cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dmitri Korkin
Haridus- ja töökäik
Meistrikandiaat sambos Dmitri Korkin lõpetas 1956. aastal Herzeni-nimelise Leningradi Pedagoogilise Instituudi vene keele ja kirjanduse õpetaja kutsega ja asus tööle Jakuutias Tšuraptša rajoonis asuvasse Ožuluni seitsmeklassilisse kooli. Selles koolis ja Ožuluni külast 12 kilomeetri kaugusele jäävas Tšuraptša keskkoolis organiseeris ta vabamaadluse sektsiooni. 1957. aastal asus ta kehalise kasvatuse õpetajana tööle Tšuraptša keskkoolis. 1964. aastal külastas ta Tōkyō olümpiamänge, et jälgida vabamaadlejate esinemisi.
Tema initsiatiivil asutati 1966. aastal Tšuraptša Spordiinternaatkool. Kuni oma surmani (1984) töötas ta seal pedagoogi ja maadlustreenerina.
pisi|80px| [[NSV Liidu teeneline treener|NSV Liidu teenelise treeneri rinnamärk ]]
Mälestuse jäädvustamine
1991. aastal nimetati Tšuraptša Spordiinternaatkool Dmitri Korkini auks Korkini-nimeliseks Tšuraptša Vabariiklikuks Spordiinternaatkooliks.
2003. aastast antakse välja Sahha (Jakuutia) Vabariigi Korkini-nimelist riiklikku preemiat kehakultuuri ja spordi valdkonnas.
Alates 2008. aastast peetakse Jakutskis Dmitri Korkini rahvusvahelist mälestusturniiri vabamaadluses.
Kaupo Järviste
Kaupo Järviste (sündinud 8. augustil 1942) on eesti bioloogiaõpetaja ja endine koolijuht.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli bioloogina. Aastail 1989–1999 oli ta Tartu Tamme Gümnaasiumi direktor. 7. jaanuaril 2010 Eesti Bioloogiaõpetajate Ühingu üldkoosolekul valiti Kaupo Järviste seltsi auliikmeks.
Messier 50
Messier 50 (ka M50 ja NGC 2323) on hajusparv, mis asub Ükssarviku tähtkujus.
Suurelehine pärn
Suurelehine pärn (Tilia platyphyllos) on pärnaliste sugukonda pärna perekonda kuuluv lehtpuu.
Messier 50
Parve avastas 5. aprillil 1772 Prantsuse astronoom Charles Messier, kuid on võimalik, et 1711. aastal vaatles seda Giovanni Domenico Cassini.
Parv asub Maast 3200 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on umbes 20 valgusaastat. Messier 50 sisaldab üle 100 tähe.
Suurelehine pärn
Botaanilised tunnused
Koor on noorelt valkjashall, vanemas eas hallikaspruun. Võrsed noorelt helepruunid, valkjate karvadega. Lehed on ümmargused, läbimõõt harilikult 6–10 cm pikad, tömpja või südaja alusega, teravneva tipuga, teravsaagja servaga. Alt helerohelised, pealt tumerohelised. Vanemas eas on lehed alt pehmekarvased. Leheroots on kuni 5 cm pikk ja on karvane. Õitsemise aeg on juulis, õisikus on 3–8 õit mõlemast soost. Kollakasvalged õied on meerikkad ja lõhnavad hästi. Õite hea lõhn meelitab ligi putukaid, kes aitavad puud tolmeldada. Vili on pähklisuurune pikal rootsul, kuni 0,9 cm pikk ja pikliku või kerajas kujuga. Pähklikeses on 1–2 halli- või pruunikarvast seemet.
Suurelehisele pärnale on kõige lähedasem sugulasliik harilik pärn (Tilia cordata). Erinevad selle poolest, et hariliku pärna lehtede alaküljel roodude hargnemiskohtadel on roostjad karvad, aga suurelehisel pärnal on seal valged karvad.
Kasvutingimused
Suurelehine pärn on mullastiku suhtes nõudlik. Tormikindel, kuna sammasjuurestik on hästi arenenud.
Kasutamine
Puit on kerge, mille tõttu on see väga hinnatud puidutööstuses. Suurelehine pärn on väga hea meetaim, ta talub saastunud õhku ja seetõttu leidub teda põhiliselt haljastuses, kasutatakse mitmeid võravorme.
Tamme puiestee
pisi|Tamme puiestee Tamme puiestee on tänav Tartus Tammelinnas.
Tamme puiestee algab Tamme staadioni eest ning kulgeb suures osas kahe eraldatud sõiduteena (need liituvad Soinaste tänava ja Raja tänava vahel) üle Aardla tänava. Tänava pikkus on ühtepidi umbes 2,3 km.
Tamme puiestee, Kesk kaare ja Suur kaare tänava vahel asub Tamme Kool.
Tänava äärde jääb Tamme kooli tiik.
Kääbusraamat
Kääbusraamat on väikse formaadiga raamat, mille kõrgus on kuni kümmet sentimeetrit. Kääbusraamatul taotluslikult väikesed mõõtmed mõjutavad nii sisu kui tehnilist teostust. Eesti raamatukogudes on teadaolevalt kõige väiksem raamat ""Eesti hümn", mis on valmistatud Eesti hümni aastapäevaks. Seda pisikest hümni on Eesti raamatukogudes kolm eksemplari" raamatukogudes kokku. Raamatut "Eesti hümn" väljaandja on I. Oper ja kujundaja S. Antipov. Sel on kõva kaas, 14 lehekülge ja suurus 2,5 x 2 sentimeetrit.
Kääbusraamatute sünonüümid on: miniraamatud, miniatuurraamatud, koolibriraamatud või liliputraamatud.
Avangard (rakett)
Avangard (vene keeles Авангард; NATO koodnimetus SS-X-31 ) on Venemaal arendamisel olev raketivägede tuumalaengut (kuni 2 MT) kandev, juhitava lauglemistrajektooriga hüpersooniline (20–27 Mach) lendkeha, mis viiakse Maa-lähedasele madalale orbiidile (LEO H = 100 km) kaheastmelise mandritevahelise ballistilise kanderaketiga.
Selle kolmnurkse kujuga hüpersoonilise lendkeha pikkus on 5,4 meetrit, kaal umbes 2 tonni. Lendkeha viiakse orbiidile kaheastmelise modifitseeritud vedelkütusmootoritega kanderaketiga UR-100N. Sihtmärgile lähenemisel madalates õhukihtides väheneb lendkeha kiirus 14 kuni 15 Machini ning on siis paremini juhitav. Väidetavalt kahekümnekordset helikiirust arendav lendkeha võeti Venemaa strateegiliste raketivägede teenistusse 2019. aastal.
Jampil (Donetski oblast)
Loodus
Jampili ümbruses kasvab suur männimets, kus tänu liivasele pinnasele ja soodsale kliimale kasvab rohkelt metsmaasikaid, mis meelitab hooajal sinna hulgaliselt korjajaid. Saadusi turustatakse lähedalasuva Lõmani turul.
Szczurowa
Szczurowa on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Brzesko maakonnas, Szczurowa valla halduskeskus. Szczurowa asub Brzeskost umbes 17 km põhjas.
Szczurowa sai linnaõigused 1785. aastal, kuid kaotas need 1933. aastal.
Messier 52
Messier 52 (ka M52 ja NGC 7654) on hajusparv, mis asub Kassiopeia tähtkujus.
Parve avastas 7. septembril 1774 Prantsuse astronoom Charles Messier, kes lisas selle oma kataloogi.
