cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Windows Vista
Windows Vista arendus
Kuigi Microsoft lootis Vista algselt tarbijatele laialdaselt kättesaadavaks muuta 2006. aasta jõuludeks, teatati 2006. aasta märtsis, et ilmumisaeg lükati edasi 2007. aasta jaanuarini. See oli vajalik, et anda riist- ja tarkvarafirmadele, millest sõltusid Microsofti seadmedraiverid, aega valmistuda. Microsoft teatas 8. novembril 2006, et Windows Vista arendus on lõppenud. Windows Vista läks Microsoftile maksma ligi 6 miljardit dollarit.
Turvalisus
Windows Vista puhul oli peamiseks prioriteediks turvalisuse suurendamine, millele aitas kaasa Microsofti "Trustworthy Computing" (usaldusväärse arvutikasutuse) algatus. Selle eesmärgiks oli tõsta avalikkuse usaldust oma toodetesse ja selle mõjusid on näha paljudes uutes turvalisus- ja ohutusuuendustes.
User Account Control ehk UAC (kasutajakonto kontroll) on arvatavasti kõige olulisem ja märgatavam turvalisus- ja ohutusuuendus. UAC on turvalisustehnoloogia, mis teeb inimestele võimalikuks kasutada oma arvutit väheste privileegidega, et vaikimisi peatada kahjulikku nuhkvara tegemast omaniku teadmata arvutis muudatusi. See oli eelnevate Windowsi versioonide puhul sageli raskendatud, sest eelnevad "piiratud" kasutajakontod osutusid liialt piiratuks ja ühildamatuks enamiku rakendusprogrammide tarkvaraga, samuti ei lubanud need isegi mõningaid põhilisi operatsioone, nagu näiteks kalendri vaatamist olekualal. Kui sooritada Windows Vistas mõni tegevus, mis nõuab administraatoriõigusi (näiteks tarkvara paigaldamine või eemaldamine või kogu süsteemi mõjutavate seadete muutmine), küsitakse kasutajalt esiteks administraatori nime ja parooli. Sel juhul, kui kasutaja juba omab andministraatoriõigusi, küsitakse siiski kinnitust antud tegevuse sooritamiseks. Tavalised tegevused, nagu programmidega töötamine, printimine ning Interneti kasutamine, ei nõua UAC nõusolekut. UAC küsib nõusolekut "turvalise töölaua" režiimis, mis tähendab, et ülejäänud ekraan on tuhm ning aktiivne on vaid autoriseerimise aken. "Turvalise töölaua" eesmärgiks on vältida valele teele juhtivate programmide käivitamist ja juhtida kasutaja tähelepanu sellele, mida ta teeb.
Symantec Corporationi tehtud test kinnitas UAC tõhusust. Symantec kasutas üle 2000 aktiivse pahavara (malware) mudeli, milles sisaldusid tagauksed (backdoors), klahvinuhid (keylogers), rootkit 'id (rootkits), mass meiler 'id, Trooja hobused, nuhkvara, reklaamivara (adware) ja palju muud. Kõik need käivitati eraldiseisva Windows Vista installimise käigus tavalise kasutaja poolt. UAC-l õnnestus edukalt blokeerida üle 50% igast võimalikust ohust, välja arvatud rootkit 'id. Umbes 5% pahavarast õnnestus pääseda UAC tehtud restardist.
Väljaanded
Windows Vista on saadaval kuues versioonis. Need väljaanded võib jagada kahe sihtturu – tavatarbija ja äri – vahel. Tavatarbija jaoks on kolm väljalaset majanduslikult arenenud maadele. Windows Vista Starter Edition on mõeldud netbook'idele ning väikestele personaalarvutitele. Windows Vista Home Basic on mõeldud eelarvetundlikutele kasutajatele ning on saadaval vaid kasvavatel turgudel. Windows Vista Home Premium katab suurema osa tarbijaturust, ning sisaldab rakendusi multimeedia loomiseks ja kasutamiseks. Windows Vista Home Basic ja Home Premium ei saa ühineda Windowsi Serveri domeeniga. Ärilahendusteks on kolm väljalaset. Windows Vista Business on spetsiaalselt kavandatud väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete jaoks, samas kui Windows Vista Enterprise on saadaval ainult klientidele, kes osalevad Microsofti Software Assurance'i programmis. Windows Vista Ultimate sisaldab täielikku võimalustevalikut nii tarbija kui ka äri väljalasetest ning peale selle ka Windows Ultimate Extras, mis on mõeldud entusiastidele.
Kõik Windows Vista väljalasked peale Windows Vista Starteri toetavad nii 32-bitiseid (x86) kui ka 64-bitiseid (x86-64) protsessori arhitektuure.
Euroopa Liidus on saadaval ka Home Basic N ja Business N. Need väljalasked tulevad ilma Windows Media Playerita EL-i Microsofti-vastaste sanktsioonide tõttu.
Visuaalsed stiilid
Windows Vistal on neli visuaalset stiili.
Riistvaranõuded
Arvuteid, mis on võimelised Windows Vistat kasutama, nimetatakse Vista Capableideks või Vista Premium Readydeks. Vista Capable personaalarvuti (PC) on võimeline töötama kõigi Windows Vista versioonidega, kuigi mõned erilised uuendused või tippklassi graafikavalikud võivad nõuda paremat või täiendatud riistvara. Vista Premium Ready personaalarvuti on võimeline kasutama Vista tippklassi omadusi.
Windows Vista Basicu ja Classicu liidesed töötavad praktiliselt iga graafilise riistvaraga, mis toetab Windows XP-d või 2000-t, enamik arutelusid Vista graafikanõuete teemal keerleb Windows Aero kasutajaliidese ümber. Windows Vista Beta 2 puhul on kinnitatud NVIDIA GeForce 6 seeria ja uuemate, ATI Radeon 9500 ja uuemate, Inteli GMA 950 ja uuemate integreeritud graafikate ning käputäie VIA kiibistike ja S3 Graafika iseseisvate kiibistike toimimine. Kuigi algselt toetatud, eemaldati GeForce FX 5 tugi uuematest NVIDIA draiveritest. Viimane NVIDIA draiver, mis toetas GeForce FX seeriat Vistal, oli 96.85 Microsoft pakub tööriista Windows Vista Upgrade Advisor, mis aitab Window XP ja Vista kasutajatel kindlaks teha, millist Windowsi versiooni on nende arvuti võimeline kasutama.
Füüsilise mälu piirid
Maksimaalsed piirid füüsilisele mälule (muutmälule), millega Windows Vista suudab toime tulla, olenevad Windowsi versioonist ja sellest, kas kasutatakse 32- või 64-bitist versiooni. Järgmises tabelis on vastavad väärtused.
Helisüntees
Helisüntees on muusikas elektroonilisest signaalist heli loomine ja/või töötlemine. Helisünteesil põhineb süntesaatori töö.
