cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alfred Ayer
Taju
Ayeri hilises vaates, mida ta nimetas sofistikeeritud realismiks ("The Central Questions of Philosophy", 1973), on füüsiliste esemete taju kaudne, kuid tajuotsustuste viimne baas on ikkagi meelteandmed, mida ta nüüd nimetab kvaalideks ja üksikjuhtudel pertseptideks. Meelteandmete pidamist taju objektideks kritiseeris John Langshaw Austin raamatus "Sense and Sensibilia" (1962). Ayeri järgi moodustavad kvaalid esmase süsteemi, mille baasil me postuleerime füüsiliste esemete olemasolu (see on "teoreetiline" teisane süsteem). Selle teooria abil saame kvaali ümber tõlgendada vaimuseisunditeks, ning väita, et neid põhjustavad füüsilised esemed. See põhjuslik väide sõltub teoreetilisest süsteemist ega saa olla taju teoorias algelement. Et põhjuslikul hüpoteesil füüsiliste esemete kohta oleks mõte, peavad füüsilised esemed olemas olema.
Üks põhjend, miks Ayer pooldas säärast kaudset realismi, oli illusiooniargument: iga tajuseisundi puhul võiks meil olla ka sellest eristamatu seisund, mille korral materiaalse objekti või olukorra taju puuduks, nii et säärase objekti või olukorra olemasolu oleks illusioon. Ayeri järgi on usutav, et taju objekt on mõlemal juhul mittemateriaalne kogemus, mitte füüsilised objektid ise. Järelikult lähevad tavalised tajuotsustused, mis väidavad midagi nende objektide kohta, kaugemale sellest, mis on tajukogemses "rangelt saada olev", seega moodustavad nad teooria selle kohta, mis on tajule saadaval.
Austin seadis küsimärgi alla nii tõepärase (veridical) ja mittetõepärase taju eristamise, väidetava üldistuse sellelt, et "mõni (reaalne) tajukogemus on eristamatu (pelgast) tajunäivusest" sellele, et "kõik niisugused tajumused on eristamatud oma näivusvastetest", ning eelduse, et kui meil on defektsed tajumused, siis meil on nende tajumuste mittemateriaalsed objektid meelteandmete näol.
Peter Strawson (1979) väitis, et esmast süsteemi saab kirjeldada ainult mõistete abil, mis on saadaval nendele, kes on juba tuttavad teisase süsteemiga. Järelikult ei saa tavalistes tajuotsustustes kehastatud teisane süsteem olla teooria, millele esmane süsteem on andmeteks: andmed peavad olema kirjeldatavad terminites, mis ei eelda sedasama teooriat, millele andmed on andmeteks. Võib-olla on küll võimalik, kuigi raske, eemaldada kogemust kirjeldavast sõnavarast teisase süsteemi mõisted, aga see pingutus oleks ebaharilik ega sarnaneks sellega, mida me leiame tervemõistuslikest tajuotsustustest, mis Ayeri järgi on meie mõningase teoretiseerimise tulemus. Strawsoni meelest on meie truudus (commitment) realistlikule mõisteskeemile miski, mis on antud sellega, mis on antud.
Austinile vastas Ayer artiklis "Has Austin Refuted Sense-data Theory?" (1967), milles ta kaitses tõepärase ja mittetõepärase taju eristamist ning väitis, et illusiooniargument on ainult üks argument meelteandmete kasuks. Strawsoni kriitikale vastas ta ("Replies", 1979), et nad on ühel meelel muu hulgas selles, et tajuotsustustel on implikatsioone, mis lähevad kaugemalk meie aistitava kogemuse 'rangest' kirjeldusest. Lahkarvamus puudutab põhiliselt seda, kas tajuotsustused põhinevad meelteandmetel, järeldatakse nendest. Ayer möönis, et see järeldamine võib olla pelgalt implitsiitne. Ayer nõustus ka argumendiga keele kohta, ainult et ta väitis, et eeldused, mis on füüsilisi esemeid kirjeldavatesse mõistetesse sageli sisse ehitatud, (nende objektide ligipääsetavus teistele vaatlejatele, nende eksisteerimise jätkumine sel ajal, kui neid ei tajuta, jne) ei oleks mängus, kui neid mõisteid kasutataks tajukogemuse "rangeks" kirjeldamiseks.
Induktsioon ja tõenäosus
Induktsioonile lähenes Ayer David Hume'i eeskujul. Ta defineeris induktiivse järeldamise kui mis tahes faktilise järeldamise, mille puhul järeldus eeldustest deduktiivselt ei järeldu. Ayer väitis, et kõik niisugused järeldamised eeldavad looduse ühetaolisust, mille ta sõnastas nii: tulevik sarnaneb igas asjakohases suhetes minevikuga (The Problem of Knowledge, 1956, lk 72). Et katta ka mineviku kohta järelduste tegemine on parem sõnastada see nii, et iga mittevaadeldu sarnaneb asjakohases suhtes vaadelduga. Ayer nõustus Hume'iga et ühetaolisuse printsiibiga ei saa induktiivset järeldamist õigustada, kui see printsiip ise ei ole tõestatav. Sama kehtib teiste samas funktsioonis kasutatavate printsiipide (näiteks üleüldine põhjuslikkus, loodusseadused) kohta.
Et induktiivse järeldamise puhul järeldus eeldustest ei järeldu, siis indultiivset lõhet pole võimalik ületada. Naiivne realism püüdis seda teha, väites, et tajus saame tõendeid vahetult füüsiliste esemete kohta, mitte meelteandmete kohta, millest füüsilisi esemeid järeldatakse. Aga kui see üldse töötab, siis ainult taju puhul. Reduktiivsed püüded lõhet ületada kitsendasid järeldust fenomenidele (fenomenalism). Ayer oli jõudnud järeldusele, et fenomenalism ei tööta ja reduktsionism ei tööta tuleviku juhtumite puhul. Raamatus "The Problem of Knowledge" väitis ta, et meil ei jää muud üle kui möönda lõhet ning rahulduda kirjeldusega, kuidas me selliseid järeldamisi tegelikult õigustame.
Artiklis "The conception of probability as a logical relation" (1957) väidab Ayer, et tõenäosusest ei ole tuleviku ennustamisel kasu, sest erinevad tõendid annavad erinevad tõenäosused ja ka olemasolevad tõendid kokku annavad veel teistsuguse tõenäosuse. Kuigi terve mõistuse ja Rudolf Carnapi järgi tuleks eelistada viimast (tõendite summal põhinevat) tõenäosust, pole tõenäosuse loogilise kontseptsiooni järgi ükski teisele eelistatav, sest kõik nad on loogiliselt tõesed. Kui öelda, et kui võtta arvesse kõik olemasolevad tõendid, siis on suurem tõenäosus õigesti ennustada, siis see on sama hea kui öelda, et hüpoteesil, et nendel, kes arvestavad kõiki tõendeid, on sagedamini õigus, on teatud tõenäosus, ja see ei vii meid kaugemale. Sellepärast hülgas Ayer tõenäosuse loogilise tõlgenduse. Seda kordas ta ka raamatus "Probability and Evidence" (1972) ning vastuses John Mackie (1979) katsele tema vastuväiteid kummutada (Mackie 1979, Ayeri vastus samas köites).
