cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gorizia
Peale teist maailmasõja oli Gorizia aastatel 1945-1947 liitlasvägede administratsiooni all. 1947. aastal tagastati linn Itaaliale, kuid mõned perifeersed ringkonnad anti Jugoslaaviale. Pool linnast, kus elas umbes 20% linna elanikest, läks Jugoslaaviale, kus moodustati uus Nova Gorica linn. Ka Gorizia raudteejaamast, mis asus Villachi-Trieste raudteel, sai nüüd Nova Gorica raudteejaam, samas kui Gorizia uueks jaamaks sai Udine-Trieste raudteel asuv Gorizia Centrale. Nova Gorica raudteejaama esine väljak (Trg Evrope/Piazzale della Transalpina) oli 1947-2004 Itaalia-Jugoslaavia (hiljem Sloveenia) piiriks, läbi väljaku keskpunkti jooksis müür. Peale Sloveenia liitumist Euroopa liiduga 2004 lammutati müür väljaku keskel, peale Sloveenia liitumist Schengeni viisaruumiga 21. detsembril 2007 on väljak täielikult avatud.
Crowdestate
Ettevõtte ülesehitus
Kinnisvaraga seotud äriideedele kaasinvestoreid või lisafinantseerimist otsivad ettevõtjad saavad Crowdestate’i keskkonnas tutvustada oma äriplaani ning investorite huvi korral kaasata puuduvat kapitali.
Edukad projektid
Kesk tee 17, 75305 Jüri - Crowdestate'i esimene edukalt väljutud projekt, universaalne tootmishoone. Tagastatud €1 112 166, lõplik intressimäär 48,07%, periood 9 kuud.
Mustakivi tee 25, 13917 Tallinn, Lasnamäe uusarendus Vega - investorite kaasabil koguti 1,5 miljonit eurot. Tagastatud €1 755 621, lõplik intressimäär 15,22%, periood 39 kuud.
Kesk tee 17, 75305 Jüri - kõrgeima tulususega projekt, universaalne tootmishoone. Tagastatud €1 112 166, lõplik intressimäär 48,07%, periood 9 kuud.
Jõe 23, 79801 Kohila - tootmishoone ostu finantseerimine rahastati investorite poole ühe minuti ja 20 sekundiga. Tagastatud 115 398 eurot, lõplik intressimäär 18,08%, periood 12 kuud.
Crown Pointi tuletorn
Crown Pointi tuletorn (inglise keeles Crown Point Light) on endine tuletorn New Yorgi osariigis Champlaini järve ääres. Seda hakati rajama 1858. aastal. Tänapäeval mälestab see Samuel de Champlaini avastusi.
Mõdriku paisjärv
Mõdriku paisjärv (keskkonnaregistri kood vee2013300) on järv Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas Mõdriku. Järve pindala on 2 ha. Järves on üks saar.
Viddalba
Viddalba on vald (comune) Itaalias Sardiinia maakonnas Sassari provintsis Gallura ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Halduskeskus asub Viddalbas.
Viddalba on Gallura ajaloolise piirkonna 21 omavalitsusüksusest ainus, mis ei kuulunud Olbia-Tempio provintsi, vaid piirnes sellega.
22 meetri kõrgusel merepinnast asuva Viddalba asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Viddalba piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Aggius (OT), Badesi (OT), Bortigiadas (OT), Santa Maria Coghinas, Trinità d'Agultu e Vignola (OT), Valledoria.
Igavere külanõukogu
Igavere külanõukogu oli külanõukogu Jõgeva rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Järve külanõukoguga.
Kukka soo
thumb|Kukka soo [[Palade–Kõlunõmme tee ääres, Kõlunõmme küla Juuriku talu lähistel]] Kukka soo on soo Hiiumaa kirdeosas, Partsi, Palade, Lõbembe, Kukka ja Kõlunõmme küla vahel.
Valdav osa Kukka soost paikneb Kukka maastikukaitsealal.
Schellerten
Schellerten on küla ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hildesheimi kreisis. Valla pindala on 80,02 km². 31. detsembril 2017 elas seal 8014 inimest. Vald asub umbes 10 km Hildesheimist idas.
Goku
Son Goku (孫 悟空) on anime ja manga "Dragon Ball" üks peategelasi.
Olev (täpsustus)
Olev on see, mis on.
Olev kääne ehk olev ehk essiiv on üks käänetest.
Olev on eesti mehenimi.
Olev on eesti perekonnanimi.
Olev on laev.
Olev on kartulisort.
Villgrateni mäed
thumb|Villgrateni mägede kaks kõrgemat tippu, Weiße Spitze (2962 m, vasakul) ja Rote Spitze (2956 m, paremal) vaadatuna Oberseitseelt (2576 m) loodesse
Franco Frattini
pisi|Franco Frattini (2011) Franco Frattini (14. märts 1957 – 24. detsember 2022) oli Itaalia poliitik, partei Popolo della Libertà liige, Itaalia Riiginõukogu president 28. jaanuarist 2022 kuni 24. detsembrini 2022.
Villgrateni mäed
Villgrateni mäed (saksa: Villgratner Berge) või Defereggi Alpid (Deferegger Alpen), ka Defreggeni mäed (Defreggengebirge) on Austria Kesk-Alpide alamrühm Ida-Alpides Euroopas. Koos Ankogeli rühma, Goldbergi rühma, Glockneri rühma, Schoberi rühma, Kreuzecki rühma, Granatspitze rühma, Venedigeri rühma ja Rieserferneri rühmaga on Villgrateni mäed osa suuremast mäestikust, Kõrg-Tauernist. Kõrgeim tipp on Weiße Spitze (2962 m).
Franco Frattini
Poliitikukarjääri alustas Frattini Itaalia Sotsialistlikus Parteis. 1996. aastal valiti ta Forza Italia nimekirjas parlamenti.
Villgrateni mäed
Paiknemine
Villgrateni mäed asuvad peamiselt Austria Tirooli liidumaal, väike osa on Itaalias Lõuna-Tirooli provintsis, Trentino-Alto Adige piirkonnas. Mäed asuvad Kõrg-Tauerni lõunaosas. Lienz, Ida-Tirooli piirkondlik keskus, on mäestiku idaküljel. Olang Pusteri orus asub lääneküljel. Mägede nimi tuleb Villgrateni orust (Villgratental), mis tõuseb lõuna poolt üles mägedesse.
Villgrateni mäed on mitmes mõttes rahulik paisuvesi. Puuduvad tähelepanuväärsed mäetipud ja ka kõikehõlmav juurdepääs köisraudteedele ja maanteedele. Seevastu mägimatkaja ja loodusesõber saavad nendes mägedes ikkagi rahu ja vaikust leida ning loodust nautida. Mäestik on tuntud paljude maaliliselt paiknevate mägijärvede, rikkaliku taimeelu ja veel suhteliselt puutumata alpikarjamaade (Almmähder) poolest. Villgrateni org ja selle naaber läänes, Gsiesi org, on talviti suusamatkade paradiis.
Mäestik
1984. aastal nimetati mäestik Ida-Alpide Alpiklubi klassifikatsioonis (AVE) ametlikult Villgrateni mägedeks (Villgratner Berge või Villgrater Berge). Seda terminit kasutab ka Ida-Alpide suurim kirjastus Bergverlag Rother. Paljudel kaartidel nimetatakse neid aga Defereggeni mägedeks (Defereggengebirge) või Gsiesi mägedeks (Gsieser Berge).