Helisünteesi meetodid
Subtraheerivate süntesaatorite puhul kasutatakse lihtsaid akustilisi mudeleid, mille alusel signaaligeneraatorite ehk ostsillaatorite signaalidest filtreeritakse välja teatud sagedused. Signaaligeneraatorid tekitavad lisaks sinusoidsele helilainele saehamba- (sawtooth wave) ja kandi- (square wave) kujulisi helilaineid. Lihtsuse ja ökonoomia huvides on need filtrid enamasti madalsagedusfiltrid. Lihtsate modulatsioonimeetodite, nagu näiteks pulsilaiusmodulatsioon (pulse width modulation) ja ostsillaatorite sünkroonimine (oscillator sync), mis teostatakse füüsiliselt ebareaalsete madalsagedusfiltritega, on omane n-ö klassikalistele süntesaatoritele", mida tavaliselt ühendatakse mõistega 'analoogsüntesaator' ja aetakse tihti segamini tarkvarasüntesaatoritega, mis kasutavad subtraheerivat helisünteesi. Üks uuemaid helisünteesi süsteeme on looduses olemasoleva akustilise heli füüsikaline modelleerimine, mille puhul luuakse ajas muutuv heli osahelide mudel ning püütakse seda sünteesimisel järele aimata. Selliste virtuaalsete instrumentide hulk on lõpmatu, mudelit võib ka muuta ja sünteesida helisid, mida looduses ei esine. Üks lihtsamaid sünteesisüsteeme on sämplimine, milleks kasutatakse sämplereid. Sämplimisel salvestatakse reaalse instrumendi heli ning teisendatakse digitaalseks. Seejärel mängitakse seda heli erineva helikõrguse saamiseks erineva kiirusega. Sämplerid võimaldavad enamasti muuta helitugevuse mähisjoone kuju, mis muudab heli karakterit. Nii analoog- kui ka digitaalsüntesaatoritel saab kasutada paljusid helisünteesi meetodeid. Paljud neist on seotud matemaatiliste funktsioonidega, eriti sagedusmodulatsioonisünteesi ja faasidistortsioonisünteesi puhul.
Vaata ka
analoogsignaal – diskreetimine – diskreetsignaal – funktsioon – heli – helilaine – kvantimine – kõrgsagedusfilter – madalsagedusfilter – mähisjoon – ostsillaator – pulssmodulatsioon – signaal – sinusoid – sämpel – sämpler – sämplimine – sämplimissagedus – süntees – süntesaator
Silvia
Püha Silvia (u 515 – u 592) oli Gregorius Suure ema. Katoliku ja õigeusu kirikus austatakse teda kui pühakut.
Tal oli ka teine poeg, kuid tema nimi pole teada.
Uued Territooriumid
pisi|309x309px|Uued Territooriumid Hongkongis rohelisega Uued Territooriumid (hiina keeles: 新界) on üks kolmest Hongkongi peamisest piirkonnast, Hongkongi saare ja Kowlooni poolsaare kõrval. See moodustab Hongkongi territooriumist 86,2% ja hõlmab umbes poole Hongkongi elanikkonnast. Ajalooliselt on see piirkond, mida on kirjeldatud Hongkongi territooriumi laiendamise konventsioonis. Selle lepingu kohaselt hõlmavad territooriumid mandriosa Kowlooni poolsaare piiritänavast põhja pool ja Sham Chuni jõest (mis on Hongkongi ja Mandri-Hiina piiril) lõuna pool, samuti üle 200 saare, sealhulgas Lantau saar, Lamma saar, Cheung Chau ja Peng Chau Hongkongi territooriumil.
Hongkongi seadusandlik nõukogu
pisi|286x286px|Hongkongi seadusandliku nõukogu logo Hongkongi erihalduspiirkonna seadusandlik nõukogu (hiina keeles: 香港特別行政區 立法 會) või LegCo on Hiina Rahvavabariigi Hongkongi erihalduspiirkonna ühekojaline seadusandja.
Seadusandja on organ, mis koosneb 70 liikmest, kellest 35 valitakse viie geograafilise valimisringkonna kaudu otse proportsionaalse esindatuse süsteemi alusel, kasutades järelejäänud suurust meetodit ja Hare'i kvooti, ülejäänud 35 valitakse kaudselt huvigruppidel põhinevate funktsionaalsete valimisringkondade kaudu piiratud valijatega. 2010. aastal vastu võetud põhiseadusliku reformipaketi kohaselt on funktsionaalsetest valimisringkondadest valitud 35-st liikmest 5 ringkonnanõukogu (teise) funktsionaalsest valimisringkonnast. Kandidaadid nimetavad ringkonnavolinikud ja valivad kogu territooriumi hõlmavad valijad.
Jõgevamaa Omavalitsuste Aktiviseerimiskeskus
MTÜ Jõgevamaa Omavalitsuste Aktiviseerimiskeskus on Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Voore külas asuv mittetulundusühing, mille eesmärk on töötute tagasitoomine tööturule ning tugiisiku ja töötute juhendaja tööle rakendamine keskusega liitunud omavalitsustes.
64-bitine arvutiarhitektuur
64-bitine arvutiarhitektuur on arvutil, milles mäluaadresside ja ALU täisarvude suurus on 64 bitti (8 baiti). 64-bitise arhitektuuriga protsessori registrite, aadressisiinide ja andmesiinide laius on 64 bitti.
64-bitised protsessorid on superarvutites kasutusel olnud alates 1970. aastatest, üks esimesi 64-bitiseid arvuteid oli Cray-1 (1975). Enne 64-bitiseid kasutati ka 60-bitiste registritega arvuteid, näiteks CDC 6000 seeria (1964). Laiemalt tulid 64-bitised protsessorid kasutusele RISC-baasil tööjaamades ja serverites 1990. aastate alguses. 2003. aastal tehti need tavakasutajatele kättesaadavaks x86-64 ja PowerPC protsessoriarhitektuuri näol.
Arhitektuur
Protsessori registrid on tavaliselt jaotatud mitmesse rühma: täisarvud, murdarvud, SIMD (Single instruction, multiple data), kontrollsummad ja (vanemates disainides) spetsiaalsed registrid aadresside ja indeksite jaoks. Moodsamates protsessorites saab mälu adresseerimiseks kasutada ainult täisarvu- ja/või aadressiregistreid. Nende registrite suurus limiteerib tavaliselt otseselt adresseeritava mälu hulga, isegi kui protsessoris on laiemaid registreid, näiteks murdarvude registrid.
Enamuses suure jõudlusega 32-bitistes ja 64-bitistes protsessorites (mõned erandid on ARM ja 32-bitised MIPS protsessorid) on sisse ehitatud eraldi murdarvudega opereerimiseks mõeldud riistvara, mis sageli põhineb 64-bitistel andmeüksustel. Näiteks x86/x87 arhitektuuril on instruktsioonid, mis on suutelised laadima ja hoidma mälus 32-bitiseid ja 64-bitiseid murdarve, kuid protsessorisisesed andmestruktuurid ja registrid võivad olla ka 80 bitti laiad.
