cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Narva tank
Teisaldamine
Monumendi tank teisaldati 16. augustil 2022 ja viidi Viimsis asuvasse Eesti Sõjamuuseumi. Ühtlasi lammutati ka tanki senine postament ning teisaldati Narvast ja Narva-Jõesuust veel kuus monumenti.
Venemaa Jaanilinna piirkonna juht Viktor Karpenko teatas augusti lõpus, et Narva-Jaanilinna piiripunkti Venemaa-poolsesse otsa püstitatakse Narva tanki koopia. Tankimonumendi pidulik avamine toimus 11. septembril 2022. Mälestusmärgi küljes oleval tahvlil öeldakse, et see tank toodi Jaanilinna ajutiselt ning lõpuks õiglus võidutseb ja Narva tank viiakse oma algsesse asukohta tagasi.
Detsembris 2022 andis Politsei- ja piirivalveamet teada, et kunagise tankimonumendi asupaik sobiks hästi Narva jõe äärde plaanitava droonituvastuse ja -tõrje süsteemi rajamiseks. Sellest lähtuvalt tegi Siseministeerium Narva linnale ettepaneku see maa riigile võõrandada. Narva linnavalitsus esitas Siseministeeriumile soovi vahetada kõnealune kinnistu (Jõesuu tänav 175) seitsme riigile kuuluva kinnistu vastu sooviga kasutada neid üürimajade ehitamiseks linna eeldatavalt saabuvatele eestikeelsetele õpetajatele, meedikutele ning uute tehaste töötajatele.
Olev Kentsi orelitöökoda
Olev Kentsi orelitöökoda on Eesti osaühing, mis tegeleb orelite ehitamise, restaureerimise ja paigaldamisega, samuti teiste klahvpillide häälestamise ja parandamisega.
Ettevõte asutati 1997. aastal Olev Kentsi (snd 23. mail 1957) eestvedamisel.
Ibelini senjööria
Ibelini senjööria (prantsuse keeles Seigneurie d’Ibelin) oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. Selle senjöör oli Jaffa ja Ashkeloni krahvi vasall.
Ajalugu
Ibelini kindluse rajas Jeruusalemma kuningriigi kaitseks kuningas Foulques. Ashkelon jäi kuni 1153. aastani Egiptuse Fatimiidide kätte ja nad ründasid sealt igal aastal kuningriigi alasid. Rajatud kindlus pidi selle ohu tõrjuma. 1141. aastal anti senjööria Ibelini Barisanile tasuks lojaalsuse eest Jaffa krahvi Hugues II mässu ajal. Valdus jäigi tema järeltulijatele ja lääni järgi sai nende suguvõsa ka oma nime. 1187. aastal vallutas selle Egiptuse sultan Salah ad-Din ja see ühendati Aijubiidide valdustega.
Aleksander Krimm
pisi|Aleksander Krimm Aleksander Krimm (2. september 1868 Alatskivi - 26. jaanuar 1942 Kadrina) oli Kadrina Hariduse Seltsi esimees aastatel 1909-1936.
Samba
Samba on elavaloomuline tants, mis sündis 20. sajandi algul Rio de Janeiros.
Aleksander Krimm
Aleksander Krimm sündis Tartumaal Alatskivi vallas. Seal omandas ta Naelavere ja Kodavere koolides hariduse. Õpetaja- ja vallakirjutaja amet tõid teda Kadrinale lähemale. Ta elas luuletajast ja kirjamehest venna Kaarel Krimmi juures.
Samba
Selle nimetus pärineb arvatavasti Aafrikast ning ka suur osa tantsuelemente on pärit tumedanahaliste traditsioonist.
Aleksander Krimm
Aastatel 1893–1920 oli ta Undlas vallakirjutaja ja seejärel Viru Kadrina tärklisevabrikus kassapidaja-raamatupidaja. Ta töötas Postimehes kirjasaatjana ja osales poliitikas aktiivse rahvaerakondlasena.
Elukäik
Aleksander Krimm sündis 21. augustil / 2. septembril 1868 Tartumaal Alatskivi vallas Kambri talus talurentniku pojana. Pärast Väike-Maarja kihelkonnakooli lõpetamist 1887. aastal asus ta Väike-Maarja lähedal tööle kooliõpetajana. Õpetajaameti kõrvalt täitis ta aastatel 1888–1892 ühtlasi vallasekretäri kohustusi. Viieaastase töö järel lahkus Krimm Väike-Maarjast ja asus Lääne-Virumaale Kadrina kihelkonda Undla vallasekretäri kohale. Seal töötas Krimm 27 aastat kuni 1920. aasta lõpuni.
Samba
Samba taktimõõt on 2/4 ja igas taktis tehakse kolm tantsusammu. Iseloomulik on omapärane vetruv liikumine. Samba kuulub Ladina-Ameerika võistlustantsude hulka.
Aleksander Krimm
Elukäik
Aastal 1920 asus Aleksander Krimm tööle Kadrina alevikus tegutsenud Viru tärklisevabrikusse.
Töö kõrvalt oli ta aktiivne seltskonnaelutegelane. Väike-Maarja-aastatel lavastas ta näitemänge, võttis osa laulukoori tegevusest ja tegutses juba ka Postimehe kirjasaatjana. Undla-aastatel korraldas ta Kadrina ümbruses mitmesuguseid üritusi. Undla vallasekretäril oli küll rohkesti tööd, ent Krimmil tekkis siiski võimalus kohapeal ajalehte teha. Vallasekretäri juures asju ajades sai nii mõnigi taluperemees tuttavaks nii ajalehe kui ka selle toimetajaga.
1897. aastal korraldas Krimm Kadrinas esimese laulupeo. Umbes samal ajal tekkis mõte asutada Kadrinasse haridusselts. Krimm oli selle asutamise juures 1906. aastal ja vastse haridusseltsi esimesel kolmel aastal (kuni 1909. aastani) ka selle abiesimees. Aastatel 1909–1912 oli ta Kadrina Hariduse Seltsi esimees. Kadrina Hariduse Selts oli olnud Krimmi teiseks koduks. Seltsile pühendas ta palju oma vaba aega.
Krimmi eestvedamised
Krimmi eestvedamisel ehitati kaks seltsimaja: vana seltsimaja oli kasutusel aastatel 1912–1930 ja asus vastu Kruusimäe kõrtsi lõunapoolset tippu. See lammutati 1930. aastal, et saaks sinna ehitada uue seltsimaja.
Rabavere tiik
Rabavere tiik (ka Lõpe paisjärv) on järv Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Rabavere külas. Veekogu pindala on 0,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 828 m.
Püümetsa
Püümetsa oli küla Harjumaal. Küla jääb tänapäeval Kurgla ja Vandjala küla alale. Küla kaotati 1977, mil osa külast liideti Kurgla (tänase Kurgla küla põhjapiiril olevad talud) ja osa Vandjala külaga.
Aastatel 1959 ja 1970 kuulus Püümetsa küla Jõelähtme külanõukogu koosseisu. Kui 1959. aastal elas külas 71 inimest, siis 1970. aastal oli külas elanikke vaid 22.
Kuigi sellenimelist küla enam ei eksisteeri, esineb nimi jätkuvalt katastriüksuste nimedes (nt "Püümetsa" ja "Püümetsa laut") ning Püümetsa hoiuala nimes.
Erich Jacoby
Erich Roman Ludvig Jacoby (16. juuni 1885 Tallinn – 10. detsember 1941 Gotenhafen, tänapäeval Gdynia) oli baltisaksa päritolu Eesti arhitekt.
Jacoby kuulub esimese kümne Eesti kutselise arhitektkonna tekkele aluse pannud arhitekti sekka ja oli Eesti Arhitektide Ühingu asutajaliige (1921). Ta mõjutas Eesti arhitektuurikultuuri märkimisväärselt nii oma loomingulise kui ka institutsionaalse tegevuse kaudu.
Elulugu
Jacoby sündis Tallinnas linnainseneri Carl Gustav Jacoby (1844–1926) pojana. Tallinna Reaalkooli vilistlane. Õppis arhitektuuri Hannoveri Tehnikaülikoolis (1905–1907) ja lõpetas 1913. aastal Riia Polütehnilise Instituudi. Seejärel hakkas ta arhitektina tööle ja 1915. aastal täiendas end Soome rahvusromantilise arhitektuuri suurkuju Lars Soncki juures.
Pidas Tallinnas 1913–1915 koos Hans Schmidtiga ja 1920–1927 koos Franz de Vries´iga arhitektuuribürood, kus projekteeriti põhiliselt elamuid, ümberehitusi Tallinna vanalinnas ja Tallinna tööstushooneid.
1921. aastal oli Eesti Arhitektide Ühingu üks asutajaliige, aastatel 1927–1932 oli E. Jacoby Ametnike, Riigiametnike ja Talupidajate Põllumajandusliidu, alates 1931. aastast Põllumajandusliidu ehitustalituse juhataja.
Aastatel 1927–1932 Asunikkude Liidu ehitustalituse juht.
1932. aastast oli E. Jacoby õppejõud Tallinna Tehnikumis, osales näitustel ja mitmesugustel konkurssidel, mille suurejoonelistest premeeritud võistlusprojektidest ei valminud siiski ükski.
1939. aastal suundus E. Jacoby Umsiedlungi käigus Saksamaale.
Looming
Jacoby looming oli 1920ndatel ja 1930ndatel funktsionalistliku üldilmega. 1920. aastatel tehtud projektid ja tegevus Asunikkude Liidu ehitustalituses on suunavalt mõjutanud 1930. aastatel tööd alustanud maa-arhitektide põlvkonda (näiteks August Volbergi).
Jacoby osales paljudel konkurssidel (Vabaduse väljak, 1928; Estonia teatri ümberehitus, 1931, kunstihoone, Eesti Kunstimuuseumi ja Tallinna raekoja projekt koos Erwin Brockneriga, 1937, Pärnu rannahotell 1934, Riia Eesti saatkonna hoone koos Hermann Bergiga, 1938, Toompea lossi Valge saali ümberehitusprojekt, 1935 jt). Võistlustöödest on esimesed kohad pälvinud "Monumentaalne kunstimuuseum" (1933) ja "Funktsionalistlik Pärnu rannahotell" (1934). Suurejoonelistest premeeritud võistlusprojektidest ei valminud ükski.
Varases loomingus järgis arhitekt mitut arhitektuuristiili:
1920. aastail projekteeris Tallinna ajastuomaselt raskepäraseid traditsionistlikke hooneid, nt Advendikiriku Mere pst 3. (1923), Tuberkuloosisanatooriumi Põllu 61/63 (1925–1931). Elamu Nunne 11 (1926). Eramu Wismari 9a (1923) ja Lahe 3 (1928);
Jacoby funktsionalistlikud hooned on vähe liigendatud. (A. Weizenbergi 23, 1932. Metsa 61 ja Vabaduse pst 82, 1936. Roosikrantsi 4c, 1937)
Kõrgema keskosaga kaksikelamu Maasika ja Vaarika tänava väikeelamute näidiskvartalis erineb varasematest funktsionalistlikest töödest.
1930. aastate teisel poolel valdas Jacoby loomingus esindustraditsionalism. Näidetena kortermajad Tallinnas Pärnu mnt 30 (1935–1937) ja Väike-Karja 7 (1936–1937; koos H. Bergiga).
Uusbarokse varjundiga arhitektuuri näideteks sobivad Tallinna Raekoja (1937, koos E. Brockneriga), kunstimuuseumi 1937–1938, koos E. J. Kaasikuga) ja Riia Eesti saatkonna võistlusprojekt (1938, koos H. Bergiga, II auhind).
Heino Elleri monument
pisi Heino Elleri monument on Tallinnas endise Georg Otsa nimelise Muusikakooli õuel olev Heino Ellerile püstitatud mälestusmärk.
Ökodukt
pisi|Droonivideo Kolu ökoduktist Tartu maanteel 2021. aasta septembrispisi|Ökodukt pisi|Kolu ökodukt Tartu maanteel 2021. aasta septembris. Keskel on näha liivariba, millel loomajälgi loetakse Ökodukt on sild või tunnel, mis võimaldab metsloomadel ületada teid, kanaleid või muid kunstlikke tõkkeid. pisi|Ökodukt Tallinna–Tartu maanteel 2016. aasta novembris Ökoduktid võimaldavad ära hoida ülemäärast elupaikade fragmenteerumist, mis viiks elustiku vaesumiseni (elurikkuse vähenemise, liikide väljasuremiseni), need moodustavad osa rohetaristust. Ökoduktid vähendavad loomade põhjustatud liiklusõnnetusi ligi 90%. Samuti saab tänu ökoduktidele surma vähem loomi. Esimesed ökoduktid ehitati Prantsusmaal 1950. aastatel.
Heino Elleri monument
Monument avati 1987. aastal ja selle autorid on skulptor Aime Kuulbusch ja arhitekt Allan Murdmaa.
Ökodukt
Toimepõhimõtted
Õigesti rajatud ökoduktid töötavad ökoloogiliste koridoridena, mistõttu on olulisim õige koha valimine ehk nende rajamine loomade loomulikule liikumisrajale, kuna need on ajalooliselt väga püsivad. Samuti on oluline nende maastikku sulandumine, silla mõlemad otsad peavad hästi ümbritsevasse loodusmaastikku suubuma ning sild peab olema ehitatud sellise kallakuga, et loom saaks enne ületamist veenduda, et elupaik, kust ta tuleb, jätkub ka teisel pool sillakaart. Ideaaljuhul on raske eristada, kust sild lõpeb ja mets algab. Ökodukti läheduses ääristatakse tee taraga, mis suunab loomad sillale. Sillale istutatakse taimestik, kuhjatakse väikeloomade kaitseks risu ja paigaldatakse müra tõrjuvad aiad.
Heino Elleri monument
Monument on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Ökodukt
Toimepõhimõtted
Oluline on ka rajatist ümbritsev keskkond, nii näiteks on segav asjaolu lageraie ökodukti vahetus läheduses, nagu juhtus Tallinn-Pärnu maanteel asuva Kohatu ökoduktiga, kus lageraie mõjutas rajatise omaksvõtmist loomade poolt märgatavalt ning esimese aasta jooksul põdrad seda rada ei kasutanud, kuna põder on üks ettevaatlikumatest ökoduktile liikujatest.
Ökoduktid Eestis
Eesti esimene ökodukt ehitati Tallinna–Tartu maanteele, Kose-Uuemõisa lähistele. Teine valmis Tallinna-Pärnu maantee 35. kilomeetril ning lisanduvad Tartu maanteele veel kolm sarnast rajatist: Rõõsa, Nõmmeri ja Puiatu.
