cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Psühhomeetria
Põhimõisted
Nii reliaablust kui ka valiidsust saab statistiliselt hinnata. Korratavust eri mõõtmiskordadel saab hinnata Pearsoni korrelatsioonikoefitsiendiga. Sellist analüüsi kutsutakse kordustesti reliaabluseks. Sama testi eri variantide ekvivalentsust saab hinnata paralleeltestide reliaabluse abil, mis põhineb samuti Pearsoni korrelatsioonikordajal.
Testi sisemist konsistentsust võib hinnata, korreleerides testi kahe poole sooritust samadel isikutel. Sellist lähenemist nimetatakse testi poolte vaheliseks reliaabluseks. Üks sagedamini kasutatavaid reliaablusindekseid on Cronbachi α, mis on võrdne testi kõikidel võimalike poolte vaheliste reliaabluste keskmisega. Veel üks meetod reliaabluse hindamiseks on klassisisene korrelatsioon, mis väljendab konkreetse uurimisobjekti hajuvuse suhet kõikide uurimisobjektide hajuvusse.
Ka valiidsusel on mitu vormi. Kriteeriumivaliidsust saab hinnata, korreleerides mingi mõõtmistulemus kriteeriumiga, mis teooria kohaselt peaks sellega seotud olema. Kui kriteeriumi mõõdetakse mõõdiku valideerimisega samal ajal, on eesmärgiks hinnata kaasnevat valiidsust; kui kriteeriumi mõõdetakse hiljem, on eesmärgiks hinnata ennustavat valiidsust. Mõõdik on kõrge konstruktivaliidsusega, kui see on seotud teiste konstruktidega teooriast lähtuval moel. Sisuvaliidsus näitab, kui hästi testiküsimused kajastavad mõõdetavat valdkonda tervikuna.
Psühholoogilste testide skoorid peaksid täpselt ja selgelt kajastama mõõdetavaid omadusi. Selleks, et omadusi täpselt mõõta, kasutatakse skaalasid, millel on erinevad omadused. Eristatakse nelja põhilist skaalatüüpi. Nominaalskaala võimaldab vaadeldud objektid jagada kategooriatesse. Nominaalne tunnus on näiteks sugu: naine või mees. Järjestus- ehk ordinaalskaala võimaldab objekte mingi tunnuse alusel järjestada. Järjestusskaalal mõõdetavad on näiteks koolihinded: mitterahuldav kuni eeskujulik. Järjestusskaalal mõõdetud omaduse puhul ei saa eeldada võrdseid vahemikke. See tähendab, et ei saa eeldada, et erinevus mitterahuldava ja rahuldava hinde vahel on sama suur kui erinevus hea ja eeskujuliku hinde vahel; hinded näitavad vaid järjestust. Vahemik- ehk intervallskaala skaalapunktide vahel on võrdsed intervallid. Intervallskaala on näiteks Celsiuse skaala: temperatuurierinevus –2 ja –3 kraadi vahel on sama suur kui +10 ja +11 vahel. Suhteskaala omab lisaks eelnevate skaalade tunnustele ka tegelikku nullpunkti. Tegeliku nullpunktiga on iseloomustatav näiteks raha hulk rahakotis: kui rahakotis on null ühikut raha, näitab see, et seal ei ole raha vähemalgi määral. Tegelikku nullpunkti ei ole olemas aga nominaal-, järjestus- ja intervallskaaladel, näiteks Celsiuse skaalal mõõdetud 0-kraadine temperatuur ei tähenda soojuse puudumist. Skaalade erinevate omaduste tõttu sobivad erinevate skaalade andmete töötlemiseks erinevad statistilisi meetodid.
Psühhomeetrikuid huvitab ka vastamiskallete tuvastamine ja kõrvaldamine testidest. Vastamiskalle on süsteemne ehk mittejuhuslik viga, mis põhjustab ühe demograafilise grupi esindajate alusetu eelise testitulemuses teiste demograafiliste gruppide esindajate ees.
Kvaliteedistandardid
Valiidsust ja reliaablust peetakse vajalikeks teguriteks iga psühhomeetrilise testi kvaliteedi hindamisel.
Mitteinimesed: loomad ja masinad
Psühhomeetriaga uuritakse inimeste võimeid, hoiakuid, omadusi ja akadeemilist arengut. Mitteinimestest loomade käitumist, vaimseid protsesse ja võimeid uurib võrdlev psühholoogia. Evolutsiooniline psühholoogia uurib nii inimesi kui ka teisi loomi.
Võimete, omaduste ja õppimise hindamist masinatel käsitleb tehisintellekti uurimisvaldkond.
Haabneeme
Haabneeme on alevik Harju maakonnas Viimsi vallas, u 9 km Tallinna kesklinnast, Tallinna lahe idakaldal.
Haabneeme on elanike arvult (5634 elanikku 2011. aasta rahvaloenduse andmetel) Viimsi valla suurim asula. 2020. aasta alguse seisuga elas seal 6570 inimest, millega see on suurima elanike arvuga alevik Eestis.
Haabneemet on esmamainitud 1271. aastal nimega Apones. XVII sajandi algusest pärinevad esimesed andmed Haabneeme (saksa Habbinem) mõisa kohta. 1763. aastal müüs Fabian von Tiesenhausen Haabneeme mõisa koos Lubja mõisaga krahv Karl Magnus von Stenbockile, kes oli ka naabruses asuva Viimsi mõisa omanik. Sellest ajast alates olid Haabneeme, Lubja ja Viimsi mõisal samad omanikud, mistõttu mõisasüdamena kasutati ainult Viimsit, Haabneeme ja Lubja jäid kõrvalmõisateks.
Asulast jäävad lõunasse Miiduranna ja Viimsi, itta Lubja ja põhja Pringi.
Asulat läbib põhja–lõunasuunaliselt Viimsi–Rohuneeme tee ja selle edelanurka läbib Viimsi–Randvere tee. Haabneeme aedlinn, mis paikneb mõlemal pool Rohuneeme maanteed, tekkis 1960. aastatel. Aedlinnast idas paiknes S. Kirovi nimelise näidiskalurikolhoosi keskus. Aedlinna territooriumile jääb Viimsi alumine tulepaak.
Haabneemes asuvad Viimsi Kool ja Viimsi Raamatukogu. Seal tegutsevad veel näiteks Viimsi haigla ja SPA Viimsi Tervis. Asula lõunaosas paikneb Viimsi staadion.
Asulani ulatub Haabneeme klindiastangu maastikukaitseala ja mere ääres asub kaitsealune Viimsi sanglepik.
Prioonid
Prioonid ehk priionid (kuju prion ei soovitata) on ebanormaalselt muundunud, iselaadseid haigusi tekitavad isekordistuvad valgumolekulid.
Jaan Rebane
Jaan Rebane (13. mai 1924 Pärnu – 10. november 1993 Tallinn) oli eesti filosoof, Eesti Teaduste Akadeemia liige (1975).
Prioonid
Ingliskeelne sõna prion on lühendatud vorm mõistetest protein infectious (infection) particles või proteinaceous infectious only. Prioonid on normaalsete valkude nakkuslikud vormid, mis muudavad terveid valke endasarnasteks.
