cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saaremaa lahing (1222)
Saaremaa lahing oli 1222. aastal toimunud Liivimaa ristisõja lahing Saaremaale linnuse rajanud ja seda kaitsnud Taani kuninga Valdemar II väe ja neid rünnanud saarlaste ja läänemaalaste väe vahel. Kiviheitemasinaid kasutanud piirajad jõudsid lõpuks linnuses olijatega kokkuleppele, et need lahkuvad saarelt ja annavad saarlastele edasise rahu kindlustamiseks pantvange. Lahingu kirjeldus pärineb Henriku Liivimaa kroonikast.
Eellugu
Pärast 1206. aasta edutut katset Saaremaal kanda kinnitada sekkus Taani kuningas Valdemar II uuesti Liivimaa ristisõtta 1219. aastal, mil ta saabus oma sõjaväe eesotsas Revalasse, asus Toompeale kindlust rajama ja purustas Lindanise lahingus neid seal rünnanud revalaste ja harjulaste väe. Valdemari oli Eestimaale kutsunud Riia piiskop Alberti, kes kartis, et ta oma jõududest ei piisa eestlaste ja nendega liitunud Vene vürstide vastu võitlemiseks. Peagi haarasid taanlased oma reaalsesse võimualasse Revala, Harju-, Viru-, Järva- ja Läänemaa ning said Riia piiskopi Alberti ja Eestimaa piiskopi Hermanni poolse nõusoleku kogu Eesti- ja Liivimaa kuninga ülemvõimu alla minemiseks. Ainsa Muinas-Eesti maakonnana oli sõltumatuse säilitanud Saaremaa. 1221. aastal piirasid oma senise mõjupiirkonna Taani võimu alla minekust häiritud saarlased, keda asusid toetama ka osad juba taanlaste poolt ristitud Revala, Harju- ja Virumaa vanemad, kaks nädalat tulutult Toompea linnust.
Saarlaste rünnakule vastamiseks ja nende poolt lähtuva ohu likvideerimiseks võttis Taani kuningas eesmärgiks Saaremaa vallutamise. Sõjakäik Saaremaale sai teoks järgmisel aastal. Sõjavägi eesotsas Valdemari ja Lauenburgi krahv Albertiga maabus seal 1222. aastal, võitis lahingus saarlasi ja ehitas üles kivilinnuse. Kuhu täpsemalt kindlus rajati, pole teada. Arheoloogiliste kaevamistega Soela väina äärsel Vanalinna-nimelisel kruusakünnisel lükati ümber varem levinud seisukoht, et linnus asus just seal. Veel on asupaigana oletatud tänast Kuressaaret. Kersti Markus on välja pakkunud hilisema Maasi ordulinnuse ala Saaremaa idakaldal Väikese väina ääres, kus oli sügav ja suur sadam, kohapeal leiduv ehituskivi ja kust sai kontrollida väina läbivat veeteed.
Saaremaal viibiva kuningaga sõitsid kohtuma riialaste ja liivlaste kõrgemad juhid eesotsas piiskop Alberti ja Mõõgavendade ordu meistri Volquiniga, kes suutsid veenda Valdemari loobuma oma valitsemisõigusest Liivimaa üle. Ka Ugandi ja Sakala andis ta ordu ilmaliku ja Riia piiskopi vaimuliku võimu alla tingimusel, et need annavad talle vajadusel sõjalist abi. Kuninga soovil jäidki mõned ordurüütlid ja piiskopi vend Theoderic kohe taanlaste juurde linnusesse.
Ajaloolase Marika Mägi hinnangul annab Läti Henrik sündmustest veidi moonutatud ja kärbitud ülevaate. Ta peab väheusutavaks, et Taani suutis lühikese ajaga püstitada kivilinnuse vaenulikul territooriumil, sh leida sobiv kivimurd ja korraldada seal töö ning võib-olla käivitada ka mörditootmise, samuti allutada piirkonna ühe tugevaima sõjalise jõu sel määral, et riialaste kõrgeimad juhid tundsid end turvaliselt minemaks Saaremaale läbirääkimisi pidama. Samamoodi seab ta kahtluse alla, et saarlased nii lihtsalt vastupanust loobusid ning juhib tähelepanu Henriku suhteliselt lühikesele ja pealiskaudsele kirjeldusele konfliktist saarlastega, mis ei maini, et saarlased oleks lahingu tagajärjel alistunud.
Mägi arvates saab neid vastuolulisi teateid seletada eeldusega, et saarlased olid selleks ajaks juba mõistnud oma sõltumatuse paratamatut kadu lähemas tulevikus ja olid valmis end andma Taani kuninga alla tingimusel, et suur osa ka nende võimust ja varast säilib. Taani väe saabumine võis toimuda vastavalt varem tehtud kokkuleppele, algne konflikt piirduda mõne üksiku kohaliku üliku vastuseisuga, linnuse ehitamine toimuda koostöös kohalikega ja Riia külaliste julgeoleku tagamine olla garanteeritud saarlaste endi poolt. Samuti seletaks see, kuidas oli saarlastel võimalik käia Taani kontrolli all olevas Varbolas kiviheitemasina tööpõhimõtet uurimas. Hilisema tüli tekkimise põhjuseks peab Mägi Taani kuninga ja riialaste vahel peetud läbirääkimiste tulemusi, mis olid saarlastele vastuvõetamatud. Nt võidi loota Taani liitlase rolli riialaste vastu suunatud sõjas, mis oleks nende mõju ja tähtsust veelgi tõstnud, kuningas otsustas minna aga rahumeelse kokkuleppe teed.
Linnuse piiramine
Pärast riialaste ja Valdemari lahkumist piiras saarlaste vägi vastrajatud linnuse sisse, läkitades samal ajal saadikud läänemaalasi appi kutsuma ja taanlaste poolt varbolastele kingitud kiviheitemasina järgi selle ehitamist õppima. Saades 17 masinat valmis, asusid nad linnust ründama. Kuna see oli veel täielikult välja ehitamata, koosnedes ilmselt ainult ringmüürist ja puudusid ehitised, kuhu kivide eest varjuda, said paljud kaitsemeeskonnast vigastada. Samal ajal langes hulk saarlasi ammuküttide noolte läbi. Viiepäevase võitluse järel tehti piirajate ettepanekul rahu, millega seesolijatel võimaldati lahkuda, jättes maha linnuse ja 8 pantvangi, sh Theoderici.
Tagajärjed
Saarlased lõhkusid enda kätte saadud linnuse maha "jätmata kivi kivi peale" ja saatsid teate oma võidust kõigisse Eesti maakondadesse, kutsudes neid üles taanlaste vastu välja astuma ning õpetades kiviheitemasinate ja teiste sõjariistade ehitamist. Järgnes kogu Eesti ala hõlmanud ülestõus. Saarlased koos läänemaalaste ja harjulastega kogunesid Varbolasse, kus tapeti mõned sealsetest taanlastest ja preestritest, ning saadeti virulastele teade, et need samamoodi käituksid. Virulased otsustasid siiski oma preestrid tervetena Tallinna saata. Viljandi sakalaste eestvedamisel algas mäss ka Sakalas, Järvamaal ja Ugandis. 1223. aasta veebruaris või märtsis üritas saarlaste, läänemaalaste, varbolaste, järvalaste ja virulaste ühendvägi piiramisega alistada ainsana Taani vägede kätte jäänud Toompea linnust.
