cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kastiilia Sancia
"Kastiilia Sancia" (originaalis Sancia di Castiglia) on Gaetano Donizetti ooper (tragedia lirica) kahes vaatuses Pietro Salatino libretole. Esietendus toimus 4. novembril 1832 Napoli Teatro San Carlos. Rollide esmaesitajad olid Giuseppina Ronzi de Begnis (Sancia), Diomilla Santolini (Garzia), Luigi Lablache (Ircano), Fiovanni Basadonna (Rodrigo) ja Edvige Ricci (Elvira). Dirigeeris Nicola Festa.
Ajalugu
Donizetti jäi seda ooperit kirjutades ajaga hätta, sest oli probleeme libretisti leidmisega. Felice Romani keeldus, kuna honorar oli tema jaoks liiga väike. Teksti soostus kirjutama suhteliselt tundmatu Palermost pärit Pietro Salatino. Libreto allikas pole teada, kuid on arvatud, et üheks võis olla ballett Bianca di Castiglia.
Sancia di Castiglia on Donizetti kuues hispaania teemaline ooper, kuid esimene ooper traagilise lõpuga. Teos kuulub Donizetti keskmisse loomeperioodi ja on stiililiselt lähedane kaks aastat varem komponeeritud Anna Bolena-ga. Kujutab endast tüüpilist romantilist primadonna ooperit. Donizetti kirjutas nimiosa ühele oma lemmiklauljale  Giuseppina Ronzi de Begnisele. Seetõttu on kogu Sancia tegelaskuju muusika, kõik duetid ja ansamblid, milles ta osaleb, loodud eriti hoolikalt. Esimese vaatuse finaali võttis Donizetti mõned lõigud oma ooperist Ugo, conte di Parigi.
Ooperi esietendus õnnestus suurepäraselt. Donizetti ja solistid kutsuti nii I vaatuse lõppemisel, kui ka pärast finaali mitu korda publikule kummardama. Donizetti kirjutas oma sõbrale Ferrettile, et tema Sancia di Castiglia esitati kaunilt ja aplausi oli palju. Sellegipoolest ei püsinud ooper kaua laval, mis võis olla tingitud pisut muinasjutulisest libretost ja teisalt väga nõudlikust primadonna partiist. Vaatamata väga heale muusikale on  Sancia di Castiglia ka tänapäeval üksikuid kordi esitatud. Alles 1984. aastal Bergamo festivalil oli üle 150 aasta unustuses olnud ooper publiku ees. Seda on esitatud ka Madridis (1992).
Süžee
Tegevus toimub keskajal Hispaania Kastiilias Toledo kuninga palees. Ooperi süžee on läbinisti fiktiivne. Kastiilia kuninganna Sancia abikaasa on lahingus hukkunud. Kuninganna usub samuti, et ka tema poeg Garcia on tapetud. Ta kavatseb abielluda saratseenide printsi Ircanoga, ehkki ta minister Rodrigo on sellele poliitilistel põhjustel vastu. Võimujanuline saratseen Ircano usub, et on oma eesmärgile lähedal ja ta saab Kastiilia troonile. Ircano on aga mures, sest lahingus jäljetult kadunud troonipärija, Sancia poja Garzia surnukeha pole kunagi leitud. Sancia nõustub abiellumisega, kuigi leinab endiselt oma abikaasat ja poega. Rodrigo hoiatab teda Ircano ja tema võimuiha eest, kuid Sancia ei kuula teda. Piduliku tseremoonia ajal ilmub kõigi üllatuseks Garzia ja nõuab trooni endale. Halastamatu Ircano soovib Garzia surma. Ta ütleb Sanciale, et abiellub temaga ainult siis, kui too mürgitab oma poja. Garcia hakkab mürgitatud pokaalist jooma, kui kahetsev Sancia selle äkitselt ta käest haarab ja ise karika tühjaks joob. Surres süüdistab ta Ircanot, palub oma pojalt andestust ja Garziast saab Kastiilia kuningas.
Mariel
Mariel on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 609. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Mariel 154 naisel.
Witloof Bay
Witloof Bay on Belgia ansambel.
2011. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel Belgiat lauluga "With Love Baby".
Paįstrys
Aastal 1781 rajati külla kabel, mille asemele aastal 1910 uus puidust kirikuhoone püstitati. Aastal 1921 sai külast kohaliku kihelkonna keskus.
Otto von Uexküll (surnud 1601)
pisi|Otto von Uexkülli hauaplaat [[Tallinna toomkirikus. Arent Passer ]] Otto von Uexküll (Otto Yxkull; maetud 3. veebruaril 1601) oli Rootsi sõjaväelane feldmarssal (1594), Virumaa maanõunik ja Narva asehaldur (1599).
Talle kuulusid Kivi-Vigala mõis (Kivi-Vigala vasallilinnus) Vigala kihelkonnas Läänemaal ja 1592. aastast abikaasa kaudu päritud Kiltsi mõis (Kiltsi vasallilinnus) Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal.
Ta suri Rootsi-Poola sõja ajal ja maeti 3. veebruaril 1601 Tallinna toomkirikusse. Tema hauamonumendi valmistas skulptor Arent Passer.
Perekond
Tema vanemad olid Läänemaa Vigala kihelkonna Päärdu mõisnik Johann von Uexküll (surnud 1563) ja Liivimaalt Sooru mõisast pärit Barbara von Anrep.
Ta abiellus esmalt Kiltsi vasallilinnuse omaniku Robert von Gilseni tütre Margaretha von Gilseniga. Abielust sündisid:
Hiljem abiellus ta Sophia von Vietinghoffiga, kes oli Kuusnõmme mõisniku Reinhold von Vietinghoffi ja Järvajõe mõisa pärijanna Anna von Bremeni tütar. Abielust sündisid:
Trükiveakurat
Trükiveakurat (Diabolus typographicus) on kuradike, kellega üritatakse välja vabandada trükiväljaannetesse sisse lipsanud vigu. Tema tõttu on paljude raamatutega kaasas erratum (mitmuses errata).
Skalpell
alt=|pisi|Skalpelle: vasakult esimene, teine ja neljas on vahetatavate teradega. Kõige parempoolsem on lantsett Skalpell või lantsett on väike ja väga terava teraga instrument, mida kasutatakse kirurgias, lahkamisel ja käsitöös (nn hobinoana).
Skalpellid võivad olla ühekordseks kasutamiseks või korduvkasutatavad. Korduvkasutatavatel skalpellidel võivad olla püsivalt kinnitatud terad, mida saab teritada või eemaldatavad ühekordselt kasutatavad terad. Ühekordsetel skalpellidel on harilikult plastist käepide koos pikendatava teraga (nagu kipsinoal) ja neid kasutatakse ainult üks kord, misjärel visatakse kogu instrument ära. Skalpelliterad pakitakse harilikult eraldi steriilsetesse kottidesse, kuid neid on saadaval ka mittesteriilsetena. Skalpelli, millel on kahepoolne tera, nimetatakse lantsetiks.
Skalpelliterasid valmistatakse karastatud ja noolutatud terasest, roostevabast terasest või kõrgsüsinikterasest, lisaks kasutatakse ka titaan-, keraamilisi, teemant- ja obsidiaanterasid. Näiteks viies läbi operatsiooni MRT juhendamisel on terasterad kasutuskõlbmatud (terad tõmbuksid magnetite külge ja tekitaksid kujutises ebatäpsusi). Ajalooliselt on kirurgiliste skalpellide materjalina kasutatud ka hõbedat. Mõned tootjad pakuvad skalpelliterasid tsirkooniumnitriidiga kaetud servaga, mis suurendab tera teravust ja servade vastupidavust. Samuti toodetakse polümeerkattega lõiketerasid, mis suurendavad niisutatust lõike ajal. Alternatiivina skalpellidele kasutatakse kirurgias elektrokauteeriat ja lasereid.
