cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kinoloonid
Kinoloonid on rühm sünteetilisi laiatoimelisi antibiootikume. Esimene kinoloon oli nalidikshape, mille kasutamist alustati 1962. aastal inimese kuseteede infektsioonide raviks. Nalidikshappe avastas klorokiini sünteesimisel tekkinud destillaadi lisandina George Lesher koos oma kolleegidega. Kinoloonid takistavad bakteriaalse DNA lahtikeerdumist ja replitseerumist. Enamik kinoloone, mida kasutatakse meditsiinis, kuulub fluorokinoloonide alamklassi, mille ühendite kinoliintuumal on enamasti 6C või 7C positsioonis fluori aatom.
Kasutamine meditsiinis
Fluorokinoloonid on laiatoimelised antibiootikumid (efektiivsed nii gramnegatiivsete kui ka grampositiivsete bakterite puhul), millel on tähtis roll tõsiste bakteriaalsete infektsioonide, eelkõige haiglakeskkonnas saadud infektsioonide ravis, kui patogeenil on tekkinud resistentsus kitsatoimeliste antibakteriaalsete ühendite suhtes.
Kuna laia toimespektriga antibiootikumide kasutamine suurendab mitmete ravimite resistentsuse levikut ja Clostridium difficile nakkuste väljakujunemist, on Ameerika Nakkushaiguste Selts, Rindkerehaiguste Selts ja muud erialaorganisatsioonid soovitanud vähendada fluorokinoloonide ja teiste laia toimespektriga antibiootikumide kasutamist kergemate infektsioonide ja selliste haigestumiste korral, millel ei esine resistentsust mitmete ravimite vastu. Ameerika Rindkerehaiguste Selts on kopsupõletiku ravijuhistes kirjeldanud täpselt fluorokinoloonide kasutamise kriteeriumeid. Selts soovitab fluorokinoloone mitte kasutada esimese ravivalikuna tavalise kopsupõletiku puhul, selle asemel on soovitatud makroliide või doksütsükliine. Ravimiresistentse Streptococcus pneumoniae puhul soovitatakse fluorokinoloone kasutada ambulatoorseks kopsupõletiku raviks ainult juhul, kui teised antibiootikumid ei toimi või nendel juhtudel, kus esineb multiresistentne tüvi.
Fluorokinoloone kasutatakse tihti kuse-suguelundite infektsioonide ravimiseks, eriti haiglakeskkonnast saadud nakkuste puhul. Tavakeskkonnast saadud infektsioonide korral soovitatakse neid kasutada ainult siis, kui esineb multiresistentsuse oht või kui teised antibiootikumid ei ole tulemust andnud. Tõsise akuutse neeruvaagnapõletiku (püelonefriidi) või bakteriaalse eesnäärmepõletiku (prostatiidi) korral, mis eeldavad haiglaravi, on fluorokinoloone soovitatud esmase ravivahendina.
Kuna sirprakulise aneemiaga patsientidel on Salmonella-infektsioonide puhul suurenenud osteomüeliidi risk, on fluorokinoloonid eelistatuimad ravimid, sest need suudavad erinevalt tetratsükliinidest tungida luukoe sisse seda kahjustamata.
Antibiootikumide väärkasutamine ja antibiootikumiresistentsus
Resistentsus kinoloonide vastu võib kujuneda ravikuuri ajal väga kiirelt. Kuna antibiootikumide kasutamist on vähe reguleeritud, on resistentsus muutunud suureks probleemiks. Paljud patogeenid, nende seas Staphylococcus aureus, enterokokid ja Streptococcus pyogenes, on tänapäeval sageli antibiootikumiresistentsed. Kinoloone kasutatakse ulatuslikult, eriti Euroopas.
Fluorokinoloone on soovitatud kasutada ainult nendel patsientidel, kes on raskelt haigestunud ning vajavad haiglaravi.
Arilena Ara
Arilena Ara (sündinud 17. juulil 1998 Shkodëris), tuntud ka kui lihtsalt Arilena, on Albaania poplaulja.
Kinoloonid
Antibiootikumide väärkasutamine ja antibiootikumiresistentsus
Aastatel 1995–2002 sagenes Ameerika Ühendriikides fluorokinoloonide kasutamine erakorralises meditsiinis kolm korda ning ohutumate alternatiivide, nagu makroliidide kasutus vähenes oluliselt. Fluorokinoloonid olid 2002. aastal kõige tavalisemad antibiootikumid, mida arstid täiskasvanutele määrasid. Peaaegu pool (42%) fluorokinoloonide retseptidest kirjutati välja keskkõrvapõletiku, akuutse kopsupõletiku ning ülemiste hingamisteede haiguste korral, mille puhul ei ole antibiootikumid FDA juhiste järgi näidustatud. Lisaks kirjutatakse neid sageli välja viirushaiguste raviks.
Arilena Ara
Ta võitis 2012. aastal talendisaate "X Factor Albania" ning pidi esindama 2020. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Albaaniat lauluga "Fall from the Sky", kuid võistlus jäeti koroonapandeemia tõttu ära.
Kinoloonid
Antibiootikumide väärkasutamine ja antibiootikumiresistentsus
Hiljutise uuringu kohaselt kahes ülikooli haiglas on fluorokinoloonide ravi erakorralises meditsiinis 99% puhkudest valesti määratud. Sajast uuritavast patsiendist 81 said fluorokinoloone väära näidustusega. Nendest juhtumitest 43 (53%) puhul sobis esmaseks raviks paremini muu aine, 27 (33%) juhtumil ei olnud tõendeid bakteriaalsest infektsioonist ning 11 (14%) juhtumil oli selline ravi küsitav. 19 patsiendist, kellele fluorokinoloonide ravi sobis, määrati vaid ühele õige doos ning ravikuuri pikkus.
On teada kolme erinevat kinoloonidevastase resistentsuse mehhanismi. Bakteritel võivad ravimit rakust aktiivselt välja pumbata. Gramnegatiivsetes bakterites toodavad plasmiidsed resistentsusgeenid valke, mis seonduvad DNA güraasiga, kaitstes seda kinoloonide eest. Mutatsioonid DNA güraasi või topoisomeraas IV võtmestruktuurides võivad vähendada nende afiinsust kinoloonide suhtes ja nõrgendada seeläbi ravimi toimet.
Toimemehhanism
pisi|300px|Kinolooni mehhanismi skeem, kus sihtmärgiks on güraas. (a) Güraasi seondumine DNA külge. (b) Kinoloon-güraas-DNA kompleksi teke, mis kiiresti piirab DNA replikatsiooni. (b1) Näitab kinoliini sidumist güraas-DNA kompleksile enne DNA hargnemist. (b2) Seondumine pärast DNA hargnemist. (c) Replikatsiooni inhibeerimine indutseerib SOS-vastuse ja raku filamenteerumise. (d) Surmav [[kromosoomi fragmentatsioon, mis vajab valgusünteesi aeroobsetes tingimustes. (e) Surmav kromosoomi fragmentatsioon, mis vajab valgusünteesi, aga mitteaeroobsetes tingimustes. (f) Surmav kromosoomi fragmentatsioon, mis ei vaja valgusünteesi. (g) DNA hävimist saab näidata SDS abil. Küsimärgid näitavad, et ei ole kindlalt teada, kas toimub aeglane rakusurm ja mis juhtub DNAga]]
Fluorokinoloonid blokeerivad topoisomeraas II (DNA güraasi) ligaasi domeeni, jättes kaks nukleaasi domeeni terveks. Selline modifikatsioon viib DNA fragmentatsioonini, kuna kaks nukleaasi domeeni on funktsionaalsed ja güraas jätkab rakus pidevalt tööd. Enamik aineid, mis on selle ensüümi suhtes aktiivsed, sisaldavad aromaatseid ühendeid C7 positsioonis.
