cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
A (häälik)
Häälikumuutused
Tavalisemad häälikumuutused, mis a-häälikuga eri keeltes aset leiavad, on labialiseerumine (labialiseeritud vokaaliks muutumine) ja eespoolsemaks muutumine (tagavokaalist keskvokaaliks või keskvokaalist tagavokaaliks muutumine).
Labialiseerumine
Labialiseerumise põhjustab sageli naabrus labiaalidega (näiteks inglise keele sõnades was ja wall).
Inglise keeles on a labialiseerumise põhjustanud ka järgnev l (näiteks sõnades fall, small, bald).
Ungari keeles on lühike a kõigis positsioonides labialiseerunud (välja arvatud mõned murded; seekelitel jääb a labialiseerumata pikale a-le (á) eelnevates silpides. Murretes esineb ka pika a labialiseerumist.
Rootsi, taani ja norra keeles tähistab labialiseeritud a-d å (varem aa).
Eespoolsemaks muutumine
Eespoolsemaks muutumine on aset leidnud näiteks vanakreeka keele joonia ja atika dialektis. Hiljem muutus see häälik kreeka keeles üha kinnisemaks, kuni sellest sai i. Ka inglise kirjakeeles sai pikast a-st e, mis omakorda muutus diftongiks ei, välja arvatud enne r-häälikut (näiteks r).
Prantsuse keel
Prantsuse keeles eristatakse kinnist ja lahtist a-d.
A-häälikut antakse edasi järgmiste grafeemidega:
Saksa keel
A on ümardamata madal eesvokaal. Selle moodustamiseks avatakse huuled laialt ning keel pannakse lamedasse asendisse.
Erinevalt saksa ühiskeelest on pikal ja lühikesel a-häälikul piirkondliku värvinguga kõnekeeles enamasti erinevusi, mis võivad olla piirkonniti lausa vastupidised. Lõuna-Saksamaal ning algselt ka Reinimaal on pikk a lahtine ja lühike kõrge nagu ungari ja hollandi keeles. Põhja-Saksamaal aga on pikk a kinnine nagu briti inglise standardkeeles, lühike lahtine. Tänapäeva Reinimaal on nii lühike kui ka pikk a madalad nagu Westfalenis, tüüringi-ülemsaksi murdes on mõlemad kinnised, kuid kvaliteedierinevusega.
Teatud juhtudel moodustub a-st umlaut ä: (hat → hätte, Haus → Häuser). Viimasel juhul on tegemist diftongidega au ja äu.
Vanakreeka keel
Vanakreeka keele lühike a oli ümardamata madal keskvokaal. See häälik on kreeka keeles jäänud praktiliselt muutumata. Pikk a on aga atika ja joonia dialektis muutunud lahtiseks e-ks, mida joonia tähestikus tähistati samamoodi nagu algset e-d. Näiteks meedlaste algne nimetus Madoi (mis säilis Küprose kreeka keeles) sai kuju Medoi lahtise e-ga a asemel.
Väike-Begitševi saar
thumb|Suur-Begitševi ja Väike-Begitševi saare asukoht Väike-Begitševi saar (vene остров Малый Бегичев) on Venemaale kuuluv saar Krasnojarski krais Laptevite meres Hatanga lahe suus.
Saare pikkus 61 km, laius 57 km, pindala 15 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 201 meetrit.
Saar on kaetud tundrataimestikuga. Saarel elavad polaarrebased ja põhjapõdrad, rannikul morsad.
Väike-Begitševi saarest 7 km kaugusel ida pool asub Suur-Begitševi saar, mille pindala on 1800 km². Krasnojarski krai ja Sahha piir läheb nende vahelt läbi, nii et Suur-Begitševi saar kuulub Sahha vabariigi koosseisu.
Mõlemad saared on nimetatud Nikifor Begitševi järgi, kes need saared aastal 1908 avastas ja neid uuris.
1535
1535. aasta (MDXXXV) oli 16. sajandi 35. aasta.
Vidrike järv
Vidrike järv on limnoloogiliselt tüübilt kalgiveeline eutroofne järv.
Kehakultuur (ajakiri)
Kehakultuur on aastail 1940–1990 Eestis ilmunud spordi- ja kehakultuuriteemaline ajakiri.
Selle ajakirja peatoimetajaks on olnud Friedrich Issak, Juhan Mandre jt.
Frankfurt Oderi ääres
Frankfurt Oderi ääres on linn Saksamaal Brandenburgis. Linn asub Oderi (Odra) jõe vasakkaldal.
Teisel pool jõge asub Poola linn Słubice, mille sõjaeelne saksa nimi oli Dammvorstadt.
5. tankiarmee
5. tankiarmee on olnud kahe riigi väeüksuste nimetus:
Sarnast nime on kandnud ka Nõukogude Liidus 1943. aastal formeeritud 5. kaardiväe tankiarmee.
Pilkuse järv
Limnoloogiliselt tüübilt kuulub see kalgiveeliste eutroofsete järvede sekka.
Pilkuse järve ääres on filmitud filmi "Valgus Koordis" stseene.
Boriss Pugo
Boriss Karlovitš Pugo (vene Борис Карлович Пуго; 19. veebruar 1937 Kalinin – 22. august 1991 Moskva) oli läti päritolu Nõukogude Liidu poliitik ja riigiametnik. Ta oli Läti Kommunistiku Partei Keskkomitee I sekretär aastatel 1984–1988 ning NSV Liidu siseminister aastatel 1990–1991.
Pugo sündis läti kommunistide perekonnas Kalinini linnas Nõukogude Liidus ning pärast Läti annekteerimist asus koos vanematega elama Lätti. Pugo rääkis vene keelt paremini kui läti keelt.
Ta lõpetas aastal 1960 Riia Polütehnilise Instituudi. Aastal 1963 astus Pugo NLKPsse. Aastast 1961 oli ta komsomolitööl. Ta oli tehase komsomolikomitee sekretär, hiljem rajoonikomitee teine ja esimene sekretär, Läti LKNÜ KK sektorijuhataja, Läti LKNÜ Keskkomitee esimene sekretär ja ÜLKNÜ Keskkomitee sekretär. 1977. aastal sai ta Läti NSV Ministrite Nõukogu j.a Riikliku Julgeoleku Komitee aseesimeheks, aastatel 1980–1984 oli ta selle esimees.
Pugo sai laiemalt tuntuks vanameelse tegelasena, kes sai Konstantin Tšernenko ajal Läti NSV sisuliseks juhiks ning hiljem osales NSV Liidu siseministrina 1991. aasta augustiputšis. Pärast putšistide lüüasaamist sooritas ta enesetapu.
Foobia
Kõige levinumaks foobiavormiks loetakse agorafoobiat, mis hõlmab hirmu avalike kohtade, aga ka selliste kohtade ees, kust põgenemine turvalisse kohta on raskendatud: väljakud, kaubanduskeskused, poejärjekorrad, lennukid, bussid, rongid, jne. Agorafoobiat ilma paanikahoota esineb Ameerikas umbes 0,8 protsendil üle 18-aastastest inimestest arvestusliku aasta jooksul.
Lihtfoobiatest, st foobiatest, mis on seotud ühe kindla nähtusega, loetakse sagedasemaiks akrofoobiat (hirm kõrguse ees), arahnofoobiat (hirm ämblike ees), klaustrofoobiat (hirm suletud kitsaste kohtade ees), ahluofoobia (hirm pimeduse ees) ja aviatofoobia (hirm lendamise ees).