Kirurgilised skalpellid
Kirurgilised skalpellid koosnevad kahest osast: terast ja käepidemest. Käepidemed on enamasti korduvkasutatavad ja terad vahetatavad. Meditsiinivaldkonnas kasutatakse igat tera ainult üks kord, mõnikord ainult ühe väikese lõike jaoks.
Kunsti ja käsitöö valdkonnas kasutatavad skalpellid
Graafika ja mudelite valmistamiseks mõeldud skalpellidel on harilikult tekstuurse pinnaga ümarad käepidemed (kas rihveldatud metall või pehme plast). Tera on harilikult tasane ja sirge, mis võimaldab tal sirgete lõigete tegemiseks hõlpsalt vastu sirget abivahendit joosta. Teistsuguseid tera kujusid kasutatakse näiteks puidu nikerdamisel, naha ja raske kanga lõikamisel jne.
Schoppach
Schoppach [šop'akk] (, letseburgi Schappech) on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas Heinschi osavallas. See jääb valla keskusest loodesse, asudes valla keskuse ja Stockemi vahel.
Enne valdade liitmist 1977. aastal kuulus Schoppach toonasesse Heinschi valda.
Karsakiškis
Ajalugu
Kuni XVIII sajandini kandis küla nime Palėvene. Aastal 1777 asus seal Karsakiškise mõis, mis kuulus Ivaškevičitele. Sajandi lõpus ehitati sinna kabel.
Aastail 1793–1795 ja 1804–1806 elas külas Leedu luuletaja ja vaimulik Antanas Strazdas. Aastal 1803 ehitasid Ivaškevičid sinna esimese kiriku, mis aga hiljem maha põles. XIX sajandi alguses sai mõisa uueks omanikuks B. Galiotas, kes ka kiriku aastal 1831 taastas. Hiljem toetas ta Novembriülestõusu, mistõttu ta pagendati, ning aastal 1948 sai mõisa uueks omanikuks Z. Ordynecas. Aastal 1859 rajas ta külla piiritusevabriku. Aastal 1863 toimus küla lähistel lahing Jaanuariülestõusus osalejate ja tsaariarmee vahel. Aastal 1884 põles maha ka uus kirikuhoone. Aastal 1888 alustati kihelkonnale uue kivist kirikuhoone rajamist. Viie altariga hoone pühitseti aastal 1914.
Aastal 1919 asutati külla kool. XX sajandi algul rajati külla ka postkontor, veski ja saekaater. Nõukogude ajal oli Karsakiškis kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1971 avati kooli juures koduloomuuseum.
Briti Nõukogu
Nõukogu asutati 1934.
Briti Nõukogu Eesti esindus
Briti Nõukogul on esindus ka Eestis.
Rahu tammed
Rahu tammed (ka Kõrtsumardi tammed) on kaks kaitsealust tamme Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Maeru külas Kõrtsu-Mardi talu maal. Puud võeti kaitse alla 1963.
Suurema puu ümbermõõt on 432 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 24 m.
Stockem (Arlon)
Enne valdade liitmist 1977. aastal kuulus Stockem endisesse Heinschi valda.
Stockemis on Stockemi raudteepeatus ning Belgia Raudteede Riikliku Seltsi depoo, Stockemi Sainte-Walpurge'i kirik ning sõjaväeosa Camp Général Bastin.
Küla läbib maantee N83.
Stockemist oli pärit arhitekt René Greisch.
Eesti Muusikaühing
Eesti Muusikaühing või Eesti Muusika Ühing on olnud mitme organisatsiooni nimi või nime osa:
Kollakas sõrmkäpp
pisi|Kollakas sõrmkäpp Niitvälja soos Kollakas sõrmkäpp (Dactylorhiza incarnata ochroleuca) on käpaliste sugukonda kuuluv taim, kahkjaspunase sõrmkäpa (Dactylorhiza incarnata) kollakate õitega alamliik.
Pulkovo observatoorium
pisi|Pulkovo observatoorium (märts, 2004) Pulkovo observatoorium on Peterburi lähedal asuv Venemaa Teaduste Akadeemia observatoorium.
Observatoorium avati 19. augustil 1839 (ukj).
Jäähotell
pisi|Jukkasjärvi jäähotelli sissepääs Jäähotell on ajutine hotell, mis koosneb lumest ja vormitud jää plokkidest. Hotell sõltub külmumistemperatuuridest, seega tuleb see igal aastal uuesti ehitada. Jäähotelle peetakse mitmes riigis ning neil kõigil on erinev ehitusstiil, teenused ja mugavused. Mugavuste hulka võivad kuuluda jääbaarid, restoranid, kabelid, saunad ja kümblustünnid.
Ülevaade
Jäähotelle reklaamitakse seiklushimulistele reisijatele, kes on huvitatud uudsusest ja ebatavalisest keskkonnast ning kes tunnevad end õues mugavalt. Kliendid peavad olema valmis magama voodites, mis on valmistatud lumest või jääst, kuid soe karusnahk, tekk ja magamiskott aitavad hädast välja. Temperatuur ruumis on vähem kui null kraadi, aga palju soojem kui väljas. Jäähotellis ööbimine on kallis, öö hind jääb vahemikku 300–3000 dollarit.
Fuajeed täidetakse sageli jääskulptuuridega ning toidud ja joogid valitakse olude järgi. Näiteks jääbaari klaasid võivad olla valmistatud jääst ja inimesed istuvad jääst pinkidel. Jääbaar, mida mõnikord seostatakse jäähotelliga, on peamiselt jääst valmistatud joogikoda.
Ehitus
Jäähotellid sõltuvad ehituse ja töötamise ajal külmumistemperatuurist (külmem kui 0 °C). See seab ehitusele ajalised piirangud ja muudab hotelli hooaja lühikeseks. Ehitusperiood on tavaliselt novembrist märtsini, kui lumi on tihenenud ja moodustub paks jää. Kuigi jäähotelli ehitamine on töömahukas, on ehitusmaterjalid odavamad kui tavalise hoone puhul. Jäähotelle tuleb igal aastal rekonstrueerida. Kui jäähotell ei täida oma rahalisi eesmärke, ei kahjusta see ettevõtet, sest omanik laseb hoonel kevadel lihtsalt ära sulada, seega ei pea ta ühtegi hoonet püsivalt ülal pidama.
Seinad, armatuur ja kinnitusdetailid on valmistatud täielikult jääst või tihendatud lumest ja neid hoitakse koos snice 'i ainega, mis asendab mörti traditsioonilises tellistest ehitatud hotellis. Mõnikord kasutatakse ehituses terasraamimist.
Kemi lumekindlus
Soomes Kemis asuv lumekindlus Kemi on maailma suurim lumelinnus, mis ehitatakse igal talvel ümber. Seal on kaheinimesetubade ja mesinädalate sviidiga lumehotell koos restorani, kabeli ja jääskulptuuridega. See asub Botnia lahe lähedal. Rajatise stiil, sealhulgas teema, kuju, suurus ja kaunistused muutuvad igal aastal.
