cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Otto Hahn
Hahn ja Lise Meitner avastasid raadiumi, tooriumi, protaktiiniumi ja uraani radioaktiivsed isotoobid. Ta avastas ka tuumaisomeeria. 1938. aastal avastasid Hahn, Meitner ja Fritz Strassmann tuumalõhustumise, mille eest sai Hahn 1944. aastal Nobeli keemiaauhinna. Tuumalõhustumise avastamine sai aluseks tuumareaktorite ja tuumarelva loomisele.
Hahn sai 1901. aastal Marburgi Ülikoolist keemia doktorikraadi. Pärast ülikooli lõpetamist õppis ta University College Londonis sir William Ramsay juures ja McGilli Ülikoolis Ernest Rutherfordi juures, kus ta avastas mitmeid uusi radioaktiivseid isotoope. 1906. aastal naasis ta Saksamaale ja asus tööle Berliini Ülikooli. 1912. aastal asus ta tööle Kaiser Wilhelmi Keemiainstituuti, kus ta oli radioaktiivsuse osakonna direktor.
I maailmasõjas teenis ta läänerindel ning sai Ypresi lahingus Raudristi II klassi autasu. Aastatel 1934-1938 uuris ta koos Lise Meitneri ja Fritz Strassmanniga isotoope, mis tekkisid uraani ja tooriumi neutronidega pommitamisel. Uurimistöö tulemusel avastasid nad tuumalõhustumise. Hahn oli natsismi ja juutide tagakiusamise vastu. Natside võimuletuleku järel arreteeriti mitmed Hahni kaastöölised või olid nad sunnitud riigist põgenema. 1938. aastal lahkus Saksamaalt ka Meitner. II maailmasõja ajal töötas Hahn natside tuumarelvaprogrammis, mistõttu viibis ta juulist 1945 kuni jaanuarini 1946 vangistuses.
Hahn oli Kaiser Wilhelmi Seltsi viimane president ja selle järglase Max Plancki Ühingu esimene president. Hahn oli Lääne-Saksamaa mõjukaim teadlane ning osales sõjajärgse Saksamaa teaduse ülesehitamises.
Vahenurme raamatukogu
Vahenurme raamatukogu on raamatukogu Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Vahenurme külas, Põhja-Pärnumaa Raamatukogu haruraamatukogu.
Raamatukogu juhataja on Ludmilla Kodasmaa.
Riin Tamm
pisi|Riin Tamm [[Tartus Eesti Biokeskuses 2012. aastal]] pisi|Riin Tamm 2021. aasta Arvamusfestivalil Riin Tamm (sündinud 12. augustil 1981) on eesti geneetik ja teaduse populariseerija. Tartu Ülikooli teaduskooli endine direktor.
Hariduskäik
1997–2000 õppis Tamm Miina Härma Gümnaasiumis Tartus, 2001–2005 Tartu Ülikoolis geenitehnoloogiat (molekulaardiagnostika erialal) bakalaureuseastmes, 2005–2007 magistrantuuris ning 2007–2017 doktorantuuris. Riin Tamm kaitses doktorikraadi (PhD) 2017. aastal ja tema doktoritöö teema oli "Uute tiopuriinmetüültransferaasi aktiivsust mõjutavate biomarkerite otsingul", juhendajad Andres Metspalu ja Lili Milani.
Töökäik
Aastatel 2004–2008 töötas Riin Tamm biotehnoloogia ettevõttes Quattromed-HTI Laborid OÜ laborandi ja teadurina. 2007–2009 oli ta laborispetsialist SA Tartu Ülikooli Kliinikumi Ühendlabori Geneetikakeskuses ning 2005–2006 geenitehnoloog Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi geneetika laboris. 2010–2014 töötas Riin Tartu Ülikooli Eesti Geenivaramus teadurina.
Alates 2015. aastast on ta on Tartu Ülikooli Kliinikumi Ühendlabori laborispetsialist.
Alates 01.02.2021 on ta Haridus- ja Teadusministeeriumi noorte- ja andepoliitika osakonna juhataja.
Teadustöö
Riin Tamme peamised teadustöö suunad on inimese genoomi varieerumine ja selle seos erinevate tunnustega, täpsemalt pikaealisuse ja vananemise geneetika ning farmakogeneetika. Lisaks on ta osalenud mitmes neurogeneetikaga seotud koostööprojektis.
Teaduskorralduslik tegevus
pisi|Riin Tamm esinemas ettekandega geeniandmete visualiseerimise võimalustest [[Vikipeedia:Teadusfoto 2017|Teadusfoto 2017 võistluse lõpetamisel]]
Teaduse populariseerimine
Riin Tamm on tutvustanud teadussaavutusi nii teadus- kui ka üldajakirjanduses, muuhulgas ajalehes Postimees ja Õhtuleht, Kuku raadio saates "Kukkuv õun" (29.08.2010, 5.06.2011), Vikerraadio saates "Labor" (22.01.2012), Eesti Televisiooni hommikusaates "Terevisioon" (15.10.2009, 20.10.2011, 17.01.2012), Kanal 2 saates "Tohter Olaf" (31.03.2014). 2012. aastal valiti ta teadusaasta saadikuks. Lisaks on ta osalenud Raadio 2 saates "Puust ja punaseks" (2.3.2012) ning on alates 2014. aastast sama saate kaassaatejuht inimest puudutavate teadusteemade arutlemisel. Riin Tamm on teinud koostööd ajakirjadega Eesti Arst, Cosmopolitan, Imeline Teadus, Tervispluss, Pere ja Kodu ning olnud Estonian Airi pardaajakirja In Time kaanenägu (aprill/mai 2013).
Tamm on olnud teaduse populariseerija, külastades paljusid Eesti koole. Praeguseks on Tamme loenguid kuulatud rohkem kui 40 koolis, lisaks on ta läbi viinud praktikume. Samuti on ta pidanud loenguid arstidele, apteekritele, õpetajatele ning olnud külaliseks erinevatel teadust populariseerivatel üritustel ja teaduspäevadel, sh Teadlaste ÖÖ Festivalidel. Samuti on Tamm pidanud loenguid TÜ Väärikate Ülikoolis ja Lasteülikoolis. Riin Tamm osaleb mobiilse biotehnoloogia labori ehk Rändava Bioklassi projektis, mille raames külastatakse Eesti koole, viies teaduse õpilastele lähemale. Riin Tamm on teinud eksperdina kaastööd mitmele muuseumile nagu Eesti Tervishoiumuuseum kui ka Tartu Ülikooli Ajaloomuuseum. Tamm on "Bioloogia õpik ja töövihik 9. klassile" II osa retsensent (kirjastus Avita, ilmunud 2013). Ta on olnud kahe rahvusvahelise noorteadlaste töötoa peakorraldaja (2009. aastal "The 2nd Lifespan and Link-Age Young Investigator Workshop" ja 2010. aastal "GWAS: from genotyping to sequencing") ning samuti korraldanud EGGA biogerontoloogia teabepäevi "Vananemine ja tervis" (06.10.2011) ning "Vananeva ühiskonna väljakutsed meditsiinile" (13.06.2014).
Alates 2013. aastast on Riin Tamm teadust populariseeriva telesaate "Rakett 69" üks põhikohtunikke.
Sēja mõis
Sēja mõis (saksa keeles Zögenhof, läti keeles Sējas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Krimulda kihelkonnas.
BMW M50
BMW M50 on reasasetusega 6-silindriline kahe ülanukkvõlliga (DOHC) bensiinimootor, mida toodeti aastatel 1990-1996. Esmakordselt võeti see kasutusele E34 kerega 5. seeria mudelite 520i ja 525i juures ning see mootor vahetas välja M20 mudelitähisega mootori.
