cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SdKfz 8
Kirjeldus
Masina juhtimiseks kasutati nii esirattaid kui ka roomikuid. Süsteem oli üles ehitatud nii, et laugetes kurvides kasutati ainult rattaid, kuid roomikutele hakati pidureid rakendama vastavalt sellele, kui palju rooli pöörati. Roomikute vedaval rattal oli tavapärasemate hammaste asemel rullikud. Kuus maanteeratast oli kinnitatud pöördkäppade külge ja kasutasid torsioonvedrustust. Tagumist tugiratast kasutati roomiku pingutamiseks. Esiratastel olid lehtvedrud ja amortisaatorid.
Meeskonnaruumil oli kolm pingirida. Esimene oli juhi ja tema abilise jaoks, teised kaks meeskonna vedamiseks. Tagumises lastiruumis oli neli panipaika: kaks avanesid kummalegi küljele ja kaks taha. Tuuleklaasi sai alla klappida või üldse ära võtta. Meeskonnaruumile sai kokkukäiva presentkatte peale tõmmata ja see pidi tuuleklaasi külge kinnituma.
SdKfz 8 algne mudel suutis vedada 12-tonnist järelkäru, kuid sõjaaegsel mudelil DB 10 oli veovõimet suurendatud 14 tonnini.
Tankitõrje versioon
Tankitõrje eesmärkidel monteeriti 1939. aastal kümme 8,8 cm Flak 18 õhutõrjekahurit pjedestaalidele DB s8 ja DB 9 keredele. Neid masinaid nimetati 8.8 cm Flak 18 (Sfl.) auf Zugkraftwagen 12t (Sd.Kfz. 8). Lisaks tankitõrjele olid need mõeldud ka kindlustatud positsioonide ründamiseks. Kahuril oli kaitsekilp, kuid mingit muud kaitset meeskonnal ei olnud. Standardse juhikabiini asemele ehitati madalam soomustatud kabiin ja ka mootoriruum kaeti suhteliselt õhukese 14,5 millimeetrise soomusega. Sõiduk kaalus 20 tonni, oli 7,35 meetrit pikk, 2,8 meetrit lai ja 2,65 meetrit kõrge. Tänu madalamale kabiinile sai kahurist vabalt otse ette lasta, kuid kahuri kilp takistas seda rohkem kui 151° pööramast. Tõstenurk oli −3° kuni +15°.
Kõik kümme masinat anti tankitõrjepataljoni Panzerjäger-Abteilung 8 esimesele kompaniile, mis osales Poola kampaanias 1939. aastal, Prantsusmaa kampaanias 1940. aastal ja sissetungil Nõukogude Liitu 1941. aastal. Jaanuaris 1942 formeeriti see ümber Panzerjäger-Kompanie 601-ks ja aprillis Tankitõrjepataljoni 559 kolmandaks kompaniiks. Teadete kohaselt kaotati viimased kolm masinat 1943. aasta märtsiks.
Sarnane masin valmistati ka SdKfz 9 põhjal. Erinevalt SdKfz 8 tankitõrje mudelist ei tehtud SdKfz 9-le uut madalamat soomustatud kabiini, vaid soomusatud versioon standardkabiinist, mis kõrguse tõttu ei võimaldanud otse ette lasta. SdKfz 9 versioon oli võimeline ka õhusihtmärke laskma.
Tootmine ja kasutamine
Daimler-Benz ja Krupp olid peamised SdKfz 8 tootjad sõja ajal, kuid Krauss-Maffei tootis aastatel 1940–1941 315 masinat ja Škoda hakkas neid tootma viimastel sõja-aastatel. 20. märtsil 1942 oli 1615 kasutuskõlblikku SdKfz 8-t, aastal 1943 toodeti neid 507 tükki ja 1944. aastal 602 tükki. Kokku toodeti umbkaudu 4000 masinat. Pärast sõda kasutas Tšehhoslovakkia SdKfz 8-id, kuid pole teada, kas Škoda neid pärast sõda ka juurde tootis või kui kauaks need kasutusele jäid.
Valjo Masso
Valjo Masso (3. juuni 1933 Viljandi – 10. september 2013) oli eesti põllumajandusteadlane ja poliitik.
Ta lõpetas 1957. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia. Aastal 1964 kaitses ta majandusteaduste kandidaadi väitekirja ja aastal 1974 põllumajandusdoktori väitekirja.
Ta töötas aastatel 1958–1994 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudis, olles aastatel 1972–1976 instituudi asedirektor ja eriloomakasvatuse osakonna juhataja, aastatel 1977–1985 oli ta väetiste sektori juhataja ja aastatel 1985–1994 orgaaniliste väetiste labori juhataja. Aastatel 1994–1996 oli ta Eesti Põllumajandusülikooli orgaaniliste väetiste grupi juhataja.
Aastatel 1997–1999 oli ta VIII Riigikogus asendusliige valimisliidu "Koonderakond ja Maarahva Ühendus" koosseisus.
Ta on uurinud farmide töökorraldust, peamiselt sõnnikumajanduse tehnoloogiat, sõnniku biotehnoloogilist töötlemist, energia- ja aineringet farmis ökoloogilisest ja majanduslikust lähtekohast, mullaviljakuse taastamise (sealhulgas taimede bioloogilisi omadusi kasutades) ja põllumajandusliku keskkonna kaitse võimalusi. Ta on täiustanud sõnnikuhoidlaid.
Ta oli aastatel 1964– NLKP liige. 10. novembrist 1999 oli ta Eestimaa Rahvaliidu/Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige.
Isiklikku
Tema poeg Jaan Masso on majandusteadlane.
Konstantin Hiob
Ta lõpetas Riia Vaimuliku Seminari 1909. aastal, 1921–1927 (lõpetas) õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Ta arreteeriti NKVD poolt Võrus. Suri vangilaagris.
Endoteel
Endoteel katab arterite ja veenide seinu nii ajus, nahal, kopsudes, südames kui ka lihastes.
Endoteeli areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja endoteeli düsfunktsionaalsus ja apoptoos võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Endoteel, koos sidekoelise basaalmembraaniga, on tuvastatud ka kapillaarides. Silmade sarvkesta üks kihtidest on epithelium posterius corneae.
Endoteeli ülesanneteks on angiogeneesi ja immuunsuse regulatsioon ning normaalse vere voolavuse tagamine.
Endoteelirakud kontrollivad soonte toonust ja reguleerivad vere ringlust – sünteesides ja vabastades kokkutõmbeid ja relaksatsiooni modulleerivaid aineid nagu lämmastikoksiid, arahhidoonhappe metaboliidid, mitmed peptiidid (endoteliin, urotensiin, adrenomedulliin jt), adenosiin, reaktiivsed hapniku osakesed jne.
Endoteel on esmane mehaaniline barjäär ja osaleb aktiivselt, olenevalt soone tüübist, metabolismis ja katabolismis. Endoteelirakud metaboliseerivad lipoproteiine jm.
Endoteelirakud sünteesivad kõiki aluskile (basal lamina) koostisse kuuluvaid valkusid ja tähtsamaid ensüüme.
Leukotsüütide interaktsioonid epiteelikihiga võivad olla nii normaalsed kui ka ebanormaalsed füsioloogilised interaktsioonid. Normaalne endoteel takistab leukotsüütide (ka trombotsüütide ja monotsüütide) kinnitumist endoteelirakkudele. Interaktsioonid – kas ringlus, kuhjumine ja/või väljumine ringlusest ja sisenemine lähedal olevatesse kudedesse – püüavad tagada immuunvastuse nii haavade kui ka akuutse ja kroonilise põletiku korral. Endoteelirakud komplekteerivad ka tsütokiine.
