cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Usk
Johannese usukäsitlus
Peale selle võrdsustab Uus Testament usku Jumalasse usuga Jeesusesse. Seda rõhutab eriti Johannese evangeelium, milles Jeesus ütleb: ''Isa ei mõista kellegi üle kohut, vaid on andnud kohtumõistmise täiesti Poja kätte, et kõik austaksid Poega, nõnda nagu nad austavad Isa. Kes ei austa Poega, see ei austa ka Isa, kes on tema läkitanud.'' (5:22, 23). Küsimuse peale "Mida me peame ette võtma, et teha Jumala tegusid?" vastab Jeesus Johannese evangeeliumis: "See ongi Jumala tegu, et te usute temasse, kelle ta on läkitanud." (6:28,29)
Pauluse usukäsitlus
Usu tähtsuses seoses lepinguga, mis Jumalaga on sõlmitud, ütleb Kiri heebrealastele: Usk on loodetava tõelisus, nähtamatute asjade tõendus. (11:1) Sõna πίστις on tõlgitud kui "usk", on tavaline antiikaegsetel papüürusele kirjutatud äridokumentidel. Selle sõnaga peetakse silmas, et tagatised vahetatakse, mis tagavad, et lepingus kirjeldatav omand antakse üle. Edasi illustreerib Kiri heebrealastele (11:6) usu tähendust ja praktilist tähtsust: Aga ilma usuta on võimatu olla Jumalale meelepärane, sest kes tuleb Jumala juurde, peab uskuma, et tema on olemas ja et ta annab palga neile, kes teda otsivad.
Prostituut
Prostituut on seksitöötaja, prostitutsiooniga tegelev isik ehk prostitueerija, seksiteenuste osutaja ja osutaja.
Mõiste
1970. aastate lõpust on hakatud soovitama ametlikult registreeritud teenuseosutaja kohta terminit "seksitöötaja", mis hõlmab ka erootilisi tantsijaid, pornonäitlejaid jmt. Halvustavaid nimetusi: lits, lirva, libu, lõbutüdruk, lõbunaine, hoor. Paljud neist nimetustest on slängis ja tavakeeles kasutusel ka teistes tähendustes.
Ajalugu
Ida-Aasias olid prostituudid sageli heade kommetega ja kõrgesti austatud. Hiinas võisid nad tantsida, laulda, mängida muusikariistadel, vestelda värssides jne. Seesugune kombestik levis alates 6. sajandist ka mujale, kujundades Jaapanis oiran 'ide ja geišade, Koreas kisaengiide  traditsiooni jne.
Vana-Kreeka ühiskonnas olid prostituudid sõltumatud ning sageli mõjukad naised. Eraldi kihi moodustasid hetäärid. 6. sajandil eKr rajas Solon esimese lõbumaja Ateenas. 5. sajandist eKr on teada ka hinnad: üks obool ehk kuuendik drahmi, mis oli umbes lihttöötaja päevapalk. Vana-Roomas oli sarnane prostituutide süsteem nagu Kreekaski. Impeeriumi laienedes arenes välismaalt toodud orjade kasutamine prostituutidena.
17.–18. sajandi Euroopas arenes välja kurtisaanide staatus. Algselt oli kurtisaan (prantsuse keeles courtisane) feodaalse valitseja õuedaam või lemmik, kuid õige pea hakkas see mõiste tähendama kõrgemasse seltskonda kuuluvat ja mõjukat prostituuti. pisi|Tänavaprostituut [[Mehhikos Tijuanas]] pisi|Prostituudid [[Saksamaal (2001)]]
Tegevusvormid
Prostituudid võivad töötada mitut tüüpi lõbumajades või iseseisvalt (st ametlikult registreeritud teenuseosutajana). Riigiti on nende tegevus reguleeritud erinevalt.
Inimõigused
Prostituutide õiguste kaitsmisega tegelevad mitmed organisatsioonid. 2003. aastast tähistatakse 17. detsembrit seksitöötajate vastu suunatud vägivalla lõpetamise päevana. "Punane vihmavari" on seksitöötajate õiguste kaitse sümbol Euroopas. Amnesty International võttis 2015. aastal seksitöötajate õigused kaitse alla inimõigustena.
Marko Matvere
thumb|Marko Matvere (foto: [[Kaupo Kikkas)]] Marko Matvere (sündinud 4. veebruaril 1968 Pärnus) on eesti näitleja, laulja ja lavastaja.
Tallinna Linnateater
Tallinna Linnateatris on tema olulisemad rollid olnud Mercutio (Shakespeare "Romeo ja Julia"), Simone (Visconti "Rocco ja tema vennad"), Tartuffe (Molière'i "Tartuffe"), Athos (Dumas/Nüganen "Kolm musketäri"), Septimus Hodge (Stoppard "Arkaadia"), Hamlet (Shakespeare "Hamlet") jpt.
Muusikalavastused
Matvere muusikalirollide hulka kuuluvad näiteks Georg (Vadi "Georg"), Javert (Schönberg "Les Misérables"), Insener (Schönberg "Miss Saigon"), Kuningas (Rodgers "Kuningas ja mina") ning Chagal (Steinman "Vampiiride tants").
Ta on ansambli Väikeste Lõõtspillide Ühing solist.
Matvere on lavastanud muusikali "Chicago" (Kander), komöödia "Saateviga" (Szakonyi) ja komöödia "Opéra Comique" (Jackson). 25. mail 2007 etendus ooperimuusika festivali PromFest raames Endla teatris tema lavastatud ooper "Carmen".
Suurkontserdid
Aastal 2002 Tallinnas toimunud Eurovisiooni lauluvõistlusel oli Matvere koos Annely Peeboga õhtujuht. Hiiglasliku telepubliku ees esitasid õhtujuhid duetina ka Raimond Valgre laulu "Muinaslugu muusikas".
Duetis Liisi Koiksoniga esitas ta 2009. aasta XXV üldlaulupeol Jaan Tätte laulu "Tuulevaiksel ööl", mis oli tantsupeo "Üheshingamine" tunnuslaul ja märkis tulesaabumistseremoonia kulminatsiooni.
Ümbermaailmareis
Oktoobrist 2010 kuni maini 2012 osalesid Marko Matvere ja Jaan Tätte merereisil "Ümber imelise ilma". Katamaraaniga Nordea seilati üle Atlandi ookeani, Kariibi mere ja Vaikse ookeani ning lõpuks Vahemere kaudu koju tagasi.
Ümbermaailmareisist kirjutas ta raamatu "Meri ja kuked : S/Y Nordea ilmareis : 2. oktoober 2010 – 17. juuni 2012" [autor Marko Matvere, fotod ja joonistused: Marko Matvere, kujundus: Kalle Toompere]. [Tallinn] : Go Group, 2012.
Raadio Tartu
Raadio Tartu oli Tartu regionaalne raadiojaam, mis tegutses aastatel 1991–2003.
Jakimanka
Jakimanka on rajoon (munitsipaalringkond) Moskvas, mis kuulub Kesklinna haldusringkonda. Asub Moskva jõe lõunakaldal.
Raadio Tartu
Raadio Tartu oli esimene eraraadiojaam pärast Eesti iseseisvuse taastamist. Ettevõtte käivitajaks oli Vello Lään, kellega liitusid alustavas raadiotiimis Meelis Michelson ja Urmas Tooming, kes olid varem käivitanud piraatraadiojaama Sunlight, samuti Sunlightis oma esimese eetrikogemuse saanud Hando Sinisalu ja Urmas Kolsar. Tartu linn ja Tartu maakond panustasid ettevõttesse kumbki 60 000 rubla.
Raadiojaam läks esimest korda eetrisse 30. septembril 1991, avalauluks oli Simply Redi "Something Got Me Started".
Jakimanka
Rajoon on nime saanud seal asunud Püha Joakimi ja Püha Anna kiriku järgi.
Raadio Tartu
Stuudioruumid asusid algul Eesti Põllumajanduse Akadeemia peahoones (hilisem Balti Kaitsekolledži peahoone) Riia mäel. Programm levis sama maja katusel olnud antenni kaudu umbes 20 kilomeetri raadiuses. Sagedused olid 69,6 MHz ja 100,2 MHz.
Mõni aeg hiljem kolis Raadio Tartu stuudio Tartu laululava ruumidesse. Osteti ka võimsam saatja, mis paigutati Soinaste telemasti otsa, 175 meetri kõrgusele. Leviala kattis seejärel enam kui veerandi Eesti territooriumist, ulatudes Paidest Võruni ja Peipsi järvest Võrtsjärveni.
Raadio Tartu programmidirektor Madis Ligi ütles 1996. aasta sügisel, et ettevõte plaanib veel samal aastal panna tööle saatja Ardus ja vahetada välja ühe Tartu saatja USA-st tellitud uue saatja vastu. Eesmärk oli võimaldada autojuhtidel jääda kogu Tartu–Tallinna sõidu vältel Raadio Tartu kuulajaks, samas ei soovitud siiski saada üle-eestiliseks raadiojaamaks. Raadio Tartul oli sel ajal 16 palgalist töötajat ja saateid aitas teha poolsada inimest. Raadiojaam oli eetris 24 tundi ööpäevas. Pikemaid uudistesaateid osteti Eesti Raadiolt, õhtuti läksid eetrisse saksa-, inglis- ja soomekeelsed Yleisradio uudised. Põltsamaa kirikutorni paigutatud saatjast läks eetrisse Raadio Tartu tütarjaam VALI-raadio, mis kandis osa saatepäevast üle Raadio Tartu saateid.
Aastate jooksul sai Raadio Tartust alguse mitmete tuntud raadio- ja teleajakirjanike karjäär. Raadio Tartus töötasid või tegid sellele kaastööd Vello Lään, Lembitu Kuuse, Madis Ligi, Janek Luts, Hillar Palamets, Erkki Kõlu, Urmas Kolsar, Alari Kivisaar, Erlend Aav, Rauno Märks, Marko Kiljak, Ervin Hurt, Mike Sun, Cool D, Veiko Värv, Illari Lään, Onu Bella, Thomas Kiilaspää, Sven Sulp, Sten Teppan, Rainer Helgand, Ago Pärtelpoeg, Urmas Aunin, Elektra (Ilomai Küttim), Toomas Puna, Arp Müller, Lauri Varik, Hando Sinisalu, Taimo Kolsar, Peeter Rehemaa, Krister Paris, Kalle Hein, Lauri Hermann, Raul Rooma, Janek Salme, Sven Mällo, Vambola Paavo, Andres Aljaste, Tiit Kambek, Valdo Jahilo, Kätlin Narusk, Margot Mängel, Jaanika Mölder, Tormi Kevvai, Mirko Ojakivi, Jaan Olmaru, Rauno Veri, Üllar Kärt, Andres Must, Anu Sarv, Urmas Loit, Tarmu Kurm, Olle Kask, Peeter Jõgioja, Oliver Helm, Sven Sumberg, Vahur Kollom, Andres Laisk, Anu Haamer, Epp Laugaste, Heleri Leppik, Jaak Madismäe, Kertu Tampere, Kristiina Reidolv, Mart Normet, Olev Ulp, Piret Toomet, Tiina Joosu, Tiiu Kaerma, Toomas Jüriado, Toomas Kelt, Ulla Länts, Angelika Shegedin jt.
Aastal 2000 sai ettevõtte uueks omanikuks AS Eesti Meedia. 2003. aasta sügisel ühendati Eesti Meedia kontsernile kuulunud Raadio Tartu Kuku Raadioga. Raadio Tartu viimane eetripäev oli 29. september 2003, viimasena kõlas sama laul, millega alustati: Simply Redi "Something Got Me Started".
Hohenzollernid
pisi|Hohenzollernite vapp pisi|Preisi kuningas ja Saksa keiser [[Wilhelm II 1890. aastatel]] Hohenzollernid on dünastia, mis valitses:
Hohenzollernite dünastia sai nime Zollerni maakonnas asuva Hohenzollerni kindluse järgi. Hohenzollernite tõus Saksamaa võimsaimate dünastiate hulka algas 1415. aastal, kui Saksa-Rooma keiser Sigismund andis neile Brandenburgi kuurvürstiriigi.
Hohenzollerni dünastiast Brandenburgi markkrahvid ja kuurvürstid
pisi|Brandenburgi markkrahv ja kuurvürst [[Friedrich Wilhelm III]] pisi|Brandenburgi kuurvürst [[Albrecht von Hohenzollern, endine Saksa ordu kõrgmeister]]
Hohenzollernite dünastia sugupuu
thumb|center|700px|Hohenzollernite dünastia sugupuu
Tamme mõis
Tamme mõis oli mitme Eesti mõisa nimi:
Anton Üksti
Anton Üksti (23. juuni 1888 Pöide kihelkond – 24. aprill 1942 Sevurallag, Sosva, Sverdlovski oblast) oli eesti pedagoog.
19. detsembrist 1918 oli ta Haapsalu Poeglaste Gümnaasiumi direktor, 1919. aastast Haapsalu linnavolikogu, linnavolinik.
Ta oli 1936–1940 Õpetajate Koja nõukogu liige ning 1934. aastal riigivanema ja Riigikogu valimiste Lääne-Saare ringkonnakomitee liige.
Juuniküüditamisega 14. juunil 1941 arreteeris NKVD ta ja küüditas Siberisse. Surmaotsus.
Lihula valla lipp
thumb|Lihula valla lipp Lihula valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Lihula valla lipp.
13. mail 1999 otsustati senise Lihula linna ja senise Lihula valla baasil luua uus omavalitsusüksus Lihula vald. Lihula valla sümboolikana jäeti muutmatul kujul kasutusele Lihula linna vapp ja lipp.
Lipp kinnitati 30. juulil 1996.
Lipu autor on Tõnu Kukk.
Lipu kirjeldus
Lihula valla lipp on jaotatud müürihambuliselt kaheks võrdseks horisontaalseks väljaks. Lipu ülemine pool on punane, alumine valge. Valge pool algab müürihambaga. Iga hamba pikkus on 1/9 lipu pikkusest, laius 1/7 lipu laiusest.
Lipu normaalsuurus on 105×165 cm, laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ühikut.
Seinalipu varda pikkus on ligikaudu kolm korda suurem lipu laiusest ja lipumasti kõrgus on ligikaudu kuus korda suurem lipu laiusest.
Põhjendus
Lipuvärvid viitavad Läänemaale, Liivi ordule ja tsistertslastele. Müürihambuline jaotus tähistab kaitsefunktsiooni ja osutab sellisena eestlaste muistsele maalinnale ning hilisemale piiskopi- ja ordulinnusele.
Lipu heiskamine ja kasutamine
1) Lihula valla lipp heisatakse alaliselt Lihula valla ametiasutuse hoonel.
2) Valla lippu võib heisata:
3) Koos teiste lippudega heisates paigutatakse Lihula valla lipp lipurivi tagant vaadatuna järgmiselt:
4) Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp hävitatakse sündsal viisil.
Georg von Grünewaldt
pisi|Georg von Grünewaldt Johann Georg Ernst von Grünewaldt (11. aprill (vkj 30. märts) 1835 Koigi mõis – 23. märts (vkj. 10. märts) 1901) oli baltisaksa poliitik.
Johann Georg Ernst von Grünewaldt sündis Koigi, Prandi ja Laimetsa mõisniku Otto Magnus von Grünewaldti ja Mathilde Ottilia Helene Antoinette von Wulffi pojana.
Grünewaldt sai 1882. aastal Järvamaa kreisisaadikuks, aastail 1892–1893 Eestimaa rüütelkonna peamees ja 1889–1901 oli ta Eestimaa rüütelkonna maanõunik.
Perekond
Johann Georg Ernst von Grünewaldt abiellus 1862. aastal oma onutütre Elsbeth von Grünewaldtiga, Elsbethi isa oli Esna mõisa omanik ja Ernsti isa vend Alexander von Grünewaldt (1805–1886). Elsbethi ema oli paruness Pauline von Ungern-Sternberg. Abielust sündisid:
Aleksander Kwaśniewski
pisi|Kwaśniewski 1999. aastal Tallinnas Aleksander Kwaśniewski (sündinud 15. novembril 1954 Białogardis) on Poola poliitik, Poola president aastatel 1995–2005.
Ta võitis 1995. aasta presidendivalimised, kogudes teises voorus 51,7% häältest Lech Wałęsa 48,3% vastu. Ta valiti teiseks ametiajaks 2000. aastal 53,9% häältega.
Aleksander Kwaśniewski kuulub Demokraatlike Vasakpoolsete Liitu.
O
thumb|O-täht seriifideta ja seriifidega fondis O (o) on eesti tähestiku 15. täht. Ta asub tähestikus N ja P vahel.
Ferdinand Adoff
Ferdinand Gustav Adoff (24. mai 1890 Roela vald – 14. oktoober 1938 Davos) oli eesti insener ja arhitekt.
pisi|paremal|Eesti Panga Petseri osakonna hoone rajati 1929–1930. See oli suurim Eesti Panga osakonnahoone, sest sama katuse alla koondati ka mitmed teised riigi jaoks vajalikud asutused
Elulugu
Ta sündis Roela vallas Rakvere ehitusmeistri perekonnas. Ta õppis aastatel 1899–1901 Rakvere elementaarkoolis, 1901–1905 Rakvere linnakoolis ja 1905–1909 Tallinna Peetri Reaalkoolis. Aastatel 1909–1910 ja aastast 1912 õppis ta Riia Polütehnilises Instituudis, lõpetades selle aastal 1918 (sooritades õppepraktika Rakveres). Akadeemiliselt oli ta hiljem ÜS Liivika liige.
Ta töötas aastal 1915 raudbetoonehituse alal Ph. Holzmanni ehitusfirmas Petrogradis ja aastatel 1916–1918 Moskvas Makarovi ja Co ehitusfirmas.
Ta on projekteerinud mitu hoonet Rakveres (Rakvere turuhoone (pildil), Vene tänava Rakvere linnahaigla hoone). Samuti on ta olnud osaline mitme Eesti Panga hoone (Tallinna, Petseri, Rakvere) ja tuletorni (Abruka teine, Kübassaare ja Virtsu kolmas) projekteerimisel.
Kaarli rahvamaja Sõmeru vallas valmis 1922 ning võis nime saada samas vallas asuva Kaarli küla järgi, sest kunagi eraldi seisnud Kaarli vald liideti juba 1890. aastal mitme muu vallaga Sõmeru ühendvallaks, mis lühikest aega kandis veel Kaarli nime.
Aastail 1919–1933 oli ta Tallinna Tehnikumi ehituskonstruktsioonide ja raudbetooni eriala õppejõud.
Mälestuse jäädvustamine
Tema nime kannab Rakveres Turu platsi juures olev Ferdinand Gustav Adoffi tänav.
Makalu
Makalu on mägi Aasias Himaalajas, maailma kõrguselt viies tipp. Ta asub Džomolungmast 19 km kagus Nepali ja Hiina piiril.
Makalu kõrgus on 8485 meetrit.
Sõudmine 1968. aasta suveolümpiamängudel
Sõudmine 1968. aasta suveolümpiamängudel Méxicos 13.–19. oktoober.
Ühepaat
Olümpiavõitja 1964: Vjatšeslav Ivanov (NSV Liit) 8.22,51. 17 võistlejat.
Paarisaeruline kahepaat
Olümpiavõitja 1964: NSV Liit (O. Tjurin, B. Dubrovski) 7.10,66. 13 paatkonda.
Roolijata kahepaat
Olümpiavõitja 1964: Kanada (G. Hungerford, R. Jackson) 7.32,94. 18 paatkonda.
Roolijaga kahepaat
Olümpiavõitja 1964: USA (E. Ferry, C. Tindlay, K. Mitchell) 8.21,33. 18 paatkonda.
Robert Korzeniowski
Robert Marek Korzeniowski (sündinud 30. juulil 1968 Lubaczówis) on Poola endine kergejõustiklane (20 km käimine ja 50 km käimine). Neljakordne olümpiavõitja (1996, 2000 ja 2004), kolmekordne maailmameister (1997, 2001 ja 2003) ja kahekordne Euroopa meister (1998 ja 2002).
Sõudmine 1968. aasta suveolümpiamängudel
Roolijaga neljapaat
Olümpiavõitja 1964: Saksamaa (P. Neuel, B. Britting, J. Werner, E. Hirschfelder, J. Oelke) 7.00,44. 13 paatkonda.
Roolijaga kaheksapaat
Olümpiavõitja 1964: USA (J. Amlong, T. Amlong, H. Budd, E. Clark, S. Cwiklinski, H. Foley, V. Knecht, W. Stowe, R. Zimonyi) 6.18,23. 12 paatkonda.
Robert Korzeniowski
Korzeniowski kuulub IAAFi kuulsuste halli.
Maailmameistrivõistlustel
pronksmedal – 50 km käimine 3:45.57 maailmameister – 50 km käimine 3:44.46 maailmameister – 50 km käimine 3:42.8 maailmameister – 50 km käimine 3:36.03; maailmarekord
Sisemaailmameistrivõistlustel
hõbemedal – 5000 m käimine 18.35,91
Maailmakarikavõistlustel
hõbemedal – 20 km käimine 1:19.02
Euroopa meistrivõistlustel
Euroopa meister – 50 km käimine 3:43.51 Euroopa meister – 50 km käimine 3:36.39
So Boic A. P. I.
So Boic A. P. I. oli Võrust pärit eesti punkansambel aastatel 1993–1998.
Apostel
Apostel (vanakreeka keelest ἀπόστολος apostolos on aramea sõna שליח šaliah tõlge, mis lähtub verbist "(volitusega) läkitama") ja tähendab "isikut, kes on saadetud" – saadikut või esindajat. Uues Testamendis on seda kasutatud peamiselt Jeesuse kaheteistkümne jüngri, Pauluse ja teiste kristlaste kohta, kes olid kaasatud kuulutustöösse.
Algkristluses 1. sajandil on apostel ristiusu kuulutaja ja õpetaja ning koguduste korraldaja, keda Jeesus oli ise õpetanud või kes olid õpetuse saanud Jeesuse õpilastelt. Iga apostel on jünger, aga mitte iga jünger ei ole apostel. Apostlid kitsamas tähenduses on ülestõusnud Jeesuse tunnistajad.
Varakatoolsuses nimetati apostliteks misjonäre, kes kuulutasid kogudusest kogudusse rännates ristiusku. Hiljem tunnistas kirik apostliteks ainult Jeesuse 12 õpilast (jüngrit) ja Pauluse. Tähtsaimad apostlid on Peetrus, Paulus, Jaakobus ja Johannes.
Apostlid Uues Testamendis
Uues Testamendis on apostel Kristuse täieõiguslik saadik, kellele Issand on peale Jumalariigi ja Jeesuse surnuist ülestõusmise kuulutamise usaldanud veel ühe erilise ameti. Uue Testamendi järgi on apostel rohkem kui tavaline õpetaja ja kuulutaja: ta on Kristuse poolt kutsutud ja seatud esindama Jumala riiki. Uues Testamendis on sõna apostel kasutatud peamiselt Jeesuse kaheteistkümne jüngri, Pauluse ja teiste kristlaste kohta, kes olid kaasatud kuulutustöösse. Jeesus valis kaksteist apostlit kaastöölisteks, jutlustajateks ja tervekstegijateks. Pärast ülestõusmist käskis Jeesus neil minna ja kuulutada kogu maailmale, mida nad olid tema kohta teada saanud. Kui jüngrid otsisid apostlit, et asendada Juudas Iskariot,, ütles Peetrus neile, et nad peavad valima kellegi, kes oli olnud koos Jeesusega tema tegevuse algusest peale ja kes oli näinud teda pärast seda, kui ta tõusis surnuist üles. Paulus väitis, et ta on apostel, sest ta uskus, et tema kogemus Damaskuse teel polnud pelgalt nägemus, vaid kohtumine elusa Jeesusega. Jeesus oli valinud tema kui oma erilise saadiku, kelle eriülesandeks oli tema sõnumi kuulutamine paganaile üle maailma.
Uues Testamendis kasutatakse sõna "apostel" mitme isiku kohta.
Apostlite valimine
Kui Jeesus valis kaksteist meest oma apostliteks, siis ei teinud ta neid tavalisteks käskjalgadeks või kulleriteks, kelle ülesanne on ametlikult sõnumit kuulutada. Jeesus tegi neist kaheteistkümnest oma õiguslikud ja isiklikud esindajad. Jeesuse messiaanliku sõnumi sisuks oli Jumalariigi kuulutamine ja kurja võimust võitusaamine. Selle ülesande täitmisest osavõttu tahtis Jeesus oma apostlitele võimaldada. Ta ütleb selge sõnaga, mil määral peavad apostlid tema esindajad olema: "Kes teid vastu võtab, võtab vastu minu, ja kes minu vastu võtab, võtab vastu minu Läkitaja" (Mt 10:40). "Kes teid kuulda võtab, see võtab kuulda mind, kes teid kõrvale lükkab, see lükkab kõrvale minu, kes aga minu kõrvale lükkab, see lükkab kõrvale mu Läkitaja" (Lk 10:16). Nii saab nimetus “apostel” kristliku kuulutuse kandjaid tähistavaks spetsiifiliselt kristlikuks mõisteks. Apostlite valimisel pidi Jeesuse jaoks olema sügav religioosne tähendus, sest Luukas täiendab jutustust tähelepanekuga: "Jeesus läks mäele palvetama ja veetis kogu öö Jumalat paludes" (Lk 6:12). Luukas on juba mitu korda Jeesuse palvetamist esile tõstnud: “Päeva hakus Jeesus väljus ning läks tühja paika,” (Lk 4:42) ja: "Temal oli aga viisiks minna tühja paika ja seal palvetada" (Lk 5:16). Siin kasutatud väljendid sisaldavad üsnagi erilist rõhuasetust. Väljend "öö läbi valvama" esineb ainult siin, enne apostlite valimist. Sel ööl tõi Jeesus oma tegemised Isa ette ja pidas temaga kahekõnet. Jumal–Isa oli see, kes valitavad lõplikult kindlaks määras. Jeesus kutsus jüngreid enda järel käima; ta valis nende seast välja kaksteist ja tegi nad apostliteks – ajutiselt oma avaliku õpetustegevuse ajaks, lõplikult pärast oma ülestõusmist.
Kaksteist apostlit
Arv kaksteist ei ole juhuslik. See vastab Iisraeli poegade arvule, kes panid aluse väljavalitud jumalarahvale. Apostlitena pidid need kaksteist esindama Messiat ja kaheteistkümnekesi esindasid nad uut Iisraeli. See ainulaadne funktsioon oli ainult neil kaheteistkümnel. Nad olid alati Jeesuse juures, tema avaliku tegevuse algusest kuni tema surmani. Nad kuulsid kõiki rahvale lausutud õpetussõnu, Jeesus õpetas neid erilisel kombel, nad olid tema kannatuse, surma ja ülestõusmise tunnistajad. Nende meeste tunnistustel pidi põhinema kiriku usk. See ülesanne andis kaheteistkümnele ainulaadse ja erakordse tähenduse ja seepärast oli viimase mehe surm kaheteistkümnest kiriku ja ilmutuse ajaloos oluliseks momendiks. Aga apostli ülesanne jäi alles, kuigi nimetus 'apostel' piirdub nende kaheteistkümnega. Apostellik volitus Kristust silme ees hoida kandus edasi ja see jätkub apostlite järglastest kuni Issanda taastulekuni.
Jeesuse seatud kaheteistkümne apostli nimekiri esineb Uues Testamendis neli korda (Mt 10:2-4; Mk 3:16-19; Lk 6:14-16; Ap 1:13) ja selle võib jagada kolmeks neljast apostlist koosnevaks rühmaks. Iga rühma esimene nimi on sama, samad on ka ülejäänud kolme nimed, kuid nad pole täpselt samas järjestuses. Esimesteks apostliteks olid kaks vendade paari. Seda, et Peetrus on loetelus alati esimesel kohal ja reetur Juudas viimasel, on kerge mõista. Oma juhirolli eest võlgneb Peetrus tänu otseselt Kristuse Tahtele. Jeesus ise andis talle nime Kephas – Kalju. Uus nimi tähistab nime kandja ülesannet: apostel Siimon peab olema see kalju, millele Jeesus rajab oma kiriku.
Kaheteistkümnes apostel
Kui Juudas Iskariot oli Jeesuse ära andnud ning end üles poonud, jäi apostleid järele üksteist. Apostlite tegude raamatu (1:23–26) loos avaldub konkurents kahe seltskonna vahel. Luuka jutustuse järgi tõmmati liisku kahe esinduskandidaadi vahel. Valida tuli Jeesuse sugulase Joosep Barsabase (hüüdnimega Justus) ja Jeesuse õpilase Mattiase vahel. Liisk langes Mattiasele.
Apostlid pühal õhtusöömaajal
Apostlid viibisid ka pühal õhtusöömaajal. Kõik peale Juudas Iskarioti nägid Kristuse taevaminekut ja olid koos, kui Püha Vaim nelipühapäeval nende peale laskus. Apostleid kujutavatel maalidel on tavaliselt kaksteist apostlit (kuus kummalgi pool Jeesust), kuigi pärast püha Pauluse ristiusku pöördumist oli neid kuni püha Jaakobuse märtrisurmani kolmteist. Sümmeetria säilitamiseks jäetakse Mattias tavaliselt välja.
Teised apostlid
Paulus nimetab end apostliks (näiteks Pauluse kiri roomlastele ja teised kirjad). Paulus oli algul variserist juut, kes kiusas algul kristlasi taga, kuid kujunes seejärel üheks kõige mõjukamaks misjonäriks kogu kristliku ajaloo vältel. Ta nimetas end "paganate apostliks" ja kuigi ta jutlustas peamiselt mittejuutidele, avaldas tema sõnum sügavat mõju isegi juutidele varakristluse alguses.
Ilmar Ibragimov
Ilmar Ibragimov (sündinud 20. veebruaril 1973) on Eesti kodanik, kes kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel üksikkandidaadina. Ta kogus 20 häält ehk alla 0,1% 2. valimisringkonnas antud häältest. Sellest ei piisanud Riigikokku pääsemiseks. Ta kandideeris ka 2015. aasta Riigikogu valimistel ning sai valimisringkonnas nr 2 26 häält ning valituks ei osutunud.
Ta on alates 2011. aastast Keskerakonna liige.
Ain-Elmar Kaasik
pisi|Ain-Elmar Kaasik esinemas vikipedistidele Teaduste Akadeemia hoones Foto: Ave Maria Mõistlik, 21. mai 2014 pisi|Ain-Elmar Kaasik, 2009 Ain-Elmar Kaasik (sündinud 2. augustil 1934 Tallinnas) on eesti arstiteadlane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1993).
Elukäik
Ain-Elmar Kaasik on sündinud Tallinnas haridusametniku peres. Ta lõpetas 1953. aastal Tallinna 10. Keskkooli ning 1959. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Pärast aspirantuuriaastaid kaitses ta 1967. aastal meditsiinikandidaadi väitekirja. 1972. aastal omandas Ain-Elmar Kaasik meditsiinidoktori kraadi töö eest "Peaaju ekstratsellulaarne atsidoos ja selle patofüsioloogiline tähendus (eksperimentaalne ja kliinilis-biokeemiline uurimus)", mis valmis Tartus ja Lundis.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Ain-Elmar Kaasik 1993. aastal neuroloogia alal, kuulub akadeemia bioloogia, geoloogia ja keemia osakonda, aastatel 2004–2009 oli ta Akadeemia asepresident.
Teadustöö
Õpingute ajal alustatud teadusuuringud jätkusid ka töötades neurokirurgina. Tema peamised uurimis-valdkonnad on olnud vereringe ja ainevahetuse patoloogia akuutsete ajukahjustuste korral, peaaju vaskulaarne patoloogia, närvihaiguste levik, diagnoosimine ja ravi, intensiivravi probleemid. Ain-Elmar Kaasik on end täiendanud Moskva N.N. Burdenko nimelises neuroloogia instituudis ja Lundi ülikooli neuroloogia kliiniku aju-uurimise laboratooriumis, ta on opereerinud enamikus neurokirurgia valdkondades, osaledes ligikaudu 3000 neurokirurgilisel operatsioonil.
Ta on töötanud külalisprofessorina Pennsylvania Ülikooli neuroloogiakliinikus ning külalislektorina Uppsala, Kopenhaageni ja Kuopio Ülikoolis, aga ka Ameerika Kirurgide Kolledži Montana-Wyomingi osakonna korraldatud arstide täienduskursustel. Ain-Elmar Kaasiku publikatsioonide nimekirjas on üle 500 viite, neist kolm monograafiat (kaasautorsuses) ja ~ 280 täismahulist teadusartiklit ning talle kuulub autoritunnistus leiutisele "Parkinsoni tõve ravimeetod". Tema juhendamisel on kaitstud 16 doktori- ja meditsiinikandidaadi väitekirja.
Teadusadministratiivne tegevus
Ain-Elmar Kaasik on läbi aastakümnete osalenud arvukate kodu- ja välismaiste teadus- ja erialaseltside tegevuses. Ta on Skandinaavia Neurokirurgide Ühingu korrespondentliige, Ameerika Neuroloogia Akadeemia, (Briti) Kuningliku Meditsiiniseltsi, Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia liige, Poola Meditsiiniakadeemia välisliige. Ta on kuulunud erinevatesse üleriigilise tähtsusega kogudesse, sh Eesti Teadus- ja Arendusnõukogu (1998–2001), riigi teaduspreemiate komisjon (1996–2004), SA Eesti Teadusfond, juhtinud nõukogu esimehena Eesti Koostöö Kogu. Ain-Elmar Kaasik oli riikliku programmi "Eestikeelsete kõrgkooliõpikute koostamine ja väljaandmine" juhtkomitee liige ning Vabariigi Valitsuse juures tegutseva säästva arengu komisjoni liige.
Isiklikku
Ain-Elmar Kaasik harrastusteks on olnud suusatamine, jalgrattasõit ja pikamaajooks. Tervisliku mõtteviisiga on ta olnud inspireerivaks eeskujuks nii oma õpilastele kui ka kolleegidele ja kaaslastele teadusvallas ning mujalgi.
Paula Palmeos
Paula Palmeos (varem Pauline Palmeos; 18. november 1911 Vastemõisa vald – 23. detsember 1990 Tartu) oli eesti keeleteadlane (täpsemalt fennougrist) ja tõlkija.
1939. aastal lõpetas Palmeos Tartu Ülikooli cum laude filoloogiamagistrina. 1936–1937 õppis ta stipendiaadina Ungaris ja 1937 õpetas Ungari Kuninglikus Péter Pázmány Ülikoolis eesti keelt. 1949 reatesteeriti tema magistrikraad (väitekiri "Esimese silbi vokaalid läänemeresoome (eesti ja soome) ja ungari keeles") filoloogiakandidaadi kraadina. Ta kuulus ka naiskorporatsiooni Filiae Patriae.
1944–1989 töötas Palmeos õppejõuna Tartu Riiklikus Ülikoolis. 1956. aastast oli ta dotsent. Peamiselt õpetas ta ungari ja soome keelt, kuid luges kursusi ka eesti murretest ja sõnavarast, soome-ugri keeleteadusest (sh karjala ja vepsa keelest, ungari keele ajaloolisest grammatikast).
Peaaegu igal aastal käis Paula Palmeos koos üliõpilastega ekspeditsioonidel, kogumas materjali soome-ugri keelte, eelkõige karjala keele Tveri ja Valdai murraku kohta. 1962. aastal avaldas ta ka monograafia "Karjala Valdai murrak". Samuti on Palmeose sulest pärit mitu soome keele õpikut, uurimusi karjala ja vepsa keelest, eesti keele sõnavara koostisest ja päritolust.
Paula Palmeose õpilaste hulka kuulusid luuletaja Ellen Niit ja filoloog Valmen Hallap.
Palmeos oli mitme rahvusvahelise teadusseltsi välisliige.
Isiklikku
Paula Palmeos oli Eesti põllumajandustegelase ja poliitiku Tõnis Kindi ristitütar.
Lena Nyman
Anna Lena Elisabet Nyman (23. mai 1944 Stockholm – 4. veebruar 2011) oli rootsi teatri- ja filminäitleja.
Lena Nyman mängis Vilgot Sjömani 1967. aastal valminud mängufilmis "Olen uudishimulik – kollane" ning selle järjes "Olen uudishimulik – sinine" (1968). Esimese filmi eest sai ta 1968. aastal Rootsi filmiauhinna, näitleja Kuldpõrnika.
Aastast 1969 töötas ta Stockholmi Kuninglikus teatris.
Aastal 1978 mängis Nyman koos Ingrid Bergmani ja Liv Ullmanniga filmis "Sügissonaat" (lavastaja Ingmar Bergman).
Samuti on ta mänginud Astrid Lindgreni jutustuse ainetel valminud filmides "Hulkur Rasmus" (1955) ja "Röövlitütar Ronja" (lavastaja Tage Danielsson, 1984).
Edithi rolli eest filmis "Kuidas teha puudlit" (2005) oli Lena Nyman esitatud Rootsi filmiauhinnale Kuldpõrnikas.
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria
thumb|200px|BBVA hoone [[Bilbaos]]
thumb|BBVA hoone [[Madridis]]
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A. (BBVA) on rohkem kui 40 riigis tegutsev Hispaania pank.
Panga tähtsamad tegutsemiskohad on Hispaania, Ladina-Ameerika, Itaalia ja Portugal. Pank alustas tegevust 1999. aastal Banco Bilbao Vizcaya ja Argentaria panga liitumisel. Peakorter asub Bilbaos. Pangal on ligi 91 000 töötajat.
BBVA on noteeritud Madridi väärtpaberibörsil ja kuulub indeksisse IBEX 35.
BBVA oli Hispaania jalgpalli meistriliiga (Primera División) peasponsor aastail 2008–2016.
Populatsioonigeneetika
Populatsioonigeneetika on geneetika haru, mis uurib geenide ja nende alleelide sageduste jaotust ja muutumist populatsioonides nelja põhilise evolutsioonimehhanismi tagajärjel: looduslik valik, geenitriiv, geenisiire ja mutatsioon. Võetakse arvesse ka rekombinatsioon, alampopulatsioonide (deemide) teke ja populatsioonistruktuur. Selle abil üritatakse seletada ka kohastumist ja liikide teket. Populatsioonigeneetikas leiavad laialdast rakendust mitmed statistilised uurimismeetodid ja valemid. Populatsioonigeneetika oli üheks alustalaks sünteetilise evolutsiooniteooria tekkele, mille loojateks olid Sewall Wright, J. B. S. Haldane ja R. A. Fisher.
Algselt koosnes populatsioonigeneetika suures osas matemaatikast, kuid tänapäeval sisaldab see ka teoreetilist mõtlemist, laboritööd ja proovide kogumist.
Põhimõtted
pisi|vasakul|Biston betularia f. typica on [[kase-kedrikvaksiku valgekehaline vorm]] pisi|Biston betularia f. carbonaria on mustakehaline [[kase-kedrikvaksiku vorm]] Populatsioonigeneetika on teadusharu, mis uurib alleelide sagedusi ja vastastikmõju populatsioonides. Seksuaalselt paljunev populatsioon on rühm organisme, milles iga paar suudab anda järglasi. See eeldab, et kõik liikmed kuuluvad samasse liiki ja elavad üksteise lähedal. Näiteks loetakse üheks populatsiooniks ühes isoleeritud metsas elutsevad samast liigist kase-kedrikvaksikud. Selles populatsioonis olev geen võib esineda mitmes vormis, mis põhjustab erinevuse populatsiooni fenotüüpide vahel. Kase-kedrikvaksiku värvuse eest vastutavad kaks alleeli: must ja valge. Kõik geeni alleelivariandid moodustavad antud populatsiooni geenifondi. Alleelisageduste muutumist populatsioonis võib nimetada mikroevolutsiooniks. Näiteks alleel, mis määrab musta värvuse, muutub tavalisemaks.
Hardy-Weinbergi seadus
pisi|Kahe [[alleeli sagedused Hardy–Weinbergi järgi: horisontaalne telg on alleelide p ja q sagedused ja vertikaalne telg näitab genotüübisagedusi. Iga joon tähistab üht võimalikku genotüüpi]] Looduslik valik tingib evolutsiooni ainult juhul, kui populatsioonis on piisavalt geneetilist variatsiooni. Enne, kui Mendel tegi oma avastused geneetilise pärandumise kohta, oli üheks levinumaks hüpoteesiks segunev pärandumine. Probleemiks oli geneetilise variatsiooni kiire kadumine ajas, mis muudab evolutsiooni loodusliku valiku mõjul ebatõenäoliseks. Hardy-Weinbergi seadus (H-W seadus) seletab, kuidas säilib variatsioon Mendeli seadusi järgivas populatsioonis. H-W seaduse kohaselt püsivad alleelisagedused (geneetiline variatsioon) populatsioonis muutumatuna, kui puuduvad valiku, mutatsioonide, rännete ja geenitriivi mõjud. Hardy-Weinbergi "tasakaal" viitab sellele alleelisageduste stabiilsusele ajas.
Teine osa H-W seaduses puudutab ühe generatsiooni vaba paaritumist. Sel juhul on alleelisageduste põhjal võimalik ennustada genotüüpide sagedusi. Lihtsaim variant on üksik lookus kahe alleeliga. Dominantset alleeli tähistatakse tähega A ja retsessiivset tähega a ning nende sagedused on vastavalt p ja q.
Sagedus(A) = p;
Sagedus(a) = q;
p + q = 1.
Kui populatsioon on H-W tasakaalus, siis:
AA homosügootide sagedus populatsioonis oleks sagedus(AA) = p2
Aa heterosügootide sagedus populatsioonis oleks sagedus(Aa) = 2pq
aa homosügootide sagedus populatsioonis oleks sagedus(aa) = q2
Looduslik valik
pisi|360px|Loodusliku valiku näide mutatsioonide abil Looduslik valik on fakt, mille kohaselt mõni omadus muudab organismi ellujäämise ja paljunemise tõenäolisemaks. Populatsioonigeneetika kirjeldab kohasust kui tõenäosust ellu jääda ja järglasi anda. Kohasus antakse tavaliselt valemiga
w=1+s , kus s on valiku koefitsient. Looduslik valik mõjub fenotüüpidele ja koos sellega ka alleelide sagedustele. Kohasemad alleelid muutuvad sagedasemaks, sest neil on järglaste saamiseks mingi eelis. Sel viisil muudab looduslik valik kohasuste erinevused alleelisageduste muutuseks järgnevates generatsioonides.
Enne populatsioonigeneetika ilmumist oldi skeptilised selle suhtes, et kohasuste väikesed erinevused võiksid viia suuremate muutusteni evolutsioonis.
Populatsioonigeneetika lahendab selle, võrreldes valikut geenitriiviga. Looduslik valik on tugevam, kui s on suurem kui 1 jagatud efektiivse populatsiooni suurusega.
s>1/N_e
Geenitriiv
Geenitriiv on alleelisageduste juhuslik muutus populatsioonis. Järglaste alleelid moodustuvad juhuslikult vanemate alleelide seast. Geenitriiv võib viia mõne geenivariandi täieliku kadumiseni ja sellega vähendada liigisisest variatsiooni. Vastupidi looduslikule valikule, mis teeb mõned geeniteisendid enam või vähem levinuks vastavalt nende paljunemise edukusele, ei sõltu geenitriiv keskkonna ega kohanemise survest ja võib anda paljunemise seisukohast kasulikke, neutraalseid või kahjulikke tulemusi.
Geenitriiv mõjub intensiivsemalt vähem esindatud alleelidele kui sagedasematele. Teadlased vaidlevad selle üle, kumb on evolutsioonis olulisem, kas geenitriiv või looduslik valik. Ronald Fisher oli seisukohal, et geenitriiv mängib ainult väikest rolli evolutsioonis, ja see vaade jäi domineerivaks mitmekümneks aastaks. 1968. aastal võttis Motoo Kimura uuesti teema üles oma neutraalse molekulaarevolutsiooniteooriaga, mis väidab, et suurem osa muutustest geneetilises materjalis on tingitud neutraalsetest mutatsioonidest ja geenitriivist. Seda on kritiseerinud John H. Gillespie ja Will Provine, kelle sõnul on looduslikul valikul aheldatud piirkondades suurem stohhastiline jõud. Geenitriivi vaatlemiseks kasutatakse populatsioonigeneetikas hargnevaid protsesse või hajumise valemit, millega kirjeldatakse muutusi alleelisagedustes. Neid lähenemisi kasutatakse tavaliselt koos Wright-Fisheri ja Morani mudelitega. Kui eeldame, et geenitriiv on ainus evolutsioonijõud, mis mõjub alleelile, siis pärast t generatsiooni on programmiga simuleeritud populatsioonides alleelisageduste erinevus Vt p ja q on alleelide algsagedused.
Geenisiire ja -ülekanne
Geenisiire ehk geenivool on geenide vahetus populatsioonide ulatuses, mis on üldjuhul samast liigist. Näideteks sobivad migratsioon, organismide aretus või õietolm. Geenide ülekanne sisaldab hübriidorganismide teket ja horisontaalset geeniülekannet. Sisseränne võib muuta alleelisagedusi ja tuua uut geneetilist variatsiooni populatsiooni. Väljaränne seevastu võib mitmekesisust vähendada.
Reproduktsioonibarjäär
Populatsioonide laienedes tekib olukordi, kus keskkonna erinevuse tõttu hakkavad äärealadel lahknema uued liigid. Kui geenivool on piiratud mäestike, suurte veekogude või pikkade distantside tõttu, siis pika aja möödudes ei pruugi enam erinevatelt aladelt pärit isendid järglasi saada. Isegi inimese loodud ehitised, näiteks Suur Hiina müür, on pidurdanud taimede geenisiiret. Olenevalt sellest, kui kaugele on kaks liiki lahknenud viimasest ühisest eellasest, võib veel järglaste saamine olla võimalik – hobusemära ja eeslitäku paaritamisel saame muula. Sellised hübriidid on üldjuhul viljatud, kuna kahel erineval kromosoomikomplektil on suuri raskusi omavahelise paardumisega meioosis. Sel juhul võivad lähedasemad liigid omavahel tihti paarduda, aga hübriidid satuvad ebasoodsa valiku alla ja nad kaovad evolutsiooniga. Kuigi vahel moodustub ka edukaid hübriide, on nende omadused kas segu vanemate tunnustest või on neil täiesti uus fenotüüp. Hübridiseerumise olulisus uute loomaliikide tekkel pole veel selge, aga on teada juhtumeid mitmesuguste loomade kohta. Eriti hästi uuritud liik on hall puukonn. Taimedel on hübridisatsioonil liigi tekkes oluline koht, sest taimed taluvad polüploidiat (rohkem kui kaks kromosoomi koopiat) paremini kui loomad. Polüploidia on hübriidides oluline, sest lubab kahel erineval kromosoomikomplektil paarduda meioosis identse partneriga. Polüploidsetel organismidel on ka rohkem geneetilist mitmekesisust, mis vähendab lähisugulaste paardumisel (inbriiding) tekkivat survet väikestes populatsioonides.
Horisontaalne geeniülekanne
Horisontaalne geeniülekanne on geneetilise materjali kandumine ühest organismist teise, kes ei ole esimese järglane. Kõige sagedamini võib seda näha bakteritel. Meditsiinis tähendab see antibiootikumiresistentsuse levikut. Kui ühel liigil on tekkinud resistentsus, levib see kiiresti erinevate bakteriliikide vahel. Horisontaalne geeniülekanne võib toimuda bakterist eukarüooti, näiteks pagaripärmi Saccharomyces cerevisiae ja adzuki oapõrnika Callosobruchus chinensis vahel. Üks näide mahukamast ülekandest on partenogeneesi abil paljunevad lestalised bdelloid rotifers, kes võisid saada hulga geene bakteritelt, seentelt ja taimedelt. Viirused suudavad ka DNA-d kanda organismide vahel, mis lubab geenide ülekannet bioloogiliste domeenide vahel. Suured ülekanded võisid toimuda ka eukarüootse ja prokarüootse raku eellastes, kui tekkisid rakuorganellid kloroplast ja mitokonder.
Mutatsioon
Mutatsioon on parim allikas geneetilise mitmekesisuse jaoks uute alleelide näol. Sellel võib olla erinevaid tagajärgi: ei oma mingit mõju, muudab geeni produkti või geen lakkab toimimast. Puuviljakärbse Drosophila melanogaster näitel on märgatud: kui mutatsioon mõjutab valku kodeerivat geeni, siis see on 70% tõenäosusega kahjulik, ülejäänud juhtudel ei muuda midagi või on kohasusele vähesel määral kasulik. Mutatsioonid võivad olla osalised suurte DNA lõikude kordistumisel (duplikatsioon), tavaliselt geneetilise rekombinatsiooni teel. Need duplikatsioonid (kümneid kuni sadu geenikoopiaid loomagenoomides miljoni aasta kohta) on suur osa toormaterjalist, millest arenevad uued geenid. Uusi geene tekib mitmel moel: tavaliselt läbi duplikatsiooni ja ühe korduse muteerumise tõttu. Teiseks variandiks on erinevate geenide osade rekombineerimine, millega saadakse uus kombinatsioon koos uue funktsiooniga. Siin toimivad valgu domeenid nagu moodulid, millel on oma funktsioon ja mida saab kokku segada, et luua uusi geene uute valkude jaoks, millel on uusi omadusi. Inimese silm kasutab nelja geeni, et luua valgustundlik struktuur, kolm värvuste eristamiseks ja üks hämaras valguses kujundite tuvastamiseks. Kõik neli pärinevad ühisest eellasgeenist. Veel üheks eeliseks duplikaatsete geenide (või isegi terve genoomi) juures on suurem kõdusus (redundancy). See lubab ühel geenil leida uus funktsioon, samas kui teine teenib algset eesmärki. Teist tüüpi mutatsioonid tekitavad aeg-ajalt uusi geene sinna, kus varem oli mittekodeeriv DNA. Mutatsioonid, mis viivad geeni funktsiooni kadumisele, on oluliselt sagedasemad kui need, mis loovad uue täielikult funktsioneeriva geeni. Üldjuhul langevad funktsiooni kadumisega seotud mutatsioonid negatiivse valiku alla, aga kui valik on piisavalt nõrk ja taolist mutatsiooni juhtub piisavalt tihti, siis võib see evolutsiooni kulgu muuta. Näiteks kipuvad evolutsiooni käigus kaduma minema need pigmendid, mis ei ole enam kasulikud, kui loomad on koopapimedusse elama asunud. Kui puudub valik funktsiooni kadumise suunas, siis kiirus, millega funktsiooni kadu tekib, sõltub rohkem mutatsioonikiirusest kui efektiivsest populatsiooni suurusest.
Mutatsioonikiiruste erinevused
Mutatsioonide kahjulike mõjude tõttu rakkudele on organismidel välja arenenud sellised mehhanismid nagu DNA reparatsioon (parandus), et kõrvaldada või parandada mutatsioone. Seega on optimaalne muteerumise kiirus tasakaal kõrge muteerumiskiiruse hinna ja kaitsemehhanismide tööshoidmise kulu vahel. Viirused, mis kasutavad RNA-d geneetilise materjalina, muteeruvad oluliselt kiiremini (RNA kopeerimisel tehakse rohkem vigu) ning sellega üritavad viirused pidevalt areneda ja vältida peremeesorganismi immuunvastust.
Probleemid
Põhilised populatsioonigeneetika mudelid vaatlevad ainult ühte geeni lookust korraga. Praktikas on aga epistaatilised ja geeniaheldusseosed lookuste vahel ka olulised.
Epistaas
Epistaas on juhtum, kus ühe fenotüübi määrab mitu erinevat geeni. Looduslik valik ei mõjuta üksikuid lookusi, vaid fenotüüpi ning kõiki lookusi, mis selle moodustumisest osa võtsid. Praktikas on paralleelselt kaks evolutsiooniteooriat: traditsiooniline populatsioonigeneetika tegeleb genotüüpidega ja biomeetrilist teooriat rakendatakse taime- ja loomaaretuses (tegeleb fenotüüpidega). Puuduv osa on genotüüpe ja fenotüüpe ühendav kaart. Sellest hoolimata võib ette tulla olukordi, kus saame analüüsimist jätkata, justkui teaksime seda kaarti. Neil juhtudel saame eeldada, et teame genotüübi ühest vastavust fenotüübile, näiteks sirprakuline aneemia, aga on palju olukordi, kus seda teha ei saa.
Geeniaheldus
Geeniaheldus tähendab alleelide pärandumist kahes või enamas lookuses nii, et nende alleelisagedused ei vasta haplotüüpide järgi leitud sagedustele. Reaalsuses on tihti mõni alleel "ahelduse tasakaalutuses" geenidega mõnes muus lookuses, eriti need, mis asuvad lähestikku samal kromosoomil. Siin on probleem populatsioonigeneetika mudelite jaoks, mis arvestavad ühte geeni lookust korraga. Samas on võimalik loodusliku valiku mõju näha valikulise puhastuse (selective sweep) näol. Aseksuaalselt paljunevates populatsioonides võib geeniaheldus olla täielik ning on võimalik tuletada ja lahendada populatsioonigeneetilisi valemeid, mis seksuaalse paljunemise korral käituksid üsna erinevalt. Enamik mikroobe on aseksuaalsed. Mikroorganismide populatsioonigeneetika rajas vundamendi antibiootikumiresistentsuse ja eluohtlike patogeenide evolutsiooni uurimisele.
Ajalugu
Tõuaretuses katseid teinud Ameerika bioloog Sewall Wright keskendus üksteist mõjutavate geenide kombinatsioonide uurimisele ja vaatles inbriidingut väikestes, suhteliselt isoleeritud populatsioonides, millel olid geenitriivi tunnused. 1932. aastal käis Wright välja "kohasuse maastiku" põhimõtte ja ei nõustunud väitega, et geenitriiv ja inbriiding võiksid viia väikese, isoleeritud alampopulatsiooni eemale "kohasuse tipust", võimaldades looduslikul valikul suunata see mõnda teise "kohasuse tippu".
Fisheri, Haldane'i ja Wrighti tööd panid aluse populatsioonigeneetika teadusharule. See sidus loodusliku valiku Mendeli geneetikaga, mis oli esimene kriitiline samm ühtse evolutseiooni toimimise teooria loomiseks. John Maynard Smith oli Haldane'i õpilane, samas kui W. D. Hamiltonile oli tugevat mõju avaldanud Fisheri kirjutised. Ameeriklane George R. Price töötas koos mõlemaga, nii Hamiltoni kui ka Maynard Smithiga. Ameeriklasele Richard Lewontinile ja jaapanlasele Motoo Kimurale oli suureks eeskujuks Wright.
Rakendused
Populatsioonigeneetika võimaldab kogutud ja sekveneeritud DNA-st saada analüüsimeetodite abil infot, mis on kasutatav tõu- ja sordiaretuses ning populatsioonide kujunemise mudeldamisel.
Lõuna-Korea jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Lõuna-Korea jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
MM-i ühe korraldajana valiksarjast vabastatud Lõuna-Korea osaleb finaalturniiril juba kuuendat korda (sealhulgas viiendat korda järjest) ja koduseinte toetusel esineva meeskonna ootused olid mõistagi kõrgemad kui kunagi varem. Kõik varasemad viis üritust on korealastel jäänud aga vägagi mannetuks, kuna võita pole suudetud ühtegi seni peetud kohtumist.
2000 aastal koondise etteotsa asunud Hiddink oli üldse Lõuna-Korea esimene välismaalasest peatreener. Varem PSV Eindhoveni, Real Madridi ja Hollandi rahvuskoondise treenerina töötanud Hiddink tegi finaalturniiril põhipanuse kodumaal esinevatele mängijatele, jättes koosseisust välja mitu Euroopa klubides leiba teenivat pallurit. Erandiks olid vaid korealaste suurlootus, Belgia klubis RSC Anderlecht esinenud 22-aastane ründetäht Seol Ki-Hyeon ja AC Perugia klubisse kuulunud poolkaitsja Ahn Jung-Hwan.
Peatreener
Guus Hiddink
Vaata ka
Lõuna-Korea jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Lida rajoon
Halduskeskus on Lida. Teine suurem asula on Biarozaŭka, tähtsam asula on veel Pieršamajski alevik.
Rajooni suurimad jõed on Nemunas ja selle lisajõed Gauja, Žyžma ja Dzitva. Rajoonis voolab ka Narva jõgi. Rajoon asub Lida tasandikul ja Neemeni madalikul, kõrgused ulatuvad valdavalt 130–180 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht (207 meetrit) asub Lidast 8 kilomeetrit põhja pool.
2009. aasta seisuga olid elanikest 51,38% valgevenelased, 9,35% venelased, 35,28% poolakad, 1,68% ukrainlased ja 2,31% oli teistest rahvustest. 53,48% elanike emakeel oli valgevene keel, 41,75% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 30,81% elanikke, vene keelt aga 61,07%.
Sugulased (romaan)
"Sugulased" ("Rokonok") on ungari kirjaniku Zsigmond Móriczi 1932. aastal valminud romaan.
See on ungari kriitilise realismi suurteos, mis käsitleb tollaseid olulisi sotsiaalseid probleeme Ungaris – peamiselt korruptsiooni, mis põhjustas vaesust ja mandumist.
Romaani esimene versioon ilmus 1930. aastal ajalehe Pesti Napló joonealusena. Seejärel töötas Móricz teose ümber ja aastal 1932 nägi see ilmavalgust eraldi raamatuna. 1934. aastal kirjutas autor „Sugulaste” ainetel ka näidendi.
Eesti keeles on romaan ilmunud sarjas "Suuri sõnameistreid" 1961. aastal Edvin Hiedeli tõlkes.