Jaapan
Jaapanis Hokkaido saarel Shimukappu külas asuv Alpha kuurortis Tomamu ehitatakse igal aastal jäähotell. See on ilmselt Jaapani esimene jäähotell, kõik selles asuv on ehitatud jääst. Hotelli interjööris on tavaliselt –3 kuni –5 °C. Külalised einestavad jäälaudadel ja istuvad lambanahaga kaetud jäätoolidel. Hotell pakub lambanahast rõivaid.
Jääbaar
Jääbaar, mida juhib jäähotell, on baar, mis asub Norras Oslo kesklinnas. Seal kunstlikult külmutatud keskkonnas pakutakse jooke aasta ringi.
Kirkenesi lumehotell
Kirkenesi lumehotell asub Norras Finnmargis, Norra ida- ja põhjapoolseimas maakonnas. Hotell asub 15 km kaugusel Norra-Vene piirist ja see avati 2006. aastal. Hotellil on 20 tuba ja Norra suurim lumekuppel (8 meetrit kõrge ja 12 meetri läbimõõduga). Ruumid sisustasid individuaalselt Soome ja Jaapani jääkunstnikud. Lääne lumehalli kaunistas kohalik skulptor Arild Wara. Öö lumehotellis on kombineeritud spetsiaalse õhtusöögiga, mis valmistatakse lahtisel tulel. Hotellis on jääbaar, põhjapõdrapark ja haskitalu.
Hotell Sorrisniva Igloo
Sorrisniva Igloo hotell Alta äärealal on alates 1999. aastast igal aastal ümber ehitatud. See on Euroopa põhjapoolseim jäähotell, mis asub Finnmargi piirkonnas Nordkapist umbes 250 km kaugusel. 2000-ruutmeetrises hotellis on 30 tuba, sealhulgas kaks sviiti. Seda kaunistavad jääskulptuurid ja jäämööbel ning valgustussüsteemid, mis tugevdavad eri tüüpi kristalseid formatsioone. Peale magamistubade sisaldab hotell jääkabelit, jäägaleriid ja jääbaari, kus pakutakse jooke jääst klaasides. Lisateenuste hulka kuuluvad saun ja kuuma veega välivannid. Altas asuva Sorrisniva Igloo hotelli teema muutub igal aastal, samuti vahetuvad jääskulptuurid. 2004. aasta teema oli viikingid, 2005. aastal Norra muinasjutud ja 2006. aastal piirkonna metsloomad. Külalistele antakse sooja hoidmiseks magamiskotte, mida saab kasutada põhjapõdranahkade peal.
Rumeenia
See maaliline hotell asub Bâlea järve kõrval, kus kohalikud käsitöölised ootavad igal aastal järve külmumist, et ehitada väike 12-toaline jäähotell, -kirik, -restoran ja -baar. Kohalikud kunstnikud jäljendavad Rumeenia modernistliku skulptori Constantin Brâncuse skulptuure. Tavaliselt valmib hotell detsembris ja on avatud kuni märtsi lõpuni või aprillini.
Kõik toad on varustatud vooditega, karusnahkadega ja spetsiaalsete magamiskottidega. Jalutuskäigu kaugusel on kaks suvilat, kus on samuti võimalik ööbida. Tegevusteks pakutakse suusatamist, kelgutamist või lumerattaga sõitmist. Seiklushimulisemad saavad tegeleda heliskiing 'uga.
Jäähotell on Rumeenia omandis, kuid tal on suhted Ühendkuningriigis asuva reisiettevõttega Untravelled Paths Limited.
Jäähotell Jukkasjärvi
Igal aastal detsembrist aprillini on Jukkasjärvi külas avatud jäähotell. See asub Rootsis Kirunast umbes 17 km kaugusel ja see oli maailma esimene jäähotell. Saadaval on 80 tuba ja sviiti. Hotellis on sissepääsusaal, kabel ja Absolut Icebari jääbaar. 1989. aastal külastasid piirkonda Jaapani jääkunstnikud ja lõid jääkunstinäituse. 1990. aasta kevadel pidas prantsuse kunstnik Jannot Derid piirkonnas silindrikujulises iglus näituse. Kord polnud linnas ühtegi vaba tuba, nii et mõni külastaja küsis luba veeta öö näitusehallis, kus magati põhjapõdranaha peal magamiskottides.
Terve hotell on tehtud Torne jõest võetud lumest ja jääplokkidest, isegi baari klaasid on tehtud jääst. Igal kevadel märtsi paiku koristab jäähotelli personal jäätunud jõest jää ning hoiab seda lähedal asuvas tootmishallis, kus on üle 100 000 tonni jääd ja 30 000 tonni lund. Mitmetonniste jääplokkide paigutamiseks kasutatakse kraanasid. Jääst luuakse jääbaari kujundus ja jääklaasid, samuti kasutatakse seda jääskulptuuritundide, ürituste ja tooteesitluste jaoks kogu maailmas. Lumest ehitatakse hoonele tugev konstruktsioon. pisi|Jukkasjärvi jäähotelli kirik
Viimase 24 aasta jooksul on jäähotell vastu võtnud kunstnike taotlusi kogu maailmast, et kujundada maailmakuulsa hotelli kunstikollektsioone. 2013. aastal esitati Art Suite'i kujundamiseks ja ehitamiseks üle 200 avalduse. Nende hulgas oli erineva loomingulise taustaga kunstnikke. Sviitide ehitamiseks võetakse vastu umbes 15 taotlust, kunstnikud suunduvad jäähotelli novembris.
IGLOOTEL Lapimaal
IGLOOTEL Lapland asub Rootsis Piteås, põhjapolaarjoonest 100 km lõuna pool. IGLOOTEL ehitatakse ja projekteeritakse koostöös inseneride ja disaineritega igal talvel nullist. IGLOOTEL koosneb erinevatest igludest, näiteks Sleeping-IGLOO, Event-IGLOO, jääbaar ja Aurora spaa-ala, kus on puuküttega välisaun ja mullivannid. Ruumid on ühendatud koridoride kaudu, mis on samuti valmistatud lumest ja jääst. IGLOOTEL-i sisepind on 900–1000 m2.
Graveeringud lume- ja jääseintel, valgustused ja muu kunst varieeruvad ning loovad igal aastal uue teema. Kunstiakadeemia disainiõpilased arendavad seda teemat ja loovad igas ruumis ainulaadse kunstiteose. Mugava atmosfääri loomiseks kasutatakse looduslikke materjale, näiteks kohalikku metsa ja põhjapõdranahka. Temperatuur ruumides on pidevalt vahemikus 0 kuni –4 °C. Voodid on ehitatud puitplatvormidele, kus on lisaks madratsid ja põhjapõdranahad. Külalised magavad polaarsetes magamiskottides.
Šveits
Šveitsi Alpides Gstaadi külas asuvas suusakeskuses on igluküla, kus külalised saavad rentida ööbimiseks iglu. Iglus on magamiskohad koos vaipade, lambanaha ja magamiskottidega. Ruumi valgustavad küünlad.
Mariella (eesnimi)
Mariella on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1541. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Mariella 27 naisel.
Daugėdai
pisi|left|Daugėdai kabel Daugėdai on küla Leedus Rietavase omavalitsuses, Daugėdai valla halduskeskus. Külas on kultuurimaja ja raamatukogu, seal tegutseb Rietavase gümnaasiumi osakond. Daugėdai asub Minija jõe kaldal.
