cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruhi
Ruhe ehk ruhi on ühest puutüvest õõnestatud paat (ühepuupaat), mis meenutab küna. See on maailma vanimaid paadivorme.
Ruhi õõnestati haava- või männipuust. Eestis kasutati selliseid veesõidukeid veel 20. sajandi alguses ning põhjaeesti murretes kasutati selle kohta ka sõna küna.
Tasakaalu saavutamiseks kinnitati ruhele lattidest või laudadest tiivad või ühendati ruhed paarikaupa kaksikruhedeks. Ruhest arenes laialipainutatud külgedega vene.
Zeitgeisti Liikumine
Zeitgeisti liikumine (inglise keeles The Zeitgeist Movement, lühendatult TZM; saksakeelsest mõistest "Zeitgeist", 'ajavaim') on Ameerika Ühendriikides Peter Josephi rajatud liikumine, mis on kriitiline turukapitalismi suhtes, pidades seda korrumpeerunuks ja raiskavaks.
Zeitgeisti liikumine sai laiemalt tuntuks alates 2008. aastast seoses Peter Josephi filmiga "Zeitgeist: Addendum". Kuni 2011. aastani oli liikumine seotud Veenuse Projektiga.
Zeitgeisti liikumist on iseloomustatud kui sünteesi New Age'i vaimsusest ja vandenõuteooriast.
Eend
pisi|Korintose stiilis kapiteelidega pilastrid maakonna kohtuhoonel Springfieldis Ohio osariigis Eend on liseenide, müüripiilarite või pilastrite kujul seinast või müürist ette ulatuv osa.
Vesa Koskela
Vesa Tapani Koskela (sündinud 22. detsembril 1960 Salla vallas Soomes) on Rootsi endine poksija.
Koskela oli kokku kolmekordne Rootsi meister II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1981–1982 ja 1984. Ta osales maavõistlustel Rootsit esindades 7 korral ning võitis neist 4 ja kaotas 3 kohtumist.
Koskela osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Yeong-Su Anile (Lõuna-Korea) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Koskela osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 3. maailmameistrivõistlustel (München, 1982), kuid kaotas 1. ringis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Mark Brelandile (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Koskela sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 24. Euroopa meistrivõistlustel (Tampere, 1981) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Karl-Heinz Krügerile (Ida-Saksamaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 25. Euroopa meistrivõistlustel (Varna, 1983), kuid kaotas 1. ringi kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Tüümuse koor
Tüümuse kooreks (cortex thymi) nimetatakse paljudel selgroogsetel loomadel tüümuse sagarates eristatavat osa, mille tüümuse epiteeli retikulaarrakkude võrgustikus on võimalik hulgaliselt arenevaid tümotsüüte tuvastada ja mida eraldab tüümuse säsist veresoonte rohke tüümuse kortikomedullaarne tsoon.
Tüümuse koore areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Tüümuse koor on kaetud tüümuse kihnuga ja on osa tüümuse parenhüümist. Tüümuse koore mikrokeskkonda on vähe uuritud.
Tüümuse koor koosneb tümotsüütidest (lümfotsüüdid), sh T-tüvirakud, T-eelrakud, T-naiivsed rakud, makrofaagid, tüümuse dendriitrakud, tüümuse müoepiteelrakud (rakkudel oluline roll haigusliku seisundi müasteenia väljakujunemisel).
Tüümuse koore epiteelirakud (cTECs) edastavad diferentseerumissignaale, reguleerivad T-lümfotsüütide migratsiooni ja populatsiooni kasvu ning sooritavad CD4+CD8+ tümotsüütide positiivse selektsiooni jpm.
Väiksemal hulgal sisaldab tüümuse koor ka kattekoerakke ja algtugikoerakke. Kuigi arvuliselt vähemuses, moodustavad kattekoerakud koos algtugikoerakkudega tüümuse T-rakkude eluvõrgustiku.
Tüümuse koore rakud sisaldavad ja komplekteerivad koos ülejäänud organismi mikrokeskkonnaga määramatul hulgal mobiilseid osakesi, mis sisaldavad tsütokeratiini ja komplekteerivad desmosoomi võrgustiku, millesse on T-rakud tihedalt pakitud, eritavad: tümotaksiini tõmbamaks luuüdist T-tüvirakke tüümusesse ja tümosiini, seerumi tüümuse faktorit ja tümopoietiini, kõik need komplekteeritakse naiivsetest T-rakkudest valmis T-rakkudeks.
Tüümuse koort eraldab tüümuse säsist veresoonte rohke tüümuse kortikomedullaarne tsoon - tsooni ühenduskohtadel ühinevad tüümuse koore kapillaarid veenidega ning moodustavad koores vere-tüümuse barjääri (säsis tõke puudub).
Tümotsüütide migratsiooni tsoonist tüümuse koorde reguleerivad kemokiinid.
Isuri köök
Isuri köögis kasutatakse palju tangaineid, aed- ja juurvilja, võimaluse korral liha. Suur tähtsus on kartulil. Kartulitoitudest levinuim on olnud perunavelli ehk kartulipuder.
Erlangen-Nürnbergi Friedrich-Alexanderi Ülikool
Erlangen-Nürnbergi Friedrich-Alexanderi Ülikool (saksa keeles Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg) on avalik-õiguslik ülikool Saksamaal Erlangeni ja Nürnbergi linnas.
Ülikoolis õpib ligi 40 000 üliõpilast. Töötajaid on seal 13 000, sh 656 professorit.
Isuri köök
Isurite toitumistavad on nagu teistelgi soome-ugri rahvastel olnud väga looduslähedased, aga ka praktilised: vanad toidud "uuendati" värskete komponentide lisamisega.
Uelsen
Uelsen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Grafschaft Bentheimi kreisis.
Isuri köök
Enamik toite küpsetatakse ahjus, mis on hõlpsaim moodus hautamist vajavate toitude (lihaga pudrud) valmistamiseks.
Uelsen
Valla pindala on 19,46 km². 31. detsembril 2015 elas seal 5558 inimest.
Isuri köök
Omaette osa on olnud sellegi hõimurahva toidus metsaandidel. Metsast koguti kõike söödavat.
Uelsen
Uelsen kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Uelsen ja on selle keskus.
Isuri köök
Küpsetistest on tunnustatumad pirukad, mida valmistati nelinurksetena või ümmargustena.
Uelsen
Uelseni vald asub Alam-Saksimaa lääneosas, Hollandi piiril, umbes 30 km Enschedest põhjas ja 15 km Nordhornist loodes.
Ajalugu
Uelseni riiklikult tunnustatud tervisekeskus on valdade ühenduse keskpunkt ja samal ajal selle halduskeskus.
Isuri köök
Isurid peavad lugu oma rahvustoitudest. Nende ütluse järgi "viiras maa on veripunane, oma maa on omenkukka" (vanade isurite õpetus lastelastele).
Curly Strings
Koosseis
Ansamblisse kuulub neli head sõpra: viiuldaja Eeva Talsi, mandoliinimängija Villu Talsi, kitarrist Jaan Jaago ja kontrabassimängija Taavet Niller. Algkoosseisu (2013–2016) kuulus ka kitarrist ja laulja Jalmar Vabarna.
Koos mängima hakkasid nad juba 2011. aastal, kui asusid õppima Viljandi Kultuuriakadeemias.