Inimestel
Endoteel on inimkeha suurimaks endokriinelundiks. Südame sisepinda katvat epiteeli nimetatakse endokardiumiks.
Terminoloogia
Termini välja töötajaks 1865. aastal peetakse Šveitsi anatoomi Wilhelm Hisi (1831–1904) (essee "Die Häute und Höhlen des Körpers").
Endoteel on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologica.
Põletusora
Põletusora (ka: tuliork) on endisaegne tööriist (raudora), millega puust asjadesse tehti põletades väikesi auke.
Endoteel
Endoteeli düsfunktsionaalsus
Endoteeli düsfunktsionaalsust võivad põhjustada nii mehaanilised, viiruslikud, keemilised, immunoloogilised kui ka toskiin-tingitud tegurid. Endoteeli düsfunktsionaalsust võivad põhjustada suitsetamine, kõrgvererõhktõbi, suhkurtõbi, endoteeli perekondlikud ehitusiseärasused, hüperhomotsüsteineemia, oxLDL, düslipideemiad, kestvalt väga kõrge kolesterooli tase, vanadus, östrogeenide häired, ksenobiootikumid jpm.
Põletusora
Nt 19. sajandil kasutati Eestis põletusora laialdaselt nt ämbrikõrvadesse sangaaukude tegemisel.
Endoteel
Endoteeli düsfunktsionaalsus
Endoteeli düsfunktsionaalsusega seostatakse inimestel mitmeid haiguslikke seisundeid nagu mitmed südamehaigused, perifeersete veresoonte haigused, insult, kõrgvererõhktõbi, ateroskleroos, ka sepsis.
Niina ja Alfred Raadiku fond
Niina ja Alfred Raadiku fond on Eesti Rahvuskultuuri Fondi üks allfonde. Fond annab aastast 2002 välja kooli rahvatantsuõpetaja stipendiumit.
Endoteel
Endoteeli düsfunktsionaalsus
Endoteelirakkude migratsiooniga seostatakse kasvajakolletes angiogeneesi teket. Kapillaaride ja suuremate veresoonte uussoonestumist peetakse oluliseks teguriks osade kasvajate arengul vähiks. Neovaskularisatsiooni keskseks kasvufaktoriks peetakse siin vere- ja lümfisoonte endoteeli kasvu ja diferentseerumist reguleerivat kasvufatorit VEGF.
Niina ja Alfred Raadiku fond
Fond loodi 2002 Euroopa Metalli Osaühingu EuroMet eestvedamisel.
121th Street
121th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee.
Alfred Otsa fond
Alfred Otsa fond on Rootsis Chalmersi Tehnikaülikooli lõpetanud eestlasest inseneri Alfred Otsa pärandist moodustatud stipendiumifond.
Fond loodi 1995. aastal Alfred Otsa sõbra professor Sven Olvingu eestvedamisel. Fondist makstakse stipendiume eesti tehnikaüliõpilastele Chalmersi Tehnikaülikoolis edasiõppimiseks. 2015. aastal määrati stipendium 79. üliõpilasele. Kokku on selleks ajaks stipendiumiteks määratud 8,9 miljonit Rootsi krooni, mistõttu see on olnud suurim eestlaste kõrgharidust toetav erafond.
2016. aastal plaanib fond anda kümme stipendiumi magistriõpinguteks, varem on toetatud litsentsiaadieksamini jõudnuid ja doktorante.
2017. aastaks oli fond välja jaganud 10 miljonit Rootsi krooni ja stipendiaate oli kokku 94. Stipendiumi põhinõue on, et taotleja on Eesti Vabariigi kodanik, elab Eestis ja on saanud Eesti ülikoolist bakalaureusekraadi.
Kumertau
Kumertau on linn Venemaal, Baškortostani Vabariigis. Linn asub Karagaika jõe ääres, 240 km Ufast lõuna pool.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kumertau elanikest venelasi 61%, baškiire 19,0%, tatarlasi 13% ja tšuvašše 3,7%. 2020. aasta alguses oli linnas 59 478 elanikku.
Linn rajati tööliskülana pruunsöemaardla juurde 1947. aastal. 1953 sai asula linnaõigused.
Kumertaus on tehas КумАПП, kus toodetakse helikoptereid Ka-226, Ka-27, Ka-31 ja Ka-32A11BC.
Raivo Kaer
Raivo Kaer (4. aprill 1981 Rae vald – 2. juuli 2016 Pariis ) oli eesti ettevõtja.
Kaer korraldas 2000. aastal Rakveres tormiohvrite heaks kontserdi, mille järel ei maksnud esinejatele kokkulepitud tasu. Õhtulehe hinnangul sai ta sellega "kurikuulsaks".
Burgundia sõjad
Burgundia sõjad oli konflikt Burgundia hertsogite ja Prantsusmaa kuningate vahel, hiljem kaasati Vana Šveitsi Konföderatsioon, mis mängis otsustavat rolli. Sõda puhkes 1474. aastal ning järgnevatel aastatel võideti Burgundia hertsogit Charles Südit kolm korda lahinguväljal ja tapeti Nancy lahingus 1477. aastal. Burgundia hertsogkond ja mõned muud Burgundia maad läksid siis Prantsusmaale, samas Burgundia Madalmaad ja Franche-Comté päris Charlesi tütar Marie ning pärast tema surma läksid need abielu tõttu Maximilianiga lõpuks Habsburgidele.
Raivo Kaer
2007. aastal korraldas Raivo Kaer Tallinnas geiparaadi, kus varem väljareklaamitud muusikud siiski ei esinenud.
Juubal
thumb|right|[[Kristian Zahrtmann. Juubal oma perekonnaga.]] Juubal oli Lemeki ja Aada poeg, Jaabali vend, Tuubal-Kaini ja Naama poolvend.
Raivo Kaer
Olles sattunud politsei uurimisorbiiti seoses alaealiste teenuseid pakkuva eskortfirma pidamisega, lahkus Kaer Eestist ning jäi pidama Prantsusmaale.
Sekundaarne virgatsaine
pisi|303x303px|Sekundaarsete virgatsainete roll signaaliülekandes. Rakk on näidatud hulknurgana, retseptor sinise ristkülikuna, sekundaarset virgatsainet tootev ensüüm rohelise ristkülikuna ning sekundaarne virgatsaine punaste ringidena. Sekundaarne virgatsaine omakorda aktiveerib nn efektoreid (nt rakusiseseid ensüüme) Sekundaarne virgatsaine (ehk teisene virgatsaine; ingl k second messenger) on üsna väikese molekulmassiga (tüüpiliselt alla 1500 Da) bioloogiliselt aktiivne molekul, mida toodetakse rakkude sees vastusena plasmamembraanil paiknevate retseptorite kaudu saabunud impulsile.
Burgundia sõjad
Üldine olukord
pisi|vasakul|[[Valois-Burgundia dünastia|Valois-Burgundia territooriumid Charles Südi valitsemise ajal]]
Sekundaarne virgatsaine
Sekundaarsete virgatsainete uurimine võimaldab saada infot mehhanismide kohta, mis määravad, kuidas ja kui kiiresti rakk reageerib erinevatele impulssidele ning kui kiiresti taastub pärast impulsile reageerimist esialgne olukord. Häired, mis on seotud sekundaarseid virgatsaineid tootvate, lagundavate või siduvate ensüümidega (efektoritega), põhjustavad mitmeid patoloogilisi seisundeid või aitavad kaasa haiguste arengule.
Juubal
Ta oli kõigi kandlelööjate ja vilepuhujate isa.
Burgundia sõjad
Üldine olukord
Burgundia hertsogitel õnnestus umbes 100 aasta jooksul luua oma võim, kui tugev jõud Saksa-Rooma riigi ja Prantsusmaa kuningriigi vahel. Nende valduste hulka kuulusid algsete territooriumide Franche-Comté ja Burgundia hertsogkonna kõrval ka majanduslikult tugevad piirkonnad Flandria ja Brabant, samuti Luksemburg.
