cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaarel Eenpalu
Seltsid ja liidud
Kaarel Eenpalu oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Muud ametid
Aastatel 1910–1912 ja 1915 oli Postimehe toimetuse liige, 1918 toimetaja, 1920 Tallinna Teataja, 1924 ajalehe Kaja peatoimetaja.
1939–1940 Eesti Fosforiidi peadirektor Maardus.
Talupidamine
Pidas aastast 1925 Harjumaal Raasiku vallas Arukülas Hellema õppe- ja katsetalu, kus kasvatati peamiselt kartulit ja õlleotra ning peeti piimakarja.
Arreteerimine ja surm
Arreteeriti 24. juulil 1940 NKVD poolt oma talus. Teda süüdistati Viktor Kingissepa tapmises ning võitluses töölisklassi ja revolutsioonilise liikumise vastu. Ta suri vangilaagris eeluurimise ajal.
Tunnustus
Kaarel Eenpalu on Albert Kivikase 1936. aastal avaldatud romaani "Nimed marmortahvlil" tegelane (nimetu pataljoniülem).
2018. aastal valiti Kaarel Eenpalu aktsiooni "Sajandi 100 arukülalast" raames toimunud rahvaküsitluse tulemusel saja meeldejäävama arukülalase hulka.
Isiklikku
Kaarel Eenpalu isa oli Andres Einbund. Kaarel Eenpalu abikaasa oli Linda-Maria Eenpalu. Neil olid tütred Helmi-Aino (1917), Virve (1919), Tiiu-Hilja (1921) ja Mai-Linda Armei (1923–2016 ).
Abikaasa ning Virve ja Mai saadeti 1941. aastal 15 aastaks asumisele Tomski oblasti Tšainski rajooni Makarjevka külla. Tiiu ja Helmi (Teder) põgenesid 1944 Saksamaale. Virve vabanes 1. märtsil 1956, abikaasa 21. mail 1956. Anne Eenpalu on Kaarel Eenpalu tütretütar.
Eenpalu arvates on demokraatia kõva ja korraldatud võim, mida iseloomustab distsipliin. Tema sõnul tagab vabaduse püsimise kindel kord ning eestlased on distsipliini ihkav rahvas.
Auli Käsik on 1995. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis kaitsnud diplomitöö "Kaarel Eenpalu raamatukogunduslik tegevus".
Mandriva Linux
Mandriva Linux on prantsuse ettevõtte Mandriva arendatav Linuxi distributsioon.
Distributsiooni lõi 1998. aastal Gaël Duval Red Hat Linuxi baasil, töötades enda asutatud ettevõttes, mis tollal kandis nime MandrakeSoft. Vastavalt oli Mandriva esialgne nimi Mandrake.
Tänapäevaks on Mandriva Linux Red Hat Linuxist tugevasti lahknenud.
Nimed
Esimesed versioonid kuni versiooninumbrini 8.0 kandsid nime Linux Mandrake. Hilisemad versioonid 8.1 kuni 9.2 kandsid nime Mandrake Linux.
Aastal 2004 kaotas MandrakeSoft kohtuvaidluse Hearst Corporationi vastu, kellele kuulub King Features Syndicate. Hearst väitis, et MandrakeSoft rikub tema ainuõigust koomiksitegelase Võlur Mandrake kaubamärgile. Seetõttu muutis MandrakeSoft oma nime ühesõnaliseks Mandrakesoftiks ja oma toote Mandrake Linuxi nime Mandrakelinuxiks. Vastavalt muudeti ettevõtte logo. Hearsti arvates oli sellest vähe, mistõttu alates aprillist 2005, pärast Brasiilia tarkvaraettevõtte Conectiva ülevõtmist, muutis ta oma nime Mandrivaks.
Alates versioonist 2006.0, mis tuli välja 2005. aastal, kannab praegust nime Mandriva Linux.
Omadused
Mandriva kuulub suurimate Linuxi arendaja sekka. Linuxi distributsioonide populaarsuse jälgimise saidi DistroWatch edetabelis oli Mandriva pidevalt esikümnes. Viimase aasta jooksul 38.
Derivaadid
Alates 2010 aasta lõpust kui Mandriva distributsioon muutus tasuliseks on avatud lähtekoodi kasutatud ka mitmete teiste LINUX distributsioonide põhjana.
Lasila Põhikool
300px|pisi|Lasila koolihoone – kunagise Lasila mõisa härrastemaja.
Lasila Põhikool on üldhariduskool Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas Lasila külas.
Kool tegutseb kahes hoones, Lasila mõisa härrastemajas ja lasteaiamajas.
Kooli aadress on Vahtra puiestee 17.
Kooli direktor on Marja-Liisa Männik.
2023. aasta 16. veebruaril otsustas Rakvere valla volikogu lõpetada Lasila põhikoolis õppetöö Sõmeru arendamiseks. 23. veebruaril loobus volikogu sellest.
2023. aasta 28. juunil avaldas 750 Rakvere valla elanikku toetust kooli jätkamiseks.
Koolis võivad õppida vaid Rakvere linna sissekirjutusega lapsed.
Aa asundus
Eesti Entsüklopeedia järgi oli see asundus Virumaal Püssi vallas Tallinna–Narva maantee ääres.
1959. aasta rahvaloenduse andmetel elas Aa asunduses 333 elanikku, 1970. aasta rahvaloenduse aegu oli neid 279.
Arakani mäed
Arakani mäed on mäestik Aasias Taga-Indias. Kulgeb põhja-lõuna suunas Bengali lahe idakaldal. Idanõlvad laskuvad Irrawaddy orgu. Kõrgus kuni 3053 meetrit.
Magass
thumb|260px|Presidendipalee Magassis Magass on Inguššia pealinn Venemaal. Linn on rajatud eelmisest pealinnast Nazranist 4 km kaugusele lõunasse Põhja-Osseetia piiri lähedale. Linna hakati rajama 1995. ning linnaõigused sai see 2000. aastal.
Elanikkond
2002. aasta rahvaloenduse järgi oli linnas ainult 275 elanikku. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanike arv 2505.
Avinurme kihelkond
pisi|Avinurme kihelkond 1925. aastal Avinurme kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Awinorm) on kihelkond Tartumaa põhjaosas, mille pindala on 312 km².
Magass
Elanikkond
2012. aastal moodustasid Magassi elanikest ingušid 99%, teised rahvused 1%.
Avinurme kihelkond
Kirik ehitati Avinurme 1909. aastaks. Eesti väikseim kihelkond moodustati 1920. aastal Torma kihelkonna osast, mis hõlmab umbes endise Avinurme valla ala.
Tänapäeval ei märgi maanteedel Avinurme kihelkonna piire tähised nagu teistel kihelkondadel, sest tähistamisel võeti alusena kihelkondade piirid 24. veebruari 1918 seisuga.
Aafrika Rahva Iseseisvusliit
Aafrika Rahva Iseseisvusliit (ka Aafrika Sõltumatuse Rahvaliit; prantsuse keeles Ligue populaire africaine pour l'Indépendance; lühend LPAI) oli aastatel 1972–1977 Prantsuse Afarite ja Issade alal ning aastatel 1977–1979 Djiboutis tegutsenud partei.
Partei tekkis veebruaris 1972 nelja poliitilise liikumise ühinemisel: sinna koondusid Hassan Gouled Aptidoni partei Ligue populaire africaine, Ahmed Dini partei Ligue pour l’Avenir et l’Ordre, Idriss Farah Abaneh' partei AJP ja Ali Sabieh' partei Rassemblement du peuple issa. Aptidonist sai uue partei esimees ja Dinist selle peasekretär.
Parteisse kuulus nii afareid kui ka issasid. LPAI oli seisukohtadelt lähedane piirkonna iseseisvumist taotleva poliitilis-sõjalise organisatsiooniga Front de libération de la Côte des Somalis. 1977. aasta alguses osalesid partei esindajad Pariisis peetud kõnelustel, kus valmistati ette Djibouti iseseisvumist.
Aprillis 1977 toimunud esimestel parlamendivalimistel osales LPAI valimisliidu Rassemblement populaire pour l'indépendance koosseisus ja sai 51-kohalises parlamendis 23 kohta. Partei esimehest Aptidonist sai Djibouti peaminister ja sama aasta juunis valiti ta Djibouti presidendiks.
1979. aastal saatis Aptidon partei laiali ning asutas peamiselt issadele tugineva uue erakonna Rahvaühendus Progressi Hüvanguks.
Ungarlaste suurvürst
pisi|200px|Esimene ungarlaste suurvürst [[Álmos kujutatuna illustreeritud kroonikas Chronicon Pictum]] pisi|200px|Viimane ungarlaste suurvürst ja esimene Ungari kuningas [[István Püha]] Ungarlaste suurvürst (ungari keeles Nagyfejedelem) oli 9. ja 10. sajandil ungarlaste hõimuliitu juhtinud pealiku tiitel, mida kasutati ka selleaegsed allikates. Bütsantsi keiser Konstantinos VII Porphyrogennetos kasutas oma teoses De Administrando Imperio Árpádi kohta ladinakeelset tiitlit megas Turkias arkhon ja Querfurti Bruno viitas oma teoses Sancti Adalberti Pragensis episcopi et martyris vita altera suurvürst Gézale ladinakeelse tiitliga Ungarorum senior magnus.
Tõenäoliselt valisid suurvürsti seitsmest madjarite hõimust koosneva liidu ja ungarlastega enne aastat 830 liitunud kolme kabaari hõimu (dissidentlikud kasaari hõimud) juhid. Ent on tõenäolisem, et esimese suurvürsti Álmosi, Árpádi isa, määras ametisse kasaaride kagaan. Jätkuvalt arutletakse selle üle, kas suurvürst oli hõimuliidu vaimne juht (kende), hõimuliidu sõjaline juht (gyula) või oli tegemist uue tiitliga.
Teadmata suurvürstid (907 – 950)
Ei ole teada mitu ungarlaste suurvürsti valitses ajavahemikus Árpádi oletatavast surmast aasta 907 paiku kuni ligikaudu aastani 948, mil valitses suurvürst Fajsz. Seda ilmselt seetõttu, et Zoltáni harust põlvnevad Ungari kuningad soovisid, et kuningriigi elanikud unustaksid aastatel 907–950 valitsenud teistest Árpádi dünastia harudest pärit mehed, kes põlvnesid kolmest teisest Árpádi pojast: Tarkatzus/Liüntika, Jelek ja Jutotzas. Ilmselt just nende kolme järeltulijad valitsesid selleaegset Ungarit, kuna ungarlaste valitsejatel oli enne 1000. aastat kombeks järgida nomaadide poolt kasutatud päriluse süsteemi, kus valitseja järglaseks sai tema noorem vend, mitte tema vanim poeg.
Põhjuseks, miks tänapäeva ajaloolased ei suuda täpselt tuvastada aastatel 907-955 valitsenud suurvürstide täielikku loendit, on fakt, et kroonikad sellest ajast enamjaolt vaikivad. Ungari kroonikatest on teada suurvürst Zoltán ja Konstantinos VII Porphyrogennetose tööst De Administrando Imperio, mis säilitas Zoltáni haru dokumenteerimisega hõivatud ungarlaste kroonikatega võrreldes suurema loetelu Árpádi perekonna liikmetest, on teada nimi Fajsz.
Põhjus, miks Fajsz Ungari kroonikatest välja jäeti, oli asjaolu, et ta oli Jutotzas'i poeg, mitte valitseva Zoltáni poeg. Ilma De Administrando Imperio abita ei teaks me tema olemasolust midagi. Tema nimi esines mainitud töös aga seetõttu, et see käsikiri pandi kirja just tema valitsemisajal. Ent teiste Zoltáni harusse mitte kuulunud suurvürstide kohta, kes ilmselt enne ja peale Fajsz'i valitsesid, ei ole mitte midagi teada.
De Toppers
De Toppers on Hollandi ansambel.
Ansambel on asutatud 2005. aastal ja on Hollandis väga populaarne.
De Toppers esindas Hollandit 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Moskvas lauluga "Shine". Oma poolfinaalis saadi 17. koht ega pääsetud finaali.
Otepää kihelkond
pisi|Otepää kirik
Piirkonna ajalugu
Otepää muinaskihelkond oli Ugandi tähtsaim kihelkond.
Kihelkonna alad tänapäeval
Tänapäeval asub enamik selle alasid Valga maakonnas.
Kuksema vald
Kuksema vald (saksa keeles Jürgensberg) oli vald Järvamaal Järva-Jaani kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866 –1939. Vallamaja asus Valasti külas.
1892 liideti Kuksema vallaga Metstaguse, Pähu ja Roosna-Alliku vald.
Kaukaasia
pisi|Kaukaasia kaart Kaukaasia on regioon Aasovi, Musta ja Kaspia mere vahel, kus asuvad Armeenia, Aserbaidžaan ja Gruusia ning Venemaa Föderatsiooni alad kuni Kuma-Manõtši nõoni põhjas.
Piirkond seob Lähis-Ida ja Ida-Euroopa lauskmaad, jagunedes Põhja- ja Lõuna-Kaukaasiaks (ehk Taga-Kaukaasiaks), mis on üksteisest eraldatud Suur-Kaukasuse mäestikuga.
Karkuse vald
Karkuse vald (saksa keeles Karkus) oli vald Järvamaal Ambla kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja seejärel liideti Nõmmküla vallaga.
Kaukaasia
Kaukaasias elab rohkem kui 50 rahvast, kes räägivad seitsmesse keelkonda kuuluvaid keeli. Seega on piirkond etniliselt ja keeleliselt üks maailma mitmekesisemaid.
Keelkondadest kolm – nahhi-dagestani, kartveli ja abhaasi-adõgee – on piirkonna põliskeelkonnad. Kartveli keelkond lahknes teistest üle 14 000 aasta tagasi, mis tähendab, et keeled on omavahel väga kauges suguluses.
Kaukaasia alade ajalugu
Kaukaasia alad liideti Venemaa keisririigiga, kui Kaukaasia sõdade käigus 18. ja 19. sajandil liideti Venemaa keisririigiga, Peeter I 1722–1723 Iraani sõjakäigu tulemusel liideti ajutiselt Kaspia mere äärseid Derbendi ja Bakuu alasi - 1724. aasta Konstantinoopoli rahuleppega. Vene-Pärsia sõja (1722–1723) ajal okupeeris Venemaa keisririik ajutiselt Bakuu ja Bakuu khaaniriigi, mis oli seni kuulunud Safaviidide Pärsia Impeeriumi alla.1735 aastal loobus Venemaa keisririik Bakuust, kuid alustati Kaukaasias  Kizljari (1735–1739) ja Mozdoki kindlustusteliini rajamisega. Pärsia Impeeriumi valitseja Nāder-šahh oli andnud Gruusia aladel Kharthli kuninga titli Teimurazile ning Iraklile Kahhethi kuninga tiitli, kui Nāder-šahh mõrvati 1747. aastal kasutasid Teimuraz ja Irakli riigis tekkinud ebastabiilsust, et Pärsiast lahku lüüa. Pärsia garnisonid sunniti Gruusiast lahkuma ning koostöös üksteise ning Aserbaidžaani khaanidega moodustasid Pärsia-vastase liidu. Teimuraz II suri 1762. aastal ning Irakli II päris ka Kharthli trooni, ühendades Gruusia. Ta pöördus uuesti Venemaa poole, et saada kaitset Osmanite ja Pärsia eest. 1783. aastal sõlmiti Irakli II ja Katariina II vahel Georgijevski leping, millega Kharthli-Kahhethi kuningriik tunnistas Venemaa ülemvõimu.
Vene-Türgi sõja (1768–1774) tulemusel tunnistas Osmanite riik Kabarda ja Põhja-Osseetia liitmist Venemaa keisririigiga.
1796. aastal vallutasid Venemaa väed taas Derbenti, Kuba ja Bakuu, kuid uue Venemaa keisri Paul I trooniletuleku järel viidi Vene väed Taga-Kaukaasiast välja.
1801. aastal allkirjastas keiser Paul I määruse, millega Ida-Gruusia Kharthli-Kahhethi kuningriik liideti Venemaa keisririigi koosseisu. 1803. aastal liideti Megeelia, 1810. aastal Imerethi kuningriigi ja Abhaasia.
Pärsia üritas tagasi vallutada Gruusiat ja Dagestani, kuid sai Vene-Pärsia sõjas lüüa. Venemaa väed hõivasid ka 1813. aastal Tabrizi ja Pärsia pidi loovutama Golestāni. Pärast Vene-Pärsia sõja (1804–1813) lõpetanud Gulistani rahulepinguga liideti Kaspia mere ääres asunud ja Pärsiale kuulunud Dagestani, Gruusia Kharthli, Kahhethi, Samegrelo, Imerethi, Guria piirkonnad Gruusias ja Abhaasia ning Armeenia Karabahhia alad. Venemaa sai oma valdusse ka osa tänapäeva Aserbaidžaani territooriumist ning Bakuu, Karabahhi, Gəncə, Shirvani, Derbenti ja Quba khaaniriigi. Venemaa valdusse läks sõja tulemusel ka osa Talõši khaaniriigist. Kindral Ivan Paskevitši juhitud eduka Vene-Pärsia sõja (1826–1828) lõpetanud Turkmanchai lepingu alusel liideti Venemaa keisririigiga 1828. aastal Jerevani ja Nahhitševani khaaniriik.
1828–1829 Vene-Türgi sõja lõpetanud Adrianoopoli rahulepinguga liideti Venemaa keisririigiga Ahhaltsihhe ja Ahhalkhalakhi kindlus ja alad Musta mere rannikul Kubanist Adžaaria põhjapiirini.
Vene-Tšerkessi sõja (1763–1864) tulemusel vallutas Venemaa keisririik tšerkesside Tšerkessia. 19. sajandi viimasel veerandil pärast Kaukaasia sõda toimus Tšerkessias, mis hõlmas suurema osa Põhja-Kaukaasiast ja Musta mere kagupiirkonna põhjaosast Venemaa Keisririigi poolt Tšerkesside genotsiid, mille käigus tšerkesse tapeti ja sunniti emigreeruma. Ümberasustatud inimesed läksid peamiselt Osmanite riiki.
1817. aastal alanud Põhja-Kaukaasia mägirahvaste alistamine, mida aastatel 1815–1827 juhtis kindral Aleksei Jermolov ja 1844–1854 Kaukaasia asevalitseja Mihhail Vorontsov (1782–1856).
Põhja-Kaukaasia rahvaste (tšetšeenide, tšerkesside ja dagestanlaste) vastuhakku Venemaa keisririigi vallutussõdades juhtis Imaam Gazi-Magommed (1795–1832) ja Šamil (1797–1871), kes alistus 1859. aastal sissepiiratud Gunibis ja 1869. aastal lubas Venemaa keisririigi tsaarivõim tal minna Mekasse.
Kõliküla
Kõliküla (ka: Kõlli) on küla Võru maakonnas Võru vallas Tartu–Petseri raudtee ääres.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Põlva maakonnas Orava vallas.
Küla ääres asub Piiroja soo ja veel mitu väiksemat sooala.
Nikolai Kann
Nikolai Kann (26. aprill 1873 Rinsi, Hellamaa vald, Saaremaa – 17. veebruar 1948 Göttingen) oli Eesti haridustegelane ja poliitik.
Elukäik
Sündis Muhu saarel Hellamaa köster-kooliõpetaja perekonnas. Lõpetanud Hellamaa apostliku õigeusu kihelkonnakool, õppis Kuressaare elementaarkoolis ja Kuressaare gümnaasiumis. Lõpetas 1901. aastal Peterburi Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna romaani ja germaani keelte alal esimese järgu diplomi ja cand. hist. kraadiga.
Isiklikku
Tema vend oli sõjaväelane ja riigikohtunik Peeter Kann ning õe Stepanida (1875–1953) poeg oli ehitusinsener ja tehnikateadlane Leo Tepaks.
Turaida lahing
Eellugu
1210.–1211. aasta vahetuse paiku olid Riiast lähtunud ristisõdijad koos ristitud liivlaste, latgalite ja Pihkva venelaste abiväega teinud esimese sõjaretke Läänemaale Soontaganasse. Sellele järgnes mitu läänemaalaste rüüsteretke Riia piiskopkonnale kuuluvatele liivlaste aladele Metsapoolesse ja Lēdurgasse ning saarlaste rüüsteretk Krimuldasse. 1211. aasta suvel kogunes arvatavasti saarlaste initsiatiivil Saaremaalt, Läänemaalt ja Revalast kokku suur sõjavägi, mille suurus võis olla 3000–4000 meest. Kroonika sõnul oli seal vanemaid ka "kogu Eestimaalt", kuid seda võib tõlgendada pigem kujundliku liialdusena, välistamata samas mõnede mujalt tulnud salkade liitumist. Üks osa väest liikus ratsa ja jalgsi Metsapoole kaudu Kaupo Turaida linnuseni, teine osa saabus samasse kohta tulles laevadega mööda Koivat.
Lotte Jürjendal
Lotte Jürjendal (sündinud 11. oktoobril 1996) on Eesti muusik ja kunstnik.
Turaida lahing
Piiramine ja lahing
Linnus piirati ümber nii, et ratsavägi seadis end selle ette laagrisse ja ülejäänud jäid taha jõe äärde oma laevade juurde. Kroonka mainib ka ratsaväelaagrit ümbritsenud "tara", mis võis olla kas varasemast seal olnud või piirajate püstitatud kaitserajatis. Peeti kerge lahing linnusest väljunud Riia piiskopi ammuküttidega, kes põhjustasid puuduliku kaitsevarustusega eestlastele teatavaid kaotusi. Seejärel läks osa väest ümbruskonda rüüstama, süüdates külasid ja kirikuid, tappes ja vangistades kättesaadud liivlasi ning röövides kokku saaki. Seejärel hakati kaevama linnusemäge, kokku vedama puuvirnu linnuse süütamiseks ja teatati seesolijatele, et nad kavatsevad "magedac" ehk jäävad sinna senikauaks, kuni nad linnuse hävitavad või liivlased nõustuvad kaasa tulema Riiat ründama. Need aga ettepanekut vastu ei võtnud, vastates "maga magamas" ehk piirajad jäävadki sel juhul sinna igaveseks lebama. Kroonik on selle dialoogi edasiandmisel kasutanud eesti ja/või liivikeelseid väljendeid "magedac" ja "maga magamas", mis olid seotud magamise või jäämise mõistega. Vahepeal läkitasid nii ümberpiiratud liivlased kui jõe vastaskalda Sigulda ordulinnuse mõõgavennad saadikud Riiga seal viibivatelt piiskoppidelt abi paluma. Turaida liivlaste asumine riialaste poolele on mõneti märkimisväärne, kuna tegemist oli üsna mässulise piirkonnaga, mis seni oli korduvalt otsinud võimalusi kellegagi liitudes nende vastu astuda ja kus juba järgmisel aastal toimus ülestõus Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu võimu alt vabanemiseks. Hiljutised saarlaste ja läänemaalaste rüüsteretked liivlaste aladele olid nende omavahelisi suhteid ilmselt niivõrd rikkunud, et koostöö ei tulnud enam kõne alla. pisi|Turaida lahingu kaart
Lotte Jürjendal
Ta on õppinud Vanalinna Hariduskolleegiumi humanitaarklassis.
Tegutseb muusikuna sooloprojektis VRVRA
Turaida lahing
Piiramine ja lahing
Saades teada Turaida linnuse piiramisest paganlike eestlaste poolt, organiseerisid riialased kiiresti ristisõdijatest, ordumeestest ja liivlastest väe, mis öö läbi liikudes jõudis hommikuks linnuse lähedale. Siis korraldati vägi ümber nii, et jalamehed liikusid linnuse juurde üht ja ratsamehed teist teed pidi. Jõudes linnuse ja piirajate nägemisulatusse, hakkasid jalamehed trummi lüües, lauldes ja jumalat appi kutsudes läbi neid lahutanud oru kiiresti edasi minema, peatudes hetkeks Vikmeste oja teisel kaldal ja koondades oma jõud. Nähes abiväe saabumist otsustasid linnuse ees olevad piirajad neid rünnata, joostes kisa tehes nende poole ja heites "oma odasid nende peale nagu vihma". Abivägi tõrjus odasid kilpidega ja tungis seejärel vastastele mõõkadega kallale. Kuigi krooniku sõnade järgi paganate vägi võitles mehiselt, ajasid oma raudrüütatud hobustega peale tunginud rüütlid nad suuri kaotusi kandes põgenema. Linnusest välja tulnud ammukütid ja liivlased sulgesid aga tagasitee, tapsid suure osa neist ja vaid vähesed jõudsid oma väe teise osa juurde linnuse ja jõe vahelisele künkale (tõenäoliselt tänapäeval Jelgava mäena (Jelgavas kalns) tuntud koht). Lahingu käigus tapeti omade poolt ka mõned liivlased, kuna nad sarnanesid riietuse ja relvastuse poolest eestlastega. Jalamehed hakkasid seejärel eestlaste hobuseid röövima, samal ajal kui rüütlid ja ammukütid ründasid künkal olijaid, kuni need rahu palusid ja lubasid end ristida lasta. Lepiti kokku, et jäädakse ootama selle tarvis Riiast kohale kutsutud piiskoppe.
Lotte Jürjendal
Lotte Jürjendali kunsti on eksponeeritud isikunäitustena Solaris galeriis,Solaris keskuse disainitänaval, Okapi galeriis
Turaida lahing
Piiramine ja lahing
Öösel asusid eestlased salaja laevadele, püüdes Koivat pidi merele põgeneda. Ammukütid jõudsid aga jõe allavoolu tõkestada ning kiiruga ehitati Lippe Bernhardi juhatusel ka kaitsetornidega sild (ilmselt oli seal juba enne sillataoline ehitis olemas), kust laevad noolte ja odadega vastu võeti. Lõksujäänud saarlaste, läänemaalaste ja revalaste vägi otsustas seejärel järgmisel ööl jalgsi põgeneda, jättes laevad ja muu vara maha, kuid ka neist olevat vaid osa koju jõudnud, sest paljud hukkusid teel nälja tõttu. Viimane on ilmselt siiski liialdatud väide. Kokku langes kroonika väitel 2000 paganat ning neilt võeti sõjasaagiks 2000 hobust ja 300 laeva, mis on arvatavasti samuti tugevad liialdused.
Lotte Jürjendal
Isiklikku
Ta on Robert Jürjendali tütar.
Avies
Avies on 1991. aastal asutatud Eesti lennufirma, mis baseerub Tallinnas ning tegeleb liini-, tellimus- ja kaubalendudega. 26. juunil 2015 kuulutas Harju maakohus välja ettevõtte pankroti, millest hoolimata jätkati lennutegevust. 1. aprillil 2016 peatas Eesti lennuamet kuueks kuuks ettevõtte tegevusloa.
Avies opereeris Eestis lende Tallinnast Kärdlasse ja Kuressaarde.
Regulaarlennud
Avies sooritas regulaarlende järgmistel liinidel:
Lennukipark
pisi|Aviesi lennuk Jetstream 31 Kärdla lennujaamas
Uurimine ja kriitika
Eesti lennufirma Avies on sattunud Rootsis uurimise ja kriitika alla. Rootsi lennuamet on Eestist küsinud ka informatsiooni, kui põhjalikult on lennufirmat inspekteeritud, sest lennukid ei ole piisavalt täpsed ning osad reisid jäetakse ära. Märtsis 2015 tühistas Rootsi lennuamet liiniveolepingud ning keeldus sõlmima uusi, tuues põhjenduseks puudujäägid teeninduses ning suutmatuse tagada ohutust ning kvaliteetseid lende.
Samuti peatas Eesti lennuamet 1. aprillil 2016 kuueks kuuks ettevõtte tegevusloa, sest ettevõttel oli lahendamata 47 puudust, mille kõrvaldamise tähtaeg oli 24. märtsil 2016.
Irboska
Irboska ehk Vana-Irboska on küla Venemaa Pihkva oblasti Petseri rajoonis.
862. aastal esmamainitud Irboska on vanimaid Vene linnu. Samas on arheoloog Sergei Beletski seisukohal, et legendi järgi Truvori poolt rajatud Irboska all tuleb tegelikult mõista Pihkvat, millest kujunes piirkonna suurim viikingiaegne keskus.
Irboskas on 10.–13. sajandist pärinev Irboska muinaslinnus (Truvori linnus) ja 14.–16. sajandil ehitatud Irboska linnus. Liivimaa-Pihkva sõja ajal (1341–1343) piirasid orduväed 10 päeva edutult Irboska linnust. pisi|left|Irboska linnuse varemed
Irboska linnuse müüride vahel on Vene Õigeusu Kiriku Irboska Nikolai Peakirik, mis on ehitatud paekivist 1349. aastal. Ehitajaks oli Pihkva possadnik Seloga. Aja jooksul on seda korduvalt parandatud, ümber ehitatud ja juurde tehtud 17. sajandi algul, rajati lõunaküljele, Issanda muutmise abikirik. Väljaspool Irboska linnuse müüre asetseb Peakiriku teine, 1775. aastal ehitatud Sergiuse abikirik. Irboska Nikolai koguduse kalmistu asetses Irboska vana maalinna ligidal. Irboska Jumalaema sündimise kirik on ehitatud paekivist, on ehitatud 16. sajandi lõpul, mida kinnitab kiriku kellal leiduv aastaarv 7083 s.t. 1575. Kuni 1764. aastani kuulus Jumalaema sündimise kirik Irboska naiskloostrile. Jumalaema kogudusele kuulus ka Nikolai kirik linnusel (maalinn), mis on ehitatud samuti 16. sajandil. 1585. aastani oli see Nikolai kirik iseseiseva Irboska meeskloostri oma, kuid 1585. aastal, kirjutati Irboska Nikolai meesklooster ühes kirikuga Petseri kloostri juurde. Keisrinna Kateriina ajal 1764. aastal suleti Irboska naisklooster ja selle asemele rajati Irboska Jumalaema sündimise kogudus ja viimasele anti üle ka Nikolai (linnuste) kirik.
1920–1944 oli Irboska alevik ja kuulus Eesti Vabariigi Petserimaa koosseisu ja oli Irboska valla keskus (kuni 1939) ning Linnuse valla keskus (alates 1939. aastast).
1931. aastal valmis Irboskas Jumalaema Korsuni pühakuju kabel.
Alevikust kirdes, 4,5 km Eesti-Vene piirist, asus viimane Valga–Pihkva–Petseri raudteeliini raudteejaam Eesti maa-alal. Jaama juures asusid A/S Eesti Gips kipsiveskid ja alevikust lõunas kipsimurrud. Irboska kalmistul asub 14.–16. sajandist pärinev Truvori rist.
Aafrika Teater
Aafrika Teater (Le Théâtre Africain) oli teatri- ja balletiansambel, mille asutas 1949 Guinea luuletaja ning tantsija Keïta Fodéba.
Friedrich Kruse
pisi|Friedrich Karl Hermann Kruse Friedrich Karl Hermann Kruse (21. juuli 1790 Oldenburg – 3. august 1866 Leipzig) oli baltisaksa ajaloolane ja publitsist.
Õppis Leipzigis.
Õpetas Breslau gümnaasiumis, 1821. aastast oli Halle Ülikooli antiik- ja keskaja ajaloo ning geograafia professor ja aastail 1828–1853 Tartu Ülikooli ajalooprofessor, Õpetatud Eesti Seltsi asutajaliige.
1836. aastal avaldas ta teooria, et Venemaa valitsejatesoo Rjurikovitšite asutaja Rjurik oli pärit Jüütimaalt.
1840. aastal tegi arheoloogilisi kaevamisi Irboska lähedal Pihkva kubermangus, kus kaevati lahti 5 hauakääbast (kurgaani).
Daodejing
"Daodejing" (hiina keeles 道德經 Dàodéjīng või Tao Te Ching), ka "Kulgemise väe raamat" või "Raamat teest ja väest" on taoismi alustekst, mille autorlus on traditsiooniliselt omistatud Laozile.
Arvatavasti 3. saj esimesel poolel eKr loodud Daodejing koosneb pisut enam kui 5000 kirjamärgist. Teos on jagatud 81 peatükiks, mis on koondatud kahte ossa: «Kulgemise raamat» (hiina keeles daojing) ja «Väe raamat» (dejing). Vanimas, 2. saj eKr pärinevas käsikirjas on raamatute järjestus vastupidine: Dejing eespool ja Daojing tagapool ning teos kannab vastavalt pealkirja Dedaojing.
Laozi eluajaks peetakse traditsiooniliselt umbes 6. sajandit eKr; "Daodejingi" teksti dateeritakse (peamiselt filoloogiliste kriteeriumite alusel) 8. ja 3. sajandi vahele eKr; hilisemaks kui 3. sajand eKr seda enamasti ei peeta.
Tekst on peaaegu muutumatuna püsinud rohkem kui kahe aastatuhande jooksul, ehkki see on loodud ammu enne taoistliku kaanoni koostamist.
"Daodejingi" tõlgitsemine ja tõlkimine on toimunud pidevalt. Ka hiina kultuuris antakse sellele tekstile tihtipeale erinevaid tõlgitsusi. Osalt tuleneb see Laozi arhailisest keelest, ent suuresti ka teose lakoonilisest ja aforistlikust stiilist, mis sageli vaid vihjab, jättes arusaamiseks mitmeid võimalusi. Teksti näiline lihtsus ja väike maht on kahtlemata üks põhjusi, miks seda teost nii palju on teistesse keeltesse tõlgitud. Ingliskeelseid "Daodejingi" tõlkeid loendatakse juba sadades.
Raamatu kirjutamisaeg
Raamatu kirjutamisajaks peetakse praegu 4. sajandi lõppu või 3. algust eKr. Seda järgnevatel põhjustel :
Esimene ajaloolase Sima Qiani (u 145–86 eKr) kirjutatud teoses "Shiji" äratoodud Laozi "elulugu" sisaldab vaid üksikuid fakte ja ei tugine mingitele ajaloolistele dokumentidele. Teose liigendus 81 osaks (92) sai toimuda alles 2.–1. sajandil eKr, sest Mawangdui käsikirjas on see liigendatud teisiti. Viimati 1990. aastate keskel Guodiani linna lähedal Jingmen’is leitud vanimat käsikirja (Goudiani käsikiri) dateeritakse aastaga u 300 eKr. Selle tekstis puudub kanoonilisele "Daodejingile" omane varjamatu konfutsianismi kriitika ning selle asemel on arutlused kaemuse, loobumuse ja kiretuse üle.
Laozi "Daodejingiga" sidumise üheks põhjuseks arvatakse olevat ta nimes peituv tõlgendamiste küllus. Lao kui 'austatud, lugupeetud' ja isegi 'iidne, igavene' ja zi kui 'tark' või ka otsesemas tähenduses 'laps' annavad tulemuseks Igavene Laps, Iidne Laps, Igavene Tark.
Vaateid raamatule
"Daodejingi" peatükkidest puudutavad vähemalt 20 sõjalisi küsimusi ning paljudes ülejäänutes kohtab taktika ja strateegiaga seotud olulistest kogemustest tulenevaid mõtteid. Seetõttu on raamatut alates Tangi dünastiast (618–907) kuni praeguse ajani peetud ka traktaadiks sõjakunstist.
Taavi Tõnisson
pisi|Taavi Tõnisson juhtimas 3. ja 4. klasside kirjandusmängu finaali 6. aprillil 2013 Taavi Tõnisson (sündinud 6. mail 1979 Tartus) on eesti näitleja. Lõpetas Viljandi Kultuurikolledži (juhendaja Kalju Komissarov) 2003. aastal. Alates 2004. aastast on ta NUKU teatri näitleja, sh kunstiline juht aastatel 2013–2017.
Daodejing
Vaateid raamatule
Tsitaat sinoloog Vladimir Maljavini Shanghai 1977. aasta "Daodejingi" väljaandest: "See on sõjaline traktaat, mis ühendab endas Kevadete ja Sügisete ajastu sõjalisi kogemusi. /.../ Teos kannab sõjalise filosoofia üle kõikidele loodus- ja ühiskonnanähtustele."
Selline käsitlus võib tunduda hiina sõjakunsti mittetundvatele inimestele võimatu, ometi rõhutatakse juba esimeses sõjakunsti teoses "Sunzi", et parim väejuht võidab sõja võitlemata ja lahinguteta nii loomulikult, et see jääb märkamatuks. Parim sõjapidamisviis on jätta vaenlase vägi terveks. Kõige halvem viis on see purustada. Parim on võita vaenlase mõtted juba eos, halvim rünnata ja piirata ta kindlusi. Hiina ja Lääne sõjakunsti erinevust on võrreldud go ja male erinevusega. Gos pannakse ühelaadseid nuppe suurele lauale juurde, males võtakse väikesel laual erisuguseid nuppe maha.
Mõned Hiina tänapäevased uurijad on arvanud, et Laozi vahendas või pani ka mingil määral kirja šamanistlikku religioossust või sellesse kuulunud suuliselt edastatavat teksti või õpetust. Seejuures viidatakse ajaloolase Wu Sõmyangi (? arvatavasti ajaloolase Dongfang Li (1901–) teine nimi) teose "Xian-qin shi" osale "Zhu zi": "… see raamat pole loodud üldse mitte Ida Zhou ajal elanud Lao Dani poolt, kuna seda anti edasi juba iidsest ajast ning Lao Danini jõudnult pandi see kirja bambusel ja siidil." Üks esimesi taoismi nimetusi gui dao ('vaimude tee') tähistas algselt ka šamanistlikku praktikat.
Taoistlikke praktilis-filosoofilisi (Laozi ja Zhuangzi) tekste ei saa vaadelda kui puhtalt spekulatiiv-filosoofilisi tekste. Vastavad praktikad kas tagavad nende tingimused ja eeldused, viivad nendeni või järelduvad neist. Seda kinnitab Laozi ja Zhuangzi tekstide lähem vaatlus ka teiste selleaegsete tekstide ("Guanzi", osa Mawangdui tekstide, "Huangdi Neijingi", "Lushi chunqiu" ja "Huainanzi") kontekstis.
Loogiliselt selge diskursiivse analüüsi asemel on praktikutele omaselt asetatud suund "udusele ja ähmasele", logose ehk korra asemel on suund kaosele. Tõde on olemas vaid tegevuses ja tegevuse tarvis. Tõelise tegevuse sisuks on aga mitte-tegevus – omapoolne toimimatus ja iseeneslikkus. Kaos on ka üks võtmesõnadest taoismi olemuse mõistmiseks. Tema ideaal on seotud "kaootilise korra ja hüvelise kaosega", "kaose vana kunstidega".
Aarike Invaliididekodu
Aarike Invaliididekodu oli invaliididekodu (mitteametlikult vanadekodu) Virulase (varem Aakaru) külas endises Aarike talus.
See asutati 1948.
Praegu tegutseb samades ruumides Aarike Hooldekeskus.
Kuie vald
Kuie vald (saksa keeles Kui või Kuy) oli vald Järvamaal Järva-Jaani kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja seejärel liideti see Võhmuta vallaga.
Vallas tegutses Kuie vallakool.
Valla alal asus Kuie mõis.
Raivo Seppo
Tema teos "Pöörane Villemiine" oli 2003. aasta Virumaa kirjandusauhinna kandidaat. "Fredegunde, Neustria kuninganna" eest sai ta Eesti Kultuurkapitalilt autoristipendiumi.
Ta töötab Harju Maakohtus istungisekretärina.
EFTA
Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsioon (ingl European Free Trade Association, EFTA) on riikide kaubandusorganisatsioon.
Selle asutasid 3. mail 1960 alternatiiviks Euroopa Majandusühendusele riigid, kes viimasesse ei kuulunud.
2007. aastaks oli sellesse organisatsiooni jäänud üksnes neli liiget: Island, Liechtenstein, Norra ja Šveits. Kuid EFTA-ga ühinemise vastu tunnevad huvi Fääri saared.
Rämpspost
Rämpspost, slängis spämm (inglise keeles spam), on e-kiri ja/või sõnum e-postis või uudiserühmas, veebifoorumis, mida saadetakse ilma e-posti konto omaniku soovita või mis ei vasta uudiserühma või veebifoorumi teemale.
Tavaliselt on rämpspostiks reklaam ja petukirjad. Sageli levitatakse rämpspostiga ka viirusi ja Trooja hobuseid. Rämpsposti eemaldamiseks kasutatakse meiliserverites ja -programmides filtreid. Soovimatute postituste vähendamiseks kasutatakse foorumites ja veebipäevikutes isiku/kasutaja tuvastamist ning inimese ja rämpsuroboti eristamist.
Esimesena kasutas rämpsposti DEC-i töötaja Gary Turk (Thuerk), kes 3. mail 1978 saatis arvutite müügi reklaami ligi 400 Arpaneti kasutajale. Selle saajate reaktsioon oli väga negatiivne.
Elektroonilise rämpsu liigid
Kuigi tuntuim on rämpspost ehk soovimatud e-kirjad, pani Eestis 2006. aastal Timo Teder toime suure masspostitamise blogide kommentaaridesse. Intervjuus ajakirjale Arvutimaailm tunnistas ta, et sellega katsetati taluvuspiire.
Eesti seadustes
Alates 2015. aastast avaldab Andmekaitseinspektsioon nimekirja ettevõtetest, mis on vähemalt kolm korda rikkunud elektroonilise side seaduse (ESS) § 1031. Vastavalt lõikele 5 lasub otseturustuse saatmiseks nõusoleku olemasolu tõendamise kohustus isikul, kelle nimel otseturustust tehakse.
Nimekirjas on olnud näiteks ettevõtted MK Ärilahendused OÜ, Scandinavian Marketing OÜ, Stranmark OÜ (uus nimi Pikksilm Meedia OÜ), Kernu Metall OÜ, Rapsoodia OÜ, Westinghouse OÜ (2 viimast on pelletite müüjad).
Eesti rämpsupostitajad
Võlaõigusseaduse §60 keelab ilma eelneva nõusolekuta ärilise sisuga teadete saatmise: "Pakkumise võib tarbijale teha inimsekkumist mittevajava automatiseeritud kõnevalimissüsteemi, faksi, telefoni automaatvastaja või elektronposti abil üksnes tarbija eelneval nõusolekul. Muid individuaalset suhtlemist võimaldavaid sidevahendeid võib pakkumise edastamiseks kasutada, kui tarbija ei ole nende kasutamist sõnaselgelt keelanud."
Rämpsupostitajale on iseloomulik ka kellegi teise (kolmanda osapoole) sõnumite vahendamine ja selle eest tulu teenimine. Tavaliselt käib see laialisaadetud kirjade koguse ja kampaania korraldamise pealt, kuid võib olla ka tulu teenimine rämpsupostitamiseks kasutatud tarkvara valmistamiselt ja müügilt. Eestis on suure osa soovimatutest e-kirjadest tekitanud järgmised isikud: ja ettevõtted:
Stephan Grube
Stephan Grube (ka Stefan või Stephanus Grube; surnud 20. detsembril 1483 Riias) oli Riia peapiiskop aastatel 1480–1483.
Viidumägi
Viidumägi (teisiti ka Raunamägi) on kõrgeim mägi Saaremaal.
Stephan Grube
Brube sündis Leipzigis linnakodaniku pojana ning astus 1450. aastal ka sealsesse ülikooli. Kümme aasta hiljem jätkas ta õpinguid Bolognas, kus ta 1461. aastal sai bakalaureusekraadi.
Viidumägi
Viidumägi ulatub 54 meetrit üle merepinna ja on kõrgeim punkt Lääne-Saaremaa kõrgendikul Viidumäe looduskaitsealal.
Stephan Grube
1475. aastal oli Grube Troja piiskop ning Saksa ordu ülemprokuraator Apuulias, Grubest oli selleks ajaks saanud Saksa ordu preestervend.
Viidumägi
Mäel on vaatetorn.
Stephan Grube
1480. aasta 12. märtsil kinnitas paavst Grube Riia peapiiskopiks ning Grube andis talle kuulekusvande kümme päeva hiljem. 1481. aastal viibis ta aga veel Itaalias ja oli Apuulia orduprovintsi valitseja. Ta jäi sellega seotuks kuni surmani, sest omas õigusi seal rajatavatest kirikutest sissetulekuid saada.
Viidumägi
Mäe edelaosas asuvad looduskaitsealale jäävad Viidumäe allikad.
Viidumäel elas endine Lüganuse vallavanem Jüri Ratas.
Tulemüür (informaatika)
thumb|300px|Illustratsioon tulemüüri tööst thumb|300px|Illustratsioon tulemüüri seadistamisest Ubuntu keskkonnas Tulemüür (inglise firewall) on tarkvara või seade, mis turvakaalutlustel piirab ja reguleerib võrguliiklust arvutivõrgus või võrkude vahel vastavalt määratud reeglitele.
Tavaliselt kasutatakse tulemüüri interneti ja kohaliku kohtvõrgu vahel. Tulemüüri esmane otstarve on väljastpoolt juurdepääsu takistamine ressurssidele, millele pole sellist juurdepääsu ette nähtud. On ka tulemüüre mis piiravad väljuvat liiklust. Tarkvaraline tulemüür on integreeritud ka Windowsi operatsioonisüsteemidesse alates Windows XP-st.
Tulemüüri saab rakendada nii tarkvaraliselt, riistvaraliselt kui ka mõlema kombinatsioonina. Tavaliselt kasutatakse tulemüüri, et ennetada volitamata Interneti kasutajate juurdepääsu privaatvõrkudele, eriti kohtvõrkudele. Kõik saabunud ja saadetud teated läbivad tulemüüri, mis uurib igat teadet ja blokeerib need, mis ei vasta varem määratud turvanõuetele.
Tulemüür võib töötada mitmel viisil:
Ajalugu
Termin "tulemüür" tähendab tulekindlat seina tule või potentsiaalse tulekahju edasipääsu tõkestamiseks hoonetes. Morrise ussviirus oli üks esimesi, mis levis arvutist arvutisse, kasutades ära tolleaegsete arvutite haavatavust. Kuigi see polnud oma eesmärgi poolest pahatahtlik, oli see esimene ulatuslik rünnak Internetti ühendatud arvutite turvalisuse vastu. Interneti kogukond ei osanud sellist rünnakut oodata ega olnud ka sellega tegelemiseks valmis.
Esimene põlvkond – paketifiltrid
Esimene artikkel tulemüüri tehnoloogia kohta avaldati aastal 1988, kui insenerid Digital Equipment Corporationist arendasid filtersüsteeme, mida teatakse praegu paketifiltreerimistehnoloogiana. See võrdlemisi lihtne süsteem oli esimene teerajaja edasises kaugele arenenud ning tehnilises interneti turvalisuse maailmas. Bill Cheswick ja Steven M. Bellovin Bells Labsist jätkasid nende uurimist ja arendasid selle põhjal oma firma jaoks esimese töötava mudeli.
Seda tüüpi pakettide filtreerimine ei pööra mingit tähelepanu sellele, kas pakett on osake olemasolevast ühendusest või mitte (st mingit informatsiooni ühenduse oleku kohta ei salvestata). Selle asemel filtreeritakse pakette ainult pakettides sisalduva informatsiooni põhjal, kasutades selleks enamasti kombinatsiooni paketi lähte- ja sihtaadressist, protokollist ning TCP ja UDP puhul pordi numbrist.
TCP- ja UDP-protokollid moodustavad suurema osa suhtlusest Interneti kaudu ning kuna TCP- ja UDP-liiklus traditsiooniliselt kasutab teada-tuntud porte teatud tüüpi liikluse jaoks, siis ühenduse olekust mitte midagi teadev filter saab eristada ja kontrollida seda tüüpi liiklust (nagu veebi sirvimine, kaugprintimine, e-kirja saatmine, faili ülekandmine), kui just arvutid kummalgi pool paketifiltrit ei kasuta mittestandardseid porte.
Pakette filtreerivad tulemüürid töötavad peamiselt OSI-mudeli kolmel esimesel kihil, mis tähendab, et suurem osa tööd tehakse ära võrgu ja füüsiliste kihtide vahel ning ainult natuke piiludes transpordikihti, et aru saada lähte- ja sihtkoha pordinumbritest. Kui pakett pärineb saatjalt ja jõuab tulemüürini, siis seade kontrollib, kas pakett vastab filtreerimisreeglitele, ja vastavalt sellele kas laseb paketi läbi või tõrjub eemale. Kui pakett läbib tulemüüri, siis filtreerimine toimub protokolli/pordinumbri baasil. Näiteks, kui eksisteerib reegel tulemüüri seadetes, mis keelab juurdepääsu läbi Telneti, siis tulemüür blokib IP-protokollid, milles kasutatakse pordinumbrit 23.
Teine põlvkond – rakenduskihi tulemüür
Peamine kasu rakenduskihi tulemüürist/rakenduskihi filtreerimisest on, et see saab aru teatud rakendustest ja protokollidest (nagu File Transfer Protocol, DNS või veebi sirvimine), ja see võimaldab avastada, kui mittesoovitud protokoll proovib siseneda mittestandardse pordi kaudu või kui protokolli ahistatakse mingil muul kahjulikul viisil.
Rakenduskihi tulemüür on palju turvalisem ja usaldusväärsem võrreldes paketifiltri tulemüüriga, kuna see töötab kõigil seitsmel OSI mudeli kihil, rakendusest kuni füüsilise kihini. See on küll sarnane pakette filtreeriva tulemüüriga, aga siin on võimalik informatsiooni filtreerida lisaks ka sisust lähtudes. Parim näide rakenduskihi tulemüürist on ISA (Internet Security and Acceleration) server. Rakenduskihi tulemüür suudab filtreerida kõrgema kihi protokolle nagu FTP, Telnet, DNS, DHCP, HTTP, TCP, UDP ja TFTP (GSS). Näiteks, kui organisatsioon tahab blokeerida kogu informatsiooni, mis on seotud sõnaga "foo", siis saab käivitada sisu filtreerimise tulemüüris, et see sõna edaspidi blokeeritakse. Tarkvaral põhinevad tulemüürid on seega aeglasemad kui olekuteadlikud tulemüürid. Kui mõni saatjapoolne pakett blokeeritakse tulemüüri poolt, siis saatjat sellest üldiselt ei teavitata. Põhimõtteliselt suudavad rakenduskihi tulemüürid peatada kogu soovimatu välise juurdepääsu kaitstud arvutitesse. Põhjalikult uurides iga paketi sisu saavad tulemüürid ennetada võrguusside või Trooja hobuste pääsemist võrku ühendatud arvutisse. Igasugused lisakriteeriumid, mida pakettide läbivaatamisel arvestatakse, lisavad teatava ajakulu pakettide toimetamisele sihtkohta.
Kolmas põlvkond – olekuteadlikud tulemüürid
Aastatel 1989–1990 töötasid kolm kolleegi Bell Labsist – Dave Presetto, Janardan Sharma ja Kshitij Nigam – välja kolmanda põlvkonna tulemüüre, kutsudes neid riistvarataseme tulemüürideks.
Kolmanda generatsiooni tulemüürid, lisaks esimese ja teise põlvkonna tulemüüridele vaatab ka iga paketi asetust paketiseeria sees. Üldiselt viidataks sellele tehnoloogiale kui olekuteadlikule pakettide inspekteerimisele, kuna säilitatakse teave kõigist ühendustest, mis tulemüüri läbivad, ning on võimelised määrama, kas konkreetne pakett kujutab endast uue ühenduse algust, on osa praegusest ühendusest või on hoopis vigane pakett. Kuigi selles tulemüüris on ikka hulk staatilisi reegleid, ühenduse olek võib ise olla üheks kriteeriumiks, mis ütleb, millised kindlad reeglid kehtestada. Seda tüüpi tulemüüre on võimelised ära kasutama Denial-of-service'i rünnakud, mis võivad täita ühendustabeleid ebaseaduslike ühendustega.
Järgmised edasiarendused
Tänapäevaste tulemüüride pakettide sügavuti läbiuurimise (deep packet inspection) funktsiooni saab ühendada sissetungimist ennetavate süsteemidega.
Praegu töötab Middlebox Communication töörühm organisatsioonist Internet Engineering Task Force (IETF) protokollide standardimise kallal, mis võimaldaks tulemüüride paremat haldamist.
Areng toimub ka selles suunas, et integreerida kasutaja identiteet tulemüüri reeglitesse. Paljud tulemüürid kätkevad endas omadust, et kasutaja seotakse mingi konkreetse IP- või MAC-aadressiga, mis on väga üldine ja millest on kerge mööda saada. NuFW tulemüür pakub tõelist identifitseerimisel põhinevat tulemüüri, mis nõuab iga ühenduse jaoks kasutajalt signatuuri. authpf BSD süsteemidel laadib tulemüüri seaded automaatselt iga kasutaja jaoks pärast autentimist läbi SSH.
Proksi
Proksiserverid teevad sisesüsteemiga jändamise välisest võrgust raskemaks ja ühe sisesüsteemi väärkasutus ei põhjusta tingimata turvaauku, mida saaks ära kasutada väljastpoolt tulemüüri (vähemalt nii kaua, kui proksi püsib tervena ja õigesti seadistatuna). Vastupidi, sissetungijad võivad kaaperdada mõne avalikult kättesaadava süsteemi ja kasutada seda kui puhverserverit omadel eesmärkidel. Kuigi siseaadressiruumi kasutamine suurendab turvalisust, võivad häkkerid ikkagi kasutada meetodeid nagu IP spuufimine, et saata pakette sihtvõrkudesse.
Võrguaadresside teisendus
Tulemüürid kasutavad tihtipeale võrguaadresside teisenduse funktsiooni ning arvutid, mis jäävad kaitsva tulemüüri taha, üldiselt omavad aadressi privaatseks kasutamiseks mõeldud aadressiruumis. Tulemüüridel on sageli olemas funktsionaalsus, mis peidab tulemüüriga kaitstud arvuti tegeliku võrguaadressi. Algselt oli selline võrguaadresside teisendus mõeldud adresseerimaks piiratud ressurssidega IPv4 marsruuditavaid aadresse, mida võiksid kasutada nii asutused kui ka eraisikud ning et vähendada avalike aadresside hulka ja seega ka maksumust iga võrku ühendatud arvuti jaoks. Võrguaadresside varjamine kaitstud arvutites on saanud oluliseks kaitsevahendiks võrguluure vastu.
Takisti
pisi|Takisti skeemitähis Euroopa (EN 60617) ja Ameerika ([[ANSI) standardi järgi]] Takisti on elektroonikakomponent mingi soovitava või kindla elektritakistuse tekitamiseks vooluringis. Sellest tulenevalt kasutatakse neid kas voolutugevuse piiramiseks või pingelangu tekitamiseks.
Signaaliluure
Signaaliluure ehk signaalluure ehk SIGINT (inglise keeles signals intelligence) on tehniliste ja elektrooniliste tehnikavahenditega sidekanalite kaudu edastatava informatsiooni kogumise ja salvestamise meetod.
Takisti
Takistite liigitus
pisi|Takisti pinge-voolu sõltuvuse graafik Takistid võivad olla kas lineaarsed või mittelineaarsed. Lineaartakistit läbiva voolu tugevus on võrdeline talle mõjuva pingega. Vastavalt on takistile rakenduva pinge (joonisel V) ja teda läbiva voolu (i) vaheline sõltuvus lineaarne (graafikul sirgjoon).
Signaaliluure
Signaaliluureks nimetatakse üldistavalt kõikide info- ja signaalide edastuskanalite suhtes läbiviidavat teabehanget, kuid lähtudes kontreetsest teabehankemeetodist või teabeedastusmeetodist on signaaliluurel ka alldistsipliinid ehk alajaotused:
Eristatakse ka järgmisi signaaliluure alaliike:
Takisti
Takistite liigitus
Mittelineaartakistite takistus sõltub tugevasti välismõjureist: pingest (varistoridel), temperatuurist (termotakisteil) või valguskiirgusest (fototakisteil).
Signaaliluure
Signaaliluurega tegelevad kõik arenenud riikide välisteabehankega tegelevad luureametkonnad ja sõjaväeluureametkonnad ning ka siseriiklikku julgeolekut tagavad kriminaalpolitsei ja julgeolekuasutused.
Sõjaväeluures on vastavalt NATO signaaliluure poliitikale ja doktriinile (MC-101) signaaliluure (SIGINT) alldistsipliini sideluure (COMINT) vahenditega kogutud või sünteesitud teave, mille põhjal on võimalik tuvastada kogumisviis, salastatud täiesti salajasel tasemel, aga alldistsipliini elektroonilise luure (ELINT) vahenditega kogutud ja sünteesitud teave salastatakse salajasel tasemel.
Õlipastell
Õlipastell on pastell, mille sideainena on kasutatud õli ja vaha. Õlipastell võeti kasutusele 1930. aastail Prantsusmaal. Õlipastelli pind jätab pisut märja ja vahaja mulje. Erinevalt pastellist ei vaja töö lõplikuks kinnitamiseks fiksatiiviga katmist.
Õlipastelli võib kasutada mitmel viisil: kasutada ainult pastellpulki, lahustada petrooleumiga, tärpentiniga või teiste lahustitega erinevate sulatatud toonide saamiseks; paksemad kihid võimaldavad saavutada reljeefse efekti, erisuguste efektide saavutamiseks võib pastellipuru noaga pinnale kanda või osaliselt maha kraapida. Aluspinnana võib kasutada erineva faktuuriga toonitud või toonimata pabereid, lõuendit ja muid materjale.
Anatoli Garšnek
Anatoli Garšnek lõpetas 1937. aastal Petseri gümnaasiumi ja asus samal aastal õppima Tallinna Konservatooriumi professor Heino Elleri kompositsiooniklassi. 1939. aastal katkestas õpingud teenistus Eesti Vabariigi kaitseväes. See pikenes ootamatult kuni 1945. aastani seoses Teise maailmasõjaga. Pärast seda jätkas ta õpinguid Tallinna Riiklikus Konservatooriumis.
Aastatel 1950–1953 täiendas ta end Moskva Konservatooriumis professor S. Bogatõrjovi juures. Ta oli kunstiteaduste kandidaat (1955).
Tema kompositsiooniklassi õpilased on olnud Anti Marguste, Hans Hindpere, Raimond Lätte, Enn Vetemaa, Mati Kuulberg, René Eespere, Toomas Siitan jpt.
Signaaliluure
Maailma suurim side pealtkuulamisega tegelev asutus on mitut suurt Lääne sideluureluureorganisatsiooni ühendav side- ja kosmoseluure võrk Echelon.