Esimesel ökoduktil Kolus toimub ulukiseire. Arvukaim rajatise kasutaja selle algusaastail (2015–2016) oli kodukass, teisel kohal on rebane, kolmandal kohal metskits. Teised liigid on kährik, halljänes, pisinärilised, koer ja hunt. Jätkuseire Kolu ökoduktil aastatel 2020–2022 näitas, et suurulukite osakaal kahekordistus, esmajärjekorras metskitsede liikumine, aga lisandusid ka põdrad, samal ajal vähenes oluliselt koduloomade ja inimeste liikumine.
Aastaks 2022 oli Eestis rajatud viis ökodukti ja kolm suurulukitunnelit, mis seire andmeil olid kõik metsloomade poolt omaks võetud.
Kriitika
Paariaastase seire järel heideti ette, et kuigi Kolu ökodukt ehitati eelkõige põtrade jaoks, pole põdrad seda kasutanud. Vastuargumendina on rõhutatud, et hoolimata standardist ehitada ökodukt 50–80 meetrit, ehitati Kolu sild selle kitsaimas kohas 22 meetri laiuseks. Samuti kulub põtradel uue käiguraja omaksvõtmiseks rohkem aega ja Soome kogemuse kohaselt hakkavad põdrad viimaks uut ülepääsu kasutama.
Jätkuseire aga näitas, et põdrad hakkasid Kolu ökodukti kasutama. Rõõsal asuva ökodukti on metskitsed nii omaks võtnud, et lisaks sõidutee ületamisele kasutavad nad seda ka magamiseks ja toitumiseks. Lisaks on ökodukte kasutamas täheldatud ilveseid, hirvi, hunte ja karusid.
Kaaliumtsüaniid
Kaaliumtsüaniid (keemilise valemiga KCN; kõnekeeles ka tsüaankaalium) on värvuseta, vees väga hästi lahustuv (41,7%, 25 °C) kristalne aine.
Kaaliumtsüaniidi peamised kasutusalad on kulla kaevandamine ja orgaaniliste ainete süntees, vähemal määral ka kullassepatööd.
Kaaliumtsüaniid, näiteks kapslites, leiab rakendust nii pealesunnitud kui vabatahtlike enesetappude sooritamisel.
Mürgisus
Kaaliumtsüaniid on tugev rakuhingamise inhibiitor, mis toimib mitokondrite tsütokroomoksüdaasile, blokeerides oksüdatiivse fosforüülumise. Nii ei saa organism toitainete oksüdeerimise abil energiat toota. Anaeroobse ainevahetuse tõttu tekib piimhappeatsidoos.
Kaaliumtsüaniid eraldab hüdrolüüsil või reaktsioonil happega mõrumandlilõhnalist sinihapet.
Äge tsüaniidimürgistus tekitab kõigepealt nahapunetuse, sest koed ei saa verehapnikku kasutada. Kaaliumtsüaniid ja naatriumtsüaniid mõjuvad ühtemoodi. Mürgistuse sümptomid ilmnevad tavaliselt mõni minut pärast aine allaneelamist: kannatanu kaotab teadvuse ning lõpuks saabub ajusurm ajuhüpoksia tagajärjel. Võib esineda krampe.
Kaaliumtsüaniidi letaalne doos on 200–300 mg. Aine mürgisus pärast allaneelamist sõltub mao happesusest, sest selleks, et tekiks surmav sinihape, peab kaaliumtsüaniid reageerima mõne happega. Grigori Rasputin elas koogile ja veinile lisatud kaaliumtsüaniidiga mürgitamise üle võib-olla sellepärast, et tema mao happesus oli ebatavaliselt väike.
Kaaliumtsüaniidi abil on tapetud või enesetapu teinud mitmed tuntud inimesed, sealhulgas Noor-Bosnia liikmed ja Kolmanda Riigi tegelased Adolf Hitler, Erwin Rommel, Eva Braun, Joseph Goebbels, Heinrich Himmler ja Hermann Göring, Teise maailmasõja aegsed Special Air Service'i agendid (spetsiaalsete enesetapupillide abiga), Alan Turing, Wallace Carothers, Viktor Meyer , Peoples Temple'i enesetaputegijad, Gustav Wied, Rajiv Gandhi mõrva korraldanud LTTE liikmed ja Jason Altom. Kaaliumtsüaniidi on kasutatud ka hukkamisvahendina, sealhulgas Eestis.
Kutselised entomoloogid kasutavad kaaliumtsüaniidi surmamispurkides. Putukad surevad sellises purgis kaaliumtsüaniidist eralduva sinihappegaasi tõttu kiiresti ja kristalliline tsüaniid säilib purgis aastaid.
Kaaliumtsüaniidi saab kahjutuks teha vesinikperoksiidiga või naatriumhüpokloriti lahusega. Nende abil hoitakse ära sinihappe moodustumine :
Kaaliumtsüaniidi kasutamine Teise maailmasõja ajal Saksamaal
Kaaliumtsüaniidikapsleid on ajaloo jooksul korduvalt kasutatud inimesele surmava mürgistuse tekitamisel. Kaaliumtsüaniidikapslid olid Saksamaal 1944. aastal umbes 30 mm pikkused ja läbimõõduga 10 mm. Kaaliumtsüaniidikapsli kest oli messingist ja klaaskapslit kattis parafiinikiht.
Surmav annus kaaliumtsüaniidi on 2,857 mg kehakaalu 1 kg kohta (Neumann ja Eberle, 164:2013 ). Kaaliumtsüniidikapsleid jagati Hitleri punkris tõenäoliselt sõja viimastel päevadel. Kaaliumtsüaniidikapslid olid toimeaine erineva sisaldusega ja olenevalt au- või teenistusastmest jagati igale isikule 700–1000 mg kaaliumtsüaniidi.
Erwin Rommel (surnud 14. oktoobril 1944) oli Saksamaa sõjaväelane, kindralfeldmarssal, kes lõpetas oma elu kaaliumtsüaniidiga.
Kolmanda riigi propagandaminister Joseph Goebbels ja tema naine Magda Goebbels lasksid oma lapsed surmata 1. mail 1945 kaaliumtsüaniidi abil, ema lasi pärast kella viit oma lastele kakaod pakkuda, millesse oli segatud unerohtu. SS-laste hambaarst Helmut Kunz tegi neile morfiinisüsti. Kui lapsed olid sügavalt uinunud, murdis Hitleri saatearst Ludwig Stumpfegger (11. juuli 1910 München – 2. mai 1945) kaaliumtsüaniidi ampullidel tipud maha ning tilgutas surmava vedeliku lastele suhu.
Ka Ludwig Stumpfegger suri kaaliumtsüaniidi läbi.
Saksamaa poliitik ja SS-i juht Heinrich Himmler (surnud 23. mail 1945 Lüneburgis) lõpetas oma elu sama mürgiga.
Riigimarssal Hermann Göring mõisteti Nürnbergi tribunali otsusega poomissurma. Ööl enne kohtuotsuse täideviimist, teiste allikate kohaselt tund enne poomisele viimist, hammustas ta suus katki kaaliumtsüaniidikapsli ja suri sekunditega.
Hageri hiiekivi
Hageri hiiekivi (ka Verekivi) on hiiekivi ja rändrahn Harjumaal Hageri kihelkonna ja Rapla maakonna Kohila valla Põikma külas, Hageri alevikust lõunas.
Hageri hiiekivi on tunnistatud kultuurimälestiseks 1997. aasta 1. septembril kultuurministri määrusega nr 59.
Kivi on looduskaitse all alates aastast 1964.
Saire
Saire oli küla Harjumaal, ajalooliselt Kurna mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Vaela küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Jüri kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Vaela külaga.
Külast on teateid alates 1586 (Saire ~ Sayrs).