Raamatus "Probability and Evidence" kritiseeris Ayer ka tõenäosuse sagedustõlgendust, märkides, et selle tõlgenduse puhul muutub sündmuse tõenäosus iga kord, kui muutub osutusklass, kuhu see sündmus paigutatakse. Sagedustõlgendus ise ei saa määrata, kas üks osutusklassi valik on asjakohase tõenäosuse määramiseks parem kui teine, nii et induktiivse järeldamise probleemide lahendamisel ei ole sellest kasu.
Teadmine
Raamatus "The Problem of Knowledge" (1956) kaitses kontekstipõhist teadmise teooriat, mille järgi A teab, et p, siis ja ainult siis, kui p on tõene, A on kindel, et p, ja A-l on asjakohases kontekstis "õigus olla kindel", et p on tõene. Õigus olla kindel võib seisneda selles, et A oskab propositsiooni p tõestada. Näiteks taju või mälu puhul ei saa nii ranget nõuet esitada. See, kui tugev alus pean uskujal olema, et tal oleks õigus olla kindel, et tema uskumus on tõene, oleneb kontekstist. Tingimuse täpsustamine kõigi võimalike juhtumite jaoks oleks liiga keeruline ja võib-olla võimatu. Õoge standard tuleb määrata praktilise mugavuse järgi. Igatahes ei tähenda õigus kindel olla, et eksimine oleks võimatu.
See teooria oli mõeldud teadmise mõiste analüüsina, aga Ayer ei nõudnud, et uskuja oleks teadlik, miks tal on õigus kindel olla. Näiteks kui keegi ennustaks alati loterii tulemust õigesti, siis võiks öelda, et ta teab, et tema ennustus on tõene, kuigi ei tema ega keegi teine ei tea, miks see nii on. Ayer möönis, et see väide on vaieldav, sest pole selge, kas see käib teadmise mõiste alla.
Ayeri analüüsile, mis on "õigustatud tõene uskumuse" variant, esitas vastuväite Edmund Gettier Ayeri arvates ei ole tema analüüsi tarvis muuta, vaid tarvis on lihtsalt hoolikamalt vaadata, milles "õigustatus" seisneb. Ta vaidlustas Gettieri väite, et mis tahes deduktsioon õigustatud, kuid väärast propositsioonist säilitab õigustatuse. Ta väitis, et on juba teada, et tõendite omamise mõiste on raskesti analüüsitav; seda näitasid Hempeli paradoksid.
Paratamatus ja põhjuslikkus
Niisuguste de re paratamatuste tagasilükkamine tulenes tema epistemoloogilisest lähenemisest nende hindamisele. Ta leidis, et väljendite tähendused sõltuvad nendega seotud kirjeldustest, mis sõltuvad sellest, mida me teame nende osutuse kohta, ja need tähendused seletavad paratamatust või selle puudumist. Nii teeb lause "Ehatäht on Ehatäht" paratamatult tõeseks tähenduse samasus, ja tähenduse samasuse puudumine teeb lause "Ehatäht on Koidutäht" kontingentselt tõeseks. Ta lükkas tagasi mõtte, et loomuliku liigi terminite tähenduse fikseerib nende looduslik konstitutsioon, põhjendiga, et paljud, kui mitte enamik, loomuliku liigi terminite kasutajad on teadmatuses asjakohaste seesmiste konstitutsioonide loomusest.
Ayer lükkas tagasi ka põhjusliku paratamatuse. David Hume'i eeskujul leidis ta, et põhjuslikkus taandub regulaarsusele: propositsioon "c põhjustab e" on samaväärne propositsiooniga "alati, kui c, siis e". Viimane on loodusseadus, st lihtsalt üldistus, mille suhtes meil on teatud hoiak. Kontingentsed üldistused ja loodusseadused on enam-vähem üks ja seesama; vahe on ainult selles, et viimast me usaldame rohkem ning oleme valmis võtma nii, nagu sellel oleks rangem modaalsus, kuigi tegelikult ei ole.
Vabadus
Et Ayeri järgi põhjuslikkus ei ole seotud paratamatusega, siis on tal kerge aktsepteerida inimese vabadust. Ta sai olla kompatibilist: determinism on tõene (kõik teod on põhjustatud), et aga põhjus ei tee tegu paratamatuks, jääb lahtiseks, kas subjekt oleks võinud teha teisiti. Ayeri meelest ei ole vabaduse vastand siin mitte põhjuslikkus, vaid piirang või sundus, mis on erilist laadi põhjus. Nii et kui meie teod võivad olla küll põhjustatud, kuid mitte piiratud, siis on determinism ühitatav vabadusega. Moraalne vastutus nõuab, et teod ei oleks puhtjuhuslikud.
Metaeetika: emotivism
Raamatus "Language, Truth, and Logic" kaitseb Ayer emotivismi: moraalilausungite funktsioon on väljendada tundeid. Tõepoolest, et moraalis ei ole fakte, vaid ainult väärtused. Sellepärast ei ole ka midagi verifitseerida (verifitseerimisprintsiip) ning puudub neil lausungitel puudub tunnetuslik tähendus.
Ayeri emotivism ei ole subjektivism, mis väidab, et moraaliväiteid esitades kirjeldatakse oma tundeid. Sel juhul oleks moraaliväidetel tõeväärtus, mida Ayer eitab. Hiljem leidis Ayer, et tunnete väljendusel on ka ettekirjutav aspekt, sest sellega julgustatakse teisi neid tundeid jagama ja vastavalt tegutsema. Väljendatakse nimelt hoiakuid tegude klasside, mitte üksikute tegude kohta.
Mõned filosoofid on leidnud, et emotivism on verifikatsionistliku tähendusteooria reductio ad absurdum. Ent enamik loogilisi positiviste emotivismi ei poolda, nii et emotivismi võib vaadelda verifikatsionismist eraldi. Raamatu "Language, Truth, and Logic" 2. trüki sissejuhatuses ütleb Ayer, et ta pooldaks emotivismi isegi juhul, kui ta positivismi hülgaks. Artiklist "The Analysis of Moral Judgments" selgub, et Ayer järeldas moraaliotsustuste mitteverifitseeritavuse oma uskumusest, et nad ei väida fakti. Emotivismi kaitses sõltumatult Charles Stevenson (Ethics and Language, 1944).
James Dreier on leidnud, et tõe liiasusteooria koos moraaliväidete tõeväärtuse eitamisega on kahtlane. Moraaliväidetel on palju ühisjooni tõeväärtusega väidetega: neid väljendatakse kindlas kõneviisis ja nende üle vaieldakse. Viimase kohta ütlevad Ayer ja Stevenson, et lahkarvamused moraaliküsimustes on kas tõelised vaidlused mittemoraalsete faktide üle või mittetõelised lahkarvamused.
Ekspressivismi vastu on esitatud veel järgmine argument. Moraalitermineid saab argumentides kasutada tingimuslikus lauses, kus nad ei anna panust lausungi ekspressiivsesse jõusse ning seega ei väljenda kõneleja emotsiooni. Edasiarendatud kujul on see Frege-Geachi argument ekspressivismi vastu, näiteks:
See tundub olevat kehtiv arutlus, nii et kahemõttelisust ei tohiks olla, aga ometi saab moraaliterminit võtta ekspressiivsena ainult järelduses, mitte aga esimeses eelduses.
