cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Léopold III
Ta oli kuningas Albert I ja printsess Elisabeth Gabriele poeg. Esimeses maailmasõjas võitles ta lihtsõdurina. Pärast sõda läks ta õppima Ameerikasse St Anthony’s Seminary' Santa Barbaras.
4. novembril 1926 abiellus ta Rootsi printsessi Astridiga. Neil oli kolm last:
29. augustil 1935 kaotas Léopold III Šveitsis puhkusel olles autosõidul kontrolli sõiduki üle ja sõitis Vierwaldstättersee kaldajärsakust alla. Õnnetuse tagajärjel hukkus tema abikaasa Astrid.
1936. aastal kuulutas ta Saksamaa survel Belgia neutraalseks riigiks. Varem oli Belgia olnud Prentsusmaa ja Suurbritannia liitlane. 28. mail 1940 kapituleerus ta Saksamaa ees ning ta pandi koduaresti Laekeni kuningalossi. 11. septembril 1941 abiellus ta salaja kiriklikult Mary Lilian Baelsiga. Ametlikult registreeriti abielu 6. detsembril 1941. Belgia avalikkus mõistis abielu hukka. Seitse kuud hiljem sündis neil esimene ühine laps. 1944 deporteeriti ta Saksamaale, kus teda peeti kinni märtsini 1945. Seejärel viidi ta Austriasse, kus USA väed ta vabastasid. Kuna Belgia kommunistid olid kuninga naasmise vastu, veetis ta 5 aastat Šveitsis. 1951. aastal otsustas ta oma vanema poja kasuks troonist loobuda.
Ain Lillepalu
Ain Lillepalu (sündinud 18. oktoobril 1957) on Tallinna linnaametnik. Ta oli 1993. aastal esimene Mustamäe linnaosa vanem.
Ta on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi.
Aastatel 1986–1993 töötas ta Tallinna Mustamäe EEV peainsenerina ja juhatajana, Seejärel oli ta Mustamäe linnaosa vanem ja vanema asetäitja ning Keskkonnaministeeriumi jäätmeosakonna juhataja.
Egmont Välja
Egmont Välja (sündinud 12. märtsil 1963) on eesti barokktšellist.
Alustanud muusikukarjääri tšellistina ERSOs, siirdus Välja ansambli Consortium kaudu barokkmuusikasse ning haris end selles vallas korduvalt Hollandis.
Ta on 1987. aastal asutatud Tallinna Barokkorkestri rajajate seas (koos Ivan Monighetti ja Taivo Niitväega) ning sama kollektiivi soolotšellist, mänedžer ja kunstiline juht.
Ta on ka üks 1993. aastal asutatud kontserdiagentuuri Concerto Grosso asutajatest; hiljem on ta töötanud agentuuri direktorina.
Aëtius
pisi|Reljeef, millel arvatakse olevat kujutatud Aëtiust Flavius Aëtius [a'eetsius] (umbes 400 Durostorum (praegu Silistra) – 21. september 454 Ravenna) oli Vana-Rooma väejuht, Katalaunia lahingu võitja.
Päris noorena oli ta läänegootide ja hunnide juures pantvang. Hiljem kasutas ta nendega tekkinud kontakte neilt sõjalise toetuse saamiseks.
Ta oli alates 423. aastast keisri teenistuses.
Ta toetas Galla Placidiat, kes valitses oma poja, keiser Valentinianus III eest.
Aëtius kaitses riiki barbarite eest. Ta oli võidukas Gallias ning 433 sai ta vägede ülemjuhataks. Ta oli kakskümmend aastat Lääne-Rooma riigi mõjuvõimsaim mees, riigi tegelik valitseja. Tolle Suure rahvasterändamise aja jooksul hoidis ta Galliat roomlaste käes. Aastal 451 võitis ta koos läänegootidega Katalaunia lahingus hunne ja germaanlasi eesotsas Attilaga.
Aëtiuse poeg Gaudentius kihlus keiser Valentinianus III tütrega. Petronius Maximuse intriigi tagajärjel mõrvas keiser Valentinianus III Aëtiuse oma käega.
Vladimir Ivanov (poliitik)
Vladimir Ivanov (sündinud 9. juulil 1944 Soomes Tamperes) on Eesti poliitik.
Ta on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi 1982. aastal elektriinsenerina.
Vladimir Ivanov on töötanud Mustamäe ja Lasnamäe linnaosa vanemana. Olnud Kesklinna ja Lasnamäe Linnaosa Haldusnõukogu ning Tallinna Linnavolikogu liige.
Ivanov kuulus Eestimaa Ühendatud Rahvaparteisse, liitudes 1994 selle eelkäijaga ja astudes parteist välja 2011, kui ühinemiste käigus oli sellest saanud Eestimaa Ühendatud Vasakpartei.
Isiklikku
Tema poeg on poliitilise liikumise Koos/Вместе aktivist Oleg Ivanov.
Nostradamus (album)
"Nostradamus" on Suurbritannia heavy metal-bändi Judas Priesti 16. stuudioalbum, mis käsitleb ennustaja Nostradamuse elukäiku ja tegevust.
Tegemist on Judas Priesti esimese topeltalbumi ja kontseptsioonialbumiga. Seda hakati tegema 2006. aastal, see valmis 2008. aasta kevadeks ja avaldati Euroopas 16. juunil 2008.
Lood
Kõikide lugude autorid on Rob Halford, K. K. Downing ja Glenn Tipton.
Jordan (täpsustus)
Jordan on mitmeti kasutatav sõna:
Pešmerga
Pešmergad (kurdi keeles پێشمەرگە pêşmerge < pêş 'millegi ees seisma' + merge 'surm' = 'surmasõdurid'; ka sassaniidide ajast keskpärsia pahlavi 'need kes surevad esimesena') on kurdide vabaduse ja Kurdistani iseseisvuse eest võitlevad vabatahtlikud sõdurid. Aastal 2016 oli pešmergasid hinnanguliselt üle kolmesaja tuhande.
Vaata ka
pisi| Pešmergid 2003. aastal [[Mosulis ]]
Kurdistani Patriootlik Liit
pisi|Kurdistani Patriootliku Liidu lipp
Kurdistani Patriootlik Liit on Iraagi kurdide vasakpoolne (sotsiaaldemokraatlik) Iraani orientatsiooniga rühmitus, mille juunis 1975 asutas ja mida praegugi juhib Jalal Talabani.
Rühmituse põhiline mõjupiirkond on Põhja-Iraagi idaosas alad Iraani piiri lähedal.
Kurdistani Patriootlik liit haldas pärast Lahesõda koos Kurdistani Demokraatliku Parteiga lennukeelutsooni kaitse all hallanud Põhja-Iraaki, mida kurdid nimetavad Kurdistaniks.
1992. aastal sai rühmitus vabadel valimistel 102-liikmelisse Kurdistani Rahvuskokku 50 kohta.
1995. aastal tekkis Şaddām Ḩusayni võimu alt vabastatud Põhja-Iraagis kodusõda Patriootliku Liidu ja Demokraatliku Partei vahel. Mõlemad pooled püüdsid ära kasutada Iraagi Kurdistani sisenenud Iraagi ja naaberriikide vägesid. Lahingutele tegid lõpu Prantsusmaa, Suurbritannia ja USA väeüksused.
Rühmitusele alluvas maakaitseväes teenib umbes 50 000 pešmergi, reservis on teist sama palju mehi.
Mall Valk
Mall Valk (aastani 1962 Mall Sooster; 2. juuni 1935 Ühtri küla, Käina vald – 12. oktoober 1976 Tallinn) oli eesti keraamik.