Laura Nikolai kogudus
Laura Nikolai kogudus (ka Laura Nigula kogudus) oli luterlik kogudus, mis tegutses Setumaal Laura alevikus.
Kogudus kuulus Võru praostkonda.
Laura kogudus tegutses lätlaste Pihkva Jakobi koguduse filiaalina, koguduse moodustasid peamiselt läti kolonistid Aluliina ja Smiltene vallast ja sealsest lähemast ümbruskonnast.
Palve- ja koolimaja valmisid ja pühitseti 14. augustil 1867. aastal Vastseliina Katariina koguduse õpetaja Gustav Alexander Hermann Masingu ja Aluliina koguduse õpetaja Heinrich Christian Gustav Kupfferi poolt.
Alates 1892. aastast oli koguduse köster kooliõpetaja Paul Donberg.
1916. aastal põles vana hoone ära. 1920. aastal hakati kavandama uut kivikirikut, mida hakati kasutama alates 1927. aastast.
Jacques Rosenbaum
Jacques Gustav-Adolf Rosenbaum-Ehrenbusch (1. juuli 1878 Haapsalu – 6. jaanuar 1944 Berliin) oli baltisaksa päritolu Eesti arhitekt.
== Elukäik ==
pisi|368x368px|Leppenbergi üürimaja, Roosikrantsi 15 Jacques Rosenbaum sündis 1. juulil 1878 Haapsalus Moritz Leonhard Gabriel Rosenbaumi (1846–1907) ja Mathilde von Liphardti peres teise lapsena.
Aastatel 1889–1896 õppis Rosenbaum Tallinna Peetri reaalkoolis. Seejärel astus Riia Polütehnilisse Instituuti, kus õppis esialgu keemiat (1896–1898), aga vahetas selle arhitektuuri vastu ning lõpetas kooli 1904. aastal. Rosenbaum kuulus korporatsiooni Rubonia.
EMVI Taimebiotehnoloogia Uurimiskeskus EVIKA
EMVI Taimebiotehnoloogia Uurimiskeskus EVIKA on aastal 1980 Sakus asutatud uurimiskeskus.
Jacques Rosenbaum
1897 abiellus Rosenbaum Adrienne Kerkoviusega (1879–1971). Paaril oli kokku viis last.
EMVI Taimebiotehnoloogia Uurimiskeskus EVIKA
EVIKA moodustati 1980 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMTUI) taimekaitse osakonna baasil, kui sinna loodi taimebiotehnika labor. Aastal 1990 eraldus labor EMMTUIst ja läks Põllumajandusministeeriumi alluvusse. Aastal 1997 liitus EVIKA Eesti Põllumajandusülikooliga (praegune Eesti Maaülikool). Aastast 2005 on EVIKA EMÜ põllumajandus- ja keskkonnainstituudi all.
Jacques Rosenbaum
1904–1907 töötas Rosenbaum Tartu linnaarhitektina.
1907 asus arhitekt Tallinna, kus oli kuni 1912 kubermanguvalitsuse ehitusosakonna nooreminsener, kuulis linna volikokku, 1916–1918 töötas vanemtöödejuhatajana Merekindluse Valitsuses. Tallinna perioodi jääb ka enamik tema ehitustellimusi.
I maailmasõja ajal lahkus arhitekt perega Eestist ning kolis Saksamaale Greifswaldi. 1920ndate algul tuli Rosenbaum Tallinna tagasi, kuid ei jäänud sinna püsivalt. Tema viimaseks Eestisse ehitatud projektiks jäi Meremeeste Kodu, mis valmis 1926. 1932 astus ta koos naisega Hitleri natsionaalsotsialistlikku töölisparteisse NSDAP. 1930ndatel töötas ta Luftwaffes tehnikuna, hiljem relvastuse ja sõjatööstuse ministeeriumis. Jacques Rosenbaum suri 6. jaanuaril 1944 Berliinis.
Arhitektuur
pisi|Reichmanni maja Pikk 23/25|243x243px Jacques Rosenbaumi loomingut iseloomustab nii stiililine kui ka tüpoloogiline mitmekesisus: tööstusehitistest juudi mausoleumini, neostiilidest juugendi ja selle retrospektiivideni. Tema loomingu kõrgaeg jääb aastate 1909–1914 vahelisse perioodi. Hoonete skulpturaalse dekoori osas tegi arhitekt tihedat koostööd skulptor August Volziga. Rosenbaumi tellijateks olid baltisakslased. Eesti tellijale jäi Rosenbaumi arhitektuurikeel ilmselt liiga saksalikuks. 1920ndatel arhitekti viljeldud rohke ornamentikaga arhitektuur vanamoodsaks, millele oli raske leida tellijat nii Saksamaal kui ka Eestis.
Rosenbaumi teadaolevalt esimene teostatud projekt on Reinhold Reichmanni maja Pikk 23/25. Hoone arhitektuur on saksa uusrenessansi, uusmanerismi ja juugendi segu. Fassaadi ilmestavad maskaroonid, draakonid ja katusel uudishimuliku mehe skulptuur. Ka 1910 valminud Pikk 18 fassaadi ehib rohke juugendlik dekoor. Heimatstiili ja vahvärkarhitektuuri arhitekti loomingus esindavad Seewaldi haigla ehitised ning arhitekti oma majad Pirita tee ääres. Rosenbaum projekteeris ka tööstusarhitektuuri. Tema projekteeritud on mitu hoonet Fahle tselluloositehase kompleksis ning Grünwaldti nahavabrik Maakri tänaval. Tema loomingusse kuuluvad Laupa mõisa peahoone, Leppenbergi üürimaja Roosikrantsi 15 ning mitu väiksemat villat.
Eesti sport
pisi|180px|[[Georg Hackenschmidt oli üks esimesi tuntud Eesti sportlasi]] Eesti sport on nii Eesti territooriumil kui ka väljaspool seda Eesti kodanike või -alaliste elanike sportimine.
Ajalugu
Eesti spordi varasem ajalugu sarnanes teiste Euroopa riikide spordiajalooga. Mitmesuguseid võistlusi korraldati eelkõige sõjalise rakendusega aladel, näiteks võisteldi keskaegses Tallinnas ammulaskmises. Kõrgklassi haridusse kuulus ka kehaline treening, seepärast oli Tartu Ülikoolis juba selle loomisest peale 1632. aastal ametis vehklemismeister. Ka ülikooli taasavamise järel 1802. võeti õppekavva ratsutamine, vehklemine, ujumine ja tants. Võimlemise tõi Tartu ülikooli 1819. aastal lektor Karl Eduard Raupach. Baltimaade üliõpilaskorporatsioonide traditsioonides on mõõkadel ja vehklemisel tänini tähtis osa, kuigi duelle enam ei peeta.
Ehkki rahvakoolides algselt spordiharidust ei antud, jõudis sport ajapikku sinnagi. 1805. aastal võttis Kanepi pastor Johann Philipp von Roth Kanepi kihelkonnakoolis vabatundide programmi kehalised harjutused. 1876. aastal avaldatud "Kooli lugemise raamatu" III osas tutvustas Carl Robert Jakobson esimest korda antiikolümpiamänge (peatükk "Olimpia mängupühad").
Eesti esimene teadaolev sportlik ühendus oli 1820. aastal Tallinnas asutatud Uljaste Purjetajate Ordu. Arvukas spordiharrastus algas Eestis siiski alles 1890. aastatel, pikka aega oli kõige populaarsem ala raskejõustik. Sajandivahetusel ja 20. sajandi alguses tegutses terve rida tuntud Eesti rammumehi, kes esinesid nii Venemaal kui ka mujal väljaspool Vene impeeriumi – kuni Ameerika Ühendriikide ja Austraaliani välja. Tuntumate seas neist olid Aleksander Aberg, Georg Hackenschmidt ja Georg Lurich.
