cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Picher
Ajalugu
pisi|Aherainemäed asusid päris lähedal linna elumajadele Linnas ja selle ümbruses olid maagitöötlemisjääkidest kuhjatud toksilisi metalle sisaldavad suured aherainemäed, mis paiknesid päris lähedal elumajadele. Samuti võisid ulatusliku maa-alune kaevandamise tõttu paljud Picheri hooned sisse variseda. 1980. aastal kuulutas Ameerika Ühendriikide Keskkonnakaitseagentuur Picheri ümbruse saastealaks. 1990. aastate keskel tehtud uuring näitas, et 34% Picheris elavatest lastest kannatas pliimürgistuse käes, mis võis neile tekitada eluaegseid neuroloogilisi probleeme. Lõpuks otsustasid USA Keskkonnakaitseagentuur ja Oklahoma osariik asuda Picheri ning lähedal asuvate Treece'i ja Cardini linna elanikke evakueerima.
2000. aasta rahvaloenduse kohaselt elas linnas 1640 inimest.
USA Inseneride Armeekorpuse 2006. aastal tehtud uuring näitas, et 86% Picheri hoonete maapind olid alt õõnestatud ja ähvardasid iga hetk kokku variseda.
Tornaado
2008. aasta 10. mail tabas Picher F4-kategooria tornaado. Kokku hukkus vähemalt kuus inimest. Paljud hooned said tugevalt kannatada või pühiti oma kohalt üldse minema. Valitsus ei otsustanud hooneid enam tagasi ehitada aidata ning linna jäänud elanikke hakati mujale ümberpaigutama.
Sulgemine
2009. aasta mais lõpetas Picheri-Cardini keskkooli viimane lend ja kool suleti. Ülejäänud õpilased viidi üle ümbruskonna teistesse koolidesse.
Linna postkontor lõpetas tegevuse 2009. aasta juulis. 1. september 2009 võttis Oklahoma osariik Picherilt linnaõigused. Sama aasta juunis võimaldati kõigil Picheri elanikel mujale kolida. Linna keskkond oli elamiseks liiga toksiline. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli Picheri jäänud veel 20 inimest. Sama aasta novembris tegutses linnas veel üks ettevõte.
2011. aasta jaanuaris hakati paljusid mahajäetud hooneid lammutama. 2014. aasta märtsiks olid alles keskkoolihoone, kirik, kaevandusmuuseum, mõni ärihoone ja osad eluhooned.
Picheri omavalitsus likvideeriti ametlikult 26. novembril 2013.
USA Ajalooliste Paikade Riiklikku Registrisse kantud Picheri muuseumihoone hävis 2015. aasta aprillis tahtliku süütamise tõttu. Kõik muuseumi eksponaadid ja arhiivimaterjalid olid varem viidud juba Pittsburg State Universitysse ja samuti Kansase osariigis Baxter Springsis asuvasse muuseumi.
6. juunil 2015 suri 60-aastaselt äkilise haiguse tõttu viimane Picheri elanik, linna apteeker Gary Linderman.
Sukkmask
pisi|Sukkmaski kandmise viisid pisi|Kolme avaga sukkmask Sukkmask on pead, kaela ja nägu kattev tekstiilist peakate, mis paljastab ainult osa näost.
Traditsiooniliselt on sukkmaske käsitsi kootud villasest lõngast. Tänapäeval tehakse neid ka siidist, puuvillast ja tehismaterjalidest.
Sukkmaski kasutatakse kaitseks külma ja tuule eest talvel (nt sportides) ja mootorispordis kiivri sees. Sukkmaske võivad kasutada kurjategijad, timukad või eriväelased oma välimuse varjamiseks.
Tüvepikkus
Tüvepikkus on mõõt imetajal ninaotsast pärakuni, praktiliselt mõõdetakse ninaotsast piki koljut ja selgroogu kuni sabajuure alguseni. Inimese puhul vastab sellele istepikkus (pealaest pärakuni). Tüvepikkus on oluline imetajate määramistunnusena või kütitud jahiloomade suuruse statistikas.
Välislingid
Looma üldpikkuse, tüvepikkuse ja muude mõõtude võtmise standard looride ja potode puhul (inglise keeles, joonised)
Cardin
pisi|Cardin 2008. aastal Cardin on kummituslinn USA-s Oklahoma osariigis Ottawa maakonnas Kansase piiri lähedal. See asub Picherist umbes ühe kilomeetri kaugusel edelas.
Cardin rajati 1913. aastal kaevanduslinnana. Algselt oli selle nimi Tar Creek. Linnas ja selle ümbruses töötasid paljud tsingi- ja pliikaevandused. Linnas asus mitu toidupoodi, majutusasutust, apteek, üüritall, pank, saekaater, teater ja tantsusaal.
Linn sai nime Cardin sinna 1918. aasta juunis elama saabunud William Oscar Cardini ja tema abikaasa Isa Wade Cardini järgi.
1920. aastal elas Cardinis 2640 inimest. 1930. aastaks oli elanike arv langenud 437-ni. 1938. aastal kaotas Cardin linnaõigused.
Cardin sai linnaõigused tagasi 1983. aastal selleks, et saada kanalisatsiooni ja veesüsteemi parandamiseks ja valitsuselt toetusi ja laenu. 2000. aasta rahvaloenduse kohaselt elas seal 150 inimest.
Täpiline pilvik
Täpiline pilvik (Russula maculata) on pilvikuliste sugukonda pilviku perekonda kuuluv seen.
Kübar on ere- kuni tumepunane, vanadel seentel pruunitähniliselt kirju; 5–10 cm lai.
Täpiline pilvik on kupatatult söödav.
Eestis kasvab ta kuivades männikutes, väga harva.
Geastrales
Geastrales on kandseente selts.
György Konrád
pisi|György Konrád, 2009 György Konrád (2. aprill 1933 Debrecen – 13. september 2019 Budapest) oli juudi päritolu Ungari romaanikirjanik ja esseist. Sotsialismiajal oli ta aktiivne teisitimõtleja. 1990. aastatel oli ta rahvusvahelise PEN-klubi esimees. Pälvis 2001. aastal Karl Suure auhinna.
Eesti keeles tema raamatuid seni ilmunud ei ole, küll on aga ilmunud artikkel "Kõrgelt poodiumilt? : Intellektuaalide roll Euroopas" (Vikerkaar, 7/1992).
Absoluutselt jäik keha
Absoluutselt jäigaks kehaks ehk jäigaks kehaks nimetatakse sellist keha, mille mis tahes kahe punkti vaheline kaugus jääb suvaliste mõjuvate jõudude korral konstantseks.
Kuigi absoluutselt jäiku kehi ei leidu, on tegemist väga kasuliku mudeliga, mida rakendatakse näiteks mehaanikas (eriti staatikas, tugevusõpetuses), termodünaamikas jm.
Cambridge'i Ülikooli Raamatukogu
Cambridge'i Ülikooli Raamatukogu on Cambridge'i Ülikooli keskasutuse staatuses olev akadeemiline raamatukogu, mis asub Suurbritannias Cambridge'is. Asutus hõlmab viit eri kohtades paiknevat raamatukogu:
Cambridge'i Ülikooli raamatukogus on üle 7 miljoni köite ja paljud neist on avariiulitel (erinevalt Bodleian Libraryst ja Briti Raamatukogust). See on üks kuuest raamatukogust (ja kolmest ülikooliraamatukogust) Suurbritannias ja Iirimaal, millel on õigus saada sundeksemplar mis tahes Suurbritannias ja Iirimaal avaldatud raamatust. Igal aastal uueneb raamatukogu ligikaudu 80 000 raamatuga (arvestamata annetatud ja kingitud raamatuid).