Küla mainiti kirjalikes allikates esimest korda aastal 1586. XVII sajandil rajati sinna kalmistu. Aastal 2008 ehitati külla kabel.
Juhan Ratnik
Juhan Ratnik (sündinud 29. jaanuaril 1941 Viljandis) on eesti loomakasvatusteadlane.
Elulugu
Juhan Ratnik on tööliste poeg.
Lõpetas 1959 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1965 EPA zootehnikateaduskonna ja 1974 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) aspirantuuri; põllumajanduskandidaat (1975, ELVI), väitekiri "Опыты по скармливанию полнорационных брикетов молодняку крупного рогатого скота".
1967–1970 ja 1974–1978 Vinni Näidissovhoostehnikumi peazootehnik ning 1987–1989 direktor, 1978–1981 Rakvere rajooni Rahvasaadikute Nõukogu põllumajandusvalitsuse peazootehnik, 1981–1987 Põdrangu sovhoosi direktor, 1989–1993 Lääne-Viru maavolikogu esimees, 1994–2000 Hulja karusloomakasvatuse Amoral AS-i kaasomanik, zootehnik ja eestööline, aastast 2000 põllumajanduse konsulent.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: põllumajandusloomade söötmine ja söötmise tehnoloogia, finantsmajandus ja keskkonnakaitse.
Doonau delta
pisi|Doonau delta kaart Doonau delta (rumeenia keeles Delta Dunării, ukraina keeles Дельта Дунаю) on Musta merre suubuva Doonau mitmeharuline jõesuu.
Kirjeldus
Musta merre suubuv Doonau jõgi moodustab Euroopa teiseks suurima delta. Pindala kohta on umbes 5800 km2. Sellest suurem osa asub Rumeenias (Tulcea maakonnas) ja väike osa Ukrainas (Odessa oblastis).
Suurt osa deltast hõlmavad looduskaitsealad. Nende pindala on 4178 km2, mis on umbes 70% delta pindalast.
See on Euroopa suurim märgala, mille üldiselt hästisäilinud järvedes ja soodes elab üle 300 linnuliigi ja 45 mageveekalaliiki.
Ajalugu
Osa Doonau deltast võeti 1979. aastal Rumeenias biosfääri kaitsealana looduskaitse alla. 1992. aastal laiendati biosfääri kaitseala ning 1998. aastal liideti sellega ka Ukraina poolel olev vastav kaitseala, nii et tekkis rahvusvaheline kaitseala.
Rumeenia osas moodustati 1991. aastal UNESCO maailmapärandi objekt "Doonau delta". Maailmapärandi objekti kogupindala on 3124 km2, mis on umbes 50% deltaga seotud kaitsealade pindalast.
Kuralase tamm
Kuralase tamm on kaitsealune tamm Saare maakonnas Saaremaa vallas Kõruse-Metsakülas Kuralase talu alal.
Puu võeti kaitse alla 1965.
Puu ümbermõõt on 325 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 13 m.
Marielle
Marielle on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 852. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Marielle 81 naisel.
Jalgrattavargad
"Jalgrattavargad" (originaalpealkiri "Ladri di biciclette") on 1948. aastal valminud Luigi Bartolini romaanil põhinev Itaalia draamafilm, mille lavastas Vittorio De Sica ning mida peetakse itaalia neorealismi meistriteoseks.
Peaosades harrastusnäitlejad Lamberto Maggiorani meeleheitel isana ja Enzo Staiola järjekindla noore pojana.
Doce
Doce on Portugali ansambel.
1982. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel Portugali lauluga "Bem bom".
Jalgrattavargad
Mängufilm võitis 18 rahvusvahelist filmiauhinda, teiste seas parima võõrkeelse filmi Oscari (1950).
Jarl Magnus Riiber
pisi|Jarl Magnus Riiber (2018) Jarl Magnus Riiber (sündinud 15. oktoobril 1997 Oslos) on Norra kahevõistleja.
Demokraatia jumalanna (Hongkong)
Demokraatia jumalanna on 1989. aasta Tian'anmeni väljaku meeleavalduste mahasurumisel hukkunute mälestuseks püstitatud mälestusmärk Hongkongis.
Kurtuvėnai regionaalpark
pisi|Pustlaukise sulglohk Kurtuvėnai regionaalpark (leedu keeles Kurtuvėnų regioninis parkas) on regionaalpark Leedus Šiauliai ja Kelmė rajoonis.
Demokraatia jumalanna (Hongkong)
Kuju autor Chen Weiming sai inspiratsiooni 1989. aasta meeleavalduste käigus Tian'anmeni väljakule vahust ja papjeemašeest valmistatud 10 meetri kõrgusest teosest.
Kurtuvėnai regionaalpark
Kurtuvėnai regionaalpark asub Venta ja Dubysa jõe vahelisel alal Žemaidi kõrgustiku idaosas. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta Kurtuvėnai ümbruse järvederohkeid ja künklikke maastikke, sealset ökosüsteemi ning kultuuripärandit.
Regionaalpargi maastik on metsane ja liigendatud, väikesel territooriumil võivad kõrgused erineda kuni viiskümmend meetrit. Regionaalparki läbib kolm oosi, ka liigendavad seda mitmed luited. Regionaalpargis asub ka mitmeid termokarstilise päritoluga sulglohkusid. Kõrgemate pinnavormide vahele jäävad arvukad märgalad, kus kasvavad rabamurakas, pääsusilm, kullerkupp ja harilik lubikas. Märgalade hulgas on ka Leedus haruldasi lubjarikkaid madalsoid. Männikutes kasvavad nõmmnelk, kännas-kipslill, aas-karukell ja palu-karukell. Kurtuvėnai ümbruses asub ligi 100 kalatiiki. Venta ja Dubysa vahelises orus asuvad Leedu suurimad allikad; seal avaneb üle 100 allika. Regionaalpargi territooriumil elavad mitmed hirvlased.
Jarl Magnus Riiber
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis võitis ta suure mäe meeskonnavõistlusel hõbemedali. Nii suure mäe kui ka normaalmäe individuaalvõistusel pidi ta leppima neljanda kohaga.
Teadusnõunik
Teadusnõunik on Eesti Vabariigi ministeeriumi töötaja, kelle peamisteks tööülesanneteks on ministeeriumi nõustamine teadus- ja arendustegevusega (TA) seotud küsimustes, rahvusvahelise ja riigisisese TA-alase koostöö planeerimine ja korraldamine, valitsemisala TA-uuringute kavade väljatöötamine ja elluviimine ning Eesti esindamine rahvusvahelistes TA-koostöö algatustes.
Jarl Magnus Riiber
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis tuli ta noormaalmäel ja võistkonnavõistluses maailmameistriks ning võitis sprindivõistluses koos Jan Schmidiga hõbemedali.
Teadusnõunik
Teadusnõunike tööd toetatakse Euroopa Regionaalarengu Fondist rahastatavast RITA programmist (pikema nimetusega „Valdkondliku teadus- ja arendustegevuse tugevdamine“) eesmärgiga tõsta ministeeriumide võimekust TA-alastes küsimustes.
Jarl Magnus Riiber
MK-sarjas tegi ta debüüdi 6. detsembril 2014 Lillehammeris. Esimest korda jõudis ta poodiumile juba kuu aega hiljem, kui oli 16. jaanuaril 2015 Seefeldis kolmas. Esimese etapivõidu sai ta 6. veebruaril 2016 Oslos.
