cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riigikohtu otsus 3-1-1-125-06
Asjaolud
Alama astme kohtud ning Riigikohus on viidanud Pupino lahendile, kus Euroopa Kohus märkis, et liikmesriigi kohtu kohustus viidata asjakohaste siseriiklike õigusnormide tõlgendamisel raamotsuse sisule on piiratud õiguse üldiste põhimõtetega, sellistega nagu õiguskindluse ja tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtetega. Siseriikliku õiguse tõlgendamine peab olema kooskõlas liikmesriigi peamiste õiguspõhimõtetega. Liikmesriigi kohtul on kohustus viidata asjakohaste siseriiklike õigusnormide tõlgendamisel raamotsuse sisule ning see kohustus lõpeb siis, kui neid õigusnorme ei ole enam võimalik kohaldada selliselt, et saavutatakse raamotsusega kooskõlas olev tulemus.
Kooskõlaline tõlgendamine ei saa olla aluseks siseriikliku õiguse contra legem tõlgendusele. See põhimõte nõuab, et liikmesriigi kohus kaaluks siseriiklikku õigust kui tervikut. Raamotsust tuleb tõlgendada järgides põhiõigusi. Kohtu ülesanne on siseriikliku õiguse tõlgendamisel veenduda, et raamotsuses märgitud meetmete kohaldamine ei muuda isiku vastu suunatud kriminaalmenetlust ebaõiglaseks Konventsiooni artikkel 6 mõttes, nagu Euroopa Inimõiguste Kohus on seda tõlgendanud.
Kohtuotsus
Pupino lahendist tuleneb, et raamotsus tuleb kaasata vaid siseriikliku õiguse tõlgendamisele. Tõlgendus ei tohi ületada siseriiklikus õiguses sätestatud piire ja selle tõlgendamise tulemil ei tohi menetlus kujuneda süüdistatava suhtes ebaõiglaseks. Riigikohtu hinnangul oleks eelmenetluse käigus kogutud ütluste tõendite hulka kuulumise lubamine vastuolus eelmainitud põhimõtetega. Selline tõlgendus oleks samuti contra legem, kuna see oleks vastuolus seadusandja tahtega.
Palsmane mõis
pisi|Mõisa peahoone Palsmane mõis (saksa keeles Palzmar) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Palsmane kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Smiltene piirkonnas Palsmane vallas Palsmane külas.
Ajalugu
Mõisa esimesed teadaolevad omanikud olid Grundeisid. Aastal 1489 ostis neilt mõisa Heinrich Buxhöwden. Aastal 1536 ostis Diedrich Rosen mõisa tema pärijatelt 5400 marga eest ära. Aastal 1615 läks mõis mõisade reduksiooni käigus riigile, kus selle valdused allutati eraldi vallana Smiltene mõisale. Aastal 1732 andis Anna Ivanovna Palsmane Ernst Johann von Bironile, kes selle siis järgmisel aastal 7500 taalri eest Johanna Margaretha von Zoeckellile müüs. Tolle surma järel jagati valdus pärijate vahel, nii eraldus Mēri mõis. Palsmane päris Franz Christoph von Zoeckell. Edasi päris mõisa tema tütrepoeg Friedrich Ludwig von Albedyll. Too pantis mõisa aastal 1798 Burchard Ernst von Bergile, kes aastal 1802 pandiõigused koos muu varaga Christian Gottfried von Pahlenile loovutas. Too sai aastal 1803 ka mõisa pärisomanikuks.
Sepapere tänav
Sepapere tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Pikaliiva asumis. Sepapere tänav algab Räga tänavalt, ristub Kilde tänava ja Pikaliiva tänavaga ning lõpeb umbtänavana. Sepapere tänav on idakirde–lääneedelasuunaline ja ligikaudu 430 meetri pikkune.
Palsmane mõis
Ajalugu
Christian Gottfriedi surma järel oli mõis mõnda aega kõigi pärijate ühisomandis, kuni tema poeg Carl selle teistelt 62 000 rubla eest välja ostis. Aastal 1867 ostis selle talt 160 000 rubla eest tema poeg Woldemar von Pahlen. Kolm aastat hiljem omandas tema surma järel mõisa 240 000 rubla eest teistelt pärijatelt tema vennatütar Pauline von Pahlen.
Sepapere tänav
Tänav sai nime 25. septembril 1998. Tänav on nime saanud Sepa talu järgi.
Palsmane mõis
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7 ja 5/8 adramaad, sellele allus 643 mees- ja 785 naishinge.
Karjamõisad
Mõisa koosseisus oli mitu karjamõisa: Cecil, Duckern, Lazdiņi (Falkenstein), Mālejas (Mahlei) ja Vilciņš (Wilzin). 1816. aastal kuulus mõisale ka Vizla karjamõis, mis hiljem iseseisvus.
Argyrogena
Argyrogena on maoperekond. Perekonda kuuluvad päevase eluviisiga mürgitud maod.
Klassifikatsioon
Perekonda Argyrogena klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üks maoliik :
Levila
Need maod on levinud Bangladeshis, Indias (Andhra Pradeshi, Bihāri, Chhattīsgaṛhi, Goa, Jharkhandi, Karnataka, Mahārāṣhṭra, Orissa, Uttar Pradeshi ja Lääne-Bengali osariigis), Nepalis, Pakistanis ja Sri Lankal.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Argyrogena fasciolata seisuga 23.12.2013.
S3 (Berliin)
pisi|440px|right|Wuhlheide rongijaam S3 liinil S3 on Berliini S-Bahni liin, mis kulgeb Ostkreuzi ja Erkneri jaamade vahel. Liin on 24,2 km pikk ja sellel asub 11 peatust.
Naiste rahvusvaheline meister
pisi|260px|Rahvusvahelised meistrid [[Rowena Mary Bruce ja Fenny Heemskerk Hoogovensi maleturniiril (1953)]] pisi|260px|[[Olga Rubtsova naiste maleolümpial Hollandis Emmenis (1957)]] pisi|260px|[[Corry Vreeken ja Clarice Benini maleturniiril Amsterdamis (1962)]] pisi|260px|[[Zsuzsa Verőci ja Milunka Lazarević maleolümpial Luzernis (1982)]]
International Airlines Group
International Consolidated Airlines Group, S.A., sageli lühendatud IAG, on Briti-Hispaania rahvusvaheliste lennufirmade valdusettevõtja, mille registrijärgne asukoht on Madridis Hispaanias ja selle peakorter Londonis Inglismaal. See loodi 2011. aasta jaanuaris pärast British Airwaysi ja Iberia, Ühendkuningriigi ja Hispaania rahvusliku lennufirma vahelise ühinemislepingu sõlmimist.
Naiste rahvusvaheline meister
Naiste rahvusvaheliste meister (inglise keeles Woman International Master; akronüüm WIM) on males sportlike saavutuste eest naismaletajatele tulemustepõhiselt antav nimetus.
Tegu on eluaegse nimetusega ning selle saavutamiseks on vaja täita kolm vastavat FIDE normi. Nõuded WIM-i saamiseks on madalamad kui rahvusvahelise meistri (IM) ja naiste suurmeistri (WGM) nimetuse saamiseks.
Nimetuse võttis kasutusele Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) 1950. aastal. Samal aastal sai selle nimetuse 17 naismaletajat – kõik 1950. aasta male maailmameistrivõistluste turniiri 16 osavõtjat ning 1937. aasta Stockholmis peetud maailmameistrivõistlusel teise koha saanud itaallanna Clarice Benini (toona maailmameistriks saanud Vera Menchik hukkus 1944. aastal Londonis õhurünnakus).
2019. aasta märtsi seisuga on naiste rahvusvahelise meistri nimetuse saanud kokku 829 maletajat.
Eesti maletajad
pisi|left|110px|[[Monika Tsõganova]]
Luuraja ja luuletaja
"Luuraja ja luuletaja" on 2016. aastal valminud Eesti mängufilm. Maailma esilinastus toimus Karlovy Vary filmifestivalil juulis 2016.
2016. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 15 399 inimest.
Sisu
Sarmitu salapolitseinik Gustav Tukk kohtub salapärase mustlannaga. Peagi selgub, et tegemist on Venemaa luure poolt talle seatud lõksuga. Et vastase kavatsustele paremini jälile saada, antakse Gustavile käsk suhet jätkata. Kuid ülesanne kipub mehel üle jõu käima, sest eneselegi ootamatult on ta vaenlasesse armunud. Mustlanna vastu tunneb romantilist huvi ka luuletaja Miku Tähn, kes on paras tüütus. Käivituvad protsessid, mis ei tõota ühtegi head lahendust.
Adhemar da Silva
Adhemar Ferreira da Silva (29. oktoober 1927 São Paulo – 12. jaanuar 2001 São Paulo) oli Brasiilia kolmikhüppaja, kahekordne olümpiavõitja.
Da Silva sündis São Paulos vaeses perekonnas. Ta hakkas kolmikhüppega tegelema 1947. aastal. Saksa treeneri Dietrich Gerneri juhendamisel tõusis ta kiiresti riigi parimaks kolmikhüppajaks, parandades Brasiilia rekordit. 1948. aasta Londoni olümpiamängudel saavutas ta veel kaheksanda koha. 3. septembril 1950 hüppas ta täpselt 16 meetrit, millega kordas jaapanlasele Naoto Tajimale kuulunud maailmarekordit. 1951. aasta Panameerika mängudel Buenos Aireses võitis kuldmedali. Ta võistles ka kaugushüppes, kus saavutas neljanda koha.
1952. aasta Helsingi olümpiamängudel võitis ta kuldmedali uue maailmarekordiga 16.22. Ta hüppas sellel võistlusel üle 16 meetri neljal katsel. Publiku nõudmisel tegi da Silva olümpiastaadionil auringi, mida tol ajal väljakualade sportlased tavaliselt ei teinud.
Aastal 1959 mängis ta Marcel Camus' filmis "Must Orpheus" ("Orfeu Negro"), mis pälvis Cannes'i filmifestivalil parima filmi auhinna Kuldse Palmioksa.
Tema viimasteks olümpiamängudeks jäid 1960. aasta Rooma olümpiamängud, kus ta saavutas 14. koha.
2012. aastal oli ta 12 esimese seas, kes võeti IAAF-i kuulsuste halli liikmeks.
Albrecht II (Brandenburg)
Albrecht II (u. 1177 – 25. veebruar 1220) oli Askania dünastia liige. Ta oli Brandenburgi markkrahv 1205. aastast kuni oma surmani.
Elu
Albrecht II oli Otto I ja selle teise naise Ada noorim poeg. Tema isa Otto I propageeris ja juhtis piirkonnas saksa asustuse rajamist, mis oli 10. sajandini slaavi.
Arneburgi krahv
Albrecht II oli alates 1184. aastast Arneburgi krahv Altmarkis. Altmark kuulus Brandenburgile ja tema vanem vend Otto II väitis, et see tähendas, et Askanialased omasid Arneburgi.
Kui Heinrich von Gardelegen 1192. aastal suri, jättis ta oma valduse Albrecht II-le. Kuid see põhjustas konflikti tema ja tema venna vahel. Otto vangistas ta 1194. aastal ajutiselt.
1197. aastal ühines ta Saksa ristisõjaga. Ta osales 1198. aastal Akkos Saksa ordu avakoosolekul.
Brandenburgi markkrahv
Albrecht II päris markkrahvkonna 1205. aastal, kui suri tema vanem vend Otto.
Hohenstaufenite ja Welfide vahelises vaidluses keisrikrooni üle 13. sajandi alguses toetas Albrecht esialgu Hohenstaufenist kuningat Švaabi Philippi, nagu Otto enne teda. Kuid pärast Philippi mõrvamist 1208. aastal vahetas ta poolt, kuna keiser Otto IV oli teda aidanud markkrahvkonna kindlustamisel taanlaste vastu ja kinnitas 1212. aasta dokumendiga Askania omandiõigust Brandenburgile.
Sel perioodil oli Albrecht II-l pikk vaidlus Magdeburgi peapiiskopi Albrecht I-ga. Ta mängis ka olulist rolli Brandenburgi kümnisevaidluses.
Albrecht II kindlustas Teltowi, Prignitzi ja osaliselt Uckermarki piirkonnad lõplikult Brandenburgi margile, kuid kaotas Pommeri Greifide dünastiale.
Surm ja järglus
Albrecht II suri 1220. aastal. Sel ajal olid tema kaks poega veel alaealised. Algselt tegutses regendina Magdeburgi peapiiskop Albrecht I. 1221. aastal asus aga regendiametisse Albrechti lesk krahvinna Mathilde. Pärast tema surma 1225. aastal kuulutati vennad täisealisteks ja nad hakkasid üheskoos markkrahvkonda valitsema.
Abielu ja järglased
1205. aastal abiellus Albrecht Wettini soost Lausitzi krahvi Konrad II tütre Mathilde von Groitzschiga (1185–1225). Nad said neli last:
Venemaa Föderatsiooni presidendi juures asuv kodanikuühiskonna arengu ja inimõiguste nõukogu
Venemaa Föderatsiooni presidendi juures asuv kodanikuühiskonna arengu ja inimõiguste nõukogu (kuni 2011. aastani Venemaa Föderatsiooni presidendi juures asuva inimõiguste ja kodanikuühiskonna institutsioonide arengule kaasaaitamise nõukogu ) on Venemaa Föderatsiooni presidendi juures asuv nõuandev organ.
Roberto Pereyra
Roberto Maximiliano Pereyra (sündinud 7. jaanuaril 1991 San Miguel de Tucumánis) on Argentina jalgpallur. Ta mängib Itaalia kõrgliiga klubis Udinese. Tema põhiline mängupositsioon on poolkaitsja, kuid ta võib mängida ka ründajana.
Püha Risti katedraal (Boston)
Püha Risti katedraal on Ameerika Ühendriikide Massachusettsi osariigi Bostoni peamine katoliku pühakoda, suurim Rooma-Katoliku kirik Uus-Inglismaal.
Roberto Pereyra
Ta alustas klubikarjääri kodumaal River Plate'is. Profidebüüdi tegi ta 2009. aastal. 2011. aastal siirdus ta Itaaliasse, liitudes sealse kõrgliiga klubiga Udinese. Hooaegadel 2014–15 ja 2015–16 mängis ta Juventuses ning tuli mõlemal hooajal nii Itaalia meistriks kui võitis ka karika.
Venemaa Föderatsiooni presidendi juures asuv kodanikuühiskonna arengu ja inimõiguste nõukogu
Organ moodustati Venemaa Föderatsiooni presidendi 2004. aasta 6. novembri ukaasiga nr 1417, millega reorganiseeriti alates 1993. aasta 1. novembrist tegutsenud "Venemaa Föderatsiooni presidendi juures asuv inimõiguste komisjon".
Roberto Pereyra
2016. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Watford. Inglismaa kõrgliigas tegi ta debüüdi 27. augustil mängus Arsenali vastu, lüües selles mängus kohe värava.
2020. aasta septembris naasis ta Udinesesse.
Debüüdi Argentina jalgpallikoondises tegi Pereyra 11. oktoobril 2014 sõprusmängus Brasiilia vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 11. oktoobril 2018 sõprusmängus Iraagi vastu. 2015. aasta Copa Américal sai ta Argentina koondisega teise koha ja 2019. aasta Copa Américal kolmanda koha.
Eesti ragbikoondis
Eesti ragbikoondis on Eesti esinduskoondis ragbis (ragbi liidus). Koondis kuulub Eesti Ragbi Liitu.
Koondis pidas esimese maavõistluse 22. mail 2010, kui mängis Soomega; Eesti kaotas 15-22.
Anton von Kräfting
Heinrich Anton von Kräfting (24. mai (ukj 4. juuni) 1750 Mõntu – 3. (ukj 15. detsember) 1815 Kaunispe) oli põllumees, Kaunispe mõisnik.
Perekond
Tema abikaasa alates 1792. aastast oli Sophie von Ekesparre (1771–1830). Nende poeg oli Kaunispe, Mõntu ja Koltse mõisnik Clas Johann Georg von Kräfting (1797–1846).
Kandle tänav
Kandle tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Kivimäe asumis. Kandle tänav algab Vabaduse puiesteelt, ristub Taara ja Vanemuise tänavaga ning lõpeb Ilmarise tänaval. Kandle tänav on põhjaloode-lõunakagusuunaline ning ligikaudu 565 meetri pikkune.
Kandle tänav sai nime 8. novembril 1927. Tänav on saanud nime sealkandis asuva Lauliku tänava varasema nime Kreutzwaldi tänava mõjul (lauluisa kannel).
Sankt Veit in Defereggen
Sankt Veit in Defereggen on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 1495 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 61,48 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 693 inimest.
Holste
Holste on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Osterholzi kreisis.
See kuulus vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida esialgu valitseti personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territooriumist sai Stade regiooni osa.
Allen Dulles
pisi|Allen Dulles Allen Welsh Dulles (7. aprill 1893 Watertown New Yorgi osariik – 29. jaanuar 1969 Washington) oli USA diplomaat ja jurist. Ta oli aastatel 1953–1961 Luure Keskagentuuri peadirektor.
Ta sündis aastal 1893 Watertownis New Yorgi osariigis presbüterliku jutlustaja Allen Macy Dullesi ja tema abikaasa Edithi (neiuna Foster) pojana.
Isiklikku
Tema isapoolne vanaisa John Welsh Dulles oli presbüterlikuks misjonäriks Indias, emapoolne vanaisa John W. Foster oli aastatel 1892–1893 USA 32. riigisekretär. Tema vend John Foster Dulles oli aastatel 1953–1959 USA 52. riigisekretär, vennapoeg Avery Dulles (1918–2008) oli USA katoliku teoloog, jesuiit, kes sai aastal 2001 kardinaliks.
Mac OS X Lion
Mac OS X Lion (versioon 10.7) on kaheksas operatsioonisüsteemi Mac OS X väljalase Macintoshi arvutitele.
Mac OS X Lion on Mac OS X Snow Leopardi järglane. Sellest järgmine versioon on OS X Mountain Lion.
Süsteemi nõuded
Toetatud on kõik Macintoshi arvutid, millel on Inteli 64-bitine protsessor ja vähemalt 2 GB RAM-mälu.
Uued ja muudetud võimalused
Muudetud on kasutajaliidest ja rakendused on nüüd IOS-i stiilis. Mac OS X Lion salvestab kasutajate kirjutatud dokumente ja muid tegevusi automaatselt.
Operatsioonisüsteemi lisati uusi keeli, olemas on Launchpad (arvutis olevaid rakendusi näeb nii nagu iOS-is) ja Mac App Store'i otsetee.
Claus Lode
Claus Lode (7/17. veebruar 1609 – 26. jaanuar/5. veebruar 1672) oli Lõo mõisnik, Rootsi kapten.
Tema vanemad olid Fromholt Lodde ja Anna Toiß.
Tema abikaasa oli Christina Judith Stackelberg, kes ostis 1678. aastal koos oma lastega Oriküla mõisa.
Johannes Gutenbergi Mainzi Ülikool
Johannes Gutenbergi Mainzi ülikool (saksa keeles Johannes Gutenberg-Universität Mainz) on ülikool Saksamaal Mainzis.
Ülikool asutati 1477.
Ülikoolis õpib üle 32 000 üliõpilase.
Lübberstedt
Lübberstedt on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Osterholzi kreisis.
Valla pindala on 12,32 km². 31. detsembril 2017 elas seal 739 inimest. See paikneb Osterholz-Scharmbeckist põhjas.
Circle K Eesti
Circle K Eesti (varem AS Statoil Fuel & Retail Eesti ja AS Eesti Statoil) on Circle K kontserni tütarettevõte Eestis, mis tegeleb muu hulgas mootorikütuste jaemüügiga. Eestis asutati ettevõte 1991. aastal.
Ettevõttel oli 2013. aasta seisuga Eestis 25 autopesulaga Eesti suurim automaatpesulate kett ning Statoili kaubamärgi all 46 teenindusjaama ja Statoil 1-2-3 kaubamärgi all kuus automaatjaama. 2017. aasta seisuga oli ettevõttel 56 täisteenindus- ja 19 automaatjaama ning üks tanklapood.
Ettevõtte majandusaasta kestab 1. maist kuni 30. aprillini. 2018. aastal oli majandusaasta käive 318,5 miljoni eurot ja kasum 10,3 miljonit eurot. Ettevõttes töötas 680 inimest.
Ajalugu
Aktsiaselts Eesti Statoil registreeriti 27. märtsil 1991 ning esimene Statoili bensiinijaam avati 1. aprillil 1992 Tallinnas.
22. september 2015 teatati, et Circle K kaubamärgiga asendatakse Statoili bränd Kanadas, USAs, Skandinaavias ning Kesk- ja Ida Euroopas.
Aprillis 2017 alustati Eestis Statoili teenindusjaamade kaubamärgivahetust Circle K vastu.
Juhtimine
Kuni 1996. aastani juhtis ettevõtet Gunnar Okk ja aastatel 2005–2016 Kai Realo. Kuni 19. august 2021 oli Kai Realo peadirektori ülesannetes. 11. oktoobrist 2021 kuni 22. märtsini 2023 juhtis Circle K Eestit Yuri Bryantsev, kes varem juhtis Circle K Venemaa haru.
Dach
Dach on saksa perekonnanimi (katus).
Eestis on perekonnanime Dach pandud Arula mõisas Otepää kihelkonnas Tartumaal. Nimede eestistamisel määrati Dachi-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Kase, Tahk, Tammeraid ja Tähe. 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Nieledwia
Nieledwia on küla Poolas Sileesia vojevoodkonnas Żywieci maakonnas Milówka vallas. Nieledwia asub Slovakkia piirist 8 km kaugusel.
Rauza mõis
Rauza mõis (saksa keeles Rausenhof, läti keeles Rauzas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Palsmane kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Smiltene piirkonnas Palsmane vallas Rauza külas.
Ajalugu
Rauza kuulus varem Mēri mõisa koosseisu, mille karjamõisana on seda mainitud 1778. aastal. 1781. aastal eraldati see peamõisast ja Rauzast sai iseseisev rüütlimõis. Omanikuks sai Franz Johann von Zoeckell (1746−1811), kelle järeltulijate omanduses oli mõis 1907. aastani. Franzi surma järel oli see mõnda aega kõigi pärijate ühisomandis, kuni tema poeg Alexander selle teistelt 50 000 rubla eest välja ostis. Viimaseks omanikuks oli aastatel 1907−1920 Valerian Rudolf von Baehr (1858−1937), kellelt see maareformiga võõrandati.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/8 adramaad, sellele allus 158 mees- ja 203 naishinge.
Aastal 1758 oli mõisa suurus 1 ja 1/8 adramaad. Aastal 1823 oli selle suurus 8 ja 3/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal 5 ja 3/4 adramaad maad, aastal 1881 oli neid aga 1 ja 77/80, lisaks allus mõisale 6 ja 2/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad
Mõisa koosseisus kuulus kolm karjamõisa: Ahsit, Mālejas (Mahley) ja Rauselei (nimetatud 1816. aastal).
Söe tänav
Söe tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Luite asumis.
Söe tänav on umbtänav, mis lõpeb Luite tänaval. Söe tänav on peaaegu loode-kagusuunaline ja ligikaudu 120 meetri pikkune.
Söe tänav sai nime 10. augustil 1954. Söe tänav on nime saanud lähedal asuva Tallinn-Väikse raudteejaama mõjul (sarjanimi, auruveduritega seotu).
Teibasseajamine
Teibasseajamine oli peamiselt keskajal kasutusel olnud hukkamis- ja piinamisviis.
Linda di Chamounix
"Linda di Chamounix" on Gaetano Donizetti ooper (melodramma semiserio) kolmes vaatuses, Gaetano Rossi libreto Adolphe-Philippe d’Ennery ja Gustave Lemoine’i näidendi "La grâce de Dieu" ("Jumala arm", 1841) järgi. Esmaettekanne 19. mail 1842 Viinis Kärntnertortheateris. Muudetud versioon esitati 17. novembril 1842 Pariisis.
Kaasajal hinnatud ooperiliteratuuri üheks paremaks ja nauditavamaks melodramaatiliseks pooltõsiseks ooperiks, seda peetakse meloodiliseks, maitsekalt komponeeritud teoseks. Ooperi populaarset avamängu esitatakse sageli kontsertettekandes.
Ajaloost
Donizetti alustas komponeerimist detsembris 1841. Umbes kolme kuu pärast oli ooper valmis. Ooperit on nimetatud Donizetti meistriteose "Lucia di Lammermoori" õnneliku lõpuga variandiks. Eugenia Tadolinile kirjutatud Linda partii esitamine on väljakutseks ekstraklassi koloratuursopranile. Teos oli mõnda aega populaarne helilooja eluajal, kuid jäi tema peamiste meistriteoste – "Lucia di Lammermoor", "Don Pasquale", "Armujook" ("L’elisir d’amore"), "Rügemendi tütar" ("La Fille du régiment") ja "Lucrezia Borgia" varju. Londonis oli ooper esmaettekandel 1. juunil 1843 ja New Yorgis 1847. aasta jaanuaris. 19. sajandi teisel poolel langes teos pikaks ajaks tähelepanu alt välja. Alles 1934. aasta märtsis esitati ooperit New Yorgi Metropolitan Opera's seitse korda tollase juhtiva koloratuursoprani Lily Ponsiga nimiosas. Järgmine ettekanne toimus 1974. aastal Milano Teatro alla Scalas Margherita Rinaldiga nimiosas. Seejärel on ooper olnud suhteliselt sageli esitatav. Ooperi esmaesitus Eestis toimus 2021. aasta septembris Tartus Vanemuises.
Rollide loojad
Dirigeeris Gaetano Donizetti.
Süžee
Tegevus toimub umbes 1760 Chamounix’ külas Prantsuse Alpides ja Pariisis. Talupoeg Antonio ja tema naine Maddalena soovivad päästa tütar Lindat markii de Boisfleury lähenemiskatsete eest. Markii kutsub Lindat sageli lossi, tuues ettekäändeks, et tüdrukule on vaja anda haridust. Linda saadetakse koos Piorotto ja mõne sõbraga Pariisi tööd otsima.
Pariisis armub neiu Carlosse. Linda tunneb teda kui vaest maalikunstnikku, kuid tegelikult on noormees markii vennapoeg vikont di Sirval. Carlo soovib Lindaga abielluda, kuid Carlo ema tõrjub selle soovi tagasi. Linda asub elama Carlo korterisse. Linda isa Antoniole see ei meeldi. Ta mõistab tütre valiku hukka ja hülgab ta. Pierotto saab teada, et Carlo on abiellumas rikka tüdrukuga, kelle talle on valinud ema. Pierotto räägib sellest Lindale. Linda langeb ahastusse ja kaotab mõistuse.
Külarahvas rõõmustab talve lõppemise üle ja tervitab Pariisist naasvaid noormehi. Nende seas on ka Carlo. Ta räägib markiile, et tema ema on lõpuks nõustunud, et ta abiellub Lindaga. Markii teab aga rääkida, et Linda on Pariisis noormehe hüljanud. Carlo on meeleheitel. Markii teatab külaelanikele, et tema pulmad toimuvad ning kõik on kutsutud. Kuid markii ei tea Linda haigusest. Pierotto saabub Pariisist külla tagasi koos Lindaga. Nad on pikast reisist kurnatud. Linda ei tunne oma ema Maddalenat ära. Carlo seletab Lindale, et ta keeldus oma ema poolt talle otsitud rikkast pruudist. See teade mõjub Lindale hästi ja ta saab mõistuse tagasi. Carlo laulab Lindale oma suurest armastusest ning kinnitab, et hoolitseb neiu eest. Kogu küla rõõmustab ja jääb kannatamatult pulmi ootama.
Korea ajalugu
pisi|Põhja- ja Lõuna-Korea tänapäeval Korea ajalugu hõlmab Korea ajalugu alates eelajaloolistest aegadest kuni tänapäevani. Korea ajaloo perioodistamine jaguneb eelajaloolisteks aegadeks, sealhulgas paleoliitikumiks, neoliitikumiks, pronks- ja rauaajaks, samuti Kolme Kuningriigi perioodiks, Ühinenud Silla, Goryeo, Joseoni ja kaasaegseks ajaks pärast Korea keisririigi loomist.
Korea poolsaarel algas paleoliitikum 700 000 aastat tagasi, samal ajal kui neoliitikum algas 8000 eKr. Teadlased peavad Yemaeki hõimu tänapäeva korealaste esivanemateks. Yemaekid olid varased Korea hõimud, kes moodustasid pronksiaja kultuuril põhineva Gojoseoni.
Gojoseon (2333 eKr – 108 eKr)
Gojoseon on Korea ajaloos periood, mille kestuseks arvatakse olevat olnud umbes 2333 eKr – 108 eKr. Gojoseon oli esimene Korea kuningriik, asudes Korea poolsaare ja Mandžuuria põhjaosas, ning hiljem koos Jin riigiga poolsaare lõunaosas. Ajaloolist Gojoseoni kuningriiki mainiti esmakordselt Hiina tekstis nimega „Guanzi“.
Gojoseoni asutamislegend, mis oli kirjutatud raamatus „Samguk Yusa“ ja teistes keskaegsetes Korea raamatutes, väidab, et riik asutati 2333 eKr Danguni poolt, kes olevat pärit taevast. See lugu on mänginud olulist rolli Korea rahvusliku identiteedi kujundamisel. „Samguk Yusa“ kohaselt sündis Dangun Hwanungile, taeva isanda pojale, ja karule, kes muutus naiseks nimega Ungnyeo, ning asutas ja valitses Gojoseoni üle tuhande aasta. Korea kasutas kunagi Danguni ajastut rahvuskalendrina. pisi|Gojoseon, 108 eKr Gojoseoni perioodil oli Korea poolsaar jagunenud mitmeteks väikesteks hõimudeks, mida valitsesid kohalikud ülemad. Gojoseoni kuningriigi asukohaks arvatakse olevat olnud poolsaare põhjaosas, lähedal tänapäevasele Põhja-Korea pealinnale Pyongyangile. Arvatakse, et Gojoseoni rahvas oli osav põllumajanduses, metallitöös ja kudumises.
7. sajandiks eKr oli Gojoseon loonud aktiivsed kaubandussuhted paljude Hiina varajaste osariikidega. Gojoseon kasvas jätkuvalt ka 5. ja 3. sajandi vahelisel perioodil ning tõusis piirkonnas suurvõimuks, assimileerides enamiku selle ümber hajutatud Yaemaeki hõimude poliitilisi üksusi. Gojoseoni tõus piirkonna suurvõimuks viis paratamatult poliitiliste konfliktideni Han dünastiaga, mis oli taasühendanud Hiina ja muutnud end üheks Hiina ajaloo suurimaks impeeriumiks. 109 eKr tungis 50 000-liikmeline Han armee Gojoseoni.
Vaatamata aasta pikkusele vastupanule kaotas Gojoseon pealinna ja seejärel kogu osariigi. Hani dünastia asutasid endisel Gojoseon territooriumil neli kubermangu, kuid tänu Korea rahva vastupanule taandusid nad peagi poolsaarelt.
pisi|Kolme kuningriigi periood
Kolme Kuningriigi periood (57 eKr – 668)
Kolme Kuningriigi periood määratletakse ajavahemikuna 57 eKr kuni 668 pKr. Korea kolm kuningriiki – Goguryeo, Baekje ja Silla – panustasid sellesse, mis hiljem sai Koreaks ning Goguryeo, Baekje ja Silla rahvastest sai see, mida tuntakse tänapäeval korea rahvana.
Korea poolsaar ja Mandžuuria kogesid 1.–6. sajandil poliitilisi muutusi. Põhjas jätkas Goguryeo läbi võistluse ja konfliktide Puyŏ piirkonna suurvõimuks arenemist, samal ajal kui lõunas koondusid erinevad hõimurahvad Baekje (18 eKr – 660), Silla (57 eKr – 935) ja Gaya konföderatsiooni (1 eKr – 562) riikideks. Nende üksuste vaheline konkurents 5. ja 6. sajandil viis lõpuks kolme kuningriigi – Goguryeo, Baekje ja Silla – tekkeni.
Kõigis kolmes kuningriigis sõltus majandus suuresti põllumajandustootmisest, mida viisid läbi talupidajad, kes omasid isiklikult väikeseid talusid. Kuigi mõned kuningliku perekonna ja aadlikkonna liikmed omasid ka suuri talusid ja juhtisid neid orjatöö kasutamisega. Ka valitsuse kulud kaeti maksude ja sundtööga. 4. ja 6. sajandi vahelisel perioodil arenesid kõik kolm kuningriiki tugevalt tsentraliseeritud kuningriigiks, mis võimaldas suuremat võimu koondamist kuninga kätte. Monarhiale keskendunud tsentraliseeritud riikide moodustamise protsess sai täiendava tõuke Hiina ja põhjapoolsete hõimude suurenenud sõjalise ohu ning konkurentsi ja konfliktide intensiivistumise tõttu kolme kuningriigi vahel. Kui kolm kuningriiki olid muutunud keskseks riigiks, võtsid nad kasutusele Hiinast välja töötatud poliitilised süsteemid, mille aluseks oli konfutsianismi ideoloogia. Samuti tutvustati sel perioodil budismi Hiinast kolmele Korea kuningriigile. Kui see oli aktsepteeritud, levis budism kiiresti mitte ainult valitsevate eliitide, vaid ka tavaliste inimeste hulgas, mis viis budistliku kultuuri ja kunsti õitsenguni.
Kolm kuningriiki kasvasid pidevate konfliktide kaudu Hiina osariikidega, kes püüdsid pidevalt laiendada oma mõjuvõimu Mandžuurias ja Korea poolsaarel. Hoolimata pingetest ja konfliktidest, mis jätkusid kahe osapoole vahel, olid kolm Korea kuningriiki Hiinast uute tsivilisatsioonide vastuvõtmise suhtes väga huvitatud, kuid nad olid samavõrd huvitatud omaenda kultuuripärandi ja traditsioonide, sealhulgas näiteks rahvuslike uskumuste arendamisest ja säilitamisest.
Silla oli Korea kolmest kuningriigist kõige väiksem ja nõrgem, kuid kasutas osavat diplomaatiat, et sõlmida pakte ja liite tugevamate Korea kuningriikide ja lõpuks Tang Hiinaga, mis oli Silla jaoks suureks eeliseks.
Aastal 660 käskis Silla kuningas Muyeol oma armeed Baekje rünnata. Kindral Kim Yu-shin, keda abistasid Tangi väed, vallutas Baekje. Aastal 661 liikusid Silla ja Tang Goguryeo suunas, kuid tõrjuti tagasi. Kuningas Muyeoli poeg, kuningas Munmu, alustas uut sõjalist kampaaniat aastal 667 ning järgmisel aastal langes Goguryeo.
pisi|Ühinenud Silla ja Balhae
Ühinenud Silla ja Balhae (668 — 935)
Silla jaoks tähendas Goguryo langemine sõja lõppu, kuid Tangile see tähendas sammu selle varjatud plaani täitumise suunas, nimelt kogu poolsaare koloniseerimist. Silla vastandas end igasugusele sellisele liikumisele, astudes Tangiga sõtta, samal ajal toetades liikumist Goguryo taastamiseks. Silla ja Tangi vaheline sõdimine jätkus veel kaheksa aastat kuni 676. aastani, mil Silla lõpuks ajas Tangi jõud lõunapoolsest Korea poolsaarest välja, võites lahinguid nii maal kui merel. Vahepeal juhtis endine Goguryo kindral nimega Dae Joyeong sõjalist ekspeditsiooni Tangi vastu ja asutas 698. aastal endise Goguryo territooriumil Balhae. Tema uus kuningriik ühines ellujäänud Goguryo eliidi liikmetega ning Balhael õnnestus taastada suurema osa territooriumist, mis oli olnud Goguryo valitsuse all enne selle langemist 668. aastal. Silla ja Balhae lõpliku võiduga sõjas Tangi vastu suutis Korea rahvas säilitada Kolme Kuningriigi territooriumi Mandžuurias ja Korea poolsaarel, säilitades seeläbi oma poliitilise ja kultuurilise sõltumatuse Hiinast.
Baekje ja Goguryeo langemine ning Silla võit sõjas Tangiga tõid rahu aja, kus oli sotsiaalne stabiilsus ja majanduskasv. Kolme kuningriigi elanikud, kes olid lahinguväljal olnud vaenlased, segunesid nüüd üksteisega kui kaasmaalased, jagades sama keelt ja sarnaseid kombeid.
Silla võit Kolme Kuningriigi perioodi lõpetanud sõdades tugevdas oluliselt Silla monarhia autoriteeti. Uue Silla valitsejad rakendasid aktiivselt konfutsianismlike ideid, rõhutades ustavuse tähtsust. Nad kasutasid konfutsianismlike kirjandust rahva harimiseks ning viisid ellu süsteemi, kus ametnikud valiti nende võimekuse alusel. Nad kehtestasid ka süsteemi, mis tugevdas keskvõimu administratiivset võimu piirkondade üle.
Samal ajal rõhutasid Balhae valitsejad sageli, et nad on Goguryeo õigusjärgsed pärijad. Nad kasutasid diplomaatilistes suhetes naaberriikidega tiitlit „Goguryeo kuningas“, ning tiitlit kasutati ka sotsiaalse ühtekuuluvuse suurendamiseks, kuna Balhae elanikkonna märkimisväärne osa pärines endisest Goguryeo kuningriigist. Siiski, Balhae ei kujutanud endast endise Goguryeo taaselustamist. Balhae valitsejad samuti võtsid konfutsianistlikud poliitilised ideed, et konsolideerida oma poliitilist võimu ning võtsid omaks Tangi dünastia valitsemisviisi, et arendada omaenda poliitilisi institutsioone.
Nii Sillas kui ka Balhaes olid kõrgematel ametikohtadel ainult mõjuvõimsad aristokraadid, samal ajal kui enamik rahvastikust koosnes madalamast klassist ja hõlmas ka orje. Mõlemas kuningriigis arendati edasi haridussüsteeme, samuti ametnike värbamise süsteemi kandidaadi oskuste ja võimete alusel. Traditsiooniline hierarhiakord jäi siiski kindlalt paika. Silla ja Balhae hoidsid tihedaid diplomaatilisi suhteid Tangi dünastiaga. Silla ja Balhae võtsid kasutusele ka Tangi teatud kultuurisaavutused, saates ametnikke ja õpilasi Hiinasse. Kiiresti kasvas ka kaubavahetus Silla ja Tangi vahel. Silla emigrantide arvu suurenemine tõi kaasa Silla elanike kontsentratsioonide tekke Hiinas, nagu Sillabang (Silla elanike asula), samuti said mõned Silla rahvast Tangi ametnikeks ja mängisid olulist rolli Hiina poliitilises elus. Lisaks diplomaatidele külastasid Sillat sageli ka välismaised kauplejad mitte ainult Jaapanist ja Tangi Hiinast, vaid ka kaugetest piirkondadest nagu Araabia. Kahe Korea osariigi kodanike ja erinevatest välisriikidest pärit külaliste vaheline suhtlus tõi kaasa aktiivse kultuurivahetuse, mis viis Korea piirkonna mitmekülgsete kultuuriliste saavutusteni ja aitas kaasa loomingulise kultuuri arengule.
pisi|Goryeo, 1389. a. pisi|Wang Geon (valitses 918–943)
Goryeo (918–1392)
9. sajandi lõpus kogesid Silla ja Balhae ebastabiilsuse perioodi. Sillas süvenes aristokraatia seas troonipärimise üle käiv sisemine konflikt. See põhjustas olulist poliitilist rahutust, talupoegade ülestõuse ja piirkondlike sõjapealike tõusu. Selle tulemusena oli kuningriik täieulatusliku kodusõja lävel. Põhjaspoolses piirkonnas seisis Balhae silmitsi suure kriisiga Khitaani uue riigi, Liaoga seotud sõjalise survega.
Silla asutatud Korea ühendamise periood langes 10. sajandi alguses Baekje ja Goguryeo taastamisele suunatud liikumiste tõttu. Samal ajal varises Balhae osariik kokku pärast Khitaani sissetungi aastal 926.
Ebastabiilsuse periood lõppes Goryeo dünastia asutamisega. Goryeo asutati sõjapealiku Wang Geoni poolt aastal 918 ning sai Korea valitsevaks dünastiaks pärast Silla vallutamist aastal 935. Riik sai nimeks Goryeo, sest Wang Geon, Goguryeo aadli järeltulija, pidas uut riiki Goguryeo järeltulijaks. Uus dünastia pakkus piirkondlikele sõjapealikele suuremaid võimalusi osaleda keskvõimu poliitikas, mida eelmine Silla dünastia piiras. Siiski oli poliitiline võim koondunud väikese eliidi grupi kätte. Goryeo valitsejad pidasid oma kuningriiki Goguryeo õigustatud pärijaks ja võtsid vastu Balhae põgenikke.
Sellel perioodil koostati seadused ja kehtestati tsiviilteenistuse süsteem. Budism levis laialdaselt kogu poolsaarel. Sel perioodil arenes ka seladon keraamika tootmine 12. ja 13. sajandil. Tripitaka Koreana valmistamine 81 258 puidust trükiplokile ja metallist teisaldatava trükikirja leiutamine tõendavad Goryeo kultuurilisi saavutusi.
Goryeo oli peamiselt põllumajandusühiskond, mis saavutas stabiilseid edusamme põllumajandustehnikate kasutamisel. Põllumajanduse edendamine oli valitsusametnike oluline kohustus ning valitsuse toetus mängis olulist rolli põllumajanduse tõhususe ja tootlikkuse parandamisel. Samas, looduskatastroofid, nagu üleujutused ja põuad, avaldasid sageli märkimisväärset kahju nii põllumeestele kui ka kuningriigile laiemalt. Goryeo valitsejad kasutasid oma võimu õigustamiseks konfutsianistlikku mõistet „taeva mandaat“ ja püüdsid ära hoida loodusõnnetusi, mis võisid kahjustada nende poliitilist legitiimsust. Seega, looduskatastroofide vastumeetmena korraldasid valitsejad tavaliselt religioosseid tseremooniaid, mis viidi läbi vastavalt kas konfutsianismi reeglitele, või budistliku või taoismliku rituaalidena, mille käigus palvetati loodusjumalale üleloomuliku sekkumise eest.
Goryeo arenedes koondus võim taas väikese grupi piirkondlike sõjapealike kätte, kes edukalt monopoliseerisid kõrgeid valitsusameteid ning säilitasid oma võimu järgnevate põlvkondade vältel. Valitsusametnike mõjuvõim kahanes korruptsiooni tõttu, mille tulemuseks oli poliitiliselt võõrandunud sõjaväeametnike, kohalike juhtide ja talupoegade ülestõus, kes kannatasid valitseva eliidi ärakasutamise all. Aastal 1170 algatas rühm sõjaväeohvitsere riigipöörde ja rajasid sõjaväelise režiimi. Selle perioodi poliitiliste rahutuste ajal järgnes talupoegade ülestõus ning mässulised liikumised üksteise järel.
1231. aastal ründas Mongoli impeeriumi suur sõjavägi Goryeot. See oli esimene sissetung kuuest, mis tekitasid 40 aasta jooksul Goryeole märkimisväärset kahju. Goryeo püsiv vastupanu viis rahulepinguni, mis võimaldas Goryeol autonoomse võimu säilitada. Konflikti lõpp tähendas aga Goryeo sõjaväelise valitsuse hävimist ja monarhia võimu taastamist.
Pärast aastakümneid kestnud võitlust saatis Goryeo oma kroonprints Wonjong Dadusse, et vanduda truudust Yuani dünastiale; Kublai Khan nõustus ja abiellus ühe oma tütre Korea kroonprintsiga ning järgmised 80 aastat oli Goryeo Hiinas Mongolite valitsetud Yuani dünastia ülemvõimu all. Need kaks riiki põimusid 80 aastaks, kui kõik järgnevad Korea kuningad abiellusid Mongoli printsessidega.
14. sajandil koges Goryeo märkimisväärseid rahutusi Jaapani piraatide sagedaste rünnakute tõttu rannikualadel ja Hiina Punaste Turbanite Bandiitide sissetungi tõttu. 1350. aastatel koges Yuani dünastia sisekonfliktide tõttu olulist allakäiku. See andis Goryeo kuningas Gongminile võimaluse algatada reforme Goryeo valitsuses. Gongmin seisis silmitsi mitmete väljakutsetega, nagu näiteks Yuani dünastia toetavate aristokraatide ja sõjaväeametnike käsitlemine, maaomandiga seotud küsimuste lahendamine ning kasvavate pingete leevendamine budistide ja konfutsianismlike õpetlaste vahel. Selle rahutu perioodi jooksul vallutas Goryeo ajutiselt Liaoyangi 1356. aastal, tõrjus tagasi kaks suurt Punaste Turbanite sissetungi 1359. ja 1360. aastal ning tõrjus tagasi Yuani dünastia katse Goryeot vallutada, kui kindral Choe Yeong tõrjus tagasi 1364. aastal invasiooni katsed.
1388. aastal võttis Yi Seong-gye riigipöörde kaudu võimu ning 1392. aastal asutas ta Joseoni dünastia.
pisi|„Idapaleede maal“ (korea k Donggwoldo) on Korea 19. sajandi esinduslik maal pisi|Kuningas Taejo (valitses 1398–1408)
Joseon (1392–1897)
Uue kuningriigi loomisel kavandati ja ehitati Hanyang (tänapäeva Soul) vastavalt konfutsianistliku filosoofia põhimõtetele ning jäi sellest ajast Korea pealinnaks. 1392. aastal asutas kindral Yi Seong-gye, hiljem tuntud kui kuningas Taejong, Joseoni dünastia, mis sai nime muistsest kuningriigist Gojoseon. Dünastia ideoloogia põhines idealistlikul konfutsianismil. Joseoni dünastia jooksul valitses kogu riigis uuskonfutsianismi filosoofia.
Han hiinlaste asutatud Mingi dünastiat peeti konfutsianistliku tsivilisatsiooni sünnikohaks. Seetõttu sooviti hoida sõbralikku diplomaatilist suhet Mingiga. Riigikaitse osas oli esmatähtis suhted Jaapani ja Joseoni põhjapiiril asuvate Jurchenitega. Jaapanit puudutav lähenemisviis hõlmas valitud lõunapoolsete sadamate avamist, et rahuldada Jaapani kaubandusnõudeid ja luua stabiilsus rannikupiirkondades. Seoses Jurcheniga ehitati sõjalisi rajatisi erinevatesse kohtadesse ja julgustasid rännet strateegiliselt olulistesse põhjapiirkondadesse kaitsemeetmena võimalike Jurcheni sissetungi vastu. Joseoni valitsejad pidasid oma riiki väga tsiviliseerituks ja võrreldavaks Hiinaga, kuid kippusid Jaapanit ja põhjapoolseid hõime vähem tsiviliseerituks pidama.
Joseoni valitsejad kulutasid esimesed paar aastakümmet pärast dünastia asutamist valitsussüsteemi loomisele, mis edaspidi kestis üle poole aastatuhande. Süsteem rajati Goryeo valitsussüsteemi põhimõtetele, kuid integreeriti täiendavate konfutsiaanlike väärtustega. Nii pealinnas kui ka kaugetes piirkondades asuvates õppeasutustes tehti õppekorralduste ümberkorraldamine ning tsiviilteenistuse eksamisüsteem oli selgelt kavandatud ainukeseks legitiimseks värbamiskanaliks kõrgetele riigiametnikele. Joseoni hierarhiline ühiskond, kus jõukad konfutsianismi literaadid liitusid ametnikega tsiviilteenistuse eksamite kaudu ja mängisid juhtivat rolli poliitikas, majanduses ja kultuuris, tekkis uute poliitiliste reformide tulemusena. Konfutsiaanlike eliitide huvi oli koguda ja uurida erinevaid allikmaterjale ajaloo, geograafia ja kultuuri kohta. Need materjalid kasutati aruteludes reformide vajaduse ja suuna üle, tulemuste protokollimiseks ning uue poliitika protsessi ja tulemuste hoolikaks dokumenteerimiseks ja edasikandmiseks tulevastele põlvedele. Pikaajaliste jõupingutuste tulemusena koostati ja avaldati Gyeongguk Daejeon („Suur riigi haldamise koodeks“), mis oli Joseoni riigi koodeks. vasakul|pisi|Sejong Suure pronkskuju, Deoksu palee Aastal 1394 võttis Yi Seong-gye (tuntud ka kui kuningas Taejo) riigi ametlikuks religiooniks uuskonfutsianismi ja püüdis luua tugevat bürokraatlikku riiki. Tema poeg ja pojapoeg kuningas Taejong ja Sejong Suur viisid ellu arvukalt haldus-, sotsiaalseid ja majandusreforme ning seadsid sisse kuningliku võimu dünastia varajastel aastatel. 15. ja 16. sajandil oli Joseoni valitsejad toetanud hariduse ja teaduse edenemist. Nende hulgas oli kõige silmapaistvam Sejong Suur (valitses 1418–1450), kes isiklikult lõi ja levitas hangulit, Korea tähestikku. Hanguli kasutuselevõtt pakkus kirjaoskuse omandamist lihtelanikele ja naistele, kes ei saanud pühendada palju aega tuhandete hiina tähemärkide õppimiseks. Sündmus tähistas olulist pööret Korea kirjanduse arengus. Selle kuldajastu jooksul toimusid suured kultuurilised ja teaduslikud edusammud, sealhulgas trükikunstis, meteoroloogilises vaatluses, astronoomias, kalendriteaduses, keraamikas, militaar- ja põllumajandustehnoloogias, geograafias, kartograafias ja meditsiinis, millest mõned olid mujal võrreldamatud.
1592. aastal ründas Jaapan Joseoni suure sõjaväe jõuga, mis koosnes 150 000 sõdurist. Sel ajal ei olnud Joseon olnud suuremas sõjalises konfliktis umbes 200 aastat. Invasiooni algfaasis võtsid oskuslikud Jaapani sõdurid, kes olid relvastatud uusima relvatehnoloogiaga, nimelt musketiga, kiiresti üle suure osa Joseoni maast. Joseoni mereväe võit, mida juhtis Yi Sunsin, andis võimalust olukorda muuta Joseoni kasuks. Joseoni merevägi kasutas täiustatud kahuritehnoloogiat ja veeteede strateegiaid, et mere peal tugev kohalolek luua. Mingi dünastia Hiinas saatis ka lisajõudu, mis aitasid kaasa sõja soodsale tulemusele. Jaapani lõppeesmärk oli Mingi invasioon ning seega oli Mingi huvides toetada Joseonit. Ming võttis üle Joseoni sõjaväe juhtimise ning korduvalt osales nii läbirääkimistes kui ka lahingutes Jaapaniga. Kuue aasta pikkune sõda lõppes aastal 1598.
Umbes 40 aastat pärast Joseoni võitu Jaapani sissetungi vastu seisis riik silmitsi uue sõjalise konfliktiga. Riiki ründas põhjast Mandžuurilastena tuntud jõud ja mida ajalooliselt peeti nii Joseoni kui ka Mingi tsivilisatsioonide poolt barbariteks. Sõjaline konflikt, mida tuntakse kui Teist Mandžuuria rünnakut aastast 1636, lõppes Joseoni kaotusega. Pärast seda asutasid Mandžuurialased Hiinas Qingi dünastia.
Pärast teist Mandžuuria sissetungi ja suhete stabiliseerumist uue Qingi dünastiaga koges Joseon peaaegu 200 aastat rahu perioodi. Kuid sisemiselt jätkusid vägivaldsed fraktsioonivõitlused. 18. sajandil juhtisid kuningas Yeongjo (valitses 1724–1776) ja tema lapselaps kuningas Jeongjo (valitses 1776–1800) uut renessanssi. Yeongjo ja Jeongjo reformisid maksusüsteemi, mis suurendas riigikassasse tulevate tulude voogu, tugevdasid sõjaväge ja toetasid õppeasutuste jätkamist. Trükikunst taaselustati, kasutades liikuvat metallitüüpi; trükiste arv ja kvaliteet arenesid märkimisväärselt. Jeongjo sponsoreeris erinevate fraktsioonide teadlasi, et nad töötaksid 1776. aastal asutatud Kyujanggakis, tuntud ka kui Sisemine Kuninglik Raamatukogu.
18. sajandil rakendas kuningas Jeongjo olulist reformi, mida toetas Sirhaki õpetlane nimega Jeong Yakyong. Hwasŏngi kindluse ehitamine oli tollase aja suurim rahvuslik ettevõtmine, mis hõlmas uue linna arendamist Soulist lõuna poole. Eesmärk oli edendada selle kasvu rahvusvahelise kaubanduse keskusena ja luua valitsusele kuuluv talu, et suurendada põllumajanduslikku tootlikkust. Lisaks võttis ta kasutusele teatud mittetraditsioonilised meetmed, mis võimaldasid inimestel ületada ühiskonna hierarhia poolt neile seatud piiranguid, ning tegi poliitilisi samme orjapidamise kaotamiseks.
Kui kuningas Jeongjo suri 19. sajandi esimesel aastal, eemaldati Jeong Yakyong ametist, kuna valitseva klassi enamik pidas teda ohuks tema tugeva põllumajandusreformi ja orjuse kaotamise pooldamise tõttu. Riigi valitsev eliit alustas tugevat rünnakut Jeongi vastu, väites, et tema kuritegu ei olnud poliitiline dissidentsus, vaid katoliikluse järgimine. 19. sajandil pidas Joseoni dünastia Lääne tsivilisatsiooni barbarlikuks, kuna ei nähtud neis mingit sarnasust konfutsiaanlike väärtustega.
Valitsus püüdis 19. sajandi lõpus rakendada ulatuslikke reforme, kuid järgis rangeid isoleerimispoliitikaid, teenides Koreale hüüdnime „Hermit Kingdom. Poliitika oli peamiselt loodud kaitseks Lääne-imperialismi vastu, kuid peagi oli Joseoni dünastia sunnitud kaubanduse avamist alustama, mis viis Jaapani okupeerimise ajastusse.
12-aastaselt troonile tõusnud Korea Gojong (valitses 1864–1907) järgnes kuningas Cheoljongile (valitses 1849–1864). Kuningas Gojongi isa Prints Heungseon Daewongun (Yi Ha-ung; 1820–1898) valitses de facto regendina ja algatas ulatuslikud reformid keskvalitsuse tugevdamiseks. Aastatel 1866 ja 1871 toimus kaks lühiajalist konflikti Prantsusmaa ja USA-ga. Prantsusmaa ja USA nõudsid, et Joseon alustaks kaubanduslikke suhtlusi välisriikidega. Prints Heungseon aga keeldus sellest ettepanekust, leides, et võõrvõimudega läbirääkimiste pidamine oleks riiklike huvide reetmine. Pärast Meiji taastamist 1868. aastal nõudis ka Jaapan Korea avamist kaubandussuhetele. Prints keeldus aga seda palvet täitmast, sest ta uskus, et välisriigid püüavad diplomaatiliste suhete nimel õõnestada Joseoni autonoomiat.
Joseon sõlmis Jaapaniga „moderniseerimislepingu“ 1876. aastal (Kanghwa leping), mis oli aluseks diplomaatilistele suhetele. See toimus vaid kolm aastat pärast seda, kui troonile tõusis kuningas Gojong, sundides oma isa tagasi astuma. Prints Heungseoni isoleerimispoliitikale oli juba sel ajal olnud vastuseisu. Tema vastased nägid lääneriikidega diplomaatiliste suhete sõlmimist paratamatuna ja väitsid, et uusi tehnoloogiaid ja kultuure tuleks tutvustada reguleeritud keskkonnas. Joseoni valitsus otsustas laiendada ja mitmekesistada oma kultuurilise ja kaubandusliku avanemise poliitikat neli aastat pärast Jaapaniga Kanghwa lepingu allkirjastamist. Saadeti saadikud ja üliõpilased Jaapanisse ja Qingi Hiinasse, et saada esmaseid kogemusi kahe ühiskonnas toimuvatest muutustest ja õppida uutest tehnoloogiatest. Need jõupingutused laienesid siis Lääneriikidele, alustades USA-ga diplomaatiliste suhete loomisest 1882. aastal.
Kultuurilise ja kaubandusliku avanemise edenedes muutus talupoegade elu järjest keerulisemaks. Joseoni riisieksport tõstis toiduainete hindu, samas kui puuvillatoodete import kahjustas riigi maapiirkondade tööstust. Välisriikide mõjuvõimu kasvades ei suutnud valitsus rahva hulgas turvatunnet tagada. Lisaks suurenes teatud valitsusametnike ebaõiglane ärakasutamine fiskaaldefitsiidi ettekäändel.