Ülikooli teised raamatukogud
Cambridge'i ülikoolile kuulub 114 raamatukogu.
Samuti on oma raamatukogu igal kolledžil. Näiteks Trinity College'i Wreni raamatukogule kuulub 200 000 raamatut, mis on trükitud enne aastat 1800. Corpus Christ Cllege'i Parkeri raamatukogul on üks maailma suurematest varakeskaegsetest Euroopa käsikirjade kogudest (üle 600 käsikirja).
Kokku on ülikoolil umbes 15 miljonit raamatut.
Näitused
Cambridge'i Ülikooli Raamatukogus korraldatakse regulaarselt näitusi, mis on külastajatele enamasti tasuta. Samuti pannakse välja eri kogude tähelepanuväärsemaid eksemplare.
Allika mõis (Ridala)
Allika mõis (saksa keeles Hallick) oli Kiideva mõisa kõrvalmõis Ridala kihelkonnas Läänemaal. .
Cambridge'i Ülikooli Raamatukogu
Ajalugu
pisi|Vaade peahoonele [[Robinson College'ist. Näha on juurdeehitis]]
Raamatukogu eksisteeris juba 15. sajandi alguses. Esimesed kindlad viited sellele raamatukogule pärinevad 1416. aasta märtsist, ehkki juhuslikke viiteid on juba 1250. ja 1363. aastast. 1416. aastal pärandas William Loring oma raamatud raamatukogule järgmiste sõnadega: "Item volo quod omnes libri mei juris civilis remaneant in communi libraria scolarium universitatis Cantebrigg ' in perpetuum."
Kõige varasem kataloog pärineb umbes 1424. aastast.
Alates 16. sajandist on raamatukogu saanud teoseid heldetelt annetajatelt ja pärandajatelt ning kogu on sel viisil märkimisväärselt kasvanud.
Alates sellest ajast, kui raamatukogu hakkas saama sundeksemplare, on kogu pidev suurenemine tagatud.
Hooned
pisi|Cambridge ' i Ülikooli Raamatukogu peahoone torn
Raamatukogu on mitmel korral laiendatud. 19. sajandi lõpul asus raamatukogu Old Schoolsis Senate House'i lähedal. Kui seal tekkis ruumikitsikus, siis mõisteti, et tollase raamatukogu laiendamine või juurdeehitused on ainult ajutised lahendused. 1921. aastal otsustati, et raamatukogu tuleb kolida "äärelinna".
Peahoone asub praegu Cambridge'i kesklinna lääneservas Robinsoni kolledži ning Clare College'i Memorial Courti vahel. See ehitati aastatel 1931–1934. Hoone arhitekt on Giles Gilbert Scott, kes projekteeris ka Clare'i kolledži Memorial Courti. Tema projekt nägi ette avariiulitega raamatukogu, kus materjalidest moodustavad terviku vana (vanamoelised tammepuust raamatukapid) ja uus (koridoride põrandate geomeetriliste mustritega kaunistatud linoleum).
1934. aasta suve jooksul pakiti raamatukogu vallasvara 23 725 kasti ja transporditi kesklinnast uude hoonesse, kus raamatud paigutati metallriiulitele. Hoone kuninglik avamine toimus oktoobris, mil Cambridge'i Ülikoolis algab akadeemiline õppeaasta.
Scott on disaininud ka märgilise punase telefoniputka. Tema loomingu hulka kuuluvad veel näiteks Liverpooli katedraal, Waterloo sild ning Bankside'i elektrijaam, kus praegu asub Tate Moderni kunstimuuseum. Raamatukoguhoone on sarnane Scotti tööstusarhitektuuriga.
Hoone torni kõrgus on 48 meetrit (2 meetrit madalam St John's College'i kabelist ja 3 meetrit kõrgem King's College'i kabeli tipust). Kaasaegsete kinnitusel nimetas tollane varakantsler Neville Chamberlain seda avamisel "this magnificent erection", kuigi pärimus omistab seda fraasi ka kuningas George V-le. "Tumedale tornile" C. S. Lewisele omistatavas romaanis "The Dark Tower" on see torn prototüübiks. Torni on paigutatud väheväärtuslikuks peetud kirjandus ning lugejaid sinna ei lasta. Seetõttu tekkis üliõpilastel ettekujutus, et seal hoitakse pornograafiat.
Peahoonet on mitu korda laiendatud. Jaapani ja Hiina kogud asuvad Tadao Aoi annetatud juurdeehitises Aoi paviljonis, mis avati 1998. aastal.
Sundeksemplarid
Cambridge'i Ülikooli Raamatukogu on üks kuuest Suurbritannia ja Iirimaa sundeksemplare saavast raamatukogust (ning üks kolmest Suurbritannia ja Iirimaa ülikooliraamatukogust), millel on õigus saada sundeksemplar mis tahes raamatust, perioodilisest väljaandest, kaardist ja heliloomingusalvestisest, mis antakse välja Suurbritannias või Iirimaal. Need raamatukogud on:
Igal aastal lisandub Cambridge'i Ülikooli Raamatukokku umbes 120 000 raamatut. Suurbritannia teistest sundeksemplare saavatest raamatukogudest erineb see raamatukogu selle poolest, et suur hulk raamatuid asub avariiulitel. Osal raamatukogu lugejaskonnast (näiteks Cambridge'i Ülikooli akadeemilistel töötajatel ja kraadiõppuritel) on võimalik neid raamatuid koju laenutada.
Kohvik
Raamatukogu peahoones on kohvik, mida nimetatakse Tea Roomiks. Seal pakutakse täisroogi, suupisteid ja jooke. Ehkki sinna ei tohi raamatukogu teavikutega siseneda, on see populaarne ajaviitmiskoht, kuhu võib minna ka oma suupistete ja teetermosega.
Lugejateenindus
Raamatukogu on avatud kõigile Cambridge'i ülikooli liikmetele. Akadeemilised töötajad ja üliõpilased saavad raamatuid koju laenutada.
Ülejäänud Suurbritannia ülikoolide akadeemilised töötajad ja kraadiõppurid saavad raamatukogu kohapeal kasutada.
Teised peavad raamatukogu külastamiseks ostma raamatukogupileti ja neil pole õigust raamatuid koju laenutada.
Kogud
pisi|Vaade peahoonele parkimisplatsilt. Juurdeehitist ei ole näha
Raamatukogu kollektsiooni kuuluvad muu seas:
Digiteerimisprojekt
pisi|''Squire Law Library.
Selles projektis keskenduti algselt kahele kogule ("The Foundations of Faith", "The Foundations of Science"), mis sisaldavad Isaac Newtoni ja tema kaasaegsete käsikirju ning religioosseid tekste raamatukogu arhiivist.
Töötajad
Raamatukogu praegune direktor Anne Jarvis on selle raamatukogu esimene naisdirektor ning peab ametit alates aastast 2009. Jarvis on õppinud Dublinis Trinity College'is ajalugu ja kuulus juba aastatel 2000–2009 Cambridge'i Ülikooli Raamatukogu töökollektiivi.
Enne Jarvist oli 15 aastat raamatukogu direktor Peter Fox (1994–2009).