Fluorokinoloonid sisenevad kergesti rakku poriinide kaudu, mistõttu kasutatakse neid tihti intratsellulaarsete patogeenide, nagu Legionella pneumohila ja Mycoplasma pnemoniae raviks. Paljude gramnegatiivsete bakterite puhul on sihtmärgiks DNA güraas, grampositiivsetel aga topoisomeraas IV.
On avastatud, et mõned kinoloonid inhibeerivad mitokondriaalse DNA sünteesi, kuna ka mitokondrites on olemas topoisomeraas II.
Toksilisuse mehhanism
Florokinoloonide toksilisus on tingitud nende toimest mitmetele retseptoritele, nagu GABAa retseptorkompleksi blokeerimine kesknärvisüsteemis, mis põhjustab eksitotoksilisi tagajärgi. Samuti on toksilisus seotud oksüdatiivse stressiga.
Ajalugu
Nalidikshapet peetakse kõikide kinoonide eelkäijaks, kaasa arvatud teine, kolmas ja neljas põlvkond, mida tuntakse fluorokinoloonidena. Esimene generatsioon hõlmas ka teisi kinoloonravimeid, nagu pipemiidhape, oksoliinhape ja tsinotaksiin, mis sünteesiti 1970. aastatel, kuid need olid vaid nalidikshappe väheefektiivsed derivaadid. Enamasti on nalidikshapet peetud esimeseks kinoloonravimiks. Mõned teadlased väidavad, et malaariaravim klorokiin oli esimene kinoloon, sest sellest sünteesiti nalidikshape. Nalidikshappe avastamisest 1962. aastal on sünteesitud enam kui 10 000 patenteeritud analoogi, aga väheseid neist kasutatakse meditsiinis.
Põlvkonnad
Teadlased jagavad kinoloone nende antibakteriaalse spektrumi alusel põlvkondadeks. Varasemate põlvkondade ained on üldiselt kitsatoimelisemad, kuigi ei ole loodud kindlat standardit, mille järgi ravimeid põlvkondadesse jagada. Ainus kindel põhimõte on mittefluoriniseeritud kinoloonide grupeerimine esimesse põlvkonda.
Esimene generatsioon on tänapäeval meditsiinis harvakasutatav. Nalidikshape lisati 1998. aastal kartsinogeenina OEHHA Prop 65 nimekirja.
Allpool toodud preparaatide nimestikus on paksus kirjas märgitud need ravimid, mis on müügil Eesti apteegivõrgus.
Esimene põlvkond
Kasutatakse kuseteede komplitseerimata infektsioonide raviks. Mõjuvad gramnegatiivsetele organismidele (kuid mitte Pseudomonas 'e liikidele).
Teine põlvkond
Teine generatsioon jagatakse mõnikord 1. ja 2. klassiks. Kasutatakse komplitseeritud ja komplitseerimata kuseteede infektsioonide, püelonefriidi, suguhaiguste, eesnäärmepõletiku ning naha ja pehmete kudede infektsioonide raviks. Avaldavad mõju gramnegatiivsetele organismidele (kaasa arvatud Pseudomonase liigid), grampositiivsetele organismidele (sh Staphylococcus aureus', aga mitte Streptococcus pneumoniae'' ja mõned ebatüüpilised patogeenid):
Kolmas põlvkond
Kasutatakse kroonilise bronhiidi süvenemise ja nakkusliku kopsupõletiku raviks. Mõjub samadele bakteritele nagu teisel generatsioonil, lisaks laienendatud toime grampositiivsetele organismidele (Streptococcus pneumoniae ja ebatüüpilistele patogeenidele):
Neljas põlvkond
Neljas generatsioon fluorokinoloone toimivad topoisomeraas IV-le ja DNA güraasile. Niisugune kaksiktoime takistab resistentsuse väljakujunemist.
S/2007 S 2
S/2007 S 2 on Saturni looduslik kaaslane ning ta kuulub Saturni skandinaavia grupi kuude hulka. Selle kuu avastasid Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna ja Brian G. Marsden, kes teatasid selle olemasolust 1. mail 2007 vaatluste põhjal, mida tehti 2007. aasta 18. jaanuarist kuni 19. aprillini.
S/2006 S 1 on umbes kuuekilomeetrise läbimõõduga ning ta tiirleb ümber Saturni planeedi pöörlemisele vastupidises suunas (retrograadsel orbiidil); ühe tiiru tegemiseks ümber Saturni kulub tal 800 ööpäeva (või 792,96 ööpäeva ). Orbiidi pikem pooltelg on tal 16 560 000 km, orbiidi kalle ekliptika tasandi suhtes on 176,68° ja keskmine ekstsentrilisus 0,218. Näiv tähesuurus on 24,4.
Veia paisjärv
Veia paisjärv (ka Oolejärv) on järv Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Veia külas. Veekogu pindala on 0,9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1198 m.
Somerset East
Somerset East (afrikaani keeles Somerset-Oos) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Sarah Baartmani ringkonnas.
Punasoo küla
Punasoo oli küla Rakvere rajoonis Laekvere külanõukogus (tänapäeval on endise küla ala Lääne-Virumaal Vinni vallas).
Kabile vald
pisi|Valla maastik Kabile vald (läti keeles Kabiles pagasts) on vald Lätis Kuldīga piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Vārme, Renda ja Rumba vallaga, samuti ka Tukumsi piirkonna Vāne ning Matkule vallaga, Talsi piirkonna Abava vallaga ja Salduse piirkonna Šķēde vallaga.
Somerset East
Somerset East on asutatud 1825. aastal. Linn on saanud nime Charles Somerseti järgi, kes oli aastatel 1814–1826 Kapi koloonia kuberner.
Kabile vald
Valla pindala on 179 km². 2016. aasta seisuga elas seal 786 inimest. Valla keskus on Kabile küla. Vallavanemaks on Elīna Ose.
Somerset East
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Somerset Easti elanikest mustanahalisi aafriklasi 59,8%, värvilisi 32,2%, valgeid 7,2%, India või Aasia päritolu inimesi 0,4% ja teisi 0,5%. Koosa keelt pidas emakeeleks 51,8% inimesi, afrikaani keelt 42,9%, inglise keelt 3,7% ja teisi keeli 1,6%.
Kabile vald
Vallas asub 3 ha suurune Bezdibenise järv. Looduskaitse all on mõned nimetud põlispuud.
Punasoo küla
Geograafilised koordinaadid on.
Kabile vald
Ajalugu
Vald moodustati Višļi mõisavalla (Wischeln) ümber. Selle algne saksakeelne nimekuju oli Kabillen. Aastal 1935 oli valla pindala 226,5 km² ja seal oli 3143 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Viesturi, Kabile ja Mežgaļi külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Kabile külanõukoguga likvideeritava Mežgaļi külanõukogu kolhoosi «Dzirkstele» alad. Aastal 1956 liideti Kabile külanõukoguga Viesturi külanõukogu kolhoosi «Grauds» maad, ent «Dzirkstele» kolhoos liideti Viesturi külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub Kabile vald Kuldīga piirkonda.
