cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wittmund
Ajalugu
Wittmundi linn geesti ääres, selle ümbrus on iidne asustuspiirkond. See oli varakult seotud Ida-Friisimaa sisemaa maanteevõrguga ja kaubanduslikult orienteeritud lähedalasuvale rannikule. 1200. aasta paiku oli Wittmund Wangerlandi valla (Landgemeinde) keskus ja kutsuti tol ajal Wiedemund või Wiedemundheim. Valdade territoriaalsed üksused põhinesid umbes vanadel Friisi ringkondadel. Esens oli Harlingerlandi halduskeskus.
14. sajandi lõpus elas linnas lossis Kankena pealikupere. 1400. aasta paiku hõivasid Hamburgi väed lossi põhjusel, et Kankenad olid toetanud piraatlust hansalinna vastu. Linnuse vabastamine valitseva pealikuperekonna tom Broki kätesse näitas, et Kankenad said oma vara tagasi.
Hilisem Brokmerlandi valitseja Focko Ukena kasutas nutikalt ära Kankenade nõrkust ja värbas nad sõjalisteks operatsioonideks Metsikute väljade lahingus, mille ta võitis. 1454. aastal läks linnus Harlingerlandi valitsejale Sibet Attenale. Samal aastal ühendas Sibet Attena Esensi, Stedesdorfi ja Wittmundi valitsejad, et tagada Harlingerlandi iseseisvus Ida-Friisi krahvide vastu. Alles 1600. aastaks ühines Harlingerland, sealhulgas Wittmund, poliitiliste ja perekondlike ühinemiste kaudu lõpuks Ida-Friisimaaga.
Hannoveri võimu all tekkis Landdrostei koos Landdrostiga kui kõrgeima riigi esindajaga provintsis. 1866. aastal saab Ida-Friisimaa taas Preisimaa osaks. Preisimaa võttis esialgu üle amt'ide struktuuri koos olemasolevate Aurichi, Berumi, Emdeni, Esensi, Leeri, Stickhauseni, Weeneri ja Wittmundi Amtidega. 1884. aastal muudeti nad kreisideks (Landkreis). Ida-Friisimaal loodi uued Aurichi, Emdeni (iseseisev), Leeri, Nordeni, Weeneri ja Wittmundi (1885) kreisid. Isegi endine Hannoveri Landdrostei muudeti haldusprovintsiks (Regierungsbezirke). Kreisihoone ehitati Wittmundi 1903. aastal.
Rietbergi krahvinna Agnes andis 1567. aastal Wittmundile linnaõigused. 17. sajandil need õigused tühistati ja anti tagasi 1929. aastal.
Luftwaffe Taktisches Luftwaffengeschwader 71 Richthofen baseerub Wittmundhafeni õhujõudude baasis.
Näitused
pisi|180px|Skulptuur "Stehende" (2000), Cornelia Weihe
Saksa Luftwaffe korraldab igal aastal avaliku ürituse.
Kodakondsusest loobumine
Kodakondsusest loobumine on vabatahtlik kodakondsusest lahtiütlemine. See ei ole võrdväärne kodakondsuse kaotamisega, mis on sunniviisiline kodakondsuse äravõtmine.
Päikeseprillid (kogumik)
pisi|Aristarch Sinkeli följetonikogumiku "Päikeseprillid" esikülg "Päikeseprillid" on Aristarch Sinkeli följetonikogumik, mis ilmus 1971. aastal. Illustraator Hugo Hiibus.
Keiko Saito
Keiko Saito (jaapani keeles 斉藤 圭子  Saitō Keiko; sündinud 24. märtsil 1965) on Jaapani endine jalgpallur, väravavaht.
Kodakondsusest loobumine
Ajalugu
Üldise õiguse ehk angloameerika õiguse (inglise keeles common law) järgi polnud kuni 19. sajandi teise pooleni võimalik kodakondsusest loobuda, kuna üldise õiguse alatise lojaalsuse põhimõtte järgi polnud kodanikul õigust oma kohustustest valitseja ees lahti öelda.
Keiko Saito
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastal 1984 3 mängu.
Kodakondsusest loobumine
Ajalugu
Riikide tahtmatus kodumaalt lahkumist õiguslikult tunnustada oli suureks probleemiks Ameerika Ühendriikides, kuhu tuli palju immigrante. 1812. aasta sõja põhjustas osaliselt asjaolu, et Suurbritannia tahtis Suurbritannias sündinud Ameerika Ühendriikide kodanikke sundkorras värvata Briti kuninglikku laevastikku. Ühendriikidesse sisserännanutele kohaldati mõnikord nende võõrast kodakondsusest tulenevaid kohustusi ka kodumaal viibides. Vastuseks võttis Ameerika Ühendriikide valitsus vastu 1868. aasta ekspatrieerimisakti ning sõlmis Bancrofti lepped, millega tunnustati õigust kodakondsusest omal soovil lahti öelda.
1948. aastal vastu võetud inimõiguste ülddeklaratsiooni artikkel 13 punkt 2 sätestab isiku õiguse lahkuda mis tahes riigist, kaasa arvatud oma kodumaalt, ning artikkel 15 punkt 2 isiku õiguse muuta oma kodakondsust.
Loobumise põhjused
pisi|Kodakondsusest (USA) on loobunud ka Toomas Hendrik Ilves Kodakondsusest loobutakse eelkõige topeltkodakondsusega seoses, kui teine kodakondsus on omandatud automaatselt ning võib olla ebasoovitav, kuna paljudes riikides ei ole topeltkodakondsus lubatud või kaasnevad sellega õiguslikud kitsendused. Mõned inimesed loobuvad kodakondsusest ajateenistuse või maksuvõlgade tagasimaksmise vältimise eesmärgil. Inimesed võivad kodakondsusest loobuda ka selleks, et vältida ebalojaalset kuvandit. Isegi riikides, kus topeltkodakondsus on lubatud, nagu näiteks Austraalias, Jamaicas ja Pakistanis, sätestavad valimisseadused, et poliitikutel ei tohi olla lojaalsuskohustust ühegi välisriigi ees. Tuntud eestlastest on kodakondsusest loobunud näiteks Toomas Hendrik Ilves, kes loobus USA kodakondsusest 1993. aastal.
Eesti kodakondsusest loobumine
Eesti kodakondsuse seaduse kohaselt võib isiku Eesti kodakondsusest vabastada Vabariigi Valitsuse otsusega, kui isik on selleks soovi avaldanud. Kodakondsusest loobuda sooviv isik peab esitama sooviavalduse volitatud valitsusasutusse. Alla 15-aastase alaealise või täisealise piiratud teovõimega isiku eest esitab dokumendid tema vanem, eestkostja või eestkosteasutus. Valitsus võib kodakondsusest vabastamisest keelduda, kui:
Albin Kurti
pisi|Albin Kurti (2020) Albin Kurti (sündinud 24. märtsil 1975 Prištinas) on Kosovo poliitik. Ta oli 3. veebruarist kuni 3. juunini 2020 ja on uuesti alates 22. märtsist 2021 Kosovo peaminister. Ta oli aastatel 2004–2015 liikumise Vetëvendosje! (Enesemääramine) juht.
25. märtsil 2020 lagunes Kurti juhitud valitsuskoalitsioon ja Kosovo parlament avaldas tema valitsusele umbusaldust. Kurti jäi edasi peaministri kohusetäitjaks kuni uue valitsuse moodustamiseni.
