cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tallinna–Narva maantee
Ajalugu
1964. aasta veebruaris alustati Tallinna–Leningradi maantee esimestel kilomeetritel (4,9–12,2), Tallinna–Maardu vahelise lõigu tsementbetoontee ehitustöid. Teelõiku ehitati kolm ja pool aastat. Muldkeha oli 30 meetrit lai ja teekatte laius oli 2×7,6 meetrit (neli sõidurada, kummalgi pool kaks). 1967. aasta novembris valminud 7,1 kilomeetri pikkuse lõigu näol oli tegemist Eesti esimese kahe eraldatud sõidusuundadega maanteega. Ekslikult on arvatud, et just seda teelõiku ehitasid Saksa sõjavangid.
Tallinna–Narva maantee laiendamine jätkus 1970. aastatel seoses 1980. aasta Moskva olümpiamängude purjespordivõistluste toimumisega Tallinnas. Suurimaks projektiks kujunes Kuusalu–Valgejõe 23,7 kilomeetri pikkuse teelõigu neljarealiseks ehitamine. Olümpiamängude ettekäändel remonditi ka mitmeid teisi maantee lõike. Maantee neljarealiseks ehitamist jätkati ka 1980. aastatel ja kümnendi lõpuks oli lisandunud 24,3 kilomeetrit I klassi maanteed. Ehitustööd peatusid 1990. aastate alguses Eesti taasiseseisvumisele järgnenud majanduslanguse tõttu.
Poolelijäänud töid jätkati vaikselt 1990. aastate teises pooles. 2002. aastal alanud Ikla–Tallinn–Narva maantee taastusremondi projekti raames rekonstrueeriti põhjalikult maantee Virumaale jääv osa, kokku 113,7 kilomeetri ulatuses. 2004. aastal alustati Maardu–Valgejõe teelõigu rekonstrueerimist, et viia see euronõuetega vastavaks. Valgejõe–Rõmeda teelõigu renoveerimise esimese etapi raames toimusid 2009 – 2011 suuremahulised rekonstrueerimistööd Liiapeksi–Loobu teelõigul. Teiseks etapiks oli Viitna möödasõidu ehitus, mida oli alustatud juba 1980. aastatel. Neljarealise maanteena ehitatud möödasõit valmis 2012. aastal.
thumb|Tallinna-Narva maantee Jägala lähedal 2010. aastal valmis neljarealine Kukruse–Jõhvi teelõik, mis oli seni Eesti suurim ja kallim tee-ehitusprojekt. See Tallinna–Narva maantee 7- kilomeetrine lõik (156,0–163,2) oli varem üks Eesti ohtlikumaid teelõike. 2012 aastal avati Loo–Maardu rekonstrueeritud teelõik. Tööde käigus ehitati teelõik 3,7 kilomeetri ulatuses kuuerajaliseks ning 3,1 kilomeetri ulatuses neljarajaliseks I klassi maanteeks. Tegemist oli esimese kuuerealise maanteelõiguga Eestis. Samal aastal valmis ka Tallinna–Narva ja Rakvere–Haljala maantee eritasandiline ristmik.
Sillamäe eritasandiline liiklussõlm valmis 2017. aastal. Sama projekti raames kaotati ka samatasandiline ristumine Sillamäe sadama raudteega. Rõmeda ja Haljala vaheline neljarealine teelõik avati 2020. aastal, mille järel on Tallinn–Narva maantee 80 kilomeetrine lõik Tallinnast Haljalani täies ulatuses vähemalt neljarealine I klassi maantee.
2022. aasta alguses valmis Tallinna–Narva maanteed, Tallinna ringteed ja Laagna teed ühendav Väo eritasandiline liiklusõlm.
Asulad Tallinna–Narva maanteel
pisi|Tallinna–Narva maantee talvel. Pildistatud Kuusalu lähedal Tallinn, Iru küla, Nehatu küla, Loo alevik, Liivamäe küla, Maardu linn, Maardu küla, Võerdla küla, Vandjala küla, Loo küla, Rebala küla, Jõelähtme küla, Koogi küla, Jägala küla, Ruu küla, Kodasoo küla, Rummu küla, Saunja küla, Valkla küla, Kiiu alevik, Kuusalu alevik, Kuusalu küla, Ilmastalu küla, Kupu küla, Kahala küla, Vahastu küla, Kolga alevik, Liiapeksi küla, Kemba küla, Kõnnu küla, Valgejõe küla, Läsna küla, Loobu küla, Viitna küla, Rõmeda küla, Liiguste küla, Kärmu küla, Aaspere küla, Sauste küla, Lihulõpe küla, Vanamõisa küla, Haljala alevik, Kisuvere küla, Idavere küla, Aasu küla, Põdruse küla, Arkna küla, Roodevälja küla, Aluvere küla, Sõmeru alevik, Koovälja küla, Kaarli küla, Raudlepa küla, Katku küla, Võhma küla, Muru küla, Rahkla küla, Sämi küla, Sämi-Tagaküla küla, Varudi-Vanaküla küla, Pikaristi küla, Varudi küla, Võrkla küla, Pada küla, Aasukalda küla, Tüükri küla, Pada-Aruküla küla, Koogu küla, Oru küla, Rannu küla, Kõrtsialuse küla, Kõrkküla küla, Purtse küla, Liimala küla, Jabara küla, Mustmätta küla, Varja küla, Voorepera küla, Aa küla, Saka küla, Ontika küla, Kaasikaia küla, Amula küla, Järve küla, Paate küla, Täkumetsa küla, Kukruse küla, Kabelimetsa küla, Edise küla, Kotinuka küla, Linna küla, Pühajõe küla, Voka küla, Konju küla, Vaivina küla, Päite küla, Sillamäe linn, Perjatsi küla, Pimestiku küla, Sinimäe alevik, Udria küla, Hundinurga küla, Hiiemetsa küla, Laagna küla, Puhkova küla, Vodava küla, Peeterristi küla, Tõrvajõe küla, Soldina küla, Olgina alevik, Narva linn.
Sillad Tallinna–Narva maanteel
pisi|Tallinna–Narva maantee Kohtla-Järve ja Jõhvi vahel Sildade nimistu pärineb Teeregistri andmebaasist
Tallinna–Narva maanteega ristuvad riigimaanteed
pisi|Eesti põhiteede kaart
Nõmme Muusikakooli Puhkpilliorkester
Nõmme Muusikakooli Puhkpilliorkester on puhkpilliorkester, kus mängivad Nõmme Muusikakooli õpilased.
Orkester asutati 1992. aastal. Palju aastaid oli orkestri dirigent Ago Lend. Viimased aastad on dirigendipuldis olnud Harry Illak, Ülo-Mati Sõro, Vigo Uusmäe, Mart Kivi ja Aigar Kostabi.
Orkester on esinenud Nõmme Muusikakooli avalikel kontsertidel ja saavutanud auhinnalisi kohti vabariiklikel konkurssidel:
Proterosoikum
Proterosoikum ehk agueoon on noorim eelkambriumi alajaotus ja Maa geokronoloogilise skaala pikim eoon. See on defineeritud kui periood 2500 miljonit aastat tagasi kuni 542 ± 1 miljoni aastat tagasi, selle eelneb arhaikum ja järgneb fanerosoikum. Proterosoikum jaguneb paleoproterosoikumiks, mesoproterosoikumiks ja neoproterosoikumiks.
Proterosoikum kujutab endast ajaperioodi, mil toimus Maa keskkonna, biosfääri hapnikuga rikastumine, leidis aset mitu globaalse ulatusega jääaega ning hakkasid levima esimesed eukarüoodid ja keerulised mitmerakulised eluvormid. Proterosoikumi lõpuks loetakse kambriumi plahvatust, mille tagajärjel hakkas maakeral laialdaselt levima keeruline, skelette omav elustik.
Proterosoikumi kivimid
pisi|2,1 miljardit aastat vana [[raudkvartsiit, proterosoikumis episoodiliselt levinud settekivim]]
Proterosoikum on kivimiliselt palju paremini esindatud kui arhaikum. Lisaks tardkivimitele ja süvamerelistele setetele esineb ka palju madalate sisemerede setteid. Võrreldes arhaikumiga on kivimid väiksema moondeastmega või lausa moondumata. Proterosoikumis muutusid esmakordselt laialtlevinuks karbonaatsed setted (põhiliselt dolomiit). Vulkanogeensete setete osakaal langes võrreldes arhaikumiga, samas kvartsi osakaal setetes suurenes. Ilmusid ka esimesed süsinikulised setted, ligikaudu 2,0 Ga tagasi moodustunud šungiit. Raudkvartsiidid, mis olid väga levinud hilisemas arhaikumis, esinevad ulatuslikult paleoproterosoikumis ning neoproterosoikumis, kuid vaid teatud ajaperioodidel.
Eesti aluskorra kivimid pärinevad paleoproterosoikumist ja mesoproterosoikumi varaseimast osast. Nende kivimite vanima osa moodustab Svekofenni kompleks, mis moodustus umbes 1,9–1,8 miljardit aastat tagasi Svekofenni orogeenis, mis oli tõenäoliselt üks osa superkontinendi Nuna ehk Kolumbia tekkeprotsessist. Need kivimid on endiste saarkaarte tard- ja settekivimid, mis on tugeva moonde käigus muutunud gneissideks. Noorem kompleks on moodustunud u 1,65–1,54 miljardit aastat tagasi ja koosneb rabakivigraniidi plutoonidest, mis kajastavad tõenäoliselt sel perioodil arenema hakanud mandririftistumise protsesse, mis küll lõpuni ei kulgenud.
Eesti vanim settekivimite kompleks, mis koosneb põhiliselt erineva terasuurusega terrigeensetest setetest, pärineb neoproterosoikumi lõpust, Ediacara ajastust.
Atmosfääri, hüdrosfääri ja biosfääri areng
Proterosoikumis valitsenud olusid maakera pinna keskkonnas võib vaadelda kui üleminekut arhaikumi tugevalt redutseerivast ja hapnikust vaesustunud keskkonnast fanerosoikumi hapnikulise keskkonnani. Molekulaarne hapnik on mänginud eriliselt tähtsat rolli maakera arengus, kuna selle tugeva oksüdeerija ilmumine atmosfääri ja ookeanidesse on kardinaalselt ja pöördumatult muutnud Maa pinna keemilisi omadusi. O2 on tugevaima looduses laialt levinud elektronaktseptorina võimaldanud keerulise hulkrakse elu tekke ja leviku. Samas peetakse tsüanobakterite fotosünteesi ainsaks tõsiseltvõetavaks mehhanismiks, mis suudab atmosfääris suurt O2 sisaldust tekitada ja hoida. Seega on Maa atmosfäär, hüdrosfäär ja biosfäär omavahel lahutamatult seotud, mistõttu tuleks neid ka koos käsitleda.
Suur Hapnikusündmus
pisi|420px|Üks võimalik intepretatsioon hapnikusisalduse suurenemisest Maa ajaloo vältel. Ajatelg näitab väärtusi miljardites aastates tagasi, hapniku kontsentratsioon on märgitud [[atmosfäär (ühik)|atmosfäärides. Graafiku koostamisel kasutatud erinevad hinnangud jäävad punase ja rohelise joone vahele.
1. staadium. Hadaikum ja arhaikum, mil O2 peaaegu puudus atmosfääris,
2. staadium. Suur Hapnikusündmus ja sellele järgnenud etapp, mil O2 sisaldus hakkas esmakordselt suurenema.
3. staadium. "Igav miljard", mil O2 sisaldus püsis stabiilselt väike.
4. ja 5. staadium. Neoproterosoilisest hapnikusündmusest kuni tänapäevani, mil O2 sisaldus suureneb tänapäevase tasemeni ja jääb püsima]]
2,4–2,3 miljardit aastat tagasi toimus oluline muutus Maa eksosfääris, mida on nimetatud ka Suureks Hapnikusündmuseks. Geokeemilistele andmetele tuginedes on intepreteeritud, et 100 miljoni aasta jooksul suurenes hapnikusisaldus atmosfääris kuni protsendini tänapäevasest tasemest, kuigi pole kindlust selle kohta, kui ühtlaselt see suurenemine toimus. Igatahes tõi see kaasa drastilised muutused erosiooni- ja settimisprotsessides, näiteks ilmusid hapnikusündmuse ajal esimesed säilinud evaporiitsed ja fosforiitsed setted, samuti ka punastest raudoksiididest rikastunud kontinentaalsed setted, nn red beds. . Hapnikusündmuse põhjuste üle vaieldakse, kuid need võisid seisneda näiteks tsüanobakterite mitmekesistumises, biogeenset O2 tarbivate keemiliste reaktsioonide ammendumises, vahevööst eralduvate gaaside redoksoleku muutuses või kontinentide suures kasvukiiruses arhaikumi ja proterosoikumi piiril. Ookeanide madalama kihi hapnikusisaldus oli tõenäoliselt tasakaalus atmosfääriga, kuid süvaookean jäi tõenäoliselt anoksiliseks. Seda sündmust on peetud oluliseks elu arengus ka selle tõttu, et enamik primitiivsetest prokarüootidest olid tõenäoliselt anaeroobsed, mistõttu hapnik võis mõjuda suurele osale neist hukutavalt. Ellujääjad olid tõenäoliselt sunnitud kiirelt evolutsioneeruma, et uute tingimustega kohastuda, mis võis omakorda olla oluline eukarüootide tekkele.
pisi|vasakul|[[Huroni jäätumine|Huroni ja Krüogeeni jäätumiste ajal võis terve maakera olla kaetud liustikega. Seda tuntakse "Lumepall Maa" stsenaariumina]] Laias laastus suure hapnikusündmusega samaaegselt leidis aset ka paleoproterosoiline ehk Huroni jäätumine, mille jälgi, näiteks liustikusetteid, on leitud mitmelt kontinendilt. Mõni neist setetest pärineb kraatonitelt, mis asusid jäätumiste ajal arvatavasti madalatel laiuskraadidel. See viitab tervet maakera katvatele liustikele, ehk nn "Lumepall Maa" stsenaariumile. Jäätumise põhjus ei ole veel selge, kuid kuna Huroni jäätumine korreleerub üsna hästi Suure Hapnikusündmusega, on loogiline oletada, et neil kahel olulisel keskkonnamuutusel oli põhjuseline seos. Üks hüpotees väidab, et vasttekkinud vaba hapnik oksüdeeris enamiku atmosfääri metaanist. Kuna metaan on tugev kasvuhoonegaas, võis selle vähenemine põhjustada suure languse maapinna keskmises temperatuuris. Samuti võib põhjus olla paleotektooniline, seoses hiidkontinendi Kenorlandi lagunemise ja ümberpaigutamisega, mis suurendas globaalsel skaalal porsumise intensiivsust ja seega vähendas CO2, teise võimsa kasvuhoonegaasi sisaldust atmosfääris.