Punasoo küla
Punasoo küla läbib Avinurme oja.
Punasoo külas oli peatuskoht Sonda–Mustvee raudteeliinil. 1977 liideti Laekvere külanõukogus 34 asulat, sh. Aadumäe, Lippoja ja Punasoo.
Hans Villemi
Hans Villemi (sündinud 16. oktoobril 1995) on eesti autosportlane.
Kabile vald
Kultuurimälestised
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Kabile mõisakompleks (pesuköök, tall, ait, teenijate maja ("Ķēķis"), elumaja seal asuva ahju ja lae dekoratiivribadega, häärber, mõisavalitseja maja) ja Kabile kirik. Kohaliku kaitse all on Kabile linnamägi.
Rahvastik
Aastal 2011 elas vallas 710 lätlast, 20 venelast, 13 valgevenelast, 15 ukrainlast, 1 poolakas ja 4 leedulast. >
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Johann Mühlegg
Johann Mühlegg (sündinud 8. novembril 1970) on saksa päritolu Hispaania murdmaasuusataja.
Ta esindas esialgu Saksamaad, alates Hispaania kodakondsuse saamisest 1999. aastal esindas Hispaaniat.
Kuressaare Nelikaare kirik
pisi|Kirik (veebruar 2011) pisi|Pastor [[Alur Õunpuu ja kirjanik Eve Juurik kirikus (märts 2011)]] Kuressaare Nelikaare kirik on nelipühilaste palvemaja Saare maakonnas Kuressaares aadressil Kaare tänav 6. Kirikut kasutab EKNK Kuressaare kogudus.
Johann Mühlegg
Osales 1992, 1994 ja 1998. aasta taliolümpiamängudel Saksamaa võistkonna koosseisus.
2001. aastal maailmameistrivõistlustel Lahtis sai kuld- ja hõbemedali. 2002. aasta taliolümpiamängudel Salt Lake Citys jäi ta vahele dopingu kasutamisega ja tema võidud kolmel distantsil tühistati.
Agu Laanemets
Agu Laanemets (sündinud 12. juunil 1966 Tallinnas) on eesti tippjuht ja ettevõtja. Ta on kogunud tuntust raskustesse sattunud ettevõtetega seotud probleemide lahendajana.
Tuntumatest ettevõtetest on Laanemets aastatel 1995–1997 juhtinud valgustitootjat AS Estoplast. Aastatel 1997–1999 töötas ta AS Norma Venemaa tütarettevõtte ZAO Norma-Osvar peadirektorina. Aastatel 1999–2012 oli ta kalatoodete tootja OÜ Viru Rand enamusosanik ja juht. Ta on olnud Sportland International Group ASi nõukogu esimees (2012–2013).
Enne juhikarjääri töötas Agu Laanemets muuhulgas ka ajakirjanikuna Eesti Televisiooni uudisteprogrammis Aktuaalne Kaamera (1993–1994).
Nõmme Koduloohuviliste Koda
MTÜ Nõmme Koduloohuviliste Koda (lühend NKK) on Tallinnas Nõmme linnaosas tegutsev koduloohuvilisi mehi ühendav organisatsioon. NKK kontor asub aadressil Pärnu maantee 326. Koja eesmärkide seas on väärtustada Nõmme ajalugu, tegelda heategevusega.
2010 pälvis NKK auhinna Nõmme aasta tegu. Auhind anti NKK-le Nikolai von Glehni ausamba rajamise idee algatamise eest ning Nõmme kultuuripärandi väärtustamise ja taastamise eest.
Gerlos
Gerlos on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Schwazi ringkonnas. Vald asub 1247 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 118,7 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 800 inimest.
Gerlos asub Zilleri kõrvalorus.
pisi|tühi|Gerlos
Bussool
pisi|Käsibussool BŠ-1 Bussool (i.k. compass-boussole, surveyor’s compass) on metsas kasutatav kompassi põhimõttel töötav lihtsaim sirgjoone orienteerimise riist, mis võimaldab mõõta ka horisontaalnurki.
Emil Čuprenski
Emil Todorov Čuprenski (bulgaaria keeles Емил Тодоров Чупренски; sündinud 14. septembril 1960 Sofias) on Bulgaaria endine poksija.
Čuprenski oli kergekaalus (kuni 60 kg) vähemalt kolmekordne Bulgaaria meister aastatel 1981, 1987 ja 1989.
Čuprenski osales kergekaalus (kuni 60 kg) 1988. aasta Seouli olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Romallis Ellisele (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Čuprenski sai kergekaalus (kuni 60 kg) 4. maailmameistrivõistlustel (Reno, 1986) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Engels Pedrozale (Venezuela).
Čuprenski võitis kergekaalus (kuni 60 kg) 25. Euroopa meistrivõistlustel (Varna, 1983) ning 26. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1985) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks. Ta sai 27. Euroopa meistrivõistlustel (Torino, 1987) hõbemedali, kaotades finaalis Orzubek Nazarovile (NSV Liit).
Treponema pallidum
Klassifikatsioon
3. märtsil 1905 tuvastasid Fritz Schaudinn, Erich Hoffmann ja Fred Neufeld, kes töötasid Berliini Charité haigla naiste tiiva dermatoloogia osakonnas, esimese tõendusmaterjali süüfilise tekitaja olemasolu kohta.
2. veebruaril 1905 teatas zooloog Franz Eilhard Schulze Preisi Kuninglikule Teaduste Akadeemiale (The Royal Prussian Academy of Sciences) oma assistendi John Siegeli leiust – milleks oli süüfilise tekitaja Cytorrhyctes luis.
3. märtsil 1905 uuris Schaudinn Hoffmani poolt teise staadiumi süüfilist põdeva naise tupest omandatud proovi. Koeproovi uuriti Zeiss mikroskoobiga ja selles vaatles Schaudinn mitmeid liikuvaid mikroorganisme. Schaudinn näitas seda Hoffmannile ja Neufeldile ning andis nimeks Spirochaeta pallida.
Kirjeldus
Organismi välismembraan koosneb peamiselt lipiididest. Saavad utiliseerida süsivesikuid kuid ei saa sünteesida rasvhappeid, omab väheseid ensüümikomplekse, pääsemiseks on nad sunnitud saama kõik vajaliku peremeesorganismist.
Patogenees
Bakterid võivad mitmeid haiguslikke seisundeid põhjustada:
Hațeg
Linna haldusalasse kuulub kolm küla: Nălațvad (Nalácvád), Silvașu de Jos (Alsószilvás) ja Silvașu de Sus (Felsőszilvás)
Asulat mainitakse ürikutes esimest korda 1276. aastal, linnaõigused sai 1366. aastal.
Treponema pallidum
Süüfilis
Treponema pallidum pallidum (TPA) võib osadel inimestel süüfilist põhjustada.
Hațeg
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hațegi elanikest rumeenlasi 93,15%, ungarlasi 1,6% ja teistest rahvustest inimesi 1,1%. Rahvus oli teadmata 4,14%-l inimestest.