Jaan Rebane
Töökäik
Evakueerus perekonnaga Tšeljabinski oblastisse 1941, töötas mitmes kolhoosis; mobiliseeriti 1942, oli Eesti Laskurkorpuse reamees, roodukirjutaja ja komandör. ELKNÜ KK instruktor, lektoritegrupi juhataja 1945–1947; EK(b)P KK propaganda ja agitatsiooni osakonna kirjanduse ja kunsti sektori juhataja 1951–1959; Partei Ajaloo Instituudi toimetaja-tõlk, vanemteadur 1955–1959;
Prioonid
Ajalugu
1960. aastatel tehtud teadusuuringute käigus avastati, et osadel haigustekitajatel puuduvad nukleiinhapped. Varem arvasid teadlased, et kõikidel teadaolevatel haigustekitajatel (nagu näiteks bakteritel, seentel ja viirustel) on nukleiinhapped olemas. Radiatsioonibioloog Tikvah Alper ja füüsik J. S. Griffith oletasid, et avastatud haigustekitajad võivad olla valgud. Seda uudset hüpoteesi esialgu ei tunnustatud, kuid järgnevate aastakümnete jooksul tõestati, et nakkuslikud valgud on siiski olemas.
Varssavi Lepingu Organisatsioon
pisi|300px|Logo Varssavi Lepingu Organisatsioon. Rahu ja sotsialismi liit Varssavi Lepingu Organisatsioon (lühend VLO) ehk Varssavi pakt oli Ida-Euroopa kommunistlike riikide sõjalis-poliitiline organisatsioon 20. sajandil.
Prioonid
Ajalugu
Ameerika Ühendriikidest pärit teadlane Stanley B. Prusiner hakkas 1970. aastatel uurima närvisüsteemi kahjustavaid haigusi, mille põhjused olid ebaselged. Uurimise käigus jõudis ta järeldusele, et neid haigusi põhjustavad valgud. 1982. aastal nimetas Prusiner haigusttekitavaid valke prioonideks. Ta sai 1997. aastal teadusliku avastuse eest Nobeli auhinna.
Jaan Rebane
Töökäik
Tartu Riikliku Ülikooli filosoofia kateedri assistent 1961, vanemõpetaja 1962, dotsent 1965, kateedrijuhataja 1971–1986, professor 1971–1986. Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi filosoofiasektori juhataja 1986–1988; Eesti TA Filosoofia, Sotsioloogia ja Õiguse Instituudi filosoofiaosakonna juhataja 1989–1993.
Varssavi Lepingu Organisatsioon
Ajalugu
pisi|300px|Varssavi Lepingu Organisatsioonis osalenud riigid asutamislepingu järgselt Liit asutati 1955. aastal Varssavis vastuabinõuna 1954. aasta Pariisi lepingutele, mille alusel NATO hakkas Lääne-Saksamaad uuesti relvastama. Liit loodi algselt 20. aastaks.
Jaan Rebane
Töökäik
Töötas Tallinna Polütehnilise Instituudis 1952/53, 1973–1992: marksismi-leninismi aluste kateedri õppejõud (kohakaaslus) 1952/53; filosoofia kateedri professor (kohakaaslus) 1973–1990; sotsiaalteaduste kateedri professor (kohakaaslus) 1990–1992.
Varssavi Lepingu Organisatsioon
Ajalugu
Leping kirjutati alla 31. märtsil 1955 Poolas. Nõukogude Liidu poolt kirjutas asutamislepingule alla Nikita Hruštšov.
Jaan Rebane
Töökäik
Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks filosoofia alal valiti 1975. aastal.
Prioonid
Prioonvalk (PrP)
Prioonvalgul on kaks erinevat konformatsiooni: rakkudes ohutu PrPC-vorm ning haigusi põhjustav PrPSc-vorm. Konformatsioonid erinevad teineteisest valkude teisese (sekundaarse) ja/või kolmandase (tertsiaarse) struktuuritaseme poolest.
Varssavi Lepingu Organisatsioon
Ajalugu
Põhikirja kohaselt oli organisatsiooni eesmärgiks abi relvastatud kallaletungi korral Euroopas ja liikmete vaheline poliitiline koostöö. Organisatsiooni organiteks olid kaks korda aastas kogunev VLO konsultatiivkomitee, sekretariaat ja ühendatud ülemjuhatus (asukohaga Moskvas).
Jaan Rebane
Teadustöö põhisuunad
Loogika, teadusmetodoloogia, sotsiaalse mälu metodoloogilise printsiibi alused, teaduskeel. Jaan Rebase filosoofiline hoiak marksismi fassaadi taga oli positivistlik ja tema mõtteviis oli orienteeritud teadusele. Loogikast kirjutades rõhutas ta formaalse loogika tähtsust. Jaan Rebane populariseeris marksistlikku filosoofiat muuhulgas 1970. aastatel koos Eero Loone ja Andrus Porgiga raadio filosoofiasaadetes. Jaan Rebase juhendamisel on kandidaadiväitekirja kaitsnud Mart Raukas. Tuntava panuse andis Rebane ka eesti tunnetusteooriat käsitleva filosoofia-aimekirjanduse arengusse.
Prioonid
Prioonvalk (PrP)
PrPC prioonvalku ekspresseerivad ka tüümuses paiknevad tümotsüüdid.
Anguilla Vabariik
Suurbritannia andis 27. veebruaril 1967 Saint Christopher-Nevis-Anguilla territooriumile "assotsieerunud maa" staatuse, mis andis neile enda põhiseaduse ja arvestatava võimuga valitsuse. Paljud anguillalased olid vastu Saint Kittsile allumisele ning 30. mail (tuntakse Anguilla päevana) aeti Saint Kittsi politseinikud saarelt välja. Ajutine valitsus palus abi USA-lt, aga tulemusetult. 11. juulil 1967 toimus referendum Saint Christopher-Nevis-Anguillast lahkumise üle. 1813 hääletanut oli poolt, viis vastu. Iseseisvusdeklaratsiooni luges avalikult ette Walter Hodge. Kiiresti rajati ka eraldiseisev seadusandlik institutsioon. Peter Adams oli Anguilla Saare Nõukogu esimene esimees, aga kui ta nõustus Anguilla uuesti Saint Kittsi võimu alla andma, kõrvaldati ta ametist ning asendati Ronald Websteriga. Detsembris 1967 töötasid kaks Suurbritannia parlamendi liiget välja ajutise leppe, mille kohaselt kuuluks ühele Suurbritannia ametnikule administratiivne võim Anguillas, paralleelselt sealse valitsusega. Selleks ametnikuks sai Tony Lee, kuid tema ametiaja lõpuks polnud osapooled endiselt saare valitsemise osas pika perspektiiviga lahenduseni jõudnud.
Varssavi Lepingu Organisatsioon
Organisatsiooni poliitiline juhtimine
Varssavi Lepingu Organisatsiooni poliitiliseks juhtorganiks oli Poliitiline Konsultatiivkomitee (Политический Консультативный Комитет (ПКК)), kuhu kuulusid VLO osalisriikide parteijuhid, Ministrite Nõukogu esimehed, välisministrid, kaitseministrid. VLO PKK ülesanne oli sõjalis-poliitiliste ohtudele ühiste strateegiate väljatöötamine. PKK pädevuses oli ka VLO relvajõudude ülemjuhataja ja ühendatud relvajõudude staabiülema nimetamine.
Jaan Rebane
Teaduskorralduslik tegevus
NSV Liidu Filosoofiaühingu Eesti osakonna juhataja asetäitja; Nõukogude Sotsioloogiaassotsiatsiooni Balti osakonna büroo liige; TRÜ ühiskonnateaduste nõukogu esimees; kirjastuse Eesti Raamat ühiskondliku nõukogu liige; tõlkis, toimetas ja retsenseeris üle 500 autoripoogna peamiselt filosoofia-, psühholoogia- ja sotsiaalteaduste alast kirjandust; tegeles eestikeelse filosoofiaterminoloogia arendamisega. Osales Eesti Televisiooni ja Eesti Raadio saatesarjades, näiteks “Teadlase tribüün”, “Inimene ja ühiskond”, “Lihtne ja keeruline”, “Teooria ja kaasaeg” jt 1966–1984.
