cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ḩāfez̧
Ḩāfez̧i kogutud teosed ("Diivan") võib leida enamiku iraanlaste kodudest. Tänini õpitakse ta värsse pähe ning kasutatakse vanasõnadena. Tema elu ja luulet on ohtralt analüüsitud, kommenteeritud ja tõlgendatud. 14. sajandile järgnenud pärsiakeelset kirjandust pole keegi ulatuslikumalt mõjutanud kui tema.
Inguššia
Ajalugu
Oktoobrist 2008 juunini 2019 oli president Junus-bek Jevkurov, kes vahetas välja Murat Zjazikovi (oli ametis alates 2002. aastast).
Ḩāfez̧
Ḩāfez̧i gaseelide põhiteemad on armastus, veini ja joobumuse ülistus ning nende silmakirjalikkuse paljastamine, kes on seadnud end teiste üle kohtumõistjaks ja moraalivalvuriks.
Tema mõju iraanlaste elus võib näha ta luuletuste sagedas kasutuses pärsia klassikalises muusikas, kujutavas kunstis ja kalligraafias. Ḩāfez̧i haud Shīrāzis on Iraani arhitektuuri meistriteos, mida sageli külastatakse. Ḩāfez̧i luulet on tõlgitud, mugandatud ja jäljendatud kõigis levinumates keeltes.
Inguššia
Rahvastik
Venemaa Föderaalse Statistikateenistuse andmetel oli Inguššia 2009. aasta 1. jaanuari seisuga Venemaa tihedaimalt asustatud regioon Moskva oblasti järel, rahvastiku tihedusega 140 inimest ruutkilomeetril.
Loopealne
Seenestik
Alvarite seenestiku koosseisu määrab mulla karbonaatsus. Lisaks tavalistele niiduseentele kasvavad ka lubjalembesed liigid. Mõnda aega võivad seenevaesed olla kuivad looniidud, kus kuivuse tõttu ei saa paljud seeneliigid viljakehi moodustada. Iseloomulikud on paljud liigid limanutiliste ja punalehikuliste sugukonnast, näiteks kollane vesinutt (Hygrocybe acuteconica), hall punalehik (Entoloma lampropus), violettpunalehik (Entoloma mougeotii) ja sooneline punalehik (Entoloma cocles). Söögiseentest kasvavad tavaharmik (Clitopilus prunulus), loohebel (Hebeloma edurum) ja valge ebaheinik (Lepista saeva).
Loomastik
Spetsiifilist loomastikku pole alvaritel välja kujunenud, kuid tüüpiline on avamaastiku liikide domineerimine. Suurte loomade elu on madala taimestiku tõttu raskendatud, sest neil puuduksid varjevõimalused, ulualused jne.
Enamjaolt leidub alvaritel putukaid. Putukatest on rohkesti liblikaid. Ent isegi putukad on seal erilised, näiteks rohutirts, keda nimetatakse käristajaks (Psophus stridulus). Ta on värvilt samasugune pruunikas kui kuivanud rohukõrred. Õhku tõustes sirutab käristaja välja erkpunast värvi tagatiivad. Nii muutub muidu luitunud tooniga putukas ootamatult silmatorkavalt värviliseks. Lennu ajal tiibadega vehkides laseb käristaja kuuldavale lausa kõrvulukustava sirina. Selle järgi on ta endale nimegi saanud.
Lindudest armastavad loopealseid alasid pesitsuskohana kurvitsaliigid, näiteks kiivitaja (Vanellus vanellus), alpi risla (Calidris alpina), punajalg-tilder (Tringa totanus), kanepilind (Carduelis cannabina), kivitäks (Oenanthe oenanthe) jt. Hanelisi seal ei leidu.
Kaitse
pisi|[[Sarve loopealne Hiiumaal]] Loopealsed on prioriteetseks elupaigatüübiks Natura 2000 raames (Loodusdirektiivi I lisa elupaigatüüp *6280. Esmatähtsad on ka laiguti loopealsetel leiduvad plaatjad paepinnad *8240). Eestis leidub kolmandik kogu maailma loopealsetest, mistõttu on meil kohus tagada selle haruldase elupaigatüübi säilimine.
Eestis on loopealsete säilimise korraldamine alles lapsekingades. Rootsis on Euroopa Liidu LIFE-programmi toetusel taastatud 7000 ha kinnikasvanud looalasid ning jätkatud säilinud ning taastatud loopealsetel traditsioonilist maakasutust. Rootsis on 100% loopealsetest kaetud maahooldustoetustega. Samuti on seal suudetud teadvustada elanikkonnale alvarite suurt väärtust mitte ainult lokaalses vaid ka globaalses kontekstis. Loopealse säilimise eesmärgil soovitatakse maaomanikel ning otsustajatele teadvustada looalade rekreatiivset mõju, nende olulisust üldise bioloogilise mitmekesisuse säilitamisel ning tähtsust pärandkultuuri kandjatena. Maaomanike algatusi looalade majandamisel tuleb kõigiti soosida.
Loopealsete kaitseks on suviti alvaritel lisasööda andmine keelatud. Talvine karjatamine peab olema keelatud, kuna talvisel karjatamisel ei võimaldata taimedele piisavat puhkeperioodi, samuti suureneb niidukamara kahjustumise tõenäosus. Tänapäevased loomatõud on enamasti ka raskemad, suuremad ja nõudlikumad kui need, kes on traditsiooniliselt poollooduslikke kooslusi meie mail hooldanud. Võimalusel tasuks eelistada kohalikke või muidu vähenõudlikumaid tõuge (näiteks eesti maatõugu veis, maalammas). Veiste puhul võiks eelistada keskmise- ja väiksemakasvulisemaid lihaveisetõuge (nt aberdiin-angus, Šoti mägiveis, hereford).
Loopealsetel on keelatud väetiste ning biotsiidide kasutamine ning elukohale mittespetsiifiliste looma- ja taimeliikide sisse toomine. Eemaldada tuleb invasiivsete võõrliikide, niinimetatud musta nimekirja kuuluvad isendid. Loopealsetele võivad saatuslikuks saada niidukamarat kahjustavad tegevused (mootorsõidukitega sõitmine, isetegevuslikud lõkkeplatsid, kündmine, freesimine, metsastamine). Niidukamara ja mullapinna ulatusliku kahjustumise tagajärjel on lookoosluse säilimine või taastumine äärmiselt ebatõenäoline.
Loopealsed on väga sobilikud rekreatiivseteks tegevusteks: telkimiseks, matkamiseks-jalutamiseks, kooliekskursioonideks, kodumaa loodusrikkuste ja õiterohkete kooslustega tutvumine.
Loopealsed on kantud Loodusdirektiivi I lisasse. Eestis tegeleb alvarite kaitse ja taastamisega Pärandkoosluste Kaitse Ühing.
Hooldamine
pisi|Tänapäeval kasutatakse loopealsete hooldamisel sageli [[Šoti mägiveiseid. Osmussaar]] Liigifondi säilimise tagamiseks on ülioluline mitte ainult üksikute hästi hooldatavate lookaitsealade loomine, vaid ka näiliselt väheväärtuslikumate alade hooldamine ja taastamine. Taimestiku liigirikkusest sõltub suuresti ka teiste organismirühmade (putukate, lindude, imetajate) liigiline mitmekesisus, mistõttu on liigirikaste koosluste säilitamine äärmiselt oluline kogu ökosüsteemi funktsioneerimise tagamisel.