"Igav miljard"
Perioodist 2,3–1,8 miljardit aastat tagasi ei ole leitud usaldusväärseid andmeid atmosfääri O2 sisaldusest. Ajaperioodi 1,8–0,85 miljardit aastat tagasi on nimetatud "igavaks miljardiks", kuna selle aja vältel olid valitsevad keemilised tingimused peaaegu muutumatud ja bioloogilise evolutsiooni suhtes pärssivad. Atmosfääri hapnikutase oli tõenäoliselt 1–10% tänapäevasest hapnikusisaldusest. Ookeani madalamad kihid näivad olnud hapnikulised, kuid kontinentidel toimuva intensiivse porsumise tulemusena võis ookeani pääseda suur kogus sulfaati, mille bakteriaalsel redutseerimisel muutus süvaookean sulfiidseks ja anoksiliseks. Teine hüpotees väidab, et ookeani kihid hakkasid sel perioodil segunema ning ka süvaookeanis hakkas hapnikusisaldus suurenema. Ligikaudu 1,9 miljardit aastat tagasi ilmusid aga esimesed primitiivsed eukarüoodid, kuigi nende teke ja areng on üsnagi vaidlusalune teema. Eukarüootide tekkeviis ei ole veel selgunud, kuid see võis toimuda prokarüootide endosümbiooside tulemustena. Võimalik, et see tugev koostöö oli vajalik, et kohastuda suureneva hapnikusisaldusega. Järgneva miljardi aasta jooksul kulges nende evolutsioon arvatavasti väga aeglaselt.
Neoproterosoiline hapnikusündmus
Suur hulk asitõendeid viitab teisele, neoproterosoilisele hapnikusündmusele umbes 850–540 miljonit aastat tagasi. Selle tulemusel tõusis atmosfääris O2 kontsentratsioon tänapäevase suurusjärguni, kuid selle tõusu täpne iseloom pole veel selgunud. Krüogeeni ajastul, mis vastab selle perioodi algusele, leidis aset vähemalt kolm suuremat jäätumist, kusjuures kahe viimase puhul näitavad paleomagnetilised andmed, et liustikke leidus ka väga madalatel laiuskraadidel. See viitab jällegi Lumepall Maa stsenaariumile, kuigi paljud uurijad pooldavad ideed, et ekvatoriaalsed alad jäid siiski pigem jäävabaks (Slushball Earth). Läbilõikes järgnevad krüogeeni jääaegadele tihti karbonaatsed setted, mis viitavad jäätumisele järgnevale kõrgetemperatuurilisele perioodile. Jääajad võisid olla põhjustatud O2 sisalduse suurenemisest johtuvast CO2 sisalduse väheenmisest ning Rodinia hiidmandri lagunemisest ja Gondwana tekkest lõunapooluse lähedal. Krüogeeni sündmuste tagajärjel muutus Maa keskkond atmosfääri koostise ja klimaatiliste tingimuste poolest sarnaseks fanerosoikumi omaga. Süvaookeani hapnikusisaldus suurenes tõenäoliselt tänapäevasega sarnanevale tasemele.
Krüogeeni ja selle järgneva Ediacara suhteliselt külmad tingimused võisid anda eelise keerulistele mitmerakulistele eukarüootidele, tänapäevaste loomade eellastele. Mitmerakulised organismid hakkasid proterosoikumi lõpus kiiresti levima ja arenema, kulmineerudes ülemaailmse levikuga Ediacara faunana ja hiljem, proterosoikumi lõppedes, kambriumi plahvatusega. Ühe hüpoteesi väitel asustasid need primitiivseimad loomariigi esindajad varem vaid külmemaid piirkondi, kuna soojematel aladel pakkusid kõrgele temperatuurile kohastunud prokarüoodid liiga palju konkurentsi. Kliima külmenemine andis eelise aga mitmerakulistele ja need said lõpuks ülemaailmselt levida. .
Mikroskoopilised fossiilid
Umbes 1,7–1,0 miljardit aastat vanades setetes leidub rohkelt eukarüootseid mikrofossiile, kuid nende mitmekesisus ja evolutsioneerumiskiirus on väike. Umbes 1,7 miljardit aastat tagasi ilmusid akritarhid, problemaatiline eukarüoodirühm, mille sugulust tänapäevase elustikuga on keeruline määrata. Mõningaid 1,4 miljardit aastat vanu keerulise pinnamorfoloogiaga akritarhe on peetud ka seente eellasteks. 1,2 miljardit aastat vanades setetes hakkab leiduma hulgaliselt punavetikate fossiile, 1 miljard tagasi pruunvetikaid ja 750 miljonit aastat tagasi kodaamööbe.
Ediacara-aegsest Doushantuo kihistust Lõuna-Hiinas on avastatud mitmerakulised keerulise morfoloogiaga mikrofossiilid, mis olid tõenäoliselt mitmerakuliste eukarüootide embrüod, kuigi see intepretatsioon on kahtluse all. (Erwin 2011)
Megaskoopilised fossiilid
pisi|Grypania on varaseim palja silmaga nähtav eukarüoodifossiil Grypania on vanim leitud megaskoopiline (palja silmaga nähtav) eukarüoot. Neid kivistisi, mis ühe kirjelduse järgi meenutavad surnud ja kompresseeritud vorste või rosinaid, on leitud Michiganist, ligikaudu 1,85 miljardit aastat vanadest rauarikastest setetest. Need kujutavad endast tõenäoliselt eukarüootseid vetikaid, kuigi on väidetud ka, et tegemist võib olla tsüanobakterite kolooniatega.
800–900 miljonit aastat tagasi hakkab leiduma juba keerulisemaid megaskoopilisi eukarüoote, millest enamik sarnaneb vetikatega, kuid leidub ka väidetavaid loomariigi esindajaid. Hiinast on avastatud mõned segmenteeritud, algeliste rõngusside sarnased fossiilid, näiteks umbes miljard aastat vana Parmia või 800–850 miljonit aastat vana Sinosabellidites. 740 miljonit aastat tagasi elutsenud Protoarenicola ja Pararenicola on kitsad, 15–20 mm pikad peenelt segmenteeritud filamendid, mis on juba veidi rohkem eristunud morfoloogiaga.