Elulugu
Ta õppis Priština Ülikoolis, oli seal sõltumatu üliõpilasliidu liider jaüliõpilaste vastupanuliikumise serblaste vastu Kosovos üks organisaatoreid. Aastal 1997 ühines ta Kosovo Vabastusarmeega. Aastatel 1997–1999 organiseeris ta Prištinas ja teistes Kosovo linnades üliõpilaste protestimiitinguid.
Rahvuskogu 71. valimisringkond
'''Rahvuskogu 71. valimisringkond''' asus Virumaal. Sinna kuulusid Erra, Püssi, Maidla, Kohtla ja Järve vald.
Kandideerisid Jaan Kurn ja seltskondliku komitee kandidaat Johannes Preimuth, kellest Jaan Kurn sai 1352 ja Johannes Preimuth 2842 häält, seega osutus valituks Johannes Preimuth.
Ringkonnas oli 8295 hääleõiguslikku kodanikku, valimistel osales 4403, osavõtu % 54,2.
Orava mõis (Tarvastu)
Orava mõis (saksa keeles Orrawa) oli Kuressaare mõisa kõrvalmõis Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal.
Sally Rooney
Sally Rooney (sündinud 20. veebruaril 1991 Castlebaris Mayo krahvkonnas Connachti provintsis) on iiri kirjanik ja stsenarist.
Tema debüütromaan "Vestlused sõpradega" ilmus aastal 2017. Sellele järgnes aastal 2018 romaan "Normaalsed inimesed", mis kohandati 2020. aastal telesarjaks.
Rooney looming on pälvinud kriitilist tunnustust ja ärilist edu ning teda peetakse üheks olulisemaks milleniaalgeneratsiooni kirjanikuks.
Eurotunnel
pisi|Coquelles'is asuvad tunneliavad
Eurotunnel (ka Calais' väina tunnel, La Manche'i tunnel, inglise keeles Channel Tunnel, lühendatult ka Chunnel; prantsuse keeles Le tunnel sous la Manche) on La Manche'i väina kitsama osa ehk Calais' väina alla kaevatud tunnel, mis ühendab Suurbritanniat ja Prantsusmaad. Tunneli üks ots asub Kenti krahvkonnas Folkestone'is, teine Pas-de-Calais' departemangus Coquelles'is.
Reisijate liiklus tunnelis algas 14. novembril 1994. Tunneli omanik ja operaatorfirma on Groupe Eurotunnel. Tunneli pikkus on 50,45 km, suurim sügavus 75 meetrit. Eurotunnel on pikima merealuse osaga tunnel maailmas (37,9 km), kuigi Jaapanis asuv Seikani tunnel on tervikuna pikem (53,85 km) ja sügavam (240 m). Sügavaim merepõhja sukeldatud tunnel on Marmaray Istanbulis (60,5 m).
Tunneli avamine
Tunnel avati 6. mail 1994, kui kuninganna Elizabeth II sõitis spetsiaalselt Eurotunneli jaoks ehitatud Eurostari kiirrongiga Londonist läbi tunneli Prantsusmaale Calais'sse, kus rong kohtus Pariisist tulnud Eurostari rongiga, millega saabus tunneli avamisele Prantsusmaa president Francois Mitterrand. Pärast tunneli pidulikku avamist sõitsid kuninganna Elizabeth II ja president Mitterrand kuninganna Rolls-Royce'iga autode veoks mõeldud Le Shuttle'i rongiga Inglismaale tunneli teisele avamistseremooniale Folkestone'is.
Niidumarikeelne Vikipeedia
pisi|Logo Niidumarikeelne Vikipeedia (niidumari keeles Олык Марий Википедий) on Vikipeedia niidumarikeelne versioon. See sai alguse 9. juulil 2009.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
Bruay-la-Buissière
pisi|Vaade Bruay-La-Buissière'ile
Bruay-la-Buissière (lääneflaami: Bruwaei, pikardi: Brouay-l'Bussière) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Endine söekaevanduslinn asub u. 9,7 km Béthune'ist edelas ja 48 km Lille'ist edelas, teede D57 ja N47 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Ajalugu
Nelja söekaevandusega oli see Bruay kaevandusettevõtte peakorter. Söekaevandused suleti 1960. aastatel ning nende asemele ehitati kergetööstus- ja keemiatehased. 1972. aasta aprillis sai kaevuri tütre Brigitte Dewevre'i mõrvast politiseeritud sündmus, kui arreteeriti kohaliku kaevandusettevõttega seotud kohalik keskklassi advokaat Pierre Leroy: maoistliku Gauche prolétarienne ajaleht La Cause du Peuple avalikustas juhtumi pealkirjaga "Bruay: Ja nüüd nad tapavad meie lapsi!"
Kaks endist valda Bruay-en-Artois ja Labuissière liideti üheks 1987. aastal.
thumb|left|Compagnie des mines de Bruay šahtipea
Bosnia ejalett
pisi| 280px|pisi|Bosnia ejalett aastal 1683
Bosnia ejalett (osmanitürgi ejalet-i Bosna, bosnia Bosanski Pašaluk) või Bosnia Beylerbeylik (türgi Bosna Beylerbeyliği) oli Osmanite riigi ejalett (ka beylerbeylik) aastatel 1580–1867, mis põhines peamiselt tänapäeva Bosnia ja Hertsegoviina territooriumil. Enne Suurt Türgi sõda hõivas see ka enamuse Slavooniast, Likast ja Dalmaatsiast tänapäeva Horvaatias. Selle pindala 19. sajandil oli 52 530 km2.
Tekkimine
pisi|Bosnia ejalett aastal 1609
Pärast kuningas Stjepan Tomaševići hukkamist aastal 1463 muutus Bosnia kuningriigi keskosa Bosnia sandžakiks. Hertsegoviina hertsogkond liideti aastal 1483.
Bosnia ejalett moodustati 1580. aasta paiku.
Hääbumine
Suur Türgi sõda, mis lõppes Osmanite kaotusega aastal 1699, viis ejaleti territooriumi märkimisväärse kahanemiseni. Pärast Karlowitzi rahu jagati provints neljaks sandžakiks (kolm neist samuti vähendatud suuruses) ja 12 kapitanaadiks. Enne Passarowitzi rahu moodustati veel 28 sõjalist kapitanaati, rohkem kui pooled neist piki piiri. Seda liiki intensiivne sõjaline haldus vastas Austria sõjaväestatud piirialale teisel pool sama piiri. Aastal 1703 viidi paša residents Sarajevost Travnikisse, kuna Sarajevo oli tule läbi sõjas hävinud; tagasi sai ta alles aastal 1850.
Bosnia ülestõus
pisi|[[Husein Gradaščević kuulutati Bosnia ejaleti kuberneriks aastal 1831 ja ta mässas Osmanite vastu eesmärgiga tagada Bosnia sõltumatus]]
19. sajandi alguses oli Bosnia üks vähem arenenud ja enam autonoomseid provintse riigis. Aastal 1831 hõivas Bosnia kapudan Husein Gradaščević Travniki, nõudes autonoomiat ja sõjaväereformide lõppu Bosnias. Lõpuks, kasutades ära rivaalitsemist beide ja kapudanide vahel, õnnestus suurvisiiril eraldada Gradaščevićist Hertsegoviina väed, keda juhtis Ali-paša Rizvanbegović. Ülestõus purustati ja aastal 1833 loodi Bosnia ejaleti lõunaosast uus Hertsegoviina ejalet ja anti Ali-paša Rizvanbegovićile tasuks panuse eest ülestõusu purustamisel. See uus üksus kestis vaid mõned aastad: pärast Rizvanbegovići surma taastati see Bosnia ejaleti koosseisu.
