cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Transilvaania saksi murre
Hilisemal ajal emigreerusid paljud Transilvaania saksi keelt emakeelena kõnelejatest esmalt Saksamaale ja Austriasse ning hiljem USA-sse, Kanadasse ning muudesse Lääne-Euroopa riikidesse, kus suudeti enda emakeelt vähemalt esialgu alles hoida.
Enne 1989. aasta Rumeenia revolutsiooni elas suurem osa Transilvaania saksidest endiselt Transilvaanias. Nicolae Ceaușescu kommunistliku diktatuuri ajal maksis Lääne-Saksamaa sotsialistlikule Rumeeniale tuhandete sakside Saksamaale toimetamise eest.
Aastaks 1990 oli Transilvaanias elavate sakside arv tublisti vähenenud. Pärast kommunismi lõppu otsustasid paljud allesjäänutest aastatel 1991–1994 Saksamaale kolida, Transilvaania sakse jäi Rumeeniasse 15 000 – 16 000.
Tänapäeval on üle maailma umbes 200 000 Transilvaania saksi keele emakeelena kõnelejat. Transilvaania saksi keel on praeguse Rumeenia presidendi Klaus Iohannise emakeel.
Hosby vana kalmistu
pisi|Hosby vana kalmistu värav pisi|Hosby vana kalmistu Hosby vana kalmistu on Lääne-Nigula vallas Hosby külas asuv ajalooline kalmistu. Kalmistu aluse maa omanik ja haldaja on Noarootsi vald. Kalmistu on tunnistatud ajaloomälestiseks.
Kalmistul olev kõige vanem säilinud hauatähis on aastast 1827 pärinev ümarrist ja kõige uuem hauatähis on 1975. aastast pärinev raudrist. Aastast 1976 ei ole kalmistule enam maetud ja enamus haudasid on hooldamata. Kalmistu keskel asub suur kivirist, mille ühel pool on eestikeelne tsitaat Piiblist aastaarvuga 1854 ja teisel küljel rootsikeelne tsitaat.
Kalmistul on kokku inventariseeritud 541 risti – nendest kiviriste 330, raudriste 185, kiviplaate 17 ja puitriste 2. Andmed on olemas umbes 400 maetu kohta ning valla kodulehelt leiab ka kalmistu haudade registri.
Kenny Kivikas
Kenny Kivikas (sündinud 24. märtsil 1991) on eesti orienteeruja ja kergejõustiklane.
Haridus
Ta on lõpetanud 2010. aastal Tartu Tamme Gümnaasiumi ning 2013. aastal Tartu Ülikooli kehalise kasvatuse ja spordi erialal. 2015. aastal kaitses Tartu Ülikooli Pärnu Kolledžis teenuste disaini ja juhtimise erialal magistritöö "Rahvaspordiürituste atraktiivsust kujundavad tegurid Eestis" (juhendaja Eneli Kindsiko) ja sai ärijuhtimise magistri kraadi.
Sporditulemused
Aastatel 2006–2009 on ta võitnud orienteerumisjooksu Euroopa noorte meistrivõistlustel teatevõistluses Eesti meeskonna koosseisus kuld-, hõbe- ja kaks pronksmedalit.
Aastatel 2009–2022 võitnud orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel viis kuld-, viis hõbe- ja kuus pronksmedalit. Eesti meister sprindis 2012., 2013., 2017. ja 2020. aastal. Eesti meister lühirajal 2022. aastal.
Aastatel 2013–2022 osalenud orienteerumise maailmameistrivõistlustel, parimad tulemused 4. koht teatejooksus, 16. koht tavarajal ja 19. koht sprindis 2017. aastal ning 9. koht segateatesprindis 2016. aastal.
2016. aasta orienteerumise Euroopa meistrivõistlustel sai ta sprindidistantsil 18. koha ja segateatesprindis koos Annika Rihma, Raido Mitti ja Evely Kaasikuga 8. koha.
2013., 2017. ja 2018. aastal kuulus jüriööjooksu võitnud OK Ilvese võistkonda.
Aastatel 2010–2016 on ta kuulunud Eesti meistrivõistlustel ekidenis Tartu Ülikooli Akadeemilise Spordiklubi meeskonda, mis on võitnud viis kuld-, ühe hõbe- ja ühe pronksmedali. Lisaks võitnud Tartu Ülikooli Akadeemilise Spordiklubi meeskonnas Eesti kergejõustiku meistrivõistlustel 4x1500 meetri teatejooksus 2013. aastal kuld- ja 2016. aastal hõbemedali.
2018. aastal kuulus Soomes Jukola teatejooksu võitnud Soome klubi Koovee meeskonda.
2018. aasta suvel kuulus kultuuriprogrammi Eesti Vabariik 100 ürituste raames korraldatud ja Guinnessi rekordina kinnitatud 100 x 10 km teatejooksu võitnud võistkonda.
Isiklikku
Tema ema ja ühtlasi treener on orienteeruja Elo Saue. Tema vanaisa on Arvo Kivikas.
Opsa
Opsa (valgevene keeles Опса, leedu keeles Apsas) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Viciebski oblasti Brasłaŭ rajoonis, Opsa külanõukogu halduskeskus. Asub Leedu piiri lähedal. Asulas on 674 elanikku (2009).
Esimest korda on asula nime mainitud aastal 1500, mil suurvürst Aleksander andis Opsa Smolenski vürstile, kelle maad olid hõivanud Moskva väed. 1812. aasta isamaasõjas oli Opsas mõnda aega Barclay de Tolly staap, hiljem aga Murat' oma. Aastast 1823 Platerite suguvõsa valduses.
Kuni 1917. aastani oli Opsa Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. 1939. aastal kaotas Opsa ka alevi staatuse.
Kolka
Kolka (liivi Kūolka) on küla (lielciems) Kuramaal Lätis. Küla asub Talsi piirkonnas, Kolka ninal, ja on Kolka valla halduskeskus.
Kolkas on raamatukogu. Seal asub ka kalmistu. Külas asuvad Kolka ja Delfini bussipeatus.
Kolka õigeusu kalmistul kasvav mänd ümbermõõduga 2,68 m ja vana koolimaja juures kasvav hobukastan ümbermõõduga 3,7 m on looduskaitse all.
Siluri Kolka kihistik on nime saanud Kolka küla järgi, ka on sealne puurauk selle kihistiku stratotüüp. Lisaks on sealne puurauk veel Slītere kihistiku stratotüübiks.
Külast põhjas asub Kolka tuletorn. Kultuuriväärtustest asuvad külas Kolka luteri kirik, Kolka katoliku kirik ja Kolka õigeusu kirik. Küla põhjaosa lähistel on meres muinsuskaitsealune Kolka vrakk. Rannas asub Kristgals või Kristciems: 1907. aastal Dundaga mõisa poolt randa rajatud kalurite väikemajapidamiste rühm. 1902. aastal rajatud Roksti kalurite majapidamisest on säilinud kelder ja majapidamishoone. Pastnieki elamu on vana Kolka põhikooli hoone, mis ehitati aastal 1881 ja kus tegutses kool aastani 1929. Seejärel kolis kool ümber Dundaga mõisa omanike Osten-Sackenite suvemajja, kus tegutses aastani 1962. alt=Kolka õigeusu kirik|pisi|Kolka Kristuse sündimise kirik (2009) 1935. aasta rahvaloenduse põhjal elas külas 343 inimest. 2010. aastal oli elanikke 877, 2015. aastal 765.