Ediacara fossiilid
Ediacara fauna oli esimene loomarühm, mis levis ülemaailmselt, kuid siiski põhiliselt külmaveelistel aladel. Soojemates piirkondades elutsesid samal ajal esimesed kaltsiitse välisskeletiga loomad, näiteks laialtlevinud Cloudina. Selle varajase looma kausikujulistes skelettides on leitud ka hulgaliselt sinna puuritud auke, mis viitab sellele liigile spetsialiseerunud kiskjate olemasolule. Ediacara ajastul tekkisid ka esimesed ihno- ehk jäljefossiilid, konkreetsemalt mereloomade poolt merepõhjale jäetud vaod.
pisi|Dickinsonia on üks ikoonilisemaid Ediacara organisme Ediacara makrofauna koosneb põhiliselt skeletita, väga mitmekesise morfoloogiaga organismidest, kellest enamikku peetakse väljasurnud klaadide esindajateks. Mõningaid, näiteks Kimberellomorpha ja Dickinsoniomorpha, loetakse mõnikord ka tänapäevaste loomade eellasteks. Ediacara makrofauna arengus eristatakse kolme etappi:
Ediacara elustik suri nähtavasti kambriumi alguses välja, kuna kambriumi kivimitest ei ole neid organisme enam leitud. Tõenäoliselt oli põhjuseks konkurents kambriumi elustikuga.
Paleotektoonika ja -geograafia
Laamtektoonika olemus proterosoikumis on vaidlusalune teema. Ofioliidid, teatud moondefaatsiesed ja mõned muud subduktsioonivöönditele iseloomulikud struktuurid ilmusid alles neoproterosoikumis. See annab alust oletusele, et tänapäevast tüüpi laamtektoonikat, mida iseloomustavad ulatuslikud subduktsioonivööndid, ei pruukinudki varasemas proterosoikumis eksisteerida. See hüpotees pole siiski kuigi laialt aktsepteeritud, kuna on leitud küllaltki palju nii petroloogilisi kui ka geokeemilisi tõendeid juba arhailise laamtektoonika olemasolu kohta.
Eelkambriumi paleogeograafiat on väga raske rekonstrueerida, kuna selleks vajalike paleomagnetiliste andmete ebatäpsus suureneb ajas väga järsult. Seetõttu suudetakse kraatonite asukohti proterosoikumis määrata vaid üsna suure veaga. Superkontinentide olemasolu parimateks tõenditeks on tihti vaid maksimumid geokeemilistes andmeridades. . Kuna ka orogeenidele on raske määrata ajalisi ja ruumilisi piire, hõlmavad proterosoikumi orogeenid tihti äärmiselt pikki perioode.
Maakera laamtektoonilist ajalugu, vähemalt alates proterosoikumist, on iseloomustanud mitmed superkontinenditsüklid, mis seisnevad litosfääri kraatonite tsüklilises koondumises ja lahknemises. Kuigi rekonstruktsioonid ei lange väga hästi kokku oma ajalistes piirides, toetavad mitmed autorid neoarhailise superkontinendi Kenorlandi eksisteerimist, mille lagunemine langeb kokku arhaikumi-proterosoikumi piiriga ja Suure Hapnikusündmusega.
Juba üsna kindlalt on määratletud superkontinent Nuna ehk Kolumbia teke 1,9–1,8 miljardit aastat tagasi, kusjuures ühe osana sellest protsessist moodustus ka Eesti aluskord.
1100–900 miljonit aastat tagasi koondusid laamad Laurentia, tolleaegse suurima kontinendi ümber, mille tulemusel moodustus superkontinent Rodinia. Seda perioodi tuntakse Grenville'i orogeeni ehk mäestikutekkeetapina. Rodinia lagunemine algas umbes 825 miljonit aastat tagasi, kuid kestis samuti üle saja miljoni aasta. Mõned selle lagunemise iseloomulikud etapid ja tekkinud tütarkontinentide liikumine polaaraladele langevad laias laastus kokku kahe globaalse krüogeeni jäätumisega.
650–530 miljonit aastat tagasi sulgus Mosambiigi ookean ja kerkis Transgondwana mäestik, mida peetakse üheks Maa ajaloo võimsaimaks. Liitunud laamadest moodustus Gondwana hiidkontinent, mis püsis stabiilsena terve paleosoikumi vältel. Baltika laam (ühes Eestiga), Laurentia, Siber ja Põhja-Hiina jäid fanerosoikumi alguses teistest eraldatuks.
Seodaemuni ringkond
Seodaemuni ringkond (Seodaemuni-gu, hangulis 서대문구, hanjas 西大門區) on Souli haldusüksus. Jaguneb 21 linnaosaks (dong).
Marco Polo
thumb|Marco Polo thumb|Marco Polo hiina riietes, ülal tema perekonnavapp Marco Polo (15. september 1254 – 8. jaanuar 1324) oli itaalia rändur ja maadeuurija. Oma esimesele (ja ühtlasi ka viimasele) suurele avastusretkele suundus ta juba 16-aastaselt. Euroopasse naastes oli paljunäinud mees aga juba üle 40.
Päritolu
Marco Polo täpne sünniaeg ja -koht on teadmata. Ühe versiooni järgi sündis Marco Polo rikka Veneetsia kaupmehe perekonnas, kes toona elas Korčula saarel Dalmaatsia rannikul, mis siis veel Veneetsia riigile ei kuulunud. Tänapäeval külastab suure ilmaränduri sünnikodu Korčula linnakeses Horvaatias tuhandeid turiste, kuigi tema ilmaletulekut just seal ei kinnita dokumentaalselt ükski fakt. Muude sünnikohtade hulka on ajaloolased pakkunud veel Veneetsiat ja Konstantinoopolit.
Reis Aasiasse
Aastatel 1271–1274 reisis ta koos onu Matteo ja isa Niccològa mööda Siiditeed Hiinasse, kus viibis kokku 17 aastat. Selle aja vältel külastas ja uuris ta paljusid Sise-Aasia ja Hiina piirkondi. Tagasi purjetas Polo ümber Kagu- ja Lõuna-Aasia, käies paljudes kohtades maal eluoluga tutvumas ja kauplemas ning tuli viimaks Pärsia kaudu kodumaale. Ta saabus Veneetsiasse umbes 1295, seega 24 aastat hiljem. Mitme sajandi jooksul olid tema tähelepanekud neist reisidest aluseks kartograafia ja meresõidu arengule Vaikse ja India ookeani meredel.
Reisil kogutud varanduse eest omandasid Polod Veneetsia kesklinnas maid ja hooneid ning Marco Polo alustas oma äritegevust. Varsti sai ta õige rikkaks. 1300 abiellus ta kaupmehe Vitale Badoeri tütre Donata Badoeriga. Nad said kolm tütart: Fantina, Bellela ja Moreta.
Oma pikal retkel tegi ta rohkeid ülestähendusi ja märkmeid, mis olid kuni 19. sajandini üheks tähtsamaks allikaks Sise-Aasia kohta. Tema kogemusi kokkuvõtva raamatu esmailmumise aeg pole teada, sest esimesed versioonid pole säilinud. Säilinud on hulk kaartskeeme, joonistusi ja käsikirju, mis üksteisest oluliselt erinevad. Tänapäeval ei peeta ühtegi säilinud käsikirja teistest autoriteetsemaks, vaid tema reisikirjelduse tänapäevased väljaanded ja tõlked põhinevad mitme käsikirja lõimimisel.