Hinnangud
John Foster (1985) leiab, et 20. sajandi Briti filosoofide seas jääb Ayer alla ainult Bertrand Russellile. Peter Strawson ütles Ayeri mälestusteenistusel, et tema panus epistemoloogiasse ja metafüüsikasse ei jää Russelli omale alla.
Graham Macdonaldi sõnul oli Ayer edev mees, kelle edevus oli osa tema sarmist. Ayer eristas edevust ja egotismi nii: egotist leiab, et tal peaks olema rohkem medaleid, edevale inimesele lihtsalt meeldib demonstreerida neid medaleid, mis tal on.
Isiklikku
Viimasel Etoni-aastal 1928 veetis Ayer ülestõusmispühade ajal mõne aja Pariisis. Seal tutvus ta Renee Lees'iga, kellega ta 1933 abiellus. Neil sündis tütar Valerie. 1930ndate teisel poolel hakkas nende abielu lagunema. Ayeril oli palju afääre ja Reneel kujunes pikaajaline suhe Stuart Hampshire'iga. See viis lahutuseni, mille eest Ayer nimetas Hampshire'i kaasvastutavaks.
Ayer oli hea tantsija. Kord ta tunnistas, et oleks parema meelega tahtnud olla stepptantsija kui filosoof, kuid loobus sellest mõttest, sest ta ei suutnud võistelda Fred Astaire'iga.
Kui Ayer viibis sõja ajal luurajana New Yorgis, sai ta väidetavalt Sheilah Grahami tütre Wendy isa. Ayeri arvates oli Wendy isa kõige tõenäolisemalt Hollywoodi näitleja Robert Taylor.
Ayeri teine abikaasa oli Dee Wells. Aastal 1963 sündis neil poeg Nicholas, kelle kohta Ayer ütles: "Armastus selle lapse vastu on olnud minu ülejäänud elu jooksul üks valdavaid tegureid. Ta töötas sel ajal Oxfordis ja elas Londonis. Oxfordis kujunes tal suhe Vanessa Lawsoniga.
Aastal 1980 suri Ayeri esimene abikaasa Renee. Aastal 1981 suri nende tütar Valerie ootamatult Hodgkini tõppe.
Varsti pärast lahutust Dee Wellsist abiellus Ayer 1982 Vanessa Lawsoniga. Aastal 1985 suri Vanessa maksavähki, jättes Ayeri leinama.
Suitsulõhetüki kätte lämbudes oli Ayer mitu minutit kliinilises surmas. Ta kirjeldas oma surmakogemust viisil, mis jättis mulje, nagu ta oleks usule tulnud, ning ta pidi hakkama selliseid kuuldusi ümber lükkama.
Ayer abiellus uuesti Dee Wellsiga, kuid suri pärast seda.
Ayeri sõprade seas olid Cyril Connolly, Graham Greene, George Orwell, Edward Estlin Cummings ja tema abikaasa Marianne, Meyer Schapiro, Arthur Koestler, Bertrand Russell, Stephen Spender, Wystan Hugh Auden, Philip Toynbee, Isaiah Berlin, Hugh Gaitskell, Roy Jenkins, Michael Foot, Richard Crossman, Jonathan Miller, Angus Wilson, Alan Bennett, Alice Thomas Ellis, Jane Fontaine, Iris Murdoch, Victor Sawdon Pritchett ja Christopher Hitchens.
Ayer arvas, et ta on Tom Stoppardi näidendi "Jumpers" tegelase George Moore'i prototüüp.
Imelda de' Lambertazzi
Imelda de’ Lambertazzi on Gaetano Donizetti ooper (melodramma tragico) kahes vaatuses Andrea Leone Tottola libretole Gabriele Sperduti tragöödia Imelda (1825) järgi. Esmaettekanne toimus 23. augustil 1830 Napoli Teatro San Carlo. Rollide esmaesitajad olid Antonietta Galzerani (Imelda), Antonio Tamburini (Bonifacio), Berardo Winter (Lamberto), Giovanni Basadonna (Orlando), Michele Benedetti (Ugo), Gennaro Ambrosini (Ubaldo).
Ajalugu
Imelda de' Lambertazzi on üks neljast 1830. aastal komponeeritud ooperist, mis kirjutati maist augustini 1830, vahetult enne  Anna Bolenat, millega Donizetti sai tuntuks kogu Euroopas ja sillutas tee Itaalia ooperikomponistide tippu. Kuid Imelda jäi üheks tema arvukatest teostest, mida ei tunnustatud, sest jäi teiste palju populaarsemate teoste varju. Teos on arvukate  kavatiinide  ja  rütmiliste  kabalettidega ja selle kõrget taset pole kunagi vaidlustatud, sest tegemist on väga hea muusikaga ooperiga.
Esietenduse võttis publik hästi vastu. Seevastu ajakirjanduses vaevu pöörati tähelepanu uuele ooperile. Jooksval hooajal mängiti veel vaid kaks korda. Kriitikute tõrjuva hoiaku põhjustas noore ja kogenematu soprani piiratud häälevõimalused, mistõttu Donizetti lõpuaaria ei pääsenud mõjule. Häiris ka, et Lambertazzi seeniori kehastanud tenor oli oma pojast 23 aastat noorem.
Järgmisel hooajal asendati kogenematu sopran Galzerani palju parema  Luigia Boccabadatiga, kellele Donizetti komponeeris kaks uut lugu. Sel hooajal mängiti teost Napolis veel neli korda. Pärast juhuslikke lavastusi Barcelonas (1840), Coruñas (1843) ja Senigallia (1856) kadus ooper repertuaarist  ja püsis unustuses kuni 19. veebruarini 1989, mil  esitati  Luganos  kontsertversioonis. 10. märtsil 2007 toimus Londoni Queen Elizabeth Hallis ooperi kaasaegne ettekanne, mille  Opera Rara helisalvestas.
Tegelased
-         Imelda Lambertazzi (sopran), Orlando tütar
Hetman Sagaidatšnõi
Hetman Sagaidatšnõi (ukraina keeles Гетьман Сагайдачний) oli Ukraina mereväe koosseisu kuuluv Krivak III klassi fregatt. See oli Ukraina mereväe lipulaev.
Ajalugu
Laeva hakati ehitama 1990. aastal Kertšis kui oma klassi viimast laeva ja sellest pidi saama Nõukogude piirivalve laev Kirov. 1991. aastal loobus aga piirivalve ehitamisjärgus veeskamata laevast. Laev veesati siiski 1992. aastal ja anti ukrainlastele üle.
Imelda de' Lambertazzi
-         Bonifacio Gieremei (bariton)
Hetman Sagaidatšnõi
Ajalugu
Kuni 2014. aastal toimunud Krimmi annekteerimiseni oli laeva kodusadam Sevastopol. Pärast seda oli see Odessa.
Imelda de' Lambertazzi
-         Ugo (bass)
Hetman Sagaidatšnõi
Ajalugu
2022. aasta märtsi alguses uputasid laeva Ukraina mereväelased. Laev oli remondis Mõkolajivi sadamas ja uputati selleks, et vältida selle langemist Vene vägede kätte. Plaanide järgi tõstetakse laev hiljem uuesti pinnale ja jätkatakse selle remonti.
