cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sintoism
Ajalugu
Kui 5. sajandil hakati kirjutama ja 6. sajandil tuli Jaapanisse budism, mõjutas see sügavalt sintoistlike uskumuste ühtlustatud süsteemi. Lühikese ajaga kirjutati "Kojiki" (712) ja "Nihongi" (720), kompileerides olemasolevad müüdid ja legendid ühtlustatud jutustusse (vaata artiklit Jaapani mütoloogia). Nende jutustuste kirjapanemisel oli kaks eesmärki. Esiteks taheti jutustuste algelisusest lahti saada ning tuua nendesse taoistlikke, konfutsianistlikke ja budistlikke motiive, et hiinlastele muljet avaldada. Jaapanlasi heidutas hiinlaste selgelt kõrgem kultuur ja nad lootsid luua teose, mis suudaks sellega võistelda. Teiseks pidid need aitama legitimeerida Jaapani keisrite võimu, mis tugines müüdile põlvnemisest päikesejumalannast Amaterasust. Suur osa praegusest Jaapani maa-alast oli vaid osaliselt keisrikoja kontrolli all ja võistlevad etnosed (sealhulgas võib-olla ainude esivanemad) sõdisid jätkuvalt jaapanlaste sissetungi vastu. Mütoloogiaantoloogiad, nagu ka luuleantoloogiad (Man'yōshū ja teised), olid mõeldud keiserliku perekonna väärtuslikkusega ning jumaliku valitsemismandaadiga teistele muljet avaldama.
Jaapanisse tulnud budismi võttis õukond kiiresti omaks. Nüüd oli neil tarvis seletada lahknevusi jaapani algupäraste uskumuste ja budismi õpetuse vahel. Ühe õpetuse järgi on kamid üleloomulikud olendid, kes ei ole veel väljunud sünni ja taassünni ahelast. Kamid sünnivad, elavad, surevad ja taassünnivad nagu kõik teisedki olendid karmatsüklis. Kamid etendavad siiski erilist osa, kaitstes budismi ja võimaldades selle kaastundlikel õpetustel õitseda.
Sellele seletusele heitis hiljem väljakutse Kūkai, kes pidas kamisid buddhade kehastusteks. Näiteks seostas ta Amaterasut Vairotšanaga (jaapani keeles 'Suur Päikesebuddha'. Tema meelest tähendas kami sama mis buddha.
Budism ja sintoism eksisteerisid koos ning sulandusid kokku shinbutsu shugo 'ks ja Kūkai vaated domineerisid kuni Edo perioodi lõpuni. Sel ajal tärkas taas huvi Jaapani-uuringute (kokugaku) vastu, mis võis olla tingitud Jaapani sulgemisest välismaalastele. 18. sajandil püüdsid mitmed Jaapani õpetlased, eriti Motoori Norinaga, ehedat sintoismi välismõjudest puhastada. See ei õnnestunud kuigivõrd, sest juba "Nihongis" oli osa mütoloogiat ilmselt laenatud hiina õpetustest. Näiteks loojajumalusi Izanamit ja Izanagit võrreldi yin 'i ja yang 'iga. Ent see katse tõi Meiji perioodil, mil sintoism ja budism lahutati (shinbutsu bunri), kaasa riigisinto tekke.
Meiji perioodil sai sintoism Jaapani riigiusundiks ning selle kombineerimine budismiga põlustati. Sel ajal leiti, et sintoism on tarvilik riigi ühendamiseks keisri ümber, et riiki moderniseerida nii kiiresti kui võimalik. Suurte Lääne sõjalaevade saabumine ja šogunaadi kokkuvarisemine veensid paljusid, et riigi säilimiseks on tarvis jõud ühendada välisriikide relvajõudude vastu. Nii edendati šintoismi abil keisri ja keisririigi kultust ning šintoism eksporditi ka vallutatud aladele (Hokkaidō, Korea).
Riigišinto ajastule tuli järsk lõpp Teise maailmasõja lõpus. Ilmnes, et kamid ei andnud püha tuult (kamikaze) välisvallutajate tagasitõrjumiseks. Varsti pärast sõda ütles keiser lahti oma elava jumala staatusest. Pärast sõda hakkas enamik jaapanlasi uskuma, et kaotuse põhjuseks oli impeeriumi hübris. Himu võõraste alade järele oli teinud nende juhid pimedaks oma kodumaa suhtes. Pärast sõda tekkis arvukalt uususundeid, millest paljud põhinesid šintoismil, kuid jaapanlaste religioossus tervikuna on võib-olla vähenenud.
Pärast sõda on šintoism hakanud vähem rõhku panema mütoloogiale ja keiserlikule perekonnale. Selle asemel püüavad pühamud aidata tavalistel inimestel tagada endale paremat õnne, hoides häid suhteid oma esivanemate ja teiste kamidega. Šintoistlik mõttelaad on endiselt tähtis osa jaapani meelelaadist.
Kamid
Šintoismi praktika seisneb kamide (jumaluste, jumalate, loodusvaimude, vaimude) kultuses, mis võtab ka looduse- ja esivanemate kultuse kuju.
Kamisid kokku nimetatakse yaoyorozu no kami (八百万の神 'kaheksa miljonit kamit'). See ei ole täpne arv, vaid väljendab lõputut arvu ajast, mil lõpmatuse mõistet polnud olemas. Kuigi selline tarvitus on tavakasutusest kadunud, nimetati veel hiljuti äärelinnades asuvaid väikesi poode, kus pakuti kõike alates toidust kuni ajalehtedeni, mõnikord koguni jalgrattaid ja autosid, yorozu-ya (万屋 'kümne tuhande pood'), viidates pakutavate kaupade suurele arvule.
Kaks kamit, Izanagi-no-mikoto ja Izanami-no-mikoto, lõid Jaapani saared. Nende lastest said jaapanlaste suguharude jumalad. Üks nende tütardest oligi keiserliku perekonna esivanem päikesejumalanna Amaterasu, kes on šintoismi peajumal. Et keisrid olid jumalate järeltulijad, siis nimetati neid tennodeks (tennō) 'taevavalitsejateks'. Amaterasu järeltulijad (Yamato dünastia) ühendasid Jaapani riigi. Kogu inimkond on kami lapsed. Inimelu on püha.
Kamidest austatakse kõige rohkem Amaterasut. Siiski pole jaapanlastel konkreetset Amaterasu kultust ja teda ei kutsuta ka hädas appi. Tema peamine pühamu on Ise pühamu, kuid talle on pühendatud ka palju väiksemaid pühamuid. Pühamus on tema sümboliks sageli peegel. Kõige püham paik võib olla ka tühi. See tühjus ei tähenda mitteolemasolu, vaid sümboliseerib seda, et kõik, mis peeglist näha on, on Amaterasu ja kõikide teiste kamide kehastus.
Kuni Teise maailmasõja lõpuni usuti, et tenno, Jaapani keisri, esiema oli Amaterasu ning tenno on kõikide jaapanlaste isa, kami maa peal (ikigami 'elav kami'). Seda jumalastaatust populariseeriti Meiji perioodil. See ei takistanud võimu usurpeerimast šogunitel, kuid tennot peeti alati Jaapani tõeliseks valitsejaks, olgugi et see valitsemine oli vaid nimeline. Kuigi keiser Hirohito ütles 1946. aastal USA survel jumalastaatusest lahti (Ningen-sengen), on keiserlikul perekonnal endiselt oluline koht šintoistlikus rituaalis, mis jaapani rahvast sümboolselt ühendab. Et šintoism ei nõua austatavalt mingit avaldust ega sundi, mis on õigupoolest "ebaharmooniline" ja mida tuleks vältida, on religioossest seisukohast tähenduseta ning tähendab lihtsalt, et riiklik sund on lõppenud.