Eeltoodu kohta on levinud teinegi kindlalt tõendamata versioon, mille kohaselt sattus Polo 1298. aastal pärast merelahingus osalemist genovalaste kätte vangi, kus jutustas kaasvangist Rusticianole (it. Rustichello) oma reisidel nähtust ja kogetust. Viimane kirjutanudki siis üles "tema raamatu" põhitekstid, milles hiljem on tehtud parandusi ja täiendusi Polo vahetute säilinud märkmete ja kaasatoodud esemete põhjal. Tänapäevaks "Marco Polo raamatuna" paljudes maailma keeltes ilmunud kroonika või ka traktaadi autorsus on seega üsna vaieldav.
Polo reisikirjelduse kriitika
Frances Wood avaldas 1995. aastal raamatu "Did Marco Polo Go to China" ("Kas Marco Polo käis Hiinas?", milles väidab, et Polo reisikirjeldus on üksnes väljamõeldis. Peamine argument selle väite kasuks on asjaolu, et üheski Hiina arhiivis pole ainsatki märget tema kohta, kuigi Hiina ametnikud koostasid arvukaid dokumente teiste Hiinasse sattunud eurooplaste kohta. Kui Polo olnuks tõesti Kubilai-khaani eriesindaja, nagu ta väidab, siis oleks ülimalt ebatavaline, et sellest kroonikatesse jälge pole jäänud.
Kommunismi ja natsismi ohvrite mälestuspäev
Kommunismi ja natsismi ohvrite mälestuspäev (paljudes Euroopa riikides tuntud kui stalinismi ja natsismi ohvrite mälestuspäev), ka musta lindi päev, on Euroopa Liidus 23. augustil tähistatav rahvusvaheline kommunismi ja natsismi ohvrite mälestamise päev.
Algatus stalinismi ja natsismi ohvrite mälestuspäeva üle-euroopaliseks tähistamiseks tehti 2008. aastal Euroopa Parlamendis. Lõplik otsus võeti Euroopa Parlamendis vastu 2. aprillil 2009. Otsuse poolt oli 533 saadikut, 44 oli vastu ja 33 erapooletud.
21. mail 2009 kiitis Eesti valitsus heaks seaduseelnõu, mis kuulutas 23. augusti stalinismi ja natsismi kuritegude ohvrite mälestuspäevaks. Pühade ja tähtpäevade seaduses kannab see kommunismi ja natsismi ohvrite mälestuspäeva nime.
Kommunismi ja natsismi ohvrite mälestamise päevaks valiti kuupäev, mil 1939. aastal Moskvas allkirjastati Molotovi-Ribbentropi pakt, mille salaprotokollidega jagati Ida-Euroopa NSV Liidu ja Saksamaa vahel mõjusfäärideks. Pakt ja selle salaprotokollid lõid aluse iseseisvate riikide, sealhulgas Eesti, Läti ja Leedu, okupeerimiseks ja annekteerimiseks ning käivitas sündmuste ahela, mille käigus pandi suures ulatuses toime stalinismi ja natsismi kuritegusid.
Kommunismi ja natsismi ohvrite mälestuspäev on sätestatud ka ÜRO Peaassambleel 2009. aasta 26. märtsil vastu võetud resolutsiooniga.
Kommunismi ja natsismi ohvrite mälestuspäeva ajaloost
Musta lindi päeva tähistamise algatas 1986. aastal Kanadas väliseesti aktivist Markus Hess. 22. septembril 2008 esitas Euroopa Parlamendi president Hans-Gert Pöttering kirjaliku deklaratsiooni, milles saadikud tegid ettepaneku kuulutada 23. august üle-euroopaliseks kommunismi ja natsismi kuritegude ohvrite mälestamise päevaks. Deklaratsiooni algatasid 7. mail 2008 Eestist valitud Euroopa Parlamendi sotsiaaldemokraatide fraktsiooni liige Marianne Mikko, Euroopa Rahvapartei saadikugruppi kuuluv britt Christopher Beazley, lätlanna Inese Vaidere fraktsioonist Liit Rahvusriikide Euroopa Eest, sotsiaaldemokraatide fraktsiooni liige ungarlanna Zita Gurmai ja sakslane Alexander Alvaro Euroopa demokraatide ja liberaalide liidu fraktsioonist.
Euroopa Parlamendi deklaratsioon 23. augusti kuulutamise kohta üleeuroopaliseks stalinismi ja natsismi ohvrite mälestamise päevaks
Euroopa Parlament,
– võttes arvesse Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni konventsiooni aegumistähtaja mittekohaldamisest sõjakuritegude ja inimsusvastaste kuritegude suhtes;
– võttes arvesse Euroopa Nõukogu inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklit 1 (kohustus austada inimõigusi), artiklit 2 (õigus elule), artiklit 3 (piinamise keelamine) ja artiklit 4 (orjuse ja sunniviisilise töö keelamine);
– võttes arvesse Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee resolutsiooni 1481 (2006) totalitaarsete kommunistlike režiimide kuritegude hukkamõistmise vajaduse kohta rahvusvahelisel tasandil;
– võttes arvesse kodukorra artiklit 116,
A. arvestades, et NSV Liidu ja Saksamaa vahel 23. augustil 1939 sõlmitud Molotovi-Ribbentropi pakt jaotas salajaste lisaprotokollidega Euroopa kaheks mõjusfääriks;
B. arvestades, et stalinismi ja natsismi agressioonide raames toime pandud massiküüditamised, mõrvad ja orjastamised kuuluvad sõjakuritegude ja inimsusvastaste kuritegude hulka;
C. arvestades, et vastavalt rahvusvahelisele õigusele sõjakuriteod ja inimsusvastased kuriteod ei aegu;
D. arvestades, et Nõukogude korra ja okupatsiooni mõju ning tähendus postkommunistlike riikide kodanikele on Euroopas vähe tuntud;
E. arvestades, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta otsuse nr 1904/2006/EÜ, millega luuakse ajavahemikuks 2007-2013 programm Kodanike Euroopa, et edendada Euroopa kodanikuaktiivsust(1) artiklis 3 toetatakse meedet "Euroopa mäletab", mille eesmärk on ära hoida natsismi ja stalinismi kuritegude kordumine,
1. teeb ettepaneku kuulutada 23. august üleeuroopaliseks stalinismi ja natsismi ohvrite mälestamise päevaks, et hoida massilise küüditamise ja hävitamise ohvrite mälestust, süvendades ühtlasi demokraatiat ja tugevdades rahu ning stabiilsust meie kontinendil;
2. teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev deklaratsioon koos allakirjutanute nimedega liikmesriikide parlamentidele.
Allakirjutanute nimed.
