cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Transnistria
Iseseisev Transnistria
30. detsembrist 2011 kuni 16. detsembrini 2016 oli president Jevgeni Ševtšuk. 18. jaanuaril 2012 sai Transnistria pärast põhiseadusreformi endale peaministri, kui Transnistria parlament Ševtšuk kinnitas riigi peaministrina ametisse Pjotr Stepanovi, kes püsis peaministri kohal 10. juulini 2013. Ševtšuk ähvardas järgmise presidendikampaania ajal Šerifi omaniku Gušani vara võõrandada, mistõttu Krasnoselski võimulesaamise järel Ševtšuk pages Moldovasse ja ta mõisteti tagaselja Transnistrias vangi. 16. detsembrist 2016 on president Vadim Krasnoselski. kes säilitas oma võimu ka 2021. aasta detsembris toimunud presidendivalimistel.
Kultuur
Transnistria kultuur ja identiteet on suures osas ülesehitatud Nõukogude pärandile ja riigi lähiajaloole. Suurelt ja igal aastal tähistatakse 9. mail võitu Suures Isamaasõjas ning pidustused ühendavad kogu Transnistria erineva rahvusliku päritoluga inimesi. Ka vabariigi aastapäevale pühendatud tseremooniad ning rahvapidustused ühendavad transnistrialasi. Esimesed 20 aastat oli üheks riigi nähtavaks ja ühendavaks sümboliks ka Transnistria esimene president Igor Smirnov, kes oli avalikus meedias alati pildil ning kellele transnistralased luuletusi pühendasid. Nõukogude hiilgust meenutavad Transnistrias jätkuvalt kasutuses olev Moldaavia NSV sümboolika, ilmasõjaaegsed tanki mälestusmärgid, igavene tuli ning ridamisi Vladimir I. Lenini kujusid. Suurim Lenini kuju asub Tiraspolis vabariigi parlamendi ees. Samuti on linnapildis palju näha kolme Transnistriat tunnustanud riigi (Mägi-Karbahh, Abhaasia, Lõuna-Osseetia) lippe. Tiraspoli südames asub 1972. aastal rajatud sõdades langenute mälestuskompleks, kuhu on maetud nii Vene kodusõjas, Teises maailmasõjas, Afganistani sõjas kui ka 1992. aastal peetud niinimetatud iseseisvusvõitluse ohvrid, kelle nimed on raiutud marmortahvlitesse. Marmortahvlil on kirjas ka kaks Eestist pärit meest, kes on sõdinud Transnistria vabaduse eest. Samuti on igal pool riigis tunda, et Venemaa toetab Transnistria iseseisvust. Vladimir Putini hiigelplakateid on näha igas linnas. Üle Dnestri viiv raudteesild on värvitud nii Vene kui ka Transnistria lipuvärvidesse. Mitmed uusarendused Tiraspolis on ekstra ehitatud Vene sõjaväelaste majutamiseks. pisi|Kangelaste mälestusmärk [[Tiraspolis]] pisi|Mälestusmärk [[Benderi linnas|vasakul]]Nõukogudepärasus on peamine element, mis muudab riigi huvitavaks Lääne turistidele. Kohalikud majapidamisasutused on nimetatud Nõukogude juhtide (eriti Lenini) järgi ning hostelid reklaamivad võimalust elada tõelises hruštšovkas erilise kogemusena. Lenini pilte, kommunistide ausambad, kommunistide järgi nimetatud tänavad, kujusid ning nõukogude sümboolikat on näha Transnistria riigi piires palju. Samuti sõidavad jätkuvalt Transnistrias veel trollid, mida Tallinnas võis näha Nõukogude ajal. Sellegipoolest ei ole Transnistria just tohutult populaarne turismisihtkoht – ligipääs riiki on keeruline ja suur osa maailmast ei ole Transnistriast isegi kuulnud. Hoolimata aga sümboolika säilitamisest Nõukogude nostalgiat on regiooni nooremate generatsioonide seas vähe. Noorte seas on populaarne õppida inglise keelt, tutvuda nii vene kui ka lääne kultuuriga. Transnistria korruptsiooniga ja autoritaarse riigikorraga ei ole kohalikud rahul, aga seda tajutakse tihti paratamatusena. Enamus kohalikest ei näe aga lahendusena Transnistria taasliitumist Moldovaga.
Tänapäevane Transnistria kultuur on siiski ajaga kaasas käinud ning välisest kuvandist hoolimata on Transnistria naabritega võrreldaval tasemel. Transnistria linnadest leiab ka tänapäevale omaselt Itaalia ja Jaapani restorane, kohvikuid. Töötav Wi-fi on igal pool. Teed on valdavalt paremas seisus kui Moldovas või Ukrainas, kohalikud põllud on hooldatud ja külad paremini korda tehtud, kui Venemaal standardiks on. Suurt osa Transnistria moderniseerimises mängib Šerif, mille logo on näha nii tanklatel, mobiilioperaatoril, kasiinodel kui ka ja jalgpalliklubil.
Kohalik toidukultuur on segu vene, moldova, ukraina, bulgaaria ja juudi roogadest. Kõigilt neilt rahvastelt on võetud roogasid üle või kombineeritud erinevaid toite. Tuntumad näited on kapsarullid, kotletid ja kohalikud pirukad. Sellele lisaks on sarnaselt Moldovaga Transnistrias levinud tugev veini- ja konjakikultuur.
Vasalemma jaama tee
Tee on mustkattega, kuid klassita. Liiklussagedus teel on 500–1000 autot ööpäevas. Vasalemma aleviku tiheasustusega alal on kiiruspiirang 40 km/h. Samas on ka tee valgustatud.
Mööbli-toonesepp
Elupaigaeelistus
Looduslikult on mööbli-toonesepa puhul tegu Euroopa parasvöötmelistes metsades, seega ka Eestis, laialt leviva liigiga, kuid ta on lisaks koloniseerinud ka sarnaseid elupaiku mujal maailmas, eelkõige Uus-Meremaal ja Põhja-Ameerika idarannikul.
Morfoloogia
Tooneseplased meenutavad oma keha kujult purelasi. Täiskasvanud on silindrilise kehaga ja tugevasti paisunud eesseljaga, mis varjab ülaltvaates pea. Mööbli-toonesepp on peamiselt pruunika värvusega ja 4-6 mm pikkuse kehaga. Kattetiibade pealispind on kaetud kollakate karvakestega ja keha pikitelje suunaliste lohukeste ridadega. Tundlad on 11 segmendilised, kusjuures viimased 3 segmenti on kokku pikemad kui ülejäänud segmentidest koosnev osa. Vastsed on C-kujulise valkja keha, suure pea ja hõreda lühikese karvastuga ning kasvavad ligi 6 mm pikkuseks. Suu ümber on vastsetel tume kitsas riba. Keha eesosas on nähtavad 3 paari rindmikujalgu.
Varssavi
Varssavi (poola keeles Warszawa [varš'ava]) on Poola pealinn aastast 1596 ja Masoovia ajalooline keskus. Asub Wisła jõe kaldal.
Mööbli-toonesepp
Elutsükkel
Looduses munevad emased mardikad suvel (maist augustini) lõhedesse, pragudesse või puidu karestatud pinnale kuni 50 piimvalget ovaalse kujuga muna läbimõõduga 0,5–0,7 mm. Mööbli-toonesepa munadest kooruvad sobivates tingimustes 6 kuni 10 päeva pärast alla 1 mm pikkused vastsed, kes närivad ennast puitu ning ei välju sealt enam enne nukkumist.
