cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2011. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
Normaalmägi (HS-106)
Finaal: 26. veebruar Osavõtjaid: 66 Maailmameister 2009: Wolfgang Loitzl, Kvalifikatsiooni tulemused Finaal <br style="clear:both;" />
Finaal: 25. veebruar Osavõtjaid: 43 Maailmameister 2009: Lindsey Van, Tulemused <br style="clear:both;" />
Trampoliinvõimlemine 2004. aasta suveolümpiamängudel
'''Batuudihüpped 2004. aasta suveolümpiamängudel''' toimusid 20. ja 21. augustil.
Batuudihüpped olid esimest korda olümpiamängude kavas 2000 Sydneys.
Medalialad
Ateenas võisteldi vaid individuaalhüpetes. Nii mehi kui naisi lasti võistlema 16.
Võistluspaik
Batuut seati üles samas sisehallis, kus peeti ka riistvõimlemise võistlused. Pealtvaatajaid mahtus halli 17 500.
.cd
.cd on Kongo Demokraatliku Vabariigi Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1997. aastast.
Tähtvõti
thumb|paremal|Tähtvõtmete komplekt
Tähtvõti on tööriist, mida kasutatakse kruvide lahti ja kinni keeramiseks.
Tähtvõtmeid kasutatakse jalgrataste pidurisüsteemide ja teiste erilahendusi nõudvate süsteemide monteerimiseks. Tähtvõtme eelis on võtmepea kuju, mis tagab tugevavama jõumomendi, samuti kahjustab vähem kruvipeasisu.
Liigitus
Tähtvõtmed jagunevad vastavalt võtmepea kujule ja suurusele.
Rännaku puiestee
Rännaku puiestee on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis.
Tänav algab Liipri tänavalt ja lõppeb Sõbra tänava ja Lemmiku tänava ristumiskohas.
Tänav sai praeguse nime 1927 ja enne seda kandis tänav nime Rõõmu puiestee.
Friedrich Hermann Schneider
Friedrich Hermann Schneider (6. aprill 1806 Kabillen – 19. jaanuar 1865 Talsi) oli baltisaksa arstiteadlane.
Õpetaja poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1827–1839. Töötas sealsamas anatoomia eradotsendina 1843–1847 ja professorina 1847–1853.
Karl Plutus
Karl Voldemar Plutus (11. september 1904 Kolu vald – 12. november 2010 Tallinn ) oli eesti jurist, Eesti vanim mees ja Tallinna vanim elanik.
Karl Plutus sündis Virumaal Kolu vallas, kuid lapsepõlve veetis Tapal. 1913. aastal asus Plutuse isa tööle Peterburi Kersteni-nimelisse trikotaaživabrikusse, seetõttu kolis sinna ka tema pere, kus oli kuus last. Peterburis õppis Plutus Eesti haridusseltsi koolis ja Peterburi Elektritehnikakoolis. Ka Oktoobrirevolutsiooni toimumise ajal oli Plutus Peterburis, kus nägi pealt Talvepalee ründamist. 1921. aasta jaanuaris opteerus pere Eestisse ning Teise maailmasõja eelse Eesti Vabariigi ajal pidas Plutus mitut ametit, näiteks vedurijuhi abina ja elektrimontöörina Sonda kitsarööpmelisel raudteel. Pärast ema surma läks Plutus sõjaväkke ja teenis soomusrongil nr 3. Ta oli ka aktiivne seltsielust osavõtja.
1940. aastal töötas Plutus passiosakonnas ja evakueeriti Nõukogude tagalasse. Tööpataljonist päästis teda kõhutõbi, misjärel läks ta tööle liipritehasesse. Samal ajal alustas ta ka juuraõpinguid, mida jätkas pärast sõda ka Eestisse naastes. Lõplikult lõppesid õpingud 45-aastaselt Leningradis ja Moskvas. Eesti NSV ajal töötas ta abiprokuröri ja prokurörina. Mitmed selleaegsed tsiviilseadused olid tema välja töötatud. Vahepeal oli ta küll töölt venna Omakaitsesse kuulumise pärast kõrvaldatud. Plutus tegutses veel kuni 1993. aasta 31. oktoobrini juriidilise konsultandina, misjärel jäi lõplikult pensionile.
Pärast Ksenja Kanguri surma oli Karl Plutus Tallinna vanim elanik.
1082
1082. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad - 1080. aastad - 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad
Aastad: 1077 1078 1079 1080 1081 - 1082 - 1083 1084 1085 1086 1087
Kernu–Kohila tee
Kernu–Kohila tee (registrinumbriga 11220) on kõrvalmaantee Saue ja Kohila vallas. Tee pikkus on 16,9 km, millest esimesed 4,4 km on Kernu ja ülejäänud Kohila vallas.
Tee saab alguse Tallinna–Pärnu–Ikla maantee 40. kilomeetril Saue valla Kernu külas ja lõpeb Tallinna–Rapla–Türi maantee 28. kilomeetril Kohila valla Urge külas.
Tee kulgeb läbi Kernu, Kirikla, Pihali, Hageri, Aandu, Vilivere, Masti ja Urge küla, Hageri aleviku ning Kohila alevi.
Rannamõisa tee
thumb|Rannamõisa tee
Kernu–Kohila tee
Teega ristub kuuendal kilomeetril Pihali–Adila–Rabivere tee, üheksandal kilomeetril Ääsmäe–Hageri tee, kümnendal kilomeetril Tõdva–Hageri tee ja Hageri–Kodila–Kuusiku tee, kolmeteistkümnendal kilomeetril Aandu tee, viieteistkümnendal kilomeetril Kiisa–Kohila tee, kuueteistkümnendal kilomeetril Kohila jaama tee ja Lohu–Kohila tee.
Tee on Harju maakonnas mustkattega, edasi kuni Hageri alevikuni asfaltkattega, edasi kuni Masti külani mustkattega, edasi kuni Keila jõeni asfaltkattega, edasi lühike lõik mustkattega ja tee lõpuosa asfaltkattega. Tee klass on Harju maakonnas V, edasi kuni Hageri alevikuni IV, Hageri ja Kohila alevikes on teel tänavaklass, vahepeal on tee klassita. Liiklussagedus on Tõdva–Hageri teeristini 500–1000 autot ööpäevas, Kohila alevikuni 200–500 autot ööpäevas, Kohila alevikus 1000–3000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Hageri ja Kohila alevike piirkonnas (50 km/h). Hageri alevikus ja Kohila alevis on tee valgustatud. Hageri alevikku on kiriku ristmikust kuni rahvamajani rajatud asfalteeritud kergliiklustee.
Rannamõisa tee
Rannamõisa tee on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas.
Tänav algab Ehitajate tee ja Paldiski maantee ristmikult ning ulatub Tiskre ojani linnapiiril. Tänav kattub samanimelise aadressiobjektiga (liikluspind), mis erinevalt tänavast ulatub linnast välja kuni Tabasaluni. Samuti kattub tänav Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna teega.
Tänav sai praeguse nime 19. septembril 1958. Enne seda kandis tänav nimesid Tiskre tee (saksa Tischerscher Weg) ja Fišmeistri tee (saksa Fischmeisterscher Weg). Tiskre nimi tuli tänava ääres asuva Tiskre küla järgi. Fišmeistri nimi tuli Fischmeistri suvemõisa järgi.
.bz
.bz on Belize'i Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1991. aastast.