Treponema pallidum
Kirjandus
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Treponema pallidum seisuga 5.04.2015.
Hațeg
Hațegi lähedal on leitud dinosauruste fossiile.
Presidendi Mõttekoda
Presidendi Mõttekoda on Tallinnas Eesti Vabariigi Presidendi juures tegutsev institutsioon.
Mõttekoja tegevuse eesmärk on "nõustada Vabariigi Presidenti tema põhiseadusest tulenevate ülesannete täitmisel".
Mõttekoja liikmed nimetab ametisse Vabariigi President. Mõttekoja töövorm on koosolek ja koosoleku kutsub kokku Vabariigi President.
Maido Soosalu
Maido Soosalu (3. september 1908 Valgu – 26. juuli 1964) oli eesti vaimulik.
Ta sündis aastal 1908 Valgul.
Eesti okupeerimise järel mobiliseeriti ta 27. juulil 1941 Punaarmeesse. Ta teenis 7. Eesti Laskurdiviisi 354. Laskurpolgus.
Maido Soosalu ordineeriti 5. septembril 1956 aseõpetajaks. Ta on teeninud aastatel 1956–1964 EELK Kärdla, Käina, Pühalepa, Reigi ja Emmaste Immanueli kogudust.
Täisgraaf
Täisgraaf on graaf, kus iga kahe erineva tipu vahel on üks serv. Täisgraafil tippude arvuga n on n(n-1)/2 serva ning on tähistatav K_n.
Täisgraafid tippude arvuga 1 kuni 8:
Täisgraaf on regulaarne valentsusega n-1, tugevregulaarne, transitiivne ja täissümmeetriline. Automorfismide arv n!. Täigraafi täiend on tühigraaf.
Graafid K_1 kuni K_4 on tasandilised. Suure tippude arvuga täisgraafid ei ole tasandilised, sest need sisaldavad alamgraafi K_5, mis ei rahulda Pontrjagini-Kuratovski tingimust.
Odivere tiik
Odivere tiik on järv Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Odivere külas. Veekogu pindala on 1,2 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 550 m.
Arēna Rīga
Arēna Rīga on siseareen Lätis Riias. Seal toimuvad põhiliselt korvpalli- ja jäähokimängud.
Areen mahutab kuni 14 500 pealtvaatajat. See valmis 2006. aastal.
Arēna Rīgal on peetud muuhulgas 2006. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused ja 2015. aasta korvpalli Euroopa meistrivõistluste osad mängud.
Arēna Rīgal peavad kodumänge jäähokiklubi Riia Dünamo ja korvpalliklubi BK VEF Rīga.
Lisaks on areenil kontserdi andnud paljud maailmakuulsad artistid, teiste seas Katy Perry, Rihanna, Robbie Williams, Metallica, Rammstein jpt.
Danyangi-Kunshani sild
Danyangi-Kunshani sild on 164,8 km pikkune sild Ida-Hiinas Jiangsu provintsis.
Danyangi Kunshaniga ühendav viadukt asub Pekingit Shanghaiga ühendaval 1317 km pikkusel raudteeliinil ja kulgeb Jangtse deltas rööpselt jõega. Ekspressrongide liikluseks kavandatud trass avati ametlikult 2011. aasta 30. juunil.
Sild kanti 2011. aasta juunis Guinnessi rekordite raamatusse maailma pikima sillana. Samal liinil asuv Tianjini sild on kirjas pikkuselt teise sillana.
Liechtensteini Jalgpalliliit
Liechtensteini Jalgpalliliit (LFV) (saksa keeles Liechtensteiner Fussballverband)) on Liechtensteini jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Liechtensteini jalgpallikarikas), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist). Kuna Liechtensteinil on vähem kui 8 (7, va. duubelmeeskonnad) aktiivset jalgpalliklubi, on nad ainsad UEFA liikmed kellel puudub kohalik liiga. See tähendab, et Liechtensteini jalgpalliklubid mängivad Šveitsi jalgpalli liiga süsteemis.
Boriss Spasski
pisi|Boriss Spasski (1984) pisi|Boriss Spasski (1956)
Boriss Vassiljevitš Spasski (vene keeles Борис Васильевич Спасский; prantsuse keeles Boris Spassky; sündinud 30. jaanuaril 1937 Leningradis) on Venemaa maletaja, maailmameister (1969–1972), rahvusvaheline suurmeister (1955).
Spasski tuli 1955. aastal Antwerpenis juunioride maailmameistriks. Suurmeistriks sai ta 18-aastaselt 1955. aastal. Kaks aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on kahekordne Nõukogude Liidu malemeister (1961, 1973).
Maailmameistrivõistlused
Spasski sai märtsis 1955 NSV Liidu meistrivõistlustel (FIDE tsooniturniir) neljanda koha ja kvalifitseerus sama aasta septembris Göteborgis peetud maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisele turniirile, kus jagas 21 osavõtja seas 7.–9. kohta ja pääses edasi mängima 1956. aastal Amsterdamis toimunud pretendentide turniirile. Seal jagas ta 10 osavõtja seas 3.–7. kohta.
1963. aastal tuli ta NSV Liidu meistrivõistlustel kolme parema hulka ja pääses 1964. aastal Amsterdamis peetud tsoonidevahelisele turniirile, kus jagas 24 osavõtja seas 1.–4. kohta. See saavutus kindlustas talle edasipääsu 1965. aastal pretendentide matšturniirile. Pärast selle võitmist kohtus ta 1966. aastal tiitlimatšis valitseva maailmameistri Tigran Petrosjaniga. Spasski kaotas matši tulemusega 11½:12½.
1968. aastal võitis Spasski taas pretendentide matšturniiri ja kohtus 1969. aastal tiitlimatšis Tigran Petrosjaniga. Seekord tuli võit tulemusega 12½:10½ ja Spasski tuli maailmameistriks. 1972. aastal kohtus ta Reykjavíkis järgmise pretendentide turniiri võitja Robert Fischeriga, kuid kaotas talle MM-tiitli tulemusega 8½:12½.
Tunnustus
pisi|Boriss Spasski (2009)
Isiklikku
Spasski abiellus prantslanna Marina Stcherbatcheffiga ja emigreerus 1976. aastal Prantsusmaale. 1978. aastal anti talle Prantsusmaa kodakondsus. 2012. aastal Spasski naasis Venemaale. Elab Moskvas.
Ocean Endeavour
Ocean Endeavour (endine Kristina Katarina (2010–2014), The Iris (2000–2010), Francesca (1996–2000), ehitatud kui Konstantin Simonov (1982–1996)) on Dmitri Šostakovitš-klassi, projekt B-492 Soome ristluslaev, mis on ehitatud parvlaevana Stocnia Szczecinska im Adolfa Warskiego laevatehases Szczecinis Poolas Nõukogude Liidu tellimusel 1982. aastal. 2010. aasta suvel ja sügisel laeva moderniseeriti. 2012. aastal kasutas laevakompanii Kristina Cruises laeva Vahemerel ja Mustal merel.