Tõlked
Käsikirja jäi Alfred Ayeri raamatu "Language, Truth and Logic" tõlge.
Anguilla Vabariik
6. veebruaril 1969 toimus teine rahvahääletus, 1739 poolt- ja nelja vastuhäälega otsustati Saint Kittsiga mitte taasliituda. Järgmisel päeval kuulutas Anguilla end iseseisvaks vabariigiks, Webster täitis esimehe kohustusi. Uus Suurbritannia saadik, William Whitlock, saabus 11. märtsil 1969 ning alustas uut ajutist Briti administratsiooni, aga ta saadeti riigist peagi välja. 19. märtsil maandusid riiki teise pataljoni, langevarjuüksuse ja politseiüksuse ametnikud, et "kord taastada". Samal sügisel asendati nad sõjaväeinseneridega, kes pidid ühiskondlike tööde läbiviimist parandama.
Tony Lee naasis 1971. aastal ja oli saadikuametis veel ühe "ajutise leppe" kehtimisajal. Pärast seda anti Anguillale lõpuks luba Saint Kittsi ja Nevise võimu alt lahkuda, sellest hoolimata sai Anguilla eraldiseisvaks sõltuvaks alaks alles 19. detsembril 1980. Saint Kitts ja Nevis sai Suurbritannia alt iseseisvaks 1983. aastal, Anguilla on brittide võimu all tänapäevani.
Jaan Rebane
Isiklikku
Jaan Rebase tütar Helju Rebane (sündinud 1948) on kirjanik.
Jaan armastas malet mängida. Ta oli koolipõlves Eesti noortemeister. ("Male Eestis")
Prioonid
PrPC-vorm
Normaalseid PrPC-vormis valke võib leida kõikide imetajate ajukudedest. Need kesknärvisüsteemile omased valgud on konservatiivsed, mis tähendab, et eri imetajaliikidel on vastavad valgud väga sarnased. Valgu ülesandeid ajus veel päris täpselt ei teata. Arvatavasti edastavad valgud ajus levivaid molekulaarseid signaale ning nad reguleerivad ööpäevaseid rütme. Teiseses struktuuritasemes PrPC-vormis valgu üldine kuju on alfaspiraal. Valku kodeerib PRNP-geen. Kui normaalne valk avaldub liiga aktiivselt, siis võib ka see tervisele kahjulikuks muutuda.
Varssavi Lepingu Organisatsioon
Organisatsiooni sõjaline juhtimine
Varssavi Lepingu Organisatsiooni relvajõudude ülemjuhataja oli NSV Liidu Relvajõududest ning oli ka NSV Liidu kaitseministri asetäitja.
Prioonid
PrPSc-vorm
Nagu nukleiinhapped, kannavad geneetilist infot ka prioonvalgud, mis on organismide rakkudes ülekandevõimelised ning päranduvad. Nakkuslikud prioonvalgud paljundavad ja säilitavad geneetilist infot organismile omaste valkude konverteerimisega, erinedes selles protsessis nukleiinhapetest, mis paljundavad geneetilist infot enda replitseerimisega.
Varssavi Lepingu Organisatsioon
Ajalugu pärast organisatsiooni tegevuse lõpetamist
12. märtsil 1999 liitusid endiste VLO liikmete järeltulijad Ungari, Poola ja Tšehhi NATO-ga. Bulgaaria, Rumeenia ja Slovakkia liitusid NATO-ga märtsis 2004.
2005. aasta novembris avas Poola uurijatele oma VLO-ga seotud sõjalised arhiivimaterjalid. Dokumentidest selgus, et VLO plaanis 1980. aastate alguses tuumalööki lääneriikidele. Plaan sisaldas peamiselt ründeplaane, kaitseplaane oli nende hulgas väga vähe.
Prioonid
Prioonhaigused
Prioon on väikseim teadaolev haigustekitaja, mida arvatakse põhjustavat imetajatel mitmeid neurodegeneratiivseid haigusi.
Prioonhaigused on skreipi (inglise keeles scrapie) lammastel, veiste käsnjas ajuhaigus ehk hullulehmatõbi veistel ja Creutzfeldti-Jakobi tõbi inimestel. Prioonid kahjustavad peaaju ja seljaaju. Nende toimel tekivad tavalisest valgust spetsiifilised fibrillid. Ajukude muutub arvukate vakuoolide tõttu poorseks ja meenutab struktuurilt käsna. Sellest ka haiguse nimetus – spongioosne ehk käsnjas entsefalopaatia. Prioonid on amüloididega üsna sarnased.
Prioonid põhjustavad närvisüsteemi kahjustavaid haigusi, millega kaasneb alati surm. Kahjustunud ajukudedes tekkinud vakuoolid on hukkunud rakkude alad ning nende läbimõõt on 20–100 μm. Prioonhaiguste tüüpilisteks sümptomiteks on dementsus ja koordinatsiooni puudumine. Pärast esimeste sümptomite avaldumist tuleb surm umbes 6–12 kuu pärast.
Prioonhaigused saavad olla kas pärilikud (dominantsed), sporaadilised (tundmata põhjusega üksikjuhud, olemuselt juhuslikud) või nakkuslikud.
Inimestel on eristatud vähemalt viit prioonhaigust:
Mõned uurijad peavad prioonhaiguseks ka Alpersi sündroomi – lastel esinevat degeneratiivset haigust, mille puhul aju käsnja degeneratsiooniga kaasneb sageli maksa tegevuse häireid.
Pärilikke prioonhaigusi esineb eri rahvarühmades erineva sagedusega, sporaadilisi juhte aga kõikjal umbes 1 juhtum miljoni elaniku kohta aastas. Prioonhaiguste kindlalt tõestatud nakkusjuhud on inimesel olnud harvad (välja arvatud kurupuhang Uus-Guineal). Need nakkused on enamasti saadud silma sarvkesta siirdamisest, inimese hüpofüüsihormoonide manustamisest või ajju viidud EEG-elektroodide kaudu.
Prioonnakkus
Prioonhaigused on enamasti nakkushaigused, kuid on ka võimalik haigestumine ilma välise nakkuseta. Haigestunud organismis ei teki antikehi priooni vastu. Kuna prioonvalgud tunduvad justkui organismile omased valgud, siis immuunvastust ei kujune. Haiguse peiteaeg on väga pikk, olenevalt liigist ja nakatumise teest mitmest kuust 10 aastani. Äärmisel juhul tulevad sümptomid esile 40 aastat pärast nakatumist.
Prioonhaigused võib üle kanda surnud (või haigestunud) indiviidi ajukudede või nende ekstraktide manustamisega suukaudselt, verre või ajju. Kõige infektsioossemad on pea- ja seljaaju, lümfoidsed organid (peamiselt põrn) ja soolestikukude. Eksperimentaalselt ei ole kinnitust leidnud haiguse levik lihaskoe, vere ja piima kaudu. Kuid Eestis doonorluse korras verd anda prioonhaiguse, selle kahtluse, peres esinemise, käbikehast pärit ravimite tarbimise puhul ei tohi. Lisaks sellele on vere annetamine keelatud neile, kellele on siiratud aju kõvakelmet või silma sarvkesta. Kõige kergemini toimub nakatumine priooniallika inokuleerimisel peaajju, raskem on haigustekitajat üle kanda intravenoosselt, subkutaanselt, intraperitoneaalselt või suu kaudu. Ka liikidevaheline ülekanne on võimalik, kuid raskem kui sama liigi piires. Liigibarjäär on seda suurem, mida erinevamad on vastavad liigid geneetiliselt ja mida erinevamad seega ka nende proteiinid on.