M50 mootoriplokk oli valmistatud malmist ja plokikaas oli alumiiniumsulamist. Iga silindri kohta on 4 klappi.
1992. aasta septembris uuendati M50 M50TU-ks ("technical update" ehk "tehniline uuendus") ning see oli BMW esimene mootor, mis kasutas muutuvat klappide ajastust. BMW nimetas seda süsteemi Single-VANOS-eks ning see muutis ainult sisselaske nukkvõlli faasi.
M50-st hakati järk-järgult loobuma pärast M52 mootori kasutuselevõttu 1994. aastal.
E36 M3 jõuallikaks on S50 mootoriseeria, mis on M50 suurema võimsusega versioon.
S50
vasakul|pisi|250x250px|BMW S50B32
S50 on M50 sportlikum versioon, mis võeti kasutusele E36 kerega BMW M3-l ning see vahetas välja neljasilindrilise BMW S14 mootori, mida kasutas eelmise põlvkonna E30 M3. Sarnaselt M50-ga, oli mootoriplokk valmistatud malmist ning plokikaas alumiiniumsulamist.
SAKO
SAKO (soome keeles Suojeluskuntain Ase- ja Konepaja Oy) on Soome käsitulirelvade tootja, mille peakorter asub Riihimäki linnas. Praegu kuulub SAKO Itaalia valdusühingule Beretta Holding.
Hua Guofeng
pisi|Hua Guofeng (1978) Hua Guofeng (lihtsustatud hiina kirjas 华国锋 ; traditsioonilises hiina kirjas 華國鋒 ; pinyin ' is Huá Guófēng ; sünninimi Su Zhu; 16. veebruar 1921 Jiaochengi maakond, Shanxi – 20. august 2008 Peking) oli Hiina Rahvavabariigi partei- ja riigitegelane.
7. oktoobrist 1976 kuni 29. juunini 1981 oli Hua Guofeng Hiina Kommunistliku Partei Keskkomitee esimees ja ühtlasi 4. veebruarist 1976 (7. aprillini 1976 kohusetäitja) kuni 10. septembrini 1980 Hiina Rahvavabariigi Riiginõukogu esimees (sisuliselt valitsusjuht).
Mao Zedongi surma järel kõrvaldas Hua Guofeng võimult Nelikjõugu liikmed ja laskis nad 6. oktoobril 1976 vahistada.
1980. aastate algul jäi Hua Guofeng võimuvõitluses Deng Xiaopingile alla ja oli sunnitud juhtivatelt ametikohtadelt tagasi astuma. Hiina Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmeks jäi ta siiski kuni 2002. aastani.
Tivoli (täpsustus)
Tivoli on linn Itaalias Lazio maakonnas, mille järgi on nime saanud paljud teised asjad.
Kirnaičiai
Kirnaičiai on küla Leedus Joniškise rajoonis, Kepaliai valla halduskeskus. Küla asub Audruvė jõe kaldal.
Tanuseenelised
Tanuseenelised (Phallaceae) on kandseente sugukond.
Kirnaičiai
Kirnaičiais on algkool (tänapäeval Gasčiūnai kooli filiaal), kultuurimaja ja raamatukogu. Küla keskel on säilinud vana taluhoone koos selle juures asuva aidaga, mis oli varem kasutusel koolimajana ja on tänapäeval kujunenud küla seltsimajaks.
Küla rahvas osales aastal 1769 toimunud talupoegade ülestõusus. Aastal 1905 korraldasid sealsed mõisa töölised streigi. Nõukogude ajal oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Andosoolid
pisi|Andosoolid Andosoolid on vulkaanilistele piirkondadele iseloomulikud huumuserikkad mustjapruunid mullad. Muldade nimetus tuleneb jaapani keelest, kus an tähendab tumedat ja do mulda. Nende tekkimist soodustavad sulfaatide poolest rikkad purskekivimid (basalt, andesiit, rüoliit).
Andosoolidele on iseloomulik suur vulkaanilise klaasi sisaldus, samuti ka suur amorfsete ainete sisaldus. Andosoolid sisaldavad tüüpiliselt allofaani, imogoliiti ja ferrihüdriiti.
Andosoolide levik
pisi|left|Andosoolide levikukaart Enamasti esinevad andosoolid vulkaaniliselt aktiivsetes piirkondades, harva ka väljaspool aktiivse vulkanismi tsoone. Niisketes ja poolniisketes piirkondades ning happelistes tingimustes võivad andosoolid tekkida väljaspool vulkaanilisi piirkondi, kui pinnas sisaldab suurel hulgal silikaate ja ümbruskonnas leidub lössi ning savimineraale (sel moel on tekkinud andosoolid Rio Grande do Sulis). Nad katavad ligikaudu 1% jäävabast maismaa osast, põhiliselt on need levinud Vaikse ookeani tulerõngas, ent ka Ida-Aafrika riftivööndis, Itaalias, Islandil ja Havail, kohati ka Saksamaal ja Prantsusmaal.
Andosoolide kasutamine
Kuna andosoolid on enamasti hilise tekkega mullad, on need tavaliselt väga viljakad (erandiks on mõningad troopilised piirkonnad, kus pinnases leiduv fosfor on mingil põhjusel seotud). Taolistes piirkondades lisatakse mullale fosforväetisi või lupja. Fossiilseid andosoole on siiski leitud ka Kambriumieelsetest kihistutest.
Andosoolne pinnas talub väga intensiivset põlluharimist. Andosoolse pinnasega riisikasvatuspiirkonnad Jaava saarel on üks tihedamini asustatud alasid kogu maailmas. Mujal kasvatatakse andosoolsetel muldadel puuvilju, maisi, tee, kohvi ja tubakat. USA loodepiirkondades kasvavad andosoolsetel muldadel väga kõrge boniteediga metsad.
Vietnami lauljate loend
Siin loetletakse Vietnami lauljaid.
Kokni
pisi|St Mary-le-Bow kirik Mõistel kokni on olnud mitmeid tähendusi – nii geograafilises, sotsiaalses kui ka keelelises kontekstis. Algselt oli see linnaelanikke halvustav nimetus Inglismaal, lõpuks aga kasutati seda Londoni elanike kohta, kelle täpsem piirkondlik nimetus oli "Bow-bell kokni", mis tähendas londonlasi, kes on sündinud Bow kellade kuuldekauguses (St Mary-le-Bow kirik City of Londoni Cheapside'i linnaosas). Hiljem on koknideks kutsutud East Endi elanikke või laiemalt kogu Londoni töölisklassi.
Onni Okkonen
pisi|Onni Okkonen 1930ndatel Onni Okkonen (20. august 1886 Korpiselkä – 18. mai 1962 Helsingi) oli Soome akadeemik, kunstiajaloo professor, kunstiteadlane ja kunstikriitik.
Kokni
Lingvistikas nimetatakse kokni dialektiks (cockney English) traditsioonilist aktsenti või murrakut, mida kõneleb Londoni töölisklass. Viimastel aastatel on kokni dialekti eripärad levinud terve Kagu-Inglismaa kõnekeelde ja moodustanud uue keelemurde, mida kutsutakse estuary English.
Onni Okkonen
Onni Okkonen oli Helsingi Ülikooli kunstiajaloo professoriks aastatel 1927–1948 ning valiti Soome Akadeemia liikmeks 1948. aastal. Enne Helsingi Ülikooli kunstiajaloo professoriks saamist oli ta aga juba 1921. aastal esitatud kandidaadiks Tartu Ülikooli kunstiajaloo professori kohale. Valituks osutus hoopis Josef Strzygowski. Viimase loobumisel sai 1922. aastal Tartu Ülikooli esimeseks kunstiajaloo professoriks Tor Helge Kjellin.