See oli üks esimesi Osmanite provintse, millest sai pärast haldusreformi aastal 1865 vilajet, ja aastaks 1867 reformiti see Bosnia vilajetiks.
Livvikokeelne Vikipeedia
pisi|Logo Livvikokeelne Vikipeedia (livviko keeles Livvinkarjalan Wikipedii) on Vikipeedia livvikokeelne versioon. See sai alguse 7. oktoobril 2016.
Krüobioloogia
Krüobioloogia on bioloogia haru, mis uurib äärmuslikult madala temperatuuri toimet organismidesse ja kudedesse. Krüobioloogia olulised valdkonnad on nt organismide allajahtumisseisundi ja külmumise uurimine.
Livvikokeelne Vikipeedia
Seal on artiklit ja  lehekülge.
Mätta fond
Mätta fond oli Eesti muusikafond, mis toetas alternatiivkultuuri.
Fond andis 1997–2004 välja 6-osalist plaadiseeriat "Mätta fondi 25 kuldset lööklaulu".
!Kheisi vald
pisi|ǃKheisi valla asend [[Põhja-Kapimaa provintsis]] ǃKheisi vald (afrikaani !Kheis Plaaslike Munisipaliteit, inglise ǃKheis Local Municipality) on vald Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis ZF Mgcawu ringkonnas. Geograafilised koordinaadid on 29°15′S, 21°40′E. Valla kood on NC084.
Valla pindala on 11 107 km², elanike arv oli Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse järgi 16 337. Aastal 2001 oli elanike arv 16 117 või 16 307 (2001).
Valla keskus on Groblershoop.
Teised tähtsamad asulad on Boegoeberg, Gannaput, Grootdrink, Kenhardt, Stutterheim ja Wegdraai.
Kõneldakse põhiliselt afrikaani keelt ja tsvana keelt.
!Kheis tähendab ühes khoisani keeles 'elamise koht, kodukoht'. Khoisanid olid ala esimesed püsielanikud.
Rahvastik
Leibkondi oli 2011. aastal 4146.
Elanikud jaotusid emakeele järgi nii :
Poliitika
Kohtade jaotus vallavolikogus:
Vallas on 4 valimisringkonda.
Woźniki
Woźniki (saksa Woischnik) on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Lublinieci maakonnas, Woźniki valla halduskeskus. Woźniki asub Lubliniecist umbes 27 km idakagus ja Częstochowa kesklinnast ligikaudu 24 km lõunas.
Saare mõis (Tarvastu)
Saare mõis (saksa keeles Saaremois) oli riigimõis Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal.
Woźniki
Woźnikit on esmamainitud 1206. aastal. Linnaõigused sai enne 1310. aastat (võimalik, et 1270. aastal). 1742. aastal kaotas Woźniki linnaõigused, kuid sai need 1858. aastal tagasi. 1922. aastal läks linn rahvahääletuse tulemusel Saksamaa koosseisust Poolale.
Saare mõis (Tarvastu)
Saare mõis rajati arvatavasti 18. sajandi lõpul Tarvastu mõisast eraldatud alast.
Burbure
pisi|Burbure'i kirik
Burbure on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub u. 13 km Béthune'ist läänes ja 48 km Lille'ist edelas, teede D916 ja D182 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Valters Kaminskis
Valters Kaminskis (sündinud 26. märtsil 1968) on läti orienteeruja ja rogainija.
Rogaini MMil on ta võitnud segavõistkondade arvestuses 2 pronksi – 2008. aastal Karulas koos Dace Traniņa ja Guntis Pikursiga ning 2010. aastal Uus-Meremaal Cheviotis koos Anita Liepiņaga. Rogaini Euroopa meistrivõistlustel on ta võitnud segavõistkondade arvestuses koos Anita Liepiņaga 3 kulda (2012, 2013 ja 2015) ja 2 pronksi (2010 ja 2014) ning meesvõistkondade arvestuses 2008. aastal hõbeda koos Guntis Pikursiga.
Välislingid
‏‎
Gini
right|thumb|Kuningas [[Charles II ajal vermitud gini]] Gini (inglise keeles guinea) oli Suurbritannias aastatel 1663–1814 vermitud veeranduntsine kuldmünt ja hiljem raha arvestusühik.
Arvestusühikuna oli gini võrdne 21 šillingi ehk 1,05 naelsterlingiga. Ginides hinnastati Suurbritannias näiteks luksuskaupu, nagu rätsepaülikondi ja kunsti, maa ostu-müügitehinguid ning advokaadi- ja arstitasusid kuni kümnendsüsteemil põhinevale rahasüsteemile üleminekuni 1971. aastal. Ginides tehakse pakkumisi tänini võidusõiduhobuste enampakkumistel. Ginides raha arvestamisel on seetõttu Briti ühiskonnas tugev ülemklassile viitav konnotatsioon.
Venemaa Ehituse ja Arhitektuuri Akadeemia
Venemaa Ehituse ja Arhitektuuri Akadeemia (vene keeles Российская академия архитектуры и строительных наук; akronüüm RAASN) on Venemaa Föderatsiooni riiklik harukondlik teaduste akadeemia, ühtlasi riigi kõrgeim teadusorganisatsioon arhitektuuri, linnaplaneerimise ja ehitusteaduste valdkonnas. RAASN koordineerib ka alusuuringuid neis valdkondades.
Akadeemia struktuuri kuulub viis teadusuurimisinstituuti. pisi|Akadeemia president [[Dmitri Švidkovski]]
Akadeemia president
Alates 2019. aastast juhib akadeemiat arhitektuuriajaloolane Dmitri Švidkovski, kes on RAASN-i liige 1998. aastast. Lisaks on ta valitud Venemaa Kunstide Akadeemia akadeemikuks ja Briti Akadeemia välisliikmeks.
Akadeemia liikmeskond
Akadeemia valib enda koosseisu personaalliikmeid. 2014. aastal kuulus akadeemiasse 60 tegevliiget, 115 kirjavahetajaliiget ja 90 välisliiget.
Eksikaator
Eksikaatori allossa paigutatakse vettsiduv (hügroskoopne) aine (CaCl2, silikageel, NaOH jm). Selle osa peal on aukudega plaat, millele asetatakse nõu (kuivatatava) ainega.
Osa eksikaatoreid on võimalik kaane kaudu ühendada vaakumsüsteemiga ja nimetatakse seda vaakumeksikaatoriks.
Salatsi liivi keel
Salatsi liivi keel on liivi keele kuju, mida kõneldi Liivimaal Salatsi jõe lähikonnas Liivi lahest idas.
Rahvuskogu 69. valimisringkond
'''Rahvuskogu 69. valimisringkond''' asus Virumaal. Sinna kuulusid Salla, Avanduse, Venevere, Paasvere ja Vao vald.
Rahvuskogu 44. valimisringkond
'''Rahvuskogu 44. valimisringkond''' asus Tartus.
Kandideerisid Mihkel Vellema ja Julius Lill, kes said vastavalt 1739 ja 1415 häält, seega osutus valituks Mihkel Vellema.
