cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Purustav testimine
Testimine autotööstuses
Autotootjad viivad enamasti oma toodangu peal läbi kokkupõrketestimist, et teada saada ning tagada masina turvaline disain ning käitumine avariides.
Sikk (perekonnanimi)
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Sikk 729 inimesel: 349 mehel ja 380 naisel. Perekonnanimede levikult on Sikk meeste puhul 120. kohal ja naiste puhul 122. kohal.
Aleksandr Novitski
Aleksandr Novitski (vene keeles Александр Антонович Новицкий; 1848 Venemaa Keisririik – 11. november (29. oktoober vkj) 1905 Narva) oli vene arhitekt, titulaarnõunik, 1882–1905 Narva linnaarhitekt.
1871. aastal asus ta õppima Peterburi Kunstide Akadeemiasse, mille lõpetas 1878. aastal 3. klassi kunstniku auastmega, tema lõputöö teema oli keemialabori hoone projekt. 1877. aastal sai ta hõbemedali.
8. juulil 1882 sai ta Narva linnaarhitektiks.
1902. aastal osales ta Narva linna vallutamise 200. aastapäeva piduliku programmi koostamise komisjoni töös. Alates 22. märtsist 1902 oli ta Martinsoni nimelise vaestemaja avamise komisjoni liige.
Aastatel 1896–1904 oli Aleksandr Novitski Keiserliku Vene Vee Pääl Päästmise Seltsi Peterburi ringkonna Narva osakonna liige, Harmoonia klubi liige, 1886–1887 Narva Muusikaühingu liige, alates 1890. aastast Narva vaeslastekohtu liige. Aastast 1905 Narva vabatahtliku tuletõrjeühingu liige.
Aastatel 1890–1894 ja 1902–1905 valiti ta Narva linnavolikogu liikmeks.
pisi|left|Villa Capriccio Narva-Jõesuus (1940) Aleksandr Novitski koostas Narva-Jõesuu üldplaneeringu. Oletatavasti oli ta Narva linnapea Adolf Theodor Hahni suvemaja Villa Capriccio projekti autor.
pisi|Vladimiri vennaste koguduse kirik Narvas ehitati tema projektide järgi õigeusu kabel (1891), Narva ohvitseride kasiino aadressil Vestervalli tänav 3 (1893) , Vladimiri vennaste koguduse kiriku hoone (arhitekt Klodnitskiga ühisprojekt) , Narva linna saun (1897).
Aleksandr Novitski suri maohaavandi tõttu ja maeti 1. novembril 1905 Jaanilinna kalmistule.
Isiklikku
Abikaasa Maria Novitski (Мария Ивановна Новицкая). Neil oli neli last: tütar Jevgenia (29.12.1883), poeg Konstantin (04.06.1885–1887), tütar Aleksandra (31.01.1889) ja tütar Marianna (09.04.1890).
Pehmekaan
Pehmekaan (Boreobdella verrucata) on lamekaanlaste (Glossiphoniidae) sugukonda kuuluv röövtoiduline kaani liik.
Gruberi geneetikaauhind
Gruberi geneetikaauhind on Peter ja Patricia Gruberi sihtasutuse poolt välja antav Gruberi auhind geneetika valdkonnas.
Hans Võrk
Hans-Roland Võrk (ka Wõrk; 29. november 1896 Tapa – 30. oktoober 1978 Tallinn ) oli eesti tehnikateadlane ja insener.
Gruberi geneetikaauhind
Laureaadid
180px|pisi| [[Rudolf Jaenisch, Gruberi auhinna laureaat (2001)]] 180px|pisi| [[Elizabeth Blackburn, Gruberi auhinna laureaat (2006)]]
Hans Võrk
Ta oli Insenerikoja liige.
Isiklikku
Ta oli Ants Wõrgu isa.
Agaate
Agaate on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 3637. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Agaate 6 naisel.
Rein Prank
Elulugu
Rein Prank on teemeistri poeg.
Lõpetas 1967 Nõo Keskkooli, õppis 1967–1971 Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonnas, lõpetas 1973 Moskva Ülikooli matemaatikuna, 1979 samas aspirantuuri, füüsika-matemaatikakandidaat (1982, Moskva Ülikool), väitekiri "Элементарные теории с логикой реализуемости". Täiendas end 1993 Saksamaal. Oli 1973–1976 TÜ matemaatilise statistika ja programmeerimise kateedri vanemõpetaja, 1979 programmeerimise kateedri õpetaja, 1979–1985 vanemõpetaja, 1985–1992 dotsent, 1993– arvutiteaduse instituudi teoreetilise informaatika õppetooli dotsent. Õpetanud matemaatilist loogikat, programmeerimist, algoritmiteooriat, õpiprogramme; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: konstruktiivne matemaatiline loogika, intelligentsed õpetussüsteemid. Olnud õpilaste täppisteaduste olümpiaadi informaatika ainekomisjoni esimees (1988, 1992–1997), Eesti võistkonna juhendaja üleliidulisel informaatika olümpiaadil 1988 ja rahvusvahelisel olümpiaadil 1992–1997. Eesti Matemaatika Seltsi liige, Eesti Informaatika Seltsi liige. Üle 30 teadustrükise.
Kõtškinite spordidünastia
Kõtškinite spordidünastia on Sahha kabetajate ja treenerite dünastia,
Admiral Nahhimov
Pavel Nahhimov oli Venemaa admiral.
Kõtškinite spordidünastia
Kõtškinite pere on ainus pere Jakuutias, kus on viis tegutsevat treenerit. Dünastia pea Nikolai Kõtškin vanem ja Marija Bõrdõnnõrova on Venemaa teenelised treenerid. Nende viljakas treeneritegevus Korkini-nimelises Tšuraptša Vabariiklikus Spordiinternaatkoolis ajendas vabariikliku spordikomitee juhtkonda kutsuma treeneripaar pealinna tööle – Jakuudi Riikliku Ülikooli juures asuvasse Jakutski 5. spordikooli.
Admiral Nahhimov
Tema järgi on nime saanud:
Kõtškinite spordidünastia
Nende kasvandike hulgast on sirgunud kaks rahvusvahelist suurmeistrit ( maailmameistrid Gavril Kolesov ja Matrena Nogovitsõna), kaks rahvusvahelist meistrit, viis FMJD meistrit, kolm Venemaa meistersportlast, 200 meistrikandidaati, kes kõik kokku on toonud 56 medalit maailma-, 45 Euroopa ja 310 Venemaa tasandi kabevõistlustelt.
Dünastiasse kuuluvad peale Nikolai Kõtškin vanema ja Marija Bõrdõnnõrova veel nende pojad Nikolai Kõtškin noorem ja Vassili Kõtškin, Nikolai Kõtškin noorema abikaasa Aja Kõtškina ja tütar Ajanika Kõtškina, samuti Vassili Kõtškini abikaasa Matrena Kõtškina.
Pujurderahu
Pujurderahu on väike saar (rahu) Hiiumaa vallas Vahtrepa küla alal Väinameres, Hari kurgu lääneosas.
Selle pindala on 98 m² ja rannajoone pikkus 182 meetrit. Rahu on pikliku kujuga ja kivine.
Saarel asub hallhülge püsielupaik.
Moskva Aleksei sõjakool
Moskva Aleksei sõjakool (vene keeles Алексеевское военное училище) oli 1864-1917 Moskvas tegutsenud sõjakool, mis valmistas ette jalaväelasi. Prestiižilt oli see Venemaa keisririigi sõjakoolidest kolmandal kohal (prestiižsemad olid Pauli sõjakool ja Aleksandri sõjakool). Kool on nimetatud Aleksei Nikolajevitši järgi.
Aja jooksul kandis kool ka nimesid Moskva junkrukool (vene keeles Московское пехотное юнкерское училище) ja Moskva sõjakool (vene keeles Московское военное училище).
Harald Nielsen (jalgpallur)
Harald Ingemann Nielsen (26. oktoober 1941 Frederikshavn – 11. august 2015) oli taani jalgpallur.
Nielsen mängis rahvuskoondises 14 mängus ja lõi 15 väravat. Ta kuulus 1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas hõbemedali võitnud Taani jalgpallikoondisse.
Müsteerium (teater)
Müsteerium (inglise keeles mystery play, saksa keeles Mysterienspiel) on teatriajaloos üks kolmest rahvakeelse draama liigist keskaegses Euroopas miraakli ja moralitee kõrval.
Agathe
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1631. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Agathe 24 naisel.
Müsteerium (teater)
Kujunemine
Müsteerium arenes välja ladinakeelseist liturgilistest draamadest, mida etendasid tavaliselt vaimulikud, ja kujutas piiblist võetud süžeesid nagu maailma loomine, Aadama ja Eeva pattulangemine, Aabeli mõrvamine ja Viimne kohtupäev. 13. sajandi jooksul hakkasid piibliloonäidendeid etendama käsitööliste gildid, sedapuhku rahvakeeles ja enam mitte kirikutes, vaid väljaspool neid. Kirikuseinte vahelt väljumisega leevenesid ranged religioossed ettekirjutused mängule ja nende sakraalne loomus asendus igapäevasemaga, haarates endasse apokrüüfilisi või üldse väljamõeldud elemente. Järk-järgult lisati lugudesse huumorit ja satiiri, mis pilkas arste, sõdureid, kohtunikke ja isegi munki ja preestreid.
Kõrgaeg
Inglismaal korraldati erinevad süžeed 25–50 erinevast näidendist koosnevatesse pikkadesse tsüklitesse. On teada 14. sajandil mängitud kolmepäevane 25 näidendist koosnenud Chesteri tsükkel, mida etendati Issanda Ihu püha puhul ja mis hõlmas Vana Testamendi osi alates loomisloost ja Luciferi langemisest kuni Uues Testamendis Jeesuse sünnini, sealt edasi põgenemisest Egiptusse kuni Jeesuse ristilöömise ning põrgusse laskumiseni kuni Ülestõusmiseni, Püha Vaimu väljavalamiseni ja tsüklit lõpetava Viimsepäevakohtuni ; sarnast 32 näidendist koosnevat tsüklit esitati 15. sajandi algul Wakefieldis. Prantsusmaal sisaldas üksainus näidend, Arnoul ja Simon Grébani "Apostlite teod" 494 tekstiga rolli, kokku 61 908 värsireaga; seda mängiti osade kaupa 40 päeva.
Müsteeriumi kõrgperioodil olid lavastused mitte ainult väga pikad, vaid ka tehniliselt keerukad. Neid võidi mängida, nagu oli valdavalt kombeks Inglismaal, real pageant-vankritel, millest igal oli koos nii tellingutel asuv lava kui ka lavatagune vajamineva inventari jaoks; vankrit sai ratastel liigutada järgemööda igasse esinemiskohta. Prantsusmaal ja Itaalias mängiti müsteeriume laial, umbes 30-meetrisel laval, millel erinevad esinemiskohad paiknesid reana, nii et paradiis oli lava ühes otsas ja põrgu teises otsas. Maapealsete stseenide kohad olid reastatud nende vahele. Mängudes ei peetud oluliseks aja-, koha- ega tegevuseühtsust; erinevad esinemiskohad võisid kõrvuti etendada tervet rida üksteisest kaugel paiknevaid geograafilisi asukohti ja neis toimuvat. Müsteeriumide juurde kuulus ka keeruline mehaaniline lavatehnika, mitmesugused liigutamis- ja tõstemehhanismid, langluugid ja muud nutikalt väljamõeldud seadmed võimaldasid kujutada lendavaid ingleid, tuldpurskavaid koletisi ja põrgust ilmuvaid kuradeid, imelisi muundumisi ja verist vägivalda martüüriumides.
Langus
Müsteeriumide mängimine hääbus paljudes kohtades reformatsiooni tulekuga. Hääbumine hiljemalt 16. sajandi lõpuks oli osalt tingitud ka vormist, milliseks müsteerium arenes: kirik enam müsteeriumietendusi ei toetanud nende irdumise tõttu religioossest suunitlusest, renessansi õpetlased leidsid vähe väärtuslikku müsteeriumide pikkades lohisevates tekstimassiivides ning laiemat publikut hakkas enam paeluma rändavate professionaalsete teatritruppide mäng, mis hakkas jõudma Itaalia piiridest väljapoole mujale Euroopasse. Mõnes protestantlikus riigis, näiteks Inglismaal, kahtlustati müsteeriumietendusi ja miraakleid katoliiklikus propagandas ja tõrjuti neid seepärast.
Adventure
"Adventure" (inglise keeles 'seiklus') on mitme asja nimi.
Valgerahu
Valgerahu on 620 m² suurune saar (rahu) Läänemaal Haapsalu linnas. Saare rannajoone pikkus on 136 meetrit.
Jakov Rezantsev
Jakov Rezantsev (17. juuni 1973 – 25. märts 2022 Tšornobajivka) oli Venemaa sõjaväelane, kindralleitnant, 49. ühendarmee komandör.
Electrolux
AB Electrolux (tuntud kui Electrolux) on Rootsi koduelektroonika tootja. Firma on suuruselt teine koduelektroonikatootja maailmas (Whirlpooli järel).
Ettevõtte peakorter asub Rootsis Stockholmis.
Sarkad
Sarkad on linn Ungaris Békési komitaadis, Sarkadi kreisi halduskeskus. Sarkad asub Rumeenia piirist 6 km kaugusel, Békéscsabast ligi 24 km idakirdes.
Ürikutes on Sarkadit linnaks nimetatud juba hiliskeskajal. 1. mail 1866 hävis suur osa linnast tulekahjus. Raudteeühenduse sai Sarkas 1871. aasta septembris. 25. aprillil 1887. kaotas Sarkad linnaõigused. 1. märtsil 1989 sai Sarkad linnaõigused tagasi.
Gustav
Gustav on mehenimi.
Barletta väljakutse
pisi|Võitluse mälestuseks püstitatud monument Barlettas pisi|Monument Barlettas, detail Barletta väljakutse (itaalia keeles disfida di Barletta) oli 13. veebruaril 1503 Itaalias Tranis Andria ja Corato vahelisel tasandikul 13 itaalia ja 13 prantsuse rüütli vahel toimunud turniir, milles kaotajaks jäid prantslased.
Eellugu
II Itaalia sõja ajal 1503. aasta alguses võtsid hispaanlased Canosa di Puglias toimunud kokkupõrkes vangi mõned prantsuse sõdurid, teiste seas aadliku Charles de Torgues'i, hüüdnimega Monsieur Guy de la Motte.