Sekundaarne virgatsaine
Sekundaarsete virgatsainete levinumad tüübid
Sekundaarsete virgatsainete struktuurne mitmekesisus võimaldab nendel kas kiiresti levida (difundeeruda) raku tsütoplasmas või kinnituda teatud organellidele (nt raku plasmamembraan), tekitades lokaalset signaaliülekande-võrgustikku. Keemilise struktuuri poolest saab sekundaarseid virgatsaineid liigitada mitmesse klassi:
Raivo Kaer
Pariisis enda sõnul seitse kuud kodutuna elanud Kaer avaldas 2014. aastal kirjastuse Hea Tegu raamatu "Varjatud elu", mille Harju maakohus käskis muusik Mart Sanderi hagi alusel müügilt kõrvaldada. Kohus kohustas Kaera lõpetama Mart Sanderit puudutava info levitamise "mistahes kujul ja kanalites", tunnistades raamatus toodud andmed ebaõigeteks. Kaer keeldus maksmast Sanderile põhjustatud mittevaralise kahju eest kohtus välja mõistetud 4000 eurot ning avaldas raamatu muudetud kujul 2015. aastal kirjastuses Kentaur pealkirja all "Suurem kui elu".
Sekundaarne virgatsaine
Sekundaarsete virgatsainete levinumad tüübid
Enamiku sekundaarsete virgatsainete tootmise, muundamise ja lagundamise eest vastutavad rakus spetsiaalsed ensüümid. Erandiks on kaltsiumiioon Ca2+, mille aktiivsuse reguleerimine ajas ja ruumis teostatakse „hoidlatest“ vabastamise ja „hoidlatesse“ lõksustamise tsüklite kaudu – hoidlateks on seejuures nii rakusisesed reservuaarid (endoplasmaatiline retiikulum) kui rakuväline keskkond. pisi|405x405px|Näiteid sekundaarsetest virgatsainetest. [[cAMP ja cGMP on tsüklilised nukleotiidid. Fosfatidüülinositooli PIP2 lagundamisel tekivad IP3 ja DAG|vasakul]]
Burgundia sõjad
Üldine olukord
Burgundia hertsogid ajasid üldiselt agressiivset vallutuspoliitikat, eriti Elsassis ja Lotringis, taotledes põhja- ja lõunapoolsete valduste geograafilist ühendamist. Olles juba konfliktis Prantsuse kuningaga (Burgundia oli inglaste poolel Saja-aastases sõjas), viis Charlesi edenemine piki Reini jõge ta konflikti Habsburgidega ja eriti Saksa-Rooma keiser (1440–1493) Friedrich III-ga.
Sekundaarne virgatsaine
3',5'-tsükliline adenosiinmonofosfaat (cAMP)
Tsüklilise adenosiinmonofosfaadi teket adenosiintrifosfaadist ehk ATP-st katalüüsib ensüümide perekond adenülaaditsüklaasid. Inimorganismis on adenülaadi tsüklaase kokku 10 alatüüpi, millest 9 on seotud membraaniga (molekulmassi üle 110 kDa) ning 1 paikneb tsütosoolis (molekulmass ligi 50 kDa). Eri koed ekspresseerivad erinevaid adenülaadi tsüklaasi alatüüpe.
Burgundia sõjad
Konflikt
pisi|[[Charles Südi portree, Rogier van der Weyden, 1460]]
Sekundaarne virgatsaine
3',5'-tsükliline adenosiinmonofosfaat (cAMP)
cAMP tootmine käivitatakse enamasti vastusena rakuvälisele sündmusele, milleks on agonisti seondumine teatud tüüpi retseptoritele (Gαs valguga seotud retseptorid, nt D1-tüüpi dopamiini retseptor). Retseptori aktiveerumisel muutub selle ruumiline kuju ning raku sees toimub retseptoriga seotud kolmest alaühikust koosneva G-valgu dissotsiatsioon, mille käigus vabaneb alaühik Gαs. Gαs seostub seejärel membraanse adenülaaditsüklaasiga ja aktiveerib selle. Vastupidi Gαs rollile põhjustab teine G-valgu α-alaühiku tüüp Gαi (sellega on seotud näiteks serotoniini retseptor 1 ehk 5HT-1) hoopis membraansete adenülaaditsüklaaside inhibeerimist ehk katalüütilise aktiivsuse vähenemist. In vitro katsetes kasutatakse cAMP tootmise stimuleerimiseks sageli forskoliini: see on taimse päritoluga aine, mis läbib rakkude plasmamebraani ning aktiveerib membraanseid adenülaaditsüklaase ilma Gαs vahenduseta. pisi|298x298px|cAMP tootmise aktiveerimine G-valguga seotud retseptorite ja membraanse adenülaaditsüklaasi kaudu. On näidatud ka cAMP efektori PKA roll glükogeeni varude lagundamises Tsütosoolis paiknevat adenülaaditsüklaasi aktiveerib aga hoopis vesinikkarbonaatioon HCO3-. See mehhanism on oluline näiteks ajurakkude ellujäämiseks häiritud verevarustuse korral (nt insuldi tulemusena), sest cAMP efektorid on muuhulgas seotud varuaine glükogeeni lagundamisega astrotsüütides. Kui süsihappegaasi sisaldus rakke ümbritsevas keskkonnas hakkab tõusma, tekib ka rohkem HCO3- ning sel viisil saavad rakud mõnda aega toota energiat tänu glükogeeni lagundamisest saadud glükoosile.
Belmontas
Linnaossa jääb Belmontase parkmets. Belmontas jääb osaliselt Pavilniai regionaalparki, Belmontase botaanilis-zooloogilisele kaitsealale ja Lyglaukiai geomorfoloogilisele kaitsealale.
Burgundia sõjad
Konflikt
Esialgu, 1469. aastal, andis Austria hertsog Sigismund oma valdused Elsassis läänina Burgundia hertsogile Charles Südile, et kaitsta neid paremini Vana Šveitsi Konföderatsiooni laienemise vastu. Charlesi kaasamine lääne pool Reini jõge ei andnud talle enam põhjust rünnata Konföderatsiooni, nagu Sigismund soovis, kuid viimase embargopoliitika Baseli, Strasbourgi ja Mulhousei linna vastu, mida juhtis tema ülemkohtunik Peter von Hagenbach, sundis neid abi saamiseks Berni poole pöörduma. Charlesi ekspansionistlik strateegia sai esimese poliitilise tagasilöögi siis, kui tema rünnak Kölni peapiiskopkonnale nurjus pärast edutut Neussi piiramist (1473–1474).