Vändra valla vapp
thumb|Vändra valla vapp Vändra valla vapp on endise Eesti haldusüksuse Vändra valla vapp.
Vapp kinnitati 22. veebruaril 1996.
Vapi kirjeldus
Vändra valla vapi kuldsel kilbil on roheline, ülalt kuuselõikeline, alt lainelõikeline tõusev kaldtala, milles samasuunaline hõbedane laineline varras.
Põhjendus
Kilbi kuldne värvus viitab Pärnumaale, roheline põllumajandusele. Kuuselõige sümboliseerib valla metsarikkust ning lained valla jõgesid. Hõbedane varras sümboliseerib vallamaid ühendavaid teid.
Vapi kasutamise kord
Vapi kujutist kasutati:
1671
1671. aasta (MDCLXXI) oli 17. sajandi 71. aasta.
Türi Kevadfestival
Festivali algataja, kunstiline juht ja produtsent on klavessinist Iren Lill.
Türi Kevadfestivali korraldavad Türi Arengu Sihtasutus ja Türi Vallavalitsus.
Vahhabism
pisi|300px|Hävitatud kalmistu [[Medinas]] Vahhabism (ar الوهابية‎ al-Wahhābiya(h)) on Najdist pärit salafistliku teoloogi Muhammad ibn Abd al-Wahhabi (ar محمد بن عبد الوهاب‎; 1703–1792) algatatud (tema sõnul taaselustatud) ultrakonservatiivne  usuliikumine islami puhastamiseks uuendustest (ar بدعة bid‘ah). 18. sajandil asutatud vahhabismi esindajad eitavad sufismi ja igasugust usulist uuendamist ning peavad eeskujuks ja mõõdupuuks vaid prohvet Muhammadi ja tema kogukonna tavasid. Vahhabism on Saudi Araabia ametlik usupoliitika.
Ibn Abd al-Wahhabit mõjutasid Ibn Taymiyya kirjutised. Sellest tulenevalt oli ta vastu keskaegsele usutõlgendamisele, ta nõudis koraani ja prohveti õpetussõnade (ar الحديث al-ḥadīth) järgimist, sarjas araablaste moraalset langust ja poliitilist nõrkust ning mõistis hukka idolaatria ehk pühakute, pühamute ja kalmude austamise. Väites, et need, kes ei jaga tema vaateid, pole õiged muslimid, andis ta Araabia poolsaare keskplatoo Diriyah'i ja Najdi valitsejaile ning saudi hõimupealikule Muhammad ibn Saudile õiguse naabreid rünnata, kuigi koraan keelab muslimitel omavahel sõdida. Sellest usulis-poliitilisest liidust sündis üksteise järel kolm Saudi riiki. Saudi Araabia rahastatud pühamute, koolide ja heategevusprogrammide tõttu kasvab vahhabism suur mõju ka mujal islamimaailmas.
Koolkonna alus on täielik monoteism (ar توحيد tawḥīd) ehk usk ühtainsasse Jumalasse. See on viinud varase islami mälestiste hävitamiseni Saudi Araabias, eelkõige selle lääneosas Hejazi piirkonnas, Meka ja Medina lähikonnas. Prohvet Muhammadi ja islami algusega seotud mošeed, kalmud, ajaloolised paigad ja elumajad hävitati, et Medinas Masjid al-Nabawi ja Mekas Masjid al-Harami mošee juurdeehitistele ruumi teha. Saudi kuninga ehk Mõlema Pühamu Hoidja (ar خادم الحرمين الشريفين khādim al-ḥaramain al-šarīfain) esindajad väidavad, et sel viisil püütakse mahutada rohkem hadži palverändureid. Vastased aga näevad seda kui riiklikult toetatud vahhabistlikku usupuhastust, mis äärmusliku monoteismi vaimus võitleb igasuguse pühaduse austamise vastu, kartes, et vahendajad inimese suhtlemisel Jumalaga võiksid viia idolaatria ja polüteismini (ar شرك‎ širk).
1670
1670. aasta (MDCLXX) oli 17. sajandi 70. aasta.
Chandra Wilson
Chandra Danette Wilson (sündinud 27. augustil 1969) on Emmy auhinnale nomineeritud USA näitleja. Ta on tuntud eelkõige dr. Miranda Bailey kehastajana draamasarjas "Grey anatoomia".
Biel/Bienne
Biel/Bienne (saksa keeles Biel; prantsuse keeles Bienne) on linn ja vald Šveitsis Berni kantonis. Biel/Bienne'i ringkonna keskus.
Biel/Bienne asub 434 m üle merepinna ja jääb Bernist 25 km kaugusele loode suunas.
Biel/Bienne on kakskeelne piirkond (asub saksa-prantsuse keelepiiril). 2018. aasta detsembri seisuga oli vallas 55 120 elanikku (Berni kantoni suuruselt teine linn).
Sport
Linnas on 1968. aastast korraldatud iga-aastast malefestivali (Bieli maleturniir).
Konsul (Vana-Rooma)
Konsulid võisid Rooma riigis kõike teha: olla vahekohtunikud, kinnitada, määrata ja valitseda. Nad olid sõjaväe juhid ja esindasid Rooma Riiki välissuhtluses ning juhtisid senatit. Piiranguid oli nende võimule tõesti vähe, kuid üks tähtsamaid piiranguid seisnes selles, et valiti kaks konsulit ja nad toimisid tavaliselt teineteise kontrollijatena.
Konsulid valiti rahvakoosolekul (tsenturiaatsetel komiitsidel) ja nende ametiaeg oli üks aasta algusega 1. jaanuaril (kuigi neid sai tagasi valida). Nende võimu täiendas tribuunide ja tsensorite süsteem; viimased võisid konsulite tegevust blokeerida. Peale selle võisid konsulite võimu varjutada määratud diktaatorid, kes võisid eriolukorras hakata valitsema konsulitest sõltumatult (kuid diktaatorid olid ametisse pandud konsulite poolt ning jäid tavaliselt ametisse ainult üheks kuuekuuliseks perioodiks).
541 tühistas keiser Justinianus I konsuliameti, pidades seda mõttetuks ja laostavalt kulukaks. Ometi säilisid konsulid teatud vormis ka pärast seda. Konsuliteks olid siis tavaliselt Rooma keisrid, kes kandsid konsuli tiitlit mingi sündmuse puhul. Enamasti kasutatigi tol ajal seda tiitlit keisri kroonimise ajal.
Konsuliamet püsis Vana-Roomas kokku umbes 1395 aastat.
Venstre
Venstre (taani ja norra keeles 'vasak') on kahe partei nimi:
Tina Fey
thumb|right|Fey komöödiafilmi "Muppets Most Wanted" esilinastusel 11. märtsil 2014 Elizabeth Stamatina Fey (sündinud 18. mail 1970), meelelahutusmaailmas tuntud kui Tina Fey, on 2023. aasta seisuga üheksa Emmyt, kolm Kuldgloobust ja seitse Writers Guild of America auhinda pälvinud USA stsenarist, produtsent ja näitleja.
Sekstiin
Sekstiin on kuuest 6-värsilisest stroofist ja 3-värsilisest saatest koosnev luuletus, milles iga stroofi lõppvärsi ja järgneva stroofi algusvärsi viimane sõna kattuvad.
Tina Fey
Ta oli aastatel 1997–2006 sketšisarja "Saturday Night Live" stsenarist ja näitleja, 1999. aastal sai temast selle saate esimene naissoost peastsenarist. Lisaks on ta kirjutanud stsenaariumi 2004. aasta filmile "Õelad tüdrukud".