Esimese maailmasõja järel saavutasid Eesti Vabariigis kõrge taseme laskesport, purjetamine, jääpurjetamine, male ja meeste kergejõustik, samuti püsis tasemel raskejõustik. 30. novembril 1919 otsustati Eesti Spordi Kongressil rajada Eesti Spordi Liit ja Eesti Olümpia Komitee ning osaleda 1920. aastal Antwerpeni olümpiamängudel.
pisi|left|[[Aavo Pikkuus, olümpiavõitjast jalgrattasportlane]] Ehkki Eesti okupeerimise järel 1940. aastal peatas Nõukogude võim Eesti spordiorganisatsioonide tegevuse, pärast Teist maailmasõda hakati kujundama Eesti NSV sporditegevust Nõukogude Liidu süsteemi kohaselt, kus Eesti sportlased said rahvusvahelistel võistlustel esindada ainult Nõukogude Liitu. 1945. aastal loodi esimesed viis lastespordikooli, tegevust alustas Tallinna Kehakultuuritehnikum. Eestis asutatud spordiühingute meeskonnad võistlesid Nõukogude Liidu võistlustel ning NSV Liidu võistkondade koosseisus esinesid Eestist pärit sportlased ka rahvusvahelistel võistlustel. NSV Liidus saavutasid kõrgeid kohti Eesti korvpallurid, kergejõustiklased, ujujad, purjetajad, raskejõustiklased, maletajad jpt. Eesti spordirajatiste arengule andsid tõuke ka 1980. aasta olümpiamängud Moskvas, mille purjeregatt toimus Tallinnas. Selleks puhuks rajati Pirita purjespordikeskus.
pisi|180px|[[Kiiking on Eestist alguse saanud spordiala]] Ehkki 1988. aasta suveolümpiamängudel Sŏulis esindasid Eesti sportlased veel Nõukogude Liitu, Eestis tervitati Erika Salumäe kullavõitu naiste jalgrattasprindis juba kui Eesti riiklikku triumfi. Nõukogude korvpallimeeskonna liikmena pälvis kuldmedali ka Tiit Sokk. 1992. aastal osalesid Eesti, Läti ja Leedu lõpuks esimest korda, pärast Baltimaade vabanemist Nõukogude okupatsioonist, olümpiamängudel iseseisvate riikidena. Teised endised NSV Liidu vabariigid võistlesid SRÜ ühendvõistkonnas. Naiste jalgrattasprindis kordas kullavõitu Erika Salumäe, purjetamises tõid pronksi Eesti Vabariiki vennad Tõnu ja Toomas Tõniste.
Sarapiku
Sarapiku on Eesti kohanimi:
Murru taandamine
Murru taandamine on murru lugeja ja nimetaja jagamine nende ühisteguriga. Murdu, mille lugejal ja nimetajal ühised tegurid puuduvad, nimetatakse taandumatuks murruks.
Iga murru saab taandamise teel viia unikaalseks taandumatuks murruks. Selleks tuleb lugejat ja nimetajat jagada nende suurima ühisteguriga.
Anna Seghers
pisi|Anna Seghers (1966) Anna Seghers (pseudonüüm; sünninimi Netti Reiling, abielus Netty Radványi; 19. november 1900 Mainz – 1. juuni 1983 Ida-Berliin) oli juudi päritolu saksa kirjanik.
Eesti Linnukasvatajate Selts
Eesti Linnukasvatajate Selts on aastal 1919 asutatud selts, mis ühendab linnukasvatusega tegelejaid.
Selts asutati 1919 nimega Eesti sulg- ja väikeloomakasvatuse edendamise selts. Aastast 1929 kannab praegust nime Eesti Linnukasvatajate Selts. Seltsi tegevus katkes Teise maailmasõja ajal. Selts taasasutati 1989.
Toscana mark
Esimene Toscana markkrahv oli Adalbert I, kes sai selle tiitli aastal 846. Enne teda hoidsid tema isa ja vanaisa, Bonifatsius I ja Bonifatsius II, enda kontrolli all enamikku piirkonna krahvkondadest ning kandsid ka kõrgemaid tiitleid, nagu Korsika prefekt või Lucca hertsog. Bonifatsiidid hoidsid marki aastani 931. 9. sajandi lõpul ja 10. sajandi algul oli Toscana markkrahvide toetus kasulik igale kandidaadile, kes kavatses saada Itaalia kuningaks.
Aastal 931 tagandas Hugo Arles'ist, kes oli endast Itaalia kuninga teinud, Bonifatsiidid püüdega koondada kõik tähtsad läänid Itaalias oma sugulaste kätte. Ta andis Toscana oma vennale Bosole. See jäi Bosoniidide perekonna liikmete kätesse vähem kui aastani 1001. See säilitas ka oma mõju kuninga valimistel. Alles aastal 1027 tõugati Rainier Konrad II poolt margi valitseja kohalt vastuseisu tõttu viimase kuningaks saamisele.
Mastantenn
Mastantenn on antenn, milles mast ise on antenn ega ole lihtsalt antenni kandekonstruktsioon.
Toscana mark
Aastal 1027 anti hertsogkond Canossa krahvidele. Bonifatsius III kasutas tiitlit dux et marchio: hertsog ja markkrahv. Ta oli Saksa-Rooma keisrite liitlane, kuid tema võim oli nii suur, et see ohustas keisrite võimu Itaalias. Ta ühendas Canossa pärandi, mis asus suuresti Emilias, Toscanaga ja andis selle oma tütrele Matildele. Tema hiigelsuure Emilia alloodi kõrval oli Toscana, kui feodaalametiga kaasnev, tema suurim valdus ja ta kasutas seda Investituuritülis paavsti kasuks ära. Matilde surmaga aastal 1115 möödus Põhja-Itaalias feodaalvürstide ajastu, asendudes linnriikide, merevabariikide ja kommuunide domineerimisega.
Wilfried Härle
Härle õppis evangeelset teoloogiat Heidelbergi ja Erlangeni ülikoolis, promotsioon 1969 Bochumi ülikoolis (uurimusega ""Varase" Karl Barthi teoloogia suhe Martin Lutheri teoloogiaga"), habilitatsioon (professuuri taotlemiseks vajalik teine monograafia) 1973 Kieli ülikoolis ("Olemine ja arm – ontoloogia Karl Barthi kiriklikus dogmaatikas").
Mastantenn
Mastantennid on levinud kesk- ja lühilaine saatjate puhul, kus vajatakse suuremõõtmelisi antenne.
Wilfried Härle
Härle oli 1977–1978 dotsent Groningeni ülikoolis Hollandis, 1978–1995 teoloogia ajaloo ja süstemaatilise teoloogia professor Marburgi ülikoolis, 1995–2006 süstemaatilise teoloogia (rõhuasetusega eetikal) professor Heidelbergi ülikoolis.
Mastantenn
Kõrgeim mastantenn Eesti ajaloos on olnud Türi raadiosaatejaama tornantenn aastatel 1937–1941.
Mickaël Cuisance
pisi|Mickaël Cuisance (2019) Mickaël Bruno Dominique Cuisance (sündinud 16. augustil 1999 Strasbourgis) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis Venezia.
Biograafiad (Ti)
Biograafiad (Ti) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Ti".