Sekundaarne virgatsaine
3',5'-tsükliline adenosiinmonofosfaat (cAMP)
Kaks tuntuimat cAMP efektorit on cAMP-sõltuv proteiinkinaas ehk proteiinkinaas A (PKA) ning cAMP-reguleeritav guaniini nukleotiidide vahetusfaktor ehk Epac. PKA on inimorganismis väga levinud ning käivitab cAMP-vahendatud aktiveerumise järel rakus mitmeid protsesse, muuhulgas ka geenide avaldumist. Olenevalt konkreetsest elundist, koest ja rakutüübist võib cAMP-PKA signaalirada olla seotud näiteks pikaaegse mälu tekkimisega (neuronite tasemel ) või hoopis suguhormoonide tootmisega (munasarjade või munandite tasemel ). Epac täpsed töömehhanismid ei ole hästi uuritud, kuid on näidatud Epac olulisust nt neuronite diferentseerumise ja ergastatavuse tagamiseks. vasakul|pisi|262x262px|[[Aktsioonipotentsiaali teke: (1) puhkepotentsiaal, (2) impulsi saabumine, (3) depolariseerumine (avanevad Na+-kanalid, Na+ pääseb rakku), (4) repolariseerumine (avanevad K+-kanalid, K+ pääseb rakust välja), (5) membraan on hüperpolariseerunud, avanevad HCN kanalid ja algne olukord taastub (6)]] pisi|299x299px|AKAP ankurdab adenülaaditsüklaadi läheduses (ei ole joonisel näidatud) PKA regulatiivseid alaühikuid, mis on vaikimisi seotud katalüütiliste alaühikutega, pidurdades ensüümi katalüütilist aktiivsust. cAMP seostumise järel regulatiivsetele alaühikutele vabanevad kinaasi aktiivsed katalüütilised alaühikud. Signaali "mahavõtmiseks" ankurdab AKAP ka fosfodiesteraase (ei ole joonisel näidatud), mis lagundavad cAMP Närvisüsteemi ja südame töö kontekstis on cAMP efektoriteks ka hüperpolarisatsiooni kaudu aktiveeritavad ja tsükliliste nukleotiidide abil avatavad ioonkanalid (ingl k hyperpolarization-activated and cyclic nucleotide-gated ion channels, HCN). HCN on olulised „ergastuvate“ rakkude töörütmi tagamiseks: puhkeolekus püstitub närviraku või südameraku plasmamembraani eri pooltele teatud elektrokeemiline tasakaal, milles osalevad põhiliselt Na+ ja K+ ioonid (harvem ka Ca2+ ja Cl- ioonid) ning mida nimetatakse puhkepotentsiaaliks. Oluline on, et eespool mainitud ioonide sisaldused on raku sees ja rakuväliskeskkonnas vaikimisi erinevad. Kui rakuni jõuab impulss, siis info signaali saabumise kohta levib nn aktsioonipotentsiaalina: ioonkanalite järjest avanemise ja sulgumise tagajärjel muutub ioonide sisaldus rakus ja väljaspool seda. Rakk kõigepealt depolariseerub (potentsiaal muutub järsult negatiivsest positiivseks), seejärel repolariseerub (aga esialgu veidi „liigselt“, st allapoole algset puhkepotentsiaali). HCN kanalid vastutavad just viimase sammu eest: need tunnetavad rakumembraani üle- ehk hüperpolariseerumist ning tagavad seejärel mõõdukat depolariseerumist kuni puhkepotentsiaali taastumiseni; rakusisese cAMP kontsentratsiooni tõus aitab sellele protsessile kaasa.
Xbox
Xbox on Microsofti toodetud mängukonsoolide sari.
Sellesse kuuluvad kuuenda generatsiooni Xbox, seitsmenda generatsiooni Xbox 360, kaheksanda generatsiooni Xbox One ja Xbox One X.
Linus Klasen
Robert Linus Alexander Klasen (sündinud 19. veebruaril 1986 Stockholmis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib Rootsi kõrgliiga klubis Luleå HF ründajana vasakäärel.
Burgundia sõjad
Konflikt
Teises faasis püüdis Sigismund saavutada rahulepingut Šveitsi Konföderatsiooniga, mis sõlmiti lõpuks Konstanzis 1474. aastal (Ewige Richtung). Ta soovis oma Elsassi valdused Charlesilt tagasi osta, kuid viimane keeldus. Varsti pärast seda püüti von Hagenbach Elsassis kinni ja hukati pea maharaiumise teel, ning Šveits, liidus Elsassi linnade ja Sigismundiga, vallutas osa Burgundia Juurast (Franche-Comté), kui nad novembris 1474 võitsid Héricourti lahingu. Järgmisel aastal vallutasid ja rüüstasid Berni väed Vaud' kantoni, mis kuulus Savoia hertsogkonnale, kes oli Charles Südi liitlane. Valais' kantonis ajasid sõltumatud vabariigid Sieben Zenden novembris 1475 pärast võitu lahingus Planta juures Berni ja teiste Konföderatsiooni vägede abiga savoialased Alam-Valais'st välja. 1476. aastal asus Charles kätte maksma ja marssis Grandsoni, mis kuulus Savoia Pierre de Romontile, kuid mille oli just vallutanud Šveits, puues või uputades garnisoni järve, vaatamata nende allaandmisele. Kui Šveitsi Konföderatsiooni väed mõni päev hiljem saabusid, võitsid nad Charlesi Grandsoni lahingus ja sundisid ta lahinguväljalt põgenema, jättes maha suurtükke ja moona. Olles kogunud uue armee, sai Charles Konföderatsioonilt Morat' lahingus hävitavalt lüüa. Charles Südi langes 1477. aastal Nancy lahingus, kus Šveits võitles kõrvuti Lotringi hertsogi René II armeega.
Sekundaarne virgatsaine
3',5'-tsükliline adenosiinmonofosfaat (cAMP)
cAMP efektoritena võib vaadelda ka tsüklilisi nukleotiide lagundavaid ensüüme fosfodiesteraase (PDE). PDE katalüüsitud hüdrolüüsireaktsiooni tulemusena tekib adenosiinmonofostaat (AMP). Teadusuuringud on näidanud, et membraansed adenülaaditsüklaasid, PKA ja PDE moodustavad rakus sageli lokaalseid signaalisõlmi, mille keskmes on nn A-kinaasi ankurdavad valgud (ingl k A-kinase anchoring protein, AKAP). Sellised sõlmed võimaldavad cAMP-vahendatud signaaliülekande tempokat käivitumist, aga tagavad ka süsteemi kiiret tagasipöördumist puhkeseisundisse.
Linus Klasen
Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Huddinge IK, mille meeskonnas debüteeris ta Rootsi esiliigas hooajal 2004-05. Aastatel 2007–2010 mängis ta kolm hooaega Rootsi kõrgliiga klubis Södertälje SK.
Burgundia sõjad
Mõjud
Charles Südi surmaga suri Burgundia hertsogite dünastia välja. Burgundia hertsogite Flaami territooriumid said seejärel Habsburgide valdusteks, kui Austria ertshertsog Maximilian, kellest hiljem sai Saksa-Rooma keiser, abiellus Charlesi ainsa tütre Mariega. Hertsogkonna pärusvaldus läks tagasi Prantsusmaa kuningale Louis XI-le. Franche-Comté läks ka algul prantslastele, kuid loovutati Prantsuse kuninga Charles VIII poolt 1493. aastal Senlis lepinguga Maximiliani pojale Philippile, püüdega anda keisrile pistist, et see jääks neutraalseks Charlesi plaanitud sissetungi ajal Itaaliasse.
Belmontas
XIX sajandi alguses kujunesid sealsed nõlvad villade ja elumajade piirkonnaks, kuhu rajati ka restoran. Sealsed aadlikest asukad andsid kohale ladinakeelse nime Bellus mons, mis tähendas ilusat mäge. Piirkond oli ka üliõpilaste väljasõidupaigaks, seal kogunesid filaretid ja filomatid. Novembriülestõusu ajal kogunesid seal metsa ülestõusnud. Esimese maailmasõja ajal liideti paikkond Vilniusega, kuigi kuni teise maailmasõjani jäi piirkond Leoniškėse mõisa valdusse.
Linus Klasen
2010. aastal sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Nashville Predators. Suurem osa hooajast 2010–11 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Predatorsi noorteklubis Milwaukee Admirals. 2011. aastal valiti ta AHL-i tähtede mängule. NHL-is sai ta sel hooajal Predatorsi meeskonnas kirja neli mängu.