Aastal 1961 lõpetas ERKI (praegune Eesti Kunstiakadeemia).
1960. ja 1970. aastatel tõi ta keraamikasse humoristlikke, kohati isegi groteskseid situatsiooni- ja sõnamängukoomikale rajatud plastikatöid.
Oli üks keraamikutest, kes teostas Lepo Mikko kavandi järgi pannoo Eesti Teaduste Akadeemia Raamatukogu hoonesse 1964. aastal.
Isiklikku
Mall Valk-Sooster oli kunstnik Ülo Soosteri onutütar ning oli abielus karikaturisti ja poliitiku Heinz Valguga.
Jānis Kļaviņš
Jānis Kļaviņš (27. aprill 1933 Riia – 25. november 2008 Läti) oli läti füüsik ja maletaja.
Maletajana tuli Kļaviņš 1952. aastal Läti NSV malemeistriks. 1955. aastal täitis ta meistrinormi. 1959. aastal esindas ta Läti NSV-d Riias peetud Läänemere maade turniiril, kus sai 10. koha.
Võidupüha
pisi|Pärgade asetamine [[Vabadussõja võidusammas|Vabadussõja võidusamba jalamile 2020. aasta Võidupühal]] Võidupüha on Eesti riigipüha, mida peetakse 23. juunil alates aastast 1934. Sellega tähistatakse Eesti võitu Võnnu lahingus Landesveeri üle 23. juunil 1919 ja see on ka "eestlaste kõigi aegade võitude ja võitluste mälestuspäev, meenutamaks Lembitu päevil alanud lakkamatut võitlust eesti rahva olemasolu ja poliitilise vabaduse eest." (Eesti Vabariigi valitsuse otsusest 1934).
Ajalugu
1919. aastal Vabadussõja päevil käis Punaarmee vägede väljalöömine Eesti ja Läti aladelt. Mai lõpuks vabastati Eesti punastest. Lätis oli Landesveer võtnud oma ülesandeks bolševikud ka sealt välja lüüa. Landesveer oli Kuramaa ja Liivimaa rüütelkonna korraldatud väekoondis. See moodustati Läti baltisakslaste algatusel ja sinna kuulusid baltisakslastele lojaalsed inimesed. 2. juunil 1919 kohtusid punaseid taga ajavad Eesti väed Põhja-Lätis lõunast tulnud sakslastega. Kuigi eesmärgid olid sarnased, sakslased eestlastes liitlasi ei näinud ja algas lahingtegevus.
23. juunil 1919 andis kindralmajor Ernst Põdder oma päevakäsuga korralduse, et sel päeval "saadud võitude puhul meie põlise ja äraandliku vaenlase üle, linnades ja maakohtades saaks lipud välja pandud ning kohalikes garnisonides sõjaväeparaadid toime pandud."
16. veebruaril 1934 otsustas Riigikogu muuta 23. juuni riiklikuks pühaks. Võidupüha tähistati peamiselt kohalike pidudega, erandiks oli vabariigi 20. juubeliaasta 1938, kui XI üldlaulupeo puhul võeti võidupüha pühitsemine suurejooneliselt ette Tallinnas. Vabaduse väljakul toimunud paraadil osalesid kaitseliitlased, naiskodukaitsjad, noorkotkad ja kodutütred, kokku 16 000 inimest.
Uuesti sai võidupüha pidama hakata pärast Eesti riiklikku taasiseseisvumist. 1992. aastal oli kaitseväelaste pidulik rivistus Kadrioru lossi aias. 1993. aastal toimus Eesti kaitsejõudude pidulik rivistus kõigepealt Tallinnas, kus õnnistati ja anti üle lipud kaitseväe üksustele. Tartus rivistusid kaitsejõudude üksused Raekoja platsile. President Lennart Meri pidas seal kõne, milles teatas, et tegi kaitsejõudude juhatajale kindralmajor Aleksander Einselnile ülesandeks võidupüha paraade korraldada vaheldumisi kõigis Eesti linnades.
Alates 2000. aastast korraldab võidupüha paraadi Kaitseliit.
Aarno Pärna
Aarno Petermann Pärna (ka Aarno Pärna ) (7. oktoober 1899 Pärnumaa – 15. detsember 2004 Indianapolis) oli Vabadussõja veteran ja pikaealine.
Ta võttis Vabadussõjast osa 9. polgu kuulipildujaroodus, võideldes nii Landeswehri vastu kui ka Narva rindel.
USA-sse emigreerus Pärna 1949. aastal.
2001. aastal (veebruaris) anti Aarno Pärnale Kotkaristi III klassi mõõkadega teenetemärk.
Esa-Pekka Salonen
thumb|Esa-Pekka Salonen Esa-Pekka Salonen (sündinud 30. juunil 1958 Helsingis) on soome dirigent ja helilooja.
Salonen õppis 1973–1980 Sibeliuse Akadeemias metsasarve, kompositsiooni ja orkestrijuhtimist.
1984–1995 oli ta Rootsi Raadio sümfooniaorkestri peadirigent. 1992–2008 oli ta Los Angelese sümfooniaorkestri peadirigent ja kunstiline juht. 2008. aastast on ta Londoni Filharmooniaorkestri peadirigent.
Ta on kirjutanud orkestri- ja kammermuusikat.
1992. aastal pälvis ta Pro Finlandia teenetemärgi.
Vana-Kirepi mõis
Vana-Kirepi mõis ehk Kirepi mõis (saksa keeles Alt-Kirrumpäh, varem Kirrumpäh) oli rüütlimõis Rõngu kihelkonnas Tartumaal. pisi|Vana-Kirepi mõisa peahoone 2013. aasta sügisel
Slash
thumb|Slash (2011) thumb|Slash (2009) Saul Hudson (esinejanimega Slash; sündinud 23. juulil 1965 West Hampsteadis) on inglise-ameerika kitarrist, kes on tuntud eeskätt Guns N' Rosesi kitarristina ja endise Velvet Revolveri liikmena.
Elulugu
Saul Hudson sündis Inglismaal West Hampsteadis inglasest isa Tony Hudsoni ja afroameeriklasest ema Ola Hudsoni vanima pojana. Esialgu elas ta koos vanematega Stoke-on-Trentis, kuid kui ta oli nelja-aastane, kolis pere Ameerika Ühendriikidesse Los Angelesse. Seal tutvus ta tänu vanemate seotusele meelelahutusäriga mitmete tuntud muusikute ja filmitegijatega, näitleja Seymour Casselilt sai Hudson ka hüüdnime Slash, seda tänu ta püsimatule loomusele. Tema lapsepõlv oligi küllaltki rahutu, sest tema vanemad läksid 1975. aastal lahku ning ehkki ema püüdis tal silma peal hoida, veetis poiss enamiku ajast tänaval. Teismelisena meeldis Slashile, kes polnud enda jaoks veel kitarrimängu avastanud, sõita BMX-trikirattaga. Slash liikus halvas seltskonnas ning tarvitas juba noorelt ohtralt alkoholi ja narkootikume, mis oleksid talle hiljem peaaegu saatuslikuks saanud.
1970. aastate lõpust huvitus Slash rokkmuusikast, kitarrimängust ja bänditegemisest. Koos sõber Steven Adleriga, kellest sai trummar, mängisid nad koos mitmes bändis. 1985. aastal tutvusid nad Axl Rose'iga ja liitusid peagi tema uue bändiga Guns N' Roses.