Defereggeni org asub mäerühma põhjaservas. Orust põhjas on Venedigeri rühm. Villgrateni org asub seevastu täielikult Villgrateni mägedes. Järelikult nimetatakse mägesid selle oru järgi kahtlemata loogilisemalt kui Defereggeni oru järgi. Ida-Alpide vanemates klassifikatsioonisüsteemides loeti Lasörlingi rühm Defereggeni orust põhjas Defereggeni mäestiku osaks. Varasematel aegadel oleks Defereggeni org olnud selle nime sobiv allikas. Kuid AVE all kuulub Lasörlingi rühm nüüd selgelt Venedigeri rühma.
Aapua
Aapua on küla Rootsis Norrbotteni läänis Övertorneå vallas. Asub 12 km kaugusel Soome piirist ühendusteel läänimaantee 392 ja riigimaantee 99 vahel, Aapuajärvi põhjakalda lähedal.
Villgrateni mäed
Mäestik
Termin Villgrateni mäed on ajalooliselt ja ametlikult õige ka kogu mäeaheliku tähistamisel Lienzist idas asuva Hochsteini ja Stalleri sadula vahel. Mõned kaardid kasutavad Austrias asuva idaosa kohta nime Defereggeni mäed (Defereggengebirge), sildistades Itaalias asuva lääneosa Gsieser Berge/Monti di Casies.
Aapua
Aapuas asub organisatsiooni Svenska Tornedalingars Riksförbund – Tornionlaaksolaiset peakontor.
Villgrateni mäed
Kõrgeim tipp
Rühma keskosas kerkib kaks peaaegu võrdse kõrgusega tippu, Weiße Spitze ja Rote Spitze ("Valge tipp" ja "Punane tipp"). Idapoolsem kõrgusega 2962 m on rühma kõrgeim punkt. Sellega nõustuvad kõik kaardid ja kirjandus. Kuid kahe tipu nime üle on vaieldud. Kui suurem osa Alpide kirjandusest, ametlikud kaardid ja lõunapoolsete Villgrateni orgude elanikud kutsuvad kõrgemat idapoolset tippu Weiße Spitze ja selle madalamat läänepoolset naabrit Rote Spitze, viidatakse Defereggeni orule mägedest põhjas, ning ühes matkaraamatus nimetatakse kõrgeimat punkti vastupidi Rote Spitzeks.
Kuna allikad ei ühildu nende tippude nimetamises, eelistatakse üldiselt Austria föderaalse metroloogia- ja mõõdistusameti poolt kasutatavat nimetust. Nad kinnitavad, et idapoolset tippu Weiße Spitze nimetatakse rühma kõrgeima tipuna kõrgusega 2962 m.
Tipud
Ükski tipp Villgrateni mägedes ei ulatu 3000 m märgini, kuid 20 tippu on kõrgemad kui 2800 m. Need on (kõrguse järjekorras):
Orud
Neli suuremat orgu tõuseb lõunast Villgrateni mägedesse: asustamata Wilfernertal, mis laskub Asslingi valla Thali külla, samamoodi asustamata Kristein, Villgrateni org Außervillgrateni ja Innervillgrateni valdadega ning Gsiesi org Lõuna-Tiroolis koos oma Pichli, St. Magdalena ja St. Martini küladega. Villgrateni mägesid ümbritsevad põhjas Defereggeni org, idas Iseltal, kagus Lienzer Talboden, lõunas Pusteri org ja läänes Antholzi org. Nende piiri Rieserferneri rühmaga moodustab Stalleri sadul. Tähelepanuväärne on Gsieser Törl Villgrateni mägedes, mis toimib üleminekuna Lõuna-Tirooli Gsiesi orust (Gsieser Tal) Ida-Tirooli Defereggeni orgu (Defereggental), mida pärast Esimest maailmasõda kuni 1970. aastateni kasutati salakaubavedajate marsruudina Austria ja Itaalia vahel.
Naabermäerühmad
Villgrateni mäed külgnevad järgmiste teiste Alpide mäerühmadega:
Hütid
Villgrateni mägedes on Alpiklubi hütt, samuti mitu erahütti ja mägikohvikut või (Jausenstationen):
Franz Johann Nerling
Õppis Kuramaal Aizputes (saksapäraselt Hasenpoth) kreiskoolis, aastatel 1846–1854 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1854–1857. Oli seejärel aastani 1859 koduõpetajaks Ropka mõisas. Seejärel oli prooviaastal Kodavere Mihkli koguduses. Ordineeriti õpetajaks 26. veebruaril 1861.
Oli aastatel 1861–1862 Tallinna Püha Vaimu koguduse adjunktõpetaja. Oli aastatel 1862–1905 (valiti 8. märtsil 1862, introdutseeriti 17. juunil 1862) Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja. Jäi aastal 1905 emerituuri.
Talurahvakoolides olid kasutusel tema koostatud aritmeetika õpikud:
Isiklikku
Tema vend Arnold Wilhelm Nerling oli Muhu Katariina koguduse õpetaja, vennapoeg Wilhelm Adolf Nikolai Nerling oli Hanila- ja Varbla Urbanuse koguduse õpetaja, väimees Gustav Albert Haller oli Martna Püha Martini koguduse õpetaja. Abiellus aastal 1866 Tallinna Püha Vaimu koguduse teise õpetaja Ottomar Benedict Frese lese Selma Johannaga.
Leopold Dietrich Rödder
Leopold Dietrich Rödder (19/31. juuli 1845 Tallinn – 11/23. veebruar 1899 Peterburi) oli Reigi koguduse õpetaja 1873–1878 ja Haapsalu koguduse õpetaja 1878–1897.
Richard Jouve
pisi| Richard Jouve (sündinud 25. oktoobril 1994 Briançonis) on Prantsusmaa murdmaasuusataja, kes võistleb põhiliselt sprindis.
Tema esimesed tiitlivõistlused olid 2015. aasta maailmameistrivõistlused Falunis.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyongchangis võitis ta koos Maurice Manificat'ga sprinditeates pronksmedali. Individuaalsprindis oli Jouve 16.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis võitis teatesõidus, kus ta sõitis viimast vahetust, pronksmedali. Lisaks sai ta vabatehnikasprindis neljanda koha ja sprinditeates koos Lucas Chanavat'ga viienda koha.
Maailmakarikavõistlustel debüteeris ta 17. jaanuaril 2015 Otepääl. Juba sama aasta 3. märtsil saavutas ta oma esimese poodiumikoha MK-sarjas, kui oli Lahtis toimunud vabatehnikasprindis kolmas. 17. jaanuaril 2016 sai ta Planicas sprinditeates koos Valentin Chauviniga kolmanda koha.
Butrimonysi vald (Šalčininkai rajoon)
Butrimonysi vald (leedu keeles Butrimonių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šalčininkai rajooni territooriumil. Vald piirneb kagus Valgevene territooriumiga.
Valla pindala on 92 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1808 inimest. Valla keskus on Butrimonysi küla. Vallamaja asub aadressil Mokyklos g. 5, vallavanem on Vanda Belskaja.