Imelda de' Lambertazzi
-         Ubaldo (bass)
Süžee
Tegevus toimub Bolognas ja selle lähiümbruses 1275. aastal. Tegemist on variandiga Romeo ja Julia armastusloost. Paavsti ja Saksa-Rooma riigi  gvelfide  ja gibelliinide vaheline võimuvõitlus tõi kaasa vaenu Bologna Lambertazzi ja Gieremei perekondade vahel. Imelda perekond toetab gvelfi paavstiparteid. Imelda armastab Bonifaciot, kelle perekond kuulub konkureeriva gibelliinide partei toetajaskonda. Bonifacio teeb ettepaneku sõlmida perekondade vahel rahu, et saaks abielluda Imeldaga. Läbirääkimisteks kohtub ta Imelda isa ja vennaga. Kui Bonifacio teeb katse näha Imeldat, torkab neiu vend Lamberto ta mürgitatud pistodaga surnuks. Imelda palub isalt andestust, enne kui tapab enda.
Muusikalood
-         Orlando, Lamberto ja Ubaldo tertsett kooriga „All'armi!”
-         Koor „Del cittadin che avanza”
-         Imelda kavatiin „Amarti, e nel martoro”
-         Lamberto aaria kooriga „Voi che fulmini di guerra”
-         Lamberto, Orlando, Ubaldo, Bonifacio, Imelda kvintett kooriga „Del cittadino al dritto”
-         Lamberto aaria „Tu l’hai spenta nel mio petto”
-         Lamberto ja Ubaldo duett „Ah, s’oda lo squillo”
-         Imelda aaria „Vincesti alfin”
-         Imelda ja Bonifacio duett „Non sai qual periglio”
-         Imelda aaria „Asconda il denso vel”
-         Lamberto ja Imelda duett „Di Bonifacio il padre”
-         Bonifacio aaria „Vengo a voi non d’armi cinto”
-         Lamberto ja Imelda duett „Segui i miei passi”
-         Bonifacio kavatiin kooriga „Imelda a me volgea”
-         Lamberto ja Imelda duett „Geremei, aspira giâ il sapesti”
-         Orlando ja Imelda duett „Ove t’en fuggi”
-         Bonifacio ja Imelda duett „Mai più ci rivedremo!”
-         Imelda aaria kooriga „Padre, son rea, lo vedo”
Süvahavva soo
Süvahavva soo on mitteametliku kohanimena märgitud ala Rebasmäe külas Orava vallas Põlvamaal KNAB-i. Ekslikult viidatakse Süvahavva sood Lõuna-Eesti tutvustuskampaania tekstide koostamisel hoopis teisel kohale. Segadus Süvahavva nimega tuleneb sellest, et on olemas Sügavhaud ja Süvahavva. Süvahavva küla servades on mitmeid soiseid alasid. Kuid igalühel on hoopis oma nimi.
Imelda de' Lambertazzi
Allikad
-         William Ashbrook.(1982), Donizetti and His Operas, Cambridge University Press, 1982
-         Tiit Made. Ooperimaailm I köide, Tallinn, 2012
-         Opera Rara. Donizett  Imelda de´ Lambertazzi CD, London, 2007
Väino Rajangu
Väino Rajangu (sündinud 6. novembril 1945 Salla vallas Virumaal) on eesti majandus- ja haridusteadlane.
Haridus
Lõpetas Tallinna Polütehnikumi tehnik-elektrikuna cum laude 1964; Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrotehnika teaduskonna automaatika ja telemehaanika eriala 1970; TPI aspirant 1972–1975. Ta on täiendanud end Leningradi Insenermajanduse Instituudis masinaehituse ökonoomika alal 1972; Berliini Kõrghariduse Keskinstituudis jt Saksamaa ülikoolides.
Töökäik
Tehase Punane RET valve- ja insener-elektrik 1963–1969.
TPI/TTÜ töökorralduse laboratooriumi vanemlaborant 1969–1970; õppelaboratooriumi juhataja 1970–1972; tootmise ökonoomika ja organiseerimise kateedri assistent 1975; vanemõpetaja 1976–1980; dotsent 1980–1984; tööstusökonoomika kateedri professor 1984–1991; humanitaar- ja sotsiaalteaduste instituudi hariduspoliitika erakorraline professor 1992–1995; hariduspoliitika professor ja õppetooli juhataja 1996–2009; humanitaarteaduskonna dekaan 1977–2004; kõrgkooliökonoomika uurimisgrupi teaduslik juhendaja 1992–1994; haridusuuringute keskuse professor, juhataja 1995–2009; TTÜ emeriitprofessor 2010.
EKP KK teaduse ja õppeasutuste osakonna juhataja asetäitja 1981–1986; Eesti NSV kõrg- ja keskerihariduse minister 1986–1988; Eesti NSV Riikliku Hariduskomitee esimees 1988–1990.
Teadustöö
Väino Rajangu on olnud TTÜ kõrgkooli uurimisrühma rajajaid, arendas selle TTÜ haridusuuringute keskuseks ja laiendas uurimistemaatika kogu haridussüsteemile. Haridusökonoomika, -planeerimine, -korraldus ja -statistika; tööturg ja haridussüsteem.
Ta on avaldanud üle 600 trükise, neist raamatuid ja brošüüre 58. Tema juhendamisel on kaitstud 2 doktori- ja 7 kandidaadiväitekirja, 31 magistritööd, 28 bakalaureuse ja rakenduskõrghariduse diplomitööd.
Muu teadusega seotud tegevus
On olnud TTÜ nõukogu ja TTÜ Tallinna Kolledži nõukogu liige; TTÜ Vilistlaskogu asutajaliige 1993.
Ta on olnud ühiskondliku leppe foorumi haridustoimkonna ja mitme MTÜ liige; Eesti-Poola ja Eesti-Saksa Ühingu 1994–… liige; Saksamaal stipendiaadina õppinute ühingu DAAD liige; Tallinna Teadlaste Maja 1996–… ja Eesti Majandusteaduse Seltsi liige NSV Liidu Ministrite Nõukogu sotsiaalse arengu büroo teadusnõukogu liige; Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi doktoritööde kaitsmisnõukogu esimehe asetäitja; Laulupeo peakomisjoni liige 1986–1989.
Mitme rahvusvahelise konverentsi programmkomitee, kogumike ja ajakirjade toimetuse kolleegiumi liige Eestis, Leedus, Poolas, Slovakkias ja Tšehhis.
Tõõtsi oja
Tõõtsi oja (ka Tõõtsoja) on oja Pärnu maakonnas Saarde vallas Reinse külas, Halliste jõe parempoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 3 km ja valgla pindala 8,9 km², langus 7 m ja lang 2,33 m/km. Oja voolab täies pikkuses Reinse külas, saab alguse 33 m kõrgusel ja suubub 26 m kõrgusel paremalt poolt Halliste jõkke. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Wyśmierzyce
Wyśmierzyce on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas Białobrzegi maakonnas, Wyśmierzyce valla halduskeskus. Wyśmierzyce asub Białobrzegist umbes 10 km läänes ja Radomist ligikaudu 34 km loodes.
Wyśmierzyce sai linnaõigused 1338. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal. Wyśmierzyce sai linnaõigused tagasi 1922. aastal.