Slashist sai Guns N' Rosesi olulisemaid liikmeid, kes aitas kuni bändist lahkumiseni kirjutada enamiku lugudest. 1990. aastate algul tekkisid temal ja mitmel teisel bändi liikmel erimeelsused laulja Axl Rose'iga, kes soovis bändi muusikalist stiili oluliselt muuta. Seetõttu moodustas Slash uue bändi Slash's Snakepit, millega esitas ja avaldas neid lugusid, mille Rose oli kõrvale lükanud.
Lõplikult lahkus Slash Guns N' Rosesist 1996. aastal ja keskendus Slash's Snakepitile. 2002. aastal asutas ta uue bändi Velvet Revolver, mis on osutunud väga edukaks.
Slash on jaganud lava nii mõnegi tuntud artistiga, sealhulgas ka Michael Jacksoniga.
Slash oli abielus Perla Ferrariga ja neil on kaks ühist poega: London Emilio ja Cash Antony. Perla ja Slash andsid 2010. aastal lahutuspaberid sisse, kuid Slash loobus lahutusest. Lõplikult läks paar lahku 2014. aastal. Peagi avaldas Slash tundeid Meegan Hodgesile, tehes samasuguse tätoveeringu enda kaelale, mis on Meegani randmel.
2015. aastal leppis Slash Axl Rose'iga pärast 20-aastast tüli ära ning 2016. aastal liitus taas Guns N' Rosesiga.
Huvitavaid fakte
Slashil on sadakond erinevat kitarri. Ta eelistab Gibson Les Pauli kitarre.
Slash armastab loomi ning on toetanud mitut loomaaeda. Ta kodus oli umbes 80 madu, kellest ta pidi loobuma oma esimese poja sündides, kuna need ei loonud lapsele sobivat keskkonda.
Koos veel mõne Guns N' Rosesi liikmega sai Slash väikese kõrvalosa filmis "The Dead Pool".
Brunei
Brunei (ametlikult Brunei Darussalami Riik) on riik Kagu-Aasias Kalimantani saare põhjaosas Lõuna-Hiina mere ääres. See on ainus riik, mille maismaa territoorium asub tervikuna Kalimantani saarel. Tänapäeval on lisaks Bruneile iseseisev sultaniriik ka Omaan.
Keskratas
Keskratas ehk tsentraalratas on planetaarülekandes sise- või välishammastega ratas, mille geomeetriline telg ühtib ülekande peateljega.
Brunei
Nimi
Brunei nime tähendus on selgusetu. Ühe legendi järgi võib nimi tuletuda malai keeles väljendist "Baru nah", mis tähendab 'see on seesama'. Piirkonnale olevat nime andnud esimene moslemist sultan Muhammad Shah.
Teise versiooni järgi tuletub nimi sanskritikeelsest sõnast "váruṇa" (वरुण) – 'vesi'.
Riigi ametliku nimetuse ülejäänud osad on Negara, mis tähendab malai keeles 'riiki' ja araabia keeles tähendab Darussalam 'rahu maja'.
Asend
Brunei asub Kalimantani saare põhjaosas. Ainsa maismaa naabri, Malaisia Sarawaki osariigiga, on Bruneil 381 kilomeetrit ühist maismaapiiri. Riigi maismaa territoorium koosneb põhiterritooriumist ja sellest idas asuvast Temburongi eksklaavist (pindalaga 1306 km²), mida eraldab Malaisiale kuuluv Limbangi jõe org.
Riigi rannajoone kogupikkus on 161 kilomeetrit.
Loodus
pisi|Tasek Merimbuni järv on Brunei suurim järv Brunei paikneb Kalimantani saare põhjaosa rannikumadalikul. Riigile kuulub 33 väikesaart, millest enamik on jõesaared. Kalimantani saare ainulaadne elusloodus tagab Brunei looduse liigilise mitmekesisuse.
Pinnamood
Valdava osa riigist katavad madalad tasandikud. Temburongi eksklaav on mägine, mida läbistavad jõeorud. Seal asub riigi kõrgeim koht Bukit Pagoni mägi (1850 m).
Veestik
Bruneis voolab mitu jõge. Riigi suuremad jõed voolavad lõunast põhja suunas ja suubuvad Lõuna-Hiina merre. Riigi pikim jõgi on Belaiti jõgi. Brunei jõe ääres asub riigi pealinn Bandar Seri Begawan ja sultani residents.
Taimestik
Riigi pindalast 81% on kaetud metsaga. 3,2% riigi pindalast on kaetud mangroovimetsaga. Riigis leidub erinevaid soometsi ja mägimetsi. Bruneis leidub 6000 liiki kõrgemaid taimi. Taimede liigirikkuse tõttu on metsades eristatud 32 kasvukohatüüpi.
Loomastik
Brunei loodusest on tuvastatud 12 liiki kahepaikseid. Riigi looduses on kirjeldatud 50 liiki roomajaid, sealhulgas 19 mürkmao liiki.
Riigis on kirjeldatud 498 liiki linde.
Brunei looduses elab 121 liiki imetajaid. Haruldased imetajad on leopard, ninaahv ja orav (Rheithrosciurus macrotis).
Keskkonnakaitse
Brunei vanim rahvuspark on Ulu Temburongi rahvuspark, riigis leidub mitu loodusreservaati. Kuival aastaajal kimbutavad Bruneid metsatulekahjud. Augustist septembrini 1994 kattis Bruneid sudu. 15. juunil 1991 kattis Bruneid Pinatubo vulkaani purskest tekkinud tuhapilv.
Keskkonnakaitse järelevalvet teostavad keskkonna ja arenguministeerium, mis püüavad riigi elanike seas suurendada keskkonnateadlikkust.
Kliima
Bruneis valitseb troopiline kliima. Aasta keskmine ööpäevane temperatuur kõigub + 23 °C ja + 32 °C vahel. Keskmine ööpäevane õhuniiskus on kogu aasta läbi 80% ümber. Vihmaperiood kestab novembrist detsembrini.
Riigikord
pisi|püsti|Praeguse Brunei sultani [[Hassanal Bolkiahi ajal riik iseseisvus]] Brunei on absoluutne monarhia. Riigipea ja valitsusjuht on sultan, kellele kuulub täidesaatev võim. Sultan määrab ametisse ministrid.
Seadusandlik võim kuulub 36-liikmelisele Seadusandlikule Kogule (Majlis Mesyuarat Negara Brunei). Seadusandliku Kogu liikmed määrab sultan ametisse 5 aastaks.
Riigi põhiseadus võeti vastu 29. septembril 1959. Riigis kehtib šariaadist tingituna duaalne kohtusüsteem. Lisaks šaria-kohtule tegutseb ka ilmalik kohus.
Bruneil on territoriaalseid nõudeid Spartley saarte üle.
Haldusjaotus
pisi|Brunei ringkonnad
Brunei jaguneb neljaks ringkonnaks (daerah), mis omakorda jagunevad 38 alaringkonnaks (mukim):
Riigikaitse
pisi|Brunei maajõudude sõdurid õppusel Brunei Kuninglikud Relvajõud koosnevad Brunei Kuninglikest Maajõududest, Brunei Kuninglikust Mereväest, Brunei Kuninglikust Õhuväest ja väljaõppekeskusest. Brunei Kuninglikud Relvajõud moodustati 31. mail 1961.
Relvajõudude ülesandeks on seista vastu Brunei suveräänsust otseselt või kaudselt ohustavatele välisjõududele ja terrorismile ning tagada avalikku korda.
Kuninglikud Maajõud koosnevad 3 pataljonist, ühest toetusüksuse pataljonist ja tagalaväeosast. Maaväe koosseisus on ühtlasi insenerieskadron, jõepatrullide eskadron, logistikaüksus, meditsiiniüksus ja transpordiüksus.
Brunei õhujõud koosnevad 7 üksusest, mis omakorda jagunevad eskadronideks ja toetusüksusteks.
Rahvastik
Brunei rahvaarv oli 2016 rahvaloenduse alusel 417 256 inimest. 2017 oli riigi hinnanguline rahvaarv 421 300 inimest, kellest mehi oli 216 400 ja naisi 204 900.
Rahvastiku koosseis
2017 andmetel moodustasid malaid enamuse riigi elanikkonnast – 65,8% ehk 277 300 elanikku. Hiinlased moodustasid järgmise suure rahvusgrupi ehk 10,2 protsenti elanikkonnast (43 100 elanikku). 69,6% rahvastikust elab Brunei Muara ringkonnas. Samas Temburongi piirkonnas elab vaid 2,4% riigi rahvastikust. Riigi keskmine rahvastikutihedus on 73 inimest/km.
Vanuseline struktuur
2017 oli Brunei elanike hinnanguline vanuseline struktuur järgmine: 21,8% elanikest on nooremad kui 15-aastased, 5,4% 65-aastased või vanemad. Riigi elanike mediaanvanus on 30,1 eluaastat.
Keeled
Samuti kasutatakse riigis inglise keelt ja hiina keele mini-nani murret.
Religioon
Brunei riigiusk on islam.
Transport
pisi|Veetaksod Brunei teedevõrgu kogupikkus on 2976 kilomeetrit, millest sillutatud teid on 2559 kilomeetrit. Riigis toimib vasakpoolne liiklus. Riigile iseloomulikud transpordivahendid on veetaksod.
Riigis tegutseb üks lennuväli ja 3 heliporti. Riigi peamine sadam on Muara sadam.
Riigis on varem toiminud ka kitsarööpmeline raudtee.
Ajalugu
977. aastal Po-ni valitseja saadetud kiri Hiina keisrile on teadaolevalt varaseim kirjalik allikas, mis mainib Brunei ala. 1365 koostatud jaavakeelne manuskript kirjeldab Barune piirkonda kui Majapahiti vasalli. 1369 ründasid suulud Po-nid ja rüüstasid selle territooriumi. 1371 kontrollis Majapahiti riik Po-ni riiki.
Brunei valitseja võttis 14. sajandil vastu islamiusu ja sai esimeseks Brunei sultaniks Muhammad Shahi nime all. Sultanite valitsemise all kujunes Brunei Kagu-Aasia mõjukaks mereriigiks, mis kontrollis ulatuslikke territooriume Kalimantanil ja Lõuna-Filipiinidel.
Brunei oli 16. sajandil Kagu-Aasias tähtis islamikeskus, kus asus islamimaailma üks suuremaid mošeid. 1578 väisas Bruneid Hispaania meresõitja Alonso Beltrán ja Filipiine oma tugipostina kasutanud Hispaania kuulutas Bruneile sõja. Bruneid nõrgestasid sisepoliitilised vastuolud troonipäriluse pärast, kuna sultan Saiful Rijali vend asus Hispaania poolele, et saada ise Brunei sultaniks. 16. aprillil 1578 vallutas Hispaania Brunei pealinna, sultan pidi põgenema Meragangi ja sealt Jerudongi. Hispaania väed hülgasid koolera tõttu juunis 1578 Brunei ja pöördusid tagasi Manilasse. 1660–1673 rüüstas Bruneid kodusõda.
Kui 1846 puhkes Bruneis taas vaidlus troonipäriluse üle, ründasid riiki britid. Sisepoliitiliste rahutuste tõttu jagas Brunei sultan maavaldusi rahutusi maha suruda aidanud James Brooke'ile, keda ta tunnustas Sarawaki radžana. Hiljem annekteeris Brooke Bruneilt rohkem maa-alasid, mistõttu Brunei sultan sõlmis brittidega oma riigi kaitseks 1888 lepingu, mille alusel ei tohtinud sultan rentida ega pakkuda välisjõududele oma territooriumi ilma Briti impeeriumi nõusolekuta. Kui Sarawak annekteeris 1890 Bruneile kuulunud Pandaruani distrikti, ei teinud britid midagi.
Jaapani keiserlik armee tungis Bruneisse 16. detsembril 1941 ja pärast kuuepäevast sõda okupeeriti kogu riik. Jaapanlased sõlmisid Brunei sultani Ahmad Tajuddiniga kokkuleppe piirkonna valitsemise osas, mille alusel Limbangis resideeriv sultan jäi troonile ja Jaapan määras talle pensioni. 1944 alustasid liitlased vasturünnakut jaapanlaste vastu. 10. juunil 1945 maabus Muaras Austraalia 9. divisjon ja Jaapani üksused kapituleerusid 10. septembril 1945. Vasturünnaku käigus pommitati Bandari linna kolm päeva. Briti sõjavägi tegutses Kalimantanil juulini 1946.
Teise maailmasõja järel moodustati Bruneis Austraalia ohvitseridest koosnev uus valitsus Briti sõjaväe haldusala raames. 1945 taasloodi Brunei riiginõukogu. 12. aprillil 1946 loodi Bruneis esimese poliitilise parteina Barisan Pemuda, mis saadeti 1948 laiali. 1959 põhiseaduse alusel sätestati Brunei isevalitsus, kuid välispoliitika ja riigikaitse eest vastutas Suurbritannia. 1962 toimus Bruneis monarhiavastane ülestõus, mis soovis luua Põhja-Borneo Föderatsiooni, kuid mille Briti üksused maha surusid. 1967 loobus sultan Omar Ali Saifuddien III ametist ja uueks sultaniks sai Hassanal Bolkiah.
Brunei on 1. jaanuarist 1984 iseseisev riik. 2013 kehtestati riigis šariaat.
Eesti ja Brunei suhted
Eesti sõlmis Bruneiga diplomaatilised suhted 1. mail 2006.
Haridus
Riigi haridussüsteem koosneb põhiharidusest, keskharidusest ja kõrgharidusest. Õpilased lähevad põhikooli 6-aastaselt ja põhikool kestab 7 aastat.
Pärast keskkooli on võimalik asuda õppima kutsekooli, instituuti, kolledžisse või ülikooli.
Bruneis tegutseb 6 kõrgkooli. Brunei Darussalami ülikool ja Brunei Tehnikaülikool rajati 1985.
Kultuur
pisi|Omar Ali Saifuddini mošee Brunei kultuur on pigem malai kultuur, mida on mõjutanud animism, hinduism, islam ja lääne kultuur.
Riigi kõrgeim hoone on 120 meetri kõrgune rahandusministeeriumi hoone. Tähelepanuväärsemad ehitised on Omar Ali Saifuddini mošee, Jame' Asr Hassanal Bolkiahi mošee ja sultanipalee.
Brunei populaarseim spordiala on jalgpall. Riigi suurim staadion on Hassanal Bolkiahi nimeline staadion, mis mahutab kuni 28 000 pealtvaatajat.
Riigi sportlased on olümpiamängudel osalenud alates 1996. aasta suveolümpiamängudest Atlantas. Riigi sportlased pole olümpiamängudelt medaleid võitnud.
Carl Sagan
Carl Edward Sagan (9. november 1934 Brooklyn – 20. detsember 1996 Seattle) oli USA astronoom, astrobioloog, kirjanik ja loodusteaduste populariseerija.
Sagani olulisemad teadusavastused puudutasid peamiselt Päikesesüsteemi planeetide ja nende kaaslaste ehitust ja atmosfääri, kuid rohkem tuntud on tema arutlused ja tööd maavälise elu ja selle otsingute teemadel.
Sagan oli skeptitsismi, humanismi ja teadusliku meetodi eestkõneleja ning pseudoteaduse vastane. Ta nimetas end sageli ateistiks ning pani oma noorimale pojale eesnime Democritus samanimelise vanakreeka filosoofi järgi, kes eitas üldtunnustatud jumalate olemasolu ja keda peetakse ateistliku mõtlemise rajajaks.
Ta andis kuni surmani Cornelli ülikoolis kriitilise mõtlemise kursust. Külma sõja ajal hoiatas ta inimkonda ähvardava globaalse tuumakatastroofi eest. Sagani sulest ilmus üle 600 artikli, ta oli enam kui 20 raamatu autor või kaasautor ning oli teadust populariseeriva telesaatesarja "Cosmos: A Personal Voyage" autor ja saatejuht. Tema romaani "Kontakt" põhjal on loodud samanimeline mängufilm.
Pere
Sagan oli kolm korda abielus. Aastal 1957 abiellus ta bioloog Lynn Margulisega, kellega tal oli kaks last: Dorion ja Jeremy. 1968. aastal abiellus ta näitleja Linda Salzmaniga, kellega tal oli poeg Nick. Aastal 1981 abiellus ta kirjanik Ann Druyaniga, kellega tal oli tütar Alexandra Rachel ja poeg Samuel Democritus.
Evald Rooma
Tema tuntuim algatus on 1934. aastal Tartus asutatud Eskimo jäätisetööstus. Lisaks pani ta omal ajal käima ka oma kondiitri- ja kulinaariatööstuse.
Elulugu
Evald Rooma õppis Peetri koolis (10. algkool), Tartu Kaubanduskoolis ja tehnikagümnaasiumis.
Koolivaheaegadel töötas ta Tartu Linnavalitsuse Betoonitööstuses ja Rosenvaldi autoremonditöökojas. Mootorpaadi- ning autojuhtimise load sai 1927. aastal. Alates 1929. aastast oli Evald Rooma jõelaevakapten. Ta tegi Emajõel reisi- ja lõbusõite, vedades inimesi omatehtud paadiga, mille nimi oli Udu. Evald Rooma oli ka üks Tartu esimesi taksojuhte. Autojuhistaaži on Roomal 80 aastat.
Aastal 1932 tekkis tal idee hakata jäätist tootma. Esimene proovipartii valmis perekond Laisa jääkeldris ja esimene suurem jäätisepartii läks Tartu laulupeole. Aastal 1934 asutas Rooma firma Eskimo ning alustas jäätise suurtootmist Eesti turule. Eskimo tootis jäätist kuni Saksa okupatsiooni lõpuni. Aastal 1944 korraldas ta leivatootmise Tartu linnas. Aastal 1948 põgenes küüditamise eest Pärnusse ja hiljem Haapsallu, kus ta korraldas taas jäätisetootmist.
Aastatel 1953–1967 töötas Rooma Tallinnas artellis Punane Täht, Tallinna Leivakombinaadis, kommivabrikus Kalev. Ta lõi Eestis jäätisetootmise pakenditootmise süsteemi, töötas välja erinevaid jäätiseretsepte. Ta korraldas ETKVLis kissellipulbri ja marineeritud mädarõika tootmise. Aastal 1956 korraldas ta leivakombinaadis vahvlitootmise. Viimaseks töökohaks Tallinnas oli Autobaas nr 16.
Aastal 1967 asus ta tööle Tartu Autobussi- ja Taksopargis, kus töötas põhiliselt autojuht-mehaanikuna.
Evald Rooma suri 24. mail 2017 (105-aastaselt) oma kodus Tartus.
Mälestuse jäädvustamine
8. novembril 2012 avas AS Balbiino Tartu Kaubamajas Onu Eskimo jäätisekohviku. 13. augustil 2015 avati samasugune kohvik Viimsi keskuses.
Mälestusteraamat
8. jaanuaril 2009 esitles legendaarne jäätisemeister Evald Rooma Tartus Dorpati konverentsikeskuses oma elulooraamatut "Emajõe ääres kasvanud". Tema biograafia kajastab muu hulgas Tartu äriringkondade tegevust 1930. aastatel ning majanduselu ja tööstuse arengut okupeeritud Eestis, mida varem ilmunud elulooraamatutes on vähe käsitletud.
Suurettevõtja Neinar Seli soovitas raamatuesitlusel, et praegused ärimehed peaksid õppima elu näinud Roomalt, kuidas rasketel aegadel äritegevuses vastu pidada. Vanaautohuvilisena lubas Seli, et niipea, kui Eesti Rahva Muuseumi uue maja juures saab valmis hoidla vanadele masinatele, pannakse sinna vaatamiseks ka Evald Roomale kuulunud Eskimo reklaamiga "pirukamosse".
Evald Rooma kirjutab oma raamatus muu hulgas oma kohtumistest Oskar Lutsu, Arnold Matteuse ja Artur Rinnega.
Rannu kirikumõis
Rannu kirikumõis (saksa keeles Pastorat Randen) oli kirikumõis Rannu kihelkonnas Tartumaal.
Reẕā Shah Pahlavī
Reẕā Pahlavī [rez'aa pahlav'ii] (16. märts 1878 –  26. juuli 1944) oli Iraani šahh.
Moḩammad Reẕā Pahlavī
thumb|Šahh Moḩammad Reẕā Pahlavī pisi| Luksuslik telklinnak oktoobris 1971 Moḩammad Reẕā Pahlavī (26. oktoober 1919 – 27. juuli 1980) oli Iraani šahh.
Sai võimule pärast seda, kui tema saksameelne isa Reẕā Pahlavī 1941. aastal Suurbritannia ja NSV Liidu survel ametist tagandati. Valitses aastatel 1941–1979. Orienteerus välispoliitiliselt põhiliselt USA-le, sisepoliitikas surus maha vasakjõude.
Algatas 1960. aastail maa moderniseerimist ja agraaruuendusi taotleva valge revolutsiooni. Kiired läänelikud muudatused polnud paljudele, eriti konservatiivsetele islamivaimulikele meelepärased. Vastukaaluks alustasid nad ajatolla Rūḩollāh Khomeynī juhatusel islamirevolutsiooni. Selle tulemusel oli šahh sunnitud 1979. aastal minema eksiili Egiptusse.
13.–15. oktoobril 1972. aastal külastas Pahlavī Eesti NSV-d.
Maestro (film)
"Maestro" on 2009. aasta Eesti dokumentaalne portreefilm fotograaf Kalju Suurest. Filmi on lavastanud Manfred Vainokivi.
Stefan Witkowski
pisi|200px|Stefan Witkowski (1991)
Stefan Witkowski (27. september 1931 Łódź – 24. oktoober 2007 Varssavi) oli poola maletaja, rahvusvaheline meister (1977).
Witkowski tuli 1959. aastal Poola malemeistriks ja esindas Poolat samal aastal Riias peetud Läänemere maade turniiril, kus sai eelviimase, 13. koha.
Witkowski mängis 1958. aastal Poola võistkonna koosseisus Münchenis peetud maleolümpial.
Voldemar Tilk
Töökohad
Aastal 1944 põgenes Voldemar Tilk Rootsi, hiljem Kanadasse.
Tõnu Lauk
Tõnu Lauk (sündinud 5. juunil 1938 Tallinnas) on eesti metallikunstnik ja falerist.
Õpingud ja töökäik
Tõnu Lauk lõpetas 1958. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1966. aastal kiitusega hinnatud diplomitööga cum laude Eesti Riikliku Kunstiinstituudi.
1966–1969 oli ta Paide Rajoonidevahelise Koduloomuuseumi direktor. 1969–1972 oli Tõnu Lauk Tallinnas Kunstitoodete Kombinaadi metalliehistööateljee kunstiline juht. 1972–1978 töötas ta õppejõuna Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis. Hiljem on ta töötanud Tallinna Arsis ning 1995. aastast Ars-Juveelis.
Aastast 1980 kuulub ta Eesti Kunstnike Liitu.
Looming
Tõnu Laugu kujundatud ja teostatud on arvukad Tallinna vanalinnas ja ning mujal Eestis asuvad sepised, muuhulgas restorani Nord kaksiktuulelipp ja rõduvõre (1973), Tallinnas Vana turg 1 asuva pakkhoone kaks tuulelippu (1989) ja Lühikese jala trepikäsipuu (1991), Soome firma Puolimatka Kirkkonummi õues asuvad tulepajad (1984) ning Rakvere linnuse õuevalgustid, sisevalgustid ja väravad.
Rida aastatel 1971–1988 loodud suurejoonelisi sepiseid on valminud koostöös Heino Mülleriga. Muuhulgas valmis Laugu ja Mülleri ühistööna Tallinna Suur-Karja 8 hoone sepisvärav (1979), Pirita kloostri sepistatud väravad (1980), Lühike jalg 9 akna- ja väravavõred (1983), Niguliste kiriku Antoniuse kabeli väravate võred (1982), Edise mõisa Valge Hobu trahteri sepised (1982), Karja Keldri interjöörisepised (1972), Karika baari interjöörisepised (1978), Soome firma Puolimatka Kirkkonummi nõupidamissaali valgustid (1984) ning Narva Hermanni kindluse valgustid ja kaminad (1986).
Tõnu Laugu loodud on filmis "Viimne reliikvia" kasutatud kostüümide metallist valmistatud detailid, muuhulgas sõjasulaste rõivaste pandlad ning Ivo Schenkenbergi kiiver ja turvis.
Eesti taasiseseisvumise järel on Tõnu Lauk kujundanud teenete- ja ametimärke. Tema kavandatud on ka vehklemisturniiri Tallinna Mõõk püsiauhinnad.
Tõnu Lauk on koostanud, kujundanud ja teostanud ajaloolise tarbekunsti näitusi. .
Ta on uurinud Ruhnu etnograafilist ainest ja asutanud saarele talumuuseumi. .
Tõnu Lauk tegeleb faleristikaga ja ta on tunnustatud koolilõpumärkide asjatundja.
Isiklikku
Tõnu Laugu abikaasa on maali- ja polükroomse puidu restauraator Ene Tromp. Tõnu Laugul on eelmisest abielust sisearhitekt Malle Lauguga neli last. Tema tütar on näitleja Katariina Unt.
Ta on Üliõpilasselts Liivika liige.
Aetat
Aetat moodustati varasema töödirektoraadi baasil. Töödirektoraadilt võeti uue nime all üle 18 Aetati osakonda (varasemad maakondlikud tööbürood), 96 kohalikku osakonda (varasemad tööbürood), 50 piiratud tööajaga filiaali ning kõik muud üksused (Aetati töönõuandla, Aetati tööeluteenistus, Aetat välismaal, Aetati abirahakontroll ja Aetati vikaar). Aetati juhtis Aetati töödirektoraat.
Aetati juhtisid töödirektorid Ted Hanisch (2000), Lars Wilhelmsen (2001–2002) ja Inger Johanne Stokke (2002–2006).
Aastal 2006 läks Aetat koos hoolekandeametiga uue töö- ja heaoluameti NAV koosseisu.
Klaus Ritter
Klaus Ritter (14. detsember 1918 – 27. jaanuar 2015) oli Saksamaa sõjaväelane. Saksa vägede 23. jalaväediviisi 67. Potsdami grenaderirügemendi teise pataljoni kapten, kes juhtis Saksa vägesid Tehumardi öölahingus.
Pärast sõda õppis ta Marburgi ja Göttingeni ülikoolis õigus- ja riigiteadust ning omandas aastal 1951 õigusteaduse doktori kraadi. Ta oli pikka aega tegev juhtiva poliitikaanalüütikuna Saksa kõrgemates võimustruktuurides.
5. veebruaril 2015 saadeti Klaus Ritter Gautingi (asub Starnbergi kreisis Ülem-Baieris) evangeelsest Kristuse kirikust viimsele teekonnale.
Jevgeni Kazakov
Jevgeni Kazakov (Kokk Ženja) (sündinud 9. aprillil 1986) on venelasest kokk, kes sai tuntuks Tallinna ühe rüüstajana aprillirahutuste ajal 26. aprillil 2007.
Liis Treimanni poolt temast tehtud foto võitis 2007. aasta Postimehe uudisfotode konkursil I koha.
Helo Meigas
Helo Meigas (sündinud 4. novembril 1965 Tartus) on eesti majandustegelane.
Elu- ja töökäik
Aastal 1988 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna inglise keele ja kirjanduse erialal, 1992 läbis Eesti Diplomaatide Kooli rahvusvaheliste suhete erialal. 1995. aastal sai USAs Tuftsi ülikoolis humanitaarteaduste magistrikraadi.
1988–1989 oli ta Eesti kaubandus-tööstuskoja referent.
1989–1992 oli ASi Cross Development F.S.P. tõlkebüroo juhataja.
1995–1998 oli Tallinna Väärtpaberibörsi tegevdirektor ja juhatuse esimees.
Septembrist 2004 on ta Hansapanga investeeringute juhtimise divisjoni direktor.
Laulasmaa–Lohusalu tee
Laulasmaa–Lohusalu tee (registrinumber 11395) on kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas Laulasmaa ja Lohusalu külas. Tee pikkus on 3,8 km.
Tee saab alguse Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee 33. kilomeetril Laulasmaa külas. Tee lõpeb Lohusalu külas Lohusalu sadamas, kus teeb tagasipöördeks silmuse. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 4 truupi. Teega ristub 3. kilomeetril Lohusalu puhkekodu tee. Teele jääb 5 bussipeatust: Puhkekodu, Heliküla, Pansionaat, Lohusalu, Lohusalu sadam.
Tee on mustkattega. Tee on klassita, viimasel kilomeetril on tee klass V. Liiklussagedus teel on 1000–3000 autot ööpäevas. Teel on kiiruspiirangud (30, 40, 50 km/h). Teevalgustus on tee viimasel kilomeetril.
Christmas cracker
pisi|Christmas cracker ' id jõululaual
Jevgeni Tomberg
Jevgeni Tomberg (ka Thomberg; 14. juuni 1948 Kirovi oblast, Vene NFSV – 30. aprill 2021) oli Eesti poliitik.
Christmas cracker
pisi|Christmas cracker ' id pisi|Eestis müügilolevad Christmas cracker ' id Christmas cracker on väliselt kompvekki meenutav silindrikujuline jõuluüllatus, mis on pakitud dekoreeritud paberisse ja kahest otsast kokku keeratud. Selle keskmises osas paikneb üllatus, milleks tavaliselt on paberist peokroon, lipik jõulunalja või -mõistatusega ning väike kingitus. Christmas cracker ' is on pabeririba, mille sisse on pandud pisike kogus lõhkeainet, mis teeb väikese paugu, kui Christmas cracker'it mõlemast otsast sikutada. Lõhkeainega pabeririba sisaldab tavaliselt hõbeda nitraati (AgNO3), lämmastikhapet (HNO3) ja alkoholi, mille kogukaal jääb 6–15 milligrammi vahele.
Christmas cracker'eid müüakse üldiselt kolmestes kuni kaheteistkümnestes pakendites ning need on tavaliselt punast, kuldset ja rohelist värvi.
Jevgeni Tomberg
1958. aastal saabus ta koos perega elama Eestisse.
Ta lõpetas 1966. aastal Pärnu 3. Keskkooli ja 1972. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriinsenerina.
Aastatel 1993–1999 oli ta Mustamäe linnaosa vanem, 1999–2003 IX Riigikogu liige. Oli vabariigi presidendi kandidaat 2001. aastal.
Christmas cracker
Christmas cracker'id on jõulupühade lahutamatu osa Suurbritannias, Iirimaal ja teistel Rahvaste Ühenduse maadel Austraalias, Kanadas, Uus-Meremaal ja Lõuna-Aafrika Vabariigis.
Eesti keeles on neid nimetatud paukkompvekkideks, sest need näevad välja nagu kommid ja teevad pauku, kuigi tegu ei ole kommi ega üldse söödava asjaga.
Jevgeni Tomberg
Ta kuulus mitmesse vene erakonda Eestis, sh Konstitutsioonierakonda. Ta on öelnud, et aastast 2003 ta poliitikaga ei tegele.
Tomberg oli üks Lasnamäe õigeusu kiriku rajamise eestvedajatest.
Christmas cracker
Kasutamine
Christmas cracker ' eid sikutatakse jõululaua taga ja üldse pidudel. Seda tehakse kahekesi, kumbki sikutaja oma otsast kinni hoides, mille tagajärjel Christmas cracker puruneb ning teeb väikese paugu. Sees olevad kingitused saab endale see, kelle kätte jääb Christmas cracker ' i suurem osa (ehk keskosa). Teise võimalusena saab igaüks Christmas cracker ' i koos selle sees olevate kingitustega endale juba enne selle sikutamist. Christmas cracker'id on varakult asetatud jõululauale külaliste taldrikutele või nende kõrvale ja aitavad omakorda oma jõululikult sädeleva ja dekoratiivse väljanägemisega jõululauda kaunistada.
Savikoti
Savikoti (ka: Kärksi) on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Külast saab alguse Sanga oja, millele on küla keskuses paisutatud Savikoti paisjärv.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Pärsti valda.
Jevgeni Tomberg
Isiklikku
Tomberg suri koroonaviiruse põhjustatud haiguse Covid-19 tüsistustesse.
Põdrakanep
Põdrakanep (ladina keeles Chamaenerion ehk Chamerion) on pajulilleliste sugukonda pajulille perekonda kuuluv alamperekond.
Põdrakanep erineb teistest pajulille alamperekondadest selle poolest, et tema lehed asetsevad varrel spiraalselt, mitte vahelduvalt või männasena.
Need taimed on lillakasroosade õitega.
Eestis on tavaline ahtalehine põdrakanep (Epilobium angustifolium). Sellesse alamperekonda kuulub ka kolm liiki, mis Eestis ei kasva, nimelt Epilobium conspersum, Epilobium latifolium (laialehine põdrakanep) ja Epilobium speciosum.
Minevikus arvati põdrakanep omaette perekonnaks.
pisi|500px|left|[[Ahtalehine põdrakanep kasvamas Pangodi järve ääres.]]
Heinrich von Hannöver
Heinrich von Hannöver (ka Hanover) oli Liivi ordu liige, Riia ja Lihula komtuur 14. sajandil.
Heinrich pärines tõenäoliselt Bremenist, kus Hannöveri suguvõsa liikmed olid jõudnud ka linnarae hulka. Tema täpne põlvnemine pole siiski teada. 1338. aastal on teda mainitud Riia, 1347 aga Lihula komtuurina.
Vaskna järv
Kirjeldus
Vaskna järve pindala on 37 ha, suurim sügavus 9,5 m ja asub merepinnast 242 m kõrgusel. Järv on praeguseks jagunenud kaheks eraldunud osaks Suur- ja Väike-Vasknaks.
Läbivool
Läbivool on suhteliselt tugev, sisse voolab Järvepera oja Tuulijärvest ja esineb allikaid, välja voolab Iskna jõgi.
Napoli hertsogkond
Napoli hertsogkond (ladina: Ducatus Neapolitanus, itaalia: Ducato di Napoli) alustas Bütsantsi provintsina, mis moodustati 7. sajandil väiksematest rannikualadest, mida langobardid ei vallutanud oma sissetungil Itaaliasse 6. sajandil. Seda valitses väepealik (dux) ja sellest sai kiiresti de facto sõltumatu riik, mis kestis rohkem kui 5 sajandit vara- ja kõrgkeskajal.
Esimene kohalik hertsogkond
Aastal 661 omandas Napoli keiser Konstas II-lt õiguse olla valitsetud kohaliku hertsogi, ühe Basilio poolt, kelle allumine keisrile muutus varsti vaid nominaalseks. Tema tiitlite hulgas olid patrikios ("patriits") ja hypatos ("konsul"). Sel ajal kontrollis Ducatus Neapolitanus ala, mis vastab laias laastus tänasele Napoli provintsile, hõlmates Vesuuvi, Campi Flegrei, Sorrento poolsaare, Giugliano, Aversa, Afragola, Nola ning Ischia ja Procida saared. Capri oli hiljem Amalfi hertsogkonna osa. Sel oli võim naabersadamate Gaeta, Amalfi ja Sorrento üle, kuigi kõik nad olid suuresti autonoomsed, eriti Napoli hertsogkonna lõpuaastatel.
Sel ajal vermis hertsogkond raha keisri kujutisega ja kreeka pealiskirjetega. Kreeka keel oli ametlik keel.
Paavsti süseräniteet
Aastal 763 vahetas hertsog Stefano II oma truuduse Konstantinoopolilt Roomale, pannes Napoli paavsti süseräniteedi alla. Juba keisri poolt määratud Giovanni I (711-u.719) valitsemise ajal tuli paavst hertsogile appi langobardide vastu, samas Bütsantsi abi tundus kauge. Stefano II valitsemist peetakse üleminekuajaks Napoli ajaloos: see eemaldus ikonoklastilisest idast ja lähenes paavsti läänele. Bütsantsi kreeklased muutusid napollastele varsti sama ohtlikuks kui langobardid.
Millalgi 9. sajandi alguses hakkasid hertsogid vermima ladina pealiskirjetega münte, kui ladina keel asendas kreeka keele ametlikus kasutuses. Püha Januarius asendas keisrit müntidel. Akte dateeriti ikka veel keisri valitsemisega, kuid keisril ei olnud mingit tähendust tavapärastele Napoli asjadele. Aastal 812, kui Leo III kutsus kogu ducatuse laevastikku abistama Bütsantsi admirali võitluses saratseeni piraatidega, kes rüüstasid Sitsiiliat, eiras hertsog Antimo käsku; vaid Amalfi ja Gaeta vastasid vägede saatmisega. Silmnähtavalt tundsid napollased end juba praktiliselt sõltumatuna.
Hertsogkond ei olnud veel pärilik; aastal 818 nimetas Sitsiilia patriits ilma keisri heakskiiduta ametisse Teoctisto. Keiser tühistas selle ja nimetas aastal 821 ametisse Teodoro II, kuid see oli sunnitud samal aastal linnast lahkuma valitud Stefano III kasuks. Stefano hakkas kohe vermima münte oma initsiaalidega nendel ja mitte Idakeisri omade.