Sekundaarne virgatsaine
3',5'-tsükliline guanosiinmonofosfaat (cGMP)
cGMP tootmine ja signaalirajad omavad teatud sarnasusi cAMP omadega, mistõttu räägitakse mõnikord üldistavalt tsüklilistest nukleotiididest sekundaarsete virgatsainetena. Siiski esinevad cAMP ja cGMP radades ka mõningad iseloomulikud erinevused. pisi|184x184px|[[Sildenafiil ehk Viagra (struktuur näidatud joonisel) on PDE5 inhibiitor ja selle ravimi potentsi tõstev toime põhineb rakusisese cGMP kontsentratsiooni suurendamisel. cGMP-PKG raja aktiveerumisel toimuv veresoonte laienemine viib erektsioonini ]] cGMP teket GTP-st katalüüsib ensüümide perekond guanülaaditsüklaasid; inimorganismis on 6 membraanset ja 4 tsütosoolis paiknevad guanlülaaditsüklaasi. Membraansed guanülaasitsüklaasid koosnevad kolmest domeenist (rakuväline, rakumembraani läbiv ja rakusisene) ning aktiveeritakse rakuvälise sündmuse tulemusena – näiteks atriaalse natriureetilise peptiidi (ehk ANP) seostumisel. ANP nimi tuleneb selle rollist Na+ ja vee eritumise soodustamisel neerudes, millele lisandub ka vererõhku langetav efekt südameveresoonkonnas – kõik need toimed on samuti seotud cGMP raja aktiveerumisega. ANP seostumisel dimeersele membraansele guanülaaditsüklaasile toimub viimases kahe molekuli rakusiseste domeenide „ümerorienteerumine“, mille tulemusena moodustub katalüütiliselt aktiivne tervik. Tsütosoolseid guanlülaaditsüklaase aktiveerib seevastu lämmastikmonooksiid NO (vt järgmine alapealkiri). vasakul|pisi|404x404px|Nägemismeele tagamine võrkkesta valgusretseptorite rakkudes molekulaarsel tasandil. Pimeduses on CNG kanalid avatud (Open), valguse käes toimub nende sulgumine (Closed) cGMP-l on mitu tuntud efektorit: cGMP-sõltuv proteiinkinaas ehk proteiinkinaas G (PKG), tsükliliste nukleotiidide abil avatavad ioonkanalid (CNG) ja fosfodiesteraasid (PDE). Viimased vastutavad ühtlasi cGMP lagundamise eest guanosiinmonofosfaadiks. PKG vahendab aga lihaste lõdvestumise ja veresoonte laienemisega seotud cGMP funktsioone: ühelt poolt viib PKG aktiivsus rakusisese Ca2+ kontsentratsiooni vähenemiseni ja teisalt konkureerib PKG vahendatud fosforüülimine veel ühe proteiinkinaasi, ROCK aktiivsusega (kõrge rakusisine Ca2+ kontsentratsioon ja ROCK aktiivsus vastutavad muidu lihaste kokkutõmbumise ja veresoonte ahenemise eest).
Bodrog (laev)
Bodrog oli Austria-Ungari Temes-klassi suurtükilaev (ka jõelaev-monitor), mida loetakse sümboolselt Esimese maailmasõja lahingutegevusele avapaugu andnud laevaks.
Jäähoki 1920. aasta suveolümpiamängudel
thumb|right|295px|Palais de Glace d'Anversi jäähall, kus peeti jäähokiturniir thumb|Turniiri resultatiivseim mängija, ameeriklane [[Herb Drury]] Jäähokit tutvustati esimest korda olümpiamängudel 1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis Belgias. Turniir oli ühtlasi ka 1. maailmameistrivõistlus. Mängud peeti 23. kuni 29. aprillini. Kanada, keda esindas Winnipeg Falcons, võitis kuldmedali. Hõbemedalid sai USA ja pronksmedalid riputati kaela Tšehhoslovakkia meeskonnale.
Belmontas
Muinsuskaitse all on osaliselt Belmontasesse jääv vana Vilniuse juudi kalmistu ja Leoniškėse mõisa Prantsuse vesiveski ehk Belmontas.
Hugues de Bourbon (Naundorff)
Hugues-Charles-Guy de Bourbon (sündinud 29. detsembril 1974 Saint-Germain-en Layes) on Karl Wilhelm Naundorffi järglane.
Jäähoki 1920. aasta suveolümpiamängudel
Olümpia jäähokiturniiri 1920. aasta suveolümpiamängudel peeti pikka aega näidisvõistluseks ja seepärast ei kuulunud see ametlikku olümpiaprogrammi. ROK tunnistas selle alles hiljem ametlikuks olümpiaturniiriks. Jäähoki olümpiaturniir oli esimene rahvuste turniir Euroopas, millest võtsid osa USA ja Kanada esindajad. Seetõttu kuulutas Rahvusvaheline Jäähokiliit (IIHF) turniiri – ehkki alles hiljem – esimeseks jäähoki maailmameistrivõistluseks. Mängud toimusid 23.–29.aprillil 1920 Palais de Glace'is.
Kokku osales seitse rahvusmeeskonda; turniir mängiti Bergvalli süsteemis (Bergvalli süsteem on turniirivorm, mis põhineb väljalangemise süsteemil. Rootsi veepallimängija Erik Bergvalli poolt välja töötatud süsteemi kasutati 1912, 1920. ja 1924. aasta olümpiamängudel veepallis. Seda kasutati ka jäähokis, jalgpallis ja 1920. aasta Antwerpeni mängudel köieveol.). Kaotatud finalist ei jäänud automaatselt teiseks, vaid pidi võistlema lisaringi nende võistkondadega, kes ei olnud varem üldarvestuses võitnud. Samamoodi toimus pronksmedali voor. Kanada, kes saatis Antwerpenisse hooaja 1919/20 parima amatöörmeeskonna ehk Winnipeg Falconsi, võitis turniiri ning tuli esimest korda olümpiavõitjaks ja maailmameistriks. Toona koosnes mäng kahest poolajast ja seitsmest mängijast meeskonna kohta. Jääpinna mõõtmed olid 56 meetrit pikk ja 18 meetrit lai. Kokku osales turniiril 60 mängijat. Turniiri resultatiivseim oli Herbert Drury 14 väravaga, võitjate kanadalaste resultatiivseimad olid Frank Fredrickson 12 ja Haldor "Slim" Halderson üheksa väravaga.
Hugues de Bourbon (Naundorff)
Ta elab Toursi lähedal Fondettesis ja on töötanud haruldaste raamatute kaupluses.
Jäähoki 1920. aasta suveolümpiamängudel
Põhivoor
pisi|Võitja [[Winnipeg Falcons meeskond enne Antwerpenisse lendu]] Seitse riiki alustas esimest jäähoki olümpiaturniiri. Kuldmedali võitja selgus väljalangemissüsteemis. Osalejate paaritu arvu tõttu pääses Prantsusmaa ilma võistluseta poolfinaali.
Burgundia sõjad
Mõjud
Šveitsi Konföderatsiooni võidud ühe kõige võimsama sõjaväe üle Euroopas sel ajal tõid neile peaaegu ületamatu maine ja Burgundia sõjad tähistavad Šveitsi palgasõdurite tõusu algust Euroopa lahinguväljadel. Konföderatsiooni enda sees viis sõja tulemus siiski sisekonflikti, kui linnakantonid nõudsid lõviosa tulust, kuna nad andsid rohkem vägesid. Metsakantonid panid seda pahaks ja vaidlused viisid peaaegu sõjani. Nad rahustati 1481. aasta Stansi lepinguga.
Hugues de Bourbon (Naundorff)
Kuna ta sündis enne oma vanemate abielu, pole tal troonipärimisõigust.