2011–2014
Algul mängiti instrumentaalmuusikat, hiljem lisandus laulmine. Esimene aasta veedeti prooviruumi seinte vahel.
Esimese loona valmis 4. veebruaril 2013 "Üle ilma", mille sõnad kirjutas Aapo Ilves.
30. juulil 2013 tuldi välja teise looga "Maailm heliseb", mille video lavastas Heli Luik.
Loole "Kättemaks" valmis muusikavideo, mille lavastas taas Heli Luik. Muusika pärines Eeva Talsi ja sõnad Jaan Tätte sulest.
Järgmiseks singliks oli 26. mail "Kauges külas", mille muusika kirjutas bändi laulja Eeva Talsi, sõnad aga luuletaja Kristiina Ehin.
11. septembril 2014 tuli soundcloudi üles lugu "Laul sõbrale".
2015–2016
Debüütalbumi lugu "Kauges külas", mille muusika kirjutas Eeva Talsi, sõnad Kristiina Ehin, on kaverdanud Andrus Kivirähk ja Kihnu Virve.
30. detsembril 2014 kuulutati Curly Stringsi "Kauges külas" R2 Aastahitiks.
15. jaanuaril 2015 esines bänd Nordea Kontserdimajas 2015. aasta Eesti Muusikaauhindade auhinnatseremoonial, kust viidi koju neli auhinda: aasta ansambel, aasta parim laul, aasta debüütalbum, aasta album.
17. märtsil 2015 anti välja Eesti Esitajate Liidu, Eesti Autorite Ühingu ja NCB Eesti kogutud faktiliste andmete alusel popmuusikaauhind Kuldne Plaat. Curly Strings plaat "Üle ilma" võitis aasta albumi kategoorias. Ansambel võitis veel aasta ansambli ja aasta uustulnuka auhinnad.
8. mail 2015 avaldasid Silver Sepp ja Curly Strings ühisloo “Mis meiega on?”. Sõnad kirjutas Kristiina Ehin ning lugu on pühendatud filmile “Supilinna Salaselts”.
15. juunil 2015 jõudis poodidesse müügile Curly Stringsi uus lühiplaat "Elumäng", millel kõlab 6 lugu. Nimilugu tuli raadiosinglina 4. juunil.
15. juulil andis Curly Strings Tartu lauluväljakul eksklusiivse kontserdi, mille käigus salvestati muusikavideo loole “Kauges külas”.
18. juulil astuti üles Positivus Festivalil Tallinn Music Weeki / Palladiumi laval.
1. juulil jäädvustas Curly Strings Tartumaal Tammistu mõisa küünis oma parimad palad tele-eetri jaoks. "ETV live: Curly Strings", mis oli eetris 20. augustil 2015 (režissöör Anna Stepanova).
2. detsembril 2015 tuli bändilt singel "Muu ei loe", mis salvestati Nashville'is. Muusikavideo salvestas Chris Ranker.
Gaston d'Orléans
pisi|Jean, Philomena ja Gaston (2010) Gaston Louis Antoine Marie d'Orléans (sündinud 19. novembril 2009 Pariisis) on Pariisi krahvi Jeani (sündinud 1965) ja Philomena de Tornos y Steinharti (sündinud 1977) vanim poeg. Alates 21. jaanuarist 2019 on tema isa Prantsusmaa kuningliku perekonna pea (Jean IV) ja tema on dofään.
Curly Strings
2015–2016
2. veebruaril 2016 tuli Curly Strings välja videoga akustilisele versioonile loost "Miraaž", mis filmiti Taavet Nilleri kodus Viljandi Vibesi sessioonil. Veel on neil muusikavideo loole "Hommik", mis avaldati 1. märtsil 2016.
Siegfried von Merseburg
Siegfried (suri 3. detsembril 937) oli Merseburg krahv ja markkrahv teadmata ajast enne 934. aastat kuni oma surmani. Kaasaegsetes kuninglikes hartades ja diplomites ei esine ta markkrahvi tiitliga, nii oli tiitel mitteametlik ja mitte kunagi ametlik.
Siegfried oli tõenäoliselt Heinrich I Linnupüüdja eestkostja Thietmari poeg. Temast tehti 936. aastal Saksimaa hertsogiriigi procurator. Otto I pani oma kroonimispidustuste ajal oma noorema venna Heinrichi Siegfriedi "eestkoste alla" (või võib-olla Baieris). Sel ajal oli Siegfried Widukind von Corvey sõnul "kuninga järel teine".
Siegfriedi esimene naine oli Ermenburg (Irminburg), Otto I ja Hathui tütar. Tema teine naine (936) oli Guthia (Guhtiu), kellest sai lesena Gröningeni kloostri asutaja ja esimene abtiss.
Hanstedt (Nordheide)
Hanstedt on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Harburgi kreisis.
Valla pindala on 59,3 km². 31. detsembril 2017 elas seal 5595 inimest. Vald asub umbes 35 km Hamburgist lõunas ja 25 km Lüneburgist läänes.
New York Islanders
New York Islanders on USA jäähokiklubi, mis mängib jäähokiliiga NHL-i Idakonverentsis Metropolitani divisjonis.
Islanders peab kodumänge Barclays Centeris.
New York Islanders on võitnud Stanley karika neljal korral (1979–80, 1980–81, 1981–82, 1982–83).
Kluni peatreener on Lane Lambert.
Praegune koosseis
''Seisuga 22. juuli 2023''
Luxembourgi lennujaam
pisi|[[Cargolux|Cargoluxi Boeing 747 lennukid Fidneli lennujaamas.]] Luxembourgi lennujaam, asukoha järgi nimetatud ka kui Findeli lennujaam (IATA: LUX, ICAO: ELLX), on Luksemburgi ainus rahvusvaheline lennujaam. See on Luxairi ja Cargoluxi kodulennujaam.
Warren Weaver
Warren Weaver (17. juuli 1894 – 24. november 1978) oli Ameerika Ühendriikide teadlane. Ta on laialdaselt tunnustatud masintõlkimise pioneerina ning kui tähtsa isikuna teaduse toetamisel Ameerika Ühendriikides. Weaver oli aktiivne ka muudel elualadel.
Elulugu
Algul plaanis Weaver õppida inseneriks, aga tema õpetajad, eelkõige Max Mason, aga ka Charles Slichter, matemaatikaprofessor Wisconsini Ülikoolis, mõjutasid Weaverit valima hoopis matemaatikat ja matemaatilist füüsikat. Weaver sai oma elu jooksul 3 akadeemilist kraadi: bakalaureusekraadi matemaatikas aastal 1916, tsiviilehituses 1917 ja doktorikraadi 1921. Kõik kolm kraadi sai ta Wisconsini Ülikoolist.
Masintõlkimine
Esimest korda mainis Weaver masintõlkimist inimkeelte vahel juba aastal 1947. Järgnevatel aastatel innustasid tema Rockefelleri Sihtasutuse kaaskolleegid teda seda ideed edasi arendama. Selle innustuse mõjul kirjutas ta aastal 1949 märgukirja "Translation" ("Tõlkimine"), mida peetakse antud valdkonna kõige mõjukamaks dokumendiks. Nimelt kirjeldas see dokument masintõlkimise eesmärke ning meetodeid juba enne, kui inimesed hakkasid mõistma, milleks kõigeks arvutid võimelised on, mis pani alguse masintõlkimise uurimisele alguse kõigepealt Ameerika Ühendriikides ning hiljem ka ülejäänud maailmas. Weaveri ettepanekud olid keerulisemad kui lihtlabane sõna-sõnalt tõlkimine, mis ei vii eriti kaugele. Tema ideede seas oli muuhulgas ka kontekstitundlikkus, mida kasutatakse tänapäeva masintõlkimise juures väga tihti.