Teadusnõunik
Esimesed teadusnõunikud, kelle tööd RITA raames toetatakse, alustasid ministeeriumides tööd 2016. aasta esimeses pooles. Teadusnõunike vahel toimub tihe koostöö, mille raames räägitakse mh läbi ministeeriumide ja ministeeriumideülesed uuringute teemad, valitakse välja ja viiakse läbi ühist huvi pakkuvaid projekte ning õpitakse teiste ministeeriumide kogemustest.
Kurtuvėnai regionaalpark
pisi|left|Kurtuvėnai mõisa ait
Regionaalpargi territooriumil asub 49 kultuurimälestist, paljud neist Kurtuvėnais. Nende seas on linnamäge ja viis mõisakompleksi. Venta ja Dubysa vahel asub tehnoloogiline mälestis - Venta-Dubysa kanal. Arhitektuurimälestisena on kaitse all ka kaks vesiveskit ja Kurtuvėnai kirik. Jusaičiai külas asub muistne hiiemägi.
Teadusnõunik
Teadusnõunikud ministeeriumides
RITA programmist toetatakse teadusnõunike ametisse asumist esimese nelja aasta jooksul, seejärel peavad ministeeriumid ise tagama teadusnõuniku töökoha kulude katmise oma vahenditest.
RITA programmi viib ellu Eesti Teadusagentuur.
Kurtuvėnai regionaalpark
Kurtuvėnai regionaalpargi halduskeskus asub Kurtuvėnais, Parko g. 2. Regionaalpargi pindala on 17 272 hektarit. Erinevate kaitsealade all on sellest 49,3 %.
Éverton Cardoso da Silva
pisi|Éverton 2018. aastal Flamengo särgis Éverton Cardoso da Silva (tuntud enam lihtsalt kui Éverton; sündinud 11. detsembril 1988 Nortelândias) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib vasaku äärepoolkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Cuiabá.
Ta alustas klubikarjääri 2006. aastal Paranás. 2008. aastal suundus ta laenule Brasiilia kõrgliiga klubisse Flamengo, kellega tuli 2009. aastal Brasiilia meistriks.
2010. aasta jaanuaris liitus ta Mehhiko kõrgliiga klubiga Tigres UANL, kuid ei suutnud seal klubi põhikoosseisu liikmeks saada. 2011. aastal oli ta laenul Brasiilia kõrgliiga klubis Botafogo, 2012. aastal Lõuna-Korea kõrgliiga klubis Suwon Samsung Bluewings ja 2013. aastal Brasiilia kõrgliiga klubis Athletico Paranaense.
2014. aastal naasis ta Flamengosse. Ta mängis seejärel Flamegos kuni 2018. aasta aprillini, mil liitus São Pauloga, kellega sõlmis kolmeaastase lepingu.
2020. aastal liitus ta Brasiilia kõrgliiga klubiga Grêmio. 2022. aasta jaanuaris läks ta laenule Cuiabásse.
Will Durant
William James Durant (5. november 1885 North Adams, Massachusetts – 7. november 1981 Los Angeles) oli Ameerika ajaloolane, filosoof ja kirjanik.
Tema populaarne ülevaade "Lood filosoofia ajaloost" (The Story of Philosophy, 1926) osutus sedavõrd menukaks, et tagas autorile materiaalse kindlustatuse kogu eluks.
Durant sai varakult (aastal 1917) doktorikraadi ja abiellus 1913 oma õpilase Ida (Chaya) Kaufmanniga (hilisem nimi Ariel Durant, 1898–1981), kes edaspidi osales kõigi tema teoste kirjutamises. Neil sündis tütar Ethel ja oli ka lapsendatud poeg Louis.
Nende viimaseks ühistööks jäi "Kahekordne autobiograafia" (A Dual Autobiography, 1977). Will Durant suri 7. novembril 1981, kaks nädalat pärast oma abikaasat.
Eesti keeles on teost "Lood filosoofia ajaloost" ulatuslikult kasutanud ja refereerinud Teodor Künnapas oma raamatus "Suured mõtlejad. Põhijooni filosoofia ajaloost" (Lund 1966 ja Tallinn 1992).
Ralf Mikenberg
Ralf Mikenberg (27. aprill 1929 – 8. oktoober 2003) oli Eesti NSV diplomaat, õppejõud.
Alates 1971. aastast töötas Ralf Mikenberg NSV Liidu Londoni saatkonnas. 1975. aastal saadeti ta Inglismaalt välja koos 105 teise diplomaatiga. Väidetavalt 1975. aastal aitas KGB teda Londonist lahkuda, sest Inglise luurel olid telefonilindistused, milles ta lõi sidemeid inimestega, kelle kaudu oleks võimalik osta brittide sõjasaladusi.
1990. aastate alguses õpetas Eesti erakõrgkoolides rahvusvahelist õigust ja Rooma õigust. Õpetas ka TPIs teaduslikku kommunismi ning esines propagandistlike loengutega.
Klaaskehaneste
Klaaskehanesteks (ladina humor vitreus, inglise vitreous humor) nimetatakse paljude loomade klaaskeha moodustavat orgaanilist kehavedelikku. Klaaskeha neste on peamiselt veest koosnev geel.
Madudel
Madudel täidab klaaskehaneste silmaläätse taga paikneva klaaskeha.
Imetajatel
Inimese silma klaaskeha koosneb ka klaaskehanestest.
Koduloomadel
Klaaskeha koosneb ka klaaskehanestest.
Rasma Bruzīte
Rasma Bruzīte (5. jaanuar 1919 – 9. juuni 2001) oli läti skulptor.
Eluloolist
Sündis Liepājas inseneri peres. Kunstiga tegelema suunas teda põhikooli joonistusõpetaja. Lõpetas 1939. aastal Liepāja kunstikooli keraamika erialal ja 1949. aastal Läti Kunstiakadeemia skulptuuriosakonna, tema lõputöö juhendajaks oli Teodors Zaļkalns. Näitustel on oma graniit- ja pronksskulptuuridega esinenud alates 1951. aastast, loonud ka portselanist väikeplastikat.
Kunstniku põrm on maetud Riia Metsakalmistule.
Isiklikku
Rasma Bruzīte abikaasa oli maalikunstnik Boriss Bērziņš (1930–2002).
Armando Gama
Armando António Capelo Diniz da Gama (25. juuni 1954 – 17. jaanuar 2022) oli portugali laulja.
1983. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Portugali lauluga "Esta balada que te dou".
Gustav Adolf Skytte
Gustaf Adolf Skytte af Duderhoff (1637 – 21. aprill 1663) oli Rootsi aadlik ja mereröövel, Tartu Ülikooli esimese rektori Jakob Skytte ja Anna Bjelkenstjerna poeg.
1657. aastal rentis Skytte koos sõpradega Hollandist laeva. Merele jõudnult tapsid nad hollandlastest meeskonna ja hakkasid piraatideks. Nende kodusadamaks sai Blekinge. Skytte õde Christina Anna Skytte ja tolle mees Gustaf Drake osalesid samuti tegevuses.
1663. aastal tuli Skyttede tegevus avalikuks, Christina Anna ja Drake põgenesid maalt. Gustav Adolf Skytte vahistati, mõisteti süüdi piraatluses ja hukati Jönköpingis. Neist sündmustest räägib Viktor Rydbergi romaan "Fribytaren på Östersjön" ("Mereröövlid Läänemerel", 1857; ingliskeelne tõlge Caroline L. Broomallilt "The Freebooter of the Baltic" ilmus 1891).
Raevukad San Domingo saarel
"Raevukad San Domingo saarel" (originaalis "Il furioso all'isola di San Domingo") on Gaetano Donizetti ooper (semiseria) kahes vaatuses Jacopo Ferretti libretole Miguel de Cervantes Saavedra "Don Qui­jote" I osa 23.–27. peatüki (1605) järgi.
Esmaettekanne toimus 2. jaanuaril 1833 Rooma Teatro Valles. Rollide esmaesitajad olid Marianna Franceschini (Marcella), Ferdinando Lauretti (Kaidamà), Elisa Orlandi (Eleonora), Giorgio Ronconi (Cardenio), Lorenzo Salvi (Fernando) ja Filippo Valentini (Bartolomeo).
Ajalugu
Esiettekanne oli väga edukas. Tegemist on tüüpilise pooltõsise melodraamaga, kus järsult vahelduvad pateetilised ja koomilised stseenid. Cardenio rolli partii oli Donizetti esimene suurem baritonipartii, mida esietendusel esitas tollal 23-aastane Giorgio Ronconi, kes tituleeriti hiljem sajandi esimeseks suureks baritoniks. Seetõttu oli sellel ooperil oluline tähtsus baritoni vokaalse tüpoloogia määratlemisel teistele bel canto heliloojatele, sealhulgas Verdile.
Koos "Linda di Chamounix'ga" on "Il furioso" Donizetti pooltõsiste ooperite (semiseria) žanris olnud kõige edukam. Seda esitati pärast väljatulekut Milanos (1833, 1835), Parmas (1834), Veneetsias (1834), Bolognas (1835), Napolis (1836) ja mujal. Kokku 70 lavastust paljude Itaalia linnade ooperiteatrites ning vähemalt 25 lavastust mujal Euroopas (Barcelona, Lissabon, London, Brüssel ja mujal). 19. sajandi teisel poolel olid veel üksikud lavastused Pariisis (1862), Piacenzas (1876) ja Triestes (1889), misjärel teos langes ooperiteatrite repertuaaridest välja, kuna oma ekstsentrilise dramaturgilise ülesehituse poolest oli liiga kaugel tollastest standarditest.
"Il furioso" ilmus unustusest kaasaegsetele teatrilavadele 1958. aastal Siena lavastusega. Järgnesid ettekanded Spoleto festivalil (1967), New Yorgis (1979), Washingtonis (1979), Londonis (1979), Philadelphias (1982), Savonas (1987), Gelsenkirchenis (2006) ja Bergamo ooperifestivalil (2013).
Süžee
Tegevus toimub Kariibi mere Santo Domingo saarel määramata ajal, kuhu Cardenio on meeltesegaduses aegu tagasi põgenenud oma truudusetu abikaasa Eleonora meestejahtimisest häirituna. Mõistuse kaotanud Cardenio elab seal oma teenri Bartolomeo ja tütre Marcella valvsa hoolitsuse all. Cardeniot hirmutab aga argliku teenri Kaidamà nägemine, keda ta arvab olevat tema juurde naasnud abikaasa. Pärast aastatepikkusi Cardenio otsinguid leiab Eleonora Cardenio Santo Domingo saarelt, kuhu ta on sattunud pärast laeva­hukku. Teise laevaga sattub samas tormi kätte Cardenio vend Fernando. Mõlema ema saatis Fernando venda otsima, et ta koju tuua, kuna ema tahab enne surma oma poega näha. Ka Fernando on venda otsides aru kaotanud. Eleonora püüab Cardeniole läheneda, kuid too läheb marru ja püüab naist pistodaga surmata. Fernando päästab Eleonora, kuid naine armub hoopis Kaidamàsse. Mõne aja pärast tunneb ta, et armastab siiski Cardeniot ja püüab talle mõistust tagasi tuua. Meeleheitele viidud Cardenio langeb sügavasse masendusse ja plaanib enesetappu. Eleonora tunnistab pisarates oma süüd ja Cardenio teeb ettepaneku, et mõlemad tapaksid end ise püstolilasuga. Kui Eleonora surub püstoli oma südame kohale taastub Cardenio mõistus ja ta annab naisele andeks. Paar jääb vastastikuses armastuses saarele elama.
Stewart Peak
Stewart Peak on mägi Ameerika Ühendriikides Colorados. Geograafiliselt paikneb mägi La Garita mägedes. Administratiivselt asub ta Saguache'i maakonnas. Creede'ist jääb ta 19,3 km põhja suunas.
Mäe kõrgus on 4264 meetrit. Kõrguselt jääb ta Kaljumäestiku ja Colorado osariigi kõrgeima mäe  (Mount Elbert) tipule alla vaid 137 meetrit,  kuid kuna osariigis on arvukalt üle 4000 meetri kõrguseid mägesid, siis osariigi mäetippude kõrgusjärjestuses paikneb Stewart Peak alles 55. kohal. Stewart Peak on koos umbes 4 kilomeetri kaugusel asuva San Luis Peakiga 2 kõrgemat tippu La Garita mägedes.
1873. aastal toimus esmatõus Stewart Peakile.
Markus Henriksen
Markus Henriksen (sündinud 25. juulil 1992 Trondheimis) on Norra jalgpallur, kes mängib kaitsja või poolkaitsjana Norra kõrgliiga klubis Rosenborg ja Norra jalgpallikoondises.
Ta alustas Rosenborgis ka klubikarjääri. Norra kõrgliigas debüteeris ta 2009. aastal. Rosenborgi meeskonda põhikoosseisus mängis ta alates järgmist hooajast tuli 2010. aastal Rosenborgiga ka Norra meistriks. 2012. aastal võitis ta Rosenborgiga Norra superkarikafinaali Superfinaleni.
2012. aasta augustis siirdus ta umbes kahe miljoni euro eest Hollandi kõrgliiga klubisse AZ Alkmaar, kellega sõlmis viieaastase lepingu. 2013. aastal võitis ta klubiga Hollandi karikavõistlused. Hooajal 2015–16 lõi Henriksen Hollandi kõrgliigas 11 väravat.
2016. aasta augustis läks ta laenule Inglismaa kõrgliiga klubisse Hull City. Püsiv leping Hull Cityga jõustus 2017. aasta jaanuaris. Aastatel 2017–2019 mängis ta Hull Cityga Inglismaa esiliigas. Hooaja 2019–20 lõpus oli ta laenul Bristol Citys.
Velda Ratnik
Elulugu
Lõpetas 1953 Tallinna 1. Töölisnoorte Keskkooli ja 1959 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemiline tehnoloogia alal. Olnud 1960–61 TTÜ polümeeride sünteesi labori vanemlaborant, 1963–92 tööstusliku soojusenergeetika teadusliku uurimise labori insener, nooremteadur ja vanemteadur (1972–87 osakonna juhataja).
Markus Henriksen
2020. aasta septembris naasis ta Rosenborgi.
Norra jalgpallikoondises tegi Henriksen debüüdi 12. oktoobril 2010 sõprusmängus Horvaatia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 11. septembril 2012 MM-i valikmängus Sloveenia vastu.
Kuhiksõlg
pisi|Kuhiksõlg, [[Eesti Rahva Muuseum]] Kuhiksõlg on koonusja vormiga sõlg, millel on väike nõelaava ja välisserval nupurida. See oli nii rõivakinnitusvahend kui ehe.
