cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mari keel
Mari keeles on neli suuremat murret: mäemari (Volgast lõunas), loodemari (Kirovi oblastis ja Nižni Novgorodi oblastis), niidumari (Volgast põhjas ja läänes; mari keele kõnelejate enamus) ja idamurre. Kirjakeeli on kaks – mäemari ja niidumari. Mõlemad kirjakeeled on Marimaal ametikeelteks.
Mari keele kujunemisala arvatakse asuvat tänasest Marimaast lääne pool.
Esimesed kirjakeele mälestised 18. sajandist. Mõlemad mari kirjakeeled kasutavad praegu kohandatud kirillitsat. Niidumari tähestikus on lisaks vene tähestiku tähtedele tähed Ҥ, Ӧ ja Ӱ. Mäemari tähestikus on Ӓ, Ӧ, Ӱ ja Ӹ.
Küsisõnad
Niidumari küsisõnad: мо "mis", кӧ "kes", кузе "kuidas", мочол(о), мыняр(е) "kui palju", кушто "kus", кушко "kuhu", кунам "millal", могай "milline", молан "miks".
Mäemari küsisõnad: ма "mis", кӱ "kes", кыце "kuidas", маняр "kui palju", кышты "kus", кышкы "kuhu", кынам "millal", махань "milline", малын "miks".
Irvala
Irvala on küla Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas.
Idas piirneb Irvala küla Püssi linnaga.
Varem on Irvala kuulunud Püssi valda.
Külavanem on Paul Maalma.
Irvalas on sündinud laulja Jenny Siimon.
Madis-Juhani talu kalmistu
Madis-Juhani talu kalmistu on kalmistu Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kagavere külas Järva vallas Järva maakonnas.
Kalmistu rajati Madis-Juhani nr 36 talu maadele (tänapäeval Korni talu maadel), selle omanik oli perekond Mathiesen. Taluperemees Hans Mathiesen (1891–1943) kavandas vähemalt juba kevadel 1932 kalmistu asutamist, kuid see taotlus kinnitati alles 1934. aastal.
Kalmistule maetutest ei ole kindlaid teateid. Võimalik, et hoolimata rajatud kalmistust polegi teadmata põhjustel sinna kedagi maetud.
Kirjeldus
Kalmistu paikneb talu südamest umbes 200 m kaugusel idas, Valasti–Järva-Jaani tee äärest umbes 5 m kaugusel lõunas. Arvatavasti kavandati teed ääristama lühike puiestee. Kalmistu on trapetsikujuline (küljepikkusega umbes 17 ja 25–30 m), selle pindala on umbes 0,05 ha.
Rajamise aegu oli sellel maa-alal põõsastega karjamaa. Tänapäeval on alal lageraiejärgne võsastik.
Lihula kivikalme
Lihula kivikalme on Muinas-Eesti 5.–7. sajandi pKr kivikalme Pärnu maakonnas, Lääneranna vallas, Lihulas.
Asukoht
1973. aastal avastatud kivikalme asub Lihula linna edelaosas, maa-alal, mis on kirdest piiratud Põllu tänavaga, läänest-edelast Vana-Pärnu maanteega ja kagust Kalmu tänavaga.
Muistise kirjeldus
Parivere mäe (ka nn KEK-i mägi) kirdenõlval asetsev kivikalme on peaaegu ringikujuline, kaetud murukamaraga ja laotud peamiselt raud- ja paekividest. Selle läbimõõt on 16 meetrit ning keskmine kõrgus 1,63 meetrit.
Arheoloogilised uuringud
Kivikalme kaevati arheoloogiliselt täies ulatuses läbi Mati Mandeli juhatusel 1974. aastal. Kaevamiste ajal leiti murukamarate ja kivide alt mitmeid 5.–6. sajandi pKr hauapanuseid: savinõude killud, odaots, mõõga teravik, nuga, suitsed, pronksspiraalid, sõrmus ja ehtenõel.
Inimsäilmed
Arheoloogiliste leidude ajal selgus, et Lihula kivikalmesse oli kuni kahe sajandi jooksul maetud 21 inimest ühest perekonnast. Antropoloogia kaudu suudeti tuvastada vaid üheksa maetut: kaks imikut, üks 7–14aastane, üks vanuses 15–25 aastat, kaks vanuses 25–35 aastat ja kolm vanuses 35–55 aastat.
NASCAR
NASCAR ehk National Assocation of Stock Car Auto Racing on USA autospordiorganisatsioon, mis korraldab võidusõidusarju USAs, Kanadas, Mehhikos ja Euroopas. Populaarseimad NASCARi korraldatavad sarjad on seeriaautode võistlussarjad Monster Energy NASCAR Cup, Xfinity Series ja Camping World Truck Series.
NASCAR on äriettevõte, mille rajas 1948. aastal endine mehaanik ja võidusõitja Bill France. Alates 2003. aastast juhib seda tema pojapoeg Brian France. Ettevõtte peakorter asub Florida osariigis Daytona Beachis. Samas linnas asub ka ovaalrada, kus iga aasta veebruaris peetakse Sprint Cupi sarja tuntuimat võidusõitu, Daytona 500 miili sõitu.
Voldemar Krimm
Krimm poksis aastatel 1962–1972 Tallinna Tööjõureservides ja Dünamos, tema treenerid olid Martin Linnamägi ja Karl Leman. Ta pidas 105 kohtumist ja võitis neist 68.
Dinamo üleliidulistel meistrivõistlustel oli ta kolm korda kolmas (1969 ja 1971–1972).
Ta sai 1969. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks.
Täisarv
Kõikide täisarvude hulka tähistatakse tavaliselt sümboliga \mathbb{Z} (lühend saksakeelsest sõnast Zahlen 'arvud').
Täisarvude hulgal on defineeritud liitmine, lahutamine ja korrutamine ning lineaarne järjestus.
Täisarvu –a (st 0 – a) nimetatakse täisarvu a vastandarvuks.
Täisarvude järjestamine
Kahest täisarvust loetakse suuremaks see, mille kujutis arvteljel on teisega võrreldes positiivses suunas.
Näiteks: –2>–5 ehk –5<–2; –5<0; –2<2; –1<5
Arvteljel: –5 –4 –3 –2 –1 0  1  2  3  4  5
Nullist väiksemaid täisarve nimetatakse negatiivseteks täisarvudeks, nullist suuremaid täisarve positiivseteks täisarvudeks.
Kaaria
thumb|Kaaria asukoht. Kaaria oli vanaaja maakond ja riik Väike-Aasia edelaosas, kus elasid kaarialased (oletatavasti indoeuroopa päritolu).
Vana-Kreeka pärimuse järgi asustasid 2. aastatuhandel eKr kaarialased kogu Egeuse mere piirkonda. Sama aastatuhande lõpul vallutasid kreeklased Kaaria rannikualad ja rajasid sinna mitmed linnad, Halikarnassos, Mileetos, Knidos, jt.
6. sajandil eKr läks Ahhemeniidide Pärsia võimu alla, kuid umbes 377–353 eKr Mausolose valitsemisajal saavutas faktilise iseseisvuse. Hiljem langes Seleukiidide võimu alla.
Wittenberge
Wittenberge on linn Saksamaal Brandenburgi liidumaal Prignitzi kreisis. Asub Elbe jõe ääres.
Ajalugu
Wittenberge sai linnaõigused 1300. aastal.