2006. aastal lõi ta oma kogemuste põhjal komöödiasarja "30 Rock" ning oli ise nii selle sarja stsenarist, produtsent kui ka peaosatäitja. Sarja tehti kuni 2013. aastani ja siis veel mõne osa jagu 2020. aastal.
Järva foogtkond
thumb|300 px|Järva foogtkonna asend Põhja-Eestis
Järva foogtkond oli algul Taani, hiljem Mõõgavendade ordu ja seejärel Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles Gebiet).
Moodustamine ja olulisemad muudatused
14. sajandil eksisteeris mõnda aega ka Paide komtuurkond, mis hõlmas tõenäoliselt sama ala, mis foogtkondki. Nii eksisteeris Järvamaal kaksikvõim, mis osutus aga ebamõistlikuks. Umbes sajandi keskpaiku ühendati see aga Järva foogtkonnaga.
Asend
Järva foogtkond piirnes esialgu läänes, põhjas ja idas Taani valdustega, lõunas aga Viljandi komtuurkonna ja Põltsamaa foogtkonnaga. Pärast Põhja-Eesti minekut ordu kätte piirnes foogtkond läänes ja loodes Tallinna komtuurkonna ja kirdes ning idas Rakvere foogtkonna ja osaga Toolse foogtkonnast.
Valitsemine
Foogtkonna eesotsas oli foogt, kellel oli seal kõrgeim kohtu-, haldus- ja sõjaline võim. Lisaks talle oli seal ka teisi ametnikke, kellest nimeliselt on teada mitmeid linnusekomtuure, kumpaneid ja teisi ametimehi.
Foogtkonna keskuseks oli Paide.
Halduslikult jagunes foogtkond ordu- ja vasallimõisateks, mis tegelesid maksude ja kohaliku kohtumõistmisega.
Kiriklikult kuulus Järva foogtkonna ala Tallinna piiskopkonda ja seega ka Lundi peapiiskopkonda. Tema ala jagunes kihelkondadeks, mille piirid ei ühtinud täpselt poliitilistega.
Likvideerimine
Järvamaa sattus Vene vägede rünnaku alla juba Liivi sõja alguses, 1558. aasta sügisel. Siiski ei läinud venelastel korda Paidet ei sel aastal ega ka 1560. aastal vallutada. Viimane foogt Bernd von Smerten foogtkonnas küll ei viibinud, kuid see-eest tegutses edukalt tema asetäitja Caspar von Oldenbockum. Seetõttu eksisteeris foogtkond kuni 1562. aastani, mil ordu likvideeriti ja selle alad liideti Poolaga, ent langesid peagi Rootsi kätte.
Tallinna Kaarli kirik
Kaarli kirik on uusromaani stiilis kirik Tallinnas. Arhitektid on Otto Pius Hippius ja Rudolf von Bernhard (laekonstruktsioonid).
Kirik pühitseti sisse 1870. aastal.
Kirikus asub eesti esimene monumentaalmaal "Tulge minu juurde kõik, kes te vaevatud ja koormatud olete…", mille autor on Johann Köler.
Eellugu
Praegune Kaarli kirik on vähemalt viies sakraalehitis Tõnismäel. Muinasajal paiknes sama koha peal tõenäoliselt hiis.
Tõnismäe Antoniuse kabel
Arvatavasti ehitati sinna pärast 13. sajandi vallutusi mingi kabel. Esimest korda on Tõnismäe Antoniuse kabelit mainitud kirikuna 1458. aastal. Võimalik, et kabel ja kirik olid eraldi ehitised. See andis piirkonnale ka nime: Antoniuse ehk rahvapärasemalt Tõnismäe. Kabel(id) hävis(id) arvatavasti Liivi sõja ajal.
Tõnismäe Kaarli puukirik
1670. aastal pühitseti sisse Kreeka risti kujuline puukirik, mille laskis ehitada Rootsi kuningas Karl XI. Kirik oli mõeldud Toompea ja Toomalevi eestlastele ja soomlastele (Karlskirche finnisch-estnische). Kuninga auks hakati seda nimetama Kaarli kirikuks. Hoone põletasid rootslased Suure Põhjasõja ajal 1710. aastal maha, kui Moskva tsaaririigi väed lähenesid Tallinnale. Tõnismäel, Hariduse ja Tõnismäe tänava vahel asus Vana-Kaarli kalmistu. Arheoloogiliste esemete, hauapanuste järgi võib oletada, et põhiline matmisperiood oli kalmistul 16.–18. sajand. Kaarlimäel asus ka De la Gardie reduut Wismari raveliini ees. Enne Tallinna kapituleerumist Põhjasõjas Vene vägedele 1710. aastal jõuti ehitada valmis Tallinna muldkindlustusvööndi Ingeri ja Rootsi bastionid linna edelaküljel ja uus Wismari raveliin nende ees.
Neljas, ajutine puukirik (Kaarli hädakirik) püstitati 1863. aastal praeguse Kaarli puiestee ja Tõnismäe vahelisele kolmnurksele platsile. Kui uus kirik valmis, muutus ajutine kirik tarbetuks ning see lammutati 1870. aastal.
Ajalugu
thumb|right|Kaarli kirik (2007)
1860. aastateks võimaldasid kujunev rahvuslik iseteadvus ja soodne majanduslik ning poliitiline olukord ehitusega pihta hakata. Krundi ja ehituskivid annetas kaupmees ja Toomgildi vanem Hans Heinrich Falck.
Uus Kaarli kirik pühitseti sisse 1870. aastal, kuigi ehitust alustati juba kaheksa aastat varem. Venimine oli seotud rahapuudusega.
Kiriku projekteeris baltisaksa arhitekt Otto Pius Hippius (1826–1883). Kiriku projekt valmis juba 1858. aastal, kuid nurgakivi pandi alles 1862. aastal. Kiriku lõplikku valmimist autor ise ei näinudki. Katus jõuti peale 1870. aastaks, mil kirik ka sisse õnnistati. Tornid lõpetati alles 1882. aastal, kuid siseviimistlus ning altarimaalid võtsid veel aega. Kirik ei ole praegugi täielikult lõpetatud: puudu on näiteks projektis ettenähtud raidkujud seinaniššides.
Tööde käiku juhatasid kohapeal kubermangu insener Rudolf Otto von Knüppfer ning Põltsamaalt kutsutud ehitusmeister Gustav Heinrich Beermann.
1. detsembri riigipöördekatse käigus tapeti kiriku juures kordnik Johannes Kumel.
1937. aastal annetas kogudus Allveelaevastiku Sihtkapitalile vana kirikukella ja selle eest kinnitati kirikule Allveelaevastiku Sihtkapitali kinnisvaramärk.
Arhitektuur
Kirikuhoone on uusromaani stiilis. Voldemar Vaga leiab, et "välisarhitektuuri iseloomustavad omavoliliselt käsitletud romaani stiili vormid." Karin Hallase sõnul on aga Kaarli kiriku puhul tegemist stiili sügava teadvustamise ja põhimõttelise käsitlusega.