Hauatagune elu
Erinevalt paljudest teistest usunditest ei nõua šintoistiks olemine usu avalikku tunnistamist. Kui Jaapanis sünnib laps, siis kannab kohalik pühamu (jinja) lapse nime nimekirja, mida pühamus peetakse, ning kuulutab ta ujiko 'ks 'nimelapseks'. Pärast surma saab temast ujigami 'nimekami'. Kolimisel võib lasta kanda oma nime teise nimekirja ning olla korraga kirjas mõlemas kohas. Nimesid saab nimekirja kanda ilma asjaosalise nõusolekuta ja olenemata tema uskumustest. Seda ei peeta mitte usu pealesurumiseks, vaid märgiks kohaliku kami heatahtlikkusest tõotusega arvata see inimene pärast surma kamide hulka. Lapsi, kes surevad enne nime nimekirja kandmist, hüütakse mizuko 'ks 'veelaps' ning usutakse, et nad on elavatele nuhtluseks. Et nende viha ja kurbust leevendada, kummardatakse neid sageli pühamutes. Abortide levikuga on see praktika rohkem levinud.
Et šintoism on üle tuhande aasta budismiga kooseksisteerinud, siis on väga raske šintoismi ja budismi uskumusi lahutada. Kui budism rõhutab hauatagust elu ja taassündide ahela lõppemist, siis šintoism rõhutab maist elu ja õnne leidmist maa peal. Kuigi budism ja šintoism saavad maailmast erinevalt aru, ei näe enamik jaapanlasi mingit vajadust nende lepitamiseks ning praktiseerivad mõlemat. On tavaline, et inimesed praktiseerivad eluajal šintoismi, kuid nad maetakse budistlikult. Nende erinevaid arusaamu hauatagusest elust peetakse teineteist täiendavaks ja sageli pärinevad ühe usundi rituaalid teise omast.
Neli kinnitust
Kuigi šintoismil ei ole oma järgijatele absoluutseid käske peale "lihtsa ning looduse ja inimestega harmoonias oleva elu", öeldakse, et šintoistlik vaim näeb ette "neli kinnitust":
Puhastusrituaal
Puhastusrituaalid on šintoismi väga oluline osa. Neid võidakse sooritada selleks, et lepitada rahutuid kamisid, näiteks kui pühamu on tulnud teise kohta üle viia. Ka sellised tseremooniad on tänapäeva eluga kohandatud. Näiteks peeti 1969. aastal tseremoonia Apollo 11 Kuu-ekspeditsiooni pühitsemiseks, uusi hooneid õnnistab Jaapanis sageli ehituse alustamisel šinto preester ning paljusid Jaapanis valmistatavaid autosid õnnistatakse koostamise käigus.
Isiklikuma iseloomuga puhastusrituaal on puhastamine veega. Sel puhul võidakse seista joa all või sooritades rituaalseid pesemisi jõesuudmes või meres. Kolmas puhastamise vorm on teatud isikute või tegude vältimine (tabu). Näiteks ei lubatud kuni 1868. aastani (Meiji perioodini) naistel Fuji mäe otsa ronida. Kuigi sellised tabud on viimasel ajal vähenenud, ei kasuta usklikud jaapanlased pulmade ajal halvaks endeks olevat sõna 'lõikama' ega lähe pulma, kui nad on hiljuti kedagi omastest kaotanud.
Pühamud
pisi|280px|Kodune šintoistlik altar ([[kamidana)]] Kamide austamine toimub põhiliselt avalikes pühamutes jinja 'des, kuigi tavalised on ka kodused rituaalid erapühamutes, mis mõnikord koosnevad lihtsalt kõrgest riiulist mõne rituaalse esemega. Võimalik on ka austada olemasolevaid esemeid ja inimesi.
Kuigi mõned avalikud pühamud on keerukad rajatised, on enamasti tegemist väikeste, iseloomulikus jaapani stiilis hoonetega. Pühamu ees on tavaliselt jaapani värav (torii), mis koosneb kahest püstpostist ja kahest ristlatist. Need väravad on piiriks, mis eraldavad maailma, kus meie elame, ja kamide maailma. Sageli on kummalegi poole väravat pandud sissepääsu valvav vahiloom. Praegu tegutseb üle 100 000 niisuguse pühamu, millest igaühe juurde kuuluvad preestrid. Preestrid kannavad sageli tseremoniaalset rüüd (jo-e).
pisi|[[Torii-tunnel Kyōtos Fushimi Inari pühamu juures]] Kamide poole pöördutakse niisugustel tähtsatel puhkudel nagu pulmades ja ülikooli astumisel. Kamidelt palutakse sageli täiesti maiseid hüvesid, nagu last, edutamist või õnnelikumat elu. Teisele inimesele halva palumine usutakse olevat võimalik ainult juhul, kui too inimene on ise kurja teinud või kui ta tahab oma elu ohverdada. Matustel aga eelistab enamik jaapanlasi budistlikku rituaali, sest šintoismis rõhutatakse maist elu, mitte hauatagust elu. Peaaegu kõiki pidustusi korraldavad Jaapanis kohalikud šinto pühamud ning need pidustused on kõigile avatud. Kuigi võib öelda, et tegemist on religioossete pidustustega, ei pea enamik jaapanlasi neid religioosseteks, sest nendes osalemine ei eelda mingeid kindlaid uskumusi.
Ema
pisi|Ema 'd šintoistlikus pühamus Keskajal annetasid jõukad inimesed pühamutele hobuseid, eriti pühamu jumalalt midagi paludes (näiteks võitu lahingus). Väiksemate teenete eest sai kombeks kinkida hobusepilt ja sellised ema 'd on praegu populaarsed. Pühamu külastaja ostab puust tahvlikese, millel on kujutatud hobune või tänapäeval ka miski muu (madu, nool, isegi Thomas Edison), kirjutab sellele soovi või palve ning riputab pühamusse üles. Mõnikord riputatakse pärast soovi täitumist tänuks üles uus ema.
Kultuurilised mõjud
Šintoismi mõju jaapani kultuurile on raske ülehinnata. Kuigi praegu on peaaegu võimatu lahutada šintoismi mõju budismi mõjust, on selge, et loodusega üksolemise vaimul, mis on aluseks šintoismile, põhinevad sellised tüüpiliselt jaapanlikud kunstialad nagu jaapani lilleseade (ikebana) ning traditsiooniline jaapani arhitektuur ja aiakunst.
Selge seos šintoismiga on sumomaadlusel: maadlusareeni puhastamine soola puistamisega ja paljud teised tseremooniad, mis tuleb enne jõukatsumise algust läbi viia, on selgelt šintoistlikku päritolu.
Jaapanlaste rõhupanekut õigetele tervitustele võib vaadelda jätkuna vanale šintoistlikule usule kotodama 'desse (maailmale maagiliselt mõjuvatesse sõnadesse).
Paljud jaapani kombed, nagu puust söögipulkade kasutamine ja jalatsite eemaldamine enne majja sisenemist, pärinevad šintoismist.
Ka mitmed teised jaapani usundid, sealhulgas tenrikyō, on šintoismist pärit või sellest mõjutatud.
Šintoism ja budism
Šintoism sai koos budismiga hiljem Jaapani ametlikuks religiooniks ja jäi selleks kuni 1946. aastani, mil keiser Hirohito oli sunnitud raadios tunnistama, et ta on siiski tavaline inimene. Jaapani rahvusreligioon on saanud mõjutusi ka konfutsianistlikust eetikast.