Varssavi
Varssavi linnas elas 2021. aastal 1 860 281 inimest, linnastus 3 100 844 inimest. Linna pindala on 517,24 km².
Mööbli-toonesepp
Elutsükkel
Tooneseplaste vastsed toituvad puidust, suutes lagundada toiduks nii rakukesta komponente tselluloosi ja hemitselluloosi kui ka raku sisemuses leiduvaid valke, suhkruid ja tärklist. Nagu teisedki tselluloosi lagundada suutvad loomad, sõltuvad ka toonesepad selles protsessis soole mikroorganismidest. Samas toonesepad ei näri värsket puitu. Et toit muutuks neile suupäraseks, peab see seisma aastaid. Vastsestaadium kestab looduses ligikaudu 1 aasta, hoonetes ja mööbliesemetes isegi kuni viis aastat. Tooneseppadele on kõige meelepärasemad sellised elutingimused, kus temperatuur püsib 22–23 °C juures, suhteline õhuniiskus on 70–90% ja puidu niiskusesisaldus 18–20%. Kui suhteline õhuniiskus langeb alla 60% või puidu niiskusesisaldus alla 14% kaotavad putukad eluvõime.
Varssavi
Varssavi mitteametlik hümn on "Varšavjanka". See on revolutsiooniline laul, mis valmis 1831. aastal Prantsusmaal Novembriülestõusu toetuseks.
Mööbli-toonesepp
Elutsükkel
Nukkumiseks õõnestab mööbli-toonesepp puidu pinna lähedale (mitte sügavamale kui 1 mm) laiema kambri ning valmistab puidujahust kookoni. Nukkumine kestab 2–3 nädalat. Nukust väljunud mardikas närib puitu ümmarguse väljalennuava, mille läbimõõt on 1–2 mm ja lendab sigimispartneri otsingule. Valmikud ei toitu, nende ülesanne on tagada paljunemine ja levik.
Varssavi
Nimi
Varssavi poolakeelne nimi tähendab 'Warszile kuuluv'. Warsz on lühend slaavipärasest mehenimest Warcisław. Samast mehenimest pärineb ka Wrocławi nimi.
Mööbli-toonesepp
Vaenlased
Vastsetele on oluliseks vaenlaseks parasitoidid (kile- ja kahetiivalised putukad), aga kindlasti ka vanades puumajades elutsev röövtoiduline tolmulutikas (Reduvius personatus), kellel õnnestub oma pikkade suiste abil kätte saada tooneseppade vastseid, kui osa käike puidus on ligipääsetavaks muutunud.
Varssavi
Nimi
Rahvaetümoloogia järgi olnud Wars sealkandis elanud kalur ning Sawa Vislas elanud näkk, kes temasse armus, ja hiljem abikaasa. Nende kahe nimedest tulnudki "Varssavi".
Mööbli-toonesepp
Kahjurlus
Toonesepad on Eestis kõige levinumad puidukahjurid (levinuim on Anobium punctatum). Nad ohustavad peamiselt asustamata hooneid, kuna keskkonnatingimused asustatud hoonetes pole tihtipeale neile sobivad. Siiski on arvatud, et näiteks peaaegu pooled Suurbritannias ja pea iga Saksamaal asuv puithoone on mingil ajaperioodil koduks tooneseppade vastsetele. Peamiselt on siin põhjuseks halb ventilatsioon teatavates majaosades.
Varssavi
Nimi
Tänapäevaks on selgunud, et Warsz oli 12. või 13. sajandil elanud aadlik, kellele kuulus tänapäeva Mariensztati asumis olnud küla.
Mööbli-toonesepp
Eesti rahvausund
Rahvapärimuses oli uskumus teispoolse ilma asukate (maa-alused) haigestavast mõjust inimesele ning teatud iseloomuliku hääle kuulmine võis olla haiguse, hävingu, isegi surma ettekuulutajaks. Üleloomulike olendite ringi kuulus ka toonesepa nimetust kandev mardikas. Tooneseplaste (mööbli- ja suur-toonesepp) tiksumist on käsitatud kui surnuteilma märguannet elavaile. Seosele toonelaga viitavad ka mardika liiginimetused toonesepp ja toonetikas.
Varssavi
Asukoht
Varssavi asub Poola idaosa keskel ja Masoovia tasandiku keskel Visla jõe mõlemal kaldal 300 km põhja pool Karpaatidest ja 260 km kagu pool Läänemerest. Saksamaa pealinnast Berliinist asub ta 523 km idas.
Kliima
Aastane keskmine õhutemperatuur on +8,2 °C. Kõige soojemad kuud on juuli (+19,3 °C) ja august (+18,3 °C). Kõige külmemad kuud on jaanuar (−3,0 °C) ja veebruar (−2,3 °C).
Kõige kõrgemad absoluutsed temperatuurid on registreeritud augustis (+36,4 °C) ja juulis (+36,0 °C). Kuid ka jaanuaris on mõõdetud +12,5 °C ja veebruaris +15,9 °C.
Kõige madalamad absoluutsed temperatuurid on registreeritud jaanuaris (−30,7 °C) ja veebruaris (−30,4 °C). Kolmel suvekuul ei ole kunagi öökülma täheldatud. Juuli absoluutne miinimum on +4,2 °C ja augustis +2,0 °C.
Aastane keskmine sademete hulk on 495 mm. Suvel sajab rohkem kui talvel. Kõige sademeterohkemad kuud on juuli (73 mm) ja august (63 mm), kõige kuivemad jaanuar (21 mm) ja märts (24 mm). Seevastu õhuniiskus on talvel suurem: aastane keskmine on 76%, detsembris 86% ja veebruaris 82%, aga mais 67% ja juunis 68%. Igal kuul sajab aastas keskmiselt 12–14 päeval, eranditeks jaanuar (15) ja detsember (16).
Aastas paistab päike keskmiselt 1571 tundi, kõige rohkem juunis (237) ja juulis (226), kõige vähem detsembris (25) ja novembris (39 tundi).
Ajalugu
Tänapäeva Varssavi maa-ala oli asustatud juba Lužica kultuuri ajal, mis oli sealkandis levinud 1300–500 e.m.a.
Pidevalt on Varssavi maa-ala olnud asustatud juba vähemalt 1400 aastat, kuigi asula on korduvalt kohta muutnud.
Keskaeg
Esimene kindlustatud asula linna maa-alal oli Bródno. See rajati Loode-Varssavi maa-alale 9. või 10. sajandil ja oli suhteliselt väike. See asula põletati maha 1040. aasta paiku Miedawi ülestõusu ajal – Miedaw oli üks Masoovia kohalikest vürstidest.
Kamion rajati 1065. aasta paiku Visla paremale kaldale kohta, kus tänapäeval asub üks Varssavi põhilisi raudteejaamu Warszawa Wschodnia. Jazdów rajati enne 1250. aastat, aga võib-olla koguni eelmise sajandi lõpus kohta, kus tänapäeval asub Seim. Jazdówi vallutasid 1262 leedulased ja 1281 Płocki vürst Bolesław II. Bolesław rajas Jazdówist 3½ km põhja poole väikesesse Warszowa kalurikülla kindlustuse, mille asemele tema vend ja järeltulija Konrad II laskis rajada puust linnuse. Selle põletasid leedulased samuti maha. Pärast käskis vürst linnuse kohale rajada tellistest kiriku, mis sai Johannese nime ja millest sai ümbruskonna esimene katedraal.