Piirangud
Enamik 64-bitiseid mikroprotsessoreid on tänapäeval piiratud mälu mahult, mida nad tegelikult suudavad edastada. See on tunduvalt madalam võrreldes sellega, milleks 64-bitine protsessor tegelikult suuteline oleks. Näiteks AMD64 arhitektuuril on 52-bitine piirang füüsilisele mälule ja toetab ainult 46-bitist virtuaalset aadressiruumi. See on vastavalt 4 PB (4×10245 baiti) ja 256 TB (256×10244 baiti). Arvuti ei saa sisaldada 4 petabaiti mälu aga AMD suured serverid, ühismälu klastrite ja muude viisidega võivad selleni jõuda lähitulevikus. 52-bitine mäluaadress annab võimaluse laiendamiseks palju odavamalt kui 64-bitine mäluaadress. 48-bitine virtuaalmäluaadress tehti ka selleks, et võimaldada enam kui 64 000 korda suuremat mälu 32-bitise piirangust, mis on 4 GB (4 × 10 243 baiti). Võimaldades ruumi laienemiseks lähitulevikus ilma, et sellega kaasneks töötlusaja pikenemist täieliku 64-bitise protsessori puhul.
64-bitiste protsessorite ajaline järjestus
1961 1974 pisi|paremal| Cray-1 superarvuti 1976 1983 1989 1991 pisi|paremal| Digital Equipment Corporation (DEC) logo 1993. aastal 1992 1993 1994 pisi|paremal| Sun'i 64-bitine UltraSparc protsessor 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2003 2004
2006
64-bitiste operatsioonisüsteemide ajaline järjestus
1985 1993 1995 1998 2000 2001 2003 2005 2006 2007 2009
32-bitine vs. 64-bitine
Üleminek 32-bitiselt 64-bitisele arhitektuurile on olnud vaevarikas, kuna enamik operatsioonisüsteeme ja draivereid tuleb uuest arhitektuurist kasu saamiseks ümber kirjutada. Ka tarkvara tuleb uute võimaluste ärakasutamiseks muutma. Vanem tarkvara on tavaliselt toetatud kas riistvara ühilduvuse režiimis (uued protsessorid toetavad seeläbi ka 32-bitiseid rakendusi), läbi tarkvaralise emulaatori või tegeliku 32-bitise tuuma sisestamisega 64-bitisesse protsessorisse (näiteks Itaniumi protsessorid, mis sisaldavad ühte x86 protsessori tuuma, et käitada 32-bitiseid rakendusi). Praegused 64-bitised operatsioonisüsteemid toetavad üldiselt nii 32- kui ka 64-bitiseid rakendusi.
Üks suur erand on AS/400, mille tarkvara töötab virtuaalsel ISA-l, mida kutsutakse TIMI-ks (Technology Independent Machine Interface), mis on tõlgitud koodiks madala otsa tarkvara poolt enne käivitamist. Madala otsa tarkvara ongi see, mida on vaja, et kirjutada ja liigutada kogu operatsioonisüsteem ja tarkvara uuele platvormile. Näiteks IBM tegi oma 32/48-bitisest "IMPI" instruction setist 64-bitise PowerPC.
Kuigi 64-bitine arhitektuur teeb vaieldamatult kiiremaks töö valdkondades nagu videotöötlus ja suured andmebaasid, on pidevalt käimas vaidlused, kas samas hinnaklassis 64-bitised protsessorid on oma 32-bitistest alternatiividest kiiremad ka teistes valdkondades. Igal juhul on X86-64 arhitektuuriga võimalik sujuvalt kasutada enamikku 32-bitiseid operatsioonisüsteeme ja rakendusi.
Kompileeritud Java programmid toimivad ühtmoodi nii 32- kui ka 64-bitises operatsioonisüsteemis. Kuna pikkused ja täpsus on kõikidel sisseehitatud tüüpidel määratud Java standarditega, ei sõltu Java allolevast arhitektuurist. Java programmid, mis töötavad 64-bitises Java virtuaalarvutis, omavad lihtsalt ligipääsu suuremale aadressiruumile.
Kiirus pole ainuke tegur, millega 32-bitiseid ja 64-bitiseid protsessoreid võrreldakse. Rakendused, kus kasutatakse multitegumtööd, klasterdamist ja stress testingut, töötavad paremini 64-bitisel arhitektuuril. 64-bitised arvutiklastrid on just sellel põhjusel laialdaselt kasutusel sellistes suurettevõtetes nagu IBM, HP ja Microsoft.
Special Operations Executive
Special Operations Executive oli Suurbritannias Teise maailmasõja ajal 19. juulil 1940 moodustatud Saksamaa Teise maailmasõja käigus okupeeritud riikides diversioonioperatsioonide ja vastupanuliikumise läbiviimist ette valmistanud ning juhtinud organisatsioon. Special Operations Executive allus Majandussõjaministeeriumile, kuulus Teise maailmasõja ajal Suurbritannia luureühendusse ja likvideeriti 1946. aastal, osa allüksustest liideti Suurbritannia välisluure Secret Intelligence Servicega.
SOE peakorter asus algul St Erminsi hotellis, 31. oktoobrist 1940 aga Londonis Baker Street 64. Asutuse tegevuse varjamiseks kasutati variasutuse Inter Services Research Bureau (I.S.R.B.) kattevarju. Asutuse allüksused, nimetusega "station", asusid konspiratsiooni tagamiseks hajutatult Suurbritannia maapiirkondades.
Teadus- ja arenduskeskused
Vaata ka List of SOE establishments
Provence'i ajalugu
Provence'i ajalugu on ülevaade Kagu-Prantsusmaal Vahemere ääres asuva ajaloolise Provence'i piirkonna ajaloost. Provence on tänapäeval osa Prantsuse Vabariigi Provence-Alpes-Côte d'Azuri piirkonnast. Traditsiooniline Provence'i piirkond vastab Var'i, Vaucluse'i, Bouches-du-Rhône'i, Alpes-de-Haute-Provence'i, Alpes-Maritimes'i ja osaliselt Hautes-Alpes'i departemangule. Roomlased tegid piirkonda esimese Rooma provintsi Alpide taga, Provincia Romana, sellest ka tänapäevane nimi.
Algset Rooma provintsi kutsuti Gallia Transalpina, siis Gallia Narbonensis, või lihtsalt Provincia Nostra ("meie provints") või Provincia. See ulatus Alpidest Püreneedeni ja põhjas Vaucluse'ini, pealinnaks oli Narbo Martius (nüüd Narbonne). 15. sajandil ümbritsesid Provence'i krahvkonda Vari jõgi idast, Rhône'i jõgi läänest, Vahemeri lõunast ja Durance'i jõgi põhjast.