95,2 % valla elanikest on poolakad.
pisi|Vallamaja pisi|Dailidės pisi|Rėžiai
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Liblik
Statistika
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Liblik 354 inimesel: 156 mehel ja 198 naisel. Perekonnanimede levikult oli Liblik meeste puhul 441. kohal ja naiste puhul 345. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Liblik vanuserühmas 5–9, kus neid on 10 000 elaniku kohta 3,06. Nimi oli kõige sagedasem Põlva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 8,61 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Võrumaal Rõuge, Põlva, Kanepi ja Vastseliina kihelkondades, Tartumaal Äksi ja Maarja-Magdaleena kihelkonnas, Järvamaal Koeru kihelkonnas ning ning Viljandimaal Paistu kihelkonnas kümnel korral nimeks Liblick ja Liblik. Nimede eestistamisel võeti Liblik aastatel 1935–1940 uueks perekonnanimeks 16 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Anson, Berlokko, Ivanov, Klimpmann, Leipsig, Liblikas, Liblikman, Liblikmann, Simanovski (4 juhul), Siimanovski, Vacker, Vilmann ja Villmann.
Mike Oldfield
pisi|Mike Oldfield 2006. aasta septembris kontserdil "[[Night of the Proms"]] Mike Oldfield (õieti Michael Gordon Oldfield; sündinud 15. mail 1953 Readingis Berkshire'is Suurbritannias) on inglise multiinstrumentalistist muusik ja helilooja, kes segab oma muusikas progerokki, folkmuusikat, etnilist ja maailmamuusikat, klassikalist muusikat, elektroonilist muusikat, New Age'i muusikat ja uuemal ajal ka tantsumuusikat.
Oldfieldi muusika on sageli keeruka loomuga. Kõige suurema tuntuse saavutas tema 1973. aasta album "Tubular Bells", mille avaldas Virgin Records, ja 1983. aasta hittsingel "Moonlight Shadow". Tuntud on ka tema versioon jõululaulust "In Dulci Jubilo".
Laul "Moonlight Shadow" eestikeelse pealkirjaga "Varjude mäng" (eestikeelsed sõnad Leelo Tungal) Marju Läniku esituses oli populaarne ka Eestis.
Austraalia terjer
Austraalia terjer on Austraaliast pärinev koeratõug.
"Kuigi selle tõu eelkäijateks on Suurbritanniast pärit koerad, on austraalia terjer üks väheseid terjeritõuge, kes on aretatud väljaspool Suurbritanniat. Samuti kuulub talle au olla esimeseks Austraalias aretatud tõuks."
Terje Matsik
Terje Matsik (28. detsember 1976 Haapsalu – 14. juuli 2007 Ridala vald) oli eesti kergejõustiklane (vasara- ja kettaheitja).
Koolipäevil harrastas ta vehklemist Pille Raudsepa ja Helen Prinitsa õpilasena. Ülikoolis harrastas ta Mart Paama õpilasena ketta- ja vasaraheidet.
Ta tuli aastatel 1999–2006 kolm korda Eesti meistriks vasaraheites ja sai veel lisaks 5 hõbemedalit. Ta sai Eesti meistrivõistlustel kettaheites 3 hõbe- ja 3 pronksmedalit.
Ta uuendas aastatel 1999–2002 Eesti naiste vasaraheiterekordit kokku 14 korda.
Kõrsikud
pisi|Kõrsikud esinemas [[Tartu linna päeval (2015) Raekoja platsil]] Kõrsikud on 2012. aastal loodud Eesti ansambel, mille liikmed on Andrus Albrecht (varem esinejanimega Bonzo), Alari Piispea (esinejanimega Päss), Lauri Liivak ja Jaan Pehk (esinejanimega Orelipoiss).
Ansamblile andis peenikeste pulgakujuliste küpsiste ehk kõrsikute eeskujul nime Madis Aesma, selle ajendiks on ansambliliikmete ülekaalulisus.
Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoorus Eesti Laul 2013 jäi Kõrsikute laul "Suuda öelda ei" 4. kohale. Žürii hääletusel saavutas laul esikoha, kuid langes allapoole televaatajate telefonihääletuse mõjul.
Võistlusel Eesti Laul 2014 pääses ansambli laul "Tule ja jää" taas finaali, kus sai 8. koha.
Alan Axelrod
Alan Axelrod (sündinud 1952) on Ameerika Ühendriikide kirjanik, ajaloo-, ärindus- ja juhtimisteemaliste raamatute autor.
Marija Pinigina
pisi Marija Džumabajevna Pinigina, sünninimi Marija Kultšunova, (vene keeles Мария Джумабаевна Пинигина; ukraina keeles Пінігіна Марія Джумабаївна; sündinud 9. veebruaril 1958 Tšüj oblastis Kirgiisi NSV-s) on kirgiisi päritolu Ukraina ja  NSV Liidu kergejõustiklane ning Sahha treener, olümpiavõitja. Ta töötab Jakutski kõrgema spordimeistelikkuse kooli kergejõustiku vanemtreenerina.
Ta võitis kergejõustikus naiste 4x400 m teatejooksus 1988. aasta suveolümpiamängudel Seoulis kuldmedali maailmarekordiga, mis on tänaseni ületamata. Maailmameistrivõistlustelt on ta saanud kolm medalit: 1983. aastal Helsingis kaks pronksmedalit ja 1987. aastal Roomas hõbemedali. pisi|80px| [[NSV Liidu teeneline meistersportlane|NSV Liidu teenelise meistersportlase rinnamärk ]]
Isiklikku
Tema abikaasa on Pavel Pinigin. Peres on kolm poega – Pavel, Timir ja Šamil. Kui abikaasa tippspordi karjäär läbi sai, kolis pere Jakutskisse.
EfTEN Real Estate Fund III
EfTEN Real Estate Fund III AS on 2015. aastal asutatud investeerimisfond, mis teeb investeeringuid rahavoogu tootvasse ärikinnisvarasse Balti riikides. Fond on peamiselt suunatud jaeinvestoritele. Fondil on käesoleval ajal kaheksa tütarettevõtjat, kelle kaudu omab fond oma kinnisvarainvesteeringuid Eestis, Lätis ja Leedus. Fondivalitseja on EfTEN Capital.
Fondi portfelli kuuluvad Eestis näiteks: Pirita Pansionaat, ABC Motors AS hoone, Tähesaju Hortes, HORTES aianduskeskuse hoone Laagris, Laagri Selveri hoone, DSV logistikakeskuse lao- ja tootmishoone, UKU Keskus Viljandis.
Viktor Nikoljuk
Viktor Nikoljuk (ukraina keeles Віктор Дмитрович Ніколюк, 1975 Šõškõne, Kirovohradi oblast) on Ukraina sõjaväelane.
Sõjaväeteenistus
Juhtis 2017-2021 169. vürst Jaroslav Targa nimelist maavägede väljaõppekeskust. Alates 2021. aastast juhtis operatiivväejuhatust Põhi. Ta määrati 2023. aasta märtsis Ukraina maavägede väljaõppeülemaks.
Nauska järv
pisi|Nauska järv (2014) Nauska järv (keskkonnaregistri kood vee2116010) on järv Valga maakonnas Tõrva vallas Soontaga külas. Järve pindala on 5,5 ha. Järv on üks kahest Rooni järvedest.
Norra allikajärv
Norra allikajärv (järvekood 205041) on järv Järva maakonnas Järva vallas Norra külas. Järve pindala on 0,5 ha.
Budini ejalett
pisi|Budini ejalett aastal 1683, vahetult enne [[Osmanite riik|impeeriumi taandumist Kesk-Euroopast]] Budini ejalett (osmanitürgi keeles ایالت بودین‎ ehk Eyālet-i Budin; ungari keeles Budai vilajet; serbia-horvaadi keeles Budimski pašaluk) oli Osmanite riigi haldusala Karpaatia nõos ja Balkani kõrgendikel aastail 1541–1686. See moodustati Ungari kuningriigi ja Serbia despootkonna keskaegsetest aladest. Halduskeskuseks määrati Budin, mille elanikkonnast moodustasid 17. sajandil enamuse Balkani moslemid.