Kahepuuvibu
pisi|Foto 1. Hantide vibu ja nooled aastast 1912 Kahepuuvibu on vibuliik, mis kuulub samasse klassi lamineeritud vibudega. Lamineeritud vibu eristab komposiitvibust üht tüüpi eriomadustega materjali kasutamine vibu konstruktsioonis. Komposiitvibud on aga sobitatud kokku eriliigilistest materjalidest. Peamiselt on nendeks sarv, puit või luu. Kahepuuvibul on nendeks kaks erineva mehaanilise ja struktuurse omadusega puu liiki. Kahepuuvibu kasutus oli laialt levinud Põhja-Euraasia rahvaste juures alates neoliitikumist, kuni 20, sajandi alguseni (Foto 1). Traditsioonilise vibu harrastajate juures säilib selliste vibude valmistamine ja kasutamine aga tänaseni. pisi|Joonis 1. Kahepuuvibu (joonistanud Mihkel Tammet)
Ajalugu
Vanimad arheoloogilised leiud, mis viitavad kahepuuvibu kasutusele pärinevad Jaapanist ja dateeritakse keskmisesse Jomoni perioodi 2500–1500 eKr. . Soomest pärinevad leiud on dateeritud aga 2.–3. sajandisse. Loode-Venemaalt leitud vanimad kahepuuvibud pärinevad Novgorodi 10. sajandi kihistust. Eestist on leitud ainukesed arvatava kahepuuvibu katked Lõhavere linnuse arheoloogilistel kaevamistel linnuseõuel asetsenud kaevust. Vibu katke on dateeritud 14. sajandisse. Kahepuuvibud olid Põhja-Euraasia rahvaste juures aktiivses kasutusel veel 19. sajandi lõpus. 19. sajandi Soomest lähtunud etnograafiliste ekspeditsioonide käigus koguti rohkelt informatsiooni meie sugulasrahvuste juurest. Oluliseks allikaks on Soome etnograafi Uuno-Taavi Sireliuse kogutud vibud ja nende kirjeldused. Kahepuuvibu valmistamise oskus säilis hantide juures veel 20. sajandi alguses. Jaapanis on see aga tänaseni katkematu käsitöö traditsioon.
Tehnoloogia
Põhja-Euraasias levinud kahepuuvibu on valmistatud kahest puu liigist. Peamiselt on nendeks kask ja mänd. Kõhu materjalina kask aga vibu kaare seest mänd. Männi puit peab olema oskuslikult valitud (Joonis 1). Selleks sobib vaid tiheda räniga puusüü. Puit eraldatakse koorealuste pindudena ja liimitakse kalaliimiga pinge all kokku. Soome-ugri rahvastele on omane lisada toominga puust vastukaart rõhutavad nn vibu sarved, mis annavad vibule lisahoogu juurde. Osadele arktilistele rahvastele on aga omane need kaared aurutamise teel tekitada. Vibunööri kinnituskohad tugevdatakse põdra kõõlustega. Kõõlused ja kalaliim ei ole eriti niiskusekindlad. Et vältida vibu lagunemist mässitakse või kaetakse vibu kasetohuga. Kasetohu kui isoleeriva kihi kasutamine oli laialt levinud Euraasias ja traditsioonilise vibu valmistamise tehnoloogiana ka täna veel Koreas ja Hiinas kasutusel. Eespool nimetatud vibud on aga juba komposiitvibud, mille kõhu osa on sarvest.
Mõjuagent
Mõjuagent (inglise keeles agent of influence, vene keeles агент влияния) on mingi riigi või organisatsiooni heaks tegutsev isik, kelle eesmärk on mõjutada mõne teise riigi või organisatsiooni tegevust suunavaid otsuseid (poliitikat), edendades sel moel mõjuagendi kaasanud riigi või organisatsiooni huve.
Mõjuagent võib tegutseda materiaalsetel, ideoloogilistel või muudel motiividel. Kuna mõjuagendid ei kogu salajasi andmeid ega hangi piiratud tasemega riigisaladusi, vaid avaldavad ja propageerivad demokraatlikes ühiskondades oma arvamust ühiskonnas levivatest probleemidest avalikult, kuid kindla vaatenurga all, on nende võimalikku riigivastast tegevust raske tuvastada.
Mõjuagendi edukaks tegutsemiseks ja rolli täitmiseks peab ta olema mõjukas oma erialal või tuntud ja tunnustatud arvamusliider mingil alal, mis võimaldab tal osutada kindlasuunalist isiklikku või isiklikul suhtlusel põhinevat mõju poliitilisi otsuseid langetavatele isikutele, kes otsustavad tähtsate riiklike ja ühiskondlike probleemide lahendamise üle.
Ameerika Ühendriikides levinud mõjuagendi definitsioon: "Isik, keda võidakse varjatult kasutada välisriikide esindajate ja asutuste mõjutamiseks ning ühiskondlikke organisatsioone ja ühiskonna mõjuringkondi survestava ühiskondliku arvamuse kujundamiseks, et soodustada oma riigi valitsuse eesmärkide saavutamist, või kellel on võimalus toetada konkreetse tegevusega oma riigi välispoliitikat."
Mõjuagendi tegevuse põhijooned on järgmised:
Ajaloost
Konkreetse termini "mõjuagent" võttis 1943. aastal kasutusele Saksamaa sõjaväeluure Abwehri ülem admiral Wilhelm Canaris.
Endises NSV Liidus ja Venemaa tänapäevases tähenduses kasutas seda terminit avalikkuse ees esmakordselt NSV Liidu RJK esimees Vladimir Krjutškov, kes esines NSV Liidu lagunemise ajal 17. juunil 1991 NSV Liidu Ülemnõukogu kinnisel istungil ja teatas: "Ameerika luure seab endale ülesandeks värvata Nõukogude kodanike seast mõjuagente."
Taichang
thumb Taichang (28. august 1582 – 26. september 1620; hiina 泰昌 Táichàng, sünninimi Zhu Changluo 朱常洛) oli Hiina keiser 1620. aastal, Mingi dünastia 14. keiser.
Taichang oli keiser Wanli vanim poeg. Ta tõusis võimule pärast oma isa surma, kuid haigestus 10 päeva pärast kroonimist ja suri paari nädala pärast ägeda kõhulahtisuse tõttu.
Kulno Kala
Kulno Kala (14. juuli 1936 Võhma – 29. märts 2021 Tallinn) oli eesti ajaloolane ja pedagoog.
Ta töötas aastatel 1962–1992 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis. Ta tegeles peamiselt tööstusajalooga, mistõttu tema tööd on kasutatavad ka peale NSV Liidu kokkuvarisemist.
Kala töötas alates 1992. aastast ajalooõpetajana. Ta oli Pelgulinna Gümnaasiumi ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetaja.
Isiklikku
tema tütar on ajaloolane Tiina Kala.
Näkirohi
thumb|[[Meri-näkirohi.]] Näkirohi (Najas L.) on veetaimede perekond kilbukaliste (mõne süsteemi järgi näkirohuliste) sugukonnast.
Varasemad süsteemid on arvanud näkirohu omaette sugukonda.
Eestis on kaks levikult haruldast liiki:
Kostroma juust
250px|pisi|Kostroma juust Kostroma juust (vene keeles: костромской сыр) on Venemaal ja peaaegu kõikjal endise NSV Liidu aladel lehmapiimast toodetav tugevamaitselise juustu sort, mis sarnaneb omadustelt Gouda juustuga. Kostroma juustu on Venemaal toodetud juba üle 130 aasta. Juust on nime saanud Kostroma piirkonna järgi, kus seda esialgu peamiselt toodeti.
Kostroma juust on hollandi tüüpi kõva naturaalne laabijuust, mille rasvasisaldus kuivaines on 45%. Hollandi tüüpi juustuna on sel õrnalt hapukas, kuid piisavalt terav valminud juustu maitse ja aroom. Sellele juustusordile on iseloomulikud ringikujulised või ovaalsed augud. Kuni 12 kg kaaluvad madala silindri kujulised juustukerad valmivad parafiiniga kaetult 2–3 kuud.