Pärilik hertsogkond
Aastal 840 tegi hertsog Sergio I järgluse hertsogkonnas pärilikuks ja edaspidi oli Napoli de facto sõltumatu. Sel ajajärgul oli linn peamiselt sõjaline keskus, mida valitses sõjameeste ja maaomanike aristokraatia, isegi kui see oli sunnitud loovutama langobardidele enamuse oma sisemaa territooriumist. Napoli ei olnud kaubanduslinn, nagu muud Campania merelinnad (Amalfi ja Gaeta), vaid omas soliidset laevastikku, mis võttis aastal 849 osa Ostia lahingust saratseenide vastu. Ometigi ei kõhelnud Napoli astumast liitu uskmatutega, kui see talle kasuks oli: näiteks aastal 836 palus ta saratseenidelt abi Benevento hertsogkonnast tulmud langobardide vägede piiramisrõnga murdmiseks. Pärast hertsogite tähtsuse haripunkti jõudmiseni hertsog-piiskop Atanasio ja tema järglaste ajal – kellest Gregorio IV ja Giovanni II osalesid aastal 915 Garigliano lahingus – kaotas Napoli 10. sajandil tähtsust, kuni see traditsioonilise rivaali Pandolfo IV di Capua poolt vallutati.
Võitlused normannide lõunas
thumb|300px|Itaalia kaart u 1112. aastal
Aastal 1027 annetas hertsog Sergio IV Aversa krahvkonna Rainulf Drengot' juhitud normanni palgasõduritele, kelle toetust ta vajas sõjas Capua vürstkonnaga. Sel ajal ei suutnud ta ette kujutada tagajärgi, kuid see asustus algatas protsessi, mis viis lõpuks Napoli sõltumatuse kaotamiseni. Sergio kindlustas oma positsiooni abieluliitudega normannidega, kuid kui need purunesid, tagandati ta oma palgasõdurite poolt ja sunniti kloostrisse. Tema poeg Giovanni V vandus lõpuks Guaimario IV di Salernole truudust.
Napoli oli viimane Lõuna-Itaalia riikidest, millega normannid Itaaliasse saabudes kokku puutusid. See elas üle langobardide vürstkondade langemise: Capua, Salerno, Benevento. See elas üle teiste kreeka hertsogkondade langemise: Amalfi, Gaeta, Sorrento. Aastal 1137 sunniti hertsog Sergio VII alistuma Roger II-le, kes oli seitse aastat varem end Sitsiilia kuningaks kuulutanud. Uute valitsejate all haldas linna compalazzo (pfaltskrahv), väheke sõltumatust oli jäetud Napoli patriitsidele. Sel ajal elas Napolis 30 000 inimest ja ülalpidamist sai see veel sisemaalt: äritegevus läks peamiselt Pisast ja Genovast pärit välismaalaste kätte.
San Giovanni a Mare kiriku kõrval olid normannide ehitised Napolis peamiselt ilmalikud, eelkõige lossid (Castel Capuano ja Castel dell'Ovo), linnamüürid ja kindlustatud väravad.
Hewa Bora Airways
thumb Hewa Bora Airways on Kongo Demokraatliku Vabariigi lennukompanii, mis asutati 1994. aastal ja mille peakorter on Kinshasa Barumbu linnaosas. Lennukompanii kodulennujaam on Kinshasa Rahvusvaheline Lennujaam. Hewa Bora tähendab suahiili keeles 'puhas õhk'.
Hewa Bora Airways loodi Zaire Airlinesi, Zaire Expressi ja Congo Airlinesi liitmisel.
Märtsis 2008 oli kompanii lennukipargis järgmised lennukid:
Lisaks siseliinidele lendab Hewa Bora Airways järgmistesse sihtkohtadesse: Douala, Johannesburg, Lagos, Lomé, Abuja. Kõikidel Hewa Bora Airwaysi lennukitel on sisenemine Euroopa Liidu õhuruumi keelatud.
Petar I
thumb|Petar I Petar I Karađorđević (serbia Петар I Карађорђевић, 29. juuni 1844 Belgrad – 16. august 1921 Belgrad) oli Serbia Kuningriigi ja seejärel Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriigi kuningas.
Lohusalu puhkekodu tee
Lohusalu puhkekodu tee (registrinumber 11396) on kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas Lohusalu külas. Tee pikkus on 0,2 km.
Tee saab alguse Laulasmaa–Lohusalu tee 3. kilomeetril. Tee ei ületa ühtegi silda ega truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Teel on kiiruspiirang (50 km/h).
Liigendnelilülik
pisi|Samatasandilise liigendnelilüliku liikumise joonis Liigendnelilülik (inglise keeles four-bar linkage) on kolmest liikuvast lülist ja ühest kinnislülist koosnev liigendmehhanism.
Maestro
Maestro (itaalia keeles 'meister' või 'õpetaja') on austatud muusiku või ka muu kunstniku austav nimetus.
Klooga aiandusühistu tee
Klooga aiandusühistu tee (registrinumber 11397) on kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas Laulasmaa külas. Tee pikkus on 1,8 km.
Tee on pinnatud kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Teel on kiiruspiirang (30 km/h). Teevalgustus puudub.
Rudolf Teschner
pisi| Rudolf Teschner (1960)
Rudolf Teschner (16. veebruar 1922 Potsdam – 23. juuli 2006 Berliin) oli saksa maletaja ja maleliteraat, rahvusvaheline meister (1957).
Teschner tuli 1951. aastal Düsseldorfis Saksamaa Lääne tsooni malemeistriks. Mängis kahel MM-i tsooniturniiril: 1957. aastal Wageningenis tuli kaheksandaks ja 1960. aastal Berg en Dalis jagas 2.–3. kohta. Kolme hulka jõudmine Berg en Dalis viis ta 1962. aastal tsoonidevahelisele turniirile Stockholmis, kus ta jäi 21. kohale.
1959. aastal esindas ta Lääne-Saksamaad Riias peetud Läänemere maade turniiril, kus jagas 5.–7. kohta.
Teschner mängis Lääne-Saksamaa võistkonna koosseisus kahel maleolümpial (1952, 1956).
1992. aastal andis FIDE talle ausuurmeistri nimetuse.
YouTube
pisi|YouTube'i logo YouTube on veebiportaal, mille kasutajad saavad videoid üles laadida, jagada ja vaadata. Multimeediumiteenuse pakkuja veebis ja veebisaidi omanik on Alphabet Inc. – sellele firmale kuulub ka Google.
2016. aasta mais oli YouTube külastatavuselt teine veebisait maailmas, Eestis kolmas.
Ettevõte asub San Brunos Ameerika Ühendriikides California osariigis. Videote kuvamiseks kasutatakse Adobe Flash Videot ja HTML5. YouTube'is on laias valikus videosisu: filmi- ja telesaadete lõike, muusikavideoid, amatööride videoblogisid jms. Enamiku YouTube'i sisust on üles laadinud eraisikud, ehkki YouTube'i partneritena pakuvad oma materjale ka meediakontsernid CBS, BBC, VEVO, Hulu jt firmad.
YouTube all tegutsevad ka tasulised voogesituse tellimisteenused YouTube Premium, miks pakub originaalset videosisu, ja YouTube Music, mis pakub muusika voogedastust. 2021. aastal ületas YouTube'i tasuline muusika voogedastusteenus 50 miljoni kasutaja piiri.