Polüeteen
pisi|150px|Polüeteenist kilekott (taaskasutuskoodiga) thumb|150px|Polüeteeni [[struktuurivalem]] pisi|150px|Polüeteeni makromolekuli lõik
Polüeteen ehk polüetüleen (lühend PE) on termoplastne polümeer ja plastmaterjalina laialdaselt kasutusel. Selle polümeeri eri tüüpe saadakse eteeni (C2H4 ehk CH2=CH2) molekulide polümerisatsiooni tulemusena. Kui eteenis lõhkuda kaksiksidemed üksiksidemeteks, tekivad pikad elemnentaarlülide ahelad –CH2–CH2–CH2–, üldvalem (CH2)n. Keemiliselt kuulub polüetüleen polüolefiinide rühma, on mittepolaarne ja olenevalt tüübist vähemal või suuremal määral kristalliseerunud ehitusega.
Polüetüleen on elastne, seejuures mehaaniliselt küllalt tugev, peab hästi vastu keemilistele mõjutustele, on hea dielektrik, kasutatav temperatuurini 80–120 °C. Ka on seda võrdlemisi odav toota. Tulenevalt tööstuse ja kaubanduse laialdasest vajadusest pakkekiletoodete järele moodustab selle plasti toodang maailmas enam kui kolmandiku kõigi plastide kogutoodangust.
Liigitus
Olenevalt valmistustehnoloogiast saadakse mitmesuguse struktuuriga ja vastavalt erisuguste kasutusomadustega polüetüleene, millest levinuimad on järgmised:
Kimiko Shiratori
Kimiko Shiratori (jaapani keeles 白鳥 公子 Shiratori Kimiko; sündinud 6. juunil 1968) on Jaapani endine jalgpallur.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1984–1986 5 mängu.
Krüoloogia
Krüoloogia (inglise cryology) on õpetus lumest, jääst ja igikeltsast.
Mokšakeelne Vikipeedia
pisi|Logo Mokšakeelne Vikipeedia (mokša keeles Мокшень Википедиесь) on Vikipeedia mokšakeelne versioon. See sai alguse 26. mail 2008.
Seal on artiklit ja  lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
Sergei Menjailo
pisi|Sergei Menjailo 2016. aastal Sergei Ivanovitš Menjailo (sündinud 22. augustil 1960 Alagiris Põhja-Osseedi ANSV-s) on Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane. Põhja-Osseetia Alaania Vabariigi juht alates 19. septembrist 2021 (ajutine 9. aprill – 19. september 2021).
Elulugu
1983. aastal lõpetas ta Bakuus asuva S. M. Kirovi nimelise Kaspia Kõrgema Mereväekooli insener-navigaatori erialal. 1995. aastal lõpetas ta Admiral N. G. Kuznetsovi nimelise Mereväeakadeemia Peterburis ja 2004. aastal Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia Peterburis.
1985–1986 Koola flotilli miinitraaleri navigatsioonilahinguüksuse ülem. 1986–1991 miinitraaleri BT-22 komandör. 1991 nimetati ta miinitraaleri Kontradmiral Vlassov komandöriks.
2002–2004 õppis ta Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Peastaabi Sõjaväeakadeemias.
12. juunil 2005 anti talle kontradmirali sõjaväeline auaste.
2008. aasta augustis osales ta sõjategevuses Gruusia vastu, juhtides Abhaasias Musta mere laevastiku sõjalaevade üksust.
2009. aasta oktoobrist oli ta Musta mere laevastiku ülema asetäitja.
Venemaa Föderatsiooni presidendi 22. detsembri 2011 dekreediga nr 1675 vabastati ta Musta mere laevastiku ülema asetäitja ametikohalt ja sõjaväeteenistusest ning arvati reservi.
2014. aasta märtsis, pärast Vene vägede sissetungi Krimmi, natsionaliseeris isehakanud Krimmi Riiginõukogu poolsaare sadamad ja nende vara ning lõi nende alusel riigiettevõtte. Selle etteotsa määrati Menjailo. "Vene kevade ajal 2014. aastal tehti mulle ettepanek asuda tööle Krimmi, riigiettevõtte Krimmi meresadamad juhina, kuna tunnen seda teemat hästi. Nõustusin aitama neid inimesi, kellega saatus mind sidus. Tunnen Sergei Aksjonovit [Krimmi kuberner] 2009. aastast ja kohtusime siin, sündmuste ajal, [Venemaa] presidendi saadiku Belaventseviga. Ta on ka viitseadmiral. Sõbrad helistasid mulle, öeldi: sa lähed eesliinile. Ja ma nõustusin. Üldiselt ei keeldunud ma kunagi nendest pakkumistest, mis mulle tehti ...
14. aprillil 2014 määras Venemaa president Vladimir Putin Menjailo Sevastopoli kuberneri kohusetäitjaks. Ta oli Sevastopoli kuberner 9. oktoobrist 2014 kuni 28. juulini 2016 (astus tagasi omal soovil). Seejärel oli ta Venemaa Föderatsiooni presidendi täievoliline esindaja Siberi föderaalringkonnas (28. juuli 2016 – 9. aprill 2021). Venemaa Föderatsiooni Julgeolekunõukogu liige 12. augustist 2016 kuni 2. augustini 2021.
9. aprillist 2021 oli ta Põhja-Osseetia-Alania Vabariigi juhi kohusetäitja. 19. septembril 2021 valis Põhja-Osseetia parlament ta vabariigi korraliseks riigipeaks.
2021. aastal teenis Menjailo üle 70 miljoni rubla, saades Venemaa rikkuselt kolmandaks kuberneriks.
Sanktsioonid
15. oktoobril 2020 kehtestas Euroopa Liit talle seoses Aleksei Navalnõi mürgitamisega viisa- ja majandussanktsioonid. Sanktsioonid hõlmavad EL-i sisenemise ja finantstehingute keeldu, samuti varade külmutamist. 31. detsembril 2020 kehtestas talle sanktsioonid Suurbritannia, 20. juunil 2014 USA. 21. märtsist 2021 on ta Kanada sanktsioonide all, 16. märtsist 2022 Šveitsi, 1. oktoobrist 2020 Austraalia, 21. juunist 2018 Ukraina sanktsioonide all.
Kurnuvere paisjärv
Kurnuvere paisjärv on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaserval, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kurnuvere külas.
Järve pindala on 1,6 ha, keskmine sügavus 1,4 m, valgla suurus 1 km² ja kõrgus merepinnast 47 m. Järv on paisutatud Kurnuvere kraavile, mis suubub Tääksi ojja. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Savi mõis
Savi mõis (saksa keeles Sawi) oli Kuressaare mõisa kõrvalmõis Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal.
Rahvuskogu 45. valimisringkond
'''Rahvuskogu 45. valimisringkond''' asus Tartus.
Kandideerisid Oskar Rütli ja Paul Kanarik, kes said vastavalt 2401 ja 1834 häält, seega osutus valituks Oskar Rütli.
Koobaltroheline
Koobaltroheline, ka Rinmani roheline (eesti kirjanduses kohtab ka vormi Rinmanni roheline ) on türkiisja varjundiga külmrohelise värvusega anorgaaniline värvipigment. Kõige rohkem kasutatakse õlivärvides ja tsemendi toonimiseks, aga ka akvarellvärvides ning keraamikaglasuuridele ja emailidele värvi andmiseks.
Värvainete indeksis on koobaltrohelise tähised PG19 (Pigment Green 19) ja CI 77335. Ühendi CAS-number on CAS 8011-87-8.