Gombe osariik
Gombe osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Nigeeria kirdeosas.
Osariik moodustati oktoobris 1996 Bauchi osariigi idaosast.
Jaguneb 11 omavalitsusalaks.
Eda-Tiia Pungar
Eda-Tiia Pungar (aastani 1966 Eda-Tiia Perle, sündinud 16. oktoobril 1942 Tallinnas) on eesti matemaatik ja majandusteadlane.
Elulugu
Eda-Tiia Pungar on töölise tütar.
Lõpetas 1960 Tartu I Töölisnoorte Keskkooli, 1966 TÜ matemaatikaosakonna, 1972 TÜ-s aspirantuuri füüsika-matemaatikakandidaat teoreetilise mehaanika elastsus- ja plastsusteooria erialal (1974, TÜ), väitekiri "Kolmekihiliste telgsümmeetriliste jäik-plastsete konstruktsioonide optimaalsest projekteerimisest". Oli 1967–1969 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) arvutusmatemaatika kateedri assistent, 1972–1975 teadur, 1975–1979 majandusmatemaatika kateedri vanemõpetaja, 1979–1989 dotsent, 1989–1992 TTÜ teoreetilise majandusteaduse ja -metodoloogia instituudi majandusmatemaatika õppetooli dotsent, 1992–2005 rahvamajanduse instituudi majandusmatemaatika õppetooli dotsent, aastast 2005 emeriitdotsent. Ühtlasi oli 1993–2001 Tallinna Kõrgema Tehnikakooli ja 2006–2008 Tallinna Tehnikakõrgkooli matemaatika dotsent. Lugenud matemaatilist analüüsi, tõenäosusteooriat ja statistikat, operatsioonianalüüsi ja majanduse matemaatika modelleerimist; koostanud õppevahendeid, sh 1979–1985 majandusmatemaatika kateedri 8-osalise sarja "Abiks majandusmatemaatika õppijaile" üks autoreid.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: elastsus- ja plastsusteooria, koorikute optimaalne planeerimine (1967–1979; professor Ülo Lepiku koolkond); signaalitöötluse matemaatilised mudelid ja meetodid (1980–1988; professor töörühm); majandusmatemaatika mudelid ja meetodid (1989–2005). 32 teadustrükist.
Saint-Amand-Montrond
Linna territoorium asub 148–312 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linnapeaks on Thierry Vinçon.
pisi|tühi|Saint-Amand-Montrondi plaan ja teda ümbritsevad vallad
Volnovahha rajoon (1923–2020)
Volnovahha rajoon (ukraina keeles Волноваський район) oli rajoon Ukrainas Donetski oblastis. Rajoon piirnes lõunas Aasovi merega.
Volnovahha rajoon asutati 7. märtsil 1923, halduskeskus oli Volnovahha linn.
2013. aasta 1. augustil elas rajoonis 83 812 inimest, 2015. aasta 1. aprillil 103 742 inimest, asustustihedus keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta 11. detsembril, suurenes rajooni pindala 7,01 tuhande ruutkilomeetri võrra – Ülemraada otsusega liideti Volnovahha rajooniga mitmed varem Novoazovski ja Telmanove rajooni koosseisus olnud haldusüksused. 20. mail 2015 liideti Aasovi mere kaldal asuv Vinogradne küla Mariupoli haldusalaga.
Elanikkond
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elasid rajoonis järgmiste rahvuste esindajad:
Illi külanõukogu
Illi külanõukogu oli külanõukogu Vastseliina rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1954–1960 ja seejärel liideti see Vastseliina külanõukoguga.
Sovetskaja Estonija
Sovetskaja Estonija (Советская Эстония) oli venekeelne Eesti ajaleht aastatel 1940–1991, Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee häälekandja.
Ajaleht ilmus Tallinnas alates 1. novembrist 1940. Esimene peatoimetaja oli Simon Perlmann.
Aastatel 1972–1975 töötas Sovetskaja Estonija toimetuses vene kirjanik Sergei Dovlatov, kes on toimetuse ja enda tööd Sovetskaja Estonija ajakirjanikuna kirjeldanud oma romaanis "Kompromiss".
Mystków
Mystków on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Sączi maakonnas Kamionka Wielka vallas. Mystków asub Nowy Sączist ligi 6 km idas.
Küla on asutatud 1324. aastal.
Sovetskaja Estonija
Sovetskaja Estonija toimetuses on töötanud ka ajakirjanikud Dimitri Klenski, Mihhail Roginski, Mark Levin ja Leivi Šer ning fotograaf Aleksander Aizenštadt (Aisenstadt). Ajalehe fotograaf oli Faivi Kljutšik.
1991. aasta 21. augustist kandis ajaleht nime Estonija.
Ajalehe peatoimetajad
Allikad
Selle artikli kirjutamisel on kasutatud venekeelset artiklit ru:Советская Эстония seisuga 16.11.2011.
Sibbesse
Sibbesse on küla ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hildesheimi kreisis. Valla pindala on 71,93 km². 31. detsembril 2017 elas seal 5829 inimest. Vald asub umbes 10 km Hildesheimist lõunas. 1. novembrist 2016 kuuluvad valda endised vallad Adenstedt, Almstedt, Eberholzen ja Westfeld.
Sibbesse oli endise Sibbesse ühisvalla keskus. Valda kuuluvad ka Möllenseni, Hönze ja Petze küla.
Washington (täpsustus)
Washington on hulga geograafiliste kohtade, isikute ja muude objektide nimi. Enamik neist on saanud nime Ameerika Ühendriikide rajaja ja esimese USA presidendi George Washingtoni järgi.
Viktor Jaanimets
Viktor Jaanimets (13. juuli 1931 Tallinn – 9. oktoober 1987 Long Island, USA) oli eesti meremees ja poliitiline põgenik.
1960. aastal põgenes ta New Yorgi sadamas Nõukogude Liidu reisilaevalt Baltika, millega oli just saabunud Hruštšov saatjaskonnaga. Pärast seda esines ta paljudes USA linnades üle 120 korra ettekannete ja intervjuudega.
Hiljem töötas ta USA-s peentreialina. Ta elas New Yorgi lähedal Long Islandil, kus ta 1987. aastal üksiklasena suri.
Zdeno Chára
Zdeno Chára (sündinud 18. märtsil 1977 Trenčínis) on Slovakkia jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis New York Islanders.
1996. aastal valis New York Islanders ta NHL-i draft'is 56. valikuna. NHL-is debüteeris ta Islanderis meeskonnas hooajal 1997–98. Aastatel 2001–2006 mängis ta neli hooaega Ottawa Senatorsi meeskonnas (NHL-i tööseisaku ajal hooajal 2004–05 Rootsi kõrgliiga klubis Färjestad BK).
Aastatel 2006–2020 mängis Chára Boston Bruinsis (hooaja 2012–13 esimeses pooles toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis ta KHL-i klubis Praha Lev). Ta oli 2006. aastast ka Bruinsi kapten. 2011. aastal võitis ta Bruinsiga Stanley karika.
17. aprillil 2019 sai ta 42 aasta ja 30 päeva vanuselt NHL-i ajaloo kõige vanemaks kaitsjaks, kes on Stanley karika väljalangemismängus visanud võiduvärava.