Kostroma juustu peetakse sobivaks taimetoitude ja makaroniroogade lisandiks, aga ka lihtsalt hommikusöögiks musta leiva kõrvale.
Sarov
Sarov on kinnine linn Venemaal Nižni Novgorodi oblastis. Suur osa linna territooriumist asub Mordva Vabariigis.
Mantra
thumb|Silp "om" [[devanaagari kiri|devanaagari kirjas]] Mantra (sanskriti keeles मन्त्र; tiibeti keeles sngags; hiina keeles zhou, 眞⾔ zhenyan; jaapani keeles ju, shingon) on hinduismi ja mahajaana budismi meditatsioonil ja üldse vaimses praktikas kasutatav heliline vormel.
Sarov
Linnas paikneb Venemaa föderaalne tuumakeskus, ülevenemaaline eksperimentaalfüüsika teadusliku uurimise instituut (РФЯЦ-ВНИИЭФ — Российский федеральный ядерный центр, Всероссийский научно-исследовательский институт экспериментальной физики).
Linnas asub tuumapommimuuseum.
Mantra
Sõna "mantra" on tuletatud sanskriti verbijuurest man  (‘mõtlema’). Mantraid kasutatakse ka mõtlemise kaitse või mälu toena.
Mantra kui teatav heli, hääl, sõna või silp või nende rida on kasutusel paljudes idamaistes religioossetes praktikates ja vaimsetes tehnikates, teadvusseisundi muutmiseks või suunamiseks, loitsimiseks, nõidumiseks jne.
Sarov
Alates 1993. aastast on Sarov Los Alamose linna, kus paikneb Ameerika Ühendriikide tuumauuringute keskus, sõpruslinn.
Mantra
Mantrate olulisust vadžrajaanas näitab vadžrajaana sünonüümina kasutatav nimetus mantrajaana (sanskriti keeles mantrayāna ‘mantrasõiduk’).
Tuntumaid hinduistlikke mantraid on "om" ja vadžrajaanas "om mani padme hum".
Sarov
Ajalugu
Sarovi kohal asus 12. sajandil mordvalaste asula. 1298. aastal vallutasid selle tatarlased.
17. sajandil asusid sinna elama mungad ja 18. sajandil ehitati kirikud ja klooster. Sarovi kloostris elas ka Sarovi vaga Serafim. Vaga Serafimi pühakuks kuulutamise puhul külastas 1903. aastal linna keisri perekond. Tollal oli kloostris 9 kirikut ja seal elas 320 munka. 1923. aastal klooster suleti, paljud mungad hukati. Teise maailmasõja ajal kasutati kloostri ehitisi katjuuša-tüüpi rakettide tootmiseks. 17. juulil 2006 otsustas Vene Õigeusu Kiriku Püha Sinod kloostri taastada.
Mantra
Transtsendentaalses meditatsioonis kasutatakse keskendatuse arendamiseks õpetaja poolt antud isiklikku mantrat.
Sarov
Ajalugu
Sarovis loodi 1939. aastal salajane tuumauuringute keskus Arzamass-16 (Арзамас-16). Sarovi linn kustutati maakaartidelt. 1954. aastal sai Arzamass-16 linnaõigused.
Christian Lacroix
pisi| Christian Marie Marc Lacroix (sündinud 16. mail 1951 Arles'is) on prantsuse moelooja.
Sarov
Ajalugu
1991. aastal nimetati linn ümber Kremljoviks (seda nime oli kasutatud 1954. aastast salajase koodnimena). Praegust nime kannab taas alates 1995. aastast. Linna on dokumentides nimetatud veel ka Arzamass-60, Arzamass-75, Moskva-300 ja Gorki-130.
Mantra
Mantraid reeglina ei tõlgita.
Christian Lacroix
Elukäik
Lacroix on õppinud kunsti Paul Valery ülikoolis Montpellier's aastatel 1970–1972 ning pärast Pariisi kolimist jätkas haridusteed Sorbonne'i ülikoolis. Seal sai tema tõeliseks kireks filmikunst. Tänapäevani suudab ta raskusteta meelde tuletada kõiki tolle aja populaarsemaid filme ning nendes kasutatud kostüüme. 1972. aastal võeti ta vastu Sorbonne'i ülikooli kunstiajaloo teaduskonda.
Sarov
Ajalugu
Sarovis töötasid Igor Kurtšatov, Andrei Sahharov ja veel mitu tippfüüsikut.
Universaalsaag
pisi Universaalsaag ehk tiigersaag on elektriline puidu, metalli või muu materjali lõikamiseks kasutatav tööriist, mille lõikeosaks on terasleht. Lõikamiseks liigub lõiketera edasi-tagasi. Seda tüüpi saagi kasutatakse peamiselt ehitus- ja lammutustöödel.
Christian Lacroix
Elukäik
Lacroix' karjäär algas tagasihoidlikult. Pärast ülikooli disainis ta mitu aastat jalanõusid ja aksessuaare Hermèsi moemaja jaoks ning oli Guy Paulini assistent. 1974. aastal abiellus Christian Lacroix Françoise Rosenthieliga.
Mantra
Hinduismis peetakse oluliseks mantra hääldamise algupärast puhtust, budismis hääldatakse mantraid vastavalt hääldaja keele omapärale.
Mantrat võidakse kuuldavalt hääldada või sosistada, aga ka laulda, seda erilisel viisil kuuldavale tuues, samuti kuuldamatult meenutades või lastes mõttes kõlada. Mantra võib olla kasutusel ka kirjutatud kujul.
Christian Lacroix
Elukäik
1981. aastal läks paljutõotav disainer üle Jean Patou moemajja. 1980. aastate alguses mäletasid kunagi kuulsat Patou moemaja vaid kõige ustavamad moejärgijad, kuid Lacroix'l õnnestus lühikese ajaga firma taas panna käima ning kolmekordistada müügimahtu. 1987. aastal lahkus Lacroix Patou moemajast, et rajada enda moemaja. Geniaalse kunstniku esimene kollektsioon loodi Agache Co. Ltd rahalise toetuse abil. Lacroix' moemajast sai üle 20 aasta esimene uus haute couture'i salong Pariisis.
1080
1080. aasta
Christian Lacroix
Elukäik
Aastatel 1989–1990 esitles Lacroix kollektsiooni "Luxe". Alates 1990. aastast andis Lacroix' moemaja välja aksessuaaride kollektsiooni, mille hulka kuulusid ka jalanõud, prillid, kübarad, käekotid, ehted, sallid ja rihmad.
Lacroix' inspiratsiooniallikad on olnud Idamaad, keskaeg ja Napoleon I valitsusperiood. Peale selle võib tema loomingus leida otseseid seoseid Mongoolia sõjaväe mundri ja talupoegade riietusega. 1995. aastal andis Lacroix välja uue stiilse igapäevase noorterõivaste kollektsiooni BAZAR, mida saatis tohutu edu. Samal aastal esitles disainer kodudekoori ja mööbli kollektsiooni.
Värvid
Lacroix'le meeldib väga kasutada eredaid silmatorkavaid värve ja ootamatuid värvikooslusi. Lacroix'le on omased purpurpunased, mürkjasroosad, oranžid, kollased ning kõik punase, sinise ja rohelise värvi toonid. Vahel õnnestub maestrol kombineerida toone ühes riideesemes. Lacroix' riideid on kerge ära tunda ebatavalise värvilahenduse järgi. Värvimöll, mis eristab Lacroix' tooteid, on omane tema sünnikandi Provence'i (regioon Kagu-Prantsusmaal) loodusele ja eredale päikesele.
Aksessuaarid
Lacroix' rõivaste tähtsad lisandid on massiivsed juveelehted, vildist ja leopardinahast kaabud, käisteta mantlid värvilistest riideribadest, kapuutsid, tikandiga baretid, narmaste või ribadega sallid, narmaste või neetidega rihmad, tikandiga kindad, pikad kaelakeed, oranžid või kuldsed saapad, massiivsed vääriskividega kaunistatud ristid.
Universaalsaag
Terad
Kasutatava tera valik sõltub lõigatavast materjalist. Levinumad on metalli, puidu, kipsi ja kivi jaoks mõeldud lõiketerad.
Jānis Ādamsons
pisi|Jānis Ādamsons Jānis Ādamsons (sündinud 3. novembril 1956 Turkis Preiļi rajoonis) on Läti poliitik.
Ta lõpetas 1979. aastal Kiievi Kõrgema Mereväekooli. Töötas Kaug-Idas NSV Liidu piirivalvevägedes. 1992 naasis Lätisse.
11. novembrist 1994 kuni 12. detsembrini 1995 oli ta Māris Gailise valitsuses siseminister.
2009. aastast oli Ādamsons Riia linnavolikogu liige. Ta kuulub parteisse Koosmeel.
2010., 2011., 2014.  ja 2018. aasta parlamendivalimistel valiti ta seimi liikmeks.
2021. aasta juunis rahuldas Läti seim prokuratuuri taotluse anda loa seimi liikme, Jānis Ādamsonsi kodu ja töökoha läbiotsimisteks ja vahi alla võtmiseks. Ādamsonsi kahtlustatakse spionaažis Venemaa heaks.
Jalakäija
thumb|Jalakäijate tänav [[Kaasanis]] Jalakäija on isik, kes kasutab teed liiklemiseks jalgsi või ratastooliga.
Jalakäijaks loetakse ka isikut, kes kasutab liiklemiseks rula, rulluiske, -suuski, tõukeratast, -kelku või muid nendesarnaseid abivahendeid.
1081
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad - 1080. aastad - 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad
Aastad: 1076 1077 1078 1079 1080 - 1081 - 1082 1083 1084 1085 1086
Oswald Schmiedeberg
pisi|Oswald Schmiedeberg Johann Ernst Oswald Schmiedeberg (29. september 1838 Laidsen – 12. juuli 1921 Baden-Baden) oli baltisaksa arstiteadlane.
Oswald Schmiedebergi peetakse moodsa farmakoloogia rajajaks.
Schmiedemann sündis Kuramaal amtmanni pojana. Ta õppis Tartu Ülikoolis 1860–1866 ja lõpetas selle doktorikraadiga. Tema väitekiri käsitles vere kloroformisisalduse mõõtmist. Pärast töötas ta sealsamas farmakoloogia, dieetika ja meditsiini ajaloo eradotsendina 1867–1868, dotsendina 1868–69 ja professorina 1869–1872. Ta oli ka Rudolf Buchheimi assistent.
1872. aastal sai Schmiedeberg farmakoloogiaprofessoriks Strasbourgi Ülikoolis, kuhu jäi järgmiseks 46 aastaks.
Schmiedebergi teadustöö seisnes peamiselt seoste leidmises ainete keemilise struktuuri ja nende farmakoloogilise mõju vahel. Koos oma õpilase Hans Horst Meyeriga avastas ta metabolismi uurides glükuroonhappe. Hiljem avastas ta, et glükuroonhapet leidub kõhres ja see esineb kondroitiinsulfaadi disahhariidina. Ta õppis tundma hüaluronaani struktuuri ning uuris selle suhteid kollageeni, amüloidide ja kondroitiinsulfaadiga. 1869 demonstreeris ta, et muskariinil on südame tegevusele samasugune mõju kui uitnärvi stimuleerimisel elektrivooluga.
Põll (kajaki kate)
Põll ehk pritsmepõll on kajaki kate, mis kinnitatakse kokpiti avale ja sõudja keha ümber.
Põll võimaldab kajakiga sõita ka merel, sest lained ei pritsi vett kajakki (enamik kanuu tüüpe meresõiduks ei sobi, sest on pealt avatud).
Põhja suusaalad 1976. aasta taliolümpiamängudel
right|200px|Olümpiasümbol Põhja suusaalade 1976. aasta taliolümpiamängude võistlused toimusid Austria Innsbruckis kümnel alal: murdmaasuusatamises oli meestel kavas 15 km, 30 km, 50 km ja 4×10 km teatesõit ning naistel 5 km, 10 km ja 3×5 km teatesõit, kahevõistlus ja suusahüpetes normaalmägi ka suur mägi. Võistlused olid ka kui 1976. aasta maailmameistrivõistlused.
Erich Karl Wilhelm Schoenberg
Erich Karl Wilhelm Schoenberg (27. detsember 1882 Varssavi – 23. jaanuar 1965 Brannenburg) oli astronoom.
Põhja suusaalad 1976. aasta taliolümpiamängudel
15 km
Kuupäev: 8. veebruar <br style="clear:both" />
Erich Karl Wilhelm Schoenberg
Erich Schoenberg oli Varssavi gümnaasiumi kreeka ja ladina keele õpetaja poeg. Ta õppis Tartu Ülikoolis 1905–1907, enne seda tudeeris ka Varssavi ja Strasbourgi ülikoolis astronoomiat ja matemaatikat. 1907–1913 töötas ta Tartu Ülikoolis tähetorni assistendina, kaitses 1912. aastal Kieli ülikoolis doktoritöö ja töötas seejärel Tartu tähetorni astronoom-vaatlejana 1913–1918, 1915–1918 ühtlasi direktori kohusetäitjana (direktor Konstantin Pokrovski evakueerus Esimese maailmasõja eest Permi).
1918. aasta sügisel osales Schoenberg Landesuniversitäti organiseerimisel. Pärast selle sulgemist sai Schoenbergist Eesti sõjaväe peastaabi topograafiaosakonna astronoom-geodeet. 1919. aasta maist kuni 1920. aasta augustini juhatas ta Tallinna mereobservatooriumi ja lahkus seejärel Soome, kus juhatas geodeetilisi töid Eesti põhjarannikul. 1925–1926 oli ta professor ja tähetorni juhataja Greifswaldi ülikoolis, 1934–1945 Breslau Ülikoolis ja kuni 1955 Müncheni Ülikoolis.
Põhja suusaalad 1976. aasta taliolümpiamängudel
30 km
Kuupäev: 5. veebruar <br style="clear:both" />
Erich Karl Wilhelm Schoenberg
E. Schoenberg uuris Tartu perioodil seniitteleskoobi abil geograafiliste laiuskraadide muutumist ja mõõtis selleks otstarbeks spetsiaalselt konstrueeritud mikrofotomeetri abil ühe esimesena maailmas heleduse jaotust Saturni rõngastel. Sellealane töö ilmus Esimese maailmasõja tõttu alles 1922.