Loopealsete hooldamisel tuleb eelkõige silmas pidada kolme aspekti:
Inguššia
Rahvastik
Varasem elanike arv: 468 000 (2002).
Liivasoon
Liivasoon (ka Liivasoone peakraav) on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Rumba, Vastaba ja Võhma külas.
Kraavi lähe on Avaste looduskaitseala loodepiiril.
Kraav on tugevasti muudetud mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Liivasoone keskkonnaregistri kood on VEE1115800.
Ursula Le Guin
thumb|Ursula K. Le Guin Ursula Kroeber Le Guin (kasutatud on ka nimekuju LeGuin; 21. oktoober 1929 Berkeley, California – 22. jaanuar 2018 Portland, Oregon) oli ameerika kirjanik. Ta on tuntud eelkõige ulmekirjanikuna, kuid kirjutas ka romaane, luulet, lasteraamatuid ja esseistikat.
Elulugu
Ursula K. Le Guin oli antropoloog Alfred L. Kroeberi ja kirjanik Theodora Kroeberi tütar. Ta sündis ja kasvas Berkeleys Californias. Kirjandusest huvitus ta juba väga noorena ning oma esimese lühijutu, mis küll tagasi lükati, esitas ajakirjale Astounding Science Fiction 11-aastaselt.
Aastal 1951 sai ta bakalaureusekraadi Radcliffe College'ist ja 1952 magistrikraadi Columbia Ülikoolist. Hiljem õppis ta Prantsusmaal, kus tutvus ajaloolase Charles Le Guiniga. Aastal 1953 nad abiellusid ja elasid alates 1958. aastast Portlandis Oregonis. Neil sündis kolm last.
1950. aastatel hakkas ta täiskohaga kirjanikuks. Le Guini esimese kirjatööna ilmus 1959. aastal luuletus "Folksong from the Montayna Province". Kaks aastat hiljem avaldati tema lühilugu "An die Musik" (1961). Mõlema eelmainitud teose tegevus leiab aset väljamõeldud maal Orsinias. Mitmed tema lühijutustused avaldati ulmeajakirjades Amazing Stories ja Fantastic. Le Guini esimene romaan "Rocannoni maailm" ("Rocannon's World") ilmus 1966. aastal.
Le Guini ulmeteoste hulka kuuluvad "Meremaa" sari, Hainishi tsükkel ning mitmed eraldiseisvad romaanid ja lühijutustused. Le Guin saavutas kriitikute tähelepanu "Meremaa" triloogia esimese osa "Meremaa võluri" ("A Wizard of Earthsea"; 1968) ja teosega "Pimeduse pahem käsi" ("The Left Hand of Darkness"; 1969). "Meremaa" triloogiat on nimetatud Le Guini kõige paremaks kirjandustööks, samas kui kirjandusteadlane Charlotte Spivack on öelnud, et "Pimeduse pahem käsi" tõi Le Guinile tuntuse ulmekirjanikuna.
Le Guinile avaldasid tugevat mõju kultuuriantropoloogia, taoism, feminism ja Carl Jungi teosed. Ta pälvis karjääri jooksul arvukalt auhind, sh seitse Hugo auhinda, kuus Nebula auhind ja 22 Locuse auhinda.
Hannu Savola
25. septembrist 2006 kuni oma surmani ajalehe Ilta-Sanomat vastutav peatoimetaja.
Aastatel 1971–1972 läbis Savola ajalehe Helsingin Sanomat toimetajate koolituse ja töötas seejärel 1973–1976 sama ajalehe poliitikatoimetajana. Seejärel oli Savola peatoimetaja abi (1976–1978) ja toimetuse sekretär (1978–1980). Oma karjääri ajalehes Helsingin Sanomat lõpetas ta taas poliitikatoimetuses (1980–1982).
Aastatel 1982–1985 oli Hannu Savola ajakirja Suomen Kuvalehti toimetuse juhataja. Aastast 1985 töötas ta ajalehes Ilta-Sanomat, kus ta tegeles valdavalt majandusuudiste toimetamisega; 1991 sai Savolast uudistetoimetuse juhataja.
Ajalehe Ilta-Sanomat peatoimetajaks kinnitati Savola septembris 2006 pärast Antti-Pekka Pietilä lahkumist sellest ametist. Peatoimetajana jõudis ta tegutseda vaid lühikest aega, sest oli detsembrist sunnitud jääma haiguslehele.
Hannu Savola suri 13. veebruaril 2007 Helsingi Laakso haiglas.
Harilik mänd
Harilik mänd, pedajas (Pinus sylvestris) on männiliste sugukonda männi perekonda kuuluv okaspuu, kõige levinum männiliik. Ta kuulub kaheokkaliste mändide hulka (alamperekond Pinus).
Mänd talub hästi äärmuslikke kasvutingimusi, kuid on samas valgusnõudlik. Selle puitu hinnatakse heade mehaaniliste omaduste tõttu kõrgelt.
Harilik mänd on Eesti ainus looduslik männiliik ja ühtlasi levinuim puu Eesti metsades. Metsa, kus mänd on arvukaim puuliik, nimetatakse männikuks. Eesti metsamaa pindalast hõlmasid männikud 2009. aastal 719 800 hektarit.
Levila ja alamliigid
vasakul|pisi|Männimetsade levik Eestis vasakul|pisi|Hariliku männi levik maailmas Harilik mänd on levinud Euroopas ja Aasias Hispaaniast ja Šotimaa rannikult kuni Venemaa kaguosa, Ohhoota mereni (8° lp kuni 140° ip). Ta on mändidest kõige suurema levilaga: levila läänepiirist kuni idapiirini on umbes 14 000 km. Põhja-Ameerikas on männile lähedasim liik vaigumänd.
Männi levila tõmbub Lääne-Euroopas koomale. Hispaanias ja Šotimaal on säilinud üksikud asurkonnad. Iirimaal, Inglismaal, Madalmaades ja Taanis on mänd loodusest kadunud. Šotimaal, kus männikute kunagisest pindalast on säilinud napilt 1%, on välja surnud varem männikutes elanud karu, hunt, ilves, põder ja metssiga. Inglismaal suri mänd välja umbes 16. sajandil, kuid Shakespeare seda puud tundis ja Richard II-s ka nimetas.
Kliima
pisi|vasakul|püsti|Valmimata käbid ja okkad
Kasvukohad
pisi|vasakul|püsti|Tüvi
Mänd talub hästi äärmuslikke kasvutingimusi, nii kuivust ja kuuma kui liigniiskust ja karmi külma. Mändi võib leida nii kuivadel liivaluidetel, nõmmedel kui ka niisketes soodes ja rabades. Ta kasvab nii happelisel mullal kui ka karbonaadirikkal pinnasel, nii looaladel kui murenenud graniidil. Muldadest on esindatud liivmullad, turvasmullad, leetmullad, gleimullad jt.
Kirjeldus
pisi|Droonivideo 300aastasest Tagasauna männist Anija vallas Puu kasvab tavaliselt kuni 40, harva kuni 50 m kõrguseks, tüve läbimõõt on kuni 1,5 m. Tüve koor on allosas korbatunud, ülaosas aga kestendav ja oranžikaspruun. Korp hakkab intensiivsemalt arenema üle 100 aasta vanustel puudel.