Ajalugu
Ühendi sünteesis esimest korda 1780. aastal rootslane Sven Rinman (1720–1792). Johan Arvid Hedvall täpsustas 1912. aastal koobaltrohelise valmistamisprotsessi ja tema uurimused ainete reaktsioonivõimaluste kohta tahkes olekus olid esimesed sammud tahkisekeemia kujunemisel.
Koobaltrohelist kasutati pigmendina alates selle sünteesimisest 18. sajandi lõpul, aga ta on jäänud pigem harva kasutatavaks pigmendiks. Suurim populaarsus jääb 19. sajandi esimesse poolde.
Omadused
Koobaltroheline on külmroheline kristalliline pulber, keemiliselt stabiilne ja kasutatav kõigis maalimistehnikates. Pigmendi värvus on tugev ja valguskindlus hea, kuid värvuse katvus ja pigmendi omadus värvi anda on vähesed, seda saab kasutada vaid laseeriva värvina. Samuti on pigmendi tootmine kallis.
Koostis
Koostiselt on koobaltroheline kahe oksiidi, koobalt(II)oksiidi CoO ja tsinkoksiidi ZnO ühend, mis tekib kahe oksiidi segamisel lahuses (Zn1−xCoxO, ka CoO · ZnO). Ühendi tekkimisel Co(II)-ioonid asendavad osa tsinkoksiidi Zn(II)ioone vurtsiidi heksagonaalses kristallivõres. Roheline toon sõltub koobalti osakaalust, rohkem koobaltit ühendi koostises annab tumedamat rohelist värvi pigmendi. Samuti muudab ühendi tooni kuumutamise kestus saamisprotsessil.
Rinmani rohelist võib saada ka tsingi ja koobalti soolade segamisel, näiteks nitraatidest, karbonaatidest või oksalaatidest. Ained peenestatakse pulbriks, segatakse hoolikalt kuivalt või vesilahuses ning segu kuumutatakse ahjus.
Reaktsioonivõrrand koobaltrohelise moodustumise kohta tsinkoksiidi ja koobaltnitraadi kuumutamisel:
Mõju tervisele
Koobaltroheline ei ole otseselt mürgine, kuid kuulub pigmentide hulka, mis võivad tekitada nahaärritust ja allergiat ja mille kohta on müüjad kohustatud väljastama hoiatuse.
Lakmé
„Lakmé” on Léo Delibes’i ooper kolmes vaatuses Edmond Gondinet’ ja Philippe Gille’i libretole Pierre Loti romaani Rarahu ou Le mariage de Loti („Rarahu või Loti pulmad”, 1880) ja Théodore Pavie "Les babouches du Brahamane" („Braahmani sussid” järgi. Helilooja parim ja populaarseim ooper. Tuntud lopsaka idamaise õhustiku ja seda edasi andva tundelise muusika poolest.
Esmaettekanne
Esietendus toimus 14. aprillil 1883 Pariisi Opéra-Comique`is (Salle Favart). Rollide loojad olid Marie van Zandt (Lakmé), Jean-Alexandre Talazac (Gérald), Arthur Cobalet (Nilakantha), Lison Frandin (Mallika) ja Auguste-Armand Barré (Frédéric). Dirigeeris Jules Danbé.
Michal Krištof
Michal Krištof (sündinud 11. oktoobril 1993 Nitras) on Slovakkia jäähokimängija, kes mängib keskründajana Tšehhi kõrgliigaklubis Brno Kometa.
Lakmé
Esmaettekanne
Teos võeti innukalt vastu ning kujunes hooaja naelaks. Pärast esiettekannet Opéra Comique 'is esitati oopust samas teatris aasta lõpuni veel ligi 40 korda. Tükk püsis selle teatri repertuaaris ligi 80 aastat järjest. 23. juunil 1909 toimus seal selle 500 ja 13. mail 1931 1000 etendus. Levis väljatulekul kiiresti paljudesse maadesse. Eestis on olnud Estonia mängukavas 1930, 1934 ja 1951 ning Vanemuises 1946.
Ooperi sisu
Tegevus toimub 19. sajandi  lõpus Indias Briti valitsemise ajal. Inglismaa on kindlustanud oma ülemvõimu ja tõrjunud Indiast prantslased välja. Paljud hindud pidid inglaste surve tõttu praktiseerima oma usku salaja. Taustaks on 1857–80. aastatel toimunud India talurahva ja töö­liste ülestõus, ehkki sellele konkreetsetele ajaloolistele sündmustele ooperis ei viidata.
Michal Krištof
2011. aastal liitus ta Soome klubiga Vaasan Sport. Hooajal 2013/14 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Soome esiliigas. Järgmisel hooajal sai ta Vaasa meeskonnas kaks mängu kirja Soome kõrgliigas, kuid mängis enamiku ajast Soome esiliigaklubis Peliitat Heinola. Hooajal 2015/16 mängis ta Soome esiliigaklubis Hokki.
Mihus
Mihus on Eestis ilmuv noorsooteemasid käsitlev ajakiri.
Michal Krištof
Aastatel 2016–2018 mängis Krištof kaks hooaega Slovakkia kõrgliigaklubis HK Nitra.
Devotio moderna
Ajaloost
Devotio moderna pärines Madalmaadest, selle alusepanija oli Geert Groote, kes lõi Ühise elu vennaskonna (Broeders des gemeenen levens). Pärast tema surma 1384. aastal asutasid tema õpilased Augustiini kanoonikute kongregatsiooni Windesheimis (Zwolle lähedal Hollandis). Need kaks kogukonda, mis esialgu olid ilmikute, hiljem monastilised kogukonnad, olid põhilised, kes elasid devotio moderna põhimõtete järgi ning propageerisid pühaduse otsingut igapäevaelu keskel. Liikumine levis Madalmaadest Saksamaale, Šveitsi, Põhja-Prantsusmaale, Hispaaniasse ja võib-olla ka Itaaliasse. Thomas à Kempisele omistatud teos "Imitatio Christi" on selle liikumise selgeim väljendus.
Michal Krištof
2018. aasta mais naasis ta Soome, sõlmides lepingu Soome kõrgliigaklubiga Oulun Kärpät. Seal mängis ta kokku kolm hooaega, võites 2019. aastal Soome meistrivõistlustel hõbemedali. Individuaalselt oli Krištofi kõige resultatiivsem hooaeg 2018/19 (9+30).
Lakmé
Ooperi sisu
I vaatus. Hindud käivad oma rituaale toimetamas püha Braahmani templis ülempreester Nilakantha juures. Hindud on kogunenud koidu ajal vana templi õuele pidama igahommikust palvust. Nilakantha on kirglik India vabaduse eest võitleja ja vihkab inglise kolonisaatoreid. Tema tütar Lakmé on isa ideede truu pooldaja. Lakmé ja teda ümmardav ori Mallika jäävad templisse suundujatest maha ja lähevad jõe äärde lilli korjama. Kui nad jõele lähenevad, eemaldab Lakmé oma ehted ja asetab need pingile. Läheduses peab seltskond ülbeid inglasi pidu. Nende hulgas on kuberneri tütred Ellen ja Rose, nende kasvatajanna mistress Bentson ja Inglise armee ohvitserid Gérald ja Frédéric. Briti tüdrukud näevad ehteid ja tahavad omale samasuguseid. Inglased tungivad hindu templi õuele. India olusid tundev Frédéric hoiatab korduvalt seltskonda, kuid teda ei kuulata.