Põhja suusaalad 1976. aasta taliolümpiamängudel
50 km
Kuupäev: 14. veebruar <br style="clear:both" />
4x10 km teatesõit
Kuupäev: 12. veebruar <br style="clear:both" />
5 km
Kuupäev: 7. veebruar Algselt kolmandaks tulnud Galina Kulakova diskvalifitseeriti, kuna jäi dopinguga vahele,. <br style="clear:both" />
10 km
Kuupäev: 10. veebruar <br style="clear:both" />
3x5 km teatesõit
Kuupäev: 12. veebruar <br style="clear:both" />
Normaalmägi + 15 km
Kuupäev: 8.-9. veebruar <br style="clear:both" />
Normaalmägi
Kuupäev: 7. veebruar <br style="clear:both" />
Suur mägi
Kuupäev: 15. veebruar <br style="clear:both" />
Reportaaž
Reportaaž on jutustav-kirjeldav ajakirjandusžanr. Selle eesmärk on jutustada mingist sündmusest, kirjeldada nähtusega seotut ning vahendada taustandmeid. Kindlasti peab reportaaži kirjutaja seda ise nägema ja suutma vahendada kohalolekutunnet.
Gabès
Gabès (araabia keeles قابس Qābis) on linn Tuneesias, Gabèse kubernerkonna keskus.
Elanikke oli 2006. aasta rahvaloenduse andmetel 116 323.
pisi|tühi|Gabèse linn
Azor
Azor (heebrea keeles אָזוֹר) on alev ja omavalitsus Iisraelis Tel Avivi ringkonnas.
Asub Tel Avivist umbes 2 kilomeetri kaugusel kagu suunas, Tel Aviv–Ramla maantee ääres. Piirneb edelast H̠oloni linnaga.
Elanike arv on 10 200 (2006).
Azor on asutatud 1948. aastal, omavalitsuse staatuse sai 1951.
Bentley Continental GT
Bentley Continental GT on Briti autotootja Bentley Motors toodetav luksuslik Gran Turismo. Mudelit esitleti 2003. aastal ja tootmist alustati 2004. aastal, asendades mudelid Bentley Continental R ja Bentley Continental T. Tegu oli esimese mudeliga, mis valmis Volkswagen AG omanduses olles ning esimese Bentley mudeliga, mille juures rakendati masstootmise tehnoloogiaid.
Esimene põlvkond (2003–2011)
Bentley Continental GT jõuallikaks on sama kuueliitrine W12-mootor, mida kasutati ka Audi A8-l ja Volkswagen Phaetonil. Kuna mootorile on lisatud kaks turbokompressorit, on jõuallika võimsuseks 552 hj (412 kW) ja suurim pöördemoment on 650 Nm.
Continental GTC
Bentley Continental GTC on 2005. aastal esitletud kabriolettversioon Continental GT-st, mis müügile jõudis 2006. aasta sügisel. Auto katus on valmistatud Karmanni poolt Saksamaal Osnabrückis.
Continental GT Speed
1. augustil 2007 esitles Bentley võimsamat, kergemat ja kiiremat versiooni Continental GT-st. Mootori võimsust on suurendatud 603 hobujõuni (449 kW) ja massi vähendatud 35 kg. Selle tulemusena on auto tippkiirus 325 km/h ning kiirendus 0–100 km/h on 4,3 sekundit. Ka auto välimuse juures tehti väikseid muudatusi.
Continental GT Supersports
2009. aasta veebruaris esitleti Continental GT Supersportsi. See töötab nii bensiini kui ka bensiini-etanooli seguga (E85). Selle mootoril on 630 hobujõudu ja pöördemoment on 800 Nm. Tippkiiruseks on 329 km/h, 0–100 kiirendab 3,9 ja 0–160 8,9 sekundiga.
Teine põlvkond (2011–2018)
Auto avalikustati 2010. aasta Pariisi autonäitusel. Mootorivalikusse lisandus 6,0-liitrise W12 kõrvale ka soodsama hinnaga 4,0-liitrine V8 mootor.
Kolmas põlvkond (2018–tänapäev)
Pressiteade kolmanda põlvkonna Continental GT kohta avaldati 29. augustil 2017 ning esmakordselt näidati uut Continental GT-d avalikkusele sama aasta Frankfurdi autonäitusel. Uue mudeli tootmine algas 2018. aastal ning mootorivalikus olid endiselt 4,0-liitrine V8 ja 6,0-liitrine W12 bensiinimootorid.
Pull
thumb|Pull Pull ehk sõnn on suguküps isane veis.
Kohitsetud pulli nimetatakse härjaks.
Reaktsioonidestillatsioon
Reaktsioonidestillatsioon (Reactive distillation) on protsess, kus reaktsiooninõu on ühtlasi ka destillatsiooni kolviks. Siin reaktsiooni produkti eraldamine ei nõua eraldi destillatsiooni etappi. Eriti kasulik on see meetod tasakaaluliste reaktsioonide korral, kuna võimaldab produkti välja viia reaktsioonitsoonist.
All your base are belong to us
Fraasist kujunes naljanumber, mis levis internetis laialdaselt; seda tsiteeritakse ja kasutatakse paljudes seostes, ka lühendatult (All Your Base, AYBABTU või AYB).
Reaktsioonidestillatsioon
Vaata ka
Destillation
Tartu maraton
thumb|250px|36. Tartu maratoni start. Otepää. Tartu maraton on Eesti tuntuim ja osavõtjaterohkeim suusamaraton. Maraton toimub igal aastal veebruari kolmandal pühapäeval ning kuulub rahvusvahelisse Worldloppeti ja Eesti Estoloppeti pikamaasuusatajate sarja.
Maratoni Tartu- ja Valgamaal kulgeva raja põhivahemaa on 63 kilomeetrit ja lühivahemaa 31 kilomeetrit. Maratoni sõidetakse traditsiooniliselt klassikalises stiilis. Maratoni reeglid on vastavuses Rahvusvahelise Suusaliidu ja Eesti Suusaliidu pikamaasuusatamise võistlusmäärustega.
Maratoni korraldab Klubi Tartu Maraton.
Ajalugu
Esimene Tartu maraton toimus 1960. aastal. 1967. aastal toimus võistlus esmakordselt ka naistele. 1986. aastal lõpetas Tartu maratoni 9858 osavõtjat, mis on kehtiv lõpetajate rekord. Worldloppeti sarja kuulub üritus alates 1994. aastast. Alates 1997. aastast korraldatakse lisaks põhivahemaale ka lühikese vahemaaga maratoni.
Pärast esimest maratoni aastal 1960 on Tartu maraton lumepuuduse tõttu ära jäänud 15 aastal, kuid sellele on hakatud otsima alternatiive. 2017. aastal sõideti maratoni üksnes Tehvandi kunstlumeringil. Ka 2020. aastal jäi juubelisuusamarton terve talve väldanud lumepuuduse tõttu ära, kuid võistlus asendati jalgsimatkaga, millel osales umbes 1000 inimest. Juubelimatka start oli Otepääl Tehvandi staadionil ja finiš Käärikul. Kõnniti kahel distantsil, 27 ja 17 km ning rada kattus osaliselt suusamaratoni rajaga. Teekonnal oli kaks toitlustuspunkti, kus esinesid kohalikud rahvamuusikud ning raja ääres ergutasid matkajaid ka pealtvaatajad. Paremusjärjestust ei koostatud, kuid mõõdeti osalejate distantsi läbimise aega. Iga osaleja kandis ka stardinumbrit.
Pikk distants
Põhivahemaa pikkuseks on alates 2003. aastast olnud 63 kilomeetrit. Pikim oli maraton 1997. aastal – 65 km ning lühim 2002. aastal – 27 km.
Maratoni rajal on 7 teenindus-toitlustuspunkti: Matus, Andes, Kuutses, Peebus, Palus, Hellenurmes ning viimane, kus pakutakse üksnes kohvi, umbes 4 kilomeetrit enne finišit. Kolmes punktis (Ande, Kuutse, Palu) on ka vahefiniš.
12 parema ajaga meest ja 6 paremat naist autasustatakse diplomi, medali, karika ja auhindadega.