Eisenhut (mägi)
Eisenhut on mägi Kesk-Ida-Alpides Austrias. See on Gurktali Alpide ja Kärnteni-Steiermargi Alpide kõrgeim tipp.
Barletta väljakutse
Kahevõitlus
Väljakutse tingimused pani paika de la Motte. Algselt pidi kummaltki poolelt osalema 10 rüütlit, hiljem langetati otsus 13 osaleja kasuks.
Broșteni
Broșteni on linn Rumeenias Suceava maakonnas. Linn asub Bistrița jõe ääres ajaloolises Moldova piirkonnas, maakonnakeskusest Suceavast ligikaudu 62 km edelas.
Barletta väljakutse
Kahevõitlus
Mõlema poole kohtunikud valisid toimumispaigaks suletud ala. Esimesena jõudsid toimumispaigale itaallased. Neile järgnesid peagi prantslased, kellel oli õigus minna väljale esimestena. Kaks viirgu ratsanikke rivistusid üksteise vastu.
Eisenhut (mägi)
See asub Turracher Höhe kurust kirdes. Halduslikult kuulub mägi Austria Steiermargi liidumaale, on kolmikpunkti lähedal Kärnteni ja Salzburgi liidumaadega. Nimi viitab sajandeid kestnud rauamaagi (saksa: Eisen) kaevandamisele sellistes kohtades nagu lähedalasuv Turrach.
Broșteni
Linna haldusalasse kuulub kuus küla: Cotârgași, Dârmoxa, Frasin, Holda, Holdița ja Pietroasa.
Barletta väljakutse
Kahevõitlus
Võitluses jäid kaotajaks prantslased. Võitjad said endale kaotajate relvad ja hobused ning kaotajad pidid maksma 100 tukatit iga rüütli kohta. Võitja poole pantvangid said vabaks.
Osalejad
Võitluses osales 13 rüütlit kummaltki poolt, neli kohtunikku ja kaks pantvangi.
Broșteni
Broștenit on esmamainitud 1630. aastal. Linnaõigused sai Broșteni 2004. aastal.
Barletta väljakutse
Järelkajad
Niccolò Machiavelli kirjutas 16. sajandi alguses avaldatud teose "Valitseja" viimases, 26. peatükis read: "Vaadake, kuis ületavad itaallased kahevõitlustes ja pisemates kokkupõrgetes teisi oma jõult, osavuselt ja taiplikkuselt...", mida peetakse võimalikuks viiteks Barletta väljakutsele.
Sajandeid hiljem sai Barletta väljakutse itaallaste jaoks oluliseks, sest Itaalial polnud palju sõjalisi võite. Itaallaste juhti Ettore Fieramoscat hakati pidama rahvuskangelaseks. 1833. aastal kirjutas Massimo D'Azeglio romaani "Ettore Fieramosca", et õhutada itaallaste patriotismi. Pärast Itaalia riigi loomist valmisid 1909. ja 1915. aastal tummfilmid ning 1938. aastal helifilm, kõik pealkirjaga "Ettore Fieramosca". 1929. aastal valminud Itaalia suurim allveelaev kandis samuti nime Ettore Fieramosca.
Hispania Ulterior
thumb|Hispania Ulterior aastal 197 eKr (roheline)
Etümoloogia
Hispania on Ibeeria poolsaarele antud ladina nimi. Seda võib tagasi jälitada vähemalt aastani 200 eKr luuletaja Quintus Enniuseni. Sõna on tõenäoliselt tuletatud puunia sõnast אי שפן "I-Shaphan", mis tähendab "damaanide rannikut", mis omakorda on Foiniikia maadeavastajate väärarusaam, kuna nad pidasid arvukaid küülikuid damaanideks. Ulterior on ulter võrdevorm, mis tähendab "see on kaugemal". Antiikajaloolase Cassius Dio sõnul kuulusid piirkonna rahvad paljudesse erinevatesse hõimudesse, kellel ei olnud ühist keelt ega ühist valitsust.
Ajalugu
Pärast kontrolli kaotamist Sitsiilias, Sardiinias ja Korsikal Esimeses Puunia sõjas hakkas Kartaago laienema Ibeeria poolsaare lõunaossa. Varsti pärast seda algas Teine Puunia sõda. Suur osa sõjast puudutas Hispaniat, kuni Scipio Africanus võttis Hannibalilt ja kartaagolastelt Ilipa lahingus aastal 206 eKr kontrolli; neli aastat hiljem Kartaago alistus ja loovutas aastal 201 eKr kontrolli piirkonnas Roomale.
Aastal 197 eKr jaotati poolsaar kaheks provintsiks, kuna selle vallutuse ajal oli kohal kaks sõjaväge. Need kaks piirkonda olid Hispania Citerior ("Lähem Ibeeria") ja Hispania Ulterior ("Kaugem Ibeeria"). Piir oli üldiselt piki joont, mis läks läbi Carthago Nova Kantaabria mereni. Hispania Ulterior koosnes tänapäevasest Andaluusiast, Portugalist, Extremadurast, Leónist, enamusest Vana-Kastiiliast, Galiciast, Astuuriast, Kantaabriast ja Baskimaast.
Piirkonnas oli rahu aastani 155 eKr, kui lusitaanid ründasid Hispania Ulteriori. Võites kaks korda Rooma preetoreid, sütitas nende edu poolsaarel varsti mitu muud mässu. Ibeeria poolsaarest sai sõjalise tegevuse keskus ja võimalus edenemiseks. Nagu Appianos väidab, "[konsulid] võtsid juhtimise mitte [Rooma] linna heaks, vaid auks või kasuks või võidutriumfiks". Ala vallutas suuremas osas konsul Decimus Iunius Brutus Callaicus aastal 138 eKr, kuid sõda jätkus aastani 19 eKr, kui Agrippa alistas kantaabrid Hispania Citerioris ja Hispania oli lõpuks täielikult vallutatud. Sel samal aastal, koos kogu Hispania allutamise ja Kantaabria sõdade lõppemisega, korraldas Augustus poolsaare provintsid ümber. Hispania Ulterior jaotati Baeticaks (praegune Andaluusia) ja Lusitaniaks (praegune Portugal, Extremadura ja osa Kastiilia-Leónist). Hispania Citerior, millesse kuulusid nüüd Kantaabria ja Baskimaa, sai nimeks Hispania Tarraconensis.
Viienda sajandi alguses pKr vallutasid vandaalid Hispania lõunaosa. Rooma keiser Honorius volitas oma õemeest läänegootide kuningat vandaale alistama. Läänegoodid hõivasid Hispania ja tegid Toledo oma riigi pealinnaks.
Rooma mõju Hispaniale
Igat provintsi valitses preetor. Hispania hõimueliidi liimed arvati Rooma aristokraatiasse ja neil lubati osaleda omavalitsuses. Rooma keisrid Traianus, Hadrianus ja Theodosius I sündisid kõik Hispanias. Rooma latifundiumid anti aristokraatia liikmetele kogu piirkonnas. Hispania Citerior linnu, nagu Valencia, suurendati ning kasutusele võeti niisutusvesi. Majandus õitses viljaaidana, samuti kulda, oliiviõli, villa ja veini eksportides.
Hargla külanõukogu
Hargla külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Hargla külanõukogu moodustati 1945 septembris Valgamaal Taheva vallas. Külanõukogu keskus asus Hargla alevikus.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Hargla külanõukogu 1950 septembris Valga rajooni koosseisu.