Ajalugu
Kolkat on mainitud Rootsis Upplandis asuval kiviplaadil, mille vanus on täpselt teadmata, ent tõenäoliselt pärineb see aastast 1040. Aastal 1048 on Bremeni Adam maininud Kuramaale rajatud kirikut, mille asukoht kroonika põhjal oli Kolkas. Kindlam esmamainimine pärineb aastast 1387. Vanades allikates kasutatakse paiga kohta nime Domesnes, ent hiljem kasutatakse üha tihedamini ka nime Kolka, kuni 20. sajandi alguseks jäi kasutusele üksnes viimane. 1681. aastal asus seal kaks tuletorni, ent aastaks 1870 oli neid asendamas tulelaev. Kuni Läti iseseisvumiseni kuulus küla Dundaga mõisale.
Aastail 2009–2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.
Kohtla-Järve Linnagalerii
Kohtla-Järve Linnagalerii oli kunstigalerii Ida-Viru maakonnas Kohtla-Järves aadressil Keskallee tänav 36 (Kohtla-Järve Kultuurikeskus).
Galerii peamist näitusesaali nimetati Valgeks saaliks.
Galeriis on oma näitus olnud näiteks Sillamäe loomerühmal Aprill.
Svente
Svente on küla (lielciems) Lätis Leedu piiri lähedal Augšdaugava piirkonnas. Svente valla halduskeskus. Sventes on Jaunsvente mõisa (Swenten) süda, keskkool, kirik, sidejaoskond ja Teise maailmasõja aegse sõjatehnika muuseum. Üks eksponaatidest on tank Poola seriaalist "Neli tankisti ja koer". Aastatel 2009–2021 jäi küla Daugavpilsi piirkonda.
Georgi Tunjov
Georgi Tunjov (sündinud 17. aprillil 2001 Narvas) on Eesti jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängib Itaalia Serie B klubis SPAL.
Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Tunjov 5. septembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Gruusia vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Karl Jakob Hein ja Henri Järvelaid.
Klubi
''Uuendatud seisuga 13. märts 2023''
Koondis
''Uuendatud seisuga 13. märts 2023''
Juuli 2014
Juuli 2014, kroonika
2014. aasta juuli algas teisipäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast neljapäeval.
Raimo Männis
Raimo Männis (sündinud 16. detsembril 1931 Rõstla külas Vana-Põltsamaa vallas) on eesti põllumajandustegelane ja kirjanik.
Ta sündis talupidaja perekonnas, isa pidas ka möldri- ja metsavahiametit, ema oli tal kooliõpetaja. Aastatel 1940–1948 õppis ta Kildu, Väinjärve ja Kirivere koolis, aastatel 1948–1952 Vändra Keskkoolis. Aastatel 1952–1957 õppis ta Eesti Põllumajanduse Akadeemias, mille lõpetas mehaanikainseneri kutsega.
Ta töötas aastatel 1957–1958 Viljandi masina-traktorijaamas, 1958–1959 töökoja juhatajana Suure-Jaani remondi- ja tehnikajaamas, 1959–1960 brigadirina Türi maaparandusjaamas, 1960–1961 maaparandusmehaanikuna Vändra remondi- ja tehnikajaamas, hiljem samas töökoja juhatajana.
Aastatel 1965–1992 oli ta Saue sovhoosi peainsener.
Aastatel 1965–1990 kuulus ta NLKP ridadesse.
Kirjanduslik tegevus
Kirjandusse tuli ta lastejuttudega 1954. aastal. Temalt on ilmunud ka lasteraamatud "Sünnipäevakink" ning "Poiss ja kuu".
Noorsoojutustus "Kiviküla kooli poisid" kujutab sõjajärgse maakooli (selles võib ära tunda Kirivere kooli) õpilasi. Romaanid "Valeühendused" ja "Heinatants" kujutavad maaühiskonna probleeme nõukogude võimu stagneerumise ajal. "Tagasiärastaja" käsitleb taasiseseisvunud Eesti külaelu probleeme.
Tema romaanid on kirjutatud ladusalt, hea elutundmisega, kujutusviis on asjalik, peategelased mõnevõrra suletud karakteriga.
Kirjanike Liidu liikmeks võeti ta 1991. aastal.
Läänemaa Õpetajate Seminar
Läänemaa Õpetajate Seminar oli aastatel 1921–1932 Haapsalus ja Uuemõisas tegutsenud õppeasutus, mis valmistas ette algkooli õpetajaid. Vabariigi Valitsus otsustas Läänemaa Õpetajate Seminari avamise 1. septembril 1920. Seminari direktoriks määrati Johannes Käis, kes aga sellest ametist loobus tööle asumata. Seminari esimeseks direktoriks sai 15. detsembril 1920 ametisse astunud Johannes Õunapuu. Õppetöö algas 17. jaanuaril 1921, kooli avamisaktus peeti 2. veebruaril 1921. Seminari õppekava vältas 6 aastat, vastu võeti 6-klassilise algkooli lõpetanuid.
Esialgu tegutses Seminar Läänemaa Ühisgümnaasiumi ruumides õhtuses vahetuses. 1923. aastast kolis Seminar Karl Burmani projekti järgi ümberehitatud Uuemõisa mõisa härrastemajja.
1922/23 õppeaastast avati Seminari juurde algkool.
Seminar suleti 1932. aastal, õpilased viidi üle Tallinna Pedagoogiumi.
Seminari lõpetas selle tegutsemise aastatel 184 noort. Veel 98 noort alustasid õpinguid Läänemaa Õpetajate Seminaris, kuid seminari sulgemise tõttu lõpetasid õpingud Tallinna Pedagoogiumis.
Seminari õpetajaid
Aastatel 1921–1932 oli Läänemaa Õpetajate Seminari laulmise õpetaja Cyrillus Kreek. Aastatel 1927–1932 oli eesti ja soome keele õpetajaks Herman Rajamaa.
Itaalia vabariik (Napoleoni)
Itaalia vabariik (itaalia Repubblica Italiana) oli lühiealine (1802–1805) vabariik Põhja-Itaalias. See oli Napoleoni Prantsusmaa Esimese Vabariigi vasallriik.
Vabariik
thumb|left|250px|Tsisalpiini vabariigi Consulta tervitab [[Napoleon I|Esimest konsulit, 26. jaanuar 1802, Nicolas-André Monsiau, 1806–08]]
Itaalia vabariik oli Tsisalpiini vabariigi järglane, mis muutis oma põhiseadust, et võimaldada Prantsuse Esimesel konsulil Napoleonil selle presidendiks saada. Uus põhiseadus muutis riigi nime "Itaalia vabariigiks"; see koosnes samadest aladest, millest koosnes Tsisalpiini vabariik, peamiselt Lombardia ja Romagna.
Itaalia vabariigi lipp säilitas kolm Italiaa-Milano rahvusvärvi, kuid uues, vähemrevolutsioonilises mustris. Vapp määrati dekreediga 13. mail 1802. Sõprus- ja kaubandusleping San Marino vabariigiga sõlmiti 10. juunil 1802, konkordaat Püha Tooliga 16. septembril 1803.
Valitsus asutas Itaalia Rahvuskaardi, Riikliku Sandarmeeria ja majanduspolitsei; juurutati meetermõõdustik ja kavandati rahvusvaluuta, kuigi vabariigi ajal müntimist ei toimunud.