Varasematel aegadel juhtis raamatukogu tööd üle 25 aasta Augustus Theodore Bartholomew. Seda ametikohta pidasid ka A. F. Scholfield (1923–1949), Eric Bertrand Ceadel (1967–1979) ja Frederick William Ratcliffe (1980–1994). 17. sajandil juhatas raamatukogu Abraham Wheelocke.
Ülikooli raamatukogus on töötanud ka Henry Bradshaw ja Charles Edward Sayle, kes koostas Cambridge'i Ülikooli Raamatukogu ajaloo 1278–1900.
Tartu Projekt
Tartu Projekt oli Eesti arhitektuuribüroo.
1991 eraldus Tartu osakond Eesti Projektist ja iseseisvus. Alus pandi OÜ-le Tartu Projekt.
Tartu Projekt kustutati Äriregistrist 2014.
Gailiškiai
Gailiškiai on küla Leedus Skuodase rajoonis Ylakiai vallas.
Külla jääb osaliselt Laumėse botaanilis-zooloogiline kaitseala. Külas on Gailiškiai kalmistu.
Öö on öö 2009
"Öö on öö 2009" on Jääääre 2009. aasta album.
Heikki Kalle laule Indrek Hirve, Rein Ahase ja Katrin Pärna sõnadele laulavad Tõnis Mägi, Kärt Johanson, Riho Sibul, Jaan Sööt, Tuuli Taul ja Tõun (Tõnu Timm).
Katarina Brodin
Katarina Brodin (neiupõlvenimega Katarina Barck; 8. september 1943 – 24. mai 2022) oli Rootsi diplomaat.
Ta oli aastatel 1995–1998 Rootsi suursaadik Eestis.
O. R. Tambo rahvusvaheline lennujaam
O. R. Tambo rahvusvaheline lennujaam (IATA: JNB, ICAO: FAOR) on rahvusvaheline lennujaam Kempton Parkis Gautengi provintsis, mis teenindab Johannesburgi ja Pretoriat. Lennujaam on LAVi rahvusliku lennufirma South African Airwaysi kodulennujaam. Lennujaam teenindas 2017. aastal üle 21 miljoni reisija.
Lennujaam on asutatud 1952. aastal, kuni 1994. aastani kandis nime Jan Smutsi rahvusvaheline lennujaam.
Maatähelised
Maatähelised (Geastraceae) on kandseente sugukond.
Kellukese Fond
Kellukese Fond on Eesti Rahvuskultuuri Fondi allfond, mis toetab erivajadustega noorte arengut ja enesetäiendamist kaunite kunstide ja spordi alal.
Fondi algatas 2011. aastal Eesti Seljaajusonga ja Vesipeahaigete Selts. Fond maksab stipendiume, mille määramise otsustab 5-liikmeline fondi halduskogu.
Kellukese stipendiumi saavad taotleda kesknärvisüsteemi kahjustusega erivajadusega inimesed alates 15. eluaastast enda arendamiseks ja enesetäiendamiseks kaunite kunstide ja spordi alal.
Sille Sikmann
pisi|Sille Sikmann Sille Sikmann (sündinud 4. detsembril 1983) on eesti moedisainer ja nahakunstnik.
Ta on õppinud Jakob Westholmi Gümnaasiumis, Tallinna Ülikoolis ja Tartu Kõrgemas Kunstikoolis.
Sikmann valmistab meeste käsitöökingi ja talle kuulub jalanõude bränd Schekmann.
Sikmann esitati 2012. aastal nii disainiauhinna BRUNO kui ka noore disaineri auhinna SÄSI nominendiks.
2014. aastal esindas Sikmann Londoni moenädalal koos Marit Ilisoni, Kärt Põldmanni ja Jo Nurmega Eesti moedisaini ning see väljapanek võitis International Fashion Showcase'i peavõidu.
Aniņi
Aniņi on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Limbaži piirkonnas Skulte vallas.
Küla asub valla idaosas Aģe jõe kaldal.
Aastal 2006 oli külas 14 elanikku.
Taastamisökoloogia
pisi|Märgala taastamine [[Austraalia|Austraalias|alt=]]Taastamisökoloogia (ingl restoration ecology) on rakendusökoloogia haru, mis uurib koosluste, populatsioonide ja ökosüsteemide taastamise võimalusi, vahendeid ja tagajärgi.
Keskkonnamõju hinnangutes kuulub ökoloogiline taastamine leevendavate meetme hulka. Tegevuse eesmärgiks on taastada kahjustunud koosluse liigirikkus ja elujõulisus, tagades ökosüsteemi loomuliku talitluse. Taastamisprojektides püütakse kaasata inimesi ning nende keskkonnateadlikkust suurendada.
Taastamisökoloogia on looduskaitsebioloogia üks kiiremini arenevaid harusid.
Ajalugu
Ökoloogilise taastamisega on mitmes uurimisvaldkonnas tegeldud sadu, kui mitte tuhandeid aastaid. 1980. aastal sõnastasid John Aber ja William Jordan Wisconsini ülikoolis teadusliku mõiste – taastamisökoloogia. Tõuke andsid selleks mitmed tööstuslikud keskkonnaõnnetused, mis motiveerisid inimesi keskkonna taastamise üle mõtlema. Esimene taastamisökoloogide rahvusvaheline kohtumine peeti Wisconsini ülikoolis, millest osavõtjad külastasid ülikooli puukooli. Aldo Leopoldi peetakse esimeseks, kes viis täide taastamisprojekti. Viimase kahe sajandi jooksul on sellest uurimisvaldkonnast saanud viimistletud ja iseseisev teadusharu.
Teoreetilised alused
pisi|235x235px| [[Suktsessioon männimetsas pärast metsatulekahjut Lahemaa rahvuspargis asuvas Hara soos kolmel järjestikusel aastal]] Ökoloogiline taastamine tugineb paljudele ökoloogilistele kontseptsioonidele. Allpool on loetletud neist vaid mõned.
Taastamisviisid
Ökoloogilise Taastamise Ühingu (Society for Ecological Restoration) sõnul on ökoloogiline taastamine kahjustatud või hävitatud ökosüsteemi naasmine stabiilsesse, tervesse, jätkusuutlikusse seisundisse, suurendades ka ökosüsteemist saadavat kasu.
Koosluste taastamisel on kasutusel neli peamist taastamisviisi.
Taastuskaitse
Taastuskaitset rakendatakse juhul, kui ökosüsteemi isetaastumisvõime on piisavalt hea, et otsest aktiivset sekkumist ei vaja, või kui taastamistööd osutuvad liiga kulukaks. Siia liigituvad näiteks metsakoosluse looduslik taastumine pärast raiet, veekogus kehtestatav püügikeeld või haruldaste taimede korjekeeld niitudel.
Taasloomine ja rekultiveerimine
Taasloomise ja rekultiveerimise all mõeldakse populatsiooni sisseviimist alale, kus seda varem polnud. Ökosüsteem asendatakse asenduskooslusega, millel võivad olla algsest erinevad funktsioonid. Rekultiveerimise näide on kahjustunud metsa muutmine karjamaaks. Tihtipeale pole pärast rekultiveerimist enam tegemist samaväärse kooslusega.
Üldiselt on soovitav seemnepõhistesse taastamisprojektidesse kaasata kohalikke elanikke, et vähendada võimalikke kõrvalekaldeid. Tuleb arvestada sellega, et iga liik on erinev ja nõuab erinevat lähenemisviisi, mis võib osutuda suureks väljakutseks. Selle asemel, et kehtestada ranged nõuded näiteks seemnete kohalikule päritolule, saab otsida sobivaid seemneid ka kaugemalt samalaadsetest keskkonnatingimustest. Näiteks taime Castilleja levisecta puhul leiti, et rekultiveerimiseks sobisid paremini seemned kaugematest samade keskkonnatingimustega populatsioonidest kui nendest, mis asusid lähemal.
Tugihoole
Tugihoolde käigus soodustatakse ökosüsteemi isetaastumist. Sekkutakse vaid osaliselt, näiteks tugiliike lisades, niitude hooldamisega, karjatamisega või turbasammalde taasasustamisega taastuvatele märgaladele. Tugihoolde käigus ei kiirustata tundlikumate liikide tagasitoomisega, kuna see võib häirida koosluste taastumisprotsessi.
Ennistamine
Ennistamist rakendatakse juhul, kui tahetakse ökosüsteemi endist olukorda algsel kujul uuesti luua. Näiteks püütakse Eestis taasasustada kõret endistesse elupaikadesse rannaniitudel.
Probleemid taastamisel
Aina rohkem tõdetakse, et teadlasi ei kaasata piisavalt taastamisprojektidesse, mistõttu enamik katseid nurjub. Mõned näevad ökoloogilist taastamist kui ebapraktilist tegevust, osaliselt seetõttu, et restaureerimised ei vasta sageli nende eesmärkidele. Enamikul juhtudel pole arvestatud looduslike tegurite määramatusega ja eesmärkide täitmiseks seatud ajavahemikud on põhjendamatult lühikesed, samas kui osa olulistest ökosüsteemi seisundi indikaatoritest eiratakse täielikult või vähendatakse nende osatähtsust otstarbekuse kaalutlustel. Senistes taastamisprojektides on esinenud mitmeid puudusi. Sageli ei ole seatud selgeid eesmärke või on ilmnenud projekti läbiviijate ebapiisav arusaam taastamisökoloogia teoreetilisest alusraamistikust, mistõttu on kasutatud ebasobilikke meetmeid. Ökoloog Peter Alperti sõnul ei pruugi inimesed alati teada, kuidas looduslikku süsteemi efektiivselt majandada. Lisaks tehakse oletusi sageli varasemate projektide põhjal ja rakendatakse ühes paigas toiminud taastamiskava teistsugustes tingimustes, oodates sama tulemust.
Teistel juhtudel võib ökosüsteemi väärtus olla vähenenud nii palju, et selle puutumata jätmine (võimaldades kahjustunud ökosüsteemil ise taastuda) võib olla üheks targemaks otsuseks. Inimtegevuse tagajärjel võidakse kooslust kahjustada sedavõrd, et ületatakse kriitiline taastamatuse murdepunkt.
Probleeme tekitab ka kohaliku kogukonna vastuseis. Mõni taastamisprojekt nõuab näiteks suurkiskjate taasasustamist või taimedele vajaliku regulaarse häiringurežiimi, näiteks tulekahjude tekitamist, mistõttu inimesed võivad tunda end ohustatuna. Avalik arvamus on taastamisprojekti teostatavuse seisukohalt väga oluline. Kui ühiskonna silmis ületab ökosüsteemi taastamiskulu sellest saadavat kasu, siis seda ei toetata.
Lahendused
Rahvusvaheline Looduskaitseliit (IUCN) on riikide, valitsusasutuste ja valitsusväliste organisatsioonide ülemaailmne liit, mis on andnud soovitused ökoloogiliseks taastamiseks.
Taastamisel tuleb arvesse võtta eri koosluste iseärasusi. Eriti oluline on planeerimisel valida eesmärgipärane taastamisviis. Edukas taastamisprojektis tuleb arvestada mitme aspektiga, nagu tulemuste hindamise usaldusväärsus, ökosüsteemi taastumiskiirus, kulud, väljasuremisvõlg ja hilisema jätkusuutlikkuse tagamine. Luuakse võrdlusalad (ingl reference site), mis sarnanevad valitud ökosüsteemiga. See võimaldab hiljem mõõta projekti edukust, võrreldes koosluste näitajaid. Oluline on ka pikemaajaline pidev jälgimine ehk seire. Seda tehes kindlustatakse, et projekt kulgeb ootuspäraselt ja vajadusel lahendatakse kitsaskohad. Taastamine võib võtta aega aastakümneid või isegi sajandeid, see sõltub koosluse iseärasustest. Kõik taastamised ei ole küll edukad, aga teadusliku lähenemise korral annavad ka läbikukkunud projektid uut infot.
Treece
Treece on kummituslinn USA-s Kansase osariigis Cherokee maakonnas. Asub Oklahoma piiri kõrval.
Taastamisökoloogia
Taastamisprojektid Eestis
Eestis on olemas rikkalik kogemus pärandkoosluste taastamisel. Samuti tehakse mitmes Eesti ülikoolis teadustööd taastamisökoloogia vallas.
Treece
Treece oli Picheri, Cardin ja Douthati kõrval üks neljast linnast, mis rajati 1910. aastatel Kansase, Oklahoma ja Missouri osariigi plii- ja tsingikaevandamise piirkonda.
Taastamisökoloogia
Taastamisprojektid Eestis
LIFE to alvars on Eesti loopealsete ehk alvarite taastamisprogramm, mis keskendub nende looduskaitseliste väärtuse, hooldusvajaduse ning vastava oskusteabe tutvustamisele. Projekti viivad läbi RMK, Tartu Ülikool, Eesti Maaülikool ja Pärandkoosluste Kaitse Ühing.
Treece
Treece sai nime kinnisvaramaakler J. O. Treece'i järgi. Postkontor avati Treece'is 1917. aastal. Treece ja Picher oli tippajal riigi üks suuremaid plii- ja tsingimaagitootjad. Kaevandustegevuse vähenedes hakkas elanike arv järk-järgult langema.
2010. aasta rahvaloenduse kohaselt elas linnas 138 inimest. Aasta teises pooles hakati inimesi sealt mujale ümberpaigutama, kuna sealne keskkond oli kaevandamise käigus tekkinud saaste tõttu elamiskõlbmatu. 2012. aasta seisuga oli Treece'i elama jäänud vaid kaks inimest. 2016. aasta augustis suri 54-aastaselt üks Treece'i elama jäänud elanikest, Timothy Busby. Pärast seda on Treece'i ainsaks arvatavaks elanikuks jäänud tema abikaasa Della Busby.
Enamik Treece'is asunud hoonetest on lammutatud.
Mitre poolsaar
Poolsaarele pani Bartolomé Mitre auks nime Bulgaaria päritolu maadeavastaja Julius Popper.
Willi Rammo
Willi Rammo (5. juulil 1925 – 1. august 2009) oli Saarimaa poksija.
Jeff Foxworthy
pisi|Foxworthy, [[2007]] Jeffrey Marshall "Jeff" Foxworthy (sündinud 6. septembril 1958 Atlantas) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja koomik.
Chilabothrus
Chilabothrus  on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Chilabothrus  klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Chilabothrus seisuga 22.12.2013.
Eva Limberg
Eva Limberg (1. detsember 1919 Kaarma mõis, Vao vald, Virumaa – 7. mai 2013 Bielefeld) oli eesti kujur ja graafik.
Ta sündis Virumaal Vao vallas Kaarma mõisas põllumehe perekonnas. Ta lõpetas 1937. aastal Tartu Saksa Eragümnaasiumi. Aastatel 1938–1939 õppis ta kunstikoolis Pallas.
1939 lahkus koos ümberasujatega Saksamaale. Jätkas seal 1940–1945 õppimist Otto von Kurselli juhendamisel Berliinis Riigi Kõrgemas Kunstikoolis. 1952–1955 täiendas end skulptuuri alal Bielefeldi kunsttööstuskoolis professor Arnold Rickerti õpilasena ja 1967. aastal Salzburgi suveakadeemias professor Ernst Kirchneri juures.
1946. aastast oli ta vabakunstnik ja elas Bielefeldis. Samal aastal esines ka esmakordselt näitustel.
Esti Kittus
Esti Kittus (sündinud 7. aprillil 1948 Tartus) on eesti teatrikunstnik ja kunstiõpetaja.
Eva Limberg
Ta lõi valdavalt tundliku realistliku käsitluslaadiga portree-, looma- ja figuurplastikat. Saksamaal viljeles peamiselt sakraalkunsti. Ta on kujundanud Bielefeldi Püha Vaimu kiriku siseõue purskkaevu, samuti on kujundanud ta Bielefeldi Kolmainu kiriku altari ja kantsli disainilahendust. Ta on teinud ka linool- ja puulõikeid.
Esti Kittus
Ta õppis aastatel 1963–1966 Tartu Kunstikoolis ning lõpetas 1966. aastal Tartu õhtukeskkooli ja 1972. aastal teatrikunstnik-pedagoogi erialal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi (juhendaja Mari-Liis Küla).
Kittus töötas aastatel 1972–2003 Vanemuise teatris kunstnikuna. Ta on kujundanud ka Tartu laulu- ja tantsupidusid.
2004. aastal rajas ta Puka kunstikooli ning töötas seal 2021. aastani.
Ta on Eesti Teatriliidu (1974), Eesti Lavastuskunstnike Liidu (1993; auliige ) ja Eesti Kunstnike Liidu liige (1995). Samuti kuulub ta Tartu Kunstnike Liitu.
17 State Street
pisi|228px|17 State Street kõrghoone 17 State Street on 165-meetri kõrgune ja 42-korruseline kõrghoone, mis valmis 1988. aastal Lower Manhattani lõunatipul Financial Districti naabruskonnas New Yorgis. Ehitis joondub State Streeti ja Pearl Streeti järgi. Kumera esiosaga pilvelõhkuja on New Yorgi ülemlahelt vaadeldes üks silmapaistvamaid ehitisi.
Iván Jaime
Debüüdi Málagas tegi ta 11. septembril 2018, kui pääses Copa del Rey mängus väljakule vahetusest 82. minutil.
2020. aasta septembris sõlmis ta viieaastase lepingu Famalicãoga.
Marjan Dikaučič
Marjan Dikaučič (sündinud 17. oktoobril 1981) on Sloveenia jurist ja poliitik.
Ta lõpetas 2006. aastal Maribori ülikooli õigusteaduskonna. Seejärel töötas ta Ljubljanas Ülemkohtus. 2009. aastal sooritas ta advokaadieksami ja töötas seejärel erasektoris.
Marjan Dikaučič oli 15. juunist 2021 kuni 1. juunini 2022 Sloveenia justiitsminister.
Tõikvere mõis (Haljala)
Tõikvere mõis (saksa keeles Toigfer) oli rüütlimõis Haljala kihelkonnas Virumaal. .
Dylan Larkin
Dylan Larkin (sündinud 30. juulil 1996 Waterfordis Michiganis) on USA jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Detroit Red Wings. Ta on klubi meeskonna kapten.
2014. aastal valiti ta NHL-i draft'is Red Wingsi poolt 15. valikuna. Enne NHL-i karjääri algust mängis ta ühe hooaja Michigani Ülikooli meeskonnas. Red Wingsi meeskonda kuulub Larkin alates hooajast 2015–16. 2021. aasta jaanuaris sai ta Red Wingsi kapteniks.
2016. aastal osales ta NHL-i tähtede mängul.
USA jäähokikoondise koosseisus on ta maailmameistrivõistlustelt võitnud kaks pronksmedalit.
A4Tech
A4Tech on Hiina Vabariigi (Taiwani) elektroonikaettevõte. A4Tech on maailmas üks suuremaid arvuti välisseadmete tootjaid.
A4Tech töötab välja ja toodab klaviatuure, hiiri, veebikaameraid, kõrvaklappe, kõlareid ja mänguseadmeid. Ettevõtte eesmärgiks on uurida ja arendada tipptasemel tooteid, et parandada seadmete kasutamise mugavust. Üldiselt keskendutakse hiirte ja klaviatuuride arendamisele ja tootmisele.
Ettevõttel on kolm suurt kontorit. Peakontor Min-Chuan Rd., Hsin-Tien, Taipei, Taiwan (R.O.C.), mis on Taiwani kontor. USA kontor: Chino, California, USA, mis on mõeldud Põhja-Ameerika klientidele. Hiina kontor: Xiwang Industrial rajoon, Tiantangwei, Fenggang Town, Dongguan City, Guangdong, Hiina, mis on globaalne kontakt.
Tooted
A4Tech toodab seadmeid nii tavakasutajatele kui ka mänguritele. Nende tooted on suunatud enamasti mänguritele. Ettevõte pakub oma toodetel ka juhtmevaba tehnoloogiat.
V-Track ja holeless-hiired
Holeless ehk auguta hiir on tehnoloogia, millel puudub standardne auk hiire põhjal. See võimaldab liikumist peaaegu igal pinnal ning takistab tolmu sattumist hiire sisemusse.
Universaalmootor
Omadused
Universaalmootorite positiivsed omadused on valmistamise, käigu ja remondi lihtsus ning küllaltki pikk tööiga.
Eelised alalisvoolu-kollektormootori ees
Negatiivse poole pealt on suure kasuteguri ja väikese massiga tõhusatel mootoritel väike pöördemoment ja suur pöörlemiskiirus ( tuhanded pöörded minutis), mistõttu tavaliselt on vajalikud reduktorid, välja arvatud ventilaatorid ja pumbad, mis seda ei vaja. Väikese kiiruse korral on mootori kasutegur väike ja tekivad jahutusprobleemid. Kommutaatori harjad kuluvad ning seetõttu välditakse nende mootorite kasutamist pidevalt töös olevates masinates. Lisaks kulumisele tekib ka suur müra. Universaalse kommutaatormootori kasutegur alalisvoolutoiteallika korral on suurem kui vahelduvvoolu toiteallika korral. Üldiselt on väiksemate mootorite kasutegur väiksem, ligi 30%, ning suuremate puhul 70–75%.
Rakendused ja kasutusalad
Universaalseid kommutaatormootoreid kasutatakse oma kompaktsuse, kerguse, lihtsa pöörlemiskiiruse reguleerimise ja suhteliselt väikse maksumuse tõttu käsielektritööriistades ja olmetehnikas. Euroopa ja USA raudteedel kasutatakse neid veomootoritena. Universaalsed kommutaatormootorid sobivad hästi madalama toiteallika sageduse puhul. Neid on kasutatud sagedustel 16 ja 25 Hz. Mänguasjades kasutatakse kõige väiksemaid mõnevatise võimsusega alalisvoolukommutaatormootoreid, mille keres on kolme pooluskingaga laagritel paiknev rootor; kommutaatorisõlm, mis sisaldab kahte harja ja vasklestasid ning püsimagnetitega kahepooluseline staator. Toitepinge 3–9 V. Mootoritel, mille võimsus võib küündida mõnekümne vatini, on laagritel paiknev mitmepooluseline rootor; nelja grafiitharja ja vasklestasid sisaldav kommutaatorisõlm; püsimagnetitega neljapooluseline staator. Toitepinge on 12 V. Kasutatakse tänapäevastes autodes: kliimaseadmete ventilaatorite ajamid, klaasipesurite pumbad, kojamehed.
Carlos Mencia
Ned Arnel Mencía (sündinud 22. oktoobril 1967 Hondurases San Pedro Sulas) on Ameerika Ühendriikide näitleja, koomik ja kirjanik.
Planetaarium
pisi|Belgradi planetaariumi saal "päeval" pisi|Belgradi planetaariumi saal "öösel", seansi ajal pisi|Tähtkujude kunstipärased joonistused planetaariumietenduses pisi|Tänapäevane munakujuline Zeissi projektor (UNIVERSARIUM Mark IX) Hamburgi planetaariumis
Planetaarium on etendusasutus, kus korraldatakse peamiselt harivaid ja meelelahutuslikke etendusi astronoomia ja tähistaeva teemal või õpetatakse astronoomilist navigatsiooni.
Enamiku planetaariumide põhielement on suur kuplikujuline ekraan, millele projitseeritakse tähed, planeedid ja muud taevakehad, näitamaks "taeva liikumist". Selleks kasutatakse tervet rida tehnoloogiaid, näiteks täppistehnilisi "tähekerasid", milles on kombineeritud optiline ja elektromehaaniline tehnoloogia, slaidiprojektoreid, video- ja sfäärilisi projektoreid ning lasereid. Kõigi nende eesmärk on tavapäraselt luua taeva näiva liikumise täpne kujutis. Tavaliselt saab projektsioonisüsteeme panna näitama taevapilti suvalisel ajahetkel minevikus, olevikus või tulevikus ning sageli ka igalt Maa laiuskraadilt. Moodsa virtuaalreaalsuse tehnikaga on võimalik kujutada ka liikumist maailmaruumis, demonstreerides, et maailmaruumil on ka sügavus, ning aidates vaatajail ületada muistset arusaama, et tähed asuvad meist ühekaugusel, meid ümbritseval pöörleval taevaskeral.
Planetaariumiks nimetatakse vahel ka muid Päikesesüsteemi kujutavaid seadmeid, näiteks arvutisimulatsioone. Planetaariumitarkvaraks kutsutakse programme, mis näitavad kahemõõtmelisel arvutiekraanil taeva kolmemõõtmelist kujutist. Planetaariumi giidi nimetatakse planetaristiks. Eestis alustasid planetaristide koolitamist 2011. aasta sügisel koostöös Tartu Ülikooli ajaloo muuseumi tähetorn ning teaduskeskus Ahhaa.
Väidetavalt oli juba Archimedesel algeline planetaariumiseade, mis ennustas Päikese, Kuu ja planeetide liikumist. Antikythera mehhanism on tõend, et antiikajal niisuguseid mehhanisme tõepoolest ehitati. Giovanni Campano (1220–1296) kirjeldas oma teoses "Theorica Planetarum" planetaariumi ning õpetas ka seda ehitama.
Nõukogude ajal tuldi usuvastase võitluse raames korduvalt välja ettepanekutega muuta planetaariumideks kirikuid. Aleksander Nevski katedraal Tallinnas jäi küll Aleksius II protesti mõjul planetaariumiks ümber ehitamata, kuid Riia Kristuse Sündimise katedraaliga sai see plaan 1963. aastal teoks.
Maailma põhjapoolseim planetaarium paikneb Norras Tromsøs.
Eestis on kaks planetaariumi, mõlemad asuvad Tartus: Tartu tähetorni klassikaline optilis-mehaaniline planetaarium ja teaduskeskuse AHHAA täissfääriline hübriidplanetaarium.
Kalamaja talu kalmistu
Ajalugu
Arvatavasti jõudis ta enne 1940. aasta juunipööret asutada ametlikult oma talu maadele ka uue kalmistu. Kask ise arreteeriti 29. juunil 1941 poliitilistel põhjustel ning oli vangistuses GULagi erinevates kohtades Venemaal ja Siberis. Tema pere põgenes 1944. aastal Läände. Kask vabanes 1956. aastal, tuli tagasi Eestisse ning ennistati õppejõutööle Tartu Ülikoolis.
1958. aastal sai ta tagasi ka Kalamaja talu. Kui Mihkel Kask 1968. aastal suri, maetigi ta oma talu kalmistule. Hiljem on sinna maetud ka tema 2012. aastal Šveitsis surnud poeg, arhitekt Tõnis Kask.
Kirjeldus
Kalmistu on ilma piireteta ringjas ala, seda ümbritseb kasesalu. Kalmistule on maetud kaks lahkunut, mõlemale on püstitatud ka maakivist hauatähis.
Alūksne loss
pisi|Alūksne loss pisi|Alūksne loss Alūksne loss ehk Aluliina loss (läti keeles Alūksnes pilsmuiža, Alūksnes Jaunā pils ja Marienburgas pils) on loss Lätis Alūksne piirkonnas Alūksne linnas aadressil Pils iela 74.
Ajalugu
1741. aastal kinkis keisrinna Jelizaveta Alūksne oma kantslerile krahv Mihhail Vorontsovile, kes aga sinna elama ei asunud, vaid müüs mõisa juba 1744. aastal Otto Hermann von Vietinghoff-Scheelile. Vietinghoff-Scheelide kätte jäi valdus kuni võõrandamiseni 1920. aastal.
Nõukogude okupatsioon Lätis (1944–1991)
Nõukogude okupatsioon Lätis (1944–1991) oli Läti ala okupeerimine Nõukogude Liidu poolt Teise maailmasõda käigus ja selle järel. See algas jaanuaris 1944 Nõukogude vägede sissetungiga Lätisse ning lõppes Läti Vabariigi taastamisega augustis 1991 ja Nõukogude vägede väljaviimisega Lätist augustis 1994.
Alūksne loss
Loss
Uusgooti stiilis loss ehitati aastatel 1860–1863 Alexander von Vietinghoff-Scheeli ajal. Selle ümber on säilinud mitmed kõrvalhooned: valitsejamaja (endine mõisa häärber), aidad ja aednikumaja. Praegu asub lossis Alūksne muuseum.
Lossipark
Lossi ümber on suur XIX sajandil rajatud Inglise stiilis park, mis piirneb Alūksne järve rannaga; lossipark on üks liigirikkamaid Lätis. Seal asub XVIII sajandil rajatud regulaarse planeeringuga ampiirstiilis väravatega aed. Pargis on veel mitmeid väiksemaid dekoratiivseid elemente, nagu Aiolose ja Pomona templid, Vietinghoffide mausoleum (arhitekt Johann Wilhelm Krause), laternatega Veneetsia sild, palmimaja, Hiina paviljon, linnupaviljon, Aleksandri paviljon ja Otto von Vietinghoffi graniitobelisk. Parki ja järvesaarel paiknevat Aluliina ordulinnust ühendab puust sild.
Eesti Ehitab
Eesti Ehitab (rahvusvahelise nimega Estbuild) on Tallinnas Eesti Näituste messikeskuses igal aastal toimuv rahvusvaheline ehitusmess; ühtlasi Eesti suurim ehitusmess. Messi korraldab Eesti Näituste AS.
Esimene mess toimus 1997.
Popkantri
Popkantri on kantrimuusika alaliik, milles on ühinenud Nashville'i kantri ja soft rock. Popkantri kujunes välja 1970. aastatel.
Maatäht
Maatäht (Geastrum) on kandseente perekond maatäheliste sugukonnast.
Carl Carlson
Carlton "Carl" Carlson on tegelaskuju sarjas "Simpsonid".
Carl Carlson ja Lenny Leonard on parimad sõbrad. Carl Carlson on tihti koos Homer Simpsoni ja Lenny Leonardiga Moe kõrtsis. Ta töötab koos Homeri ja Lennyga Springfieldi tuumaelektrijaamas.
Rebashein
Rebashein (Amaranthus) ehk amarant on rohttaimede perekond rebasheinaliste sugukonnast.
Perekonda kuulub umbes 50 liiki, mis on peamiselt üheaastased, vähem esineb mitmeaastased liike. Liigid on kosmopoliitse levikuga. Eestis kasvab umbes 10 liiki harvade tulnukatena.
Mitut rebasheina liiki kasvatatakse ilutaimena, näiteks longus rebasheina (Amaranthus caudatus) ja pööris-rebasheina (Amaranthus paniculatus).
Mitmete liikide seemned on tärklise-, õli- ja proteiinirohked. Võrreldes enamiku teraviljadega valgu- ja mineraalaineterikkamad. Neis sisalduvad aminohapped on hästi tasakaalustatud. Rebasheina seemnete saadust nimetatakse amaranthiks. Amaranthi süüakse röstitult, sellest valmistatakse putru, kondiitritooteid ja karastusjooke. Amaranti jahust valmistatud tainas on niiske ja magus, ei sisalda gluteeni. Jahust valmistatakse lamedaid küpsetisi, pannkooke ja vahvleid, nisujahuga segatult leibu ja kooke. Mõne rebasheina (Amaranthus retroflexus, Amaranthus hybridus) lehti ja noori võsusid tarvitatakse köögiviljana nagu spinatit või salatit.
Ronald D. Moore
pisi|Ronald D. Moore (2013) Ronald Dowl Moore (sündinud 5. juulil 1964 Chowchillas) on USA stsenarist ja teleprodutsent. Tema produtseeritud telesarjade hulka kuuluvad "Star Trek: Uus põlvkond", "Star Trek: Süvakosmos 9", "Star Trek: Voyager" ja "Battlestar Galactica".
Nikolai Kuznetsovi nimeline mereväeakadeemia
pisi|Nikolai Kuznetsovi nimeline mereväeakadeemia Nõukogude Liidu laevastikuadmirali N. G. Kuznetsovi nimeline mereväeakadeemia (vene keeles Военно-морская академия имени Адмирала Флота Советского Союза Н. Г. Кузнецова), endine Nikolai I nimeline mereakadeemia (Морская Николаевская академия) on Venemaa kõrgem sõjaväeline merendusõppeasutus, Venemaa sõjalaevastiku õppe- ja teaduskeskus. Akadeemia asub Peterburis.
Õppeasutus loodi 29. jaanuaril 1827 mereväe kadetikorpuse juurde ohvitseriklassina, mille kursus oli algselt kahe- ja hiljem kolmeaastane. 1862 reorganiseeriti see "akadeemiliseks kursuseks" ja 1877 Nikolai I nimeliseks mereväeakadeemiaks. Nõukogude ajal vahetas akadeemia korduvalt nime ning pälvis Lenini, Oktoobrirevolutsiooni ja Ušakovi ordeni. Nikolai Gerassimovitš Kuznetsovi nime kannab see 1990. ja praegust nimekuju 2008. aastast. Ta on kandnud ka Kliment Vorošilovi, Aleksei Krõlovi ja Andrei Gretško nime.
Eestlastest on akadeemiat juhatanud Johan Ludri (1937).
Haisev pilvik
Haisev pilvik (Russula foetens) on pilvikuliste sugukonda pilviku perekonda kuuluv seen.
Kübar on kollakaspruun; 8–20 cm lai.
Eestis kasvab ta leht- ja segametsades, väga sageli.
Eesti rahvarõivad
pisi|[[Muhu rahvarõivad]] pisi|[[Seto rahvarõivad]] pisi|Eesti rahvarõivad: [[Kadrina kihelkond|Kadrina naine, Mihkli mees, Seto tüdruk, Paistu tüdruk]] pisi|Eesti rahvarõivad: [[Muhu kihelkond|Muhu pruut, Karja naine, Tõstamaa naine, Pärnu-Jaagupi mees]] Eesti rahvarõivad ehk rahvariided on koondnimetus ajaloolistele Eesti talupojarõivastele, mis hõlmab nii igapäevariietust kui pidulikke rõivaid. Lisaks soolistele ja sotsiaalsetele erijoontele erinevad rahvariided ka piirkonniti. Samuti on rahvarõivad aja jooksul muutunud.
Rahvarõivad on omased iseloomulikud seisuslikule ühiskonnale ja märkisid Eestis nii seisuslikku (talupojaseisust) kui ka rahvuslikku (maarahvast) kuuluvust. Lisaks seisuslikule ja rahvuslikule kuuluvusele kujutasid nii argi- kui ka piduriided endast keerulist märkide süsteemi, mis viitasid nii kandja sotsiaalsele seisundile, perekonnaseisule kui ka eale.
Rahvustikand
Eesti rahvarõivaste tikandid on olnud mõjutatud muu hulgas Lääne-Euroopast ning sealt pärinenud stiilidest: 17.–18. sajandi barokist, 18. sajandi lõpu ja 19. sajandi rokokoost ning klassitsismist.
Piirkondlikud erinevused
Rahvariiete piirkondlikke erinevusi vaadeldakse neljas suures rühmas: Lõuna-Eesti, Põhja-Eesti, Lääne-Eesti ja saared.
Piirkondlikud erinevused, mis 19. sajandiks välja kujunesid, olid tingitud sellest, liiguti peamiselt vaid oma kodukihelkonnas, ja sellest, et sealseid riietumistraditsioonide austati ja neist peeti kinni. Põhja-Eesti riietus oli uuendustele vastuvõtlikum: tänu Tallinna kui Eestimaa kubermangu tähtsa kaubanduslinna ja kiiresti areneva Peterburi lähedusele levisid Põhja- Eestis ka muude maade rõivanähtused. Lõuna-Eesti jäi sel ajaperioodil haldusjaotuse tõttu Liivimaa kubermangu, mille keskuseks oli Riia ja millest Lõuna-Eesti kihelkonnad jäid kaugele.