1954 juunis Hargla külanõukogu likvideeriti, selle aladest koos Koikküla külanõukogu maadega moodustati Taheva külanõukogu.
Menon (dialoog)
pisi|Dialoogi "Menon" algus vanimas säilinud keskaegses käsikirjas "Menon" on antiikfilosoof Platoni dialoogi vormis filosoofiline teos.
Sisu on fiktiivne kirjanduslik kõnelus. Platoni õpetaja Sokrates diskuteerib aristokraadist tessaallase Menoniga, kes peatub mõneks ajaks Ateenas, ja tema võõrustaja poliitik Anytosega. Peale selle osaleb kõneluses mõnda aega Menoni ori. Teema on Menoni küsimus, kas voorust saab ära õppida või sisse harjutada või see on kaasa sündinud. Tavaliselt "vooruseks" tõlgitav Kreeka sõna aretē ei tähenda mitte ainult moraalselt soovimisväärset hoiakut, vaid ka tublidust ja suurepärasust laias mõttes.
Kõigepealt peaks selgeks tehtama, mis voorus õieti on, aga see ei õnnestu; uuritakse erinevaid definitsiooniettepanekuid ja need osutuvad kõlbmatuteks. Sokrates usub siiski, et on olemas kaasasündinud, kuid unustatud teadmine, kuhu kuulub ka vooruse teadmine, ning seda teadmist saab meenutamise teel aktiveerida. Sellega läheb jutt teadmise hankimise peale. Sokrates püüab didaktilise eksperimendiga, kus katsealune on Menoni ori, kinnitada oma hüpoteesi, et õppimine on seletatav juba olemasoleva teadmise meenutamisena ("anamnēsis'e hüpotees"). Ent see, kas voorus on õpetatava teadmise seas, tundub küsitav, sest pole vooruse õpetajaid. On võimekaid isiksusi, kellel küll on voorus, kes aga ei saa seda teistele edasi anda. Arutelu viib apooriasse (nõutusesse), sest küsimus, milles voorus seisneb, jääb lahtiseks.
Platoni anamnēsis'e mõistest, mis tuleb esimest korda jutuks "Menonis", sai lääne filosoofias alguse aprioorse teadmise (kogemusest sõltumatu teadmise) probleem.
Pealkiri
Pealkiri "Menon" on hästi tõendatud, sest Aristoteles mainib seda (Esimene analüütika II, 67a21; Teine analüütika I, 71a29).
Mõnikord väidetakse, et Platon tahtis pealkirjadega jäädvustada inimesi, keda ta austas või kes talle meeldisid. Vähemalt enamasti see nii ei ole. Pealkirja mõte peab selguma dialoogi käigus. Pealkiri toob välja dialoogi peateema või mõne tähtsa aspekti või vihjab sellele või peidab seda.
See, kes on Menon dialoogi tegelasena, selgub dialoogist endast. Ent Platon eeldab, et kaasaegsel lugejal on ajaloolise Menoni, nagu teistegi tegelaste prototüüpide kohta, eelteadmisi, kas või kuulujuttudest, võib-olla on ta teda isegi isiklikult tundnud. Me saame kasutada säilinud allikaid, et kujutada ette, missugune oli Menoni kuvand. Selleks tulebki teateid ajaloolisest isikust arvesse võtta. Peamine allikas on Xenophon (Anabasis II, eriti 6, 21–29). Plutarchose (Artaxerxese elulugu, 18) ja Photiose (Bibliotheca, cod. LXII, Bekker 43b–44a) kaudu jõuavad meieni Artaxerxes II arsti Ktesiase, mõnede Aasias Menoniga toimunud sündmuste pealtnägija tunnistused. Kolmas allikas, Diodoros, järgis nähtavasti Ephorost, kes toetus nähtavasti Xenophonile ja Ktesiasele. Menoni iseloomu asjas on allikad ühel meelel, lahkarvamused puudutavad tema surma asjaolusid. Xenophon vastandab teda väejuht Klearchosele, kes oli väljapaistev sõjamees, sõjaarmastaja, karm ja karge, suutis käskida, kuid ei kaldunud alluma, tark, kuid otsustaval hetkel mitte piisavalt kaval, ja väejuht Proxenosele, kes oli Gorgiase õpilane, poliitiliselt auahne, soovis valitseda ja käskida, kuid see ei tulnud hästi välja, oli õiglane ja õilis. Mõlemad jäävad kaugelt alla Kyrosele, kuid on kaugelt üle Menonist, kes allutas kõik rikkuse kogumisele, rikkudes teadlikult käitumisnorme, oli reetlik ning täiesti kindel, et suudab asjad oma kasuks pöörata. Platoni kaasaegsed pidasid Menonit väga paheliseks. Ja Xenophon näidab meile teda väga andekana.
Traditsioon, mis pärineb nähtavasti Herodikoselt, räägib Platoni ja Xenophoni vahelisest kiivusest. Ühena näidetest mainitakse, et Xenophon on Menoni vastu vaenulik, Platon aga kiidab teda. See ei pea paika: 78 c4 – d3 ja 86 d6–7 annavad hinnangu, mis Xenophoni omast ei erine.
Selleks et aru saada, kes on Menon dialoogi tegelasena ja millist osa etendab meie eelarvamus temast, tuleb näidendit täpselt jälgida. See, kes Menon dialoogis on, võib olla dialoogi mõistmisel keskne küsimus. Mitte juhuslikult ei küsi Sokrates dialoogi alguses: "Või kas sulle tundub võimalik, et keegi, kes ei tea üldse, kes Menon on, teab, kas ta on ilus või rikas või kas ta on õilis või vastupidi?" (71b4–7)
Koht, aeg ja osavõtjad
Arutelu leiab aset Ateenas. Täpset kohta pole dialoogis mainitud; tõenäoliselt on tegu gümnaasiumiga, võimalik on siiski ka Anytose kodu. Fiktiivse tegevustiku aeg tuleneb Menoni Ateenas viibimise dateeringust 403/402 eKr. Sokrates oli siis juba umbes 67-aastane.
Nagu teisteski Platoni varajastes dialoogides, juhib Sokrates vestlust, tuues välja vestluskaaslaste läbimõtlemata ettekujutuste piisamatuse ning andes seejärel arutelule uue pöörde. Tema vestluskaaslased Menon ja Anytos on ajalooliste isikutena hästi teada. Vaated, mis Platon dialoogitegelastele suhu paneb, võivad olla kirjanduslik fiktsioon.
Ajalooline Menon kuulus ühte Tessaalia juhtivatest suguvõsadest. Ajal, mil ta viibis Ateenas, kus tal tõeliselt oli diplomaatiline missioon, oli ta umbes 21-aastane. Pisut hiljem, aastal 401 eKr, osales ta palgasõdurite juhina sõjakäigus Pärsia kuninga Artaxerxes II vastu. Ettevõtmine ebaõnnestus, Menon sattus vangi ja hukati. Kaasaegsed ajaloolased Xenophon ja Ktesias Knidosest, kes sellest sõjakäigust samuti osa võtsid, näitavad Menoni iseloomu väga halvas valguses. Xenophon kirjeldab teda rahaahne südametunnistuseta petise ja intrigaanina, Ktesias süüdistab teda reetmises.