Šintoismil puudub teoloogia, küll aga on moraaliõpetus, mis järgib suures osas konfutsianismi. Moraal on kollektiivne: hea on see, mis on grupile hea. Väga olulisel kohal on perekond (perekond on traditsioonide hoidja ning peamised usulised pidustused on sünd ja abielu), loodusearmastus (loodus on püha, seetõttu on oluline olla kontaktis loodusega, sest nii on inimesed kontaktis jumalatega; on mitmeid pühadusi – mäed, jõed, äike, tuul, kuu, allikad, kaljud; tähtsaim püha mägi on Fuji), füüsiline puhtus ja kamide-esivanemate vaimude kummardamine. Need on šintoismi neli alustala.
Iga pühamu on pühendatud teatud kindlale kamile, kes vastab usklike palvetele.
Loomad on jumalate sõnumitoojad.
84% jaapanlastest järgib kahte religiooni: šintoismi ja budismi.
Šintoismi alaliigid:
Peaaegu kõik šintoismi järgijad on jaapanlased, usk antakse edasi põlvest põlve.
1937. aastal asutati Soka Gakkai, väärtusi loov kasvatusselts, milles on praegu umbes 10 miljonit liiget. Soka Gakkai õpetuse kohaselt on kannatuste peapõhjuseks väärusundid, õige õpetuse abil võib inimene vabaneda karmaseadusest ning jõuda lõpliku rahuni. Soka Gakkai põhjal loodi 1964. aastal Komeito partei. Need koos püüavad edendada budistlikku demokraatiat, mis eitaks nii kapitalismi kui sotsialismi. Komeito sai viimati 14,8% häältest ning 34 kohta 480-st alamkojas ja 23 kohta ülemkoja 247-st.
Uksekell helises
"Uksekell helises" on Rex Stouti 1965. aastal ilmunud kriminaalromaan, milles astuvad üles eradetektiiv Nero Wolfe ja Archie Goodwin.
1995. aastal avaldatud edetabeli "The Top 100 Mystery Novels of All Time Selected" (Mystery Writers of America) tulemuste põhjal asub teos 66. kohal.
Eestikeelsed väljaanded
Eesti keeles ilmus teos esmalt 1967. aastal Mark Sinisoo tõlkes Loomingu raamatukogus (32/34 (508/510)) ja hiljem 1994. aastal kordustrükis Kuldsule kirjastuselt sarjas "Meisterdetektiivid".
Vigursuusatamine 2010. aasta taliolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngas right|150px|Vigursuusatamine Vigursuusatamine 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris toimus 13.–25. veebruarini.
Vigursuusatamises oli olümpiamängudel mängus kuus medalikomplekti. Küngaslaskumisele ja vigurhüpetele lisaks tegi olümpiadebüüdi suusakross.
Küngaslaskumine
Finaal: 14. veebruar Osavõtjaid: 30 Olümpiavõitja 2006: Dale Begg-Smith, Austraalia Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon -Finaal <br style="clear:both;" />
Vigurhüpped
Finaal: 25. veebruar Osavõtjaid: 25 Olümpiavõitja 2006: Han Xiaopeng, Hiina Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suusakross
Finaal: 21. veebruar Osavõtjaid: 33 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Küngaslaskumine
Finaal: 13. veebruar Osavõtjaid: 27 Olümpiavõitja 2006: Jennifer Heil, Kanada Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon-Finaal <br style="clear:both;" />
Vigurhüpped
Finaal: 24. veebruar Osavõtjaid: 23 Olümpiavõitja 2006: Evelyne Leu, Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suusakross
Finaal: 23. veebruar Osavõtjaid: 35 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Vikipalu
Vikipalu on küla Harju maakonnas Anija vallas.
Küla territoorium hõlmab suure osa Kehra ja Aegviidu vahelisest maa-alast. Küla piirid ulatuvad Tallinna–Tapa raudteest Jägala–Käravete maanteeni. Küla mõõtmed põhjast lõunasse on ligikaudu 8,5 km ning läänest itta 10,5 km.
Alates mai lõpust 2009 kannab Vikipalu raudteepeatus Lahinguvälja nime. Nime vahetamisel viidati ajaloolise eestipärase nime taastamisele.
Karl Prees
Karl Eduard Prees (kuni 1935. aastani Karl Eduard Preisberg; 4. jaanuar 1893 Paldiski – 21. august 1969 Olympia, Washingtoni osariik, USA) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1935).
Karl Eduard Preisberg omandas algkooli hariduse Tallinnas, kus jätkas samas ka õpinguid gümnaasiumis.
1912. aastal siirdus ta Venemaa keisririigi sõjaväeteenistusse sundaega teenima, lõpetades sõjaväeteenistuse lipniku auastmes. Võttis osa Esimesest maailmasõjast 7. kütipolgu koosseisus, Poolas, Galiitsias ja Rumeenias, kus ta staabikapteni aukraadis tegutses pataljoniülemana.
1917. aasta detsembris tuli staabikapten Preisberg Eestisse rahvusväeosadesse, Eesti polku Viljandisse. Võttis osa Vabadussõjast.
Peale Vabadussõja lõppu määrati ta Tallinna Vahipataljoni ülema kohale, millisel ametkohal ta püsis kuni 1925. aastani, mil ta määrati pataljoni ülemaks Tallinna Kalevi üksikusse jalaväepataljoni.
Alates 1. mai 1928. aastast kuni 1940. aastani Kaitseliidu Järva maleva pealik.
Ljudmila Zõkina
thumb|Ljudmila Zõkina (vasakul) Ljudmila Zõkina (vene Людмила Георгиевна Зыкина) (10. juuni 1929 Moskva – 1. juuli 2009 Moskva) oli vene laulja ja näitleja, NSV Liidu rahvakunstnik (1973).
Elukäik
Zõkina sündis töölisperes. Pärast sõda töötas ta Moskva masinaehitustehases ja Moskva psühhiaatriahaiglas.
Tema lauljatee sai alguse 1947. aastal, kui ta osales ülevenemaalisel noorte artistide konkursil. Alates 1960. aastast oli Zõkina Moskontserdi solist. Ta sai tuntuks eeskätt vene romansside esitajana. 1969. aastal lõpetas ta M. Ippolitov-Ivanovi nimelise Moskva muusikakooli.
1960. aastatel esines lauljatar USA-s Los Angeleses vene emigrantidele ja kohtus ka ansambliga The Beatles. Muusikud kinkisid Zõkinale hõberisti, mis lauljatari sõnul tõi talle õnne.
Lisaks Venemaale oli Zõkina populaarne mujalgi, eriti Aserbaidžaanis, kus ta esines korduvalt. 1972. aastal anti talle Aserbaidžaani NSV rahvakunstniku aunimetus.
Ljudmila Zõkina maeti 4. juulil 2009 Moskva Novodevitšje kalmistule.
Looming
Vene meedia on Zõkinat nimetanud vene laulu kehastuseks, kes on täielikult varjutanud kõik teised rahvalike laulude esitajad.
1930. ja 1940. aastatel oli vene rahvalaulude kuulsaim esitaja Lidija Ruslanova, kelle 1950. aastail vahetas välja Zõkina. Tema hääl sobis tämbri poolest kõige paremini kokku bajaani ja rahvalike keelpillidega.
1977. aastal asutas ta riikliku akadeemilise vene rahvalaulu ansambli Rossija.
Lauljatar kirjutas oma elust kolm raamatut. Zõkina kehastas jõulise temperamendi ja võimsate emotsioonidega tugevat ja lihtsat vene naist.
Allen Chastanet
Allen Michael Chastanet (sündinud 20. novembril 1960) on Saint Lucia ettevõtja ja poliitik. Ta oli 2016–2021 Saint Lucia peaminister. Ta juhib Ühendatud Tööliste Parteid ning esindab parlamendis Lõuna-Micoundi. Ta oli 2006–2011 Saint Lucia turismi- ja tsiviillennundusminister.
Ljudmila Zõkina
Looming
Välismaal aplodeerisid Zõkinale sellised poliitikud nagu Jawaharlal Nehru, Indira Gandhi, Urho Kaleva Kekkonen, Charles de Gaulle, Helmut Kohl, kultuuritegelased nagu Charlie Chaplin, Mireille Mathieu, Charles Aznavour, Frank Sinatra, Jean-Paul Belmondo, Louis de Funes, Marc Chagall, Van Cliburn, ansamblid The Beatles ja Boney M. Tema loomingut armastasid ka sellised tuntud inimesed nagu NLKP Keskkomitee peasekretär Leonid Brežnev ja NSV Liidu kultuuriminister Jekaterina Furtseva.
Helisalvestised
Zõkina esitatud lauludega heliplaatide kogutiraaž on 6 miljonit eksemplari. 1997. aastal ilmus tema laulude antoloogia – 15 CD-plaati. 2004. aastal anti tema laulud välja 20 CD-plaadil. Zõkina repertuaaris oli üle 2000 laulu.
Allen Chastanet
Haridus
Ta omandas 1979. aastal Kanadas Stansteadi kolledžis keskhariduse. Ta on lõpetanud Bishop'si ülikooli bakalaureusekraadiga ning American University magistrikraadiga.
Ettevõtjana
Chastenet on töötanud Air Jamaica turundus- ja müügiosakonna asepresidendina. Ta on Rodney Bays asuva külalistemaja Coco Palm Hotel tegevdirektor.
Poliitikas
Chastenet oli aastatel 2006–2011 turismi- ja tsiviillennundusminister ning kuulus Saint Lucia senatisse. Ta kandideeris 2011. aasta valimistel Soufrières, kuid ei osutunud valituks. Aastal 2013 valiti ta opositsioonierakonna Ühendatud Tööliste Partei juhiks. Chastanet kandideeris 2016. aasta valimistel Lõuna-Micoudis edukalt. Ta vannutati 7. juunil 2016 riigi peaministriks.
Isiklikku
Allen Chastaneti isa on ettevõtja. Tema abikaasa on vandeadvokaat, neil on kaks last.
Gabriel Bengtsson Oxenstierna
Krahv Gabriel Bengtsson Oxenstierna af Korsholm och Wasa (18. märts 1586 Lindholmeni mõis, Roslagen, Uppland – 12. detsember 1656 Edsberg, Sollentuna) oli Rootsi riiginõunik, riigitallmeister ja poliitik.
Sündis Lindholmeni (Lindholmens slott) ja Mörby (Mörby slott) vabahärra, Ekebyholmi (Ekebyholms slott) härra Bengt Gabrielsson Oxenstierna (u.1547–1591) ja tema esimese naise Sigrid Gustafsdotteriga (Tre Rosor) (u.1548–1586) pojana. Tema poolvend vabahärra Bengt Bengtsson Oxenstierna (1591–1643) oli aastatel 1634–1643 Ingeri- ja Liivimaa kindralkuberner.
Aastatel 1611 kuni 1617 Tallinna ja Eestimaa asehaldur ja vahemikus 30. august 1645 kuni 4. juuni 1647 Liivimaa kindralkuberner. 26. märtsil 1651 sai ta krahvitiitli ja immatrikuleeriti 1652. aastal krahvisuguvõsana nr. 8 Oxenstierna af Korsholm och Wasa Rootsi rüütelkonda ja samal aastal määrati admiraliteedikolleegiumi presidendiks.
Tolmust ja värvidest
"Tolmust ja värvidest" on Jaan Kaplinski teine luulekogu, mis ilmus Tallinnas 1967. aastal.
Gabriel Bengtsson Oxenstierna
Ta suri Edsbergi lossis ja maeti Fasterna kirikusse (rootsi Fasterna kyrka).
Tolmust ja värvidest
Ilmumine ja vastuvõtt
"Tolmust ja värvidest" avaldati Loomingu Raamatukogu sarjas (nr 24). Pealkiri moodustub esimese luuletuse esimestest sõnadest. Kogus on 42 luuletust, mille kirjutamisaegu pole raamatus märgitud. Osa luuletusi on hiljem taasavaldatud valikkogus "Käoraamat" (1986), teisiti rühmitatult on nad kõik ilmunud koondkogus "Kirjutatud" (2000). Raamatu algne terviktekst on ilmunud internetikirjastuselt Bahama Press pdf-väljaandena.
Gabriel Bengtsson Oxenstierna
Ta oli Soomes asuvate Korsholmi ja Wasa krahv; Rootsis Mörby ja Lindholmeni vabahärra, ning Rosersbergi härra.
Tolmust ja värvidest
Ilmumine ja vastuvõtt
Kaplinski uudset luulekeelt märgati kohe, aga ilmumisajal äratas rohkem tähelepanu autori hoiak, mida seostati nägija ehk vates'i rolliga: "Võiks öelda, et see on "laulik" ja "preester" ühekorraga, aga nii, et osa "laulikust" ja osa "preestrist" siiski selle mõiste alt välja jääks; võiks peaaegu öelda, et see on "šamaan"... Igatahes on vates see, kellest esteetiline suhtumine luulesse seisab nii kaugel kui üldse võimalik, kusjuures ta ise seisab just suure luule lätteil." Hiljem muutus selline hoiak eesti luules sagedaseks.
1967. aasta luuleülevaates kirjutas Paul-Eerik Rummo, et Kaplinski "ei joobu paljast inimese olemasolu faktist, vaid oletab ka selle olemasolu traagilisust või mõttetust" ning taotleb "isiklikult pinnalt kõrgemal mõistatada inimese kohta ja ülesannet, ning ajuti seda ära mõistatades märkab, kui kaugele sellest kohast on libisetud ja kui vähe seda ülesannet on täidetud".
Gabriel Bengtsson Oxenstierna
Perekond
Abiellus 17. november 1610 Anna Gustafsdotter Banériga (1585–1656), kes oli riiginõuniku ja õuemarssali Gustaf Axelsson Banéri (1547–1600) ja Christina Sture Natt och Dag tütar, ning Per Gustafsson Banéri õde. Abielust sündisid:
Berthelsdorf
Berthelsdorf on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Görlitzi kreisis.
Alates 2013. aastast kuulub Herrnhuti linna haldusalasse, enne seda oli Berthelsdorfi vallas.
Tolmust ja värvidest
Autori selgitusi
1971. aastal on Kaplinski väitnud kirjutises "Laulude sünnimailt", et raamatu avaluuletus "Tolmust ja värvidest" kristalliseerus ühe unenäos tulnud kujundi ümber: "Kujund on "aga meid pannakse mulda nagu murtud luud oma asemele tagasi". Ma ei mäleta rohkem, kui et need sõnad nägin või kuulsin unenäos." Kuna 1968. aastal auhinnati seda luuletust Juhan Liivi auhinnaga, küsib autor: "Enamik luuletusest... ei ole unenäo sünnitus, ent siiski – kas auhinnati mind või mu unenägu?"
Cornwall
Cornwall on krahvkond Edela-Inglismaal. Asub Cornwalli poolsaarel, mille läänepoolseim osa on Land's End ('maa lõpp'); lõunarannikul on Suurbritannia saare lõunapoolseim punkt Lizard point.
Tolmust ja värvidest
Autori selgitusi
Oma modernistlikku luulekeelt põhjendas Kaplinski tollal lihtsuse ja loomulikkusega: "Mingit keerulist, dekadentlikku ja paha modernismi ei ole... usun, et nn. modernism on vaid vanema ja avarama traditsiooni velmamine pärast klassitsismi ja isegi romantismi absolutistlikku ahtust." 1972. aastal leiab ta kirjutises "Mood ja ilm, aeg ja luule", et kirjanduslike moodide tiheda vaheldumise ajastul võiks tõeline modernism eesti luules olla hoopis "vastuhakk moodsusele, oma põlispärandi taasavastamine".
Cornwall
Cornwalli põliselanikud olid korni keelt rääkivad keldid. Korni keel hääbus 18. sajandil, kuid seda on 20. sajandist alates taas kasutama hakatud.
Tolmust ja värvidest
Autori selgitusi
Mõnede kõige tuntumate luuletuste tõlgendusi on Kaplinski hiljem omalt poolt kommenteerinud. Nii on ta leidnud, et luuletust "Vercingetorix ütles" on mõistetud ühekülgselt kui allegoorilist protestiluuletust Nõukogude okupatsiooni vastu. Tegelikult on see "protestiluuletus nende keltide, eestlaste ja indiaanlaste vastu, kes võtavad omaks vallutajate kultuuri ja väärtused". Samuti on "Me peame ju väga tasa käima" kirjutatud "päris indiaanlastest", mitte aga "eestlaste sandist olukorrast Vene valitsuse all".
Cornwall
Suuremad linnad on Saint Austell, Penzance ja Truro.
Cornwall on alates 1. aprillist 2009 tervikomavalitsus. Enne seda jagunes 7 omavalitsusüksuseks: thumb|left|Cornwalli haldusjaotus enne 1. aprilli 2009
Sägä
Sägä (ka Säga või Sägaküla) on endine küla Viljandimaal Tarvastu vallas, nüüdisaegse haldusjaotuse järgi Tarvastu küla alal.
1920. aastatel pidas külas Aaviku asundustalu maadleja Martin Klein.
Mahavok 82-02
"Mahavok 82-02" on ansambli Mahavok album, kus esimesel plaadil on nende vanemaid lugusid. Teisel aga vanade lugude redaktsioone ja ka vähem tuntud lugusid.
Devoni krahvkond
Devon on krahvkond Edela-Inglismaal.
Krahvkonna järgi on nime saanud devoni ajastu.
Dominica
Dominica (ametlikult Dominica Ühendus, inglise keeles Commonwealth of Dominica) on samanimelisel saarel paiknev saareriik Põhja-Ameerika ja Lõuna-Ameerika vahel Ida-Kariibi regioonis Väikestes Antillides. See oli 2017. aasta seisuga pindalalt maailma suurim riik, mille elanike arv on alla 100 000.
Devoni krahvkond
Omavalitsused
Devon jaguneb 10 omavalitsusüksuseks: thumb|left
Dominica
pisi|Dominica kaart
Nimi
Dominica nimi tuletub ladinakeelsest terminist "dies Dominica", hispaania keeles "Domingo", mis tähendab "pühapäeva", eesti keeles sõnasõnaliselt "Issanda päeva". Saare avastas Christoph Kolumbus 1493 pühapäevasel päeval.
Asend
Dominica asub Põhja-Ameerika ja Lõuna-Ameerika vahel Väikestes Antillides Guadeloupe'ist 48 km lõunakagus ja Martinique'ist 40 km loodes. Dominicat eraldab Guadeloupe'st Dominica väin ja Martinique'ist Martinique'i väin. Riigist itta jääb Atlandi ookean ja läände Kariibi meri.
Riigi rannajoone kogupikkus on 148 kilomeetrit. Pikim vahemaa saarel põhjast lõunasse on 47 kilomeetrit ja idast läände 26 kilomeetrit.
Loodus
pisi| [[Kuumaveeallikas Boiling Lake]] Dominica saar on mägine ja valdavalt kaetud troopilise vihmametsaga.
Pinnamood
Dominica saar on geoloogiliselt noor, olles tekkinud umbes 26 miljonit aastat tagasi. Saar on vulkaaniline ning paikneb kahe tektoonilise laami kokkupuute kohal. Saarel kulgeb põhjast lõunasse mäeahelik, mida saare keskosas läbistab Layou jõeorg. Riigi kõrgeim koht on Morne Diablotinsi mägi (1447 m). Saare edelaosas asub kustunud vulkaani kaldeera. 1997 purskus Morne Watti vulkaanist välja tuhapilv.
Veestik
Saarel asub maailma suuruselt teine kuumaveeallikas Boiling Lake ja efektne Trafalgari juga. Dominicas asub 365 jõge või oja. Neist pikim on Layou jõgi, mille pikkus on 17 kilomeetrit ja valgla hõlmab 70 km².
Taimestik
pisi|Layou jõgi on riigi pikim jõgi Mägisel saarel kasvab vihmamets, kus leidub palju haruldasi taime- ja loomaliike. Mets hõlmas 2015. aastal riigi pindalast 57,77%, kuid 1990. aastal oli metsa all riigi territooriumist 66,67%. Riigi looduses on kirjeldatud 1228 liiki kõrgemaid taimi.
Loomastik
Dominica looduses leidub 17 liiki roomajaid. Riigi looduses on kirjeldatud 5 endeemset roomajaliiki: Alsophis sibonius, Ameiva fuscata, Anolis oculatus, Mabuya dominicana ja Typhlops dominicanus. Dominicas ei leidu mürkmadusid.
Riigis on kirjeldatud 196 liiki linde, kellest 2 on endeemsed. Endeemne keiser-amatsoonpapagoi on Dominica rahvuslind, keda kujutatakse riigi vapil ja lipul. Teine ainult Dominicas leiduv endeemne linnuliik on sinipea-amatsoonpapagoi.
Riigis on kirjeldatud 18 liiki maismaaimetajaid, kellest 10 liiki on käsitiivalisi. Põlistest maismaaimetajatest leidub saarel aguutit ja üht opossumiliiki. Mereimetajatest on riigi rannikuvetes kohatud 16 liigi esindajaid.
Keskkonnakaitse
Dominica tõsisemad keskkonnaprobleemid on:
Dominicas asub 1975 rajatud Morne Trois Pitonsi rahvuspark, mille pindala on 16,980 aakrit. 1986 rajati Cabritsi rahvuspark ainulaadse kindluse, troopilise vihmametsa ja märgalade kaitseks. Roseaus asub botaanikaaed.
Neoimpressionism
pisi|George Seurat, [[Pühapäeva pärastlõuna Grande-Jatte'i saarel|"Pühapäeva pärastlõuna Grande-Jatte'i saarel" (1884–1886; õli lõuendil; 207,6 × 308 cm; Chicago kunstimuuseum)|256x256px]]Neoimpressionism oli 19. sajandi lõpus levinud kunstivool, mis lähtus impressionismist, kuid milles domineeris vahetu mulje edastamise üle teaduslikum joone- ja värvikasutus. Neoimpressionismi kontekstis räägitakse ka puäntillismist ja divisionismist, sest neid tehnikaid kasutati varases neoimpressionismis.
Neoimpressionismi alguseks loetakse prantsuse maalikunstniku Georges Seurat' maali "Pühapäeva pärastlõuna Grande-Jatte'i saarel" (1884–1886) esitlemist 1886. aastal toimunud Sõltumatute Salongi (Salon des Indépendants) näitusel Pariisis.
Dominica
Kliima
Dominical valitseb troopiline kliima, jaanuarist aprillini on kuiv aastaaeg. Suvel on keskmine temperatuur +28 °C ja talvel +25 °C. Suve teine pool on riigis eriti sademeterohke.
Neoimpressionism
Tuntumad neoimpressionistid on sellele alusepanijad Georges Seurat ja Paul Signac, aga ka Charles Angrand, Henri-Edmond Cross, Albert Dubois-Pillet, Maximilien Luce, Camille Pissarro, Théo van Rysselberghe ja Giuseppe Pelizza da Volpedo.
Dominica
Kliima
Dominicat laastavad sageli orkaanid. 1979 laastas riiki orkaan David ja 2015 troopiline torm Erika.
Riigikord
Dominica on parlamentaarne vabariik. Täidesaatev võim kuulub presidendile, kelle valib parlament ametisse viieaastaseks ametiajaks. President määrab ametisse peaministri.
Seadusandlik võim kuulub 1-kojalisele parlamendile, kuhu kuulub 32 liiget, kes valitakse ametisse viieaastaseks ametiajaks. 21 liiget saavad parlamenti valimiste järel enamushäältega, 9 senaatorit määrab parlament ja lisaks on ametis veel parlamendi spiiker ja parlamendi kantselei direktor (Clerk of the House).
Neoimpressionism
Ajalugu
Neoimpressionismi sünni valmistas ette 1884. aastal Sõltumatute Kunstnike Seltsi asutamine, mille liikmed, kunstnikud Albert Dubois-Pillet, Georges Seurat, Paul Signac ja Odilon Redon said nõnda ametlikust Salongist kõrvale jäädes vabalt oma teoseid eksponeerida. Kaks aastat hiljem, 1886. aastal pälvis rühm kunstnikke, nende seas Seurat, Sõltumatute Salongi näitusel palju tähelepanu. Kunstikriitik Félix Fénéon ristis nende stiili neoimpressionismiks. thumb|Georges Seurat, "[[Tsirkus (maal)|Tsirkus" (1890–1891; õli lõuendil; 185,5 × 152,5 cm; Orsay muuseum)|233x233px]] Järgmisel aastal kutsus rühmitus Le Vingt Seurat' ja Camille Pissarro Brüsselisse ning uus stiil hakkas levima teistesse riikidesse. Liikumisega ühinesid kunstnikud Charles Angrand, Henri Edmond Cross, Albert Dubois-Pillet, Léo Gausson, Louis Hayet ja Maximilien Luce, keda paelusid teaduslik lähenemine ja uudsed maalitehnikad. Neoimpressionistid leidsid publikut peamiselt tänu Signaci tegevusele ja tema 1899. aastal ilmunud raamatule "Eugène Delacroix'st neoimpressionismini" (D'Eugène Delacroix au néo-impressionnisme). Aastaid 1886–1891 võib pidada neoimpressionismi õitseajaks.
Järgmisel kümnendil said stiili tunnused selgema joone: selles hakati kasutama poliitilisi ja ühiskonnas kõneainet tekitavaid ideid, aga ka tollal pead tõstnud anarhismi. Signac naasis 1890. aastate lõpus varasema visuaalse harmoonia juurde, mis tekitas radikaalsema meelelaadiga neoimpressionistide seas pingeid.
Dominica
Riigikord
2014 parlamendivalimistel sai Dominica Tööpartei parlamendis 15 ja Dominica Ühinenud Tööpartei 6 kohta.
Neoimpressionism
Ajalugu
19. sajandi lõpuaastail neoimpressionism hääbus, kuid selle mõjusid on tunda fovismis, Saksa ekspressionismis ning Wilhelm Morgneri ja Vassili Kandinsky esimestes abstraktsetes töödes. Henri Matisse'i, Édouard Vuillardi, Paul Klee ja Robert Delaunay 20. sajandi alguse loomingus võib märgata neoimpressionistlikke ja puäntillistlikke jooni, puäntillismiga eksperimenteeris ka Pablo Picasso.
Dominica
Riigikord
Riigi kõrgeim kohtuorgan on Ida-Kariibi Ülemkohus.
Neoimpressionism
Tunnused
thumb|Paul Signac, "Paavstide loss Avignonis" (1900; õli lõuendil; 73,5 × 92,5 cm; Orsay muuseum) Neoimpressionistidele avaldasid mõju mitmesugused värvitaju käsitlevad teosed, nagu keemik Michel Eugène Chevreuli "Värvide simultaankontrasti seadus" (1839, De la loi du contraste simultane des couleurs), aga ka kunstikriitik Charles Blanci "Joonistuskunsti grammatika" (1867, Grammaire des arts du dessin), milles uuriti, kuidas jooned tekitavad vaatajas emotsioone. Neoimpressionistide eesmärgiks oli valguse tõepärane kujutamine. Võrdluses impressionistidega huvitasid neid rohkem optilised efektid ja kompositsioon – pildi emotsionaalne sisu oli nende veendumusel väljendatav värvi, tooni ja joone range suhte abil.
Dominica
Riigikord
Dominica põhiseadus jõustus 1978.
Neoimpressionism
Tunnused
Neoimpressionistide jaoks oli tähtis roll ka värvil. Kahvatu tooni tekke vältimiseks kasutasid nad puhaste toonide kõrvuti asetamist (nn värvipunkte ). Selle tulemusena kadus tarvidus õige tooni saamiseks värve segada: meisterlik värvikasutus lõi kumava efekti, nii et maali kaugelt vaadates moodustasid üksteise kõrval asetsevad täpid särava ja tervikliku mulje, maal omakorda tardunud harmoonilise terviku.
Dominica
Riigikord
Dominica peab Venezuelaga vaidlust Avesi saare territoriaalmere üle.
Neoimpressionism
Tunnused
Maalimiseks valmistati lõuend (või puitalus) hoolikalt ette ning värvi kanti peale aegamööda, kiht kihi haaval. Maaliti ka ääris, mis sulges kompositsiooni. Raam kaeti samuti värvipunktidega. Klaasiga kaetavat teost üldjuhul ei lakitud.
Dominica
Haldusjaotus
Elanike arvult on Dominica suurim linn pealinn Roseau. Riigis on kokku 17 linna.
pisi|Dominica vallad
Neoimpressionism
Tunnused
Neoimpressionistlike teoste ainestik oli tavaliselt igapäevaeluline. Palju kujutati meelelahutuskohti ja üritusi, näiteks kohvikuid, tsirkuseetendusi ja kontserte, aga laialt oli levinud ka maastikumaal.
Dominica
Haldusjaotus
Dominica jaguneb 10 vallaks (parish):
Neoimpressionism
Tunnused
thumb|left|Divisionismi näide: Henri Edmond Cross, "Küpressid Cagnes'is" (1908; õli lõuendil; 80 × 100 cm; Orsay muuseum)|206x206px
Dominica
Haldusjaotus
Saint Andrew vald on pindalaga 178,2 km², Saint Luke'i vald 7,7 km².
Neoimpressionism
Divisionism
Divisionism (prantsuse keeles diviser 'jaotama') on üks kahest neoimpressionistide kasutatud maalitehnikast. Selle töötas umbes 1884. aastal välja Georges Seurat, kes nimetas seda kromoluminarismiks. Paul Signaci raamatus "Eugène Delacroix'st neoimpressionismini" põlistati stiil divisionismi nimetuse all.