Allik
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Allik 959 inimesel: 463 mehel ja 496 naisel. Perekonnanimede levikult on Allik meeste puhul 71. kohal ja naiste puhul 79. kohal.
Kananga
Kananga on linn Kongo DV-s, Kesk-Kasaï provintsi halduskeskus. Asub Lulua jõe ääres.
Linna kohale asutas saksa maadeuurija Hermann Wißmann 1885. aastal Luluaburgi uurimisjaama, mille ümber tekkis linn.
Mobutu Sese Seko nimetas linna ümber Kanangaks.
Kananga on teemandikaubanduse keskus.
Uddevalla
thumb|[[Karl X Gustavi ja Erik Dahlberghi ausammas Uddevalla Kuninga väljakul.]] Uddevalla on linn Rootsis Västra Götalandi läänis Uddevalla vallas.
Uddevalla sai linnaõigused 1498. aastal. Linnas on olnud kolm korda suured tulekahjud aastatel 1564, 1690 ja 1806. Linna nimi oli varem Oddevold, mis olevat tulnud sõnadest "odden på vallen". Teise teooria järgi on nimi tulnud hoopis jumal Odini nimest.
Tööstus
Linna oli rajatud laevatehas Uddevallavarvet 1800. aastatel suure majanduskasvu ajal. Veel 1960. aastani oli see Bohusläni suurim tööandja. 1970. aastatel saabunud majanduskriis haaras ka Uddevalla laevatehast, mis 1985. aastal põhjustas selle sulgemise. Selle järel on Volvo ehitanud sinna uue tehase, kus praegu valmistatakse Volvo C70 seeria autosid. Volvo on tehase omanik koos itaallaste Pininfarinaga.
Alfred Roman
Liechtensteini prints Alfred Roman (Alfred Roman Prinz von und zu Liechtenstein, 6. aprill 1875 Viin – 25. oktoober 1930 Waldstein Peggau lähistel) oli Liechtensteini poliitik, 15. juunist 4. augustini 1928 Liechtensteini valitsusjuhi kohusetäitja.
Ta oli vürst Johann I pojapoeg ja vürst Alois II vennapoeg. Tema abikaasa oli 1912. aastast Oettingen-Oettingeni ja Oettingen-Wallersteini printsess Theresia Maria (1887–1971), kellega neil oli kokku neli last:
Kestla
Kestla on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas.
Envisat
Envisat on Euroopa Kosmoseagentuuris (ESA) loodud Maa seire satelliit. See on märtsis 2008 suurim Euroopa kosmoseaparaat kogukaaluga 8211 kg. Envisat viidi päikesesünkroonsele polaarorbiidile 1. märtsil 2002, orbiidi kõrgus 790 km, mõõtmisintervall oli algselt 35 päeva, alates novembrist 2010 muudeti orbiiti ja uueks kordustsükli pikkuseks sai 30 päeva.
Kestla
Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi kuulus Kestla küla Ida-Viru maakonna Aseri valla koosseisu.
Envisat
8. aprillil 2012 kaotati side Envisatiga. Kuu aega kestnud katsed taaselustada satelliit ei andnud tulemusi ja 9. mail 2012 kuulutas ESA missiooni lõppenuks. Envisatil on üheksa mõõteseadet maa, veekogude, jää ja atmosfääri uurimiseks
Kestla
Nõukogude perioodil oli Kestla küla aastatel 1945–1954 Lüganuse külanõukogu koosseisus, 1954. aastast Aseri külanõukogu koosseisus.
Envisat
Kümne aastaga edastati maale rohkem kui tuhat terabaiti infot.
Kestla
Küla on varem kuulunud Lüganuse kihelkonda.
Kalvi
{{See artikkel|räägib külast; perekonnanime kohta vaata artiklit Kalvi (perekonnanimi); eesnime kohta vaata artiklit Kalvi (eesnimi); Ineši valla küla kohta vaata artiklit Kaļvi}; Arona valla küla kohta vaata artiklit Kaļvi (Arona vald)}}
Kalvi on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas.
Kalvis on supelrand ja 50 m üle merepinna ulatuv Kalvi pank, küla keskel asuvad Kalvi vasallilinnuse varemed ja Kalvi mõisasüda.
Aedmaasikas
Teaduslikult kirjeldasid aedmaasikat esimesena Antoine Nicolas Duchesne ja François Rozier 1785.
Kalvi
Küla on kuulunud Viru-Nigula kihelkonda.
Aedmaasikas
Ajalugu
Maasikate kodustamise aeg pole teada. Esimesed kindlad andmed maasikate kasvatamise kohta pärinevad 14. sajandi algusest Prantsusmaalt. Samuti kultiveerisid inkad maasikaid juba enne eurooplaste saabumist 16. sajandil. Algselt kasvatati Euroopa aedades looduslikku maasikaliiki metsmaasikat, kuid Ameerika avastamise järel toodi 17. sajandi alguses Põhja-Ameerikast Euroopasse virgiinia maasikas, et ristata seda kohaliku metsmaasikaga. Prantslane Amédée-François Frézier tõi 1714 Tšiilist Prantsusmaale tšiili maasika. Algselt juhuslikult koos kasvatatud tšiili ja virgiinia maasikad andsid aga risttolmlemisel loodusliku hübriidi, milleks on tänapäeval tuntud aedmaasikas. Seega tuntakse aedmaasikat alla 300 aasta.
Kalvi
1970. aastatel oli Kalvi asunduse staatuses.
Aedmaasikas
Morfoloogia
pisi|vasakul|Viljastunud ja õitsev õis pisi|vasakul|[[Pähklikesed koguvilja pinnal]] pisi|vasakul|Aedmaasika koguviljad ehk maasikad Aedmaasikal on hästi arenenud narmasjuurestik ja suurem osa selle kogumassist asub kuni 25 cm sügavusel. Juured kasvavad enamasti puhmikuga võrreldes samale kaugusele ning vaid vähesed neist ulatuvad kaugemale. Ühe kuni mitme aasta jooksul surnud juurte asemele kasvavad uued juured, mis asuvad risoomile järjest lähemal.
Kalvi
23.-24. juulil 1988 asutati Kalvis Eesti Kristlik-Demokraatlik Erakond (EKDE), mis 1992. aastal ühines koos kolme muu parteiga Rahvuslikuks Koonderakonnaks Isamaa.
Aedmaasikas
Morfoloogia
Risoomiharu on lühivõrse (lehekodarik ehk leherosett), mille tipupungast ja ülemistest külgpungadest arenevad õisikuvarred, keskmistest külgpungadest uued risoomiharud ning alumistest külgpungadest võsundid.
Kalvi
Küla järgi on nime saanud Toila kihistu Kalvi kihistik.
Aedmaasikas
Morfoloogia
Juurduval noorel taimel on vaid üks lühivõrse. Sügiseks areneb taimel soodsates kasvutingimustes 2–3 lühivõrset, kaheaastasel taimel on neid juba 5–9, kolmeaastasel 8–16 jne. Kõige intensiivsem harunemine toimub esimesel kolmel aastal. Vanadel taimedel külgharude areng aeglustub.
Kalvi
pisi|tühi|Esimene külm
Aedmaasikas
Morfoloogia
Aedmaasika nn mari ehk maasikas on tegelikult lihakas koguvili, mis areneb õiepõhjast. Maasika osaviljadeks on aga pähklikesed, mis asuvad koguvilja pinnal. Igas pähklikeses on seeme.