Võra kuju on väga varieeruv, sõltudes puu vanusest, kasvukohast ja muudest tingimustest. Mõnevõrra sõltub see ka piirkonna genotüübist. Lõuna pool on puud okslikumad ja laiema võraga, põhja pool saledamad, peenemate okste ja kitsama võraga. Lagedal kasvades jäävad puud madalaks ja oksad ulatuvad madalale. Metsas laasuvad männid tugevalt ja säilib ainult võra tipuosa. Noortel mändidel hakkavad alumised oksad laasuma 8–10 aasta vanuselt ja okste armid hakkavad kinni kasvama 40 aasta vanuselt. .
Pungad on piklikmunajad, teravneva tipuga, punakaspruunid ja enamasti vaigused. Noored võrsed on rohekad, hiljem pruunid, karvadeta.
Okkad on peensaagja servaga, sise- ja välisküljel asuvate õhulõheribadega, kahekaupa kimbus. Nende pikkus on 3–7 cm, olles jõulistel noorpuudel isegi kuni 10 cm. Okkad püsivad võrsetel tavaliselt 3 aastat, soojemas merelises kliimas 2 ning kontinentaalse kliimaga aladel 4–6 (harva kuni 9) aastat.
Juurestik
pisi|vasakul|Erosiooni tõttu paljastunud juured pisi|vasakul|Ulatusliku pinnase [[erosiooni tõttu paljastunud juured]] Männi juurestik on väga plastiline. Sügavamas ja värskes liivmullas moodustuvad võimas peajuur, mis rajab tee otse alla sügavale mulla sisse ja rohkesti vertikaalseid külgjuuri. Juured võivad liivmullas ulatuda kuni 2,7 m sügavusele. Horisontaalsed juured on enamasti kuni 25 cm paksuses ülemises mullahorisondis. Väga väheviljakatel liivmuldadel moodustub männil lühike peajuur ja üsna pikad maapinnalähedased külgjuured, mis võivad võrastikust tunduvalt kaugemale ulatuda. Rasketel savimuldadel ei ulatu horisontaalsuunas arenevad külgjuured tavaliselt puu võrast kaugemale. Veega küllastunud muldade tõttu on soodes ja rabades puudel kesiselt arenenud maapinnalähedased juured. Hästi arenenud juurestiku tõttu esineb tormiheidet vaid õhukestel ja veega küllastunud muldadel. Soodsates kasvukohtades esineb üldjuhul ainult tormimurdu.
Paljunemine ja kasv
pisi|püsti|100-aastane või vanemgi mänd võib välja näha ka nii Harilik mänd on ühekojaline okaspuu ja paljuneb looduslikult seemnete abil. Viljakandvus algab küllaltki varakult: valgusküllases kasvukohas 10–15 aasta, puistus 25–35 aasta vanuselt. Levila põhjaosas algab viljakandvus hiljem, lõunaosas varem. Head seemneaastad korduvad 3–4, karmimates kasvupiirkondades kuni 7 aasta järel. Levila lõunaosas esineb häid seemneaastaid sagedamini ja põhjaosas harvemini. Raieküpse puistu seemnesaak on tavaliselt 6–10 (harva kuni 12) kg/ha, levila lõunaosas tavaliselt kuni 19 (harva kuni 40) kg/ha.
Isaskäbid on kollakad ning nende pikkus on 5–6 mm ja läbimõõt 3–4 mm. Nad koosnevad paljudest spiraalse asetusega ja soomusjatest tolmukatest ning asetsevad tihedate kogumikena noore pikkvõrse alusel. Tolmukate alaküljel on kaks pikuti avanevat tolmukotti, millest väljuvad kahe õhupõiega varustatud tolmuterad. Need kanduvad tuule abil väga kaugele, isegi kuni 900 km kaugusele. Tolmlemine toimub tavaliselt mai lõpus ja juuni alguses, sõltuvalt kasvukoha kliimast. Levila põhjaosas, Siberi taigas võib tolmlemine toimuda ka juuni teises pooles, harva isegi juuli alguses. Tolmlemise kestus (4–5 päevast kuni 10–11 päevani) sõltub kliimast ja on piirkonniti erinev.
Õietolmu rohkuse tõttu on tolmlemise ajal mändide lähedal asuvad veekogud kollaka kirmega kaetud. Tolmlemisega ühel ajal on okaste kõige intensiivsem kasvuperiood.
Kuna männi isaskäbide tolmukotid ja noorte emaskäbide soomused avanevad erinevatel aegadel, toimub mändide vahel võõrtolmlemine. Pärast tolmlemist isaskäbid kuivavad ja varisevad.
Emaskäbid on ümarad, punakad ja püstised. Nende pikkus on 5–6 mm. Noortes emaskäbides on seemnealgmed ja neist arenevad pärast tolmlemist ja viljastamist seemned. Käbid viljastuvad tolmlemisele järgneva aasta kevadel. Seemned valmivad sama aasta sügisel, seega kulub õitsemisest seemnete valmimiseni umbes 18 kuud. Käbid on valminult munajad, 3–7 cm pikad, läbimõõduga 2–3 cm, läikivpruunid või tuhmhallid. Nende apofüüs on rombjas, tömpjas või terav. Küpsenud seemned on munajad, hallikad, pruunid või mustjad, sageli kirjud, tiivakesega ja 12–20 mm pikad ja pääsevad puitunud käbide avanenud soomustest välja alles kolmanda aasta kevadel. Seemne mass on 3–9 mg. Seemne suurus sõltub kasvukoha kliimast ja mullastikust. Suuremad seemned kasvavad parematel pinnastel ja levila lõunaosa soojemas kliimas, väiksemad aga levila põhjaosas või kehvematel muldadel. Seemnete idanevus on väga suur, sageli üle 90%. Seemnete varisemine algab enamasti kevadtalvel ja kestab kogu kevade, vähesel määral ka suve alguses. Eestis variseb suurem osa seemnetest mais. Pärast seemnete varisemist jäävad tühjad käbid veel paariks aastaks puudele rippuma.
Seemned võivad idaneda ja männitõusmed tärgata kogu kasvuperioodi jooksul. Piisava soojuse ja mulla niiskuse korral toimub see tavaliselt 2–3 nädalat pärast seemnete varisemist või külvamist. Tõusmetel on 4–7 idulehte. Esimesel aastal on juveniilsed okkad ühekaupa spiraalselt. Teisel aastal on osa okkaid endiselt ühekaupa, ülejäänud kahekaupa kimbus. Kolmandal, osade bioloogide arvates teisel, eluaastal tekib esimene oksamännas ja edaspidi saab nende järgi kuni 40-aastaste puude vanust määrata. 40–50 aasta vanustel puudel aga hakkavad männased kinni kasvama. Kõrguse juurdekasvu maksimumpiiri (kuni 1 m aastas ) saavutavad männid tavaliselt 10–25 (40) aasta vanuselt. Viljakatel muldadel kasvavad puud 70–80 aastaga kuni 30 m kõrguseks, seejärel väheneb juurdekasv oluliselt. Rabades jäävad männid kiduraks ega kasva rohkem kui mõne meetri kõrguseks. Hea tootlikkusega puistu tagavara on 600–700 tm/ha. Noored võrsed kasvavad maist kuni juuli alguseni. Tüve radiaalsuunaline kasv kestab tavaliselt augusti lõpuni.
Eluiga
Mänd on kuusest mõnevõrra pikemaealisem.