Sekundaarne virgatsaine
3',5'-tsükliline guanosiinmonofosfaat (cGMP)
cGMP signaalivõrgustikku kuuluvate CNG ja PDE koostöö tagab meie nägemismeele toimivuse. Pimedas hoitakse valgusretseptorite (ehk fotoretseptorite) rakkudes cGMP taset kõrgena, mistõttu CNG-kanalid on avatud ning Na+ sissevool rakku tingib rakumembraani depolariseetitust (vt eelmine alapealkiri). Depolariseeritud tingimustes püsivad avatuna ka Ca2+ kanalid ning Ca2+ sissevool rakku viib glutamaadi vabanemiseni sünaptilisse pilusse. Kuigi glutamaat on närvisüsteemi signaaliülekandes üldiselt aktiveeriva toimega, võib nägemismeele kontekstis pidada seda inhibeerivaks. Valguskvandi langemisel fotoretseptorile toimub aga retseptoriga seotud G-valgu aktiveerumine, kusjuures G-valgu vabanenud α-alaühik aktiveerib seejärel võrkkestale iseloomulikku fosfodiesteraasi PDE6. PDE6 aktiivsus viib cGMP taseme langemiseni, mis omakorda tingib glutamaadi vabanemise pidurdumist ja võrkkesta närvirakkude ergastumist.
Lämmastikmonooksiid (NO)
pisi|432x432px|NO süntees arginiinist. Reaktsiooni ensümaatiliseks katalüsaatoriks on NOS; L-Citrulline = L-tsitrulliin. NO sünteesi eest rakkudes vastutab ensüümide NO-süntaaside (NOS) perekond. Selle liikmeteks on neuronaalne NOS ehk nNOS (ekspresseerub põhiliselt närvirakkudes), endoteliaalne NOS ehk eNOS (ekspresseerub põhiliselt endoteelis, mis „vooderdab“ veresoonte seinu) ja indutseeritav NOS ehk iNOS (selle ekspressioon paljudes rakkudes käivitub nt vastusena tsütokiinidele ja see on oluline kaasasündinud immuunsuse komponent). NO sünteesireaktsiooni lähteaineteks on L-arginiin, molekulaarne hapnik ja redutseeriv kofaktor NADPH (nikotiinamiid-adeniin-dinukleotiidfosfaadi redutseerunud vorm). Lisaks vajavad NO-süntaasid aktiveerumiseks ka valku kalmoduliini, mis omakorda muutub aktiivseks Ca2+ juuresolekul; sel viisil on organismis seotud NO ja Ca2+ signaalirajad, kuigi nende efektorid on sageli ruumiliselt lahutatud. pisi|189x189px|[[Nitroglütseriin (struktuur toodud joonisel) on stenokardia leevendamiseks kasutatav ravim, mille toime põhineb NO tekkel organismis ]] NO signaalirajad on enim uuritud veresoonte ja silelihaskoe kontekstis. Vastusena vere suurenenud survele veresoone endoteelile või vastusena teatud virgatsainete (nt atsetüülkoliini või adrenaliini) lokaalse kontsentratsiooni ajutisele kasvule toimub endoteeli rakkude tsütosoolis Ca2+ kontsentratsiooni tõus. See aktiveerib omakorda NO-süntaasi, mis toodab NO-d. NO on väike mittepolaarne molekul, mis passiivselt difundeerub endoteeliga vahetus kontaktis olevatesse silelihaskoe rakkudesse. Seal seostub NO tsütosoolse ehk lahustuva gianülaaditsüklaasi heemiga, käivitades ensüümis konformatsioonilist ümberkorraldumist ja võimaldades cGMP tootmist. cGMP käivitatud signaalirada viib seejärel veresoonte laienemise ja lihaste lõtvumiseni (vt eelmine alapealkiri). Kuna cGMP käivitatud radade füsioloogiline tulem vastandub Ca2+-vahendatud radade omale, siis ongi oluline, et NO tootmisega seotud ensüümid ja NO efektorid asuksid eri rakkudes. NO signaaliraja aktiveerimisega on seostatud ka östrogeenide kaitsvat toimet südame-veresoonkonnale: näiteks on näidatud, et östradiooli toimel tõuseb eNOS ekspressioon.
NO toime on kiireloomuline, kuna NO poolestusaeg organismis on enamasti suhteliselt lühike (sekundite skaalal või alla selle, olenevalt hapniku kontsentratsioonist vahetus ümbruses). Kuigi NO lagundamise viis oleneb konkreetse koe kontekstist, toimub selle käigus enamasti NO oksüdeerimine, mille tulemusena tekivad nitritid (NO2-, lämmastiku oksüdatsiooniaste III) või nitraadid (NO3-, lämmastiku oksüdatsiooniaste V). Harvem toimub NO redutseerimine lämmastikuni (N2, lämmastiku oksüdatsiooniaste 0) või ammoniumioonini (NH4+, lämmastiku oksüdatsiooniaste -III).
Fosfatidüülinositool (PI) ja selle lagundamisel/fosforüülimisel moodustuvad sekundaarsed virgatsained
vasakul|pisi|Näide fosfatidüülinositool-3,4,5-trisfosfaadi struktuurist. Glütserooli ja inositooli süsinikud on nummerdatud (inositooli puhul on numbrite taha selguse mõttes lisatud '). Glütserooli 2. hüdroksüülrühmaga moodustab antud aines estrit arahhidoonhappe jääk PI on fosfolipiid ehk glütserooli derivaat, milles kaks hüdroksüülrühma on asendatud pika hüdrofoobse rasvhappejäägiga ja üks hüdroksüülrühm üle fosfaatsilla väikese hüdrofiilse monosahhariidi inositooli jäägiga. Inositoolijäägi asendites 3, 4 ja 5 paiknevad hüdroksüülrühmad võivad olla samuti asendatud fosfaatidega – sel juhul räägitakse fosfatidüülinositool-X-fosfaadist, kus X tähistab asendatud hüdroksüüli. Seejuures, sarnaselt valkude translatsioonijärgsete modifikatsioonidega, teostavad fosfatidüülinositooli suhkru fosforüülimist ensüümid kinaasid. Levinumad PI derivaadid on fosfatidüülinositool-4,5-bisfosfaat (erialases kirjanduses tähistatakse ka PIP2) ja fosfatidüülinositool-3,4,5-trisfosfaat (erialases kirjanduses tähistatakse ka PIP3). pisi|Erinevad fosfolipaasid hüdrolüüsivad fosfatidüülinositooli skemaatilises struktuuris erinevaid estersidemeid Fosfatidüülinositoolist saab tuletada sekundaarseid virgatsaineid ka teisiti, lõhustades (hüdrolüüsides) erinevaid estersidemeid glütseroolijäägi vahetus läheduses. Neid reaktsioone viivad läbi ensüümid fosfolipaasid: PLA1, PLA2, PLB, PLC ja PLD. Täpsemalt:
Bodrog (laev)
Ajalugu
Laev ehitati 1904. a. 28. juulil 1914, kui Austria-Ungari kuulutas sõja Serbiale, tulistas Bodrog koos veel 2 sõjalaevaga öösel Sava jõelt sõja esimesed lasud Serblaste kindlustuste pihta Zemun-Belgradi raudteesilla juures ja Topčide mäel. Bodrog tegi läbi Esimese maailmasõja ja teenis pärast sõda Sava nime all Jugoslaavia kuningriigi, Horvaatia ja Jugoslaavia laevastikes kuni 1959. aastani, mille järel oli nime all Dalj Jugoslaavia tsiviillaevastikus veel kasutusel kuni 1973. aastani.
Linus Klasen
Aastatel 2014–2020 mängis Klasen kuus hooaega Šveitsi kõrgliiga klubis HC Lugano. 2016. aastal kaotas ta Luganoga Šveitsi meistrivõistluste finaalis SC Bernile mängudega 1:4. Samal hooajal oli ta väljalangemismängudes resultatiivseim mängija (5+12).