Ajalugu
Kiil pandi laevale tehasenumbriga B 492/03 Stocnia Szczecinska im Adolfa Warskiego laevatehases, laev lasti vette 17. aprillil 1981 ning anti 1982. aastal Konstantin Simonovi nime all üle Vladivostokis asuvale Kaug-Ida Merelaevandusele (FESCO-le). Laev asus oma esmareisile Riiast Kuuba saarele ja tagasi tuli Odessasse. Kaug-Idas laeval piisavalt tööd ei olnud ja seepärast otsustati laeva kasutada Mustal merel ning 10. augusti 1982. aasta otsusega anti laev üle Musta Mere Merelaevandusele.
Konstantin Simonovi kasutati Mustal merel, Vahemerel ja Läänemerel kruiisideks nõukogude ja välismaa turistidega. Pärast ristluslaeva Mihhail Lermontov uppumist 16. veebruaril 1986 oli Balti Merelaevandusel üks laev puudu, nii anti Konstantin Simonov 9. jaanuaril 1987 Leningradis üle Balti Merelaevandusele. Laeva kasutati Läänemerel liinil Leningrad–Helsingi–Leningrad.
1991. aastal käis Konstantin Simonov Tallinnas, et teater Estonia saaks sellega Rootsi külalisetendustele sõita, majutudes kogu külalisetenduste aja laeval.
Siidisellid
alt=Siidisellid 1937 päis|pisi|Siidisellide (1937) päis Siidisellid oli huumoriajaleht, mis ilmus 20. veebruaril 1937 Tallinnas. Väljaandja oli tekstiilivabriku Eestisiid töölis-ametnike ring "Estar". Vastutav toimetaja oli Georg Hagi, väljaanne trükiti Tallinnas J. ja A. Paalmanni trükikojas.
Evghenia Guțul
pisi|Evghenia Guțul (punases pintsakus) Evghenia Guțul (sündinud 5. septembril 1988 Etulias Gagauusias) on Moldova poliitik ja jurist, ta on erakonna Șor liige.
Ocean Endeavour
Ajalugu
18. mail 1996 arestiti Konstantin Simonov võlgade tõttu Kieli sadamas. Laeva ostis ettevõte Pakartin Shipping Co. Ltd ja nimetas selle ümber Francescaks ning heiskas laeval Küprose lipu. 2000. aasta septembris ostis laeva Abcus Shipping Ltd ja pani sellele nimeks The Iris ning heiskas Malta lipu. Mano Maritime kasutas seda laeva liinil Odessa–Haifa.
Evghenia Guțul
Ta sündis aastal 1988 Etulias Gagauusias.
Siidisellid
Ajalehte ilmus ainult üks number ja selle hind oli 10 senti. Järgmine number avaldati 1938. aastal juba nimega Restid ja Kupongid.
Evghenia Guțul
22. märtsil 2023 määras Şori partei ta Gagauusia kuberneri (Baškani) kandidaadiks. Valimiskampaania viidi läbi loosungi "Găgăuzia – plai de vis" (Gagauusia - unistuste maa) all. 30. aprillil 2023 toimunud valimistel sai ta 14 890 häälega (26,47%) esikoha, kuid arvestades asjaolu, et enamust ei saadud, toimus teine ​​voor 14. mail 2023. Teises voorus kogus ta 27 376 häält (52,39% – esialgne), saades seega 4-aastase mandaadi Gagauusi autonoomia eesotsas.
Ocean Endeavour
Ajalugu
11. detsembril 2009 ostis Soome ettevõte Kristina Cruises selle 1A-jääklassiga laeva selleks, et välja vahetada 1960. aastal ehitatud Kristina Regina. 2010. aastal moderniseeriti laeva tublisti Kotkas ja Naantali laevatehases. 24. veebruaril 2010 nimetati laev ümber Kristina Katarinaks, see sõidab Soome lipu all ja kodusadam on Kotka.
Kadarik (perekonnanimi)
Kadarik on eesti perekonnanimi.
Ocean Endeavour
Ajalugu
2012. aastal kasutati laeva mais Vahemerel ja Mustal merel kuni Odessani, juunis Läänemerel, juulis Norra fjordides kuni Islandi ja Svalbardini, augustis ja septembris Vahemerel ning septembris jälle Mustal merel kuni Odessani.
Evghenia Guțul
Teda toetasid valimistel oligarh Ilan Șor, parlamendisaadikud Marina Tauber ja Reghina Apostolova, samuti mitmed konservatiivsete vaadetega venemeelsed lauljad ja muusikud (Filipp Kirkorov, Nikolai Baskov ja teised).
Ocean Endeavour
Ajalugu
5. augustil 2013 külastas Kristina Katarina viimast korda Tallinna.
Kadarik (perekonnanimi)
Nimede eestistamisel määrati Kadarik uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Bullis, Freimann, Köniksmann, Kotshanov, Kruuse, Kukmann ja Liesment. Valter-Gerhard Kadariku palvel kanti Kadarik perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 343 all (Siseministeeriumi teadaanne 29. jaanuarist 1938).
Onondaga keel
Onondaga keel on irokeesi keelkonda kuuluv põhjairokeesi rühma keel, mida kõnelevad onondagad.
Kadarik (perekonnanimi)
1. jaanuaril 2017 oli Eestis perekonnanimi Kadarik 83 mehel ja 89 naisel.
Evghenia Guțul
Ta asub Gagauusia kuberneri (Baškani) ametikohale 19. juulil 2023, kui valimised kinnitavad pädevad organid.
Isiklikku
Ta on abielus ja kahe lapse ema. Usu poolest on ta õigeusklik.
Onondaga keel
Onondaga keelt kõneles 2007. aasta seisuga umbes 50 inimest, neist 40 Kanadas ning ülejäänud Ameerika Ühendriikides.
Onondaga keel on väljasurev keel (Ethnologue’i tase 8a).
Andreas Georg von Bayer
Elulugu
Ta sündis Liivimaa peaökonoomiadirektori Andreas Bernhard von Bayeri (1709−1753) ja tema abikaasa Anna Elisabeth von der Pahleni (1709−1764) vanema pojana. Astus Holsteini sõjaväeteenistusse, kus tõusis kapteniks. Seejärel asus tsiviilteenistusse ja sai Holsteini kammerhärraks. Asehalduskorra ajal oli Riia kreisi aadlimarssal. 1800. aastal valiti ta Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi tegevliikmeks. Tema surmaga kustus Bayeri suguvõsa meesliin.
Metskond
Metskonnast kõrgem üksus on metsamajand.
Eesti metskonnad
Esimesed metskonnad loodi Liivimaal 1827. aastal.
2000. aastal oli Eestis 92 metskonda. Aasta lõpuks vähendati metskondade arvu 74-le. 1. jaanuariks 2002 vähenes metskondade arv 67-le.
1. juulist 2008 otsustas RMK üle minna funktsionaalsele juhtimisstiilile ning kaotada senisel moel tegutsenud metskonnad. Praegu on Eestis metskonda: igas maakonnas üks ning Harjumaal, Pärnumaal ja Ida-Virumaal kaks. Igas metskonnas töötavad metsaülem, spetsialist ja territoriaalsed metsnikud.
Eestis on metskonnad jaotatud metsandikeks. Eestis on 17 metskonda ja 76 metsandikku, igas metskonnas 2–7 metsandikku.