Kokni
Väljendit cockney kasutati esimest korda kirjalikus tekstis aastal 1362 William Langlandi poeemis "Piers Plowman" tähenduses 'väike, ebaõnnestunud muna', keskinglise keeles coken + ey (kukemuna).
Onni Okkonen
Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Kokni
Sama ajastu kirjanduses esines müütiline küllusemaa Cockaigne (kirjalikes allikates alates 1305) erinevate nimekujudena, sealhulgas Cockayne, Cocknay, ja Cockney ning millega naljatledes nimetati Inglismaa pealinna Londonit.
Nimetus "kokni" pärineb inglise talupoegadelt (1520), kes kasutasid seda linnaelanikke halvustava nimetusena.
Kokni murdes kõnelejatele on omane iseloomulik hääldus ja kohati kasutatav riimuv kõnekeel, mis on aja jooksul veidi muutunud.
Anna Kantane
pisi| Anna Kantane (2022)
Haukalised
Haukalised ehk kullilised (Accipitriformes) on linnuselts.
Anna Kantane
Anna Kantane (sünninimi Anna Iwanow; sündinud 7. aprillil 1995 Wrocławis) on poola maletaja, naiste rahvusvaheline meister (2012).
Haukalised
Seltsi on arvatud järgmised sugukonnad:
Varbla raamatukogu
Varbla raamatukogu on raamatukogu Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Varbla külas. Raamatukogu juhataja on Silvia Veeäär.
Alates 1. septembrist 2018 on raamatukogu koos teiste Lääneranna vallas asuvate raamatukogudega Lääneranna Raamatukogu haruraamatukogu.
Anna Kantane
Kantane võitis 2012. aastal Poola noorte meistrivõistlustel neidude U18-vanuseastmes pronksmedali. 2017. aastal sai ta Euroopa naiste meistrivõistlustel 144 osavõtja seas 56. koha.
Ta mängis 2013. aastal Poola naiskonna koosseisus Euroopa naiste võistkondlikel meistrivõistlustel.
Kantane abiellus 2015. aastal Läti malesuurmeistri Toms Kantānsiga.
BMW M52
BMW M52 on reasasetusega 6-silindriline kahe ülanukkvõlliga (DOHC) bensiinimootor, mida kasutas BMW aastatel 1994–2000 ning see vahetas välja mootori, mis kandis tähistust M50.
M52 oli erinevalt eelkäijast M50-st juba alumiiniumist mootoriplokiga, aga näiteks USA ja Kanada turgudel kasutati mõne mudeli puhul ka endiselt malmist mootoriplokke. Põhjuseks oli sealne toona suurem väävlisisaldus bensiinis, kuna esimeste mootorite silindriavad olid vooderdanud Nikasili sulamiga, mis väävliga reageerides korrodeerub.
S52
S52 on M52 võimsam versioon, mis asendas S50B30US mudeliuuenduse järgses (1996-1999) Põhja-Ameeria turu jaoks toodetud E36 M3-l.
Võrreldes S50, oli S52 väiksema võimsusega. Töömahuks oli 3,152 cm3, surveaste 10,5:1 ning võimsuseks 240 hp (179 kW) 6 000 p/min juures ning pöördemoment 320 N⋅m 3 800 p/min juures.
Thengiz Abuladze
Thengiz Abuladze (gruusia keeles თენგიზ აბულაძე, gruusia omaladina transkriptsioonis Tengiz Abuladze; 31. jaanuar 1924 Khuthaisi – 6. märts 1994 Thbilisi) oli gruusia filmirežissöör ja stsenarist.
Pärast õpinguid raudteetehnikumis asus Abuladze 1943. aastal õppima lavastamist Thbilisi Šotha Rusthaveli nimelises Teatriinstituudis, mille lõpetas 1946. aastal. Seejärel õppis ta filmitegemist Moskvas Üleliidulises Riiklikus Kinematograafia Instituudis (VGIK), mille lõpetas 1953. aastal. Ta asus tööle Gruusia NSV filmistuudiosse (venepäraselt Gruzija-film).
1978. aastal sattus ta Jerevanist "Soovide puu" linastuselt naastes autoavariisse, milles sai raskelt vigastada (tema autojuht suri). Samal aastal astus ta NLKP liikmeks.
Abuladze tuntuim film on "Patukahetsus" (1984).
Kaugjärv
Kaugjärv on järv Võru maakonnas Antsla vallas.
Kaugjärv asub Karula rahvuspargi alal. Järvest idas asub Kaugjärve soo (ehk Äestamise soo).
Roses dans un vase
„Roosid vaasis“ (prantsuse keeles „Roses dans un vase“) on prantsuse kunstniku Auguste Renoiri õlimaal lõuendil.
Umbes 1890. aastal valminud teos asub Orsay muuseumis Pariisis.
Sebukeelne Vikipeedia
pisi|Logo pisi|[[Sverker Johansson, kelle loodud Lsjbot produtseeris enamiku artiklitest]] Sebukeelne Vikipeedia (sebu keeles Wikipedya sa Sinugboanon) on Vikipeedia sebukeelne versioon, mis loodi 2005. aastal (sebu keel on üks keeltest, mida räägitakse Filipiinidel).
Seisuga 13. aprill 2019 oli seal enam kui 5,3 miljonit artiklit, kuid keeleversiooni arengutaset iseloomustav parameeter "sügavus" on ülimalt madal: 1,5 (näiteks eestikeelses versioonis oli see 21 ja ingliskeelses koguni 1078). Praktiliselt kõik artiklid on bottide loodud.
Praegu on seal artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
Vihtra raamatukogu
Vihtra raamatukogu on raamatukogu Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Vihtra külas, Põhja-Pärnumaa Raamatukogu haruraamatukogu.
Raamatukogu juhataja on Katrin Ilbi.
Viigikaktus
Viigikaktus ehk ämmakeel (Opuntia) on kaktuseliste perekond. Ligi 190 liigiga on see üks liigirikkamaid kaktuseliste perekondi.
Viigikaktuse levila hõlmab suure osa Põhja- ja Lõuna-Ameerikast, sealhulgas Kariibi mere piirkonna. Peaaegu pooled liigid esinevad Mehhikos.
Perekonna teaduslik nimetus on saanud nime Vana-Kreeka linna Opuse järgi.
Kõige enam kasutatakse toiduna suureviljalise viigikaktuse (O. ficus-indica) vilja. Samuti on söödavad asteldest puhastatud varrelülid (nopalid).
pisi|left|200px|[[Mehhiko vapp]] Tenochtitlani linna asutamise kohta käiv asteekide legend räägib viigikaktusel istuvast lõgismaoga võitlevast kaljukotkast. Seda stseeni on kujutatud ka Mehhiko vapil.
Võõpsu kalmistu
Võõpsu kalmistu on endine kalmistu Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Võõpsu külas Setomaa vallas.
Orina Jakovleva
pisi|Orina Jakovleva 2021. aasta Arvamusfestivali teadusalal Orina Jakovleva (sündinud 12. juulil 2001) on Tartu Ülikooli arstiteaduse üliõpilane ja koroonateabe jagaja (n-ö suunamudija kasutajanimega oreo.kypsis) ühismeediaplatvormil TikTok ja muus meedias.