2020. aastal naasis ta Rootsi kõrgliigasse, sõlmides kaheaastase lepingu Luleåga.
2014. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Klasen Rootsi jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.
Bodrog (laev)
Ajalugu
Hiljem on laev olnud erakätes nimetusega NF-3952 ja kasutusel ujuvkaina või pargasena. On teadaolevalt veel vrakistunud kujul alles.
José Giménez
José María Giménez de Vargas (sündinud 20. jaanuaril 1995 Toledos) on Uruguay jalgpallur. Ta mängib Uruguay rahvuskoondises ja Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Atlético keskkaitsjana.
Bodrog (laev)
Kirjeldus
Laev oli 57,7 m pikk, 9,5 m lai ja süvis oli 1,2 m.
Jäähoki 1920. aasta suveolümpiamängudel
Hõbemedali voor
pisi|USA jäähokikoondis Kolm põhivoorus Kanadale kaotanud meeskonda mängisid hõbemedali nimel. Tšehhoslovakkia pääses võitluseta finaali.
José Giménez
Giménez alustas klubikarjääri Uruguay kõrgliiga klubis Danubio. 2013. aasta aprillis suundus ta Hispaania kõrgliiga klubisse Madridi Atlético, kellega sõlmis lepingu viieks aastaks. Debüüdi tegi ta klubis 14. septembril liigamängus Almeríaga. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas 6. detsembril 2014 Elche vastu.
Sekundaarne virgatsaine
Fosfatidüülinositool (PI) ja selle lagundamisel/fosforüülimisel moodustuvad sekundaarsed virgatsained
PI ja sellest kinaaside katalüüsitud reaktsioonides moodustunud derivaadid ning fosfolipaaside katalüüsitud reaktsioonides moodustunud „laguproduktid“ on põimitud erinevatesse signaaliradadesse.
José Giménez
Koondisekarjäär
Giménez mängis 2013. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel, kus finaalis kaotati Prantsusmaale. Debüüdi Uruguay rahvuskoondises tegi ta 2014. aasta maailmameistrivõistluste valikmängus 10. septembril 2013 Colombiaga. Ta mängis 2014. aasta maailmameistrivõistlustel kahes alagrupimängus ja kaheksandikfinaalis.
Sekundaarne virgatsaine
Fosfolipaas C – diatsüülglütserool – proteiinkinaas C signaalirada
Membraanis paiknevad fosfolipaas C (PLC) isosüümid moodustavad tegelikult üsna suure ensüümide perekonna: inimorganismis on 13 PLC-d, mis erinevad üksteisest oluliselt molekuli suuruse poolest (537-2296 aminohappejääki). PLC-d aktiveeruvad tüüpiliselt vastusena rakuvälisele sündmusele, kusjuures aktivatsiooni vahendavad taas GPCRid – seekord aga konkreetselt Gaq/11 valguga seotud retseptorid (nt alfa-1-tüüpi adrenergiline retseptor). Retseptorilt dissotsieerunud Gaq/11 seostub PLC-ga, kutsudes esile aktiveeriva muutuse PLC ruumilises struktuuris. PLC aktivaatoriks võib aga olla ka Ca2+ – see on näide positiivsest tagasisidemehhanismist, sest PLC enda aktiivsus tingib omakorda Ca2+ kontsentratsiooni tõusu tsütosoolis. pisi|414x414px|Signaalirada, mida käivitab Gαq-valguga seotud retseptor ning mille keskseks sekundaarseks virgatsaineks on fosfatidüülinositool. Lühendid, mida ei ole põhitekstis: GDP, guanosiindifosfaat; GTP, guanosiintrifosfaat; ER, [[endoplasmaatiline retiikulum]] PLC hüdrolüüsib ligikaudu sama efektiivsusega fosfatidüülinositooli, fosfatidüülinositool-4-fosfaati ja fosfatidüülinositool-4,5-bisfosfaati. Reaktsioonide ühise saadusena tekib diatsüülglütserool (DAG), mis püsib tänu hüdrofoobsetele alküülahelatele rakumembraani siseküljel. Seal saab DAG sekundaarse virgatsainena aktiveerida mitmeid ensüüme, mille struktuuris on olemas nn forboolestri sidumisdomeen. Selliste ensüümide hulka kuuluvad näiteks proteiinkinaasi C (PKC) nn konventsionaalseid isosüüme (α, β1, β2, γ) ja ka uudseid (ingl k novel) isosüüme (δ, ε, η, θ). Aktiveeritud PKC saab oma mitmesuguste substraatide fosforüülimise kaudu reguleerida mitmeid protsesse, mille füsioloogiline väljund oleneb ka konkreetse koe kontekstist: nt silelihaste kokkutõmbumine, vereliistakute agregatsioon, neuronite ergastumine jpm. Kuna konventsionaalsed PKC isosüümid vajavad aktiveerumiseks lisaks ka Ca2+, moodustub nimetatud biomolekulidest üsna keeruline tagasisidestatud süsteem. vasakul|pisi|Prostaglandiinide G2 ja H2 süntees lähteainest arahhidoonhappest. Sünteesi esimest etappi katalüüsivad ensüümid [[Tsüklooksügenaas|tsüklooksügenaasid (COX) ja sünteesi teist etappi peroksidaasid. COX inhibiitorid on tuntud mittesteroidsed põletikuvastased valuvaigistid]] DAGi lagundamist või edasist modifitseerimist võivad katalüüsida mitmed ensüümid, sealhulgas lipaasid. Lipaaside vahendatud hüdrolüüsi tulemusena eemaldatakse DAG küljest rasvhappejäägid, millest üks tuntumaid on arahhidoonhape (küllastumata rasvhape kahekümne süsinikuaatomi ja nelja cis-kaksiksidemega). Arahhidoonhape (ehk (5Z,8Z,11Z,14Z)-ikosa-5,8,11,14-tetraeenhape) on ülioluline lähteaine eikosanoidide (sealhulgas prostaglandiinide) sünteesiks. Need autokriinsed ja parakriinsed signaalmolekulid reguleerivad organismis mitmeid protsesse, olles seotud muuhulgas põletikulise vastuse, valuaistingute, immuunsüsteemi töö korraldamise jpm ülesannetega.
José Giménez
Koondisekarjäär
Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 8. septembril 2014 sõprusmängus Lõuna-Koreaga.
Sekundaarne virgatsaine
Patoloogilised seisundid
pisi|PI3K katalüütilise alaühiku inhibiitori alpelisibi struktuur pisi|mTOR kompleksi tüüp 1 (mTORC1) inhibiitori everoliimuse struktuur Kuivõrd sekundaarsete virgatsainete vahendatud signaalirajad on olulised organismi normaalse funktsioneerimise tagamiseks, võivad häired sellistes radades (nt sekundaarse virgatsaine tootmise või lagundamise tasemel) käivitada või aidata kaasa mitmete haiguste arengule. Näiteks:
Jäähoki 1920. aasta suveolümpiamängudel
Pronksmedali voor
pisi|Tšehhoslovakkia rahvusmeeskond Lõpuks kohtusid omavahel USA-le kaotanud meeskonnad. Taas pääses Tšehhoslovakkia otse pronksimängu.
José Giménez
Koondisekarjäär
2015. aasta Copa América viimases alagrupimängus lõi ta värava Paraguay vastu.
Éliane de Meuse
Éliane Georgette Diane de Meuse (9. august 1899 Brüssel – 3. veebruar 1993 Forest, Belgia) oli Belgia maalikunstnik.
Bodrog (laev)
Kirjeldus
Relvastuseks olid 2 × 120 mm ja 2 × 37 mm kahurid ning 1x 7,62 mm kuulipilduja.
