cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hassidism
Israel ben Eliezer
Besht oli lihtrahva iidol. Ta oli erakordselt siiras ja lihtne ning oskas mõista masside vaimulike vajadusi. Ta õpetas, et tõeline religioon ei ole religioosne õpetatus, vaid siiras armastus Jumala vastu koos palava usuga palve tõhususse ning et lihtinimene, kes on täis siirast usku Jumalasse ja kelle palved tulevad südamest, on Jumalale meelepärasem kui inimene, kes juudi Seadust hästi tunneb ja täielikult täidab. Selline judaismi demokratiseerimine tegi Beshti õpetuse ligitõmbavaks mitte ainult lihtinimestele, vaid ka õpetlastele, keda rabiinlik skolastika ja askeetlik kabala ei rahuldanud.
Umbes 1740 asus Besht elama Podoolia linna Miedzybozi. Ta kogus enda ümber arvukalt õpilasi ja järgijaid, keda ta pühendas oma õpetusse mitte süstemaatilise esituse teel, vaid mõtteterade ja mõistujuttude kaudu. Neid mõtteteri anti edasi suuliselt ning hiljem kirjutasid õpilased, kes oma meistri õpetuse süstematiseerisid, selle üles. Besht ise midagi ei kirjutanud. Liimi poolest müstikuna pidas ta oma õpetusi prohvetlikuks ilmutuseks.
Põhiarusaamad
Hassidismi õpetus rajaneb kahel põhiarusaamal: 1) panenteismil, mille kohaselt Jumal on kõikjal, ja 2) Devekut 'i, Jumala ja inimese vahelise osaduse ideel. Besht ütleb: "Inimene peab alati meeles pidama, et Jumal on kõikjal ning on alati koos temaga; et Jumal on nii-öelda kõikjale hajutatud peen mateeria (...). Saagu inimene aru, et kui ta vaatab materiaalsete asjade peale, siis ta tegelikult vaatab Jumaluse kuju peale, mis on kohal kõikides asjades. Seda meeles pidades hakkab inimene alati teenima Jumalat väikesteski asjades."
Devekut (osadus) tähendab, et Jumala maailma ja inimese maailma vahel on katkematu suhtlemine. Mitte ainult et inimene mõjutab inimese tegusid, vaid ka inimene mõjutab Jumaluse tahet. Inimese iga tegu ja sõna kutsub ülemistes sfäärides esile vastava võnkumise. Sellest arusaamast tuleneb hassidismi põhiline praktiline printsiip: osadus Jumalaga selleks, et ühineda elu allikaga ja mõjutada seda. See osadus saavutatakse kõikide mõtete koondamisega Jumalale ning Temalt kõikides asjades nõu küsimisega.
Õige inimene on alalises osaduses Jumalaga, isegi ilmalikes asjades, sest ta tunneb alati Tema ligiolu. Selle osaduse üks vorm on palve. Et osadus oleks täielik, peab palve olema innukas, ekstaatiline. Palvetaja hing peab otsekui eralduma oma materiaalsest eluasemest. Ekstaasi saavutamiseks võidakse appi võtta mehaanilised vahendid, ägedad liigutused, karjumine ja laul. Beshti järgi on religiooni olemus tundes, mitte mõistuses. Teoloogiline õpetatus ja halakha lood on teisejärgulised ning neist on kasu üksnes juhul, kui nad viivad usulise vaimustuseni. Parem on lugeda moraaliõpetuslikku kirjandust, kui õppida kasuistlikku Talmudit ja rabiinlikku kirjandust. Rituaalide puhul ei ole välised seigad nii tähtsad kui uskliku seesmine seisund. Seetõttu on formalism ja liigsed tseremoniaalsed detailid kahjulikud.
Hassiidi pärimused
Martin Buber, kes koostas hassiididest raamatu, võrdles hassiidi pärimusi kristlike legendide ja budistlike muinasjuttudega. Hermann Hesse võrdles neid vanahiina mõistujuttudega.
''Kord tuli kurjus palvetamise ajal rabi Mihali juurde. "Mine ära," ütles ta, "ja tule siis tagasi, kui ma hakkan sööma. Palvetamise ajal ma ei saa sinuga maid jagada."''
Hassidismi levik
Israel ben Eliezeri õpilastel oli palju järgijaid ning nad ise asutasid arvukaid sekte üle Euroopa. Pärast Beshti surma jätkasid tema üritust järgijad, eriti Mezeritchi Dovber. Tema õpilased haarasid kaasa paljusid juute, kes omakorda läksid Mezhirechi, et õppida isiklikult Dov Baeri juures. Hassidismist sai lõpuks enamiku jutide elulaad Ukrainas, Galiitsias ja Kesk-Poolas. Suuri järgijate rühmi oli ka Valgevenes-Leedus ja Ungaris. Hassidism jõidis Lääne-Euroopasse ja seejärel USA-sse suurte juutide emigratsiooni lainete ajal 1880. aastatel.
Hassidism hargnes vähehaaval kaheks põhiliseks haruks: 1) Ukrainas ja Galiitsias ja 2) Leedus. Esimest haru juhtisid kolm in Mezeritchi Dovberi õpilast: Ležinski Elimelek, Berditševo Levi Yitzchak ja Tšernobõli Menachem Nahum ning ka Beshti lapselaps Tilšini Baruch. Ležzhinski Elimelek kinnitas, et hassidismi põhiõpetuste hulka kuulub usk tsadikismi. Oma raamatus "No'am Elimelekh" õpetab ta, et tsadik ('pühamees') on Jumala ja lihtrahva vaheline vahendaja ning et Jumal tema läbi saadab usklikele kolm maist õnnistust, elu, elatise ja lapsed, ent seda tingimusel, et hassiidid toetavad tsadikit rahalise panusega (pidyonim), selleks et pühamees saaks täielikult pühenduda Jumala kontempleerimisele. Leedu hassiidid järgisid Liadi rabi Shneur Zalmanit.
Praktikas andid inimesed ära oma viimase raha, et toetada oma tsadikit (rebbe 't), ja tsadikid väsimatult "puistasid maa peale õnnistusi, tervendasid haigeid, ravisid naisi sigimatusest" jne. Tsadiki kutse muutus päritavaks. Hassiidi dünastiad hakkasid ülimuslikkuse pärast vaidlema.
Hassiidid ja mittehassiidid
Hassiidide ja mittehassiidide vahel tekkis varakult lõhe. Hassiidid hakkasid Euroopa juute, kes ei pooldanud hassidismi, nimetama mitnagdim ('vastased'). Hassiidide vastased ei olnud nõus rõhuasetuste muutusega halakha tõlgendamisel. Veel küsitavamana tundus hassiidi teenistuste ülevoolavus. Kahtlasena tundus traditsioonivastane ilmeksimatuse ja imetegemise omistamine hassiidide juhtidele. Kardeti, et hassidismist saab messianistlik sekt, nagu oli juhtunud nii Shabbatai Zevi kui ka Jacob Franki pooldajatega.
Teised mitnagdim väitsid lihtsalt, et judaismile tuleb läheneda rohkem õpetlase moodi. Teatud hetkel pandi hassiidid cherem 'i alla (heideti usukogukonnast välja). Lõpuks hakkasid omavahel lähenema hassiidid ja need, keda hakati nimetama ortodoksseteks juutideks. Vahepeal on kõik hassiidide sektid allutatud ortodokssele judaismile, eriti ultraortodokssele judaismile.
Holokausti ajal Ida-Euroopa hassiidi keskused hävitati. Ellujäänud asusid elama Iisraeli või Ameerikasse ja rajasid uued hassidismi keskused (eriti Brooklynis). Mõned suuremad ja tuntumad säilinud hassiidi sektid on Breslovo, Lubavitchi (Chabadi), Satmari, Geri ja Bobovi hassiidid. Aastaid olid Brooklyni hassidismi kaheks suureks rivaalitsevaks suunaks Satmar ja Chabad, mille peakorterid olid vastavalt Williamsburg ja Crown Heights. Kuigi need kaks rühmitust olid teiste juutide silmis väga sarnased, olid nad omavahel vaenujalal. Satmar oli võitlevalt antisionistlik, kuna aga Chabad toetas Iisraeli, kuigi Lubavitchi rabi ei külastanud kunagi Iisraeli.
8. oktoober
8. oktoober on Gregoriuse kalendri 281. (liigaastal 282.) päev. Juliuse kalendri järgi 25. september (1901–2099).
Hassidism
Hassiidid ja mittehassiidid
Mitteortodokssete juutide huvi hassidismi vastu on märgatavalt kasvanud tänu mitteortodokssete juudi autorite Martin Buberi, Arthur Greeni ja Abraham Joshua Hescheli kirjutistele. Väiksemaid hassiidi mõjusid leidub konservatiivse, reformistliku ja rekonstruktsionistliku judaismi siddur 'ites (palveraamatutes).
Martin Buber nimetas hassidismi judaismi tipuks.
Kevin Rudd
Kevin Michael Rudd (sündinud 21. septembril 1957 Queenslandis Nambouris) on endine Austraalia poliitik ja diplomaat.
Ta oli 27. juunist kuni 18. septembrini 2013 Austraalia peaminister.
Elulugu
Rudd omandas kõrghariduse Australian National Universitys Aasia kultuuriloo alal. Ta spetsialiseerus hiina keelele ja Hiina ajaloole ning täiendas ennast hiljem Taiwanis.
Ruddi ametialane karjäär algas 1981. aastal Austraalia välisministeeriumis. Aastast 1998 on ta olnud Austraalia parlamendi liige; aastatel 2001–2005 oli ta varivalitsuse välisminister.
4. detsembrist 2006 kuni 24. juunini 2010 oli ta Austraalia Tööpartei esimees ning 3. detsembrist 2007 kuni 24. juunini 2010 Austraalia peaminister.
Esimese sammuna peaministriks vannutamise järel allkirjastas Rudd Kyōto protokolli.
2010. aastal enne parlamendivalimisi vähenes Ruddi toetus erakonna sees märgatavalt. Kuid ajakirjanduses ei jõutudki hakata rääkima sellest, et valitsuserakond on kriisis, kui 23. juunil kutsus Rudd kokku erakonna 115 sisevalimised, teatades ühtlasi tagasiastumisest peaministri kohalt. Sisevalimised toimusid juba järgmisel päeval ning sellel tohtisid osaleda erakonna kõik Senatisse ja Esindajatekotta kuuluvad rahvasaadikud. Ruddi vastu kandideeris senine asepeaminister Julia Gillard. Austraalia suurim ametiühing Austraalia Tööliste Liit teatas oma toetusest Gillardile, seda tegid ka mõned mõjukad erakonnaliikmed. Taibates, et tal pole lootust saada tagasi valitud, võttis Rudd oma kandidatuuri maha ning Gillard valiti vastaskandidaatideta erakonnajuhiks ja peaministriks.
2010. aasta Austraalia parlamendivalimistel valiti Rudd parlamenti tagasi ja Tööpartei moodustas taas valitsuse. 14. septembrist 2010 kuni 22. veebruarini 2012 oli ta Austraalia välisminister.
Rudd astus ametist tagasi, kutsudes ühtlasi kokku erakonna sisevalimised, millel Rudd kandideeris erakonna juhiks ja peaministriks. Valimised toimusid 27. veebruaril. 103 hääleõiguslikust erakonna rahvasaadikust toetas 71 Gillardit ja 31 Ruddi, üht saadikut ei lubatud hääletada, sest ta oli isapuhkusel.
26. juunil 2013 valiti ta uuesti tööpartei esimeheks ja päev hiljem vannutati ametisse peaministrina.
Isiklikku
Kevin Rudd on alates 1981. aastast abielus ettevõtja Thérèse Reiniga (sündinud 1958). Nende peres on kaks poega ja üks tütar.
Yeshey Zimba
Lyonpo Yeshey Zimba (sündinud 1952 Punakha ringkonnas Omladama külas) on Bhutani riigitegelane.
Ta sai keskhariduse North Point Schoolis ja 1973 bakalaureusekraadi majandusteaduse alal St. Joseph's College'is Darjeelingis (Indias). Aastal 1976 sai ta Wisconsini Ülikoolis magistrikraadi majandusteaduse alal.
Ta asus 1976 tööle Bhutani riigiametnikuna. Kui 1982 asutati Bhutani keskpank Bhutan Monetary Authority, asus ta seda juhtima.
Hiljem oli ta juhtivatel kohtadel kaubandus- ja tööstusametis, plaanikomisjonis ja rahandusametis.
Aastal 1998 nimetati ta rahandusministriks.
Bill Haley
Bill Haley (ka Jack Haley, Johnny Clifton, Scott Gregory, pärisnimega William John Clifton Haley; 6. juuli 1925 Highland Park, Michigani osariik – 9. veebruar 1981 Harlingen, Texase osariik) oli USA rock'n'roll 'i laulja ansamblis Bill Haley & His Comets. Tema kuulsaim laul on "Rock Around The Clock". Teda peetakse esimeseks rock'n'roll 'i lauljaks.
Ta oli vasakust silmast pime. Talle oli iseloomulik keerdus tukk otsaesisel.
Morava
Morava (eesti keeles on kasutatud ka nime Moraavia) on Tšehhi Vabariigi idapoolne ajalooline piirkond.
Ajaloolises kontekstis võib eesti keeles kasutada ka nime Määrimaa (saksa Mähren).
Ajalugu
7. sajandil paiknes tänapäeva Moravas, Slovakkias, Alam-Austrias ja Sloveenias Samo riik. Samo Frangi kaupmees, kes ühendas mitmed slaavi hõimud naabruses asunud avaaride röövretkede ja vägivalla vastu ning ta valiti "slaavlaste kuningaks". Slovaki ajaloolase Richard Marsina järgi on ebatõenäoline, et Samo hõimuliidu keskus oli tänapäeva Slovakkia territooriumil. Hilisemate Morava ja Nitra vürstkondade asustus (vaata Suur-Määri riik) on sageli kattuv sellega, mis Samo riigi ajal. Kuna meil ei ole otseseid dokumente slaavi hõimude, nende nimede või poliitilise organisatsiooni kohta 6. ja 7. sajandi vahel, ja veelgi enam, sest meil ei ole ühtegi konkreetset ürikut järgnenud 150 aastast.
thumb|left|Kindlad ja vaidlusalused Suur-Määri riigi piirid [[Svatopluk I ajal (valitses 870–894).]] Määrimaa piire ei saa täpselt määrata korralike tolleaegsete allikate puudumise tõttu. Näiteks 9. sajandil Annales Fuldenses kirjutanud mungad omasid ilmselt piiratud teadmisi Kesk-Euroopa kaugete piirkondade geograafiast. Veelgi enam, Määri monarhid võtsid 830. aastatel omaks vallutuspoliitika, seega nende riigi piirid muutusid sageli. Enamuse ajaloolaste järgi paiknesid Määrimaa tuumikterritooriumid Morava jõe orus tänapäeva Tšehhis ja Slovakkias. Suured varakeskaegsed kindlused ja nende ümber tekkinud tähtis asustusmuster viitavad, et tähtis võimukeskus tekkis selles piirkonnas 9. sajandil. Määrimaa jõudis oma territoriaalse laienemise maksimumini Svatopluk I ajal (valitses 870–894).
1182. aastal moodustas keiser Friedrich I Barbarossa Brno, Olomouci ja Znojmo apanaažvürstkondadest Morava markkrahvkonna Boheemia hertsogi (1189–1191) Konrad II pojale Znojmo Konradile.
Tšehhi kuningas (1230–1253) Václav I nimetas poja Otokar II 1247. aastal Morava markkrahviks, pärast Morava markkrahvi Vladislavi, Otakari vanema venna surma aastal 1247. Pärast Vladislavi lese Gertrudi teise abikaasa, Badeni markkrahvi Hermann VI surma aastal 1250, tungis Otakar Austria maadele. 1251. aastal vallutas Václav aga Austria hertsogkonna, mis oli alates 1246. aastast olnud seadusliku valitsejata, ning nimetas Otakari selle hertsogiks. Otakar abiellus viimase Austria hertsogi (Friedrich II) õe Margaretega, kes oli temast ligi 30 aastat vanem, ning kindlustas oma võimu Austria hertsogkonna, Steiermargi ja teiste hertsogkonna koosseisus olnud valduste üle. thumb|Kuningas Otakari omand 1251–1276, kantuna tänapäeva Euroopa piiridele. Ungari kuningas Béla IV, kes alustas 1252. aastal sissetungi ja nõudles Austriat endale, hõivates Steiermargi maad, Otakar võidutses, võites Ungari vägesid 1260. aasta Kressenbrunni lahingus. 1253. aastal suri Václav I ning Otakarist sai ka Böömimaa kuningas. Sõda Bélaga kulges Otakarile soodsalt ning too pidi 1254. aastal leppima vaid Steiermargi hertsogi tiitli ja poolega valdusest. 1254. aastal lootis Otakar saada Saksa kuningaks, kuid ei osutunud valituks.
1273. aastal ei õnnestunud Otakaril taas Saksa kuningaks valitud saada ja ta sattus Saksa kuningaks valitud Rudolf von Habsburgiga tõsisesse konflikti. Too nõudis endale kõiki keiser Friedrich II surma järel valitsejadünastiat vahetanud alasid, sealhulgas ka Austriat. 1276. aastal pani Rudolf Otakari riigivande alla ja hakkas Viini piirama. Seetõttu pidi Otakar Austriast sama aasta lõpus loobuma, kuid ta ei leppinud sellega. 1278. aastal alustas ta Rudolfi vastu sõda, kuid langes Marchfeldi lahingus ja tema Austria valdused anti Rudolfi poegadele ja pärijatele, kes lisasid need oma laialdastele pärusvaldustele Švaabimaal. Nii jäi Přemysliidide dünastia Austriast ilma, Böömimaa troonile sai aga tema poeg Václav II ning Přemysliidide dünastia valitses alasid kuni 1437. aastani.
Rotatsioonaurusti
thumb|300px|Büchi rotatsioonaurusti (pildil puudub destillatsioonikolb) Rotatsioonaurusti on laboratoorne destillatsiooni seade solventide efektiivseks üleajamiseks mittelenduva (kõrgeltkeeva) proovi pealt. Seda seadet saab kasutada ka solvendi puhastamiseks.
Rotatsioonauruti juurde kuulub mootor destillatsioonikolvi pöörlema panemiseks. See aitab vältida destilleeritava vedeliku liigset kuumutamist. Tavaliselt toimub lahusti üleajamine mõõdukas vaakumis, mis saavutatakse veejoapumbaga.
Laia kasutust on leidnud nn Büchi aurustid, mis on saanud nime tootja-firma järgi.
Vaata ka
エバポレーター
Maret Maripuu
pisi|Maret Maripuu 2011. aastal pisi|Maret Maripuu 2021. aasta Arvamusfestivalil pisi|Maret Maripuu [[Solarise keskuse Apollos Laine Randjärve raamatu "Euroopa. Väärtused. Euroopast eurooplasele" esitlusel Foto: Ave Maria Mõistlik, 20. mai 2014 ]] Maret Maripuu (sündinud 16. juulil 1974 Tallinnas) on Eesti poliitik ja riigiametnik. Ta on alates 1. juulist 2022 Sotsiaalkindlustusameti peadirektor.
Ta on õppinud Tallinna 49. Keskkoolis ja Akadeemias Nord õigusteadust ja Tartu Ülikoolis terviseteadusi.
Maret Maripuu on töötanud aktsiaseltsis Eesti Statoil. Aastatel 2014–2022 oli ta Tööinspektsiooni peadirektor.
Poliitiline karjäär
Maripuu töötas 1994–1999 riigikogus liberaalide ja reformierakonna fraktsiooni nõunikuna ning ühtlasi Eesti Reformierakonna kantselei juhatajana.
1999–2011 oli Maripuu IX–XI Riigikogu liige.
Maripuu oli 2001–2005 Tallinna volikogu esimees ja 2006–2007 Riigikogu aseesimees.
Ta oli 2007–2009 Andrus Ansipi teise valitsuse sotsiaalminister. Pensionide kojukande ja sotsiaaltoetuste väljamaksmisega tekkinud probleemide tõttu esitas Maripuu lahkumisavalduse. Tema asemel sai sotsiaalministriks Hanno Pevkur.
16. oktoobril 2005 toimunud kohalike omavalitsuste valimistel kogus Maripuu Tallinnas 2767 häält. See oli kogu Eesti peale 5., Tallinnas 4. ja Reformierakonnas 3. tulemus.
Maripuu kandideeris ka 2011. aasta Riigikogu valimistel. Ta kogus 1458 häält ning sai keskkonnaministri ametikohale asunud Keit Pentuse asendusliikme kohast loobunud Ülle Rajasalu asemel asendusliikmena XII Riigikogu liikmeks.
Isiklikku
Maripuu abiellus 2017. aasta juunis oma ammuse elukaaslase Igor Gräziniga. Nende ühine poeg Kaspar Gräzin on sündinud 2001. aasta mais. Kaspar Gräzini ristivanemad on Ivi Eenmaa, Jaanus Rahumägi ja Valdo Randpere.
Hiis (ajakiri)
Hiis on Eesti taarausuliste ajakiri.
Aastail 1930–1933 ilmus seda 4 numbrit. Esimese numbri vastutav toimetaja oli Marta Utuste-Lepp.
Aastail 10205 (Maavalla kalendri järgi; 1992) ja 10206 (Maavalla kalendri järgi; 1993) anti välja ajakirja Hiis nr 5 ja 6, väljaandjaks muinsuskaitseklubi Tõlet.
Hiljem on Hiit ja Hiie Teatajat välja andnud hiislar Addold Mossini juhitav Pühajärve Keskhiis.
Müüsleri
Müüsleri on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Dragonlord
Dragonlord on Põhja-Ameerika black metali ansambel, mis loodi 2001. aastal San Franciscos. Bändi asutasid kolm tuntud heavy metal muusikut. Nendeks olid Eric Peterson ja Steve DiGiorgio ansamblist Testament ja Steve Smyth bändist Nevermore.
Müüsleri
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kareda valda.
Dragonlord
Dragonlord on andnud välja kaks albumit: "Rapture" (2001) ja "Black Wings Of Destiny" (2005). Mõlemad albumi muusika on klassifitseeritud kui sümfooniline black metal, kuid see sisaldab ka väga palju thrash metali mõjusid.
Bändi laulusõnad räägivad põhiliselt hauatagusest maailmast, pimedusest ja sõjast.
Müüsleri
2000. aastal elas külas 141 inimest. Müüsleri küla kohta esimesed teated pärinevad 1564. aastast, mil küla kandis nime Seinall. 17. sajandi esimesel poolel rajatud mõis kandis Seinigali nime. Eestikeelne nimi Müüsleri tekkis 17. sajandi teisel poolel.
Küla piires on Müüsleri lahingu mälestussammas, park, Kilplala ja neli kivikalmet. 1999. aastast tegutseb Müüsleri Küla Selts.
Müüsleri vald asus Peetri kihelkonnas Järvamaal Eestimaa kubermangus.
Mädara jõgi
Jõgi algab Lungu külas. Jõe pikkus on 36,9 km ja valgla pindala 77,2 km². Suubub Orikülas Pärnu jõkke 68,9 km kaugusel suudmest.
Vesikirp
pisi|Poegiv vesikirp pisi|[[Daphnia magna liikumine aegluubis]] Vesikirp ehk kiivrik (Daphnia) on vesikirbuliste seltsi kuuluv väikeste vähiliste perekond. Vesikirbud moodustavad paljudes mageveekogudes suure osa zooplanktonist, olles seega tähtis lüli veeökosüsteemi toiduahelais.
Enamik vesikirbuliike elab magevees, näiteks tiikides, jõgedes, järvedes, kuid ka happelistel sooaladel. Nende suurus on 0,2–5 mm. Vesikirpudele on omane hüplev liikumine, mille tagavad suhteliselt pikad kaheharulised tagatundlad.
Morfoloogia
Nende kehal on eristatav pea, rindmik ja tagakeha. Rindmik asub kahepoolmelises kojas. Paljudel liikidel on koda läbipaistev. Vesikirpude iseloomulikeks elunditeks on liitsilmad, pikad kaheharulised harjastega tagatundlad ja paar tagakeha harjaseid.
Eluviis
Enamikul vesikirpudel on arenenud filtratsiooniaparaat, mistõttu on nad filtreerijad, kuid leidub ka röövloomi. Filtreerijate peatoiduks on ainuraksed vetikad, detriit ja bakterid, laborites on neile edukalt söödetud ka pärmseeni.
Ökoloogia
Vesikirbud on tähtsad toiduobjektid paljudele suurematele veeorganismidele, näiteks kaladele. Samuti on nad asendamatuks toiduks arvukatele putukavastsetele (näiteks kiilivastsetele) ja ainuõõssete hõimkonda kuuluvatele hüdradele. Seega moodustavad nad veekogus tähtsa toiduahela lüli.
Vesikirpe on kasutatud ka veeseisundi indikaatoritena.
Süstemaatika
Alamperekond Daphnia Alamperekond Hyalodaphnia Alamperekond Ctenodaphnia
Mustad Pantrid
Mustad Pantrid (Black Panther Party (algselt the Black Panther Party for Self-Defense)) oli afroameeriklaste revolutsiooniline organisatsioon USAs, mille asutasid Huey P. Newton, Bobby Seale ja Richard Aoki 1966. aasta oktoobris.
Mustad Pantrid etendasid kandvat osa vastandkultuuride revolutsioonis 1960ndatel USA-s. Rühm asutati 10 punkti programmi alusel, mis nõudis afroameeriklastele USAs suuremat autonoomiat ja rassistliku ebaõigluse vähendamist.
Mustade Pantrite ühendus lagunes 1970ndate alguses sisevastuolude ja riigi surve tõttu. Korraldati üleriiklikke, osariiklikke ja kohalikke kampaaniaid, et vähendada Mustade Pantrite propaganda mõju. Organisatsiooni ilmusid provokaatoritest agendid ja neid süüdistati ka atentaatides (Angela Davis).
The Beyoncé Experience Live
"The Beyoncé Experience Live" on Beyoncé Knowlesi DVD.
Laulud
Queen B' Fanfare 1."Crazy in love" / "Crazy" 2."Freakum Dress" 3."Green Light" Band Jam 4."Baby Boy" / "Murder He Wrote" Interlude 5."Beautiful Liar" 6."Naughty Girl" 7."Me, Myself and I" Dangerously In Love Intro/Ballet interlude 8."Dangerously in Love 2 / "He Loves Me" Interlude 9."Flaws And All" Pink Panther Dancers Interlude 10.Destiny's Child Medley: "Independent Women Part I" / "Bootylicious" / "No No No Part 2" / "Bug A Boo" / "Bills, Bills, Bills" / "Cater 2 U" / "Say My Name" / "Jumpin' Jumpin'" / "Soldier" / "Survivor" 11."Speechless" Cell Block Tango Dancers Interlude 12."Ring the Alarm" 13."Suga mama" 14."Upgrade U" 15."'03 Bonnie & Clyde" 16."Check on It" 17."Déjà vu" Get Me Bodied Intro 18.Get Me Bodied" Welcome to Hollywood: Video Intro 19."Dreamgirls (Opening Act II)" 20."Listen" 21."Irreplaceable"
Otto Hermann
Otto Benedikt Hermann (13. detsember 1878 Tartu – 17. oktoober 1933 Tallinn) oli eesti dirigent ja helilooja.
Lühidalt
Otto Hermann õppis Tallinnas eraviisil Ernst Reinicke juhendamisel orelit ning Konstantin Türnpu käe all muusikateooriat ja klaverit. Aastatel 1898–1900 õppis ta Peterburi Konservatooriumis Louis Homiliuse oreliklassis, mille jättis ainelistel põhjustel lõpetamata.
Pikemalt
Sedalaadi teateid on saadetud veel muu hulgas Põltsamaalt, Harju-Jaanist ja Nissist.
Aastal 1904 tegutses Otto Hermann mitmel korral Rahvahariduse Seltsi ning Kalevi seltsi kontserdi- ja perekonnaõhtutelt keelpilliorkestri juhina, kusjuures ta ka omaenda mängutükke olla juhatanud, "mis kuulajatele meeldisivad".
19. augustil 1906 teatas aga Postimees, et Estonia otsustas "ilma kulusid kartmata palgalise näiteseltskonnaga Eesti teatrit avada [...] Muusika juhatajaks kutsuti muusikakunstnik hra Otto Hermann."
Amet polnud kerge – orkestrante oli vaid 16. Orkestri täiendamisele aitas kaasa tulekahju Saksa teatris. Sealsed tööta jäänud hea ettevamistuse saanud orkestrandid võttis Otto Hermann kahel käel vastu. Vaatamata kesistele ainelistele võimalustele suudeti lisajõudude abiga hooajal 1908/1909 tavapäraste operettide kõrval välja tuua ka esimesed eestikeelsed ooperilavastused: Friedrich von Flotowi "Alessandro Stradella" ja Conradin Kreutzeri "Öömaja Granadas". Kõige kõrgema häälega meeslaulja oli Albin Strutzkin, kõige heledama häälega naislaulja Mia Pumbo. Etenduste kvaliteedi kohta on Paul Pinna öelnud: "Tegid suu lahti ja põrutasid, kuidas nokk oli kasvanud. Kes mõne noodisaba vahele jättis, sai Otto Hermanni käest pärast sõimata, nii et elu aja mäletas".
Otto Hermanni arvukad sümfoonilised teosed on jäänud käsikirja ja tunnistatud ebaküpseiks. Kõlanud on need aga enamasti autori enda juhatusel Estonia kontserdisalis ja Vanemuise suvemuusikal.
Vorkuta
thumb|Vorkuta Vorkuta (vene Воркута, komi Вӧркута, neenetsi Варкута) on linn Venemaal Komi Vabariigis, Vorkuta linnaringkonna keskus. Asub Vorkuta jõe ääres.
Elanike arv on 71 400 (2009).
Vorkuta geograafilised koordinaadid on 67°30′N, 64°01′E.
Linna nimi tähendab neenetsi keeles 'palju karusid', 'karude elupaik', 'karukoht'.
1931 avastati Vorkuta asukohast Bolšezemelskaja tundrast kivisöelademed. Juba 1932 hakati linna lähedale rajama sunnitöölaagrite võrku (GULAG). Vange kasutati raudtee ehitusel ja söe kaevandamisel. Linn asutati laagrite lähedale 1943. Alates asutamisest kuni tänapäevani on Vorkuta peamine tegevusala söe kaevandamine.
1951. aasta alguses oli Vorkuta laagrites 73 000 inimest. 1953 toimus laagrites suur vangide ülestõus, mis veriselt maha suruti. Pärast seda suurem osa laagreid suleti, kuid väljasaatmiskohana toimis Vorkuta 1980. aastateni.
Vorkuta lähedal on sunnitööl olnud üle 5000 eestlase, sealhulgas Jaan Kross, Raimond Kaugver, Enn Sarv, Heldur Viires, Rein Sepp, Nathan Kukk ja Peeter Tarvel.
Kliima
Vorkuta asub 150 km põhjapolaarjoonest põhja pool ja 140 km kaugusel Põhja-Jäämerest. Sellepärast on kliima lähisarktiline.
Vorkutas on aasta keskmine õhutemperatuur –6,6 °C, juuli keskmine õhutemperatuur +11,7 °C (maksimaalne +33 °C), jaanuari keskmine õhutemperatuur –20,6 °C (minimaalne –52,4 °C).
Külmavaba periood on keskmiselt 70 päeva. Isegi suvel võib esineda öökülma. Lumikate on maas keskmiselt 8 kuud.
Maaharimine aiamaal on võimatu. Rõdudel ja kasvuhoonetes kasvatatakse kurki, spinatit ja sibulat.
Elanike arv
Tänapäeval väheneb linnaelanike arv kiiresti. See on seotud ettevõtte "Vorkutaugol" tootmise vähenemisega. Tööta jäänud inimesed sõidavad ära, jättes oma korteri maha.
Vorkuta elanikest on komisid ligikaudu 1 protsent.
Mart Siimann
Mart Siimann (sündinud 21. septembril 1946 Kilingi-Nõmmes) on Eesti poliitik, ajakirjanik, meediajuht ja sporditegelane, Eesti peaminister 1997–1999.
Aastatel 1997–1999 oli Siimann Koonderakonna esimees. Aastatel 2001–2012 oli ta Eesti Olümpiakomitee (EOK) president.
Haridus
Mart Siimann on lõpetanud Tartu 5. Keskkooli 1965 ja Tartu Riikliku Ülikooli filoloog-psühholoogina 1971 (diplomitöö "Operaatori kutsesobivuse psühholoogilised aspektid nõukogude autorite töödes").
Töökäik
Siimann on töötanud Töö- ja Juhtimise Teadusliku Organiseerimise Laboratooriumis psühholoogina ja juhataja asetäitjana, Informatsiooni-Arvutuskeskuse osakonna juhatajana 1971–1975, Tartu Riikliku Ülikooli filosoofia kateedri vanemteadurina 1975–1982, Eesti Televisiooni korrespondendina, programmi peadirektori asetäitjana ja peatoimetajana 1982–1987, Eesti Raadio direktorina 1987–1989, Eesti Televisiooni peadirektorina 1989–1992 ning ASi Reklaamitelevisioon tegevdirektorina 1992–1995. Ta oli Eesti Olümpiakomitee president 2001–2012.
1986. aastal juhendas ta Tartu Riikliku Ülikooli žurnalistikakateedris Merle Randma diplomitööd "Telediktor ja tema töö".
Isiklikku
Mart Siimanni abikaasa on diplomaat Marika Saarna-Siimann.
Sorptsioon
Sorptsioon (ka sorbeerumine, sorbeerimine) on gaasi, vedeliku või mõne nende komponendi neeldumine vedelikus või tahkes aines või kogunemine tahke aine pinnale.
Materjali, milles toimub mingi aine neeldumine, nimetatakse sorbendiks. Sorptsiooni protsess toimub, kuni tekib tasakaal tahke aine (pinnakihi) poolt seotud või vedelikus neeldunud aine molekulide ja, vastupidi, sealt eraldunud (desorbeerunud) aine molekulide vahel.
Sorptsiooni pöördprotsessi nimetatakse desorptsiooniks.
Eristatakse absorptsiooni, adsorptsiooni, kemosorptsiooni ja kapillaarkondensatsiooni. Mõnikord mõeldakse sorptsiooni all ka nimetatuist kahe nähtuse samaaegset esinemist.
Ruud van Nistelrooij
Rutgerus Johannes Martinus van Nistelrooij (ka Nistelrooy; sündinud 1. juulil 1976 Hollandis Põhja-Brabandis Ossis) on endine hollandi jalgpallur.
Ta oli Hollandi jalgpallikoondise ründaja. Eesti jalgpallikoondise vastu lõi Ruud van Nistelrooij 3 väravat.
Ta on olnud kolm korda Meistrite Liiga resultatiivseim mängija ja kolme Euroopa riigi kõrgeima liiga resultatiivseim mängija. Ta on löönud Meistrite Liigas 60 väravat, olles Meistrite Liiga ajaloo üks resultatiivsemaid mängijaid.
14. mail 2012 teatas ta, et paneb profisportlase karjäärile punkti.
Karjääri algus
Ruud sai elukutseliseks 1993, kui sõlmis lepingu Hollandi teise liiga klubiga FC Den Bosch. Ta alustas keskkaitsjana, kuid määrati hiljem kesktormajaks. Ta lõi 1996/97 hooajal 31 mänguga 12 väravat ja kaubeldi 360 000 euro eest SC Heerenveeni, kus ta lõi järgmisel hooajal 31 mänguga 13 väravat. Seejärel kaubeldi ta 6,3 miljoni euro eest PSV Eindhovenisse ja see oli tollal rekordiline üleminekutehing, mille mõlemad osapooled olid Hollandi klubid.
PSV Eindhoven
Eindhoveni koosseisus lõi ta hooajal 1998/99 34 mänguga 31 väravat, mis oli liiga parim tulemus ja kogu Euroopas paremuselt 2. Ta lõi Meistrite Liigas Helsinki HJK vastu kõik 3 väravat ja valiti Hollandi aasta jalgpalluriks.
Järgmisel hooajal 1999/00 lõi ta 29 väravat, mis oli jälle liiga parim tulemus. Manchester Unitedi treener Alex Ferguson rääkis 2001. aastal intervjuus, et tema poeg Darren, kes oli sel ajal testimisel SC Heerenveenis, palus tal otsekohe van Nistelrooij ära osta. Ferguson saatis klubi esindajad järgmisele PSV liigamängule ja juba järgmisel päeval kirjutasid nad van Nistelrooijga lepingule alla. Üleminekusumma oli 18,5 miljonit naelsterlingit. Mõni päev hiljem said van Nistelrooij põlveliigesed vigastada ja leping lükkus edasi. See toimus alles 2001. aasta aprillis ja Manchester pidi veel pool miljonit naela lisaks maksma.
Hollandi rahvuskoondis
Hollandi rahvuskoondises mängis van Nistelrooij esimest korda 18. novembril 1998, kui mängiti Saksamaaga viiki 1:1. Esimese värava lõi ta Maroko jalgpallikoondise vastu 28. aprillil 1999 ja see oli 1:2 kaotatud mängu viimane värav.
Eesti vastu lõi van Nistelrooij kaks väravat 2002. aasta MM-i valikturniiril Tallinnas 4:2 võidumängus Eesti üle, kus ta lõi Hollandi kaks keskmist väravat; esimene viigistas seisu 2:2 ja teine viis Hollandi juhtima. Korduskohtumises Eindhovenis, mille Holland võitis 5:0, lõi ta viimase värava. Sellegipoolest ei pääsenud Holland finaalturniirile.
2004. aasta EM-i valikturniiril lõi ta Šotimaa vastu 6:0 lõppenud mängus 3 väravat: kolmanda, neljanda ja viimase.
Holland jõudis finaalturniirile, kus võitis alagrupis kõik mängud. Van Nistelrooij lõi värava valitseva maailmameistri Itaalia vastu – Holland võitis 3:0. Holland pääses veerandfinaali, kus van Nisterooij lõi Venemaa vastu värava, mis seisu 1:1 viigistas. Lõpuks kaotas Holland 1:3 ja van Nistelrooij teatas, et loobub mängimast Hollandi koondises.
Van Nistelrooij mängis rahvuskoondises 70 korda ja lõi 35 väravat. Lisaks Eestile lõi ta kolm väravat Šotimaa ja Soome vastu, aga Andorra vastu 4 väravat.
Isiklikku
Ruud abiellus 2004. aasta juulis Leontien Slaatsiga. Neil sündis 2006. aasta septembris tütar Moa Annette ja 2008. aasta märtsis poeg Liam.
Jaan Lukas
Elulugu
Jaan Lukas lõpetas 1906. aastal Nuia õigeusu kihelkonnakooli, 1911. aastal Pihkva Õpetajate Seminari. Aastatel 1911–1913 oli Haapsalu algkooli õpetaja. Aastatel 1913–1915 oli Vene Keiserlikus armees ajateenistuses Mandžuurias ja Omskis, 1915. aasta detsembris saadeti esimese maailmasõja Daugava rindele 201. jalaväepolgu roodukomandörina. 1916. aastal edelarindel, Koveli ja Ukraina Volodõmõr-Volõnskõi piirkonnas. 1917–1918 teenis 408. jalaväepolgu polgusekretäri ja polgukomandöri kohusetäitjana. 1918. aasta sügisel töötas õpetajana Obinitsa kool-kirikus.
Jaan Lukas osales Vabadussõjas staabikaptenina 6. jalaväepolgus I pataljoni 4.roodu ülemana, majandusülemana ja kuulipildujaroodu ülemana ning teenis selle eest välja 1921. aastal Vabadusristi I liigi 3. järgu. 19. veebruaril 1929 lühendas perekonnanime: Jaan Luukasest sai Jaan Lukas.
Teenis kuni 1930. aastani 6. jalaväerügemendis ja 6. Üksikus Jalaväepataljonis, kapteni ja majori auastmes. Aastatel 1930 – 1934 majori ja kolonelleitnandina Kaitsevägede staabis. 1936. aastast oli ta Võru-Petseri kaitseringkonna staabi ülema kohusetäitja, kolonelleitnandi auastmes.
7. oktoober 1936 nimetati ta 2. diviisi staabi ülema kohusetäitjaks ja hiljem staabiülemaks.
1939. aastal määrati Jaan Lukas 1. jalaväerügemendi ülemaks, 1940. aasta veebruaris kõrgendati koloneliks, samal aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Nõukogude okupatsiooni ajal, 1941. aasta juuni alul, viidi J. Lukas kursuste ettekäändel Nõukogude Liitu, kuid teda ei arreteeritud. 1942. aastal töötas J. Lukas õppejõuna Moskvas, Frunze-nimelises Sõjaväeakadeemias ja seejärel formeeritava Punaarmee 7. Eesti Laskurdiviisi 300. Laskurpolgu komandörina.
1942. aasta lõpul määrati J. Lukas 8. Eesti laskurkorpuse staabiülemaks ning ülendati 1943. aastal kindralmajoriks.
Aastatel 1947–1950 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu II koosseisu saadik.
1950. aastal Eesti NSV parteilises juhtkonnas alanud võimuvõitluses Lukas arreteeriti ja viidi Taišeti vangilaagrisse Irkutski oblastis, kus ta 8. mail 1953 suri.
Isiklikku
Tema tütar oli advokaat ja poliitik Aino-Eevi Lukas.
La Spezia
La Spezia on linn Itaalias Liguurias, La Spezia provintsi halduskeskus.
La Spezia asub Liguuria mere ääres Genova ja Pisa vahel. Ta on Itaalia tähtis kauba- ja sõjasadam (sõjasadamate seas Taranto järel tähtsuselt teine). La Spezia on Itaalia kohta noor linn, kus on vähe enne 1920. aastaid rajatud ehitisi, seetõttu ei ole seal palju ka arhitektuurimälestisi ning ajaloolisi vaatamisväärsusi.
Vana-Rooma ajal asus La Spezia lahe ääres praegusest linnast idas Luni sadam. La Speziat mainiti esimest korda 13. sajandil Genovale alluva linnana. Napoleon asutas linna sõjasadama, millena La Spezia sellest ajast peale ongi tuntud. Sellest algas ka linna areng. Viini kongressi tulemusena 1815 läks ta Sardiinia koosseisu. 1923 sai ta provintsi keskuseks. Teise maailmasõja ajal kasutas Kriegsmarine La Spezia sadamat Vahemerel liikuvate allveelaevade peabaasina. Seetõttu sai ta liitlaste pommitamise tulemusena kõvasti kannatada.
thumb|tühi|Vaade La Speziale merelt
Karl Allikas
Karl Allikas (vene Карл Адамович Алликас) (8. veebruar 1905 Luuga lähedal – 20. märts 1976 Tallinn) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane, 7. Eesti Laskurdiviisi ülem.
Elulugu
1942. aastal määrati Allikas formeeritava 7. Eesti laskurdiviisi staabiülemaks. Aasta hiljem sai Allikust sama diviisi ülem; aastal 1944 ülendati ta kindralmajoriks.
Karl Allikas juhatas 7. Eesti Laskurdiviisi (6. jaanuar 1943 – 9. mai 1945); aastatel 1946–1947 õppis ta Moskvas Frunze-nimelises Sõjaväeakadeemias ja saadeti Eestisse tagasi.
Aastatel 1947–1951 juhatas ta 22. üksikut Eesti kaardiväe-laskurbrigaadi ja seejärel 1956. aastani eelnimetatu järeltulijat 118. kaardiväe laskurdiviisi. Seejärel oli Allikas kuni 1961. aastani mingi salapärase seni nimetamata väekoondise komandöri asetäitja.
Aastatel 1951–1961 oli Karl Allikas EKP Keskkomitee liige, seejärel pidas temagi pensionipõlve ja kirjutas koos kaasteenija Harri Lesseliga oma sõjaaegsest diviisist raamatu "Meie seitsmes", mis ilmus 1974. aastal.
1931. aastast oli ta NLKP liige, Eesti NSV Ülemnõukogu saadik (1951–1963)..
Krakówi leping
thumb|400px|Zygmunt I läänistab Albrechtile Preisimaa
Poola oli juba 1466. aastal Saksa ordule peale sundinud Teise Toruńi rahu, millega Lääne-Preisimaa liideti kuningriigiga ja kõrgmeister pidi kuningale andma truudusvande. Kuid üldiselt püüdsid kõrgmeistrid viimast vältida ja nõnda oli nende suhtlus Poolaga konfliktne. Eriti pingestusid asjad siis, kui Saksa ordu etteotsa said Saksa-Rooma riigivürstidest Friedrich von Sachsen ja Albrecht von Hohenzollern. Esimesel õnnestus küll sõda ja truudusevande andmist vältida, kuid seda suures osas ka tänu Poola kuningate kiirele vaheldumisele troonil 16. sajandi esimesel kümnendil. Zygmunt I Vana trooniletõusuga muutus Poola poliitika Preisimaa osas palju sihikindlamaks ja 1510. aastal kokku kutsutud Poznańi kongressil jäid nii kõrgmeister kui ka kuningas oma seisukohtadele kindlaks: esimene nõudis kuningalt vandekohustuse kaotamist, teine keeldus aga seda tegemast. Ka kõrgmeister Albrechti ajal tülid jätkusid. Mõlemad pooled püüdsid saada endale paavsti ja keisri toetust. Esialgu oli diplomaatias edukam Albrecht, kuid 1515. aastal sõlmis Maximilian I Poolaga liidulepingu, et tema lapselapsed saaksid abielluda Zygmunti venna, Ungari ja Böömimaa kuninga Ulászló II lastega. Nii jäi Albrecht oma tugevaimast liitlasest ilma ja 1519. aastal otsustas Zygmunt Albrechtile sõjalisel teel kuulekusvande peale suruda. Albrecht oli aga vahepeal sõjaks valmistunud ja otsustas vastu hakata. Nii puhkeski 1519. aasta lõpus Poola-Preisimaa sõda ehk Ratsanikesõda. Ehkki sõjaõnn oli vahelduv, olid poolakad lõppkokkuvõttes edukamad. 1521. aasta aprillis sõlmiti nelja-aastane vaherahu, mis jättis osa ordu territooriumist Poola kontrolli alla.
1525. aastaks, kui rahu lõppema hakkas, ei olnud Albrecht suutnud endale liitlasi leida. Lisaks sellele oli ta hakanud ka luterlaseks ja nõnda kukkus paavsti toetus tema selja tagant kohe ära. Seetõttu oli ta sunnitud Poolaga kokkuleppele minema. Poola kuningas nõustus lõpuks Preisimaast ilmaliku hertsogkonna tegemisega, aga see pidi jääma tema ülemvõimu alla. Aprilliks 1525 olid läbirääkimised läbi ning 8. aprillil sõlmiti rahuleping, milles oli 31 artiklit. Sellega sai Albrechtist Preisimaa esimene hertsog, sealne orduharu saadeti laiali ja kõrgmeistrikoht kadus ajutiselt. Preisimaa läänistati ühtlasi ka Albrechti vendadele Kasimirile, Georgile ja Johannile, mis tähendas seda, et ka nende järglased võisid hertsogkonda pärida, ehkki esmajärjekorras pidid selle saama Albrechti järglased. Nõnda pani Krakówi leping aluse Hohenzollernide dünastia ilmalikule võimule Preisimaa üle. 10. aprillil läänistati Albrechtile pidulikult Preisimaa, millega leping ka ametlikult kehtima hakkas.
Tule lähemale
"Tule lähemale" (originaalpeakirjaga "Closer") on 2004. aasta USA draamafilm, mis põhineb Patrick Marberi samanimelisel näidendil. Filmi produtsent ja lavastaja oli Mike Nichols ning peaosi mängivad Natalie Portman, Julia Roberts, Jude Law ja Clive Owen.
Sisu
Alice Ayres (Natalie Portman) ja Dan Woolf (Jude Law) näevad teineteist esimest korda Londoni kaootilisel jalakäijatetänaval. Alice on ameeriklannast striptiisitar, kes alles Londonisse saabunud; Dan on kohalik edutu kirjanik, kelle tööks surmakuulutuste kirjutamine. Kui Alice teed ületades auto alla jääb, viib Dan ta haiglasse ja nendevaheline armulugu algab.
Aasta hiljem on Dan Alice'i elust romaani kirjutanud ja fotosessioonil ameeriklannast fotograafi Anna Cameroni (Julia Roberts) juures armub mees temasse. Anna keeldub temaga suhet alustamast.
Veidi hiljem kohtub Dan jututoas dermatoloog Larryga (Clive Owen) ja teeskleb, et on Anna, ning lepib Larryga järgmisel päeval kokku kohtumise akvaariumis, kus Anna tihti käib. Larry läheb kohale ja juhtumisi on seal ka Anna, kes Larryle peagi seletab, et teda on ninapidi veetud, ning et ta oli hoopis Daniga jututoas rääkinud. Annast ja Larryst saab peagi paar.
Neli kuud hiljem toimub Annal fotonäitus, kuhu lähevad ka Alice ja Dan. Dan pole ikka veel Annast üle saanud ning nad alustavad salasuhet. Afäär kestab aasta aega, vahepeal abiellub Anna Larryga, enne kui nad oma partneritele sellest räägivad ja nendest lahku lähevad.
Paar kuud hiljem saab Anna Larryga kokku, et too lahutuspaberitele alla kirjutaks, kuid Larry ei taha endiselt Annast loobuda, ning on nõus seda ainult siis tegema, kui Anna temaga veel viimast korda magab. Anna nõustub, aga Dan saab sellest teada ning nad lähevad lahku. Anna läheb tagasi Larry ja Dan Alice'i juurde.
Larry on Danile rääkinud, et ta kohtas Alice'it striptiisiklubis ja magas temaga. Dan tahab seda aga Alice'i käest kuulda, kuid Alice väidab, et seda pole juhtunud. Ootamatult otsustab Alice, et ta ei armasta enam Dani. Ta ütleb Danile, et magas Larryga ning tahab, et Dan lahkuks. Alice läheb tagasi New Yorki ning passikontrollis selgub, et ta nimi on hoopis Jane Rachel Jones.
Porfiri Ivanov
Porfiri Kornejevitš Ivanov (20. veebruar 1898 – 10. aprill 1983) oli ukraina-vene karastamise ja loodusliku elu propageerijate koolkonna looja ehk "mees, kes võitis loodusjõud".
Ta sündis vaeses kaevuri perekonnas. Seetõttu tuli tal varakult tööle minna. Ta oli kaevur, laadija, puhastas vedureid, juhtis tööliste artelli. Ta lõpetas vaid neli klassi küla kirikukoolis, kuid tänu loomulikule intelligentsile ja uurivale mõistusele jätkas ta haridusteed iseõppijana.
Kuni 35. eluaastani elas ta nagu kõik teisedki. Aga "1933. aasta kevadel sündis mul Looduse poolt teadvus ja ma hakkasin tõsiselt mõtlema: milleks inimene elab maa peal?" Ning just sellest momendist toimus järsk pööre Ivanovi saatuses, ta saab aru, et "inimese elu mõtte" võib leida ainult ühenduses Loodusega, tema "kolme elusa kehaga" – õhu, vee ja maaga, mis võivad anda inimesele jõudu elada looduses sõltumatuna, s.o ilma söögita, riieteta ja elumaja vajaduseta ning tulevikus viia inimese surematuseni.
"Kõige tähtsam on – inimesed," kirjutas Ivanov. "Kõige tähtsam – on armastada inimesi". "Käitu inimestega viisakalt ja oskuslikult. Tee vaenlasest sõber". Halbadest mõtetest ja sõnadest inimeste kohta "kasvavadki välja" meie haigused. Ivanovi eksperiment ja tema ütlemised olid kaunis ebatavalised ja harjumatud. "Kellelegi ei meeldi minu raske ja kannatlik, tasuta Idee."
Inimesed pidasid teda kes posijaks, kes sektandiks, mõni lihtsalt skisofreenikuks. Kuid ise ta rääkis endast nii: "Ma pole papp, posija ega arst, ma olen praktik looduses". "Minul ei ole müstikat, mul on praktika..." Ivanovil tuli palju kannatada, sest teda paigutati vastu tema tahtmist psühhiaatriahaiglasse Moskvas, Leningradis, Kaasanis ... Korduvalt viidi teda miilitsasse, pandi kongi. 1930. aastatel, mil teisitimõtlemine kisti välja koos juurtega, panid arstid Ivanovile diagnoosi: "Isiku paranoiline arenemine, skisofreenia", millega võeti talt mitte ainult võimalus töötada vaid jäeti ka täielikult õigusetuks. Sel põhjusel ta ei olnud Teise Isamaasõja päevil sõjaväes.
Kuid 1942. aastal okupeeritud Ukraina alal võtsid sakslased Ivanovi kinni ning hoidsid teda gestaapos 27 ööpäeva. Nad katsetasid teda külmaga kui "ebaloomulikku inimest". Terve öö vastu 22. novembrit veeti teda alasti mootorratta külgkorvis suure kiirusega mööda Dnepropetrovski tänavaid. Külmad olid karmid, kuid õpetaja ei külmunud ära, vaid pidas vastu. Ta meenutas: "Palusin emakest loodust vaese vene sõduri eest". Loodus hoidis teda. Saksa kindralfeldmarssal Friedrich Paulus nimetas teda "vene Jumalaks".
Kõigele vaatamata Ivanovi loodusliku karastuse idee arenes ja elas. Leidus inimesi, kes hakkasid proovima enese peal tema karastuse meetodit, õppisid elama ühes Loodusega ning iseseisvalt vabanema igasugustest haigustest.
Vahetult enne tema surma tehti temast filmi, kus ta pidi näitama ka seda, kuidas ta end karastab. Kuid sel ajal oli tema tervis juba nõrgem ja jalad haiged. Ta suri 85-aastaselt. Oma raamatus nimetas ta inimese loomulikuks, looduse poolt antud elueaks üle 250.
2009. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
2009. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 40. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 2.–15. veebruarini Prantsusmaal Val-d'Isère'is. Võistlusi soovisid korraldada ka USA Vail ja Beaver Creek ning Austria Schladming, kuid 3. juunil 2004 Miamis toimunud Rahvusvaheline Suusaföderatsiooni (FIS) 44. kongressil otsustati MM-i korraldajaks valida Val-d'Isère. Need olid esimesed maailmameistrivõistlused, mis Val-d'Isère'is peeti.
Slaalom
Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 75 Maailmameister 2007: Mario Matt, Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 13. veebruar Osavõtjaid: 96 Maailmameister 2007: Aksel Lund Svindal, Norra Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Ülisuurslaalom
thumb|70px|Didier Cuche Finaal: 4. veebruar Osavõtjaid: 70 Maailmameister 2007: Patrick Staudacher, Itaalia Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
thumb|70px|John Kucera Finaal: 7. veebruar Osavõtjaid: 38 Maailmameister 2007: Aksel Lund Svindal, Norra Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Slaalom
Finaal: 14. veebruar Osavõtjaid: 100 Maailmameister 2007: Šárka Záhrobská, Tšehhi Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 12. veebruar Osavõtjaid: 98 Maailmameister 2007: Nicole Hosp, Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Ülisuurslaalom
thumb|70px|Lindsey Vonn Finaal: 3. veebruar Osavõtjaid: 56 Maailmameister 2007: Anja Pärson, Rootsi Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 9. veebruar Osavõtjaid: 37 Maailmameister 2007: Anja Pärson, Rootsi Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: 6. veebruar Osavõtjaid: 39 Maailmameister 2007: Anja Pärson, Rootsi Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Medalid
<br style="clear:both;" />
Bojaar
thumb|Vene bojaarid 16.-17. sajandil. Bojaarid olid Vene ja Moskva vürstiriigi kõrgaadlikud 18. sajandi alguseni.
Bojaariseisus arenes 6. ja 7. sajandil slaavi vürstiriikide vürstide ihukaitsest družiinast. Algul oli bojaar vürsti poolt antav nimetus, hiljem päritav seisus. Mõnes vürstiriigis oli bojaaride mõjuvõim nii tugev, et see takistas tsentraliseeritud vürstivõimu kujunemist.
Kiievi-Vene riigi lagunemise järel, erineva ühiskonna arenguteega Ruteenia aladel oli bojaar keskajal väiketeenisaadel.
Bojaarid moodustasid Moskva vürstiriigis ja Moskva suurvürstiriigis suurvürstile ja tsaarile nõuandva bojaaride duuma, mille suurus oli algul 30 liiget, kuid Peeter I ajaks umbes 100 liiget.
Ivan Julm lasi 16. sajandil, isevalitsemise kehtestamise käigus palju bojaare hukata või küüditada, sest nad olid oma seisulike õiguste kärpimist kartes tsaari vastu vandenõusid sepitsema asunud. Bojaariseisuse kaotas lõplikult Peeter I 1711. aastal. Bojaaride duuma ülesanded läksid üle senatile.
Hälbiv käitumine
Hälbiv käitumine (deviant behaviour) on inimese või grupi tegevus, mis ei ole vastavuses antud ühiskonna või kultuuri, subkultuuri, grupi iseloomulike (legitiimselt paika pandud või faktiliselt kujunenud) normide ja ootustega (nt moraal, kombed, traditsioon, tegevusmoodused ja käitumismallid) ning on ühiskonna poolt hukka mõistetud. Sageli peetakse hälbivast käitumisest rääkimisel silmas neid käitumisviise, mis on seadusega keelatud.
Käru jõgi
Käru jõgi (ka Vahastu jõgi) on jõgi Rapla-, Järva- ja Pärnumaal, Pärnu jõe parempoolne lisajõgi.
Käru jõe lähe asub Aeli järves, mis asub Ardu külast 12 km edela pool. Jõgi suubub Pärnu jõkke 61,1 km kaugusel suudmest.
Jõe pikkus on 58,7 km ja selle valgla suurus on 315,5 km².
pisi|tühi|Käru jõgi [[Käru mõisa peahoone lähedal]]
Eesti raudteetransport
pisi|600px|Eesti raudteede kaart