Võõpsu kalmistu
Kalmistu rajamislugu pole teada, kuid arvatavasti maeti sinna juba 15. sajandil. Kunagisel külakalmistul lõpetati matmine umbes 19. sajandi keskel.
Tänapäeval on kalmistu peale ehitatud hooned ja rajatud aiad, kalmistuala kõrvalt läheb Tartu–Petseri tee (võimalik, et tee läheb ka üle kalmistu). Kalmistul asub Võõpsu tsässon.
Peniseen
Peniseen (Mutinus) on kandseente perekond.
Ķizbele mõis
Ķizbele mõis, ka Rāmava mõis (saksa keeles Kipsal, ka Rammenhof, läti keeles Ķizbeles muiža, ka Rāmavas muiža) oli rüütlimõis, hiljem Krimulda kõrvalmõis Liivimaal Riia kreisis Krimulda kihelkonnas.
Ajalugu
1801. aastal pantis mõisa Johann Wilhelm Krause, seal sündis tema poeg Hermann Krause.
Võidula raamatukogu
Võidula raamatukogu on raamatukogu Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Võidula külas, Põhja-Pärnumaa Raamatukogu haruraamatukogu.
Raamatukogu asub endise Võidula mõisa peahoones.
Raamatukogu juhataja on Lea Toom.
Toms Kantāns
pisi|Toms Kantāns (2022)
Toms Kantāns (sündinud 16. jaanuaril 1994 Riias) on läti maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2017).
Kantāns sai suurmeistriks 23-aastaselt 2017. aastal. Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on võitnud Läti meistrivõistlustel kaks hõbe- (2015, 2017) ja kaks pronksmedalit (2010, 2014).
2015. aastal abiellus Kantāns naiste rahvusvahelise meistri Anna Kantanega.
Tamsalu karjäär
Tamsalu karjäär (ka: Tamsalu paemurd, Tamsalu-Sääse peamurd) on endine karjäär Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
Karjääris leiduv esinduslik paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Karjäär on Tamsalu kihistu stratotüübiks.
Bernhart Jähnig
thumb
Bernhart Arnulf Jähnig (sündinud 7. oktoobril 1941 Klagenfurtis) on saksa ajaloolane.
Jähnig on õppinud ajalugu, germanistikat ja filosoofiat Göttingeni ning Kölni ülikoolis. 1966. aastal sai ta kõrgkooliõpetaja kutse, 1968. aastal omandas ta Göttingenis doktorikraadi ning 1970. aastal lõpetas ta Marburgi arhiivikooli. Samal asus ta tööle Bückeburgi riigiarhiivi, 1971. aastal aga Göttingeni riiklikku arhiivikogusse, kus ta kuni 2006. aastani vastutas Königsbergi ajaloolise riigiarhiivi eest. 1979–2006 töötas ta ka Preisimaa Salaarhiivis Berliinis. 1989. aastast õpetas Jähnig ka Berliini Vaba Ülikooli Friedrich Meinecke nimelises instituudis, alates 2004. aastast on ta selle auprofessor. 1995–2010 oli Jähnig Lääne- ja Ida-Preisimaa Ajaloouurimiskomisjoni (Historische Kommission für ost- und westpreußische Landesforschung) esimees.
Jähnig on peamiselt uurinud Saksa ordu ajalugu, tema doktoridissertatsiooni teemaks oli Saksa ordu liikmest Riia peapiiskopi Johann von Wallenrode elu ja tegevus. Hiljem on ta uurinud peamiselt Preisimaa ajalugu seoses ordu ajalooga, aga ka Riia peapiiskopkonna ajalugu.
2011. aastal ilmus Jähnigilt Liivi ordu valitsemiskorraldust ja -praktikat käsitlev teos "Verfassung und Verwaltung des Deutschen Ordens und seiner Herrschaft in Livland". Samal aastal ilmus ka Jähnigi 70. juubeli tähistamiseks koostatud tema artiklite kogumik "Vorträge und Forschungen zur Geschichte des Preußenlandes und des Deutschen Ordens im Mittelalter: ausgewählte Beiträge zum 70. Geburtstag am 7. Oktober 2011".
Tähed muusikas
"Tähed muusikas" oli Eesti muusikasaade.
Saates oli kaks võistkonda, kes pidid konkreetse laulu üksikute sõnade etteandmisel selle laulu ära tundma. Võistkondade kaptenid on aegade jooksul olnud Antti Kammiste, Tomi Rahula, Urmas Lattikas, Margus Kappel, Tarmo Pihlap, Peeter Saul ja Mihkel Mattisen.
Peterburi riiklik transpordiülikool
Keiser Aleksander I Peterburi Riiklik Ühendusteede Ülikool (ka Peterburi riiklik transpordiülikool, lühend PGUPS, vene keeles Петербургский государственный университет путей сообщения Императора Александра I) on tehnikaülikool Peterburis.
Tähed muusikas
Saadet juhtis Mart Sander. Saate toimetaja oli Reet Linna.
Esimestel hooaegadel 1998–2002 oli saade eetris Eesti Televisioonis. Alates 2002 näidati saadet Kanal 2-s.
Peterburi riiklik transpordiülikool
1993. aastal sai instituut ülikooliks.
Alates 2016. aastast on ülikooli ametlik nimi Федеральное государственное бюджетное образовательное учреждение высшего образования "Петербургский государственный университет путей сообщения Императора Александра I" (ФГБОУ ВО ПГУПС).
Ülikooli varasemad nimetused
Allikas
Reorganiseerimised
1930. aastate alguses moodustati Leningradi Ühendusteede Inseneride Instituudi (LIIPS) teaduskondade baasil neli uut iseseisvat kõrgkooli :
Pärast reorganiseerimist jäi LIIPS ette valmistama valdavalt raudteetranspordi insenere. Seoses sellega toimus 1930. aastal jälle nimevahetus: uus nimi Leningradi Raudteetranspordi Inseneride Instituut (LIIŽT).
Valgevene Euroopa Humanitaarülikool
Valgevene Euroopa Humanitaarülikool (inglise European Humanities University; lühend EHU, valgevene Еўрапейскі Гуманітарны Універсітэт, leedu Europos humanitarinis universitetas) on ülikool Vilniuses, Leedus. Mitteriiklik ülikool alustas 1992. aastal tööd Valgevenes Minskis, kuid suleti võimude poolt 2004. aastal. Kool jätkas tegevust 2005. aastal Vilniuses, pakkudes bakalaureuse-, magistriõppe võimalust valgevene tudengitele.
Ülikooli rahastamine
Valgevene Euroopa Humanitaarülikooli rahastamiseks loodi 2008. aastal Põhjamaade Ministrite Nõukogu otsusega ja Euroopa Komisjoni initsiatiivil Euroopa Humanitaarülikooli usaldusfond (European Humanities University Trust Fond). Peamised panustajad fondi on olnud :
BMW M54
BMW M54 on reasasetusega 6-silindriline bensiinimootor, mida kasutas BMW aastatel 2000–2006. See mootor vahetas välja M52 ning esmakordselt võeti see kasutusele E53 tähistusega BMW X5 juures. Erinevalt oma eelkäijast, oli M54 alumiiniumist ploki ning terasest hülssidega mootor, samuti oli plokikaas valmistatud alumiiniumist.
M54 sportlikum versioon kandis nime S54 ning see leidis kasutust E46 kerega BMW M3, Z3 M Coupé/Roadsteri ning E85 kerega Z4 M juures.
S54
vasakul|pisi|250x250px|BMW S54B32 Kuigi S54 turundati kui M54 sportlikku versiooni, oli tegelikult tegu pigem S50 edasiarendusega, milles kasutati ka M54 detaile. Sarnaselt S50-ga, kasutati ka S54 juures malmist mootoriplokki ning alumiiniumist plokikaant. Pööretepiiraja seati 8000 p/min juurde.
Res mancipi
Res mancipi (mantsipeeritavad asjad) oli üks asjade jaotamise liike Vana-Rooma ühiskonnas. Gaiuse Institutsioonides teise raamatu alguses liigitas Gaius asju kõigepealt kahe ülemjaotuse alla: nimelt res in nostro patrimonio ja res extra nostrum patrimonium (meie ehk inimeste vara hulka kuuluvad ja inimeste varast väljapoole jäävad asjad). Nende alla kuuluvad järgmist liiki asjad: res divini iuris- res humani iuris (jumaliku ja inimliku õiguse alla kuuluvad asjad) (G. 2.2), res corporales- res incorporales (kehalised ja kehatud asjad) (G. 2,12) ja res mancipi- res nec mancipi (mantsipeeritavad ja mittemantsipeeritavad asjad) (G 2, 14a). Asjade omandamise võimalusi ei ole Gaius esitanud vastavalt dialektika reeglitele, vaid on neid käsitlenud üksteise järel.
Gaiuse teises raamatus jaotas Gaius asjad mancipi’ks ja nec mancipi’ks järgmiselt:
''Est et alia rerum diuisio: nam aut mancipi sun taut nec mancipi. Mancipi sunt – item aedes in Italico solo – seruitutes praediorum urbanorum nec mancipi sunt. Item stipendiaria praedia et tributaria nec mancipi sunt. Sed quod dicimus ea Animalia, quae domari solent, mancipi esse--- at ferae bestiae nec mancipi sunt /…/ item fare omnia, quae incorporaliasunt, nec mancipi sunt, ecveptis seuitutibus praefiorum rustivorum, name as mancipi esse constat, quamuis sint ex numero rerum incorporalium.''
(On olemas kas teistsugune asjade jaotus: asjad on kas res mancipi või res nec mancipi. Res mancipi on … ka hooned Itaalias. Servituudid linnas asuvatel maatükkidel on res nec mancipi. Ka provintsides asuvad maamaksuga maksustatavad maatükid (stipendiaarsed ja tributaarsed) kuulvad res nec mancipi hulka. Aga nagu me juba ütlesime, kuuluvad need loomad, kes tavaliselt on kodustatud, res mancipi hulka… Aga metsikud loomad on res nec mancipi… Samuti on peaaegu kõik asjad, mis on kehatud, res nec mancipi, välja arvatud reaalsed külaservituudid; sest on teada, et need on res mancipi, kuigi nad kuuluvad kehatute asjade hulka.)
Gaiuse kohaselt (G.2,14a)  kuulusid Itaalias res mancipi hulka maatükid (põld, heinamaa jm), hooned (maja, laut), tööloomad (hobused, veised, eeslid, muulad), orjad ning vanemad prediaalservituudid – seega kõik olulised asjad ühes talupoeglikus ühiskonnas. Res mancipi all olevaid asju sai üle anda ainult formaalse, piduliku tehingu teel, see tähendab kas mancipatio tseremooniaga, või siis preetori ees toimunud näilise protsessi – in iure cessio – teel.
Kõik asjad, mis ei kuulunud res mancipi alla, kuulusid res nec mancipi (mittemantsipeerivad asjad) alla. Selleks võisid olla nii majapidamistarbed, toit, raha, lemmikloomad ja muu taoline.
Jaotus res mancipi ja res nec mancipi kuulusid range õiguse (ius strictum) ehk roomlaste endi õiguse (ius civile) alla.
Võõrandamistehinguid sõlmiti res mancipi alusel vähemalt 2. sajandini pKr. Asjade jaotust res mancipi- nec mancipi tunti ka Konstantinus Suure valitsusajal (306-337 pKr), kuid see oli hääbumas ning Justinianus kaotas selle oma ametiajal (527-565 pKr) täielikult.
Neitsirohi
Neitsirohi ehk parteenium (Parthenium) on taimeperekond korvõieliste sugukonnast.
Res mancipi
Hesi Siimets Gross, Asja mõiste ja liigitus klassikalise ajastu Rooma õiguses Gaiuse Institutsioonide näitel, Magistritöö, Tartu Ülikool 2002, lk 24, 71, 72, 73, 74.
Tanni Kents
Tanni Kents (Constancia Kents, neiuna Constancia Grünthal, ka Constancia Pill, Constancia Kents, Constancia Pill-Kents, Tanni Grünthal, Tanni Pill ja Tanni Pill-Kents; 22. juuli 1920 Kuressaare – 17. jaanuar 2005 Toronto) oli jurist ja väliseesti seltskonnategelane, ajakirja Triinu toimetaja aastatel 1985–1995.
Elukäik
Tanni (ristinimega Constancia Grünthal) sündis Kuressaares juristidest vanemate esimese lapsena. Lapsena oli ta suviti Haapsalus, kuna isa oli Tallinn-Haapsalu rahukogu kohtunik, aastast 1933 oli ta suviti Muhus isa vanematekodus. Kooli läks ta 1931. aastal (varem õpetas teda ema kodus, kuna ta emal oli ka kodukooliõpetaja kutse, siiani õiendas ta igal kevadel eksamid Tartu 1. algkoolis), Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumi, kus ta aastal 1933 lõpetas algkooli ja aastal 1938 gümnaasiumi. Aastatel 1938–1942 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetamisel kaitses diplomitöö teemal "Pandiõiguse, eriti kinnispandiõiguse arengust Balti Eriseaduses"; tõsi, 1940 sügisest 1941 jaanuarini oli ta eksmatrikuleeritud, kuna perekondliku päritolu tõttu oli tal ülikõrge õppemaks, mida ta ei suutnud maksta. Seetõttu töötas ta Tartu Tütarlaste Internaadis väikeametnikuna, kogus raha ja jaanuaris 1941 võis ta õpinguid jätkata.
Aastal 1944 põgenes ta (Haapsalust laevaga Juhan, kaaslasteks poeg Jüri ja vend Timotheus) Rootsi, tema abikaasa Kaljo ja isa Timotheus Grünthal lahkusid Rootsi muhulatse mootorpurjekal, ema Vera Poska-Grünthal ja õde Vera kolmanda laevaga. Kevadel 1951 lahkus ta koos abikaasa Kaljo ning poegade Jüri ja Jaaniga Rootsi auriku Gripholm pardal Kanadasse, kuhu nad jõudsid 2. mail 1951 (Halifaxi sadamasse). Kanadas elas ta perega aastatel 1951–1980 Montréalis, aastal 1955 ostsid nad maja Montréali eeslinnas Cartierville'is. Kuna pojad olid asunud elama Torontosse, abikaasa Kaljo Pill oli surnud ja uue abikaasa Paul Kentsi lapsed elasid Toronto lähedal, müüs ta Montréali maja maha ning kolis koos abikaasaga Torontosse, kus nad ostsid korteri eestlaste kortermajas Eesti Kodu.
Alates 1970. aastatest oli ta oma ema Vera Poska-Grünthali asutatud ajakirja Triinu juures tegev ema abilisena. Aastatel 1985–1995 oli ta (kuni ajakirja sulgemiseni) ajakirja Triinu peatoimetaja.