2020. aasta detsembris sõlmis ta üheaastase lepingu Washington Capitalsiga. 2021. aasta septembris naasis ta Islandersi.
2009. aastal pälvis ta NHL-i parimale kaitsjale antava James Norris Memorial Trophy ja 2011. aastal Mark Messier Leadership Award'i. Hooaegadel 2003–2004, 2008–2009 ja 2013–2014 on ta valitud NHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu ning hooaegadel 2005–2006, 2007–2008, 2010–2011 ja 2011–2012 Second All-Star Team'i. NHL-i tähtede mängul on ta osalenud kokku kuuel korral (aastatel 2003, 2007, 2008, 2009, 2011 ja 2012).
Chára on NHL-i ajaloo pikim mängija (pikkus 206 cm). 2022. aasta veebruaris sai Chára NHL-is enim mänge pidanud kaitsemängijaks läbi aegade (1652 mängu).
Slovakkia jäähokikoondise koosseisus võitis Chára 2000. ja 2012. aasta maailmameistrivõistlustel hõbemedali. 2012. aasta maailmameistrivõistlustel valiti ta turniiri parimaks kaitsjaks ja turniiri sümboolsesse koosseisu. Lisaks on ta Slovakkia koondisega olnud kolmedel olümpiamängudel. 2014. aasta taliolümpiamängude avatseremoonial oli ta Slovakkia lipukandja.
Frankfurdi ringkond
pisi|Frankfurdi ringkond Frankfurdi ringkond (saksa Bezirk Frankfurt ka Bezirk Frankfurt (Oder)) oli Saksa DV ringkond (1. järgu haldusüksus). See moodustati 1952. aastal. Ringkonna halduskeskus oli Frankfurt Oderi ääres.
Frankfurdi ringkonna pindala oli 7186 ruutkilomeetrit, 1986. aastal oli elanike arv 710 634.
Pattina järv
Pattina järv (keskkonnaregistri kood vee2130710) on järv Võru maakonnas Setomaa vallas Litvina ja Pattina külas. Järve pindala on 8,6 ha.
Pattina järv on Eesti piiriveekogu.
Põrgu vanaeit
Põrgu vanaeit on müütiline tegelane rahvuseeposes "Kalevipoeg".
Teda on mainitud eepose kolmeteistkümnendas loos (Rännak laudadega. Teekond allmaailma.  Põrgupiigad.) ja ka neljateistkümnendas loos (Allmaailma vaatlus. Esimene võitlus Sarvikuga. Lahkumine.)
Antiphon
Antiphon ehk Sofist Antiphon (Ἀντιφῶν ὁ Ῥαμνούσιος) (umbes 480 eKr – umbes 410 eKr) oli vanakreeka sofist. Allikate vähesuse tõttu on ebaselge, kas sofist Antiphon on sama isik kui samal ajal Atikas tegutsenud kõnemees Rhamnose Antiphon.
Antiphoni arvatavad teosed „Tõest”, „Üksmeelest” ja „Poliitik” on sofistidele omaseid teemasid käsitlevad. Samas omistatakse talle ka eripärane teos „Unenägude tõlgendamisest”.
Kõpu luteri kalmistu (Reigi)
Kõpu luteri kalmistu (ka (Kõpu) alumine kalmistu) on kalmistu Reigi kihelkonnas Hiiumaa saarel Läänemaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kõpu külas Hiiumaa vallas Hiiu maakonnas. pisi|376x376px|Nimetu rist Kõpu luteri kalmistul Kõpu luteri kalmistu rajati 1782. aastal. Kalmistu on alates 1999. aastast riiklik ajaloomälestis.
Maetud isikud
Kalmistusse on maetud piirkonna tuntud isikuid:
Kalmistu tuntuim haud on nn Petturi haud. See nimi „Pettur“ tuleneb sõnast inspektor. Pettur ehk Kõpu tuletorni inspektor olevat olnud väga paha mees. Ta oli peksnud halastamatult tuletorni mehi, kui need lasknud Kõpu tuletorni tipus lahtiselt põleval tulel kustuda. Kuid selle inspektori nimi on vajunud unustusse, veel üleeelmisest sajandist on teada pärimus, et Pettur on olnud hauda asetatud palsameerituna ja istuvas asendis (istuvana maeti enamasti nõidasid). Hauakambri peal olnud puust hauakabel, mis lagunes 19, sajandi. lõpus. Meie ajal oli Petturi hauast kalmistul järel ainult auk, kuhu visati prahti.
Ehitised kalmistul
alt=Kõpu kalmistu kabeli ase, vaade edelast, 2023.a.|pisi|Kõpu kalmistu kabeli ase 2023.a.|341x341px Kalmistu peavärav on maantee ääres. Aastail 1887-1942 oli kalmistul väike puust kirik (nn Kõpu kabel), mille asukoht on praegugi jälgitav. Esimene kabel olevat Kõppu ehitatud 1641. aastal. Viimane puukirik, milles oli 150 istekohta, rajati 1887. aastal. Hoonet kattis plekk-katus, mis tõmbas pikset ligi, mille tõttu kabel põles 1942. aasta 12. augustil piksest süüdatuna maha. Tänaseni on nähtav siin kunagi paiknenud puukabeli vundament. Kalmistu alal on säilinud ka kirikuni viinud kuuseallee. Kalmistu loodeosas on II maailmasõja-aegne matmispaik ja mälestuskivi, mis 1999. aastast on riiklik ajaloomälestis.
Kristina Pärtelpoeg
Kristina Suuroja-Pärtelpoeg (sündinud 2. märtsil 1994) on Eesti blogija ja suunamudija.
Ta on töötanud baaridaamina kokteilibaaris Shooters, löönud kaasa Piradose ridades, olnud teenindaja restoranis Controvento ja piletimüüja klubis Studio. 13. mail 2022 avas ta Keilas endale mitte kuuluva restorani Jää.
Ta on osalenud Eesti räpparite muusikavideotes ja olnud Eesti räppari Uku Aropi mänedžer. Ta on mänginud teleseriaalides ja Vene Disneys ning tal on olnud pearoll Saksamaa telereklaamis.
Isiklikku
Ta elas aasta aega Inglismaal Birminghamis.
Kristinast lahku läinud elukaaslane on Siim Suuroja. 19. novembril 2019 said nad tütre vanemateks. Tütre nimeks pandi Khelani, mida kannab veel vaid üks inimene maailmas. Nii haruldase nime panemisest algul keelduti, kuid perekonnaseisuametist saadeti nime registreerimise taotlus Eesti Keele Instituuti, kust ka kooskõlastus saadi.
Kristina hakkas pidama beebiblogi, mida saab vaadata TV3Play-st.
Tunnustus
2018. aastal sai ta Eesti sotsiaalmeedia auhinnagalal aasta snapchatter 'i auhinna.
Taimeterraarium
Taimeterraariumid on väikesed, kinnised ökosüsteemid. Taimeterraariume võib vaadelda kui mini-kasvuhooneid. Terraariumi konteinerid on tavaliselt läbipaistvast materjalist nagu nt. klaas või plastik.