Éliane de Meuse
Tema loomepärandisse kuuluvad peamiselt portreed, natüürmordid ja lillemaalid. Stiililiselt polnud tal selgeid eelistusi; varases loomingus oli impressionismi mõjutusi, hilisemat loomingut on liigitatud humanismi ja intimismi alla.
Ta oli maalikunstnik Max Constant Armand Van Dycki abikaasa. Mõlemad õppisid Brüsseli kuninglikus kunstiakadeemias samade õpetajate käe all.
Elukäik
Éliane de Meuse sündis Belgias Brüsselis.
Joonistamisega hakkas ta tegelema 14-aastaselt koos maalikunstnik Victor Gilsouli abikaasa Ketty Hoppe’iga. Ta käis õppimas ka kunstirühmituse Les XX liikme ja kunstniku James Ensori sõbra, maalikunstnik Guillaume Van Strydoncki ateljees ning täiendas end Belgia Prix de Rome’i laureaadi skulptor Marcel Rau käe all.
1916. aastal otsustas Éliane de Meuse keskenduda maalikunstile ning astus Brüsseli kuninglikku kunstiakadeemiasse. Ta õppis seal joonistamist Belgia Prix de Rome’i laureaadi, sümbolistliku maalikunstniku Jean Delville’i juures ning natuurist maalimist Herman Richiri juures. Koolis tutvus ta oma tulevase abikaasa, maalikunstnik Max Constant Armand Van Dyckiga, keda tunnustati Belgia Prix de Rome’iga 1920. aastal. Meuse lõpetas ülikooli 1920. aastal.
1921. aastal pälvis Éliane de Meuse'i maal "Daphnis ja Chloe" Belgia kunstitudengitele antava maineka Godecharle’i auhinna, mille oli 1881. aastal asutanud skulptor Gilles-Lambert Godecharle’i poeg Napoléon Godecharle isa mälestamiseks. See tunnustus oli märkimisväärne, sest preemiat oli seni antud vaid meeskunstnikele. Žürii, kuhu kuulusid maalikunstnik Émile Claus, sümbolistlik maalikunstnik Albert Ciamberlani ning litograaf ja maalikunstnik Armand Rassenfosse, otsustas üksmeelselt anda esikoha Meuse’i teosele. Žürii esimees selgitas oma aruandes ministrile kompositsiooni tugevusi: "See maal paistab teiste tööde seast igal moel silma. Selles on tunda maalikunstniku temperamenti. Koloriit on tugev, kantud noorusest ja naiivsest emotsioonist – ühesõnaga tööl on stiili ja juba see on haruldane. See maal on enam kui lubadus, sellest kumab võimsalt läbi elu ise." Pärjatud teos kujutab kaht õrnalt teineteist embavat noort. Selle pealkiri on inspireeritud Kreeka autori Longose sama pealkirja kandvast karjaseromaanist.
Auhinna pälvimise järel hakkas Meuse laiemat kuulsust koguma. Belgia kunstikriitiku Paul Caso sõnul valasid kriitikud ta järgnenud aastatel kiitusega üle. pisi|Éliane de Meuse (paremal) oma stuudios 1937. aastal Meuse’i esimest isikunäitust 1936. aastal Brüsseli kaunite kunstide palees kommenteeris tollane autoriteetne kirjanik ja kunstikriitik Charles Bernard ajalehes Le Courrier d’Anvers: "Tõeline leid… Kunstnik, kes uuendab Ensori ja Rik Woutersi impressionismi, rikastab seda uute elementidega…" Tema arvamust jagas Le Journal des Beaux-Artsis ilmunud artiklis K. de Bergen, kes märkis, et Meuse’i looming kujutab maalikunstniku tööd värvis endas, ning rõhutas, et koloristi annet mõõdetakse värvi värelemise, mitte intensiivsusega. Pärast väljapaneku eksponeerimist Antwerpeni kunstiühenduses avaldas kirjanik Sander Pierron arvamust, et Meuse’i ootab suur tulevik ja ta anne läheneb juba praegu meisterlikkusele. "Pärast Rik Woutersit ei ole meie koolkonnas olnud nii säravat talenti. Éliane de Meuse on tõeline kolorist: ta haarab kõige pisemaid nüansse ja harmoniseerib need kui noodid – tema juures on kõik muusika," leidis Pierron.
Ajalehes La Flandre Libérale ilmunud artiklis leiti, et Meuse tuleks paigutada "kõige tundlikumate maalikunstnike hulka Édouard Manet’ ja Marcel Jefferysi liinis, nende kõrvale, kes loovad vürtsikaid ja meelelisi maale, kus kõike pingestab miski, mis vallandab alistatud refleksid. Neis väljendub kõik esimesest pintslitõmbest, justkui nende privilegeeritute juures, kes kui pintslid sõrmeotstes formuleerivad alati pingutuseta suurepäraselt seda, mis neil on loodusest inspireerituna öelda …"
Éliane de Meuse suri 3. veebruaril 1993 Brüsseli lähedal Forestis 93-aastaselt.
Näitused
Peamised isikunäitused Peamised ühisnäitused
Vecpiebalga vald
pisi|Valla maastik Vecpiebalga vald (läti keeles Vecpiebalgas pagasts) on vald Lätis Cēsise piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Taurene, Ineši, Kaive, Jaunpiebalga ja Zosēni vallaga ning Madona piirkonna Liezēre vallaga.
Valla pindala on 110 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1458 inimest. Valla keskuseks on Vecpiebalga küla.
Ajalugu
Aastal 1935 oli valla pindala 187,6 km² ja seal oli 3766 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Vecpiebalga, Alaukstsi, Ineši ja Jaudzumi külanõukogud, aga vald ise likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 liideti Vecpiebalga külanõukoguga likvideeritav Alaukstsi külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Vecpiebalga piirkonda.
Loodus
Vald asub Vidzeme kõrgustikul, sinna jääb mitu üle 200 meetri kõrgust tippu, nende seas ka Smetese mägi (243,1 m), Kaibēni mägi (226 m), Incēni mägi (256 m) ja Bāka mägi (265,5 m). Vallas voolab Koiva jõgi, selle lõunapiiril aga Ogre jõgi. Valda jääb mitu suurt järve, nende seas Zobols pindalaga 82,5 ha, Gailītis (25,8 ha), Tauns (70,9 ha) ja Alauksts (774,8 ha).
Looduskaitse all on Kalna Kaibēni vendade Kaudzītede tamm. Lisaks asub vallas neli looduskaitsealust nimetut põlispuud. Suur osa vallast jääb Vecpiebalga kaitstavale maastikule, lisaks asub seal 11 hektari suurune Draugolise hoiuala.
Kaitstavad kultuurimälestised
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Cepļi seltsimaja, Cepļi muinasasulad, Jaunvīļumi muinaskalmed ehk Kuradisüli, kirjanik Kārlis Skalbe elupaik Saulrietis, Kārlis Skalbe muuseum Saulrietis, Vēveris asuv talumeeste-käsitööliste talude grupp, Lejasģibuļi muinaskalmed ehk Kõnemägi, Saulgoži muinaskalmed ehk Kuradiseelikud, Virolvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Vecvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Lielvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Mazvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Lejasvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Kalnvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Jaunvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Streinvēveri talumeeste-käsitööliste talu, vendade Kaudzītede elupaik, kirjanik Antons Austriņši elupaik, Ļūdiņi muinaskalmed, Zēniņi muinaskalmed ehk Augstīši mägi, Zēniņi keskaegne kalmistu ehk Vergi kalmed, Raskumi muinaskalmed ehk Kellaküngas, Tašķēni muinaskalmed, Vana-Pebalgi piiskopilinnus ja Vecpiebalga linnamägi ehk Griška mägi.