Mihus
Ajakirja esimene number ilmus 2009. aasta juulis. 2019. aastal ilmus 26. number.
Michal Krištof
2021. aasta juulis liitus ta Brno Kometaga.
Lakmé
Ooperi sisu
Seiklushimuline Gérald on kuulnud ülistavaid lugusid suursugusest ja kaunist hindu neiust Lakmést. Ta jääb pärast seltskonna lahkumist templi õuele, et joonistada üles Lakmé ehted, mida jõe äärest leiti. Gérald kavatseb lasta samasuguseid valmistada oma mõrsjale Ellenile pulmakingiks. Kuuldes Lakmé ja Mallika häält näeb neid naasevat templi hoovi. Gérald peidab end. Mallika lahkub mõneks ajaks Lakmest. Gérald jälgib Lakmé tegevust ja on temast võlutud. Ta väljub peidupaigast, et neiuga kohtuda, kuid too on inglase suhtes põlglik ja avaldab oma viha. Lakmé hüüab välismaalaste sissetungi pärast hirmunult abi. Kuid Géraldi sõnad võidavad peagi puhtahingelise Lakmé poolehoiu. Lakmé ja Gérald hakkavad armuma. Saabuvad braahmanid ning nende preester Nilakantha vannub templirüvetajatele kätte­maksu.
Mihus
Ajakirja nime selgitatakse nii: "Ajakirja nimi on eestikeelne sünonüüm sõnadele "kvaliteet", "hoolivus" ja "väärtus", mis kõik iseloomustavad noorsootööd, kuhu poole ühiselt püüdleme."
Michal Krištof
2022. aasta taliolümpiamängudel võitis Krištof Slovakkia jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.
Lakmé
Ooperi sisu
II vaatus. Tegevus toimub bazaaril. Nilakantha on end riietanud kerjuseks. Ta läheb turult templirüvetajaid otsima. Seal sunnib Nilakantha Lakméd laulma kellukeste laulu, et meelitada tundmatut ennast näitama. Lakmé ei valitse oma tundeid ja täi­dab isa soovi. Gérald ei taha kuulata oma sõbra Frédérici keelitusi, et parem on lahkuda. Kui Gérald esile astub, minestab Lakmé ja annab samas ära maskeerunud isa. Braahmanid jälgivad Géraldi kohtumist Lakméga. Naine tajub ohtu ja soovitab armastatul põge­neda, kuid on juba hilja. Nilakantha pistoda tabab inglast. Hoop ei ole surmav. Lakmé ja tema teener Hadji päästavad   Geraldi ja viivad ta salajasse varjupaika metsa. Lakmé hoolitseb seal Géraldi eest ning soovib igavest armastust ja abielu ohvit­seriga.
Austria muusika
Austria muusika on Austriast pärinev või austerlaste loodud või esitatud muusika.
Lakmé
Ooperi sisu
III vaatus. Gérald pole abiellumisest huvitatud, sest ta on kihlatud kuberneri tütrega. Frédéric tuletab sõbrale meelde kohustust rügemendi ees. Väeüksus peab asuma retkele ülestõusnud hindude vastu. Gérald otsustab ühineda oma väe­osaga, kuid tal pole julgust seda Lakméle öelda. Lakmé saab eksi­mustest aru, et on reetnud oma maa ja usu armudes vaenlase ohvitserisse. Ta mür­gitab end ogaõuna lehti süües. Gérald pöördub veelkord tagasi ja leiab eest surija. Nilakantha on meeleheitel tütre kaotuse pärast, kuid ei suuda kättemaksu lõpuni viia.
Lakmé rolli esitajaid
20. sajandil on Lakmé rolli parimateks esitajateks olnud Leila Ben Sedira, Lily Pons, Mado Robin, Joan Sutherland, Pierette Robin, Mady Mesplé, Natalie Dessay, Emma Matthews, Sabine Devieilhr jt.
Austria muusika
Viin on olnud oluline muusikalise uuenduse keskus, selle tähtsus hakkas kasvama 16. sajandi alguses. 18. ja 19. sajandil kogunesid sinna heliloojad Habsburgide muusikasoosingu tõttu. Viinist sai Euroopa klassikalise muusika pealinn. Viiniga olid seotud Viini klassikud Joseph Haydn, Wolfgang Amadeus Mozart ja Ludwig van Beethoven, samuti Franz Schubert, Johann Strauss noorem ja paljud teised. Barokiajastul mõjutasid Austria muusikat ungari ja slaavi rahvamuusika. Tänapäeval on Viini filharmoonikud maailmakuulus sümfooniaorkester, mis annab kontserte kogu maailmas ning nende uusaastakontsert on Euroopa tähtsamaid klassikalise muusika kontserte.
Austriast pärineb tuntumaid jõululaule "Püha öö".
Kalamehe bastion
pisi|Kalamehe bastion pisi|Kalamehe bastion pisi|Kalamehe bastion Kalamehe bastion (ungari keeles Halászbástya) on Budapesti linnamüürile rajatud ehitis, üks linna tuntumaid vaatamisväärsusi. Buda palee juurde kuuluvatelt vaateplatvormidelt avaneb suurepärane vaade Doonaule ja Pestile.
Posti tänav (Viljandi)
pisi|250px|[[Viljandi kohtuhoone Posti tänav 22 / Koidu tänav 5]] Posti tänav on tänav Viljandi kesklinnas. Tänav sai nime 1915.
Tänav saab alguse Tallinna tänavalt, ristub Juhan Liivi, Lossi, Koidu, Mäe, Eha ja Väike tänavaga ning lõpeb Kõrgemäe tänaval. Tänava pikkus on 829 m.
Ehitised
Posti tänaval asuvad Tartu Maakohtu Viljandi Kohtumaja, Viljandi Kunstikool ja Jaan Rieti ateljeemaja.
Posti tänaval asuvad järgmised riiklikud ehitismälestised:
Ajalugu
Posti tänav (saksa keeles Posttrasse) on tekkinud uute linnakvartalite loomise ajal pärast 1789. aastat. Enne seda asus Viljandi mõisale kuulunud piirkonnas olevas kvartalis 3 hoonet.
Tarvastu kirikumõis
Tarvastu kirikumõis (saksa keeles Pastorat Tarwast) oli kirikumõis Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda.
Thorth Føghæ
Thorth Føghæ, Taani hindamisraamatus mainitud Eestimaa vasall 13. sajandil.
Taanlane, kelle päritolu ja genealoogiliste seoste kohta puuduvad andmed.
Talle kuulus 23-adramaaline Kiæppækylæ Hageri kihelkonnas (Haccriz), mis oli varem kuulunud Hilwardile ja Thidericile. 1452. aastal kuulus küla Pajaka mõisnikule Berndt Tidteverile, asus mõisast eraldi Hageri kihelkonnas (mõis Nissi kihelkonnas), võis varem vahest (vielleicht) olla iseseisev valdus. 20. sajandil Pajaka mõisa Käbiküla Hageri kihelkonnas.
Južna Morava
Južna Morava (serbia keeles Јужна Морава) on jõgi Põhja-Makedoonias ja Serbias.
Kruševaci linnast 15 kilomeetri kaugusel ühineb Zapadna Moravaga Velika Morava jõeks.
Jõe pikkus on 295 km, valgala pindala 15 390 km².
Jõe ääres asuvad Leskovac, Vladičin Han, Grdelica jt asulad.
GAZ-21
GAZ-21 "Volga" oli aastatel 1956–1970 Gorki autotehases toodetud sõiduauto mudel.
Volga näol oli tegemist eeskätt populaarse, ent vananenud Pobeda järglasega. Pobedalt pärinesid ka I generatsiooni GAZ-21 käigukast (algselt planeeritud ameerikalik automaatkast ennast halvemates teeoludes ei õigustanud), esisild, roolimehhanism ja ka osa pidurisüsteemist. Esimestel Volgadel kasutati ka Pobeda mootorit, ent 1958. aastal käivitus uue, spetsiaalselt GAZ-21 tarvis valmistatud jõuallika tootmine.
Vaata ka
pisi|left| Ford Mainline pisi|left| Ford Mainline
Crafter's
pisi|Crafter's London Dry džinn Crafter's on Eesti käsitöödžinnide bränd, mille tootesarja kuuluvad London Dry džinni tüüpi klassikaline kuiv džinn Crafter's London Dry, värvi muutev Crafter's Aromatic Flower džinn. ja suitsune Crafter’s Wild Forest Gin. Crafter's džinnid valmivad Briti traditsioone järgides pot still meetodil. Crafter's London Dry džinni valmistamist alustati 2015. aastal ja Crafter's Aromatic Floweri džinni tootmist 2017. aastal. 2018. aastal eksportis Liviko Crafter'si džinni 25 riiki.
Crafter'si tooteperre kuulub ka Re-crafted Crafter's Junibeer, mille valmistamiseks kasutatakse džinni destillatsioonis kord juba töödeldud kadakamarju. Re-crafted Crafter'si alkoholivaba karastusjook toodi turule 2019. aastal, samal aastal oli jook innovatsioonikonkursi World Beverage Innovation Awards parima joogikontseptsiooni kategooria nominent. Re-crafted Crafter's Junibeer kadakamarja õlle (3,2%) tootmist alustati 2020. aastal. Junibeeri nimi on tuletatud ingveriõlu (ginger beer) eeskujul kadakamarjade ingliskeelsest nimetusest juniper berry.
Tooted
alt=Crafter's Aromatic Flower džinn|pisi|Värvi muutev Crafter's Aromatic Floweri džinn Crafter's London Dry on klassikaline kuiv džinn, mis valmib retsepti nr 23 järgi. Džinni valmistamiseks kasutatakse eestimaisest loodusest korjatud mailaseürti, lisaks kadakamarju ja fenkoli- ehk apteegitilliseemneid.
Crafter's Aromatic Flower on premium-džinn, mille valmistamiseks kasutatakse 12 maitsetaime ja käsitööna valmistatud destillaate. Kibuvitsaõite kroonlehtedest valmistatud tõmmis sisaldab looduslikku pigmenti, mis annab džinnile kuldse värvuse. Kui Crafter's Aromatic Flower džinnile lisada toonikut, siis muutub joogi kuldne värv tänu tooniku happelisusele heleroosaks. Värvi muutuse põhjus on kibuvitsaõied, mille kroonlehtedes on naturaalset pigmenti, mis reageerib pH-taseme muutusele värvimuutusega. Džinn valmib retsepti nr 38 järgi, milles on kasutatud mitme taimeliigi õisi: kibuvitsaõis, angervaks, lavendel, roos, kummel ja leedriõis. Džinni magusust tasakaalustavad kadakamarjad ja eksootiline juunosidrun (yuzu).
Crafter’s Wild Forest Gin on Eesti müütiliste igihaljaste metsade džinn. Sügistuultest sasitud rannamännik, udulooris sammaldunud iidne kivikülv, peaaegu pilvepiiri puudutav metsatukk ja lugusid vestvad rannakülade kalurid omi paate tõrvamas. See on stseen, kus on meie Wild Forest džinni juured. Rohelise metsa maitsed, otsekoheselt. Ühesõnaga – metsik. Seiklus algab siit.
Crafter’s Wild Forest on suurepärane džinn, mis vastab professionaalsete baarmenite ootustele ja džinniaustajate nõudlikkusele üle maailma. Põhjamaine karakter sobib nii klassikalisse džinntoonikusse, kui ka kokteilidesse nagu Negroni, Gin Sour või Dry Martini, lisades kokteilidele igihaljast kargust.
Auhinnad
Alkoholivaba karastusjook Re-crafted Crafter's Junibeer|400x400px|paremal Crafter’s London Dry
Crafter’s Aromatic Flower
Re-crafted Crafter's Junibeer
Kammpilvik
Kammpilvik (Russula recondita, varem Russula pectinatoides) on pilvikuliste sugukonda pilviku perekonda kuuluv seen.
Kübar on kollakas- kuni hallikaspruun. Sarnaneb välimuselt rihvelpilvikuga, kuid on maheda maitse ja õlilõhnaga.
Kammpilvik ei ole söögiseen.
Kammpilvik kasvab lehtmetsades, eriti tammikutes. Eestis on teda leitud väga harva vaid Saaremaalt. eElurikkuse andmebaasi järgi on kammpilvikut leitud ka Hiiumaa laidudelt ja Kagu-Eestist.
Kammpilvikut peeti kaua holarktilise levikuga rihvelpilviku alamliigiks. 2017. aastal avaldatud uurimuse järgi on Euroopas ja Põhja-Ameerikas levinud seni kammpilvikuks peetud seen kaks eri liiki. Ameerikas esinevale liigile jäeti nimi Russula pectinatoides ja Euroopas levinud liigile anti nimeks Russula recondita.
Lauka mõis
Lauka mõis (saksa keeles Lauk, ka Lauck) oli Hiiumaal asuva Kõrgessaare mõisa kõrvalmõis Reigi (Roicks) kihelkonnas ajaloolisel Läänemaal. Mõis asub nüüdisajal Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Lauka külas.
Hooned
Ait ehitati 19. sajandi I poolel paekivist ja on lubjatud seintega. Hoone oli algselt poolkelpkatusega.
Moonakatemaja on rajatud 18. sajandi teisel poolel. See on ehitatud puidust rõhtpalkseintega ja kõrge kelpkatusega, mis hiljem kaeti eterniidiga. Aknad on väikesed. Hoonel on mantelkorsten.
Lauka mõisas tegutses 18. sajandil ka Lauka tellisetehas.
Ajalugu
Lauka mõis oli rajatud Saare-Lääne piiskopkonna alale, võimalik et kaitseks mereröövlite eest. Mõisakohta mainiti esimest korda 1552, kui Diedrich von Fahrenbech (Fahrensbach) ostis selle Mathias von Langeni leselt. . Diedrich von Fahrenbechi tütar Anna abiellus enne 1592. aastat Jürgen Peetziga, kelle teine abikaasa Margaretha Holstfer (Holstfern) pärandas lesena 17. märtsil 1658 koostatud testamendiga Lauka mõisa Kukruse mõisniku Gerhard Lode abikaasale Anna Maria von Treydenile. 1677. aastal pantis mõisa Axel Julius De la Gardie Hiiumaa Hauptmanni Joachim Transehe lesk Brigitta Grönbeck, 1678. aastal Gustav von Clodt ja 26. oktoobril 1696 Hiiumaa foogt Hans Becker.