Mitmesuguseid lihtfoobiaid esineb Ameerikas 8,7 protsendil üle 18-aastastest arvestusliku aasta jooksul.
Kartust foobiate ees nimetatakse fobofoobiaks.
Ameerikas tehtud uurimuste järgi kannatab foobiate all 5,1–12,5% ameeriklastest.
Kõnekeeles väljendatakse sõnaga "foobia" vastumeelsust millegi suhtes.
Iny Lorentz
pisi|Elmar Wohlrath (vasakul) ja Iny Klocke (paremal) ‎Iny Lorentz ja Eric Maron ning veel mitu nime on kirjanduslikud pseudonüümid, mille all avaldab oma raamatuid sakslastest kirjanikepaar Ingrid Klocke ja Elmar Wohlrath.
Ingrid Klocke sündis 1949. aastal Kölnis. Ta käis seal koolis ning õppis hiljem arsti abiks (õeks).
Hiljem õppis ta programmeerijaks. 1980. aastal kolis ta Münchenisse ning töötab 1981. aastast ühes kindlustusfirmas.
Tema abikaasa Elmar Wohlrath on Baieri päritolu. Mees kasvas üles ühes väikeses Baieri talus. Huvi kirjanduse vastu tekitas temas usuõpetaja, kes innustas teda kirjutama. Elmar Wohlrathi esimesed kirjatükid ilmusid kohalikus ajakirjas. Ta lahkus kolmekümneaastaselt oma sünnikodust ning leidis töökoha kindlustusfirmas, kus tutvus ka Ingrid Klockega. 1982. aastal nad abiellusid.
1986. aastal ilmus nende esimene lasteraamat, seejärel valmis mitu teleseriaalistsenaariumi.
Nende läbimurdeks sai 2003. aastal ilmunud ajalooline romaan "Die Kastratin".
Kõik nende järgnevad teosed on sündinud koostöös. Reeglina kirjutab Elmar raamatu üldise kontseptsiooni, misjärel Ingrid seda täiendab ja parendab.
Iny Lorenzi pseudonüümi all ilmunud ajaloolised romaanid
Osa neist teostest moodustab tetraloogia:
Tõlked
Ühtegi nende teost pole eesti keelde tõlgitud.
Brasiilia
Prantsusmaa
Itaalia
Poola
Venemaa
Hispaania
Tšehhi
Spoleto
Spoleto on linn Itaalias Umbria maakonnas Perugia provintsis.
Ajalugu
Spoleto asutati umbrite poolt. Hiljem sai temast üks tähtsamaid Rooma kolooniaid. Langobardid rajasid Spoleto hertsogiriigi, mis oli üks kolmest langobardide riigist Itaalias.
1354 liideti Spoleto Paavstiriigiga.
Vaatamisväärsused
pisi|Spoleto
Peter Simon Pallas
thumb|Peter Simon Pallas Peter Simon Pallas (22. september 1741 Berliin – 8. september 1811 Berliin) oli saksa zooloog, botaanik ja geograaf.
Elukäik
Peter Simon Pallase isa oli kirurgiaprofessor Berliinis. Peter Simon õppis koduõpetajate käe all ning seejärel Halle ja Göttingeni Ülikoolis ja 1760. aastal Leideni Ülikoolis, mille ta lõpetas 19-aastaselt, kaitstes parasitoloogiaalase doktoritöö "De Infestis viventibus intra viventia". Seejärel läks ta Haagi, kus tema loomade klassifitseerimise teooria tähelepanu äratas. 23-aastaselt valiti ta Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks.
Ta oli andekas keelte peale, lisaks saksa keelele õppis ta ära ladina, kreeka, inglise, prantsuse, hiljem ka vene ja tatari keele.
1766. aastal ilmus tema töö "Elenchus zoophytorum", kus ta maailmas esimesena tõestas, et käsnad ja korallid on loomad.
1767. aastal kutsus Katariina II ta Peterburi professoriks. Ta juhtis kahte uurimisretke Siberisse ja Lõuna-Venemaale, kus ta uuris taimede ja loomade levikut ja kogus loodusloolist materjali. Esimesel uurimisretkel 1768–1774 käis ta Kesk-Venemaal, Volga ääres, läks üle Uuralite Lääne-Siberisse ning jõudis Altaisse, Amuuri ülemjooksule ja Baikali järveni. Teine uurimisretk viis ta 1793–1794 Krimmi ja Musta mere äärde. Ta avaldas reisipäevikud pealkirja all "Reise durch verschiedene Provinzen des Russischen Reichs".
Tema järgi nimetati mitmed teadusele seni tundmata loomaliigid. Ta koostas koguteose "Flora Rossica" (1784–1815). Reiside põhjal koostas ta mahukat teost "Zoographica Rosso-Asiatica", mis ilmus postuumselt.
Katariina II kinkis talle mõisa Simferopolis, kus ta elas 1810. aastani, mil suri ta teine abikaasa ning ta sai loa pöörduda tagasi Berliini, kus ta vähem kui aasta pärast suri.
Briti troonipärimisjärjekord
Briti troonipärimisjärjekord on nimekiri inimestest, kellel on õigus Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi troonile juhul, kui eelnev inimene peaks surema.
Esimesel kohal on praeguse monarhi vanim poeg, st kui kuningas sureb, pärib trooni tema. Kui aga troonipärija peaks surema enne valitsevat kuningat, liigub troonipärimisjärjekord ühe koha võrra edasi.
Üldised põhimõtted
Briti troonipärimisjärjekorras kehtiva süsteemi – absoluutse primogenituuri – kohaselt on esikohal valitseva monarhi alanevad sugulased, seejärel tema vennad ja õed ning nende alanevad sugulased, seejärel tema vanemate vennad-õed ning nende järeltulijad. Põhimõtteliselt võib nii "tagasi minnes" välja jõuda väga pika troonipärimisjärjekorrani – ainuüksi viis põlve tagasi, kuninganna Victoriani jõudes on järjekorras üle 500 inimese, sealt veel tagasi tema vanavanaema Hannoveri troonipärija Sophiani ja tema järeltulijateni minnes on järjekord juba tuhatkond nime.
Kuni 2011. aastani kehtinud üldise põhimõtte järgi oli Briti troonipärimisjärjekorras esikohal esimeseks printsiibiks meesliini printsiip – pärilus läheb edasi meesliinipidi nii kaugele kui võimalik. Siis hakatakse sealt sammhaaval "tagasi tulema", lisades sünnijärjekorras naised. See tähendab, et kui valitsejal, kellel on õde (X) ja vend (Y), sünnivad tütar (A) ja poeg (B), ning kõigil neil on kaks tütart (XA, AA ja BA) ja poega (YB, AB ja BB), on pärimisjärjekord järgmine:
Järjekorrast jäid välja katoliiklased ja need, kes on abielus katoliiklastega. Katoliiklasega abiellunute järeltulijad püsivad järjekorras.
2011. aastal muudeti põhimõtet nii, et pärast seda aastat sündivate järeltulijate hulgas ei ole meessoost isikud eelistatud, vaid õdede-vendade puhul lähtutakse ainult sündimise järjekorrast. Lisaks kaotati piirang, et katoliiklasega abielus olijad ei saa kuuluda troonipärimisjärjekorda, kuid valitsev monarh peab siiski kuuluma anglikaani kirikusse.
Troonipärimisjärjekord seisuga 1. august 2023
Loendis on kirjas Edward VII järeltulijad ja erandina veel mõned tähelepanuväärsemad isikud.
Kuningas Charles III (Edward VII teise poja George V teise poja George VI vanema tütre Elizabeth II poja) järeltulijad Printsess Margareti (George VI noorema tütre) järeltulijad
Prints Henry, Gloucesteri hertsogi (George V kolmanda poja) järeltulijad
George'i, Kenti hertsogi (George V neljanda poja) järeltulijad
Kuningliku printsessi Mary (George V tütre) järeltulijad <!-- siit alates vajab täiendamist
Edward VII esimese tütre printsess Louise'i teise tütre Printsess Maudi järeltulijad:
Edward VII kolmanda tütre printsess Maudi vanima poja Norra kuninga Olav V järeltulijad:
Rundāle loss
Rundāle loss (saksa keeles Schloss Ruhental, ka Ruhenthal või Ruhendahl, vene keeles Рухенталь, läti keeles Rundāles pils) on barokkstiilis loss Lätis. Asub Bauska piirkonnas Rundāle vallas Pilsrundāle külas.
Loss ehitati aastatel 1736 kuni 1740 Itaalia päritolu Vene arhitekti Bartolomeo Rastrelli projekti järgi Kuramaa hertsogi Ernst Johann Bironi suveresidentsiks, aga seisis tühjana 1760. aastateni kuni Rastrelli lõpetas lossi sisetööd. Lossi interjöör, eeskätt saalid on kujundatud rokokoostiilis. Lossis on 138 ruumi.
Pärast Kuramaa hertsogiriigi ja selle Zemgale osa ühendamist Venemaaga 1795. aastal anti loss keisrinna Katariina II armukese Platon Zubovi kasutusse. Pärast Zubovi surma 1822. aastal päris Rundāle lossi tema noor lesk, kohaliku mõisniku tütar Thekla Walentinowicz (1801–1873), kes hiljem abiellus ülemõuemarssal krahv Andrei Šuvaloviga (1802–1873). Nii läks loss Šuvalovite suguvõsale ja oli viimaste omanduses kuni 1917. aastani.
Loss sai tugevasti kannatada Esimeses maailmasõjas ning Teises maailmasõjas. Tänapäeval on Rundāle lossis muuseum ning see on koos lossi ümbritseva pargiga üks tähtsamaid Läti vaatamisväärsusi.
pisi|tühi|Vaade peasissepääsule
Christoph von Oldenburg
Christoph von Oldenburg (ka Christoffer või Christopher von Oldenburg; umbes 1504 – 4. august 1566) oli Põhja-Saksa ülik, Oldenburgi krahvi Johann V poeg.
Christoph oli Johanni vanuselt kolmas poeg ja seetõttu koolitati teda vaimulikuks. Kuid 1520. aastatel valis ta väejuhi elukutse ning oli hoolimata protestantlusse pöördumisest mõnda aega keiser Karl V teenistuses. 1534. aastal, kui Taanis puhkes kodusõda ja Lübeck püüdis riiki enda kontrolli alla saada, kutsus linn enda väejuhiks just Christophi, kes oli Taani kuningakojaga tihedates sugulussidemetes (tema vanaisa oli kuningas Christian I vend). Christoph nõustuski Lübecki ettepanekuga, lootes ilmselt ise Taani troonile tõusta. Ametlikult tegutses ta küll oma sugulase Christian II võimu taastamise nimel. Alanud sõjaline konflikt, krahvivaenus, on saanud nimetuse just Christophi järgi.
Christoph tungis 1534. aasta suvel Lübecki vägede eesotsas Taanisse ning vallutas lühikese ajaga enamiku sellest. Ta kuulutas end Kopenhaagenis Christian II nimel valitsevaks regendiks, kuid suur osa Jüütimaad jäi tema rivaali Holsteini hertsogi Christiani võimu alla, kes lasi end samal ajal Christian III nime all Taani kuningaks kroonida. Christophil aga nii laia tuge polnud, et sellist akti korrata, ka Christian II vabastamine ebaõnnestus, sest teda hoiti vangistuses lossis, mis oli Christian III käes.
1535. aasta suveks oli Christian III enamiku Taanist enda kätte saanud ja Christophi toetajaskond sulas kokku. Samal ajal sekkus vaenusesse katoliiklik Mecklenburgi hertsog Albrecht VII, kes taotles samuti kuningakrooni. Christophi ja tema vahel algas rivaliteet, mis Christian III edusamme aga ainult soodustas. 1536. aasta juulis olid nii Christoph kui ka Albrecht sunnitud sissepiiratud Kopenhaagenis tema vägedele alistuma.
Hiljem ei suutnud Christoph enam Põhja-Saksa poliitilises elus suurt rolli mängida, ehkki osales veel protestantlike vürstide poolel mitmes sõjalises konfliktis keisri vastu. Viimased eluaastad veetis protestantlik krahv aga kloostris.
Puski
Puski on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
1536
1536. aasta (MDXXXVI) oli 16. sajandi 36. aasta.
Puski
Puski piirneb põhjas Paope ja Luidja, läänes Kopa ja Villamaa, edelas Reigi-Nõmme, lõunas Jõesuu ning idas Kiivera külaga.
Nimi
Kohanimi pärineb rootsi keelest sõnast busk 'võsa, põõsastik'. Kohanime on 1564 mainitud kujul Pwsk ja 1798 Puski.
Loodus
thumb|[[Puski õigeusu kirik 2021. aastal]] Puski küla läbib Luidja jõgi.
Talud
Puski ajaloolised talud 1917
Ajalugu
thumb|Puski õigeusu kooli varemed pisi|Puski kalmistu Puski on ajalooliselt kuulunud Kõrgessaare mõisa koosseisu. 1564 elas mõisa alal talunik Hannus Pwsk. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjonis on talunikud Puski Jürna Hans, Puski Jürna Mick, Puski Pent ja vabadik Puski Pent.
1891 valmis Puski õigeusu kirik.
Puski kuulus 1977–1997 Villamaa koosseisu.
Taristu
Puskit läbib Kõrgessaare–Hüti–Puski tee, mis küla lääneosas lõikub Emmaste–Luidja maanteega. Küla põhjaosast keskosani kulgeb Villamaa–Puski tee ja lõunaosas Puski–Vakamaa tee.
Kultuur
Puskis asub Puski õigeusu kirik ja varem tegutses Puski õigeusu kool.
1537
1537. aasta (MDXXXVII) oli 16. sajandi 37. aasta.
Rudolf Reiman
Rudolf Reiman (ka Rudolf Reimann; 25. oktoober 1893 Mõdriku – 6. oktoober 1957 Mõdriku) oli eesti luuletaja, proosakirjanik ja pedagoog.
Elukäik
Pedagoogikutse omandas Rakvere linnakoolis ning 1911. aastast töötas ta mitmel pool õpetajana. Aastatel 1922–1930 töötas ta eesti keele õpetajana Võru Õpetajate Seminaris.