Esimene ajalooline dokument Varssavi kastellaani olemasolust pärineb 1313. aastast. Selle aja paiku sai Varssavi Masoovia hertsogi asupaigaks ja 1413 Masoovia pealinnaks. 14. sajandi Varssavi majandus põhines käsitööl ja kaubandusel, linnaelanike varaline ebavõrdsus oli väga suur.
pisi|[[Varssavi vanalinna turuplats, mis kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse]] 15. sajandil hakkas linna müüri taha tekkima uus linn ja see sai nime Nowe Miasto, samas kui vana linna hakati kutsuma Stare Miastoks. Kummalgi linnal oli oma seadused ja linnavalitsus. Uue linna asutamise peamine põhjus oli teiseusuliste saabumine sinnakanti (Stare Miastosse ei lubatud juute elama).
Nord
Nord on põhja (ilmakaare) saksakeelne nimetus.
Varssavi
Keskaeg
1515, kui käis Moskva ja Leedu vaheline sõda, puhkes Stare Miastos tulekahju, mis hävitas suure osa linnast. Arvatavasti süütasid selle Venemaa agendid. 1525 toimus lihtrahva suure rõhumise tõttu esimene ülestõus rikaste ja nende võimu vastu.
1526 suri hertsogisugu välja ja kogu hertsogkond läks Poola krooni maade hulka. 1529 tuli Varssavis esimest korda kokku kogu Poola Seim ja 1569 sai Varssavi Seimi alaliseks asupaigaks. Seni oli Poola pealinn olnud Kraków ja Leedu pealinn Vilnius, aga kui 1573 sõlmiti Varssavi konföderatsioon (sellega kehtestati muuhulgas Poola-Leedus usuvabadus), siis laskis liitriigi kuningas Zygmunt III Waza 1596 oma õukonna Krakówist Varssavisse üle tuua.
Uusaeg
1655–1658 vallutati Varssavi kolm korda, iga kord pärast piiramist. Seda tegid Rootsi, Brandenburgi ja Transilvaania väed. Põhjasõja ajal piirati linna samuti mitu korda ja ta pidi maksma suuri reparatsioone.
pisi|Stare Miasto ja Nowe Miasto vahelise linnamüüri väravatorn Varssavi jäi Poola pealinnaks seni, kuni Poola jagamiste tulemusena Rzeczpospolita likvideeriti. Varssavi anti Preisimaale ja ta sai Lõuna-Preisimaa pealinnaks. Napoleon vabastas Varssavi 1806 ja tegi ta Varssavi hertsogiriigi pealinnaks.
1813 vallutasid hertsogiriigi Vene väed ja ta lakkas olemast. Viini kongress likvideeris 1815 hertsogiriigi ka ametlikult ja jagas ta naaberriikide vahel, kuid nüüd läks Varssavi Venemaale. Varssavi sai Kongressi-Poola keskuseks ja kehtestati konstitutsiooniline monarhia, nii et Venemaa keiser oli ühtlasi Poola kuningas. Esialgu sai Poola ulatusliku autonoomia.
22. jaanuaril 1863 puhkes Poolas Jaanuariülestõus, mis järgmisel aastal maha suruti. Ülestõusu ajal tegutses Varssavis vastuvalitsus. Ülestõusu mahasurumise järel Poola autonoomia lõpetati.
1875 määras Aleksander III Varssavi linnapeaks Venemaal sündinud kindrali Sokrates Starynkiewiczi, kes oli linnapea kuni 1892. aastani. Tema ajal arenes linn märgatavalt. Suurbritanniast tulnud inseneri William Lindley ja tema poja William Heerlein Lindley juhtimisel rajati kanalisatsioon ja veevarustussüsteem. Varssavisse ilmusid trammid, tänavavalgustus ja rajati gaasitööstus. 1897. aasta Venemaa rahvaloenduse järgi elas Varssavis 626 tuhat inimest, mis tegi tast Venemaa suuruselt kolmanda linna Peterburi ja Moskva järel.
pisi|Saksa tsepeliin pommitab Varssavit I maailmasõja ajal Esimese maailmasõja ajal okupeeris Saksamaa kuningriik Varssavit alates 4. augustist 1915 kuni 1918. aastani. Seejärel Poola taasiseseisvus ja Varssavi sai jälle Poola pealinnaks. Kuid seejärel puhkes Nõukogude-Poola sõda, milles Nõukogude Venemaa jõudis Varssavi idapoolsete eeslinnadeni, aga Varssavi lahingus sai Punaarmee otsustavalt lüüa ja Poola jäi iseseisvaks. See lahing oli maailmaajaloolise tähtsusega, sest purustas kommunistide plaanid revolutsiooni eksportida ja sedamoodi maailmarevolutsioon korraldada.
Uusim aeg
Enne Teist maailmasõda elas Varssavis palju juute. 1921. aasta rahvaloenduse andmetel elas linnas 310 000 juuti (33,1% elanikkonnast) ja 1931. aasta rahvaloenduse andmetel 352 000 (30,0%). Jooksva arvestuse järgi elas 1939. aasta algul Varssavis 375 000 juuti (29,1% elanikkonnast).
Teise maailmasõja algul toimus 8.–28. septembril Varssavi lahing, mille lõpus kogu Varssavit kaitsnud garnison kapituleerus ja viidi sõjavangi. Moodustati Kindralkubermang, mille keskuseks Varssavi oli. Kogu Varssavi juudi elanikkond saadeti Varssavi getosse, mis oli maailma suurim juudi geto. Kuid Varssavi sai ka vastupanuliikumise keskuseks. Kui 19. aprillil 1943 tuli käsk geto likvideerida osana Hitleri lõpliku lahenduse kavast, puhkes Varssavi geto ülestõus. Kuigi juudid olid nii arvuliselt kui relvastuse poolest vähemuses, suutsid nad peaaegu kuu aega vastu pidada. Seejärel geto likvideeriti. Kui Punaarmee jõudis Ida-Poolasse, puhkes 1. augustil 1944 Varssavi ülestõus, mis suruti maha 2. oktoobril. Seejärel otsustasid Adolf Hitler ja Heinrich Himmler Varssavi kui linna maa pealt hävitada. Himmleri sõnul pidi linn täielikult maa pealt kaduma ja jääma üksnes Wehrmachti transpordijaamaks. Kuni Punaarmee sisenemiseni linna 17. jaanuaril 1945 hävitati enamus linna hoonetest. pisi|Varssavi 1945 pisi|Varssavi kõrghooned Pärast sõda kehtestati kogu Poolas sotsialism. Varssavi taastati sõjaeelsete linnaplaanide ja fotode põhjal. Rajati ka hulgaliselt uusi maju. Nagu sotsialismimaades kombeks, ehitati hulgaliselt kortermaju, et kiiremini rahuldada suure hulga inimeste vajadust elamispinna järele. Varssavi jäi endiselt Poola poliitiliseks ja majanduslikuks keskuseks. 1980 kanti Poola vanalinn UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Ida-Euroopa sotsialistlikud riigid sõlmisid 1955 vastukaaluks NATO-le Varssavi pakti, millega sõlmisid sõjalise liidu. 25. veebruaril 1991 tühistati pakt ametlikult.
1979. aastal, vähem kui aasta pärast Rooma paavstiks saamist, külastas Varssavit Johannes Paulus II ja pidas Võidu väljakul (praegusel Piłsudski väljakul) missa.
