cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Justinianus II
Mäss ja võimult kukutamine
pisi|Leontius Bütsantsi autorid teatavad, et Justinianuse-vastasele mässule eelnesid kõikvõimalikud märgid ning maagide ja tähetarkade ennustused. Riigis valitsevat ebakindlust süvendas ka pidev teadmatus keisri järjekordsetest sammudest, millele lisandusid sagedased välispoliitilised lüüasaamised. Kuid viimaseks tilgaks niigi pilgeni täitunud pahameelekarikas sai keisri otsus püstitada oma tsirkusefraktsioonile uued tribüünid ja ehitada linna uus uhke purskkaev. Viimase rajamiseks aga tuli kõigepealt purustada sellele ette jääv "patriarhi kirik", kusjuures kõigele lisaks nõudis keiser veel ka patriarhilt eelseisva teo pühitsemist. Selle peale olevat patriarh Kallinikos I (693–705) vastanud, et ta teab ainult kiriku püstitamise, aga mitte purustamise pühitsemise palvet. Kuid pidurdamatu Justinianus nõudis patriarhilt kuulekust ning viimasel ei jäänudki muud midagi üle, kui alluda keisri hullumeelsele tahtele. Paljude Konstantinoopoli elanike meelest aga avas keiser selle jultunud sammuga, mis viis kiriku hävitamiseni, oma tõelise olemuse ning linnas hakkasid levima jutud keisri oletatavast liidust saatanaga. Lisaks sellele teati veel rääkida ettevalmistustest eelseisvaks üleüldisteks tapatalgudeks ja plaanitavast patriarhi tapmisest. Seega oli keisrivastaseks mässuks soodne psühholoogiline õhkkond igati küps.
Justinianuse-vastase mässu etteotsa asus tuntud väepealik Leontios. Keisri käsul oli Leontios 692. aastal heidetud kolmeks aastaks vangi, siis aga ootamatult vabastatud ja määratud vägede ülemjuhatajaks. Kuid Leontios ei unustanud talle osaks saanud ülekohut ja nii asuski ta sobival hetkel keisrivastase rinde etteotsa. Lisaks olevat kunagi üks munk talle ennustanud, et temast saab keiser. Leontiose juhtimisel vabastati vangid, kelle hulgas oli ka palju sõjaväelasi, ning suunduti patriarhi juurde toetust otsima. Arusaadavalt ei vajanud keisrit vihkav patriarh eriti pikka veenmist. Ta ilmus üsna pea rahva ette ja andis oma õnnistuse toimuvale riigipöördele. Sel ajal kostsid rahva seast juba otseselt üleskutsed: "Purustagem Justinianuse kondid!" ning rahvamass tungis keisripaleesse. Justinianus vangistati ja toodi Leontiose palge ette. Mõnede bütsantsi autorite kirjelduse kohaselt leidis see sündmus aset hipodroomil.
Austusest Justinianuse kuulsa nime vastu kinkis Leontios talle elu, kuid välistamaks nüüd juba endise keisri edasisi võimunõudlusi, ta sandistati. Nimelt anti käsk lõigata Justinianuselt nina, mis on ka andnud mõnikord esineva Justinianus II hüüdnime – Ninatu. Pärast seda saadeti sandistatud endine keiser välja Krimmi, Hersonesose linna, mis oli tol ajal üheks peamiseks pagendamise paigaks. Kõikide poolt vihatud Justinianuse soosikud aga tapeti.
Leontios sai valitseda vaid mõned aastad ning 698. aastal toimus taas riigipööre ning võimule tuli teine väepealik, kes hakkas kandma nime Tiberios III.
Tiberios mõistis suurepäraselt, et pagenduses viibival Justinianusel on temast tunduvalt rohkem õigust troonile, ning ta püüdis igati, kas saada väljasaadetud ekskeisrit oma valdusse või organiseerida tema tapmist.
Pagendusaastad
Justinianus oli tol ajal lesk. Tema naine oli maetud kuulsa keisrinna Theodora kõrvale, mis pidi veelgi rõhutama keisri seost oma suure eelkäia Justinianus l-ga. Vaba mehe staatus aga võimaldas Justinianusel sõlmida poliitiline abielu khaani õega, mis kinnitas veelgi kahe valitseja vahel kujunenud liitu. Lisaks kõigele sai keisri uus abikaasa enesele sümboolse ja märgilise tähtsusega uue nime Theodora. Kui teated nendest sündmustest Konstantinoopolisse jõudsid, siis saatis Tiberios khaani juurde oma saadikud palvega anda Justinianus välja. Kui see variant aga khaanile sugugi ei sobi, siis soostus Tiberios lahkesti endise keisri tapmisega. Loomulikult lubati khaanile selle eest rikkalikku vaevatasu. Konstantinoopolist olevat saadetud sedavõrd rohkesti kulda, et khaan võttis ettepaneku vastu ja andis loa Justinianus surmata. Tapatöö täitmise jaoks oli Tiberios lähetanud koos saadikutega spetsiaalsed mõrvarid. Kuid khaani rahaahnusest sündinud kavatsusest sai teada tema õde, kes kibekähku hoiatas oma abikaasat Justinianust. Asjast kuulda saanud, kutsus füüsiliselt väga tugev Justinianus mingil tühisel ettekäändel potentsiaalsed mõrvarid ühekaupa enese juurde ja kägistas nad oma käega. Kuigi khaan väitis hiljem, et tal pole mingeid kurje kavatsusi mõtteski olnud, ei saanud Justinianus tema õukonda enam pikemalt jääda. Selleks oli olukord muutunud juba liiga ohtlikuks. See aga tähendas, et tuli kiiremas korras tegutseda, ning Justinianus saatiski salaja oma raseda abikaasa varjule ning põgenes. Seekord sai tema sihiks Bulgaaria. Just sealselt khaanilt lootis ta nüüd abi leida. Kuid merel tabas põgenike laeva, millega olid juba liitunud toetajad Krimmist, erakordselt tugev torm. Legendi järgi olevat üks Justinianuse kaaslastest talle üle tuule ja raju kisanud: "Me upume! Tõota Jumalale, et kui ta annab sulle tagasi sinu riigi, siis tänutäheks pääsemise eest lubad sa oma vaenlastele mitte kätte maksta!" Justiniaus aga olevat sellele üleskutsele vastanud: "Kui ma peaks kellegi neist ellu jätma, siis Jumal uputagu mind!" Ja et keisri laev tuli tormist välja ja jäi vee peale püsima, siis sai Justinianus Jumalalt endalt kinnituse edasiseks tegutsemiseks.
Tõus uuesti võimule
Bulgaaria valitseja juurde jõudes pakkus Justinianus abi eest väärilist tasu ning lisaks oma tütart talle naiseks. Bulgaarlased võtsidki selle pakkumise vastu ja 705. aasta suvel ilmus Justinianus koos uute liitlastega ootamatult Konstantinoopoli müüride alla. Väidetavalt olevat Justinianus kolme päeva jooksul nõudnud, et talle avataks väravad, viidates oma seaduslikule õigusele asuda troonile. Vastuseks kõlasid müüridelt vaid naer ja pilked. Linna kaitsjad olid endas kindlad, sest nende arvates ei kujutanud bulgaarlaste ratsavägi vägevatele müüridele mingit ohtu. Kuid ööl vastu neljandat piiramispäeva hiilis hulljulge Justinianus ühes väikese sõjasalgaga mööda veetorustikku linna. See oli niivõrd ootamatu käik, et kui nüüd Justinianust ja tema sõdureid järsku teisel pool müüre nähti, puhkes Tiberiose pooldajate seas paanika ja sissetungijad hõivasid praktiliselt vastupanuta keisripalee. Kuidas nendel hetkedel käitus Tiberios, pole täpselt teada, kuid põgenemisel võeti ta kinni ja toodi tagasi pealinna. Mõne aja pärast toodi kloostrist kohale ka teine usurpaator Leontios ning nad hukati üheskoos.