Aastatel 1973–2017 oli Wyśmierzyce elanike arvult Poola väikseim linn. 1. jaanuaril 2018 sai Wiślica linnaõigused tagasi ja Wyśmierzyce kaotas riigi väikseima linna staatuse.
Looduslik pühapaik
Looduslik pühapaik on maa- või veeala, millel on rahvastele ja kogukondadele eriline vaimne tähendus.
2019. aasta 20. veebruaril riigikogus vastu võetud Eesti muinsuskaitseseaduse järgi on ajalooline looduslik pühapaik ametliku kinnismälestise liigina "olulise inimmõjuta rahvapärimuslik ohverdamise, pühakspidamise, ravimise, usulise või rituaalse tegevusega seotud asi või maa-ala". Ajaloolised looduslikud pühapaigad on olulised rahvapärimuskultuuri ning kohaliku identiteedi kandjad, märgib seadus.
Inda Rajasalu
Elulugu
Inda Rajasalu oli Tarvo Rajasalu ema.
Lõpetas 1957 Valga 1. Keskkooli ja 1965 Tartu Riikliku Ülikooli; ajalookandidaat (1980, TRÜ), väitekiri "Деятельность коммунистической партии Эстонии по руководству лекционной пропагандой в республике в 1966–1970 гг". Oli 1965–1966 Tartu Riikliku Ülikooli NSV Liidu ajaloo kateedri vanemlaborant, 1966–1968 NLKP ajaloo kateedri õppekabineti juhataja, 1968–1974 õpetaja, 1974–1977 aspirant, 1977–1979 õpetaja, 1979–1982 vanemõpetaja, 1983–1989 dotsent, 1989–1990 Tartu Ülikooli sotsialismi ajaloo kateedri dotsent, 1990–1992 lähiajaloo kateedri dotsent, 1992–1996 ajaloo-osakonna dotsent, 1996–1998 eesti ajaloo õppetooli dotsent.
Looduslik pühapaik
Liigitus
Looduslikke pühapaiku võib jaotada välisilme põhjal ühendmälestisteks (hiielaadsed pühapaigad) ning üksikmälestisteks (üksikud pühad puud, kivid, allikad jm).
Inda Rajasalu
Teadustöö
Uurimisvaldkond: Eestimaa Kommunistliku Partei tegevus loengulise propaganda alal, tsensuuri ajalugu, vene kogukonna elu Eestis. Üle 30 teadustrükise.
Looduslik pühapaik
Liigitus
Rühmitamine on võimalik ka muude tunnuste alusel:
Looduslikke pühapaiku võib pidada üheks pühapaikade alaliigiks.
2023. aasta Türgi-Süüria maavärin
Lõuna- ja Kesk-Türgit ning osa Põhja-Süüriast tabas 2023. aasta 6. veebruari varahommikul kell 04:17 kohaliku aja järgi (01:17 UTC) alanud võimas ja ohvriterohke maavärinate sari, epitsentriga Gaziantepi linnast 34 km lääneloodes, mis põhjustas piirkonnas ulatuslikke kahjustusi ja tõi kaasa kümneid tuhandeid hukkunuid.
20. märtsi seisuga ületas maavärina ja selle järeltõugete läbi hukkunute arv 57 tuhande piiri. Hukkunute seas oli enam kui 40 riigi kodanikke.
Maavärin ja selle tuhanded vähemalt 4 magnituudiga (≥4 M) järeltõuked tõid kaasa kahjustusi ka Iisraelis, Liibanonis, Küprosel ja mujal.
Eel- ja järeltõuked
9. jaanuaril (kell 16:12) ja 3. veebruaril (kell 11:05) toimunud eeltõugete (vastavalt 4,3 ja 4,2 M) hüpotsenter oli 10 km sügavusel.
2023. aasta veebruari keskpaigaks oli toimunud tuhandeid järeltõukeid (sh ≥340 Mw 4,0 tugevusega).
Louis-Alexandre Expilly de La Poipe
Louis-Alexandre Expilly de La Poipe (24. veebruar 1743 Brest – 22. mai 1794 Brest) oli Prantsusmaa vaimulik.
Ta oli Morlaix' koguduse preester. Vaimulike esindajana Generaalstaatidesse valituna oli ta seal kiriku tsiviilkonstitutsiooni väljatöötamise komisjoni esimees.
Valiti 1. novembril 1790 Finistère'i konstitutsiooniliseks piiskopiks, esimeseks konstitutsiooniliseks piiskopiks Prantsusmaal, ja pühitseti ametisse Pariisis 24. veebruaril 1791 Autuni piiskopi Charles-Maurice de Talleyrand-Périgord'i poolt.
Ta oli žirondiin ja hukati 22. mail 1794.
Poola pöördkuju
Poola pöördkuju ehk postfikskuju on matemaatiline üleskirjutussüsteem, kus operaatorid kirjutatakse operandide järele. Näiteks infikskujul tehe 1 + 2 oleks Poola pöördkujus 1 2 +. Lisaks mainitutele kasutatakse ka Poola kuju ehk prefikskuju. Kui iga operaatori aarsus on teada, ei vaja prefikskuju ega Poola pöördkuju sulgusid, seega avaldise esitus on lühem kui infikskujul.
Oleksandr Trofõmljuk
Oleksandr Trofõmljuk (ukraina keeles Олександр Миколайович Трофимлюк Oleksandr Mõkolajovõtš Trofõmljuk) on Ukraina Õigeusu Kiriku vaimulik (ülempreester) ja teoloog.
Poola pöördkuju
Poola kuju leiutas poolakas Jan Łukasiewicz 1924. aastal. Soovides vähendada arvuti mälukasutust ning teha rohkem arvutusi pinupõhiselt pakkusid Arthur Burks, Don Warren ja Jesse Wright 1954. aastal avaldiste väärtustamiseks välja Poola pöördkuju. Eelnevast sõltumatult tulid 1960. aastate alguses samale ideele ka Friedrich L. Bauer ja Edsger W. Dijkstra.
Poola pöördkuju sai tuntumaks, kui 1970. ja 1980. aastatel kasutas Hewlett-Packard seda paljudes oma taskukalkulaatorites. Arvutiteaduses kasutatakse Poola pöördkuju pinukeele arvutusmudelit kasutavates programmeerimiskeeltes, mille tuntuim näide on Forth.
Avaldiste Poola pöördkujus esitamine
Poola pöördkujus järgnevad operaatorid operandidele. Näiteks tehte 8 3 − väärtus on 5. Kui avaldis on pikem, on oluline täpsustada, et operaator järgneb vahetult viimasele operandile. Näiteks tehe 1 2 3 + × on ilmutatult korrutis 1 (2 3 +) ×, saades tulemuseks arvu 1 ning arvude 2 ja 3 summa korrutise.
Selle kokkuleppe, et operaator järgneb vahetult viimasele operandile, tõttu polegi vaja Poola pöördkujus kasutada sulge. Sulgude vältimiseks on veel oluline, et teaksime alati, mitu operandi iga operaator võtab. Seetõttu ei saa näiteks unaarse ja binaarse miinuse jaoks sama operaatorit kasutada. Võimalik on kasutada eraldi operaatorit või kui avaldissümbolite piirid on eristatud, saab kasutada märgiga täisarve. Viimane variant teeb unaarse miinuse ebavajalikuks.