Metsade majandamise algus ja metskondade loomine
Toivo Meikari andmetel pärinevad metsandusloo vanimad kirjalikud teated Sõrve metsakorralduse kohta 1795. aastast. Metsamajandus kui majandusharu tekkis 18. sajandi lõpul, riigimetsad korraldati üldjoontes 19. sajandi teisel poolel. Erametsa üle otsustas omanik. 20. sajandi alguses olid siiski kõik metsad üldjoontes korraldatud. Nõukogude ajal tehti metsakorraldust reeglipäraselt iga 10 aasta järel.
Portbou
Portbou on väike linn Kataloonias Girona provintsis Alt Empordà maakonnas Hispaania–Prantsusmaa piiril Vahemere kaldal.
Aastal 2014 elas asulas 1214 inimest. 2007. aastal oli elanikke 1307.
Volderer See
Volderer See või Voldersi järv on väike järv Voldersi küla lähedal Austrias. Oluliselt kahanenud järv, mis on kaotanud suure osa suurusest, sarnaneb nüüd tiigiga. Järvel ei ole looduslikku sisse- või väljavoolu ning see saab vett peamiselt vihmast ja ka Inni pinnaseveest. Vee kvaliteet on mõõdukas, kõikudes B ja C klassi vahel ning vetikad kimbutavad seda sageli. Järve ümbritseb väike mets ning see asub Karlsi kirikust vasakul kiirteesilla juures Voldersi küla sissepääsu juures. Legendi kohaselt blokeeris hiiglane suure rändrahnuga järvele sissevoolu, mille tulemusel kahanes selle suurus.
Kärstna mägi
Kärstna mägi (ka Kärstna kabelimägi) on kõrgendik (küngas) Sakala kõrgustiku idaosas Kärstna küla lähedal. Künka absoluutne kõrgus on 136 m ja suhteline kõrgus 60 m. Kärstna mägi on Härjassaare mäe (147 m) ja Rutu mäe (145 m) järel Sakala kõrgustiku kõrguselt kolmas küngas.
Kõrgendikul asub Kärstna mõisa kalmistu ja Anrepi lõvi nime all tuntud mälestusmärk.
Cīrava vald
pisi|Cīrava Cīrava vald (läti keeles Cīravas pagasts) on vald Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Aizpute, Laža, Saka ja Dunalka vallaga.
Valla pindala on 131,6 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1180 inimest. Aastal 2011 elas vallas 1112 lätlast, 12 venelast, 14 valgevenelast, 14 ukrainlast ja 34 leedulast. Valla keskus on Cīrava küla, vallavanem on Artis Čanders.
Ajalugu
19. sajandi esimesel poolel olid praeguse valla alal Dzērve ja Cīrava mõisad. Aastal 1935 oli Cīrava valla pindala 116 km². Aastal 1945 moodustati vallas Cīrava ja Upsēde külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Cīrava külanõukoguga likvideeritav Upsēde külanõukogu. Aastal 1960 liideti Cīrava külanõukogu Pāvilosta sovhoosi maad Saka külanõukoguga. Aastal 1968 liideti külanõukoguga Apriķi külanõukogu kolhoosi Jaunā dzīve maad. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Aizpute piirkonda.
Mälestised
pisi|Ķinti kaev
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Cīrava vesiveski, Cīrava luteri kirik (altar, kantsel, orelikapp ja noodivihik), kirikuaias asuv J.E Behri hauamonument, Cīrava mõisakompleks (sealhulgas tallid, mõisavalitseja maja ja häärber ning sealse viie ruumi interjöör), Rūķi muinaskalmed, Lapegļi muinaskalmed, Ozoli muinaskalmed, Dārznieki muinaskalmed, Blieķu kalnsi linnamägi, Dzērve – Cīrava rahvakool ja Buči muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Cīrava mõisa teenijate maja, Cīrava kivikuhjatis, Pauga kalmete keskaegne kalmistu, Ķinti asulakoht ja kaev ning Grāveri muinaskalmed.
Loodus
Suurim jõgi on Cepļupe. Looduskaitse all on Cīrava pärnaallee, Saarpöök, Apteegitamm, Dzērve Bērziņi allikad, Rootsi tamm, Piecžuburi valgepöök ja Bergmaņi tamm, lisaks kasvab seal arvukalt nimetuid looduskaitsealuseid põlispuid.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 1112 lätlast, 12 venelast, 14 valgevenelast, 14 ukrainlast ja 34 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Gerlosberg
Gerlosberg on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Schwazi ringkonnas. Vald asub 1050 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 16,19 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 466 inimest.
Gerlosberg asub Rohrbergist idas. Valla lõunaosas voolab Gerlosi oja läbi sügava kuristiku. Põhjas on 2558 m kõrgune Kreuzjoch.
Dziaržynsk
Dziaržynsk (vana nimega Kojdanaŭ (Койданаў) ehk Kojdanav, transkribeerituna Dziaržõnsk, Poola keeles Dzierżyńsk või Kojdanów) on linn Valgevenes Minski oblastis, Dziaržynski rajooni ja Dziaržynski külanõukogu halduskeskus. Dziaržynsk asub Niaciečka jõekese kaldal. Linna läbib Minski–Baranavičy raudtee.
Haridust annavad neli keskkooli, spordikool ja muusikakool. Linnas on ka kultuurimaja ja kino.
Dziaržynskis on toiduainetetööstus ja kergetööstus, seal asuvad ka mehaanikatehased. Linnas töödeldakse lina ja valmistatakse leiba, seal asub piimakombinaat.
Linnas on koduloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on veel XVIII sajandil ehitatud katoliku kirik ja aastal 1851 valminud õigeusu kirik. Linnas on XI–XIII sajandil kasutusel olnud linnamägi, samuti hilisema kindluse ase.
left|thumb|Kojdanaŭ linnamägi
Ajalugu
XII–XIII ehitati küla juurde Kojdanaŭ loss, selle järgi sai asula ka uue nime. Esimest korda kasutati nime Kojdanaŭ aastal 1442. Algul kuulus asula Polotski vürstiriiki, hiljem aga Minski vürstiriiki. XIV sajandil läks see Leedu koosseisu. Algul oli see Gediminaste valduses, aga aastast 1483 kuulus asula Vereiskitele.
XVI sajandi algul rüüstasid asulat korduvalt tatarlased (1501 ja 1502). Aastal 1522 läks Kojdanaŭ Goštautaste valdusse. Aastal 1550 läks asula üle Radziwillidele, kes tõid asulasse kalvinismi. Selle suguvõsa valduses oli Kojdanaŭ aastani 1831. Aastal 1564 ehitati sinna esimene kalvinistlik kirik. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas Kojdanaŭ kuuluma Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. Aastal 1588 sai Kojdanaŭst alev, ühtlasi sai see õiguse kaks korda aastas laata pidada (hiljem lisandus veel kaks laata).
Aastal 1613 ehitati puidust kiriku asemele uus kivikirik. Alevis tegutses hospidal, kiriku juures oli aga kool. Aastast 1620 on teada, et alevis asus turuplatsi ääres kõrts. Aastal 1655 rüüstasid alevit Moskva väed, suur osa sealsetest elanikest tapeti.
thumb|Dziaržynski katoliku kirik
Aastal 1812 toimus alevis lahing Prantsuse ja Vene vägede vahel. Radziwillid toetasid kalvinistlikku kogudust aastani 1831, pärast seda muutus alevi omandiküsimus lahtiseks. Kogudus tegutses siiski edasi kuni XX sajandi alguseni. Alles aastal 1878 sai alev uued omanikud, jagunedes Kossakowskite ja Sokolovide vahel. Aastal 1871 rajati alevisse raudteejaam. XIX sajandi lõpus oli alevis ka sünagoog, tegutses kaks juutide kooli. Tol ajal peeti seal laata juba kuus korda aastas.