Mickaël Cuisance
Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaal. Aastatel 2014–2017 kuulus ta AS Nancy noortevõistkonda.
2019. aasta augustis siirdus ta ligi 10 miljoni euro eest Müncheni Bayerni. Esimese värava Saksamaa kõrgliigas lõi ta 27. juunil 2020 mängus VfL Wolfsburgi vastu. Samal hooajal tuli ta klubiga Saksamaa meistriks ja võitis UEFA Meistrite Liiga. Hooajal 2020–2021 oli ta laenul Prantsusmaa kõrgliiga klubis Marseille Olympique.
2022. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Veneziaga.
Cuisance on kuulunud Prantsusmaa noortekoondistesse.
DEW8
pisi|DEW8, foto: Marleen Muhuste DEW8 (pseudonüüm, kodanikunimi Siim Parisoo; sündinud 1993) on Tartus tegutsev alternatiivse hiphopmuusika produtsent, helilooja ja kunstnik.
Haridus- ja töökäik
2012. aastal lõpetas ta Ülenurme Gümnaasiumi, hiljem meedia ja reklaamikunsti ala Tartu kõrgemas kunstikoolis (praegu kõrgem kunstikool Pallas). Alates 2018. aastast Tartus tegutseva Ö stuudio produtsent ja loovjuht.
Augustus De Morgan
Augustus De Morgan (27. juuni 1806 Madura, India – 18. märts 1871 London, Inglismaa) oli inglise matemaatik ja loogik, kelle töö on loogikaõpetuse jaoks väga oluline olnud. Ta formuleeris De Morgani seadused ja panustas oluliselt tänapäevase matemaatilise loogika arengusse.
Lapsepõlv
Augustus de Morgan sündis 1806. aastal Maduras. Tema isa oli kolonelleitnant John de Morgan (1772–1816), kes töötas Briti Ida-India Kompanii heaks. Augustus de Morgani ema oli Elizabeth Dodson (1776–1856), kelle isa James oli matemaatik. Peatselt pärast sündi jäi Augustus ühest silmast pimedaks ning tema pere kolis 1806. aasta lõpus Inglismaale. Nii nagu Augustus ise, olid ka tema isa ja isaisa sündinud Indias, sestap ei pidanud de Morgan end kunagi inglaseks, šotlaseks ega iirlaseks, vaid britiks.
De Morgani isa suri siis, kui poeg oli kümneaastane. Tema ema elas mitmes paigas Edela-Inglismaal, kus Augustus de Morgan ka oma alghariduse sai. De Morgani matemaatikaannet märgati siis, kui ta oli neljateistaastane ja perekonnasõber nägi keerukat joonist, mille Augustus oli joonlaua ja sirkliga teinud.
Keskhariduse sai de Morgan Oxfordi Ülikoolis töötanud hr. Parsonsi käest. De Morgani ema soovis, et pojast saaks kirikuõpetaja, kuid de Morgan oli nonkonformist, kellest lõpuks sai ateist.
Haridustee
De Morgan sai oma hariduse Cambridge'i Ülikooli Trinity College'is. Cambridge’i astus ta kuueteistaastaselt 1823. aasta veebruaris ja sealsamas lõpetas ta ülikooli 1827. aastal. Aastal 1828 sai temast matemaatikaprofessor äsja asutatud sekulaarses University College Londonis, kus ta õpetas aastani 1866.
Ülikoolis õppimise ajal mängis de Morgan flööti, olles muusika alal aktiivne. Muusikaõpe kannatas aga tema soovi tõttu võita matemaatiline võidujooks, see motiveeris teda omandama magistrikraadi, mille saamiseks tuli läbida anglikaani kiriku teemaline test. Selline test oli aga tema heakspidamistega sügavas vastuolus. Umbes aastal 1875 kaotati Oxfordis ja Cambridge'is akadeemiliste kraadide omandamiseks vajalikud olnud teoloogilised testid ära.
Töö University College Londonis
Üks tema varasemaid töid „Elements of Arithmetic“ (1830) paistis silma selle poolest, et see lähenes arvu ja magnituudi ideedele lihtsast, kuid põhjalikust filosoofilisest vaatenurgast. Aastal 1838 defineeris ta mõiste „matemaatiline induktsioon“, mida ta kasutas selleks, et kirjeldada protsessi, mida seni oli matemaatilistes tõestustes kasutatud ilma seda tegelikult selgitamata.
De Morgan oli üks neist Cambridge’i matemaatikutest, kes mõistis algebra puhtsümboolset olemust, saades aru, et on võimalus selliste algebrate jaoks, mis tavapärasest algebrast erinevad. Oma raamatus „Trigonometry and Double Algebra“ (1849) andis ta geomeetrilise selgituse kompleksarvude olemusele, viidates kvaternioonide ideele. Matemaatilisse sümbolismi panustas De Morgan seeläbi, et pakkus välja kaldkriipsu kasutamise murdude kirjapanekuks trükkimisel.
Edo periood
Edo periood ehk Tokugawa ajastu on periood Jaapani ajaloos aastatel 1603–1686.
Augustus De Morgan
Töö University College Londonis
Lisaks teosele "Trigonometry and Double Algebra" kirjutas de Morgan 1847. aastal raamatu "Formal Logic". Selles arendas ta märkimisväärselt edasi süllogismi arvulist defineerimist. Tänu sellele oli võimalik kinnitada kõigi Aristotelese loogika põhiseaduste õigsust.
Teoses "Budget of Paradoxes" selgitab de Morgan seda, mida ta peab paradoksist rääkides silmas. Üldjoontes on tegemist ülevaatega kõigist paradoksidest kõnelevatest raamatutest, mille de Morgan oli oma eraraamatukogusse kogunud. Raamatus arutleb ta Eukleidese reductio ad absurdumist lähtudes, et kui, siis peavad kõik muud \pi väärtused olema absurdsed ja seega oleks tema määratud väärtus õige.
De Morgani teos "Relations" räägib teoses "Syllabus of a Proposed System of Logic" tuvastatud suhtealgebrast, mis avastati 1860. aastal. Seda liiki algebrat arendas edasi Charles Sanders Peirce, kes de Morganiga vaid natuke aega enne de Morgani enda surma kohtus.
Edo periood
Ühiskond
Tokugawa ajastul kuulus reaalne võim bakufu’le ning keisri võim oli vaid tseremoniaalne. Bakufu (tuntud ka kui šogunaat; ingl k shogunate) tähendab sõjaväe valitsemist, mille eesotsas olevat isikut (väejuhti) nimetatakse shōgun’iks (alternatiivse kirjapildiga „šogun“). Bakufu’le kuulusid tähtsamad linnad, sadamad, kaevandused ja umbes viiendik maa-alast ning ülejäänud territoorium oli strateegiliselt jagatud mõjuvõimsamatele või tähtsamatele isikutele. Maavalduse omanikku ehk lääniisandat nimetati daimyō’ks. Daimyō valitses oma lääni (han) üle.
Salomón Lerner Ghitis
pisi|Salomón Lerner Ghitis Salomón Lerner Ghitis (ka Siomi Lerner; sündinud 4. veebruaril 1946 Limas) on juudi päritolu Peruu ärijuht ja poliitik.