Fenoloogia
Aedmaasikal puudub sügavpuhkus. Taime kasv peatub hilissügisel ja ta talvitub sundpuhkuse seisundis, kui õhutemperatuur langeb alla 2 °C.
Pärast lume sulamist kevadel ja õhutemperatuuri tõusmist üle 5 °C algab maasika kasvuperiood. Ligi 2–3 nädala pärast moodustuvad õisikuvarred. Umbes 15 ööpäeva hiljem hakkavad taimed õitsema (Eestis tavaliselt mais-juunis). Üks õis õitseb 1–4 ööpäeva. Viljastumise õnnestumiseks on optimaalne õhutemperatuur 15...20 °C. Sõltuvalt sordist õitsevad aedmaasikad 20–30 ööpäeva. Pärast viljastumist kulub ligi 30 ööpäeva saagi valmimiseni. Eestis valmivad maasikad tavaliselt juulis. Pärast saagi valmimist õisikuvarred kuivavad. Võsundid hakkavad kasvama tavaliselt pärast saagi valmimist. Noortel taimedel ilmuvad võsundid varem kui vanematel.
Ökoloogia
Aedmaasikas kasvab kõige paremini täisvalguses või poolvarjus. Taimed ei talu seisvat vett. Suvel ei vaja taimed väga kõrget õhutemperatuuri, mistõttu saab aedmaasikaid kasvatada ka Soomes, Kanadas ja Venemaa põhjaosas. Aedmaasika taimed ei talu talvel väga madalaid õhutemperatuure. Külmakahjustusi saavad nad lumevaestel talvedel, kui õhutemperatuurid langevad alla −8 °C. Paks lumekiht (üle 20 cm) aitab taimi talvekülmade eest kaitsta. Õisi võivad kahjustada kevadised hiliskülmad, kui õhutemperatuur langeb alla −1 °C.
Lühikeste juurte tõttu vajavad maasikataimed põua ajal kastmist. Väga tähtis on, et maasikatel oleks piisavalt niiskust kuni õitsemise alguseni ja viljade moodustamise ajal. Õitsemise ajal taimi ei kasteta. Kuiva ilma korral peab kastma ka augustis ja septembris, sest sel ajal moodustuvad õiepungad, millest sõltub järgneva aasta maasikasaak.
Aedmaasika sortidel on erinevad nõuded mullalõimise suhtes. Mulla soovitatav huumusesisaldus on 2½–3½% ning optimaalne pH on 5,5–6,0. Taim vajab kasvuajal vähe lämmastikku ja on tundlik kõrge kloorisisalduse suhtes.
Kasvatamine
Maasikaid saab kasvatada ka seemnest, aga see jääb üksnes hobikasvatajate tegevuseks, sest maasikate suurtootjad seda ei tee. Maasikaseemneid saab küll kauplustest osta, aga mitte nii suures koguses, et tervet maasikapõldu täita. Tavaliselt kasvatatakse maasikaid võsunditest.
Umbrohu tõrjumiseks kasutatakse tavaliselt kilemultši, harvem saepurumultši. Võimalik on veel katta muld õlgede või põhuga (põhus ei tohi olla umbrohutaimi). Multši abil jäävad maasikad puhtamaks. Peale multšimise kasutatakse umbrohu tõrjeks niitmist, äestamist ja kõplamist.
Maasikaistandustes kasutatakse tänapäeval tavaliselt väetisi niihästi enne kui pärast saagi koristamist ja sageli enne taimede istutamist.
Saagi koristamine ja puhastamine ei ole aja jooksul oluliselt muutunud. Maasikad on õrnad ja neid koristatakse endiselt käsitsi. Tavaliselt toimub nende sortimine ja pakkimine maasikapõllul, mitte vastavas hoones. Kui on siiski vaja suures koguses maasikaid pesta, tehakse seda veejugade ja konveierilintide raputamise abil.
Transilvaania valitsejate loend
Transilvaania valitsejate loend loetleb Transilvaania valitsejaid alates 10. sajandist kuni selle liitmiseni Rumeeniaga 1918. aastal.
Aedmaasikas
Kasutamine
Varajase saagi ja hea maitse tõttu on maasikad olulisel kohal meie toidulaual. Nendest valmistatakse moosi, siirupit, mahla, želeed, marmelaadi, dessertveini, likööri jm. Maasikaid saab kuivatada ja sügavkülmutada. Lühikest aega saab neid säilitada ka külmkapis, aga mitte kinnises karbis, sest siis riknevad nad kiiresti. Enne sügavkülmutamist pole soovitatav maasikaid pesta, külmutada tuleks neid väikeses koguses ja üsna kiiresti. Külmutamisel väheneb maasikate magus maitse ja seetõttu võib neile suhkrut peale raputada.
Maasikapigmendi ekstrakti saab kasutada happelisuse ja aluselisuse indikaatorina.
Allergia
pisi|Maasikad allergikutele Mõned inimesed on maasikate suhtes allergilised. Neil tekib maasikate söömise järel anafülaktiline reaktsioon ja võib tekkida koguni anafülaktiline šokk. Sümptomid meenutavad heinapalavikku, aga sellele võib lisanduda naha punetamine või lööve. Raskematel juhtudel võivad tekkida hingamisega raskused.
Kindlaks on määratud, et seda põhjustab proteiin, millele anti nimeks Fra a1 (lühend sõnadest Fragaria allergen1). See proteiin vastutab viljade küpsemise eest. Selle proteiini homolooge leidub kases ja õunas ning see laseb oletada, et inimestel võib areneda nende kolme liigi vaheline ristreaktiivsus.
Haigused ja kahjurid
pisi|Maasika-laikpõletik pisi|Maasika-õielõikaja Levinuimad aedmaasikahaigused on:
Levinuimad kahjurid on:
Vammala linn
Vammala on endine linnaks nimetatud omavalitsusüksus Soomes Pirkanmaa maakonnas.
2007. aastal liitus linnaga Suodenniemi vald. 1. jaanuaril 2009 moodustati Vammala linna ning Äetsä ja Mouhijärvi valla liitmise teel Sastamala linn.
Vammala on tuntud kui raamatute linn. Seal asub palju raamatuantikvariaate.
Vammala oli Kuressaare sõpruslinn.
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 494
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 494 on resolutsioon, mille ÜRO Julgeolekunõukogu võttis vastu 1981. aasta 11. detsembril toimunud kinnisel istungil. Resolutsioonis soovitas julgeolekunõukogu nimetada peaassambleel Peruu diplomaat Javier Pérez de Cuéllar ÜRO peasekretäri ametisse ajavahemikuks 1. jaanuar 1982 kuni 31. detsember 1986.
ÜRO Julgeolekunõukogu võttis resolutsiooni vastu ühehäälselt.
Rannu (Viru-Nigula)
Rannu on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Asub Aserist lõunas.
Rannu on kuulunud Aseri mõisa alla ja Viru-Nigula kihelkonda.
Loogiline võimalikkus
Loogiline võimalikkus on kõige lõdvem võimalikkuse tüüp (sealhulgas modaalloogikas). Kõige lihtsamalt öeldes on loogiliselt võimalikud propositsioonid need, mis ei sisalda loogilist vasturääkivust.