Menoni võõrustaja Anytos kuulus Ateena poliitikas demokraatliku suuna juhtivate peade hulka. Ateenal oli traditsiooniliselt demokraatlik riigikord (Atika demokraatia), kuid 404 eKr oli ühel oligarhide rühmal õnnestunud demokraatia kõrvaldada ning kehtestada lühiajaliseks jäänud terrorirežiim (kolmkümmend türanni). Tagajärg oli kodusõda, milles demokraadid 403 eKr (veidi aega enne Menoni saabumist) võitsid. Pärast seda võitu oli Anytos oma mõju haripunktis. Mõni aasta hiljem 399 eKr oli Anytos kõige väljapaistvam neist kolmest süüdistajast, kes algatasid Sokratese vastu kohtuasja, mis lõppes filosoofi süüdimõistmise ja hukkamisega. Sellepärast suhtus Platon temasse vaenulikult ja võitles tema vastu kirjanduslike vahenditega.
Platoni dialoogide tegelasena jätab Menon vähem ebasoodsa mulje kui ajaloolaste teadetes. Küsimuse vastu, mille ta esitab, paistab tal olevat siiras huvi. Ta tahab õppida ja taipab dialoogi kestel oma teadmatust. Ent ta käitub üleolevalt ja ilmutab vähe arusaamist süstemaatilise uurimise nõuetest ning vähe kannatlikkust nende vastu. Tema nõrkused ilmnevad selgelt: ta ei argumenteeri keskendunult ja püsivalt, tema arvamus on konventsionaalne ja läbimõtlematu, sügavamast tegelemisest vooruse defineerimise raskete probleemidega hoiab ta kõrvale. Nähtavasti pole ta selle teema kõrgusel. Tema eneseteadlikkus filosoofilises kõneluses põhineb sellel, et ta on olnud kuulsa retoorikaõpetaja Gorgiase õpilane ja saab viidata tema autoriteedile. See aga ei avalda Sokratesele muljet. Menoni ebaõnnestumiste kujutamisega tahab ta diskrediteerida ka tema õpetajat Gorgiast.
Anytost, kes ajaloolise isikuna oli Sokratese kõige ohtlikum vaenlane, näitab Platon äärmiselt negatiivses valguses. Tema Anytos on sallimatu, eelarvamuste küüsis ega kuula argumente, mis võiksid tema jäika, konservatiivset maailmapilti ohutada. Asjalikele vastuväidetele vastab ta varjatud ähvardusega.
Menoni definitsioonikatsed
Menon ei võta jutuks voorust kui niisugust, vaid vooruste paljuse. Selle, mida tuleb vooruseks pidada, seab ta sõltuvusse isikust ning tema eluolukorrast ja ülesandest. Ta ütleb, et voorus erineb inimeseti, ehk siis mehe voorus erineb naiste omast, lapse oma vanuri omast ja orja oma vaba inimese omast. Näiteks seisneb tema meelest mehe voorus selles, et ta lööb poliitikas läbi, soosib oma sõpru ja kahjustab oma vaenlasi ning kaitseb end vastaste kimbutamiste eest. Naise voorus seisneb heas majapidamises ja kuulekuses abikaasale. Vanadel inimestel ja lastel on erinevad eakohased voorused. Vabade inimeste voorused on teist laadi kui orjade omad. Igal tegevusel on eriline voorus.
Seejärel küsib Menon, et kui me ei tea, mis on voorus, siis kuidas me seda uurima peaksime? Kuidas me peaks ära tundma, et oleme otsitava leidnud, kui me ei tea, mida me otsime? Kujuneb Menoni paradoksiks nimetatud dilemma: inimene ei saa otsida ei seda, mida ta teab, ega ka seda, mida ta ei tea. Ta ei saa otsida seda, mida ta teab, sest seda teades ei ole tal enam mingit vajadust seda otsida – ja ta ei saa otsida seda, mida ta ei tea, kuna ta ei tea, mida ta otsib.
Järgnevas dialoogi osas näitab Sokrates, et hing on surematu. Algselt jutustab ta Menonile sellest kui legendist, väites, et õppimine on üksnes eelnevalt kogetu meenutamine. Seejärel demonstreerib ta seda, kutsudes kohale ühe Menonile kuuluva orja. Ta demonstreerib seda, et ori ei tea, kui pikk peab olema ruudu külg, et see oleks algselt maha joonistatud ruudust kaks korda suurem. Ori oletab algselt, et kui ruut peab olema poole suurem, siis peab ka külg olema poole pikem.
Seejärel joonistab Sokrates algse ruudu juurde teise ruudu, kasutades selleks esimese ruudu diagonaali. Lisades veel kolm ruutu, mille diagonaalideks selle ruudu küljed on, aitab ta orjal jõuda äratundmisele, et algsest ruudust poole suurema ruudu küljepikkuseks peab olema algse ruudu diagonaal. Kuna ori seda enne ei teadnud ja keegi seda talle otseselt ka ei öelnud, siis pidi see talle varasemast elust meenuma.
Menon nendib seepeale, et Sokratese teooria peab olema õige. Sokrates kostab, et ta usub sedasama, kuid pead selle eest anda ei või. Samas on ta kindlalt veendunud, et kui inimesed otsivad neid väärtusi, mida nad ei tunne, siis muudab see otsing nad paremateks ja vapramateks.
Seejärel ilmub Menoni võõrustaja Anytos. Sokrates nendib, et Anytose isa Anthemion teenis oma vaeva ja taibukusega suure varanduse, ja et ta andis ka oma pojale parima võimaliku hariduse, seega tasub just temalt küsida, kes võiks olla vooruse õpetajad. Ta pakub, et seda võiksid olla sofistid, ent see mõte kohutab Anytost, kes ei tahagi selle küsimuse vastust teada. Seejärel küsib Sokrates, miks vooruslike vanemate, näiteks Themistoklese, Aristeidese, Periklese ja Thukydidese lapsed ei ole alati vooruslikud. Kui juba nemad ei suutnud oma poegadele voorust õpetada, siis nähtavasti voorus ei ole õpetatav. Anytos peab seda küsimust isiklikuks solvanguks. Seejärel jätkab Sokrates Menoniga vestlemist.
Lõpuks väidab Sokrates, et varasemate aegade suurkujude vooruslikkus on vähemalt osaliselt jumaliku inspiratsiooni tulemus. Ent selgust sellest asjast polevat võimalik saada, kuni pole teada, mis on voorus.
70a1–4: järsk algus, Menoni küsimus vooruse õpetatavusest
Dialoog algab järsult Menoni küsimusega Sokratesele: "Kas sa oskad mulle öelda, Sokrates, kas voorus on õpitav; või mitte õpitav, vaid harjutatav; või mitte harjutatav ega õpitav, vaid tuleb inimestele loomupäraselt või mingil muul viisil?"
Enamasti on Platoni dialoogidel pikk ekspositsioon. Seetõttu on arvatud, et dialoogi algus on kaduma läinud, või et tegu on varase teosega, kus kompositsioon ei ole veel hea. Kuid teoses on tihe vihjeterohke, kuigi tavalisest kokkusurutum ekspositsioon, mis jätkub kuni Sokratese väiteni, et pole võimalik teada, kuidas voorust saab omandada, teadmata, mis see on (71b3–8). Platoni dialoogide sissejuhatustes ennetataksegi sageli põhiteemasid.
