eestis ja suundus seejärel Austraaliasse.
2019. aastal naasis püsivalt Eestisse ja 2020 astus Erakond Eestimaa Rohelistesse, kus valiti volikogu asejuhiks. 2021. aprillist alates oli erakonna peasekretär.
2021. aasta maist on Eesti Inimõiguste Keskuse vabatahtlik saadik Läänemaal.
Grigori Savonenkov
Grigori Mihhailovitš Savonenkov (vene keeles Григорий Михайлович Савоненков; 17. märts 1898 Smolenski kubermang – 4. veebruar 1975 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralpolkovnik, 1951) ja diplomaat (I klassi saadik).
Annika Altmäe
2021. aastal kandideeris kohalike omavalitsuste valimistel Lääne-Nigula vallas Keskerakonna nimekirjas.
Grigori Savonenkov
13. jaanuarist (esitas volitused 17. jaanuaril) 1948 kuni 8. aprillini 1951 oli ta Nõukogude Liidu saadik Soomes.
Annika Altmäe
Tunnustus
2016. aastal sai Annika Altmäe Elupäästja 3. klassi medali.
Humorist
Tuntumad humoristid:
Kuusekõrbik
Kuusekõrbik (Gloeophyllum abietinum) on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Eesti NSV advokaatide kolleegium
Eesti NSV Advokaatide Kolleegium (Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi Advokaatide Kolleegium; vene keeles Эстонская Советская Социалистическая Республика коллегия адвокатов; aastatel 1953–1961 Eesti NSV Advokatuur) oli Eesti NSV-s 29. oktoobril 1940 asutatud advokaatide kutseühendus, mis korraldas õigusteenuse osutamist avalikes ja erahuvides ning kaitses advokaatide kutseõigusi.
Kuusekõrbik
Seent on leitud ka Eestist.
Eesti NSV advokaatide kolleegium
Algusaastad
Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu määruse alusel moodustati 1. märtsil 1941 Eesti NSV Advokaatide Kolleegium. Kohaldama hakati NSV Liidu määrustikku, mis oli saanud NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu kinnituse. Samuti tuli määrustik avaldada eestikeelses tõlkes. Senine advokatuur ja selle organid likvideeriti. Kohtutes asjaajamiseks väljaantud volikirjad kaotasid kehtivuse kuu aja jooksul pärast määruse avaldamist. Isikud, kes kuulusid senisesse advokatuuri, võisid selle hetkeni osaleda kohtutes volinikena.
Kohtu rahvakomissar moodustas Advokatuuri Organiseerimise Büroo, mille ülesanne oli kujundada nõukogulik ning riigikontrollile alluv advokaatide kolleegium. Et astuda kolleegiumi liikmeks, polnud juriidiline kõrgharidus esmatähtis, kuid isikul pidi olema varasem töökogemus prokuratuuris, kohtus või mõnes muus õigusorganis. Advokaatide tagandamise õigus oli NSV Liidu Kohtu Rahvakomissariaadil.