Eelajalooline Provence
pisi|Sissepääs [[Cosquer' koobas|Cosquer' koopasse, mis on kaunistatud aulide, piisonite, hüljeste ja käekontuuride maalingutega, mida dateeritakse 27 000 – 19 000 aastaga eKr. Koobas paikneb Cassise lähistel 37 meetrit Calanque de Morgiou merepinnast allpool]] pisi|Pronksiaegne dolmen (2500–900 eKr) [[Draguignani lähistel]] Provence'i rannikul on mõned varaseimad tuntud inimasustuse kohad Euroopas. Lihtsad kivist tööriistad dateerituna 1–1,05 miljonit aastat eKr leiti Grotte du Vallonnet'ist Roquebrune-Cap-Martini lähistel, Monaco ja Mentoni vahel. Palju keerukamad tööriistad, töödeldud kivi mõlemalt küljelt ja dateeritud 600 000 eKr, leiti Escale koopast Saint Estėve-Jansonis, ning tööriistad aastast 400 000 eKr ja mõned esimesed lõkkekohad Euroopas leiti Terra Amatas Nice'is. Keskmise paleoliitikumiga (300 000 eKr) ja hilise paleoliitikumiga (30 000 – 10 000 eKr) dateeritud tööriistad avastati Jardin Exotique'i koopas Monacos.
Paleoliitiline periood Provence'is nägi suurt kliimamuutust koos kahe jääaja saabumise ja lahkumisega ning dramaatilist muutust merepinna tasemes. Paleoliitilise perioodi alguses oli merepinna tase Lääne-Provence'is 150 meetrit kõrgemal kui tänapäeval. Paleoliitikumi lõpuks langes see 100–150 meetrit madalamale kui tänapäeval. Provence'i varajaste asukate elukoopad ujutati tõusva merevee taseme tõttu regulaarselt üle või jäid merest kaugele ja pühiti erosiooni poolt minema.
Mereveetaseme muudatused viisid ühele kõige tähelepanuväärsemale avastusele varajase inimese märkidest Provence'is. Aastal 1985 avastas sukelduja Henri Cosquer merealuse koopa suu 37 meetrit Calanque de Morgiou merepinnast Marseille lähistel. Sissepääs viib koopasse, mis on merepinnast kõrgemal. Sees on Cosquer' koopa seinad kaunistatud piisonite, hüljeste, alkide, hobuste ja käekontuuride joonistustega, mida dateeritakse 27 000 – 19 000 eKr.
Paleoliitikumi lõpp ja neoliitikumi perioodi algus nägi merepinna taset tänapäevasel tasemel, kliima soojenemist ja metsade taandumist. Metsade ja hirve ja teiste kergesti kütitavate ulukite kadumine tähendas, et Provence'i asukad jäid püsima tänu küülikutele, tigudele ja metslammastele. Umbes aastal 6000 eKr kodustasid inimesed, kes elasid Châteauneuf-les-Martiguesi ümbruses, ühena esimestest Euroopas metslamba ja loobusid jäädavalt ühest kohast teise liikumise. Kuna nad jäid paikseks, olid nad võimelised arendama uusi tööstusharusid. Innustatuna Vahemere idaosast sissetoodud keraamikast teginad nad umbes aastal 6000 eKr esimese keraamika Prantsusmaal.
Umbes aastal 6000 eKr saabus Provence'i uute asunike laine idast. Nad olid talunikud ja sõdalased ning tõrjusid järk-järgult varasemad karjapidajad nende maadelt välja. Neile järgnes umbes aastal 2500 eKr järgmine asunike laine, samuti talunikud, kes saabusid merelt ja asusid piki rannikut, mis nüüd on Bouches-de-Rhône'i departemang. Nende varajaste tsivilisatsioonide jälgi leidub Provence'i paljudes kohtades. Neoliitikumi asulakoht umbes aastast 6000 eKr avastati Marseille's Saint-Charlesi raudteejaama lähistel ja pronksiaegne dolmen (2500–900 eKr) leiti Draguignani lähedalt.
Liguurid ja keldid Provence'is
10. ja 4. sajandi vahel eKr leidus Provence'is liguure alates Massiliast kuni tänapäeva Liguuriani. Nad olid ebamäärase päritoluga; nad võisid olla põlise neoliitikumi rahva järeltulijad. Strabon väitis selgelt, et nad ei olnud keldi päritolu ja gallidest erinevast rassist. Neil ei olnud oma kirja, kuid nende keel säilis Provence'i kohanimedes, mis lõppesid järelliidetega -asc, -osc, -inc, -ates ja auni. Antiikgeograaf Poseidonios kirjutas nendest: "Nende maa on metsik ja kuiv. Pinnas on nii kivine, et ei saaistutada midagi ilma kive puutumata. Mehed kompenseerivad teravilja vähesust jahipidamisega... Nad ronivad mägedes nagu kitsed". Nad olid ka sõjakad – tungisid Itaaliasse ja jõudsid 4. sajandil eKr kuni Roomani ning hiljem aitasid Hannibalil läbi pääseda, tema teel rünnata Roomat (218 eKr). Liguuride jäljed on säilinud tänapäevani Ida-Provence'is leitud dolmenites ja teistes megaliitehitistes, lihtsates kivist varjualustes ("Bories"), mida leidub Luberonis ja Comtat'is ja kivinikerdistena Vallée des Merveilles'is Mont Bégo lähistel Alpes-Maritimes'is, kõrgusel 2000 meetrit.
8. ja 5. sajandi vahel eKr hakkasid tõenäoliselt Kesk-Euroopast saabunud keldi hõimud samuti Provence'i tulema. Neil olid rauast relvad, mis võimaldasid neil kergesti alistada kohalikud hõimud, kes olid veel relvastatud pronksist relvadega. Üks hõim, segobriigid, asusid tänapäeva Marseille lähistele. Caturiigid, tricastiinid ja cavaarid asusid Durance'i jõest lääne poole.
Keldid ja liguurid elasid ulatuslikult kogu Provence'is ja keldid-liguurid jagasid lõpuks Provence'i territooriumi, iga hõim omas alpiorus või asustus piki jõge, igal oma kuningas ja dünastia. Nad ehitasid mäe otsa linnuseid ja asulaid, mis hiljem said ladinakeelse nime oppidum. Tänapäevaks on leitud jälgi 165 oppidumist Var'is ja 285 oppidumist Alpes-Maritimes'is. Nad kummardasid mitmeid looduse aspekte, rajasid pühasid metsi Sainte-Baume'is ja Gemenosis ning terviseallikaid Glanum'is ja Vernėègues'is. Hiljem, 5. ja 4. sajandil eKr, moodustasid erinevad hõimud hõimuliite; vocontid Isère'ist Vaucluse'ini; cavaarid Comtat'is; ja salluveerid Rhône'i jõest Var'ini. Hõimud hakkasid kauplema oma toodetega, raua, hõbeda, alabastri, marmori, kulla, vaigu, vaha, mee ja juustuga; oma naabritega, esmalt kaubateedel piki Rhône'i jõge ja hiljem rannikut külastanud etruski kaupmeestega. Etruski amforaid 7. ja 6. sajandist eKr on leitud Marseille'st, Cassis'est ja piirkonna mäeotsa oppidumist.
August Winkelmann
pisi|August Winkelmann Eduard August Winkelmann (25. juuni 1838 Danzig – 10. veebruar 1896 Heidelberg) oli saksa ajaloolane.
Provence'i ajalugu
Kreeklased Provence'is
pisi|[[Marseille|Massalia antiiksadama jäänused Marseille vanasadama lähistel]] Kaupmehed Rhodose saarelt külastasid Provence'i rannikut 7. sajandil eKr. Rhodose keraamikat sellest sajandist on leitud Marseille'st, Martigues'i ja Istres'i lähistelt ning Mont Garoust ja Evenosist Touloni lähistel. Kaupmehed Rhodoselt andsid oma nimed antiiklinnale Rhodanousia'le (nüüd Trinquetaille, Arles'ist üle Rhône'i jõe) ning peamisele Provence'i jõele, Rhodanosele, tänapäeval Rhône.
Esimene kreeklaste püsiasustus oli Massalia, asutatud tänapäeva Marseille kohale umbes aastal 600 eKr kolonistide poolt, kes tulid Phokaiast (nüüd Foça Türgis) Väike-Aasia Egeuse rannikul. Teine laine koloniste saabus umbes aastal 540 eKr, kui Phokaia pärslaste poolt hävitati.
Massaliast sai üks suuremaid kaubasadamaid antiikmaailmas. Selle kõrgajal, 4. sajandil eKr, oli seal rahvast umbes 6000 asukat, kes elasid umbes 50 hektari suurusel müüriga ümbritsetud alal. Seda valitseti kui aristokraatlikku vabariiki 600 rikkama kodaniku koosoleku poolt. Seal oli suur Delfi Apolloni kultuse tempel mäetipul sadama kohal ja Ephesose Artemise kultuse tempel linna teises otsas. Massalias vermitud drahme on leitud kõigis liguuri-keldi Gallia osades. Kaupmehed Massaliast sisenesid sügavale Prantsusmaa sisemaale piki Durance'i ja Rhône'i jõgesid ning rajasid kaubateed sügavale Galliasse ja Šveitsi ja Burgundiasse ja isegi nii kaugele põhja kui Läänemere äärde. Nad vedasid oma toodangut; kohalikud veinid, soolatud sealiha ja kala, aromaatsed ja ravimtaimed, korallid ja kork.
Massalialased rajasid ka rea väikseid kolooniaid ja kaubapunkte piki rannikut, millest hiljem said linnad; nad asutasid Citharista (La Ciotat), Tauroeis (Le Brusc), Olbia (Hyères'i lähistel), Pergantion (Breganson), Caccabaria (Cavalaire), Athenopolis (Saint-Tropez), Antipolis (Antibes), Nikaia (Nice) ja Monoicos (Monaco). Nad asutasid sisemaised linnad Glanum (Saint-Remy) ja Mastrabala (Saint-Blaise).
At Sixes and Sevens
"At Sixes and Sevens" on Sirenia 2002. aastal ilmunud debüütalbum. See on ainus album, kus laulab kaasa Prantsusmaalt pärit laulja Fabienne Gondamin. Selle plaadi pildil olev tüdruk on Norra modell, kes oli valitud kujundaja poolt, et esindada sireeni. See album jätkub samas vaimus nagu Tristania "Beyond the Veil". Suurim erinevus on naissoost laulja.
August Winkelmann
Sündis kullassepa pojana. Õppis Berliini ja Göttingeni ülikoolis. Ta oli Tartu Ülikooli dotsent 1866–1869 üldajaloo erialal, 1869–1873 professor Berni, 1873 Marburgi ja 1873–1896 Heidelbergi ülikoolis.
Provence'i ajalugu
Kreeklased Provence'is
Kõige kuulsam Massalia kodanik oli matemaatik, astronoom ja laevnik Pytheas. Pytheas valmistas gnomoni, mis võimaldas tal määrata peaaegu täpselt Marseille laiuskraadi, ja ta oli esimene, kes selgitas loodete päritolu. Aastatel 330–320 eKr korraldas ta laevareisi Atlantile ja nii kaugele põhja kui Inglismaa, ja külastas Islandit, Shetlandit ja Norrat. Kuigi ta lootis luua merekaubatee Cornwalli tinale, ei olnud tema reisil äriedu ja seda ei korratud. Massalialased leidsid olevat odavama ja lihtsama kaubelda Põhja-Euroopaga maitsi.
Rooma Provence (2.–5. sajand pKr)
pisi|[[UNESCO maailmapärandi nimistusse kantud Pont du Gard, 1. sajand eKr]] pisi|left|Rooma provints [[Gallia Narbonensis umbes aastal 58 eKr]] right|pisi|Rooma amfiteater [[Arles'is (2. sajand)]] 2. sajandil eKr pöördus Massalia rahvas Rooma poole abipalvega liguuride vastu. Rooma leegionid sisenesid Provence'i kolmel korral; aastal 181 eKr surusid roomlased maha liguuride ülestõusu Genova lähistel; aastal 154 eKr alistas Rooma konsul Optimus oxybiid ja decietid, kes ründasid Antibes't; ja aastal 125 eKr surusid roomlased maha keldi hõimude liidu ülestõusu.
Chek Lap Kok
pisi|261x261px|Chek Lap Koki asukoht Hongkongis Chek Lap Kok (hiina keeles: 赤 鱲 角) on saar Hongkongi Uute Territooriumite läänevetes. Erinevalt väiksemast Lam Chaust tasandati seda vaid osaliselt, kui see assimileeriti maaparanduse teel 12,48 ruutkilomeetri suuruseks saareks praeguse Hongkongi rahvusvahelise lennujaama jaoks, mis avati kommertslennunduseks 1998. aastal. Lennujaama nimetatakse rahvapäraselt Chek Lap Koki lennujaamaks, et eristada seda endisest Hongkongi rahvusvahelisest lennujaamast, mida tavaliselt tuntakse Kai Taki lennujaamana (啟 德 機場).
Provence'i ajalugu
Rooma Provence (2.–5. sajand pKr)
pisi|püsti|left|[[Fréjus'i katedraali baptisteerium (5. sajand) on veel kasutuses]] Pärast seda lahingut otsustasid roomlased rajada Provence'is “Provincia Romana” püsiasustuse. Aastal 122 eKr ehitasid roomlased keldi linna Entremont'i kõrvale uue linna, Aquae Sextiae, hilisem Aix-en-Provence. Aastal 118 eKr asutasid nad Narbonne'i ja Via Domitia, mis ühendas Itaaliat Hispaaniaga. Piirkond kandis algselt nime Provincia Romana ja hiljem Gallia Narbonensis, keskuse Narbo Martius järgi.
Rooma kindral Gaius Marius purustas viimase tõsise vastupanu aastal 102 eKr, alistades kimbrid ja teutoonid. Siis hakkas ta ehitama teid vägede liikumise ja kaubanduse hõlbustamiseks Rooma, Hispaania ja Põhja-Euroopa vahel; ühe rannikult sisemaale Apti ja Tarasconi ja teise piki rannikut Itaaliast Hispaaniasse, mis läbis Fréjus'i ja Aix-en-Provence'i.
Aastal 49 eKr oli Massalial ebaõnn Pompeiuse ja Julius Caesari vahelises võimuvõitluses vale pool valida. Pompeius alistati ja Massalia kaotas oma territooriumid ja poliitilise mõju. Rooma veteranid rahvastasid vahepeal vanade kreeka asulate kohtades kaks uut linna Arles'i ja Fréjus'i.
Aastal 8 eKr ehitas keiser Augustus La Turbie'sse triumfikaare rahu tähistamiseks piirkonnas ja ta alustas Provence'i romaniseerimist poliitiliselt ja kultuuriliselt. Rooma insenerid ja arhitektid ehitasid monumente, teatreid, saunu, villasid, foorumeid, areene ja akvedukte, millest paljud on veel alles. Rooma linnad ehitati Cavaillon'i, Orange'i, Arles'i, Fréjus'i, Glanum'isse (väljaspool Saint-Rémy-de-Provence'i), Carpentras'i, Vaison-la-Romaine'i, Nîmes'i, Vernègues'i, Saint-Chamas'i ja Cimiez'i (Nice'i kohal). Rooma provints, mida kutsuti selle pealinna Narbo (tänapäeva Narbonne) järgi Gallia Narbonensis, ulatus Itaaliast Hispaaniani, Alpidest Püreneedeni.
Pax Romana Provence'is kestis 3. sajandi keskpaigani. Germaani hõimud tungisid Provence'i aastatel 257 ja 275.
4. sajandi alguses oli Rooma keisri Constantinus Suure (280–337) õukond sunnitud Arles'is varjuma. Constantinus III, kes kuulutas end Lääne-Rooma keisriks ajavahemikus 404–411 ja kuulutas 408. aastal Arles'i Lääne-Rooma riigi pealinnaks. 5. sajandi lõpuks oli Lääne-Rooma võim Provence'ist kadunud ning algas sissetungide, sõdade ja kaose ajastu.
Kristluse saabumine Provence'i (3.–6. sajand)
On palju legende varajastest kristlastest Provence'is, kuid neile on raske kinnitust leida. On dokumenteeritud, et Provence'i Rooma linnades oli kirikuid ja piiskoppe organiseeritud juba 3. ja 4. sajandil; Arles'is aastal 254, Marseille's aastal 314, Orange'is, Vaison'is ja Apt'is aastal 314, Cavaillon'is, Digne'is, Embrun'is, Gap'is ja Fréjusis 4. sajandi lõpus, Aix-en-Provence'is aastal 408, Carpentras'is, Avignon'is, Riez'is, Cimiez'is (tänapäeval Nice'i osad) ja Vence'is aastal 439, Antibes'is aastal 442, Toulon'is aastal 451, Senezis aastal 406, Saint-Paul-Trois-Châteaux's aastal 517 ja Glandèves'is aastal 541. Vanim kristlik struktuur, mis veel Provence'is töötab, on Fréjus'i katedraali baptisteerium 5. sajandist. Umbes samal ajal 5. sajandil asutati esimesed kaks kloostrit Provence'is, Lérins'i klooster saarel Cannes'i lähistel ja Saint-Victor'i klooster Marseille's.
Germaanlaste sissetungid
5. sajandi teise poole alguses, kui Rooma võim hääbus, sisenesid Provence'i järjestikused germaani hõimude lained, algul läänegoodid (480), siis idagoodid, siis burgundid, lõpuks frangid 6. sajandil. Araablastest sissetungijad ja berberi piraadid tulid Põhja-Aafrikast Provence'i rannikule 7. sajandi algul.
Frangi riik, Merovingid ja Karolingid
, Merovingid ja Karolingid Kaootilise perioodi kestel valitsesid Provence'i Frangi kuningad Merovingide dünastiast, siis Karolingidest kuningad, Karl Martelli järglased; ning oli siis Karl Suure impeeriumi osa (742–814). Aastal 855, kui Kesk-Frangi kuningas (843–855) Lothar I oli Prümi kloostris oma surivoodil, jagas ta kuningriigi Prümi lepinguga oma kolme poja vahel. Vanimale, Ludwig II-le Itaalia kuninga (844–875) tiitel, koos Frangi keisri tiitliga, aastast 855–875. Noorimale, veel alaealisele Karlile läks Provence. Keskmisele ja isa nimekaimule, Lotharile läks ülejäänud territoorium Provence'ist põhjas, Lotharingia kuningriik. pisi|left|[[Boso (Provence)|Kuningas Boso ja Püha Stefan (fresko fragment Charlieu kloostris)]] Aastal 879, pärast Karolingist valitseja Charles II Paljaspea surma, eraldus tema õemees Boso Louis III Karolingide kuningriigist ja valiti Provence'i sõltumatu riigi esimeseks valitsejaks. Lääne-Frangi kuninga Louis II surma järel said Lääne-Frangi riigi kuningateks 879 Louis III ja Karlmann. Louis sai riigi põhjaosa ehk Neustria valitsejaks, Karlmannile jäi lõunaosa (Burgundia ja Akvitaania). Ent hertsog Boso, kes valiti Provence'i kuningaks, keeldus vendade võimu tunnustamast ning nii puhkes kodusõda. Louis'l ja Karlmannil ei läinud ka nende onu, Ida-Frangi kuninga Karl Paksu abiga korda Bosot alistada. pisi|Vana [[Burgundia kuningriik|Burgundia kuningriigi kolm osa umbes aastal 900: {{legend|#ECE87B|Ülem-Burgundia}} {{legend|#FBCB8C|Alam-Burgundia}} {{legend|#D6B68A|Richard Justiciariuse hertsogkond}} ]]
Provence'i krahvid (9.–13. sajand)
pisi|left|Katalaanist Provence'i krahv [[Ramon Berenguer III, Barcelona krahv|Raimond-Bérenger I Fos'i lossis, Marià Fortuny maal]] pisi|Prantsusmaa alad u 1030 , Alam-Burgundia, Burgundia ajalugu
Keskajal valitses Provence'i kolm krahvidünastiat ning Provence muutus auhinnaks keerukas rivaliteedis katalaani Barcelona valitsejate, Burgundia kuningate, Saksa-Rooma riigi valitsejate ja Prantsusmaa Anjou kuningate vahel. pisi|Jagatud Provence´i 1125. aastal pisi|Prantsusmaa alad u 1180
Bosoniidid (879–1112) olid esimese Provence'i kuninga Boso järeltulijad. Alam-Burgundia kuninga Boso ja Frangi keiser (855–875) Ludwig II tütre poeg, Alam-Burgundia kuningas ja 901. aastast Frangi keiser Louis III Pime (890–928), kutsuti Itaaliasse Adalbert II poolt, kes soovis takistada Berengaril kontrolli saavutamist Apenniini poolsaarel. Louis alistas Berengari ja krooniti paavst Benedictus IV poolt 901. aastal Frangi keisriks. Berengar alistas Louis järgmisel aastal, sundis ta Itaaliast põgenema ja lubama mitte kunagi tagasi tulla. Aastal 905 tungis Louis jälle Itaaliasse, kuid alistati ja torgati vande murdmise pärast pimedaks. Louis kaotas oma Itaalia kuninga ja Frangi keisri tiitlid Berengarile. Pimedana kasutas Louis regendina nõbu, Provence'i krahvi Hugues'd ja tegi ta Provence'i hertsogiks ja Vienne'i krahviks, Alam-Burgundia kuningas Hugues (suri aastal 947). Hugues viis Provence'i pealinna Vienne'ist Arles'i ja tegi Provence'i Ülem-Burgundia kuninga Rudolf II lääniks. Aastal 933 loovutas Rudolf II lõpuks kõik nõuded Itaaliale Hugues kasuks ja sai vastutasuks Alam-Burgundia kuningriigi, taasühendades seega kaks territooriumi Arelaati.
Muslimite invasioon
9. sajandil tungisid Provence'i Al-Ándalusist araabia piraadid (maurid) ja siis normannid. Normannid rüüstasid piirkonnas ja lahkusid siis, kuid maurid ehitasid kindlusi ja hakkasid linnu rüüstama ning nõudsid kohalikelt elanikelt lunaraha. 973. aasta alguses püüdsid maurid kinni Cluny kloostri abti Maioluse ja nõudsid tema eest lunaraha. Lunaraha maksti ja abt vabastati, kuid krahv Guillaume I juhitud Provence'i rahvas tõusis üles ja alistas maurid nende kõige võimsama kindluse Fraxinet' (La Garde-Freinet) lähistel Tourtouri lahingus. Maurid, keda lahingus ei tapetud, ristiti ja tehti orjadeks, ning ülejäänud Provence'i maurid põgenesid piirkonnast. Vahepeal jätkusid dünastilised tülid.
Sõda Rudolf III ja tema rivaali, Saksa-Rooma keisri Saali Konradi vahel aastal 1032 viis Provence'i ja Arelaadi saamiseni Saksa-Rooma riigi vasalliks, milleks see jäi aastani 1246.
Provence'i markii
Toulouse'i krahv Raymond IV, abiellus oma nõo, Provence'i pärijannaga umbes aastal 1085. Sellest ajast alates olid Toulouse'i krahvid suurimad isandad Lõuna-Prantsusmaal. Raymond IV võttis endale ametlikud tiitlid Provence'i markii, Narbonne'i hertsog ja Toulouse'i krahv. Pärast seda seilas krahv Esimesse ristisõtta, pärast Jeruusalemma vallutamist, Tripoli linna piiramisel, tänapäeval Põhja-Liibanonis, ta hukkus enne linna vallutamist.
Katalaani dünastia
pisi|püsti|[[Saint-Trophime'i katedraal Arles'is (12. sajand)]] Katalaani dünastia ajal 12. sajandil ehitati Provence'is tähtsaid katedraale ja kloostreid uues harmoonilises romaani stiilis, mis ühendas Rhône'i oru gallia-rooma stiili Alpide lombardia stiiliga. Aix katedraal ehitati vana Rooma foorumi kohale ning ehitati 13. ja 14. sajandil gooti stiilis ümber. Saint-Trophime'i katedraal Arles'is oli romaani stiilis maamärk, mis ehitati 12. ja 15. sajandi vahel. Tohutu kindlus-klooster, Montmajour'i klooster, ehitati saarele just Arles'ist põhja poole ja muutus suureks sihtkohaks keskaegsetele palveränduritele.
Prantsuse Provence'i krahvid
pisi|left|[[Valois-Anjou dünastiast Provence'i krahvide vapp, kes valitsesid Provence'i aastast 1246 kuni selle saamiseni Prantsusmaa osaks aastal 1486]] 13. sajandil alustasid Prantsuse kuningad abielude kasutamist oma mõju laiendamiseks Prantsusmaa lõunaosas. Kuningas Louis VIII "Lõvi" üks poeg, Poitou krahv Alphonse abiellus Toulouse'i krahvi pärijanna Jeanne'iga. Teine poeg Louis IX "Püha" (1214–1270) abiellus Marguerite de Provence'iga.
Louis VIII noorem poeg Anjou krahv Charles abiellus aastal 1246 Provence'i pärijanna Béatrice'iga. Provence'i õnn sai seotud Anjou dünastia ja Napoli kuningriigiga.
Avignoni paavstid (14. sajand)
Provence'i Anjou dünastia valitsejatel olid ka rasked ajad. Kuninganna Giovanna I (1343–1382) võimule vastuseisuks kutsuti kokku Provence'i aadlike, usuliidrite ja linnajuhtide koosolek. Ta mõrvati aastal 1382 oma nõo ja pärija Carlo di Durazzo poolt, kes algatas uue sõja, mis viis aastal 1388 Nizza, Poggetto Tenieri ja Barcelonnette'i eraldumisele Provence'ist ja nende liitmisele Savoia krahvkonna territooriumidega. Aastatel 1388–1526 oli selle Savoia dünastia omandatud uue ala nimi ülejäänud Provence'i järgi Terres Neuves de Provence. Pärast aastat 1526 võttis see ametlikult nimeks Nizza krahvkond. pisi|Provence ja Prantsusmaa aastal 1461
Hea kuningas René, Provence'i viimane valitseja
pisi|püsti|Põleva põõsa [[triptühhoni detail Nicolas Froment'i järgi, mis kujutab Renéd ja tema naist Jeanne de Lavali]] pisi|René loss [[Tarasconis (15. sajand)]] 15. sajand nägi rida sõdu Aragóni kuningate ja Provence'i krahvide vahel. Aastal 1423 vallutas Aragóni Alfonso armee Marseille ja aastal 1443 vallutasid nad Napoli ja sundisid selle valitseja, kuningas René, põgenema. Viimane asus lõpuks ühte oma allesjäänud valdusse, Provence'i.
Ajalugu ja legend andis Renéle tiitli "hea Provence'i kuningas René", kuigi ta ainult elas Provence'is viimased kümme aastat oma elust, aastatel 1470–1480, ja tema poliitilised suunad territoriaalsele laienemisele olid kulukad ja edutud. Provence sai kasu rahvaarvu kasvust ja majanduse laienemisest ning René oli helde kunstide patroon, toetades maalikunstnikke Nicolas Froment'i, Ludovico Bread ja teisi meistreid. Ta lõpetas ka ühe kõige kenama lossi Provence'is Tarasconis, Rhône'i jõe ääres.
Kui René aastal 1480 suri, läks tema tiitel tema sugulasele Charles du Maine'ile. Aasta hiljem, aastal 1481, kui Charles suri, läks tiitel kuningas Louis XI-le. Provence liidendati aastal 1486 seaduslikult Prantsuse kuningliku domeeniga.
Aastatel 1486–1789
Varsti pärast seda, kui Provence sai Prantsusmaa osaks, kaasati see Hugenotisõdadesse, mis pühkisid üle maa 16. sajandil. Aastatel 1493–1501 aeti paljud juudid nende kodudest välja ja nad otsisid varjupaika Avignoni piirkonnas, mis oli veel paavsti otsese kontrolli all. Aastal 1545 käskis Aix parlament hävitada Lourmarini, Mérindoli, Cabriéresi külad Luberonis, kuna nende asukad olid Itaalia Piemonte juurtega valdeslased ja neid ei peetud piisavalt õigeteks katoliiklasteks. Enamus Provence'ist jäi rangelt katoliiklikuks. Erandiks oli vaid üks protestantide enklaav, Orange vürstkond, mida valitses vürst Willem Madalmaade Oranje-Nassau dünastiast, ning mis loodi aastal 1544 ja ei olnud Prantsusmaa osa aastani 1673. Katoliikliku Liiga armee piiras protestantide linna Mėnerbes'i Vaucluse'is aastatel 1573–1578. Sõjad ei lõppenud enne 16. sajandi lõppu, koos võimu kindlustamisega Provence'is Bourbonide kuningate poolt.
pisi|Touloni sadama vaade umbes aastal 1750, [[Claude Joseph Vernet]]
Poolsõltumatu Provence'i parlament Aix's ja mõned Provence'i linnad, eriti Marseille, jätkasid mässu Bourbonide kuninga võimu vastu. Pärast ülestõuse aastatel 1630–1631 ja 1648–1652 ehitas noor kuningas Louis XIV sadama sissepääsu juurde kaks suurt kindlust linna rahutu elanikkonna kontrollimiseks.
16. sajandi alguses alustas kardinal Richelieu Toulon'is mereväe arsenali ja dokkide ehitamist, et luua baas uuele Prantsuse Vahemere laevastikule. Baasi laiendas oluliselt Louis XIV minister Jean-Baptiste Colbert, kes tellis sõjaväe peainsenerilt Vaubanilt ka kindlustuste tugevdamise ümber linna.
17. sajandi alguses elas Provence'is umbes 450 000 inimest. See oli ülekaalukalt maapiirkond, mis pühendunud nisu, viinamarjade ja oliivide kasvatamisele, koos väikeste parkimis-, keraamika-, lõhna- ning laeva- ja paadiehitustööstustega. 17. sajandi keskpaigast alates tehtud Provence'i tepinguid eksporditi edukalt Inglismaale, Hispaaniasse, Itaaliasse, Saksamaale ja Hollandisse. Piki rannikut ning Rhône'i jõge pidi üles ja alla toimus märkimisväärne kaubavahetus. Linnad Marseille, Toulon, Avignon ja Aix-en-Provence nägid puiesteede ja rikkalikult dekoreeritud eramute ehitamist.
pisi|left|Marseille aastal 1754, Claude Joseph Vernet 18. sajandi alguses tabas Provence'i Louis XIV valitsemise lõpu majanduslangus. Katk tabas piirkonda aastatel 1720–1722, alates Marseille'st, tappes umbes 40 000 inimest. Siiski hakkasid sajandi lõpuks paljud käsitööliste tööstused õitsema; lõhnaõli tehti Grasse'is, oliiviõli Aix's ja Alpilles'i mägedes, tekstiili Orange'is, Avignon'is ja Tarascon'is ning fajansskeraamikat Marseille's, Apt'is, Aubagne'is ja Moustiers-Sainte-Marie's. Palju sisserändajaid saabus Liguuriast ja Piemontest Itaalias. 18. sajandi lõpuks elas Marseille's 120 000 inimest, tehes sellest suuruselt kolmanda linna Prantsusmaal.
Prantsuse revolutsiooni ajal
Kuigi enamus Provence'ist, väljaarvatud Marseille, Aix ja Avignon, oli maapiirkond, konservatiivne ja suuresti rojalistlik, andis see mõned meeldejäävad tegelased Prantsuse revolutsioonis; Honoré Gabriel Victor Riquetti de Mirabeau Aix'st, mõõdukas revolutsionäär, pooldas Prantsusmaal konstitutsioonilist monarhiat nagu Inglismaal; Markii de Sade Lacoste'ist Luberonis, kes oli Rahvusassamblee saadik vasakult servalt; Charles Jean Marie Barbaroux Marseille'st, kes saatis vabatahtlike pataljoni Pariisi võitlema Prantsuse Revolutsiooniarmee ridades; ning abbé Emmanuel-Joseph Sieyès (1748–1836), esseist ja poliitiline liider, kes oli üks peamisi Prantsuse revolutsiooni, Konsulaadi ja Esimese Prantsuse keisririigi teoreetikuid ja kes aastal 1799 oli 18. brumääri riigipöörde algataja, mis tõi võimule Napoleoni.
pisi|left|[[Marseljees 1792]] Provence andis ka perioodi kõige meeldejäävama laulu, marseljeesi. Kuigi laulu kirjutas algselt aastal 1792 Strasbourgi kodanik Claude-Joseph Rouget de Lisle ja see oli algselt Reini revolutsioonilise armee sõjalaul, sai see kuulsaks, kui seda laulsid Pariisi tänavatel Marseille' vabatahtlikud, kes olid kuulnud, kuidas Marseille's laulis seda noor vabatahtlik Montpellier'st, François Mireur. See muutus kõige populaarsemaks revolutsioonilauluks ja aastal 1879 sai Prantsusmaa riigihümniks.
Revolutsioon oli Provence'is vägivaldne ja verine nagu ka muudes Prantsusmaa osades. 30. aprillil 1790 piirati Saint-Nicolas' kindlust Marseille's ja palju sõdureid tapeti. 17. oktoobril 1791 leidis aset rojalistide ja usutegelaste tapmine Avignoni paavstide palee vangla jäähoidlas (glaciere).
Kui radikaalsed montanjaarid võtsid mais 1793 Žirondiinidelt võimu, puhkes Avignonis, Marseille's ja Toulonis tõeline vasturevolutsioon. Revolutsiooniline armee kindral Carteaux juhtimisel taasvallutas Marseille augustis 1793 ja nimetas selle "Nimetuks linnaks" (Ville sans Nom). Toulonis andsid revolutsiooni vastased 28. augustil 1793 linna üle Briti ja Hispaania laevastikule. Revolutsiooniline armee piiras Briti positsioone neli kuud (vaata Touloni piiramine) ja alistas lõpuks tänu noore suurtükiväe komandöri Napoleon Bonaparte'i ettevõtmisele britid ja ajas nad detsembris 1793 linnast välja. Umbes 15 000 rojalisti põgenes koos Briti laevastikuga, kuid 500–800 7000 mahajäänust lasti Champ de Marsil maha ja Toulon sai nimeks Port la Montagne.
Montanjaaride langusele juulis 1794 järgnes uus, revolutsionääridele suunatud valge terror. Rahu taastati alles aastal 1795 Napoleoni võimule tõustes.
Napoleon I ajal
Napoleon taastas Provence'is vana režiimi perekondade vara ja võimu. Briti laevastik admiral Horatio Nelsoni juhtimisel blokeeris Touloni ja peaaegu kogu merekaubandus peatus, põhjustades viletsust ja vaesust. Kui Napoleon alistati, tähistati Provence'is tema langemist. Kui ta 1. märtsil 1815 Elbalt põgenes ja Golfe-Juanis randus, hoidus ta Provence'i linnadest, mis olid tema suhtes vaenulikud.
19. sajand
pisi|[[Marseille aastal 1825]] