cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Treiler
Riikliku filmiteenuse (NSS – National Screen Service) kuldaeg
1940. aastaks olid ettevõttel lepingud kõikide suuremate Hollywoodi stuudiotega. 1940. ja 1960. aastate vahemikus oli filmi treilerite tootjana kindlaks dominandiks NSS, kuid mõned stuudiod proovisid ka ise filmi treilereid valmistada. NSSi treileritele iseloomulikuks tehnikaks on screen wipes kaadrivahetuse efekt ja fly in teksti efekti. Screen wipes tehnika tähendab, et kaadrid vaheldusid raamatu lehekülgedega sarnaselt ning fly in tekst tähendab, et tiitrid olid animeeritud kaadrisse sisenema lendamist imiteerides.
1960. aastatel soovisid filmirežissöörid oma filmidele iseloomulikke treilereid ning seetõttu hakkasid kujunema erinevad filmitreilerite stiilid. Näiteks Alfred Hitchcock viis vaatajad endaga võtteplatsile videotuurile. Hitchcocki üheks tugevuseks oli tema tuntus ja karismaatilisus ning seetõttu sobis ta kaamera ette väga hästi. Stanley Kubrick oli tuntud kubistliku stiiliga treilerite poolest. Tema treilerite tunnusjooneks on geomeetriliste kujundite kasutamine ning järsud lõiked kaadrite vahetusel. Samuti oli Kubrick üks esimesi, kes filmitreilereid muusikasse sünkroonima hakkas.
1970. aastal võeti kinodes kasutusele mitu ekraani. See tõi päris suure muutuse treilerite produktsioonis, sest filmipostritele jäi ruumi vähemaks ning aina suuremaks muutus treileri olulisus. Samal ajal hakkasid filmistuudiod iseseisvalt treilereid tootma ning sellega lõppes riikliku filmiteenuse domineerimine treilerite produktsioonis. Sellega oli Hollywoodi filmitreilerite tootmine alles algamas.
Kassahittide ajastu
1970. aastaks oli filmimaastik muutunud ning algamas oli Hollywoodi kuldajastu. Üheks pöördemomendiks filmikunsti arengus ja reklaamitööstuses sai 1975. aasta, mil avaldati märul "Lõuad" ("Jaws"). See oli esimene film, mis esilinastus mitmes suures kinos korraga, sest varem näidati filmi korraga vaid ühes kinos. Filmi "Jaws" näidati korraga 464 kinolinal ning kuu aega pärast esilinastust oli ta jõudnud 675 kino ekraanile. Sellise tegutsemise eesmärgiks oli tagasi teenida raha, mis oli turundamiseks kulutatud. Universal Stuudio kasutas 700 000 dollarit reklaamile riiklikus televisioonis ning kogusumma, mis oli turundusele kulutatud oli 1,8 miljonit. Võte toimis, sest filmi "Lõuad" esimese nädala tulu küündis 7 miljoni dollarini ning kogutulu oli 470 miljoni dollari väärtuses. Sellega oli sündinud kassahittide (ingl blockbuster) tootmise strateegia, mille keskmeks oli filmitreiler.
Treilerite tootmise tulemusel on kuulsaks saanud mitmed pealelugejad, kes on filmitreileritele oma hääle andnud.
Paljudes 20. sajandi kassahittide treilerites võib kuulda Don Lafontane'i häält – just tema on lugenud sisse 5000 filmitreilerit ja umbes 100 000 telereklaami teksti.
21. sajandi esimesel poolel kasutatakse treilerite loomisel mitmeid audiovisuaalseid võtteid. Kassahittide treilerite loomisel on peamiseks tunnusjooneks MTV-le (Music Television) iseloomulik stiil, mida iseloomustab sage kaadrivahetus. Filmitreilerite tootmine on muutunud omaette žanriks ning Hollywoodis on spetsiaalsed filmitreilerite produktsiooniga tegelevad ettevõtted, mis keskenduvad vaid treilerite loomisele. Maailmas, kus televisioon, Internet ja muu sarnane pidevalt võitlevad inimese vaba aja hõivamise üle, on filmitreiler muutunud olulisemaks kui kunagi varem.
Aastate jooksul on treilerite stiil pidevalt muutunud. Enne MTV-d oli aeg, kui Simpson & Bruckheimer sünkroonisid filmitreilerid rock'n'roll 'i stiilis muusikaga ning treilerid meenutasid rokižanrisse kuuluvaid muusikavideoid. Eriefektide kasutuselevõtt muutus sagedamaks 1977. aastal, kui USA-s oli valminud esimene "Star Warsi" film. 21. sajandil on vaja palju rohkemat, kui ainult eriefekti, sest eriefektid on muutunud juba väga igapäevaseks.
Lühikirjeldus
Treilereid on kahte tüüpi: tiiser (ing teaser trailer) ja standardtreiler.
Tiiserid on disainitud nii, et nad tekitaksid vaatajas filmi vastu huvi enne selle kinolinale jõudmist. Need hakkavad kinodes jooksma kolm kuni kuus kuud enne esilinastust ning valmivad sageli enne filmi montaažirida. Täispikkadel filmidel (1,5 ja rohkem tundi) on tiiser umbes 90 sekundit pikk ning lühifilmidel alla ühe minuti. Standard treiler jõuab kinolinale kuus kuni kaheksa nädalat enne filmi. Täispikkade filmide treilerid on kuni kaks ja pool minutit pikad.
Keskmise filmitreileri hind jääb vahemikku 40 000 – 100 000 USA dollarit. Võrreldes muude filmiturundusvõtetega vajab treileri loomine üsna väikest eelarvet.
Vana-Hiina neli suurt leiutist
pisi|Paberitegemise viis tähtsaimat etappi (Cai Lun, 105. pKr) Vana-Hiina neli suurt leiutist (lihtsustatud hiina keeles 四大发明; traditsioonilises hiina keeles 四大發明; pinyin 'is sì dà fā míng 'neli suurt leiutist') on Vana-Hiina neli leiutist, mida hinnatakse hiina kultuuris seetõttu, et need annavad tunnistust Vana-Hiina teaduse ja tehnika kõrgest tasemest.
Need neli leiutist on kompass, püssirohi, paberitegemine ja trükikunst.
Ivoniškė
Ivoniškė (žemaidi Ėvuonėške) on küla Leedus Skuodase rajoonis Ylakiai vallas. Küla jääb Luoba jõe äärde. Külas on kaks Ivoniškė kalmistut.
Annikvere oja
Annikvere oja on oja Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas. Oja pikkus on 11,2 km. Oja valgla suurus on 43,5 km².
WTA Elite Trophy
WTA Elite Trophy on tugevuselt teine naiste tennise aastalõputurniir.
Turniir toimub alates 2015. aastast ning selle eelkäijaks on aastatel 2009–2014 toimunud WTA meistrite turniir (WTA Tournament of Champions).
Python europaeus
Python europaeus oli miotseeni ajastul elanud maoliik. Holotüüp pärineb Prantsusmaalt.
Rob Holding
pisi|Rob Holding 2018. aastal Arsenali särgis Robert Samuel Holding (sündinud 20. septembril 1995 Stalybridge'is) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'is klubis Arsenal.
Ta alustas klubikarjääri Bolton Wanderersis. Hooaja 2014–15 lõpus oli ta laenul Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Bury. 2015. aasta mais sõlmis ta Bolton Wanderersiga profilepingu. Bolton Wanderersi meeskonnas debüteeris ta 2015. aasta augustis. Kohe esimesel hooajal kujunes Holdingu roll klubi põhimeeskonnas sedavõrd oluliseks, et ta valiti hooaja lõpus Wanderersi hooaja parimaks mängijaks.
2016. aasta juulis sõlmis ta lepingu Arsenaliga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 14. augustil 2016 mängus Liverpooli vastu. Esimese värava lõi ta Arsenali meeskonnas 28. septembril 2017 UEFA Euroopa Liiga alagrupimängus Borissovi BATE vastu.
Jaan Ludolf
Eesti malemeister (1981), noorte malemeister (1958) ja Eesti meister kirimales (1960). Lõpetanud Pärnu 1. KK, õppinud Tallinna Polütehnilises Instituudis mehaanikateaduskonnas (ei lõpetanud). Osalenud paljudel turniiridel väljaspool Eestit. FIDE reiting 2245.
Nanzhuangtou leiukoht
See dateeritakse radiosüsiniku meetodil ajavahemikku 12 600 – 11 300 aastat cal BP või 11 500 – 11 000 aastat BP või 10 500 – 9700 aastat tagasi. See on kõige vanem teadaolev neoliitiline leiukoht Põhja-Hiinas. Tegu on põllumajandusele ülemineku etapiga.
Rabast leiti 47 potikildu dateeringuga 10 200 aastat BP, mis on vanim Hiinast leitud keraamika. Leiti ka luuesemeid ning jahvekive, mis näitavad, et tegu on kõige vanema leiukohaga, kus on märke hirsikasvatusest. Arvatakse, et Nanzhuangtou inimesed kodustasid koera. On leitud faasanlaste luid; on väidetud, et tegu oli lindudega džunglikana perekonnast, kes võib-olla olid kodustatud ; teised autorid on selle ümber lükanud.
Leiukoht avastati 1986. aastal.
Kirjandus
Hutouliang sites: exploring the beginnings of agriculture and pottery in North China. – Y. Yasuda (toim). ''The Origins of Pottery and Agriculture, 2002, Roli Books and Lustre Press, lk 193–204. lk 25–31.
Eesti Sõna
Eesti Sõna oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1941–1944 (Saksa okupatsiooni ajal) Tallinnas ja hiljem 1945. aasta aprillini Berliinis.
Ajalehe esimene number ilmus 3. detsembril 1941, toimetus ja talitus asusid Tallinnas Pikk tänav 2. Ajalehe vahetu eelkäija oli Linna Teataja. Lehte andsid välja Haridusdirektoorium ja kirjastus Eesti Ajaleht. Esimestel aastatel oli päevalehe peatoimetaja Albert Kivikas, aastast 1943 August Oinas.
Märjamaa Mark
"Märjamaa Mark" on Märjamaad tutvustav meenemünt, mille eesmärk on aidata kaasa Märjamaa tuntumaks muutumisele ja edasisele arengule.
Mündi esiküljel on kujutatud Märjamaa peatänaval asuv kirikuhoone. Tagaküljel on Eesti kaart, millele on vermitud Märjamaa valla asukohas päikese kujutis. Mündi aastaarvuks valiti 2018, sest number 8 on küllust, lõpmatust ja rahaõnne kujutav arv.
"Märjamaa Mark" on patenteeritud EV Patendiametis tööstusdisainilahendusena 30. juunil 2015. aastal.
Juri Poljakov
Juri Poljakov (10. veebruar 1953 – 16. märts 2017) oli Eesti jurist.
Ta lõpetas aastal 1990 Leningradi Juriidilise Instituudi juristi kvalifikatsiooniga.
Poljakov on olnud Tallinna linnavolikogu Keskerakonna fraktsiooni aseesimees ja Vene Haridus- ja Heategevusühingute Liidu esimees.
Poljakovi matusetalitus toimus 2017. aasta 21. märtsil Vene Kultuurikeskuse suures saalis ja mälestusteenistus toimus Aleksander Nevski katedraalis. Poljakov on maetud Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Roomajate andmebaas
Roomajate andmebaas (inglise keeles The Reptile Database; Reptile DB) on teaduslik veebiandmebaas, kuhu kogutakse taksonoomilist informatsiooni kõigi tänapäeval elavate roomajate seltsi liigitatud loomade, nagu kilpkonnaliste, maoliste, sisalikuliste, krokodilliliste, tuataarade ja taanduriliste kohta.
Roomajate andmebaas keskendub liikide taksonoomiale ja 2014. aasta jaanuari seisuga sisaldab andmeid rohkem kui 9900 liigi kohta (sealhulgas ~2800 alamliiki). Roomajate andmebaasi jaoks kogutakse ja töödeldakse ning säilitatakse mitmesugust teaduslikku informatsiooni nagu roomajate ladinakeelsed teaduslikud nimetused ja tavanimetused, sünonüümid, levila, liigid ja alamliigid, kirjanduslikud allikad, autorid, aasta, etümoloogia, fotod ja muud taksonoomiliselt olulist informatsiooni.
Roomajate andmebaasi taksonoomiline informatsioon sisaldub ka andmebaasides Catalogue of Life ja Encyclopedia of Life.
Uute avastatud liikide lisamiseks roomajate veebiandmebaasi võib mõnikord kuluda mitu kuud.
Maolised
Maoliste klassifikatsioonil on roomajate andmebaasis lähtutud peamiselt järgmistest allikatest :
Ajaloolist
Roomajate andmebaas (tollase nimetusega EMBL Reptile Database) loodi 1995. aastal Peter Uetzi ja Thure Etzoldi poolt. 2006 oli andmebaas The Institute of Genomic Research (TIGR) instituudi juures ja toimis lühikest aega TIGR-roomajate andmebaasina (TIGR Reptile Database). Aastast 2010 asuvad roomajate andmebaasi serverid Tšehhis ning seda haldavad Peter Uetz ja Jirí Hošek (Tšehhi programmeerija).
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Reptile Database seisuga 05.04.2014.
Siriono keel
Siriono keel on tupii-guaranii keelkonda kuuluv keel, mida räägivad tänapäeva Boliivia kirdeosas El Beni ja Santa Cruzi departemangus elavad sirionod.
2011. aastal hinnati keele kõnelejate arvuks 190, sealhulgas 30 monolinguaali.
Kapsa-sääriksääsk
Putukat on ka Eestis.
Osariik (USA)
pisi|400px|USA osariigid osariigiks saamise aja järgi {{legend|#FF0000|1776–1790}}{{legend|#FF6666|1791–1799}}{{legend|#FF9999|1800–1819}}{{legend|#FFCCCC|1820–1839}}{{legend|#CCCCCC|1840–1859}}{{legend|#CCCCFF|1860–1879}}{{legend|#9999FF|1880–1899}}{{legend|#6666FF|1900–1912}}{{legend|#0000FF|1959}} Osariik on Ameerika Ühendriikides 1. järgu haldusüksus. Riik jaguneb 50 osariigiks.
Osariikidel on vastavalt riigi föderalistlikule süsteemile osaline autonoomia, nad jagavad oma suveräänsust Ameerika Ühendriikide föderaalvalitsusega. Ameeriklased on seetõttu korraga nii föderatsiooni kui ka oma püsielukohaks oleva osariigi kodanikud. Ühest osariigist teise kolimine on vaba, välja arvatud teatud kohtumääruste alusel näiteks tingimisi vabastatud kinnipeetutel või pärast lahutust laste hooldusõigust jagavate vanemate lastel.
Igal osariigil on oma konstitutsioon, mis on detailsem kui föderaalne konstitutsioon. Kõige lühem konstitutsioon on Vermonti osariigil (8300 sõna), kõige pikem Alabamal (357 000 sõna). Iga osariik on föderaalse konstitutsiooni ratifitseerimisega andnud osa võimu föderaalvalitsusele. Ajalooliselt on osariikide võimuvaldkonda jäänud korrahoid, haridus, tervishoid, transport ja infrastruktuur, kuigi tänapäeval rahastatakse ja reguleeritakse ka neid märkimisväärsel määral föderaalselt. Üldine suundumus on tsentraliseerimise poole, mis on tekitanud elavat arutelu osariikide võimupiiride ja üksikisikute õiguste teemal.
Riiklikul tasandil on igal osariigil Kongressis vähemalt üks esindajatekoja liige ja kaks senaatorit. Senaatoreid on igal osariigil kaks, esindajatekoja liikmete arv sõltub rahvaarvust; näiteks Wyomingi, Vermonti, Alaska, Põhja- ja Lõuna-Dakota, Delaware'i ja Montana osariigil on ainult 1 esindajatekoja liige, California osariigil aga 53.
Igas osariigi "presidendiks" on kuberner, kes valitakse neljaks aastaks (New Hampshire'is ja Vermontis kaheks aastaks), tema asetäitjaks on asekuberner, kes on tihti ka osariigi senati presidendiks. Asekuberneri ei ole Arizona, Maine, New Hampshire, Oregoni ja Wyomingi osariigis. Maine'is ja New Hampshire'is on kuberneri asetäitjaks osariigi senati president, Arizonas, Oregonis ja Wyomingis aga osariigi riigisekretär.
Lisaks kubernerile on igal osariigil oma seadusandlik kogu, mis koosneb nagu Kongressgi kahest kojast, välja arvatud Nebraska. Algselt oli Nebraska kogu kahekojaline, kuid 1937. aasta reformidega alamkoda elimineeriti. Kõige väiksem seadusandlik kogu ongi Nebraskal, koosnedes 49 liikmest. Väikseim kahekojaline kogu on Alaskal (40-liikmeline esindajatekoda ja 20-liikmeline senat), suurim kogu on New Hampshire'il, koosnedes 400-liikmelisest esindajatekojast ja 24-liikmelisest senatist. Kokku on kõikide osariikide peale 7383 seadusandjat, kellest 5411 on alamkodade liikmed ja 1972 on senaatorid. Föderaalsesse konstitutsiooni paranduste lisamiseks tuleb need ratifitseerida kolme neljandiku osariikide (tänapäeval 38) seadusandliku kogu poolt.
Osariikidel on õigus luua iseseisvalt majandus- ja kultuurikontakte teiste riikidega või välisorganisatsioonidega tingimusel, et need registreeritakse vastavas föderaalasutuses. Kaitsealased ja välispoliitilised küsimused otsustab ning lepinguid sõlmitakse ainult riiklikul tasandil vastavas ministeeriumis.
Osariigid on jagatud maakondadeks, millel võib olla teatud kohalikku valitsusvõimu, kuid nad ei ole suveräänsed.
Ameerika Ühendriikide konstitutsioonis ei ole öeldud, kas osariikidel on õigus föderatsioonist välja astuda, kuid Ameerika Ühendriikide Ülemkohus otsustas 1869. aasta kohtuasjas, et ühepoolne unioonist väljaastumine on konstitutsioonivastane.
Liminka vald
Liminka vald on vald Soomes Põhja-Pohjanmaa maakonnas.
Elanike arv on 2016. aasta seisuga 9970. Pindala on 637,03 km².
Naabervallad on Kempele vald, Lumijoki vald, Muhose vald, Oulu linn, Siikajoki vald, Siikalatva vald, Tyrnävä vald ja Vaala vald.
Grūstė
Grūstė on küla Leedus Skuodase rajoonis Ylakiai vallas.
Arakaoja
Arakaoja on oja Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas. Oja pikkus on 17,2 km. Oja valgla suurus on 24,3 km².
Keskaegne Prantsusmaa
Keskaegne Prantsusmaa katab ala, mis vastab jämedalt tänapäeva Prantsusmaale, Ludwig Vaga surmast aastal 840 kuni 15. sajandi keskpaigani. Keskaega Prantsusmaal tähistasid:
Louisvale
Louisvale on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis ZF Mgcawu ringkonnas Dawid Kruiperi vallas. Louisvale asub Oranje jõe paremal kaldal.
Keskaegne Prantsusmaa
Geograafia
Keskajast alates uskusid Prantsuse valitsejad oma kuningriigi loomulikke piire: Püreneed, Alpid ja Rein. Seda kasutati ettekäändena agressiivsele poliitikale ja korduvatele sissetungidele. Sellel oli tegelikult siiski vähe alust, sest mitte kõik nendest territooriumidest ei olnud kuningriigi osa ja kuninga võim tema kuningriigis oli üsna kõikuv. Maad, millest Prantsusmaa kuningriik koosnes, näitasid suurt geograafilist mitmekesisust, põhjapoolsed ja keskmised osad nautisid parasvöötme kliimat, samas lõunapoolne osa oli lähemal vahemerelisele kliimale. Kuigi kuningriigi põhja- ja lõunapoolsete osade vahel olid suured erinevused, olid võrdselt tähtsad erinevused ka olenevalt kaugusest mägedest: peamiselt Alpidest, Püreneedest ja Keskmassiivist. Prantsusmaal olid tähtsad jõed, mida kasutati veeteedena: Loire, Rhône, Seine, samuti Garonne. Jõed asustati varem kui muu maa ning nende kallastel asutati tähtsad linnad, kuid need olid eraldatud suurte metsade, soode ja muu kõnnumaaga.
Louisvale
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Louisvale elanikest värvilisi 85,17%, mustanahalisi aafriklasi 7,63%, India või Aasia päritolu inimesi 1,39%, valgeid 0,95% ja teisi 4,86%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 92,93% inimesi, tsvana keelt 2,65%, venda keelt 0,88%, inglise keelt 0,63% ja pedi keelt 0,63%.
Keskaegne Prantsusmaa
Geograafia
Enne, kui roomlased vallutasid Gallia, elasid gallid suuremates hõimudes organiseeritud külades. Roomlased kutsusid väiksemaid nendest pagus ja suuremaid civitas. Need võeti sageli aluseks keiserlikule administratsioonile ja kestsid keskajani, kui nende pealinnadest said piiskopkondade keskused. Need usulised provintsid kestsid kuni Prantsuse revolutsioonini. Rooma riigi ajal oli lõunapoolne Gallia palju tihedamalt asustatud ja selle tõttu oli seal algul palju rohkem piiskopkondi, samas põhjapoolsel Prantsusmaal kahanesid nad suuruses tohutult barbarite sissetungide tõttu ja muutusid raskelt kindlustatuteks sissetungijatele vastu astudes.
Arutlus Prantsusmaa suurusest keskajal on keeruline, kuna tuli arvestada, kas maad kuulusid isiklikult kuningale (domaine royal) või olid vasallsõltuvuses mõne muu isanda alluvuses. Rooma Gallia provintsist pärinevat mõistet res publica ei säilitatud Frangi riigis ja Karolingide impeeriumis täielikult, ja otseste Kapetingide algusaastatel oli Prantsuse kuningriik enam või vähem fiktsioon. Kapetingide domaine royal piirdus piirkondadega ümber Pariisi, Bourgesi ja Sensi. Suurem osa Prantsuse territooriumist oli Akvitaania, Normandia, Bretagne'i, Champagne'i, Burgundia ja teiste territooriumide koosseisus (kaarti kohta vaata Prantsusmaa provintsid). Põhimõtteliselt võlgnesid nende maade isandad Prantsuse kuningale austusavalduse oma valduste eest, kuid tegelikult omas kuningas Pariisis nende maade üle väikest kontrolli, ja asja tegi veel segasemaks Normandia, Akvitaania ja Inglismaa ühinemine 12. sajandil Plantagenetite dünastia võimu alla. pisi|[[Karolingidest kuningate domeenid 10. sajandil (kollasega)]] pisi|Kuninglikud maad (sinisega) 10. sajandi lõpul
Philippe II võttis 13. sajandil ette suure Prantsuse laiendamise, kuid enamik nendest ülevõtmistest kaotati nii kuningliku "apanaaži" süsteemiga (piirkondade andmine kuningliku perekonna liikmetele hallata) kui ka kaotustega Saja-aastases sõjas. Alles 15. sajandil saavutasid Charles VII ja Louis XI kontrolli enamuse tänapäeva Prantsusmaa üle (v.a Bretagne, Navarra ning osa Ida- ja Põhja-Prantsusmaast).
Ilm Prantsusmaal ja Euroopas keskajal oli märgatavalt pehmem, kui enne või pärast seda. Ajaloolased nimetavad seda keskaegseks soojaks perioodiks, mis kestis umbes 10. sajandist umbes 14. sajandini. Osa Prantsuse rahvastiku kasvust sel ajal (vaata allpool) on otseselt seotud selle mõõduka ilma ja selle mõjuga saagile ja karjale. pisi|Prantsusmaa territoriaalne laienemine [[Philippe II ajal 1180–1223
{{legend|#245CB4|Kuninglikud domeenid}} {{legend|#64947C|Kapetingide vasallid}} {{legend|#E45454|Anjou vasallid}} {{legend|#ECDC6C|Kiriklikud domeenid}}]]
Demograafia
Keskaja lõpul oli Prantsusmaa kõige rahvarikkam piirkond Euroopas – olles möödunud 1340. aasta paiku Hispaaniast ja Itaaliast. 14. sajandil, enne musta surma saabumist, oli rahva koguarv tänapäeva Prantsusmaa kaetaval alal hinnanguliselt umbes 17 miljonit. Pariisis, Euroopa suurimas linnas, oli 13. sajandil üle 200 000 asuka. Must surm tappis 1348. aastal hinnanguliselt ühe kolmandiku rahvastikust. Samaaegne Saja-aastane sõda aeglustas taastumist. Alles 16. sajandi keskpaigaks taastus rahvaarv 14. sajandi keskpaiga tasemele.
Keskaja alguses oli Prantsusmaa juudi haritlaste keskus, kuid kasvav tagakiusamine ja rida väljasaatmisi 14. sajandil põhjustasid Prantsuse juutidele märkimisväärseid kannatusi; vt Prantsusmaa juutide ajalugu.
Karolingide pärand
Eaka Karl Suure valitsemise viimastel aastatel tegid viikingid edusamme piki tema kuningriigi põhja- ja läänepiiri. Pärast Karl Suure surma 814. aastal ei suutnud tema pärijad säilitada poliitilist ühtsust ja impeerium hakkas murenema. 843. aasta Verduni leping jagas Karolingide impeeriumi ja Charles II Paljaspea valitses Lääne-Frangi riiki, mis jämedalt vastab tänapäeva Prantsusmaa territooriumile.
Viikingite edusammudel lubati eskaleeruda ja nende pikkpaadid seilasid Loire'i ja Seine'i jõge ning teisi siseveeteid pidi üles, mõjudes laastavalt ja levitades terrorit. 843. aastal mõrvasid viikingitest sissetungijad Nantes'i piiskopi ja mõni aasta pärast seda põletasid nad Saint Martini kiriku Toursis ja 845. aastal rüüstasid viikingid Pariisi. Charles III valitsemise ajal (898–922) asusid normannid Rollo juhtimisel Seine'i jõe mõlemale kaldale Pariisist allavoolu, sellest sai Normandia.
Kapetingid
Karolingide ajastu oli näinud järkjärgulist institutsioonide esilekerkimist, mis olid tingimusteks Prantsusmaa arengule tulevasteks sajanditeks: krooni poolne kinnitus administratiivsest võimust riigi aadlikele nende territooriumidel vastutasuks nende (mõnikord hapra) ustavuse ja sõjalise toe eest, hästi nähtav fenomen Kapetingide tõusus ja mingil määral ette aimatud Karolingide võimule tõusust.
Vana kord jättis uue dünastia vahetu kontrolli alla Seine'i keskjooksu ja külgnevad territooriumid, samas võimsad maaisandad, nagu 10. ja 11. sajandi Blois' krahvid, kogusid omale suuri domeene abielu kaudu ja isiklike suhete kaudu väikeaadlikega kaitse ja toetuse eest.
Piirkond Seine'i alamjooksu ümbruses, mis loovutati 911. aastal Skandinaavia sissetungijatele kui Normandia hertsogkond, muutus erilise mure allikaks, kui hertsog William võttis enda valdusse Inglismaa kuningriigi 1066. aasta Normanni vallutuses, tehes endast ja oma pärijaist kuningaga võrdse väljaspool Prantsusmaad (kus ta oli nominaalselt veel krooni alam).
pisi|vasakul|Prantsusmaa 1223. aastal Esimeste Kapetingide kuninglik domeen oli alguses piiratud osaga Île-de-France'ist, Pariisi ja Orléansi vahel, mis olid tema peamised linnad. Mujal olid suurisandad, kes rakendasid oma võimu, eriti kuus ilmalikku Prantsusmaa peeri: Akvitaania, Burgundia ja Normandia hertsogid, nende kõrval Champagne'i, Flandria ja Toulouse'i krahvid.
13. sajand tõi kroonile tähtsaid võite ka lõunas, kus paavsti-kuninga ristisõda piirkonna albilaste või katarite vastu (1209) viis kuningliku domeeniga liidendamiseni Alam- (1229) ja Ülem- (1271) Languedoci. Philippe IV Flandria vallutamine (1300) oli vähem edukas, lõppedes kaks aastat hiljem tema rüütliväe hävitamisega Flandria linnade ühendväe poolt Kuldsete kannuste lahingus Kortrijki lähistel.
Püha Louis
pisi|[[Louis IX|Püha Louis. Ta nägi Prantsusmaa kultuurilist laienemist läänekristlikus maailmas]]
Kuningas Louis IX (1226–1270) soovis õiglast kohut kõigile ja asutas sel eesmärgil uusi tribunale, ja püüdis endal leeprat ravida. Vincennes'i tamm, mille all ta, vähemalt müüdi järgi, sageli õigust mõistis, esindab tema alamate kiindumust tema vastu. Pikaks ajaks jäi ta oma ema Kastiilia Blanche'i mõju alla, kes toetas kuningriigi piiride laiendamise poliitikat. Siiski mõistis Louis IX, et paljud inimesed tema riigis on rahulolematud, ja korraldas 1247. aastal suure küsitluse, milles tema alamad võisid väljendada oma muret riigiga, ja seejärel jõustati mitu suurt reformi. Tema valitsemise esimesel poolel oli ta tuntud kallite hobuste poolest, siiski muutus ta pärast oma esimese ristisõja ebaõnnestumist palju tagasihoidlikumaks ja elas lihtsat elu.
Louis IX sai oma isaga võrreldava hariduse, kasutades kloostriõppe asemel eraõpetajaid. Ta omandas soliidse pädevuse matemaatikas, lugemises, kirjutamises, grammatikas, retoorikas ja filosoofias. Tema säilinud kirjutised näitavad, et ta võis esitada oma mõtteid loogilisel ja organiseeritud moel nii prantsuse kui ka ladina keeles. Temast sai väga kogenud rüütel ja arendas kirge hobuste suhtes.
Louis VIII vanima elusoleva pojana krooniti Louis IX 1226. aastal Prantsusmaa kuningaks. Alles kaheteistkümneaastasena oli ta liiga noor, et iseseisvalt valitseda, kuid kuna oli potentsiaalseid rivaale, krooniti noor kuningas kärmelt, et kõiki vaidlusi ära hoida. Tõepoolest, Prantsuse troonijärgluse reeglid olid paljudele veel ebaselged, kuna Hugues Capet valiti, mitte ei järgnenud oma isale; enamus Prantsuse kuningaid krooniti nende isade poolt, kui viimased olid veel elus, et valimist ära hoida. Noore kuninga õnneks toetasid teda paljud võimsad aadlikud, kes olid Kapetingidele ustavad ja kes hoidsid suure hoolega ära potentsiaalsete rivaalide kuningriigi üle kontrolli saavutamise. Prantsusmaa kirik ja lõpuks ka paavst kaitsesid selgelt seda positsiooni.
Regentlus ja mässud
Mõiste "regentlus" osutus tõhusaks, kui Blanche jättis kõik otsused administraatoritele ja toimis ainult täidesaatva võimu vormis. Ta seisis vastu kõigile solvangutele ja isiklikele rünnakutele tema eraelu vastu eesmärgiga toetada riiki. Ta oli kõigi võimalike solvangute sihtmärk ja teda süüdistati paljude aadlike ja isegi piiskopi armukeseks olemises. Need olid kindlasti vaid valed, mis mõeldud tema võimu õõnestamiseks. Paljud aadlikud puudusid Reimsist, kui Louis IX kuningaks tehti: Flandria krahv oli pärast Bouvines'd veel vangis, Champagne'i krahvil oli keelatud tulla ja teised lihtsalt keeldusid tulemast. Siiski asendas Flandria krahvinna oma abikaasat ja Burgundia hertsog oli samuti kohal. Järgnevatel aastatel oli Blanche'i vastu mässe; esimest jaanuaris 1227 juhtisid Bretagne hertsog Pierre Mauclerc, La Marche krahv Hugues XI ja Champagne'i krahv Thibaut. Seda mässu toetas Inglismaa kuningas Henry III, kuid ei saatnud neile abi. Toetuse puudumise ja fakti tõttu, et nad võitlesid oma kuningaga, see mäss nurjus. Selle autoritele andestati ja neile anti raha vastutasuks ustavusvande eest kuningale.
Samal ajal Languedoci elanikud, otsides lõppu Albilaste ristisõjale, kutsusid rahule. Toulouse'i krahv Raymond VII alustas läbirääkimisi Blanche'iga ja tulemusel olid olulised tagajärjed kroonile. Nad sõlmisid Pariisi rahu, millega Raymond VII võis säilitada oma maid kuni oma surmani. Lepingu valvurina abiellus tema ainus tütar Jeanne Poitiers' krahvi Alphonse'iga tähtsa tingimusega: juhul, kui nad surevad ilma pärijata, läheb kontroll Languedoci üle tagasi kroonile. Tõepoolest, Alphonse ja Jeanne surid ilma pojata ja kuningas sai otsese ligipääsu Vahemerele läbi kuningliku domeeni, muutes märkimisväärselt jõudude tasakaalu. Languedocis järgnesid paljud muudatused, millest kõige selgem oli inkvisitsiooni loomine, uus politseivõimu vorm, milles vanemad tehnikad (näiteks piinamine) kombineeriti kõige värskematega, nagu tribunalid, kus esitati tõendeid, ja kohtuotsus tulenes formaalsest põhjendamisest. Ka Toulouse'i ülikool asutati sel perioodil.
Hädad tõusid taas põhjas, kui suur hulk rahvast mässas Blanche'i vastu, kuid kuningas oli alati kohal, kui oli konflikte, ja sellel olid alati tagajärjed. Avalik arvamus hakkas regentluse vastu pöörduma. Kui kirik palus Blanche'il karistada vastlapäeval osalevaid inimesi, tegi ta kõik mehed osalemises süüdlaseks, vahistas ja mõistis nad süüdi. Pariisi ülikooli professorid ja üliõpilased olid selle poliitika esimesed ohvrid, see põhjustas 1229. aasta streigi. Paljudele professoritele pakuti võimalust minna Londonisse õpetama ja enamus neist läks Orléansi. Blanche andis lõpuks järele ja paavst annetas Pariisi ülikoolile privileegid. Boulogne'i krahv ründas seejärel Champagne'i krahvi, ja 1230. aastal randus Inglismaa kuningas Bretagne'is, et Prantsusmaa kuningat ärritada. Kuninglik armee liikus kiiresti Inglise vägede vastu ja Henry III põgenes Bordeaux'sse, et tagasi Inglismaale seilata. Kasutades seda diversiooni ära, asus Blanche abistama Champagne'i krahvi, saades territooriume Prantsuse kroonile. Viimast mässu juhtis Pierre Mauclerc ja selle surus 1234. aastal maha vahetult Louis IX, nüüd küllalt vana, et ise valitseda.
Saja-aastane sõda
Charles IV surm 1328. aastal ilma meessoost pärijateta lõpetas Kapetingide pealiini. Saali tavaõiguse järgi ei saanud kroon minna naise kätte (Philippe IV tütar oli Isabelle, kelle poeg oli Inglismaa Edward III), seega läks troon Charles de Valois pojale Philippe VI-le. See, lisaks pikaleveninud vaidlusele õiguste üle Gascogne'i suhtes Lõuna-Prantsusmaal ning suhetele Inglismaa ja Flaami kangalinnade vahel, viis Saja-aastase sõjani (1337–1453). Järgnenud sajandil sai näha laastavat sõda ja talupoegade ülestõuse (Wat Tyleri mäss 1381. aastal ja 1358. aasta Žakerii Prantsusmaal).
Prantsuse kaotused konflikti esimeses faasis (1337–1360) pöördusid osaliselt vastupidiseks teises faasis (1369–1396); kuid Henry V purustav võit 1415. aastal Azincourti lahingus, nüüd kuningliku perekonna rivaalitsevate Armagnaci ja Burgundia kildkondade vahel kibedalt jagunenud Prantsusmaa üle viis tema poja Henry VI tunnustamiseni kuningaks Pariisis seitse aastat hiljem 1420. aasta Troyes' lepinguga, vähendades Valois võimu maadele Loire'i jõest lõunas.
pisi|Prantsusmaa 1435. aastal
Kuninga ja Burgundia hertsogi Philippe Hea leppimine 1435. aastal eemaldas suurima takistuse Prantsuse taastamiselt, viies Pariisi (1436), Normandia (1450) ja Guyenne'i (1453) tagasivallutamisele, vähendades Inglismaa valdused väikeseks alaks Calais ümbruses (kaotatud 1558. aastal). Pärast võitu Inglismaa üle kroonis Prantsusmaa esilekerkimist võimsa rahvusliku monarhiana Burgundia (1477) ja Bretagne'i (1532) hertsogkondade "liidendamine", mis varem olid olnud sõltumatud Euroopa riigid.
Sõjasajandi kaotused olid tohutud, iseäranis katku (must surm, tavaliselt peetakse selleks muhkkatku puhangut) tõttu, mis saabus Itaaliast 1348- aastal, levides kiirelt Rhône'i orgu pidi üles ja sealt peaaegu üle kogu riigi: eeldatakse, et rahvastik umbes 18–20 miljonit tänapäeva Prantsusmaa piirides 1328. aasta paiku vähenes 150 aastaga 50% või rohkem.
Majandus
Perioodi pärast Karl Suure surma tähistas majanduskriis, mille põhjustas poliitiline ebastabiilsus; linnaelu peaaegu kadus. Siiski muutus see 11. sajandiks. Uute kultuuride juurutamine, kliima paranemine ja uute põllumajandustehnoloogiate kasutuselevõtt tekitas suure põllumajandussaaduste ülejäägi. Sellega kaasnes linnaelu, kaubanduse ja tööstuse kasv. Majandus kukkus taas kord kokku 14. sajandil sõja, halva ilma ja musta surma tõttu.
Maamajandus põhines mõisal; linnades kujunes majanduslik aktiivsus ümber gildide.
Siim-Kaarel Sepp
Siim-Kaarel Sepp (sündinud 12. juulil 1989) on eesti taimeökoloog.
Joonas Ljaš
Joonas Ljaš (sündinud 3. september 1990 Rakveres) on Eesti jalgpallur.
Siim-Kaarel Sepp
2020. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis Maarja Öpiku ja Martin Zobeli juhendamisel doktoriväitekirja "Soil eukaryotic community responses to land use and host identity" (Eukarüootse mullaelustiku seos maakasutuse muutuse ning peremeestaime identiteediga).
2021. aastast töötab ta Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudis taimeökoloogia teadurina.
Joonas Ljaš
Klubikarjäär
Jalgpallurikarjäär sai alguse Rakvere FC Floras. Noorteaja eredaim hetk oli U-19 Eliitliiga pronks Marko Lelovi juhendamisel aastal 2008. Mõõduvõtt meestesarjas algas juba 2007 VJK Rakvere ridades.
2010 tekkis võimalus jõudu proovida Meistriliigas FC Kuressaare eest (Rakvere FC Flora oli sel aastal saarlaste duubelmeeskond). Kogemus jäi siiski põgusaks ja Ljaš jätkas Rakveres. Hooaeg lõppes aga Rakvere jaoks kukkumisega madalamale astmele – II liiga põhja/ida tsooni, misjärel toimusid klubis põhimõtteliselt muutused, sh muutus klubi nimi: Rakvere Florast sai Tarvas.
Noureddine Morceli
Noureddine Morceli (sündinud 28. veebruaril 1970 Ténésis) on Alžeeria endine keskmaajooksja, olümpiavõitja ja kolmekordne maailmameister.
Morceli karjääri tipphetked jäid aastatesse 1991–1996. Spordiga hakkas ta tegelema vanema venna Abderrahmane'i eeskujul ja treenimisel. Vend osales 1980. aasta suveolümpiamängudel, tema tippmark oli 3.36,26 (1977). Tuntust kogus Noureddine 1988. aasta juunioride maailmameistrivõistluste hõbedaga. 1991., 1993. ja 1995. aastal tuli ta maailmameistriks 1500 m jooksus. N. Morceli parimaks tulemuseks 1500 m jooksus on jäänud 3.27,37 (12. juuli 1995, Nice). 1996. aasta olümpiamängudel võitis Morceli 1500 m jooksu ajaga 3.35,78.
Morceli on püstitanud maailmarekordi 1500 m, 2000 m ja 3000 m jooksus ning alistas esimesena 1 miili jooksus 3.45 piiri, olles inglase Steve Crami senisest maailmarekordist 3.46,32 parem 1,93 sekundi võrra.
Morceli on valitud kahel korral (1993, 1994) maailma aasta parimaks kergejõustiklaseks. Samuti on ta arvatud IAAFi kuulsuste halli liikmeks.
János Bolyai
pisi János Bolyai (15. detsember 1802 Kolozsvár – 27. jaanuar 1860 Marosvásárhely) oli ungari matemaatik ja insener, üks mitteeukleidilise geomeetria rajajatest. Ta on ungari teaduse suurkuju, üks kuulsamaid ungari matemaatikuid.
Bolyai sündis Austria-Ungaris Kolozsváris (tänapäeval Cluj-Napoca Rumeenias) matemaatik Farkas Bolyai ja Zsuzsanna Benkő esimese lapsena. Ta oli ka oma isa õpilane. Ta õppis Viini sõjaväeakadeemias ja lõpetas selle suurepäraste tulemustega sõjaväeinsenerina, läbides 7-aastase õppekava 4 aastaga. Juba õpingute ajal huvitus ta sedavõrd Eukleidese 5. aksioomist (paralleelide aksioom), et tema isa ütles talle: "Ma palun, jäta Jumala eest sellega tegelemine. Karda seda mitte vähem kui meelelisi naudinguid, sest see võib samuti võtta kogu sinu aja ja röövida su tervise, meelerahu ja elurõõmu." János jätkas sellest hoolimata oma uuringut ja jõudis järeldusele, et 5. aksioom on sõltumatu teistest geomeetria aksioomidest ja selle eitusele võib rajada teisi järjekindlaid geomeetriaid. Ta kirjutas oma isale: "Ma lõin uue, teistsuguse maailma eimillestki."
1831. aastal ilmunud teosega "Appendix" pani ta aluse mitteeukleidilisele geomeetriale. See ilmus tema isa matemaatikaõpiku lisana.
Joonas Ljaš
Klubikarjäär
Klubi tõusis juba järgmisel hooajal tagasi Esiliigasse. Suur roll oli sellel ka Joonasel, olles nii Rakvere JK Tarva kui ka II liiga suurim väravakütt 27 väravaga. Lisandus aastalõputurniiri esikoht II liiga esimesel turniiril ja parima mängija nimetus.
Järgmine hooaeg oli samuti edukas: 2012. aasta lõppes Esiliiga pronksmedali, fännide antud hooaja parima mängija aunimetuse ja Eesti Jalgpalli Liidu aastalõputurniiri esikohaga, lisaks sai ta Esiliiga turniiri parima mängija nimetus ja kuldmedali Eesti meistrivõistlustel rannajalgpallis.
2013 jaanuaris viibis Ljaš testimisel Soome jalgpalliklubi GBK Kokkola juures.
Isiklikku
On lõpetanud Vinni-Pajusti Gümnaasiumi.
Soo-sääriksääsk
Soo-sääriksääsk (Tipula paludosa) on kahetiivaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Worpswede
Worpswede on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Osterholzi kreisis.
Valla pindala on 76,13 km². 31. detsembril 2017 elas seal 9349 inimest. Vald asub Teufelsmooris, Bremenist kirdes. Alev paikneb Weyerbergi künka lähedal. See on olnud vilka kunstnikekogukonna kodu 19. sajandi lõpust saati, seal töötas üle 130 kunstniku ja käsitöölise.
Ajalugu
1630. aastal oli see lühikest aega Rootsi poolt okupeeritud. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. Kuid võttis veel 120 aastat (1750), kui Jürgen Christian Findorff alustas Teufelsmoori koloniseerimist soo kuivendamisega. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territoorium sai Stade regiooni osaks.
Siioni kirik ja kalmistu
pisi|Ladinakeelne mälestustahvel, millega mäletatakse Siioni kiriku ehitamisel tähtsaimana [[George II|Georg II, ripub selle välisseinal]]
Rabakomissar Jürgen Christian Findorff teostas Suurbritannia kuninga ja Hannoveri kuurvürsti Georg II Augusti Hannoveri õuearhitekti Johann Paul Heumanni projekti järgi luterliku Siioni kiriku (saksa: Zionskirche) ehitamise. Kirik ehitati aastatel 1757-1759, väsitava Seitsmeaastase sõja ajal.
pisi|püsti|Siioni kirik: tüüpiline protestantlik kantselaltar, mille kohal [[tetragramm Jumala heebrea nimest יהוה]]
Georg II, olles Hannoveri luterliku kiriku summus episcopus ülemvalitseja, pakkus rahalist toetust Siioni kiriku ehitamiseks. Kodakirik on orienteeritud. Selle üsna tagasihoidlikku interjööri kaunistab tüüpiline protestantlik Kanzelaltar, mis ühendab rokokoo vormis loodud kantsli ja altarilaua. See kannab tetragrammi יהוה üleval medaljonil ja kantslist vasakul kuninga ornamenteeritud initsiaale GR (Georgius Rex, fotol kaetud maaliga).
Pendentiividel ja postidel, mis lage toetavad, on Clara Westhoffi keerubipead ja Paula Modersohn-Beckeri lillekaunistused. Pärast seda, kui 1900. aastal mõlemad kunstnikud, siis veel õpilased, helistasid lõbu pärast kirikukelli, mida üldiselt mõisteti tulekahjuhäirena, määrati neile trahv. Nad ei suutnud maksta ja selle asemel lubati neil teostada kirikule need kaunistuselemendid. Välisseinte ja postide vahed on sillatud loftide (või empooridega).
pisi|Siioni kirik vaadatuna lõunast
Kirikutorn oma barokkstiilis tornikiivriga lisati kirikuhoone idaotsa alles 1798. aastal. Siioni kirik paikneb Weyerbergil ja on oma torniga maamärk, mida kunstnikud sageli maalimisteemana kasutavad.
Kalmistu on kirikuaed, seega tegelikult laiub see ümber kiriku hoone. See on loodud Findorffi plaanide järgi ja meelitab palju külastajaid oma kõrgema asukoha pärast Weyerbergil ja seal säilinud haudade tõttu. Nende hulgas oli 80 tuntud maalikunstnikku, kirjanikku, muusikut ja käsitöölist, nagu Fritz Mackensen ja Paula Modersohn-Becker.
Kultuur
Worpswede on üle riigi kuulus oma pika traditsiooni poolest kunstnike kolooniana. Tänapäeval elab seal püsivalt umbes 130 kunstnikku ja käsitöölist ning naist; kuigi peaks tõesti sisaldama enamikku Worpswede elanikke, sest paljud on kunstnikud või on vähemalt seotud mistahes kunstiga. Näiteks väikese kohviku Café Vernissage omanik eksponeerib söögikohas ka oma maale.
Kunstiline kogukond
1884. aastal kohtas Worpswede poeomaniku tütar Mimi Stolte koos oma tädiga Düsseldorfis viibides noort kunstiõpilast Fritz Mackenseni. Kuna viimane oli puudustkannatav, kutsus ta teda Worpswedesse koos oma perega puhkust veetma.
Heinrich ja Martha Vogeler
vasakul|pisi|Worpswede raudteejaam, 2007
1895. aastal ühines Heinrich Vogeler esimeste kunstnikega ümber Fritz Mackenseni. Ta ei olnud ainult maalikunstnik, vaid ka joonestaja, disainer ja arhitekt. Kuna kasvav industrialiseerimine tingis vajaduse leida uusi viise kaupade ja igasuguste materjalide transportimiseks, tekkis mõte ehitada raudtee läbi Teufelsmoori piirkonna. Seega kaasati Vogeler raudteejaamade ehitamisse piki trassi. 1910. aastal avati Worpswede raudteejaam.
See on ainus raudteejaam Osterholz-Scharmbecki - Bremervörde trassil, mis on endiselt "algkujul". Tänapäeval kasutatakse seda restoranina.
pisi|"Barkenhoff" Worpswedes, 2007
1895. aastal ostis Vogeler suvila ja istutas ümber selle palju kasepuid, mis andis majale uue nime: Barkenhoff (alamsaksa vaste Birkenhofile, sõna-sõnalt Kasepuu-suvila). Sellest sai Worpswede kunstilise sündmuskoha kultuurikeskus.
Tema osalemine Esimeses maailmasõjas, milles Hans am Ende tapeti, pani Vogeleri mõtisklema elu üle. Selle tulemusena sai ta pärast sõja lõppu patsifistiks ja ühines Saksamaa kommunistliku parteiga (KPD). See oli sel ajal, kui tema ja ta naine Martha lahutasid. Siit alates tahtis ta töötada ideoloogiliselt. Ta loobus oma endisest romantiliste stseenide maalimisviisist ja hakkas oma töö keskmesse panema proletaarset sisu. 1931. aastal emigreerus ta Nõukogude Liitu ja küüditati 1941. aastal Nõukogude võimude poolt Kasahstani, kus ta 1942. aastal suri.
Vahepeal sai Barkenhoffist lastekodu. Hiljuti see taastati ja taasavati 2004. aastal Heinrich Vogeleri muuseumina.
Pärast nende lahutust täitis tema naine Martha oma enda lapsepõlveunistuse "Haus im Schluh" abil. See on veel alles ja kuulub Martha ja Heinrich Vogeleri järglastele. Nagu Martha ajalgi, sisaldab see muuseumi, pansionaati, kudumisveskit ning korraldab kultuuriüritusi (näitusi, kontserte jne).
pisi|"Niedersachsenstein", Bernhard Hoetger
Teine kunstnike põlvkond
Esimesele kunstnike põlvkonnale järgnes teine. Tõenäoliselt kõige olulisem neist oli Bernhard Hoetger, Bremeni Böttcherstraße looja.
Vogeleri sarnaselt oli ta 'iga asja peale meister'. Palju Worpswede hooneid on tema ehitatud: näiteks Alam-Saksi kivi (Niedersachsenstein), Kaffee Verrückt, Grosse Kunstschau ja tema enda maja Hinterm Berg. Ta tegi ka palju skulptuure, nagu Bonze des Humors, Träumende, Schlafende, Wut jne.
Worpsweder Käseglocke
240px|pisi|Worpsweder Käseglocke, arhitekt [[Bruno Tauti projekt (1921) ja kirjanik Edwin Koenemanni ehitus (1926). See väike ehitis sai nime juustukattega sarnanemise tõttu. 2001. aastast kasutatakse Käseglocket muuseumina]]
Worpswede "Juustukell" (kuna see sarnaneb tavapäraselt juustutaldrikul kasutatavale kellakujulisele klaaskaanele) on kõnekeelne mõiste elumajale Worpswede kunstnike külas Alam-Saksimaal. Selle ehitas kirjanik Edwin Koenemann 1926. aastal Bruno Tauti arhitektuusete jooniste järgi. Tänapäeval on puitmaja säilinud ja viimase paari aasta jooksul on see täielikult renoveeritud. Hoone, mis põhjustas oma ebatavalise iglukuju tõttu üsna segadust, sai Worpswede elanikelt nime "Juustukell".
Edwin Koenemann
Edwin Koenemann tuli Worpswedesse noore mehena 1908. aastal eesmärgiga saada kunstnikuks. Pärast nurjunud katseid loomingulistes žanrites õnnestus tal saada giidiks. Tänapäeval on Koenemann üks Worpswede tuntumaid kodanikke. Tema endine kodu taasavati avalikkusele 1. mail 2001. Koenemanni postuumse kuulsuse lugu algas 1920. aastate alguses. Arhitekt Habich asus Worpswedes ja tegi tihedat koostööd Saksa kunstniku Bernhard Hoetgeriga. Habich andis Koenemannile, kes oli huvitatud ekspressionismist, 1921./22. aastal avaldatud Taut-ajakirja Frühlicht ühe konkreetse numbri. Ajakirjast leidis Koenemann kavandeid Taut-ühepereelamu kohta, mis pidi ehitatama Kesk-Saksa näitusele Magdeburgis, kuid hoonet ei ehitatud sinna kunagi. Räägiti kupliga või iglukujulisest majast, mis varem ei olnud kunagi ehitatud.
Iglu peamine idee oli Tauti poolt juba 1914. aastal Deutscher Werkbundi näitusel väljendatud, olles inspireeritud klaaspaviljonist. Iglu kuulub sõjajärgsete eksperimentaalsete arhitektuurikatsete seeriasse 1920. aastate alguses. Elamine iglus võimaldab elada hubaselt, tundes end samal ajal kaitstuna. Arhitektuur on loodud orgaanilise loodusvormina ilma igasuguse sisekujunduse või rakendatud akadeemiliste reegliteta. Iglu korsten moodustab peamise telje, ümber mille suunavad trepid eraldi kambritesse, sarnaneb teokoja välimusele. Vintskapi aknad näevad välja, nagu oleksid nad lihtsalt koorest välja avanenud, andes seega möönduse inimkasutusele.
Koenemann, kes ka arhitektuuriga tegeles, tunnistas oma võimalust joonistega, mis olid avaldatud vaid piiratud ringlusse. Ta võttis ajakirjast Frühlicht eskiisid ja kasutas neid otse oma maja jaoks Weyerbergil Worpswedes. Koenemanni maja, mida ta kutsus "Glockenhaus" (kellamaja), valmis 1926. aastal. Koenemann ja tema määratud puusepp täitsid fassaadi ehitamisel tihedalt Tauti spetsifikatsioone. Ainult üksikasjades tehti muudatusi, nagu näiteks mõlemad väikesed aknad eesukse kõrval, mis ei olnud ristkülikukujulised, nagu Tauti kujunduses, vaid pigem kolmnurksed.
Sisekujundus
Sees kujundas Koenemann unikaalse ruumijaotuse. Tähtsaimaks kohaks sai keskne saal, mis oli teostatud ekspressionistliku kaminasimsiga, mis oli valmistatud äpardunud keraamikast, samas kui Tauti disaini keskne ruum oli elutuba. Iglu esimesel korrusel, saali ja väikese tualeti kõrval on magamistuba ja köök. Teisel korrusel on kaks väikest külalistetuba ja avar ateljee.
Maja, mille läbimõõt on kümme meetrit ja seinad on ainult kaldu, osutus nii avaraks, et Koenemann üüris korduvalt ülemist korrust välja. Probleem oli aga kahe eraldi korruse soojendamine, mis toimus saali kamina keskküttesüsteemi abil.
Huvipaik
Võrreldes Hoetgeri hoonetega sai "Juustukate" kunstnike küla atraktsiooniks. Tema eluajal oli maja juba tuntud kui võhikumuuseum. 1920. aastate lõpul, kui Bruno Taut töötas "Hufeisensiedlung" Britziga Berliinis, külastas ta korduvalt Worpswede aiakujundajat Leberecht Migget. Kuna Migge elas kohe Koenemanni kõrval, pidi Taut olema näinud oma eskiisi matkimist, kuid ei ole täpselt teada, kuidas ta tundis Koenemanni poolt toime pandud plagiaati. Viimane esitas end siiski sellist tüüpi arhitektuuri geniaalse loojana.
Kaua aega pärast Koenemanni surma märkas kunstiajaloolane Tauti eskiise Frühlichtis ja avastas seega Tauti ehitise Worpswedes. Registreeritud ühing Freunde Worpswedes (Worpswede sõbrad) omandas 1994. aastal Koenmanni lese pärandist lagunenud "Juustukella" hoone. Säilitusettekirjutuste rahalisel toel alustati pühendunult kuppelhoone üksikasjalikku restaureerimist, mis asub puulatvade all. Lakk-katted eemaldati ja kasutati originaalilähedasi värve. Mõned tükid olid spetsiaalselt valmistatud ja ukse käepidemed rekonstrueeriti. Roheline tõrvapaber, mis sarnaneb lagunenud originaalile, toodi Kanadast.
Koenmanni elu ja elukeskkonda kuvatakse "Juustukella" sees. Originaalmööbel ei jäänud puutumata, seega esitleb ühing "Worpswede sõbrad" mitte ainult traditsioonilisi, vaid ka kaasaegseid kunsti- ja käsitöid, nagu talupoeglik mööbel, Bernhard Hoetgeri tehtud toolid ja Heinrich Vogeleri tehtud kapid, sealhulgas patsifisti relvakapp.
Aed, müürifragmentide ja grotihoonete segadus, on samuti Koenemanni eskiis, mis on tõenäoliselt inspireeritud Bernhard Hoetgerist. Praegu taastatakse ehitise algset seisukorda. "Worpswede sõprade" teine projekt Koenmanni pärandil on 1930. aastate külalistemaja (Nurdachhaus) rekonstrueerimine.
Kumari (täpsustus)
Kumari võib tähendada järgmist: