cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikólaos Panagiotópoulos
2007. aastal valiti ta Kavála valimisringkonnas esimest korda Kreeka parlamendi liikmeks. Ta kandideeris edukalt uuesti valimiseks 2009. aastal, mais 2012, juunis 2012, jaanuaris 2015, septembris 2015 ja 2019 toimunud valimistel.
9. juulist 2019 on ta Kreeka kaitseminister Kyriákos Mitsotákise valitsuses.
Vana-Jaani kalmistu
Vana-Jaani kalmistu on asutatud 1773. aastal. Nime sai see ajal, mil asutati Uus-Jaani kalmistu Puiestee tänava ääres.
Kalmistul on mitu ajaloolise väärtusega ehitist: Tartu raehärra Jacob Friedrich Telleri perekonna hauakabel, Rauch-Seidlitzi kabel, Carl Kleini kabel.
Ekvatoriaal-Guinea vapp
thumb Ekvatoriaal-Guinea vapp on Ekvatoriaal-Guinea riigivapp. Vapp on kasutusel alates 21. augustist 1979.
Vapikilbil on kujutatud villapuud, mida nimetatakse ka jumalapuuks. Kuus tähte kilbi kohal sümboliseerivad riigi mandriosa ja saari. Kilbi all on lint hispaaniakeelse motoga Unidad, Paz, Justicia (ühtsus, rahu, õigus).
Fanny Churberg
thumb thumb Fanny Maria Churberg (12. detsember 1845 Vaasa – 10. mai 1892 Helsingi) oli soome maastikumaalija.
Fanny Churberg otsustas juba lapsena kunstnikuks hakata. Ta isa suri varakult ja jättis tütrele korraliku päranduse. 1865 hakkas ta võtma Helsingis maalimise eratunde. 1867 läks Churberg Düsseldorfi, et õppida sealses kunstiakadeemias. Kuna naisi sinna vastu ei võetud, pidi ta leppima eratundide võtmisega.
1876–1878 elas ta Pariisis ja läks seejärel Soome tagasi. Ta osales Soome Kunstiühingu tegevuses. 1879 sai ta ühel selle ühingu näitusel esimese auhinna, kuid üldiselt jäi huvi tema maalide vastu tema eluajal väikseks. 1880 lõpetas ta maalimise ja keskendus kunstkäsitööle. Arvatakse, et maalikunstist loobumise põhjuseks võis olla tema venna haigestumine tuberkuloosi või tema töödele osaks saanud karm kriitika. Elu jooksul valmis tal üle 300 maali.
Kuigi Churberg sai kunstihariduse Düsseldorfi koolkonnast, ei võtnud ta omaks selle stiili. Teda peetakse impressionistiks, kuid ta arendas välja oma maastikumaali stiili, mida iseloomustavad eredad värvid ja jõulised pintslitõmbed ja mis sarnanes hiljem tekkinud ekspressionismiga.
1892 suri Fanny Churberg Helsingis ja alles 1919, kui korraldati suur mälestusnäitus, hakati uuesti tema loomingut hindama.
Sloveeni keel
Sloveeni keel (sloveeni keeles slovenski jezik või ka slovenščina) kuulub indoeuroopa keelkonna slaavi keelte lõunaslaavi keelterühma (samasse rühma kuuluvad ka horvaadi, serbia, makedoonia ja bulgaaria keel).
Sloveeni keele kõnelejate koguarv on 1 906 630, kellest 1 730 000 asuvad Sloveenias. Sloveeni keel on Sloveenia Vabariigi ametlik riigikeel. Lisaks räägitakse sloveeni keelt ka Austrias Kärtneni ja Steiermargi piirkonnas (18 000 in), Horvaatias Rijeka, Zagrebi ja Istra piirkonnas (22 800 in), Itaalias Trieste ja Gorizia provintsides Sloveenia piiri lähistel (100 000 in), Ungaris Sloveenia piiri lähistel (~3200 in) kui ka Saksamaal, Rootsis, Prantsusmaal, Austraalias, Ameerika Ühendriikides, Argentinas, Kanadas ja endise Jugoslaavia aladel.
Sloveeni keele levikuala laiub geograafiliselt ühes Euroopa keeruliseimas lingvistilises sõlmpunktis, kus koonduvad slaavi, romaani, germaani ja soome-ugri keelkonnad. Lisaks naaberrahvaste mõjudele on ka Sloveenia mägine loodus kaasa aidanud eri piirkondades keele isoleeritud arengule. Seetõttu on hoolimata suhteliselt väikesest levikualast ja keelekasutajate arvust murdeuurijad eristanud erinevate allikate järgi 7–56 sloveeni keele dialekti, mida kasutatakse kuues piirkondlikus kogukonnas: Kärnteni, ülem-Carniola, alam-Carniola, Littorali, Rovte, Steiermargi ja Alföldi kogukonnas.
Ajalugu
Lingvistilised, arheoloogilised ja historiograafilised allikad näitavad, et 6. sajandi lõpul toimus Sloveenia aladel kaks suuremat slaavlaste asustamislainet, millega ujutati üle laguneva Rooma impeeriumi sealsete alade viimased latiniseeritud keldid ja ülejäänud põlisrahvas. Esmalt saabusid kirdest lääneslaavlased, kellele järgnesid peagi lõunaslaavlased kagust. Ungarlaste ümberasumise tagajärjel 9. sajandil olid lääneslaavlased sealt sunnitud taganema. Kuid hoolimata edasisest rahva segunemisest, on kunagised lääne- ja lõunaslaavi mõjud kirde- ja kagudialektide erinevustes tänaseni tunda.
Alates 8. sajandist läbis Karantaania slaavlaste keel ehk alpislaavi keel (alpska slovanščina) rea järkjärgulisi muutusi ja uuendusi, mis olid iseloomulikud lõunaslaavi keeltele. Jämedalt võttes tekitasid need arengud 13. sajandiks sloveeni keele.
Sloveeni kirjakeele ajastu algab koos Primož Trubariga (1508–1586), sloveenimaade protestantliku kiriku asutaja ja Uue Testamendi tõlkijaga sloveeni keelde, kelle Abecearium ja Cathechismus avaldati veel 1550. aastal. Protestantlik jutlustaja ja õpetaja Adam Bohorič (1520–1598) kirjutas esimese sloveeni keele grammatika Articae horulae succisivae, mis sisaldas ka esimese sloveeni tähestiku reeglid. Bohoriči tähestik (bohoričica) oli kasutusel 1840. aastateni, mil selle vahetas välja gaji tähestik (gajica). Prantsuse revolutsiooni, Napoleoni sõdade ning Maria Theresia ja Joseph II reformide mõjul hakkas sloveeni keel avalikus elus laiemalt levima, seda nii koolides kui ka ametiasutustes. Samuti kasvas elanikkonna kirjaoskus.
Uus seisukoht sai üles kirjutatud sloveeni keeleteadlase Jernej Kopitari (1780–1844) koostatud grammatikaga Grammatik der Slavischen Sprache in Krain, Karnten und Steyemark 1808. aastal. Kirjakeele staatus tõusis märgatavalt tänu France Prešereni (1800–1849) kõrgetasemelisele luulele (Poezije, 1847). 19. sajandi teisest poolest alates hakati sloveeni keelt veelgi ulatuslikumalt kasutama. Kõige olulisemaks keelega seotud otsuseks olid frantsisklasest keeleteadlase, paater Stanislav Škrabeci (1844–1918) kirjapandud sloveeni keele hääldusnormid, mis aitasid edaspidi keelt arendada ja kergitasid ühtlasi sloveeni keele üldist staatust avalikkuse silmis. Sloveeni-saksa sõnastiku (Maks Pleteršnik, 1894–1895), sloveeni keele ortograafia (Slovenski pravopis; Fran Levec, 1899) ja sloveeni keele keskkooligrammatika (Anton Breznik, 1916) ilmumine muutsid sloveeni kirjakeele kõikide sloveenide ühiseks keeleks.
Ent ka pärast Austria-Ungari impeeriumi kokkuvarisemist, Jugoslaavia koosseisus olles, puudus sloveeni keelel võrdne asend. Alles pärast teist maailmasõda saavutas sloveeni keel ametliku keele staatuse Jugoslaavia Föderatiivses Sotsialistlikus Vabariigis. Kuid endised poliitilised, kultuurilised ja lingvistilised erinevused tõusid taas päevakorda ja serbia-horvaadi keel oli privilegeeritud asendis. 1988. aastal oli rühm sloveenikeelseid kodanikke proovinud Ljubljanas sloveeni keeles kohut käia, kuid kohtus käis asjaajamine ainult serbohorvaadi keeles. Sellisest olukorrast sai lõpuks põhiline argument, et 1990. aastal korraldada rahvahääletus, kus suure häälteenamusega võeti vastu otsus kuulutada Sloveenia poliitiliselt iseseisvaks vabariigiks. 25. juunil 1991 kuulutas Sloveenia välja iseseisvuse ja sloveeni keelest sai riigikeel. 1. mail 2004 sai Sloveeniast Euroopa liidu liige ja sellega seoses omandas sloveeni keel ka Euroopa liidu ametliku keele staatuse.
Fonoloogia
Sloveeni keel eristab 29 foneemi (8 vokaali ja 21 konsonanti), mida ortograafiliselt edastatakse sloveeni tähestiku 25 tähe abil (5 vokaali ja 20 konsonanti, sealhulgas katusega tähed: č, š ja ž).
Vokaalid
Sloveeni keeles võivad vokaalid olla lühikesed või pikad. Esimene neist on alati rõhuline, samas kui teine võib olla nii rõhuline kui rõhuta.
Konsonandid
Sloveeni standard keele konsonandi süsteem koosneb 6 resonandist (m, n, l, r, v, j), 6 hõõrdhäälikust (f, s, z, š, ž ja hääldamata häälik), 6 sulghäälikust (helitud k, p, t ja helilised g, b, d) ja 3 afrikaadist (c, č – tš, dz ja dž). Resonantidel ja sulghäälikutel esinevad omakorda mõningad allofooni juhused.
Tähestik
A, B, C, Č, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O, P, R, S, Š, T, U, V, Z, Ž
Arvsõnad
Èn käändub nagu tavaline omadussõna kolme soo puhul: èn, êna, êno. On olemas ka pikem maskuliinne ainsuse nimetav vorm êden, mida kasutatakse juhul, kui arvsõna ei muuda otseselt nimisõna
Dvá, tríje ja štírje käänduvad vastavalt soole ebareeglipäraselt:
Arve loendades ja ette lugedes kasutatakse tavaliselt feminiinset vormi. Arvsõnu viiest edasi ei käänata soo järgi. Samuti käituvad nad nimisõnu muutes pisut erinevalt eelnevatest arvudest. Nominatiivi ja akusatiivi puhul on järgnev nimisõna mitmuse omastavas käändes, samas kui arvsõna on endiselt nimetavas/osastavas käändes. Teiste käänete puhul on arvsõna ja nimisõna samas käändes.
Kõik arvud vahemikus 5–99 käänduvad ühtmoodi. Aga arvude 5–10 puhul nende tüvi muutub, kui neile lisanduvad käändelõpud. Võrdle: pét/ pêt- ; šést/ šêst-; sédem/ sêdm- ; ósem/ ôsm-; devét/ devêt-; desét/ desêt-. Näide number viie varal:
Erinevalt eesti, inglise või serbo-horvaadi keelest muutub ühikuid kombineerides sloveeni keeles nende järjekord, sarnaselt saksa keelega. Kõigepealt tulevad feminiinses käändes ühelised ja seejärel kümneline, mis on ühendatud sidesõnaga „ja“ – „in“ (kaksteist – dváindvájset). Mõlemad osad säilitavad oma algse rõhu.
Sarnaselt inglise keelega on sloveeni keeles kasutusel ka alternatiivsed vormid tuhandeliste ja sajaliste kombinatsioonidest (1100 „üksteist sada“/ eleven hundred (ingl k.) – enájststo; 1200 – dvanájststo jne.)
Grammatika
Sloveeni keele eripärasteks omadusteks on duaal ehk kaksusele osutav grammatiline kategooria, kahe pearõhu olemasolu ja muutesüsteemi rohkus (sarnaselt teiste slaavi keeltega eristatakse kuut käänet – nominatiiv, genitiiv, daativ, akusatiiv, lokatiiv ja instrumentaal, mis sõltuvad omakorda sõna soost – feminiin, maskuliin, neutrum; arvust – ainsus, duaal, mitmus; ja elususest – elus, eluta). Nimisõnad sloveeni keeles muutuvad vastavalt käänetele ja arvule. Omadussõnade ja enamus asesõnade puhul on oluline järgida ka soo muutusi. Kuigi sloveeni keele puhul on tegemist SVO keelega (alus-öeldis-sihtis sõnajärg lauses), on sõnade järjekord lausetes siiski vaba, olenedes tihti tunderõhust või stiilist.
Nimisõna käänamine
Sloveeni keeles lõpevad meessoost nimisõnad üldjuhul konsonandiga. Need jagatakse kõvadeks ja pehmeteks o-tüvega nimisõnadeks. Ka vokaaliga lõppevad maskuliinsed nimisõnad käänduvad sama loogika alusel, kuid lisa vokaal tuleb juurde vaid nominatiivi ja akusatiivi ainsuse puhul. Meessoost sõnad, mis lõppevad a-ga, järgivad naissoost käändelõppude loogikat. Lisaks esineb ebareeglipäraselt käänduvaid nimisõnu.
Naissoost nimisõnade lõpp on üldjuhul -a, ehk tegu on a-tüveliste nimisõnadega. Mõningad naissoost nimisõnad lõppevad ka konsonandiga, sel juhul on tegu i-tüveliste sõnadega. Esineb ka ebareeglipäraselt käänduvaid feminiinseid nimisõnu.
Neutrumi tähistajaks sõnalõpus on üldjuhul -o või -e. Sarnaselt meessoost sõnadega eristatakse ka siin kõvade tüvedega ja pehmete tüvede sõnu, mis käänduvad neutrum o-tüvelise käänamisreeglite järgi. Väike osa neutrum nimisõnu järgib ka neutrum n-tüveliste, neutrum s-tüveliste ja neutrum t-tüveliste käänamisreegleid. Need käänduvad sarnaselt kõvade o-tüveliste sõnadega, kuid sisaldavad kõigis vormides, v.a nominatiivi ja akusatiivi ainsuses lisainfiksit (-en, -es, -et).
Sloveenikeelseid väljendeid
„Zelo smo uživali na obisku v Sloveniji.“ – Nautisime väga reisi Sloveeniasse.
Tere! – ''Živjo! / Zdravo!''
Kuidas sul läheb? – ''Kako si? / Kako ste?''
Tänan küsimast, hästi. – Hvala, dobro.
Mis su nimi on? – Kako ti je ime? (mitteametlik) / Kako Vam je ime? (viisakusvorm)
Minu nimi on___. / Ma olen___. – ''Ime mi je ___. /Jaz sem ___.''
Meeldiv tutvuda. – Lepo, da sva se spoznala.
Palun – Prosim
Tänan väga! – Hvala lepa!
Võta heaks / Pole tänu väärt – Prosim / Ni za kaj
Jah – ja / Da
Ei – Ne
Tänan, ei – Ne, hvala
Vabandage! (möödumiseks) – Samo malo, prosim.
Vabandage (pöördumine) – Oprostite
Tere päevast! – Dober dan!
Tere õhtust! – Dober večer!
Head ööd! – Lahko noč!
Nägemist! – Nasvidenje!
Kohtumiseni! – Živijo!
Kas te räägite inglise keelt? – Govorite angleško?
Ma ei saa aru. – Ne razumem.
Saan aru. – Razumem.
Kus on tualett? – Kje je stranišče?
Tuulose vald
Tuulos on endine vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kanta-Häme maakonnas. Vallas elas enne liitumist 1500 inimest ja rahvastiku tihedus oli 10,4 in/km². Tuulose naabervallad olid Hauho vald, Hämeenlinna linn, Janakkala vald ja Lammi vald. Vallas räägiti soome keelt.
2009. aasta alguses liitus vald Hämeenlinna linnaga.
Külad
Juttila, Karutta, Lakkola, Pohjoinen, Sairiala, Sydänmaa, Syrjäntaka, Teuro, Toivaala
pisi|tühi|Tuulose kirik
1928. aasta taliolümpiamängud
pisi|Olümpiarõngad [[Sankt Moritzis]] pisi|Kanada ja Rootsi mängijad jäähokimängu lõpus pisi|Iluuisutamise meeste üksiksõit Sankt Moritzi taliolümpiamängudel 1928. aasta taliolümpiamängud olid II taliolümpiamängud. Need toimusid 11.–19. veebruarini 1928 Šveitsis Sankt Moritzi linnas.
Sankt Moritz kinnitati olümpialinnaks Rahvusvahelise Olümpiakomitee XXIV istungjärgul Lissabonis 1926. aastal. Teised kandideerinud linnad olid Davos ja Engelberg (mõlemad Šveits).
Korralduskomitee president oli Šveitsi Olümpiakomitee president William Hirschi.
Olümpiamängudel osales 25 riiki 464 sportlasega, neist 26 naist. Naised võistlesid ainult iluuisutamise üksiksõidus ja paarissõidus.
Esimest korda võtsid taliolümpiamängudest osa Argentina, Eesti, Holland, Jaapan, Leedu, Luksemburg, Mehhiko, Rumeenia ja Saksamaa.
Suurim võistkond oli Saksamaal (44 sportlast).
Olümpiamängud avas Šveitsi president Edmund Schulthess. Olümpiavande andis kahevõistleja Hans Eidenbenz.
1928. aasta taliolümpiamängude edukaim riik oli ülekaalukalt Norra, kelle sportlased võitsid kokku 15 medalit, sealhulgas kuus kulda. Kuue medaliga oli tiikidest teisel kohal Ameerika Ühendriigid. Enam kui ühe medali võitsid ka Austria, Rootsi ja Soome. Korraldajamaa Šveits võitis ühe pronksmedali, mis on korraldajamaade kõige tagasihoidlikum medalisaak taliolümpiamängude ajaloos.
Norralanna Sonja Henie võitis iluuisutamise naiste üksiksõidus oma esimese kolmest järjestikusest kuldmedalist. Henie oli 1928. aasta mängudel vaid 15-aastane, saades toona kõige nooremaks olümpiavõitjaks. Vigastatud põlvega võistelnud Rootsi iluuisutaja Gillis Grafström võttis üksiksõidus taas olümpiavõidu (see oli tema kolmas olümpiavõit sel alal, kui võtta arvesse ka 1920. aasta suveolümpiamängude iluuisutamisvõistlused).
Murdmaasuusatamise 50 km distantsil saavutasid rootslased kolmikvõidu. Kuldmedali võitnud Per-Erik Hedlund edestas kaasmaalast Gustaf Jonssoni koguni 13 minuti ja 27 sekundiga, mis on ülekaalukaim võit sel alal taliolümpiamängudel. 50 km distantsisõidu muutis keerulisemaks ilm, kui võistluse ajal tõusis õhutemperatuur 0 kraadist 25 kraadini päikese käes.
Enim medaleid võitis 1928. aasta taliolümpiamängudel Norra kiiruisutaja Bernt Evensen, kes võitis ühe kuld-, ühe hõbe- ja ühepronksmedali. Vähemalt kaks medalit võitsid veel norralased Johan Grøttumsbråten (murdmaasuusatamises ja kahevõistluses) ja Ivar Ballangrud (kiiruisutamises), soomlane Clas Thunberg (kiiruisutamises) ning ameeriklane Jennison Heaton (bobisõidus ja skeletonis). Nii Grøttumsbråten kui Thunberg võitsid mõlemad vähemalt kaks medalit ka eelmistel taliolümpiamängudel.
Spordialad
Mängudel jagati kaheksal spordialal välja kokku 14 komplekti medaleid. Erinevalt 1924. aasta taliolümpiamängudest toimus patrullsuusatamine nüüd medaliala asemel vaid näidisalana.
Oleg Penkovski
Oleg Penkovski (13. aprill 1919 Vladikavkaz – 16. mai 1963 Moskva) oli NSV Liidu sõjaväelane (polkovnik), NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse (GRU) töötaja. 1963. aastal süüdistati teda spionaažis Ameerika Ühendriikide ja Suurbritannia kasuks ja kodumaa reetmises ning lasti NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusel maha.
Oneiroloogia
Oneiroloogia on õpetus ja uurimissuund unenägudest.
Oleg Penkovski
Sõjaväeteenistus
Penkovskit autasustati Teise maailmasõja ajal viie ordeniga: kahe Punalipu ordeniga, Aleksander Nevski ordeniga, Isamaasõja ordeni I järgu, Punatähe ordeni ning kaheksa medaliga.
Oneiroloogia
Oneiroloogia püüab tänapäeval leida seoseid aju funktsioneerimise ja unenägude vahel ning aru saada, kuidas aju une nägemise ajal töötab.
Oleg Penkovski
Sõjaväeteenistus
Penkovski suunati pärast Teise maailmasõja lõppu ning teenistust õppima Frunze-nimelisse Sõjaväeakadeemiasse ja pärast üldsõjaväelise akadeemia lõpetamist 1949. aastal kohe Nõukogude Armee Sõjaväediplomaatia Akadeemiasse (Военно-дипломатическая академия Советской Армии (ВАСА)), mille ta lõpetas 1953. aastal. Penkovskile anti 1950. aastal 31-aastaselt polkovniku auaste.
Oneiroloogia
Oneiroloogia ei tegele unenägude tõlgendamisega nendest tähenduse otsimise mõttes, pigem tegeletakse uneprotsesside kvantitatiivse kirjeldamisega.
Oleg Penkovski
Sõjaväeteenistus
Õpingute ajal abiellus ta Moskva sõjaväeringkonna Poliitvalitsuse ülema kindralmajor Dmitri Gapanovitši tütrega ning tänu tekkinud tutvusele äia suhtlusringkonnas omandas head suhted NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Raketi- ja Suurtükiväe Peavalitsuse ülema Sergei Varentsoviga.
Tegevus Nõukogude sõjaväeluures
Penkovski valmistus 1957. aastal pärast teenistusaasta lõppemist ja Moskvasse naastes uueks lähetuseks sõjaväeatašeena. Uueks sihtkohaks oli India, kuid enne seda avastati tema isa osalus Venemaa kodusõjas võitluses nõukogude võimu vastu ja ta vallandati GRU-st.
1959. aastal võeti Oleg Penkovski tänu sidemetele Nõukogude sõjaväe kõrgemates ringkondades (NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse ülem Ivan Serov ja NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Raketi- ja Suurtükiväe Peavalitsuse ülem suurtükiväemarssal Sergei Varentsov) taas GRU-sse, 3. valitsuse (Põhja- ja Lõuna-Ameerika ning Suurbritannia piirkond) vanemohvitserina teadus-tehnilise luure liinis, NSV Liidu Ministrite Nõukogu Riikliku Teaduse ja Tehnika Komitee välisosakonna ülema asetäitja "kattevarju" all.
Tegevus Ameerika Ühendriikide ja Suurbritannia agendina
1961. aastal otsis ta omal initsiatiivil kontakti Suurbritannia luurega NSV Liitu äriasjus külastanud briti ärimehe Greville M. Wynne'i kaudu.
Vahistamine, kohtuprotsess ja hukkamine
Penkovski vahistati 22. oktoobril 1962. aastal NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee poolt riigireetmise süüdistusega ning pärast kohtupidamist hukati 1963. aastal.
"The Penkovsky Papers"
1965. aastal avaldati Ameerika Ühendriikides väidetavalt Penkovskist järelejäänud märkmete alusel koostatud raamat "The Penkovsky Papers".
Alert
pisi|CFS Alerti kompleks 2016. aasta mais pisi|Õhukeemia observatoorium Alertis Alert on asula Kanadas Nunavutis Ellesmere'i saare põhjatipu lähedal. See on maailma põhjapoolseim püsivalt asustatud paik. Alert asub 817 km kaugusel põhjapoolusest. Asula geograafilised koordinaadid on 82°28' N, 62°30' W.
Tansaania vapp
Tansaania vapp on Tansaania riigivapp.
Elevandivõhkadega ümbritsetud vapikilp seisab Kilimanjaro tipus. Seda hoidvad mees ja naine sümboliseerivad koostööd. Mehe jalge ees on nelgipuu oks ja naise jalge ees puuvillapõõsa oks.
Alert
Alertis on lennuväli.
Tansaania vapp
Vapikilbi ülemine, kollane osa sümboliseerib maavarasid, tõrvik vabadust ja tarkust. Selle all on Tansaania lipp. Punane väli tähistab viljakat maapinda, sinised lained aga maad, vett ja rannajoont. Oda sümboliseerib vabadust ning ristatud kirves ja kõblas kujutavad rahva tööriistu.
Alert
Kliima
Alertis on arktiline kliima.
Tansaania vapp
Lindil vapi alaosas on suahiilikeelne Tansaania juhtlause "Uhuru na Umoja" ("vabadus ja ühtsus").
Alert
Kliima
Aasta keskmine õhutemperatuur Alertis on –18,0 °C. Ainult juuli ja augusti keskmine temperatuur on positiivne, vastavalt +3,3 ja +0,8 °C. Detsembrist märtsini on kuu keskmine temperatuur alla –30 °C, kõige madalam veebruaris: –33,4 °C.
Absoluutne miinimum on mõõdetud veebruaris (–50,0 °C). Novembrist aprillini on täheldatud temperatuure alla –43 °C. Lund võib sadada ükskõik millal. Märtsis ja aprillis pole kordagi plusskraade täheldatud, teistel kuudel on. Absoluutne maksimum on mõõdetud juulis (+20,0 °C), juuni ja augusti rekord on samuti üle +18 °C.
Aasta keskmine sademete hulk on 153,8 mm. Suved on märjemad: juulis on 27,8 mm sademeid, detsembrist märtsini 6,3–7,0 mm.
Kui sademed lüüa lahku vihmaks ja lumeks, siis vihma tuleb ainult juunist septembrini, kokku 16,1 mm, sellest 11,1 mm juulis ja 4,0 mm augustis. Lund sajab kõige rohkem septembris: 33,6 mm. Juuli on 17,3 mm-ga augusti ja oktoobri (mõlemad 18,0 mm) järel neljandal kohal. Detsembrist märtsini sajab 7,5–8,7 mm lund.
Thor
pisi|Pronkskuju (ca 6,4 cm kõrgune) Islandi rahvusmuuseumis Reykjavikis, dateeritud 1000 aastat peale Kristust; ilmselt Thor, oma vasara Mjolniriga. pisi|"Thori võitlus [[jötunitega" (1872. aasta maal)]] Thor (vanapõhja Þórr, vanainglise Þunor, vanaülemsaksa Donar, rootsi ja norra Tor, taani Thor) on äikesejumal skandinaavia ja varases germaani mütoloogias.
Skandinaavia mütoloogias oli Thor Odini ja Jörði poeg. Ta oli jumalatest tugevaim ja võitles edukalt hiidude vastu. Thori kujutati tugeva mehena, punaste juuste ja punase habemega. Tema relv oli vasar Mjöllnir, mis viskaja kätte tagasi pöördus. Thoril oli vöö, mis tema jõu kahekordistas, ja vasara käsitsemiseks vajalikud raudkindad.
Thor sõitis kaarikus, mida vedasid sokud. Kui see üle taeva veeres ja ta oma vasarat viskas, lõi välku ja müristas. Kui Thoril süüa tarvis oli, võis ta oma sokud tappa ja nende liha süüa, kuid luid ei tohtinud katki teha. Kondid paigutati hiljem tapetud kitsede nahkade sisse, ja kui Thor sokunahkade kohal Mjølnerit vibutas, ärkasid sokud taas ellu.
Thori abikaasa oli Sif. Sifil olid kullast juuksed. Neil oli kaks last, poeg Modi ja tütar Trud, kuid Modil ja Trudil oli müütides üsna tähtsusetu osa. Lisaks oli Thoril hiiunaise Jernsaxaga poeg Magni, kes ei elanud teiste jumalate juures, vaid koos emaga Jotunheimis.
pisi|Trud ja Thor kivistunud Alvisega Ükskord, kui Thor oli sõjakäigul Jotunheimis, lubas Sif vahepeal Trudi naiseks kõige targemale härjapõlvlasele Alvisele. Kui Thor oli tagasi koju jõudnud ja sellest teada saanud, tuli Alvis pruudile järele. Thor teatas, et temal, kui pruudi isal on abielu osas lõplik sõna, ja et on nõus oma tütart ära andma ainult siis, kui Alvis vastab kõigile tema küsimustele. Thor muudkui küsis ja Alvis muudkui vastas, kuni lõpuks tõusis päike. Alvis ei talunud päikesekiirgust ja muutus kohe kiviks, nagu Thor oli kavatsenud.
Thor oli põllumajanduse kaitsja. Sifi kullast juuksed sümboliseerisid küpset vilja. Thori teine ülesanne oli hiidude ja teiste kurjade olevustega võitlemine, mistõttu oli ta ka füüsilise jõu ja võitluse jumal.
Thoriga on seotud palju seikluslikke ja vahel koomilisi lugusid. Kui hiid Þrymr Mjølneri ära varastas ja selle väljalunastamiseks Freyjaga abielluda soovis, riietas Thor end Freyja rõivastesse ja esines Freyjana. Loki seevastu pidi esinema Freyja teenijatüdrukuna. Trymi kodus juhtus hulk koomilisi stseene, kuni lõpuks toodi Mjølner saali. Thor krabas selle endale ja tappis seejärel hulga hiidusid alustades Trymist, enne, kui koos Lokiga ära tuli.
Thori lauba sees oli luisukivi tükk. Kui Thor Hrungneri nimelise hiiuga võitles, viskas Thor vastast Mjølneriga ja Hrungner teda luisukiviga. Need põrkusid poolel teel. Mjølner jätkas sellegipoolest teed ja tappis Hrungneri, aga luisukivi purunes paljudeks tükkideks, millest üks tabas Thori laupa. Mõlemad kukkusid pikali, aga Thor jäi kaelapidi Hrungneri jala alla. Hrungner oli nii raske, et keegi ei suutnud teda liigutada. Lõpuks tuli Thori kolme päeva vanune poeg Magni ja tõstis Hrungneri jala isa kaela pealt ära, päästes nii tema elu.
Thoriga seotud lugu, mida on ruuni- ja pildikividel võib-olla kõige enam kujutatud, räägib sellest, kuidas Thor kalal käis ja Miðgarðrimao õnge otsa püüdis. Thor tõmbas õnge nii tugevasti, et ta jalg vajus läbi paadipõhja. Madu ta aga kätte ei saanud, sest hiid Hymir raius õngenööri läbi.
Kui Baldur oli surnud ja talle korraldati põletusmatus, lõi leinav Thor jalaga härjapõlvlast, kelle nimi oli Lit, nii et see lendas lõkkesse ja suri samuti.
Thor ei olnud surematu ja oli ette teada, et maailma hävingu Ragnaröki aegses viimases lahingus tapab Thor Miðgarðrimao, kuid madu tapab ka tema. Ehkki enamik jumalaid pidi Ragnarökis hukkuma, pidid Thori pojad Magni ja Modi ellu jääma.
Põllumeeste ja võitlejate kaitsjana oli Thor viikingiaegse Skandinaavia kõige armastatum jumal. Thori austasid ka orjad. Levinud oli Mjølneri kujulise ripatsi kandmine amuletina, arvatavasti vastusena risti kandmisele kristlaste seas. Thori nime kasutati sageli isikunime osana ja paljud sellised nimed on Skandinaavias siiamaani käibel. Thori nime esineb sageli ka kohanimedes.
Thori järgi on nime saanud neljapäev taani, norra ja rootsi (torsdag), inglise (thursday), saksa (donnerstag), hollandi (donderdag) ja soome keeles (torstai).
Muistsete saarlaste peajumalas Taarapitas (Taaras-Toorus) on nähtud germaani Thori algupära.
Indiana Jones ja Kristallpealuu kuningriik
"Indiana Jones ja Kristallpealuu kuningriik" (ka "Indiana Jones ja Kristallkolba kuningriik"; originaalpealkirjaga Indiana Jones and the Kingdom of the Crystal Skull) on 2008. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide seiklusfilm, mille lavastas Steven Spielberg.
Nikolai Lavrinovski
pisi|Nikolai Lavrinovski (1910) Nikolai Nikolajevitš Lavrinovski (vene Николай Николаевич Лавриновский; 6. jaanuar 1875 Stremutka, Pihkva vald – 24. mai 1930 Riia) oli Venemaa riigitegelane. III Riigiduuma liige Pihkva kubermangust.
Ta oli õuenõunik (kolleegiuminõunik), Voroneži asekuberner 23. maist 1911 kuni 27. augustini 1912, riiginõunik, Mogiljovi asekuberner 27. augustist 1912 kuni 1913, kammerhärra (6. detsember 1913), Tauria tsiviilkuberner 1913 kuni 1914, Tšernigivi tsiviilkuberner 1914 kuni 1915, tõeline riiginõunik, Liivimaa tsiviilkuberner 1915–1917 ja salanõunik (8. veebruar 1917).
1922. aastal emigreerus ta Läti Vabariiki ja sai Läti kodakondsuse.
Ta on maetud Pokrova kalmistule (läti Pokrova kapi; vene Покровское кладбище) Riias.
Perekond
Tema vanemad olid Pihkva kubermangu aadelkonna peamees (1910–1913) ja senaator Nikolai Pavlovitš Lavrinovski (sündinud 1845) ja Anna Hazenwinkel (sündinud 1855).
Ta oli abiellus Jelizaveta Uvarovaga, hiljem Maria Golikovaga (1890–1986).
BOS
BOS või Bos võib tähendada järgmist:
Tammela vald
Tammela on vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kanta-Häme maakonnas.
Tammela naabervallad on Forssa linn, Hattula, Jokioinen, Kalvola, Karkkila, Loppi, Nummi-Pusula, Renko, Somero ja Urjala.
Külad
Heinu, Hevoniemi, Hykkilä, Häiviä, Iittala, Kallio, Kankainen, Kaukjärvi, Kaukola, Keikkala, Kuuslammi, Kytö, Letku, Liesjärvi, Lunkaa, Mustiala, Myllykylä, Ojainen, Orjanhirsi, Pappila, Patamo, Pikonkorpi, Porras, Riihivalkama, Saari, Sauvola, Sukula, Susikas, Taljala, Talpia, Tammela, Teuro, Torajärvi, Torro
pisi|tühi|püsti|Tammela kirik
Lüütre org
pisi|[[Lüütre oru paljand koos Lüütre ojaga]]
Lüütre org on kaitsealune jõeorg Viljandimaal Mulgi vallas Sarja külas.
Kaitstava orulõigu pikkus on 550 m, laius 100 m ja pindala 8 ha. See võeti kaitse alla 21. augustil 1990 ja see on kaitse all üksikobjektina.
Lüütre org on Halliste ürgorgu lõunast suubuv lisaorg, mille põhjas voolab Lüütre oja.
Orus asub Lüütre oru paljand, kus avanevad keskdevoni Aruküla lademe liivakivid. Suurim paljand on 55 m pikk ja kuni 6 m kõrge. Paljandis on madal koobas, millest väljuvad allikad. Paljanditel on teaduslik tähtsus Aruküla lademe Tarvastu kihtide rohkete allikatega esindusliku paljandina.
Aed-põõsalind
Aed-põõsalind (Sylvia borin) on tavaline ja laialt levinud linnuliik põõsalindlaste sugukonnast põõsalinnu perekonnast.
Levila
Aed-põõsalind elutseb Euroopas, Kaukaasias ning Lääne-Siberi kesk- ja lõunaosas. Ta talvitub troopilises ja Lõuna-Aafrikas. Eestis on aed-põõsalind sage haudelind , tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 600 000–900 000 paarile.
Välimus
Aed-põõsalind meenutab väliselt ja käitumiselt samasse perekonda kuuluvat mustpea-põõsalindu, kuid on veidi suurem. Sulestik on ühetooniline: ülalt hallikaspruun oliivja varjundiga, rinna tagaosa, kõhualune ja sabaalune on valged. Isas- ja emaslindude sulestik on ühesugune. Noorlindude sulestik on samasugune, ainult tuhmim.
Aed-põõsalinnu üldpikkus on 13–14,5 cm. Ta on silmapaistmatu välimusega, hiirekarva laululind. Laul on kiire ja ühtlase tugevusega mulin. See sarnaneb mustpea-põõsalinnu lauluga, kuid on mahedam ja voolavam, ühelaadsem ja flöötivate helideta. Kutsehüüd on täksiv "tak-tak" või "tšek", mida erutusel kiiresti korratakse.
Elupaik
Aed-põõsalind elutseb lehtmetsades, lehtvõsades, puisniitudel, parkides ja aedades.
Pesitsemine
Aed-põõsalind saabub Eestisse mai keskpaiku ja lahkub augustis (üksikud septembris). Pesa on kausjas, koosneb korratult kuhjatud rohukõrtest. Kurnas on 4–6 muna. Pojad väljuvad pesast umbes kahe nädala vanuselt.
Toitumine
Aed-põõsalind toitub putukatest nagu teisedki põõsalinnud. Peamiselt sööb ta mardikaid (kärsaklasi ja poilasi) ning liblikaröövikuid, harvem kiletiivalisi (enamasti lehevaablasi ja nende vastseid), kärbseid ja lutikalisi. Suve lõpul ja sügisel sööb ta meelsasti mitmesuguseid marju ja vilju (kikkapuu, lodjapuu, paakspuu, vaarikas, mustikas jne).
Pedoloogia
Pedoloogia uurib mulda tema looduslikus olekus eelkõige geneesi, morfoloogia, klassifitseerimise ja leviku kaudu. On kasutusel mõnes käsitluses ka mullateaduse sünonüümina.
Eesti näitlejate loend
A
Andreas Aadel - Heilo Aadla - Argo Aadli - Agnes Aaliste - Viive Aamisepp - Ott Aardam - Henn Aare - Inna Aare - Irja Aarma - Jüri Aarma - Reet Aarma - Andre Aarniste - Mart Aas - Marta Aasa - Kristel Aaslaid - Loore Aaslav-Kaasik - Katri Aaslav-Tepandi - Ants Aasmaa - Irja Aav - Murel Aav - Tõnu Aav - Evald Aavik - Ervin Abel - Margus Abel - Mari Abel - Tamara Abel - Hardo Adamson - Maia Adari - Olga Adari - Rudolf Adelmann - Karl Ader - Voldemar Ader - Kais Adlas - Raivo Adlas - Enn Adusson - Ilse Adusson - Rein Aedma - Ljubov Agapova - Ada Ahi - Dajan Ahmetov - Liisa Aibel - Marika Aidla - Endel Aimre - Lembit Aimre - Linda Ainla - Elmo Ainula - Anti Ainumäe - Riina Airenne - Silvi Ait - Ira Ajango - Eneken Aksel - Alide Alaküla - Ellen Alaküla - Robert Alamaa - Randar Alango - Rudolf Alari - Nata Albring-Kruusmann - Urmas Alender - Voldemar Alev - Martin Algus - Armin Alla - Illi Allabert - Rudolf Allabert - Ljuba Aller - Elise Allik - Peeter Allik - Alli Alliksoo - Andrus Allikvee - Hanna Allsaar - Otto Aloe - Milli Altermann - Theodor Altermann - Anna Alt-Jakobson - Anna Altleis - Jaan Altleis - Kaarli Aluoja - Hannes Ambos - Ants Ander - Anu Ander - Lehte Ander - Ago Anderson - Rein Andre - Valve Andre - Karin Andrekson - Paula Andrekson - Ludmilla Andrianova - Ain Anger - Endel Ani - Eva Annast - Helgi Annast - Sergi Annilo - Maria Annus - Rednar Annus - Robert Annus - Rein Anon - Hilda Anso - Nadežda Antipenko - Maimu Anto - Kärt Anton - Lembit Anton - Eugen Antoni - Ljubov Antoni - Olavi Antons - Jenny Anvelt - Astrid Arak - Sirje Arbi - Aleksander Arder - Helmi Aren - Rein Aren - Väino Aren - Anu Arendi - Juta Arg - Toivo Arnover - Inge Arro - Aleksander Arry - Ines Aru - Leida Aru - Jaanika Arum - Virve Aruoja - Heino Arus - Tiit Aruvee - Jim Ashilevi - Sandra Ashilevi - Erki Aule - Edmund Aumere - Merle Aunpuu - Aleksander Aur - Ajjar Ausma - Märt Avandi - Maria Avdjuško
B
Tõnu Bachmann - Marika Barabanštšikova - Eino Baskin - Roman Baskin - Ruts Bauman - Laura Baumverk - Ülle Bernhardt-Hertmann - Lydia Bock
D
Karin Devis-Kaasik - Alexandr Domowoy - Svetlana Dorošenko - Ben Drui - Andres Dvinjaninov - Natalja Dõmtšenko
E
Toomas Edur - Olev Eek - Aleksander Eelmaa - Taavi Eelmaa - Andrus Eelmäe - Lembit Eelmäe - Eva Eensaar - Ivo Eensalu - Marika Eensalu - Enno Eesmaa - Epp Eespäev - Elle Eha - Valve Ehala - Helmi Einer - Aino Einla - Anna Ekston - Kitty Eller - Kai Elling - Kristel Elling - Rauno Elp - Herta Elviste - Eino Ende - Richard Ende - Aili Engelberg - Rudolf Engelberg - Roland Engman - Elvira Ennok - Heino Ennok - Elita Erkina - Andero Ermel - Theodor Ers - Iivi Ervin - Ants Eskola - Olev Eskola - Mihkel Essmann - Ita Ever
F
Veera Fjodorova - Jaan Freimann
H
Liis Haab - Ahto Haabjärv - Jaan Haabjärv - Alar Haak - Maarja Haamer - Raul Haaristo - Juss Haasma - Aino Haav - Maire Haava - Markus Habakukk - Verner Hagus - Uko Halla - Priit Hallap - Arvi Hallik - Maaja Hallik - Alide-Johanna Halliste - Mati Hammer - Rene Hammer - Enn Hango - Teet Hanschmidt - Benno Hansen - Kristjan Hansen - Leopold Hansen - Mall Hansen - Johan Hansing - Meelis Hansing - Wilhelmine Hansing - Anatoli Hanson - Ravo Hanura - Liivika Hanstin - Heikki Haravee - Alvi Hargel - Jaan Hargel - Dmitri Hartšenko - Sven Heiberg - Terje Heido - Jaak Hein - Valentina Hein - Viive Hein - Uno Heinapuu - Marian Heinat - Kersti Heinloo - Norbert Heinloo - Anu Heinsalu - Maare-Marika Heinsoo-Kiiver - Helle-Reet Helenurm - Tiit Helimets - Mare Hellam - Hilda Hellas - Ludmilla Hellat-Lemba - Julius Helsblum - Neeme Henk - Ago Herkül - Imbi Herm - Evald Hermaküla - Endla Hermann - Agate Hiielo - Siina Hiievälja - Elfriede Hilden - Valdur Himbek - Mercedes Hink - Aavo Hinno - Lea Holst - Emmy Holz - Agnes Holt - Vladislav Horuženko - Toomas Hussar - Ludmilla Hussar - Aado Hõimre - Lembit Härm - Martin Härm - Tiit Härm - Viiu Härm - Edkar Härmson
I
Tiina Ideon - Hermann Iila - Ella Ilbak - Andres Ild - Linda Ilja - Kaja Ilmjärv - Helgi Ilo - Marie Ilves - Tamara Imre - Aita Indrikson - Villem Indrikson - Tanel Ingi - Kaarel Ird - Ingrid Isotamm - Ingrid Iter - Guido Ivandi - Kati Ivaste - Aleksandr Ivaškevitš
J
Adeele Jaago - Marta Jaago - Tiina Jaaksoo - Anna Jaamets - Henn Jaaniste - Margus Jaanovits - Erich Jaansoo - Allan Jaas - Peeter Jakobi - Maarja Jakobson - Märt Jakobson-Viktor Jakovlev - Peeter Jalakas - Valter Janno - Vello Janson - Eike Joasoo - Ida Johannes - Kalju Johannson - Aire Johanson - Gustav Johanson - Jaak Johanson - Jaan Johanson - Uku Joller - Tanel Jonas - Ado Joonas - Leida-Marie Joonson - Mait Joorits - Janek Joost - Triin Jugapuu - Felix Juhandi - Aleksander Juhani - Jaanika Juhanson - Laine Juhansoo - Amanda Juhkamson - Aljo Juhkum - Karl Jungholz - Marilyn Jurman - Lii Jõe - Jaak Jõekallas - Mare Jõgeva - Ants Jõgi - Arli Jõgi - Elsa Jõgi - Julie Jõgi - Rudolf Jõks - Toomas Jõõger - Endel Jägala - Eduard Järs - Julius Järve - Leili Järve - Malle Järve - Andres Järvela - Leontine Järvepera - Arne Järvesaar - Jüri Järvet - Lemme Järvi - Tatjana Järvi - Ene Järvis - Ninel Järvson - Merle Jääger - Udo Jääger - Leida Jürgens - Peeter Jürgens - Grete Jürgenson - Milvi Jürgenson - Juhan Jürgo - Meta Jürgo - Karolin Jürise - Aili Jürissaar - Ain Jürisson - Veiko Jürisson - Mikk Jürjens - Elmar Jürmann - Vello Jürna - Faime Jürno
L
Aadu Laabus - Marta Laan - Ants Laande - Piret Laanelepp - Aare Laanemets - Paul Laanemets - Ave Laanoja - Aleksander Laar - Ly Laar - Adolf Laas - Helle Laas - Paul Laasik - Voldemar Laason - Lia Laats - Väino Laes - Lauri Lagle - Lembit Lahe - Anna Laht - Arvo Laid - Milvi Laid - Tatjana Laid - Silvia Laidla - Liis Laigna - Ants Lainevool - Mart Laisk - Leida Laius - Anu Lamp - Elsa Lamp - Tõnn Lamp - Johannes Lampson - Alma Landberg - Salme Landberg - Lilli Laoniidu - Alfred Laos - Arne Laos - Rein Laos - Roland Laos - Vladimir Laptev - Tont Laretei - Aleksander Larin - Ly Lasner - Jüri Lass - Liis Lass - Juri Latko - Alice Lattik - Amandus Lattik - Erki Laur - Hugo Laur - Mart Laur - Miroslav Laur - Piret Laurimaa - Arno Lauring - Ants Lauter - Jaan Leemets - Asta Lees - Kristel Leesmend - Mare Leet - Kai Leete - Voldemar Leetjärv - Liia Leetmaa - Rete Leetna - Aili Leetva - Fatme Helge Leevald - Veera Leever - Juta Lehiste - Leonid Lehtla - Magda Lehtla - Uno Leies - Siiri Leinatamm - Aime Leis - Aadu Leissar - Johanna-Marie Leissar - Mall Leissar - Reet Leissar - Herta Lember - Vaadu Lember - Eduard Lemmiste - Urmas Lennuk - Astrid Lepa - Ester Lepa - Margus Lepa - Andres Lepik - Iivi Lepik - Leida Lepik - Mait Lepik - Triin Lepik - Kadri Lepp - Nieves Lepp - Tõnis Lepp - Agnes Lepp-Kaasik - Rea Lest - Leida Levald - Tiiu Levald - Pirjo Levandi - Martin Libene - Lydia Liblikmann - Ülle Lichtfeldt - Katre Lidmets - Karl Liigand - Oskar Liigand - Arnold Liiger - Eduard Liiger - Ellen Liiger - Albert Liik - Jörgen Liik - Edmund Liim - Juha Liira - Hilja Liiv - Salme Liiv - Senta Liiv - Ants Liivak - Maria Lee Liivak - Lembit Liivamägi - Aleksander Lilbok - Artur Lill - Ella Lill - Mari Lill - Mari-Liis Lill - Pille Lill - Aino Lilla - Enn Lillemets - Helga Lilleorg - Tiit Lilleorg - Valentin Lind - Kaja Lindal - Lisl Lindau - Mart Lindebaum - Liis Lindmaa - Artur Linnamägi - Tõnno Linnas - Eva Linnumägi - Osvald Lipp - Sergius Lipp - Teodor Lipp - Hella Lippasaar - Susy Lipp-Jakobson - Ly Lippur - Ülo Lodeson - Epp Lohk - Natali Lohk - Valdeko Loigu - Uno Loit - Anu Lomp - August Lomp - Lydia Loo - Raine Loo - Verner Loo - Virve Loodsalu - Priit Loog - Niini Loona - Maire Loorents - Lilian Looring - Marje Loorits - Venno Loosaar - Ida Loo-Talvari - Helena Lotman - Asta Lott - Salme Lott - Elmar Luhats - Lena Barbara Luhse - Kata-Riina Luide - Juhan Luik - Markus Luik - Milvi Luik - Sulev Luik - Vilma Luik - Natalia Lukaševitš - Pille Lukin - Ella Lukk-Kudu - Jüri Lumiste - Olga Lund - Ada Lundver - Inga Lunge - Lydia Lust - Meta Luts - Tiit Luts - Valter Luts - Ain Lutsepp - Lilli Lutter - Väino Luup - Veera Luur - Toomas Lõhmuste - Karin Lätsim - Vaike Lätt - Elmar Lätti - Tanel Lään - Amanda Lääne - August Lääne - Karin Lätti - Johannes Lükki - Bernhard Lülle - Ago Lüüdik - Kristjan Lüüs
M
Martin Maagen - Anne Maasik - Elsa Maasik - Maie Maasik - Õie Maasik - Linda Madis - Mart Madiste - Kleer Maibaum-Vihmar - Kaido Maidla - Riina Maidre - Raimu Maiksar - Teo Maiste - Paul Maivel - Lembit Majas - Vello Makke - Roman Maksimuk - Eva Malleus - Hilda Malling - Franz Malmsten - Hugo Malmsten - Mait Malmsten - Rein Malmsten - Marina Malova - Priit Manavald - Henry Mandel - Heino Mandri - Maimu Mardi - Eve Maremäe - Anne Margiste - Ingrid Margus - Elmar Maripuu - Enna Maripuu - Nikolai-Feodor Maripuu - Theo Maripuu - Lehte Mark - Anna Markus - Jüri Markus - Leo Martin - Mare Martin - Valli Martin - Elmar Martinson - Maire Martinson - Therese Masing - Ella Masing-Grünberg - Märten Matsu - Marko Matvere - Virve Meerits - Aleksander Meermann - Eva Meil - Ellu Meister - Zoja Mellov - Aarne Melts - Helene Meltsas - Ludvig Menning - Märt Meos - Getter Meresmaa - Vello Merimaa - Alfred Mering - Mai Mering - Triinu Meriste - Agne Merit - Karl Merits - Lydia Merits-Sepa - Maria Merjanskaja - Helena Merzin - Leonhard Merzin - Laine Mesikäpp - Maarika Mesipuu-Veebel - Raivo Mets - Märten Metsaviir - Harald Metsis - Maili Metssalu - Marje Metsur - August Michelson - Kaie Mihkelson - Hans Miilberg - Carmen Mikiver - Mikk Mikiver - Tõnu Mikiver - Mart Mikk - Tõnu Mikk - Enno Mikkelsaar - Olga Mikk-Krull - Marina Mikk-Murakin - Ilmar Mikkor - Margus Mikomägi - Silja Miks - Madis Milling - Sirje Minhof - Peeter Mirski - Bruno Mitt - Helene Mitt - Manivalde Mitt - Oskar Mitt - Maarja Mitt-Pichen - Felix Moor - Kertu Moppel - Terese Mugasto - Truuta Muld - Mai Murdmaa - Mari Murdvee - Hilje Murel - Jaan Muri - Natalja Murina - Maret Mursa - Raido Murss - Anu Murss-Põldar - Mati Murumaa - Taavet Mutsu - Leida Mõttus - Polli Mõtus - Madis Mäeorg - Ain Mäeots - Paul Mäeots - Lauri Mäesepp - Lembit Mägedi - Aarne Mägi - Aleksander Mägi - Alice Mägi - Arvi Mägi - Laine Mägi - Lembo Mägi - Maarja Johanna Mägi - Maigret Mägi - Marin Mägi - Paul Mägi - Tõnis Mägi - Viktor Mägi - Andres Mähar - Tiina Mälberg - Maarika Mälksoo - Aleksander Mälton - Reet Mändmets - Tarmo Männard - Marju Männik - Mai Männiko - Ilmar Märks - Erika Määrits - Ellen Mölder - Milvi Mölder - Pauline Mölder - Mari Möldre - Hilda Möldroo - Hartius Möller - Ida Möller-Tüür - Aleksander Müller - Jaan Mürk - Thomas Mürk - Armilde Müür - Mart Müürisepp
N
Ernst-Eduard Naaris - Helju Nael - Elvi Nander - Heinrich Nau - Kreidy Naudre - Lauri Nebel - Eve Neem - Kersti Neem - Eero Neemre - Gerd Neggo - Heleri-Anete Neider - Veera Nelus - Marek Nepomnjaštši - Helmi Nerep - Ilmar Nerep - Katrin Nielsen - Hans Nieländer - Ellen Niglas - Karmo Nigula - Eduard Niilus - Jüri Niin - Aleksander Niine - Tõnis Niinemets - Arno Niitof - Rufina Noor - Taisto Noor - Allan Noormets - Andres Noormets - Ants Nopri - Henrik Normann - Eva Novek - Peeter Novoseltsev- Jekaterina Novosjolova - Egon Nuter - Rudolf Nuude - Laura Nõlvak - Maris Nõlvak - Endel Nõmberg - Artur Nõmmik - Enn Nõmmik - Renee Nõmmik - Sulev Nõmmik - Ella Nõmtak - Milli Nõmtak - Kaili Närep - Elmo Nüganen - Saara Nüganen
O
Marta Ohaka - Andres Oja - Peeter Oja - Pääru Oja - Rein Oja - Tõnu Oja - Helga Ojalo - Madis Ojamaa - Eduard Ojamets - Indrek Ojari - Tiit Ojasoo - Age Oks - Andres Oks - Madis Ollikainen - Liina Olmaru - Rein Olmaru - Asta Olo - Kati Ong - Katrin Oolo - Margus Oopkaup - Helmi-Marie Oot - Raivo Opsola - Ain Orav - Aksel Orav - Illart Orav - Jaanus Orgulas - Maimu Orgussaar - Juri Orlov - Liina Orlova - Kalju Orro - Kaarel Orumägi - Andres Ots - Artur Ots - Asta Ots - Georg Ots - Jori Ots - Karl Ots - Senta Ots - Toomas Ots - Kuno Otsus - Velda Otsus - Benita Otti - Heino Otto
P
Heljo Paas - Reet Paavel - Voldemar Paavel - Linda Paberit - Endel Padrik - Paula Padrik - Olaf Paesüld - Voldemar Pahkla - Ants Pahla - Maria Paimre - Ella Pajo - Louise Elisabeth Pajo - Maimu Pajusaar - Ester Pajusoo - Rein Pakk - Meelis Pakri - Herman Palang - Voldemar Paldre - Aivo Paljasmaa - Arkadi Pallo - Erna Pallo - Mari Palm - Mati Palm - Bernhard Palmberg - Merle Palmiste - Ksenia Palmre - Külli Palmsaar - Tiit Palu - Anne Paluver - Maret Pank - Voldemar Panso - Alma Papp - Ülo Papp - Koidula Pappel - Marje Parikas - Harri Paris - Dagmar Parmas - Kai Parmas - Marie Parrik - Leida Parrol - Elmerice Parts - Enn Parve - Raimo Pass - Eduard Pea - Lauri Pedaja - Priit Pedajas - Taavi Pedriks - Malle Peedo - Leida Peekmann - Boris Peensaar - Ao Peep - Helend Peep - Maret Peep - Emma Peeri - Marju Peerna - Karin Peetri - Valdo Peetri - Salme Peetson - Ragne Pekarev - Terje Pennie - Richard Peramets - Laura Peterson - Lembit Peterson - Mare Peterson - Maria Peterson - Marius Peterson - Ferdinand Pettai - Kaljo Pettai - Härm Pihl - Helle Pihlak - Ella Piho - Ene Piir - Olga Piiroja - Hilda Piir-Rosenthal - Athalie Pilden - Ants Piller - Netty Pinna - Paul Pinna - Signe Pinna - Joseph Pirchan - Astrid Pirn - Maiken Pius - Märt Pius - Priit Pius - Saara Pius - Rudolf Plakk - Sergei Podekrat - Kaarel Pogga - Mirtel Pohla - Mari Pokinen - Marika Poobus - Madli Poola - Endel Poom - Paul Poom - Salme Poopuu - Natalia Popenko - Veiko Porkanen - Elanda Porrmann - Tiia Porss - Kristiina-Hortensia Port - Taavet Poska - Vilma Poska - Elena Poznjak-Kõlar - Voldemar Praakel - Margus Prangel - Tarmo Prangel - Aleksandra Pranno - Anu Presjärv - Linnar Priimägi - Priit Prillup - Jaak Prints - August Promen - Ain Prosa - Arnold Pruuli - Valter Prügi - Hillar Puhm - Peep Puis - Eduard Pukk - Theodor Puks - Liisa Pulk - Hans Pulst - Kristi Pumbo - Mia Pumbo - August Puna - Hedi Pundonen - Oskar Punga - Jenny Pungar - Helga Purre - Lulo Purre - Alice Puss-Stamm - Ahti Puudersell - Ellu Puudist - Helmi Puur - Sirje Puura - Väino Puura - Uno Puusaag - Karl Kristjan Puusepp - Jaan Puusepp - Mare Puusepp - Sergi Puusepp - Andres Puustusmaa - Inge Põder - Julius Põder - Lembit Põder - Elli Põder-Roht - Meelis Põdersoo - Üllar Põld - Karl-Robert Põlde - Kristian Põldma - Vahur-Paul Põldma - Alari Põldoja - Olev Põldoja - Aleksandra Põldots - Dan Põldroos - Priit Põldroos - Oskar Põlla - Nikolai Põlluaas - Eduard Põltsamaa - Priit Põltsamaa - Elina Pähklimägi - Irina Pähn - Steffi Pähn - Leontine Päiv - Marie Päiv - Eha Pärg - Eero Pärgmäe - Viktor Päri - Aaro Pärn - Andres Pärn - Endel Pärn - Katrin Pärn - Maarius Pärn - Malle Pärn - Teele Pärn - Mart Pärna - Irina Pärtel - Piret Päär - Alide Päärson - Pille Pürg - Eva Püssa - Valdek Pütsep - Aleksander Püvi