Kommunistlike kuritegude uurimisest ja teadvustamisest
Totalitaarrežiimide (sh kommunistlike) kuritegude uurimise ja laiema teadvustamise on käivitanud ka Euroopa Liidu tegevuses suurimat kaalu omav Euroopa Ülemkogu.
Euroopa Liidu liikmesriikide juhid tervitasid 2008. aasta juunis toimunud tippkohtumisel totalitaarrežiimide kuritegude uurimise ja avalikustamise protsessi käivitamist ja kutsusid seda jätkama.
Euroopa Liidus algatatud protsessi tulemusel võivad Euroopa Liidu sise- ja justiitsministrid tulevikus langetada otsuse, mille alusel saaks karistada ka kommunistlike totalitaarrežiimide kuritegude eitajaid ja õigustajaid.
Venemaa on kommunismi kuritegude uurimise korduvalt hukka mõistnud. Nii avaldas septembri alguses 2008 "mõningate riikide" sellesuunalise tegevuse üle kahetsust Venemaa suursaadik Euroopa Liidu juures Vladimir Tšižov, kes Brüsselis Venemaa välispoliitikat selgitades hoiatas, et selline aktiivsus rikub Euroopa Liidu suhteid Venemaaga.
Pohla
Pohla on küla Harju maakonnas Saue vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kernu valda.
Küla piirneb loodes Hingu külaga, põhjas Laitse ja Ruila külaga, kagus Mõnuste külaga. Küla piiri pikkus on 15,5 km.
Küla territooriumile ulatub Ruila looduskaitseala.
Pohla külas asub Selja allikas.
Merekaubanduse ja Laevasõidu Edendamise Selts Laevandus
Merekaubanduse ja Laevasõidu Edendamise Selts Laevandus oli 1917 Johan Pitka asutatud Eesti mereorganisatsioon.
Selts moodustas 26. aprillil 1917 merekoolide komisjoni, mille üks eesmärke oli moodustada Tallinna Merekool. Seltsi eestvõttel 1919 Tallinna Merekool ka asutati.
Eno vald
Eno on endine vald Soomes Ida-Soome läänis Põhja-Karjala maakonnas.
1. jaanuaril 2009 liitus Eno vald Joensuu linnaga.
Rääkkylä vald
Rääkkylä on vald Soomes Põhja-Karjala maakonnas. Vald asutati 1874. aastal.
Külad
Haapasalmi, Hernevaara, Hypönniemi, Jaama, Kiesvaara, Rääkkylä (kirikuküla), Nieminen, Oravilahti, Piimälahti, Pötsönlahti, Rasisalo, Rasivaara, Salokylä, Sangenlahti, Sintsi, Siurlahti, Täitimänniemi, Venturi, Varpasalo.
Endised külad: Heinonniemi
Kildaline tekstuur
pisi|Kildaline tekstuur väljendub [[Kloriitkilt|kloriitkilda astmelises või plaatjas väljanägemises]]
Kildaline tekstuur ehk kildalisus (inglise slaty cleavage) on madala astme moondekivimeile omane suunatud tekstuur. Kildalisus tuleneb kivimi koostisse kuuluvate plaatja morfoloogiaga mineraalide eelistatud orientatsioonist (paiknevad valitseva rõhu suhtes risti ehk n-ö lamavas asendis).
Kildalisus väljendub kivimi plaatjas ehituses. Levinud kildalisteks kivimeiks on savikilt, kilt ja fülliit.
Mõnuste
Mõnuste on küla Harju maakonnas Saue vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kernu valda.
Küla piirneb loodes Pohla külaga, kirdes Ruila, Allika, Metsanurga ja Kohatu külaga, kagus Kernu ja Haiba külaga, lõunas Kustja külaga.
Mõnuste küla territooriumile jäävad Ruila järv ja Ruila raba. Nende kaitseks on moodustatud Ruila looduskaitseala, mis ulatub osaliselt ka Allika ja Pohla külade alale.
Mõnustes asub üks arheoloogiamälestiseks arvatud asulakoht.
Küla läbib Riisipere–Kernu tee.
Küla piiri pikkus on 29,7 km.
XADO
XADO on Harkivis Ukrainas asuv keemiaettevõte, mis toodab nii lisandeid määrdeainetele kui ka nende baasil määrdeaineid masinatele. Tootja väitel omavad tema lisandid taastavat toimet hõõrduvatele pindadele.
Taevaisa
Taevaisa on mütoloogiline arhetüüp, mis on seotud taeva ja meteoroloogiliste nähtuste jumalikustamisega või pühaks pidamisega. Taeva ja loodusnähtuste valvajaks või valitsejaks peetakse jumalust (eesti usundis taevaisa, kreeka mütoloogias Zeus jne), kellele sagedasti omistatakse pikse (äikese) tekitamine vms.
XADO
Asutatud 1991.
Taevaisa
Taevaisa arhetüüp on omane paljudele mütoloogiatele, usunditele ja religioonidele (sealhulgas kristlusele, eesti usundile jpt).
Utajärvi vald
Külad
Lisaks Utajärvi kirikukülale on vallas järgmised külad:
Ahmas, Alakylä, Ala-Naama, Ala-Niska, Autio, Juorkuna, Järvikylä, Kangaskylä, Kemilä, Kivijärvi, Kormunkylä, Marttisjärvi, Murronkylä, Naamankylä, Niska, Ojakylä, Potku, Sanginkylä, Sipolankylä, Sotka (Sotkankylä), Särkijärvi, Tervolankylä, Utanen, Ylisuvanto, Yli-Utos.
Vallast voolavad läbi Oulu jõgi ja Kiiminki jõgi.
Valda läbib Oulu–Kontiomäki raudtee.
Utajärvil asub 1762. aastal ehitatud puukirik.
pisi|püsti|tühi|Utajärvi puukirik
Stūrīši (Lauciene vald)
Stūrīši (vanasti ka Stūriņi) on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Lauciene vallas. Küla asub valla keskusest Laucienest 9.5, piirkonna keskusest Talsist 5 ja Riiast 121 kilomeetri kaugusel. Suurem osa külast jääb Laidze valda ja moodustab ametlikult iseseisva küla.
Stūrīši kujunes Talsi kirikumõisa juurde. Aastal 1896 asutati sinna Talsi leprosoorium. Aastal 2007 liideti sealne haigla Läti Nakkushaiguste keskusega. Haiglakompleksist on osa Läti punase Risti sotsiaalhoolekandekeskuse «Stūrīši» käsutuses.
Külas asub Amenda kalmistu.
pisi|tühi|Amenda kalmistu
Asulad (I)
''Siin on loetletud loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid artikleid asulatest, mille nimi algab I-tähega.
Džäss
Džäss (inglise keeles jazz) ehk džässmuusika, tsitaatsõnana jazz, argikeeles ka jats, on muusikastiil, mis tekkis 19. sajandi lõpus Ameerika Ühendriikide lõunaosariikides Aafrika ja Euroopa rahvamuusika ristumise tagajärjel. Džäss kasvas välja Ameerika neegerorjade töölauludest, bluusist ja spirituaalidest. Selle varasemaks väljendusvormiks on peetud ragtime 'i.
Euroopasse levis džäss 1920. aastail. Sestpeale sai see kogu maailmas kerge muusika põhiliigiks ning tähtsaimaks tantsumuusika ja lööklaulude ilme kujundajaks. pisi|Esimene džässisalvestis. That Funny Jas Band from Dixieland, 1916 Džässi arenguloos eristatakse kolme põhijärku: traditsioonilist džässi, svingi ja nüüdisaegset džässi.
Džässi ei saa täpselt noodistada, see toetub bluusi heliredelile (madaldatakse III ja VII astet) ja armastab erilisi kõlavärve. Džässmuusikas on väga suur osa improvisatsioonil.
Džässmuusika viljeleja on džässmuusik.
Ajalugu
thumb|[[Louis Armstrong]]
1890.–1910. aastad
Džässi ajaloo alguseks peetakse 19. sajandi algust, sest just siis loodi džässi eelkäija ragtime. Kuulsaimad ragtime-lood on kirjutanud Irving Berlin (1888–1989), Ben Harney (1872–1932) ja Scott Joplin (1868–1917). 20. sajandi alguses loodi New Orleansis uus džässmuusika stiil diksiländ, mille eestvedajaks sai Louis Armstrong.
1920. aastad
thumb|[[Count Basie]] 1920. aastaks oli džäss läbi teinud suure arengu ja muutunud väga populaarseks. 1920. aastate kuulsamad džässmuusikud olid Bix Beiderbecke ja Paul Whiteman.
1930. aastad
1930. aastatel sai alguse sving – uus ajastu džässiajaloos. Sellega kaasnes ka uuenenud džässorkestri – bigbändi – teke. Nüüd oli väga tähtsal kohal rütm ja svingi kasutati tihtipeale tantsumuusikaks. Svingiajastul said tuntuks sellised suurkujud nagu Duke Ellington, Count Basie, Glenn Miller, Ella Fitzgerald ja Frank Sinatra. Euroopa džässmuusika eestvedajaks said aga Django Reinhardt ja Stephane Grapelli.
1940. aastad
thumb|Ornette Coleman
1950. aastad
1950. aastatel sai alguse free jazz, mille lõi pianist Cecil Taylor. Free jazz vabastas džässi igasugustest piirangutest (kaasa arvatud need, mis olid džässmuusikale iseloomulikud). Nüüd polnud džässil enam taktimõõtu ning harmoonia koosnes klastritest. Kuulsaim džässmuusik 1950. aastatest oli Ornette Coleman.
1960.–1970. aastad
1960. aastate lõpus sai alguse jazz fusion (inglise keeles 'sulam'), mis haaras endasse ka elemente rokkmuusikast, folkmuusikast, funk ' ist ja reggae 'st. Fusion on väga keerulise rütmiga ning iseloomulikud on ka pikad instrumentaalsoolod, mis on tavalised ka tänapäeva džässmuusikas. Esimesteks jazz fusion ' i plaatideks peetakse Gary Burtoni plaati "The Time Machine" (1966) ja Larry Coryelli ("The Free Spirits") plaati "Out of Sight And Sound" (1966). Samuti oli suur mõju jazz fusion ' i arengule Miles Davise 1968. aasta plaadil "Miles in the Sky", kus Davis kasutas esimest korda elektrilisi instrumente. Samal ajal hakkasid mitmed rokkansamblid, näiteks Cream ja The Grateful Dead, samuti Blood, Sweat and Tears ja Frank Zappa's Mothers of Invention kasutama oma muusikas džässielemente ja -harmooniaid ning katsetama vabaimprovisatsiooni.
Seongbuki ringkond
Seongbuki ringkond (Seongbuki-gu, hangulis 성북구, hanjas 城北區) on Souli haldusüksus. Jaguneb 30 linnaosaks (dong).
Keskuse tänav (Tallinn)
thumb|Keskuse tänava ja Mustamäe tänava ristmik. Keskel Keskuse tänava lõik Mustamäe tee ja Ehitajate tee vahel, paremal Mustamäe tee, vasakul Männipark
Übersaxen
Übersaxen on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Keskuse tänav (Tallinn)
Tänav algab Sõpruse puiesteelt ja kulgeb ümber Männi pargi. Keskosas ristub Mustamäe teega ja lõpeb Ehitajate teega. Tänava pikkus on umbes 660 meetrit. thumb|Trolliliinide 4 ja bussiliinide 72 lõpppeatus. Keskuse tänav 5
Hoonestus
Tänava ääres asuvad viie- ja üheksakorruselised paneelelamud. 2007 valmis Keskuse 14a seitsmekorruseline elamu (tellija OÜ Fine Kinnisvara, ehitas AS Harju Ehitus).
Keskuse tänav 18 asub Tallinna Mustamäe Gümnaasium, Keskuse tänav 16 tegutses kauplus Männi, Keskuse 5 kinnistul asub trolliliini lõppjaama dispetšerihoone.
Ajalugu
Tänava nimi võeti kasutusele 1966. aastal. Nimi tuleneb sellest, et algselt kavandati tänava ümbruskonda Mustamäe linnaosa keskuseks.
Seocho ringkond
Seocho ringkond (Seocho-gu, hangulis 서초구, hanjas 瑞草區) on Souli haldusüksus, üks 25-st. Seocho ringkond jaguneb omakorda 18 linnaosaks (dong).
Olulistest institutsioonidest asuvad piirkonnas Lõuna-Korea ülemkohus ja Lõuna-Korea rahvusraamatukogu.
Seal asub Seouli kunstide keskus. Keskus koosneb viiest suuremast hoonest, mille seas on ooperimaja, kontserdimaja, Hangarami kunstimuuseum, Hangarami disainimuuseum ja Seouli kalligraafiamuuseum. Seal tegutsevad muuhulgas Korea rahvusballet, Korea rahvusooper ja Korea sümfooniaorkester.
Carmen
pisi|Natalia Kutateladze esitab Carmeni habaneerat (57. Concurs Internacional de Cant Francesc Viñas in 2020) "Carmen" on helilooja Georges Bizet' ooper, tema tuntuim teos, mis valmis 1875. aastal ja põhineb Prosper Mérimée samanimelisel novellil 1846. aastast.
Rudyard Kipling
Joseph Rudyard Kipling (30. detsember 1865 Bombay (tänapäeval Mumbai), India – 18. jaanuar 1936 London) oli briti luuletaja, proosa- ja ajakirjanik. Ta ammutas oma loomingus tihti ainet oma sünnimaa Briti India värvikast olustikust (näiteks romaan "Kim").
Seocho ringkond
Seocho ringkonna piiresse jääb prantsuspärane Seorae Village, kus elab umbes 40% kõigist Lõuna-Koreas elavatest prantslastest. Prantsuse kogukond hakkas sinna koonduma pärast seda, kui 1985. aastal asus seal tegutsema prantsuse lütseum.