Messier 52 sisaldab üle 100 tähe. Parve kaugus Maast pole täpselt teada, kuid arvatavalt on see 3000 kuni 7000 valgusaastat. Messier 52 diameeter on 19 valgusaastat ja see on 35 miljonit aastat vana.
Mõisaküla tänavate loend
Siin on loetletud Mõisaküla tänavaid ja toodud nende pikkused.
Sarkaņi (Sarkaņi vald)
Sarkaņi (vanasti Sarkanmuiža) on küla (vidējciems) Lätis Madona piirkonnas Sarkaņi vallas.
Sarkaņi asub merepinnast 150 kõrgusel valla lõunaosas, valla keskusest Biksērest 6, piirkonna keskusest Madonast 5 ja Riiast 169 kilomeetri kaugusel. Külas on põhikool ja raamatukogu. Sinna jääb Sarkaņi bussipeatus.
Kultuurimälestistest on kohaliku kaitse all Sarkaņi põhikooli hooned. Looduskaitse all on elupuu ümbermõõduga 1,71 meetrit.
Aastal 2019 oli külas 59 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 63.
pisi|tühi|Sarkaņi koolimaja aastal 2005
Poola ultimaatum Leedule
300px|pisi|Vilniuse piirkond (pruun ja tumekollane) võrrelduna tänase Leedu riigipiiriga (must pidevjoon) Poola ultimaatum Leedule oli 17. märtsil 1938 Poola poolt Leedule esitatud ultimaatum. Leedu valitsus oli pärast 1920. aastat järjekindlalt keeldunud sõlmimast Poolaga diplomaatilisi suhteid, protestides nii Vilniuse piirkonna annekteerimise vastu Poola poolt. Teise maailmasõja eelsete pingete kasvades tundis Poola vajadust kindlustada oma põhjapiiri. Viis päeva pärast anšlussi ja rahvusvahelist tunnustust Austria liitmisele Saksamaaga otsustas Poola, et Leedule ultimaatumi esitamine on hädavajalik. Ultimaatumis nõuti, et Leedu valitsus 48 tunni jooksul nõustuks tingimusteta looma diplomaatilised suhted Varssaviga ja et lõplik kokkulepe toimuks enne 31. märtsi. Diplomaatiliste suhete loomine oleks tähendanud, et Leedu loobub de facto pretendeerimast oma ajaloolise pealinna Vilniuse (poola keeles Wilno) piirkonnale. Leedu, eelistades rahu sõjale, võttis 19. märtsil ultimaatumi vastu. Kuigi diplomaatilised suhted ultimaatumi mõjul taastati, ei nõustunud Leedu Vilniuse kaotust de jure tunnustama.
Vilniuse piirkonna staatus pärast esimest maailmasõda
Leedu katkestas diplomaatilised sidemed Poolaga pärast seda, kui kindral Lucjan Żeligowski lavastas Poola riigipea Józef Piłsudski käsul Vilniuse piirkonnas mässu. Ta tungis Leedu käes olevale territooriumile, vallutas vaidlusaluse Vilniuse linna ja lõi seal piirkonnas Kesk-Leedu Vabariigi. See üksus liideti Poolaga 1922. aastal. Demograafilises mõttes Vilnius kuigi leedupärane ei olnud: 1916. aasta rahvaloenduse järgi moodustasid leedulased sealsest elanikkonnast 18,5% ja põhirahvuseks olid poolakad, kelle osakaal oli 58%. Vahetult enne neid sündmusi olid Poola ja Leedu sõlminud Suwalki lepingu, mis lõplikult riigipiire määratlemata viitas siiski sellele, et Vilnius läheb Leedule. Nüüd nõutigi Poola vägede taandumist lepinguga määratud joonele, kuid Poola valitsus jäi ametlikult seisukohale, et Żeligowski tegevus oli omaalgatuslik ja nendega mitte seotud. Rahvasteliit püüdis vaidlust vahendada, esitades oma rahuettepanekud, sh kava jätta Vilnius Leedule, kuid luua Poola-Leedu liitriik. Kumbki osapool aga järeleandmisi teha ei tahtnud. Poola organiseeris Vilniuses mittepoolakate poolt boikoteeritud referendumi, mille tulemusele viidates inkorporeeriti piirkond jaanuaris 1922 Poola riigiga. Järgmise aasta jaanuaris tungisid Leedu väed Antanti kontrolli all olnud Klaipeda piirkonda ja lavastasid seal ülestõusu, mille järel regioon Leeduga liideti. Leedu okupatsioon Klaipeda piirkonnas oli üks peamisi tegureid, miks Antant 1923. aasta märtsis otsustas toetada Vilniuse piirkonna Poolale andmist.
Selle tagajärjeks oli aga olukord, kus Leedu keeldus nii de jure kui ka de facto tunnustamast igasuguseid Poola pretensioone Vilniuse linnale ja selle ümbrusele. Katkestati kõik diplomaatilised suhted Poolaga ja rõhutati järjekindlalt, et Vilnius jääb Leedu alaliseks pealinnaks, samal ajal kui Kaunast nimetati ajutiseks pealinnaks. Poola ei tunnustanud ametlikult üldse mingi piirivaidluse olemasolu, et mitte anda legitiimsust Leedu taotlustele. Suhete katkestamise tõttu puudus Leedu-Poola piiril raudteeliiklus, telegraafiliinid ja kirjavahetus. Näiteks kiri Poolast Leetu tuli kõigepealt saata neutraalsesse riiki, kus see pandi Poolale viitavate märkide kaotamiseks uude ümbrikusse ja alles siis toimetati Leetu. Vilniuse küsimus jäi Leedu välispoliitika peateemaks, kuid rahvusvahelisel areenil see aja jooksul marginaliseerus. Mõlemad osapooled kasutasid konfliktist kõneledes emotsionaalset ja rahvuslikku retoorikat. Siiski tehti olukorra normaliseerimiseks ka mitu mitteametlikku, kuid ebaõnnestunud katset, näiteks Leedu peaministri Augustinas Voldemarase poolt aastatel 1927–1928 ja välisministri Stasys Lozoraitise poolt aastatel 1934–1936.
Esitamise põhjused
13. märtsil tegi Poola valitsus ähvardava avalduse, kus süüdistati Leedut provokatsioonis. Järgmisel päeval kutsus Poola parlament Leedut üles taastama diplomaatilisi suhteid ja loobuma pretensioonidest Vilniusele. Pärast teateid, et Poola kaalub äärmuslike meetmete kasutuselevõttu, kaldus Leedu president Antanas Smetona nõustuma diplomaatiliste suhete loomisega, kuid muutis viimasel hetkel siiski meelt. 14. märtsi ööl tegi Leedu Prantsusmaa saadiku kaudu Varssavile ettepaneku moodustada tulistamise uurimiseks ja taoliste juhtumite edaspidiseks vältimiseks vajalike meetmete kokkuleppimiseks komisjon. Selline osaline vastutulek Poolat ei rahuldanud ja sellele vastati keeldumisega. Samal ajal kontakteerusid Leedu diplomaadid välisriikidega rahvusvahelise abi saamise lootuses.