Kaarli kiriku suursugune ja avar interjöör tuleb esile tänu selle erilisele katusekonstruktsioonile, mis võimaldas luua ühtse, piilaritega liigendamata ruumi. Selle projekteeris Otto Pius Hippius koos tuntud konstruktori Rudolf von Bernhardiga. Bernhardi projekteeritud puust laekonstruktsiooni peeti omal ajal ehitustehnika suursaavutuseks, mille mudel jäi ehtima Eestimaa provintsiaalmuuseumi ja Peterburi tsiviilinseneride instituudi ekspositsiooni. Bernhard oli omal ajal niivõrd mainekas insener, et kui 19. sajandil tekkisid Rooma Peetri kirikusse praod, kutsuti ka tema Peterburist Rooma probleemiga tegelema.
Kiriku interjöör
pisi|Kiriku interjöör
Pärast pikihoone valmimist ja kiriku õnnistamist võtsid siseviimistlustööd veel kaua aega. Kirikus puudus ka altaripilt. Arhitekt Hippius soovitas tellida altaripildiks kui mitte mosaiigis, siis vähemalt freskotehnikas altarimaali. Ilmselt soovitas ta ka pöörduda Johann Köleri poole. Köler maalis fresko tasuta ning see võttis tal aega kümme päeva. Punastes ja sinistes toonides altarimaal valmis 23. juulil 1879 ning õnnistati sisse 29. juulil. Kaarli kiriku fresko "Tulge minu juurde kõik, kes te vaevatud ja koormatud olete..." on Johann Köleri suurim teos ning Eesti esimene monumentaalmaal.
Kaarli kiriku altarit ehivad veel ühe teise kunstniku teosed. Nendeks on baltisaksa kunstniku Sally von Kügelgeni (1860–1928) stseenid Kristuse elust, mis valmisid kümme aastat pärast Köleri tööd – 1889. aastal. Põhjus, miks valiti tõenäoliselt Köleri kavandatud kompositsiooni lõpuleviimiseks baltisakslasest kunstnik, peitub Köleri rahvuspoliitilises tegevuses, mis oli baltisakslastele vastukarva. Sally von Kügelgeni valmistatud freskod Kaarli kirikus on Carl Timoleon von Neffi poolt Iisaku katedraali jaoks Peterburis loodud kompositsioonide pealiskaudse koopiad. Keskmine maal kujutab püha õhtusöömaaega, vasakul näeme Kristuse sündimise stseeni, paremal Kristuse taganutmist.
1923. aastal valmis saksa orelimeistri Eberhard-Friedrich Walkeri valmistatud orel 3 manuaali ja 83 registriga.
Okasmetsavöönd
pisi|Okasmetsavöönd Okasmetsavöönd ehk taiga on loodusvöönd, mis on levinud peamiselt põhjapoolkeral, Põhja-Ameerikas ja Euraasias parasvöötme põhjaosas. Okasmetsavöönd on kõige laiemalt levinud loodusvöönd, millega on kaetud suurem osa Kanadast ja Venemaast. Lõunapoolkeral on okasmetsi väga vähe.
Reimo Oja
Reimo Oja (sündinud 23. novembril 1982) on eesti jalgpallur.
Isiklikku
Reimol on vend Raido ning õed Girgit Oja ja Gerli Oja. Reimo Isa on Tõnu Oja, kes on kehalise kasvatuse õpetaja , ning ema Terje Oja
Karja tänav (Narva)
Karja tänav on tänav Narva vanalinnas. Algab Kraavi tänavalt, ristub Hariduse, Vaeselapse ja Vestervalli tänavaga ning lõpeb tupiktänavana. Tänava pikkus on umbes 410 m.
1905. aasta linnaplaanil oli selle tänava nimi улица Широкая, 1912. ja 1927. aasta linnaplaanil Lai tänav.
Pärast Teist maailmasõda kandis tänav nime Komsomoli tänav (vene keeles Комсомольская улица) Nõukogude Liidu kommunistliku partei noorsoo-organisatsiooni – komsomoli – järgi. 11. mail 1994 ennistati linnavalitsuse otsusega Karja tänava nimi.
Oletatavasti on tänav praeguse nime saanud keskaegse linnamüüri põhjaküljel asunud Karja värava järgi, mille kaudu viis tee linnale kuuluvate karjamaade juurde.
Endise polikliiniku hoones aadressil Karja tänav 3 asub praegu Narva Muusikakool.
Värss
Värss on luuleteose väikseim terviklik osa; kirjapildis on värss tavaliselt luuleteose rida.
Värssi iseloomustab värsimõõt.
Lõppriimilise luulevormi puhul on värsi lõpus teiste värsside lõppudega riimuvad sõnad või silbid; algriimi puhul on kooskõla algushäälikute vahel.
Kesk-Aasia
thumb|Kesk-Aasia ÜRO liigituse järgi. pisi|Kesk-Aasia lõunaosa on väga mägine. Kesk-Aasia on piirkond Aasia siseosas, hõlmab Venemaa impeeriumi ja Nõukogude Liidu koosseisu kuulunud Aasia alasid Siberist lõunas.
Kesk-Aasia külgneb põhjas ja idas Sise- ning edelas Lõuna-Aasiaga.
Loodusgeograafiliselt kuuluvad Kesk-Aasiasse Kaspia merest itta ja Irtõši valglast lõunasse jäävad alad (Üstirti platoo, Turaani madalik, Torgaj platoo, Sarõarka) ning nendega külgnevad mägialad lõunas ja idas endise Nõukogude Liidu piirides.
Poliitgeograafilises tähenduses hõlmab Usbekistani, Tadžikistani, Türkmenistani ja Kõrgõzstani. Mõnikord arvatakse ka Kasahstan Kesk-Aasiasse.
ÜRO liigituse järgi kuuluvad Kesk-Aasiasse:
Kesk-Aasia ja Sise-Aasia
Enne Teist maailmasõda tähistas eesti keeles mõiste Kesk-Aasia umbes tänapäeva mõistes Sise-Aasia SRÜ-st väljapoole jäävaid alasid: selle piirideks olid põhjas Tian Shan, Altai, Sajaanid ja Jablonovõi ahelik, idas Suur-Hingan. Mõnikord arvati Kesk-Aasia osaks ka Lääne-Turkestan, mille territoorium kattus suures osas tänapäeva mõistes Kesk-Aasiaga. Kesk-Aasiat tänapäevases mõistes nimetati Turaan.
Pärast Teist maailmasõda hakati vene geograafia eeskujul eristama Kesk-Aasiat (Средняя Азия) ja Sise-Aasiat (Центральная Азия).
Lääne-Euroopa keeltes on enamasti vaid üks nimi, mis võib tähistada nii kitsamalt Kesk-Aasiat kui ka Kesk- ja Sise-Aasiat koos.
Kudjape
Kudjape (Kudjapea, Kudjapä, Kudjapäh) on alevik Saaremaal Saaremaa vallas. Asub Kuressaarest idas.
1997. aasta asulareformini kandis Kudjape nime Kuressaare küla. 2009. aastal sai Kudjape külast Kudjape alevik. Detsembrini 2014 kuulus alevik Kaarma valda ja enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal Lääne-Saare valda.
Alevikus asuvad Kudjape kalmistu, tammik, jäätmejaam, aiand ja samanimeline talu. Alevik on nime saanud lähedal asunud Kudjape mõisa järgi.
Kalmistu juurest algab laialehise metsa ja loomännikuga Kudjape–Upa loodusrada (5 km).
Kudjape aleviku lähedal asuvad Kuressaare Ida-Niidu ja Lilleküla linnaosa.
Aadressikohad
Alevikus asuvad järgmised tänavad: Hiie tänav, Kase tänav, Kuressaare tee, Lillevälja tänav, Loo tänav, Mereranna tee, Mesilase tänav, Männi tänav, Päklimetsa tee ja Tööstuse tänav.