Dominica
Rahvastik
Dominica on rahvaarvult Ida-Kariibi regiooni neljas saar. Esimene rahvaloendus peeti 1871 ja keskmiselt korraldatakse rahvaloendusi iga 10 aasta järel. 74% elanikest on mustanahalised. Riigis elab veel kariibe, valgenahalisi ja segarassi esindajaid. Pealinn Roseau asub saare edelakaldal.
Gigi (film 1958)
"Gigi" on 1958. aastal valminud Ameerika Ühendriikide muusikafilm, mis põhineb Sidonie-Gabrielle Colette'i romaanil "Gigi".
Dominica
Rahvaarv
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Dominicas kokku 71 293 inimest, neist pealinnas Roseaus 15 035. Riigi suurim rahvaarv tuvastati 1981 rahvaloenduse andmetel, mil Dominicas elas 73 795 elanikku.
Dominica rahvastikku arvestatakse institutsionaalseks ja mitteinstitutsionaalseks elanikkonnaks. 2011 rahvaloenduse alusel oli mitteinstitutsionaalseid elanikke 70 739 ja institutsionaalseid 554.
Gigi (film 1958)
1973. aastal toodi Broadwayl lavale filmil põhinev muusikal.
Dominica
Demograafilised näitajad
Võrreldes 2001. aasta rahvaloendusega vähenes Dominica rahvastik 2011. aastaks 0,07% aastas. Kui Roseaus elab 100 naise kohta 96 meest, siis Saint Davidi vallas elab 100 naise kohta 116 meest.
Kui 2011. aastaks kasvas Saint George'i valla elanikkond võrreldes 2001. aastaga 15,4%, siis Saint Davidi valla elanikkond vähenes 11% ja Saint Patricku valla elanikkond 10,3%.
Keeled
Riigi ametlik keel on inglise keel. Osa elanikkonnast räägib kohalikku kreooli keelt (kwéyòl, patwa).
Religioon
2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dominica elanikkonnast 61% katoliiklased, 6% adventistid ja 3,7% metodistid.
Katoliiklik Roseau piiskopkond moodustati 1850. 2014 seisuga oli riigis 15 katoliku kogudust, ilmikpreestreid oli 15 ja regulaarvaimulikke 12.
Riigikaitse
Dominical puudub kaitsevägi ja riik kuulub 1982 loodud regionaalsesse julgeolekusüsteemi. Riigis on politseiamet, mille koosseisu kuuluvad eriüksus ja rannavalve.
Majandus
Dominica peamised majandusharud on turism ja banaanikasvatus. Valitsus alustas 2003 majanduse restruktureerimist, tühistas hinnakontrolli ja erastas riikliku banaanikasvatuse ettevõtte. Valitsus propageerib riiki kui ökoturismi sihtkohta.
2016 hõlmas teenindussektor riigi SKP-st pea 70%, tööstussektor 15% ja põllumajandus 15%.
Riigi peamised ekspordiartiklid on banaanid ja muud puuviljad, peamised impordiartiklid tööstustooted, masinad ja keemiatööstuse tooted. 2015 olid Dominica peamised ekspordipartnerid Jaapan (37.9%), Jamaica (18.9%), Antigua ja Barbuda (10.4%) ning Trinidad ja Tobago (6.2%). Riigi peamised impordipartnerid olid Jaapan (42.2%), Trinidad ja Tobago (17.1%), Ameerika Ühendriigid (11.9%) ning Hiina (6.1%).
Heinrich Laretei
Heinrich Laretei VR II/3 (4. jaanuar 1892 Õisu, Kaarli vald, Viljandimaa – 3. aprill 1973 Stockholm) oli Eesti diplomaat, poliitik ja sõjaväelane (kapten).
Amykos
Amykos oli müütilise bebrüükide hõimu kuningas Bitüünias, Poseidoni ja Melia poeg. Ta sundis kõiki võõramaalasi endaga võitlema ja tappis nad. Polydeukes võitis ja tappis ta.
Dominica
Taristu
Riigis on 2 lennujaama (Douglas-Charlesi lennujaam, Canefieldi lennujaam). Peamised sadamad on Roseau ja Portsmouth. Ükski Dominica jõgi pole laevatatav.
Heinrich Laretei
Elulugu
Ta lõpetas 1913. aastal Pärnu Aleksandri Gümnaasiumi. Aastatel 1914–1917 osales I maailmasõjas. Aastatel 1917–1918 oli ta Peterburi Eesti Komitee sekretär.
Eritrea
pisi|Kaart pisi|Raudteetunnel maa keskosa kõrgplatool
Heinrich Laretei
Elulugu
1917–1918 Saksa okupatsiooni järel oli ta kohaliku Narva Kaitseliidu ülemaks. Eesti Vabadussõja lõpus 1920. aasta alguses teenis kapten Heinrich Laretei Suurtükiväe Tagavara Divisjoni ülema ametikohal.
Dominica
Ajalugu
Dominica asustasid esmalt aravakid ja siis kariibid, kes tundsid saart nimega Wai‘tu kubuli. Esimese eurooplasena jõudis sinna Christoph Kolumbus 3. novembril 1493, kes nimetas Dominica nädalapäeva järgi, mil ta saare avastas (dies Dominica on ladina keeles pühapäev). Aja jooksul tuli Dominicale juurde kariibe ümbruskonna saartelt, mida eurooplased koloniseerisid. Hispaanlased lahkusid saare isoleerituse ja kohalike elanike sõjakuse tõttu.
Eritrea
Eritrea (ametlik nimi Eritrea Riik) on riik Kirde-Aafrikas Aafrika Sarvel. See piirneb loodes Sudaani, lõunas Etioopia ja kagus Djiboutiga. Idas ja kirdes külgneb Eritrea Punase merega, millest otse üle asuvad Saudi Araabia ja Jeemen. Eritreale kuuluvad ka Dahlaki saared ja mitu Hanishi saartest.
Heinrich Laretei
Elulugu
Aastatel 1920–1923 õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas kaubandust, kuid ei lõpetanud. Oli EÜS Põhjala liige.
Eritrea
Riigi pealinn on Asmara. Eritrea pindala on ligikaudu 117 600 km² ja hinnanguline rahvaarv 5 miljonit. Domineerivad keeled on tigrinja ja araabia. Peamised usulahud on sunni islam ja Eritrea õigeusu kirik. Riigis on üheksa suuremat rahvusrühma.
Dominica
Ajalugu
1632 kuulutas Prantsusmaa Dominica oma valduseks. 1642 asus saarele misjonär Raymond Breton. 1660 leppisid Prantsusmaa ja Inglismaa kokku, et Dominica ja Saint Vincenti saarele ei rajata kolooniaid, kuid 1690 rajasid prantslased Dominicale asunduse, britid aga Fort Shirley garnisoni. Prantslased tõid saarele Aafrikast orje, kes töötasid suhkruroo istandustes. Sellel ajal arenes piirkonnas välja kreoolkeel. 1727 kuulutati Dominica Prantsusmaa kolooniaks.
Neoimpressionism
Divisionism
Divisionismi iseloomustab värvitoonide kandmine alusele väikeste korrapäraste punktide, laikude või joontena, mille tulemusena säilib hästi värvide sära ja maal omandab kummalise väreluse.
Dominica
Ajalugu
Seitsmeaastase sõja järel 1763. aastal läks saar Suurbritannia valdusse ja Dominical moodustati esimene esindusorgan. Prantslased üritasid aastatel 1778– 1805 kolmel korral tulutult Dominicale tungida. 1805 rajati Dominical Briti koloonia. 1834 lõpetati kogu Briti impeeriumis orjandus, 1835 pääsesid esimesed mustanahalised saare esindusorganisse ja 1838. aastal sai saarel esimese Briti kolooniana seadusandliku võimu kohalik Aafrika päritolu elanikkonna enamus. 1896 kuulutati Dominica Briti kroonikolooniaks. 1958–1962 oli Dominica Lääne-India föderatsiooni provints.
Heinrich Laretei
Elulugu
Aastatel 1926–1928 (pärast Ado Birki) oli ta Eesti Vabariigi saadik NSV Liidus (Moskvas), aastatel 1928–1931 Eesti Vabariigi saadik Leedus (Kaunases).
Aastatel 1931–1936 oli ta Välisministeeriumi poliitilise osakonna direktor, 1933–1936 välisministri abi. 1936–1940 oli ta Eesti Vabariigi saadik Rootsis, Taanis ja Norras.
Kui Nõukogude Liit 1940. aastal Eesti okupeeris, oli Heinrich Laretei Eesti Vabariigi saadik Rootsi Kuningriigis (Stockholmis). Ta ei tunnustanud Eesti okupatsiooni, keeldus tagasi pöördumast Eestisse ja jäi Rootsi. Nõukogude võim mõistis ta tagaselja surma kui "kodumaa reeturi".
Neoimpressionism
Divisionism
Neoimpressionistidest viljelesid seda näiteks Georges Seurat, Henri-Edmond Cross ja Giuseppe Pelizza da Volpedo.
Dominica
Ajalugu
Dominica iseseisvus 3. novembril 1978. 1980 sai Dominicas võimule esimene Kariibi regiooni naisvalitsusjuht Eugenia Charles. 1981 üritas ekspeaminister Patrick John palgasõdurite abiga võimu haarata. 2000. aasta parlamendivalimiste järel moodustas valitsuse Dominica Tööpartei juht Roosevelt P. Douglas, kes peatselt suri. Järgmine peaminister Pierre Charles suri 2004. 2004. aastast on Dominica peaminister Roosevelt Skerrit. 2013. aastast on president Charles Savarin.
Heinrich Laretei
Elulugu
1940. aastast tegeles ta Rootsis aiandusäriga.
Neoimpressionism
Divisionism
Parim divisionistliku maali näide on Seurat' "Pühapäeva pärastlõuna Grande-Jatte'i saarel". vasakul|pisi|205x205px|Puäntillismi näide: Paul Signac, "Félix Fénéoni portree" (1890; õli lõuendil; 73,5 × 92,5 cm; [[New Yorgi moodsa kunsti muuseum)]]
Dominica
Eesti ja Dominica suhted
Eesti ja Dominica sõlmisid diplomaatilised suhted 13. veebruaril 2007.
Eritrea
Eritrea iseseisvus Etioopiast 1993. aastal ning on üks nooremaid iseseisvaid riike maailmas. 1998. aasta maist kuni 2000. aasta juunini toimus piirivaidluse ajendil Eritrea-Etioopia sõda, milles hukkus umbes 100 000 inimest.
Eritrea nimi tuleneb kreekakeelsest sõnast erythros ('punane'). Nime "Punane meri" kasutati juba hellenismiajal, nagu näitab 1. sajandist pärineva geograafiateose nimi "Periplus Maris Erythraei". Tänapäeva Eritrea sai muistse nime 19. sajandil, mil Itaalia moodustas esimest korda praeguse Eritrea kui poliitilise üksuse; nime soovitas Itaalia poliitikule Francesco Crispile kirjanik ja diplomaat Carlo Dossi.
Riik
Eritrea on üheparteiriik, mida valitseb Rahvarinne Demokraatia ja Õigluse Eest. Ehkki 1997. aastal vastu võetud põhiseaduse järgi on Eritrea presidentaalne vabariik ühekojalise parlamendiga, ei ole seda süsteemi veel rakendatud. Valimisi on regulaarselt välja kuulutatud ning tühistatud; põhiseadus lubab luua parteisid, kuid poliitilist organiseerumist takistatakse. 150-kohalises parlamendis kuulub Rahvarindele 75 kohta.
2001. aasta septembris sulges valitsus kogu erameedia. Valitsuse kritiseerijaid on vahistatud ja kinni peetud ilma kohtuta. 2004. aastal arvas USA Riigidepartemang Eritrea erilist tähelepanu pälvivate riikide sekka sealse usulise tagakiusamise pärast. 2010. aastal paigutas organisatsioon Piirideta Reporterid Eritrea pressivabaduse indeksis 178. ehk viimasele kohale (177. kohale jäi Põhja-Korea).
Riigipea on 1993. aastal parlamendis valitud president Isaias Afewerki.
Ajalugu
Vanaajal oli Eritrea tõenäoliselt osa alast, mida egiptlased nimetasid Puntiks. Hiljem oli see oma maavarade ning strateegilise asukoha tõttu mereteedel korduvalt võõrvallutajate võimu all, kelle seas olid tänapäeva Jeemenist pärinevad lõunaaraablased, Osmani impeerium, Goa portugallased, egiptlased, britid ning 19. sajandil, pärast Suessi kanali rajamist Egiptuses, itaallased.
1. jaanuaril 1890 sai Eritreast ametlikult Itaalia koloonia ning 1936. aastal Itaalia Ida-Aafrika provints koos Etioopia ja Somaalimaaga. 1941. aastal oli Eritreas 760 000 elanikku, neist 70 000 itaallast.
Etiopiseerimise mõjul tekkis Eritreas 1960. aastatel iseseisvusliikumine. Sellest sai alguse 30-aastane Eritrea iseseisvussõda, mis lõppes alles 1991. ÜRO järelevalve all korraldatud referendumil hääletasid eritrealased ülekaalukalt iseseisvuse poolt. Eritrea Riik kuulutas välja iseseisvuse ning saavutas rahvusvahelise tunnustuse 1993.
Heinrich Laretei
Elulugu
1944 juulist oli ta Eesti Vabariigi Rahvuskomitee liige.
Ta oli Eesti Rahvusfondi ja Rootsi Eestlaste Esinduse üks rajajaid.
1964. aastast oli ta ajalehe Välis-Eesti tegevtoimetaja. Ta oli Eesti Vabade Ajakirjanike Ühingu asutajaliige, esimene esimees ja alates 18. detsembrist 1961 auliige.
Isiklikku
Heinrich Laretei abikaasa oli Alma Laretei (1895–1974). Neil oli kaks last: Maimu Evéquoz (Laretei) (1920–2012) ja Käbi Laretei (1922–2014).
Heinrich Laretei vanemad Hans ja Anno Laretei küüditati 14. juunil 1941 ja nad surid 1942. aastal asumisel Kirovi oblastis.
Dominica
Haridus
Riik võimaldab omandada offshore meditsiinialast kõrgharidust.
Dominicas on järgmised kõrgkoolid:
Kultuur
pisi|Roseau katoliiklik katedraal Dominica kultuuris on põimunud aafrika ja kariibi kultuuri mõjud. 1997. aastast korraldatakse riigis mitmeid kreooli muusikafestivale. 1973 moodustas Gordon Henderson kreoolimuusikat viljeleva ansambli Exile One.
Arhitektuuris põimuvad prantsuse ja inglise mõjud. Cabritsi rahvuspargis asuvad 17. sajandi Briti garnisoni Fort Shirley müürid. Roseau katedraal valmis 1916.
Roseaus asub Dominica muuseum. Riigi tähtsaimad raamatukogud on Roseaus asuv avalik raamatukogu ja Portsmouthis asuv Rossi ülikooli raamatukogu.