Peaks tunduma ehmatav ja naljakas, et küsimuse voorusest esitab pahelisuse poolest kurikuulus Menon vooruse eeskujule Sokratesele. See, et küsimus esitatakse tühjalt kohalt ilma sissejuhatuseta, teeb selle veel naljakamaks. Hiljem (76e) saame teada, et Ateenat külastav Menon oli eelmisel päeval Sokratest kohanud, kuid siis kõnelduga ei paista sel küsimusel seost olevat (saame teada ainult seda, et Menon jääb Ateenasse lühikeseks ajaks). Küsimuse järskusel võib olla tõsisem tähendus.
Viis, kuidas Menon oma küsimuse esitab, näitab mõningaid tema iseloomujooni ja ennetab mõningaid dialoogi teemasid. Menon on võimukas (75b1, 76a8–c3 ja 86d3–8) ja ta ka defineerib voorust võimuna (73c9–d1). Ta on harjunud saama oma küsimustele nõudmise peale vastust. Sokrates püüab teda selles ja muuski suhtes kasvatada (talle voorust õpetada). Peale selle, Menon eeldab, et ta saab küsimusele niisuguse vastuse, mis võimaldab tal autoriteetselt kõnesid pidada ja teisi õpetada. Just nii on ta Gorgiaselt õppinud: tema vastused meelde jätnud. Aristoteles teatab, et rändõpetaja (sofist) Gorgias, kes rändas linnast linna ja õpetas tasu eest, väitis, et ta õpetab retoorikat, ta kõneles uudselt ja tema kõnekunst oli imetletud. Raamatu "Sofistlikud kummutused" lõpus (34, 183b36–184a8) kaebab Aristoteles, et Gorgias ei õpetanud kõnet koostama, vaid andis ette valmis kõned, nagu kingsepp, kes ei õpeta õpilastele oma kunsti, vaid annab neile valmis kingad, mis loodetavasti klientidele jalga lähevad. Menon arvab, et kui ta on Gorgiase sõnad vooruse kohta meelde jätnud, siis ta ka teab, mis voorus on (kuigi pole voorust ennast õppinud). Õpetamine on lihtsalt edasiandmine ja õppimine on meeldejätmine. Gorgias vastab lühikesele küsimusele kõnega, Sokrates aga esitab ise küsimusi, millele õppija peab vastama. Õppida tuleb Sokratese järgi seest, mitte väljast. Õpetaja aitab oma küsimustega meenutada.
Küsimus on iseenesest tõsine: kuidas avalikus elus väljapaistev või kõrge isikliku moraaliga inimene oma voorused sai, õpetajatelt, harjutamisest, kasvatusest, sünnipärasest geeniusest või taeva annist.
Konkreetsete vooruste ja oskuste omandamise küsimust arutatakse ka Platoni dialoogides "Alkibiades I", "Euthydemos", "Laches", "Protagoras" ja "Riik". Alati mainitakse teguritena loomust, harjutamist ja õpetamist. Arutatakse, kuidas tuleb hinnata sofistide pretensiooni, et nad õpetavad tõde; mis kasu on argumendist, et voorust saab õpetada, kui vooruslikel meestel pole kunagi õnnestunud oma poegi õpetada; vajadust voorus defineerida, enne kui selle õpetatavust arutada; võidu peale arutamise ohte ja Sokratese teesi, et voorus on teadmine. Menoni sõnastus näitab, et ta on käimasoleva diskussiooniga kursis. Hiljem (80b2–3) selgub, et Menon on pidanud vooruse kohta lugematuid kõnesid, millega ta on väga rahul. Ta teab, et arvamused lähevad lahku, mida ta ka mainib (95b1–5). Saame ka teada (79e7–80a2), et Menon on kuulnud küsimuste ja vastuste mängust, milles Sokrates pidevalt raskusi tekitab. Ta sõnastab oma küsimuse väljakutsena: "ütle, kui oskad".
Sõna "voorus" (aretē) oli palju konnotatsioone, ja see on üks põhjus, miks Sokrates tahtis, et see defineeritaks. Menon igatahes peab paljuski silmas omadust või omaduste komplekti, mida vajab edukas juht (71e3, 73c9–d1 ja 91a3–4; dialoogis "Protagoras" saab Protagoras umbes samamoodi voorusest aru). Ka Sokrates räägib voorusest kui omadusest, mille abil riigimees toob linnale kasu (89b6–7 ja 98c8–9). Kuid seda sõna sai kasutada ka paljudes teistes seostes. Siin on jutt ainult inimese voorusest, aga seegi on laialt mõistetav, ja igatahes ei ole ainult juhtimisega seotud. Peale selle, voorust mõisteti soona, mille liigid on õiglus, mehisus, mõõdukus ja tarkus (nii ka mujal Platonil). Sokrates püüab selles mitmekesisuses, mida Menon hästi esindab, ühtset alust leida.
Seda, kuidas voorust omandatakse, oli juba vähemalt pool sajandit intensiivselt arutatud, osalt poliitiliste muutuste tõttu Ateenas: kõrgetesse ametitesse tõusid mittearistokraadid. See tekitas küsimuse sünnipära ja omandamise rollist poliitilist edu soodustavate omaduste väljakujunemisel. Osalt sellepärast hakkasidki sofistid õpetama võimule pürgivatele noortele meestele vastavaid oskusi. Demokraatia nõudis kõneoskust, millega veenda kohtus ja poliitilistes kogudes. Sofistid pakkusid võimalust õppida seda ja muudki: Protagoras, kes lubas õpetada ka voorust, õpetas esitama argumente nii poolt kui ka vastu, ja Hippias õpetas ka matemaatikat. Et sofistid küsisid ka tasu, siis oli muidugi tähtis, kas voorust saab õpetada.
Alternatiivid, mida Menon mainib, (looduse, õpetamise ja harjutamise panus) olid juba ammu välja toodud, "muul moel" viitab jumala annile, millest dialoogi lõpus juttu tuleb. Tekib küsimus, miks Menon esitab need alternatiividena. Tõsi, Pindaros oli öelnud, et voorus pärineb ainult loomusest. Demokritos (DK 68 B242) ja Kritias (DK 88 B9; vrd Epicharmos (DK 23 B33)) ütlevad: "rohkem inimesi saavad heaks harjutamise teel kui loomusest", aga Demokritos ütleb teisal (B33, B56 ja B182), et ka õpetamine ja loomus on olulised. "Phaidonis" (82a11–b3) ütleb Sokrates, et "rahvalik voorus" (mitte tõeline voorus) omandatakse ainult harjutamise teel (vt ka Riik VII 518d9–e2, X 619c7–d1). Tavalisem oli siiski öelda, et mängus on mitu tegurit, sageli kõik kolm, ainult rõhuasetus oli erinev. Menon paistab arvavat, et voorusel on ainult üks allikas, ja ka Sokrates ei vaidlusta seda.