Seniste uurimiste põhjal väidetakse, et emalt lapsele, loote- ega imikueas nakkus üle ei kandu. Vastuvaidlematuid tõendeid inimese nakatumisest haigete loomade toiduks tarvitamisest ei ole, kuigi on kaudseid (põllumajanduses töötajatel esineb CJD sagedamini kui teistel elanikkonna gruppidel). Haigestunud loomade liha söömine on kindlasti ohtlik siis, kui lihas leidub ajukudesid. Inimese kõigi prioonhaiguste, sealjuures nii nakkuslike, pärilike kui ka sporaadiliste juhtude puhul on saadud haiguse ülekandeid katseloomadele.
Ravi
Prioonhaigusi ei ole võimalik enne sümptomite avaldumist diagnoosida. Seetõttu ei saa neid haigusi õigel ajal ravida ega tõkestada.
Geeniteraapia võimaldab prioonhaigusi ennetada. PRNP-geenide avaldumist saab siRNA-molekulide abil takistada. Prioonigeenide väljalülitamisega muutuvad loomorganismid prioonhaiguste suhtes vastupanuvõimelisteks.
Puhatu
Puhatu on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Illuka valda.
Gooti kunst
thumb|right|[[Salisbury katedraali võlvid]] thumb|right|[[Pariisi Jumalaema kiriku roosaken]] Gooti kunst ehk gootika, ka gooti stiil on kunstistiil keskaja Lääne-Euroopas. See järgnes ajaliselt romaanikale ja oli valdav 12. sajandist kuni 16. sajandi alguseni, perioodi alguse ja lõpu määratlemisel on paikkondlikke iseärasusi Euroopa eri piirkondades. Gootikale järgnes renessansskunst, mis mõnel maal arenes paralleelselt hilisgootikaga.
Gootikat iseloomustavateks joonteks arhitektuuris on teravkaare ja võlviroietele toetuvate teravkaarsete ristvõlvide kasutamine. Et teravkaar võimaldab erinevalt ümarkaarest katta eri laiusega sildeavasid sama kõrgusega kaartega ja teravkaare külgsuunaline jõud tugedele on väiksem, iseloomustavad gootikat kõrged suurte akende ja suhteliselt õhukeste seintega sakraalhooned, kus ehitise raskus kantakse tugikaarte vahendusel teistele ehituseosadele ja tugipiilaritele. Nii ehitusplastikat kui ka muu otstarbega skulptuuri iseloomustab gooti kunstis ajas kasvav loodusläheduse taotlus.
Nimetus
Termin pärineb Giorgio Vasarilt, kes kasutas seda alavääristavas tähenduses renessansieelse arhitektuuri kui millegi metsiku ja barbaarse kohta ja see tuleneb Itaaliat pärast Rooma keisririigi hävimist asustanud gootide hõimu nimetusest. 19. sajandi jooksul laienes mõiste stiilinimetusena gooti arhitektuuriga samal ajaperioodil loodud skulptuurile ja maalikunstile. Kõige täpsemalt ongi gootika iseloomulikud tunnused piiritletud arhitektuuris, samas kui ülejäänud kunstiliikides on gootika nimetus omistatud palju subjektiivsemalt.
Ajalugu
pisi|[[Pariisi Jumalaema kirik]] thumb|Tellisgootika näide [[Toruni raekoda (Poolas)]] Gooti arhitektuur kujunes 12. sajandi esimesel poolel Île-de-France'i piirkonnas, mõned käsitlused dateerivad selle täpselt aastasse 1144, mil Prantsusmaal pühitseti sisse Saint-Denis' kloostri kiriku kooriruum. Teised Prantsusmaa piirkonnad, samuti Inglismaa võtsid uue stiili vastu 12. sajandi lõpuks. Itaalias hakkas see levima 13. sajandi alguses, Saksamaal pääses mõjule 13. sajandi teisel poolel, Eestis ja Lätis aga alles umbes aastal 1300. Põhja pool Alpe valitses gooti kunst kauem kui Itaalias, kestes 16. sajandi esimese pooleni.
Sarnaselt romaanikaga kuulusid ka gooti kunstiperioodi tähtsaimad ehitised katoliikliku Euroopa sakraalarhitektuuri hulka. Gooti katedraal kujutas endast tervikkunstiteost, mis hõlmas skulptuuri, vitraažikunsti, metallikunsti, kullassepatööd ja dekoratiivkunste ning ühtlasi mõjutas nende edasist arengut. Ilmalik gooti arhitektuur hõlmas eriti linnades aadlielamute kõrval mitmesuguseid avalikke hooneid nagu raekojad ja gildihooned.
Periodiseering
Gooti arhitektuuris eristatakse kolme stiilifaasi, mis ilmusid eri piirkondades eri aegadel ning arenesid sageli üksteisest lahus. Mõnedes piirkondades, näiteks Inglismaal, Tšehhis ja Valgevenes, ei loobutud renessanss-stiili ilmudes gootika ehituspõhimõtetest, vaid püüti üksikuid renessansi elemente ettevaatlikult lansseerides gooti arhitektuuri uuele tasemele arendada. Iseloomulikud näited neist omapärastest segastiilidest on tuudorstiil Inglismaal, Portugalis manuelism ja Hispaanias Isabella gootika, hilisgooti ehitised Tšehhi ning Valgevene gooti arhitektuuris.
Gooti arhitektuur
Gooti arhitektuur on insenertehnilise väljakutse tulemus, vastus küsimusele, kuidas ehitada kivilagesid, mis lähevad üha laiemaks ja kõrgemaks. Lahenduseks oli teravkaare ja sammastele toetavate kiviribide kasutuselevõtt.
On avaldatud arvamust, et gootika põhialuseks võetud teravkaarmotiiv võeti 12. sajandil Püha Haua vabastamiseks korraldatud ristisõdade käigus üle Lähis-Idast – samas ei ole see kindel. Igatahes jõudis gootika pärast teravkaarmotiivi kasutuselevõtu algust vaid mõnekümne aastaga kaunite ja tehniliselt keerukate kõrgvormideni, mida kasutati mitmes Euroopa katedraalis.
Kui varakeskaegsetel kirikutel olid enamasti puukatused, ehitati romaani kirikutele juba ka kivikatuseid; kirikute seinad olid piisavalt paksud, et vastata ümarkaarte ja ristvõlvide poolt väljapoole suunatud survele. Alates 1100. aastast hakkasid ehitusmeistrid välja tulema lahendustega, mis võimaldasid katuse raskust paremini jaotada. Nad võtsid kasutusele teravkaare, mis avaldas seintele ümarkaartest väiksemat külgsurvet. 13. sajandil võeti kasutusele tellisgootika.
Regionaalsed stiilid arhitektuuris
Kuigi gootika levis üle Euroopa, olid sel igas piirkonnas oma iseärasused, mis mõnikord ületasid ka stiilipiirid (nagu gooti elementide ülevõtmine renessansskavatistesse). Osa erinevusi tulenes kindlatest meistritest ja meisterkondadest, kes tegutsesid ühes piirkonnas.
Prantsusmaa
Näiteid:
Diptühhon
Diptühhon (kreeka keeles δίπτυχον diptychon 'kaheks kokku murtud tahvel'; ladina keeles diptycha) on kaheosaline ese ja võib tähendada
Antiikaja kirjutustahvel
thumbnail|[[Justinianus I konsulaardiptühhon aastast 521]] Diptühhon (ladina keeles diptycha) ehk kaksiklaid on metallist, elevandiluust või puust valmistatud kaheosaline kirjutustahvel, mida kasutati Roomas. Kirjutustahvli siseküljed kaeti vahaga, välisküljed kaunistati tavaliselt reljeefidega.
Konsulaardiptühhon
Elevandiluust valmistatud ja kaunite nikerdustega konsulaardiptühhone kingiti Vana-Rooma konsulitele nende ametisse määramisel.
Kirikudiptühhon
Ajalooliselt nimetati ristiusu kirikus diptühhoniks kokkulapitavaid puust, metallist või elevandiluust kaksiktahvleid, mille vahaga kaetud sisekülgedele kanti elavate ja surnute nimed, kelle eest kirikus palvetati. Kellegi eemaldamise korral kiriku liikmete hulgast kustutati ta nimi diptühhonist. Ida õigeusu kirikutes ja ida katoliku kirikutes on termin tänapäevani kasutusel.
Keskaja kirikumaal
Diptühhon tähistab kaheosalist altarimaali või muud kaheosalist maali kesk- ja renessansiaja kirikus. Varasemad diptühhonid olid kokkulapitavad, seotud omavahel hingede abil. Hiljem on valmistatud ka selliseid diptühhone, mis on avatud asendisse jäigalt fikseeritud või avatult taustale (seinale) kinnitatud.
Topeltplaadiga päikesekell
Diptühhoniks kutsuti keskajal kahest plaadist koosnevat kaasaskantavat päikesekella. Selline päikesekell võis olla ehitatud muusikariista, näiteks mandoliini sisse. Kella sai kasutada, kui avada mandoliini kõlakasti kaas ja tõsta see 90-kraadise nurga alla. Vertikaalplaat oli maalitud kaane siseküljele, horisontaalplaat kõlakasti siseküljele. Vertikaal- ja horisontaalplaatide üheaegne kasutamine andis päikesekellale täpsema seadistuse kui ühetasapinnaline.
Kaheosaline kunstiteos tänapäeval
Alates 19. sajandist nimetatakse diptühhoniks mistahes kaheosalist kunstiteost, näiteks maali, mis on valmistatud kahes osas, vormistatuna ühisesse raami või kahte täiesti eraldi ja omavahel sidumata raami.
Isegi kui diptühhoni osad on eraldi raamides, moodustavad need ühise idee ja süžeega kunstiteosena lahutamatu terviku ja neid tuleb eksponeerida kõrvuti, autori määratud järjestuses.
Gooti kunst
Prantsusmaa
Lõuna-Prantsusmaa gootikat iseloomustab transepti puudumine, vahetevahel puuduvad ka külglöövid. Näiteid: Albi katedraal.
Liitium
Liitium on keemiline element järjenumbriga 3, leelismetall.
Gooti kunst
Inglismaal
Inglismaale levis gootika 12. sajandi lõpus Normandia arhitektuuri vahendusel. Esimeseks gooti stiilis ehitiseks sai Canterbury katedraali uus kooriruum.
Liitium
Maailma suurimad liitiumivarud asuvad Boliivias Salar de Uyuni soolakus (vt Liitiumi kolmnurk).
Gooti kunst
Inglismaal
Inglismaa katedraalide silmatorkavaks eritunnuseks on nende väga suur pikkus võrreldes laiusega. Siseruumi kujunduses on iseloomulik horisontaalse rütmi suurem rõhutamine võrreldes vertikaalsega. Stiililiselt on Inglismaa suured katedraalid võrreldes Prantsusmaa, Saksamaa ja Itaalia katedraalidega sageli väga eklektilise kujundusega, ehitise iga osa võib olla ehitatud eri perioodil ja eri stiilis ilma igasuguse püüdeta luua ühtset tervikut – Salisbury katedraal on seal küll üheks erandiks. Inglismaa katedraalide transeptid eenduvad tugevalt külgsuunas, vahel on neid isegi kaks, lisaks hilisemal ajal kiriku külge juurdeehitistena püstitatud kapiitlisaalid (Chapter house) ja Maarja kabelid (Lady Chapel). Läänefassaadi kujunduses pole uste kujundus nii silmapaistev ja keskne kui Prantsusmaal, tavaline on koguduse jaoks ette nähtud sissepääs külgportaalist. Lääneaken on tavaliselt suur, kuid mitte kunagi roosakna kujuga, roosaknaid leidub vaid transeptide viiludel. Lääneportaalil võib olla kaks läänetorni nagu Prantsusmaa katedraalidel, kuid läänefassaad võib olla ka üldse tornideta. Küll aga on Inglismaa katedraalide puhul tavaline suur nelitistorn, mis võib olla kroonitud ka terava koonuskatusega. Äratuntavalt inglispärase stiili tunnus on nelinurkne koorilõpmik, kuid on võimalikud ka hoopis erinevad kujud. Nii siseruumis kui ka välisseinal iseloomustab Inglismaa katedraale rohke raiddekoor, eriti kapiteelidel.
Liitium
Liitiumi omadused
pisi|Liitium
Gooti kunst
Inglismaal
Näiteid:
Ornament (ansambel)
Ornament oli aastatel 1972–1976 tegutsenud eesti ansambel, mis mängis hard rock ' i (progerokki). Tegevust alustati 1972. aastal Kohila kultuurimajas kogunenud hard rock ' i fännide-muusikute ja kohaliku ansambli Kapriisid põhjal.
Liitium
Liitiumi omadused
Liitium on kõige väiksema tihedusega metall. Normaaltingimusel on liitium üldse kõige väiksema tihedusega tahke lihtaine: tema tihedus on 0,535 g/cm³.
See on hõbevalge suhteliselt pehme metall, mis sulab temperatuuril 180 °C.
Võrreldes teiste leelismetallidega on liitium keemiliselt vähem aktiivne, kõvem, kõrgema sulamistemperatuuri ja väiksema tihedusega. pisi|Liitiumaku/-patarei skeem Keemiliselt on ta väga aktiivne. Kõigis ühendites on liitiumi oksüdatsiooniaste 1. Liitium reageerib aeglaselt õhuga ja tõrjub veest vesinikku välja, moodustades hüdroksiidi. Erinevalt teistest leelismetallidest moodustab liitium hapniku või õhuga reageerides tavalise oksiidi. Liitiumi soolad on termiliselt vähem püsivad kui muudel leelismetallidel.
Avastamine
Esimese liitiumit sisaldava mineraali, petaliidi avastas brasiillane José Bonifácio de Andrada e Silva 1700. aastal. Liitiumi olemasolu tegi esimesena kindlaks aga rootslane Johan Arfwedson alles 1817. aastal. Aasta hiljem avastati liitiumisoolade omadus muuta põletamisel leek punaseks. Samal aastal eraldasid liitiumi lihtainena teadlased Sir Humphry Davy ja William Thomas Brande, kasutades selleks elektrolüüsi.
Tootmine
Liitium on suhteliselt haruldane metall, mida ei leidu vabal kujul looduses. Tänapäeval toodetakse liitiumi põhiliselt mineraalidest (nt spodumeenist) ja maa-alusest soolasest veest. Suurimad tootjad olid 2019. aastal Austraalia (42 000 tonni), Tšiili (18 000 t), Hiina (7500 t), Argentina (6400 t), Zimbabwe (1600 t) ja Portugal (1200 t).