Lisaks ilukirjandusele (luule, näidend) avaldas ka mitu õpikut, lugemikku ja metoodikakäsiraamatut koolidele.
1538
1538. aasta (MDXXXVIII) oli 16. sajandi 38. aasta.
Vee kloorimine
Kloorimine ehk kloreerimine on veepuhastuses kasutatav võte, mille käigus veele lisatakse selle desinfitseerimiseks kloori. Sellist vett nimetatakse klooritud veeks.
2. Suurtükiväegrupp
2. Suurtükiväegrupp oli Eesti suurtükiväeosa Rakveres.
1. septembril 1939 kuulus grupi koosseisu 241 meest.
Ajalugu
15. märtsil 1924 formeeriti 1. suurtükiväerügement kolonelleitnant Hugo Kauleri juhtimisel ümber "1. diviisi suurtükiväeks". 1924. aastal muudeti Eesti suurtükiväe organisatsioon järgmiseks: 1. diviisil oli 1. diviisi suurtükivägi, 2. diviisil 2. diviisi suurtükivägi ja 3. diviisil 3. suurtükiväe rügement. Mõlema diviisi suurtükiväed jagunesid kaheks grupiks. 1. augustil 1925. aastal loodi uus organisatsioon, kus suurtükivägi jagunes suurtükiväegruppideks: 1. diviisil oli 1. suurtükiväegrupp ja 2. Suurtükiväegrupp; 2. diviisil 3. suurtükiväegrupp ja 4. suurtükiväegrupp ja 3. diviisil 5. suurtükiväegrupp.
1. diviisi suurtükiväe staap asus Narvas, Rahu tänav 19.
1928. aastal kehtestati Kaitseväe organisatsiooni ja koosseisude seadlusega, Eesti kaitseväe rahuaegne organisatsioon. Välisuurtükivägi oli koondatud A, B ja C tüübilistesse gruppidesse. A tüübilises suurtükiväegrupis (1. ja 3.) on staap, spetsialistide komando, kaks kerge kahuri-, üks kerge haubitsa- ja üks raske kahuri-või haubitsapatarei ning igas patareis on kaks rühma.
B tüübilises suurtükiväegrupis on staap, neli kerget ja kaks rasket patareid. Igas kerges patareis on kolm rühma, igas raskes patareis on kaks või kolm rühma. C tüübilises suurtükiväegrupis on staap, kaks kerget ja kaks rasket patareid. Igas patareis on kolm rühma.
2. suurtükiväe grupp - staap Rakveres, (2. suurtükiväegrupi uusklassitsistlikus stiilis sammastega Rakvere sõjaväelinnaku kasarmuhoone Nortsu teel valmis 1924 ja on nüüdseks hävinud) 2. suurtükiväegrupi kasarmutes:
Tali valla lipp
thumb|Tali valla lipp Tali valla lipp on endise Pärnu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Tali valla lipp.
Lipu kirjeldus
Valla lipuks oli ruudukujuline vapilipp. Sinisel kangal valge kuuseoksa rist, mille kõrgus normaalsuurusega lipul oli 42 cm. Risti keskel punane jõhvikas.
Põhjendus
Kuuseoksa rist sümboliseeris metsade rohkust Tali vallas, samuti seda, et Tali keskusest suundub nelja põhiilmakaarde tee. Jõhvikas sümboliseeris soode ja rabade rohkust Tali vallas. Tulenevalt kohanimest "Tali", oli lipuvärvideks valitud karged ja külmad toonid, sinine ja valge.
Tarvasjõgi
Tarvasjõgi (ka Mõnuvere jõgi) on Jägala jõgikonda kuuluv jõgi, Jänijõe vasakpoolne lisajõgi. Ta voolab kahe maakonna piires: Järvamaal ja Harjumaal. Tarvasjõgi on 30 km pikkune ja sel on 64,7 km² suurune valgla.
Aastasadade jooksul on Tarvasjõe keskjooks olnud Harju- ja Järvamaa piir.
Alfred Hilbe
Alfred Hilbe (22. juuli 1928 Schaan – 31. oktoober 2011) oli Liechtensteini poliitik, Isamaalise Liidu liige. 18. märtsist 1970 kuni 27. märtsini 1974 oli ta Liechtensteini valitsusjuht.
Ta kandis vürstliku nõuniku tiitlit. Hilisematel aastatel tegutses ta Vaduzis rahandus- ja investeerimisnõustajana.
1539
1539. aasta (MDXXXIX) oli 16. sajandi 39. aasta.
Marko Mägi
Marko Mägi on mitme tuntud inimese nimi:
Maebashi
Maebashi moodustati 1. aprillil 1892. Teises maailmasõjas hävis suur osa linnast. 2004. aastal liideti linnaga Ogo linn ning Kasukawa ja Miyagi küla.
Elanike arv on 320 300 (2006) ja pindala 311,6 km².
Masebashi on siiditööstuse keskus.
Ralph Waldo Emerson
pisi|Ralph Waldo Emerson Ralph Waldo Emerson [rälf u'ooldõu 'emerson] (25. mai 1803 – 27. aprill 1882) oli ameerika proosakirjanik, luuletaja ja filosoof.
Tema kirjutatud teos "Loodus" avaldati trükisena 1836. aastal. Esseega pani Emerson aluse oma transtsendentalistlikule filosoofiale, mis rajaneb ideel looduse tunnetamise täiusest.
15. juulil 1838 šokeeris Emerson Harvardi ülikooli teoloogiateaduskonna lõpetajaid kõnega (Divinity School Address), milles väitis, et moraaliintuitsioon on parem religioossest doktriinist ning leidis, et usk ajaloolisesse Jeesusesse ei ole vajalik. Mais 2006, 168 aastat hiljem rajas Harvardi teoloogiateaduskond Emersoni-nimelise professuuri (Emerson Unitarian Universalist Association Professorship).
Tunnustus
Ralph Waldo Emerson valiti 1867. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Herman Willoch
Herman Isaachsen Willoch (27. juuni 1892 – 11. veebruar 1968) oli norra maalikunstnik.
Ta sündis Lindåsis vikaar Christian Abel Isaachsen pojana. Tema vanaisa oli Isaach Isaachsen. Herman Willoch oli Odd Isaachsen Willochi nõbu.
Willoch õppis Norra kunstiakadeemias Pola Gauguini käe all. Ta maalis peamiselt freskosid ning dekoreeris Sandvika raekoda.
Metsateadus
thumb|Tallinna Ülikooli ja Chiba Ülikooli teadurid kaardistamas metsa kolmemõõtmelist struktuuri. Luidja, Hiiumaa Metsateadus on teadusharu, mille peamiseks uurimisobjektiks on metsad. Metsateadus hõlmab nii metsabioloogia, metsaökoloogia, dendroloogia, metsakasutamise jpt valdkonnad.
Teadusharuna hakati seda eristama 18.–19. sajandil.
Kui metsandus on valdavalt rakendusliku laadiga, siis metsateaduses rõhutakse ka teoreetilist aspekti.
Metsateadus Eestis
Aastal 1783 ilmus Eestis Balthasar von Campenhauseni metsainstruktsioon. Liivimaal tegeles metsateadusega Balti Metsaselts.