Loomulik mändide iga sõltuvalt kasvutingimustest on tavaliselt 200–300 (meie kliimas enamasti 300–400) aastat.
Eesti vanimaks männiks peetakse Lääne-Virumaal Vihula vallas Pedassaare külas kasvavat ligi 470-aastast Pedassaare mändi (ümbermõõt 3,56 m (1999) ja kõrgus 14 m).
Põhja-Soomest on leitud isegi 810-aastane elus mänd ja 1029-aastane surnud puu.
Saadused ja nende kasutamine
Puitu kasutatakse laialdaselt kergetes ja rasketes ehituskonstruktsioonides, raudteeliiprite, sildade, mastide ja postide, vineeri, kastide ja konteinerite, platvormide, laminaadi, mööbli, puugaasi, küttepuude jm valmistamisel. Keemiatööstus toodab männivaigust tarbeaineid, näiteks tärpentini ja kampolit. Männipuidust saab utmisel ka puupiiritust. Männikasvusid (Pini gemma) ja männioksi (Pini turiones) kasutatakse droogina. Männiokastest toodetakse männiõli (Pini sylvestris aetherolum), C- ja B-vitamiini, loomasöödana kasutatavat okkajahu ja okkapastat. Läänemere piirkonnas kasutatakse männipuitu laialdaselt ümarpalkmajade valmistamisel. Suure vaigusisalduse tõttu mänd paberipuuks ei sobi ja sellest valmistatakse eelkõige sulfaattselluloosi. Männikoorepulbrit kasutatakse merevees oleva naftareostuste likvideerimisel, sest see pulber imab küll naftat, kuid mitte vett.
Männipuidus on keskmiselt 4,8% vaiku ja sellel on head säilivusomadused. Välistingimustes maapinnaga kontaktis olev puit säilib keskmiselt 7–8 aastat, lageda taeva all olev puit 60 (40–85) aastat ja varjualuses olev puit 100 ja rohkemgi aastat. Maltspuidus sisalduv vaik on vedel, lülipuidus aga tardunud. Soojal aastaajal niiske maltspuit sinetub mikroseente mõjul, mille tagajärjel on puit välisviimistluseks kõlbmatu.
Männipuidu keskmine tihedus on vahemikus 330–890 kg/m³, niiskusesisalduse 15% korral 520 kg/m³.
Harilikul männil on suur dekoratiivne tähtsus. Ta on oluline ilupuu liivmuldadega parkides ning USA-s ja Kanadas kasvatatakse teda küllaltki palju jõulupuude istandikes. Samuti on ta oluline õhu puhastaja. Männid koguvad õhust tolmu ja eraldavad fütontsiide, mis on antibakteriaalse toimega. Tähtis on hariliku männi võime kasvada pioneerliigina liivastel ja kivistel muldadel, kus ta oma varisega (kuivanud ja mahakukkunud okkad, oksad ja käbid) parandab pinnase kvaliteeti. Teda kultiveeritakse laialdaselt puidu saamiseks, looduslike tuuletõkete moodustamiseks, steppides ja liivastel aladel erosiooni peatamiseks. Populaarsest puust on aretatud palju kultivare. Mände pole soovitatav istutada suurtesse linnadesse ja tööstuspiirkondadesse, sest nende saastetaluvus on keskmine.
Harilik mänd Eestis
pisi|Ootsipalu oru hiiglane. Maailma kõrgeim harilik mänd 46,6 m. 2017. aasta Harilik mänd on Eestis pärismaine puu. Ta on Eesti ainus looduslik männiliik ja levinuim puu metsades.
Männikud katavad 35,0% Eesti metsamaadest ja männi kogutagavara osakaal meie metsade puidust on 31,8% (2007. aasta andmed). Kõige suurem on männikute osakaal maakonna metsadest Saare maakonnas (59,8%), järgnevad Hiiu maakond (48,3%) ja Harju maakond (47,7%). pisi|vasakul|[[Meenikunno raba äärne männik]] Eesti ja ühtlasi kogu maailma kõrgeim mänd kasvab Põlva maakonnas Räpina vallas Ootsipalus. 2015. aasta novembris mõõdeti selle puu kõrguseks 46,6 meetrit.
On ka andmeid, et XX sajandi keskel raiuti Kõrgepalu kandis umbes 50 m kõrgune puu. Sõltuvalt maa viljakusest (boniteedist) on küpsete mändide kõrgus väga erinev. Rabamännid võivad paarisaja-aastaselt olla vaid mõne meetri kõrgused, aga hea drenaažiga parasniisketel saviliivmuldadel ulatub küpsete männikute kõrgus 40 meetrini (jänesekapsa-pohla kasvukoht). Eestis kasvavad männid keskeltläbi umbes 30 meetri kõrguseks.
Eesti jämedaima tüvega männid (inimese rinnakõrguselt mõõdetuna) on Jaani-Hansu mänd (447 cm, 1999) ja Kõrgepalu mänd (450 cm). Järgnevad Kuldi-Jüri pettäi ja Peedi mänd.
Wittekind
Wittekind on saksa mehenimi.
Tegu on sakside hertsogi Widukindi hilisema nimevariandiga.
Harilik mänd
Harilik mänd Eestis
Läbi ajaloo on eestlased kasutanud palju männipuitu. Vanasti ajasid eestlased männist palju tõrva. Männipuit on väärtuslik tarbepuit. Sellest valmistatakse ehitisi, mööblit, laevu ja paberit. Samas on männikuid väga palju istutatud ja külvatud.
Kuressaare valla vapp
thumb|[[Kuressaare vald|Kuressaare valla vapp]] Kuressaare valla vapp on endine Saare maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Kuressaare valla vapp.
Vabariigi Valitsuse 15. juuni 1999 a. määrus nr 195 "Haldusterritoriaalse korralduse ja muutmine Kaarma valla ja Kuressaare valla osas" alusel moodustati senise Kaarma valla ja senise Kuressaare valla baasil uus omavalitsusüksus Kaarma vald. Uue Kaarma valla sümboliteks on endise Kaarma valla vapp ja lipp.
Vapp on kinnitatud 14. veebruaril 1995.
Vapi kirjeldus
Sinisel kilbil paremale sammuv kuldse nokaga hõbedane toonekurg. Kurg seisab kuldsel munal. Vapi tüves kolm hõbedast varrast.
Harilik mänd
Harilik mänd Eestis
Eestis kasvavad boniteedilt parimad männimetsad Kagu-Eestis Põlvamaal ja Võrumaal.
Rahvausundis
Fred Pussi kogutud andmetel moodustavad männid Eesti pühadest puudest 15 protsenti, pühapuude hulgas on mändidest rohkem ainult tammesid (25 protsenti valimist).
Eesti rahvausundis ja matusekombestikus on tuntud ja kasutatud mände ristipuudena, kuigi ristipuid on teistestki liikidest.
Mesipuud
Eestis on kõige levinumad mesipuud ehk puud, mille sees elavad metsmesilased, just männid.
Meemetsade tähtsus Euroopas hakkas kaduma 16. sajandil, kui Ameerikast hakati sisse vedama roosuhkrut. Eesti kaks viimast tarupedajat on looduskaitse all. Nad asuvad Võrumaal Antsla valla Kaika küla Mändiku talu lähedal. Vanade mändide tüveõõnsusi asustavad ka vapsikud jt putukad.
Haigused, kahjurputukad ja muud kahjustajad
pisi|Juurepessu põhjustav [[männi-juurepess]]
Seenhaigused
pisi|vasakul|[[Okaspuu-võrsevähk|Okaspuu-võrsevähi haiguspilt]] Kuuski massiliselt kahjustav seenhaigus, mida põhjustab seen kuuse-juurepess, on ka mändidel küllaltki levinud. Mändidel põhjustab seen männi-juurepess juuremädanikku. Seen võib kahjustada igas vanuses puid. Eriti vastuvõtlikud sellele haigusele on endistel põllumaadel kasvavad 25–35-aastased puud. Haigus kahjustab puude juuri, põhjustades puude juurdekasvu vähenemist, puu kvaliteedi langust ja hukkumist. Nõrgestatud puude hulgas esineb sageli tuuleheidet ja neid asustavad erinevad kahjurputukad. Juuremädanikku põhjustavad mändidel ka külmaseened (Armillaria spp.). Nakatunud puude tüvel ja juurtel esineb rohke vaigujooks, juured mädanevad ning seetõttu puu juurdekasv pidurdub ja võra hõreneb. Haigusest nõrgestatud puid ründavad omakorda mitmesugused kahjurputukad, põhjustades puu kuivamist. Juuremädanikku põhjustab ka põleseen (Rhizina undulata), mis kahjustab põlendikele istutatud noori puid ja kuivadel luidetel kasvavaid männikuid. Okaspuu-võrsevähki põhjustab seen Gremmeniella abietina. Selle haiguse tagajärjel kuivavad võrsed koos pungadega. Nakatunud noored puud üldjuhul hukkuvad, vanadel puudel tekivad võrsehaavandid.
Seenhaigustest esinevad sageli veel männi-koorepõletik (põhjustajaks seen Endocronartium pini), mis hävitab puu niint tavaliselt tüve ülaosas, tekitades tüvele aastatega laieneva tugeva vaigujooksuga haavandi, ja männitaelik, mis kahjustab eriti vanu puid.
Viimastel aastatel on meie männikutes olulist kahju tekitanud punavöötaud, mida tekitab seen Mycosphaerella pini, ja pruunvöötaud, mida põhjustab seen Mycosphaerella dearnessii. Nakatunud puudel kuivavad mändide vanemad okkad, mis tagavad puule eluvõime ja juurdekasvu. Mitme aasta jooksul väljalangevate okaste tõttu puu nõrgeneb ja võib hukkuda teiste seenhaiguste või üraskite ründe tõttu.
Okaste väljalangemist põhjustavatest seenhaigustest esineb meil veel lumepudetõbi, mida tekitab mikroseen harilik lumehallik (Phacidium infestans), ja männipudetõbi, mida põhjustab tõve-pigihuul (Lophodermium seditiosum).
Vodava–Meriküla tee
Vodava–Meriküla tee (registrinumbriga 13146) on kruusakattega kõrvalmaantee pikkusega 4,3 km Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas.
Harilik mänd
Seenhaigused
pisi|vasakul|[[Harilik männikärsakas (Hylobius abietis)]]
Vodava–Meriküla tee
Maantee ühendab 1. põhimaantee (Tallinna–Narva maantee) 201. kilomeetrilt, Vodava küla kohalt, 91. tugimaanteega (Narva – Narva-Jõesuu – Hiiemetsa maanteega) Narva-Jõesuu lääneservaga endise Meriküla küla kohal.
Harilik mänd
Kahjurputukad
pisi|Hariliku männivaablase vastsed männiokastest toitumas Männikärsakad (Hylobius spp) ja männi-juureürask (Hylastes brunneus) kahjustavad noori männiistikuid raiesmikel 2–3 aastat pärast metsa langetamist. Männikärsakad toituvad tüve koorest. Männi-juureüraskid toituvad juurekaelast ja peajuurest. Tähnikpihklane (Pissodes castaneus) ja latipihklane (Pissodes piniphilus) kahjustavad eelkõige teiste kahjurputukate või seenhaiguste nõrgestatud noori puid. Kõige suuremat majanduslikku kahju tekitavad männikutes aga ürasklased, kes uuristavad käike koores või puidus. Mände kahjustavatest ürasklastest on Eestis esindatud hiidürask (Dendroctonus micans), kahekidane ja neljakidane võraürask (Pityogenes bidentatus ja P. quadridens), männi-kooreürask (Ips sexdentatus) ning suur- ja väike-säsiürask (Tomicus piniperda ja T. minor). Pungasid ja võrseid kahjustavad mähkurlaste männi-virvemähkur, männi-vaigumähkur ja männi-ladvamähkur röövikud. Männivaksiku (Bupalus piniaria) vastsed toituvad igas vanuses mändide okastest. Korduvate rünnete korral puud nõrgenevad ning muutuvad vastuvõtlikuks teistele kahjurputukatele ja haigustele. Punaka männivaablase (Neodiprion sertifer) vastsed toituvad männi vanadest okastest, hariliku männivaablase (Diprion pini) röövikud aga ka noortest okastest.
pisi|[[Männi-kooreürask (Ips sexdentatus)]]
Muud kahjustajad
Ohtlikuks peetakse ka ümarussi männi-laguuss (Bursaphelenchus xylophilus).
Põder toitub kuni keskealiste mändide koorest ja noorte mändide võrsetest, mille käigus ta murrab tihti puu ladva. Suuri kahjustusi esineb soode lähedal kasvavates noorendikes. Noori puid kahjustavad samuti metskitsed. Hiired närivad väikeste mändide tüve alaosa koort lume all või tihedas rohus. Lumerohkel talvel murduvad lume raskuse all sageli suurte puude oksad ja väikeste puude ladvad. Suurt kahju männikutele võivad tekitada ka metsapõlengud, olles samas vajalikud männimetsade taastekkeks.
Nimetus
pisi|Toborna pettäi [[Kütiorg|Kütioru idanõlval]] Lõuna-Eestis on levinud männi rahvapärased nimetused pedajas, petäi, pedakas, pettäi.
Mänd on ilmselt laensõna, mis on laenatud lätlaste, leedulaste esivanematelt. Algselt tähendas sõna "mänd" noore okaspuu, harilikult männi ladvast valmistatud köögiriista, mida kasutati toidu segamisel. Põhja-Eestis on levinud ka nimetused männi, männa, männ.
Põlismändide puhul kasutatakse ka nimetusi ong või hong.
Eesti pärisnimed
Eestis on hariliku männi nimetustest moodustatud perekonna- ja kohanimesid. Mänd, Pedak ja Pedajas on üsna levinud perekonnanimed. Tuntud on näiteks Heljo Mänd.
Douglas Wells kirjutas oma raamatus "Jänki seiklused Hiiumaal", et enamiku hiidlaste perekonnanimi tuleb männipuust, alates maavanemast, kelleks tollal oli Tarmo Mänd, ja lõpetades tema enese naisega (Männiste).
Sümboolika
Vanade kreeklaste jaoks olid männikäbid meheliku viljakuse sümboliks.
Männioks oli ka Eesti NSV vapil. Mändi on kujutatud ka Elva linna vapil ja Nõmme linnaosa sümboolikas.
Mänd on ka Tallinna Saksa Gümnaasiumi logol.
Uskumused
Esoteerika valdkonnas on mändi kirjeldatud laineliselt ja tasahilju tugevneva energiaga puuna, mille energiat peetakse nii võimsaks, et ei soovitata südamehaigetel männimetsas sagedasi jalutuskäike ette võtta.
Indiaanlaste kombestikku olevat kuulunud enne raskeid katsumisi (näiteks lahingusse minnes) seista seljaga vastu männitüve ja käsi laiali hoides männipuu energiat endasse koguda. Tugevaim energia olevat valgusküllastel küngastel üksikult kasvavatel mändidel.
Uimasti
Uimasti ehk narkootikum ehk mõnuaine on psühhotroopne aine, mis tekitab sõltuvust. Mõju omapärade järgi liigitatakse uimastid depressantideks, ergutiteks ja hallutsinogeenideks.
Led Zeppelin
Led Zeppelin oli inglise rokkansambel, mis loodi 1968. aastal Londonis (esialgse nimega The New Yardbirds). Ansambli moodustasid Jimmy Page, Robert Plant, John Bonham ja John Paul Jones. Led Zeppelini peetakse üheks esimeseks hard rock ' i ansambliks. Nende muusikas on mõjutusi sellistest muusikastiilidest nagu bluus, rockabilly, reggae, soul, funk, džäss, klassikaline muusika, keldi, india ja araabia rahvamuusika ning kantri.
Uimasti
Uimastite omamine on üldjuhul keelatud, ent lubatud mitmesugustele teadusasutustele ja muudele asutustele eriotstarbeliseks kasutuseks erilitsentside alusel (nagu näiteks botaanikaaias on lubatud kasvatada kanepit, et bioloogidel oleks võimalik selle taimega tutvuda ja seda ära tunda). Eriseadusega reguleeritud juhtudel võib narkootilisi aineid kasutada ravimites, eriti palju on selliseid ravimeid Hollandis, ent ka Euroopa Liit on heaks kiitnud mitu sellist ravimit.
Led Zeppelin
Led Zeppelin sai 1970. aastate alguses ülipopulaarseks, seda vaatamata muusikakriitikute esialgsele lausa vaenulikule suhtumisele. Nende albumeid ja kontserdipileteid müüdi sellistes kogustes, et reklaam osutus tarbetuks. Tuntumad laulud on klassikaks muutunud "Stairway to Heaven", "Dazed And Confused", "Kashmir" ja "Whole Lotta Love". Albumeid on müüdud üle 300 miljoni, aga mehed pidasid end siiski eelkõige kontsertansambliks – ja täiesti õigustatult – oma maailmaturneedel purustasid nad kõik seni kehtinud publikurekordid. Nad kirjutasid hümne ja avaldasid neid klassikaks muutunud albumitel, mis said kõigi aegade menukiteks. Nad kutsusid esile rohkem süngeid kõlakaid kui ükski teine ansambel, välja arvatud The Beatles, müüsid paremini kui The Rolling Stones ja neil oli sama firmamärgiga reaktiivlennuk. Kuigi ansambli juured on 1960. aastates, ei vasta mitte ükski rokkansambel nii täpselt 1970. aastate vaimule kui Led Zeppelin.
Algus
Juulis 1968 läks laiali The Yardbirds – ansambel, mis oli muutnud Briti roki kõla. Tülikal moel nägi nende leping ette veel tuurile minekut, mis seadis Jimmy Page'i bassimehe Chris Dreja ette ülesande otsida bändi uued liikmed. Robert Plant tõi kaasa trummar John Bonhami. Toimus veel üks ümberpaigutus – Dreja asemele tuli John Paul Jones, kellega Page oli 1966. aastal koos Keith Mooniga ansamblist The Who mänginud Jeff Becki loos „Beck's Bolero”. Nelik kogunes proovi tegema 1966. aasta augustis ja tajus, et kuigi isiklikus plaanis polnud neil kuigi palju ühist, oli muusikaline säde olemas. Septembris salvestasid nad esimese albumi ja olles The New Yardbirdsi nime all täitnud kõik vanad kohustused, muutusid Led Zeppeliniks (nime haudusid välja The Who mehed Keith Moon ja John Entwistle, püüdes kirjeldada ansamblit, mis kukub taevast alla nagu tinast õhupall).
Uimasti
Uimastite keelustamine
Uimastite keelustamise ja uimastipoliitika reformimise eesmärk on vähendada uimastite kahjulikku mõju ühiskonnas. On vaieldav, millised meetodid on selleks parimad. Järgnevalt on välja toodud mõned olulisemad argumendid, millest ühed õigustavad uimastiseaduste senisel või karmimal kujul jõustamist ning teised toetavad uimastiseaduste muutmist.
Led Zeppelin
Suhted liikmete vahel
Sõprusega ei olnud siin tegemist. Kitarrist Jimmy Page ja laulja Robert Plant ei saanud hästi läbi enne, kui neid Walesi mägedes ringi uidates liitis huvi rahvamuusika vastu. 1973. aastal ähvardas bassimees John Paul Jones – alatine autsaider – lahkuda ja hakata koormeistriks. „Me käisime tuuridel, tegime ära salvestuse," ütles ta, "ning siis ei kohtunud üksteisega üldse, me ei olnud bänd, kus oleks seltskondlikult suheldud.” Ometi käisid Page, Plant ja trummar John Bonham 1974. aastal koos Elvis Presley kontserdil Los Angelese Forumis. „Meil on siin Led Zeppelin kohal,“ ütles Presley oma bändile. „Püüame nüüd jätta mulje, et me teame, mida teeme.”
Uimasti
Uimastiseadused on tõhusad
Uimastite keeluseaduste pooldajad väidavad, et sajandi eest kehtestatud uimastiseadused on aidanud keelatud uimastite pruukimist edukalt pärssida. 80–90 protsenti 14-aastastest ja vanematest kodanikest on viimase 12 kuu jooksul tarvitanud seadusega lubatud uimastit alkoholi ning ajalooliselt on tubakatarvitajate osakaal täiskasvanute hulgas küündinud 60 protsendini elanikkonnast, kuid keelatud uimasteid viimase aasta jooksul kasutanute osakaal Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni OECD liikmesriikides jääb üldiselt allapoole üht protsenti elanikkonnast, v.a kanep, mille pruukijate osakaal enamikus riikidest jääb kolme ja kümne protsendi vahele ning ainult kuues riigis 11% ja 17% vahele.
Led Zeppelin
Tegevuse lõpp
Ansambel lõpetas tegevuse pärast trummar John Bonhami surma 24. septembril 1980. Ehkki ajakirjanduses esines hulgaliselt spekulatsioone tema võimalike asendajate kohta (Cozy Powell, Carmine Appice, Barriemore Barlow, Simon Kirke või Bev Bevan), tetasid ülejäänud liikmed 4. detsembril ametlikult ansambli lahkuminekust.
Uimasti
Uimastiseadused on tõhusad
Poole sajandi vältel pärast esimese rahvusvahelise uimastikeelu-konventsiooni allkirjastamist 1912. aastal, millega piirati oopiumi, heroiini ja kokaiini kasutamist, püsis kõigi keelatud uimastite, v.a kanepi tarbijate osakaal USA-s allpool poolt protsenti elanikkonnast, kusjuures kanepipruukijate osakaal kasvas ühe kuni kahe protsendini elanikkonnast aastatel 1955–1965. Kui 1950. aastate lõpus kerkis esile kontrakultuuriline liikumine, mis õhutas tarvitama keelatud uimasteid, näidates neid teadvust avardavate ja suhteliselt kahjututena, kasvasid keelatud uimastite tarvitamise määrad hüppeliselt. Pärast seda, kui keelatud uimastite tarvitamise määrad Ameerika Ühendriikides 1970. aastatel kõrgeimale tasemel jõudsid, langes Nancy Reagani eestkostel käivitatud kampaania "Just Say No" ("Ütle lihtsalt ei!") kokku keelatud uimastite hiljutise (s.t viimase kuu aja jooksul aset leidnud) tarbimise määrade langusega 14,1 protsendilt 1979. aastal 5,8 protsendile 1992. aastal, mis tähendab 60-protsendist langust.
Led Zeppelin
Tegevuse lõpp
Siiski on ansambel hiljemgi andnud kontserte. Seejuures on vahetevahel trumme mänginud John Bonhami poeg Jason Bonham. Oma esimese täispika kontserdi pärast lahkuminekut andis ansambel 2007. aastal Londonis O2 Arenal Ahmet Ertegüni mälestuseks. See kontsert jõudis Guinnessi rekordite raamatusse kui kontsert, millele oli enim piletisoove. Neid soove oli üle 20 miljoni. 2012. aastal valmis kontserdist film "Celebration Day".
Uimasti
Uimastiseadused on tõhusad
ÜRO Uimastite ja Kuritegevuse Büroo endine tegevdirektor Antonio Maria Costa on juhtinud tähelepanu Rootsi uimastipoliitikale :
Euroopas kulutab Rootsi Hollandi järel teisena kõige suurema protsendi SKT-st uimastituru ohjeldamisele. UNODC väidab, et kui Rootsi 1990. aastatel noorte tööpuuduse kasvu ja väheneva SKT-kasvu tingimustes kulutusi haridusele ja rehabilitatsioonile kärpis, hakati keelatud uimasteid rohkem tarvitama, kuid eelarve-eralduste taastamine varasemas ulatuses alates 2002. aastast vähendas järsult uimastipruukimise määrasid, nagu näitavad küsitlused tudengite hulgas. Rootsi küsitlusuuringu-ettevõtte SIFO 1998. aastal tuhande rootslase hulgas läbi viidud rahvaküsitluse kohaselt leidsid 96% rootslastest, et valitsus peaks uimastite kuritarvitamise peatamiseks resoluutsemalt tegutsema ning 95% avaldas toetust uimastite jätkuvale keelustamisele.
2006. aasta juunis Washingtonis uimastiaruande "World Drug Report" avaldmise eel kritiseeris Antonio Maria Costa valitsusi, mis on leevendanud oma uimastiseadusi, järgmiste sõnadega:
Uimastiseadused ei ole tõhusad
Üks juhtivaid varajasi keeluseaduste kriitikuid Ameerika Ühendriikides oli California Irvine'i Ülikooli kriminoloogiateaduskonna asutaja ja rahvusvahelise politseijuhtide ühenduse International Association of Chiefs of Police endine president. 1936. aastal ilmunud raamatus "The Police and Modern Society" ("Politsei ja nüüdisühiskond") avaldas ta järgmist arvamust:
Stephen Rolles väidab ajakirjas British Medical Journal ilmunud artiklis järgmist:
Taolistele järeldustele on jõudnud ridamisi komiteesid ja aruandeid, ainuüksi Ühendkuningriigis on nendeks politseifond Police Foundation, sisepoliitika parlamentaarne komitee Home Affairs Select Committee, peaministri strateegiaüksus, kunstide, tootmise ja kaubanduse edendamise liit Royal Society of Arts ning uimastipoliitika konsortsium UK Drug Policy Consortium. ÜRO Uimastite ja Kuritegevuse Büroo on samuti tunnistanud uimastiseaduste jõustamise paljusid "soovimatuid negatiivseid tagajärgi" ning nihutab oma avalikku retoorikat jätkuvalt eemale varasematest püüdlustest nagu "uimastivaba maailm" probleemi praeguste tasemete ohjeldamise poole.
British Medical Journali toimetaja dr Fiona Godlee avaldas toetust Rollesi dekriminaliseerimis-üleskutsele ning tema argumendid pälvisid erilist toetust Ühendkuningriigi arstide kolleegiumi Royal College of Physicians endine president Ian Gilmore, kes ütles, et uimasteid tuleks inimeste kriminaliseerimise asemel käsitleda tervishoiuküsimusena ning et see vähendaks drastiliselt kuritegevust ja edendaks tervist.
Ühendkuningriigi uimastiseaduste reformimise ühenduse Transform välissuhete osakonna juhataja Danny Kushlik ütles, et staažikate kutseliste meedikute toetus oli märgiline, märkides: "Sir Iani avaldus on järjekordne nael keelurežiimi kirstus. Hippokratese vanne ütleb: "Kõik, mis kahjustab või vigastab haiget, tahan temast eemal hoida". Arstid on vandega kohustatud sõna võtma, kui tulemused näitavad, et keeluseadused põhjustavad rohkem kahju kui ära hoiavad."
Ühendkuningriigi advokatuuri eesistuja Nicholas Green kommenteeris Rollesi aruannet erialaajakirjas, milles rõhutas, et uimastitega seotud kuritegevus läheb Ühendkuningriigi majandusele maksma umbes 13 miljardit naelsterlingit aastas ning et üha rohkem koguneb tõendeid, mis kinnitavad, et dekriminaliseerimine võiks vabastada korrakaitseressursse, vähendada kuritegevust ja retsidivismi ning parendada rahvatervist.
Aruandes, mida rahastas üks suuremaid kohaliku tasandi advokatuure Ühendriikides, New Yorgi maakonna juristide ühendus New York County Lawyers' Association, kommenteeriti USA uimastipoliitikat järgmiselt:
Vastuseks väidetele, et uimastite keelustamine võib anda soovitud tulemusi, mida on väljendanud ÜRO Uimastite ja Kuritegevuse Büroo endine tegevdirektor Antonio Maria Costa, juhtides tähelepanu Rootsi uimastipoliitikale, on Henrik Tham kirjutanud, et mõnikord on vajalik riigisisesel tasandil rõhutada, et uimastipoliitika on olnud edukas, nagu Rootsis, kus see arusaam on oluline, kuna tugevdab ohustatud rahvuslikku identiteeti olukorras, kus traditsiooniline "Rootsi mudel" on sattunud üha teravama kriitika alla nii riigi piires kui ka piiri taga. Tham seab Rootsi mudeli edukuse kahtluse alla:
Stockholmi Ülikooli uurijate Leif Lenke ja Börje Olssoni uurimus näitas, kuidas uimastite pruukimine on olnud tihedas korrelatsioonis noorte tööpuudusega. Uurijad märkisid, et erinevalt enamikust Euroopast polnud Rootsis enne 1990. aastate algupoole panganduskriisi probleemi noorte valdava ja püsiva tööpuudusega, mis annab mõista, et kehvad tulevikuväljavaated soodustavad uimastite tarbimismäärade kasvu noorsoo hulgas. Rootsi alkoholi ja muude uimastite teabekantselei CAN 2009. aasta aruandest nähtus, et uimastite tarbimismäärad on alates 1990. aastatest kasvanud, ehkki langesid veidi 2000. aastate keskel.
Oslo Ülikooli kriminoloogia emeriitprofessor Nils Christie tõstis 2004. aastal ilmunud raamatus Rootsit esile rahvusvahelise uimastipoliitika musternäidisena. Tema sõnul on Rootsi ühest küljest hoolekande-ettekäändeks USA uimastisõjale ja teisalt paisutab selle õiguspärasust, lisades, et suurimate annetajariikidena on USA ja Rootsi avaldanud ÜRO uimastite ja kuritegevuse büroole UNODC ebatavaliselt tugevat mõju. 2006. aastal oli Rootsi Euroopa Komisjoni järel suuruselt teine annetaja, rahastades 8% UNODC eelarvest; Rootsile järgnes USA. 2007. ja 2008. aastal oli Rootsi suuruselt neljas annetaja Euroopa Komisjoni, USA ja Kanada järel. 2009. aastal oli Rootsi kolmas, kuna USA kärpis omapoolset rahastust.
Nädalaleht The Economist kirjutas:
Antonio Maria Costa veendumust, et riikidel, mis uimastituru piiramise "Rootsi mudelit" ei järgi, "on just selline uimastiprobleem, mille nad on ise ära teeninud", on kritiseerinud ka Peter Cohen artiklis "Looking at the UN, smelling a rat" ("Näeb välja nagu ÜRO, aga lõhnab kahtlaselt").
Globaalse uimastipoliitika komisjoni Global Commission on Drug Policy 2011. aasta aruanne sedastas: "Globaalne sõda uimastitega on läbi kukkunud, tuues kaasa laastavaid tagajärgi üksikisikuile ja ühiskondadele kogu maailmas."
Eesti uimastipoliitikat on kritiseerinud näiteks Eelmaa ja Aalbok (2021), juhtides tähelepanu asjaolule, et Eestis karistatakse üha sagedamini inimesi, kes narkootilisi aineid tarvitavad, kuid ei müü, valmista ega vahenda. See tähendab, et narkokurjategijateks nimetatakse ka neid isikuid, kes narkootilisi aineid pelgalt tarvitavad (kui muud koosseisulised tingimused on olemas). Märkimisväärne on ka asjaolu, et suures koguses narkootilise aine käitlemine (karistusseadustik § 184) algab enamasti grammidest ja milligrammidest, mitte kilodest. Näiteks kanepi puhul on suur kogus alates 7,5 g, amfetamiini puhul 1,3 g, kokaiini puhul 0,65 g.
1973. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
1973. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 12. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 2.–4. märtsini USAs Lake Placidis.
4×7,5 km teatesõit
Finaal: 4. märts Osavõtjaid: 10 võistkonda Maailmameister 1971: Aleksandr Tihhonov, Viktor Mamatov, Rinnat Safin, Nikolai Muhhitov <br style="clear:both;" />
Litotroof
Litotroof on organism, kes elektroni doonorina kasutab anorgaanilisi aineid. (Vastandiks on organotroofid, kel on elektroni doonoriks orgaanilised ained.)
Litotroofid on kas bakterid või taimed või fotosünteesivad protistid. Litotroofe pole loomade ega seente hulgas.
Fotolitotroofidel on elektroni doonoriks enamasti vesi. Fotolitotroofid on kas bakterid või kloroplastide kaudu taimed (kloroplastid on päritolult endosümbiootsed bakterid).
Kaarma valla vapp
thumb|[[Kaarma vald|Kaarma valla vapp]] Kaarma valla vapp oli Saare maakonnas asuva endise Eesti haldusüksuse Kaarma valla vapp.
Vabariigi Valitsuse 15. juuni 1999 a. määrus nr 195 " Haldusterritoriaalse korralduse ja muutmine Kaarma valla ja Kuressaare valla osas" alusel moodustati senise Kaarma valla ja senise Kuressaare valla baasil uus omavalitsusüksus Kaarma vald. Uue Kaarma valla sümboliteks on endise Kaarma valla vapp ja lipp.
Vapp oli kinnitatud 11. märtsil 1993.
Põhjendus
Dolomiitplaatid sümboliseerivad valla maapõuevara. Roheline kadakas on Saaremaal üldlevinud taim. Lainejooned sümboliseerivad merd.
Mükotroof
Obligaatsete mükotroofide jaoks on seentoit asendamatu, fakultatiivsetel mükotroofidel aga asendatav.
Näiteks on obligaatselt mükotroofsed enamiku orhideede idandid ning mõned heterotroofsed orhideed (pisikäpp, koralljuur, pesajuur) kogu elu jooksul. Nad saavad kõik kasvuks vajalikud süsinikuühendid mükoriisa kaudu seentest.
Obligaatne mükotroof on Eesti taimedest ka seenlill. Sammaldest on mükotroof seensammal.
Abdera
thumb|Linna asukoht Vana-Kreekas thumb|Tempel Abdera akropolil thumb|Abdera maja thumb|Abdera läänevärav Abdera (vanakreeka keeles Ἄβδηρα) oli vanaaja linn Traakias Egeuse mere põhjarannikul. Geograafilised koordinaadid on 40°57′ N, 24°59′ E. Praegu on selle linna kohal Ávdira linn Xánthi maakonnas.
Abdera oli väga tähtis linn, kust pärinesid filosoofid Demokritos ja Protagoras. Rooma ajal minetas linn tähtsuse.
Ajalugu
Abdera asustati esimest korda 656 eKr Joonia linnast Klazomenaist. Need esimesed elanikud ei elanud kreeka koloonias kaua: kohalikud traaklased tapsid nad. Aastal 545 eKr asustati see koht uuesti Teosest ja rajati linn. Linna müütilise rajana nimetatakse sageli Heraklest (vaata Diomedese hobused). Linna nimi on tuletatud heeros Abderose nimest.
See koht asustati eelkõige sellepärast, et tal oli strateegiliselt tähtis asukoht Via Egnatia ääres, mis oli nii kreeka kui ka rooma ajal tähtsaim kaubatee Roomast Konstantinoopolisse. Peale selle möödus linnast tähtis meretee Mustale merele: Rooma riik sai suure osa oma teraviljast praeguse Ukraina alalt. Lisaks nägid kolonistid rikkalikku tuluallikat Traakia sisemaas. Nõnda tegid viljakas põllu- ja karjamaa ning rikkalikud metsas Nestose jõe ääres Abdera väga jõukaks. Ka ammendamatud kalavarud ja väärismetallide leiukohad mägedes aitasid linna rikkusele kaasa.
Tekkisid tüüpilised sõltuvussuhted mereäärse koloonia ja sisemaa vahel: kreeklaste ja traaklaste vahel oli küll sõjalisi kokkupõrkeid, kuid traaklasi nende kõrgkultuuriga tunnistasid ka kreeklased "tsiviliseeritud barbaritena". Kolonistid kasutasid ära ka rahumeelseid ärisidemeid. Kreeklased pakkusid Idamaadest pärit soola, oma töökodades valminud käsitööd ja kunsti, samuti keraamikat; traaklased kauplesid põllu- ja loomsete toodetega, puiduga maja- ja laevaehituseks ning metallidega. Abdera jõukust klassikalisel ajajärgul näitavad mündileiud Egiptuses ja Mesopotaamias ning 10–15 talendi suurune liitlasmaks, mida Abdera pidi Ateenale maksma.
Abdera oli polis, mis oli algusest peale demokraatlikult korraldatud. Tal oli nõukogu, rahvakoosolek ja hästi toimiv haldus.