Poola pöördkuju 1 2 3 + × on samaväärne infikse avaldisega 1 × (2 + 3). Avaldise (1 × 2) + 3 ehk lihtsalt 1 × 2 + 3 esitamiseks tuleb Poola pöördkujus kirjutada 1 2 × 3 +.
Väärtustamine
Enamasti kasutatakse Poola pöördkujus avaldiste väärtustamiseks pinu ning loetakse avaldist vasakult paremale. Pinu on andmestruktuur, kuhu saab peale elemendi lisada ning kust pealmise (viimati lisatud) elemendi võtta.
Kui avaldises vasakult paremale liikudes tuleb vastu mõni operand, siis lihtsalt lisatakse ta pinusse. Kui avaldise väärtustamisel jõutakse operaatorini, võetakse pinust operaatorile vastav hulk operande, teostatakse tehe ning lisatakse tulemus uuesti pinusse.
Operaatorile vastava arvu operandide võtmine tähendab tavaliste binaarsete operatsioonide (liitmine (+), lahutamine (−) jt) puhul pinust kahe elemendi võtmist, kuid näiteks unaarse operatsiooni faktoriaal (!) puhul võetakse pinust vaid pealmine element.
Kui operaatori kirjeldatud tehe pole sümmeetriline, siis on oluline ka see, mis järjekorras saavad pinust võetud elemendid operaatori argumentideks. Poola pöördkuju väärtustamise puhul saab pinu pealmine argument operaatori viimaseks argumendiks, järgmine eelviimaseks jne.
Näide
Olgu näiteks 15 7 1 1 + − ÷ -3 × 2 1 3 ! + + − Poola pöördkuju avaldis, mida soovime väärtustada. See avaldis on samaväärne infikse avaldisega ((15 ÷ (7 − (1 + 1))) × -3) − (2 + (1 + 3!)). Järgnevas tabelis on kujutatud, kuidas saame seda Poola pöördkujus avaldist pinu kasutades ning avaldissümbolhaaval läbides väärtustada.
Rosslare
pisi|Rosslare Rosslare (iiri keeles Ros Láir, mis tähendab 'keskmist poolsaart') on Iirimaa üks kagupoolsemaid külasid. Wexfordi krahvkonnas asuv mereäärne kuurort kannab nime Rosslare Strand juhul, kui seda on vaja eristada lähedalasuvast Rosslare Harbour kogukonnast, kus asub meresadam Rosslare Europort.
Näsakoonus
Näsakoonus (conus papillaris) on paljude roomajate silmades olev moodustis, mis saab alguse nägemisnärvikettast ja suundub klaaskehasse.
Vello Past
Vello Past (18. märts 1928 Tartu – 22. november 2014) oli eesti keemik.
Näsakoonus
Arvatakse, et näsakoonus toidab võrkkesta.
Madudel
Madudel esineb näsakoonus embrüonaalses arengujärgus. Arvatakse, et enamikul täiskasvanud madudel näsakoonus puudub, kuid see võib esineda rästikutel.
Vello Past
Elulugu
Vello Past oli trükkali poeg.
Vello Past oli Urmas Pasti onu, Jaan Pasti onupoeg.
Ta lõpetas 1947 Tartu 1. Keskkooli ja 1952 Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna. Aastatel 1952–1955 oli TRÜ aspirant, keemiakandidaat (elektrokeemia, 1956, Moskva ülikool), väitekiri "Исследование состояния поверхности металлов группы железа методом измерения кривых спада потенциала после выключения тока", keemiadoktor (1970, NSVL TA Elektrokeemia Instituut), väitekiri "Исследование строения двойного электрического слоя и катодного выделения водорода на некоторых твердых электродах". Täiendas end aastatel 1969–1970, 1977, 1982 Moskva ülikoolis, 1981 Budapesti Loránd Eötvösi Ülikoolis ja 1987 Praha Karli ülikoolis.
Oli aastatel 1955–1956 TRÜ keemia osakonna anorgaanilise keemia kateedri õpetaja, 1956–1958 dotsent, 1958–1967 ja 1969–7191 kateedri juhataja, dotsent, 1971–1993 anorgaanilise keemia kateedri juhataja, professor, 1975–1988 füüsika-keemiateaduskonna dekaan, 1993–1994 füüsikalise keemia instituudi füüsikalise keemia erakorraline professor, 1994–2014 emeriitprofessor. Olnud 1974 Läti Riikliku Ülikooli, 1991 Oulu Ülikooli ja 1994–1995 Tallinna Pedagoogikaülikooli külalisprofessor. Lugenud füüsikalise ja kolloidkeemia, elektrokeemia, keemilise termodünaamika, anorgaanilise keemia jt kursusi; koostanud õppevahendeid ja keemiaõpikuid. Tema juhtimisel loodi 1961. aastal elektrokeemia labor, ta oli aastatel 1961–1980 selle teaduslik juhendaja.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: elektrokeemia, keemia ajalugu, keemia õpetamise metoodika. Loonud siledapinnaliste madalsulavaist metallidest elektroodide uurimise metoodika, mis võimaldas määrata vismuti, antimoni, tina jmt metalli nulllaengu potentsiaali, adsorptsioonikarakteristikuid, elektroodiprotsesside kineetika seaduspärasusi jms. Rakendanud elektrokeemiat kütuseelementide ja hapniku kontsentratsiooniandurite karakteristikute parendamisel, metallide korrosiooni uurimisel jm. 1982 ilmunud inglise-eesti-vene keemia sõnaraamatu koostajaid. Vabariikliku Keemia Teaduslik-metoodilise Nõukogu esimees (1972–92), NSVL TA elektrokeemia probleemnõukogu (1976–91) ja Eesti TA keemia probleemkomisjoni (1973–89) liige, Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühendus (TTEÜ) ja "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" (ETBL) toimetuskolleegiumi liige. Orden "Austuse märk" (1982). 180 teadustrükist, 10 õpikut ja teatmeteost, 4 autoritunnistust
Pastacas
Pastacas on Eesti ühemeheansambel, mille moodustab Ramo Teder. .
Richard Ramirez
Richard Ramirez (sünninimi Ricardo Leyva Muñoz Ramirez; 29. veebruar 1960 El Paso, Texas – 7. juuni 2013 Greenbrae, California) oli Ameerika Ühendriikides 1980. aastatel tegutsenud sarimõrvar, vägistaja ja murdvaras, kellele meedia andis nime Night Stalker. Ta tappis vähemalt 13 inimest ja piinas paljusid.