Kasutamine
Liitiumi kasutatakse soojusülekandeaparaatides, patareides (peamiselt mobiiltelefonide ja fotoaparaatide omades), lennukiehituses kasutatavates sulamites. Liitiumisooli, näiteks liitiumkarbonaati kasutatakse meeleolu tasakaalustajana (tümostabilisaatorina) meeleoluhäirete, näiteks bipolaarse meeleoluhäire maaniahoogude ravis.
Liitiumi isotoobid
Liitiumil on kaks stabiilset isotoopi massiarvudega 6 ja 7. Pikima elueaga radioaktiivse isotoobi (massiarvuga 8) poolestusaeg on 0,84 sekundit.
Ornament (ansambel)
Koosseis
Koosseisu on kuulunud:
Gooti kunst
Saksamaal, Poolas ja Tšehhi aladel
Saksamaa, Poola ja Böömimaa romaanika oli massiivne, raskepärane ja mooduliline. Sama tendents on äratuntav ka nende maade gootikas, nii on kirikutornid ja tornikiivrid sageli väga suured ja kõrged. Mõnikord on ehitiste puhul näha, et plaanitud suurust pole jõutud lõpuni ehitada. Üldjoontes jälgib Saksamaa ja Tšehhi gooti arhitektuur Prantsusmaa gootika malli, kuid tornid on oluliselt kõrgemad ja tornikiiver on sageli kujundatud ažuurse raidkivipitsist võrgustikuna, mida ei leia mujal maades. Tornide massiivsus laseb nähtaval läänefassaadil mõjuda kitsa ja kokkusurutuna. Saksamaa ja Tšehhi katedraalide transeptid ei eendu tugevasti ja transept võib üldse puududa. Katedraalide siseruum on üldiselt avar ja avatud, isegi juhul kui katedraali kujundus järgib Prantsusmaa mudelit, nagu Kölni katedraali puhul, aga väga levinud on neis piirkondades ka valgmikuta kodakiriku tüüp, mida mõned arhitektuuriloolased on tõlgendanud Prantsusmaa gootika saksapärase erivormina (Sondergotik).
Näiteid:
Valgevene aladel
Valgevene aladele jõudis gooti stiil suhteliselt hilja ja andis seal kohalike arhitektuuristiilidega segunedes tulemuseks erilise valgevene gootika.
Gooti skulptuur
Skulptuure kohtab gootikas peamiselt kirikute välisseinte, eriti lääneportaali kaunistusena. Kiviskulptuurid kujutasid enamasti pühakuid ja piiblistseene. Gooti skulptuuridele on iseloomulik figuuride eraldatus üksteisest, mis võimaldab neid käsitleda ka arhitektuurist sõltumatult. Valitsev materjal monumentaalskulptuuris oli kivi. Märkimisväärsed näited gooti monumentaalskulptuurist on näiteks Chartresi katedraali lääneportaali veel üleminekustiililiku suletud vormiga skulptuurid, Pariisi Jumalaema kiriku põhjapoolse lääneportaali (Portail de la Vierge) skulptuurid, Amiensi katedraali lääneportaali skulptuurid ning Reimsi katedraali Maarja ja Eliisabet (nn Külastusgrupp). 13. sajandist pärinev Bambergi ratsanik on esimene ümarplastiline ratsakuju Euroopa kunstis pärast antiikaega.
Gooti maalikunst
Gooti katedraalides oli seinapinda vähe, nii et seinamaalide asemel hakati tegema rohkem tahvelmaale. Suured aknad soodustasid vitraaži viljelemist.
Kõrgel tasemel oli miniatuur ja raamatute illumineerimine, kunstnikest on nimeliselt teada Jean Pucelle ja Jean le Noir, vennad Limbourgid ja Jacquemart de Hesdin.
Itaalias tekkis Giotto di Bondone, Duccio di Buoninsegna jt mõjul mitu tahvelmaalikoolkonda, mis mõjutasid ka Prantsusmaa, Inglismaa ja Madalmaade maalikunsti.
Gootika Eestis
Eestis juurdus gooti arhitektuur mõned aastakümned pärast siinsete alade ristiusustamist ehk 1250.–1280. aastatel. 13. sajandi lõpul oli gooti arhitektuuritehnika siinmail romaani stiili lõplikult võitnud ja oli kasutusel kuni 1520.–1540. aastateni, mil ta tasapisi hakkas taganema renessansi ees. Praktiliselt kõik Eesti keskaegsed kirikud, linnused jm ehitised on ehitatud gooti stiilis teravkaarmotiivi kasutades.
Põhja-Eesti paepiirkonnas juurdus gootika Lääne-Euroopaga võrreldes lihtsustatud ja massiivsemal kujul. Paljud keskaegsed kirikud oli kindluskirikud. Suuri aknapindu, õhulisi võlve, ehisfiaale, välimisi tugikaari ja muid Prantsusmaa ja muu Lääne-Euroopa gooti arhitektuuri elemente kas ei kasutatud või kasutati haruharva. Lõuna-Eestis oli põhiliseks ehitusmaterjaliks tellis, kuid ka Lõuna-Eesti tellisehituse piirkonnas olid tolle aja ehitised tihti küllaltki massiivsed (nt Tartu Jaani kirik ja veel enam ilmselt ka kaitseehitis olnud Toomkirik).
Varasemast perioodist on palju kunstiväärtusliku raiddekooriga gooti kirikuid Saare-Lääne piiskopkonna aladel (Karja, Pöide, Muhu, Valjala ja Kihelkonna kirikud). Hilisemal ajal maapiirkondadesse püstitatud kerjusmunkade kirikud olid dekoorilt vaesemad, küll aga tegutsesid kunstnikud aktiivselt suurtes linnades, kus asusid rahakad tellijad. Enim on hilisgooti perioodi kunsti säilinud Tallinnas (Tallinna raekoda ja rida kaupmeheelamuid, Oleviste kirik ja Hans Pawelsi kenotaaf, Pühavaimu kirik ja Pühavaimu altar, Niguliste kirik, Bernt Notke "Surmatants", Hermen Rode Niguliste altar jne). Tallinna meistrid tegutsesid ka Pirita ja Padise kloostris. Stiilipuhas hilisgooti ehitismälestis on Kuressaare linnus. Eesti suurim hilisgooti kullassepataies, Niguliste monstrants, asub alates 18. sajandist Ermitaažis.
Välislingid
[https://www.youtube.com/watch?v=WiX2amY7G-I&ab_channel=EngineeringModels Video: 5. Gothic Cathedrals. - Engineering Models]
Utena mõis
pisi|Utena mõisa peahoone Utena mõis (leedu Utenos dvaras) on endine mõis Leedus Utena rajoonis Utenas.
Utenast kolm kilomeetrit edelas asub Narkūnai linnamägi, mille kõrgus on 14 meetrit, pindala aga 55x35 meetrit. Sellest põhja pool asub eeslinnus pindalaga XV sajandi alguseni. Linnamäe läänejalamil asus hektarilise pindalaga asulakoht.
Aastal 1509 sai rentnikuks Jerzy Radziwiłł, aastal 1516 Grigalius Astikas. Aastal 1519 sai rentnikuks Albertas Goštautas, aastal 1522 andis kuningas aga mõisa tema valdusse kuni surmani. Selsamal aastal eraldas kuningas osa mõisa maadest Utena kiriku tarbeks. Albertas Goštautas andis mõisa ka mõnda aega Andrzej Massalskile rendile. Albertase surma järel sai rentnikuks Jan Abramowicz.