Taimeterraariumi koostamine
Taimeterraariumi jaoks võib kasutada peaaegu ükskõik missugust paksemast klaasist anumat. Istutamine on kergem, kui valitud anumal on suur ava. Alustada tuleks umbes 3 cm paksuse kivikihiga. Kivide peale tuleks puistata sütt, mis aitab ära hoida ebameeldivaid lõhnu. Järgmisena tuleks lisada 5-10 cm mulda, olenevalt terraariumi ja taimede suurusest. Viimasena tuleb istutada taimed ja dekoreerida. Kui kõik on tehtud, tuleb purgile kaas peale panna.
Taimed
Terraariumi sobivad taimed, mis on niiskuslembesed, aeglase kasvuga ja muul moel raskesti kasvatatavad.
Taimeterraariumi hooldus
Taimi ei tohiks istutada liiga tihedalt ja pärast istutamist tuleks neid kasta. Muld peab olema niiske. Terraarium tuleks asetada valguse, kuid mitte otsese päikese kätte. Samuti võib kasutada taimevalgusteid. Terraarium jätta mõneks päevaks avatuks, et taimed saaksid uue keskkonnaga harjuda ja juurduda. Ülekastmise märkideks on liigne kondensatsioon, taimedel esinev hallitus või kollased lehed. Sel juhul tuleb kate avada ja lasta terraariumil veidi kuivada. Kondensvee puudumine ja närbunud lehtedega taimed viitavad alakastmisele. Kui muld on katsudes kuiv, kasta taimi ettevaatlikult või pritsida.
Ajalugu
Wardiani konteriner sai nime leiutaja Dr Nathaniel Bagshaw Wardi järgi. Dr Wardil õnnestus kasvatada muru seemik õhukindlas purgis, mis ajendas teda looma anuma, milles rohkem taimi kasvatada. 1829. aastal soovis loodusteadlane Dr Ward kasvatada mitmesuguseid taimi, kuid tööstusrevolutsiooni põhjustatud kohutavate tingimuste tõttu oli tema töö raskendatud. Ühel päeval ta avastas, et tal ei olnud oma aias võimalik sõnajalgu kasvatada, kuna lähedal asus tööstusreostus, mis tõi kaasa happevihmad ja halva õhukvaliteedi. Samal ajal kui tema taimed ebasoodsates välitingimustes kiratsesid, jätkas Dr Ward oma kirge botaanika vastu siseruumides, kasvatades taimi, mida ta hoidis õhukindlates klaaspurkides. Hiljem märkas ta, et ühes purgis oli sõnajala eos ja muru seemik idanema hakanud. Kuigi avastus oli üllatav, ei suutnud Dr Ward sel ajal seda nähtust eriti oluliseks pidada ja jättis oma loodusliku ime veel neljaks aastaks puutumata. Selle aja jooksul oli muru saanud kasvada, kuid purgi hooletusse jätmine viis lõpuks selleni, et ümbris hakkas roostetama, jättes taimed halva õhu kätte, mille tõttu nad ka surid. Olles selle juhusliku teadusliku katse tunnistajaks, püüdis Dr Ward leida viisi, kuidas jäljendada purgi omadusi ja luua anum taimede kasvatamiseks. Puusepa abiga valmis klaasitud korpus, kus kasvas edukalt sõnajalg. Wardiani konteiner oli sisuliselt kaitsekonteiner, mis oli varajane näide terraariumist. See avardas botaanikamaailma ja pakkus rahvusvahelisele kaubandusele olulist konkurentsi.
David Latimer taaselustas purgitaimede idee 1960. aastal.
Puhatu järv
Puhatu järv (keskkonnaregistri kood vee2036000) on järv Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Puhatu külas. Järve pindala on 20,5 ha.
Uuemõisa vald (Pöide kihelkond)
pisi|Saaremaa maakonna valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Uuemõisa vald (saksa keeles Neuenhof) oli vald Saaremaal Pöide kihelkonnas. Vallamaja asus Uuemõisa külas.
Vald eksisteeris 1866 –1939. 1939. aasta vallareformiga arvati vald Pöide valla koosseisu.
Valla alal asus mitu mõisat, nende seas Uuemõisa, Orissaare, Keskvere.
Püha Gregoriuse missa
Püha Gregoriuse missa ehk Gregoriuse missa on kristlikus ikonograafias esinev pilditüüp. Süžee tugineb pärimusele, mille kohaselt transsubstantsioonis kahtlema hakanud paavst Gregoriusele ilmus missa ajal Kristus lihalikul kujul oma kannatusriistadest ümbritsetud Valumehena. Osal piltidel kujutatakse Kristuse küljehaavast verd karikasse nirisemas.
Ajaloost
Selle motiivi alged kirjalikul kujul leiduvad juba Paulus Diaconuse kirjutatud Gregorius I eluloo vanimates käsikirjades, kuigi selles kirjeldatud ilmutus paavstile on verise sõrmelüli kujul elusuuruses Kristuse asemel. Pildiline kujutis on pärit Oriendist, Bütsantsi ikoonikunstist – varaseim Valumehe motiivi kujutamine on Rooma Santa Croce in Gerusalemme kirikus asuv 14. sajandi algusest pärit Bütsantsi mikromosaiik, mis on tuntud nimede all "Akra tapeinosis" või "Imago Pietatis". Sama pilti on peetud ka pärimuse tekke inspiratsiooniks.
Eriti hoogsalt hakkas Gregoriuse missa motiiv levima 15. sajandi teisel poolel, nii altarimaalidel kui ka puu- ja vaselõigetena.
Teosed
Tuntumad selle motiiviga kunstiteosed on
Konstantin Jireček
Konstantin Josef Jireček (24. juuli 1854 Viin – 10. jaanuar 1918 sealsamas) oli tšehhi päritolu Austria-Ungari ajaloolane, poliitik, diplomaat ja slavist. Ta oli Balkani uuringute ja Bütsantsi uuringute rajaja ning kirjutas palju tollase Bulgaaria ja Serbia ajaloost. Jireček oli samuti paar aastat Bulgaaria vürstiriigi valitsuse minister.
Basturma
Basturma (rumeenia keeles pastramă, kreeka keeles παστουρμάς, türgi keeles pastırma, jiddišis פּאַסטראָמע pastróme) on populaarne lihadelikatess, mida Türgis tehakse tavaliselt veiselihast ning Rumeenias sea- ja lambalihast. Iisraelis nimetataks viilutatud kana- ja kalkuniliha pastrama.
Nagu lihakonservid, loodi ka basturma algselt liha säilitamiseks, kuna külmkappe polnud veel leiutatud. Basturma saamiseks toorest liha soolatakse, kuivatatakse osalt, maitsestatakse vürtside ja maitsetaimedega, seejärel suitsutatakse ja aurutatakse. USA-s tehakse basturmad peamiselt veise- ja kalkunilihast.
Eestisse on basturma jõudnud peamiselt turgi rahvaste, kaukaasia ja balkani köögi kaudu.
Ots
Ots on mitmetähenduslik sõna.
Kummeli-võtmehein
pisi|Kummeli-võtmehein Kummeli-võtmehein (Botrychium multifidum) on maokeeleliste sugukonda kuuluv sõnajalgtaim.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida kasvamas mitmetes metsatüüpides ja niitudel.
Iisaku külanõukogu
Iisaku külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s.
Iisaku külanõukogu moodustati 1945 septembris Virumaal Iisaku vallas. Külanõukogu keskus asus Iisakus.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Iisaku külanõukogu 1950 septembris Jõhvi rajooni koosseisu.
1954 juunis liideti Iisaku külanõukoguga likvideeritud Jõuga ja Vaikla külanõukogu alad. 1954. aasta seisuga tegutsesid Iisaku külanõukogu keskusega maadel "Uue Jõuga", "Kalevi", "Tee Kommunismile", "Sotsialismi Tee" ja "Kalevipoja" kolhoos.
1961. aastast likvideeriti senine Jõhvi rajoon ja selle koosseisu kuulunud alad allutati Kohtla-Järve linnapiirkonnale. 1. jaanuarist 1965 arvati Iisaku külanõukogu Kohtla-Järve rajooni koosseisu.
1967. aastal liideti Iisaku külanõukoguga Alajõe külanõukogu lääneosa.
1970. aasta seisuga oli külanõukogu pindala 317 km² ja elanike arv 1876. Külanõukogu ainsaks majandiks oli sel ajal Iisaku näidissovhoos, mille keskus asus Kasevälja külas.
Lucas Chanavat
pisi|Lucas Chanavat (2018) Lucas Chanavat (sündinud 17. detsembril 1994 Le Grand-Bornandis) on Prantsusmaa murdmaasuusataja, kes võistleb peamiselt sprindis.
2016. aastal tuli ta vabatehnikasprindis kuni 23-aastaste maailmameistriks.
Tema esimesed täiskasvanute tiitlivõistlused olid 2017. aasta maailmameistrivõistlused Lahtis, kus ta saavutas vabatehnikasprindis 14. koha.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis ta kvalifikatsioonist edasi ei pääsenud.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis oli ta individuaalsprindis kuues ja sprinditeates koos Richard Jouve'iga viies.
Maailmakarikavõistlustel debüteeris ta 13. detsembril 2015 Davosis. Esimest korda jõudis ta MK-sarjas poodiumile 30. detsembril 2016 Tour de Ski esimesel etapil Lenzerheides. Ta on MK-sarjas jõudnud poodiumikohale ainult vabatehnikasprintides. 5. veebruaril 2017 sai ta Pyeongchangis toimunud etapil sprinditeates koos Baptiste Gros'ga teise koha.
Hooajal 2017–2018 sai sprindikarika arvestus kolmanda koha. Hooajal 2016–2017 oli ta U-23 arvestuses samuti kolmas.
Illuka külanõukogu
Illuka külanõukogu oli külanõukogu Kohtla-Järve rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Illuka vallas. Külanõukogu täitevkomitee asus Raudi külas. Külanõukogu pindala oli 470 km² (1977).
Lucas Chanavat
Maailmakarikavõistlustel
Lucas Chanavat on (<small style="color:Purple;">seisuga 26. veebruar 2019 ) individuaalselt osalenud 37 MK-võistluste etapil ja jõudnud poodiumile kuuel korral, millest viiel korral on olnud kolmas ja korra teine.
Manilus
Manilus (ka manihheism; Mani kirik) on õpetus, et maailma valitseb hea ja kurja jõudude tasakaal, mitte aga üks täiuslik olend. Manilus oli Mani (u 216–276) katse luua maailmausundit (ehk "universaalreligiooni") zoroastrismi, platonismi, kristluse, budismi ja gnostitsismi osadest. Kosmos jaotati zoroastrismi ja platonismi eeskujul kaheks eraldi asuvaks tegelikkuseks: valgusemaailm ja pimedusemaailm. Aineline maailm, milles inimesed elavad, koosnes Mani arvates mõlemast poolest. Maniluse kõrgaeg oli 3.-5. sajandil.
Mani hakkas prohvetlikku õpetust levitama peale 242. aastat. Pärast Mani surma ja tema poolehoidjate vaenamist levis manilus Iraanist Kogu Lähis-Idasse ja Rooma impeeriumis (Hispaaniani). Manilus levis Iraani, Egiptuse ja Süüria kaudu Prantsusmaale ja Balkani maadesse ning Hiinasse. Kristlik kirik võitles (eesotsas Augustinusega) maniluse vastu kuni 7. sajandini.
Manilus oli riigiusundiks uiguuride riigis. Hiinas keelustati manilus umbes 1374. aastal. Kalifaadis salliti manilasi kuni 9. sajandini. 9. ja 10. sajandil algas ka Kalifaadis manilaste hävitamine. Manilaste jäänused Aasias hävitasid mongolite vallutused.
Euroopas lähtusid manilusest paulikaanid, bogomiilid ja katarid.
Manilus oli kahesusõpetus (dualism), valguse ja pimeduse, keha ja vaimu, headuse ja kurjuse vastandamine. Mani kahesusõpetuse kohaselt vastandub kuri heale algusest peale. „Juba algusest peale seisavad üksteise vastas jumal ja saatan, valgus ja pimedus, hing ja aine (hylê). Kurjusel polnud sealjuures olemust (s.t isikulist kurjust või nn "Saatanat" pole olemas). Viimast arusaama kasutas ka Augustinus teoses "Pihtimused".
Koguduse lihtliikmed („kuulajad“) pidasid oma tööga „valituid“ ülal ja nad ei pidanud askeetlikult elama. Valitud said päästetud, aga kuulajad said kõrgema taassünni õiguse (st. tasuks elu jooksul tehtud heade tegude eest võisid nad järgmisesse ellu sündida „valitutena“ ning siis saada päästetud).
Mani ihuvaenulikkus oli vastavuses hilisantiikaja kristlaste elutundega.
Airbus A220
Airbus A220 on Airbus Canada Limited Partnershipi toodetav kitsakereliste reisilennukite seeria.
Lennukiseeria töötas välja Kanada lennukitootja Bombardier seerianimega Bombardier CSeries. Arendustöö algas 13. juulil 2008 ning seeria esimene lennuk A220-100 (varasem CS100) tegi oma esmalennu 16. septembril 2013, sai Transport Canadalt tüübisertifikaadi 18. detsembril 2015 ja võeti esmakordselt kommertskasutusse Swiss Global Air Linesi teenistuses 15. juulil 2016. Seeria pikema kerega lennukivariant, A220-300 (varem CS 300), tegi esimese lennu 27. veebruaril 2015, sai algse tüübisertifikaadi 11. juulil 2016 ning võeti airBalticus kasutusele 14. detsembril 2016.
2018. aasta juulis omandas Airbus CSeriese programmis 50,01% osaluse ning seeria nimetati ümber A220-ks. 2020. aasta veebruaris müüs Bombardier oma 25% osaluse täielikult Airbusile, mis omas nüüd 75% programmist. Ülejäänud 25% osalus kuulub Québeci omavalitsusele.
Kõrsik
Kõrsik on kõrre- või pulgakujuline küpsis.
Eestis on levinud 18 cm pikkused nisujahust magusad kõrsikud, mida valmistab Pärnu-Jaagupi pagaritööstus Hellar ja Pojad. Tuntakse ka soolaseid kõrsikuid, mis on lühemad ja peenemad ning välismaist päritolu.
Kõrsikuid hakati Eestis tootma 1978. aastal Pärnu-Jaagupis, toona Pärnu leivakombinaadile kuulunud tehases, kus neid tänini valmistatakse (1996. aastal ostsid tehase uued omanikud). 1980. aastatel olid kõrsikud menutoode, 1990. aastatel kõrsikute populaarsus langes ning hakkas taas tõusma 2000. aastate esimesel poolel. Sellele võis kaasa aidata kõrsikutootjate osalus oma telgiga 1999. aasta üldlaulu- ja -tantsupeol. 2011. aastal toodeti Pärnu-Jaagupis 30 000 karpi kõrsikuid kuus, 2010. aastal kokku 100 tonni.