Weaver uskus, et masintõlkimise probleemi saab edukalt lahendada kui krüptograafia probleemi. Ta ütles selle kohta, et kui ma vaatan venekeelset artiklit, siis ma ütlen: "See on tegelikult kirjutatud inglise keeles, aga see on lihtsalt kodeeritud imelike sümbolitega ning see vajab dekodeerimist."
Teaduse edendamine
Warren Weaver alustas küll oma karjääri matemaatikaõpejana, aga juba enne 38-aastaseks saamist oli ta Rockefelleri Sihtasutuse juht. Ta kasutas oma ametikohta eelkõige bioloogia edendamiseks, kuna Weaver mõistis juba varajases eas, kui tähtsat rolli geneetika ja molekulaarbioloogia omavad. Paljud sihtasutuse kaudu toetust saanud isikud said hiljem selles vallas Nobeli või mõne muu kõrgelt hinnatud auhinna.
Mari köök
Mari köögis valmistatakse küllaltki palju toite piimast ja piimasaadustest, näiteks kohupiimast. Samuti on Mari köögi peajooneks suur jahu-, kaera-, odra-, tatra-, odrakruubi- ja hernetoitude osakaal. Toidu juurde kuulub ühe kindla komponendina kartul, mida marilased nimetavad oma "teiseks leivaks". Mari köögi eripäraks on toidud, kus hapu või soolakas maitse on tugevalt tunda. Ühed ja samad road erinevad üksteisest piirkonniti nii nime kui valmistusviisi poolest. Ühed ja samad road erinevad üksteisest piirkonniti nii nime kui valmistusviisi poolest.
Kõik soomeugrilased on usinad küpsetajad. Ahjus küpsetatavate pirukate kõrval on osadel rahvastel populaarsed ka keedutainapirukad. Maride rahvusroaks ongi just sellised poolkuukujulised nisujahust keedupirukad (Подко́гыльо) ehk pajakuklid (под, пад − pada, pott; когыльо, кагыль − kukkel, pirukas). Täidiseks kasutatakse erinevaid toiduaineid, üheks lemmikuks on kohupiim. Podkogõljo olulisest annab tunnistust tõik, et Marimaa pealinna Joškar-Ola rahvustoitude restorani nimi on Podkogõlnaja (Подкогольная).
Preisimaa provints
thumb|Preisimaa provints (punane) [[Preisi kuningriik|Preisi kuningriigis Saksa keisririigis]]
Königsberg (nüüd Kaliningrad Venemaal) oli provintsi pealinn.
Ajalugu
Preisimaa territoorium vastas laias laastus ajaloolisele Preisimaa piirkonnale, millest provints ja kuningriik oma nimed said ning mille Poola kuningriik alates 1466. aasta Thorni teise rahuga jaganud oli. Piirkond jagunes Hertsoglikuks Preisimaaks, mis oli Poola lään, ja Kuninglikuks Preisimaaks, mis oli Poola lahutamatu osa otsevalitsemise all. Hertsoglik Preisimaa sai 1618. aastal Brandenburg-Preisimaa osaks ja sai 1701. aastal pärast Friedrich I kuningaks kroonimist Preisi kuningriigiks. Pärast kroonimist kasutati mõistet "Preisimaa provints" Ida-Preisimaa tähistamiseks, et eristada endise hertsogkonna territooriumit suuremast kuningriigist. Kuninglik Preisimaa annekteeriti Rzeczpospolitast Preisi kuningriiki 1772. aastal Esimese Poola jagamisega, pannes kogu Preisimaa piirkonna Preisi võimu alla. Järgmisel aastal muutis Preisimaa endised Kuningliku Preisimaa ja Hertsogliku Preisimaa (sealhulgas Ermlandi) väikeste piirimuudatustega vastavalt Lääne-Preisimaa ja Ida-Preisimaa provintsideks.
1. aprillil 1878 jaotati Preisimaa provints tagasi Lääne-Preisimaa ja Ida-Preisimaa provintsideks.
Suan Mokkh
pisi|304x304px
Wat Suan Mokkh Phalaram (tai keeles วัดสวนโมกขพลาราม, "vabanemise aed") on budistlik klooster ehk vihaara Lõuna-Tais, Surat Thani provintsis, Chaiya ringkonnas.
Suan Mokkhi asutas 1932. aastal Buddhadasa Bhikkhu, järgides Tai metsatraditsiooni.
Retriidikeskused
Suan Mokkhi kui peakloostriga on seotud Bangkokis asuv haruklooster Buddhadasa Indapanno Archives (Suan Mokkh Bangkok), peakloostrist paar km idas asuv retriidikeskus International Dharma Hermitage ja selle ümbruse eraklad (Dhamma Mata naistele ja Don Kiem Dhamma Hermitage meestele) ning Samui saarel asuv retriidikeskus Dipabhāvan Meditation Center. .
Suan Mokkh International
Peakloostrist paar kilomeetrit idas asuva retriidikeskuse Suan Mokkh International ehk International Dharma Hermitage, taipäraselt "Nanachat", asutas 1993. aastal Buddhadasa Bhikkhu eesmärgiga pakkuda välismaalastele võimalust õppida ja praktiseerida Buddha õpetust. Retriidikeskusse kuulub viis meditatsioonihalli, neli majutushoonet kuni 240 osavõtjale, söökla jm rajatisi, muuhulgas looduslikke kuumaveeallikaid.
Tänapäeval toimub seal igal kuul ingliskeelne kümnepäevane vaikimise retriit välismaalastele ja seitsmepäevane retriit tai inimestele. Lisaks neile võib toimuda veel mitmesuguseid üritusi.
Retriidikeskuse läheduses on kaks eraklat, Dhamma Mata nunnadele ja naistele ning Don Kiem munkadele ja meestele, kus on võimalik pikemalt peatuda ja süvenenult praktiseerida.
Dipabhāvan Meditation Center
Samui saarel asuva Dipabhavani retriidikeskuse asutas 2004. aastal Ajahn Poh, praegune Suan Mokkhi kloostriülem. Selle eesmärk on pakkuda välismaalastele võimalust õppida ja praktiseerida Buddha õpetust.
Tänapäeval ajal toimub seal igal kuul kaks ingliskeelset seitsmepäevast vaikimisretriiti ja üks venekeelne. Lisaks neile toimub retriite ja muid üritusi tai inimestele.
Sveriges riksbank
pisi|Panga peakontor Stockholmis aadressil Brunkebergstorg 11 pisi|Panga logo Sveriges riksbank ehk Riksbanken on Rootsi keskpank. See on maailma vanim keskpank ja maailma vanuselt kolmas järjepidevalt tegutsenud pank.
17. ja 18. sajand
Riksbanken alustas tööd aastal 1668. Enne teenindas Rootsi riiki aastal 1656 Johan Palmstruchi rajatud Rootsi esimene pank Stockholm Banco (tuntud ka kui Palmstruchi pank). Kuigi tegu oli erapangaga, otsustas selle juhtimise üle kuningas: Palmstruchile saadetud kirjas andis kuningas talle loa tegutsemiseks sätestatud eeskirjade järgi. Ent liiga paljude vajaliku tagatiseta võlakirjade väljaandmise tõttu kukkus Stockholm Banco kokku. Palmstruch, keda peeti panga kahjude eest vastutavaks, mõisteti esialgu surma, kuid hiljem anti talle siiski armu.
Võttes arvesse Stockholm Bancoga toimunut, ei olnud Riksbankenil lubatud pangatähti emiteerida. Ent aastal 1701 anti pangale siiski luba emiteerida nn kreeditarveid. 18. sajandi keskpaigas hakkasid aga välja ilmuma võltsitud arved ja see tõi kaasa suuri probleeme. Võltsingute ära hoidmiseks otsustati, et pank peaks ise oma pangatähtede jaoks paberit tootma. Seetõttu rajati Stockholmi eeslinna Tumbasse paberiveski nimega Tumba Bruk.
Mõni aasta hiljem rajati ka esimesed kommertspangad, millel oli samuti lubatud pangatähti välja anda. Pangatähed kujutasid endast intressita nõuet pangale ja seetõttu sai neist pankade jaoks arvestatav sissetulekuallikas. Sellest hoolimata pidi kõigi kommertspankade emiteeritud pangatähtede väärtust katma Riksbankenis hoitav tagatis (deposiit).
19. sajand
pisi|19. sajandi keskpaiga pangatäht 32 [[skillingi peale (1843)]] 19. sajandi kestel säilitas Riksbanken domineeriva positsiooni krediidiasutusena ja pangatähtede emiteerijana. Pank haldas lisaks riiklikke kaubandustehinguid ja jätkas ka krediidi pakkumist üldsusele. Panga esimene harukontor avati aastal 1824 ja seejärel avati filiaal igas läänis. Panga praegused tegevused erinevad 19. sajandil teostatud toimingutest, näiteks ei tehtud sellal mingeid intressimääraga seotud toiminguid.
Riksbankeni kui keskpanga tegevus ulatub tagasi aastasse 1897, mil ühekorraga võeti vastu nii esimene Sveriges Riksbanki seadus kui ka seadus, mis andis pangale eksklusiivse õiguse pangatähti emiteerida. Selle õigusega muutus panga roll ja tähtsus rahapoliitika seisukohalt tänapäevases mõistes täielikuks, sest rahatähtede emiteerimise ainuõigus on rahapoliitikaga seotud toimingute teostamise ja valuuta väärtuse kaitsmise tingimus. Selle otsuse taga olid korduvad nõudmised, et erapangad peaksid lõpetama pangatähtede emiteerimise, kuna arvati, et sellest tulenev kasum peaks saama osaks kogu üldsusele.
20. sajand
Rootsi valuuta oli kullaga tagatud ja pabersertifikaate võis kuldmüntide vastu vahetada 1931. aastani, mil spetsiaalne ajutine seadus panga sellest kohustusest vabastas. Seadust uuendati igal aastal kuni uue põhiseaduse ratifitseerimiseni 1975. aastal – uus põhiseadus lahutas panga valitsusest eraldiseisvaks organisatsiooniks, millel ei olnud enam kohustust pangatähti kulla vastu vahetada.
1992. aasta novembris kukkus kokku Rootsi krooni fikseeritud vahetuskursiga režiim. 1993. aasta jaanuaris töötas Riksbankeni juhtkond välja uue ujuval vahetuskursil ja inflatsiooni kontrollimisel põhineva rahapoliitika süsteemi. Seda poliitikat mõjutas ulatuslikult Kanada keskpanga Bank of Canada osutatud abi. Sel oli kogemus inflatsiooni kontrollimisega, olles samas Rootsi majandusega sarnanev väike avatud majandus, mida mõjutasid olulisel määral valuutakursi kõikumine.
Aastatel 1991–1993 sai Rootsi riigile osaks kõige ulatuslikum majanduslangus alates 1930. aastatest ja seda hakati kutsuma Rootsi panganduse päästmiseks. Olukorra parandamiseks rakendatud meetmed surusid inflatsiooni alla 2% peale ja inflatsioon oli jätkuvalt aeglane ka sellele järgnenud tugeva kasvu aastatel 1990. aastate lõpul.
Järgmisel kümnendil vähendati panga operatsioonide ja administratiivosakondade töötajate arvu ning suurendati selle arvelt finantsstabiilsuse ja rahapoliitika osakondade töötajate hulka. Muutlike olude tõttu sulges Riksbanken järgmisel kümnendil kõik oma harukontorid Rootsis ning andis müntide ja paberraha käitlemise allhanke korras üle eraettevõttele. Tänapäeval on poliitikaosakonnad keskpanga südamik ja neis töötab ligikaudu pool panga täiskohaga töötajatest, keda on 350.
Moto
Panga moto on "Hinc robur et securitas", mis ladina keelest tõlgituna tähendab "Nüüdsest tugevus ja turvalisus" (rootsi keeles "Härav styrka och säkerhet").
Rootsi Panga auhind majandusteaduses Alfred Nobeli mälestuseks
Kolmesaja tegutsemisaasta tähistamiseks algatas pank 1968. aastal iga-aastase omanimelise auhinna majandusteaduses Alfred Nobeli mälestuseks. Auhind antakse üle 10. detsembril Stockholmis Nobeli auhindade üritusel.
Uuenduslikud rahapoliitika algatused
Sveriges Riksbank on tuntud kui üks kõige uuenduslikumaid keskpankasid. Allpool on toodud paar näidet panga uuenduslikest algatustest.
Negatiivsed intressimäärad
Pärast seda, kui Rootsi keskpank 2009. aasta 2. juulil diskontomäära (intressimäära, millega keskpank lühikest aega kommertspankadele tagatise vastu raha laenab) 0,25% peale langetas, sai pangast maailma esimene negatiivset intressimäära rakendanud keskpank. See tõi kaasa panga seotud üleööhoiuste intressimäära (intress, mida kommertspangad saavad selle eest, et nad raha üleöö keskpangas hoiustavad) –0,25% peale alla surumise; samal ajal alandati üleöölaenude intress (intress, mida keskpank kommertspankadelt üleöö-laenutehingute eest küsib) 0,75% peale. See samm võeti ette meetmena 2007.–2008. aasta finantskriisi põhjustatud majanduse aeglustumise vastu võitlemiseks. Panga asepresident Lars E. O. Svensson väitis, et tema oleks eelistanud diskontomäära langetamist 0,00% peale, sest sellega "kaasneks paremini tasakaalustatud rahapoliitika koos töötuse madalama taseme ja ressursside kasutamise suurema määraga, ilma et inflatsioon sihist liiga kaugele kõrvale kalduks". Rootsi liikumist negatiivsele diskontomäärale jälgisid suure huviga keskpangad üle maailma.
2014. aasta 28. oktoobril viiski Riksbanken oma diskontomäära 0,00% peale. See käik langetas deposiidi seotud intressimäära –0,75% peale, kuid laenamise intressimääraks jäi 0,75%.
2015. aasta 12. veebruaril langetati diskontomäär –0,10% peale. Samal ajal teatas Riksbanken, et pank plaanib osta 30 miljardi Rootsi krooni väärtuses riigivõlakirju ja et nähtavasti võtab pank peagi lisameetmeid. Intressimäär alandati –0,85% peale ja laenamise intressimäär 0,65% peale.
Juba 2015. aasta 18. märtsil langetas Riksbanken diskontomäära –0,25% peale. Samal ajal teatas pank, et ostab 30 miljardi Rootsi krooni (3,2 miljardi euro) väärtuses riigivõlakirju, et takistada tugevneval kroonil pidurdamast inflatsiooni väikest tõusu. Alates 2012. aasta lõpust kuni 2015. aasta alguseni oli inflatsioon Rootsis nullilähedane (veebruaris 2015 oli see 0,1%), mis oli allpool seatud sihti 2,0%. Need sammud astuti inflatsiooni stimuleerimiseks. Pank teatas ka, et asutus plaanib hoida määra –0,25% juures "vähemalt kuni 2016. aasta teise poolaastani". Selle tulemusena langetati intressimäära –1,00% tasemele ja laenamise intressimäära 0,50% tasemele.
Seegi ei olnud intressimäärade langetamise lõpp. Pärast seda langetas Riksbanken määra veel kaks korda: esmalt 2015. aasta 8. juulil 0,10% võrra –0,35% tasemele ja seejärel 2016. aasta 17. veebruaril veel 0,15% võrra –0,50% tasemele. Deposiidi intressimäär oli seejärel –1,25% ja laenamise intressimäär 0,25%. Sellele tasemele jäid määrad vähemalt 2018. aasta 21. veebruarini.
E-kroon
Seistes silmitsi loomuliku langusega sularaha kasutamises, astub Riksbanken samme keskpanga digiraha, nn e-krooni kasutuselevõtuks. Sellisel valuutal oleksid samad omadused kui sularahal, aga digitaalsel kujul. 2016. aasta novembris teatas pank edasipüüdlikust teadusuuringute programmist, mille eesmärk on aidata pangal otsustada, kas pank peaks e-krooni emiteerimisega alustama. Pank avalikustas esimese vahearuande 2017. aasta septembris ja seal tõsteti esile, et "e-krooni kasutuselevõtule ei ole leitud ühtegi olulist takistust".
Taevassinine kobarhüatsint
Kirjeldus
Taime kõrgus on keskmiselt 10 cm, kuid see võib olla nii madalam kui kõrgem. Renjad lehed on kuni 1,5 cm laiused ja 5–20 cm pikkused. Asuursinised kellukjad õied moodustavad umbes 3 cm pikkuse tiheda õisiku.
Taim kasvab päikesepaistelises või kergelt varjulises kasvukohas, eelistab parasniisket mulda.
Wielen
Wielen on väike küla ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Grafschaft Bentheimi kreisis.
Osad
Vallaosad (Ortsteil) on Wielen, Balderhaar, Striepe ja Vennebrügge.
Kuldne riigitõld
Kuldne riigitõld (inglise keeles Gold State Coach, ka Gold State Carriage) on rikkalikult kaunistatud kinnine, kaheksahobuserakendiga tõld, mida kasutab Briti kuninglik pere ja monarh.
Ajalugu
Tõld telliti 1760. aastal kuningas George III ja Charlotte von Mecklenburg-Strelitzi pulmade ning monarhi kroonimistseremoonia tarbeks. Joonised tegi Sir William Chambers ja see ehitati tõllameistri Samuel Butleri töökojas Londonis. Keeruka konstruktsiooni tõttu valmis tõld aga alles 1762. aastal ehk aasta pärast George III pulmi ja kroonimist. Siiski kasutas George seda sama aasta parlamendi istungijärgu avatseremoonial.
Alates kuningas William IV kroonimisest 1831. aastal, on tõlda kasutatud kõigi järgnevate Briti monarhide kroonimistseremooniatel. Samas on seda aegade jooksul kasutatud ka mõnedel teistel puhkudel.
Kuninglik riigitõld on vanuselt kolmas säilinud tõld Ühendkuningriigis. Sellest vanemad on vaid 1758. aastal ehitatud Londoni ülempea riigitõld ja 1698. aastal ehitatud parlamendi alamkoja House of Commonsi esimehe riigitõld.
Ištari värav
Ištari värav, linna peamine sissepääsukoht, oli pühendatud armastusjumalannale Ištarile ja ehitati umbes 575 eKr kuningas Nebukadnetsar II valitsemisajal. See paiknes linna põhjapoolses osas kuningalossi naabruses.
Kuldne riigitõld
Kirjeldus
Tolleaegses vääringus 7562 maksis tõld naelsterlingit. Kulllatud puidust valmistatud tõld kaalub 4,4 tonni, on 7 meetrit pikk ja 3,6 eetrit kõrge. Tõlla katuse keskel paikneb kolm Inglismaad, Šotimaad ja Iirimaad sümboliseerivat amoretti, kes hoiavad käes erinevaid regalia elemente, näiteks Püha Edwardi krooni. Tõllakabiini alumisel osal paiknevad Firenze kunstniku Giovanni Battista Cipriani maalitud paneelid, mis kujutavad Vana-Rooma jumalaid ja jumalusi. Eesmisel paneelil on kujutatud müütilist naissõdalast Britanniat Thamesi jõe ääres, taustal paistmas Londoni Saint Pauli katedraal. Maalidel kujutatakse ka kuningliku mereväe kaasaegset vägevust. Rataste kõrval on neli kullatud pähklipuust Vana-Kreeka alam merejumala Tritoni kuju, mis sümboliseerivad Ühendkuningriigi vägevust. Esirataste juures asuvad kujud puhuvad merekarpidesse, tagarataste kõrval olevad kujud hoiavad merejumala Vana-Rooma merejumala Neptunuse odasid. Selle interjöör on polsterdatud velveti ja atlassiga.
Tõlda veavad kaheksa hobust, kes valitakse eraldi välja kuninglikes tallides ja on tuntud kui Windsori hallid (Windsor Greys). Seda hoitakse Buckinghami palee Kuninglikes tallides (Royal Mews), kus see on vaatamiseks avatud külastajatele.
Ištari värav
Tarindus
Ištari värav, õigemini Ištari väravaehitised olid vähemalt 12 meetrit kõrged. Kuna linnamüür oli kahekordne (sisemine oli kõrgem, välimine madalam), siis ka väravaid oli topelt. Madalama väravaehitise (välimine) rekonstruktsioon on eksponeeritud alates 1930. aastast Berliinis Pergamoni muuseumis. Suurema väravaehitise osad on muuseumi hoidlas. Sisemise värava ees oli ka eeskoda. Väravaehitis oli laotud põletatud tellistest. Värav ise oli meisterdatud seedripuust ja vaskplaatidega kaetud. Üheksa meetri kõrguse ja 4,5-meetrise sildega värava ava oli kaetud silindervõlviga.
Dekoor
Babülonis väljakaevamisi juhatanud Robert Koldewey kirjeldas Ištari väraval kujutatud elukate paigutust sedasi: "Telliste read tulevad üksteise järel. Lohed ja härjad ei ole kunagi samas horisontaalreas, selle asemel järgneb härgade reale sirrušte rida ja vastupidi. Iga üksik kujutis on 13 telliskivi kõrgune ja nende vahe võtab enda alla 11 telliskivi. Seetõttu on vahemaa ühe loomarea alusest teise loomarea aluseni võrdne 24 telliserea kõrgusega ehk peaaegu täpselt 2 meetriga, see tähendab 4 babüloni küünraga."
pisi|Fragment [[Ees-Aasia muuseumis eksponeeritud Nebukadnetsar II inskriptsioonist Ištari väravaehitisel]] Väljakaevamistel Babülonis leiti Ištari värava vahetus läheduses suur hulk telliskivide fragmente, mis olid valge glasuuriga kaetud kiilkirjamärkidega. Need fragmendid kuulusid Ištari väravaehitisel paiknenud Nebukadnetsar II inskriptsioonile. Inskriptsiooni täpne asukoht väravaehitisel ei ole teada.
Inskriptsiooni tekst algab sedasi: "Mina, Nebukadnetsar, Babüloni kuningas, jumalakartlik valitseja, kes on võimul Marduki tahtel ja heasoovlikkusest, Linna kõrgeim valitseja, Taeva soosik, kaval ja väsimatu ..., kes alati hoolitseb Babüloni heaolu eest, Babüloni kuninga Nabopolassari esmasündinud tark poeg ..."
Protsessioonitee
Ištari väravaid läbiv Babüloni protsessiooniteena tuntud tänav oli kõige esinduslikuma kujundusega ja ühtlasi kõige laiem. See tee oli sillutatud kiviplaatide ja tellistega.
Igal uusaastapeol viidi jumalate kujusid pidulikult mööda protsessiooniteed kogu selle ulatuses ja läbi Ištari värava.
Ajalugu
pisi|Sõnn. Ištari värava [[bareljeef. Pergamoni muuseum]] pisi|Babüloni lohe. Ištari värava bareljeef. Pergamoni muuseum Esialgu peeti Ištari väravat üheks seitsmest maailmaimest, Alles 6. sajandil eKr asendati Ištari värav maailmaimede hulgas Aleksandria tuletorniga.
Saddam Hussein hakkas rajama muuseumi ja selle ette Ištari värava vähendatud koopiat. Muuseum ei saanudki valmis, enne Saddam Hussein kukutati, küll aga valmis värava koopia. Iraagi sõja ajal ja pärast seda on Ištari värava koopia saanud kahjustusi.
Muuseumid
Arheoloogilistel väljakaevamistel Babülonis 1899–1917 leitud muistised on peamiselt hoiul Pergamoni muuseumis. Väiksem osa neist on sattunud teistesse muuseumidesse. Nii näiteks on İstanbuli arheoloogiamuuseumis Ištari väravaehitiselt pärit lohe- ja sõnnikujutisega bareljeefe, Detroiti kunstiinstituudis ja Göteborgis Röhsska muuseumis on kummaski üks lohekujutisega bareljeef. Võrdluseks: protsessiooniteelt pärit lõvikujutisi on 13 muuseumis, sealhulgas Berliinis, Istanbulis ja Göteborgis.
Robert Koldewey rajas oma 1902–1914 toimunud väljakaevamistel saadud andmete põhjal Pergamoni muuseumi Ištari värava algsuuruses koopia. Sellele oli inskriptsiooniplaat paigaldatud. See värav oli 14 m kõrge ja 10 m lai. Kuid Ištari värav oli kaksikvärav ja Koldewey laskis Pergamoni muuseumi rajada üksnes väiksema värava koopia, sest suurem ei mahtunud muuseumihoonesse ära. Suurem värav on muuseumi hoidlas.
Rentaablus (ansambel)
Rentaablus oli Eesti vokaal-instrumentaalansambel, mis tegutses aastail 1979–1989.
Ansambli lõid samasse sõpruskonda kuulunud klassi- ja koolikaaslased Urmas ja Alar Soots, Margus Hanson ja Rein Kinkar, kes kõik läksid peale keskkooli õppima Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonda. Ansamblit kutsuti ka Tartu ülikooli majandusteaduskonna üliõpilaste ansambliks. Hiljem liitus ansambliga Margus Hansoni pinginaaber Alar Karis, kes läks õppima veterinaariat Eesti Põllumajanduse Akadeemias.
Mängiti kantrimuusikat, eeskuju olid Kukerpillid. Kõik ansambli liikmed laulsid, algusaegadel mängiti vaid akustilistel pillidel.
Ansambli nime ristiisa oli tollane Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva (EÜE) tegelane Igor Gräzin, kes tuli veel nimeta bändiga vestlema pärast nende esinemist ühel 1979. aasta talvisel EÜE üritusel. Gräzin pakkus ansambli nimeks sõna rentaabel, millest kohendamise järel sai Rentaablus.
1978. aastal astus Rentaablus üles festivalil Tartu Sügis, kus sai suure publikumenu osaliseks, neid plaksutati korduvalt lavale tagasi.
Rentaablus mängis malevapidudel, Tartu levimuusikapäevadel, Tartu 2. ehitusvalitsuse pidudel (kuhu neid kutsus Olari Taal), Tartu noortemajas Sõprus keskealiste tantsuõhtutel ja teistel pidudel. Ansambel oli kaasatud Priit Aimla näidendis “Liftis kinni”, kus mängis sketšide vahepalasid. Rentaablus mängis kolmel korral telesaates “Viljaveski” ja kahel korral telesaates “Reklaamiklubi”. Ansambel käis esinemas ka Eestist väljaspool: Koola poolsaarel, Pavlodaris, Poolas, Moskvas Patrice Lumumba nimelises ülikoolis protestilaulude konkursil. Nõukogude aja lõpul, 1990 käidi turneel Tšehhoslovakkias ja Saksamaal.
Pärast ansambli tegevuse lõppu esines see taas 2007. aasta oktoobris Tartu ülikooli 375. aastapäeva puhul Athena Keskuses toimunud kontserdil "Rohkem kui kontsert", kus esinesid ka teised endised tudengibändid. Sõpruskonnana on pillid kätte võetud bändiliikmete või nende lähedaste sünnipäevadel.
Marxen
Marxen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Harburgi kreisis.
Valla pindala on 13,31 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1507 inimest.
Victor Horta
Victor Horta (6. jaanuar 1861 Gent, Belgia – 8. september 1947 Brüssel, Belgia) oli Belgia arhitekt, keda peetakse arhitekt Paul Hankari ning kunstniku, arhitekti ja kunstiteoreetiku Henry van de Velde kõrval üheks juugendstiili teerajajaks.
Tema projekteeritud Hôtel Tasseli hoonet (1892–1893) Brüsselis on nimetatud esimeseks juugendhooneks. Tema stiilile on omased stiliseeritud kaarduvad taimemotiivid, viimistletud sisekujunduselemendid, avatud põrandapinnad ning uuenduslik terase-, raua- ja klaasikasutus. Hiljem eemaldus ta juugendist ja ta käekiri muutus geomeetrilisemaks.
Neli Horta projekteeritud hoonet Brüsselis – Hôtel Tassel, Hôtel Solvay, Hôtel van Eetvelde ja Maison & Atelier Horta (nüüdne Horta muuseum) – on arvatud UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Elukäik
Victor Horta sündis 6. jaanuaril 1861 Gentis suures peres, ta isa Pierre Horta oli kingsepp.
Horta tundis muusika, eriti viiulimängu vastu juba noorelt huvi ning asus 1873. aastal õppima Genti kuninglikku konservatooriumi (Koninklijke Academie voor Schone Kunsten van Gent), kuid visati sealt käitumisprobleemide tõttu varsti välja.
1878. aastal, vaid 17-aastaselt sõitis Horta Pariisi, kus hakkas töötama koos arhitekti ja sisekujundaja Jules Debuysoniga. 1880. aastal naasis ta pärast isa surma Brüsselisse ning alustas Genti Kaunite Kunstide Akadeemias (Académie Royale des Beaux-Arts) arhitektuuriõpinguid. Ta oli ehitusega varem kokku puutunud oma onul ehitusel abiks käies. 1881. aastal abiellus ta Pauline Heysega ja 1890. aastal sündis neil tütar Simone.
Horta õpingud akadeemias olid edukad ning uusklassitsistlik kunstnik, kuningas Léopold II arhitekt Alphonse Balat palkas ta assistendiks. Nad kujundasid koos kuninglikud kasvuhooned Laekeni kuningalossile, see oli ka esimene projekt, kus Horta võttis kasutusele raua ja klaasi. 1884. aastal võitis ta Kaunite Kunstide Akadeemia esindajana maineka noorte kunstnike preemia, Godecharle’i auhinna.
Õpingute kestel sõbrunes Horta arhitekt Paul Hankariga. Peagi astus ta Belgia arhitektuuriühingusse (Société Centrale d'Architecture de Belgique) ning sellest ajast alates hakkas töötama iseseisvalt. 1894. aastal sai ta ühingu presidendiks ja oli sellel kohal ühe aasta. Tol ajal projekteeris ta kolm oma esimest maja Gentis Twaalfkamerenstraatis. 1892. aastal määrati ta Brüsseli Vabas Ülikoolis (Université libre de Bruxelles) rakendusteaduste dekaaniks ja 1893. aastal professoriks. Aastal 1908 abiellus ta uuesti, sel korral Julia Carlssoniga. 1911. aastal ta loobus oma kohast Brüsseli Vabas Ülikoolis. 1913. aastal määrati ta Brüsseli Kaunite Kunstide Akadeemia direktoriks. 1915. aastal suundus ta Londonisse konverentsile, kuid alanud Esimese maailmasõja tõttu ei saanud ta Brüsselise tagasi pöörduda ning kolis 1916. aastal hoopis Ameerika Ühendriikidesse, kuhu jäi 1919. aasta jaanuarini.
1919. aastal Brüsselisse naasmise järel tuli Hortal tunnistada, et sõjakeerises ei olnud juugend enam ei moes ega ka paljudele taskukohane. Tema loomingut hakati pidama iganenuks. Ta jätkas juba varem alanud stiili lihtsustamise ja geomeetrilisemaks muutmisega, kuid jäi truuks selge ruumijaotuse kasutamisele. Sellesse aega jääb raudbetoonist Brüsseli kaunite kunstide keskuse (Palais des Beaux-Arts) projekteerimine.
1927.–1931. aastani juhtis Horta Brüsseli Kaunite Kunstide Akadeemiat. 1932. aastal andis Belgia kuningas Albert I talle paruni tiitli.
Victor Horta suri Brüsselis 8. septembril 1947. Ta on maetud Brüsselisse Ixelles'i kalmistule.
Looming
Victor Horta loomingus väljendub stiilitruu varane juugend. Ta suutis ühendada Gentile omase rokokoo ning uued tehnoloogiad, raua ja klaasi kasutamise. Tema loomingule iseloomulik nende materjalide kasutamine ja rõhutamine on seotud ajaga, kus Horta töötas Belgia arhitekti Ernest Hendrickxi assistendina; Hendrickx kasutas samuti nähtavale toodud metallielemente. Erinevalt teisest varase juugendi esindajast Henry van de Veldest jäi Horta looming prantsuspäraseks ning ta on ise öelnud, et peab prantsuse arhitekti Eugène Emmanuel Viollet-le-Duci suureks eeskujuks.
Sajandivahetusel hakkas Horta stiil rahunema: see muutus lihtsamaks, ei olnud enam nii toretsev ning sellele lisandusid klassikalisemad detailid. Üldjuhul olid majade fassaadid tagasihoidlikumad kui interjöörid, kus domineeris rikkalik juugend. Pärast Esimest maailmasõda eemaldus ta juugendlikust voolavusest ja liikuvusest ning liikus geomeetrilisema ja sirgjoonelisema art déco poole, millest aimdust isegi kubismi. Tema uut stiili demonstreerib ilmekalt 1919. aastal alustatud ja 1928. aastal lõpetatud Brüsseli kaunite kunstide keskus. Paljud tema loodud avaliku sektori hooned aga lammutati või ehitati ümber, sest need olid liiga šokeerivad ja ebasobivad. Samas enamik elumajadest on säilinud ning nende omanikud on ehitisi hooldanud ja korrastanud, mistõttu on need üsna heas korras säilinud tänapäevani.
Hôtel Tassel
alt=|pisi|[[Hôtel Tasseli trepikoda (1892–1893)]] Brüsselis asuv Hôtel Tassel (1892–1893) oli Victor Horta esimene iseseisev projekt. Hoone tellis Hortalt ta kolleeg Émile Tassel. Seda peetakse esimeseks terviklikuks juugendstiili näiteks ning see arvati 2000. aastal UNESCO maailmapärandi nimekirja.
Horta kasutas nii Hôtel Tasseli kui ka hilisemate Hôtel Solvay ja Hôtel van Eetvelde juures sarnast majaplaani, mille abil ta lahendas Brüsselile omase ruumikitsikuse probleemi. Kõik need hooned olid mõeldud avalikuks kasutuseks, pidude ja intellektuaalsete kokkusaamiste tarbeks. Horta mängis avatud majaplaani ja looklevate konstruktsioonidega, mis muutsid valguse levikut ruumis. Lisaks olid hoonetes klaaslaed. Valguse muutmisega tõi ta välja juugendstiili liikuvuse, ülespoole pürgimise ja teatava feminiinsuse, mis justkui oleks kasutatud metalli ja klaasi vastand. Inspireerituna arhitekt Eugène Emmanuel Viollet-le-Duci teostest, ei peitnud ta kasutatavaid materjale, vaid demonstreeris raudkonstruktsioonide ilu. Tänu klaasile mõjusid ruumid tegelikkusest avaramalt. Majaplaan jaotus kolmeks, keskmisse ossa paigutati hästi valgustatud uhke trepikoda, mis oli mõeldud sotsiaalseks keskuseks. Piano nobile 'il ehk hoone esimesel, kõige olulisemal korrusel paiknesid vastuvõturuumid ja talveaiad. Horta nõudis majade planeerimisel ka õigust kujundada sisemust, et hoone oleks terviklik. Hôtel Tasseli interjööri kujundas ta egiptuspäraselt, kuid elu- ja söögitoas eelistas Inglise stiilis tapeeti. Põrandad olid mosaiigist ja maja toonide valik oli looduslik – roheline, kollane ja oranž. vasakul|pisi|Hôtel van Eetvelde 1895–1898
Hôtel van Eetvelde
Brüsselis asuv Hôtel van Eetvelde (1895–1898, 1899–1901 ehitati laiendus) tellis Edmond van Eetvelde. Hortale anti suur kunstiline vabadus, mistõttu on see maja üks tema innovaatilisemaid. Maja fassaad on pigem ratsionaalne, industriaalne ja tagasihoidlik, kuid endiselt kunstnikule iseloomulik. Interjööri põhirõhk on sarnaselt Hôtel Tasseliga trepikojal ning kogu struktuur viib vaataja pilgu üles sinise klaaslae poole. Kogu maja läbib tugev loodusetemaatika, mis meenutab veidi Kongo vihmametsi. Selle kohta on öeldud, et Eetvelde maja oli mingil määral visuaalne kolonialismi teostus. Hôtel van Eetvelde kuulub 2000. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
pisi|[[Hôtel Solvay 1895–1900 |alt=]]
Hôtel Solvay
Brüsselis asuva Hôtel Solvay (1895–1900) tellis Armand Solvay. See oli üks Horta uhkemaid ja efektsemaid töid. Nagu Hôtel van Eetvelde puhul anti arhitektile üsna palju kunstilist vabadust. Maja fassaad meenutab oma lainetava liikumisega Grand Bazar Anspachi ning mõjub teiste Horta teostega võrreldes julgemalt ja juugendlikumalt. Interjööris mängivad horisontaalselt ja vertikaalselt langev valgus, taas rõhutab Horta metallkonstruktsioone ja klaasi, kuid lisaks kasutab puitdetaile ja marmorit.
Rue Américaine
Brüsselis aadressil 23–25 Rue Américaine asub nüüdne Victor Horta majamuuseum, omaaegne Maison & Atelier Horta (1898–1901), kus asusid Horta kodu ja ateljee. Majad on klassikalises juugendstiilis ning sarnanevad Horta varasemate teostega, sest ka siin kasutas ta avatud plaani, rõhutas interjööris klaasielemente ja raudkonstruktsioone. Lisaks on näha Hortale omaseid kaarjaid taimemotiive meenutavaid jooni. 1969. aastal konserveeriti hooned muuseumina ning pärast restaureerimist avati uuesti aastal 2006. Muuseumis eksponeeritakse Horta hästi säilinud täielikku interjööri, dekoratsioone ja mosaiiki. Lisaks on arhiivis üle 5000 Victor Horta elu ja tööd puudutava säiliku. 2016. aastal laiendati muuseumi ning nüüd saab seal korraldada ka ajutisi näitusi. Hooned kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimekirja.
Brüsseli keskvaksal
Brüsseli keskvaksal on siiani tegutsev linna keskel olev metroo- ja raudteejaam. Horta alustas jaama planeerimisega 1910. aastal, kuid selle ehitus venis maailmasõdade tõttu ning valmis alles aastal 1952. aastal. Jaama lõpetas Horta õpilane Maxine Burnfaut.
Tähtsus
pisi|Victor Horta 2000-frangisel rahatähel Victor Horta mõjutas tugevalt juugendstiili arengut ning jättis oma jälje Belgia ajalukku. Ta arendas juugendlikku arhitektuuri ja tema ideed märgivad modernse arhitektuuri algust. Peagi pärast ta surma aga inimeste eelistused muutusid. Alles 20. sajandi viimastel kümnenditel hakati taas ta loomingut hindama. Lisaks mõjutas Horta prantsuse arhitekti Hector Guimard’i.
Enne euro kasutuselevõttu 2002. aastal oli Victor Horta pilt Belgia 2000-frangisel rahatähel.
6. jaanuaril 2015 tähistas Google Horta 154. sünniaastapäeva sellekohase eripäisega.
Warframe
“Warframe” on tasuta internetipõhine kolmandas isikus tulistamise ja rüüstamise videomäng. Selle autor ja väljatöötaja on Kanadas tegutsev videomängude ettevõte Digital Extremes. Mäng anti välja 25. märtsil 2013 Microsoft Windowsile. Nüüd saab mängida seda ka teistel suurtel platvormidel, nagu Playstation 4, Playstation 5, Xbox One, Xbox Series X, Xbox Series S ja Nintendo Switch.
Mängu olemus
Mängija juhib üldjuhul ühte tegelast, kes on Warframe. Ta saab kasutada kolme erinevat relva: primaarset, sekundaarset ja lähivõitluse. Lisaks on igal tegelasel unikaalsed võimed, mis üldjuhul aitavad mängijal tappa vaenlasi, ennast elus hoida või aitavad teisi mängijaid.
Mängus on välja arendatud väga vaba liikumissüsteem. Tegelane saab joosta, hüpata kaks korda järjest, libiseda mööda maad, liikuda läbi õhu nagu püssikuul, seinadele kinnituda, seinade pealt edasi hüpata, liugelda õhus. Neid liigutusi saab tihti teha teineteise järgi ja see laseb tegelasel väga kiiresti liikuda.
Mängus on põhiliselt viis vaenlaste gruppi: Grineer, Corpus, Infested, Corrupted ja Sentient. Grineerile on omane primitiivne metallist kaitserüü ja arhailised relvad. Corpus on keskendunud kõrgtehnoloogiale, plasma relvadele ja kaitsekilpidele. Infested kasutab peamiselt lähirünnakuid, sest nad ei utiliseeri tulirelvi. Corrupted koosneb kolmest eelmainitud grupist. Sentientid kohanevad vigastustega ja muutuvad vastupidavamaks.
Mängija saab tugevdada modifikatsioonidega ehk modidega tegelast ja relvi. Igal modil on nimi, kirjeldus ja polaarsus (sümbol). Igal modifitseeritaval objektil on maht ja mod võtab teatud arvu mahust. Objektil on piiratud modide arv. Modide efekte saab suurendada neid arendades. Arendatud modid nõuavad rohkem mahtu. Kui modi polaarsus on sama modi asukohaga, siis mod võtab poole vähem mahust. Kui modi sümbol ei ole asukohaga sama, siis suureneb modi nõutud maht kaks korda. Kui modi asukohas pole polaarsust, ei muutu mahu tarbimine.
Kõige tavalisem raha mängus on krediit (credits). Seda saab teenida missioonidest ja nendega saab osta väga palju erinevaid tooteid. Premium raha on plaatina, mida saab pärisrahaga osta või kaubelda teistelt mängijatelt. Sellega saab kohe näiteks osta Warframe’e, relvi ja kosmeetikume. Lisaks on mängus isoleerituid majandussüsteeme. Mängus oleval planeedil Maa asub küla Cetus, kus müüakse esemeid teiste esemete vastu ja kohaliku reputatsiooni eest. Veel kasutab võimsate ja eksklusiivsete kaupade müüja Baro Ki'Teer rahaühikut ducat. Neid saab mängija teenida ainult tema vahendusel ja põhiliselt aktsepteerib neid ainult Baro.
MacArthuri stipendium
MacArthuri stipendium (inglise keeles MacArthur Fellows Program) on USA heategevusfondi MacArthuri fondi iga-aastane stipendium, mida jagatakse tavaliselt 20–30 USA kodanikule või USA residendile, kes näitavad üles silmapaistvaid saavutusi mistahes valdkonnas ja omavad seejuures potentsiaali viljakaks pikaajaliseks loominguliseks tööks.