Koostamine
Ultimaatumi esimene versioon, mille koostasid Poola kõrgeim sõjaväeametnik Edward Rydz-Śmigły, peaminister Felicjan Sławoj Składkowski ja diplomaat Jan Szembek, sisaldas kuut nõudmist:
Äsja välisreisilt saabunud Poola välisminister Józef Beck kutsus 16. märtsi öösel kokku valitsuse nõupidamise, kus ta väitis, et ultimaatumis peaks olema vaid üks nõudmine: diplomaatiliste suhete sisseseadmine. Tema arvates ei kahjustaks selline ultimaatum Leedu huve ja pakuks seega paremaid väljavaateid konflikti rahumeelseks lahendamiseks ja kiiremaks pingete maandamiseks. Ettepanek oli kooskõlas tema visiooniga Ida-Euroopast, kus ta lootis näha Saksamaa ja Nõukogude Liidu mõjust vaba Poola, Baltikumi ja Skandinaavia liitu Varssaviga juhtrollis. Selleks oli aga vaja parandada suhteid Leeduga. Ultimaatumi muutmise ettepaneku taustaks oli ka Nõukogude Liidu, Prantsusmaa ja Suurbritannia surve, kes tahtsid vältida konflikti paisumist sõjategevuseks.
Poola valitsus nõustus Becki ettepanekuga ja ultimaatumi toon muudeti leebemaks. Siiski andis Beck samal ajal käsu nelja diviisi saatmiseks demarkatsioonijoonele, mille järel asus seal 50 000 Poola sõdurit 20 000 Leedu sõduri vastu. Poola vägesid toetasid soomusautod, kaks õhuvägede rügementi, mis koosnesid umbes sajast lennukist, ja Leedu ranniku lähedal paiknev laevastik.
Rahvusvaheline reaktsioon
Pärast Nõukogude Venemaa ja Leedu vahel rahulepingu sõlmimist 1920. aastal tunnustas Venemaa ka Leedu pretensioone Vilniuse piirkonnale. Oma vastustes 1938. aasta ultimaatumile väljendati muret Leedu iseseisvuse pärast ja ähvardati tühistada 1932. aastal Poolaga sõlmitud vastastikuse mittekallaletungi pakt. Samas väljendati siiski selgelt, et sõjalisse konflikti end tõmmata lasta ei taheta. See hoiak võis olla põhjustatud Jaapani poolt lähtuva ohu kasvust ja asjaolust, et kaitsvate sõjajõudude Leedusse viimiseks oleks tulnud kõigepealt rünnata Poolat või Lätit, mis võinuks lõppeda sõjaga kahel rindel. Nõukogude Liit käis peale Prantsusmaale, et see kui tolleaegne peamine Poola liitlane vaigistaks konflikti ja toetaks mõõdukama ultimaatumi versiooni esitamist. Anšlussi küsimusega hõivatud Prantsusmaa ja Suurbritannia avaldasid hoopis Leedule survet suhete normaliseerimiseks Poolaga nii kiiresti kui võimalik. Nad kartsid ka, et Natsi-Saksamaa oli ultimaatumi juba heaks kiitnud.
Adolf Hitleri juhitud Saksamaa pööras sel ajal oma tähelepanu Klaipeda piirkonnale, mis sel ajal oli Leedu valduses. Aprillis 1938 teatas Hitler mitteavalikult, et kontrolli saavutamine Klaipeda üle on Saksamaa jaoks tähtsuselt teine teema Sudeedimaa küsimuse järel. Leedu ja Poola vahelise relvastatud konflikti puhkemisel kavatseti okupeerida ja kaitsta Klaipeda piirkonda koos suure osaga Lääne-Leedust ja sellest informeeriti Poola saadikut Saksamaal. Poola nõustus Saksa vägedega koostööd tegema ja lubas respekteerida Saksamaa huve Klaipedas, kui selline sõjaline konflikt peaks toimuma. Hitleri hinnangul polnud aga kiire Klaipeda järgi minemine poliitiliselt mõistlik, sest ta soovis status quo säilimist kuni anšlussist on rohkem aega möödunud. Nii soovitas Saksamaa lõpuks Leedul Poola nõuetele järgi anda.
Leedu koos Läti ja Eestiga oli 1934. aastal moodustanud Balti liidu, mille peamiseks eesmärgiks oli liikmesriikide välispoliitika koordineerimine ja vastastikune diplomaatiline toetamine rahvusvahelisel areenil. Tegemist ei olnud sõjalise liiduga. Nähes, et konflikt kahjustab regiooni stabiilsust, soovisid Eesti ja Läti Poola ja Leedu vahelise vaidluse lahendamist, kuid nende arvates puudusid Balti liidul selleks võimalused. Leedule ootamatult asus Läti seisukohale, et Leedu peaks ultimaatumi vastu võtma, ja püüdis ka Eestit veenda neile selles osas survet avaldama.
Vastuvõtmine
Leedu president Smetona kutsus 18. märtsi ööseks kokku valitsuse koosoleku, et arutada ultimaatumit. Leedul puudus rahvusvaheline toetus ja suhteliselt mõõduka nõudmise tagasilükkamine oleks pannud riigi kui põhjendamatult rahumeelsetest diplomaatilistest suhetest keelduja ebasoodsasse valgusse. Leedu diplomaatidel puudus antud küsimuses üksmeel, kuid avalik arvamus oli selgelt ultimaatumi aktsepteerimise vastu. Erinevatel Vilniust Leedu osana nägevatel üritustel oli suur osalus: "Vilniuse leinamise päev" 9. oktoobril (päev, mil Żeligowski väed Vilniuse oma võimu alla võtsid) oli saanud iga-aastaseks tähtpäevaks, suurim sõdadevahelise Leedu ühiskondlik organisatsioon oli 25 000 liikmega "Vilniuse Vabastamise Liit" (Vilniaus vadavimo sąjunga). Vilniusega seotud emotsionaalseid tundeid väljendas populaarne loosung "mes be Vilniaus nenurimsim" ("me ei puhka ilma Vilniuseta"), mis oli osa luuletaja Petras Vaičiūnase poeemist. Kui 1920. aastate algul Rahvasteliidus piirkondlikku rahuplaani arutati, pääses Leedu peaminister Ernestas Galvanauskas napilt mõrvakatsest. Leedu valitsuse otsus avada üle 80 poolakeelse kooli oli oletatavalt üks 1926. aasta riigipöörde ajenditest. Iga Poolale järeleandmisi tegev valitsus riskis enda väljavahetamisega.
President Smetona sai märgukirja üheksalt rahvuslikult organisatsioonilt, mis tungivalt soovitasid ultimaatumit mitte vastu võtta. Otsustavaks sai aga kindral Stasys Raštikise, Leedu sõjajõudude juhi teade, et sõjaliselt ei ole võimalik Poolat võita, ja toetas rahumeelset lahendust. Valitsus nõustus ultimaatumiga ja selle kinnitas peaaegu ilma aruteludeta ka parlament. 19. märtsil edastati teade ultimaatumiga nõustumisest Poolale, kes oli otsustamiseks ka 12-tunnise ajapikenduse andnud.
Edasised arengud
Ultimaatumiga nõustumine tekitas Leedus valitsuskriisi. Peaminister Juozas Tūbelis, kes ei pooldanud kompromisse Vilniuse küsimuses ja oli ultimaatumi arutamise ajal Šveitsis ravil, astus 24. märtsil tagasi. Tema järglane Vladas Mironas, Poolaga suhete normaliseerimise pooldaja, kutsus kokku uue valitsuse. Kuigi surve laiema koalitsiooni moodustamiseks oli kasvanud, võeti sinna ainult Leedu Rahvuslaste Liidu (Lietuvių tautininkų sąjunga) liikmed. Tingimusteta ultimaatumiga nõustumine oli aga kahjustanud selle partei reputatsiooni ja seni mahasurutud opositsioon kasutas seda oma tegevuse taaselustamiseks. Poolas tervitati ultimaatumi vastuvõtmist entusiasmiga, nimetades seda "suureks veretuks võiduks" ja tähistades seda sõjaväelaste marsiga Vilniuses.