Ostensiivne definitsioon
Ostensiivne definitsioon on definitsioon, mis põhineb ostensioonil ehk defineeritava näitamisel või sellele osutamisel. Näiteks "punane on see värv", koos sõnaga see osutatakse teatud omadustega õunale.
Veliki Ustjug
Veliki Ustjug (varem Ustjug) on linn Venemaal Vologda oblastis Veliki Ustjugi rajoonis. Asub Suhhona ja Jugi jõe liitumiskohas.
Veliki Ustjugi haldusalasse kuulub ka Krassavino linn ja Kuzino alev.
Linna on kirjalikult esmamainitud 1218. aastal. Asus Novgorodi vabariigi kirdepiiril, Rostovi vürstiriigis ja liideti Moska suurvürstiriigiga 1328. aastal.
Linnas on sündinud Semjon Dežnjov, Jerofei Habarov ja Vladimir Atlassov.
Veliki Ustjugi lähedal asub Ded Morozi ametlik elukoht.
Basshunter
thumb|252px|Basshunter (2007) Basshunter (õieti Jonas Erik Altberg; sündinud 22. detsembril 1984 Halmstadis) on rootsi laulja, muusikaprodutsent ja DJ.
Elukäik
Tema lapsepõlv möödus Halmstadi lähedal Tylosandi rannakülas.
Muusikat hakkas ta tegema digitaalheliseadme (digital audio workstation) Fruity Loops abil, mis tänapäeval kannab nime FL Studio. Oma esimesed albumid "The Bassmachine" (2004) ja "The Old Shit" (2006) avaldas ta oma veebisaidil. Esinejanime Basshunter hakkas ta kasutama 2002. aastal. Pärast teise albumi väljaandmist hakkas töötama DJ-na.
2006. aastal sõlmis Warner Music Group Basshunteriga lepingu. Selle raames avaldas Basshunter juba samal aastal oma esimese muuvi "Boten Anna". Basshunteri videod on ebaharilikud selle poolest, et paljud neist (2010. aasta seisuga 7) moodustavad kokku nagu muusikalise armastusfilmi. See räägib armukolmnurgast kahe mehe ja ühe naise vahel. Kõigis videotes mängivad neid rolle samad näitlejad, üht meestest Basshunter ise ja naist pärslasest norra endine pornonäitleja Aylar Lie.
14. septembril 2010 teatas Basshunter oma saidil, et korraldab omaloominguliste laulude konkursi. See ei sisaldanud mingit lepingut, lihtsalt igaüks, kes tahtis osaleda, pidi omaloomingulise laulu saatma plaadistusettevõttele Extensive Music, kes valis välja parima laulu. Esimeseks auhinnaks oli plaadistusleping Extensive Music Swedeniga ja selle sai Ali Nadem lauluga "Electro Champion".
Basshunteril on diagnoositud Tourette'i sündroom, mis väljendub väikestes tahtele allumatutes liigutustes. See sündroom avaldub tal üksnes kergel kujul ja see ei sega elamist.
3. jaanuaril 2010 hakkas ta osalema Suurbritannia tõsielusarjas "Celebrity Big Brother", kus 12 kuulsat inimest elasid kuu aega koos mitte eriti suures majas, kus kõike, mida nad tegid, filmiti. Televaatajad pidid hääletama, kes neile saates osalejatest kõige rohkem meeldib. Kuigi saate algul oli mehi ja naisi võrdselt, läks neli paremat kohta meestele ja Basshunter sai neljanda koha. Saate alguses oli inglasi ja mitteinglasi võrdselt, aga Basshunter saavutas mitteinglastest parima koha.
Alexandre Dumas vanem
thumb|Alexandre Dumas vanem Alexandre Dumas vanem, sündinud Alexandre Dumas Davy de la Pailleterie (24. juuli 1802 Villers-Cotterêts, Aisne'i departemang – 5. detsember 1870 Puys Dieppe'i lähedal) oli prantsuse kirjanik, kes on tuntud ajalooliste seiklusromaanide autorina. Ta on kõige loetum prantsuse kirjanik maailmas.
Nimi
Kirjaniku sünnitunnistusel oli nimeks Alexandre Dumas Davy de la Pailleterie. Davy de la Pailleterie nimi pärines vanaisalt, kes põlvnes normanni aadlisuguvõsast. Kirjaniku isa läks oma isaga riidu ja hakkas kasutama ema nime Dumas. Umbes 1815. aastast hakkas kirjanik kasutama üksnes nimekuju "Alexandre Dumas".
Elukäik
Dumas' isa, Thomas-Alexandre Dumas Davy de la Pailleterie oli markii de la Pailleterie ja Santo Domingo mustanahalise orjatari Marie Cessette Dumas' poeg. Ancien régime 'i ajal oli Thomas-Alexandre reamees, kes võttis 1786. aastal Dumas' nime. Hiljem sai temast Napoleoni armees kindral. Pärast kindral Dumas' surma 1806. aastal sattus perekond raskesse majanduslikku olukorda ning Alexandre läks Pariisi eesmärgiga juristina töötada. Tal õnnestus Orléansi hertsogi, tulevase kuningas Louis-Philippe'i õukonnas koht saavutada, kuid seejärel asus ta teatris õnne proovima. Kuigi Alexandre Dumas vanem on tänapäeval tuntud seiklusjuttude poolest, saavutaski ta omal ajal tuntuse draamakirjanikuna.
Pascali seadus
Pascali seadus on hüdrostaatika põhiseadus, mille kohaselt kandub rõhk vedelikus või gaasis edasi igas suunas ühteviisi ja on risti rõhutava pinnaga. Selle seaduse avastas Prantsuse matemaatik Blaise Pascal 1663. a.
Utria dessandi mälestustahvel
pisi|Utria dessandi esimese osa maabumiskoht, kuhu 1939. aastal paigaldati mälestustahvel pisi|Selline nägi välja dessandi esimese osa maabumiskoht Utria rannas 1919. aastal Utria dessandi mälestustahvel on mälestusmärk 17. jaanuaril 1919 Eesti Vabadussõjas toimunud Utria dessandi auks.
Utria dessandi mälestustahvel paigaldati Utria muusikaühingu "Olew" algatusel 24. juunil 1939 Utria mererannas kohta, kus maabusid esimesed dessandist osavõtjate paadid. Avasõnad lausus "Olewi" ja korraldava toimkonna esimees Aleksander Rautso, seejärel vabastas Eesti Vabadussõja aegne merejõudude ülemjuhataja ja dessandi organiseerija ning juht Johan Pitka mälestustahvli kattest. Mälestustahvli õnnistas Narva koguduse õpetaja A. Ingmann. Avamisel kõnelesid dessandist Narva koolipoisina osa võtnud major J. Lootsaar, Narva linnapea E. Soomuste, reservohvitseride kogu nimel F. Kaba ning veel neli dessandist osavõtnut ja kohalike seltside esindajad.
Mälestustahvlil oli tekst: "SIIN RANDUSID 17. JAANUARIL 1919.A. UDRIA DESSANDI ESIMESED PAADID EESTI JA SOOME VABATAHTLIKEGA VÕITLUSES ENAMLASTE VASTU".
Tahvel püsis tervena 4. novembrini 1940, mil Ridakülast pärit Juhan Oksman proovis mälestusmärki õhku lasta, kuid lõhkelaeng tekitas suurde kivisse, millel plaat asus, ainult mõra. Kuna õhkimine ebaõnnestus, tagus ta plaadi suure haamriga kildudeks.
Mälestusmärk taastati 2. juunil 1990 Vaivara kihelkonna päevade raames. Plaadi modelleeris Udria Rautsodest pärinev skulptor Jüri Ojaver, kaasa aitas ka kunstnik Mati Rautso. Plaat valati pronksist Tallinnas ARSi valukojas. Valamist toetas Virumaa Fond, paigaldustööd tegi skulptor tasuta.
Taastatud mälestustahvlil oli tekst: "SIIN RANDUSID/ 17. JAANUARIL 1919.A./ UDRIA DESSANDI/ ESIMESED PAADID/ EESTI JA SOOME VABATAHTLIKEGA/ VÕITLUSES ENAMLASTE VASTU".
Plaat hävitati juba järgmisel aastal.
Kolmas kord avati plaat Utria dessandi 80 aastapäevaks sõjalis-sportliku mängu "Udria dessant 99" raames 16. jaanuaril 1999. Plaadi avamisel viibisid ja kõnelesid kaitseminister Andrus Öövel ja Soome sõjaväe atašee Eestis Kenneth Nyholm. Plaati pole kivile asetatud ja see on hoiul Vaivara vallas.
Kolmanda mälestustahvlil on tekst: "SIIN MAABUSID MERELT/ 17. JAAN. 1919/ EESTI JA SOOME VAPRAD POJAD/ ÜHISEKS WÕITLUSEKS/ WABA EESTI EEST/ UDRIA MUUSIKAÜHING/ ENNISTATUD JUULI 1991".
Kahetsusväärselt on plaadi taastamist organiseerinud inimeste eksituse tõttu sattunud plaadile vale tekst. Tekst on pärit Utria dessandi mälestussambalt, mis asub külakeskuses ja avati 1933. aastal ning taastati 1991. aastal. Õige tahvel taastati 1. augustil 2015 Udria Muusikaühingu ja MTÜ Muuseumi Sõprade Klubi poolt ("Vaivara Kaja," 1. august 2015).
Richard Säägi
Richard Säägi (31. märts 1925 Nõmmküla – 23. mai 2013 Leicester ) oli Eesti sõjaveteran.
Richard Säägi võitles Eesti Leegioni 45. rügemendis, mis osales 1944. aasta varasügisel Narva jõe ääres, Auveres, Sinimägedes ja Kambja all toimunud lahinguis.
Ta oli üks kahest eestlasest, kellele on korraga antud II ja I klassi Raudrist. 1998. aastal pälvis ta Kotkaristi IV klassi teenetemärgi.
Hanikase
Hanikase (kohalik hääldus Haankasõ) on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Enne 2017. aasta haldusreformi kuulus Põlva maakonna Orava valda.
Küla territooriumilt voolab läbi Tuderna oja. Küla lõunapiiril voolab Liinamäe oja.
Külas asus kool (1873–1997). Tänapäeval tegutsevad koolimajas Hanikase külakeskus ja raamatukogu.
18.–19. sajandil jagunes küla kaheks ning tekkisid Mäe-Hanikase ja Ala-Hanikase. Need külad liideti taas kokku 1977. aastal. Lisaks liideti samal aastal Hanikase külaga ka Süväoja (Süvaoja) ja Varigu (Variku).
Puškinskije Gorõ
pisi|Aleksandr Puškini haud Puškinskije Gorõs Puškinskije Gorõ on alev Venemaal Pihkva oblastis, Puškinskije Gorõ rajooni keskus.
Kandis 1925. aastani nime Svjatõje Gorõ. Nimetati ümber Aleksandr Puškini auks, kes on maetud sealsesse Jumalaema Uinumise (Svjato-Uspenski) kloostrisse.
Alevi staatuse sai Puškinskije Gorõ 1960. aastal.
Girolamo Savonarola
thumb Girolamo Savonarola (21. september 1452 Ferrara – 23. mai 1498 Firenze) oli dominikaani preester ja üks Firenze poliitilisi juhte aastatel 1494–1498.
Savonarola oli lihtsat päritolu, kuid sai nooruses hea hariduse. Sügavalt usklikku Savonarolat tülgastas aga temaaegne kiriku ilmalikustumine ning usu tähtsuse langus. Ta uuris põhjalikult Piiblit ning püüdis leida tagasiteed algkristlikku vagadusse ja lihtsusse. Peagi hakkas Savonarola uskuma, et kogu viimase aja kultuurilooming on kurja juur ning toretsev renessanss on märk maailma allakäigust.
1475. aastal sai Savonarolast dominikaani jutlustaja. 1482. aastal saabus ta esmakordselt Firenzesse, kuid ei paistnud seal eriti millegagi silma. 1487. aastal lahkus ta sealt täiesti tundmatuna. Kuid 1490. aastal ta naasis ning et linnas oli alanud majanduslangus, köitsid tema jutlused maailma allakäigust ning renessansliku toreduse patususest eelkõige vaesemaid inimesi. Kuid tema usuliselt sütitavad kõned paelusid ka mitmeid ülikuid, isegi üks uhkemaid renessanssvürste Lorenzo de' Medici käis tema jutlusi kuulamas ning lubas tal asuda jutlustama koguni Firenze peakirikus. Kuid õige pea muutusid ta kõned otseselt Medicite-vastasteks, keda ta hakkas kujutama kui hoolimatuid türanne. Raskelt haige Lorenzo ei võtnud Savonarola vastu aga midagi ette, lastes tal jutlusi edasi pidada. Nõnda kasvas Savonarola pooldajaskond kiiresti.
1492. aastal, kui Lorenzo Tore suri, lasi ka tema poeg Piero Savonarolal edasi jutlustada. Tema üleskutsed senisest patuelust loobuda ning lihtsuses ja vaesuses elada leidsid üha enam poolehoidjaid ning et ta oli tõusnud Medicite kõige silmapaistvamaks oponendiks, hakkasid tema selja taha koonduma kõik Medicite vastased, sealhulgas ka võimsad aadliperekonnad. 1494. aastal, Medicite kukutamise järel, sai Savonarolast üks Firenze vabariigi mõjukamaid poliitikuid. Ta osales mitmetel diplomaatilistel läbirääkimistel, sealhulgas ka Prantsusmaa kuninga Charles VIII-ga. Samal ajal jätkas ta ka jutluste pidamist, mis muutusid üha apokalüptilisemateks. Peagi asus ta oma jutluste sisu ellu rakendama, asudes patuelu sümboleid avalikult põletama. Nii langesid tuleroaks mitmed kunstiteosed, raamatud ja erinevad luksusesemed. Savonarola äärmuslik fanatism hakkas mitmeid Firenze eliiti kuuluvaid inimesi häirima, sest jutlustaja keelas ära igasuguse liigkasuvõtmise, sealhulgas ka kauplemise, mis oli enamiku perede jõukuse allikaks. Nõnda süvenes aastate jooksul ka opositsioon Savonarola vastu, mis 1498. aastal viis tema ketseriks kuulutamise, vangistamise ja hukkamiseni. Ta poodi üles ja põletati seejärel Sinjoriia platsile tehtud tuleriidal. Tuhk visati Arno jõkke.
Jantra
Jantra on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Põlva maakonnas Orava vallas.
Küla läbib Madala oja.
Seelitz
Seelitz on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis, Seelitzi valla keskus.
Pärnu JK Tervis
Aastal 1996 moodustati Pärnu Tervise põhjal Lelle SK.
Seelitz
Asulat on kirjalikult mainitud esimest korda 1174. aastal nimega Seliz.
Zygostates
Zygostates papillosa|thumb Zygostates [züg'ostatees] on perekond käpalisi Ameerika troopikas.
Järvesaar
pisi|[[Piirissaar Peipsi järves.]] Järvesaar on saar, mis asub järves.
Adila vald
Adila vald (saksa keeles Addila) oli vald Harjumaal Hageri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891, mil see liideti Kirna-Kohatu vallaga.
Valla alal asus Adila mõis.
Maidla vald (täpsustus)
Maidla vald on/oli mitme Eesti valla nimi:
Beverwijk
Beverwijk on vald ja linn Hollandis Põhja-Hollandi provintsi lõunaosas.
Valla pindala on 20,09 km² (sellest veekogusid 1,75 km²).
2019. aasta jaanuari seisuga oli vallas 41 176 elanikku, suurem osa sellest Beverwijki linnas (jääb Amsterdamist 20 km kaugusele loode suunas). Valla territooriumile jääb kaks suuremat tiheasustusala: Beverwijki linn ja Põhjamere rannikule jääv Wijk aan Zee (jääb Beverwijki linnast 4 km kaugusele lääne suunas).
left|pisi|[[Grote Kerk (Beverwijk)|Grote Kerki 72 meetri kõrgune kirikutorn Beverwijkis]]
Rooskapsas
Rooskapsas ehk brüsseli kapsas (Brassica oleracea var. gemmifera) on kapsasrohu perekonda kuuluva kapsa teisend. Rooskapsas on kaheaastane rohttaim, mida kasutatakse köögiviljana.
Välimus
Esimesel kasvuaastal areneb rooskapsal kuni 1 meetri kõrgune vars. Varrel paiknevate lehtede kaenlas moodustuvad kapsapäid meenutavad peakesed, mida olenevalt sordist on 20–70. Peakesed võivad olla ümara, poolümara, tõlvja või äraspidimunaja kujuga ning hele- kuni tumerohelise, mõnikord antotsüaanisisaldusest tingitult ka punaka värvusega
Juurestik on hästi välja arenenud ja tugev.
Teisel aastal moodustuvad õisikuvarred, taimed õitsevad ja valmib vili (kõder).
Kasvatamine
Kasvatatakse peamiselt Lääne- ja Kesk-Euroopas, Jaapanis ja Põhja-Ameerikas. Eestis kasvatatakse vähe.
Rooskapsas on külmakindel taim. Talub hästi kuni –12° külma ja talvitub hästi kasvukohal. Taimed on suured ja vajavad palju ruumi, valgust ning niiskust. Kasvuperiood on pikk. Eesti tingimustes 160–200 päeva. Saak koristatakse pärast esimesi öökülmi.
Kasutamine
Rooskapsa söödavaks osaks on peakesed, mis sisaldavad kergesti omastatavat valku, C-vitamiini ja mineraalaineid kolm korda rohkem kui näiteks valge peakapsas. Kasutatakse värskena, külmutatult ja kuumtöödeldult (sageli röstitakse, keetmisel võib jääda mõru).
Ajalugu
Rooskapsa täpne päritolu ei ole teada, kuid nimi "brüsseli kapsas" on kasutusel paljudes keeltes, seega aretati ta tõenäoliselt Brüsseli lähedal. Esimesed tõepärased viited rooskapsa viljelemise kohta pärinevad alles 1785. aastast. Belgiast levis rooskapsa viljelemine XIX sajandi algul Prantsusmaale ning sajandi keskpaiku ka Inglismaale, Saksamaale ja USA-sse.
Rein Pajur
Rein Pajur (kuni 22. jaanuar 1940 Bahgmann; sündinud 6. mail 1939 Tallinnas) on eesti poksija, poksitreener, poksikohtunik ja poksiajaloolane.
Pajur poksis 1953–1968 Tallinna Tööjõureservides, tema treener oli Martin Linnamägi. Ta võitis 153 kohtumisest 118.
Pajur oli kärbeskaalu (kuni 51 kg) viiekordne Eesti NSV meister (1958–1961 ja 1965). Ta võistles Eesti NSV koondises 44 korda (1958–1968). Ta sai Tööjõureservide üleliidulistel meistrivõistlustel I koha (1963 ja 1965), II koha (1962 ja 1964) ning III koha (1959). Ta võitis 15 rahvusvahelisest kohtumisest (Soome, Poola ja Rootsi poksijate vastu) 12.
Poksikohtunikuna
Ta sai 1976. aastal üleliidulise kategooria. Ta osales 1980. aastal Moskva olümpiamängudel ajamõõtekohtunikuna.
2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid 20. maailmameistrivõistlused jalgpallis. Need toimusid 12. juunist kuni 13. juulini 2014 Brasiilias.
Brasiillased, kes viisid 64 aasta järel taas läbi maailmameistri välja selgitava turniiri, lubasid staadionitesse investeerida ligikaudu 0,8 miljardit eurot. Uue ilme sai ka Maracanã staadion Rio de Janeiros, millel Brasiilia kaotas 1950. aasta finaalis Uruguayle 1:2.
Rahvusvaheline Jalgpalliliit FIFA andis Brasiiliale turniiri korraldamise õiguse 30. oktoobril 2007 Zürichis. Kuna Colombia otsustas 2014. aasta MM-i korraldajamaa kandidatuurist loobuda, jäi Brasiilia ainsaks kandidaadiks. Sellist olukorda soovib FIFA president Sepp Blatter edaspidi välistada.
Bosnia ja Hertsegoviina oli ainuke jalgpalli MM-i finaalturniiride debütant (iseseisva riigina).
Maailmameistriks tuli Saksamaa jalgpallikoondis, kes alistas finaalis 1:0 Argentina jalgpallikoondise.
Mängude toimumiskohad
Võistlused toimusid järgmistes linnades: Belo Horizonte, Brasília, Cuiabá, Curitiba, Fortaleza, Manaus, Natal, Porto Alegre, Recife, Rio de Janeiro, Salvador da Bahia ja São Paulo. Cuiabá ja Manaus on ajavööndis, mille vahe meiega on 7 tundi, idapoolsete mängupaikade aeg on Eestist 6 tundi taga. Alagrupimängud algasid Eesti aja järgi enamasti kell 19, 22 ja 1 öösel, avapäeval ja kolmandas paarismängude ringis kell 23. Nelja mängu päeval 14. juunil algas viimane alles kell 4 öösel.
B-alagrupp
(Itaalia)
651
651. aasta
Evald Seepere
Evald Seepere (kuni 11. mai 1937 Evald Seeberg; 21. aprill (vkj)/ 4. mai 1911 Tammiku küla, Salla vald, Simuna kihelkond, Virumaa – 22. veebruar 1990 Tallinn) oli eesti poksija.
Ta hakkas poksimisega tegelema 1929. aastal Tallinna Poksiklubis, tema treener oli Nigul Maatsoo. Aastatel 1929–1943 pidas ta 267 võistlust ja võitis neist 202.
Seepere oli Eesti meister kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1932. aastal ning kahekordne Eesti meister sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1936. ja 1937. aastal. Ta oli ka kolmekordne Balti meister aastatel 1935–1937. Ta kuulus 14 korda rahvusmeeskonda.
Seepere osales sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Seepere osales sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Otto Kästnerile (Saksamaa) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Seepere alustas 1947. aastal treeneritööd Kalevis ja Spartakis. Tema kasvandike hulka kuulusid teiste hulgas ka seitsmekordne Eesti NSV meister Uno Vunk ning neljakordsed Eesti NSV meistrid Toivo Laitamm ja Enno Aruniit.
Isiklikku
Tema abikaasa Alide vend oli poksija Reginald Jürgens.
Laureaat
Vana-Roomas tähistas see nimetus loorberipärjaga autasustatud isikut, võitjat võistlustel.
Päidla mõis
Päidla mõis (saksa keeles Samhof, varem Krowelshof) oli rüütlimõis (fideikomiss) Tartumaal Otepää kihelkonnas. Praegu jääb see Valga maakonda Otepää valla maale.
Ajalugu
Mõisa on esimest korda kirjalikes allikates mainitud 1522. aastal Krowelshofi nime all. Hiljem kutsuti seda ka Samhofiks. Mõisa juures asunud küla kohta on teateid alates 1582. aastast (Paidel). 17. sajandil ostis mõisa Brömsseni perekond. Üks mõisnikke oli Johann von Brömsen. Mõisa omanik oli 19. sajandil Alexander Theodor von Middendorff. Seejärel päris selle tema poeg Ernst von Middendorff, kellelt mõis 1919. aasta maareformiga võõrandati.
Mõisaansambel
Mõisa peahoone asus Päidla Mõisajärve idakaldal. See on 20. sajandil hävinud. Alles on ainult mõisa peahooneni viinud saarepuiestee.
Johan Skytte medal
pisi|Johan Skytte medal. Foto: [[Andres Tennus]] Johan Skytte medal on teenetemärk, mille annab Tartu Ülikooli senat riigi- või ühiskonnategelasele, kes on viimastel aastatel aidanud silmapaistvalt kaasa Tartu Ülikooli ja Eesti kõrghariduse arengule. Medal asutati 1995. aastal ja on nime saanud ülikooli esimese kantsleri Johan Skytte järgi.
Johan Skytte medal on ülikooli peahoone portikuse kujuline hõbedast, üle kullatud ripats. Portikuse frontoon läheb astmeliselt keskosa poole madalamaks ja selle keskmine tasapind on pintslijälje faktuuriga. Sammastikku tähistavate püstjoonte vahele on paigutatud Tartu Ülikooli esimese kantsleri Johan Skytte reljeefne portree. Sammastikutagust pinda katavad reljeefsed pintslitõmbed, mille iseloom järgib rektori ametiketi külgkettide faktuuri. Johan Skytte medalil on tumesinisest muareesiidist lint kuue kuldse, servade suunas koonduva triibuga. Lindi allosas on kullatud kolmnurk, mis läheb keskosa poole astmeliselt madalamaks. Kolmnurga kohal on ülikooli ladinakeelne nimi ja keskel Tartu Ülikooli asutamise aasta 1632. Johan Skytte medali, nagu ka teised Tartu Ülikooli teenetemärgid, on kujundanud Julia Maria Künnap.
Sebež
Sebež on linn Venemaal Pihkva oblastis, Sebeži rajooni keskus. Linn asub Läti ja Valgevene piiri lähedal Orono ja Sebeži järve vahel.
Aktiivne jõud
Aktiivseks jõuks nimetatakse jõudu, mis püüab panna vaadeldavat keha liikuma. Ülesannetes harilikult ei nimetata ja ei joonistata aktiivseid jõude. Nimetatakse vaid, et kehale mõjub jõud F, jõu P jne. Harilikult keha liikumist takistavad mingid teised, teda kinnitavad kehad, moodustades vaadeldavale kehale sidemeid.
650
650. aasta (DCL) oli Juliuse kalendri aasta, mis algas reedel.
Virtsu–Kuivastu laevatee
pisi|Kuivastu sadam, veebruar 2019 Foto: Stefan Hiienurm pisi|Praam Piret, veebruar 2019 Foto: Stefan Hiienurm thumb|Virtsu–Kuivastu laevatee veebruaris 2009
Virtsu–Kuivastu laevatee on 3,7 meremiili pikkune laevatee mandril asuva Virtsu ja Muhu Kuivastu sadama vahel. Tegemist on kõige tihedama liiklusega laevateega Väinameres.
Laevatee ühendab omavahel Pärnu maakonna ja Saare maakonna, täpsemalt Lääneranna valla ning Muhu valla.
Laevatee ei ole suuremas ulatuses poidega tähistatud; Virtsu sadamas on 4 toodrit. Kaldal moodustavad liitsihi Kuivastu ülemine ja alumine tulepaak ning Virtsu ülemine ja alumine tulepaak.
Laevatee on rohkem kui kolm korda lühem, samas laiem ja sügavam kui Rohuküla–Heltermaa laevatee Hiiumaa ja mandri vahel.
Laevatee lähedal (põhja pool) mõlemast kaldast umbes sama kaugel asub miiniveeskja Suurop vrakk. Laev uppus 11. augustil 1941, kui sattus Saksa miinile.
Umbes poolel teel, Suuropi vrakist läänes ristub peamise Muhu väina laevateega.
Laevateed kasutatakse aasta ringi, sellest põhja poole jääv veeala (kuni Rohuküla–Heltermaa laevateeni) suletakse talvel sageli laevaliikluseks, et võimaldada tekkida jääteede jaoks piisavalt paksul merejääl.
Kalkar
Kalkar on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Kleve kreisis. thumb|left|Kalkari raekoda
Kalkaris asub tuumareaktor, mida ehitati 1972–1985, kuid ei võetud kasutusse.
George W. Bush
George Walker Bush (George W. Bush [džoodž dablju buš] (nime lühivorm, mis eristab teda isast (George H. W. Bushist); sündinud 6. juulil 1946 New Havenis Connecticuti osariigis) on Ameerika Ühendriikide poliitik, kes oli aastatel 1995–2000 46. Texase osariigi kuberner ja aastatel 2001–2009 Ameerika Ühendriikide 43. president. Ta astus presidendiametisse 20. jaanuaril 2001 ning valiti 2004. aastal teiseks ametiajaks, mis lõppes 20. jaanuaril 2009, kui ametisse vannutati Barack Obama.
Bushi isa George H. W. Bush oli USA 41. president. George W. Bush on teine USA president, kes on USA presidendi poeg (esimene oli USA 6. president John Quincy Adams, kes oli USA 2. presidendi John Adamsi poeg).
Bush kuulutas pärast 2001. aasta 11. septembri terrorirünnakuid välja terrorismivastase sõja ning käskis sama aasta oktoobris riigi relvajõududel tungida Afganistani, kukutada seal võimult Ţālebān ja tabada Usāmah ibn Lādin. 2003. aasta märtsis sai ta kongressilt mandaadi invasiooniks Iraaki, väites, et viimane oli rikkunud ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1441.
George W. Bush oli esimene USA president, kes külastas oma ametiajal Eestit (2006. aastal).
Isiklikku
George W. Bush abiellus 5. novembril 1977 Laura Bushiga. Neil on kaksikud Barbara ja Jenna.
Kriitika
pisi|George W. Bush ja [[Toomas Hendrik Ilves 2006. aastal Tallinnas. (Välisministeeriumi foto)]] George W. Bush ignoreeris korduvaid tõsiseid hoiatusi vahetult enne 11. septembri terrorirünnakuid. Arvatakse, et tegutsemise korral oleks saanud terrorirünnaku ära hoida.