Lapsepõlv
Richard Ramirez sündis 29. veebruaril 1960 Texases viielapselises peres. Tema mõlemad vanemad olid immigrandid, ema Mercedes töötas vabrikus ja isa Julian oli olnud politseinik, kuid pärast Ameerika Ühendriikidesse kolimist asus ta hoopis raudteele tööle. Kõik nende pere lapsed sündisid sünnidefektidega, kuna Mercedes töötas raseduse ajal vabrikus, kus ta puutus pidevalt kokku kemikaalidega. Richardiga juhtus lapsepõlves ka palju õnnetusi, nende tagajärjel tekkis tal juba viie aasta vanuselt epilepsia ning ta kannatas selle hoogude all. Nooruspõlves mõjutas teda enim temast vanem sugulane Miguel, kes oli hiljuti Vietnami sõjast koju naasnud. Koos kanepit suitsetades jagas Miguel Richardiga enda sõjakogemust. Ta rääkis talle nii naistest, keda ta oli vägistanud, kui ka naistest, kelle oli jõhkralt tapnud. Seda kõike tõendas Miguel ka piltidega, millel ta oli jäädvustanud enda kuritegusid. Ühel neist piltidest poseeris Miguel naise peaga, mille ta oli äsja maha lõiganud. Selliste asjade nägemine erutas Richardit juba 13-aastaselt. Lisaks sellele õpetas Miguel enda noorele sugulasele sõjas õpitud tehnikaid, kuidas inimest tappa. Mõne aja pärast nägi Richard pealt seda, kuidas Miguel enda naise maha lasi.
Kuna Richardi kodune elu polnud talutav tema isa vägivaldsuse tõttu, kolis ta peagi üksinda Los Angelesse. Varem oli ta politseile vahele jäänud vaid kanepi omamisega, kuid Los Angelesse kolinult hakkas juba raskemaid kuritegusid toime panema.
Islam Dugutšijev
Islam Dugutšijev (sündinud 1. oktoobril 1966) on tšetšeeni rahvusest maadleja.
Richard Ramirez
Kuriteod
Alles 2009. aastal selgus, et Richardi esimeseks ohvriks peetud vanas eas naine ei olnudki tegelikult tema esimene mõrv. DNA-proovidega tõestati, et Richard viibis mitmeid kuid enne seda ühe 9-aastase tüdruku mõrva juures ning kahtlustatakse, et tal oli ka kaasmõrvar. Ohvri nimi oli Mei Leung ja ta kadus enda kortermajas, olles teel koju. Alla tunni aja hiljem leiti tema surnukeha keldrikorrusel rippumas. Teda oli vägistatud ja pussitatud ning seejärel riputati ta keha veetoru külge tema enda särgiga. Kuna ta oli lühike tüdruk, siis tema jalad ei ulatunud veetoru kõrguse tõttu põrandani ning ta lämbus ära. Ka kahtlusaluse välimuse kirjeldus vastas Richardile, kuid olenemata asitõendite olemasolust teda mõrvas süüdi ei mõistetud. Seetõttu jäi juhtum lahendamata.
Islam Dugutšijev
Dugutšijev on võistelnud NSV Liidu, Venemaa ja Aserbaidžaani koondvõistkonnas.
Eesti maadlejatest on temaga maadelnud Valeri Nikitin (1992. aasta olümpiamängudel kaotas Nikitin kohtunike häältega, 2000. aasta olümpiamängudel võitis Nikitin punktidega 4:1).
Richard Ramirez
Süüdimõistmine ja elu lõpp
Richard Ramirez mõisteti süüdi kaheteistkümnes esimese astme mõrvas, ühes teise astme mõrvas ja viies mõrvakatses. Sellele lisandusid veel süüdimõistmised murdvarguste ja vägistamiste ning muude seksuaalsete rünnakute eest. 1989. aasta novembris jõudis kohus otsuseni Richard surma mõista kõigi tema rikkumiste eest. Kuid enne, kui see otsus jõuti ellu viia, suri Richard aastal 2013 vähki.
Kohtunik, kes pooldas surmaotsust, nentis Ramireze kohta, et talle olevat olnud omane "julmus, südametu hoolimatus ja õelus üle igasuguse inimmõistuse piiride".
Fännid ja abielu
Richardil oli palju fänne, olenemata jõhkratest kuritegudest, millest avalikkus meedia kaudu teadis. Ta oli just eriti populaarne naiste seas, kes talle vanglasse hulgaliselt kirju saatsid ning teda seal tihti külastamas käisid. Nende fännide hulka kuulus Doreen Lioy, kellega Richard 1996. aastal peale pikalt kestnud suhet lõpuks ka abiellus. Doreen ise oli sellise asjade käigu üle väga õnnelik ning väitis, et armus Richardisse haavatavuse tõttu, mida ta mehes nägi. Ta oli seetõttu täiesti veendunud, et Richard oli süütu mees. Lisaks sellele kirjeldas ta meest igati hästi ning oli üdini rahul enda valikuga. Nende idüll ei kestnud aga kaua, sest kui Richardit 2009. aastal DNA asitõendite abil 9-aastase tüdruku mõrvaga hakati siduma, jooksis nende abielu karile. Doreen ise sellel teemal sõna võtta ei soovinud, aga viimastel aastatel ei käinud naine Richardit vanglas külastamas ega korraldanud talle ka matuseid.
Enne surma 2013. aastal oli Ramirez jõudnud kihluda Christine Leega, 23-aastase naiskirjutajaga.
Korrakaitseorgan
Korrakaitseorgan on riikliku järelevalve teostaja, mis kaitseb avalikku korda.
Korrakaitseorgan korrakaitseseaduses
Korrakaitseseaduse (KorS) § 6 lg 1 järgi on korrakaitseorgan seaduse või määrusega riikliku järelevalve ülesannet täitma volitatud asutus, kogu või isik. Sama sätte lõige 2 sätestab politsei n-ö ülimuslikkuse korrakaitses: “Kui ohu väljaselgitamine ja tõrjumine või korrarikkumise kõrvaldamine ei kuulu ühegi muu korrakaitseorgani pädevusse, siis see on politsei pädevuses.”
Korrakaitseorgani tegevus peab olema vastavuses õigusriigile omase proportsionaalsuse põhimõttega. Korrakaitseorgan peab kohaldama mitmest sobivast ja vajalikust riikliku järelevalve meetmest seda, mis nii isikut kui ka üldsust eeldatavalt kõige vähem kahjustab; kohaldab ainult sellist riikliku järelevalve meedet, mis on proportsionaalne, arvestades meetmetega taotletavat eesmärki ja kiireloomulist kohaldamist nõudvat olukorda ja kohaldab riikliku järelevalve meedet vaid nii kaua, kui selle eesmärk on saavutatud või seda ei ole enam võimalik saavutada (KorS § 7). Samuti võib korrakaitseorgan isikute põhiõigusi ja teisi subjektiivseid õigusi piirata ainult seaduse alusel (KorS § 9).
Igal isikul on õigus saada korrakaitseorganilt selle pädevuse piires abi ohu ennetamisel või tõrjumisel või korrarikkumise kõrvaldamisel, mille eest ta ise ei ole vastutav (KorS § 14).
Korrakaitseorganil on õigus alles siis sekkuda korrakaitsesse, kui avaliku korra eest vastutavat isikut ei ole või kui tema tegevus ei ole piisav (KorS § 2 lg 3).
Korrakaitseorganil on lubatud kohaldada ohtu ennetavat riikliku erimeedet ainult siis, kui ohuprognoosile tuginedes saab pidada võimalikuks olukorda, mille realiseerumisel tekib oht (KorS § 24 lg 1). Selline ohuprognoos peab põhinema faktidel või korrakaitseorgani teaduslikel või tehnilistel teadmistel või EL õigusaktist tuleneval järelevalvekohustusel ning lähtuma võrdse kohtlemise põhimõttest (KorS § 14 lg 2).