Aastal 1920 sai alevist Kojdanaŭ vabariigi pealinn. Aastal 1921 liideti see Valgevene NSVga. Aastal 1924 sai alevist rajoonikeskus, aga aastal 1932 linn. Aastal 1934 nimetati linn Feliks Dzeržinski auks ümber Dziaržynskiks, raudteejaam säilitas aga vana nime ning kannab seda tänapäevalgi. Aastail 1932–1938 oli linn Feliks Dzeržinski nimelise Poola rahvusringkonna pealinnaks.
Teise maailmasõja ajal korraldati seal kahed juutide tapatalgud. Hävitati mitu tuhat juuti, tapetute täpne arv pole teada.
Kiievi teletorn
Kiievi teletorn (ukraina keeles Київська телевежа) on 385-meetri kõrgune terasstruktuur, mis asub Ukraina pealinnas Kiievis. See on riigi kõrgeim ehitis. Kuni Tokyo Skytree valmimiseni 2012. aastal oli see maailma kõrgeim iseseisev metallkonstruktsioon. Torn ehitati 1973. aastal, kui Kiiev oli veel Ukraina NSV pealinn. Sealt antakse eetrisse raadio- ja telesaateid ning see ei ole avalik külastusobjekt.
2022. aasta Venemaa sissetungi ajal tabas teletorni rakett, kuid mast jäi püsima ja saadete edastamine taastati paari päevaga. pisi|tühi|Teletorni raketitabamus (1. III 2022)
Dziaržynski rajoon
Dziaržynski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1152 km². 2009. aasta seisuga elas seal 61 252 inimest.
Rajoon moodustati 1924. aastal, tänapäevast nime kannab aga aastast 1934. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Baravoje, Dabryniova, Dziamidavičy, Dziaržynski, Fanipali, Nieharełaje, Putčyna, Rubiłki, Stańkava ja Vołma külanõukogu.
Halduskeskus on Dziaržynski linn. Teised tähtsamad asulad on Fanipali linn, Nieharełaje agrolinnake ja Stańkava küla.
Rajooni tähtsaim jõgi on Vusa. Dziaržynski rajoon asub suuremalt osalt Minski kõrgustikul, lõunaosa aga Stoŭbcy tasandikul. Kõrgeim koht on Dziaržynskaja (345 meetrit).
2009. aasta seisuga olid elanikest 85,56% valgevenelased, 8,24% venelased, 2,84% poolakad, 1,36% ukrainlased ja 2% oli teistest rahvustest. 66,93% elanike emakeel oli valgevene keel, 30,17% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 34,05%, vene keelt aga 62,19% elanikke.
Gerrit Thomas Rietveld
pisi|Gerrit Thomas Rietveld Gerrit Thomas Rietveld (nime hääldus: [ˈɣɛrɪt ˈtoːmɑs ˈritvɛlt]; 24. juuni 1888 Utrecht – 25. juuni 1964 Utrecht) on Hollandi arhitekt ja mööblidisainer.
Elu esimesed aastad
1917. aastal avas Rietveld Utrechtis oma kunsttisleri-töökoja. Enesearendamise eesmärgil oli Rietveld end eelnevalt harinud joonistamise, maalimise ja mudelite valmistamise osas. Hiljem hakkas ta tegelema kappide valmistamise ning müümisega. Rietveldil oli oma aja kohta isikupärane stiil. Tema kapid olid lihtsad, ilma üleliigsete detailideta ning tootmisel kasutas materjali kokkuhoidlikult.
De Stijl
Esimese maailmasõja järel tuli hakata tegelema purustatud linnade taastamisega. 1920. aastail tekkinud funktsionalism sai laiemale üldsusele tuntuks Hollandi rühmituse De Stijl ja Saksamaa kunstikooli Bauhaus tegevuse kaudu. De Stijl (1917–1931) oli 1917. aastast ilmuma hakanud ajakiri Hollandis, mille ümber koondus kunstnike ja arhitektide rühmitus. See oli 1920. aastate kõige mõjukam avangardkunsti ajakiri. Funktsionalismile omaselt oli De Stijlile rühmituse alusteks süntees vormide, värvide ja materjalidega, võttes kujunduse lähtepunktiks kavandatava objekti otstarbe. Neoplastitsistlik töömeetod nägi ette vertikaalsete joonte ning kokkulepitud värvipaleti kasutamist, milleks olid Piet Mondriani meelisvärvid. De Stijli ideoloogide eesmärgiks oli täiesti objektiivse kunsti loomine, kus puuduks inimlikkus ning subjektiivne lähenemine. Selle kaugemaks eesmärgiks oli allutada kogu keskkond neoplastitsistlikule vormikeelele.
1919. aastal liitus G. T. Rietveld De Stijli kunstiliikumisega. Rietveldist sai üks kolmest De Stijle liikumise säravaimaks ning mõjukaimaks liikmeks Piet Mondriani ja Theo van Doesburgi kõrval. Tema ja Truus Schröder-Schräderi koostöös kujundatud Schröderi villa oli antud rühmituse tähtsaim töö. Selles majas liituvad omavahel funktsionaalsus ja neoplastitsismi vormikeel.
Isiklik elu
1922. aastal abiellus Rietveld Vrouwgien Haddersiga. Abielust sündis neli last. Lastest noorim, Wim Rietveld on samuti tuntud ja omal alal hinnatud tööstusdisainer.
Rietveldi Schröderi maja
1918. aastal asutas ta oma mööblivabriku ja 1919. aastal alustas ametlikult oma arhitektikarjääri. Pärast abikaasa surma pöördus Truus Schröder-Schräder 1923. aastal Gerrit Thomas Rietveldi poole ning palus talle ja tema kolmele lapsele Utrechtis maja kujundada. G. T. Rietveld oli seni peamiselt väiksemate projektidega tegelenud. Schröderi maja projekt oli Rietveldi jaoks unistuse täitumine. Maja valmis Rietveldi ja Truus Schröder-Schräderi koostöös. Truus Schröderil oli oma kindel visioon, milline see maja peab välja nägema, lihtne ja ruumikas. Tänu varasemale koostööle teadis ta, et Rietveldile ei meeldi traditsioonilisus ning seetõttu sujus koostöö hästi. Valminud elumaja on avar, lihtne ja funktsionaalne, peites endas mitmeid nutikaid lahendusi. Näiteks on kasutatud libisevaid seinu, et vastavalt vajadusele kas ruumi avaramaks või väiksemateks eraldatud ruumideks muuta. Teisena tasub välja tuua ülemise korruse nurgaakna. Akende avades tekib tunne nagu oleksid õues, sest nurk, mis akende abil moodustus on kadunud.
Schröderi maja valmis 1924. Poldri maastikuvaade, mida aknast välja vaadates sai imetleda mängis kujunduses keskset rolli. Schröderile oli vaade oluline. Kui vastasmaad 1930. aastate alguses arendamiseks müüki pandi, ostis ta need alad kohe, et säilitada kaunis loodusvaade. See aga ei jäänud kahjuks nii. Maja ehitamise perioodil asus hoone äärelinnas, kuid juba kümme aastat möödudes laienes Utrechti linn maja taga asuvale lagendikule. 1960. aastatel ehitati maja lähedale neljarealine kiirtee ja viadukt. Rietveldi sõnul oli pärast seda maja sisemine ja välimine siduv terviklikkus hävitatud.
