Alusepanek_kommete_metafüüsikale
Tõlge
Kui siis ei ole ehtsat kõlbluse ülimat põhilauset, mis ei peaks sõltumatult igasugusest kogemusest rajanema ainult puhtal mõistusel, siis ma usun, et pole tarvis isegi mitte küsida, kas on hea esitada neid mõisteid, nii nagu nad on ühes nende juurde kuuluvate mõistetega aprioorselt kindlad, üldiselt (in abstracto), kui tahta, et tunnetus erineks tavatunnetusest ja nimetada seda filosoofiliseks. Aga meie ajal on see võib-olla ikkagi vajalik. Kui kogutaks hääli, kas tuleks eelistada puhast kõigest empiirilisest isoleeritud mõistustunnetust, st kommete metafüüsikat, või üldarusaadavat praktilist filosoofiat, siis võib varsti arvata, kummale poolele ülekaal langeks. Selline rahvamõisteteni laskumine on küll väga kiiduväärne, kui on eelnenud ülenemine puhta mõistuse printsiipidele ning see on täielikuks rahuloluks saavutatud, ja see tähendaks kommeteõpetuse eelnevat rajamist metafüüsikale ning kui see juba kindel on, siis sellele tagantjärele üldarusaadavusega juurdepääsu võimaldamist. On aga äärmiselt mõttetu hakata sellele vastu tulema juba esimeses uurimises, millest sõltub põhilausete kogu õigsus. Mitte ainult, et see menetlus ei saa mitte iial pretendeerida tõelise filosoofilise üldarusaadavuse ülimalt haruldasele voorusele, sest pole mingi kunst olla üldarusaadav, kui sealjuures loobutakse igasugusest põhjani minevast taipamisest, nõnda tullakse lagedale vastiku seguga kokkuklopsitud tähelepanekutest ja pooltargutavatest tähelepanekutest, mida kõlupead naudivad, sest see on ju midagi päris kõlblikku üldiseks lobisemiseks, millest taipajad aga tunnevad segadust ning pööravad rahulolematult silmad ära, saamata sinna ometi midagi parata, kuigi filosoofe, kes selle illusiooni täielikult läbi näevad, võetakse vähe kuulda, kui nad arvatavast üldarusaadavusest mõneks ajaks ära kutsuvad, et nad võiksid alles pärast teatud taipamise kättesaamist õigusega üldarusaadavad olla. Kui ainult vaadata katsetusi kõlbluse teemal tolle armastatud maitse järgi, võib leida kord inimloomuse erilist kutsumust (mõnikord aga ka ideed mõistuslikust loomusest üldse), kord täiuslikkust, kord õnnelikkust, siin moraalitunnet, seal jumalakartust, tollest ka midagi imelikus segus, ilma et tuleks pähe küsida, kas kõlbluse printsiipe tuleb üldse otsida inimloomuse tundmisest (mis meil aga võib tulla ainult kogemusest), ja kui see nii ei ole, kui need leiduvad täiesti aprioorselt, vabana kõigest empiirilisest, absoluutselt, puhastes mõistusprintsiipides ja mitte kuskil mujal ka mitte vähimaltki jaolt, siis otsustada see uurimine kui puhas praktiline mõtteteadus või kui kommete (kui tohib nimetada nii kurikuulsat nime) metafüüsika (Märkus. Kui tahetakse, siis võib (nii nagu puhast matemaatikat eristatakse rakendusmatemaatikast ja puhast loogikat rakendusloogikast, samamoodi) eristada puhast kommete filosoofiat (metafüüsikat) (nimelt inimloomusele) rakendatavast. Selle nimetusega tuletatakse ka kohe meelde, et kõlbelised printsiibid ei pea olema inimloomuse eripärade alusel, vaid omaette aprioorselt olemasolevad, nendest aga peab saama tuletada praktilisi reegleid nii iga mõistusega loomuse kui ka järelikult inmloomuse jaoks.) parem täiesti isoleerida, see omaette kogu täielikkuseni viia ning publikule, kes nõuab üldarusaadavust, kuni selle ettevõtmise lõpuni lootusi anda.