Aastail 1555–1561 oli rentnikuks Jan Gaiko, aastast 1566 aga Jurgis Astikas. Aastal 1596 kuulusid mõisale viie raamimata aknaga eluhoone, köök, pruulikoda, pagaritöökoda, tall, kaks aita ja kolm tuhat rentnikumaja. Aastail 1646–1667 oli rentnikuks esimene naine – Barbora Valavičienė. Aastast 1667 oli mõis Smolenskist pärit erinevate venelaste valduses.
Aastal 1783 läks mõis eraomandisse, toona kuulus sellele 3000 tiinu maad. Esimene omanik oli Ildefons Berlicz Strutyński, aastast 1829 aga tema tütar Konstancija Pomarnacka. Aastast 1855 oli omanikuks Józef Piłsudski ema Maria Billewicz. Aastast 1868 oli mõis Balcevičiuste suguvõsa valduses. Nemad rajasid ka mõisa punastest tellistest peahoone. Esimese maailmasõja ajal rüüstasid häärberit nii Saksa, Vene kui ka Leedu väed. Aastal 1925 viidi läbi maareform ja mõisa maad tükeldati. Balcevičiuste valdusse jäi 81 hektarit maad, sellal kui enne reformi oli mõisa pindala 655 hektarit. Laastatud peahoone sai enda käsutusse Saulėse gümnaasium. Hoone renoveeriti, selle käigus eemaldati peahoonet ehtinud sambad ja barokne frontoon.
Mõisakompleksist on säilinud veel teenijate maja, laut, küün. Nii mõisa juures kui ka kalmistul kasvavad mõisa parki kuulunud vanad pärnad. Mõisakompleksi säilinud osa on muinsuskaitse all.
Abstraktsus (kunst)
Abstraktsus (või abstraktne) käib millegi kohta, mis ei kujuta midagi meeltega tajutavat, vaid loob meeleolu uue ja seniseostamatu kujundi läbi.
Abstraktsus kunstis käib abstraktse teose kohta, mis mõjutab vaataja meeli kompositsiooni, rütmi ja värvidega, ilma et vaataja tajuks või peaks tajuma teosel millegi senituntu kujutist. Abstraktne teos seab kõrgeimad nõudmised kompositsioonile.
Abstraktsus võib olla juhuslik, näiteks abstraktsed mustrid looduses (kivi läbilõige, pilved), kuid võib olla ka konkreetselt planeeritud kompositsiooniline lahendus.
Kuusemäe
Kuusemäe on küla Harju maakonnas Anija vallas.
Kastor ja Polydeukes
thumb|right|[[Peter Paul Rubens. Leukippose tütarde röövimine]] Kastor ja Polydeukes (ladina keeles Castor ja Pollux) olid Sparta kuninga Tyndareose ja Leda pojad.
Zeus võrgutas Leda, tulles tema juurde luigena, ning Leda sünnitas Zeusile poja Polydeukese ja tütre Helena, maailma kõige ilusama naise. Mõne legendi järgi olevat Leda munenud kaks muna, millest koorusid lapsed. Tyndareosega sai Leda poja Kastori ja tütre Klytaimnestra. Kastorit ja Polydeukest kutsutakse nii dioskuurideks (Zeusi võsudeks, kuigi neist ainult ühe isa oli Zeus) kui ka tündariidideks (Tyndareose poegadeks). Polydeukes Zeusi lapsena oli surematu, Kastor surelik. pisi|left|Dioskuuride skulptuur [[Versailles' lossi pargis]] Vendi kujutatakse sageli valgete hobuste seljas, kuid Homeros nimetab Kastorit ratsutaltsutajaks ja Polydeukest rusikavõitlejaks, jättes viimase hobusest ilma. Vennad armastasid teineteist väga ja olid alati koos.
Vennad tõid Aphidnaist tagasi oma õe Helena, kelle Theseus oli röövinud, ja viisid Theseuse ema Aithra Spartasse saagiks. Nad osalesid argonautide retkel. Polydeukes tappis Amykose, kes sundis kõiki enda maale tulnuid endaga võitlema ja tappis võidetud.
Kastor ja Polydeukes röövisid oma onu Leukippose tütred Hilaeira ja Phoibe. Neidude kihlatud Idas ja Lynkeus tulid kätte maksma. Kokkupõrkes tappis Idas Kastori ja Polydeukes Lynkeuse. Polydeukes armastas oma venda niivõrd, et ei suutnud temast lahkuda ja loobus vabatahtlikult maapealsest elust. Nad veedavad vaheldumisi ühe päeva Olümposel ja teise allmaailmas. Noormehed tõsteti taevasse Kaksikute tähtkujuks. Selle heledaimad tähed Kastor ja Polluks on nende järgi nimetatud.
Kuna Kastor ja Polydeukes ei elanud maa peal kaua, jättis Tyndareos Sparta trooni oma väimehele Menelaosele. Kuid "Iliase" III raamatus on kirjas, et Helena otsib Trooja sõja viimasel aastal oma vendi pilguga kreeklaste leerist ja on imestunud, et ei näe neid.
Kastorit ja Polydeukest austati paljudes kohtades, kuid eriti nende kodumaal Spartas. Neid peeti meremeeste kaitsjaiks ja merehädaliste päästjaiks. Nendega seostati Elmo tulesid.
Vanad roomlased austasid Kastorit rohkem kui Polydeukest. Nende mälestuspäev on 15. juulil. Roomas Kvirinaali künkal asus Dioskuuride skulptuur.
Christina (täpsustus)
Christina on naisenimi.
See on mitme pühaku nimi:
Seda nime on kandnud mitu printsessi:
Christina, teatud intiim-piercing naistel
Linnakse
1977. aastal liideti Linnakse külaga Kaiesoo.
Austria Anna
pisi|250px|Austria Anna Austria Anna (hispaaniakeelne sünninimi Ana María Mauricia de Austria; saksa keeles Anna Maria von Habsburg; prantsuse keeles Anne d'Autriche; 22. september 1601 kell 1.30 Valladolid – 20. jaanuar 1666 Pariis, Louvre) oli Hispaania infanta, alates 1615. aastast Prantsusmaa kuninganna, 1643–1651 Prantsusmaa regent.
Päritolu
Tema vanemad olid Hispaania kuningas Felipe III ja Austria ertshertsogitar Austria Margarete. Ta oli nende vanim tütar ning tal oli kuus õde-venda. Anna oli sünnipäraselt Hispaania ja Portugali infanta, Austria ertshertsoginna, Burgundia printsess ja Madalmaade printsess. Mõlemad vanemad olid Habsburgide suguvõsast. Anna oli Karl V lapselapselaps.
Annat kutsuti Austria Annaks sellepärast, et Habsburgid olid pärit Austriast ja Anna ema Margarete oli Austria printsess. pisi|200px|vasakul
Lapsepõlv
Vanemad, kes olid väga vagad, andsid Annale väga religioosse kasvatuse. Erinevalt tollastest tavadest, mis nägid ette infantide lahutamise vanematest, elas Anna armastava perekonna rüpes rahulikku ja ettekirjutatud elu. Perekond hoidis kokku ja Anna oli oma õdedesse ja vendadesse elu lõpuni väga kiindunud. Tema hellitatud lapsepõlv erines tema tulevase abikaasa Louis XIII omast, kellel olid oma emaga konfliktid.
Aastal 1611, kui Anna oli 10-aastane, suri tema ema. See puudutas Annat väga.
Anna guvernant oli algul Magdalena de Guzmán, markiis del Valle. Pärast tema pagendamist 1603 sai guvernandiks Leonor de Sandoval.
Kihlus
Hispaania õukond algatas Prantsusmaa ja Hispaania kuninglike perekondade vahelise topeltabielu. Henri IV, kes pidas Habsburge põlisvaenlasteks, põikles. Ta heitis selle plaani kõrvale ja kavatses Hispaania ülemvõimule lõpu teha. Ent umbes aasta pärast, pärast tema surma tegi tema lesk Marie de' Medici katoliikliku partei toetusel poliitikas pöörde, pidades abieluliitu Hispaaniaga kahe katoliikliku suurriigi vahelise rahu pandiks. Selle mõtte andis talle Concino Concini. Abielu aluseks oli Fontainebleau leping (22. august 1612). Felipe III jälle lootis, et tema tütre kohalolek Prantsusmaa õukonnas toetab Hispaania huvisid, ning andis tütrele salajasi juhtnööre.
Anna ja Louis XIII abielu otsustati 1611, kui mõlemad olid 10-aastased.
Abielu aluseks oli Fontainebleau leping (22. august 1612). Et Anna, kellel oli õigus pärida Hispaania trooni, pärandist loobus, pidi Felipe III maksma 500 000 kuldeküüd kaasavaraks. Louis XIII-l paluti "assigneerida see kindlate rentide ja tagatiste peale". Louis XIII lubas, et Annale makstakse lesestumise puhul pensioni 21 000 kuldeküüd aastas ja kaetakse tema "toakulud" ning tema seisuse kohased ja tema koja ülalpidamiseks vajalikud summad. Ta võib minna, kuhu soovib, võttes kaasa oma kaasavara, varad, mööbli, alluvad ja teenrid.
Aastal 1613 põdes Anna rõugeid, kuid see ei kahjustanud tema välimust.
Abielu algaastad
pisi|220px|[[Peter Paul Rubens. Austria Anna. 1622–1625. Prado.]] 18. oktoobril 1615 laulatati Burgose katedraalis 14-aastane Anna noore Prantsusmaa ja Navarra kuninga Louis XIII-ga, kes kuulus Bourbonide dünastiasse. Kuningas ei olnud laulatusel füüsiliselt kohal. Teda esindas Lerma hertsog, Hispaania peaminister. Samal päeval abiellus Bordeaux's Louis XIII õde Élisabeth Anna venna infant Philippiga, tulevase Hispaania kuninga Felipe IV-ga. Hiljem (9. novembril) "vahetati" printsessid Hendaia lähedal Bidasoa jõe Konpantzia saarel. 25. oktoobril toimus abiellumise puhul missa Prantsusmaal Bordeaux' Saint-André katedraalis (nii-öelda tegelik laulatus).
Anna ja Louis XIII olid väga erinevad: Louis oli jahti eelistav introvert, Anna armastas teatrit, tantsu ja seltskonda. Abielu ei olnud õnnelik. Õukond umbusaldas Annat kui hispaanlast.
Pulmaöö veetis noorpaar koos, kuid noorte kogenematuse tõttu ilma intiimläheduseta. Marie de' Medici oli poliitilistel põhjustel nõudnud abielu tühistamise vältimiseks, et abielu kohe teostuks. Louis koges seda alandusena, oli ema peale pahane ega lähenenud abikaasale enam mitme aasta jooksul. Koos oma kaaskonnaga Louvre'isse elama asunud Austria Annale said osaks kõik kohased auavaldused, kuid ta oli hüljatud. Ühelt poolt kandis Marie de' Medici endiselt kuninganna tiitlit ega ilmutanud minia vastu vähimatki aupaklikkust. . Teiselt poolt, Louis XIII ei ilmutanud tema vastu huvi. Kuningal oli küll keeruline loomus ja argus takistas tal kuningannaga suhtlemist. Anna elas oma väikeses õukonnas, kus teda ümbritses sadakond hispaania daami, hispaania kombel ja tema prantsuse keel oli veel väga kobav. Tal oli raske oma uue perekonnaga suhelda. Ja ka tema oli arg ning tal ei jätkunud kogemusi, et olukorraga toime tulla.
Asjad hakkasid arenema alles pärast Concino Concini mõrvamist ja Louis XIII riigipööret oma ema vastu 1617. Kuninga uus soosik Charles d'Albert, hertsog de Luynes, kes oli teadlik diplomaatilisest ja dünastilisest probleemist, mida kuninga ükskõiksus kuninganna vastu põhjustab, püüdis olla neile vahendajaks. Kõigepealt laskis ta Austria Anna hispaanlannadest õukonna minema ajada ning asendada nad prantsuse daamidega. Kuninganna maja peaintendant krahvinna de La Torre asendati Luynesi hertsogi abikaasa Marie de Rohani, tulevase hertsoginna de Chevreuse'iga. Kuninganna ümbrusse ilmusid Louise Marguerite de Lorraine, printsess de Conti, hertsog de Luynesi õde Antoinette d'Albert, dame du Vernet, Henri IV tütar, Louis III poolõde Gabrielle-Angélique de Verneuil ja Catherine Henriette de Balzac d'Entragues. Hertsog korraldas Anna ja kuninga vahel intiimseid kokkusaamisi. Hertsogi abikaasa mõjul hakkas kuninganna riietuma ja käituma prantslanna kombel. Ta pandi dekolteesid kandma. Abielu olevat teostunud alles kevadel 1619, kui Luynes sundis kuninga kuningannaga magama. . Sellest hetkest Anna ja Louis XIII suhted järjest paranesid, ning kui kuninganna oli jaanuaris 1620 raskelt haige, jäi Louis kauaks tema voodipeatsisse. Siiski ei võetud Annat Kuninga nõukogusse, mille liige kuninganna-ema oli. Nii ei olnud Austria Annal mingit võimalust etendada seda poliitilist osa, mida isa temalt oli oodanud.
Marie de Rohani mõju all
Kuningas kõrvaldas mõneks ajaks Marie de Rohani, jättes talle kuninganna peaintendandi ülesanded. Kuid tema abiellumine hertsog de Chevreuse'iga muutis ta puutumatuks. Marie de Rohani pagenduse ajal käis Anna tal sageli külas ja oli temaga kirjavahetuses. Hertsoginnal, kes kuningat ei sallinud, oli kuninganna üle kahjulik mõju.
Alates 1620. aastast elasid kuningas ja kuninganna eraldi.
Buckinghami afäär
Hiljem omistati Annale armuafääre kõrgaadlikega, kelle seas olid Henri II de Montmorency ja George Villiers, esimene Buckinghami hertsog. Need on ebatõenäolised, sest kuninganna oli range sotsiaalse kontrolli all.
Armulugu Buckinghami hertsogiga moodustab osa Alexandre Dumas vanema romaani "Kolm musketäri" süžeest. Selles asjas pole midagi tõestatud peale nähtavasti armunud Buckinghami meelituste kuningannale.
Aastal 1625 sõlmiti Prantsusmaa ja Inglismaa vahel abieluliit. 11. mail abiellus Louis XIII õde printsess Henriette Marie volituse kaudu Inglismaa uue kuninga Charles I-ga. Kadunud kuninga soosikule Buckinghami hertsogile tehti ülesanne printsessi eskortida. Louis XIII jäi Pariisi, Anna ja kuninganna-ema aga sõitsid kaasa. Selle sõidu ajal kurameeriski Buckinghami hertsog pealekäivalt Annaga. Amiensis tehtud peatuse ajal korraldas hertsoginna de Chevreuse nii, et Anna ja Buckingham jäid omavahele. Viimane käitus ettevõtlikult, Anna karjatas, kuninga kaaskond jooksis kohale, Buckingham tõmbus eemale.