cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Himaalaja
Asustus
Tasandiku ja mäestiku üleminekuala Terai on tihedalt asustatud. Nepalis on ka tihedasti asustatud jõeorud. Kõige tihedama asustusega on 1500–2500 m kõrgusel asetsevad viljakad orud.
Mäestik ise on väga hõreda asustusega.
Lõunapoolsetes madalates mägedes on Darjeelingi, Dharamsala, Dalhousie ja Simla linn.
Põllumajandus
Terais ja lõunapoolsetes orgudes tegeldakse maaharimisega.
Nisu saab lõunas kasvatada kuni 3500 m kõrgusel, otra veel kõrgemal.
Madalamatel orutasandikel kasvatatakse suvel riisi, talvel otra või hirssi.
Tähtsaimad koduloomad on jakid, lambad ja kitsed, kellest osa sööb soojal aastaajal kõrgel mägedes ja tuuakse talvel tasandikule.
Transport
Mööda maad saab transport toimuda põhiliselt veoloomade abil. Mäekurudest on vähestel majanduslik tähtsus.
Turism
Suur osa Himaalajast oli India ja Hiina konflikti ajal turistidele suletud. 1990. aastatel hakkas matka- ja alpinismiturism jõudsalt kasvama. Džomolungma, Dhaulagiri, Annapurna ja teiste mägede otsa ronivad alpinistid on toonud kohalikele elanikele suurt tulu, kuid on tekitanud ka keskkonnaprobleeme.
Hilda Kink
Hilda-Teresa Kink (vene keeles Хильда-Тереза Августовна Кинк; 8. märts 1918 Tallinn – 16. august 2006 Peterburi) oli eesti päritolu Vene egüptoloog.
1926. aastal asus Hilda Kink koos oma vanematega elama Leningradi. 1937. aastal lõpetas ta keskkooli ja 1941. aastal Leningradi Riikliku Ülikooli ajaloolasena. Leningradi blokaadi ajal töötas sanitaararsti abina, töölisena ja koolis ajalooõpetajana. 1945. aastal karistati teda Nõukogude-vastases tegevuses süüdistatuna 10-aastase vabaduskaotusega. Vabanes vangistusest 1954. aasta detsembris, rehabiliteeriti 1955. aasta augustis.
1956. aasta detsembris asus ta õppima aspirantuuris NSVL Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi Leningradi Osakonnas, spetsialiseerudes egüptoloogiale. 1959. aasta mais viidi ta üle NSVL Teaduste Akadeemia Idauuringute Instituudi Leningradi Osakonna aspirantuuri. Aspirantuuri lõpetas 1959. aasta detsembris. 1960–1976 töötas Hilda Kink NSVL Teaduste Akadeemia Idauuringute Instituudi Leningradi Osakonnas.
Adam Olearius
pisi|Adam Olearius Adam Olearius (õieti Adam Ölschläger, ladinapäraselt ka Asconios Olivarius, pseudonüümina Adonis; 24. september 1599 Aschersleben – 22. veebruar 1671 Gottorf, Schleswig) oli saksa päritolu geograaf, teadlane ja poliitik.
Maadeavastamisreiside kohta koostas ta üksiksjalikke kirjeldusi, milles ühes "Uus Pärsia reisikiri", on kirjeldatud ka Eestimaa elu-olu 17. sajandil (1633. aastal).
Holstein-Gottorfi hertsogi Friedrich III saatkonna reisid Venemaale ja Pärsiasse toimusid aastail 1633–1639. Eesmärk oli avada idakaubandusele tee Schleswigist Venemaa kaudu Pärsiasse. Esimene reis suundus 1633–1635 Hamburgist Liivi- ja Ingerimaa kaudu Moskvasse, kus valmistati ette diplomaatilisi kontakte.
Teine ehk Pärsia reis kulges aastail 1635–1637 Hamburgist läbi Tallinna, Narva, Alutaguse, Moskva, Nižni Novgorodi, Kaasani, Samaara, Tsaritsõni, Astrahani, Derbenti tolleaegsesse Pärsia pealinna Isfahani. Tagasi Schleswigisse jõuti 1639. aastal.
Pärast Pärsia reisilt naasmist tegeles Adam Olearius kõikvõimalike muude teadusharude – matemaatika, füüsika, ajaloo ja geograafiaga, teenides ära hüüdnime Holsteini Plinius ja Gottorfi Odüsseus. Tema järelevalve all ehitati 1654–1664 kuulus Gottorfi gloobus läbimõõduga 3,5 meetrit, mille pealispinnal kujutati maakera, sees aga taevasfääre. Gloobuse sees oli laud, mille ümber mahtus istuma 10 inimest.
Põlva keskväljak
Põlva linna keskväljak avati pidulikult 23. juunil 2018.
Projekteerisid Stuudio 2 Arhitektid OÜ ja Keskkonnaprojekt OÜ, ehitas YIT Infra Eesti AS. Projekti teostamist toetas Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus programmi „Piirkondade konkurentsivõime tugevdamine" meetmest.
Keskväljaku näol sai Põlva kesklinn senise lagunenud tööstushoonete ala asemele paiga, kus on ruumi kaubandusele ja kohvikutele, esindusüritustele, aga ka sportlikule meelelahutusele.
Ajalugu
Põlva linnas varem keskväljakut olnud. Praeguse väljaku asemel oli kruusakattega planeerimata ja stiihiliselt kasutuses olev plats, kus kaks korda nädalas peeti ka turgu. Ajalooline kirikuküla keskus oli Põlva Maarja kiriku esisel platsil, kus praegu asuvad kaubandushooned.
Lokspäri
Lokspäri (ka loksperi) on nõidade pidu ehk nõiasabat, ühtlasi koht, kus nõiad käivad kuradiga pidutsemas. Tuntud eelkõige Saaremaa rahvapärimuses. Jõulu- või nääriööl lendavad nõiad (peamiselt lõugutite seljas) Kuramaale, Maksamerele või mõnda Saaremaa kõrvalisse kohta lokspärile, et seal kuradiga pidu pidada.
See rahvapärimus on tulnud hilise laenuna saksa mütoloogiast, kus nime Blocksberg, mis on Harzi mäestiku kõrgeima tipu nimi, on juba 14. sajandil mainitud nõiasabati toimumise paigana.
Cem Özdemir
pisi|Cem Özdemir pisi|Cem Özdemir Cem Özdemir (sündinud 21. detsember 1965 Bad Urachis) on Saksamaa poliitik. Ta sündis tšerkessi päritolu Türgi immigrantide peres ning võttis Saksa kodakondsuse 1982. aastal. Ta on 8. detsembrist 2021 Saksamaa toidu- ja põllumajandusminister.
1994. aastal sai temast esimene türgi päritolu poliitik Saksamaal, kes valiti Bundestagi, kus ta oli kuni 2002. aastani. 2004–2009 oli ta Euroopa Parlamendi liige. Ta valiti 15. novembril 2008 Saksamaa roheliste partei esimeheks Reinhard Bütikoferi asemele, kes pärast kuueaastast ametiaega otsustas tagasi astuda.
G-20
pisi|Tumesinisega liikmesriigid, helesinisega Euroopa Liidu liikmed, kes ei ole G20 individuaalsed liikmed G-20 (The Group of Twenty Finance Ministers and Central Bank Governors – Kahekümne Rahandusministri ja Keskpangajuhi Grupp) on 1999. aastal asutatud mitteametlik foorum, mis toob kokku maailma olulisemaid tööstusriigid ja areneva majandusega riigid ning arutab maailmamajanduse stabiilsuse küsimusi.
Liikmed: Argentina, Austraalia, Brasiilia, Euroopa Liit, Hiina, India, Indoneesia, Itaalia, Jaapan, Kanada, Lõuna-Aafrika Vabariik, Lõuna-Korea, Mehhiko, Prantsusmaa, Saksamaa, Saudi Araabia, Türgi, Suurbritannia, USA ja Venemaa.
Euroopa Liitu esindavad eesistujariik ja Euroopa Keskpanga president.
G-20 majandused moodustavad 90% maailma SKT-st ja 80% maailma kaubandusest. G-20 elanikud moodustavad 2/3 maailma rahvastikust.
Niki Lauda
thumb|Niki Lauda [[1973. aastal]] Andreas Nikolaus Lauda (22. veebruar 1949 Viin – 20. mai 2019) oli Austria vormelisõitja ja ettevõtja, kolmekordne Vormel 1 maailmameister.
Elulugu
Isa ja vanaisa ei soosinud tema autospordi-ambitsioone, vanaisa oli öelnud, et Lauda nimi kuulub ajalehe majandus-, mitte spordirubriiki. Oma võidusõidudebüüdi tegi Lauda 15. aprillil 1968 Bad Mühllackenis toimunud mäkketõusuvõistlusel, kui ta Mini Cooper S 1300ga sõites tuli oma klassis teiseks. 1969. aastal alustas ta Vormel V-klassis, 1970. aastal sõitis ta ka Vormel 3-klassis, 1971 läks üle Vormel 2 sarja. Et saada Marchi tiimi, võttis ta välja 2.5 miljoni šillingise pangalaenu.
Vormel 1 karjäär
Vormel 1 sarjas võistles ta aastatel 1971–1979 ja 1982–1985. Ta sõitis Marchi (1971–1972), BRM-i (1973), Ferrari (1974–1977), Brabhami (1978–1979) ja McLareni (1982–1985) meeskonnas.
Esimest korda osales Lauda Vormel 1 sarjas 1971. aasta Austria Grand Prix'l, kus ta alustas eelviimaselt kohalt ja katkestas peale 20. ringi. 1972. aasta oli Marchile katastroofiline, Lauda parim tulemus oli 7. koht Lõuna-Aafrika GP'l. Ta võttis välja uue pangalaenu, et 1973. aastal liituda BRM-iga. Sealgi ei saavutanud ta veel edu, kuna BRM-i auto oli ebatöökindel ja napi võimsusega. Lauda teenis hooaja jooksul ainult kaks punkti, kui tuli Belgia GP-l viiendaks. Järgmisel hooajal läks Lauda tiimikaaslane Clay Regazzoni üle Ferrarisse, tema soovil võeti tiimi ka Lauda. Ferraril tuli Lauda kohe avaetapil Argentinas teiseks, ja Hispaania GP-l saavutas oma esimese etapivõidu. Kuigi ta võitis veel ka Hollandi GP ja saavutas veel kolm teist kohta, oli auto vägagi ebatöökindel ning Lauda lõpetas hooaja neljandana. Ta pühendus auto parandamisele ja täiustamisele, ning 1975. aastal, uue Ferrari 312T autoga, tuli ta esimest korda maailmameistriks.
1976. aasta MM-võistluse põhiteema oli suur rivaalitsemine Ferraril sõitva Lauda ja McLareni sõitja James Hunti vahel. Minnes saatuslikule Saksamaa GP-le oli Lauda 58 punktiga liidrikohal, talle järgnes James Hunt 35 punktiga. Peale taastumist oli Itaalia Grand Prix-l Lauda tagasi rajal. Vahepeal oli ka Hunt neli etappi, ja vahetult enne viimast etappi Jaapanis juhtis Lauda kolme punktiga, tal oli veel võimalus võita MM-tiitel. Rada oli aga väga märg, ka ilm oli udune ja sajune. Kui juba teisel ringil John Watson libises, sõitis Lauda boksi ja katkestas, öeldes, et "mu elu on rohkem väärt kui tiitel". Nüüd oli Huntil võimalus võita, kui ta tuleb vähemalt neljandaks. Hunt tuligi kolmandaks ja võitis maailmameistritiitli ühe punktiga Lauda ees.
See otsus aga halvendas Lauda suhet Ferrari tiimiga. Lisaks sai järgmisel hooajal tema uueks tiimikaaslaseks Carlos Reutemann, kellega tal läbisaamine oli halb. Lauda otsustas peale hooaja lõppu Ferrari tiimist lahkuda ja minna üle Brabhamisse. Peale USA GP'd, kus ta tuli neljandaks, kindlustades endale 72 punktiga teise meistritiitli, lahkus Lauda tiimist varakult, mitte osaledes kahel viimasel võistlusel Kanadas ja Jaapanis, vastuseks tiimi otsusele panna Kanada GP-l kolmandasse autosse tundmatu Gilles Villeneuve.
Brabhamis Laudal edu ei olnud. 1978. aastal katkestas ta 9 etappi 16-st, kuigi saavutas poodiumikohad teistel etappidel ja lõpetas hooaja neljandana. 1979. aastal aga oli ta sunnitud katkestama 11 etapil, ning saavutas ainult kaks punktikohta - kuuenda koha Lõuna-Aafrikas ja neljanda koha Itaalias. Eelviimasel, Kanada GP-l, katkestas ta juba treeningetapil ning lahkus Vormel 1-st, otsustades selle asemel tegeleda oma vastasutatud lennufirmaga.
Kokku osales Niki Lauda 171 GP-l ning teenis 420,5 punkti. Ta tuli maailmameistriks aastatel 1975, 1977 ja 1984.
Ta võitis oma karjääri jooksul 25 võistlust, sai 24 parimat stardikohta ning sõitis 24 kiireimat ringi.
Avarii
1. augustil 1976 elas Niki Lauda üle hirmsa avarii, kui ta Saksamaa GP-l Nürburgringil rikke tõttu rajalt välja sõitis ning põlevasse autosse kinni jäi. Ta sai eluohtlikke põletushaavu, kuid paranes kiiresti ning oli juba kaks võistlust hiljem taas rajal. Põletusarmidest sai talle omamoodi firmamärk, mida ta ei püüdnudki ilulõikustega korrigeerida.
Tegevus ettevõtjana
Aastal 1979 asutas Niki Lauda lennukompanii Lauda Air. Samal aastal otsustas ta oma vormelikarjääri lõpetada. Aastal 1982 alustas ta aga uuesti ning loobus lõplikult alles 1985. aastal.
Ta töötas ka Ferrari meeskonna nõustajana ning juhtis aastatel 2001–2002 Jaguari meeskonda.
Pärast seda, kui Lauda Air aastal 1999 Austrian Airlinesile müüdi, lahkus Niki Lauda lahkhelide tõttu firmast. Aastal 2003 asutas ta uue lennukompanii Niki, mis tegutses kuni 2017. aastani.
Niki Laudal oli ka piloodilitsents ning aeg-ajalt juhtis ta ise oma firma lennukeid.
Kristjan Mändmaa
pisi|Kristjan Mändmaa Kristjan Mändmaa (sündinud 1973 Viljandis) on tarbegraafik ja kunstipedagoog.
Elulugu
Kristjan Mändmaa on sündinud 1973. aastal Viljandis, kus elab ka praegu. Ta on abielus ja tal on kaks last.
Haridus
Mändmaa on õppinud C. R. Jakobsoni nimelises I Keskkoolis (1980–1991), Phoenix College'is (USA 1991–1992), Eesti Kunstiakadeemias (1992–1998), Eesti Humanitaaristituudis (1995–1996), Tallinna Ülikoolis (1996–1998), Eesti Diplomaatide Koolis (1998–1999), Gerrit Rietvieldi Akadeemias (Holland 2000–2001).
Akadeemiline tegevus
Ta on õpetanud mitmes Eesti ülikoolis, kus on käivitanud uusi BA- ja MA-õppekavu graafilise disaini, ettevõtluse ja interaktsioonidisaini vallas.
2011~2016 juhtis ta Viljandi Kunstikooli, 2016~2021 töötas Eesti Kunstiakadeemia disainiteaduskonna dekaanina.
Loominguline tegevus
Ta on mänginud pisirolle filmides "Püha Tõnu kiusamine", "Une instituut" ja "Minu Leninid".
Johann Wilhelm Krause
Ta on tuntud eelkõige Tartu Ülikooli hoonete projekteerija ja ehitajana.
Elulugu
Krause pärines Böömi- ja Määrimaa protestantlike maaomanike perest. Tema isa Sigismund Krause (1727–1773) oli Waldenburgis (tänapäeval Lõuna-Poolas olev Wałbrzych) Fürstensteini lossi (tänapäeval Książ) metsaülem. Ta õppis kohalikus külakoolis, seejärel Briegis ja Zittaus gümnaasiumis (lõpetas 1777). Siis õppis ta 1778–81 Leipzigi ülikoolis usuteadust, seejärel astus sõjaväeteenistusse. Sõjaväes oli ta 1781–83 ja osales Suurbritannia poolel USA iseseisvussõjas.
1784 asus Krause Liivimaale. Ta tegutses koduõpetajana kuni 1796. aastani algul Jaunmuižas vabahärra Peter von Delwigi juures, siis Zeltiņis kreisimarssal Gottfried Christian von Kahleni juures ja lõpuks Bīriņis krahv Ludwig August von Mellini juures. Ta reisis 1791 Peterburi ning 1797 läbi Saksamaa ja Šveitsi.
23. oktoobril 1797 abiellus Krause Liivimaal Bīriņis Juliane Hausenbergiga (1771 Valmiera – 1843 Tartu). Abikaasa vanemad olid Venemaa keiserlik õuenõunik Valentin Gottlieb von Hausenberg, Jaunate mõisa rentnik, ja Helene Wendel. Juliane oli 1786 abiellunud Riia raehärra Steingötteriga, kes 1794. aasta aprillis suri.
1795–1805 valitses Krause oma maavaldust, mis asus tänapäeva Sigulda lähedal Krimuldas.
Krause joonistas ja maalis kogu oma elu jooksul. Ta oli Ludwig August Mellini Liivimaa atlase kaasautor. See oli esimene Liivi- ja Eestimaa täielik kaardikogu. See valmis 1797 ja ilmus 1798. Õppematerjalina valmis tal hulgaliselt arhitektuurilisi jooniseid ja skitse. Tartu Ülikooli raamatukogus hoitakse enam kui tuhandet tema seepia-, tuši- ja pliiatsijoonistust.
28. märtsil 1803 määrati ta Tartu Ülikooli põllumajanduse ja tsiviilarhitektuuri professoriks. Peatselt sai ta filosoofiadoktori kraadi. 1806. aastal ta hakkas Tartu Ülikoolis õpetama mullateadust.
1809 sai Krause päriliku aadlitiitli ühes Püha Vladimiri ordeni 4. klassiga. 1823 pälvis ta Venemaa keiserliku õuenõuniku tiitli.
Johann Wilhelm Krause on maetud Tartusse Vana-Jaani kalmistule.
Ehitisi
pisi|Tartu Ülikooli peahoone on tuntuim Krause projekteeritud ehitis thumb|Ülikooli peahoone joonised
Eulitoraal
Eulitoraal ehk loodetevöönd (ka litoraal kitsamas mõttes) on maailmamere bentaali ökoloogiline sügavusvöönd, litoraali üks kolmest põhiosast (teised on supralitoraal ja sublitoraal).
Eulitoraal on loodete vahelmine ala (vöönd), ehk tõusuvee ülempiirist kuni madalvee alampiirini.
Mõnedes meredes, näiteks Läänemeres, kus loodete mõju on väike, eulitoraal puudub ja veetaseme kõikumise ala nimetatakse pseudolitoraaliks.
Vaata ka
Watt (Küste) Vado
Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemang
Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemang oli aastail 1880–1917 Venemaa Keisririigi Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi sisejulgeolekut taganud asutus, mille likvideeris 1917. aastal Venemaa Ajutine Valitsus. Siseministeeriumi Politseidepartemangu eellased oli 1811. aastal moodustatud Venemaa Keisririigi Politseiministeerium ja hiljem Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi koosseisus Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Täitevpolitsei Departemang.
Siseministeeriumi Politseidepartemang moodustati 6. augustil 1880, kuid kuni 1881. aastani kandis veel nimetust Riiklik Politseidepartemang. Moodustamisel anti PD pädevusse ka seni Kolmanda Osakonna ja Sandarmikorpuse pädevuses olnud poliitilise politsei küsimused ja 15. novembrini 1880 Siseministeeriumile allunud politseihaldusülesanded.
Keisririigi korrakaitseliste ja riiklikku julgeolekut tagavate asutuste ühise juhtimise alla ühendamise liitmiseks tõukeks oli 1880. aastatel Venemaal laialt levinud sotsialistlik liikumine ning ka sellega kaasnenud poliitiline terrorism liikumiste poolt, kes pidasid ainuvõimalikuks poliitiliste muudatuste saamise viisiks Venemaa keiserliku perekonna ja keisririigi juhtpoliitikutele suunatud terroristlikke akte. 17. veebruaril (ukj) 1880 toimus Narodnaja Volja liikme Stepan Halturini organiseeritud Peterburis terrosrismiakt, mis oli suunatud keisriperekonna vastu. Keiser Aleksander II pääses eluga atentaadist, kuid hukkus 67 inimest, kui Talvepalees keisri söögisaalis plahvatas pomm.
Sisejulgeolekut tagavate asutuste reorganiseerimiseks moodustati keisri korraldusel Riiklikku korra ja ühiskondliku rahu kaitse kõrgem korraldav komisjon, mille juhiks määrati krahv Mihhail Loris-Melikov. Üleminekuperioodiks määrati ka Loris-Melikov, kellele allutati ka seni keisrile allunud Kolmas osakond ja Sandarmikorpus, augustis 1880 määrati Loris-Melikov siseministriks ja 6. augustil kinnitas keiser Loris-Melikovi koostatud Venemaa ühendatud siseministeeriumi kava.
Politseidepartemangu koosseisu kuulusid:
Politseidepartemangu tööd juhtis siseministri asetäitja (товарищ министра), kellele allusid struktuurselt Politseidepartemangu kuuluvad, kuid oma tegevuse spetsiifikalt erinevad: korrakaitset tagavad keskasutused ja piirkondlikud Sandarmivalitsused ning riiklikku julgeolekut tagav Sandarmikorpus ja kaitsejaoskonnad.
Politseidepartemangu juhid
Politseidepartemangu juhiks oli direktor.
=Politseidepartemangu organisatsioon ja ülesanded=
Politseidepartemang 1883. aastal
1883. aastal tehti Riiklikus Politseidepartemangus pisimuudatusi ning uue nimega Politseidepartemangu organisatsioonilise ülesehitusena kinnitati:
Politseidepartemang 1890. aastal
– linna politseivalitsused (городские полицейские управления), mida juhtisid ..(полицмейстер, полицеймейстер, Polizeimeister), suurlinnades nagu Peterburi, Moskva ja Varssavi oli ülempolitseimeistrid (обер-полицмейстера);
– politseiüksused, mida juhtisid piirkonna pristavid ehk järelevaatajad (участковыми приставами (надзирателями);
–                                                   (околотки во главе с околоточными надзирателями);
Hans Heinrich von Rosen (1703–1780)
Hans Heinrich von Rosen (ristiti 20. oktoobril (vkj 9. oktoobril) 1703 Tallinnas; suri 19. oktoobril (vkj 8. oktoobril) 1780 Karinu mõisas) oli Eestimaa aadlik.
Hans Heinrich von Rosen sündis Lehmja ja Karinu mõisniku Hans Heinrich von Roseni ja Anna Margaretha von Staali pojana.
Ta töötas meeskohtunikuna.
Perekond
Hans Heinrich von Rosen abiellus 1723. aastal Tallinnas Helene von Bockiga (1699–1761), kes oli Wolmar Johann von Bocki (1672–1710) ja vabapreili Anna Helene von Wrangelli tütar, ning Berend Johann von Bocki õde. Abielust sündisid:
Abielust sündis veel kaks poega ja viis tütart kes kõik surid noorelt.
Sugupuu
Viited:
Việt Cộng
Põhipealetungid olid nende poolt Tếti pealetung (1968) ja Lihavõttepealetung (1972). 8. juuni 1969 kuulutati välja Lõuna-Vietnami Vabariigi Ajutine Revolutsiooniline Valitsus (LVVARV). Juhiks sai Huỳnh Tấn Phát.
1973 rahu järgi lepiti Vietnami jagamine kokku nii, et Lõuna-Vietnam ja LVVARV jäävad oma positsioonidele ehk sisuliselt tehti kaksikvalitsus ja Lõuna-Vietnami territooriumile Põhja-Vietnami väeosad. 1973 Pariisi rahu allkirjastasid USA, Việt Cộng ja Põhja-Vietnam. Rahu pidi tagama sõjategevuse lõpu Lõuna-Vietnamis. Kuid lahingud jätkusid. 30. aprill 1975 vallutasid Põhja-Vietnami väeosad Việt Cộngi lipu all Saigoni.
Việt Cộng asus valitsema Lõuna-Vietnami üleminekuvalitsust ja 1976 kahe Vietnami ühendades likvideeriti ka see organisatsioon.
Gunnar Graps
pisi|Gunnar Graps 1974. aastal Foto: Jaan Künnap Gunnar Graps (õieti Gunnar Graps-Grāfs; 27. november 1951 Tartu – 17. mai 2004 Tallinn) oli läti päritolu Eesti muusik, kes viljeles mitut muusikastiili, põhiliselt siiski rokki ja bluusi. Teda on võrreldud Mick Jaggeri ja Alice Cooperiga.
Vanemad
Tema isa Igors Gunārs Graps-Grāfs oli Tartu Riikliku Ülikooli Sümfooniaorkestri dirigent ning hiljem Vanemuise orkestri tšellist. Gunnar Grapsi ema Salme oli tantsuõpetaja.
Muusikukarjääri algus, 1960. aastad
Muusikaga hakkas Graps tegelema kuueaastaselt, kui alustas tšelloõpinguid. 1964. aastal sai temast 13-aastaselt ansambli Satelliidid soolokitarrist. 1967. aasta sügisel liitus ta ansambliga Mikronid, kuhu jäi kuueks aastaks (kaheaastase vahega 1970–1972 sõjaväeteenistuse tõttu). 1968. aasta sügisel salvestas Jüri Lina saate "Pobifo revüü" jaoks kümmekond Mikronite laulu, sealhulgas Grapsi loomingut. 1960. aastatel olid Grapsi iidolid Mick Jagger ja ansambel The Rolling Stones.
1970. aastad
Pärast Mikronitest lahkumist liitus Graps 1973. aastal ansambliga Ornament, millest sai üks hard rock ' i pioneere Eestis. Ornamendi muusikat mõjutas tugevalt Led Zeppelin. 1976. aastal pani Graps kokku Magnetic Bandi ja vahetas muusikalist suunda, hakates mängima džässrokki, milles oli viiteid ka reggae ' le ja funk-soul ' ile.
Aastal 1977 lõpetas ta Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli löökpillide erialal. Varsti pärast seda muutis ta grupi koosseisu ja hakkas Magnetic Bandi nime all mängima briti tolleaegse uue hevilaine vaimus metal-rock ' i. Magnetic Bandist sai kiiresti üks Nõukogude Liidu populaarsemaid raskemuusika bände. Esimesel ametlikul Nõukogude Liidu rokifestivalil Tbilisis tuli ansamblile kaksikvõit koos Mašina Vremeniga.
1980. aastad
Kui 1970. aastad olid Grapsi muusikaline kuldaeg, siis 1980. aastatest sai publikumenu tipp-periood. Magnetic Band ja selle hilisem teisik GGG (Gunnar Grapsi Grupp) tuuritasid aastaid mööda Nõukogude Liitu. 1982. aastal pühendas Washington Post Grapsile ja Magnetic Bandile terve lehekülje. Aastal 1983 sai Magnetic Band esinemiskeelu, mis pani Grapsi moodustama Gunnar Grapsi Gruppi. GGG esines Nõukogude Liidus ja Eestis menukalt aastakümne lõpuni. 1989. aastal kolis Graps Ameerika Ühendriikidesse.
1990. aastad
Pärast Eesti iseseisvuse taastamist naasis Graps kodumaale. Ta asus tööle Kuku Raadiosse lepingulise muusikatoimetajana ja parvlaevale Estonia, mille ööklubis mängis DJ-na tantsumuusikat. Suvel 1993 jäi ta Estonia pardal Stockholmis vahele anaboolsete steroididega ja sattus kaheks kuuks vangi. Graps oli vangisoleku ajaga rahul ning kiitis Rootsi vanglaid, kus olid videomakid, muusika ja hea toit kolm korda päevas.
Sellele järgnes Eestis periood, kus Graps olude sunnil töötas kohalikes raadiojaamades ja mängis DJ-na mitmel pool (Guitar Safari, Raeköök jm) ka n-ö tümpsumuusikat, mis ei olnud talle hingelähedane. Aastal 1995 ilmus Grapsil album "Tühjad pihud" ning järgmisel aastal tuli taas kokku ka GGG. Sellega esineti siiski vaid keskmiselt kord kuus. Grapsi masendus suurenes üha.
Viimased aastad
Uue aastatuhande alguses esines Graps Hansapanga pensionifondi reklaamis. Tema reaalne elu ei olnud aga pooltki nii lilleline, kui näidatud reklaamis. Samal 2002. aastal ilmus ka 3CD kogumik sarjast "Eesti kullafond".
Kuid Graps ei tahtnud alla anda ning hoolimata suurtest terviseprobleemidest andis 2003. aastal välja bluusihõngulise albumi "Rajalt maas", mis jäigi talle viimaseks. Ühes oma viimastest intervjuudest kuu aega enne lõplikku areenilt lahkumist lubas Graps veel tol ja ka järgneval aastal minna kontserditurneedele Venemaale, kus on senini inimesed, kes tema muusikat hindavad. Kuid 17. mail 2004 suri Gunnar Graps 52-aastaselt oma Mooni tänava kodus südamerabandusse.
Mälestuse jäädvustamine
Esimesel surma-aastapäeval paigutati Graps esimese muusikuna Rock Café kuulsuste seinale. Lisaks sellele kogusid Grapsi fännid üle Eesti annetuste ja heategevuskontserdiga kokku märgatava rahasumma, mille eest pandi Grapsi kalmule mälestusmonument. Mälestuskivi kujundas tema poeg Jan Graps, kes ütles, et see kujutab tema isa ausust, otsekohesust ja lihtsust. Kuju esiküljel on sõnad "Mind tõstke täheraale / kus säras paistvad kauged sinitaevad." Monumendi tagaküljel on aga kujutatud Grapsi käel olnud tätoveeringut.
Tõrva linnas tegutseva Juudase pubi välisaknal seisab Gunnar Grapsi must-valge portree (u 2 x 2 meetrit) koos Ian Curtise, Viktor Tsoi, Jim Morrisoni ja Jimi Hendrixi portreega.
Tema järgi on nimetatud ka asteroid.
7. juulil 2017, Amme Rocki avapäeval, avati Vasula silla lähedal Gunnar Grapsile mälestuskivi, kuna muusik veetis sealkandis oma lapsepõlve.
Ronald Dworkin
pisi| Ronald Myles Dworkin (11. detsember 1931 Worcester – 14. veebruar 2013 London) oli Ameerika Ühendriikide õigusfilosoof ja professor. Dworkinit peetakse üheks tähtsamaks õigusfilosoofiks, kelle teostes esitatud seisukohad on aidanud kaasa õigusteooria arengule. Eriti tuntud on tema õiguse tõlgendamise teooria, milles ta väljendas kriitikat õiguspositivismi, eelkõige just inglise õigusfilosoofi Herbert Harti teooriasse.
Dworkin pälvis oma teadusliku elutöö eest 2007. aastal Holbergi mälestusauhinna ja 2012. aastal Balzani auhinna.
Töö
Pärast ülikooli lõpetamist asus Dworkin tööle juristina New Yorgi apellatsioonikohtusse kohtunik Learned Handi juurde. Aastatel 1958–1962 töötas ta New Yorgis advokaadina advokaadibüroos Sullivan & Cromwell, spetsialiseerudes rahvusvahelistele tehingutele.
1962. aastast töötas ta Yale’i Ülikoolis dotsendina, hiljem professorina. 1969. aastal võttis ta Herbert Harti järglasena üle õigusteaduse õppetooli juhi positsiooni Oxfordi Ülikoolis, kus töötas kuni 1998. aastani. Pärast seda töötas Dworkin professor University College Londonis ning lisaks Frank-Henry-Sommer-Professor-of-Law’ ametikohal New Yorgi Ülikoolis.
Õigusfilosoofia ja õiguse tõlgendamise teooria
Dworkini panus õigusteaduse arengusse seisneb tema käsitluses õiguse olemusest ja õiguse tõlgendamisest. Läbivateks teemadeks on muu hulgas õigus kui terviklikkus (ingl law as integrity), parima tõlgenduse teooria, õiguse ja eetika suhe. 1978. aastal ilmunud teoses „Taking Rights Seriously“ sõnastas ta vastuväited õiguspositivismile ning pani aluse õiguse kui terviklikkuse doktriinile. Dworkini hinnangul peavad õigusemõistjad lähtuma õiguses sisalduvates printsiipidest, kuid printsiibid ei ole universaalsed ning sõltuvad suuresti konkreetsest ühiskonnast ja õigussüsteemist. Kohtutel tuleb seega arvestada kogukonna üldiste huvide ja poliitiliste suundumistega.
Õiguspositivismi seisukohtade kritiseerimist jätkab Dworkin 1986. aasta teoses „Õiguse impeerium“ (ingl "Law's Empire"). Ta leiab, et kui keerulistes kohtuvaidlustes puudub selge õigusnorm, lähtuvad kohtunikud õiguses sisalduvatest printsiipidest. Seega ei loo kohtunikud kaalutlusõigust kasutades uut õigust, vaid kasutavad printsiipe. Need printsiibid on nii moraali- kui ka õigusprintsiibid, mida ei saa teineteisest eristada. Herbert Harti teooria kohaselt on kohtunik aga see, kes täidab seaduses lüngad, luues sedasi uut õigust. Dworkin ei nõustu positivistliku seisukohaga, mille järgi võib kasutada vaid kirjapandud õigust, sest sellest üksi jääb väheseks.
Positiivse ehk kirjapandud õiguse puuduste probleemi lahenduseks kasutas Dworkin konstrueeritavat teooriat ning kujundas näite Heraklesest kui ideaalsest kohtunikust. Herakles on üliinimene, kes suudab igas kohtuvaidluses leida õige ja juriidiliselt korrektse lahenduse, tõlgendades õigust parimal viisil. Ta on kohtunikuna erapooletu ja ei eksi kunagi. Dworkini sõnul peaks iga kohtunik proovima sarnaneda Heraklesega, tuginedes kaasuse lahendamisel nii normidele kui ka printsiipidele, et leida ainuõige vastus.
Isiklikku
Dworkin abiellus 1958. aastal Betsy Rossiga, 1961. aastal sündisid kaksikud Anthony ja Jennifer. Esimene abikaasa Betsy suri 2000. aastal vähki. Dworkin hiljem abiellus Irene Brendeliga, pianist Alfred Brendeli endise abikaasaga.
Thermalbad Wiesenbad
Thermalbad Wiesenbad (1. jaanuarini 2005 Wiesa vald) on vald Saksamaal Saksimaa Maagimäestiku kreisis Zschopau jõe ääres.
Kõrgeim punkt on Schottenberg (622 m).
Vallas on järgmised asulad: Himmelmühle, Neundorf, Plattenthal, Schönfeld, Wiesa ja Wiesenbad.
Kalda vald
Kalda vald (1922–1939 Kulje vald) oli vald Eesti Petseri maakonnas aastail 1922–1945.
Vallamaja asus Kulje külas.
Esimene vallavanem oli Mihhail Reino.
1939. aasta vallareformiga muudeti valla nime, kuid mitte valla piire.
Kalda valda kuulusid külad: Külje, Dubki, Samosje, Sabolotje, Suure-Drisliviku, Väike-Drisliviku, Glasovo, Kirsino, Suhlovo, Dalnevo, Martõsovo, Krasnaja Gora, Lisje, Kolpino, Medli, Sartovo, Kolomtsa, Budovitsi, Medovo, Suure-Seltsõ, Väike-Seltsõ, Kamenka, Rozitsa, Dalnevo (Taalna ) ja Puudovitsa (Budoviži ), Kamenka saar, Kolpino saar.
Indrek Pertelson
Indrek Pertelson (sündinud 21. aprillil 1971) on Eesti judoka (judomaadleja) ja ettevõtja.
Pärast Arigato spordiklubi pankrotti lahkus Pertelson Eestist ja tegutses Venemaal Tjumeni oblasti judokeskuses.
Isiklikku
Indrek on 193 cm pikk ja kaalub 113 kg.
Ta on õigeusuline.
Aue-Schwarzenbergi kreis
Aue-Schwarzenberg oli kreis Saksamaal Saksimaa edelaosas aastatel 1994–2008.
Linnad ja vallad
Linnad:
Vallad:
Basaltne andesiit
thumb|500px|Basaltne andesiit TAS-diagrammil (keskel all) Basaltne andesiit on vulkaaniline kivim.
Kulli (Elva)
Kulli on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Basaltne andesiit
TAS-diagrammil on basaltse andesiidi koordinaadid 52, 0; 52, 5; 57, 0; 57, 5,9.
Üldine õigus
Üldist õigust nimetatakse ka kirjutamata õiguseks, kuna tegu ei ole kohustuslikus vormis kirjutatud seadustega. Seadusandliku võimu loodud aktides on iga sõna ja väljend tähtis. Kohtuniku kirjutatud otsuses on keelekasutus vabam ning tõlgendamisel või pretsedentide kasutamisel tuleb lähtuda üldisest mõttest ning mitte nii palju sõnasõnalisest normi lugemisest. Üldise õiguse allikad on vaid printsiibid või õigusnormid, mida kohtuotsus käsitleb, mitte ütlused või teatud kohtunikule omased terminid. Kohtuotsustes väljenduvad printsiibid on tekkinud aja jooksul ning neist on kujunenud selles mõttes tava. Seetõttu nimetatakse common law’d ka tavaõiguseks ning sellest tuleneb ka eestikeelne mõiste „üldine õigus“ – see õigus hõlmab kogu riigile ühiseid tavasid.
Üldine õigus kehtib Suurbritannias, tema endistes koloniaalriikides (kokku umbes 80 riiki) ja Põhja-Ameerika riikides, sealhulgas näiteks USA-s, Kanadas, Austraalias, Uus-Meremaal, Singapuris, Indias ja Küprosel.
Kujunemine
Enne riikide tekkimist ja konkreetsete riiklike õigussüsteemide kujunemist korraldati inimeste elu tavade järgi. Kuna aga tavad ei olnud üles kirjutatud, siis tõlgendati tavanorme tihti meelevaldselt ning vastavalt hetke vajadusele, neil puudus ühtselt mõistetav sisu. Rooma riigis otsustati seetõttu tavad asendada tavaõigusega, mille järgimist riik kontrollis ning mille täitmist tagati riikliku sunnivõimuga. Hiljem õigus kodifitseeriti ja nii loodi riiklikud seadused.
Mandri-Euroopa õigusperekonda kuuluvad õigussüsteemid võtsid üle Rooma õiguse ehk toimus retseptsioon. Inglismaal oli kuninglike kohtute tegevus niivõrd range, et Rooma mõjusfäär sinnani ei jõudnud ning Rooma õiguse retseptsiooni ei toimunud. Kuninglikes kohtutes olid äärmiselt ranged menetlus- ja muud protseduurireeglid ning seetõttu ei olnud võimalik rakendada Rooma õiguse teoreetilist (õigusteoorial põhinevat) käsitlust. Kehtisid tavad ning aja jooksul kerkis tavade kohale üldine õigus ehk kohtute pretsedendid.
Inglise süsteem
Inglise süsteemis tuleb tugevalt välja tavade suur tähtsus riiklikus õigusemõistmises. Näiteks ei kuulata kriminaalõiguses tunnistajaid üle kirja pandud reeglite kohaselt, vaid vastavalt välja kujunenud praktikale, mis omakorda baseerub tavadel. Kuigi õigusallikana tavadel suurt võimu ei ole, siis kogu ametlik protsess ja käitumismuster Inglismaa kohtutes, aga ka valitsemises, on rangelt allutatud tavadele. Kui tavades peaks olema erisusi, näiteks tulenevalt erinevatest piirkondadest, siis on kohtunikul õigus valida tema arvates sobivaim ja kõige õiglasem tava, mida just selles kohtuprotsessis järgitakse.
Inglismaal on common law kõrval väga olulised ka vanad, iidsed tavad. 13. sajandil vastu võetud seaduse järgi loetakse iidseks ja seega õiguslikult siduvaks tavaks need, mis on kehtinud juba enne 1189. aastat. Kui tava iidsuses tekib vaidlus, siis peab õiguse rakendaja tõestama, et selline tava ei saanud kehtida 1189. aastal ning seega ei ole kohustust seda järgida. Tänapäeval tekkivad tavad pannakse kirja seadustesse või neid rakendatakse kohtupraktikas ning seeläbi saavad need õigusliku jõu ja muutuvad vastavalt õigus- või kohtunormideks.
USA süsteem
Inglismaa koloniaalmaana võttis brittide common law süsteemi üle ka USA (erandiks jäi Louisiana osariik). Inglismaa common law võeti üle kui üleüldine kehtiv õigus, välja arvatud juhul, kui statuut näeb ette teisiti. Üldist õigust luuakse USA-s kohtunike kirjalike arvamuste kaudu, mis on õiguslikult siduvad madalama-astmete kohtute jaoks. Kokkuvõttes kasutatakse üldist õigust USA-s justkui lünkade täiteks. Kuna üldine õigus on midagi, mis vähehaaval pidevalt muutub, siis on tänapäeval igas osariigis oma üldine õigus.
Neemisküla
Neemisküla on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Neemiskülas asub Rannu kirik.
Johannes Poinsot
Johannes Poinsot (ladina keeles Joannes a Sancto Thoma, Ioannes a Sancto Thoma, Joannes de sancto Thoma, ka Juan de S. Thomas; portugali keeles João Poinsot; inglise keeles John Poinsot, John of St. Thomas) (9. juuni 1589, Lissabon – 17. juuni 1644, Fraga, Hispaania) oli teoloog.
Katkendid tema 1632 ilmunud teosest on pealkirja "Tractatus de signis" all koos ingliskeelse tõlkega ja kommenteeridega välja andnud John Deely.
Linnuse vald
Linnuse vald oli vald Eesti Petseri maakonnas aastail 1939–1945. Vallamaja asus Irboskas.
Linnuse vald moodustati endise Irboska valla piirides.
1. aprillil 1939 (haldusreformi jõustumise päeval) oli vallas 10 231 elanikku; see oli suurima elanike arvuga vald kogu tolleaegses Eestis.
Vald kuulus Riigivolikogu 29. valimisringkonda, kust valiti Vladimir Roslavlev.
Vald kuulus Linnuse põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
1940. aastal suri Avdašovo külas 110-aastane E. Simeonova, kes oli Eesti vanim inimene juba 1934. aasta rahvaloenduse ajal.
Mai Murdmaa
Mai-Ester Murdmaa (sündinud 31. märts 1938 Tallinnas) on eesti ballettmeister, endine baleriin ja stsenarist.
Ta on töötanud Estonia teatris tantsijana (aastatel 1956–1960), Estonia ballettmeistrina (1964–1973) ja peaballettmeistrina (1974–2001).
Mäe vald
Mäe vald oli vald Petserimaal aastail 1922–1945 ja Võrumaal aastail 1945–1950. Vallamaja asus tänapäeva Toomasmäe küla aladel (Töganitsa külas).
Aastatel 1922–1923 kandis vald nime Mikitamäe vald.
Valla pindala oli 102,5 km².
1922. aasta rahvaloenduse andmeil oli vallas 3016 elanikku ja 32 küla.
Vald kuulus Riigivolikogu 28. valimisringkonda, kust valiti Nigul Kaliste.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Mikitamäe külanõukogu ja Võõpsu külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Räpina rajooni koosseisu.
Little Big
pisi|Little Big (2019) Little Big on vene rave bänd, mille asutasid 2013. aastal Peterburis laulja ja blogija Ilja Prussikin ja produtsent Alina Pjasok.
Bänd tegi debüüdi 1. aprillil 2013, kui avaldas oma esimese video “Every Day I Drinking”. Nad esinesid esimest korda 2. juulil 2013 Die Antwoord'is. Nad on reisinud Euroopas, Venemaal ja Põhja-Ameerikas. Teise albumi “Funeral Rave” andis bänd välja 19. detsembril 2015. aastal.
Koos Tommy Cashiga anti 2015 välja singel "Give Me Your Money".
Little Big saavutas viirusliku edu muusikavideo "Skibidi" avaldamisega 6. oktoobril 2018. Videos olev tants sai väga populaarseks üle maailma.
Bänd valiti osalema 2020. aastal Rotterdamis toimuma pidanud Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Uno".
Roosna-Alliku
Roosna-Alliku on alevik Järva maakonnas Paide linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli alevik Roosna-Alliku valla halduskeskus.
Alevikus on Roosna-Alliku Vallaraamatukogu, rahvamaja, Roosna-Alliku Põhikool ja tegutseb spordiklubi.
Ajalooliselt asus Järva-Jaani kihelkonnas.
Seal on asunud Roosna-Alliku mõis.
Seliküla
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Järva-Jaani valda.
Küla läbib Piibe maantee.
Külas on asunud Seliküla mõis.
Matthias Johann Eiseni raamatu "Esivanemate varandus" jutus "Katkuaed" kirjeldatakse kiviahervaret Järva-Jaani kihelkonnas Rava ja Säliküla raja peal metsas.
Gunnar Björnsson
Gunnar Björnsson (sündinud 1967) on islandi malekohtunik ja malefunktsionäär, rahvusvaheline arbiiter (1996).
Björnsson on Islandi Maleföderatsiooni president ja Euroopa Maleliidu asepresident.
Ta tegutseb ka malekohtuniku ja malevõistluste korraldajana; saanud FIDE-lt 2011. aastal rahvusvahelise organisaatori nimetuse. 2020. aastal oli Reykjavíki lahtise turniiri turniiridirektoriks.
Eibenstock
Eibenstock on linn Saksamaal Saksimaa liidumaal Maagimäestiku kreisis.
2011 liideti linnaga Sosa vald.
pisi|tühi|Eibenstock
Fukushima
thumb|Vaade linnale Fukushima (jaapani 福島) on linn Jaapanis, Fukushima prefektuuri keskus. Asub Honshū kirdeosas sisemaal Azuma ja Abukuma mägede vahel Abukuma jõe ääres.
Fukushima on jaotatud 18 ringkonnaks (ku).
Helena von Buhrmeister
Helena Olga Charlotte von Buhrmeister (29. jaanuar 1858 Varssavi – 5. november 1928 Tallinn) oli Saaremaa aadlik, Reina mõisa viimane omanik kuni 1919. aastani.
Braunschweig
Braunschweig (alamsaksa Brunswiek) on kreisivaba linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Harzi mägedest põhjas. Linnast voolab läbi Okeri jõgi, mis ühendab linna Alleri ja Weseri jõe kaudu Põhjamerega. Linna pindala on 192,13 km². 31. detsembril 2017 elas seal 248 023 inimest.
Võimsa ja mõjuka ärikeskusena keskaegsel Saksamaal oli Braunschweig 13.–17. sajandil Hansa Liidu liige. See oli kolme järjestikuse riigi: Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkonna (1269–1432, 1754–1807 ja 1813–1814), Braunschweigi hertsogkonna (1814–1918) ja Braunschweigi vabariigi (1918–1946) pealinn.
Helena von Buhrmeister
Karl von Buhrmeisteri ja viimase teise abikaasa Bertha von Helleri noorim tütar. Ei abiellunud.
Braunschweig
Praegu on Braunschweig suuruselt teine linn Alam-Saksimaal ning suur teadus- ja arendustegevuse keskus.
Nimi
Üle maailma on palju kohti nimega Brunswick, mis on Braunschweigi ajalooline inglispärane nimi. Aastatel 1714–1837 valitses Hannoveri dünastia personaalunioonis Hannoveri kuurvürstkonnaga Suurbritanniat. Hannoveri dünastia oli ametlikult tuntud kui Braunschweig-Lüneburgi dünastia Hannoveri liin. Seetõttu nimetati paljud paigad Briti kolooniates Braunschweigi järgi, näiteks New Brunswicki provints Kanadas.
Ometi ei valitsenud Hannoveri dünastia Braunschweigi linna, kuigi Braunschweigi nimi anti teistele paikadele üle maailma. 1269. aastast läbis Braunschweig-Lüneburgi hertsogkond mitmeid jagunemisi ja ühinemisi, territooriumi osi anti üle perekonna eri harudele. Braunschweigi linn läks dünastia vanemale harule, Wolfenbütteli liinile, samas kui Lüneburgi sai lõpuks Hannoveri liin. Kuigi territoorium oli jagunenud, jätkasid kõik perekonna harud endiselt Braunschweig-Lüneburgi dünastias. 1884. aastal Welfide vanem haru hääbus. Hannoveri liin, mis oli perekonna viimane elusolev liin, hoidis seejärel Braunschweigi hertsogkonna trooni novembrist 1913 novembrini 1918.
Linnaosad
Braunschweigis on 19 linnaosa (Stadtbezirke), mis võivad koosneda mitmest kvartalist (Stadtteile). Need 19 linnaosa on:
1Moodustatud 2011. aastal endistest Wabe-Schunteri ja Bienrode-Waggum-Bevenrode linnaosadest.
Valitsusasutused
Braunschweigis asuvad Luftfahrt-Bundesamt (LBA, riiklik lennundusamet) ja Bundesstelle für Flugunfalluntersuchung (Saksamaa lennuõnnetuste uurimise büroo, BFU).
Elanikkond
2015. aastal oli Braunschweigis 252 768 elanikku. Praegu on Braunschweig üks kahekümnest Saksamaa linnast, mis on kõige atraktiivsemad 25–34-aastastele noortele.
Sisseränne
2015. aastal oli Braunschweigis 64 737 sisserännanu taustaga elanikku (25,6% kogurahvastikust), sealhulgas Saksa kodanikud. Nende seas oli 25 676 teiste riikide kodanikku (10,2%); järgnev tabel loetleb suuremad vähemusrühmad:
Transport
pisi|Jalakäijate ala kesklinnas
Braunschweigi kesklinn on enamjaolt autovaba jalakäijate ala.