2000. aastast alates on Schröderi maja kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse. Praegu on maja Rietveldi Schröderi maja sihtasutuse ja Centraali muuseumi hallata.
Nieuwe Zakelijkheid ja viimased aastad
1928. aastal sai Gerrit Rietveldist Rahvusvahelise Moodsa Arhitektuuri Kongressi (Congrès International d'Architecture Moderne ehk CIAM) liige. Ta kuulus ka CIAM-i asutajaliikmete hulka, mis eitas igasugust eklektitsismi. CIAM-i eestvedamisel jõuti esimese rahvusvahelise linnaehitust reguleeriva dokumendini, mis on tuntud Ateena harta nime all. Just viimasele tuginedes arenevad linnaehitus ja ehituspoliitika pärast teist maailmasõda. Sellel ajal eemaldus ta "De Stijlist" ning 1928. aastal tegeles juba funktsionaalsema arhitektuuristiiliga, milleks on Nieuwe Zakelijkheid ehk Nieuwe Bouwen.
Aastatel 1932–1934 konstrueeris Rietveld „Siksak-tooli“, mis koosneb neljast lihtsast, kaldus nurkade all kokku pandud lauast.
1920. aastatel saavutatud edu 1930. aastatel taandus. Alates 1920. aastate lõpust tegeles ta sotsiaalmajade, odavate tootmismeetodite, uute materjalide eelvalmistamise ja standardimisega. Näiteks katsetas ta 1927. aastal kokkupandavaid betoonplaate, mis ei olnud sellel ajal veel levinud. Enam ei olnud tal nii palju arhitektuurilisi tellimusi, kuid mööbliga jätkas ta endiselt. Tema tellimused tulid kõik siiski eraisikutelt ja alles 1950. aastatel suutis ta oma progressiivseid ideid sotsiaalkorterite osas Utrechti ja Reeuwijki projektides ellu viia. . Rietveldi sotsiaalkorterite projekt on jäänud tema varasemate tööde varju (nt on valminud 1949. aastal Verrier Instituut). Alates 1936. aastast kuni II maailmasõjani pühendus Rietveld mööblidisainile. Pärast sõda hakkas ta uuesti saama arhitektuuri tellimusi. G. T. Rietveldi viimaseks projektiks jäi Amsterdamis asuv Van Goghi muuseum. See on ka tema karjääri suurimaid ja tähelepanuväärseimaid töid. Selle valmimist ta kahjuks ei näinud, kuna ta suri aasta pärast projekti algust ning muuseum valmis alles 1973. aastal.
1968. aastal muudeti Amsterdami kunstiakadeemia nimi Rietveldi auks Gerrit Rietveldi Akadeemiaks. Amsterdami rakenduskõrgkool kuuluvad üliõpilased üle kogu maailma. Akadeemia eesmärk on toetada andekaid noori, et nad saaksid iseseisvalt tegutseda kujutava kunsti või disaini valdkonnas.
Adrian Newey
pisi| pisi|[[Williams Renault FW18, mille roolis tuli Damon Hill 1996. aastal maailmameistriks]] pisi|[[Mika Häkkinen|Mika Häkkise 1998. aasta McLaren MP4-13]] pisi|[[Sebastian Vetteli 2011. aasta Red Bull RB7]] Adrian Martin Newey (sündinud 26. detsembril 1958 Stratford-upon-Avonis) on Suurbritannia aerodünaamikainsener, kõige rohkem Vormel 1 meistriks tulnud konstruktor. Tema kolmele Vormel 1 meeskonnale konstrueeritud autodega on tuldud kümme korda konstruktorite maailmameistriks ja kümme korda individuaalseks meistriks.
Adrian Newey lõpetas 1980. aastal Southamptoni ülikooli lennunduse ja kosmonautika erialal. Seejärel töötas ta Fittipaldi ja Marchi Vormel 1 meeskonnas ning Vormel 2 sarjas.
Aastal 1990 värbas Patrick Head ta Williamsi peakonstruktoriks ja sellest sai alguse tema võidukas karjäär. Juba 1992. aastal tuli Adrian Newey loodud Williams konstruktorite meistriks ja aitas maailmameistriks Nigel Manselli. Aastatel 1991–1997 võitsid Adrian Newey konstrueeritud Williamsid 58 võistlust, neli sõitjate tiitlit ja viis konstruktorite tiitlit.
2005. aasta hooaja lõpus asus ta tööle Red Bulli meeskonnas. Aastatel 2010–2013 tulid Adrian Newey loodud Red Bullid nii konstruktorite kui ka sõitjate maailmameistriks.
Salinas
pisi|Salinase peatänav Salinas on linn USA-s California osariigis, Monterey maakonna halduskeskus ja suurim linn. Salinas asub Salinase jõe suudmest 16 km kaugusel idas.
Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 163 542. Aastal 2010 oli elanikke 150 441. Salinas on suurima ladinaameeriklaste osatähtsusega suurlinn California osariigis – 2020. aastal moodustasid ladinaameeriklased linna elanikkonnast 79,6%.
200 pKr elasid Salinase piirkonnas esselenid. 200. ja 500. aasta vahel asusid sellesse piirkonda rumseni ja ohloni keelt kõnelevad indiaanihõimud, kellel oli 18. sajandil kokkupuuteid hispaanlastega. 1856. aastal ehitati kahe postitõllatee ristumiskohta reisijate võõrastemaja ja selle ümber tekkis asula. 1867 pandi paika tänavad ja avati postkontor. 1874. aastal sai Salinas linnaõigused. Linn on nime saanud Salinase jõe järgi.
Enamiku linna hoonetest moodustavad 20. sajandi ühepereelamud ja madalad kortermajad. Hoonete stiil on mitmekesine, varieerudes alates tagasihoidlikest bangalotest kuni avarateni luksusmajadeni.
Salinases on lähistroopiline vahemereline kliima, mis on ideaalne taimekasvatuseks ja viinamarjaistanduste pidamiseks. Talvel jäävad temperatuurid 5–17 °C ja suvel 12–21 °C vahele. Salinase õhk on kvaliteedilt üks puhtamaid USA linnade seas. Sademeid langeb 385 mm aastas.
Salinases on sündinud kirjanik ja Nobeli kirjandusauhinna laureaat John Steinbeck ja filminäitleja Vanessa Hudgens.
Rüütli tänav (Tallinn)
pisi|Vaade tänava algusest Rüütli tänav on tänav Tallinna vanalinnas Niguliste kiriku taga. Tänav algab Lühikese jala, Rataskaevu tänava ja Niguliste tänava ristumiskohas, kulgeb lõuna suunas, pöörab kaarega itta ja lõpeb Harju tänaval. Tänava pikkus on umbes 280 meetrit.
Ajalugu
Rüütli tänaval asus keskajal linna tööhoov (Marstall), hiljem asus endise tööhoovi maatükil linna valukoda, kus valati suurtükke, kirikukelli jne; samas asus ka linna relvatöökoda.