Viited
Erdőgazdálkodás Magyarországon
Lomé
Lomé on Togo pealinn ja Rannikupiirkonna keskus.
pisi|tühi|Lomé (2006)
Patu sosinad
"Patu sosinad" on 2007. aastal valminud Leedu mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Jurga Ivanauskaitė romaanil "Nõid ja vihm".
Sisu
Noor ajakirjanik Viktorija on abielus endast palju vanema mehega, kes jääb vaimuhaigeks ja paigutatakse psühhiaatriahaiglasse. Samal ajal on Viktorijal suhe noore katoliku preestri Pauliusega. Tundes, et ta on sattunud väljapääsmatusse olukorda, pöördub Viktorija psühhoterapeut Rita poole. Kummalisel kombel hakkab aga Rita elu vähehaaval Viktorija elu sarnaseks muutuma. Ta mees jätab ta maha ja Rital tekib vastuoluline suhe patoloogi Leoga.
Karl Ernst von Baeri preemia
Karl Ernst von Baeri preemia (Karl Ernst von Baeri auhind) oli auhind, mida aastail 1976–2004 andis välja Eesti Teaduste Akadeemia.
Preemia eesmärgiks oli (22. juunil 1999 kinnitatud statuudi kohaselt) "esile tõsta Eestis saadud uurimistulemusi bioloogia, geograafia ja geoloogia erialal, mille arendamisel Karl Ernst von Baeril oli silmapaistvaid saavutusi". Preemiat anti välja iga nelja aasta tagant ning auhinnasaajad tehti teatavaks Baeri sünniaastapäevaks (28. veebruar).
2004. aastal välja antud preemia jäi viimaseks, sest Eesti Teaduste Akadeemia juhatus võttis vastu otsuse ümber kujundada see uuendatud Karl Ernst von Baeri medaliks. Baeri-nimelise medali statuut kinnitati 2006. aastal.
Victoria (Rootsi kroonprintsess)
thumb|Victoria ja Daniel Westling 19. juunil 2010 Victoria (Victoria Ingrid Alice Désirée; sündinud 14. juulil 1977) on Rootsi kroonprintsess, Västergötlandi hertsoginna. Ta kuulub Bernadotte'i dünastiasse. Troonile tõustes saab temast Rootsi ajaloo 70. monarh, sealhulgas kolmas naissoost monarh. Tema kuninglikuks nimeks koos tiitliga saab Victoria I, Rootsi kuninganna. Oma isa kaudu, kes on Suurbritannia kuninganna Victoria järeltulija, hoiab kroonprintsess Victoria kauget kohta ka Suurbritannia troonijärjekorras.
Sünd
Printsess Victoria sündis 14. juulil 1977 Stockholmis kuningas Karl XVI Gustavi ja kuninganna Silvia esimese lapsena. Sünnihetkel ei olnud ta troonipärija, vaid sai selleks 1980. aastal, kui uus põhiseadus andis troonipärimisõiguse vanimale lapsele, olenemata soost. Et seda tehti tagasiulatuvalt, läks Victoria ette oma vennast, Karl Philipist.
Ta ristiti 27. septembril 1977 Stockholmi Suurkirikus ning tema ristivanemad on Norra kuningas Harald V, Ralf Sommerlath, Hollandi kuninganna Beatrix ning printsess Désirée.
Victoria sai oma nimed erinevate sugulaste järgi: kuninganna Victoria, Taani kuninganna Ingridi, vanaema Alice Sommerlathi ning esiema Désirée Clary järgi.
Haridus
Põhihariduse sai Victoria Drottningholmi lossi lähedal asuvas tavakoolis ja gümnaasiumihariduse erakoolis. Keskkooli lõpetas ta 1996. aastal. Koolis tuli ette narrimist tema düsleksia pärast.
Aastatel 1996–1997 õppis ta Prantsusmaal Angersis Université Catholique de l'Ouest'is prantsuse keelt.
Rahvusromantism
Rahvusromantism kitsamas tähenduses on 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi alguses eriti Põhja- ja Ida-Euroopas levinud kunstistiil. Stiili esiletõus oli seotud rahvusliku eneseteadvuse tärkamisega. Rahvusromantism üritas vastanduda nii-öelda vanadele Euroopa rahvustele, otsides rahvaluulest, -kunstist ja -pärimustest ainest päris "oma" rahvusliku kunstistiili väljatöötamiseks. Rahvusromantism eesti ja soome kunstis on tihedalt seotud tollal populaarse ekspressionistliku stiiliga, eriti Soomes ka juugendstiiliga.
Victoria (Rootsi kroonprintsess)
Haridus
1997. aasta sügisel läbis ta erikursuse, kust sai teadmisi Rootsi riigi toimimise kohta.
Aastatel 1998–2000 õppis ta Ameerika Ühendriikides Yale'i Ülikoolis politoloogiat ja ajalugu. Anonüümsus ja ajakirjanduse pideva tähelepanu alt eemalolek aitas kaasa anoreksiast tervenemisele.
1999. aasta mais oli Victoria praktikal Rootsi suursaatkonnas Washingtonis ja 2002. aasta juunis ja septembris ÜRO peakorteris New Yorgis.
2002. aasta kevadel läbis ta Rootsi arengukoostöö agentuuri SIDA koostatud eriprogrammi ning külastas Ugandat ja Etioopiat. 2003. aastal teenis ta kolm nädalat Rootsi sõjaväes.
2004. aastal õppis Stockholmi kaitsekõrgkooli juures politoloogiat, keskendudes rahvusvahelisele koostööle ja kriisilahendusele.
2006–2007 õppeaastal läbis Rootsi välisministeeriumi juures tulevastele diplomaatidele mõeldud õppeprogrammi.
2009. aastal sai Victora filosoofia bakalaureusekraadi Uppsala Ülikoolist. Ta spetsialiseerus rahu- ja konfliktiuuringutele. Ta ei kirjutanud tavapärast bakalaureusetööd ja tema lõputöö ei ole avalikkusele kättesaadav, kuna sisaldab tundlikku informatsiooni tema vaadete kohta. Õpingud olid printsessi jaoks eraldi kohandatud ja kokkusurutud ning hõlmasid ka varem teistes õppeasutustes läbitud kursuseid.
Victoria on lisaks õppinud metsandust ja põllumajandust. Ta on ka pikka aega jälginud Rootsi valitsuse tööd kohalikul, riiklikul ja Euroopa Liidu tasandil ning viinud end kurssi Rootsi majandusega.
Victoria oskab rootsi, inglise, prantsuse ja saksa keelt.
Kuninglikud kohustused
Kroonprintsessist sai ametlikult Rootsi trooni pärija 14. juulil 1995, kui ta pidas oma esimese kõne parlamendile (Riksdag). Pärast seda on ta kuningas Karl XVI Gustavi reisil oleku ajal ajutise regendina täitnud riigipea kohuseid. Ta osaleb ametlikel õhtusöökidel, väisab ürituste avamisi ja kohtub välismaiste võimukandjatega.
Victoria on Rootsi riigi esindajana palju välismaal reisinud. Tema esimene iseseisev ametlik visiit leidis aset 2001. aasta sügisel Jaapanisse, kus ta tutvustas Rootsi disainikunsti. 2002. aastal käis ta Kosovos, 2003. aastal Egiptuses ja Ameerika Ühendriikides.
2004. aasta alguses tegi ta ametliku visiidi Saudi Araabiasse ning sama aasta oktoobris käis Ungaris. 2005. aasta juunis osales kroonprintsess Rootsi äriseminaril ja Rootsi päeva pidustusel Ankaras Türgis ajaloolisel visiidil, olles esimene Rootsi kuningliku perekonna liige, kes Türgit alates 1934. aastast külastanud.
2014. aasta oktoobris ja 2018. aasta augustis külastas Victoria Eestit.
Printsessi eraelu
pisi|Victoria ja Estelle 2013. aastal Kuigi kroonprintsess on keeldunud oma eraelu arutamisest, on tema suhted olnud kaua ajakirjanduse vaateväljas. Alates 2002. aastas on teda seostatud Daniel Westlingiga, kes on personaaltreener ja võimlaomanik. Kui ilmusid esimesed teated tema suhtest Victoriaga, ütles kroonprintsess: "Me oleme head sõbrad, aga ma ei kavatse midagi enamat öelda." Kuid 2004. aastal ütles ta intervjuus, et kriitika Danieli harimatuse teemal oli ebaõiglane. Järgmisel aastal teatati ajakirjanduses, et noored kavatsevad teatada oma kihlusest ja järgmise aasta suvel abielluda, kuid ametlikke teadaandeid ei järgnenud.
24. veebruaril 2009 teatas õukond, et kroonprintsess Victoria on kihlunud Daniel Westlingiga ning pulmad peetakse 2010. aastal. Kuningas Karl XVI Gustav on küsinud selleks vastavalt Rootsi põhiseadusele peaminister Fredrik Reinfeldti luba.
23. märtsil 2009 teatas õukond, et kroonprintsess Victoria ja Daniel Westlingi pulmad peetakse 19. juunil 2010 Stockholmi Suurkirikus. Samal kuupäeval on Rootsis toimunud mitu kuninglikku pulma, nende hulgas Victoria vanemate pulmad 1976. aastal.
19. juunil 2010 abiellus kroonprintsess Victoria Daniel Westlingiga. Paar asus elama Haga lossi.
17. augustil 2011 teatas kuningakoda, et kroonprintsess Victoria ootab last.
23. veebruaril 2012 kell 4.26 kohaliku aja järgi sündis kroonprintsess Victoria ja ta abikaasa prints Danieli esimene tütar. Printsess oli sündides 51 cm pikk ja kaalus 3,2 kilogrammi. Tütre nimeks pandi Estelle Silvia Ewa Mary ja ta sai Östergötlandi hertsoginna tiitli. Estelle on oma ema järel troonipärimisjärjekorras teine, tõugates kroonprintsess Victoria venna prints Carl Philipi kolmandale kohale.
2. märtsil 2016 sündis poeg Oscar Carl Olof, kes sai Skåne hertsogi tiitli. Oscari sünniga langes Carl Philip troonipärimisjärjekorras neljandale kohale.
Jonas Gahr Støre
thumb|Jonas Gahr Støre (2016) Jonas Gahr Støre (sündinud 25. augustil 1960 Oslos) on Norra poliitik, alates 14. oktoobrist 2021 Norra peaminister.
Ta on õppinud Bergeni mereväekoolis ja lõpetanud ülikooli Institut d'études politiques de Paris. Jättis pärast kolmenädalast õppimist Harvardi ülikooli pooleli, sest ei soovinud pühenduda akadeemilisele karjäärile.
Aastatel 1989–1995 töötas ta Gro Harlem Brundtlandi nõunikuna, 1995–1998 välisministeeriumi kantslerina ja oli seejärel Norra esindaja ÜRO Genfi esinduses. Aastatel 1998–2000 töötas ta Maailma tervishoiuorganisatsioonis. Jens Stoltenbergi esimese valitsuse ajal 2000–2001 oli ta peaministri büroos riigisekretär ja personaliülem, 2003 ECONi mõttekoja analüütik ja 2003–2005 Norra Punase Risti peasekretär.
14. jaanuaril 2008 ründas Ţālebāni enesetaputerrorist Kabulis hotelli, kus Jonas Støre peatus. Støre vigastada ei saanud, kuid hukkus 6 inimest, sealhulgas Støre kaaskonda kuulunud Norra ajakirjanik Carsten Thomassen. ÜRO peasekretär Ban Ki-moon väitis, et rünnakute sihtmärgiks oli Jonas Støre, kuid Ţālebāni pressiesindaja eitas seda.
Isiklikku
Jonas Støre on abielus ja tal on kolm last.
Katrin Saks
pisi Katrin Saks (sündinud 29. novembril 1956 Tallinnas) on Eesti poliitik ja ajakirjanik.
Aastatel 2005–2010 oli ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna aseesimees ja 2006. aasta oktoobrist 2009. aastani Euroopa Parlamendi liige. Alates 17. maist 2021 on Katrin Saks Tallinna Ülikoolis arendusprorektor.
Haridus
Katrin Saks on lõpetanud Tallinna 22. Keskkooli 1975, Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal 1981 ning Eesti Diplomaatide Kooli rahvusvaheliste suhete erialal 1993.
Töökäik ja tegevus ühingutes
Saks töötas Eesti Televisioonis ajakirjanikuna 1977–1997 ning programmijuhi ja juhatuse liikmena 1993–1997, Avatud Eesti Fondis projekti koordinaatorina 1998–1999 ning Concordia Rahvusvahelises Ülikoolis lektorina 1998–2000.
Ta on olnud ringhäälingunõukogu liige, Tartu Ülikooli kuratooriumi liige, Eesti Muusikaakadeemia kuratooriumi liige ja Eesti Lastekaitse Liidu president 2006–2012.
Veebruaris 2011 valiti ta Balti Filmi- ja Meediakooli direktoriks. 2015. aastast kuni septembrini 2020 oli ta Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudi direktor, 2021. aasta maist Tallinna Ülikooli arendusprorektor.
Poliitiline tegevus
Katrin Saks oli rahvastikuminister Mart Laari teises valitsuses 1999–2002, X Riigikogu liige 2003–2006 ning 2006–2009 oli ta Euroopa Parlamendi liige. Ta on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna (SDE) liige alates 1998 ja aseesimees 2005–2010.
Pärast 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisi valiti Katrin Saks Tallinna linnavolikogu aseesimeheks. 2010. aasta 8. septembril kutsus SDE juhatus Katrin Saksa sellest ametist tagasi.
27. märtsil 2014 sai ta Riigikogu liikmeks sotsiaalministri kohale asunud Helmen Küti asendusliikmena, kuid astus samal päeval tagasi.
Daniel Bensaïd
pisi|Daniel Bensaïd (2008) Daniel Bensaïd (25. märts 1946 Toulouse – 12. jaanuar 2010) oli Prantsusmaa marksistlik filosoof ja trotskistlik poliitik. Ta oli üks 1968. aasta üliõpilasrahutuste üks tuntumaid tegelasi, õppides ülikoolis Paris X Nanterre.
Tema isa oli Alžeeriast pärit juut.
Ta oli Prantsuse Kommunistliku Partei liige, kuid heideti sealt 1965 trotskistlike vaadete tõttu välja.
1968. aastal aitas ta koos rajada Daniel Cohn-Benditiga rajada 22. Märtsi Liikumise, mille kaasaosalusel puhkesid mai ja juuni üliõpilasrahutused. Ta pidas üliõpilastele kõnesid.
Ta oli Université Paris VIII filosoofiaprofessor.
Ta põdes 16 aastat AIDSi ning suri AIDSiravimite kõrvaltoimena tekkinud vähki.
Sotsialistlik Internatsionaal
Sotsialistlik Internatsionaal (SI) on rahvusvaheline organisatsioon, mis ühendab sotsiaaldemokraatlikke ja sotsialistlikke parteisid ja organisatsioone.
Alates novembrist 2022 on SI president Pedro Sánchez Hispaaniast. Enne teda oli 2006. aastast president Geórgios Papandréou Kreekast. Talle eelnes António Guterres Portugalist, kes oli SI president alates 1999. aastast.
Tõnu Puu
Tõnu Puu (25. september 1936 – 11. juuli 2020 ) oli eesti päritolu rootsi majandusteadlane.
Ta oli Umeå Ülikoolis professor.
Isiklikku
Tema endine abikaasa Gertrud Puu on bioloog, kes on kaitsnud doktoriväitekirja Umeå Ülikoolis organismide ööpäevarütmidest (1977).
Franciscus Sylvius
thumb|230px|Franciscus Sylvius Franciscus de le Boë Sylvius (15. märts 1614 Hanau – 16. november 1672 Leiden) oli hollandi arst ja anatoom.
Boriss Parsadanjan
Boriss Parsadanjan (ka Boriss Parsadanov; 14. mai 1925 Kislovodsk – 14. mai 1997 Tallinn) oli armeenia päritolu Eesti helilooja.
Haridus
Boriss Parsadanjan lõpetas Gnessinite-nimelise Muusikakooli Moskvas viiuli erialal 1950 ning Tallinna Riikliku Konservatooriumi Heino Elleri kompositsiooniklassi 1959.
Töökäik
Parsadanjan oli Eesti Raadio Sümfooniaorkestri viiuldaja 1953–1968, Moskvas Kesktelevisiooni muusikasaadete peatoimetaja asetäitja 1968–1970, EKP Keskkomitee kultuuriosakonna instruktor 1970–1973, Eesti Heliloojate Liidu konsultant 1973–1975 ning Eesti NSV Riikliku Filharmoonia kunstiline juht 1975–1986.
Boriss Parsadanjan suri 14. mai 1997 Tallinnas ja ta maeti 20. mai 1997 Metsakalmistule.
Isiklikku
Ta oli abielus Virve Kiplega.
Deadpool
Deadpool on Fabian Nicieza ja Rob Liefeldi loodud antikangelane, kes ilmus esmakordselt Marveli koomiksites 1991. aasta veebruaris. Deadpool on Wade Winston Wilsoni alter ego.
Deadpool lõhub pidevalt neljandat seina ja räägib otseselt koomiksi lugejatega.
Esimene täispikk film Deadpoolist ("Deadpool") esilinastus aastal 2016. Enne võis teda näha filmis "X-Meeste algus: Wolverine". Mõlemal korral kehastas antikangelast Ryan Reynolds.
Aapo Pukk
Aapo Pukk (sündinud 3. oktoobril 1962 Tartus) on eesti kunstnik. Tema erialaks on portreekunst.
Elukäik
Aapo Puki isa Aleksander Suuman (1927–2003) oli tunnustatud luuletaja, maalija ja õpetaja. Tema ema Laine Pukk (1935–2022) õpetas 30 aastat Tartu Lastekunstikoolis. Aapo Pukk sündis ja veetis lapsepõlve Tartus Karlova linnaosas, kus ta elas koos emaga 19-ruutmeetrises korteris.
Aapo Pukk õppis 8 aastat Tartu Pedagoogilise Kooli harjutuskoolis ja hiljem Tartu 10. Keskkoolis. Kunsti õppis Aapo Pukk Tartu Lastekunstikoolis aastatel 1971–1975.
1980. aastal asus ta õppima Eesti NSV Riiklikku Kunstiinstituuti arhitektuuri eriala. Pärast esimest aastat vahetas ta aga eriala: arhitektuuri graafika vastu ja sellel erialal lõpetas ka 1986. aastal kooli.
Kunstihariduse omandamise kohta on Aapo Pukk öelnud järgmist:
1984–1990 oli Aapo Pukk ajakirja Aja Pulss peakunstnik. 1987. aastal oli ta Tallinnfilmi muusikafilmi "Pingul keel" kunstnik-lavastaja. 1993–1996 oli ta Eesti Televisiooni portreesaatesarja "Mõttemaal" idee autor ja saatejuht. 2002–2003 juhtis Aapo Pukk Raadio 7-s saatesarja "Kunstigalerii". Lisaks on Aapo Pukk kujundanud raamatuid ja üle 40 plakati (Teater Estonia, kirjastus Eesti Raamat).
Aapo Pukk on mänginud kõrvalosa ema Teresa elust rääkivas USA filmis "The Letters", mis esilinastus detsembris 2015.
Isiklikku
Tema ema oli kunstnik ja kunstipedagoog Laine Pukk (1935–2022), isa maalikunstnik ja luuletaja Aleksander Suuman.
Teosed
Rühmitatud tööd
Välismaal tehtud tööd
2006–2011 elas Pukk Ameerika Ühendriikides Lõuna-Californias, Palos Verdes Estatesi väikelinnas Los Angelese külje all. See oli kunstniku jaoks väga viljakas aeg, ta maalis palju kohalikku loodust ja inimesi. Tema Ameerika-perioodi töödest on üks olulisemaid maal "Õde Terrence Landinist".
Soomes maalis Pukk 2008. aastal Helsingi Ülikooli mikrobioloogia professorit Mirja Salkinoja-Saloneni.
Liikmesus
Aapo Pukk kuulub järgmistesse ühendustesse:
Näitused
Grupinäitused
Ann Marvet
Ann Marvet (sündinud 21. aprillil 1939 Tartus) on eesti botaanik ja loodusajakirjanik, bioloogiakandidaat (1967).
Ta on uurinud Eesti taimekooslusi, avaldanud taimekoosluste määraja (1970), raamatu Eesti taimekooslustest (2014) ja Kõrvemaast.
Aastatel 1967–2007 töötas ajakirja Eesti Loodus toimetuses toimetajana, peamiselt botaanika ja ökoloogia ning looduskaitse valdkonnas.
1985. aastast on ta Eesti Looduskaitse Komisjoni liige.
Isiklikku
Tema isa oli muusikapedagoog Valentin Marvet.
Walter Kieber
Walter Kieber (20. veebruar 1931 Schaan – 21. juuni 2014 Vaduz) oli Liechtensteini jurist ja poliitik, Progressiivse Kodanikepartei liige. 27. märtsist 1974 kuni 26. aprillini 1978 oli ta Liechtensteini valitsusjuht.
Hiljem tegutses Kieber taas juristina, olles aastatel 1981–1999 partner Vaduzi advokaadifirmas Marxer & Partner. Ta oli õigusteaduse doktor (dr. iur.) ja kandis vürstliku õigusnõuniku tiitlit.
2006. aastal avaldas ta oma poliitilised memuaarid "Jahre des Aufbruchs".