Toidu Koostise Andmebaasi andmeil on magusates kõrsikutes 100 grammi kohta 1420,0 kJ ehk 339,0 kcal energiat, 65,5 g süsivesikuid (sh 62,3 g imenduvaid süsivesikuid), 4,5 g rasvu, 9,9 g valke, 33,0 g vett, 3,2 g kiudaineid, 57,0 g tärklist, 5,0 g sahharoosi, 0,1 g glükoosi, 0,2 g fruktoosi, 3,8 g rasvhappeid (sh 0,3 g küllastunud rasvhappeid, 1,9 g monoküllastumata rasvhappeid ning 1,6 g polüküllastumata rasvhappeid), 0,2 g palmitiinhapet, 0,1 g steariinhapet, 1,2 g linoolhapet, 0,4 g linoleenhapet, 159,0 mg naatriumit, 155,0 mg kaaliumit, 12,7 mg kaltsiumit, 21,0 mg magneesiumit, 103,0 mg fosforit, 4,84 mg rauda, 0,86 mg tsinki, 0,18 mg vaske, 0,42 mg mangaani, 18,0 µg joodi, 13,0 µg seleeni, 1,0 µg kroomi, 9,1 µg niklit, 1,0 αTE (α-tokoferooli ekvivalenti) E-vitamiini, 0,29 mg B1-vitamiini, 0,07 mg B2-vitamiini, 4,2 mg niatsiini ekvivalenti (sh 1,0 mg niatsiini ja 3,2 mg niatsiini ekvivalenti trüptofaanist), 0,45 mg pantoteenhapet, 0,07 mg B6-vitamiini, 3,0 µg biotiini, 20,0 µg folaate ning 398,0 mg soola.
Itaalias on tuntud Torino lähistelt pärinev kõrsik grissini, mis leiutati 1697. aastal.
Mir (Valgevene)
Mir on alev (endine linn) Valgevenes Hrodna oblastis Kareličy rajoonis. Alev on Miri külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on leedu keeles Myrius. Alevi nime kohta on mitu hüpoteesi, ühe järgi puhkasid seal rahulikult rüüsteretkel olnud tatarlased, teise järgi sõlmiti seal mingi rahulepe Vene vürstide ja leedulaste vahel, kolmanda järgi tuleb nimi ladinakeelsest sõnast ime kohta.
Miris asub Miri loss, mis on üks neljast UNESCO maailmapärandi nimistus olevast objektist Valgevenemaal.
Alevis on keskkool, lisaks asuvad seal veel kaks raamatukogu ja kultuurimaja. Alevis on viinavabrik. Vaatamisväärsusteks on lisaks Miri lossile veel vanalinn, katoliku kirik aastast 1599, õigeusu kirikud aastast 1533 ja 1910. Sünagoogist on säilinud õu, lisaks asub alevis veel mitu kabelit ja nüüdseks hävinu häärberi juures asunud mõisakompleks XIX sajandist.
left|pisi|Mir
Ajalugu
left|pisi|Miri sünagoogi asupaik
Alevit mainitakse esimest korda aastal 1345, järgmist korda aga aastal 1395, mil Konrad von Jungingen asula maha põletas. Pärast seda andis Vytautas asula oma vennale Žygimantas Kęstutaitisele. Aastal 1434 läks Mir Petras Simonas Gedgaudaitise valdusse.
Radziwillid rajasid asulasse nii katoliku kui ka õigeusu kiriku. Aastal 1579 sai Mir linnaõigused. Aastal 1655 rüüstasid Miri kasakad. Põhjasõja ajal hõivasid Miri Karl XII väed. XVIII sajandi esimesel poolel hakati Miris tootma riiet ja tegema tikandeid. Rzeczpospolita ajal kuulus Mir Navahradaki vojevoodkonda.
left|pisi|Mir
Aastal 1792 pidasid taganevad Poola väed Vene vägedega linna all Miri lahingu. Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli linn Venemaa koosseisus, kuuludes nüüd Minski kubermangu. Asula kaotas linnaõigused. Napoleoni sissetungi ajal aastal 1812 toimus Miri all jälle lahing. Selle käigus sai Miri loss kannatada ja asula uued omanikud rajasid uue mõisakompleksi. Aastast 1828 kuulus asula Wittgensteinidele, aastast 1891 aga Światopełk-Mirscytele.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Mir Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Kuni Teise maailmasõjani oli Miris suur juutide kogukond, mis hävitati peaaegu täielikult (pääses viiskümmend inimest). Miri mustlaste kogukond hävitati aga täielikult. Nii oli pärast sõda Miri rahvaarv ligikaudu poole väiksem.
Lamenu keel
Lamenu keel on Austroneesia hõimkonda Põhja ja Kesk-Vanuatu keelte rühma kuuluv keel, mida kõneldakse Vanuatus Epi saare põhjaosas ja Lameni saarel. Kõnelejate arv oli 2001. aastal ligikaudu 850.
Lehtse Keskusehoone
Lehtse Keskusehoone koosnes enne 3 hoonest, millest 2 olid lammutamisel ja kolhoosikontor renoveeriti 2016. aasta sügisest kuni 2017. juunikuuni. Ehitati uus hoone lasteaia ja kultuurimajaga ühendamiseks.
Keskusehoones tegutseb Lehtse Kool, lasteaed, raamatukogu, juuksur, kultuurimaja, perearst ja sotsiaaltöötaja.
2011. aasta Lõuna-Osseetia presidendivalimised
2011. aasta Lõuna-Osseetia presidendivalimiste esimene voor toimus 13. novembril. 27. novembril toimunud teise vooru pääsesid Anatoli Bibilov ja endine haridusminister Alla Džiojeva. Džiojeva kogus teises voorus valimiskomisjoni poolt avaldatud esialgsetel andmetel 56,7% häältest. Keskvalimiskomisjon tunnistas valimised üksmeelselt toimunuks, kuid 29. novembril tühistas ülemkohus Bibilovi kaebuse alusel valimistulemused ja määras valimiste uueks toimumisajaks 25. märtsi 2012. Parlament (teistel andmetel valitsus) keelas seejärel Džoijeval järgmises valimisvoorus osalemise.
Kandidaatide registreerimine lõppes 8. oktoobril. Senine president Eduard Kokoitõ kandideerida ei saanud, sest põhiseadus ei lubanud üle kahe järjestikuse ametiaja.
Ajalehe Kommersant andmetel kavatses Venemaa valimistel juba varakult toetada Lõuna-Osseetia erakorraliste olukordade ministrit Anatoli Bibilovit ja mitte anda Kokoitõle võimalust aidata võimule oma protežee. Kreml ei olnud nimelt rahul Moskva poolt Lõuna-Osseetia taastamistöödeks eraldatud raha kuritarvitamisega Kokoitõ poolt.
Väidetavasti oleks Kokoitõ soovinud ametisse jääda ja muuta selle võimaldamiseks konstitutsiooni, kuid Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni juht Sergei Narõškin laitis selle korduvalt maha. Kokoitõ võimalused tuhmusid veelgi, kui üks mõjuvõimsamaid toetajaid Venemaa võimuringkondades, FSB asedirektor Vjatšeslav Ušakov, 2011. aasta veebruaris ametist priiks lasti.
4. mail 2011 tegi initsiatiivgrupp ettepaneku viia läbi referendum Kokoitõle uue ametiaja võimaldamise küsimuses, kuid 14. juunil teatas ülemkohus, et ei anna selleks luba.