Lühike distants
Lühikese vahemaaga maratoni korraldatakse põhivahemaale lisaks alates 1997. aastast. Lühivahemaa algab Arulas ning selle rada ühineb 2 kilomeetrit pärast starti põhivahemaa rajaga Meegaste lähistel. Lühikese distantsi äärde jääb 4 teenindus-toitlustuspunkti.
Lühikese vahemaa tulemuste alusel ei moodustata ametlikku paremusjärjestust ning osalejaid ei autasustata.
Tuntud osalejaid
Aastate jooksul on Tartu maratonil osalenud avaliku elu tegelasi, kes ei ole sportlased. Pika distantsi on korduvalt läbinud näiteks poliitikud Andrus Ansip, Meelis Atonen ja Jürgen Ligi, ajakirjanikud Priit Pullerits, Roald Johannson, Hannes Hermaküla, Meelis Kompus, Jüri Muttika, Tarmo Tiisler, Alvar Tiisler, näitleja Veikko Täär, riigiametnikud Madis Lepajõe, Norman Aas, Uku Hänni. Tartu Maratoni tutvustajatena on avalikult suusasõiduks valmistunud ja maratonist ise osa võtnud näiteks teleajakirjanikud Grete Lõbu ja Annely Adermann ning laulja Kaire Vilgats.
Pärsia Impeerium
Pärslaste iidset impeeriumi nimetatakse Pärsia impeeriumiks või Pärsia impeeriumiks, mis ulatus kohati Traakiast India loodeosa ja Egiptuseni. See eksisteeris erinevates mõõtmetes umbes 550–330 eKr. PKr (Ahhemeniidide riik) ja umbes 224–651 pKr (uus Pärsia impeerium). See nimi on võõras nimi, kuna pärisnimi on alati olnud mõiste Iraan variant.
Pärslasi kui "rahvast" meie ajaloolises mõttes pole.
thumb|350px|Pärsia impeerium, ca 500 aastal eKr, [[Dareios I valitsusajal]]
Ahhemeniidide riik
Nn Ahhemeniidide riik moodustus 6. sajandil eKr, riik laius Vahemerest kuni Induse jõeni. Sellesse kuulusid tänapäeva Iraan, Iraak, Pakistan, Afganistan, Türkmenistan, Usbekistan, Tadžikistan, Türgi, Jordaania, Küpros, Süüria, Liibanon, Iisrael, Egiptus ning osa Kaukaasia piirkonnast.
, Ahhemeniidid
Safaviidide riik
Šeik Safi ad-Din Ardabili (eluaastad 1252–1334), järgi sai Safaviidide dünastia oma nime. Šahh (1502–24) Ismail I rajas Pärsia šahhidünastia (1502–1736), ühendas Iraani ja naaberalade väikeriigid tugeva keskvõimu alla impeeriumiks, kus valitsevaks usuks oli šiiism. Safaviididest alates on šiiism olnud Iraani riigiusund. Safaviidide riigi pealinn oli algul Tabrīz, seejärel Qazvīn ja aastast 1598 Eşfahān.
Safaviidide kõrgajal valitsesid nad tänapäeva Iraani, Aserbaidžaani, Bahreini, suurem osa Gruusiast, Iraaki, Kuveiti ja Afganistani ning osa Türgist, Süüriast, Pakistanist, Türkmenistanist ja Usbekistanist.
Ismail I võitis 1500. aastal Şirvani šahhi väge ja hõivas Bakuu, haaras 1501. aastal võimu ka Lõuna-Aserbaidžaani aladel (kuulutas Tabrīzi pealinnaks), järgmisel aastal võitis Ak Koyunlu väge ja kuulutas end Pärsia šahhiks. Ismail I ei kuulutanud ennast ainult ilmalikuks valitsejaks, aga ka šiiitide vaimulikuks liidriks, toonitades, et ta on neljanda kaliifi ‘Alī ibn Abī Ţālibi otsene järeltulija. Ta kiusas taga sunniite ja see ei meeldinud Osmani sultanile, kes omakorda pidas ennast sunniitide kaitsjaks. Aastatel 1503–1510 taasühendas Ismail I kogu Iraani, Aserbaidžaani ja Lõuna-Dagestani, liidendas Armeenia ja Iraagi, hõivas Bagdadi ning usbekkidega sõdides osa Kesk-Aasiat (Horasani). Ismail I katse tungida Osmanite riiki, lõppes 1514. aastal lüüasaamisega Çaldırani lahingus Türgi sultani (1512–1520) Selim I vastu ning Osmanid vallutasid Safaviididelt Mesopotaamia ja Kurdistani. 1554. aastal aga vallutasid Safaviidid Gruusia ning 1555. aastal lõppes Türgi-Pärsia sõja Amasya rahuga, millega Aserbaidžaanläks Safaviidide ja Iraak Osmanite valdusse ja jagas Gruusia mõjusfäärideks. Imerethi läks Osmanitele ning Kharthli-Kahhethi pärslastele. 1578. taasalanud sõjategevuses vallutasid Osmanid Safaviididelt Gruusia ja Kurdistani. Järgnevates Türgi-Pärsia sõdades oli kaalukauss kord ühe, kord teise poole kasuks, kuid 17. sajandi alguses, järjekordse sõja käigus, suutis Pärsia kehtestada oma võimu peaaegu kogu Gruusias.
Safaviidide riik saavutas suurima ulatuse ja võimsuse ‘Abbās I Suure ajal (1587–1629), kes reformis relvajõud ning pidas sõdu Osmanite riigi ja Šeibaniidide usbeki riigiga. Safaviidide dünastia valitsetud Pärsial tekkisid tihedad sidemed nii Euroopa (nt Adam Oleariuse saatkonna reis) kui ka Ida riikidega, poliitikas hakkasid suuremat osa mängima pärslased.
Tema järglaste ajal hakkas keskvõim nõrgenema, toimusid rahvaülestõusud, 1722. aastal hõivasid suure osa maast afgaanid, 1722–1732 loovutas Pärsia Kaspia mere äärseid alasid Venemaa keisririigile. pisi|350px|[[Osmanite riik|Osmanite riigi ja Pärsia piirialad Nicolas de Feri, 1720 ]] pisi|350px|Pärsia impeerium, [[Emanuel Boweni 1747. aastal]]
Safaviidide dünastia Iraani šahhid
Safaviidide riik lagunes sisetülide tõttu 18. sajandi algul ning Osmanid ja Venemaa keisririik jagasid suure osa Pärsia valdustest 1724. aasta Konstantinoopoli rahuleppega. Vene-Pärsia sõja (1722–1723) ajal okupeeris Venemaa keisririik Bakuu ja Bakuu khaaniriigi, mis oli seni kuulunud Safaviidide riigi alla, kuid nõustusid 1735. aastal Bakuust loobuma.
Nāder-šahh taastas aga kiirelt Pärsia vägevuse, Safaviidide dünastia põhijõuks olid türkide nomaadide hõimud, kes rääkisid aseri keelt. Nadir oli 1726 väepea­likuna šahh (1722–1732) Tahmasp II teenistuses ja Nāder tõr­jus 1729. aastal Iraanist sinna tunginud afgaanid, taastas Osmanite riigiga peetud sõjas (1730–1736) Pärsia võimu Mesopotaamias, Armeenias, Gruusias, Aserbaidžaanis ja Dagestanis. Nadir kõrvaldas 1732. aastal võimult Tahmasp II ja hakkas valitsema tema poja ‘Abbās III regendina.