Pole selge, kas Menon mõtleb harjutamise all poliitilise tegevuse harrastamist; hiljem sellest juttu ei tule. Ühes tähtsas käsikirjas (F) see puudub ning harjutamise kohal on hoopis õppimine, nii et harjutamise võisid toimetajad hiljem sisse tuua. Tänapäeva kommentaatorid ja tõlkijad lükkavad F-i versiooni tagasi. Tavaliselt esitatakse kolm argumenti. Esiteks, harjutamine oli "pedagoogilise triaadi" üldtunnustatud liige. Teiseks, Aristotelese "Nikomachose eetika" (Nikomachose eetika) mainib samu tegureid nagu "Menongi", nii et on ahvatlev mõelda, et ta toetub "Menonile". Kolmandaks, võib väita, et harjutamisest edaspidi ei räägita sellepärast, et õpetamise vastu öeldu (93a5–94e2) on kohandatav ka harjutamise kohta. Dominic Scott esitab vastuargumendid. Esiteks, harjutamise võis paigutada ka "muu" alla, sest põhiliselt käib jutt loomuse ja õpetamise vastandamisest, või siis mõistis Menon õpetamist nii laialt, et selle alla käis ka harjutamine (tõsi küll, "Menonis" Sokrates õpetamist nii ei käsita). Teiseks, pole konkreetset alust arvata, et Aristoteles just "Menonile" toetub, pealegi ei rääkinud Aristoteles vooruse, vaid õnne omandamisest. (Teisal (X 9, 1179b20–1), esitab Aristoteles needsamad tegurid seoses vooruse omandamisega, aga siingi ei pruugi allikaks olla "Menon", seda enam, et terminid ei lange täielikult kokku.) Kolmandaks, "isa argument" on küll harjutamisele kohandatav, aga kui Menon oma küsimuse uuesti esitab (86c7–d2), siis ta harjutamist ei maini, ja isa argument pole veel esitatudki. Samuti ei maini harjutamist Sokrates 89a6, kus ta kõrvaldab õpetamise alternatiivina ainult loomupärasuse. Scott jõuab järeldusele, et algses dialoogis harjutamisest juttu ei olegi.
70a5 – 71a7: Sokrates ei võta Menoni väljakutset vastu, vaid viib jutu vooruse olemusele
Sokrates ei võta väljakutset vastu, vaid jätab vastamata ning räägib järsku hoopis sellest, kuidas Tessaaliat varem austati ratsutamiskunsti ja rikkuste pärast, nüüd aga on saanud kuulsaks ka sealne tarkus, Ateenast aga on tarkus kaduma läinud, nagu oleks sinna välja rännanud. Siin on ilmne iroonia. Tessaaliat peeti korratuks ja ohjeldamatuks maaks. Selle pööras tarkusele Gorgiase õpetus, kes mõjutas eriti Aleuaade, tähtsaimat Tessaalia valitsejasugu, kes on tuntud sellega, et nad olid sõjas pärslastega Xerxese poolel ja seega reetsid Hellase. Sokrates võrdleb Menoni võlude mõju Aleuaadide soo mõjukale liikmele Aristipposele sellega, kuidas Gorgiase tarkus võlus tessaallasi ja eriti Aristippost. Irooniaga ütleb Sokrates ka seda, et ükski ateenlane ei vastaks Menoni küsimusele teisiti, kui et rääkimata sellest, kuidas voorus tekib, ei tea ta sedagi, mis üldse on voorus. Tõenäoliselt ei oleks tegelikult ükski ateenlane peale Sokratese enese niimoodi öelnud. Hiljem (92e–93a) ütleb ateenlane Anytos (kelle maine oli küll veidi rikutud), et iga korralik Ateena kodanik oskab voorust õpetada, tahtes nähtavasti öelda, et igaüks neist teab, mis voorus on. Nii et Ateena ei erine tarkuse poolest Tessaaliast.
Menonit tutvustatakse tessaallasena ning Aristippose kaudu seostatakse teda Pärsiaga ja selle valitsejatega. Hiljem (78d2–3) kinnitab Sokrates seda seost, nimetades Menonit Suure Kuninga pärilikuks sõbraks. Tegelane Menon kannab väljastpoolt dialoogi pärinevat taaka.
Gorgiase õpetusest rääkides rõhutab Sokrates, et Gorgias harjutas õpilastele sisse kombe vastata igale küsimusele kartmatult ja julgelt nagu need, kes teavad. Menoni küsimus viib tagasi suuremale küsimusele, mis on voorus. Selle küsimuse seob Sokrates linna ja selle kodanike tarkuse või tarkusetusega. Jutt läheb kohe ka Ateena linnale.
71b1–8: ateenlased ei tea, mis on voorus
Sokrates samastab end oma kaaskodanikega, öeldes, et temagi ei tea, mis on voorus. Seetõttu olevat tal ka võimatu teada midagi voorusega seonduvat, näiteks kuidas see tekib. Ta toob näite, milles vooruse kohal on Menon (kui me ei tea, kes Menon on, siis me ei tea midagi tema voorustest ega pahedest). See näide on naljakas vastuolus Menoni mainega. Kui mitteteadmine, kes Menon on, tähendab, et temaga ei olda tutvunud, või temast pole kuuldud, siis see näide pole kehtiv, sest me oleme tuttavad vooruse ülistamisega ja kuulnud räägitavat vooruslikest inimestest ja oleme ka ise voorust kiitnud ja selle puudumist laitnud. Nii et me oleme voorusega ebamääraselt tuttavad, kuigi me ei tea, mis see on. Kui aga mitteteadmine, kes Menon on, tähendab, et temaga ollakse küll kuidagi tuttav, aga ei tunta nii hästi tema iseloomu, et öelda, kes ta tegelikult on, siis näide ei kehti sellepärast, et kuigi me Menoni olemust ei tea, oskame siiski üht-teist öelda tema välimuse ja iseloomu kohta.
Sokrates ütleb, et pole võimalik teada, missugune miski on, kui ei teata, mis see on (71b3–4). Siin on vihje eristusele asja olemuslike ja mitteolemuslike atribuutide vahel. (Ta ütleb selle kohta vähe. "Euthyphronis" (11a6–b1) kaebab Sokrates, et kui Euthyphron defineeris vagaduse sellena, mida jumalad armastavad, ei andnud ta vagaduse definitsiooni, vaid kaasneva omaduse. See eristus figureerib ka "Lacheses" (189e3–190c2), "Protagorases" (312c1–4 ja 360e6–361d6) ning "Gorgiases" (463c3–5).) Aga miks ta arvab, et olemuse teadmine on vajalik mitteolemuslike atribuutide teadmiseks? Kui nüüd siin on vihje sellele, et teadmine nõuab seletavat arutlust (98a3–4), siis on tarvis lisada ainult eeldus, et olemus seletab mitteolemuslikke atribuute. See oleks Aristotelese ennetus. Seda toetab Aristoteles ise, väites, et Sokrates kasutas definitsioone tõestavate arutluste lähtekohtadena. (Seda tõlgendust pooldavad Gregory Vlastos ja eriti W. J. Prior . Aristoteles eristas niimoodi olemust ja "paratamatuid aktsidentse", omadusi, mis ei kuulu olemusse, kuid mida olemus seletab. Näiteks kolmnurgal on olemuslikult kolm külge, kuid see, et tema sisenurkade summa on 180◦, ei kuulu olemusse, vaid järeldub sellest. Paratamatut aktsidentsi teatakse ainult juhul, kui see on olemusest tuletatud. See on apodeiktiline teadusekäsitus, mille järgi printsiibist dedutseeritakse teised omadused. Ent kui nii, siis mida teha analoogiaga sellega, kuidas teatakse, kes Menon on (71b4–8)? See analoogia on kergesti kritiseeritav. Kas siis Sokrates tahab öelda, et inimestel on defineeritavad olemused, millega saab nende iseloomujooni seletada? Ja mis on siin siis teadmine? Selleks et kindlaks teha, kas Menon on rikas või heast perekonnast, on tarvis ainult mõnd tunnusjoont, mis teda teistest eristab, aga see, mida on tarvis selleks, et teada, mis on voorus, on palju sügavam. Pole arusaadav, kuidas indiviid illustreerib midagi vooruse kohta. Võib-olla see analoogia polegi mõeldud nii kaugeleminevana.