Võib ka öelda, et propositsioon on loogiliselt võimalik siis ja ainult siis, kui maailm saaks olla niisugune, et see propositsioon on tõene. Seetõttu on näiteks "Taevas on sinine" (ja teised tegelikult tõesed propositsioonid) loogiliselt võimalikud: kui tegelik maailm võimaldab propositsiooni tõesust, siis maailm ka saab olla niisugune, et see propositsioon on tõene. Kuid loogiliselt on võimalik ka, et taevas on roheline, sest maailm saaks ju põhimõtteliselt olla ka niisugune, et maailm on roheline (see tähendab: oleks ju ka mõeldav, et maailm oleks niisugune, et taevas oleks roheline).
Seevastu loogiliselt võimatud propositsioonid on sellised, mis mitte kuidagi tõesed olla ei saaks, sest nende puhul tekib loogiline vasturääkivus. On küll loogiliselt võimalik, et taevas on roheline, kuid ei ole loogiliselt võimalik, et taevas oleks samal ajal ja samas suhtes roheline ja mitteroheline. Kui taevas oleks roheline, siis ta ei saaks olla mitteroheline, ja ümberpöördult.
Enamasti leitakse, et on loogiliselt võimalik, et loodusseadused oleksid teistsugused, kui nad tegelikult on. Sel juhul on paljud asjad, mida me peame võimatuks, siiski loogiliselt võimalikud: näiteks on loogiliselt võimalik, et ma lendaksin käsi tiibade asemel kasutades või lööksin jalgpalli nii tugevasti, et ta lendaks kiirusega 300 000 km/s. Sellised stsenaariumid on siis loogiliselt võimalikud, kuid füüsiliselt võimatud, täpsemalt nomoloogiliselt võimatud.
Teine loogilisest võimalikkusest erinev võimalikkuse liik on karakteroloogiline võimalikkus. Näiteks on loogiliselt võimalik, et pärast halvasti magatud ööd lähen ma tänavale ja hakkan inimesi tapma. Ka loodusseadused ei keela seda, kuid see ei ole karakteroloogiliselt võimalik, sest see ei lähe minu iseloomuga kokku. Propositsioon on loogiliselt paratamatu siis ja ainult siis, kui ei ole loogiliselt võimalik, et ta oleks väär.
Propositsioon on loogiliselt võimatu siis ja ainult siis, kui ei ole loogiliselt võimalik, et ta oleks tõene.
Propositsioon on loogiliselt kontingentne siis ja ainult siis, kui on loogiliselt võimalik, et ta on tõene ja on loogiliselt võimalik, et ta on väär.
Loogiline võimalikkus ja füüsiline võimalikkus
Võrdleme järgmist kahte arutlust:
Esimene arutlus on kehtetu, teine kehtiv. Esimese arutluse puhul on võimalik, et eeldus on tõene, ent järeldus on väär, sest olgugi eeldus tõene, võib tomatitaim näiteks hävida enne viljakandmist, ütleme, taimekahjurite rünnaku või pommitabamuse tagajärjel.
Nüüd võrdleme kahte võimatust:
Kui jutt on füüsilisest võimalikkusest, siis väide 3) on tõenäoliselt tõene: paistab et loodusseadused ei võimalda inimesel oma lihaste jõul Maale Kuule hüpata. Kui jutt on loogilisest võimalikkusest, siis väide 3) on väär: sellises hüppes ei peitu sisemist vastuolu. Isegi kui see hüpe on loodusseadustega vastuolus, on ta loogiliselt ikkagi võimalik, sest oleks ju loogiliselt võimalik, et loodusseadused oleksid teistsugused. Aga väide 4) on isegi loogiliselt võimatu, sest kolmerattalisus ja kaherattalisus ju ometi välistavad teineteist.
Asjade seis on füüsiliselt võimalik, kui loodusseadused seda võimaldavad või võimaldaksid (niisugune asjade seis ei pruugi olla tegelik). Asjade seis on loogiliselt võimalik, kui see teistsuguste loodusseaduste puhul oleks (või olemasolevate loodusseaduste juures on) füüsiliselt võimalik. Füüsiliselt võimatu on see, mis ei ole füüsiliselt võimalik, ja loogiliselt võimatu on see, mis ei ole loogiliselt võimalik. Mis on loogiliselt võimatu, see on füüsiliselt võimatu, ja mis on füüsiliselt võimalik, see on loogiliselt võimalik.
Mis on füüsiliselt võimalik, seda aprioorselt (kogemusest ja katsetest sõltumatult) teada ei ole võimalik, küll aga on aprioorselt võimalik teada, mis on loogiliselt võimalik.
Maailmastsenaariumide klassid
Maailmastsenaariumiks nimetame siin füüsilise maailma (universumi) täielikku kirjeldust. See kirjeldab maailma seisundit igal hetkel. Aja kestus maailmas ei ole ette antud, kuid eeldatakse, et maailmas on aeg. Nähtavasti ei riku see nõue üldisust kuigi palju, sest mõeldavad on ka variandid, et on ainult üks hetk (nii-öelda ajatu maailm) või ei ole ühtegi hetke (maailma ei olegi).
Ajahetked peavad olema kuidagi järjestatud. Jääb lahtiseks, kas aeg on pidev või katkeline (diskreetne). Õigupoolest ei saa tegeliku maailma kirjeldust nii relatiivsusteooria kui ka kvantmehaanika järgi rangelt võttes hetkedeks jaotada. Me hakkasime rääkima hetkedest ning kirjeldustest kui stsenaariumidest ainult selleks, et oleks selge, et jutt ei ole maailma kirjeldusest sellisena, nagu ta on mingil ühel hetkel.
Universumit saame kirjeldada muidugi ainult oma mõistestiku raames. Ka see nähtavasti ei riku üldisust, sest ka võimalikkuse probleem püstitatakse samas mõistestikus.
On võimalik rääkida mingi üksiku propositsiooni füüsilisest või loogilisest võimalikkusest. Kui näiteks auditooriumis öeldakse "See tahvel on sinine," peetakse arvatavasti silmas, et see konkreetne tahvel, mis auditooriumis sel hetkel ainsana on, on sel hetkel sinine. Nii on see propositsioon täpsustatud. Tegelikult on see tahvel küll roheline. Nüüd küsime, kas on füüsiliselt võimalik, et see tahvel oleks sinine, formuleerides seda nii: "Kas on füüsiliselt võimalik, et see tahvel oleks sinine?" Me ei pea silmas mitte seda, et tahvel oleks roheline ja samal ajal sinine, vaid seda, et ta oleks sinine sellepärast, et ta varem on näiteks värvitud siniseks. Viimasel juhul ei oleks meie maailma stsenaarium teistsugune kui tegelikult mitte ainult tahvli praeguse värvi poolest, vaid stsenaariumides peaks olema teisigi lahknevusi.
Me võime öelda, et on füüsiliselt (nomoloogiliselt) võimalik, et see tahvel oleks sinine, sest loodusseadused ei keela, et see tahvel oleks millalgi siniseks värvitud.
Jaotame kõik maailmastsenaariumid kaheks klassiks. Klassi A kuuluvad kõik need stsenaariumid, mis on füüsiliselt võimalikud, see tähendab need stsenaariumid, mille korral ei ole rikutud ükski tegelik loodusseadus. Klassi B kuuluvad füüsiliselt võimatud stsenaariumid. Siis saab klassifitseerida propositsioonide klasse (mille kohta püstitatakse küsimus füüsilisest või loogilisest võimalikkusest). Selle klassifikatsiooni ülesehitamisel lähtume vastavast stsenaariumide klasside klassifikatsioonist.