Ajaloost
16. sajandil oli moes renessaansi pärane lame rõngassõlg(ratassõlg), millest kuhiksõlg 18. sajandi teiseks pooleks välja kujunes. Kuhiksõlg oli Eesti 19. sajandi rahvarõivastele väga iseloomulik, olles naiste kõige pidulikum rinnaehe. Sõlg oli kaunistatud lill ornamendiga või õite ning lehtede motiiviga. .
Kirjeldus
Nagu rõngassõlgedel oli ka kuhiksõlgedel servas nupukesi imiteeriv äärevits ning sõle nõelaava ümber oli joodetud teine samasugune vits (suuvits). 19. sajandi lõpuks oli sõlekirjadele omane geometriseerumine.
Kuhiksõlgede suurus erines paikkonniti märgatavalt ning kõige väiksemad olid sõled Saaremaal, kus pisikesed sõled pandi ritta, neil puudus ääre- ja suuvits. Põhja-Eestis olid lameda kuhikuga sõled läbimõõduga kuni 10 cm, Lõuna-Eestis kõrge kuhikuga sõled kuni 15 cm. Eriti suured mõõtmed omandasid Setumaa sõled - 20–35 cm, neil oli äärevitsal ka 4 nupurida.
Talurahvasõled olid valdavalt hõbedast, lihtsamad sõled vase sulameist, 19. sajandil lisandus ka uushõbeda kasutamine.
Stanislaus Hosius
thumb|Kardinal Stanislaus Hosius
Stanislaus Hosius (poola Stanisław Hozjusz; 5. mai 1504 – 5. august 1579) oli poola kirikutegelane, diplomaat ja riigiametnik. Hosius oli nii Chełmno (Kulmi) kui ka Ermlandi piiskop ja kardinal.
Vene-Rootsi sõda (1495–1497)
Vene-Rootsi sõda (1495–1497) oli sõda Moskva suurvürstiriigi ja Rootsi kuningriigi vahel valduste pärast Soomes ja Karjalas aastatel 1495–1497.
Stanislaus Hosius
Esialgu töötas Hosius edasi Tomicki erasekretärina, kui too 1535. aastal suri, siis jätkas ta tööd Płocki piiskopi sekretärina; 1538. aastal sai temast aga juba kuningas Zygmunt I sekretär. Hosius oli kuninga soosik ning tänu sellele ja oma heale haridusele sai ta mitmeid kiriklikke ametikohti. 1543. aastal pühitseti Hosius preestriks ning 1549. aastal sai temast Chełmno piiskop. 1540. ja 1550. aastatel tegutses Hosius ka Poola kuninga saadikuna nii Saksa-Rooma riigis kui ka paavsti juures.
Vene-Rootsi sõda (1495–1497)
1295. aastal tungisid rootslased Käkisalmi ning alustasid seal Käkisalmi linnuse ehitamist, kuid vasturünnakuga hävitasid Novgorodi väed Rootsi väesalga ja vallutasid linnuse. Rootsi ja Novgorodi vahelised piirisõjad lõpetas 1323. aasta 12. augustil Pähkinälinnas sõlmitud Pähkinäsaari rahu. Piirijoon valduste vahel märgiti Soome lahest mööda Sestra jõge, põhja pool Saima järveni ja seejärel loodes kuni Põhjalaheni.
Stanislaus Hosius
Hosius oli aktiivne protestantluse vastu võitleja ning 1550. aastal palus paavst Paulus III tal Poolas ja Preisimaal oma tegevusega katoliikluse positsioonide kindlustada. Hosiuse võimalused selleks kasvasid oluliselt, kui temast 1551. aastal sai Ermlandi (Warmia) piiskop. Tegemist oli ilmalikku võimu omava ametikohaga, Ermlandi piiskopkond oli ametlikult riik, vürstpiiskopkond, kuni 1772. aastani. 1552. aastal väitis Hosius, et ta on Ermlandi piiskopina ka eksemptne ehk ei kuulu Riia peapiiskopi metropoliidivõimu alla, vaid allub otse paavstile. 1556. aastal kordas ta oma seisukohta ka Gniezno peapiiskopile, kes oleks meelsasti Ermlandi enda sufragaanina näinud. 1563. aastal saavutas Hosius kindla paavstliku toe oma piiskopkonna eksemptsusele.
Ermlandi piiskopina võitles Hosius ka protestantluse vastu. Nõnda püüdis ta igati takistada protestantluse levikut Elblągi (Elbingi) linnas, mis 1550. aastal oli Zygmunt II-lt usuvabadusprivileegi saanud. Piiskopil tekkis seetõttu linnaga terav vastasseis ja asjasse sekkus ka protestantlik Preisimaa hertsog Albrecht, kes palus Poola kuningal protestantlikke linlasi kaitsta. Lõpuks jäi Elblągile usuprivileeg alles, kuid väljaspool linna Hosius protestantlust ei sallinud.
1558. aastal kutsus paavst Paulus IV Hosiuse Rooma, et ta aitaks protestantlusevastast võitluskava koostada. 1559. aastal saatis uus paavst Pius IV ta keiser Ferdinand I juurde, et korraldada Trento kirikukogu (1545–1563) jätkamist. Hosiuse missioon oli edukas ning tänulik paavst nimetas ta 1561. aastal kardinaliks.
Vene-Rootsi sõda (1495–1497)
Rootsi valdustesse Karjalas jäid Karjala kannasel ja Laadogast põhjas Äyräpää (Огребу), Jääski (Яаски, rootsi Jäskis) ja Savo (Севилакша, rootsi Savolax) pogostid. thumb|300px|Karjala ajaloolised osad
Stanislaus Hosius
1563. aastal naasis Hosius Ermlandi, kus ta jätkas protestantlusevastast võitlust, asutades Braniewosse (Braunsbergi) lütseumi (Lyceum Hosianum), millest sai peagi jesuiitide tugipunkt. 1566. aastal nimetas Pius IV Hosiuse paavstlikuks legaadiks Poolas.
1569. aastal otsustas Hosius siirduda aga Itaaliasse, et abistada paavst Pius V katoliiklike reformikavade juures. Seetõttu nimetas ta oma kauaaegse sõbra ja kolleegi kuninglikust kantseleist, Marcin Kromeri (Martin Cromeri) enda koadjuutoriks ning andis Ermlandi piiskopkonna valitsemise talle üle. Hosius jätkas aktiivset tegutsemist ka pärast seda, kui 1572. aastal sai paavstiks Gregorius XIII, kes nimetas ta uue Congregatio Germanica liikmeks.
Vene-Rootsi sõda (1495–1497)
Moskva suurvürsti Ivan III poolt ellu viidud "Venemaa taasühendamise" käigus allutas Moskva suurvürstiriik 1478. aastal Novgorodi vabariigi ning liitis suurvürstiriigiga Novgorodi valdused.
Stanislaus Hosius
1577. aastal püüdis Poola kuningas Stefan Bathory Ermlandi eksemptset positsiooni kaotada ning teda Poola riiki inkorporeerida. Koadjuutor Kromer suutis Hosiuse ja paavsti toel kuninga nõudmised siiski tagasi lükata.
Stanislaus Hosius suri 1579. aastal 75 aasta vanuselt Itaalias Capranicas ning ta maeti Rooma Santa Maria in Transtevere kirikusse.
Hosiuse hea sõber oli ka kõrge kirikutegelane, hilisem pühak Petrus Canisius.
Vene-Rootsi sõda (1495–1497)
1495. aastal ründas Venemaa taanlaste poolt mahitatuna Rootsi kuningriigi valdusi Soomes. 30. novembril 1495 saavutasid end kaitsnud soomlased Viiburi linnuse ülema Knut Posse juhtimisel Moskva vägede üle võidu.