Afšariidide dünastia
1736. aastal valisid hõimupealikud uueks valitsejaks Nāder-šahhi (1736–1747). Nāder-šahh vallutas 1737–1738 Af­ganistani ja 1738–1739 Loode-India, rüüstas 1739 Delhi, hõivas 1740 Buhhaara ja Hiiva. Nāder-šahhi suurriik lagunes pärast tema tapmist 1747. aastal.
Bakuu khaaniriik aga hakkas vastu Afšariididele ja kuna impeerium oli šahhi surmast ikka alles toibumas, läks ülestõus võrdlemisi kergelt ning kuigi Bakuu jäi de jure Iraani šahhide vasalliks, sai khaan de facto praktiliselt iseseisvaks. Nāder-šahhi vägedes võidelnud Durranide hõim võttis iseseisvalt võimu Afganistani aladel. Durranide hõimu juht, puštu Ahmed-khaan Durrani rajas 1747 iseseisva afgaani riigi ning teda peetakse Afganistani rajajaks. (1736–1796)
Kadžaaride dünastia
1779. aastal vallutas Agha Muhammed Põhja-Pärsia ning aastatel 1781–1925 oli Pärsias võimul Kadžaaride dünastiast šahhidünastia. Agha Mohammad-khaan kukutas viimase Zandi dünastia esindaja 1796, kuid ta ise mõrvati järgmisel aastal. Tema järglaseks sai vennapoeg Fath Ali-šahh. 1786. aastal tegid Kadžaarid Teheranist riigi pealinna.
Kaukaasia alade kaotus
Nāder-šahh oli andnud Gruusia aladel Kharthli kuninga titli Teimurazile ning Iraklile Kahhethi kuninga tiitli, kui Nāder-šahh mõrvati 1747. aastal kasutasid Teimuraz ja Irakli riigis tekkinud ebastabiilsust, et Pärsiast lahku lüüa. Pärsia garnisonid sunniti Gruusiast lahkuma ning koostöös üksteise ning Aserbaidžaani khaanidega moodustasid Pärsia-vastase liidu. Teimuraz II suri 1762. aastal ning Irakli II päris ka Kharthli trooni, ühendades Gruusia. Ta pöördus uuesti Venemaa poole, et saada kaitset Osmanite ja Pärsia eest. 1783. aastal sõlmiti Irakli II ja Katariina II vahel Georgijevski leping, millega Kharthli-Kahhethi kuningriik tunnistas Venemaa ülemvõimu, kuid tagas Bagrationi dünastia võimulpüsimise ning Gruusia kiriku iseseisvuse. 1795. aastal vallutas Pärsia šahh Āghā Moḥammad Khān Gruusia ning vallutas ja rüüstas Thbilisi. Irakli II surma järel puhkes trooninõudlejate vahel kodusõda ning üks osapooltest palus sekkuda Venemaal ja olukord lahendada. 1801. aastal allkirjastas keiser Paul I määruse, millega Kharthli-Kahhethi kuningriik liideti Venemaa keisririigi koosseisu. Pärsia üritas tagasi vallutada Gruusiat ja Dagestani, kuid sai Vene-Pärsia sõjas lüüa. 1810. aastal hõivasid Vene väed ka Imerethi kuningriigi. Venemaa väed hõivasid ka 1813. aastal Tabrizi ja Pärsia pidi loovutama Golestāni. Teine Pärsia-Venemaa sõda algas 1826 ja lõppes 1828 Turkmanchai rahu sõlmimisega, mis andis Venemaale suuri eesõigusi. 1906. aastast sai Pärsia valitsusvormiks konstitutsiooniline monarhia.
Kadžaarid tõukas troonilt 1925. aastal Pärsia kasakabrigaadi ohvitser, tulevane šahh Reza Pahlavi.
Pahlavî dünastia
Reẕā Pahlavī, Moḩammad Reẕā Pahlavī, Pahlavî dünastia
Pax bastion
pisi|Pax bastion pisi|Purskkaev Narvas Pax bastionil pisi|Purskkaev talvel Pax bastion (ladina keeles pax 'rahu') on Wrangeli bastioni uus nimi seoses sellega, et Rootsi riigitegelane ja sõjaväeinsener Erik Dahlberg kavatses selle bastioni ümber ehitada Narva linnakindlustuse täiendamisel aastatel 1683–1704. Alanud sõja tõttu jäi tema projekti see osa teostamata.
Kuigi Wrangeli bastioni ei jõutud ümber ehitada, on nimi Pax juurdunud rahvasuus ja kasutatakse tänaseni algupärase Wrangeli bastioni nime asemel.
Pax bastioni territooriumil paikneb Pimeaia osa, nn Väike Pimeaed.
Simon Hermann Schott
Simon Hermann Schott (5. aprill 1842 Knittelsheim, Saksamaa – 25. november 1895 Breslau) oli õigusteadlane.
Maaomaniku poeg. Õppis Müncheni Ülikoolis 1861–1867, tudeeris ka Heidelbergi Ülikoolis. Töötas Heidelbergis 1871–1875 eradotsendina, 1875–1877 professorina. 1877–1885 oli professor Kieli Ülikoolis, 1885–1887 Tartu Ülikoolis Rooma õiguse professor.
Rudolf Lukas
Rudolf Lukas (11. oktoober 1886 Nagyvárad (nüüd Oradea) – 22. veebruar 1938 Praha) oli Austria-Ungari ja Tšehhoslovakkia sõjaväelane (major, 1935).
Ta teenis 1909–1918 91. jalaväerügemendis ja osales esimeses maailmasõjas (kapten, 1918). 1919. aastast teenis ta Tšehhoslovakkia sõjaväes. Abiellus 1918 Anna Marie Baueriga. 1932. aastal osales Vahva sõduri Švejki sõprade seltsi asutamises.
1075
1075. aasta
Aastakümned: 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad - 1070. aastad - 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad
Aastad: 1070 1071 1072 1073 1074 - 1075 - 1076 1077 1078 1079 1080
Hunt
Hallhunt ehk hunt ehk susi (Canis lupus) on põhjapoolkeral elutsev kiskjaliste seltsi koerlaste sugukonda kuuluv loomaliik. Arvatakse, et hunte elab maailmas kokku umbes 200 000 isendit.
Välimus
Hunt, rahvasuus ka võsavillem või susi, on üks koera esivanemaid ega erine eriti suurest koerast. Koeratõugudest peetakse hundiga välimuselt sarnasemaks saksa lambakoeri ja teisi samalaadseid tõuge. Eriti sarnaseks võib teda pidada idaeuroopa lambakoeraga, oma lihaselise keha, tugevate jalgade ja võimsate lõugadega.
Hunt on 110–160 cm pikk ja 85 cm kõrge, ning kaalub 30–50 kg (Eesti rekord on 62 kg, maailmarekord 78 kg). Isashundid kaaluvad keskmiselt 44 kg ja emased 38 kg.
Hundil on kikkis kõrvad, viltused kollakad silmad ja hüppeliigeseni ulatuv kohev saba, mis on 35–50 cm pikk, ning erinevalt koerast ei tõmbu kunagi rõngasse. Võsavillemi jälg on võrreldes koera omaga kitsam ning pikem.
Huntide karvastik on tavaliselt hall, kuid leidub ka puhtalt valget, punast ja pruuni või nende värvitoonide segu.
Hundil on terav haistmine ning kuulmine. Hundid ka näevad paremini kui teised koerlased.
Täiskasvanud hallhundil on 42 hammast.
Hunt võib elada tehistingimustes 12–16 aastat. Looduses ei ela nad kunagi nii kaua: keskmine eluiga looduses jääb seitsme aasta kanti.