II valitsemisaeg
Pärast kümneaastast pausi oli Bütsantsi troonil taas Justinianus II; algas tema valitsemisaja teine periood. Esimese ettevõtmisena asus keiser ellu viima kunagi uppuval laeval antud lubadust ning linnas algasid ulatuslikud vahistamised ja hukkamised. Kõigepealt puudutasid need repressioonid mõlema vahepealse keisri toetajaid. Keisrid-usurpaatorid ise aga heideti esimeste Justinianuse poolt korraldatud mängude ajal keisri jalgade ette ning Justinianus vaataski mängud lõpuni, üks jalg ühe, teine teise maaslamaja kaelal. Justinianus ei unustanud kätte maksta ka patriarhile, kes oli omal ajal kiitnud heaks tema troonilt kukutamise. Patriarh jäeti silmanägemisest ilma ja saadeti Rooma paavsti järelevalve alla. Kokkuvõtvalt võibki öelda, et Justinianuse teise valitsemisaja alguse üheks olulisemaks tegutsemismotiiviks sai kättemaks. Kuid bulgaarlasi, kelle abita poleks Justinianus trooni tagasi saanud, ta linna rüüstama ei lasknud. Konstantinoopolisse lubati siseneda vaid nende väepealikul, kes sai heldekäeliselt kingitusi ning kõige krooniks veel esimese barbarina-paganana tseesari aunimetuse.
Kuivõrd ettearvamatud olid Justinianuse sammud, seda iseloomustab episood, mis on seotud tema naise Theodora tagasitoomisega Konstantinoopolisse. Paari laeva asemel saatis keiser naisele järele terve laevastiku, mis aga suures osas tormis hukkus. Selle peale olevat khaan, kelle kätte õde oli vahepeal sattunud, öelnud: "Miks sa käitud nii mõtlemault? Kas sa poleks võinud saata naise järele kaht-kolme laeva, mitte hukutada nii palju inimesi. Või arvad, et võtad teda sõjaga?"
Justinianuse teisel valitsemisajal toimus Bütsantsi ajaloo viimane paavsti visiit Konstantinoopolisse (järgmine paavsti visiit toimus alles 1967. aastal). Seejuures andis Justinianus käsu võtta paavst vastu auavaldustega, mis olid ette nähtud vaid keisrile enesele. Esimesel kokkusaamisel suudles keiser kõigepealt paavsti jalgu ja alles seejärel embas teda. Üldiselt aga on seda ajaloolist kohtumist kirjeldatud bütsantsi autorite poolt suhteliselt vaoshoitult, mis seletub ilmselt sellega, et keisri poolt paavsti suhtes üles näidatud aupaklikkus ei sobinud hilisema klišeega Justinianusest kui läbinisti halvast valitsejast.
Vahetult enne paavsti saabumist otsustas aga keiser karistada Ravenna elanikke, kes olid omal ajal toetanud tema kukutajaid. Ning selle kättemaksu viis ta ellu väga salakavalalt. Vastavalt vanale tavale korraldati Konstantinoopolist saabunud laevastikule linnas pidulik vastuvõtt, aga järgmisel päeval pakkusid juba külalised omalt poolt pidulik söömaaja. Lauad olid kaetud sealsamas laevade läheduses ja kui väljapaistvatest linlastest külalised asusid sööma, siis vangistati nad ootamatult, nende käed pandi raudu ja nad heideti laevade trümmidesse. Seejärel tõstsid keisri laevad kiiruga purjed ning lahkusid sadamast. Kui nad mõne aja pärast jõudsid Konstantinoopolisse, siis enamik röövitud ravennalastest tapeti või sandistati. Viimaste seas oli ka Ravenna piiskop, kes jäi ilma silmanägemisest. Loomulikult ei suurendanud Justinianus sellise sammuga ltaalia linnade juba niigi vähest sümpaatiat enda vastu. Paavst aga oma kodumaal toimunut hukka ei mõistnud, sest ta oli parajasti Ravenna piiskopiga tülis. Paavsti arvates oligi kõik vaid taevaseks karistuseks kõrgile piiskopile.
Teine võimult tõukamine & surm
pisi|Bütsants 711. aastal Justinianus II valitsemisaja lõpus Justinianuse järgmine karistusoperatsioon oli suunatud Hersonesose linna vastu, millele ta tahtis kätte maksta omaaegse kavatsuse eest loovutada ta võimu haaranud Tiberiosele. Kuid ajaloolased on pakkunud ka võimalust, et sündmuste seesugune esitus oli pigem bütsantsi autorite liialdus ning et tegelikult soovis keiser oma sõjakäiguga vaid säilitada linna Bütsantsile. Igatahes saatis Justinianus teele suure laevastiku. Kuna Hersonesose puhul oli tegemist traditsioonilise väljasaatmiskohaga, siis kasutati juhust ja ühel laevadest viibis ka pagendatud õukondlane Vardan. Ühe versiooni järgi polevat laevastikul linna vallutada õnnestunud. Teise järgi aga linn vallutati, kuid keiser ei jäänud rahule linlaste liiga leebe karistamisega ja kutsus laevad tagasi. Kõik need sündmused toimusid sügisel, kui meri oli sagedasti tormine, ning ühe tormi ajal suurem osa karistusekspeditsioonis osalenud laevadest uppus. Bütsantsi autorid toovad hukkunud laevade arvuks 73 või isegi 83. Verejanulist keisrit polevat aga kurvastanud ei laevade ega inimeste kaotamine, pigem vastupidi, ta olla isegi rõõmustanud. Loomulikult pole keisri reaktsioon täpselt teada ning niisuguse interpretatsiooni võib omistada hilisematele Justinianuse vaenlastele. Mõne aja möödudes saatis keiser teele uued laevad. Kui need jõudsid Hersonesose alla, siis lubati laevastiku juhid läbirääkimiste ettekäändel linna, seal aga nad tapeti ning linlased kuulutasid keisriks väljasaadetud Vardani, kes sai endale nimeks Philippikos.
Teatele Hersoneseses juhtunust vastas Justinianus uute veriste tapatalgutega, klaarides julmalt arved kõigiga, kes tema arvates olid toimunud läbikukkumises süüdi. Pärast viha väljavalamist saatis keiser teele juba kolmanda laevastiku, millele oli antud käsk teha linn maatasa ja hävitada kõik elanikud. Kuid linna vallutada ei õnnestunud ning Justinianust suurepäraselt tundval vägede ülemjuhatajal ei olnud muud võimalust eluga pääseda, kui minna vastaspoolele üle.
Uudised järjekordsest läbikukkumisest jõudsid Justinianuseni ajal, kui ta oli parajasti pealinnast eemal. Teade mässust jõudis temani praktiliselt samal hetkel, kui ta nägi mässuliste laevastikku sisenemas juba Konstantinoopoli sadamasse. Väidetavalt tormas Justinianus seepeale kohe linna poole, kuid jäi hiljaks. Philippikos oli jõudnud selles võidujooksus varem kohale ning linn alistus talle igasuguse vastupanuta. Kõik järgnev aga toimus üsna kiirelt, kuna Justinianusega jäänud sõdureid õnnestus suhteliselt kerge vaevaga veenda keisrit maha jätma – Justinianuse julmus oli suutnud külvata vaid hirmu, kuid mitte truudust. See saigi tema jaoks saatuslikuks ning ta jäi sisuliselt toetuseta. 711. aasta 7. detsembril võeti Justinianus kinni ning hukati. Tema pea aga saadeti Philippikosele. Et kogu riigis uue keisri võimuletulekust teada anda, lähetati Justinianuse pea hiljem veel ka Itaaliasse. Roomas olevat see vastu võetud suure kurbusega, Ravennas aga vastupidi - suure rõõmuga.
Hiina nelk
Hiina nelk (Dianthus chinensis) on taimeliik nelgiliste sugukonnast nelgi  perekonnast.
Saasteaine
Saasteaine (ka reoaine, pollutant) on inimtegevuse tagajärjel keskkonda (õhku, vette, mulda) sattunud aine, mis enamasti mõjub negatiivselt inimesele ja teistele organismidele. Saasteaine võib olemuselt olla nii tahke, vedel kui ka gaasiline.
Kui tavaliselt räägitakse saasteainetest kui keemilistest ühenditest, siis lisaks neile arvatakse siia ka müra ja vibratsioon, mõnikord ka ümbritseva keskkonna temperatuuri esilekutsutud muutumine.
Saasteainete sattumist keskkonda nimetatakse saastumiseks.
Sõltuvalt sellest, millisesse keskkonda saasteaine jõuab saab eristada õhusaastust, veereostust, mullasaastust jne.
Paljude saasteainete kohta on fikseeritud lubatud piirkontsentratsioonid (LPK), mille juures need ained veel otseselt keskkonnale ega inimesele ohtlikud pole.
Oklahoma
Oklahoma (tšerokii keeles Asgaya gigageyi; pooni keeles Uukuhuúwa; kajuka keeles Gahnawiyo‘geh) on osariik Ameerika Ühendriikide keskosas. Põhjas piirneb see Kansase, lõunas ja läänes Texase, loodenurgas Colorado ja New Mexico, kirdes Missouri ja idas Arkansase osariigiga. Rahvastikuarvestuse süsteemis ja enamasti ka kultuuriliselt liigitatakse Oklahoma lõunaregiooni. Oklahoma osariik moodustati Oklahoma territooriumi ja Indiaani territooriumi aladest ning võeti Ameerika Ühendriikide koosseisu 46. osariigina 16. novembril 1907.
Osariigi nimi tuleb tšokto keelest. Oklahoma ingliskeelne hüüdnimi on Sooner State, mis viitab valgetele asunikele (sooners), kes siirdusid paremate maatükkide saamise lootuses Indiaani territooriumile enne seal maade jagamise ametlikku algust 1889. aastal. Oklahoma elanike ehk oklahomalaste kohta kasutatakse inglise keeles mitteametlikult ka sõna Okies. Kuna Oklahoma asub ajalooliselt Ameerika Ühendriikide föderaalvalitsuse poolt indiaanlaste kasutusse jäetud aladel, kõneldakse seal tänaseni 25 indiaani keelt, rohkem kui üheski teises osariigis.
Oklahoma on Ameerika Ühendriikide suuruselt 20. ja rahvaarvult 28. osariik. Selle suurim linn ja ühtlasi pealinn on Oklahoma City. Tulsa ja Oklahoma City on ka Oklahoma peamised majanduskeskused – nende suurlinna-aladel elab kokku umbes kaks kolmandikku osariigi elanikkonnast. Oklahoma osariik on oluline maagaasi, nafta ja põllumajandussaaduste tootja. Lisaks energeetikale ja põllumajandusele on Oklahoma peamised majandusharud infotehnoloogia, transport, biotehnoloogia, lennundus ja kaitsetööstus. Madalad naftahinnad on Oklahoma majandust 21. sajandi teisel kümnendil tugevalt kahjustanud – kui 2006. aastal oli osariik Ameerika Ühendriikide üks kiiremalt kasvavaid majandusi, siis 2015. aastal vähenes Oklahoma majandus osariikidest kõige kiiremini.
Looduslikult on Oklahomas ülekaalus tasandikud ja preeriad, kuid leidub ka madalaid mäestikke, lavamägesid ja metsasid. Suurem osa Oklahomast jääb kolme loodusregiooni aladele – läänes Suur tasandik, osariigi keskosas preeria, savannide ja metsade segaregioon Cross Timbers, idas metsadega kaetud mägismaa Interior Highlands. Selles piirkonnas esineb tihti ohtlikke ilmastikunähtusi.
Oklahoma osariigi ametlikud lühendid on OK (sihtnumbrite süsteemis), US-OK (ISO 3166 standardi kohaselt) ja Okla. (Associated Pressi lühendite süsteemis).
Etümoloogia
Oklahoma nimi tuleb tšoktokeelsest fraasist okla humma, mis tähendab otsetõlkes 'punased inimesed' või 'punane rahvas'. Tšoktode pealik Allen Wright pakkus nime välja 1866. aastal Ameerika Ühendriikide valitsusega peetud läbirääkimistel Indiaani territooriumi üle. Tema nägemuses pidi Indiaani territoorium olema kõiki indiaanlasi hõlmav üksus Ameerika Ühendriikide indiaaniasjade superintendendi juhtimise all. Okla humma oli tšoktokeelne vaste sõnale 'indiaanlased', mida kasutati Põhja-Ameerika põliselanike kirjeldamiseks tervikuna. Hiljem kinnistus see fraas Indiaani territooriumi aladel moodustatud Oklahoma territooriumi nimes ja kiideti ametliku nimena heaks 1890. aastal, pärast nende alade avamist valgetele asunikele.
Geograafia
Oklahoma on Ameerika Ühendriikide suuruselt 20. osariik. Selle kogupindala on 181 037 km², millest 177 660 km² on maad ja 3377 km² vett. Veekogude all on 1,9% osariigi pindalast. Oklahoma on üks kuuest osariigist, mis moodustavad sirge joonena põhjast lõunasse kulgeva niinimetatud piiririba. Osaliselt asub Oklahoma Suurel tasandikul, 48 üksteisega piirneva Ameerika Ühendriikide osariigi geograafilise keskpunkti lähistel. Põhjas piirneb Oklahoma osariik Kansase, lõunas ja läänes Texase, loodenurgas Colorado ja New Mexico, kirdes Missouri ning idas Arkansase osariigiga. Suurem osa Oklahoma ja Texase piirist kulgeb mööda Lõuna-Oklahoma aulakogeeni, kitsast ja sügavat aluskorra vagumust, kus voolab kahe osariigi piiriks olev Red Riveri jõgi.
Cimarroni maakond Oklahoma eenduvas loodenurgas on ainus maakond Ameerika Ühendriikides, millel on piir nelja osariigiga: New Mexico, Texase, Colorado ja Kansasega.