Rongiliiklus
Linn asub Frankfurdi ja Berliini vahelisel peamisel raudteeliinil. Deutsche Bahn (Saksa Raudtee) teenindab linna kohalike, linnadevaheliste ja kiirete InterCityExpress (ICE) rongidega, mis peatuvad tihedalt Braunschweigi pearaudteejaamas (Braunschweig Hauptbahnhof).
Trammi- ja bussiliiklus
pisi|Tramm Braunschweigis
Braunschweigi trammiteede võrk on odav ja ulatuslik 35 km pikk elektrifitseeritud trammiteede süsteem. Esimene lõik avati 1897. aastal, seda on moderniseeritud, sealhulgas ehitati 3,2-kilomeetrine pikendus 2007. aastal. Võrgul on 1100 mm rööpmelaius, mis on Euroopa raudtee- ja trammivõrgu jaoks ainulaadne. Seda täiendatakse järk-järgult kolmanda rööpaga, et võimaldada tulevast ühistööd 1435 mm rööpmelaiusega raudtee põhivõrguga.
Linnaettevõttel Braunschweiger Verkehrs-AG on praegu 5 trammiliini ja mitu bussiliini. Trammiliinid on järgmised:
Lennuliiklus
Braunschweig-Wolfsburgi lennujaam paikneb linnast põhjas.
Majandus
Braunschweig oli üks Põhja-Saksamaa industrialiseerimiskeskusi. 19. sajandil ja 20. sajandi alguses olid Braunschweigi majandusele suure tähtsusega konservi- ja raudteetööstused ning suhkrutootmine, kuid lõpuks muutusid tähtsamaks muud harud, nagu autotööstus. Konserveerimistööstus hakkas linnast pärast teist maailmasõda kaduma. Kadunud veoautode ja busside tootja Büssingi peakorter asus Braunschweigis. Praegused vabrikud linnas on Volkswagen, Siemens, Bombardier Transportation ja Bosch.
Moebrändil NewYorker, kirjastusel Westermann Verlag, Nordzuckeril, Volkswageni finantsteenustel ja Volkswageni pangal, samuti Volkswageni tarbesõidukite valdusel olid linnas peakorterid. Braunschweigis asusid ka kaks suurt optikaettevõtet: Voigtländer ja Rollei.
1980. aastatel ja 1990. aastate alguses olid arvutifirmadel Atari ja Commodore International linnas arendus- ja tootmisüksused.
Braunschweigis on kaks klaveriettevõtet, mõlemad kogu maailmas tuntud oma instrumentide kõrge kvaliteedi poolest: Schimmel ja Grotrian-Steinweg. Ettevõtted asutati 19. sajandil. Lisaks asub Braunschweigis firma Sandberg Guitars.
Uuringud ja teadus
Braunschweig on olnud oluline tööstuspiirkond. Tänapäeval on see tuntud oma ülikooli ja uurimisinstituutide poolest: eeskätt Johann Heinrich von Thünen Institut, Julius Kühn-Institut ja Friedrich-Loeffler-Institut, mille uurimisvaldkonnaks on taime- ja loomakasvatus. PTB Braunschweig (füüsikalis-tehniline instituut) valduses on aatomkell, mis vastutab DCF77 ajasignaali eest ja määrab kindlaks ametliku Saksa aja. 2006. aastal oli Braunschweigi piirkond kõige rohkem teadus- ja arendustegevusele suunatud piirkond kogu Euroopa Majanduspiirkonnas, investeerides uuringutesse ja tehnoloogiasse 7,1% oma SKP-st. 2014. aastaks oli see näitaja tõusnud 7,7%-ni, millega Braunschweig on jätkuvalt kõige rohkem teadus- ja arendustegevusele suunatud piirkond Saksamaal. Braunschweig nimetati 2007. aastal Saksamaa teaduspealinnaks (Stadt der Wissenschaft 2007).
Braunschweigi Tehnikaülikool (Technische Universität Braunschweig) asutati 1745. aastal ja see on TU9 (üheksa kõige prestiižsemat, vanemat ja suuremat ülikooli Saksamaal, mis keskenduvad masinaehitusele ja tehnoloogiale) vanim liige. Umbes 18 000 üliõpilasega on Braunschweigi Tehnikaülikool suuruselt kolmas ülikool Alam-Saksimaal.
Haridus
Braunschweigis paikneb ka 1415. aastal asutatud gümnaasium Martino-Katharineum. Selle kuulsad õpilased olid Carl Friedrich Gauss, August Heinrich Hoffmann von Fallersleben, Richard Dedekind ja Louis Spohr. Aastast 2004 on Braunschweigis ka rahvusvaheline kool. Teised märkimisväärsed gümnaasiumid on Gymnasium Neue Oberschule, Gymnasium Gaussschule, Gymnasium Kleine Burg, Hoffmann-von-Fallersleben-Schule Braunschweig, Integrierte Gesamtschule Franzsches Feld ja Wilhelm-Gymnasium.
Alam-Saksi ainus kunstiülikool on 1963. aastal Braunschweigis asutatud Hochschule für Bildende Künste Braunschweig (Braunschweigi Kujutavate Kunstide Kolledž). HBK on kunstilis-teaduslik kõrgkool ning kuulub viie suurima kunstikõrgkooli hulka Euroopas. Lisaks paiknes 2010. aastani linnas üks Ostfalia Hochschule für angewandte Wissenschaften, varem Fachhochschule Braunschweig/Wolfenbüttel (Ostfalia Rakenduskõrgkooli) linnakuid.
Ajalugu
pisi|[[Dankwarderode loss]]
Asutamine ja varajane ajalugu
Linna asutamise kuupäev ja asjaolud ei ole teada. Pärimus väidab, et Braunschweig loodi kahe asula ühendamisel, ühe asutas Saksi krahv Brun, kes suri 880. aastal, Okeri jõe ühele kaldale – legend annab asutamisaastaks 861 – ja teine oli legendaarse krahv Dankwardi asula, kelle järgi on nimetatud Dankwarderode loss ('Dankwardi välu loss'), mis rekonstrueeriti 19. sajandil. Linna algne nimi Brunswik on segu nimest Brun ja alamsaksa sõnast wik (ladina vicus), koht, kus kaupmehed puhkasid ja oma kaupu hoidsid. Seega näitab linna nimi ideaalset puhkekohta, kuna see asub koolme juures üle Okeri jõe. Teine linna nime selgitus on, et see pärineb sõnast Brand ('põleng'), viidates kohale, mis tekkis pärast maastiku puhastamist põletamise abil. Linna on esmamainitud Püha Magni kiriku 1031. aasta dokumentides, seal on linna nimi Brunesguik.
Varasemate teadete kohta pole kindel, kas need just Braunschweigi kohta käivad. Arheoloogilised väljakaevamised on näidanud, et linn asutati 9. sajandi teisel poolel. Braunschweigi riimkroonika (1279–1298) annab linna asutamise aastaks 861, ent see on legend. Esialgu nimetati linna Brunswickiks linna asutaja Bruni järgi, kuid Bruni kohta on vähe teada. Braunschweigiks nimetati linna esimest korda 1573.
Keskaeg ja varauusaeg
pisi|püsti|Braunschweigi Püha Blasiuse toomkirik ja lõvikuju
pisi|vasakul|Braunschweig 16. sajandil, "Civitates orbis terrarum", [[Georg Braun ja Frans Hogenberg]]