Levila
pisi|Leviala Euroopas Hundid on levinud Põhja-Ameerikas ja Euraasias ning on võimelised kohanema väga erinevate elutingimustega. Sellepärast võib leida hunte nii tundratest kui põlislaantest. Olles väga hea kohanemisvõime ja intelligentsusega on hundid võimelised hakkama saama väga erinevates tingimustes ning erineva toidulauaga.
Hundi levila ulatub tundratest poolkõrbeteni. Ta on levinud peaaegu kogu põhjapoolkeral, v.a Aafrikas, Põhja-Ameerika lõunaosas ning igilume ja -jääga kaetud aladel.
Kunagi elasid hundid igal pool Euroopas. Kuid 17. sajandist alates suudeti nad peaaegu kõikjalt Lääne-Euroopast hävitada. Hundid jäid elama ainult mägedesse ja Ida-Euroopasse. Tänapäeval nende levila Euroopas ei vähene, vaid koguni suureneb, kui neile selleks võimalus antakse.
Levik Eestis
Hunt on peaaegu kõikjal Eestis tavaline.
Eestis elas 2009. aasta seisuga umbes 270 hunti. 1. novembrist 2009 28. veebruarini 2010 kestnud jahihooajal oli lubatud küttida 173 hunti (teistel andmetel 140 ), kuid kätte saadi vaid 101.
2013. aastal oli kutsikatega hundikarjade hulk Eestis vähenenud 22-le ja huntide koguarv umbes 200 loomani.
1. novembrist 2015 kuni 28. veebruarini 2016 kestnud jahihooajal oli lubatud küttida 177 hunti, millest kätte saadi 114.
1. novembrist 2017 kuni 28. veebruarini 2018 kestnud jahihooajal oli lubatud küttida 101 hunti, millest kätte saadi 112. Kolm hunti kütiti eriloaga väljaspool jahiaega. Küttimise mahtu arvestati varasema küttimismahu asemel 18 ohjamisalaga. Kõige rohkem hunte kütiti Võrumaal – kätte saadi lubatud 17-st hundist 15. Läänemaal kütiti 15 hunti. Ida-Virumaal ei kütitud ühtki hunti küttimise piirangu puudumise tõttu.
2020. aastal oli huntide arvukus eelneva kümne aastaga võrreldes suurim. 2020. aasta sügisel oli hundikarjade arv 31, üldarvukust hinnati veidi alla 300 isendi suuruseks.
Huntide arvukuse ohjamiseks kasutatakse jahindust. Jahindusperioodi ajal jahitakse hunte enamjaolt aladel, kus nad ründavad kodu- ja kariloomi. Jahindusperioodi välisel ajal jahitakse eriloaga ainult suuri kahjusid põhjustavaid hunte. Huntide tekitatud kahjusid aitab leevendada riik.
Nõmme (täpsustus)
Nõmme on mitme koha nimi Eestis.
Hunt
Mujal
Lätis elab 500–600 hunti. 2012. aastal kütiti Lätis 247 hunti.
Vladivostok
Vladivostok (vene Владивосток 'valitse ida') on linn Venemaal, Primorje krai halduskeskus, Venemaa Kaug-Ida suurim linn.
Linn asub Jaapani mere rannikul, Hiina ja Põhja-Korea piiri lähedal Kuldsarve lahe kallastel.
Hunt
Elupaik
Elupaigana väldib hunt lausmetsa ja eelistab avamaastikku, kuna sealsed küttimistingimused on paremad. Eesti alad on aga enamasti kultuuristatud ja hunti võib rohkem kohata võsastikes ja rabades.
Vladivostok
See on Siberi raudtee lõpp-punkt.
Hunt
Elupaik
Koobas rajatakse veekogu äärde looduslikku varjulisse paika, harva kaevatakse koobas.
Vladivostok
Kliima
Vladivostokis on mussoonparaskliima. Kõige külmema kuu, jaanuari keskmine õhutemperatuur on −12,3 °С (külmarekord −31,4 °С (jaanuar 1931)). Kõige soojema kuu, augusti keskmine õhutemperatuur on +19,8 °С (soojarekord +33,6 °С (juuli 1939)). Aasta keskmine sademete hulk on 818 mm. Rannahooaeg kestab juulist septembrini, kõige soojem vesi on augustis: 21,5 °С (16,1–26,5 °С).
Hunt
Kari
Hundid elavad eri eluperioodidel kas karjas või paaridena. Olles väga sotsiaalsed loomad, elavad nad karjades. Kari võib koosneda 2-36 hundist, kuid tavaliselt jääb keskmise hundikarja suurus siiski kuue hundi piiridesse. Eestis elava karja suurus on tavaliselt 2–11 hunti.
Vladivostok
Kliima
thumb|Vladivostoki keskmine õhutemperatuur ja sademete hulk kuude kaupa
Hunt
Kari
Kari koosneb alfaemasest ja isasest ning nende mitme aasta poegadest, mõnikord ka teistest täiskasvanud alluvatest huntidest. Karja struktuurilt koosnebki kari alfaemasest ja isasest, kes saavad ka kõige tõenäolisemalt omavahel järglasi, teisel hierarhilisel kohal on beetahundid ning kõige madalamal positsioonil oomegahundid. Tavaliselt püsivad sellised hundikarjad koos kaks kuni kolm aastat koos rännates ja jahtides.
Vladivostok
Transport
Ühissõidukiliinidest toimivad Vladivostokis bussi-, trolli- ja trammiliinid. Lisaks toimivad funikulöör ja linnalähirongid.
Hunt
Sotsiaalne struktuur
Karja juht on emasloom. Perekarjad võivad talvel ühineda ka suuremateks liitkarjadeks.
Vahel on karjas ka juhtpaari õed-vennad, mõnikord ka võõrad. Tavaliselt on karjas kuni 3-aastased noorloomad, just selles vanuses saavad nad täiskasvanuks ja kui nad pole haiged või nõrgad, lahkuvad nad karjast.
Vladivostok
Ajalugu
Aastal 1689 sõlmitud Nertšinski lepinguga läks kogu tänapäeva Primorje Hiinale. Alles Aiguni lepinguga 1858 läks see ala Venemaale.
Hunt
Sotsiaalne struktuur
Hundikari liigub täpses reas. Tavaliselt on reas esimene üks juhtpaarist, kuid kui lumi on väga sügav ja huntidel on raske liikuda, siis vahel osutub "teemeistriks" ka mõni nn tavahunt.
Vladivostok
Ajalugu
1850ndatel uurisid Vladivostoki piirkonda prantsuse, inglise ja vene meresõitjad. Nende hulgas oli sõjaväelasi, kes Krimmi sõja ajal Vene laevu otsisid, ja vaalapüüdjaid. Vladivostoki ala oli sellal asustamata.
1859 pööras Ida-Siberi kindralkuberner Nikolai Nikolajevitš Muravjov-Amurski tähelepanu Kuldsarve lahele ja nimetas selle Konstantinoopolis asuva Kuldsarve lahe järgi. Aastal 1860 rajas Muravjov-Apostol lahe kaldale Venemaa sõjaväeposti ja nimetas selle Vladivostokiks. Aastal 1871 toodi Vladivostokki Siberi sõjalaevastiku baas. Aastal 1880 sai Vladivostok linna õigused ja nimetati sõjaväekubermanguks (военное губернаторство).
Hunt
Sotsiaalne struktuur
Võimuredel mängib huntide juures tähtsat rolli ja iga looma positsioon karjas tehakse selgeks juba kutsikapõlves.
Vladivostok
Ajalugu
1888. aastal sai Vladivostokist Primorje oblasti keskus.
1897. aastal valmis raudtee Vladivostokist Habarovskisse.