Leedu ja Poola nimetasid ametisse saadikud ja läkitasid nad enne ultimaatumis märgitud lõpptähtaega, 31. märtsit, vastavalt Varssavisse ja Kaunasesse. Läbirääkimised praktilistes küsimustes algasid 25. märtsil Augustówis ning juuniks oli kolm raudteeühendust, kirjavahetust ja jõelaevandust puudutavat kokkulepet sõlmitud. Piirialal mitme kilomeetri ulatuses lõhutud raudtee taastati. Vievises avati tollipunkt ning Klaipedas ja Vilniuses konsulaadid. Leedu sulges Liidu Vilniuse Vabastamiseks ja Vilniuse Sihtasutuse, mis oli rahaliselt toetanud leedulaste tegevust Vilniuse piirkonnas. De jure Leedu siiski jätkas Vilniuse oma pealinnaks pidamist. Mais 1938 vastu võetud uus Leedu põhiseadus kordas varasema konstitutsiooni seisukohta, et Kaunas on kõigest ajutine pealinn ja tegelik pealinn on Vilnius. Poola aga jätkas Vilniuses Leedu organisatsioonide mahasurumist.
Poola valitsus tegi hiljem, 30. septembril, samasuguse ultimaatumi Tšehhoslovakkia valitsuse vastu, kasutades ära Sudeedimaaga seotud kriisi, et nõuda endale osa Tšehhoslovakkiale kuuluvast Zaolzie piirkonnast. Ka sel korral kasutas Poola ära rahvusvahelist kriisi, et lahendada oma pikaajalist piirivaidlust ja vastata Saksamaa välispoliitilistele algatustele.
Piistaoja talu
Piistaoja talu (ka: Piistaoja katsetalu) on talu Pärnu maakonnas Tori vallas Piistaoja külas.
Talu on kuulunud Eesti riigitegelasele ja põllumajandusteadlasele Theodor Poolile, kes pidas seda 1925–1941.
Rodolfo Pizarro
Rodolfo Gilbert Pizarro Thomas (sündinud 15. veebruaril 1994 Tampicos) on Mehhiko jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Mehhiko kõrgliigaklubis Monterrey ja Mehhiko jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Pachucas, debüteerides Mehhiko kõrgliigas 2012. aastal. 2016. aasta Clausura-hooajal tuli ta klubiga Mehhiko meistriks.
2016. aasta detsembris siirdus ta Víctor Guzmáni vastu Guadalajarasse. Guadalajaraga tuli ta Mehhiko meistriks 2017. aasta Clausura -hooajal ja võitis 2018. aastal CONCACAF-i Meistrite Liiga.
2018. aasta juunis liitus ta Monterreyga. 2019. aasta Apertura-hooajal tuli Pizarro Monterreyga kolmandat korda oma karjääri jooksul Mehhiko meistriks.
2020. aasta veebruaris sõlmis ta lepingu Major League Socceri klubiga Inter Miami. 2022. aastal naasis ta laenule Monterreysse.
Mehhiko jalgpallikoondises tegi Pizarro debüüdi 29. jaanuaril 2014 sõprusmängus Lõuna-Korea vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. veebruaril 2016 sõprusmängus Senegali vastu. Ta on kuulunud Mehhiko koondisse 2017., 2019. ja 2021. aasta CONCACAF Gold Cup'il. Lisaks kuulus ta 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril Mehhiko olümpiavõistkonda.
A.P. Møller-Mærsk
A.P. Møller – Mærsk A/S Grupp (tuntud ka kui Maersk) on Taani ettevõte, mille aktsiaid on noteeritud OMX-i börsidel, mis tegeleb peamiselt transpordi ja energeetikaga. 2011. aasta märtsi seisuga on see maailma suurim konteinerlaevade haldaja.
Maailma suurimate ettevõtete edetabelis Fortune Global 500 on A. P. Møller – Mærsk Group 154. kohal.
Ettevõtte loomine
1904. aastal rajasid Peter Mærsk-Møller ja tema poeg Arnold Peter Møller firma A/S Dampskibsselskabet Svendborg (Aurulaevakompanii Svendborg). Firma esimene laev oli 2200 dwt-line aurulaev Svendborg. 1917. aastal valmis Mølleri Odensee laevatehas, kus oli võimalik ehitada kuni 40 000-tonniseid laevu. 1920. aastate alguseks kuulus firmale 18 laeva kogukandevõimega 30 000 tonni. 1928. aastast hakati reisijatevedu üle Atlandi ja kasutati esimest korda nime "Mærsk". 1930. aastate lõpuks oli firma laevastik kasvanud 46-aluseliseks. II maailmasõja jooksul võeti kõik Mølleri laevad liitlasvägede käsutusse, sõja lõpuks olid laevadest alles vaid pooled.
Maersk Oil and Gas ja DUC (Dansk Undergrunds Consortium)
1962 andis Taani valitsus Møllerile ainuõiguse nafta ja maagaasi otsimiseks ning kaevandamiseks Taanis. Koostöös Royal Dutch Shelli ja Texacoga alustas Maersk Oil and Gas 1972. aastal kaevandmist. Kõrgajal pumpas DUC (Maerski, Shelli ja Texaco ühisfirma) päevas 500 000 barrelit naftat ja miljard kuupmeetrit maagaasi. 1970. aastate keskel omandas Maersk gaasiveoks vajalikud gaasitankerid.
Konteinerlaevanduse sünd
1973. aastal valmis Svendborg Maersk, Maerski esimene konteinerlaev. Konteinerite haldamiseks loodi firma kaubandusharu, millest kasvas hiljem välja tütarettevõte Maersk Logistics. Kuna konteinerlaevad oli vanadest laevadest oluliselt suurema tonnaažiga asuti ehitama uut kuivdokki, mis võimaldaks valmistada kuni 650 000 tonniseid laevu.
20. sajandi lõpp
1982. aastal läks Møller kahe tütarettevõttega (Aktieselskabet Dampskibsselskabet Svendborg ja Dampskibsselskabet af 1912, Aktieselskab) Kopenhaageni börsile, kuid emaettevõte (A. P. Møller) jäi siiski perekonna omandusse. 1985 omandati Suurbritannia ettevõte Norfolkline, mis tegeles suuresti logistikaga, kuid haldas ka Mandri-Euroopa ja Suurbritannia vahelisi laevaliine. 20. sajandi lõpus omandati laevandusfirmad East Asiatic Co. ja Sealand. Pärast Sealandi omandamist sai firmast Maersk Sealand maailma suurim laevandusmagnaat.
Meretransport
Meretransport on Maerski suurim tegevusala, tegeletakse nii konteiner- kui ka tankervedudega. Konteinerveod moodustavad ligi poole kogu grupi aastakäibest.
Maersk Line
Maersk grupi kõige suurem operatiivüksus Maersk Line on maailma suurim konteinervedude sooritaja, omades kokku 600 alust 3,8 miljoni TEU kogumahtuvusega. Maersk E-klass laevad olid 2006. aastal 15 500 TEU-ga maailma suurimad konteinerlaevad. 2013 peaks valmima esimesed Triple-E kategooria konteinerlaevad, mis mahutavad kuni 18 000 TEU-d.
Maersk Line on väga suurt tähelepanu pööranud keskkonnakaitsele, kasutades aastast 2009 n-ö slow steaming meetodit, mis kulutab ligi 59% vähem kütust kui klassikaline meetod. 2011. aastal katsetati koostöös Ameerika Mereväega Maersk Kalmaril biokütuseid.
Väiksemad tütarettevõtted
Lisaks omab Maersk Grupp 37,5% firmast Höegh Autoliners, mis tegeleb mootorsõidukite meretranspordiga, ja 31% Lääne- ja Põhjamere suurimast logistika- ja transpordifirmast DFDS.
Konteinerterminalide haldus
Maerski tütarettevõte APM Terminals haldab kokku ligi 40 konteinerterminali 5 kontinendil. Firma hallatavate terminalide hulka kuuluvad näiteks Rotterdam, Los Angeles, Göteborg, Tallinn, Peterburi ja Shanghai. APM Terminalsi peakorter asub Haagis ning 2012. aastal oli ettevõtte käive 4,78 miljardit USD.
Nafta ja maagaas
Maerski üks suuremaid tütarettevõtteid on Maersk Oil and Gas, mis tegeleb nafta ja maagaasi kaevandamisega. Maersk Oil and Gas rajati aastal 1962, kui Taani valitsus andis Maerskile eksklusiivõigused Põhjamere Taani osast nafta ja maagaasi otsimiseks ning kaevandamiseks. Praegu puurib Maersk Oil and Gas suuresti Põhjameres, kuid väiksemal määral ka näiteks Kataris, Kasahstanis ja Brasiilias. Kokku puuritakse päevas 600 000 barrelit naftat ja ligi miljard kuupmeetrit maagaasi. Maersk Oil and Gasi tegevus toodab 22% kogu grupi käibest ning 68% kasumist.
Jaekaubandus
Maersk omab 50% Dansk Supermarked A/S-ist. Kõnealune firma haldab 5 poeketti (Netto, Bilka jm) ja 1171 poodi kogu Skandinaavias. Dansk Supermarked A/S-i käive oli 2010. majandusaastal 10,7 miljardit USA dollarit.
Lennundus
Maersk Grupi tütarettevõte Star Air sooritab püsilepingu korras UPSile kaubalende. Star Airil on kokku 11 kaubalendudeks kohandatud Boeing 767t.
Aastatel 1970–2005 haldas A.P. Møller – Mærsk A/S Grupp ka Taani riiklikku lennufirmat Maersk Air, mis müüdi aastal 2005 Islandi investeerimisfirmale Fons Eignarhaldsfélag ja liideti Sterling Airlinesiga. 2008. aastal kuulutas Sterling Airlines välja pankroti.
Pangandus
A.P. Møller – Mærsk A/S Grupp omab 20% ühest Skandinaavia suurimast pangast – Danske Bankist. Danske Bankil on harud 9 riigis ning kogu grupi aastakäive oli 2010. aastal 44,40 miljardit Taani krooni.
Raudteetransport
Maerski tütarettevõte European Rail Shuttle B.V. tegeleb ISO-konteinerite raudteetranspordiga Rotterdami kaubasadamast Lääne- ja Kesk-Euroopasse. Suur osa firma veostest tuleb Maerski teistelt tütarettevõtetelt.
Kommunismi Koit (Krüüdneri)
Kommunismi Koit oli Krüüdneris 14. maist 1953 kuni 26. detsembrini 1953 ilmunud ajaleht, Veski Masina-Traktorijaama poliitosakonna häälekandja.
Rokipeer
"Rokipeer" (inglise "The Rocker") on 2008. aastal linastunud USA komöödiafilm. Filmi lavastas Peter Cattaneo ning olulisemates rollides mängivad Rainn Wilson, Josh Gad, Teddy Geiger, Emma Stone, Christina Applegate ja Jason Sudeikis.
Loyse
Loyse oli keskaegne Eestimaa vasalliperekond, mis on nime saanud Lõiuse küla järgi.
Perekonnaliikmetest on teada:
Polaris (selts)
Polaris oli Tallinnas tegutsenud kindlustusselts. Selts sõlmis tule-, veo-, murdvarguse ja klaasikindlustusi.
Selts asutati 1920.
1940. aastal ühinesid kindlustusaktsiaseltsid "Polaris" ja "Eesti Union". Kindlustusaktsiaselts „Polaris” natsionaliseeriti 1940. aastal ja
Must pähklipuu
Must pähklipuu (Juglans nigra), teise nimetusega Ameerika pähkel, on üks haruldasemaid ja hinnatumaid lehtpuid.
Kasvutingimused
Must pähklipuu kasvab segametsades temperatuurivahemikus 7 °C põhja pool kuni 19 °C lõunas. On teada juhuseid, kus must pähklipuu on talunud ka –43 °C pakast, kuid see on pigem erand. Must pähklipuu on tundlik pinnase suhtes, ta kasvab ideaalselt niisketel viljakatel muldadel. Kõige paremini kasvab liivastel, savistel muldadel. Selline pinnas säilitab endas palju vett, mida puu tarvitab kasvamiseks kuivadel perioodidel. Kõige produktiivsem kasvuperiood on 40. ja 50. eluaastate vahel.
Töödeldavus
Musta pähklipuud on kerge töödelda nii käsi- kui ka tööstuslike masinatega. Esineb mõõdukas lõiketerade nürinemine. Nael- ja kruviühendused on vastupidavad; hea liimida, kuid leeliselised liimid võivad põhjustada plekke. Reageerib hästi auruga painutamisele. Töötlemisel eraldab kerget lõhna.
Kasutusvõimalused
Musta pähklipuu puidust valmistatakse kvaliteetset mööblit, põrandaid, muusikainstrumente, sh kõlareid ja klavereid, laevasisustust, sporditarbeid, vihmavarjude käepidemeid, kellakorpuste materjale, püstolipärasid ning lennukipropellereid. Sobib hästi treimiseks, nikerdusteks ja spooni tegemiseks ning tänu tugevusele ja elastsusele ka toolide valmistamiseks. Kõrge kvaliteediga palgid hööveldatakse kattevineeriks, mis on väga nõutud üle kogu maakera. Puu kannab söödavaid pähkleid. Jahvatatud pähklikoori kasutatakse mitmesuguste toodete valmistamisel . Musta pähklipuu viljad sisaldavad hüdroksünaftokinoonset värvainet juglaniini ja tanniine ning pähklikoortest on saadud pruuni värvi tekstiili värvimiseks.
Kohustis
Kohustis (inglise keeles liability) on raamatupidamiskohustuslase eksisteeriv kohustus, mis tuleneb mineviku sündmustest ja millest vabanemine eeldatavalt vähendab majanduslikult kasulikke ressursse.
Majanduses tuleb eristada kohustist ja kohustust, mis ei ole sünonüümid, ning samuti eristatakse neid mõisteid rahvusvahelistes standardites. Kohustus (ingl obligation) on vajadus või vastutus tegutseda või käituda kindlal moel.
Raamatupidamises kajastatakse ettevõtte kohustisi bilansis. Bilansiskeemil on kaks poolt: aktiva ja passiva. Ettevõtte varad kajastatakse aktivas ning kohustised ja omakapital passivas. Aktiva ja passiva peavad olema alati võrdsed ehk tasakaalus. Kohustised ja omakapital on ettevõtte vara soetamise allikad: kui ettevõttel on vara, siis on see millegi arvelt soetatud. Seetõttu kohustised näitavadki, kui palju on hetkeseisuga ettevõttel vara soetatud võlgu.
Tavaliselt on kohustis rahaliselt hinnatav nõue ettevõttele ning selle rahuldamiseks peab ettevõte loobuma oma varast. Enamasti on loovutav vara raha. Kohustised on näiteks võlad tarnijatele (ostetakse kaupa/teenust – tasutakse hiljem arvega, tekib võlg tarnijatele; arvestatakse palka – tekib võlg töövõtjale ja seaduse järgi maksuvõlg) ning nende täitmiseks tuleb ettevõttel loobuda oma varast. Kohustis ei pruugi tekkida alati kohe, vaid ka mõne aja möödudes. Näiteks kui ostetakse kaupa, siis tekib võlg tarnijale, arvet ei tasuta õigel ajal ja hiljem lisandub arvele intress ning tekib lisaks arve maksmise kohustusele intressi maksmise kohustis.
Varad=Kohustised+Omakapital
Jagunemine
Maksetähtpäevast lähtudes jagatakse kohustised lühi- ja pikaajalisteks. Lühiajalised kohustised tuleb tasuda hiljemalt aasta jooksul. Pikaajaliste kohustiste tasumise tähtaeg on üle ühe aasta.
Lühiajalised kohustised
Kohustis liigitatakse lühiajaliseks, kui :
Lühiajalised eraldised
Lühiajaline eraldis on tõenäoliselt võimalik kohustis, mille aeg või summa ei ole teada ning mis võib muutuda tegelikuks kohustiseks mingi aja möödudes. Tuleb hinnata kõige tõenäolisemas summas, näiteks garantiikohustis.
Pikaajalised kohustised
Pikaajalise kohustise korral on maksetähtaeg bilansi koostamise päevast arvates üle ühe aasta, samuti kuuluvad pikaajaliste kohustiste hulka kõik muud kohustised, mis ei liigitu lühiajaliste kohustiste alla.
Muud pikaajalised võlad
Muud pikaajalised võlad on võlad, mille tagasimakse tähtaeg on rohkem kui üks aasta ja ei liigitu lühiajaliste kohustiste alla, näiteks võlg tarnijale või tütarettevõttele ning saadud ettemaksed.
Wally Funk
Mary Wallace "Wally" Funk (sündinud 1. veebruaril 1939 Las Vegases New Mexicos) on Ameerika Ühendriikide lendur, hea tahte saadik. 2021. aastal oli ta juulist oktoobrini maailma vanim kosmoses käinud inimene.
Funk õppis Oklahoma osariigi ülikoolis keskkooli õpetajaks. 1959. aastal sai ta lenduriks ning töötas maaväe lennuinstruktorina. 1961. aastal asus ta tööle erafirmasse. 1971. aastast töötas Funk lennuinspektorina Föderaalses Lennuametis, olles esimene naine, kes on selles ametis töötanud. Aastatel 1974–1985 töötas ta esimese naisuurijana Transporditurvalisuse Agentuuris.
Funk osales Mercury 13 programmis ja kandideeris kolm korda NASA astronaudiks, kuid ei osutunud valituks. 2010. aastal ostis ta pileti Virgin Galacticu lennule. 1. juulil 2021 teatas Blue Origin, et Funk osaleb New Shepardi esmalennul. 2021. aasta 20. juulil Texasest Van Hornist startinud ja Maa pinnast 100 km kõrgusel kosmoselennul käinud kosmosesõiduki pardal oli lisaks Funkile ka maailma noorim kosmoselendur, hollandlane Oliver Daemen.
Adrianna Sułek
Adrianna Sułek (sündinud 3. aprillil 1999 Bydgoszczis) on poola kergejõustiklane, seitsmevõistleja.
2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta 6532 punktiga hõbemedali. Euroopa meistriks tuli tulemusega 6628 Nafissatou Thiam.
2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel İstanbulis võitis ta viievõistluse Poola rahvusrekordiga 5014 hõbemedali. Kulla võitis viievõistluse maailmarekordiga 5055 Nafissatou Thiam. Mõlema tulemus oli parem 2012. aastast Natalja Dobrõnskale kuulunud rekorditulemusest 5013.
Isiklikud rekordid
Seisuga 1. aprill 2023 Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit
Kommunismi Koit (Lihula)
Kommunismi Koit oli Lihulas 10. juunist 1951 kuni 26. detsembrini 1953 ilmunud ajaleht, Lihula Masina-Traktorijaama poliitosakonna häälekandja.
Ajaleht ilmus kaks korda nädalas.
Põhjala rahvaste jõulud
Jõulud (ehk jõulupühad, joulud, juulo, talvistepühä, talistepüha) on 21.–27. detsembril tähistatavad talvise pööripäeva pühad.
Jõulud rahvakalendris
Nii Eesti kui ka teiste soome-ugri ja germaani päritolu Põhjala rahvaste rahvakalendris on jõulud tähtsaimad pühad. Eestlased nimetavad talvist pööripäeva tähistavat püha mitmeti: jõulud, joulud, talsipühiq, talvistepühiq, talvistepühä, (tal(l)iste-, talsi-, tals(s)e-, talliss(e)-, talsspühi) ja vorstipühad. Sõna jõul on eesti keelde arvatavasti laenatud muinasskandinaavia keelest tuhatkond aastat tagasi. "Talistepüha" oli levinum nimetus Lõuna-Eestis.
Jõulud algavad pööripäevaga ning lõpevad mõni päev pärast uusaastat. Maausuliste väitel on muistne uusaasta 25. detsember (esimene päev, mis on pikem kui eelmine) ja ametlik uusaasta on nihkunud 1. jaanuarile ebaõnnestunud kalendrireformide tagajärjel. Nende sõnul tõestab seisukohta, et jõulud olid maarahva jaoks aastavahetuspühad, asjaolu, et kui 17. sajandil tõsteti aasta ametlik algus 1. jaanuarile, hakati seda nimetama uueks jõuluks ja pööriaega vanaks jõuluks. 7. jaanuari on nimetatud viimaseks jõuluks, sama päev kannab veel jõuluema päeva nime. Teisal jälle nimetatakse jõulu viimaseks päevaks 2. veebruari (küünlapäev, pudrupäev).
Tähendus
Jõulud on pühad päevad, mil üks aastaring on lõppemas ja uus algamas. Maa pööras ennast valguse, soojuse, toidu ja elu poole. Sellest, mida inimene jõuluajal tegi, arvati sõltuvat tema ja ta majapidamise hea käekäik järgmisel aastal. Koju oodati surnud omaste hingi ning neilgi usuti olevat elavate õnnele suur mõju.
Kombestik
Jõuludeks koristati ja ehiti kogu majapidamine ning valmistati aasta rikkalikumad piduroad. Et pühade ajal ei tohtinud tööd teha, tuli kõigi ettevalmistustega varakult hakkama saada. Tehti jõulukroonid ja -krässid, samuti lambarasvast ja mesilasvahast kolmeharulised küünlad. Hädapärast ajas asja ära ka kolmeharuline küünlajalg. Mõnel pool on tehtud ka viieharulisi küünlaid.
Suurem osa ettevalmistustest tehti 21. detsembril. Tõusti varavalges, et teha valmis jõuluvorstid ja panna käima jõuluõlu. Mõnel pool küll ei peetud seda päeva õlleteoks sobivaks. Oma õlu pidi olema igas peres ning seda pidi jätkuma jõulude lõpuni. Eluruumid koristati ja puhastati ülima hoolega ja nüüd ei tohtinud põrandat pühkida enne, kui jõulud läbi – vastasel korral kardeti, et ka õnn saab majast välja pühitud.
Kui maja korras, toodi sisse jõuluõled ja see tähistas jõulude algust. Õlgi on jõuluks ja muiks pühiks tuppa toonud paljud Euroopa rahvad enam kui kaks tuhat aastat. Õlgedel mängiti jõulumänge, puhati ja ka magati. Arvati, et õled toovad õnnistust ja tervist. Samuti summutasid õled sammude müdina – usuti, et hinged tahavad vaikust. Arvatakse, et õled toodi põrandale just selleks, et neil magada, kuna tavapärane magamisase jäeti aupaklikult kodu külastavatele esivanemate hingedele. Hingede pärast hoiti uue aastani vaikust, toit laual, voodid tühjad ja tuba öösel valge. Pidi jälgima, et toidunõudel poleks kaasi peal. Kusagil olla hingedele eraldi laud kaetud või teisal jälle toit kirve peale pandud. Usuti, et pärast pererahvast lähevad hinged sauna vihtlema.
Jõuluajal ei tohtinud öösiti valgus toas kustuda. Pidi ka jälgima, et aknad oleksid tihedalt kinni kaetud, et valgus välja ei paistaks.
Jõuluöödel, eriti vana-aastaõhtul soovitati üleval olla – kui muidu ei jaksa, siis kasvõi vahetustega. Kui magama heideti, siis soovitatavalt õlgedele põrandal ja täies riides.
Jõululühter
Jõululühter on muinasaega tagasiulatuva tavaga seotud põhjamaine kultusese, mis seostub eelkõige talvise pööripäevaga.
Sotsialismi Tee (Audru)
Sotsialismi Tee oli Audrus 2. aprillist 1951 kuni 26. detsembrini 1953 ilmunud ajaleht, Audru Masina-Traktorijaama poliitosakonna häälekandja.
Põhjala rahvaste jõulud
Jõululühter
Jõululühtri eeskuju pärineb muistsetest aegadest. Jõululühtrit on esmamainitud 1888. aastal rootsi ajakirjas Runa. Seal on kirjeldatud ühte originaali, mis pärines arvatavasti 16. sajandist Edela-Rootsist Veddinge Hallandist. Selle puhul oli tegu pisikese tornikujulise küünlaalusega. Kõnealune ese on täna kohalikus muuseumis eksponeeritud. Samuti võib leida selliseid tornikujulisi „küünlajalgu” paljudest Norra muuseumitest.
Sotsialismi Tee (Audru)
Ajaleht ilmus kaks korda nädalas.
Aleksandr Ivanov (maadleja)
Aleksandr Nikolajevitš Ivanov (jakuudi keeles Александр Николаевич Иванов ; sündinud 10. jaanuaril 1951 Suntari rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi maadleja, treener ja sporditegelane, NSV Liidu teeneline meistersportlane,  Põhjatähe ordeni kavaler.
Põhjala rahvaste jõulud
Jõulutoidud
Usuti, et peres, kus ei valmistata jõuluroogasid, pole järgmisel aastal midagi head loota. Pidulaual pidi kindlasti olema õlu, sealiha (poolik seapea), jõululeib ja jõuluvorstid. Tavalised jõulutoidud olid veel pähklid, kapsad, keedetud oad, herned, naerid, kala ja või.
Jõuluvorstid on rootsi ja soome traditsiooniline jõulutoit.
Usuti, et jõululeib (e. jõulukakk, jõuluorikas, jõulupull, talsipühi karask, lõpekakk, torniga leib, kuhjaga leib, lemmleib) kogub enesesse erilise kaitsva ja tervistava jõu, mis kandub hiljem edasi selle sööjatele. Jõululeiba ei puututud, tihtipeale viiakse jõululeib uuel aastal viljasalve, ning jagati karjalaskepäeval loomadele ja inimestele.
Jõuluvorstid tehti tavaliselt valged, s.o vaid tangust ja sibulast. Verivorst tundub meie maal olema uuem nähtus. Valgevorst on meie rahvuslik jõuluroog, kuna kuskil mujal pole ta sedavõrd üldiselt levinud.
Õlu on rootsi traditsiooniline toiduaine
Jõululeib, õlu ja liha pidid laual olema terve jõuluaja ja igaüks pidi saama niipalju süüa, kui tahtis. Jõuluöösi tuli süüa 7, 9 või 12 korda, siis on inimesel uuel aastal jõudu, jaksu ja tervist, tema tööd õnnistatud ja tal pole leivapuudust. Söögikord ei tähendanud kere täisparkimist, piisas ka mõnest suutäiest. Kui mõni toidupala kukkus laua alla, ei tohtinud seda üles võtta ja üldse ei tohtinud jõuluajal laua ja voodi alla valgust näidata ega sinna vaadata.
Maagilised toimingud
Jõuludeks toodi koju kõik välja laenatud asjad ning jõulude ajal ei laenatud midagi välja. Kõik tööriistad viidi ulualla. Inimeste ja majapidamise kaitsmiseks ning selleks, et oleks õnne, tehti mitmesuguseid ohutisi. Tubadesse kaabiti pisut hõbevalget või raputati soola või siis tehti kadakasuitsu. Ohutised olid samuti kõikvõimalikud jõuluks valmistatud krässid, tähed ja ristid. Arvati, et need koguvad pühade ajal endasse kõik soovimatu, seepärast tuli nad pärast pühi põletada.
Jõuluõhtul enne pimedat tehti välisustele, väravatele ja sõidukitele valge kriidi või söega ristid. Isegi kaevule, põllunurkadele ja nõudele tehti riste. Ristid olid eri paigus erinevad. Aitas seegi, kui hooned n-ö piirati – tehti nende ümber kõndides ring.
Meelelahutused
Kuna jõulu ajal olid kõik tööd peale hädavajalike keelatud, siis oli aega jõude olla, jäi aega koos perega jõulumänge mängida ja mõistatada. Õlgedest valmistati looma- ja inimkujusid. Tehti ka õlest nuute, ning taoti üksteist nendega. Vähemalt saartel olid jõulud ennevanasti suurim lauluaeg.
Aastavahetuskombestik
24. detsember vana-aastaõhtuna oli saunaskäimise päev. Saun pandi kütte juba hommikul ja enne pimedat pidi kindlasti saunas käidud olema. Oldi kodus oma perega. Südaööst, kui algas uus aasta, võisid poisid ja mehed minna küla peale head uut aastat soovima. Kui vana-aasta sees või uuel aastal tuli külla naisterahvas, pidi talle meeste püksid kaela viskama – siis ei kaduvat õnn kodust ära. Uue aasta öösel või hommikul viskas peremees kaevu soola ja tõi sealt vett. Vesi valati kaussi ning selle põhja pandi nuga ja midagi hõbedast. Peremehest alates pesid kõik seal nägu – see pidi hoidma inimest uuel aastal haiguse ja kõige kurja eest. Uue aasta juurde kuulus ka õnnevalamine ja igasugune ennustamine.
Uuem jõulukombestik
Ristiusu levikuga Eestis omandas muistne talvepüha Jeesuse sünnipäeva lisatähenduse ning jõulupühade kombestikku lisandus kirikuskäimine. Mõisa- ja linnakultuuri kaudu jõudis maarahvani 19. sajandi keskpaiku ka jõuludeks kuuse tuppa toomise ning ehtimise komme. 20. sajandi algul kujunes komme käia jõulude ajal kalmistul ja süüdata küünlad lähedaste haudadel. Jõulukaartide saatmise komme tekkis 20. sajandi algul ja levis laiemalt 1920ndatel. 20. sajandi algusest hakkas kodusid külastama ka jõuluvana, kes tõi perele kingitusi ja kellele tuli tänutäheks salmi lugeda. Jõululauale lisandusid piparkoogid.
Pärast Eesti iseseisvuse taastamist on esimene ja teine jõulupüha (25. ja 26. detsember) riigipühad ja puhkepäevad, alates 2005. aastast ka jõululaupäev. Jõulukombestikku mõjutab järjest rohkem rahvusvaheline traditsioon. Rahvusringhääling kannab üle nii jõululaupäeva kui esimese jõulupüha jumalateenistusi. Paljudes asulates püstitatakse juba advendiaja alguses keskväljakule elektrituledega ehitud jõulukuusk, mis jääb enamasti püsti kolmekuningapäevani (langeb kokku õigeusu jõululaupäevaga). Skandinaaviast on üle võetud komme asetada akendele advendiküünlad. Paljudes lastega peredes pannakse jõulude eel õhtuti aknalauale suss, kuhu toob maiustusi päkapikk – jõuluvana abiline, kes kontrollib ja talle ette kannab, kas lapsed on hästi käitunud. Kaubandusettevõtted rõhutavad jõulude eel külluse, heaolu ja kinkide tegemise tähtsust, püüdes suurendada oma läbimüüki; jõuludekoratsioonid ilmuvad kauplustesse sageli juba novembris. Jõuluaja traditsioonilisteks toitudeks on jäänud verivorstid ning seapraad ahjukartuli ja hapukapsaga.
Aleksandr Ivanov (maadleja)
Tunnustus
pisi|80px| [[NSV Liidu teeneline meistersportlane|NSV Liidu teenelise meistersportlase rinnamärk ]]
Eduard Raig
Eduard Raig (5. jaanuar 1902 Kõlleste vald Võrumaa – 19. november 1998 Connecticut, Ameerika Ühendriigid) oli Eesti sõjaväelane (lipnik) ja Eesti politseinik.
Elulugu
Peale Vabadussõda jätkas ta poolelijäänud õpinguid õhtu-ühisgümnaasiumis Tartus ning astus Tartu Ülikooli Õigusteaduskonda. Majanduslikel põhjustel katkestas õpingud ja siirdus Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuse Sõjakooli tagavaraväe ohvitseride kursusele. Õpingute ajal Sõjakoolis toimus 1. detsembri riigipöördekatse ja rünnak ka Sõjakoolile. Sõjakooli lõpetamise järel jätkas teenistust 2. diviisi suurtükiväes Tartus.
1926. aastal asus õppima Politseikooli kõrgemasse klassi, mille lõpetamise järel määrati ta konstaabliks Võru-Petseri prefektuuri, jätkas teenistust abikomissarina Tallinna Politseikoolis ja pärast 3-aastast teenistust määrati ta Tartu-Valga prefektuuri Tartu abikomissari kohale, kus asus edasi õppima Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas 1936. aastal. Teenis lühikest aega Tartu-Valga prefektuuri Mustvee jaoskonna politseikomissari ajutise asetäitjana ja seejärel määrati Tallinna-Harju prefektuuri Keila jaoskonna politseikomissariks.
Nõukogude okupatsiooni ajal varjas ennast Tartus ja oli maapaos Võrumaal. Saksa okupatsiooni ajal määrati Eduard Raig Politsei ja Omakaitse Valitsuse Tartu-Valga Prefektuuri Elva politseikomissariks. 1941. aastal Valga politseiprefektiks ja hiljem Eesti Julgeolekupolitsei ja SD haldus- ja õigusosakonna juhatajaks.
1944. aastal taandus Saksa vägedega läbi Sudeedimaa, Tšehhoslovakkia, Saksamaa ja Austria, üle Nõukogude kontrolli all oleva Elbe jõe ja jõudis üle Hannoveri Wolterdingeni põgenikelaagrisse Briti tsoonis. 1949. aastal emigreerus perega USA-sse.
Eduard Raig suri südameatakki tagajärjel 19. novembril 1998 Connecticuti osariigis ja on maetud West Hartfordis.
Rhume
Rhume on 48 km pikk jõgi Alam-Saksimaal, Saksamaal. See on Leine parempoolne lisajõgi. Selle lähe on karstiallikas Rhumequelle Rhumspringes, Harzi mägedest lõunas. Vesi voolab suure rõhu all maapinnast lehtrikujulisse süvendisse, mis on tuntud oma türkiissinise värvi poolest. Rhume valgla on 1187 km².
Rhume voolab edasi loodesuunas läbi Gieboldehauseni, Katlenburg-Lindau ja Northeimi valdade. Northeimist läänes suubub see viimaks Leine jõkke.
Vikereukalüpt
Vikereukalüpt ehk mindanao eukalüpt (Eucalyptus deglupta) on mürdiliste sugukonda, eukalüpti perekonda kuuluv suur, kiirekasvuline, laialeheline igihaljas puu.
Levila
Vikereukalüpt kasvab troopilises ja lähistroopilises kliimavöötmes ning on ainuke puu eukalüpti perekonnast, mille areaal ulatub põhjapoolkerani. Puu kasvab looduslikult Filipiinidel, Uus-Guinea saarel ja Indoneesias, kus ta kasvab jõudsalt troopilistes vihmametsades. Ameerikas kasvab vikereukalüpt külmaperioodita aladel, nagu Hawaii saartel, Lõuna-Californias, Texase ja Florida osariigis.
Morfoloogia
Oma põlises kasvupaigas kasvab ta kuni 76 meetri kõrguseks ning tüve läbimõõt võib ulatuda 1,8 meetrini. Soodsast kasvualast väljaspool jääb taime kasv aga oluliselt lühemaks, umbes 30–38 meetri vahele. Taime teatakse kõige paremini oma sileda oranži varjundiga koore tõttu, mis koorub suviti, paljastades ainulaadse mitmevärvilise koore, millest ka taime nimetus vikereukalüpt. Koor koosneb helerohelistest, punastest, oranžidest, hallidest ja lillakaspruunidest vöötidest. Väljaspool troopilist kliimat on puukoor enamasti värvivaesem.
Terava otsaga, piigikujulised lehed, mis on kuni 15 cm pikad, on väga aromaatsed. Tillukesed valged kuni seitsmest õiest koosnevad pöörised, õitsevad eri aastaaegadel olenevalt asukohast. Eukalüpti perekonnanimi tuleb kreekakeelsetest sõnadest eu, mis tähendab kaevu, ja kalypto, mis tähendab midagi katma, näiteks kaanega, ja see viitab ühinenud viljalehtedele ja õielehtedele, mis moodustavad kaane või katte, mis kaob, kui õis avaneb.
Kasutamine
Vikereukalüpti kasvatatakse aedades ja parkides peamiselt ilupuuna. Mitmevärviline tüvi teeb puust menuka maastikukujunduse elemendi. Vikereukalüpti puitu kasutatakse ka paberi valmistamiseks. Costa Rica farmerid kasutavad vikereukalüpti varju, et kohvipuud kasvaksid paremini. Puidust tehakse mööblit ja vahel kasutatakse seda ka ehituses. Hawaiil on valmistatud vikereukalüptist paate.
Igor Kvaša
1957. aastast töötas teatris Sovremennik, mille asutajate hulka ta koos Jevgeni Jevstignejevi, Oleg Tabakovi ja teistega kuulus.
Igor Kvaša oli 1998. aastast kuni surmani telesaate "Oota mind" saatejuht. Eestis kannab sama saatesari pealkirja "Sind otsides".
Teatritöö kõrvalt tegi Igor Kvaša üle 60 filmirolli.