Aastal 1805, pärast Bonaparte'i saamist Prantsuse keisriks, muudeti Itaalia vabariik Itaalia kuningriigiks (Regno d'Italia), kus Napoleon sai kuningaks ja tema kasupoeg Eugène de Beauharnais sai asekuningaks.
Institutsiooniline vorm
Vastavalt 1802. aasta Itaalia põhiseadusele, sovereignty resided in three electoral colleges of three to two hundred members: the College of Owners, the College of Scholars, ja the College of Traders, esimene pidas istungeid Milanos, teine Bolognas ja kolmas Brescias. All the colleges elected a commission of control ja supreme rule, called the Censorship, composed of 21 members ja based in Cremona.
thumb|right|250px|Itaalia asepresident, kodanik [[Francesco Melzi d'Eril.]]
Riigipea oli vabariigi president Napoleon Bonaparte, kes valiti 10 aastaks. Presidendil oli täielik täitevvõim, ta nimetas asepresidendi ja riigisekretäri, esines seadusandliku ja diplomaatilise algatusega, valis ministreid, avalikke esindajaid, suursaadikuid ja armeeülemaid, kutsus kokku täitevnõukogusid ja valmistas ette eelarve. Asepresident Francesco Melzi d'Eril toimis presidendina tema äraolekul. Melzit kirjeldati kui härrasmeest ja ta valitses tõhusalt riigi siseasjade üle vabariigi eluea kolme aasta jooksul. Napoleonile mitte kunagi alla andes tagandati Melzi pärast monarhia väljakuulutamist palju kontrollitavama mehe vastu; aga Melzi iseloom tagas talle Napoleoni sügava isikliku austuse kogu Prantsuse keisririigi ajal. Melzi viis sisse ka kohustusliku ajateenistuse Itaalias.
Seadusandlik nõukogu oli vähemalt kümneliikmeline komisjon, mille president nimetas kolmeks aastaks. Selle ülesanne oli võimaldada presidendil esitada õigusakte, aidates tal seadusi välja töötada ja olla kohal, kui neid parlamendis arutatakse. Riigisekretär oli avaliku halduse juht. Ta kuulutas seadusi välja, valvas riigipitsatit ja kaasallkirjastas presidendi akte. Esimene sekretär oli Diego Guicciardi, talle järgnes varsti Pellegrino Nobili ja lõpuks Luigi Vaccari.
Valitsus koosnes seitsmest ministrist. Sõjaminister oli algul Alessandro Trivulzi ja siis, aastast 1804, kindral Domenico Pino; siseminister oli algul Luigi Villa ja siis, aastast 1803, Daniele Felici; välisminister oli Ferdinando Marescalchi; Justiitsminister ja peakohtunik oli Bonaventura Spannocchi; riigivara minister oli Antonio Veneri; rahandusminister oli Giuseppe Prina; religiooniminister oli Giovanni Bovara. Eelarve koostamisel oli valitsusel abiks riikliku raamatupidamise komisjon.
Kohtud jagati esimese astme kohtuteks, apellatsioonikohtuteks, revisjonikohtuteks ja kassatsioonikohtuteks. Esimese kahe kohtunikud nimetas Consulta, viimased kaks kolm kolleegiumit.
Kohalik haldus
Jälgides prantsuse süsteemi, oli riik jagatud 12 departemanguks. Departemangu juht oli prefekt, amet loodi 6. mail 1802. Prefekt oli riigi esindaja igas provintsis, ja tal oli kaks põhiülesannet: esimene oli rakendada keskvalitsuse haldusotsuseid ja kontrollida kohalikke võime, teine oli politsei juhtimine. Kohalik seadusandlik kogu oli Ülemnõukogu, mis koosnes kommuunide esindajatest. Valitsus nimetas Departemangude keskvalitsuse, mis koosnes viiest või seitsmest liikmest, kes valiti Ülemnõukogu poolt nimetatud kandidaatide hulgast: keskvalitsused omasid võimu maksude ja ühiskondliku töö üle ning esindasid üldiselt kohalikke huve.
Departemang oli sarnaselt Prantsusmaaga jagatud ringkondadeks. Ringkonna juht oli aseprefekt, kes omas prefektiga sama võimu, kuid väiksemal alal. Siiski ei olnud ringkondade struktuur kogu vabariigi territooriumil ühtlane ning mõnd ringkonda valitsesid ringkonna nõukogu ja kantsler.
Ringkonnad olid jagatud kommuunideks. Rohkem kui 3000 elanikuga kommuunidel oli 30–40-liikmeline linnanõukogu (Consiglio Comunale), mis valiti ülemnõukogu poolt sama linnanõukogu poolt nimetatud kandidaatide hulgast. Väiksemates kommuunides olid nõukogu liikmeteks kõik maksustatavad kodanikud. Nõukogu valis kolme- kuni üheksaliikmelise omavalitsuse, mis aitas linnasekretäri poolt teostatavates täitevülesannetes. Kõiki linnaameteid kandsid vaid omanikud ja ettevõtjad, ning omanike juhtroll oli kindel. Igal kommuunil oli maksukoguja.
Videviku saaga: Noorkuu
"Videviku saaga: Noorkuu" (inglise "The Twilight Saga: New Moon") on 2009. aastal valminud USA film. See põhineb Stephenie Meyeri romaanisarjas "Videvik" ilmunud romaanil "Noorkuu".
Afrotyphlops obtusus
Afrotyphlops obtusus on pimemadulaste sugukonda kuuluv maoliik.
Videviku saaga: Noorkuu
Filmi režissöör on Chris Weitz. Filmi muusika kirjutas Alexandre Desplat.
Afrotyphlops obtusus
Levila
Afrotyphlops obtusus on levinud Malawi lõunaosas, Mosambiigi põhjaosas ja Zimbabwe idaosas.
Küü galerii
Küü galerii (stiliseeritult KÜÜ galerii) oli kunstigalerii Tartus aadressil Küütri tänav 2.
Galerii asutati 1992. aastal. 1990. aastate keskpaigas nimetati galerii ümber kõrtsigaleriiks Legend, mis oli ühtlasi ka vanavaraäri. Hiljem tegutses samas kohas Y-galerii.
Ticinum
pisi|Ticinumis vermitud keiser [[Constantinus Suure kuldmünt (313)]] Ticinum (tänapäeva Pavia) oli muistne linn Gallia Cisalpinas, mis rajati samanimelise jõe (tänapäeval Ticino jõgi) kallastele veidi ülesvoolu kohast, kus jõgi liitus jõega, mida tunti nimega Padus (tänapäeval Po).
Plinius Vanema järgi rajasid linna Liguuria hõimud levi (ka laevi) ja marici, kuid Ptolemaiose järgi rajasid linna hoopis insuberid.
Linnast võib olla pärit Vana-Rooma biograaf Cornelius Nepos (u 110 eKr – u 25 eKr).
Vana-Rooma aeg
Koha olulisus Vana-Rooma ajal tulenes selle asukohast: linna jõudis üks suure Rooma maantee Via Aemilia haru. Aastal 187 eKr valminud Via Aemilia algas Ariminumist (Rimini) ja kulges kuni Paduse (Po) jõeni, mille ületas Placentias (Piacenzas). Seal tee hargnes – üks haru viis Mediolanumisse (Milano) ja teine Ticinumi ning sealt omakorda edasi Laumellumisse (Lomello). Seal hargnes tee uuesti – üks haru läks edasi Vercellae (Vercelli) suunas, viies seega ka Eporediasse (Ivrea) ja Augusta Praetoriasse (Aosta), ning teine haru Valentia suunas, jõudes välja Augusta Taurinorumisse (Torino) või Pollentiasse (Pollenzo). Eporediasse viiv haru peab olema ehitatud enne aastat 100 eKr.
Kuigi Ticinum oli omavalitsusõigusega linn (munitsiipium), on linna enda kohta on teada vähe. Klassikalise perioodi kirjanikud mainisid Ticinumi oma teostes sageli ja on teada, et 4. sajandil valmistati seal vibusid ja seal asus ka rahapaja. Linna esimesed kristlikud piiskopid olid Juventius ja Syrus.
Langobardid
pisi|left|Langobardide kuninga Alboini võidukas sisenemine Ticinumi. Pilt aastast 1900 Aastal 452 rüüstas linna hunnide hõimuliidu juht Attila ning aastal 476 germaani väepealik Odoaker. Gootide ajal sai Ticinum oluliseks sõjaliseks keskuseks ja seal ning Dertonas (Tortona) asusid ka Liguuria teraviljavarud. Gootide valitseja Theoderich Suur lasi Ticinumi ehitada palee, termid, amfiteatri ja uue linnamüüri. Amfiteatris on säilinud idagootide kuninga Athalarici (valitses 516–534) ajast pärinev istmete parandamisega seotud raidkiri (529). Ilmselt sel ajal algas ka laevatamine mööda Paduse jõge. Keiser Justinianus I teenistuses olnud väepealik Narses suutis Ticinumi Ida-Rooma riigile tagasi võita, kuid aastal 572 pidi sealne garnison pärast pikka piiramist langobardidele alistuma.
Nimi Papia, millest on tulnud ka tänapäevane nimekuju Pavia, ilmus dokumentidesse alles ajal pärast langobardide kätte langemist. Linnast sai Langobardide kuningriigi pealinn ja sellena ka üks juhtivaid linnu Itaalia aladel.
Arhitektuur
pisi|Pavia vana sild (Ponte Vecchio) Pavias on vähe säilinud Rooma-aegsest Ticinumist ja puuduvad ka piisavad tõendid selle kohta, et Pavia katedraal võiks asuda antiikaegse Kybelele pühendatud templi asukohas. Kuid katedraali keskmise osa korrapärane plaan reedab selle Rooma päritolu ja see võidi ehitada nt sõjaväe laagri kohale. See ei oleks ebaloomulik, kuna Paviat ei ole kunagi täielikult hävitatud ja isegi 1004. aasta tulekahju kahjustas linna vaid osaliselt, säilitades Pavia algse ülesehituse. Võimalik on, et linna väravad säilisid kuni 8. sajandi alguseni.
Linnas asub Teise maailmasõja ajal puruks pommitatud ja seejärel algsel kujul üles ehitatud sild, mis ühendab Paviat jõe paremal kaldal oleva eeslinnaga. Silla asukohas asus varem Rooma-aegne sild, millest on säilinud vaid üks Baveno kivimurrust toodud graniitplokkidest ehitatud sammas. See sammas asub keskaegse silla keskmisest võlvkaarest järele jäänud osa all ning tõenäoliselt kasutati keskaegset silda ehitades ülejäänud vana silla osad ehitusmaterjalina samas ära. Keskaegne sild on dateeritud vahemikku 1351–1354.
Znojmo
Znojmo (saksa keeles Znaim) on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas, Znojmo ringkonna halduskeskus. Znojmo asub Dyje jõe ääres, Austria piirist ligi 8 km kaugusel, Brnost umbes 54 km edelas.
Znojmo paikneb merepinnast 290 meetri kõrgusel.
Znojmot on ürikutes esmamainitud 11. sajandil. Kuningalinna staatuse sai Znojmo 1226. aastal.
Znojmo vanalinn on alates 1971. aastast ajalooline linnakaitseala ja alates 1987. aastast ajalooline linnakaitsereservaat.
Pašilė
left|thumb|Pašilė kirik Pašilė on alev Leedus Kelmė rajoonis Kražiai vallas.
Pašilės on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on aastal 1883 püstitatud katoliku kirik. Esimene kirik ehitati sinna aastal 1781, aastal 1785 sai asulast kohaliku kihelkonna keskus. Aastal 1863 avati seal kihelkonnakool.
Pedro II
Pedro II on olnud mitme monarhi nimi:
Dreamland (Robert Milesi album)
"Dreamland" on Robert Milesi debüütalbum. Album ilmus 1996. aasta 7. juunil Euroopas ning umbes kuu aega hiljem ka USA-s. USA versioonile lisati pala "One and One", milles laulab Maria Nayler. Too lisalugu osutus populaarseks ning anti hiljem välja ka singlina.
1996. aasta lõpus anti Saksamaal välja albumist uus versioon "Dreamland – The Winter Edition", millele lisati lood "For Us" ja Euroopa versioonist puudunud "One and One" ning jäeti välja "Fable (Dream Version)". Tänapäeval on albumi kolmest eri versioonist levinuim USA variant.
Lugude nimekiri
Muusika autor on kõikidel lugudel Roberto Concina, välja arvatud laulul "One and One", mille autorid on Billy Steinberg, Rick Nowels ja Marie-Claire D'Ubaldo.
Eduard Kutsari Majamuuseum
pisi|Endine kunstnik Eduard Kutsari majamuuseum, august 2013 Eduard Kutsari Majamuuseum (varem ka Eduard Kutsari Ateljeemuuseum) oli Tartumaal Elvas aadressil J. Kärneri tänav 4 tegutsenud muuseum, mis käsitles kunstnik Eduard Kutsari elu ja loomingut.
Muuseum avati 27. märtsil 1971 Eduard Kutsari abikaasa eestvedamisel kunstniku kodumajas Eduard Kutsari Ateljeemuuseumina. 3. juunil 1972 avati kunstniku 70. sünniaastapäeva puhul muuseumi ees aias Aleksander Elleri tehtud portreebareljeef.
Alates 11. veebruarist 2008 tegutses muuseum Eduard Kutsari Majamuuseumi nime all Tartumaa Muuseumi filiaalina. 2012. aastal teatas Kultuuriministeerium algselt soovist anda muuseum Tartumaa Muuseumi koosseisus üle Elva linnale, kuid läbirääkimised jooksid ummikusse. Ministeerium otsustas Tartumaa Muuseumi koos selle filiaalidega sulgeda. Museaalid anti üle Eesti Rahva Muuseumile, kinnistu Riigi Kinnisvara ASile.
Tartumaa Muuseumi põhimääruse kohaselt oli Eduard Kutsari majamuuseumi ülesanne "kunstniku elu ja loomingu säilitamine ning tutvustamine; kunstniku kaasaegse kunstielu tutvustamine; kohaliku ja regionaalse kunstielu toetamine ning loomingu tutvustamine avalikkusele; kunstihariduse edendamine huvi- ja täiendushariduse raames elukestva õppe põhimõtete alusel".
Elvas asunud Tartumaa Muuseumi filiaal oli ka Vanemuise teatri näitleja Leopold Hanseni majamuuseum, mis tegutses Elvas aadressil Vaikne 10.
Martti Keel
Martti Keel (sündinud 30. jaanuaril 1992 Rovaniemis) on eesti võrkpallur.
Isiklikku
Tema isa on endine Eesti võrkpallikoondise sidemängija ja hilisem peatreener Avo Keel. Ta noorem vend on Markkus Keel, kes on samuti võrkpallur (sidemängija).
Jaakko Hallas
pisi|Jaakko Hallas (2010). Foto: [[Jüri J. Dubov]] Jaakko Hallas (sündinud 12. septembril 1948) on eesti tõlkija, toimetaja ja usundiloo tundja.
Hallas on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli filoloogina. Ta töötas 2008–2011 TEA entsüklopeedia toimetuses humanitaarala (keeleteaduse, usundiloo ja filosoofia) toimetajana. Ta on ajakirjanduses avaldanud arvamusartikleid, peamiselt usundiloo ja mütoloogia küsimustes.
Tema abikaasa on luuletaja Katrin Väli (Katrin Hallas).
VoLTE
VoLTE (inglise keeles Voice over LTE - hääl LTE (4G) kaudu) on tehnoloogia, mis võimaldab edastada häälkõned andmevoogudena LTE võrgu kaudu ning põhineb IP Multimedia Subsystemil. VoLTE-l on kuni kolm korda rohkem kõne- ja andmesidevõimsust kui 3G UMTS-il ja kuni kuus korda rohkem kui 2G GSM-il.
Meta Girard de Soucanton
Meta Girard de Soucanton (sünninimi Meta Rosenfeldt; 30. detsember 1842 / 11. jaanuar 1843 – 7/20. aprill 1911 Tallinn) oli paruness, Kunda ja Selja mõisa omaniku John Carl Girard de Soucantoni teine abikaasa.
Türgi saun
pisi|210px|Hammām [[Valencias Hispaanias]] Türgi saun ehk araabia saun ehk kuumaõhusaun ehk hammam (türgi keeles hamam; araabia keeles حمّام ḥammām) on peamiselt islamimaades kasutatav sauna variant, kus õhutemperatuuri tõus (kuni 40–50 °C) saavutatakse veebasseinide kuumutamisega, millest eraldub õhku sooja ja niiskust.
Meta Girard de Soucanton
Meta Rosenfeldt ja John Carl Girard de Soucanton abiellusid 10/22. aprillil 1884 Kunda mõisas. Abielu oli lastetu.
Türgi saun
Ajalugu
Sellise sauna leiutasid Lähis-Ida araablased 7. sajandil, ent selle juured ulatuvad juba Vana-Roomasse ja saunad sarnanevadki oma olemuselt rooma termidega. Väga suur osa sellistest saunadest on pärit Osmanite riigi aegadest. Seetõttu on neil mõjusid ka bütsantsi arhitektuurist ja neid on sageli kutsutud vanarooma sauna türgi variandiks.
Hammamites töötasid noortest poistest massöörid ehk tellagid (türgikeelsest sõnast tellak), habemeajajad, rätsepad jt. Hammamitest kujunes üks peamisi isikliku hügieeni eest hoolitsemise kohti islamimaailmas, neid rajati igasse linna. Algselt vaid meeste kasutuses olnud saunades käisid hiljem õhtuti mehed ja hommikuti naised.
Meta Girard de Soucanton
Paruness Meta Girard de Soucanton on maetud Kunda vanale kalmistule.
Türgi saun
Ajalugu
Hammam on üks traditsioonilisi saunu, mille tavad on säilinud tänapäevani.
Kirjeldus
Türgi saun on oma olemuselt ja toimelt leebem võrreldes rooma saunaga. Temperatuur on selles +40 °C kuni +45 °C ja siiski alla +60 °C. Selles ei ole kerist ja seetõttu ei ole see eriti kuum saun.
Seejärel minnakse üle sauna kõige tähtsamasse kohta, mis on kuum ja niiske massaažiruum. Ruum saab oma soojuse kuumaveebasseinist. Selle keskel on küttekeha kohal asetsev kivist lavats, mis mahutab suuremates saunades kümneid inimesi. Seal toimub juba ka osa ühiskondlikust läbikäimisest, sest massaaži ajal vesteldakse üksteisega. Massaažiga võetakse korralikult läbi kogu kehapind ja keha loputatakse lõpuks üle külmaveebasseinidest tuleva jaheda veega.
Viimaks puhatakse ja jahtutakse maha jahedamas ruumis, kus võidakse pakkuda ka teed või muid jooke, suupisteid vms.
Ripuka mõis
Ripuka mõis (saksa keeles Rippoka) oli rüütlimõis Laiuse kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jääb Ripuka Jõgevamaale.
1914. aastal kuulus mõisale 510,21 ha mõisamaad.
Ripuka on iseseisev mõis alates 1729. aastast (enne kuulus Kärde mõisa alla, nimi pärineb Johann Rebuckilt, kes oli Kärde mõisnik 1532. aastal). 1919. aastal oli mõisa omanik Margarethe von Brasch.
Mõisa peahoone oli ühekorruseline krohvitud seintega viilkatusega kivihoone lihtsa profileerimata räästakarniisiga. Lakapealset valgustas segmentaken. Aknad olid kõrged ja kitsad. Hoone tagaküljel oli väike viilkatusega lahtine puitrõdu.
Kõrvalhoonetest oli märkimisväärseim laut. See oli väga suur viilkatusega maakivihoone, millel nurgad ja osa viiludest olid laotud tellistest.
Mõisapark oli väike lehtpuusalu (valdavalt saar, vaher ja hõbepaju) peahoone ees ja taga viljapuuaed.
Mõisa kasutas kolhoos Bolševik Pedja külanõukogus ja seda on pildistatud aastal 1971.
Venus Express
Venus Express (VEX) oli Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) kosmosesond, mis uuris aastatel 2006–2014 Veenust. See oli ESA esimene Veenust uurinud missioon.
Venus Express startis novembris 2005 ja saabus Veenuse polaarorbiidile aprillis 2006. Sond oli varustatud seitsme teadusseadmega ning missiooni peamiseks eesmärgiks oli Veenuse atmosfääri pikaajaline vaatlemine. Varem ei olnud Veenuse atmosfääri pikaajaliselt jälginud ükski missioon ning teadlased lootsid, et Venus Express aitab saada rohkem infot atmosfääri dünaamika ja Maa kliimamuutuse kohta. ESA lõpetas missiooni detsembris 2014 ning sond sisenes 2015. aasta alguses Veenuse atmosfääri, kus see hävis.
Lookus (matemaatika)
Lookus ehk geomeetriline koht on teatavat tingimust rahuldavate punktide või joonte hulk.
Nt ruumi fikseeritud punktist konstantsel kaugusel paiknevate punktide lookus on sfäär.
Viited
โลคัส (แก้ความกำกวม)
2021
2021. aasta (MMXXI) oli 21. sajandi 21. aasta. See algas reedega.
Pühendused
Eestis:
Tallinna FC Hell Hunt
FC Hell Hunt on 2001. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi.
LEADELL Pilv Advokaadibüroo
LEADELL Pilv Advokaadibüroo AS on Baltimaades tegutsev advokaadibüroo.
Büroo ajalugu ulatub aastasse 1993, kui Aivar Pilv asutas Tallinnas Advokaadibüroo Aivar Pilv. 1996 avas büroo osakonna Tartus.
2005 laienes büroo tegevus Lätti ja 2009 Leetu.
2016 võttis büroo Baltimaades kasutusele ühise kaubamärgi LEADELL.
Maria Tuulik
Maria Tuulik (sündinud 10. juunil 1985) on eesti keeleteadlane.
Haridus
2007. aastal sai ta Tartu Ülikoolis bakalaureusekraadi eesti ja soome-ugri keeleteaduses ning 2010. aastal magistrikraadi üldkeeleteaduses. Aastatel 2013–2022 õppis Tartu Ülikooli doktoriõppes üldkeeleteaduse alal. 16. detsembril 2022 kaitses doktoriväitekirja "Adjektiivide süstemaatiline polüseemia eesti keeles tajuadjektiivide näitel" (juhendajad Renate Pajusalu ja Margit Langemets).
Heinrich Gahlnbäck
Heinrich Eduard Gahlnbäck (12. jaanuar 1805 Tallinn – 20. november 1890 Kuressaare) oli Saaremaa vaimulik.
Õppis aastatel 1819–1824 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1824–1827, aastatel 1828–1829 täiendas end Berliinis. Akadeemiliselt oli Korporatsioon Estonia liige. Töötas aastatel 1830–1832 koduõpetajana Eestimaal. Ordineeriti 10. märtsil 1832 õpetajaks.
Oli aastatel 1832–1834 Mustjala Anna koguduse adjunktõpetaja ja 1834–1888 Püha Jakobi koguduse õpetaja. Aastatel 1842–1887 oli ta Saaremaa pastorileskede ja -orbude abistamiskassa juht. Aastatel 1842–1887 kuulus ta Saaremaa provintsi koolikolleegiumisse. Emerituuris olles elas Kuressaares.
Isiklikku
Tema õemees Johann Reinhold Hunnius oli Karja Katariina koguduse õpetaja.
Vastse-Kasaritsa lahing
Eellugu
Peale Venemaa tsaari Peeter I üle Narva lahingus saavutatud võitu suundus Rootsi kuninga Karl XII peaarmee Laiusele talvekorterisse, kust see 1701. aasta mais Kuramaa poole lahkus. Rootsi peavägede lahkumise järel jäi Eestimaa kaitsmine Wolmar Anton von Schlippenbachile, kelle käsutuses olid vaid väiksemad ja kehvemad väekoondised, mis sisaldasid ka maakaitseväge, aadlilipkondi ja garnisonisõdureid.
Lahing
4. septembril ründasid venelased samal ajal Rootsi positsioone Räpina, Vastse-Kasaritsa ja Rõuge all. Sel päeval ründas Kasaritsas asuvaid Rootsi vägesid ligi 3000-meheline Vene vägi kolonel Savva Vassiljevitš Aigustovi juhatusel. Venelastel oli plaanis ilmselt Rõuges asuvad Rootsi väed siia meelitada, et sealt siis kergemini läbi murda.
Hiljem saabusid ka Schlippenbachi abiväed, kes suundusid Kasaritsast edasi Rõugesse.
2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri väljalangemismängude faas
2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri väljalangemismängude faas algas 26. juunil poolfinaalidega ning lõppes 30. juunil 2013 finaaliga Estádio do Maracanãl Rio de Janeiros. Kaks meeskonda igast grupist edenes väljalangemismängude faasi. Mängiti ka kolmanda koha mäng, kus kohtusid mõlema poolfinaali kaotajad.
Kui väljalangemismängude faasis jääb mäng normaalaja järel viiki, siis mängitakse lisaaega (kaks 15 minutilist perioodi), kus mõlemal meeskonnal on lubatud teha neljas mängijate vahetus. Kui seis on pärast lisaaega endiselt viigis, siis otsustatakse mängu võitja penaltiseeriaga.
Bracket
<section begin=Bracket /><section end=Bracket /> ''Kõik ajad on Brasília ametlik aeg (UTC−03:00).
Loomulik valgustus
pisi|"Valgustoru" Loomulik valgustus on päikesevalguse juhtimine ruumi või varjatud alale. Seda tehakse peamiselt akende või muude avade ja peegeldavate pindade asetusega.
Traditsiooniliselt on rohkem ja suuremaid aknaid ehitatud maja ekvaatoripoolsele küljele, sest aasta jooksul tuleb rohkem valgust sealt suunast.
Vestiena mõis
Vestiena mõis (saksa keeles Festen, läti keeles Vestienas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Vestiena kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Madona piirkonnas Vestiena vallas Vestiena asulas.
Ajalugu
Mõis asutati 1452.
Mõis tänapäeval
Aastast 1960 tegutseb mõisa peahoones Vestiena Põhikool.
Academia Europaea
Academia Europaea on valitsusväline assotsiatsioon, mis tegutseb rahvusvahelise teadusakadeemiana. "Euroopa akadeemia" kontseptsioon esitati 1985. aastal Pariisis Euroopa teadusministrite kohtumisel. Seejärel korraldas Kuninglik Selts 1986. aastal Londonis teadlaste, ühiskonnategelaste ja poliitikute osavõtul kokkusaamise, kus akadeemia loomise idee leidis lõpliku heakskiidu.
Akadeemia asutamiskoosolek toimus 1988. aasta septembris Cambridge'is. Assotsiatsioon sai nimeks Academia Europaea. Presidendiks valiti Briti teadusjuht Arnold Burgen. Esimene plenaaristung peeti Londonis 1989. aasta juunis.
Presidendid
pisi|220px|Academia Europaea president 2014. aastast [[Sierd Cloetingh]] pisi|[[Jürgen Mittelstraß, saksa filosoof, Academia Europaea endine president (2002–2008) ja Tartu Ülikooli audoktor (2003)]]
Akadeemia liikmeskond
Akadeemial oli 2016. aasta juuli seisuga umbes 4000 liiget, kelle seas on juhtivaid eksperte täppis-, loodus-, tehnika-, sotsiaal-, humanitaar- ja arstiteaduste alal.
Liikmesuse statistikat
2018. aasta jaanuari seisuga on akadeemial enim liikmeid Suurbritanniast – neid on ligikaudu 670 inimest. Saksamaa liikmete arv on umbes 560 inimest (2015. aasta keskel lähenes 500-le), Prantsusmaa 460 (2015. aasta keskel lähenes 400-le) ja Itaalia liikmete arv umbes 260 inimest. Hollandi liikmeid on üle 200; üle 100 liikme on Šveitsist, Rootsist, Belgiast, Hispaaniast ja Austriast. Võrdluseks – Eestist on 17, Soomest 65, Venemaalt 75, Lätist 5 ja Leedust 2 liiget.
Välisliikmed
Enim välisliikmeid on akadeemias Ameerika Ühendriikidest – neid on 2018. aasta jaanuari seisuga 161 inimest.
Eesti teadlastest akadeemia liikmed
pisi|220px|[[Tarmo Soomere, Eesti Teaduste Akadeemia president]] pisi|220px|[[Ülo Mander, eesti maastikuökoloog]] pisi|220px|[[Ülo Langel, eesti biokeemik]]
Eestiga seotud akadeemia liikmed
pisi|220px|[[Michael North, Tartu Ülikooli audoktor (2014)]] pisi|220px|[[Olavi Granö, Eesti Geograafia Seltsi auliige (2006)]] pisi|220px|[[Svante Pääbo, Eesti Teaduste Akadeemia välisliige]]
Operatiivväejuhatus Põhi
Operatiivväejuhatus Põhi (ukraina keeles Оперативне командування «Північ») on Ukraina maavägede üksus. Selle tegevuspiirkonnaks on määratud Žõtomõri, Kiievi, Poltava, Sumõ, Tšerkassõ ja Tšernihivi oblast.
Julio Llamazares
Julio Alonso Llamazares (sündinud 28. märtsil 1955 Vegamiánis Hispaanias) on hispaania stsenarist, proosakirjanik ja luuletaja.
Elulugu
Julio Llamazares sündis Hispaanias Leóni provintsis kadunud Vegamiáni külas, kus ta isa Nemesio Alonso töötas õpetajana veidi aega enne küla vee alla jäämist Porma paistiigi loomise tõttu. Kuigi ta sündis Vegamiánis, on tema perekond pärit La Mata de Bérbula külast, mis asub Curueño jõe valgalal ning mida ta kirjeldab oma reisiraamatus "El río del olvido". Pärast Vegamiani küla hävimist kolis ta oma perega Sabero kivisöemaardlas asuvasse Olleros de Sabero külla. Lapsepõlv nendes kahes külas on jätnud tema hilisemasse ellu ja loomingusse sügava jälje.
Julio Llamazares lõpetas õigusteaduse eriala, kuid loobus sellest ametist, et pühenduda Madridis ajakirjandusele. Madridis elab ta praegugi.
1983. aastal alustas ta oma esimese teose "Luna de lobos" kirjutamist, mis anti välja 1985. aastal. 1988. aastal avaldas ta teose "Kollane vihm" ("La lluvia amarilla"). Mõlemad teosed olid riikliku kirjandusauhinna proosa kategooria finalistid. Pärast neid teoseid andis ta raamatus "Escenas de cine mudo" (1994) osadele oma lapsepõlve kogemustele kirjaliku kuju.
Tartu Luterlik Peetri Kool
Kooli pidajaks on MTÜ Tartu Luterlik Peetri Kool. Kool kuulub Eesti Kristlike Erakoolide Liitu.
Julio Llamazares
Elulugu
Aastal 2015 avaldas Julio Llamazares teose "Distintas formas de mirar el agua" ("Kuidas vaadata vett") ning 2016. aastal oli ta kirjandusauhinna Premio de la Crítica de Castilla y León finalist. Pärast finalistide väljakuulutamist ta teatas, et ei pürgi auhinna võitjaks ning keelduks preemiast, kui see talle antakse. 2014. aastal oli ta sama auhinna kandidaat teosega "Las lágrimas de San Lorenzo", kuid preemiat ei saanud.
Looming
Julio Llamazares sõnul on tema nägemus reaalsusest poeetiline. Tema kirjutamisviis on väga maalähedane ning võiks öelda, et ta on romantiline kirjanik selle termini algses tähenduses. Tema teoseid iseloomustab intiimsus, täpne keel ja peen hoolikus kirjelduste kasutamisel.
Tartu Luterlik Peetri Kool
1903–1944
TLPK on aastatel 1906–1944 Tartus tegutsenud Peetri kooli / Tartu 10. Linnakooli tegevuse jätkaja. 19.–20. sajandi vahetusel oli kooli rajamise eestkõnelejaks Peetri koguduse õpetaja Wilhelm Gottfried Eisenschmidt.
Julio Llamazares
Luule
Luuletajana seostatakse teda kaheksakümnendate generatsiooniga (või postnovísimos).
Tartu Luterlik Peetri Kool
1903–1944
Koguduse juhatuse esimehe Dr Henrik Koppeli algatusel loodud Peetri kool alustas tegevust 4. septembril (17. septembril ukj) 1906 ning oli esimene eesti õppekeelega kool toonasel Eesti- ja Liivimaal. Kool alustas tööd üüritud ruumides, kuid juba 1910. aasta augustis oli võimalik kolida vastvalminud koolimajja (Peetri 33) Peetri kiriku kõrval. Koolimaja projekteeris arhitekt Georg Hellat. Kool töötas kuni 1918. aastani koguduse peetava erakoolina, kuni selle ajani õppis koolis kokku 1753 last. 1918. aasta juulis läks kool Tartu Linnavalitsuse omandusse ja muudeti 10. linnakooliks. Rahva hulgas jäi see endiselt tuntuks “Peetri koolina”. Koolis väärtustati rahvuslikku ja kristlikku kasvatust. 1929. aastal muudeti neljaklassiline kool kuueklassiliseks.
Pärandumine
Pärandumine on omaduste pikaajaline edasikanne, näiteks põlvkonnast põlvkonda.
Pärandumisel on mitu viisi või mehhanismi:
Tartu Luterlik Peetri Kool
1903–1944
Aastatel 1935–1940 tegutses kooli juures Tartu Peetri Kooli Sõprade Ring. See oli kogu aktiivsetest vanematest ja vilistlastest, kuid ka kooliga kaudsemalt seotud inimestest. Kooli Sõprade Ring toetas loteriide, korjanduste ja heategevuslike pidude abil kooli tegevust ja ka vaesemate õpilaste peresid.
Julio Llamazares
Tõlked eesti keelde
Julio Llamazares "Kollane vihm", tõlkinud Mariliin Vassenin, Pegasus 2007.
Tartu Luterlik Peetri Kool
1903–1944
1940. aastal reorganiseeris Nõukogude okupatsioonivõim kooli piirkonnakooliks. Teise maailmasõja ajal (1941–1944) oli õppetöö Tartus häiritud. Peetri koolimaja võeti sõjaväe kasutusse ja kool pidi leidma võimaluse õppetööks teistes asukohtades. Ajalooline koolimaja põles 1944. aasta lahingute ajal, naasnud Nõukogude okupatsioon likvideeris kooli senisel kujul. Endise Peetri kooli õpilased ja suurem osa õpetajaid siirdusid Tartu 3. Mittetäieliku Keskkooli majja (Puiestee 78; tänapäeval tegutseb seal Tallinna Tehnikaülikooli Tartu Kolledž). Hävinud koolimaja ehitati 1950. aastate alguses ümber tehaseks.
Julio Llamazares
Tõlked eesti keelde
Julio Llamazares "Kuidas vaadata vett", tõlkinud Mari Laan ja Madis Kuuse, Toledo kirjastus 2020.
Tartu Luterlik Peetri Kool
2011–...
2011. aasta novembris asutati EELK Tartu Peetri koguduse õpetaja Ants Toominga ja TÜ Usuteaduskonna vilistlaste Tarvo Siilabergi, Triin Käpa ja Külvi Tederi eestvõttel MTÜ TLPK. Kooli pidajaks pürgiv MTÜ seadis eesmärgiks taastada Peetri kool kristliku erakoolina, mis on oma vormilt ühe asutusena tegutsev koolieelne lasteasutus (lasteaed) ja põhikool. Sihiks seati õppetöö alustamine 2013. aasta septembrist. Koolitusloa taotlus esitati Haridus- ja Teadusministeeriumile 1. märtsil 2013. Märtsis õnnistati ametisse direktor Tarvo Siilaberg ja lasteaia juhataja Külvi Teder. Poolteist aastat kestnud pingeline eeltöö kandis vilja ja 1. septembril 2013 jätkas taastatud Peetri kool (Tartu Luterlik Peetri Kool) õppetööd, esialgu kahe liitrühma (36 õpilast) ja 1. klassiga (6 õpilast).
Esimestel aastatel tegutseti EELK Konsistooriumilt ja EELK Tartu Maarja koguduselt üüritud ruumides Roosi 1 (lasteaed) ja Õpetaja 5 (kool). 2014. aastal laiendati lasteaeda naabermaja (Punga 2) ostu ja ümberehitamisega kahe liitrühma võrra, 2015. aastal lisandus kolmas lasteaiamaja (Kroonuaia 66a) Supilinnas ja 5 liitrühm. TLPK põhikool asus aastatel 2015–2019 Mainori eraülikoolilt üüritud ruumides (Pepleri 6). 2018. aastal asutati TLPK senise huvitegevuse baasil Tartu Peetri Huvikool. Põhikooli tegevus laienes samal aastal koduõppe suuna ja 2019. aastal põhikooli – Jakobi Kooli – avamisega Põlvas. 2019. aasta sügisest tegutseb põhikool oma koolimajas Tartu vanalinnas (Küütri 1).
2021. aasta lõpul on TLPK-s, Tartus ja Põlvas kokku, 432 õpilast ja 95 töötajat.
Põhikool
TLPK põhikool annab kaasaegse ja kristlikul maailmavaatel põhineva hariduse. Ühtaegu oluline on väärt haridus ja väärtusharidus.
Õppetöös on rõhuasetus lapse algatusel, isetegemisel ja kogemuse läbi õppimisel. Õpilane on õppeprotsessis aktiivne osaleja, toetatakse tema kujunemist ennast juhtivaks õppijaks. I kooliastmes on õppe- ja kasvatustegevus peamiselt korraldatud üldõpetusliku tööviisi põhimõtteid järgides. II ja III kooliastmest lähtub õppetegevus (lõimitud) aineõppest.
Kooli valikainetena õpetatakse usuõpetust, meedia- ja suhtlusõpetust ning ettevõtlusõpetust.
Varangu vald
pisi|Virumaa valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi. Varangu valla maad jagati Vihula, Haljala ja Kunda valdade vahel]] Varangu vald oli vald Viru maakonnas aastail 1917–1939. Vallamaja asus Pehka külas.
Varangu vald moodustati 1917. aastal varasema Maria valla aladest. Varangu valda kuulusid Aaviku, Andi, Andja, Andja-Paasküla, Eisma, Jõe, Kandle, Karepa, Karulõpe, Marinu, Matsu, Mõislõpe, Pehka, Raja, Rutja, Saariku, Tidriku, Toolse ja Varangu küla ning Selja asundus.
Tartu Luterlik Peetri Kool
Põhikool
TLPK-s läbivalt rakendatava kujundava ja toetava hindamisena mõistetakse nii õppe kestel kui ka kokkuvõtvalt toimuvat hindamist, mille käigus analüüsitakse õpilase teadmisi, oskusi, hoiakuid, väärtushinnanguid ja käitumist, antakse tagasisidet õpilase seniste tulemuste ning edaspidiste arenguvajaduste kohta.
Varangu vald
1939. aasta vallareformiga jagati Varangu valla maa-ala Haljala valla, Kunda valla ja Vihula valla vahel. Aaviku, Jõe, Karulõpe, Mõislõpe, Pehka, Raja, Saariku ja Varangu küla liideti Haljala vallaga. Eisma, Andi, Kiva, Matsu ja Kandle küla liideti Vihula vallaga. Andja, Andja-Paasküla, Marinu, Tidriku, Toolse, Karepa ja Rutja küla ning Selja asundus liideti Kunda vallaga.
Tartu Luterlik Peetri Kool
Lasteaed
TLPK lasteaed lähtub kristlikust väärtuskasvatusest, mille rakendamisel kasutatakse Waldorfi pedagoogikat. Kõik õppetegevused on üldõpetusliku metoodika järgi seotud lapse jaoks üheks mõtestatud tervikuks.
Põlva Jakobi Kool
Koostöös kohaliku kogukonna ja EELK Põlva Püha Neitsi Maarja kogudusega ning kohaliku omavalitsuse toetusel avati septembris 2019 TLPK põhikooli Põlvas. Esimeste kohalike vanemate ja õpetajate otsusel sai see nimeks Jakobi Kool. Tegemist on viitega Põlva kandist pärit kiriku- ja kooliõpetajale ning rahvavalgustajale Jakob Hurdale. Klassi kaupa kasvava põhikooli koolimajaks on ajalooline pastoraadihoone (Kesk 11) Põlva kesklinnas. Õppetöö lähtub Jakobi Koolis TLPK õppekavast. Põlva koolis pööratakse erilist tähelepanu ka Vana-Võrumaa kultuuripärandile, mh võru keele õppimisele.
FC Linnugripp
FC Linnugripp on endine Eesti jalgpalliklubi.
Mikałaj Łukašenka
pisi|240px|Mikałaj Łukašenka (2019) pisi|240px|Mikałaj Łukašenka koos isaga [[Moskvas võidupühaparaadil 9. mail 2020]] pisi|240px|Mikałaj koos isaga 2021. aasta mais [[Valgevene president|Valgevene ja Venemaa presidendi mitteametlikul kohtumisel Sotšis]]
Mikałaj Alaksandravič Łukašenka (transkriptsioonis Mikalai Aljaksandravitš Lukašenka; valgevene keeles Мікалай Аляксандравіч Лукашэнка; vene keeles Николай Лукашенко Nikolai Lukašenko; sündinud 31. augustil 2004 Minskis) on Valgevene Vabariigi presidendi Alaksandr Łukašenka kolmas poeg. Tuntud selle poolest, et paljude aastate vältel viibis regulaarselt isa kõrval ametlikel üritustel.
Mikałaj Łukašenka sündis 2004. aastal väljaspool abielu. President Łukašenka teatas avalikkusele, et tal on veel kolmas poeg, alles kolm aastat pärast Mikałaj sündi. Koos selle pojaga ilmus ta avalikkuse ette esimest korda aprillis 2008. Ajakirjanike ees esinedes teatas president, et tema noorimast pojast saab tulevikus Valgevene president.
Perekond
Mikałaj ema on meditsiinidoktor Iryna Abielskaja (sündinud 1965), kes on töötanud presidendi ihuarstina. Mikałaj emapoolne vanaema Ludmiła Pastajałka (1941–2007) oli aastatel 2002–2006 Valgevene tervishoiuminister. Mikałaj isapoolne vanaema Kaciaryna Łukašenka (1924–2015) töötas pärast teist maailmasõda kolhoosis lüpsjana.
Mikałaj poolvend Viktar Łukašenka on rahvusliku olümpiakomitee president.
Elukäik
Mikałaj Łukašenka elas koos isaga presidendi residentsides (neid on mitu). Üks neist, residents Ozjornyi, asub agrolinnakese Astrašycki Haradoki (Minskist 24 km põhja suunas) lähedal, hõlmates 90-hektarise territooriumi, mille südames asub Tyszkiewiczi mõisahoone. Residentsis Drazdy (asub eliitrajoonis Minski äärelinnas) on muu hulgas 1000 ruutmeetri suurune spordikompleks basseiniga.
Juunis 2022 ilmus meedias teade, et Mikałaj Łukašenka sai küpsustunnistuse. Millisest koolist ta selle sai ja kus Łukašenka jätkas oma haridusteed, selle kohta usaldusväärsed andmed puuduvad.
Woolworth Building
Woolworth Building on arhitekt Cass Gilberti projekteeritud historitsistliku kunstisuuna uusgooti stiilis kõrgehitis New Yorgis Lower Manhattani ärikeskuses Broadway tänava ääres ja City Hall Parki kõrval. Tegu on näitega ühest varajasemast täiskõrguses pilvelõhkujast, mis kandis oma tornikuju tõttu rahvasuus hüüdnime "Kaubanduskatedraal".