1715. aastal omandas mõisa major David Philipp Herzog, 1718. aastal tema lesk Sophia Christina Herzog, kes 25. juulil 1751 loovutas mõisa Reigi pastorile Jonas Glanströmile 2753 riigitaalri eest. Glanström loovutas mõisa omakorda 18. mail 1753 major Adam von Borningile. 1765. aastal sai omanikuks Friedrich Borning, kes 30. juunil 1776 pantis mõisa 12 500 rubla eest assessor Woldemar Konrad von Ungern-Sternbergile 40 aastaks 12 500 rubla eest, kuid Ungern-Sternberg loovutas 11. mail 1776 pandi kapten Moritz von Pistohlkorsile 12 500 rubla eest. 1. märtsil 1781 müüs ooberst Georg Heinrich von Erdmann mõisa kammerhärra parun Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternbergile 14 500 hõberubla eest. Peale Ungern-Sternbergi surma sai 20. juulil 1811 mõisa omanikuks leitnant Eduard von Ungern-Sternberg 80 000 hõberubla ja 80 000 bankorubla eest. 6. märtsil 1858 müüs parun Eduard von Ungern-Sternberg Kõrgessaare ja Lauka mõisa maanõunik krahv Reinhold von Stackelbergile 120 000 rubla eest. Pärast Stackelbergi surma päris mõisa 1. märtsil 1870 tema õde Adele von Ungern-Sternberg, kes kinkis 1900 Kõrgessaare ja Lauka mõisa oma pojale Ewald von Ungern-Sternbergile. 1907 omandas mõisa Eugenie Bodarevskaja 3 276 800 rubla eest. 1913. aastal sai mõisa omanikuks Vene Talurahva Põllupank.
Külmumine
pisi|Veepiisa külmumine temperatuuril -180 °C. [[Maxim Bilovitskiy video]] Külmumine ehk jäätumine on vee ja vesilahuste üleminek vedelast olekust tahkesse olekusse. Külmumist võib nimetada ka vee tahkestumiseks.
Temperatuuri, mille juures vesi normaalrõhul jäätub, nimetatakse külmumistemperatuuriks.
Külmumise vasandprotsess on sulamine.
Boriss Vladimirski
Boriss Vladimirski (vene Борис Еремеевич (Иеремеевич) Владимирский; 27. veebruar 1878 Kiiev – 12. veebruar 1950 Moskva) oli Nõukogude Liidu maalikunstnik ja graafik. Vladimirski oli sotsialistliku realismi üks silmapaistvamaid esindajaid.
Elu ja looming
Boriss Vladimirski sündis 1878. aastal Kiievis Ukrainas. Joonistamisega hakkas tegelema 10-aastaselt. 1904. aastal lõpetas ta Kiievi Kunstikooli. Tema esimene näitus toimus 1906. aastal. Vladimirski oli üks Revolutsioonilise Venemaa Kunstnike Assotsiatsiooni (AHRR) asutajaid. Samuti töötas ta ajalehe Pravda kunstnikuna. Boris Vladimirski suri 1950. aastal Moskvas.
Boriss Vladimirski oli ametlikult tunnustatud kunstnik. Ta maalis nii tähtsate riigitegelaste portreid, Nõukogude inimeste eluolu kui ka maastikke. Vladimirski esines näitustel nii NSV Liidus kui ka välismaal.
Rahvuskogu 46. valimisringkond
'''Rahvuskogu 46. valimisringkond''' asus Tartus.
Kandideerisid Ferdinand Karlson ja August Laas, kes said vastavalt 2258 ja 1010 häält, seega osutus valituks Ferdinand Karlson.
Róbert Lantoši
Róbert Lantoši (sündinud 24. septembril 1995 Prievidzas) on Slovakkia jäähokimängija, kes mängib ründajana Tšehhi kõrgliigaklubis BK Mladá Boleslav.
Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis VIK Västerås HK, debüteerides Rootsi esiliigas hooajal 2013/14. Pärast mitut hooaega Rootsi esiliiga ja tugevuselt kolmanda liiga klubides siirdus ta 2017. aastal Slovakkia kõrgliigasse, liitudes HC Nové Zámkyga. 2018. aasta jaanuaris asus ta mängima Slovakkia kõrgliigaklubis HK Nitra.
2019. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu American Hockey League'i (AHL) klubiga Providence Bruins. Hooajal 2019/20 sai ta AHL-is 50 mänguga kirja 11 väravat ja 19 väravasöötu. Hooaja 2020/21 esimeses pooles mängis ta jällegi Nitras, naastes hooaja teiseks pooleks Providence Bruinsi.
2022. aasta mais liitus ta BK Mladá Boleslaviga.
2015. aastal võitis Lantoši Slovakkia kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali. Slovakkia jäähokikoondises debüteeris ta 2018. aasta detsembris. Slovakkia koondises on ta osalenud 2019., 2021. ja 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
Põhjasaamikeelne Vikipeedia
pisi|Logo Põhjasaamikeelne Vikipeedia (põhjasaami keeles Davvisámegiel Wikipedia) on Vikipeedia põhjasaamikeelne versioon. See sai alguse 20. juulil 2004.
Seal on artiklit ja  lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
Koosakeelne Vikipeedia
pisi|Logo Koosakeelne Vikipeedia on Vikipeedia koosakeelne versioon.
Koosakeelsele Vikipeediale pandi alus 2003. aastal.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon.
Atterti jõgi
pisi|290px| Asendikaart Attert [at'ert] (letseburgi keeles Atert) on jõgi Belgias ja Luksemburgis.
Attert on 38 kilomeetri pikkune, millest umbes 32 km asub Luksemburgi territooriumil ja umbes 6 km Belgia territooriumil.
Jõe läte asub Belgias Luxembourgi provintsis Atterti vallas Nobressarti asula lähistel, Arlonist loodes. Jõgi voolab läbi järgmiste asulate: Attert Belgias, ning Redange, Useldange, Boevange-sur-Attert ja Bissen Luksemburgis.
Attert suubub Alzette'i jõkke Colmar-Bergi vallas Luksemburgis.
Lupiin
Lupiin ehk hundiuba (Lupinus) on rohttaimede perekond liblikõieliste (Fabaceae) sugukonnast.
Looduslikult on lupiinid levinud peamiselt Ameerikas, kokku on neid umbes 200 liiki, millest kümmekond kasvab Vahemere maades. Introdutseerituna väljapoole oma looduslikku areaali muutuvad paljud lupiiniliigid invasiivseks – nii on juhtunud nutka lupiiniga Islandil ja hulgalehise lupiiniga Eestis.
Kirjeldus
pisi|vasakul|Hulgalehine lupiin (Lupinus polyphyllus) Olenevalt liigist sordist kasvavad lupiinid 0,8–1,2 meetri kõrguseks. Nad moodustavad püstiste vartega tihedaid puhmaid. Lehed on neil suured, sõrmjagused, lehekesed munajad kuni lantsetjad, 5–15 lehekest. Lehtede abilehed leherootsuga on sageli kokku kasvanud, värvuselt tume- kuni sinakasrohelised. Lupiini õied on pikkades küünlataolistes õisikutes, mille värvispekter ulatub valgest, roosast, punasest ja kollasest siniste toonideni. Õitsemisaeg on neil mai–juuli ning järelõitsemine on septembris. Seemned ja kaunad võivad olla mürgised nii inimestele kui ka loomadele.
Lupiini viljadeks on kaunad, mis on lamedad, karvased ja läikivad. Looduses on nad esindatud vormirikkalt, kergesti metsistuvad ja võivad muutuda umbrohuks. Enamik lupiinidest on peeneseemnelised. Vahemere maadest pärinevad liigid on suuremate seemnetega ja peamiselt üheaastased (Lupinus albus L.).