1995 avati Varssavi metroo.
Linnaosad
Varssavis on 18 linnarajooni: Bemowo, Białołęka, Bielany, Mokotów, Ochota, Praga Południe, Praga Północ, Rembertów, Śródmieście, Targówek, Ursus, Ursynów, Wawer, Wesoła, Wilanów, Włochy, Wola, Żoliborz.
Śródmieście (poola keeles 'kesklinn') on tähtsaim linnaosa.
Vaatamisväärsused
pisi|[[Staszici palee ja Koperniku ausammas]]
Vaata ka
pisi|[[Varssavi keskraudteejaam ja kaubanduskeskus Złote Tarasy]]
Vaatetorn
thumb| Vaatetorn [[Harimägi|Harimäel]]
Kaluuga
Ta eluneb Amuuri jõgikonnas ning meres Amuuri suudmealal. Noored isendid elavad Ohhoota ja Jaapani mere rannikualadel. Kaluuga on äärmiselt ohustatud liik. Liigi arvukus on vähenenud alates 19. sajandi lõpust, eriti järsult 20. sajandi lõpus ja 21. sajandi alguses seoses röövpüügiga.
Väidetavalt on tegemist maailma suurima mageveekalaga. Tema maksimaalne kehamass on vähemalt 1000 kg. Pikkus võib ületada 5 m.
Eluiga on 17–20 aastat.
Kaluuga on üks kaladest, kellelt saadakse musta kalamarja.
Aleksandr Kandaurov
Aleksandr Kandaurov (sündinud 17. jaanuaril 1956 Moskvas ) on Venemaa kabetaja, esimene maailmameister Brasiilia kabes (1985), neljakordne NSV Liidu meister Vene kabes (1982, 1987, 1989 ja 1991).
Ta on ka veebilehe www.shashki.com eestvedaja.
726
726. aasta
Kümnendid: 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad 710. aastad - 720. aastad - 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad
Mirek Topoláneki valitsus
Mirek Topolánek on olnud kahe valitsuse peaminister:
Georgi Ball
Georgi Ball (vene Георгий Александрович Балл; 9. juuni 1927 Moskva – 1. jaanuar 2011 Moskva) oli vene kirjanik, kes peamiselt kirjutas lastele.
Adam Ludwig Lewenhaupt
Õpingu- ja teenistusaastad
Adam Ludwig Lewenhaupt sündis Rootsi sõjaväelase kindralmajor krahv Ludwig Wierich Lewenhaupti ja Hohenlohe ja Gleichen krahvinna Charlotta Susanna Maria pojana ning sai hariduse Lundi (1671), ja Uppsala (1675) ja Rostocki ülikoolis (1680), püüeldes algul diplomaadiks, kuid valis siiski sõjaväelase elukutse. 1685. aastal osales ta kornetina Nils Bielke ratsarügemendiga suures Türgi sõjas Maximilian I juhtimise all.
Aastatel 1686–1697 teenis ta Madalmaade sõjaväes ning naasis Rootsi kuningriigi teenistusse 1698. aastal oobersti auastmes.
Väejuhina põhjasõjas
Põhjasõja ajal määrati Adam Ludwig Lewenhaupt Upplandi, Västmanlandi ja Dalarna rügementide juhiks.
1703. aastal ülendati ta jalaväe kindralmajoriks ning määrati Kuramaa, Piltene ja Žemaitija kuberneriks.
Lewenhaupt juhtis Rootsi vägesid 1704. aasta edukas Jakobstadti lahingus (tänapäeva Lätis Jēkabpilsi rajoonis) Boriss Šeremetevi juhitud Vene vägede vastu ja 1705. aasta Gemauerthofi lahingus, Kuramaa hertsogiriigi territooriumil (läti Murumuiža lahing; tänapäeva Lätis Jelgava rajoonis Vilce vallas). pisi|[[Gemauerthofi lahing 16. juulil 1705. Johann Christoph Brotze ]] 1706. aastal ülendati ta jalaväekindraliks ja jaanuarist oli ta Riia linna ja kindluste kuberner ja määrati ka Rootsi väliarmee juhiks Liivimaal, Kuramaal ja Leedumaal.
Lewenhaupt juhatas Rootsile suurte kaotustega lõppenud Lesnaja lahingus Ukrainas 1708. aastal jalaväeüksusi ja Poltava lahingus 1709. aastal ning allkirjastas ka Rootsi vägede eest pärast Karl XII põgenemist Türki Perevolotšna kapitulatsiooniakti 30. juunil vkj / 1. juulil (Rootsi kalendri/11. juuli) 1709 ukj järgi.
Adam Ludwig Lewenhaupt suri 1719. aastal Venemaal Moskvas vangistuses viibides.
Ljubov Jegorova
Ljubov Ivanovna Jegorova (sündinud 5. mail 1966 Severskis Venemaal) on endine Venemaa murdmaasuusataja.
Rudiškiai vald
Rudiškiai vald (leedu keeles Rudiškių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Joniškise rajoonis. Valla pindala on 60 km². 2011. aasta seisuga elas seal 800 inimest. Valla keskus on Rudiškiai küla. Vallamaja asub aadressil Senoji g. 34. Vallavanem on Jūratė Čepskienė.
Ljubov Jegorova
Ta on mitmekordne maailmameister (alates 1991) ja võinud ka maailma karika (aastal 1993).
Sweeney Todd: The Demon Barber of Fleet Street
"Sweeney Todd: The Demon Barber of Fleet Street" ehk "Sweeney Todd, Fleet Streeti põrgulik pardur" on 1936. aasta Suurbritannia mängufilm.
Rudiškiai vald
Lisaks küladele asub vallas ka arvukalt huutoreid:
Sweeney Todd: The Demon Barber of Fleet Street
Süžee
Film räägib kutselisest habemeajajast Benjamin Barkerist (Tod Slaughter), kes hakkab külastajatel kõri läbi lõikama, et harjutada kätt kohtunik Turpini tapmiseks. Ta tahab kohtuniku tappa, sest too võttis tema imekauni naise oma abikaasaks. Et naine suurema vaevata endale saada, andis kohtunik Benjaminile valesüüdistuse, misjärel saadeti pardur 15 aastaks maalt välja.
Ljubov Jegorova
Jegorova on võitnud maailmameistrivõistlustelt kolm kuld-, ühe hõbe- ja kaks pronksmedalit. Olümpiamängudelt on ta kokku võitnud üheksa medalit: kuus kulda ja kolm hõbemedalit.
Sweeney Todd: The Demon Barber of Fleet Street
Süžee
Benjamin Barker tuleb tagasi uue nimega – Sweeney Todd –, et end mitte tuvastada lasta. Ta tapab harjutamiseks vaesed ja need, kellel pole kedagi, kes neid otsima hakkaks. Kui hr Todd tapab kliendi, saadab ta laiba alla oma abilisele pr Lovettile, kes teeb laipadest pirukaid, mis maitsevad kõigile – sellest saab tulus äri. Kui Sweeney saab teada, et Lovett oli talle valetanud ta endise naise surma kohta, saab ta vihaseks ning lükkab naise tuleahju. Ta leiab maast laipade hunnikust oma endise naise, kelle pr Lovett oli ära tapnud. Lõpuks lõikab Sweeney Todd ka endal kõri läbi, otse ammuse armastatu ees. Kättemaksu sai ta aga enne surma tasutud, sest ka kohtunik Turpin tapeti. Oma kallist tütart Sweeney ei näinudki, sest ta oli kohtuniku hoolealune ja luku taga. Lõpus saab tütar Johanna välja ja lahkub koos madrusega, kes oli Sweeney Toddi tuttav.
Film põhineb vanal Londoni legendil. Fleet Streetil olevat elanud habemeajaja, kellel oli sõltuvus tappa inimesi, kes istusid tema toolile. Samuti tappis ta sellepärast, et pärast pikki aastaid maksta kätte kohtunikule, kes oli andnud talle valesüüdistuse ning varastanud ta naise.
Kalnmuiža (Īve vald)
Kalnmuiža on küla (mazciems) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Īve valla loodeosas.
Küla asub merepinnast 73 meetri kõrgusel ja jääb valla keskusest Tiņģerest 2, piirkonna keskusest Talsist 29 ning Riiast 137 kilomeetri kaugusele.
Kalnmuiža kujunes endise Īve mõisa laudakompleksi (karjamõisa, Berghof) juurde. Küla lähistel paikneb valla kõrgeim punkt.
Igor Morozov
Igor Morozov (sündinud 27. mail 1989 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (keskkaitsja), kes mängib Esiliiga klubis FCI Levadia U21.
Klubikarjäär
Suvel 2013 sõlmis kolme aasta pikkuse lepingu Ungari kõrgliiga klubiga Debreceni VSC.
Koondisekarjäär
Morozov on Eestit jalgpallikoondises mänginud 30 mängu. Koondisedebüüdi tegi ta 31. mail 2008 Balti turniiril Leedu jalgpallikoondise vastu. Ta viibis platsil kõik 90 minutit, aga Eesti kaotas 1:0. Mängu päeval oli Morozov 19-aastane.
Kergejõustik 1960. aasta suveolümpiamängudel
Kergejõustik 1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas. Kergejõustikus võisteldi 31. augustist kuni 8. septembrini ja välja jagati 34 komplekti medaleid. Meestel oli kavas 24 ala ja naistel 10. Naistel oli esimest korda olümpiamängudel kavas 800 m jooks. Võistlustel osales 1135 atleeti 75 riigist. Nendel mängudel piirati esimest korda sportlaste osavõttu olümpianormidega. Maksimaalselt võis iga riik normi täitnud sportlastest saata olümpiale kolm sportlast. Riigid kus polnud vastava tasemega kergejõustiklasi, võisid igal alal välja panna ühe sportlase.
Kergejõustikuvõistlustel püstitati 8 maailmarekordit, 32 olümpiarekordit ja 117 rahvusrekordit.
100 m jooks
Finaal: 1. september Osavõtjaid: 61 Maailmarekord: 10,0 (1960) Armin Hary, Saksamaa LV 10,0 (1960) Harry Jerome, Kanada Olümpiarekord: 10,3 (1932) Eddie Tolan USA 10,3 (1936) Jesse Owens USA 10,3 (1948) Harrison Dillard USA Olümpiavõitja 1956: 10,5 Bobby Joe Morrow USA <br style="clear:both;" />
200 m jooks
Finaal: 2. september Osavõtjaid: 62 Maailmarekord: 20,5 (1960) Peter Radford, Suurbritannia 20,5 (1960) Stonewall Johnson, USA 20,5 (1960) Otis Ray Norton, USA Olümpiarekord: 20,6 (1956) Bobby Joe Morrow, USA Olümpiavõitja 1956: 20,6 Bobby Joe Morrow, USA <br style="clear:both;" />
400 m jooks
Finaal: 6. september Osavõtjaid: 54 Maailmarekord: 45,2 Louis Jones, USA (30. juuni 1956, Los Angeles) Olümpiarekord: 45,9 George Rhoden, Jamaica (25. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1956: 46,7 Charlie Jenkins, USA (29. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
800 m jooks
Finaal: 2. september Osavõtjaid: 51 Maailmarekord: 1.45,7 Roger Moens, Belgia (3. august 1955, Oslo) Olümpiarekord: 1.47,7 Tom Courtney, USA (26. november 1960, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 1.47,7 Tom Courtney, USA (26. november 1960, Melbourne) <br style="clear:both;" />
1500 m jooks
Finaal: 6. september Osavõtjaid: 39 Maailmarekord: 3:40.6 István Rózsavölgyi, Ungari (3. august 1956, Tata) Olümpiarekord: 3.41,2 Ron Delaney, Iirimaa (1. detsember 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 3.41,2 Ron Delaney, Iirimaa (1. detsember 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
10 000 m jooks
Finaal: 8. september Osavõtjaid: 32 Maailmarekord: 28.30,4 Vladimir Kuts, NSV Liit (11. september 1956, Moskva) Olümpiarekord: 28.45,6 Vladimir Kuts, NSV Liit (23. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 28.45,6 Vladimir Kuts, NSV Liit (23. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
Rjazan
Rjazan on linn Venemaal, Rjazani oblasti keskus. Asub Oka jõe paremal kaldal, Kesk-Vene kõrgustiku idaserval. Kaugus Moskvast mööda autoteed on 164 km.
Kergejõustik 1960. aasta suveolümpiamängudel
Maraton
Finaal: 10. september Osavõtjaid: 69 Maailmarekord: 2.15.17 Sergei Popov, NSV Liit (24. august 1958, Stockholm) Olümpiarekord: 2:25.00 Alain Mimoun, Prantsusmaa (1. detsember 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 2:25.00 Alain Mimoun, Prantsusmaa (1. detsember 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
Rjazan
Ajalugu
thumb|left|200px|Rjazani kreml Rjazani kreml olevat ehitatud vene hõimude poolt soomeugrilaste maale 1095. aastal. 12. sajandist oli Rjazani vürstiriigi keskus. 1237. aastal rüüstasid asulat mongolid. 1521. aastal liideti Moskva suurvürstiriigiga. Linnaõigused sai 1719. aastal.
Kergejõustik 1960. aasta suveolümpiamängudel
110 m tõkkejooks
Finaal: 5. september Osavõtjaid: 36 Maailmarekord: 13,2 Lee Calhoun, USA (21. august 1960, Bern) Olümpiarekord: 13,5 Lee Calhoun, USA (26. november 1956, Melbourne) 13,5 Jack Davis, USA (26. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 13,5 Lee Calhoun, USA (26. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
Rjazan
Haldusjaotus
Linn jaguneb 4 linnaosaks (rajooniks): Moskovski, Sovetski, Železnodorožnõi ja Oktjabrski. Rjazani haldusalasse (Sovetski linnaossa) kuulub ka 20 km linnast põhja pool asuv Solottša alevik (umbes 2500 elanikku).
Rahvastik
1. septembril 2010 oli linna arvestuslik elanike arv 508 100. Jaanuarist augustini oli sündimus 10,1‰ ja suremus 15,4‰.
Kergejõustik 1960. aasta suveolümpiamängudel
3000 m takistusjooks
Finaal: 3. september Osavõtjaid: 32 Maailmarekord: 8.31,4 Zdzisław Krzyszkowiak, Poola (26. juuni 1960, Tuula) Olümpiarekord: 8.41,2 Chris Brasher, Suurbritannia (29. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 8.41,2 Chris Brasher, Suurbritannia (29. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
Rjazan
Majandus
Linnas on mitu masinaehitusettevõtet. Arenenud on ka kergetööstus ja ehitusmaterjalide tööstus.