Olgu meil nüüd küsimus kujuga "Kas see-ja-see on võimalik?".
Kui see-ja-see on loogiliselt võimatu, siis ta määratleb propositsioonide klassi, mis vastab tüübile 4.
Kui see-ja-see on loogiliselt võimalik, siis ta määratleb propositsioonide klassi, mis vastab tüübile 1, 2, 3, 5, 6 või 7.
Kui see-ja-see on füüsiliselt võimatu, siis ta määratleb propositsioonide klassi, mis vastab tüübile 3, 4 või 6.
Kui see-ja-see on füüsiliselt võimalik, siis ta määratleb propositsioonide klassi, mis vastab tüübile 1, 2, 5 või 7.
ÜRO Arenguprogramm
ÜRO Arenguprogramm (inglise keeles United Nations Development Programme, lühend UNDP) on ÜRO ülemaailmne arengule sihitud võrgustik, mille eesmärk on toetada riiklikke ja regionaalseid arenguprogramme, kusjuures tähelepanu keskmes on madalama elatustasemega riigid ja arengumaad. Arenguprogramme realiseerivad riiklikud ja valitsusvälised organisatsioonid.
Kesk- ja Ida-Euroopa arenguprogramme koordineeritakse UNDP Regionaalsest Keskusest, mis asub Bratislavas.
ÜRO Arenguprogramm Eestis
Eestis on arenguprogramm toetanud eriti teadlikkuse tõusu ja koolitust, algatamaks (ja läbi viimaks) jätkusuutliku arengu programme nii riiklikul kui ka kohalikul tasandil. Nende seas väärivad mainimist "Eesti 21 projekt", Hiiumaa, Kallaste jt arengukavad.
Säästev Eesti 21
Säästev Eesti 21 ehk Eesti agenda 21 (lühendatult SE 21) on Eesti jätkusuutliku arengu riiklik strateegia kuni 2030. aastani. SE 21 on säästva arengu pikaajaline raamdokument, mis kiideti Riigikogus heaks 14. septembril 2005. Strateegia väljatöötamisel tegid koostööd erinevate valdkondade teadlased ja mitmed huvirühmad. SE 21 ei ole suunatud üksnes keskkonnakaitselistele ja ökoloogilistele aspektidele, vaid on kogu Eesti ühiskonnaelu haarav arengukava.
Strateegia väljatöötamine
Strateegia väljatöötamist juhtisid Mati Heidmets, Andres Jagomägi, Ene Kadastik, Marju Lauristin, Mai Luuk, Ahto Oja, Jaan-Mati Punning, Ruuta Ruttas, Külliki Tafel, Erik Terk, Rain Tamm ja Raivo Vetik.
Strateegia sisu
Strateegia seab oma esimeses peatükis neli eesmärki, milleks on eesti kultuuriruumi elujõulisus, heaolu kasv, sidus ühiskond ja ökoloogiline tasakaal, seejärel vaatleb teises peatükis nende eesmärkide saavutamise vahendina konservatiivset mudelit ja partnerlusmudelit. Seejärel tõdeb strateegia, et need mudelid on vastuolulised ning nende positiivne mõju Eesti arengule end ammendamas: "Sellises olukorras tuleb kaaluda võimalusi erinevate lähenemiste ühitamiseks, omamoodi sünteesstsenaariumi kujundamiseks, mis üritaks kombineerida ülaltoodud kolme tee tugevad küljed ning vähendaks võimaluste piires neis peituvaid ohtusid. Selliseks stsenaariumiks võiks olla järgmises peatükis kirjeldatud arengutee teadmusühiskonna suunas."
Teadmusühiskonnale suundumisel on vajalikud sammsammulised muutused "vähemalt neljas valdkonnas":
Kuhmo linn
Kuhmo on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Kainuu maakonnas. Piirneb idas Venemaa Karjala Vabariigiga.
Kuhmo naabervallad on Hyrynsalmi vald, Lieksa, Nurmes, Ristijärvi vald, Sotkamo vald ja Suomussalmi vald.
Kuhmoniemi vald asutati 1865. aastal, 1935 lühendati nimi Kuhmoks. 1986 nimetati linnaks.
Kuhmos asub Vartiuse piiripunkt.
Kuhmo on 2023. aastal Soome-ugri kultuuripealinn.
Peressaare
Peressaare (varem ka Peresaare) on küla Alutaguse vallas. Küla on rajatud asundusena 1930. aastatel.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tudulinna valda.
Küla asub Oonurmest edelas ja ulatub endise Sonda-Mustvee raudtee juurde välja, kus asus ka raudteepeatus.
Enne 1930. aastaid oli külas kolm talu. Aastatel 1933–1937 rajati sinna umbes 130 asundustalu. Uusasunduse kavandaja ja asundustalude tüüpprojekti autor oli Erika Nõva.
Külasse üritati luua Narva narkomaanide narkokommuuni, kuid idee sai ümbruskonna elanike terava vastuseisu osaliseks.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel kolm inimest.
Friuli
pisi|Ajalooline [[Friuli lipp]] pisi|Friuli asukoht Euroopas Friuli on omapärase kultuurilise ja ajaloolise identiteediga piirkond Itaalia kirdeosas. Piirkond koosneb suuremast osast Friuli-Venezia Giulia autonoomsest piirkonnast: Udine provints, Pordenone provints ja Gorizia provints, kuid mitte Trieste provints.
Nimekujud
Friuli mitmerahvuselise ja sellest tulenevalt ka mitmekeelse pärimuse tõttu on koha nimi erinevate kohalike rahvaste keeles erinev. Lisaks itaaliakeelsele nimele Friuli on piirkonna nimi teistes romaani keeltes järgmine: friuuli keeles Friûl ja veneti keeles Friul. Saksa keeles on piirkonna nimi Friaul ja sloveeni keeles ning lõunaslaavi keeltes Furlanija (kirillitsas Фурланија).
Geograafia
Friuli piirneb läänes Veneto piirkonnaga (piir jookseb piki Livenza jõge), põhjas Karni Alpide mäeharjaga (Carnia ja Kärnteni vahel), idas Julia Alpide, Sloveenia piiri ja Timavo jõega ning lõunas Aadria merega. Ajaloolise Friuli osadeks võib pidada ka lähedalasuvaid Sloveenia osi Soča (itaalia keeles Isonzo) jõe orus asuvast Gorizia/Nova Goricast kuni Triglavi mäe ja Vipava oruni (mis kokku moodustavad Goriška piirkonna).
Piirkonna mägine põhjaosa kuulub Alpide sellesse ossa, mida tuntakse nimega Lõuna-Lubjaalpid. Läänest itta on piirkonna kõrgeimad tipud:
pisi|vasakul|Tagliamento jõgi Gemonas pisi|vasakul|Marano laguun, mille taustal paistavad Alpid Piirkonnas on ka arvukalt mägedest lõunasse voolavaid jõgesid. Friuli mäed piiravad Tagliamento jõe sängi; jõgi ületab Gemona del Friuli omavalitsuse laiuskraadil Friuli piirkonna keskosas asuvad mäed ja voolab suurele lammile. See tasandik jaotatakse tavaliselt kaheks osaks (kõrgem osa ja madalam osa ehk Bassa Friulana), mille piiriks on Napoleoni-aegne Codroipo ja Palmanova linna ühendav tee. Sellest teest lõunasse jääb risorgive-vöönd: üle kogu ala leidub allikatoitel tiike, kus voolusängid tulevad taas maa alt välja. Tasandikest lõunasse jäävad looduskaitsealadeks kuulutatud Marano ja Grado laguunid. Teised olulisemad jõed on Torre, Natisone, Stella, Isonzo (Soča) ja Ausa.
Friuli piirkonna suurus on 8240 km², mis jaguneb Udine (4905 km²), Pordenone (2178 km²) ja Gorizia (466 km²) provintside vahel. Piirkonna ajalooline pealinn ja olulisim linn on Udine, mis oli ka keskaegse Aquileia patriarhaadi keskus. Teised olulised linnad on Pordenone, Gorizia/Nova Gorica, Sacile, Codroipo, Cervignano del Friuli, Cividale del Friuli, Gemona del Friuli, Monfalcone ja Tolmezzo.
Kliima
Friuli tasandiku kliima on niiske lähisvahemereline kliima. Selle piirkonna kliima sobib valgete veiniviinamarjade kasvatamiseks ja piirkonnast tuleb 2,5% Itaalias toodetud veinist. Ent piirkonna madalamates mägedes on valitsev mandriline kliima ja kõrgemate mägede piirkondades valitseb alpi kliima. Kui rannikul on aasta keskmine temperatuur 14 °C, siis sisemaa tasandikel langeb see 13–13,5 °C kraadini (Udines 13,1 °C, Pordenones 13,3 °C ja Gorizias 13,4 °C). Edasi põhja poole liikudes langeb keskmine temperatuur Tolmezzos umbes 10,6 °C kraadini. Madalaimad keskmised on aga Alpides: 4 °C Passo di Monte Croce Carnicos 1300 meetri kõrgusel ning 5,5 ja 7 °C vahel Val Canales 850 meetri kõrgusel.
Aasta kõige külmem kuu on jaanuar, mil temperatuur kõigub vahemikus 4,5 °C (Monfalcone) kuni peaaegu −5 °C (Passo di Monte Croce Carnico). Udines on jaanuari keskmine 3 °C ja Val Canales −3 °C. Udinest mitte väga kaugel asuvas Gorizias on aga mõnevõrra pehmem mikrokliima, kus jaanuari keskmine on 4 °C.
Aasta kuumimal kuul juulis jäävad temperatuurid rannikul ja tasandikel vahemikku 22,5–24 °C, kuid Val Canale piirkonnas vaid vahemikku 14–16 °C.
pisi|Cividale asula Natisone jõel Sademete kogus on Friulis suhteliselt suur, kuid vihma sajab aasta jooksul väga ebaühtlaselt. Kui lõunaosa miinimumid jäävad üldiselt vahemikku 1200–1500 mm (Gorizias üle 1350 mm ja Udines üle 1400 mm), siis Alpide piirkonnas on aastane sademete maksimum ligikaudu 3000 mm. Julia Eel-Alpid on üks Itaalia kõige vihmasemaid piirkondi: Musi asulas sajab aastas ligikaudu 3300 mm ja ühes kuus võib seal tulla kuni 400 mm sademeid. Mõnes Friuli piirkonnas on ülemäärane vihmasadu põhjustanud erosiooni ja üleujutusi mitmetel jõgedel. Lõunapoolsetel aladel kohtab lund harva (3 või 4 lumesajuga päeva aastas Udines ja Pordenones), kuid põhjapoolsetel aladel sajab lund tihemini: Val Canales 25 päeval, Saurises 23 päeval ja Passo di Monte Croce Carnicos 28 päeval aastas.
Demograafia
Friulis elab veidi alla miljoni inimese. Kui arvestada ka ajalooliselt piirkonda kuulunud Portogruaro ja Sappada alasid, oleks elanike arv 1,06 miljonit (ligikaudu 94 000 võrra suurem).
Üks olulisemaid demograafilisi nähtusi Friuli piirkonnas oli emigratsioon, mis algas 19. sajandi viimastel kümnenditel ja lõppes 1970. aastatel. Selle ligi sada aastat kestnud perioodi jooksul emigreerus Friulist hinnanguliselt rohkem kui miljon inimest. Välismaal elavate itaallaste registri AIRE andmetel elas 2005. aastal välismaal 134 936 Friuli päritolu emigranti. Neist 56% elas Euroopas, 24% Lõuna-Ameerikas, 10,3% Põhja-Ameerikas ja 4,7% Okeaanias. Need andmed peegeldavad aga vaid neid Friuli kunagisi elanikke ja nende järeltulijaid, kellel on Itaalia kodakondsus. Teisi Friuli elanike järeltulijaid aga need loendusandmed ei puuduta, kuna neil ei ole Itaalia kodakondsust. Üle maailma elavad Friuli juurtega inimesed on seotud kultuuriühendustega Fogolârs furlans (ainsuses "Fogolâr Furlan"); neid tegutseb Itaalias 46 ja teistes riikides kokku 156.
Varajane ajalugu ja Rooma aeg
pisi|Rooma-aegse foorumi varemed Aquileias. Aquileia roll oli oluline nii Rooma ajal kui ka keskajal, mil linnast sai patriarhaadi asukoht Muinasajal oli Friuli koduks Castellieri kultuurile. See rahvas saabus piirkonda tõenäoliselt mööda merd ja nende kultuur oli piirkonnas valdav alates 15. sajandist eKr kuni 3. sajandini eKr.
4. sajandil eKr asus piirkonda elama carni (vanakreeka keeles Καρνίοι) hõim. Nende rahvus ei ole teada ja nad võisid rääkida kas keldi, veneedi või raetia keelt; hõim võttis kasutusele raua ja hõbeda töötlemise arenenud tehnikad. Ajaloolane ja geograaf Strabon kirjutas, et see hõim asustas "Aadria lahe ja Aquileia ümbruses asunud maad" ja nii Plinius Vanem kui Ptolemaios kirjutasid, et Aquileia, Concordia ja Forum Julii kuulusid "carni'de linnadele", mis asusid "carni'de maal". Hõim kummardas keldi jumalust nimega Belenus, millest annavad tunnistust Aquileias ja selle ümbruses säilinud arvukad jumalusele pühendatud raidkirjad. Friuli põhjapoolse mägise ala kohta kasutatakse tänapäevani muistset nime Carnia.
Aquileia võlgnes oma olulisuse strateegilisele asukohale Aadria mere ääres ja Alpide läheduses. See asukoht võimaldas roomlastel lõigata ära idast tulenevad barbarite sissetungid. Julius Caesar hoidis oma leegione talvekorteris just Aquileias. Sealsete teiste keskuste Forum Iulii (Cividale del Friuli) ja Iulium Carnicum (Zuglio) arendamine suurendas Friuli majanduslikku ja kultuurilist jõukust kuni 5. sajandil aset leidnud esimeste barbarite sissetungideni. 3. sajandi viimastel kümnenditel sai Aquileiast ühe keisririigi kõige prestiižsema piiskopkonna keskus, mis võistles Rooma järel olulisuselt teise koha eest Milano ja hiljem Ravennaga. Hunnide sissetung tähistas Friuli languse algust: Aquileia, mida kaitsesid vaid kasinad väed, oli sunnitud alistuma ja Attila hävitas linna aastal 452. Pärast hunnide taganemist naasid Grado laguunis pelgupaiga leidnud ellujäänud linnaelanikud linna, kuid leidsid selle eest täielikult hävitatuna. Aquileia ülesehitamist ei lõpetatud kunagi ja see ei saanud eales tagasi regiooni pealinna vana hiilgust. Kuid linn jäi tänu Aquileia patriarhaadi loomisele jätkuvalt tähtsaks ka pärast Lääne-Rooma keisririigi langust. Alates 6. sajandist oli tegemist ühe Itaalia olulisima kirikliku võimu keskusega. Kuna kõigi suuremate barbarite sissetungide ristumiskohaks olnud Friuli tasandikul puudus turvalisus, ajendas see paljusid otsima varjupaika laguunides asunud saartelt või kindlustatud mägiküladest, tuues kaasa piirkonna viljakama osa rahvastiku vähenemise ja selle tagajärjeks olnud vaesumise.
Keskaeg
pisi|Friuli hertsogkond kogu Itaalia kontekstis (750) Lääne-Rooma keisririigi languse järel oli Friuli esmalt osa Odoakeri kuningriigist ja seejärel osa Theoderich Suure kuningriigist. Kui Bütsants asus Justinianus I juhtimisel endise Rooma keisririigi alasid tagasi vallutama, jäi nende võim Friulis üürikeseks: piirkond oli 568. aastal üks esimesi provintse, mille vallutasid Pannooniasse tunginud langobardid. Sellega lõppes seal Kreeka-Bütsantsi ajastu. Langobardide kuningas Alboin rajas Friuli hertsogkonna ja andis selle oma sugulase Gisulf I valitseda. Hertsogkonna pealinnaks sai Forum Iulii (Cividale del Friuli), mis muutus piirkonna kõige olulisemaks linnaks ja mille järgi piirkond ka endale nime sai.
Friuli hertsogkond oli kohe algusest üks langobardide olulisimaid hertsogkondi. See toimis barjäärina Pannooniast lähtuva avaaride ja slaavlaste sissetungiohu vastu. Riigi põhjaosas asunud ja krooniga tihedalt seotud (erinevalt Spoletost ja Beneventost) hertsogkondade seas oli see kõige võimsam (ilmselt tänu oma margi staatusele). Friuli hilisemate hertsogite hulgast sai Ratchis aastal 744 langobardide riigi kuningaks ja tema järglaseks kuningatroonil sai aastal 749 Aistulf, kes oli olnud ka tema järglane hertsogitroonil. Friulis sündis ajaloolane Paulus Diaconus, kes kirjutas hiljem kroonika "Historia Langobardorum" ja õpetas Karl Suure õukonnas ladina keelt. Cividales sündis Karl suure õpetaja ja tema usaldusalune nõunik Paulinus, kellest sai hiljem Aquileia patriarh.
Pärast seda, kui keskaegne Itaalia kuningriik (Regnum Italiæ) frankidele alistus, korraldati Friuli hertsogkond frankide mudeli järgi ümber maakondadeks. Aastal 846 toimus veel üks muudatus: piirkonnast sai Friuli mark, mis anti Unruochingide dünastia valitseda. Friulist sai aastateks 888–924 Berengario I võimu keskus tema võitluses Itaalia trooni pärast.
Tema valitsemise all mark muutus: selle territoorium ulatus Garda järveni, pealinn koliti Veronasse ja selle asemel loodi uus Verona ja Aquileia mark. Seejärel moodustasid alad esmalt osa Baieri hertsogkonnast ja seejärel osa Kärnteni hertsogkonnast (see periood kestis rohkem kui sajandi).
1077. aasta 3. aprillil andis Saksa-Rooma keiser Heinrich IV Friuli hertsogkonna staatusega Aquileia patriarh Sigaerdile. Järgnenud sajanditel laiendas Aquileia patriarhaat oma kontrolli lähialade üle: Trieste, Istria, Kärnteni hertsogkond, Steiemark ja Cadore. Friuli patriarhaalne riik oli üks Itaalia keskaja kõige paremini organiseeritud riigikordadest. Alates 12. sajandist oli sel nii omavalitsusi (comune) kui ka aadlikke ja vaimulikkonda esindav parlament. See institutsioon pidas vastu kuus sajandit ja seda isegi Veneetsia vabariigi domineerimise ajal, kuigi sellal nõrgana. Viimast korda kogunes parlament aastal 1805, mil Napoleon Bonaparte selle laiali saatis. Patriarh Marquardo Randeckist (1365–1381) kogus kokku Friuli seadused, vormistas need ja avaldas need pealkirjaga "Constitutiones Patriae Foriiulii" ("Friuli maakonna põhiseadused"). Cividale del Friuli oli patriarhaadi keskus kuni aastani 1238, mil selleaegne patriarh viis koha üle Udinesse, kuhu ta lasi rajada suurepärase piiskopliku hoone. Udine roll oli nii oluline, et edaspidi sai sellest ka Friuli institutsionaalne pealinn.
Veneetsia domineerimisest Bourbonide restauratsioonini
pisi|Udines asuv Veneetsia stiilis Piazza Libertà. Linnast sai Friuli de facto pealinn Patriarhaadi aeg sai läbi aastal 1420: kuna piirkond piirnes kolme võimsa riigiga (Austria keisririik, Ungari kuningriik ja Veneetsia vabariik), oli see mitme Ungari ja Veneetsia vahelise sõja toimumiskohaks. Neist viimane lõpuks piirkonna ka vallutas. Friuli säilitas aga teatud autonoomia, säilitades oma patriarhaadi endisel alal valitseva parlamendi, ehk autonoomia, mida teistele Veneetsia vallutatud linnadele ja provintsidele ei antud (isegi Veneetsia asulatele). Teisalt säilitas Friuli aga oma feodaalse aadelkonna, mis suutis mõnda aega säilitada oma feodaalseid õigusi maale ja selle elanikele.
Friuli oli Veneetsia riigi maismaavalduste (Stato da Tera) idapiir ja kannatas seetõttu nii türklaste rünnakute kui Austriaga peetavate piirisõdade tõttu. Need sõjad tõid maaelanikkonnale kaasa vaesuse ja ebastabiilsuse, kuna nad ei saanud külvata põldudele, kust sõjaväed üle käisid ning kuna nad olid sunnitud loovutama kõik kariloomad sealt läbi rändavatele vägedele. Veneetsia laevade ehitamiseks vajaliku puidu langetamise tõttu raiuti maha Bassa Friulana ja Kesk-Friuli aladel olnud metsad. Veneetsia riik võttis oma valdusse ka Friuli maakogukondadele kuulunud ühismajapidamised, mis aga seetõttu vaesusid. 17. sajandil oli Veneetsia aga sunnitud oma kehva majandusliku olukorra leevendamiseks neid valdusi müüma.
1630. aastate alguses hakkas Veneetsia majandus alla käima, kuna Euroopa turgude horisont laienes, ulatudes selleks ajaks Aasiast Aafrika ja Ameerikateni. Veneetsia jõukaimad pered suunasid oma rahalised vahendid sageli ebaproduktiivsetesse investeeringutesse (eriti kinnisvarasse), tehes seda aga oludes, kus sealse tööstuse ja teeninduse konkurentsivõime kadus. See mõjutas ka Friuli tööstusi ja sealset äritegevust.
275px|pisi|"Patria del Friuli", kaart aastast 1650 Mõnede ajaloolaste andmetel otsis Veneetsia poolt praktiseeritud poliitiline populism viise, kuidas piirata feodaalkorra kõige rõhuvamaid ja anakronistlikumaid mõjusid. Teised teadlased aga kinnitavad, et Veneetsia aristokraatlik valitsus säilitas Friulis kõige rõhuvamad feodaalsed olud. Veneetsia valitsus rakendas neid poliitikaid selleks, et tagada linna- ja maaelanikkonna toetus vastukaaluks kohalike oligarhide ja aristokraatide püüdlustele suurema sõltumatuse suunas.
1511. aasta 27. veebruaril alustas Udine nälgiv kodanikkond (Udinesi) ülestõusu, mida tuntakse nimega Joibe Grasse 1511 ehk 1511. aasta Friuli ülestõus. Nendega liitusid hiljem ka talupojad ja ülestõus levis üle kogu Friûli territooriumi, olles suunatud mõne aadlipere feodaalse valitsemise vastu. Ent mõned aadliperekonnad, nagu näiteks Veneetsia-meelne Savorgnan, alguses hoopis toetasid mässajaid. See ülestõus oli üks renessansiaegse Itaalia suurimaid ja kestis 27. veebruarist 1. märtsini, mil Veneetsia saatis selle mahasurumiseks kohale umbes sada ratsameest. Mässu juhid küll hukati, kuid samas vähendati ka Friuli aadlike feodaalvõimu.
1516. aastal toimunud Cambrai liiga sõjaga määrati uuesti kindlaks Veneetsia vabariigi ja sellal Habsburgide valduses olnud Görzi ja Gradisca ala piirid. Veneetsia kaotas Isonzo oru ülemise osa (st Tolmino piirkonna koos Plezzo ja Idriaga), kuid säilitas Monfalcone ja Marano; hulk feodaalse valitsemise all olnud Lääne-Friuli saari jäid aastani 1543 Austria ertshertsogi omandusse. Vahemikus 1615–1617 võitlesid Veneetsia ja Austria taas Gradisca d'Isonzo kindluse pärast; see niinimetatud Gradisca sõda lõppes status quo olukorra juurde naasmisega. 1516. aasta alguse seisuga kontrollisid Friuli idapoolset osa Habsburgid ja piirkonna lääne- ning keskosa olid Veneetsia omanduses. Aastal 1797 sõlmitud Campo Formio rahuga loovutati see Friuli osa Austriale. Lühikeseks perioodiks aastast 1805 kuni Bourbonide restauratsioonini kuulus Friuli Itaalia kuningriigile.
Restauratsioonist suure sõjani
pisi|205px|Austria keisririigi etnograafiline kaart aastast 1855 (autor on Karl von Czoernig-Czernhausen) pisi|205px|Aiello del Friulis asuv grafiti "Friûl libar" ('vaba Friuli') Aastal 1815 kinnitas Viini kongress Veneto, mille osaks oli ka Friuli kesk- ja lääneosa, liitu Lombardiaga (mis jagunes enne seda Austria keisririigi ja Veneetsia vabariigi vahel) ja seeläbi moodustati Lombardia-Veneetsia kuningriik. See nukuriik ei hõlmanud aga Friuli idaosa. Aastal 1838 eraldati Friuli provintsist Portogruaro piirkond ning määrati Veneetsia provintsi. Portogruaro oli pikka aega olnud osa Friulist (isegi Veneetsia vabariigi ajal) ja piirkonnas kõneldi friuuli keelt. Kui aastal 1866 annekteeris Itaalia pärast Kolmandat Itaalia iseseisvussõda koos Venetoga ka Friuli keskosa (tänane Udine provints) ja lääneosa (tänane Pordenone provints), siis Friuli idaosa (Görz ja Gradisca) jäi Austria omanduseks kuni Esimese maailmasõja lõpuni.
Karl von Czoernig-Czernhauseni poolt aastal 1855 koostatud etnograafilise kaardi järgi elas Austria keisririigis kokku 410 357 Friuli elanikku. Suurem osa neist (351 805) elas selles Friuli osas, mis kuulus Lombardia-Veneetsia kuningriiki ja väiksem osa (49 552) Austria Rannikumaa Friuli osas. Friulilased registreeriti omaette kategooriana, itaallastest eraldi.
Esimese maailmasõja ajal toimus Friuli aladel Caporetto lahing, millel oli tsiviilelanikkonnale tõsised tagajärjed.
Autonoomiat pooldavad liikumised
Pärast teist maailmasõda kogus aastal 1945 hoogu alade üleandmist toetav liikumine. Friuli mässiti piirkonnas tegutsevate vastanduvate jõudude rägastikku. Jugoslaavia Tito toetajad taotlesid Friuli annekteerimist tekkiva kommunistliku Jugoslaavia poolt. Vastupidi sellele rajati 1945. aastal Tiziano Tessitori poolt traditsioonidele rõhuv ühing Patrie tal Friul, mis taotles Itaalia osaks oleva autonoomse Friuli loomist. Autonoomiat pooldav projekt algatati Itaalia kristlike demokraatide toetusega.
1947. aasta jaanuaris rajas luuletaja Pier Paolo Pasolini erakonna Movimiento Popolari Friulano, millel oli sama eesmärk. Pasolini oli vastu võimalikule Jugoslaavia poolsele annekteerimisele, kuid samal ajal kritiseeris ta neid, kes kasutasid oma "tagurliku konservatismi" nimel regionalismi. Kui parteis said nööritõmbajateks kristlikud demokraadid, astus Pasolini parteist välja. Ka Itaalia Kommunistlik Partei oli Friuli loovutamise vastu, pidades kinni oma tsentralistlikest vaadetest.
Friuli piirkonnas elab jätkuvalt suur hulk friuuli keelt emakeelena kõnelevaid ja oma kultuuri säilitavad inimesi. Leidub ka mõningaid liikumisi ja poliitilisi parteisid, mis propageerivad veelgi suurema autonoomiaga või isegi sõltumatut Friulit selle ajaloolistes piirides: näiteks Moviment Furlan (Friuli Liikumine), Front Furlan, Patrie Furlane ja Republiche dal Friûl - Parlament furlan.
Piirkondlikud keeled ja murded
pisi|195px|Kakskeelne teetähis San Vito al Torre lähistel (itaalia keeles ja friuuli keeles) pisi|195px|[[Udine Ülikool on oluline friuuli keele uuringute keskus]] Kui piirkonna peamine ametlik keel on standardne itaalia keel, siis Friulis räägitakse mitmeid teisi piirkondlikke keeli ja murdeid. Friuuli keelt räägitakse Udine, Gorizia ja Pordenone provintsides.
Veneti keelt ja selle murdeid kõneldakse ajaloolistel põhjustel peamiselt Friuli läänepoolsetel piirialadel (nt Pordenone), vähesel määral mõnes sisemaal asuvas linnas (nt Gorizia) ja ajalooliselt ka mõnes kohas piki Aadria mere kallast. Friuli kaguosas kõneldakse veneti keele üleminekumurret, mida kutsutakse nimega Bisiaco, ja milles on mõjutusi nii sloveeni keelest kui friuuli keelest.