Isiklikku
Constancia oli ajakirjanik Vera Poska-Grünthali ja jurist Timotheus Grünthali teine laps, riigimees Jaan Poska lapselaps. Tal oli õde Vera (1925–2018), vanem vend Ivar Grünthal (1924–1996) ja noorem vend Timotheus Grünthal jr (sündinud 1930). Ta oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa Kaljo Pill lõpetas Tartu Ülikooli agronoomiateaduskonna metsateaduse osakonna, sellest abielust sündisid pojad Jüri ja Jaan. Pärast abikaasa Kaljo surma abiellus ta aastal 1979 geoloog Paul Kentsiga. Tema tädi oli arst Ksenia Poska (1896–1964), teine tädi oli ajakirjandusdoktor Tatjana Poska (1900–1988) (oli abielus Aleksander Arderiga ja seejärel teises abielus Eduard Laamaniga), tädi lapsed on baptisti vaimulik Arpad Arder (1922–1995) ning luuletaja Ilona Laaman (1934–2017); kolmas tädi oli lasteraamatute tõlkija Anna Poska (1905–1986); neljas tädi advokaat Helena (Jelena) Poska–Niinemanni (1907–1939); Niina (Nina) Poska–Lehes (1913–1953); jurist ja vaimulik Jüri Poska (1919–1974).
Lsjbot
pisi|250px|Näide Lsjboti loodud artiklist
Tänu Lsjboti tegevusele on Sebukeelne Vikipeedia artiklite koguarvult (5,3 miljonit) teisel kohal kohe Ingliskeelse Vikipeedia (5,8 miljonit) järel.
Aage
Aage (ka Åge) on taani eesnimi.
Vanataani nimekuju oli Aki. Seda seostatakse norra nimega Åge, mis pärineb vanapõhja nimest Áki 'väike isa' (sõnast *anuR 'isa') ning mille variandid on islandi ja fääri keeles  Áki, rootsi keeles Åke (ka Aake) ja saami keeles Oge. Samuti seostatakse seda vanaülemsaksa nimega Anihho, mis võib tähendada 'esivanem'. Saksa variandid on Oke ja Ocke.
Taanis oli 2013. aastal 4442 Aaget (2017. aastal 3588 ja 2018. aastal 3403), Norras 2012. aastal 1523 (2009. aastal 1699) Aaget, Fääri saartel 2006. aastal 6 Aaget, Soomes 2013. aastal 100 Aaget, Islandil 2007. aastal 5 Aaget.
Tuntuim nime kandja oli taani füüsik Aage Bohr.
Mini-ITX
Mini-ITX on 2001. aastal VIA Technologies välja töötatud väike ja voolusäästlik emaplaadi standard, mille väljatöötamine oli suureks sammuks edasi väikeste emaplaatide disainis ning võimaldas valmistada senisest väiksemaid arvuteid ja elektroonikaseadmeid. Mini-ITX vahetas välja 1999. aastal Inteli väljatöötatud FlexATX (229 × 191 mm) emaplaadi standardi, olles sellest ligikaudu 33% väiksem. Mini-ITX emaplaatidel puuduvad madalamast voolutarbest tulenevalt sageli ventilaatorid ning kasutatakse passiivset jahutust. See muudab nad ideaalselt rakendatavaks seadmetes, kus soovitakse hoida madalat mürataset. 2008. aastal parandati standardit versiooniga 2.0. Laiatarbekaubaks muutusid Mini-ITX emaplaadid alles 2006. aastal tänu Taiwani firmale Aopen, kuns VIA projekteeris ja müüs Mini-ITX emaplaate ainult tööstusettevõtetele. pisi|Mini-ITX emaplaat Täissuuruses Mini-ITX emaplaat on mõõtmetega 170 × 170 mm (6,7 × 6,7 tolli). Kõik neli Mini-ITX kruviauku kattuvad ATX ja microATX standardi aukudega. Tänu sellele on Mini-ITX tüüpi emaplaat kasutatav ATX ja microATX tüüpi emaplaatidele valmistatud arvutite korpustes. Vanematel Mini-ITX plaatidel on tavaliselt üks välisseadmeühenduse laiendussiin, milleks on 33 MHz 5V 32-bitine PCI siin. Täiendava funktsionaalsuse lisamiseks kasutatakse laienduskaarte. Mõningatel mitte-x86 käsustikuga plaatidel on ka 3,3V PCI siin ning Mini-ITX 2.0 versiooni plaatidel on lisaks üks või enam PCI Express ×16 laiendussiini. pisi|paremal
Algne Mini-ITX
2001. aasta märtsis disainis Taiwani tugikiibistiku tootja VIA Technologies esimese eksemplari ITX emaplaadist, et kasutada oma energiasäästlikku C3-protsessorit. Algne Robert Kuo poolt disainitud 215×191 mm VT6009 ITX emaplaati rakendati esmalt peamiselt informatsiooni töötlevates arvutites ja digiboksides. Peagi kujundas Kuo VT6009 ITX emaplaadist välja esimese Mini-ITX emaplaadi. Tootjate seas, kes kasutasid väikeste emaplaatide tootmisel Mini-ITX-i sarnast FlexATX-standardit, ei leidnud Mini-ITX suurt poolehoidu.
Üheks innovaatoriks, kes Mini-ITX tüüpi emaplaadid kodukasutajate seas populaarseks tegi oli Intel, kasutades neil oma Atom seeria protsessoreid, mis lisasid VIA protsessoritega võrreldes märkimisväärselt jõudlust samas voolutarvet tõstmata. Järgnevalt märkasid ka mitmed teised tootjad sedalaadi emaplaatide potentsiaali. Täieliku revolutsiooni tõi endaga aga Hongkongis põhinev firma Zotac, tulles 2009. aastal välja oma tipptasemel Mini-ITX tüüpi emaplaadiga GeForce 9300-ITX WiFi, mis tõestas, et ka sellised väikesed emaplaadid võivad ilma kompromisse tegemata välja anda väga suurt jõudlust. Tulemusena toimus Mini-ITX tüüpi emaplaatide arengus suur hüpe ning emaplaadid muutusid tunduvalt võimsamaks. Praeguseks toodavad Mini-ITX emaplaate teiste seas ka sellised suured firmad nagu Zotac, DFI, Intel, MSI ja Gigabyte.
Mini-ITX 2.0 Standard
2008. aasta Computexi maailmanäitusel Taibeis Taiwanil tutvustas VIA Mini-ITX tüüpi emaplaatide uut standardit. Uus standard loodi selleks, et Mini-ITX emaplaadid rahuldaks järjest ressursinõudlikumaks muutuvaid tavakasutaja igapäevategevusi. Versioon 2.0 sätestab järgmised miinimumnõuded:
Thin Mini-ITX
2010. aasta oktoobris tuli Intel välja uue Mini-ITX emaplaadi variandiga, mida esmakordselt esitati 2011. aasta Computexi maailmanäitusel Taibeis Taiwanil. See õhuke Mini-ITX mõõtmetega emaplaat tõi endaga nii mõndagi uut. Kui ennem olid madala profiiliga Mini-ITX plaadid ainult otse emaplaadile joodetud protsessoritega, siis Inteli Thin Mini-ITX plaat sisaldas LGA ühenduspesa, mis toetab kuni 65 W protsessorit ja tagab võimaluse vahetada emaplaadi protsessorit. Samuti kehtestati plaadi A sektoris paiknevatele komponentidele maksimaalseks kõrguse piiranguks 20 mm. Sektori B komponentide maksimaalne kõrgus on määratud vastavalt microATX-i standardiga, milleks on 16 mm. Lisaks soovitab Intel kasutada emaplaadivälist jahutussüsteemi just nagu sülearvutites. Thin Mini-ITX võimaldab kasutada Mini-ITX tüüpi emaplaate veelgi väiksemates arvutites ja seadmetes.