Lõuna-Eesti
pisi|Setu rahvarõivaid kandev naine Kihelkonnad: Halliste, Hargla, Helme, Kambja, Kanepi, Karksi, Karula, Kodavere, Kolga-Jaani, Kursi, Kõpu, Laiuse, Maarja-Magdaleena, Nõo, Otepää, Paistu, Palamuse, Pilistvere, Puhja, Põltsamaa, Põlva, Rannu, Rõngu, Rõuge, Räpina, Sangaste, Setumaa, Suure-Jaani, Tartu-Maarja, Tarvastu, Torma, Urvaste, Vastseliina, Viljandi, Võnnu, Äksi
Lõuna-Eesti talupojarõivastuses püsisid vanad rõivavormid, kuid rahvarõivad olid ka piirkonniti küllaltki erinevad. Põhja-Tartumaa ja Põhja-Viljandimaa läksid moemõjutustega kiiremini kaasa ja hiljem levisid need mõjutused ka lõuna poole. 18. sajandil hakkas omaseks saama kahar seelik, mis oli algul ühevärviline, hiljem pikitriibuline. Üldiseks sai seelik 19. sajandil. Naised kandsid villaseid või linaseid piklikust kangalaiast õlgkatteid 19. sajandi keskpaigani (või kauemgi), kuigi need olid populaarsed juba muinasajal. Tavaliselt kandis Lõuna-Eesti naine pikkade varrukatega, pilu või geomeetrilise tikandiga kaunistatud särki. Abielunaistel kuulus riietuse juurde ka tanu, mis oli tehtud valgest linasest riidest ning mida kaunistasid laubale jääv pits ja siidlindid kuklas. Mehed kandsid iseloomulikku ülikonda, mis koosnes särgist, pükstest ja lühikesest kuuest. Erinesid ainult mulgi mehed, kes kandsid pikka kuube.
Ehkki Lõuna-Eesti polnud moemõjutustele nii aldis kui Põhja-Eesti, oli ka seal muude rahvaste mõjutusi. Lõuna-Võrumaa rõivastel oli ühisjooni lätlastega ning kogu Lõuna-Eestis levis seesuguseid venepäraseid jooni nagu punane puuvillane lõng tikandites ja sissekootud kirjades. Vene rahvakultuur mõjutas Kagu-Eesti rõivastust, eriti aga setosid, kes olid pikka aega muust Eestist poliitiliselt eraldatud. Seto naised kandsid 19. sajandi esimesel poolel kitsaste ja pikkade varrukatega venepäraseid särke. Kui oli pidulik sündmus, siis käis meestel ülikonna juurde ka särgi peal kantav valgest villasest riidest umbkuuetaolinekehakate, mis sarnanes vene naiste sarafanile ja mida kutsuti rüüks nagu varasemat kuubegi. Rüü oli liigvarrukatega, mis rippusid seljal vöö alla pistetult. Setode kuuluvust lõunaeestlaste hulka näitasid nende ehted, peakatted, puusapõlled ja geomeetriline element, mida kandsid teisedki Lõuna-Eesti naised.
Mulgimaa on piirkond, kus püsisid vanapärasused eriti tugevalt: naised kandsid algelise lõikega särke, pearätte, arhailise taimornamendiga kaunistatud puusapõllesid, kokku õmblemata vaipseelikuid, linaseid ja villaseid õlakatteid. Mehed kandsid pikki pükse ja enne kui mindi üle linnamoele, kandsid mulgi mehed pidulikel puhkudel musti pikk-kuubi, mis lõikelt sarnanesid särgiga. Traditsioonilist rõivastust kanti kauem jõukamates peredes.
Põhja-Eesti
Kihelkonnad: Alutaguse, Ambla, Anna, Hageri, Haljala, Harju-Jaani, Harju-Madise, Iisaku, Juuru, Jõelähtme, Jõhvi, Järva-Jaani, Järva-Madise, Jüri, Kadrina, Keila, Koeru, Kose, Kuusalu, Lüganuse, Nissi, Paide, Peetri, Rakvere, Rapla, Risti, Simuna, Türi, Vaivara, Viru-Jaagupi, Viru-Nigula, Väike-Maarja.
Põhja-Eesti oli piirkond, mis võttis kõige altim uuendustele ning sealt edasi levisid need ka ülejäänud Eestisse. Tallinna ümbruses levisid üle maa mitmed Euroopa moerõivastega seotud nähtused: meestel põlvpükstest ja vatist koosnev ülikond ning naistel pikitriibuline seelik ja indigoga tumesiniseks värvitud villased rõivad.
Põhja-Eesti rahvariiete kõige iseloomulikum joon naisterõivastuses: naised kandsid varrukateta särki ja selle peal lühikest varrukatega pihakatet (käiseid). Käiste ja abielunaiste iseloomuliku tanu geomeetriline ornament asendati 18. sajandi lõpus lillkirjaga, mis muutus Virumaa paikkondlikuks omapäraks. 19. sajandi alguseks oli Põhja-Eestis tavapärane naiste peakate pottmüts.
Nagu Lõuna-Eestis, nii esines ka Põhja-Eestis piirkondlikke erinevusi. Rannaalade rahvariided olid Soome mõjuga, Peipsi põhjarannikul võis leida vene- ja vadjapäraseid jooni.
Lääne-Eesti
Kihelkonnad: Audru, Hanila, Häädemeeste, Karuse, Kirbla, Kullamaa, Lihula, Lääne-Nigula, Martna, Mihkli, Märjamaa, Noarootsi, Pärnu, Pärnu-Jaagupi, Ridala, Saarde, Tori, Tõstamaa, Varbla, Vigala, Vändra.
Rõivaste loend
''Siin on loetletud rõivaid.
Eesti rahvarõivad
Lääne-Eesti
Lääne-Eesti rahvarõivastel oli ühisjooni nii Lõuna- kui ka Põhja-Eestiga. Lääne-Eesti lõunaosas oli näha vanemaid elemente, mis olid sarnased Lõuna-Eesti elementidega: näiteks vanatriibulised pikad püksid, mida mehed kandsid. Piirkonnale iseloomulikud olid lambapruunid ja -mustad ülerõivad. Naiste ülikonda kuulus pikkade varrukatega särk, mille peal kanti kampsunit (jakki) ja liistikut (vesti). Liistikut kanti eriti Läänemaal. Rõivastusse kuulus ka kolmnurkselt kokkumurtud õlarätt, mida kanti nii otse õlgadel kui ka kampsuni all.
Mehed riietusid põlvpükstest ja vatist koosnevasse ülikonda,välja arvatud Lääne-Eesti lõunaosas, kus nad kandsid endiselt vanatüübilisi pikki pükse. Nii nagu Põhja-Eestis, värviti ülikond ka Läänemaal potisiniseks, Pärnumaale oli iseloomulik teha ülikond lambapruunist või -mustast villasest riidest. Pärnumaa villaste ülikondade omapäraks olid vasknööpidest hõlmakaunistused. .
Kuigi Lääne-Eesti võttis uuendused kiiremini vastu kui Lõuna-Eesti, kestis traditsiooniline rõivastus seal veel 20. sajandi alguselgi, Kihnus kui omaette lokaalses rühmas kantakse traditsioonilist riietust veel tänapäevalgi.
Saared
Kihelkonnad: Anseküla, Emmaste, Jaani, Jämaja, Kaarma, Karja, Kihelkonna, Kihnu, Käina, Kärla, Muhu, Mustjala, Pöide, Püha, Pühalepa, Reigi, Ruhnu, Valjala, Vormsi.
Saarte piirkonna alla loetakse Saaremaa, Hiiumaa ja Muhu. Peamised moeuudised Euroopast jõudsid saartele Läänemere kaudu, mis oli tähtis ühendustee. Palju ühisjooni oli saarte rahvariietel eestirootslaste riietusega: näiteks kurrutatud seelikud, mis kujunesid 19. sajandil põikitriibuliseks, hiljem pikitriibuliseks. Igal saarel oli rõivastus mingil määral erinev, Saaremaal isegi igas kihelkonnas. Seda seetõttu, et rõiva kujunemist mõjutas saare asend, erinevused looduslikes tingimustes ja sellest tulenev erinev majanduslaad.