Kergejõustik 1960. aasta suveolümpiamängudel
4×100 m teatejooks
Finaal: 8. september Osavõtjaid: 19 võistkonda Maailmarekord: 39,5 USA, (1. detsember 1956, Melbourne) Thane Baker, Leamon King, Bobby Morrow, Ira Murchison Olümpiarekord: 39,5 USA, (1. detsember 1956, Melbourne) Thane Baker, Leamon King, Bobby Morrow, Ira Murchison Olümpiavõitja 1956: 39,5 USA, (1. detsember 1956, Melbourne) Thane Baker, Leamon King, Bobby Morrow, Ira Murchison <br style="clear:both;" />
Rjazan
Vaatamisväärsused
Linnas on mitu 15.–17. sajandist pärinevat kirikut.
Kergejõustik 1960. aasta suveolümpiamängudel
4×400 m teatejooks
Finaal: 8. september Osavõtjaid: 19 võistkonda Maailmarekord: 3.03,9 Jamaica, (27. juuli 1952, Helsingi) Arthur Wint, Leslie Laing, Herbert McKenley, George Rhoden Olümpiarekord: 3.03,9 Jamaica, (27. juuli 1952, Helsingi) Arthur Wint, Leslie Laing, Herbert McKenley, George Rhoden Olümpiavõitja 1956: 3.04,8 USA (1. detsember 1956, Melbourne) Lou Jones, Jesse Mashburn, Charles Jenkins, Tom Courtney <br style="clear:both;" />
20 km käimine
Finaal: 2. september Osavõtjaid: 36 Maailmarekord: 1:25.58 Anatoli Vedjakov, NSV Liit (6. september 1959, Moskva) Olümpiarekord: 1:31.27,4 Leonid Spirin, NSV Liit (28. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 1:31.27,4 Leonid Spirin, NSV Liit (28. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
50 km käimine
Finaal: 2. september Osavõtjaid: 39 Maailmarekord: 4:03.53 Anatoli Vedjakov, NSV Liit (13. august 1959, Moskva) Olümpiarekord: 4:28.07,8 Giuseppe Dordoni, Itaalia (21. juuli 1952, Helsingi) Olümpiavõitja 1956: 4:30.42,8 Norman Read, Uus-Meremaa (24. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
Kõrgushüpe
Finaal: 1. september Osavõtjaid: 32 Maailmarekord: 2.22 John Thomas, USA (1. juuli 1960, Palo Alto) Olümpiarekord: 2.12 Charles Dumas, USA (23. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 2.12 Charles Dumas, USA (23. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
Teivashüpe
Finaal: 7. september Osavõtjaid: 29 Maailmarekord: 4.80 Donald Bragg, USA (2. juuli 1960, Palo Alto) Olümpiarekord: 4.56 Robert Richards, USA (26. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 4.56 Robert Richards, USA (26. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
Vasaraheide
Finaal: 2. september Osavõtjaid: 29 Maailmarekord: 70.33 Harold Connolly, USA (20. juuni 1960, Walnut) Olümpiarekord: 63.19 Harold Connolly, USA (24. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 63.19 Harold Connolly, USA (24. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
Odavise
Finaal: 8. september Osavõtjaid: 28 Maailmarekord: 86.04 Al Cantello, USA (5. juuni 1959, Compton) Olümpiarekord: 85.71 Egil Danielsen, Norra (25. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 85.71 Egil Danielsen, Norra (25. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
Kümnevõistlus
Finaal: 5.–6. september Osavõtjaid: 30 Maailmarekord: 8683 Rafer Johnson, USA (9. juuli 1960, Eugene) Olümpiarekord: 7937 Milt Campbell, USA (25. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 7937 Milt Campbell, USA (25. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
100 m jooks
Finaal: 2. september Osavõtjaid: 31 Maailmarekord: 11,3 Shirley Strickland, Austraalia (4. august 1955, Warsaw) 11,3 Vera Krepkina, NSV Liit (13. september 1958, Kiiev) Olümpiarekord: 11,5 Marjorie Jackson, Austraalia (22. juuli 1952, Helsingi) 11,5 Betty Cuthbert, Austraalia (26. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 11,5 Betty Cuthbert, Austraalia (26. november 1956, Melbourne) Poolfinalis jooksis Wilma Rudolph uueks maailmarekordiks 11,3. Finaalis jooksis ta veel kiiremini, kuid siis puhus lubatust tugevam taganttuul ja seda maailmarekordina ei kinnitatud. <br style="clear:both;" />
200 m jooks
Finaal: 5. september Osavõtjaid: 29 Maailmarekord: 22,9 Wilma Rudolph, USA (9. juuli 1960, Corpus Christi) Olümpiarekord: 23,4 Betty Cuthbert, Austraalia (30. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 23,4 Betty Cuthbert, Austraalia (30. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
800 m jooks
Finaal: 7. september Osavõtjaid: 28 Maailmarekord: 2.04,3 Ljudmilla Ševtsova, NSV Liit (3. juuli 1960, Moskva) <br style="clear:both;" />
80 m tõkkejooks
Finaal: 1. september Osavõtjaid: 28 Maailmarekord: ? Olümpiarekord: 10,7 Shirley Strickland de la Hunty, Austraalia (28. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 10,7 Shirley Strickland de la Hunty, Austraalia (28. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
4×100 m teatejooks
Finaal: 8. september Osavõtjaid: 10 võistkonda Maailmarekord: 44,5 Austraalia (1. detsember 1956, Melbourne) Norma Croker, Betty Cuthbert, Fleur Mellor,Shirley Strickland de la Hunty Olümpiarekord: 44,5 Austraalia (1. detsember 1956, Melbourne) Norma Croker, Betty Cuthbert, Fleur Mellor,Shirley Strickland de la Hunty Olümpiavõitja 1956: 44,5 Austraalia (1. detsember 1956, Melbourne) Norma Croker, Betty Cuthbert, Fleur Mellor,Shirley Strickland de la Hunty USA võistkond jooksis 4x100 m teatejooksus uueks maailmarekordiks 44,4. <br style="clear:both;" />
Kõrgushüpe
Finaal: 8. september Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 1.86 Iolanda Balaș, Rumeenia (10. juuli 1960, Bukarest) Olümpiarekord: 1.76 Mildred McDaniel, USA (1. detsember 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 1.76 Mildred McDaniel, USA (1. detsember 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
Kaugushüpe
Finaal: 31. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 6.40 Hildrun Claus, Saksa DV (7. august 1960, Erfurt) Olümpiarekord: 6.35 Elżbieta Krzesińska, Poola (27. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 6.35 Elżbieta Krzesińska, Poola (27. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
Kettaheide
Finaal: 5. september Osavõtjaid: Maailmarekord: 57.04 Nina Dumbadze, NSV Liit (18. oktoober 1952, Tbilisi) Olümpiarekord: 53.69 Olga Fikotová, Tšehhoslovakkia (23. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 53.69 Olga Fikotová, Tšehhoslovakkia (23. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
Odavise
Finaal: 1. september Osavõtjaid: Maailmarekord: 59.55 Elvīra Ozoliņa, NSV Liit (4. juuni 1960, Bukarest) Olümpiarekord: 53.86 Inese Jaunzeme‎, NSV Liit (28. november 1956, Melbourne) Olümpiavõitja 1956: 53.86 Inese Jaunzeme‎, NSV Liit (28. november 1956, Melbourne) <br style="clear:both;" />
Douglas Coupland
pisi|Douglas Coupland Douglas Coupland (sündinud 30. detsembril 1961) on inglise keeles kirjutav Kanada kirjanik ja stsenarist.
Douglas Coupland sündis Saksamaal Kanada sõjaväebaasis. Neli aastat hiljem kolis pere Vancouverisse, kus kirjanik siiani elab. Ta on õppinud kunsti Vancouveris, Sapporos ja Milanos ning juhtimist Hawaiil ja Jaapanis.
1986. aastal alustas ta ajakirjadele kaastöö tegemist ning 1989. aastal ilukirjanduse kirjutamist.
Tema läbilöögiteos oli romaan "Generation X: Tales for an Accelerated Culture" (1991), mis kirjeldas Ameerika unelmasse usu kaotanud postmodernse põlvkonna ängistust. Romaani pealkirjast pärinev väljend Generation X (X-põlvkond) muutus meedias lööksõnaks, nagu ka Couplandi loodud uudissõna McJob, mis tähistas madala staatuse, väikse palga ja piiratud karjäärivõimalustega tööd teenindussektoris.
Andrei Jämsä
Andrei Jämsä (sündinud 14. veebruaril 1982 Pärnus) on Eesti sõudja.
Karjäär ja saavutused
Aastal 2008 tuli ta Euroopa meistriks neljapaadil koos Tõnu Endreksoni, Allar Raja ja Jüri Jaansoniga.
2012. aasta suveolümpiamängudel võistles Andrei Jämsä paarisaerulise neljapaadi koosseisus koos Tõnu Endreksoni, Allar Raja ja Kaspar Taimsooga. Meeskond sai 4. koha.
Aastal 2012 tuli ta koos Kaspar Taimsoo, Allar Raja ja Tõnu Endreksoniga Vareses toimunud sõudmise Euroopa meistrivõistlustel Euroopa meistriks.
Aastal 2015 tuli ta Prantsusmaal Aiguebelette'is toimunud maailmameistrivõistlustel neljapaadil koos Tõnu Endreksoni, Allar Raja ja Kaspar Taimsooga pronksmedalile.
2016. aasta Rio de Janeiro olümpiamängudel võitis koos Kaspar Taimsoo, Allar Raja ja Tõnu Endreksoniga pronksmedali.
Ouessanti saar
Ouessant (prantsuse Ouessant, bretooni Enez Eusa) on saar La Manche'is Bretagne'i poolsaare loodetipu lähedal.
Pindala 15 km², kõrgus kuni 61 meetrit.
Kuulub Prantsusmaale.
Eesti nimi
Eesti nime algupära on sageli nähtud aestide nimes, keda teadaolevalt esimest korda mainis Rooma ajaloolane Tacitus oma raamatus "Germania" (kujul Aestiorum gentes, Aestii, umbes 98. aastal), hilisemates allikates esines see nimi kujul Hestis (Cassiodorus, 523–526), Aesti (Jordanis, 551), Aisti (Einhard, 830), Esto, Estum (Wulfstan, 887), Iste (Widsith, 10. saj). Aeste peetakse tavaliselt balti rahvasteks või konkreetsemalt mõneks preislaste hõimuks, kuna mitmed aestide kirjeldused osutavad selgelt nende asualale, praegusele Kaliningradi piirkonnale. Samas on mitmed autorid oletanud, et aestide all võidi mõelda ka kõiki Läänemere idakalda elanikke – nime üheks võimalikuks etümoloogiliseks allikaks ongi peetud germaani tüve ost- (öst-, est-), tähendusega "ida". Aja jooksul võis nime kasutusala kitseneda ja lõpuks püsima jääda vaid praeguse Eesti ala ning selle asukate tähistajana.
Selles tähenduses oli nimi esimesena käibel ilmselt skandinaavlastel, kes kasutasid saagades (kirja pandud alates 13. sajandist, aga kirjeldavad sündmusi alates 1. aastatuhande keskpaigast) nimekujusid Aistland (Gutasaga) ja Eistland (Ynglingrite saaga, Saaga Harald Kaunisjuuksest, Olaf Trygvessoni saaga, Saaga Olaf Pühast, Svirrerasaaga, Örvar-Oddri saaga). Ühel 11. sajandil Rootsi ruunikivil on kirjas i estlatum, "Eesti maadel". Umbes 1216. aastal valminud Saxo Grammaticuse kroonikas on tarvitusel nimekujud Hestia ja Estia ning etnonüüm Esto (mitmuses Estones). Sama tähendusega võib olla ka Al-Idrisi 1154. aastal kasutatud Astalānda. Skandinaavlastelt kandus nimi üle alamsaksa (pika algvokaaliga Ehstland) ja ladina keelde (nt 13. sajandi alguse Henriku Liivimaa kroonikas Estonia, teoses Descriptiones terrarum ka Hestonia). Ladina keele kaudu levis nimi hiljem omakorda edasi vene (Эстония) ja teistesse keeltesse. Mõnes neist varastest, kuni 13. sajandi allikatest tähistab see nimi selgelt enam-vähem tänase Eestiga kattuvat territooriumit, teistes on selle tähendus ebamäärasem või vastab ainult osale praegusest Eestist.
Vanadel kaartidel esinevad nimekujud Estonia, Esthonia, Estonie, Esthonie, Estlandia või lihtsalt Esten ("eestlased"). Need nimetused käisid praeguse Eesti põhjaosa (tolleaegse Eestimaa provintsi ja kubermangu) kohta), kuid 15.–17. sajandil eristub ka Päris-Eesti (Estonia Propria) Liivi lahe ja Võrtsjärve vahel. Kujunevasse eesti kirjakeelde laenati nimi (algselt Estimah, Esthi Mah) alamsaksa või idaskandinaavia keelekujust 17. sajandil. Eestlaste asuala hakati sõnaga Eesti(maa) tähistama alates 19. sajandi keskpaigast. Samal ajal võeti kasutusele ka sõna eestlased ja eesti keel, mis asendasid varasemad omanimetused maarahvas ja maakeel. 1918. aastal sai see Eesti riigi nimeks.
Veereostus
pisi|Vee reostumine [[Rio de Janeiros]] pisi|Reostustõrjeõppus "Puhas meri" Veereostus ehk vee reostumine on suure hulga saastunud vee jõudmine inimtegevuse tagajärjel veekogusse (järve, jõkke ookeanisse jt) või põhjavette (põhjaveereostus).
Oluline veereostuse põhjustaja on ka tööstusvete – mis võivad sisaldada raskmetalle, ravimite jääkprodukte, orgaanilise mürke, õlisid jt – jõudmine veekokku.
Probleemne on ka muda äravool näiteks ehitusplatsidelt, maha raiutud metsade alalt, põllumajandusest, mis võivad takistada päikesekiirguse jõudmist veesambasse, mistõttu kannatab taimede fotosüntees ja võivad tekkida taimestikuta veealad, mis ei ole osa looduslikust ökosüsteemist.
Veereostusele viitavad tavaliselt vee(kogu) kvaliteedi langus, veekogu kinnikasvamine, vee ebameeldiv lõhn, veeõitsengud jt.
Reostusained
Reovesi võib sisaldada nii orgaanilisi kui ka anorgaanilisi aineid ja ühendeid.
Orgaanilisi aineid
pisi|Vasekaevanduse tõttu reostunud vesi
Veikko Huovinen
thumb|right|Veikko Huovinen Veikko Johannes Huovinen (7. mai 1927 Simo – 4. oktoober 2009 Sotkamo vald) oli soome kirjanik.