1496. aastal uuesti rünnanud moskvalased jõudsid läbi Karjala ja Savo Hämeni. Rootsi abi venis sisetülide tõttu. Kui see aga ükskord kohale jõudis, asusid Rootsi väed sõjaretkele ning purustasid 1496. aasta suvel Narva jõe äärse moskvalaste Jaani linnuse. Rootsi väepealikud Svante Nilsson Sture ja Knut Posse maabusid 70 laevaga Ivangorodi alla ning kindluse pommitamise järel, vallutasid selle.
1497. aastal sõlmiti Rootsi-Vene vaherahu. 1497 pagendati Soome ka taanlaste poolt alistuma sunnitud Sten Sture Vanem, kus tal küll keelati omada suuremaid ja tähtsamaid kindlusi.
IKL
IKL on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Marike
Marike on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1484. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Marike 29 naisel.
David Fincher
David Leo Fincher (sündinud 28. augustil 1962 Denveris) on USA muusikavideo- ja filmirežissöör. Tema tuntuimad filmid on „Sotsiaalvõrgustik“ („The Social Network“), „Lohetätoveeringuga tüdruk“ („The Girl with the Dragon Tattoo“), „Kaklusklubi“ („Fight Club“), „Kadunud“ („Gone Girl“) ja „Benjamin Buttoni uskumatu elu“ („The Curious Case of Benjamin Button“). Ta oli ka USA draamasarja „Kaardimaja“ („House of Cards“) (2013–2018) produtsent.
Elukäik
David Leo Fincher sündis 28. augustil 1962. aastal USA-s Colorado osariigis Denveri linnas. Ta kasvas üles San Anselmos California osariigis . Tema isa oli ajakirja Life ajakirjanik ja ema vaimse tervise õde. Fincherit hakkas filmindus huvitama juba väga noorena ning sellele aitas kaasa see, et tema naaber oli filmitegija George Lucas. Kui Fincher oli 14-aastane, kolis ta vanemate ja kahe õega Ashlandi maakonda Oregoni osariiki, kus ta unistas San Franciscosse minemisest, et töötada Lucase filmitootmise ettevõttes. Enne kui ta Lucase juurde tööle sai, oli tal teisigi filmindusega seotud töökohti, mis ainult süvendasid tema huvi eriala vastu. Kooli kõrvalt töötas ta kohalikus kinos projektsionistina, seejärel vabatahtlikuna telejaamas ning viimaks animatsiooniettevõttes.
Karjäär
19-aastaselt sai David Fincher tööd George Lucase stuudios Industrial Light & Magic (ILM). Ta töötas seal operaatori assistendina. Seal töötades lõi Fincher kaasa filmidele „Twice Upon A Time“ (1983), „Return of the Jedi“ (1983), „Indiana Jones and the Temple of Doom“ (1984) ja „The NeverEnding Story“ (1984) visuaalide loomises. Nende projektide abil hakkas Fincher looma enda selgesti eristuvat visuaalse loomingu stiili ning tal tekkis komme katsetada erinevate stiilidega, mis on tema filmides ka praegu eristatavad.
David Fincher lahkus 1984. aastal ILM-ist, et luua reklaam Ameerika Vähiliidule. Reklaamis oli vastsündinu, kes suitsetas sigaretti, mistõttu püüdis Fincher Los Angelese produtsentide tähelepanu. Edasi tegi ta reklaame ettevõtetele, nagu Adidas, AT&T, Coca-Cola, Budweiser, Pepsi ja Nike. 1987. aastal kaasasutas ta filmitootmisettevõtte Propaganda Films koos Dominic Sena, Greg Goldi ja Nigel Dickiga.
Järgmisena hakkas ta reklaamide kõrvalt tegelema ka muusikutele visuaalide loomisega. Tuntuimad muusikavideod, mis ta on lavastanud, on Madonna „Express Yourself“ (1989) ja „Vogue“ (1990) ja samuti Aerosmithi „Janie’s Got a Gun“ (1989). Neid videoid iseloomustasid üksikasjadeni läbimõeldud võtteplatsid ning osav operaatoritöö, mille abil Fincher kogus kuulsust. Lisaks eelnimetatutele lõi ta muusikavideoid ka teistele tuntud esitajatele, nagu Michael Jackson ja The Rolling Stones.
Tema debüüt filmirežissöörina oli linateosega „Alien 3“ 1992. aastal. Kuigi see film oli Oscari-kandidaat eriefektide eest, ei võtnud rahvas seda hästi vastu. See oli läbikukkumine ka Fincherile endale, sest tema koostöö 20th Century Fox filmistuudioga oli konarlik, kuna stuudio kritiseeris režissööri enda ettekujutust filmist. Samas arvatakse, et fännidelt saadud kaastunne aitas üldpildis Fincheri edule kaasa. Fincheri järgmine teos „Se7en“ tõi ta kui uustulnuka filmirežissööride maailma.
Loomingu kirjeldus
David Fincher on jätnud mulje, et talle ei meeldi tegelikult filmiloomise protsess üldse. Ta on öelnud, et naudib enda töö juures sellist stsenaariumi, mida on võimalik hästi enda peas ette kujutada, näitlejate leidmist, proove ning kõiksugu kohtumisi või koosolekuid. Sellega tema kiidusõnad lõppevad ning ta on isegi öelnud, et vihkab ülejäänu tegemist. Tema töövõtted pole samuti kõigile meelepärased. Fincher on kurikuulus selle tõttu, et on nõudlik ja tema võttepäevad on alati pikad, kuna ta palub, et ühte stseeni tehtaks väga mitu korda.
David Fincheri loomingut on palju analüüsitud. Esmapilgul tunduvad kõik tema filmid sellised, mis uurivad tänapäevase meessoost ameeriklase psühholoogilist ja emotsionaalset seisundit ning seda naistegelaskujude arvelt. Tegelikult on pigem nii, et Fincheri loodud meeskarakterid käituvad hulljulgelt ja tema loodud naiskarakterid teavad. See tähendab, et Fincheri filmides on naistegelased tihtipeale need, kes teavad vastuseid ka ilma kogemusteta, kuid meestegelased peavad lahenduseni jõudmiseks tegema hulljulgeid tegusid või sattuma õudsetesse olukordadesse.
David Fincheri loome on väga omanäoline ning selle peamisi tunnusjooni on pimedalt valgustatud filmid. Ta on ise oma tumedate kaadrite peale öelnud: „Sellisel viisil näen mina maailma.“ Ta on enda vähest valgustust põhjendanud ka sellega, et tema meelest on tihtipeale võtteplatsid ülevalgustatud, mistõttu ei tundu näitlejate nahk enam reaalne või valguse peegeldumine ei näe õige välja.
Näiteks Fincheri filmi „Fight Club“ puhul kiideti tema head režissööritööd, sest temale omaselt käis süngete teemade käsitlemine käsikäes tumedalt valgustatud kaadritega. Lisaks oli selles tunda ühiskondlikke mõjutusi: fašism, meeste marginaliseerimine ning sõjajärgne ärevus, mida saab samuti siduda nii mõnegi Fincheri muu filmiga. Seda konkreetset filmi on ka kirjeldatud kui veidrat, erootilist, mitmeti mõistetavat ning õelat loomingut. Üldistavalt iseloomustavad tema loomingut vägivald ja iroonia.