Pinnamood
Oklahoma asub Suure tasandiku ja Ozarki platoo vahel Mehhiko lahe valglas, ulatudes oma loodepiiril asuvatest kõrgetest tasandikest kaguosa madalate märgaladeni. Kõrguste muutumist loodest kagusse väljendavad ka osariigi kõrgeim ja madalaim punkt. Osariigi kõrgeim tipp Black Mesa (1516 m² merepinnast) asub Oklahoma eenduvas loodenurgas. Osariigi madalaim koht, mille kõrgus on vaid 88 m merepinnast, asub Little Riveri jõel Oklahoma kagupiiril Idabeli linna lähistel.
Oklahoma on Ameerika Ühendriikide geograafiliselt üks mitmekesisemaid osariike. See on üks neljast osariigist, mille territooriumil asub üle kümne ökoregiooni. Oklahoma aladel eristatakse kokku 11 ökoregiooni, mis tähendab, et ruutkilomeetri kohta on neid rohkem kui üheski teises osariigis. Ka siin ilmnevad suured erinevused osariigi ida- ja lääneosa vahel: kui Ida-Oklahomas on kaheksa ökoregiooni, siis Lääne-Oklahomas on neid ainult kolm. Ökoregioonide vähesust kompenseerib osariigi lääneosas haruldaste taimeliikide suur hulk.
Osariigi territooriumile jääb neli suuremat mäestikku: Ouachita mäed, Arbuckle'i mäed, Wichita mäed ja Ozarki mäed. Ozarki ja Ouachita mäed moodustavad osa Interior Highlandsi mägismaast ning kujutavad endast ainsat suuremat mägist piirkonda Apalatšide ja Kaljumäestiku vahel. Põhja-Oklahoma keskossa ulatub künkaline Flint Hillsi preeriavöönd. Osariigi idapiiri lähistel asuvat Cavanal Hilli on kohalikud turismiametnikud nimetanud maailma kõrgeimaks künkaks, kuid tegelikult on selle kõrgus 609 m maapinnast ja 727 m merepinnast, mistõttu on see ikkagi pigem mägi.
Oklahoma loodenurga poolkõrbelise kliimaga kõrgtasandikel leidub vaid väheseid metsaalasid; piirkonda iseloomustab laineline või tasane maastik, mida killustavad kohati kanjonid ja lavamäestikud nagu Klaasmäed. Osariigi edelaosas domineerivad Wichita mäed koos osaliste tasandikega, mille vahele kiiluvad väikesed isoleeritud mäestikud nagu Antelope Hills. Oklahoma keskosas on valdavaks üleminekupreeriad ja tammesavannid. Osariigist umbes kolmandiku moodustavas idaosas laiuvad lääne–idasuunaliselt paiknevad Ozarki ja Ouachita mäed, mille kõrgus kasvab järk-järgult itta liikudes.
Oklahoma veestiku moodustavad enam kui 500 jõge ja oja ning 200 järve, millest enamik on tekitatud vooluveekogudele paisude abil. Enamik osariigist jääb kahte peamisse, Red Riveri ja Arkansase jõe valglasse, kuigi ka Lee ja Little Riveri jõgedel on küllaltki märkimisväärsed valglad.
Elusloodus
Kuna Oklahoma asub mitme geograafilise piirkonna ristumispunktis, on osariik oma suurusega võrreldes bioloogiliselt väga mitmekesine. Metsad katavad umbes 28% Oklahoma territooriumist. Nii kõrg- kui ka madalrohustu preeriad osariigi kesk- ja lääneosas toetavad ulatuslikke ökosüsteeme, kuigi suures osas on looduslik rohttaimestik tänapäevaks asendunud põllumajanduslike kultuurtaimedega. Oklahoma väheste sademetega lääneosas domineerivad ökosüsteemide seas madalrohustu preeriad ja põõsastikud, kuigi kuni osariigi loodetipuni välja leidub jõgede lähistel ja ojasängides ka valgeid mände, kollaseid mände ja kadakaid. Oklahoma kirdeosas leidub mitmeid haruldasi, disjunktsioonilise levikuga liike nagu suhkruvaher, suurehambune vaher, pudelpuu ja virgiinia tamm.
Osariigi kaguosas on valitsevaks padurid, küpressimetsad, heitlehised metsad ning segametsad siilmändide, tõrvikumändide ja väikeste saabalpalmidega, samal ajal kui edelaosas on ülekaalus metsad, kus kasvavad virgiinia kadakad, tähttammed ning mitut liiki jalakaid ja mände.
Mitmekesine on ka Oklahoma loomastik. Osariik on koduks valgesaba-pampahirvele, mustsaba-hirvele, harksarvikule, vapitile, koiotile, puumale ja punailvesele, lindudest võib seal leida vutte, tuvilasi, kardinallasi, faasaneid, valgepea-merikotkast ja punasaba-viud. Preeria ökosüsteemides on tavapärased asukad ameerika piison, preeriapüü, mäger ja vöölased, osariigi loodenurga madalate rohttaimedega preeriates asuvad riigi ühed suuremad rohtlahaukurite kolooniad. Oklahoma keskosa Cross Timbersi regioonis, kus preeria läheb üle metsadeks, elab 351 selgroogsete liiki. Kagus asuvates Ouachita mägedes elavad baribal, rebane, hallrebane ja Põhja-Ameerika jõesaarmas, kokku asustab osariigi kaguosa 328 eri liiki selgroogseid. Samas piirkonnas elab ka ameerika alligaator.
Kliima
Oklahoma asub niiskes subtroopilises piirkonnas, üleminekutsoonis põhjapoolse niiske mandrilise kliima, läänepoolse poolkõrbelise kliima ning osariigi kesk-, lõuna- ja idaosas valitseva niiske subtroopilise kliima vahel. Enamik osariigist paikneb piirkonnas, mida tuntakse Tornado Alley nime all ning mida iseloomustab Kanadast lähtuvate külmade kuivade õhumasside, Mehhikost ja Ameerika Ühendriikide edelaosast lähtuvate soojade või kuumade kuivade õhumasside ning Mehhiko lahelt saabuvate soojade niiskete õhumasside sage segunemine. Nende kolme vastandliku õhuvoolu vastasmõju tekitab ohtlikke ilmastikunähtusi (tugevaid äikesetorme, nendega kaasnevaid laastavaid tuuli, rahet ja trombe) märksa sagedamini kui enamikus maailma piirkondades. Aastas tabab osariiki keskmiselt 62 trombi, mille poolest on Oklahoma Ameerika Ühendriikide osariikide seas Texase, Kansase ja Florida järel neljandal kohal.
Kuna Oklahoma asub erineva temperatuuri ja õhuvooludega tsoonide kokkupuutepunktis, võivad ilmamustrid osariigis väga lühikese aja jooksul ja väga väikesete vahemaade tagant olulisel määral muutuda. Näiteks 11. novembri 1911 pärastlõunal oli õhutemperatuur Oklahoma Citys 28 °C (selle kuupäeva soojarekord), siis sööstis aga enneolematu intensiivsusega üle osariigi arktiline külmalaine, mis tõi keskööks kaasa õhutemperatuuri langemise –8 °C (selle kuupäeva külmarekord); nii langes 11. novembri sooja- ja külmarekord täpselt samale päevale. See fenomen on ka mitmete piirkonda tabanud trombide põhjuseks, näiteks 27.–28. aprillil 1912, mil sooja ja külma frondi põrkumisel tekkis päeva jooksul igas tunnis keskmiselt üks tromb.
Oklahoma kesk-, lõuna- ja idaosa niisket subtroopilist kliimat (Köppeni kliimaklassifikatsioonis Cfa) mõjutavad tugevalt Mehhiko lahelt niiskust toovad lõunatuuled. Lääne poole liikudes läheb kliima osariigi loodenurga eenduvas osas ja teistes Lawtonist läände jäävatel aladel järk-järgult üle poolkõrbeliseks tsooniks (Köppeni kliimaklassifikatsioonis BSk), kuhu lõunast tulev niiske õhk jõuab harva. Samamoodi väheneb idast läände sademete hulk ja õhutemperatuur. Oklahoma kaguosas on aasta keskmine õhutemperatuur 16 °C ja aasta keskmine sademete hulk 1210 mm, samal ajal kui osariigi loodenurga kõrgematel aladel on aasta keskmine temperatuur 14 °C ja aasta keskmine sademete hulk alla 500 mm.
Peaaegu kogu Oklahomas on talv kõige kuivem aastaaeg. Kuu keskmine sademete hulk kasvab oluliselt kevadel, saavutades tipu mais, mis on suuremas osas Oklahomast aasta sademerikkaim kuu. Sel ajal esineb sagedasi, vahel väga tugevaid äikesetorme. Juuni algus võib olla veel sademerohke, kuid enamikul aastatel väheneb sademete hulk juunis ja juuli alguses tuntavalt. Kesksuvi (juuli ja august) on suuremas osas Oklahomast teine kuivaperiood, mil kauakestvate kuumahoogude vahel esineb sporaadilisi äikesetorme. Kõige kuumematel suvedel on tavapärased põuad – näiteks 1934., 1954., 1980. ja 2011. aasta suvel ei sadanud nädalaid vihma ja õhutemperatuur püsis üle 38 °C. Keskmine sademete hulk hakkab taas kasvama septembrist oktoobri keskpaigani, mis kujutab endast aasta teist sademerohket perioodi. Seejärel oktoobrist detsembrini sademed taas vähenevad.
Kogu osariigi ulatuses ei ole haruldased õhutemperatuurid üle 38 °C või alla –18 °C, kuigi Oklahoma kesk- ja kaguosas langeb temperatuur harva alla 0 °C. Lund sajab keskmiselt alla 10 cm lõunas kuni üle 51 cm osariigi eenduvas loodenurgas Colorado piiril. Oklahoma soojarekord 49 °C on talletatud neljal korral: 18. juulil 1936 Alvas, 19. juulil 1936 ja 12. augustil 1936 Altuses ning 10. augustil 1936 Poteau's. Oklahoma külmarekord –35 °C mõõdeti 10. veebruaril 2011 Nowatas.
Oklahoma osariigi Normani linnas asub mitu ilmastiku uurimise keskust, näiteks Storm Prediction Center ja National Severe Storms Laboratory, aga samuti koolituskeskus Warning Decision Training Division.
Väetamine
Väetamine on põllumajanduslik tegevus, mille käigus mulda viiakse taimede kasvu soodustamiseks väetist, mis sisaldab taimetoiteelemente.
Oklahoma
Kaitse- ja puhkealad
Oklahomas on kokku 33 osariigi alluvuses maastikukaitseala, kolm rahvusparki, kolm metsa- ja preeriakaitseala ning laialdane loodusreservaatide võrgustik. Tähtsaim metsakaitseala on 1907. aastal president Theodore Roosevelti korraldusel asutatud Ouachita rahvusmets, mis asub Oklahoma ja Arkansase osariigi territooriumil. See on vanim metsakaitseala lõunaosariikides ja hõlmab üle 7280 km². Oklahoma metsadest on föderaalvalitsuse omandis kokku alla 5%.
Väetamine
Sõltuvalt väetamise ulatusest saab eristada hajusat ja paiklikku väetamist, esimesel juhul väetatakse taimi kogu nende kasvuala (põllu) ulatuses, paiklikul väetamisel aga suunatakse väetis taimele võimalikult lähedale.
Oklahoma
Kaitse- ja puhkealad
Kesk-Oklahoma põhjaosas asuv Tallgrass Prairie Preserve on maailma suurim kõrgrohustu preeria kaitseala (158 km²). See on osa ökosüsteemist, mis minevikus hõlmas 14 praeguse osariigi territooriumi, kokku ligi 690 000 km², aga millest inimtegevuse tulemusel on tänaseks säilinud ainult vähem kui 4%. Lisaks asub Oklahoma kirdeosas veel teine preeriakaitseala, Black Kettle National Grassland, mis hõlmab 127 km² preeriat. Wichita Mountains Wildlife Refuge on vanim ja suurim üheksast Oklahoma territooriumil asuvast National Wildlife Refuge'i süsteemi looduskaitsealast. See asutati 1901. aastal ja katab ligi 239 km² suuruse ala.
Suurim Oklahomas asuvatest föderaalvalitsuse alluvuses pargi- ja puhkealadest on Chickasaw National Recreation Area, mis hõlmab 18 km². Muud olulised pargid ja puhkealad on veel Santa Fe ja Pisarate raja ajaloolised marsruudid, ajaloomälestiste registrisse kantud Fort Smith ja Washita lahinguväli ning Oklahoma City rahvusmemoriaal.
Ajalugu
Teadaolevalt esimese eurooplasena läbis Oklahoma alasid 1541. aastal hispaania konkistadoor ja maadeavastaja Francisco Vázquez de Coronado, kes otsis aastatel 1540–1542 müütilist Cíbola seitset kullast linna. Coronado ekspeditsioon, mis lõppes ebaõnnestumisega, läbis ainult Oklahoma eenduvat loodenurka. Kuigi hispaanlased tegid uurimisretki Oklahoma aladele ka hiljem – tuntuim neist on Juan de Oñate ekspeditsioon 1601. aastal – nad piirkonda ei koloniseerinud. 1682. aastal kuulutas prantsuse maadeavastaja René-Robert Cavelier, Sieur de La Salle kõiki Mississippi jõe äärsed maad Prantsusmaa kuninga valduseks. 1719. aastal tegid prantslased Oklahoma aladele kaks uurimisretke, otsides kauplemisvõimalusi kohalike indiaanlaste ja kaugemal asuvate Hispaania asundustega – Jean-Baptiste Bénard de la Harpe kulges mööda Red Riveri jõge tänase Oklahoma lõunapiiril ja Claude Charles du Tisné uuris tänase Oklahoma põhjaosa. Prantslased rajasid Oklahoma aladele ka kaubaposte, kuid alalist eurooplaste asustust seal veel ei tekkinud.
18. sajandi lõpuks oli indiaani asustus Oklahoma aladel mitmekesine ja kirev. Vitšita indiaanlased elasid põlluharijate ja küttide-korilastena veeteede ääres Oklahoma kesk- ja lõunaosas. Läänepoolsetel aladel domineerisid nomaadilise eluviisiga komantšid ja apatšid, kes järgnesid Suurel tasandikul piisonikarjadele. Kirdes elasid põlluharijate ja küttide-korilastena kuapad. Kõige hiljem saabusid oseidži indiaanlased, kes asustasid samuti Oklahoma kirdeosa. Nemad elatusid peamiselt põlluharimisest, kuid organiseerisid ka suuri piisonijahte läänes laiuvatel tasandikel. Oseidži indiaanlased korraldasid ka röövretki vitšitade küladesse.
19. sajand
Oklahoma läks ametlikult Ameerika Ühendriikidele 1803. aastal Louisiana ostuga, kui Prantsusmaa esimene konsul Napoléon Bonaparte müüs Prantsusmaa valdused Mississippi jõest läänes (Uus-Prantsusmaa) Ameerika Ühendriikidele. Oklahoma alade haldusterritoriaalne kuuluvus muutus esialgu tihti: 1804–1805 kuulusid need Indiana territooriumi, 1805–1812 Louisiana territooriumi, 1812–1819 Missouri territooriumi ja alates 1819. aastast Arkansase territooriumi koosseisu.
Kui algselt pidid indiaanlastele jääma kõik alad Mississippi jõest läänes, liikus euroopa päritolu ameeriklaste asuala ometi üha enam lääne poole ja föderaalvalitsus legaliseeris piirimuutused indiaani hõimudega sõlmitud üha uute lepingutega. 1828. aasta lepingutega kehtestati indiaanlaste asuala piir umbes seal, kus asub tänapäeval Oklahama ja Arkansase osariigi piir. 19. sajandi edenedes aeti üha enam indiaanlasi Ameerika Ühendriikides oma esivanemate maadelt minema ja küüditati indiaanlastele eraldatud aladele eurooplaste püsiasustusest lääne pool, muuhulgas tänase Oklahoma aladele ja selle ümbrusse. 1830. aasta indiaanlaste ümberasustamise seadus andis presidendile õiguse võõrandada indiaanlaste maid Mississippi jõest idas. Esimesena viiest tsiviliseeritud hõimust küüditati 1831. aastal Ameerika Ühendriikide kaguosast tšoktod. Seda küüditamist hakati nimetama "pisarate rajaks", kuigi tänapäeval kasutatakse seda mõistet enamasti hilisema tšerokiide küüditamise kontekstis. 1834. aastal määrati kindlaks Indiaani territooriumi piirid, mille raamesse jäi ka Oklahoma.
1838. aastal küüditati Oklahomasse 17 000 tšerokiid ja nende 2000 mustanahalist orja. Nad asustati aladele, mis kuulusid enne oseidži ja kuapa indiaanlastele. Üha ulatuslikuma indiaanlaste ümberasustamise tulemusel elas 1889. aastaks Indiaani territooriumil enam kui 30 indiaanirahvast ja -hõimu. Samal ajal oli Indiaani territooriumi ala pidevalt vähenenud, sest varem osaliselt selle alla kuulunud Kansas sai osariigiks 1861. aastal ja Nebraska 1867. aastal. Ameerika Ühendriikide kodusõja ajal astusid mitmed hõimud lepingulistesse suhetesse Ameerika Riikide Konföderatsiooniga või toetasid konföderatsiooni mitteametlikult. Orjus kaotati Indiaani territooriumil alles 1866. aastal, kui sealsed hõimud sõlmisid Ameerika Ühendriikidega uued lepingud.
Pärast kodusõda püüdsid Texase karjafarmid sammu pidada kasvanud nõudlusega Ameerika Ühendriikide idaosa linnades ja neile oli oluline toimetada kariloomad Oklahomast põhja poole Kansasesse, kus olid olemas loomade transpordiks vajalikud raudteeühendused. Seetõttu hakkasid kauboid Indiaani territooriumile illegaalselt rajama karjateid. 1881. aastal kulges neli viiest lääne piirialade peamisest karjateest läbi Indiaani territooriumi. Valgete asunike kasvanud kohalolu Indiaani territooriumil mõjutas Ameerika Ühendriikide parlamenti 1887. aastal vastu võtma Dawesi seadust, mis jagas seni hõimudele kuulunud maad perekondlikeks kruntideks, mis ühelt poolt soodustas põllumajandusega tegelemist ja eraomandi põhimõtete omaksvõtmist indiaanlaste seas, kuid viis samal ajal maa võõrandamiseni föderaalvalitsuse kasuks. Selle protsessi tulemusel lõhuti senine reservaatide süsteem ja hõimustruktuur, võõrandati umbes 50% indiaanlaste maadest ja kiirendati traditsiooniliste indiaani kultuuride hääbumist. Võõrandatud maa müüdi raudteefirmadele ja valgetele asunikele.
Korraldati mitmeid maadejagamisi, mille raames jagati välja neid Indiaani territooriumi maa-alasid, mis enne olid valgetele asunikele suletud. Need jagamised algasid tavaliselt kindlal kuupäeval ja kellaajal ning maatükid anti välja vastavalt sellele, kes esimesena kohale jõudis. Asunikke, kes ületasid piiri ebaseaduslikult enne ametlikku maadejagamise algust ehk jõudsid kohale varem (inglise keeles sooner), hakati inglise keeles nimetama sooners. Eriti ulatuslik oli võistlus paremate maatükkide omandamise nimel kevadel 1889 toimunud maadejagamise eel ja ajal. Selle maadejagamise tulemusel tekkis Oklahomasse rohkearvuline euroopa päritolu elanikkond ja sealt sai tulevane Oklahoma osariik ka oma ingliskeelse hüüdnime Sooner State.
20. sajand
20. sajandi alguses tehtud katsed moodustada vähenenud, veel ainult tänase Oklahoma idaosaga piirdunud Indiaani territooriumist eraldi indiaanlaste osariiki kukkusid läbi. Viimane katse moodustada taolist haldusüksust Sequoyah' osariigi nime all tehti 1905. aastal, mil koostati ka vastav ametlik pöördumine Ameerika Ühendriikide Kongressile. Viimane keeldus aga seda üldse arutusele võtmast. 1907. aastal toimunud Oklahoma osariigi kongressil otsustati moodustada uus osariik senise Indiaani territooriumi ja Oklahoma territooriumi aladest, mida indiaanlased olid seni soovinud vältida. Kongressi otsused said föderaalvõimude heakskiidu ja 16. novembril 1907 võeti Oklahoma osariik 46. osariigina Ameerika Ühendriikide koosseisu.
Uuest osariigist sai alles kujunemisjärgus naftatööstuse oluline keskus, kus naftavarude avastamine tõi kaasa uute linnade rajamise, nende rahvaarvu ja jõukuse kiire kasvu. Tulsa oli suure osa 20. sajandist tuntud maailma naftapealinnana ja osariigi majandust toitsid esimestel aastakümnetel peamiselt investeeringud naftatootmisse.
Alates 19. sajandi teisest poolest oli Oklahomasse saabunud ka rohkelt afroameeriklasi, sest seda reklaamiti nende kogukondades vabaduse ja võimaluste maana. Oklahoma poliitik Edward McCabe taotles president Theodore Rooseveltilt uus osariigi moodustamist afroameeriklaste osariigina, kuid see ettepanek ei leidnud piisavat toetust ja pärast Oklahoma osariigi moodustamist võeti ka seal vastu mustanahaliste õigusi kitsendavad seadused. Kui 20. sajandi alguses oli Oklahomas kümneid mustanahaliste asutatud ja nende enamusega linnu, siis enamik neist hääbus 1940. aastateks. Tuntuimad erandid on Boley ja Langston, mis eksisteerivad tänaseni. Tulsa Greenwoodi linnaosa oli 1920. aastate alguseks Ameerika Ühendriikide üks jõukamaid afroameeriklaste elurajoone, mida tunti ka Väikese Aafrika ja Musta Wall Streeti nime all.
Rassilised pinged Oklahomas süvenesid pärast Ku Klux Klani tegevuse algust Oklahomas 1920. aastate alguses. 1921. aastal puhkesid Tulsa rassirahutused, mis kujunesid Ameerika Ühendriikide ajaloo üheks kulukaimaks rassitüliks. Rahutuste käigus purustati 35 linnakvartalit, tekitati 1,8 miljoni USA dollari väärtuses varalist kahju ja hukkus kuni 300 inimest.
1925. aastal alustas Oklahoma ettevõtja Cyrus Avery kampaaniat maantee Route 66 loomiseks, mis avati 1926. aastal ja märgistati 1927. aastal. Chicagost Santa Monicani kulgenud kuulus maantee läbis Oklahomas Avery kodulinna Tulsat. Seal tegutses ka 1927. aastal Avery asutatud ühing U.S. Highway 66 Association, mis vastutas tee kavandamise ja väljaehitamise eest. Averyt hakati hiljem kutsuma "Route 66 isaks".
1930. aastatel hakkasid mõningaid osariigi piirkondi mõjutama halvad põllumajanduspraktikad, pikaajalised põuad ja tugevad tuuled. Kansase, Texase ja New Mexico teatud piirkonnad ning Oklahoma loodeosa moodustasid niinimetatud Dust Bowli ('tolmukauss'), mida iseloomustasid vähesed sademed ja ebatavaliselt kõrged õhutemperatuurid. Need ilmastikuolud viisid tuhandete talunike vaesumiseni ja sundisid neid ümber asuma Ameerika Ühendriikide lääneosa viljakamatele aladele. Selle tulemusel elas Oklahoma kuni 1950. aastani kestnud kahekümneaastase perioodi vältel üle oma ajaloo suurima rahvaarvu languse (6,9%).
Pinnase ja veevarude konserveerimise projektid muutsid osariigi põllumajanduspraktikat ning viisid ulatusliku paisude ja üleujutustõkete süsteemi rajamiseni. Nende käigus rajati sadu veehoidlaid ja paisjärvi, et tagada majapidamiste ja põllumajanduslike maade varustamine veega. 1960. aastate alguseks oli Oklahomas rajatud üle 200 järve, mis tähendab, et seal on rohkem tehisveekogusid kui üheski teises Ameerika Ühendriikide osariigis.
19. aprillil 1995 toimus Oklahoma Citys üks Ameerika Ühendriikide senise ajaloo ohvrirohkemaid terrorirünnakuid. Timothy McVeigh' korraldatud Oklahoma City pommiplahvatuses Afred P. Murrah' nimelise föderaalhoone ees hukkus 168 inimest, nende seas 19 last. Plahvatuses sai vigastada üle 650 inimese ja kahjustada üle 300 hoone. Rünnaku korraldaja McVeigh mõisteti surma ja hukati 2001. aastal, tema kaasosalisele Terry Nicholsile mõisteti eluaegne vanglakaristus ilma ennetähtaegse vabanemise õiguseta.
Rahvastik
1. juulil 2018 elas Oklahoma osariigis Ameerika Ühendriikide Rahvaloenduse Büroo hinnangul 3 943 079 inimest, kaks aastat varem 3 923 561 inimest. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli osariigi elanikkond 3 751 351 inimest, seega kasvas rahvaarv kaheksa aastaga 5,1%. Kui välja jätta majanduslangusest ja ilmastikuoludest tingitud rahvaarvu vähenemine 1930.–1940. aastatel, on Oklahoma elanikkond püsivalt kasvanud. Osariigi moodustamise ajal 1907. aastal elas Oklahoma aladel umbes 1 400 000 inimest, 1980. aastaks oli elanikkond kasvanud 3 025 500 inimeseni ja 1990. aastaks 3 224 000 inimeseni. Kõige kiirem oli elanikkonna kasv 1970. aastatel, mil elanike arv tõusis ühe aastakümnega üle 18%. 2005. aastal elas osariigis hinnanguliselt 3 547 884 inimest.
2018. aasta hinnangutel oli Oklahoma elanike seas alla 18-aastasi inimesi 24,3% (2010. aasta rahvaloenduse andmetel 24,8%) ja üle 65-aastasi inimesi 15,7% (2010. aasta rahvaloenduse andmetel 13,5%). Nii võib öelda, et Oklahoma elanikkond vananeb aeglases tempos. Meeste ja naiste osakaal on püsinud viimasel kümnendil stabiilne: mehi on osariigi elanikkonnast 49,5% ja naisi 50,5%. Perioodil 2013–2017 oli 24,8% 25-aastastest ja vanematest elanikest kõrgharidusega, keskmine aastane sissetulek ühe leibkonna kohta oli 49 767 USA dollarit. Nende näitajatega paigutus Oklahoma Ameerika Ühendriikide osariikide edetabeli lõpuossa, 50 osariigi seas 43. kohale.
Rass ja etniline päritolu
Ameerika Ühendriikide Rahvaloenduse Büroo andmetel on osariigi elanikkonna rassiline koosseis ajavahemikus 1970–2015 olnud järgmine:
2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Oklahomas 321 687 indiaanlast, mille järgi paigutus Oklahoma nii indiaanlastest elanikkonna koguarvult kui ka osakaalult kõigi osariikide seas California järel teisele kohale. Valgete ameeriklaste seas moodustavad eraldi alarühma latiinod, kelle arvukus ja osakaal Oklahoma rahvastikust on püsivalt kasvanud – kui 2000. aastal moodustasid nad 5,2% osariigi rahvastikust, siis 2010. aastal 8,9% ja 2015. aastal 10,1%.
Välismaal sündinud Oklahoma elanikke oli perioodil 2011–2015 5,8% osariigi elanikkonnast, samal ajal Ameerika Ühendriikides tervikuna oli välismaal sündinud elanikke 13,7%. Välismaal sündinutest omakorda 59% pärinesid Ladina-Ameerikast, 27% Aasiast ja 7% Euroopast.
2015. aasta hinnangutel oli Oklahoma elanike peamine rahvuslik päritolu järgmine: 14,1% saksa (543 721 inimest), 11,4% iiri (439 472 inimest), 7,9% inglise (304 868 inimest), 2,1% prantsuse (81 936 inimest), 1,7% itaalia (66 428 inimest), 1,7% šoti (65 473 inimest) ja 1,6% hollandi (61 629 inimest). 9,7% rahvastikust identifitseeris ennast lihtsalt ameeriklastena.
Linnad
Oklahoma osariigis loetakse linnaks (city) asulat, kus elab vähemalt 1000 inimest ja mis on linnana registreeritud. Suurim linn on osariigi keskosas Oklahoma maakonnas asuv Oklahoma City, mis on ühtlasi nii osariigi pealinn kui ka Oklahoma maakonna keskus. Kui linna ametlikes piirides elas 2015. aasta hinnangutel 631 346 inimest, siis Oklahoma City suurlinna-alal oli elanikke kokku 1 356 965 ehk sealne elanikkond moodustas kolmandiku kogu osariigi rahvastikust. Ligi miljon (980 459) inimest elab ka osariigi suuruselt teise linna Tulsa suurlinna-alal.