Sweeney Todd: Fleet Streeti deemonlik habemeajaja
"Sweeney Todd, Fleet Streeti deemonlik habemeajaja" (inglise "Sweeney Todd: The Demon Barber of Fleet Street") on 2007. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide ja Suurbritannia muusikalfilm.
Muusika
Kõik lood on kirjutanud Stephen Sondheim.
Gustav Ernesaks
pisi|[[Gustav Ernesaksa kuju Tallinna lauluväljakul]] Gustav Ernesaks (12. detsember 1908 Perila, Raasiku vald – 24. jaanuar 1993 Tallinn) oli eesti helilooja ja koorijuht.
Gustav Ernesaksa looming on väga ulatuslik. Põhiosa sellest moodustavad koorilaulud. Neist "Mu isamaa on minu arm" Lydia Koidula tekstile on saanud rahvusliku säilivuse sümboliks. Üks tema tuntumaid koorilaule on ka "Hakkame, mehed, minema". Ernesaksa loomingusse kuulub ka viis ooperit.
Elukäik
pisi|Gustav Ernesaksa sünnikoht Gustav Ernesaks sündis 12. detsembril 1908 Peningi vallas Perila külas. Ernesaksa isa oli samast külast ning ka vanavanemad on maalt pärit. Tallinna kolimise aja kohta on Ernesaks öelnud: "See võis toimuda 1912. a. või veidi varem. Olin siis arvatavasti kolmeaastane."
Kooliaastad
Kooli läks G. Ernesaks kaheksa-aastaselt. See oli Tallinna Linna Poeglaste Kommertskool, mis esimesed seitse aastat oli poistekool, korduvalt nime vahetas ja korduvalt kolis (1919/29 Tallinna Linna 2. Reaalkool, 1923/24 Tallinna Linna Tehnika Gümnaasium, 1925/26 Riigi Ühistehnika Gümnaasium). Nime vahetustega kaasnes ka klassinumbrite kohandamine, nii et I klassis käis Ernesaks mitu korda ja lõpetas Tehnika Ühisgümnaasiumi ehitusharu, lõputööks meierei plaan – seda tuli suvel "puuduste likvideerimiseks" veel lisaks ette näidata ja lõputunnistus anti alles sügisel.
Kooli lõpuaastatel tegutses sõpruskonna Seitsme Klubi. Ernesaks oli Esirimm, liikmed 7 Rimmi. Klubil oli põhikiri, lipp ja hümn ning vilesignaal – mille motiiv langeb kokku ooperi "Käsikäes" peateemaga.
Koorilaulukogemus pärineb koolist. Jõuludeks õpiti "Püha öö" ja Ernesaks laulis teist häält. Muusika poole kaldumises peab Ernesaks oluliseks ema-isa ja lähemate sugulaste laulu- ja pillimänguharrastusi.
Sport
Huvi pakkus ka sport – võrk- ja korvpall, hiljem jalgratas, jääpall, uisutamine ning jalgpall ("kui klassi au seda nõudis, muidu oli jalgpall minu jaoks liiga jõuline"), kergejõustik. Teivas-, kaugus- ja kõrgushüppes sai võistlustel häid kohtigi. Hilisemate kontsertide ettevalmistuse põhimõtteid võrdleb G. Ernesaks sportliku vormi tõstmise ja ajastamisega, kontsentreerumisega ning tulemuseks vajaliku eeltööga. Kunagises pallimatšis leiutatud "hõbekahvli meetod" (motivatsiooniks püstitatud eesmärk) aitas hiljemgi elus rasketest olukordadest välja rabeleda.
Muusika
Oluline oli klaverimäng ning katsetused näiteringis ja orkestris, kuid pasunapuhumise hoog vaibus ruttu. 1920. aastal muretses isa koju harmooniumi ja ka esimene katse orelit õppida sai tehtud. Oreliklassi astumine "ei õnnestunud jalgade pedaalideni mitteulatumise tõttu". Hiljem oreliõpingud siiski jätkusid. Konservatooriumis nõutud kõrvalainete kirja läks töö J. Tamme metsasarveklassis.
1920. aastate keskpaiku, kui Tallinna hakkasid tekkima džässorkestrid, tekkis ka džässansambel Vivo mitme kooli poistest (peamiselt I Reaalkool) ning oli päris edukas koolipidudest suuremate ballideni (ja poistele taskuraha teenimiseks). G. Ernesaks mängis trumme ja hiljem ka harmooniumi ning peab tegevust oluliseks muusikaliste arusaamade selgimise osas.
Kunagises koolikirjandis leidub mõtisklus: "Tehnikut minust ei saa. (Võib-olla saaks, aga puudub asja vastu köitev huvi). Ka ei saa minust mingit kunstnikku muusika alal. Olen kahjuks tähele pannud, et ainult enesele õnnestub mul hästi mängida, mitte teistele. Loodan, et ma siiski sellele alale jään."
Koorilaulu võlu haaras juba samal perioodil. Klaverit oli G. Ernesaks õppinud Eva Raudkatsi juures ning kooli lõpuaastail selgusele jõudnud, et heaks pianistiks saamiseks oleks pidanud varem alustama (15.a). Klassika maailm avanes Griegi ja järk-järgult esialgu mõistetamatuna tundunud Bachi kaudu. Tollased teatrimuljed olid olulised hilisema koorliloomingu mõtestamisel.
Konservatooriumiõpingud
1929. aastal astus G. Ernesaks taas konservatooriumi (1924–1927 klaveriklass ja orel). Lõpetas Tallinna Konservatooriumi 1931. aastal muusikapedagoogika ja 1934 kompositsiooni eriala (professor Artur Kapi klass). Töötas pärast konservatooriumi lõpetamist muusikaõpetajana Tallinna koolides ja 1937–1941 konservatooriumis õppejõuna.
Laste suvelaagri juhataja
Raudteelaste laste suvekodu (Kaareperes) juhatajaks kutsuti G. Ernesaks kohe pärast konservatooriumi lõpetamist 1931. aastal. Lastega töötamise kogemust peab ta oluliseks edaspidises kooliõpetaja ametis: "Ebamugav oli, kui pidin suure hulga laste ees esinema, neile rääkima. Mõtlesin alati varakult, mida öelda. Õppisin eneses käitumise helistikke kuulama, sõna ja selle intensiivsuse mõju hindama, jälgisin rahulikkuse ja ägeduse omavahelisi põimumisi. Kahjuks võisin vahel ootamatult ka plahvatada, ilma et selline vabanenud energiajõud midagi kasulikku oleks korda saatnud. Nüüd arvan, et sellest on küll, kui teatakse, et plahvatuse võimalus on olemas.
''Tütarlastega raskusi polnud (nad ju laulsid). Väikeste ja keskmiste poistega ka mitte. Aga eks üks suurem Tootsikene mulle ikka pisut muret tegi. Siis ma ei teadnud veel, et igas kollektiivis on oma kõige ebamugavam sell''."
Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasium
Õhtuse õppeaja tõttu tunti kooli kui "Videviku akadeemiat". Kool asus Jaani kiriku vastas, tolleaegse Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi ja Tallinna Kaubanduskooli ruumides. Tööd alustas Ernesaks koorijuhatajana, hiljem lisandusid klassitunnid. Samas koolis olid töötanud Konstantin Türnpu ja August Topman, kes oli Ernesaksa õpetaja ja soovitas teda kooli direktorile Aleksandrine Pedusaarele. Ernesaks oli lauluõpetaja 1931–1937.