Riikliku järelevalve meetmed
Korrakaitseorganil on õigus teha oma pädevuse piires toiminguid, millega teavitatakse avalikkust või isikut ohu ennetamisest, ohukahtlusest, ohust või korrarikkumisest (KorS § 26 lg 1). Selliste teadaannetega võib isikuandmeid avaldada ainult sellisel juhul, kui see on vältimatult vajalik ohukahtlusest, ohust või korrarikkumisest teavitamiseks (KorS § 26 lg 2). Kui korrakaitseorgan on avalikkust ohust teavitanud ning ohukahtlus ei osutu põhjendatuks, on korrakaitseorganil kohustus avaldada samas vormis ja mahus teate ohu puudumise kohta, kui kahjustatud isik seda nõuab või kui selleks on kaalukas avalik huvi (KorS § 26 lg 3).
Politseil või muul korrakaitseorganil on õigus isik peatada ja teda küsitleda, aga seda ainult siis, kui on alust arvata, et isikul on ohu ennetamiseks või tõrjumiseks või muul moel ohutuse tagamiseks vajalikke andmeid (KorS § 30 lg 1). Sellise küsitluse peab pädev korrakaitseorgan protokollima, kui seda nõuab küsitletav isik või kui organ ise peab seda vajalikuks (KorS § 30 lg 2). Samuti võib politsei või pädev organ samadel alustel kutsuda isiku ametiruumi (KorS § 31 lg 1). Kui kutsutud isik ei saabu ilma mõjuva põhjuseta õigel ajal õigesse kohta, siis võib tema suhtes kohaldada sunniraha (KorS § 31 lg 3). Isiku suhtes võib kohaldada ka sundtoomist, kui korrakaitseorganil on alust arvata, et isikul on olulist teavet, mis on vajalik kõrgendatud ohu tõrjumiseks (KorS § 31 lg 4), ühtlasi peab ka sellele isikule andma viivitamatult võimaluse teatada vabaduse võtmisest oma lähedastele ja esindajale, alaealise puhul peab korrakaitseorgan viivitamatult teatama vanemaid või muud seaduslikku esindajat (eelkõige eestkostjat) või kohalikku omavalitsust (KorS § 31 lg 6). Korrakaitseorgan võib tuvastada isikusamasust erilise tuvastusmeetmega (nt DNA-proov, käekirjaproov, hääleproov) ainult siis, kui see on vältimatult vajalik ohu tõrjumiseks (KorS § 33 lg 1 ja 2).
Politsei või muu korrakaitseorgan võib isikul keelata viibimist teatud isiku läheduses (lähenemiskeeld) või teatud kohas ainult siis, kui: on olemas ähvardav vahetu oht isiku elu või tervisele; selleks on ülekaalukas avalik huvi; see on vajalik kõrgendatud ohu väljaselgitamiseks või tõrjumiseks; kaitstava isiku või valvatava objekti ohutuse tagamiseks; süüteomenetluse läbiviimise tagamiseks; riikliku järelevalve meetme kohaldamise tagamiseks (KorS § 44 lg 1 p 1-6).
Politsei või muu korrakaitseorgan võib isiku kinni pidada (näiteks sulgedes ta ruumi või sõidukisse või piirates muul viisil oluliselt tema füüsilist vabadust), kui see on vältimatu muuhulgas: vahetult eelseisva kuriteo toimepanemise ärahoidmiseks; isiku elu või kehalist puutumatust ähvardava vahetu ohu tõrjumiseks; lähenemiskeelu tagamiseks; sundtoomiseks (KorS § 46 lg 1 p 1-4, vt ka sama sätte punktid 5-8).
Politsei või muu korrakaitseorgan võib isikut läbi vaadata (sealhulgas tema keha, selle õõnsused, riided, riietes oleva või kehal kantava asja) ainult siis, kui: on alust arvata, et isikul on endaga kaasas asja või ainet, mille võib seaduse alusel võtta hoiule, hõivata või konfiskeerida (näiteks narkootilised ja psühhotroopsed ained); see on vajalik kõrgendatud ohu väljaselgitamiseks; see on vältimatult vajalik isikusamasuse tuvastamiseks (KorS § 48 lg 1 p 1-3). Läbivaatuse peab läbi viima ametiisik (näiteks politseinik), kes on isikuga samast soost, samasoolise isiku puudumisel tervishoiutöötaja (KorS § 48 lg 2).
Isikule kuuluvat vallasasja (näiteks sõiduautot) võib politsei või muu korrakaitseorgan valdaja nõusolekuta läbi vaadata, sealhulgas avada uksi ja kõrvaldada muid takistusi, kui muuhulgas: asja kannab kaasas isik, kes siseneb avaliku võimu organi ehitisse või territooriumile (näiteks Riigikogu või ministeeriumihoone); asja kannab kaasas isik, kelle suhtes võib seaduse alusel teostada turvakontrolli või keda võib seaduse alusel läbi vaadata; on alust arvata, et selles on asju, mida võib korrakaitseseaduse alusel võtta hoiule, hõivata või konfiskeerida (KorS § 49 lg 1 p 1-2 ja 4, vt ka sama sätte punktid 3 ja 5-7). Asja omanikul või valdajal on õigus viibida asja läbivaatuse juures, kui omaniku või valdajat ei ole kohal, võib ta määrata täisealise isiku toimingut üle vaatama (KorS § 49 lg 2).Politsei või muu korrakaitseorgan võib siseneda valdaja nõusolekuta tema valdusse (nt ehitis, eluruum), sealhulgas avada uksi, väravaid ja kõrvaldada muid takistusi, kui: see on vajalik kõrgendatud ohu väljaselgitamiseks või tõrjumiseks; on alust arvata, et valduses viibib isik, kellelt võib seaduse alusel vabaduse või kelle elu, tervis või kehaline puutumatus on ohustatud; see on vajalik seadusega või seaduse alusel kehtestatud nõuete täitmise tagamisel ohu ennetamiseks, väljaselgitamiseks või tõrjumiseks või korrarikkumise kõrvaldamiseks (KorS § 50 lg 1 p 1-3). valdusse peab võimaluse korral sisenema valdaja või muu õigustatud isiku juuresolekul, ajavahemikus kella 7.00-st kuni 23.00-ni, äriruumidesse nende töö- või lahtiolekuajal (KorS § 50 lg 2). Eluruumi tohib ilma valdaja teadmiseta siseneda vaid siis, kui teda ei ole mõistlike pingutustega võimalik teavitada ja sisenemine on vajalik korrarikkumise või vahetu kõrgendatud ohu tõrjumiseks (KorS § 50 lg 4). Ajavahemikust kella 23.00-st kuni 7.00-ni võib korrakaitseorgan valdusse siseneda ainult siis, kui see on vajalik korrarikkumise kõrvaldamiseks või vahetu kõrgendatud ohu tõrjumiseks (KorS § 50 lg 4 p 1-2).
Vahetu sund
Vahetu sund on korrakaitseseaduse tähenduses füüsilise isiku, looma või asja mõjutamine füüsilise jõuga, erivahendi või relvaga (§ 74 lg 1). Erivahend (täpsemalt loetletud sama seaduse §-is 781) on loom või asi, mis on ette nähtud isiku, looma või asja füüsiliseks mõjutamiseks ja mis ei ole relv (§ 74 lg 2).