Rudyard Kipling
Kuulsad on tema loomajutud ("Džungliraamat" I-II, 1894-95; eesti keeles lühendatult pealkirjaga "Mowgli"), muinasjutud ("Jutte väikestele lastele" 1902) ja ka mitmed lühijutud, näiteks "The Man Who Would Be King" (1888). 1888. aastal mainis Kipling, et prostitutsioon on maailma vanim amet. Kiplingu kuulsamateks luuletusteks peetakse näiteks "Mandalay" (1890), "Gunga Din" (1890), "Valge mehe koorem" (1899), "If—" (1910) ja "The Gods of the Copybook Headings" (1919). Nii proosas kui ka luules ülistas ta mehisust, tugevaid isiksusi ja Briti võimu.
Kiplingu lausest "Lalun on maailma vanima elukutse esindaja" tulenevalt levib väljend, et prostitutsioon on maailma vanim amet.
Carmen
Tänapäeval on "Carmen" üks populaarsemaid oopereid, mida mängitakse ooperiteatrites üle maailma. Bizet ise ei näinud "Carmeni" edu. Esietendusel vilistati ooper välja ja kriitikud andsid sellele ühemõtteliselt hävitava hinnangu. Kolme kuu pärast Bizet suri. Samas ülistasid ooperit sellised muusikamaailma korüfeed nagu Saint-Saëns, Tšaikovski ja Debussy, kes mõistsid teose suurust. Nende suurte heliloojate vaated osutusid prohvetlikeks – lõpuks muutis publik "Carmeni" üheks ajaloo populaarsemaks ooperiks.
Sisu
Olles mõjutatud Giuseppe Verdi loomingust, kirjutas Bizet "Carmeni" peaosa metsosopranile. Oma sisult on ooper väga traagiline. Ooperilaval on inimesed otse rahva hulgast: vabrikust, külast, mustlaslaagrist, salakaubavedajate keskelt, härjavõitluse areenilt. Tegevuskohaks on Hispaania. Sellel värvikal taustal hargneb mustlasneiu Carmeni ja talupoisist seersandi Jose armastuse lugu. Carmen on ilus, temperamentne ja veidi isekas tütarlaps. Olles looduslapselikult vaba eelarvamustest, ei tunnista ta armastuses silmakirjalikkust. Lakanud armastamast Josed, kingib ta oma südame härjavõitlejale Escamillole. Jose, kes ei suuda leppida mõttega, et on Carmeni kaotanud, püüab viimast surma ähvardusel enda juurde tagasi pöörduma sundida. Carmen keeldub ja Jose tapab ta.
Rudyard Kipling
6. mail 1935 pidas Kipling Püha Jüri kuninglikus ühingus kõne "Kaitsmata saar", milles hoiatas Suurbritanniat ohu eest, mida Saksamaa endast kujutab.
Kiplingu põrmu hoitakse Westminster Abbey Poets' Corneris (luuletajate nurgas).
Carmen
I vaatus
Kaunis väljak Sevillas sigaretivabriku, valvurihoone ja sillaga. Morales ja sõdurid igavlevad vahipostil. Ilmub Micaëla, kes otsib oma kihlatut Joséd. Sattudes vastakuti häbematute sõduritega, kes teda oma seltskonda ihkavad, on tüdruk sunnitud põgenema. José läheneb uue vahtkonna koosseisus, neid imiteerib tänavalaste koor. Tehasest ilmuvad tänavale sigaretitüdrukud, kes tervitavad neist võlutud sõdureid. Üksnes José on tüdrukute suhtes ükskõikne. Saabub ka mustlastüdruk Carmen. Lummatud mehed küsivad talt, millal ta neisse armub. "Ma armastan meest, kes mind ei armasta", on Carmeni vastus. Kui teda ärgitatakse endale armukest valima, viskab ta Joséd lilleõiega. José tardub paigale, kuni saabub Micaëla, kel on noormehele edasi anda kiri ja suudlus tema emalt. José meenutab igatsusega kodu. Kohe, kui Micaëla lahkub, kostavad tehasest karjed ja naised tormavad välja. Don José ja tema ülem Zuniga avastavad, et tekkinud segaduses on süüdi Carmen, kes kakluse käigus lõikas noaga teise naise nägu. Zuniga üritab Carmenit üle kuulata, ent too keeldub küsimustele vastamast ja laulab üleolevalt mustlaste rahvalaulu. Vihastudes annab Zuniga Joséle korralduse naine vahistada ja türmi viia. Carmen võrgutab José, lauldes, et ta läheb oma sõbra "Lillas Pastia" kõrtsi lõbutsema, ning meelitab meest endaga kaasa tulema. Lubades oma armastuse Joséle kinkida, veenabki ta lõpuks meest, et too laseks tal põgeneda. Carmen jooksebki minema ja José vahistatakse kurjategija abistamise eest.
Rudyard Kipling
Haakrist raamatute kaanel
pisi|vasakul|Rudyard Kiplingi haakrist ja autogramm Kiplingi paljude raamatute kaanel on haakrist koos elevandiga, kes kannab lootoseõit. Alates 1930. aastatest on tekitanud see küsimuse, kas Kipling polnud natsiideoloogia pooldaja.
Kipling kasutas haakristi kui india iidset õnne ja heaolu sümbolit. Seevastu natsid ei võtnud haakristi oma sümbolina kasutusele enne 1920. aastat. Kipling kasutas nii päri- kui vastupäeva suunatud haakristi. Juba enne natside võimuletulekut Saksamaal teatas Kipling oma kirjastajale, et haakristid tema teoste kaantelt tuleb kõrvaldada, et mitte näidata teda natside pooldajana.
Carmen
II vaatus
Õhtu "Lillas Pastia" kõrtsis, kus peatuvad salakaubavedajad. Carmen ja tema sõbrannad Frasquita ja Mercedes laulavad ja tantsivad. Carmen saab teada, et José vabanes arestist ja on kindel, et noormees tuleb tema juurde. Zuniga üritab Carmenile külge lüüa, ent tüdruku mõtteid köidab vaid Don José. Kunded tervitavad innukalt matadoor Escamillot. Mees laulab toreadoori laulu ja teeb samuti Carmenile silma. Carmen aga keeldub ka tema lähenemiskatsetest. Salakaubavedajad Dancairo ja Remendado arutavad oma plaane Carmeni ja tema sõbrannadega. Carmen keeldub nendega liitumast, sest ta suudab vaid Joséle mõelda. Saabub rahvalaulu laulev José ja nad jäävad Carmeniga kahekesi. Carmen ärritab Joséd juttudega oma tantsimisest. Siis tantsib ta üksnes mehele. Ent neid segavad kaugelt kostvad trompetihelid, mis kutsuvad sõdureid tagasi kasarmusse. Kui José hakkab lahkuma, Carmen ägestub, ja mees on sunnitud naisele oma andumust kinnitama. Carmen ütleb, et kui José teda tõeliselt armastab, siis liitub ta salakaubavedajatega. Mees keeldub ja astub uksest välja, sattudes ühtäkki vastakuti Zunigaga, kes tahab samuti koos Carmeniga aega veeta. Armukadedushoos tõmbab ta oma mõõga välja ja ründab kõrgemat ohvitseri, ent mustlased väldivad kahevõitlust – võtavad mõlemalt mehelt relvad ja viivad Zuniga eemale. Nüüd on José sunnitud koos Carmeniga põgenema.