Keeled
Inglise keel sai Oklahoma osariigis ametliku keele staatuse 2010. aastal, enne seda osariigis ametlikku keelt seadusega määratletud ei olnud. Oklahomas räägitavat ameerika inglise keelt nimetatakse ka Oklahoma inglise keeleks, see murre on välja kujunenud ameerika keskosa murrete ja lõunaosariikide murde ebaühtlasel segunemisel. Neid üle viieaastaseid inimesi, kes rääkisid koduse keelena mingit muud keelt kui inglise keelt, oli 1990. aastal alla 5%, 2000. aastal 7,4%, 2010. aastal 9,1% ja 2013. aastal juba 9,8% elanikkonnast. Nii kasvas perioodil 2000–2013 kodus mõnda muud keelt kõnelevate inimeste arv 48%, jõudes 2013. aastal 353 391 inimeseni. 2015. aastaks oli nende osakaal tõusnud 10,1% osariigi rahvastikust ehk 368 820 inimeseni. Suuruselt teine kodune keel Oklahomas on hispaania keel: kui 2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli hispaania keele kõnelejaid 141 060 inimest, siis 2015. aastal juba 261 222 inimest ehk 7,2% osariigi üle viieaastastest elanikest. Indiaani keeltest on Oklahomas levinuim tšerokii keel, mille valdajaid oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel umbes 10 000, aga mida koduse keelena kõneles vaid 3776 inimest. Enamik selle kõnelejaid elab osariigi idaosas tšerokii hõimualadel, kus see on ka ametliku keele staatuses. Kokku kõneldakse Oklahomas 25 indiaani keelt.
Lisaks tabelis mainitud keeltele oli vähemalt 3000 üle viieaastast kõnelejat veel prantsuse, korea, tšerokii, araabia ja tagalogi keelel.
Religioon
Oklahoma moodustab osa geograafilisest piirkonnast, mida tuntakse piiblivöö (Bible Belt) nime all ja kus on valitsevaks konservatiivne evangelikaalne kristlus. Piiblivöösse kuuluvad valdavalt lõunapoolsed osariigid, mille elanikud peavad ennast väga religioosseks ning on poliitiliselt ja sotsiaalselt valdavalt konservatiivsete vaadetega. Tänapäeval on nendes osariikides, kaasa arvatud Oklahomas, tavapäraselt suurem toetus Vabariiklikul Parteil, mis on ennast positsioneerinud religioossete konservatiivide huvide kaitsjana. Nii Oklahoma Cityt kui ka Tulsat on vahel nimetatud "piiblivöö pandlaks" (Buckle of the Bible Belt). Tulsas asub ka üleriigiliselt tuntud kristlik eraõppeasutus Oral Robertsi Ülikool.
Uuringukeskuse Pew Research Center andmetel peab 79% Oklahoma täiskasvanud elanikkonnast ennast kristlasteks. Suurem osa Oklahoma elanikest on protestandid, seejuures kuulub neist 47% evangelikaalsetesse kirikutesse. 16% on seotud põhisuuna protestantlike kirikutega ja 4% afroameerika protestantlike kirikutega. Evangelikaalsete kirikute seas domineerivad omakorda baptistlikud ühendused nagu Lõuna Baptisti Konvent ja Vaba Tahte Baptistide Rahvuslik Ühendus. Põhisuuna protestantlikest kirikutest on suurim Ühinenud Metodisti Kirik. Mitteprotestantlikest kristlikest kirikutest on suurim katoliku kirik, millega seostab ennast 8% Oklahoma täiskasvanud elanikkonnast.
Mittekristlikke religioone järgib osariigis 2% täiskasvanud elanikkonnast. Nii judaismi, islamit, budismi kui ka hinduismi tunnistab alla 1% inimestest. 2010. aastal oli kõiki mittekristlike religioonide järgijaid kokku 78 462.
Ühtegi kirikusse ei kuulu 18% Oklahoma täiskasvanud elanikest. Nendest 4% peab ennast ateistideks ja 3% agnostikuteks.
Jumalasse usub täiesti või üsna kindlalt 89%, taevasse 79% ja põrgusse 67% Oklahoma täiskasvanud elanikest. Seejuures külastab 43% inimesi jumalateenistusi vähemalt korra nädalas ja 32% korra kuni paar kuus.
Majandus
Oklahomal on mitmekesine majandus, mille tähtsaimad tegevusvaldkonnad on energeetika, põllumajandus, biotehnoloogia, infotehnoloogia, rahandus, transpordi- ja logistikateenused, lennundus ning kaitsetööstus.
2016. aasta kolmandas kvartalis oli Oklahoma sisemajanduse kogutoodang 171,1 miljardit USA dollarit. Sellega paigutus Oklahoma Ameerika Ühendriikide 50 osariigi seas 47. kohale. Veebruaris 2017 oli Oklahoma tööpuudus 4,7% ehk võrdne Ameerika Ühendriikide keskmise tööpuudusega. Sisemajanduse kogutoodangus on ametliku statistika järgi kaubanduse, transpordi ja kommunaalteenuste (18,3%) järel teisel kohal kaevandamine (15%), mille alla kuulub ka Oklahomas traditsiooniliselt majanduse mootoriks olnud energiaressursside nagu nafta ja maagaasi hankimine. Vaatamata sellele, et nafta ja maagaasi tootmine on nii 1980. kui ka 2010. aastatel kannatanud tugeva hinnalanguse tõttu, on see eraldi võetuna endiselt Oklahoma suurim majandusvaldkond, kust tuleb valdav osa osariigi maksutulust ja mis pakub tööd igale viiendale töötajale.
2016. aastal tegutses Oklahomas kokku viis ettevõtet, mis kuulusid Fortune 500 (500 suurima börsil kaubeldava ettevõtte) edetabelisse. Kõik need on energeetikafirmad – NGL Energy Partners (167. koht), Devon Energy (216. koht), Chesapeake Energy (223. koht), ONEOK (348. koht) ja Williams Companies (364. koht).
Valdav osa majandustegevusest on koondunud kahte suurlinna ja nende ümbrusse – 2016. aastal andis Oklahoma City 40,7% ja Tulsa 30,1% osariigi sisemajanduse kogutoodangust. Kolmanda keskusena võib välja tuua Lawtoni linna, mille osakaal oli 2,6%.
Üldise maksukoormuse poolest paigutus Oklahoma 2017. aastal osariikide seas 25. kohale. Kohandatuna elukalliduse indeksile on Oklahoma positsioon märksa parem – sel juhul ollakse maksukoormuselt 39. kohal. Sealsed maksumäärad on võrreldavad riigi keskmistega, erinedes neist vaid –0,17%. Viimase kümne aastaga on Oklahoma maksukoormus siiski märgatavalt tõusnud, sest veel 2007. aastal liigitati osariik üldiselt maksukoormuselt 51 osariigi (koos Washingtoniga) seas 45. kohale.
Valitsussektor annab 14,9% Oklahoma sisemajanduse kogutoodangust ja on üks kiiremini kasvavaid valdkondi – kui perioodil 2015–2016 kadus kaevanduses ja metsanduses aastas keskmiselt 10 500 töökohta ning tööstuses 8500 töökohta, siis valitsussektoris kasvas töökohtade arv 2400 võrra. Sama suur töökohtade kasv iseloomustas veel ainult hariduse ning meelelahutus- ja majutusteenuste valdkonda.