See, et Sokrates ütleb, et kõigepealt on tarvis teada, mis voorus on, heidab valgust sellele, kuidas ta Menoni küsimusest aru saab. Sõna didakton võib tähendada 'õpetatakse' või 'õpetatav', mathēton võib tähendada 'õpitakse' või 'õpitav', askēton võib tähendada 'harjutatakse' või 'harjutatav'. Nii et avaküsimus võib tähendada kas seda, kas voorust tegelikult õpetatakse, või seda, kas voorust saab õpetada. Ja võimatus voorust õpetada tähendab kas seda, et praegustel asjaoludel ei saa seda õpetada, näiteks sellepärast, et pole kedagi, kes oskaks õpetada, või seda, et voorus ongi loomu poolest niisugune asi, et seda ei saa õpetada. Sokratese vastusest on näha, et ta mõistab küsimust selles viimases tähenduses, muidu ta oleks pidanud rääkima Ateena ajaloost. Definitsiooni prioriteet, millest siin juttu on, erineb printsiibist, mille järgi selleks et teada, kas antud asi on f, tuleb teada, mis on f-sus. On vaieldud, kas Sokrates pooldab seda printsiipi.
Platon omistab Sokratesele sageli väite, et ta ei tea. Kas seda peaks uskuma? Sokrates ütleb "Menonis" vooruse kohta hulga asju, näiteks et see on ühtne omadus ning õiglus, mõõdukus ja vagadus on vooruse tarvilikud osad. Ta ütleb (87d–89a), et voorus on teadmise vorm, toetudes eeldusele, et voorus on kasulik (87e3). Ta ei ole nagu see, kes pole Menonist midagi kuulnud. Dominic Scott saab asjast nii aru, et Sokrates ei tea, mis voorus on, selles mõttes, et tal pole sellest täiemõõdulist filosoofilist teadmist. Hiljem ta eristab teadmist ja tõest arvamust, kusjuures teadmine eeldab läbimõeldud seletust (98a1–8).
Kuidas nimetada seda arusaamist voorusest, mis Sokratesel on? Mõned uurijad ütlevad teiste dialoogide seoses, et Sokrates mõtleb teadmisest kahes mõttes. Näiteks Gregory Vlastos väidab, et Sokrates ütleb, et tal pole kindlat teadmist eetiliste asjade kohta, kuid kuna ta usub paljusid eetika propositsioone, sest need on uurimisele seni vastu pidanud, siis ta saab väita, et teab neid nõrgemas mõttes. Ka teiste kommentaatorite järgi omistab Sokrates endale mingi nõrgemas mõttes teadmise. Ent vaevalt saab seda öelda "Menoni" seoses, kus rõhutatakse ühtset definitsiooni ja teadmiseks tunnistatakse ainult seletavat arusaamist (98a3–4), jättes kõik muu pelgalt tõeseks arvamuseks. Võib-olla siis tulekski öelda, et Sokratesel ei ole mitte teadmine, vaid tõesed arvamused. See on usutavam, aga pole selge, mis see tõene arvamus on. Sokrates omistab tõese arvamuse orjapoisile, kes alles hakkas korrastatult arutlema (85c6–7), ning lõpuks Ateena suurtele riigimeestele, kes küll nähtavasti tegid suuri asju, aga ei mõelnud järele, mida nad tegid või ütlesid. Sokratese arusaamine voorusest ei sobi kummagagi kokku. Tal peab olema uskumuste võrk, mille seoseid ta on põhjalikult uurinud. Ta peab olema mõistmise teel kaugele, kuigi mitte lõpuni jõudnud.
71b9–c2: Menonit ehmatab, et Sokrates ei tea, mis on voorus
Menon ei vaidlusta Sokratese argumenti ja näidet. Paistab, et teda lihtsalt ehmatab, et Sokrates tunnistab oma teadmatust. Kas Sokrates tõesti ei tea, mis on voorus? Nähtavasti oma saatjate poole pöördudes küsib ta, kas nad peaksid selle uudise, mida Ateenas nähtavasti teatakse, kodumaale viima. See, et Sokrates ei anna "kartmatut ja uhket" vastust, on harjumuspäratu. Sellepärast Menon ehmatabki või teeskleb ehmatust (ta on ju Sokratese kommetest kuulnud). Või on Menon üllatunud sellepärast, et öeldes, et ta ei tea, mis on voorus, süüdistab ta end voorusetuses? Sel juhul tuleb eeldada, et voorus sõltub täielikult teadmisest, mis on voorus, nagu Sokrates on öelnud. (Vanemadki küsivad halvasti käituvalt lapselt, kas ta ei tea, kuidas tuleb käituda.) Kui nii, siis Menon, kes teab, mis voorus on, on vooruslik. See aga on vastuolus tema mainega.
71c3–7: Sokrates pole kohanud kedagi, kes teaks, mis on voorus
Sokrates ütleb, et enda arvates pole ta kohanud kedagi, kes teaks, mis on voorus. Menon küsib, kas Gorgias ei jätnud talle muljet, et too teab, mis on voorus.
71c8–d3: Menon ehk ütleb, mida Gorgias ütles
Sokrates vastab, et tal ei ole väga hea mälu, nii et ta ei oska öelda, aga võib-olla Gorgias tõesti teab, mis on voorus, ja Menon teab, mida ta ütles. Sellepärast teeb ta ettepaneku, et Menon tuletaks meelde, mida Gorgias ütles, või ütleks ise, sest küllap ta on Gorgiasega päri. Menon nõustub.
Kui Sokrates ütleb, et tal ei ole väga hea mälu, siis see on iroonia. Sõnastus on niisugune: οὐ πάνυ εἰμὶ μνήμων, ὦ Μένων. Mnemon ('mäletaja') oli Artaxerxes II hüüdnimi, nii et neid sõnu võib tõlgendada nii: "ma ei ole päris Artaxerxes, Menon." Teated hilisemate sündmuste kohta Aasias ütlevad, et Menonit piinati Artaxerxes II käsul aasta läbi ja siis ta hukati, või siis Menonil õnnestus Ariaiose ja Tissaphernese abiga Artaxerxest meelitada ning teda ei hukatud nagu teisi kreeka palgasõdurite juhte. Nii et Sokratese sõnad tähendavad kas "Ma ei hakka sind piinama ja tapma, Menon" või "Sina, Menon, minu käest ei pääse." Need vihjed tulevikule ei ole arusaadavad Menonile, küll aga lugejatele. Ja need sõnad võivad tähendada ka, et Sokrates osutub Menonile kardetavamaks vaenlaseks kui Artaxerxes. Peale selle, "Mnemon" ja "Menon" kõlavad kokku. Menoni nimi seostub sõnaga menein 'jääma', see on võib-olla dialoogis tähenduslik. Igatahes on m ja n seotud mäluga, kuigi need paiknevad Menoni nimes pisut teisiti.