Inteli tehnoloogial põhinevad plaadid
Inteli protsessoritel ja tehnoloogiatel põhinevad Mini-ITX emaplaadid on enim levinud ning neid toodavad enamus Mini-ITX emaplaaditootjaid. Esimese sellise emaplaadiga (i945GTt-VFA) tuli turule AOpen 2006. aastal ning see oli mõeldud eelkõige kodukinodes kasutamiseks. Sellelt võis leida Inteli 479 ühenduspistiku koos Core Solo või Core Duo protsessoriga. Viimane AOpeni toodetud Mini-ITX plaadiks on nMCP7ASt-V, millel on 775 ühenduspesa kas Intel Core 2 Quad, Core 2 Duo või Celeron protsessoriga.
Hiljuti tuli ka Gigabyte turule Mini-ITX emaplaadiga, millel on LGA-1156 ühenduspistik ja toetavad Inteli uusimaid Core i3, i5 ja i7 protsessoreid.
Enamik praegu turul olevatel Mini-ITX emaplaatidel on LGA1155 ühenduspesa koos Inteli Sandy Bridge and Ivy Bridge protsessoritega. Need emaplaadid sisaldavad lisaks protsessorisse integreeritud graafikaprotsessorile ka veel välise graafikakaardi lisamise võimalust.
AMD tehnoloogial põhinevad plaadid
Nagu ka üldise leviku poolest, nii ka Mini-ITX emaplaatide puhul pole AMD protsessorid ja tehnoloogia nii laialdaselt levinud kui Inteli oma. Esimese AMD tehnoloogial põhineva Mini-ITX plaadiga MCP68PVNt-HD, tuli turule jällegi Aopen. Sellel oli AM2 ühenduspesa koos AMD Athlon 64 X2, Athlon 64 või Sempron protsessoriga. Hetkel turul olevad plaadid kasutavad samuti AMD uusimaid protsessoreid ning FM2+ sokkeldust.
Toide
Mini-ITX emaplaadid kasutavad emaplaadile toite toomiseks üldlevinud 20- ja 24-kontaktilist Molex Mini-Fit, Jr. pistikut, ehk ATX pistikut. Võrreldes standardsete emaplaadi toiteplokkidega on Mini-ITX emaplaatidele mõeldud toiteplokid kompaktsemad, energiasäästlikumad ja vaiksemad. Need toiteplokid tarbivad vahelduvpinget vahemikus 100–240 V sagedusel 50–60 Hz ja kasutavad automaatset lülitust.
Tulevik
2013. aasta seisuga on 2.0 standardi nõudmised juba küllaltki tagasihoidlikud. Mini-ITX tüüpi plaate sisaldavad arvutid on juba märgatavalt võimsamad ega jää suurematele ja energianäljastele arvutitele just palju alla. Uutelt Mini-ITX emaplaatidelt võib leida viimase põlvkonna Inteli ja AMD protsessoreid, USB 3.0 porte, SATA 3.0 liideseid, kuni 32 GB DDR3-mälu, spetsiaalselt Mini-ITX plaadile toodetud võimsaid graafikakaarte ning palju muud. Suure tõenäosusega näeme ka tulevikus, et tootjad hakkavad järjest enam keskenduma sellistele väikestele emaplaatide tootmisele ja arendamisele nagu Mini-ITX, sest tänapäevase kiire tehnoloogia arenguga on võimalik valmistada aina võimsamaid ja kompaktsemaid arvuteid. Kõigest neli või viis aastat tagasi olid uued nõudlikud videomängud maksimaalse elamuse saamiseks mängitavad ainult suurtel ja võimsatel lauaarvutitel. Praeguseks on need aga juba väikestes ja kergetes Mini-ITX korpustes paiknevatel arvutitel vabalt jooksutatavad. Sellised emaplaadid ja nendest tulenevad arvutite väikesed mõõtmed astuvad aina enam suurtele lauaarvutitele ning nendes kasutatavatele riistvarakomponentidele kandadele.
Saami lipp
Saami lipp on Põhjamaades ja Venemaa Koola poolsaarel elava põlisrahva saamide lipp. Lippu kasutatakse mõnikord ka saamidega traditsiooniliselt asustatud piirkonna sápmi sümbolina.
Esimene saami lipp
Saamide esimese ja mitteametliku lipu kujundas aastal 1977 rannikul elavate saamide seast pärit kunstnik Synnøve Persen Porsáŋgu vallast. Lippu kasutati rahvusliku sümbolina demonstratsioonidel Altaelva jõele kavandatud tammi vastu. Tegemist oli sündmusega, mis päästis valla uue ajastu saamide poliitikas ja seetõttu on lipp omandanud tugeva sümboolse tähenduse. Lipp oli trikoloor ning seal kasutatud värvid sinine, punane ja kollane on saamide rahvarõiva gákti tavalised värvid.
Teine saami lipp
Esimene ametlik lipp pühitseti 15. augustil 1986 Rootsis Åres toimunud 13. Saami konverentsil, kus seda ka ametlikult tunnustati. Uus lipp valiti välja konkursiga, millele esitati rohkem kui seitsekümmend ettepanekut. Lõpuks kaaluti ühte uut kujundust olemasoleva mitteametliku lipu vastu ning uus lipp osutus võitjaks. Ka uue lipu autor on pärit rannikualadelt – kunstnik Astrid Båhl Ivgubahta külast Norra Tromsi maakonnast.
Säilis algse Perseni lipu põhistruktuur, kuid Båhl lisas sinna rohelise värvi, mis on populaarne lõunapoolsemate saamide rahvarõivastes. Neid nelja värvi tuntakse alates sellest kui "saamide (rahvus)värve". Kunstnik lisas ka motiivi, mis tuleneb paljudel šamaanide trummidel esinevast päikese/kuu sümbolist. Kui šamaanide trummil olevad joonised olid tehtud vaid punast värvi kasutades (värvi saadi püha lepapuu ekstraktist), siis lipul olev motiiv kasutab nii sinist kui punast värvi – esimene sümboliseerib kuud, teine päikest. Panton süsteemi värvivalemid on: punane 485C, roheline 356C, kollane 116C ja sinine 286C.
Päikese lapsed
Motiiv valiti luuletust "Päiven parneh" ("Päikese pojad") silmas pidades. Luuletuse pani saami mütoloogia elemente täis joiu põhjal kirja lõunapoolsete saamide protestantlik preester Anders Fjellner (1795–1876). Luuletus kirjeldab saame kui "päikese poegi ja tütreid", kes on tekkinud kaugel põhjas "surma majas" elava naissoost hiiglase (tuvastamata mütoloogiline olend) ja päikese meessoost järeltulija, kellega hiiglane ära jookseb, liidust. Saamidele kui "päikese poegade järeltulijatele" viidatakse ka nende hümnis.
Ametlik staatus
Aastal 2003 ehk 17 aastat pärast kasutuselevõttu sai saami lipp ametliku staatuse Norras – riigis, kus elab kõige rohkem saame. Nüüdseks on Norra omavalitsustel kohustus heisata saami lipp 6. veebruaril, mil tähistatakse saamide rahvuspüha.
Varem oli lipu ning teiste rahvussümbolite ainuomanik Saami Nõukogu, kuid alates 18. saamide konverentsist jagatakse seda omandiõigust Saami Parlamentaarse Assambleega. Nende kahe asutuse ühisel rahvussümbolite komiteel on ka kohustus otsustada uute rahvussümbolite üle ning teha seda vastavuses rahvusvaheliste heraldika põhimõtetega. Lipp ise aga ei vasta heraldika värvide kasutamise reeglitele.