Edo periood
Ühiskond
Ühiskond jagunes Hiina eeskujul hierarhiliselt shi-nō-kō-shō (sõdalane-talupoeg-käsitööline-kaupmees), kus sõdalased olid kõrgeim seisus ja kaupmehed madalaim. Ühtegi klassi ei kuulunud nt õukondlased ja vaimulikud, ega ka inimesed, kes tegelesid n-ö ebapuhaste töödega (nt surnute matmine) või ebausaldusväärsete tegevustega (nt näitelemine, rändkaubitsemine). Põllumajanduslikus Jaapanis levis arusaam, et poliitikat peab sättima samuraide ja talupoegade järgi; kuna kaupmehed ei tee (eluliselt) tähtsat tööd, siis nende laostumine ei tohiks kellelegi korda minna.
Salomón Lerner Ghitis
Ta oli 28. juulist kuni 10. detsembrini 2011 Peruu peaminister.
Ta on hariduselt insener.
Ta ei kuulu ühtegi parteisse.
Paul Kerese aasta
Paul Kerese aasta oli eesti maletaja Paul Kerese 100. sünniaastapäeva aasta (see on 2016), mille 24. novembril 2015 kuulutas välja Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE).
Augustus De Morgan
De Morgani seadused
De Morgani nime kandvad seadused on paar duaalselt seotud teoreeme, mis muudavad võimalikuks avaldiste ja valemite transformeerimise alternatiivsetele ja tihti mugavamatele kujudele. Juba 14. sajandil tundis neid seaduseid suuliselt William Ockham, kuid De Morgan uuris seaduseid põhjalikult ja väljendas need matemaatilisel kujul. De Morgani seadused on Boole'i algebras ja lausearvutuses kasutusel olevad kaks põhisamaväärsust.
Formaalselt saab De Morgani seadused kirja panna nii, võttes muutujateks X ja Y.
Loogika reformimine
De Morgan oli väga hea kirjutaja. Kuna De Morgan uskus, et aristotelliku loogika kasutusvõimalused on liiga piiratud, oli tema suurim panus seotud loogika reformimisega. 19. sajandi esimeses pooles alanud loogikaõpetuse renessanss algas peaaegu ainult De Morgani ja teise briti matemaatiku, George Boole'i kirjutiste tõttu. De Morgani seadustest on alternatiivseid kujusid ja üldistusi mitmes matemaatika harus.
De Morgani suurim panus loogika edasiarendamisesse on seotud aristotelliku loogika edasiarendamisega matemaatika vahendeid kasutades, tänu sellele lihtsustas ta loogikareeglite kasutamist aristotellikku loogikat kasutavate mõttekäikude juures, kuid ühtlasi täiendas võimalusi algebra kasutamiseks loogikareeglitest lähtudes.
Edo periood
Ühiskond
Küll aga mõjutasid kaupmehed Jaapani kultuuri kujunemist: samuraide nō-teatri asemel eelistasid nad kabuki- või bunraku-teatreid. Lisaks tekitasid nad nõudluse haikudele, raamatutele ja teatud kunstile. Kaupmeeste tõusmine hierarhias kõrgemale on üks teguritest, mis bakufu võimu nõrgestas.
Loimurite loend
Loimurite loend loetleb loimureid.
Selles nimekirjas on loimurite liigid ja teised taksonid. Muud zooloogia mõisted on loetletud loendites zooloogia mõisteid ja anatoomia mõisteid. Kogu bioloogias käibel olevad mõisted on loetletud loendis "Bioloogia mõisteid".
Ziepniekkalns
pisi|Ziepniekkalnsi asendikaart Ziepniekkalns on asum Lätis, Riia linna Zemgale eeslinna osa pindalaga 10,917 km². Asub Atgāzenest idas ja Bišumuižast läänes. 35 205 elanikku (2010).
Ziepniekkalnsi asumile on kujunenud kaks keskust – asumi lõunaosas paneelehitiste juures trollibusside lõpp-peatuses ja asumi vanemas osas. Aastani 1828 asusid need alad täielikult linna piiri taga, seejärel liideti asumi põhjapoolne osa, aastal 1924 endise Nummurmuiža mõisa alad ja aastal 1974 ka asumi lõunapoolne osa Riiaga. Asum hakkas kujunema Ebeli mõisa (Ebelhof) ning endise Šosciemsi küla ümber. Mõisa peahoone juures asub Ēbelmuiža park, kus kasvavad 9 põlist tammepuud. Teine vana hoone on asumis Bellevue suvemõis. Aastal 1871 rajati 9,7 hektari suurune Ziepniekkalnsi kalmistu, selle ümbruskond ehitati täis XIX sajandi lõpus. 1980. aastatel ehitati asumisse hulgaliselt paneelmaju, mis moodustavad 4 mikrorajooni. Asumi lõunapoolseim osa on aianduskooperatiivide piirkond.
Loimurite loend
Kui taksonil on eestikeelne nimetus, siis see on paigutatud loendisse vastavalt oma kohale tähestikus. Taksoninimetuse järel on sulgudes ladinakeelne nimetus kursiivis. Edasi tulevad lühiandmed sugukondliku kuuluvuse (sgk) ja levila kohta, samuti leviku kohta Eestis:
Edo periood
Daimyō’d ja maavaldused
Daimyō’l kui lääni omanikul oli teoorias vabadus maksude, halduse ja kohtumõistmise osas, kuid reaalsuses pidi ta käituma vastavalt bakufu ettekirjutustele. Vastasel juhul jäädi ilma suurest osast või kogu oma maavaldustest – saatus, mis tabas umbes kolme neljandikku daimyō’dest esimese viiekümne aasta jooksul. Shogun’i võimu kindlustati veelgi läbi seaduste, mis piirasid daimyō’de käitumisvabadust. Näiteks tohtisid daimyō’d abielluda ja kindluseid ehitada või remontida ainult bakufu loal.
Selleks, et daimyō’d liialt ei rikastuks, nõudis Tokugawa šogunaat (sõjaväevalitsus), et nad elaksid aasta oma maavaldustes ja aasta Edos (tänapäeva Tokyos). Selline elukoha iga-aastane vahetamine röövis üle poole sissetulekust, kuna see tähendas kahe elamiskoha omamist, piisavat saatjaskonda, mille arv oli vastavalt auastmele ette määratud, ning reisimist. Daimyō pere elas kogu aeg Edos, kus oli bakufu kontroll suurim, sarnanedes sisuliselt pantvangidele. Reisida tohtis ainult kindlatel päevadel ja ettenähtud teid pidi.
Väliskaubandus
Kristlastest eurooplastega ei suheldud riigisisese rahu loomise ja säilitamise eesmärgil. Lisaks oleks kristlus bakufu ja keisrivõimu kahtluse alla seadnud. Eurooplastest pidasid Tokugawa Jaapaniga kaubavahetust ainult hollandlased Dejima (Nagasaki, Kyūshū) sadama kaudu. Jaapanlased ise merereise ei teinud ning väga kaugele oma territoriaalvetest ei sõitnud.
Edo perioodil oli Jaapanil kaubandussuhted nelja riigiga: Korea, Ryūkyū kuningriigi, Hollandi ja Hiinaga. Jaapanil oli Koreaga ametlikud poliitilised suhted ning nende kaubavahetus oli Tsushima saarepiirkonna korraldada, millesse bakufu ei sekkunud. Samuti oli bakufu usaldanud Ryūkyū kuningriigiga suhtlemise Satsuma provintsi daimyō’le. Kaubavahetus Hollandi ja Hiinaga oli bakufu otsese kontrolli all ning tegeleti ainult erakaubandusega, kuid poliitilisi suhteid ei loodud. Lühidalt võib öelda, et Hiina ja Hollandi kaupmehed tulid Nagasakisse, et äri teha, kuid Jaapan saatis ise oma kaupmehed Koreasse ja Ryūkyūsse.