19. armee
19. armee võib tähendada järgmist:
Kopter
pisi|Algelise helikopteri katsetus 1922 pisi|[[Politsei- ja Piirivalveameti piirivalveosakond|Eesti piirivalve merepäästetreening Mil Mi-8 kopteriga 2008. aastal]] Helikopter (vanakreeka keelest ἕλιξ hélix, omastavas käändes ἕλῐκος hélikos 'keere, spiraal' + πτερόν pterón 'tiib') ehk kopter (eesti keeles sõnast helikopter loodud lühikuju) on õhust raskem lennuaparaat, mille tõste- ja liikumisjõu tekitab vähemalt üks rõhtasendis (horisontaalselt) pöörlev tiivik.
Rootor ehk tiivik koosneb selle võllil asuva kaldketta abil automaatselt kohtumisnurka (sammu) muutvatest labadest.
Eristatakse ühe, kahe ja mitme tiivikuga koptereid. Ühe tiivikuga kopterid jagunevad sabas asuva tüürpropelleriga kopteriteks ja tiiviku labade otstes paiknevate reaktiivmootoritega kopteriteks. Kahe tiivikuga kopteril võivad need asuda teineteise taga lennusuuna pikiteljel (tandemis tiivikud), kõrvuti põikiteljel (transversaaltiivikud) või kohakuti (koaksiaaltiivikud). Lisaks võivad kopteri kaks lõikuvate pöörlemistasapindadega tiivikut olla suunalt lahknevate telgedega (Flettner tüüpi asetusega rootorid). Nelja tiivikuga kopter on kvadrootor. Enamik tänapäeva suuremaid koptereid on gaasiturbiinmootoriga, väiksemad valdavalt kolbmootoriga.
Kopteriga saab õhku tõusta ja maanduda vertikaalselt, ka kohandamata looduslikele platsidele, samuti rippuda õhus paigal. Lennusuuna muutmiseks vajalik pöörderaadius on võrreldes lennukiga väike, rippuvat kopterit saab pöörata lausa paigal. Paigalt tõusta ja selle kohal rippuda annab võimaluse kopterit kasutada raskemini ligipääsetavate rajatiste püstitamisel kraanana, päästeteenistuses, põllumajanduses ja sõjanduses (näiteks dessandid, allveelaevatõrjeoperatsioonid jne.).
Ajalugu
thumb|250px|Tänapäevased taketonbo bambuskopterid; puust vasakul, plastist paremal thumb|250px|right|[[Leonardo kopter|Leonardo kopter ]] Maailma esimeseks helikopteri põhimõttel töötavaks mehhanismiks peetakse umbes 320 pKr kirjeldatud Hiinas Jin-dünastia ajal levinud bambusest valmistatud mänguasja "bambuskiil" (hiina keeles 竹蜻蜓 zhuqingting, jaapani keeles 竹蜻蛉 taketonbo). Euroopas visandas esimese helikopterilaadse masina põhimõtte Leonardo da Vinci. 19. sajandi lõpupoolel tehti mitmeid kohmakaid katseid algeliste lennumasinate konstrueerimisega, millega sai juhitamatult teha mõned hüpped maapinna kohal.
1930. aastate algul ehitasid Louis Breguet ja Rene Dorandi masina Gyroplane-Laboratoire, mis oli esimene inimest kandev ja juba kestvamat aega lendav helikopter.
Esimese kasutuskõlbliku lennus juhitava helikopteri ehitas 1936. aastal Henrich Focke (1890–1979) Saksamaal. Henrich Focke ehitatud kopteriga Focke-Wulf Fw 61 saavutati lennukõrgus 3200 meetrit, pikim lend üle 230 kilomeetri lennukiirusega 120 km/h. Esimene seeriahelikopter Focke-Achgeli Fa-223 ehitati 1941. aastal teise maailmasõja ajal Saksamaal, millele järgnes Fletner Fi-282 sari 1943. aastal.
Esimese tänapäeval levinud skeemiga kopteri arendas ameeriklane Igor Sikorsky (1880–1972). 1939. aastal ehitatud Sikorsky VS-300 oli esimene ühe põhirootori ja ühe sabarootoriga helikopter, selle esmalend oli 1939. aastal.
Praegu on maailmas levinumad Ameerika Ühendriikide ettevõtte Bell Helicopters (eri tüüpi koptereid on kasutuses kokku umbes 21 000), Sikorsky, Mil, Kaman ja teiste ettevõtete kopterid.
thumb|Kaman HH-43 Huskie
Sõjaväehelikopterid
Vt. Sõjaväehelikopterid, Ründekopter, transportkopter
Głuszyca
Głuszyca (saksa Wüstegiersdorf) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Wałbrzychi maakonnas, Głuszyca valla halduskeskus. Głuszyca kesklinn asub Tšehhi piirist umbes 3 kilomeetri kaugusel.
Sandarmikorpus
thumb|300px| Sandarmikorpus (vene keeles Корпус жандармов), alates 1875. aastast Üksik Sandarmikorpus (Отдельный корпус жандармов; Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemangu Üksik Sandarmikorpus), kõnekeeles ka sandarmeeria oli 1826–1917 tegutsenud Venemaa Keisririigi poliitiline politsei: riikliku julgeolekusüsteemi täidesaatev osa, mille ülesandeks oli võitlus riigiametnike korruptsiooni ja keisririigile ebausaldusväärsete isikute vastu. Revolutsioonilise liikumise aktiviseerudes sai korpuse ülesandeks ka eeluurimine kriminaalmenetluse normide alusel ja kohtueelne uurimine riigivastastes ja poliitilistes süütegudes.
Sandarmikorpuse juhid, juhtkond ja organisatsioon
thumb|Krahv Alexander von Benckendorff. [[George Dawe maal]] right|thumb|200px|Pjotr Šuvalovi portree Venemaa Keisririigi poliitilise politsei ja korruptsioonivastase jälitusametkonna (Venemaa keisri Isikliku kantselei III jaoskonna) ülem ka Üksiku Sandarmikorpuse (formaalne) ülem (шеф жандармов), aastatel 1827–1880. Tegelikku tegevust juhtis sandarmikorpuse kantselei-(jälitustegevuse-) või staabiülem (paramilitaarse organisatsiooni tegevuse juht).
1815–1826
Venemaa Keisririigi esmane sandarmiüksus loodi algselt 1815. aastal Venemaa Keisririigi sõjavägedes kindralfeldmarssal Michael Andreas Barclay de Tolly alluvuses Boris Glebovi nimelisest tragunipolgust Boris Glebovi nimelise sandarmipolguna, mis koosnes 7 eskadronist.
Pärast 1812. aasta Isamaasõja lõppu kujunenud rahuajal jagunesid Sõjaministeeriumile alluvad sandarmiüksused kaheks:
1826–1867
1826. aastal moodustatud keisririigi poliitilise politsei ja korruptsioonivastase võitluse keskasutuse Kolmanda osakonna täidesaatva jõuorganina moodustatud Sandarmikorpuse ülesannetena määratleti 3 põhisuunda:
Ühtedel andmetel alates 1827, teistel andmetel alates 1839. aastast tegutses kolmanda osakonna juhi alluvuses alaliselt ka sandarmikorpus. Osakonna ametnike arv ei olnud kunagi eriti suur – 16 ametnikust asutamisaastal kasvas see tegevuse lõpuajaks 72 ametnikuni. Samal ajal sandarmikorpuses ja tema alluvuses olevates sandarmivalitsustes 4253 kindralit, ohvitseri ja madalamat ametnikku.