Finnmark
Finnmargi seadusega (millega läks 95% Norra Finnmargi maakonnast sealsete elanike kätte) rajatud autonoomse üksuse Finnmárkuopmodat logo sai nende kodulehe järgi värvid saami ja Norra lippudelt. Seda sümboliseerimaks, et Finnmark on seotud nii saamide, kveenide kui norralastega ja ka nende ees vastutav. Kasutatud ring viitab muuhulgas ka saami lipul olevale päikese sümbolile – ring on avatud, et võimaldada virmalistele sissepääsuteed.
Saamide organisatsioonid Venemaal
Murmanski oblastis valitud sealsete saamide esinduskogu Куэллнэгк нёарк Са̄мь Соббар kasutab sümbolit, mis on saami lipust tugevalt mõjutatud: punase ülaosa ja sinise allosaga sümbolilt leiab kaks poolkuuna ühinenud põhjapõdrasarve ning sümboli poolte vahel on kollane ja roheline triip. Ka Murmanski oblasti põlisrahvaste keskus, mille alluvuses ametlik Põlisrahvaste Nõukogu tegutseb, kasutab lipust inspireeritud logo: ring, mille vasem pool on sinine ja parem pool punane ning mille keskel on pruun lávvu (saamide traditsioonilise eluaseme) kujutis, sinine vett sümboliseeriv joon ja mitmevärviline joon, mis tähistab virmalisi (joone värvid vasakult paremale on punane, kollane, roheline ja sinine).
Kumulatiivlaeng
pisi|300px| Koonilise kumulatiivlaengu joonis Kumulatiivlaeng on silindriliselt metallkoonustühemiku taha paigaldatud tavalõhkelaeng, mille plahvatuse korral on ligikaudu 50% plahvatuse energiast koonuse teljest kitsalt fokuseeritult eemale suunatud. Kasutatakse sellise ilmingu läbistamisefekti. Laengu plahvatuse tulemusena moodustub koonuse (sfääri) metallmaterjalist (vask, uraan, tantaal jne) sulametallijuga. Selliseid laenguid kasutatakse paksude terasplaatide (soomuse), betoonkonstruktsioonide jm läbistamiseks/lõikamiseks.
Kõige suurem purustusefektiivsus saavutatakse siis, kui purustatav/lõigatav materjal paikneb lõhkekohast fookuskaugusel, sest sellel momendil on joa pikkus optimaalne.
Vaata ka
pisi| pisi|
Väikene Mustjärv
pisi|300px|Mudajärv 2014. a. (vaade läänekaldalt). Mudajärv (ka Väikene Mustjärv) on väike järv Valga maakonnas Valga vallas, Karula rahvuspargi põhjaosas.
Järv on ümbritsetud metsaga.
Operatsioon Teemant
Operatsioon Teemant oli Mossadi erioperatsioon, mille eesmärk oli saada enda valdusse MiG-21 hävituslennuk, et seda uurida ja selle nõrkusi tundma õppida. Operatsioon algas 1963. aasta keskel ja lõppes 1966. aasta 16. augustil, kui Iraagi õhujõudude piloot Munir Redfa, kes tegi Mossadiga koostööd, lendas oma MiG-iga Iisraeli.
Esimesed katsed
Esimese katse lennuk kätte saada tegi Mossadi agent Jean Thomas. Thomas ja ta rühm said käsu leida piloot, kes miljoni dollari eest oleks nõus oma lennukiga Iisraeli lendama. Esimene katse ebaõnnestus, sest Egiptuse piloot, kellega nad ühendust võtsid, reetis nad ja viis agenti võeti kinni. Thomas ja veel kaks agenti hukati 1962. aasta detsembris süüdistatuna spionaažis. Teine katse ebaõnnestus samuti ja Mossadi agendid peksid kaks Iraagi pilooti läbi, et nad mõnda aega vaikiksid.
Õnnestumine
1964. aastal võttis Mossadiga ühendust Iraagis sündinud juut Yusuf. Ta informeeris Mossadi, et tema tüdruksõbra sõbranna oli abielus Iraagi piloodi Munir Redfaga, kes oli rahulolematu, et tema kristlik taust takistas tal sõjaväes karjääri tegemast. Lisaks oli talle vastumeelne rünnata Iraagi kurde ja Yusufi arvates soovis Redfa Iraagist lahkuda.
Mossadi naisagent otsis Redfa üles ja sõbrunes temaga. Redfa pihtis agendile, et teda sunniti elama kodust kaugel, tema ülemused ei usaldanud teda ja lubasid lennata ainult väikese koguse kütusega, sest ta oli kristlane. Lisaks imetles ta juute, "vähesed nii paljude moslemite vastu," lausus ta agendile. Viimane veenis Redfad, et ta reisiks Euroopasse ja kohtuks Mossadi agentidega. Luureagentuuri tollane peadirektor Meir Amit jälgis salaja seda kohtumist. Kohtumisel pakuti piloodile miljonit dollarit, Iisraeli kodakondsust ja tööd kui ta on nõus oma MiG-21ga Iisraeli lendama. Redfa nõustus ja seadis lisatingimuseks, et Mossad peab tema pere ja lähedased samuti riigist välja toimetama. Hiljem külastas Redfa lennuvälja, kuhu ta MiGi pidi toimetama ja kohtus ka Iisraeli õhujõudude tollase juhi Mordechai Hodiga, kellega arutas operatsiooni üksikasju.
Mossad lähetas rühmad Iraaki, et nad toimetaksid Redfa lähedased riigist välja. Redfa naine Betty läks koos lastega Pariisi, arvates, et see on tavaline suvepuhkus ja kuna Redfa polnud oma naist hoiatanud, et Mossad kavatseb ta Iisraeli toimetada, oleks operatsioon äärepealt katastroofiga lõppenud, sest naine ähvardas Iraagi saatkonda pöörduda. Siiski rahunes ta maha ja nõustus Mossadi töötajaid usaldama. Mossad toimetas koostöös kurdidega ka ülejäänud lähedased Iraagist minema Iisraeli.
Edasi algas operatsiooni kõige ohtlikum osa: Munir Redfa Iisraeli põgenemine. Võimalus põgenemiseks tuli 16. augustil, kui ta lendas siis Põhja-Jordaania kohal. Jordaanlased võtsid ühendust süürlastega, kes pidasid lennukit enda omaks ja kinnitasid seetõttu, et lennuk on nende oma ja teeb treeninglendu. Kui Redfa jõudis Iisraeli õhuruumi, kohtas ta Iisraeli hävitajaid, kes eskortisid ta Hatzori, kus ta maandus.
Järelm
Tänu Redfale said iisraellased lennukit tundma õppida. Piloodid õppisid lennuki tugevused ja nõrkused selgeks ja harjutasid lennuki allatulistamist. 1967. aasta mais ütles CIA peadirektor, et Iisrael oli teinud head tööd. Nimelt kohtusid 7. aprillil 1967 Golani kõrgendike kohal Süüria MiG-21 hävitajad ja Iisraeli tehniliselt vähem võimekamad Dassault Mirage III-d. Lahingus jäid peale Iisraeli piloodid, kes tulistasid alla kuus MiG-i ega kaotanud ühtegi enda lennukit.
Transpordigeograafia
pisi|Veondus [[Dhakas]] Transpordigeograafia ehk veonduse geograafia on majandusgeograafia haru, mis uurib inimeste, kaupade ja informatsiooni ruumilisi vahekordasid. Konkreetsemalt öeldes transpordi liikide kasutamise võimalusi reisijate, tooraine ja valmistatud kaupade kohale jõudmiseks.