Paul Kerese aasta
2016. aasta jooksul toimusid mitmed maleüritused. Näiteks Eesti Maleliit korraldas festivali "Paul Keres 100", mis kestis 2015. aasta detsembrist 2016. aasta detsembrini. Aastal 2016 andis Eesti Pank välja 2-eurose meenemündi ja Eesti Post teemakohase postmargi.
Suosa
Suosa (ka Jurgiškise järv) on järv Leedus Anykščiai rajoonis, piirnedes põhjas Kupiškise rajooniga. Järv asub Viešintose alevist põhja pool ja kuulub Lėvuo vesikonda. Järve kaldad on madalad ja soostunud, idaosas ka kõrged. Põhja katab sapropeeliga segunenud savi, kohati ka saviliiv või puhas sapropeel. Põhja- ja idakaldal ulatuvad järveni põllud.
Kaldajoone pikkus on 10,12 kilomeetrit, seda liigendavad kolm suurt poolsaart. Suosa lõunaosas asub 0,05 ha suurune saareke. Järve kaldal asub Jurgiškise küla. Järve nimi on tõenäoliselt soome-ugri päritolu (kas siis soome suo või eesti suu).
Mount Gambier
Mount Gambier on linn Austraalias Lõuna-Austraalia osariigis ning on rahvaarvult osariigi teine linn.
Tshuapa
pisi|Tshuapa jõgi (punasega) Tshuapa on jõgi Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Kongo jõe lisajõgi.
Tshuapa on umbes 1000 km pikkune.
Saumetsa
Saumetsa oli küla Harjumaal. Küla jääb tänapäeval Habaja küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kose kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Habaja külaga.
Enne külaks saamist, eksisteeris Saumetsa poolmõisana (Saumetsa mõis).
Tessin
Tessin võib tähendada:
Kilingi-Nõmme raudteepeatus
pisi|Kilingi-Nõmme [[jaamahoone aastal 2007]] Kilingi-Nõmme raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Saarde vallas Kilingi-Nõmme linnas.
Läbi Kilingi-Nõmme kulges kuni 2008. aastani laiarööpmeline Pärnu–Mõisaküla raudtee, millel lisaks kaubarongidele liiklesid ka reisirongid; peamiselt liinidel Tallinn–Pärnu–Riia (kuni 1992) ja Tallinn–Mõisaküla (kuni 1996).
Ajalugu
pisi|vasakul|Kilingi-Nõmme [[Kitsarööpmeline raudtee|kitsarööpmeline jaam aastal 1938]] pisi|Endine Kilingi-Nõmme raudteepeatus aastal 2013 1896. aastal valmis läbi Kilingi-Nõmme kulgenud kitsarööpmeline Valga–Ruhja–Pärnu raudtee. Kilingi-Nõmme pooljaam rajati 1917. aastal, enne seda oli alevikule lähim jaam Voltveti. Toona jäi jaam Saarde kihelkonda Kilingi mõisa maadele. Eesti territooriumile jäi sellest pärast Eesti ja Läti vahelise piiri paikapanemist Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudtee. Kitsarööpmeline raudtee suleti lõplikult 1975. aastal, mille tulemusel suleti ka Kilingi-Nõmme raudteejaam.
1975–1981 rajati kitsarööpmelise raudtee asemele laiarööpmeline raudtee. Endisest Kilingi-Nõmme raudteejaamast sai selle tulemusel raudteepeatus. Uus, ühe kõrvalteega raudteejaam rajati Kilingi-Nõmmest 2,6 km Pärnu suunas Marana küla lähedale.
Viimane reisirong sõitis läbi Kilingi-Nõmme 31. jaanuaril 1996. Kaubarongid sõitsid Pärnu-Mõisaküla vahet veel kuni 2001. aastani. Kilingi-Nõmmele eelnes Pärnu poolt tulles Sigaste ja järgnes Tihemetsa raudteepeatus. Peatuses asus üks madal perroon ja jaamahoone, mis praeguseks on eraomanduses.
Jaamahoone
1937. aastal valmis Hendrik Otlooti projekti järgi ehitatud kahekorruseline funktsionalistlikus stiilis jaamahoone.
Hoone oli tollal uudse ruumijaotusega, kus reisijate ooteruum, kaubaait, postkontor ja kolm jaamatöötajate elukorterit oli ehitatud ühtekokku. Kogu ehitus läks maksma 23 000 krooni. Jaamahoone on säilinud, kuid kasutuseta.
Maalaht
Maalaht on järv Harju maakonnas Kuusalu vallas Viinistu külas. Veekogu pindala on 20,6 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 2445 m.
Kuninglik Merejalavägi
Ajalugu
Merejalavägi tegutseb eliit-kergjalaväena, mida saab vajadusel kiiresti ülemaailmselt mitmesugusteks ülesanneteks rakendada.
Väeliik teeb tihedat koostööd Ameerika Ühendriikide ja Madalmaade merejalavägedega.
Sankt Leonhard im Pitztal
Sankt Leonhard im Pitztal on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Imsti ringkonnas. Vald asub 1366 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 223,4 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 1393 inimest. Vald paikneb 20 km Imstist lõunas Pitze jõe ülemjooksul. Küla pikkus on umbes 25 km. See on üks suurimaid omavalitsusi Tiroolis.
Kliima on mäekülgede tõttu karm. Piirkond avastati 1300. aasta paiku ja selle peamine sissetulekuallikas on turism.
pisi|tühi|püsti|Sankt Leonhard im Pitztal
Donna Summer
pisi|Donna Summer, 2009 LaDonna Adrian Gaines (31. detsember 1948 Boston – 17. mai 2012 Key West) oli USA laulja.
Renoveerimine
Renoveerimine on ehitise või rajatise kohandamine tänapäeva vajadustest lähtuvalt.
Renoveerimise käigus tehtavad töid võib liigitada järgmiselt:
Selgküla
Selgküla oli küla Harjumaal, ajalooliselt Riisipere mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Siimika küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Nissi kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Siimika külaga.
Bāliņi
Bāliņi on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Ropaži piirkonna Garkalne vallas. Küla asub valla kaguosas merepinnast 10 meetri kõrgusel.
Selgküla
On võimalik, et külast on teateid alates 1586 (Selsze).
Bāliņi
Bāliņi jääb valla keskusest Berģist 14 ja Riia keskusest 26 kilomeetri kaugusele. Külla jääb Bāliņi bussipeatus.
Aastal 2002 oli külas 25 elanikku.
Rammusaare laht
Rammusaare laht (ka Rammusaare järv) on järv Harju maakonnas Jõelähtme vallas Rammu külas. Veekogu pindala on 1,3 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 453 m.
Tomislav Marić
Tomislav Marić (sündinud 28. jaanuaril 1973 Saksamaal Heilbronnis) on Horvaatia endine jalgpallur, ründaja.
Ola Gjeilo
Ola Gjeilo (sündinud 5. mail 1978 Skuis) on norra helilooja ja pianist. Ta on kirjutanud koori-, klaveri- ja kontsertansamblimuusikat, mida ta avaldab Walton Musicu, Edition Petersi ja Boosey & Hawkesi kaudu. Elab Ameerika Ühendriikides.
Alfred Gilman
Alfred Goodman Gilman (1. juuli 1941 – 23. detsember 2015) oli Ameerika Ühendriikide farmakoloog ja biokeemik.
1994. aastal sai Gilman koos Martin Rodbelliga Nobeli meditsiiniauhinna G-valkude avastamise ja uurimise eest.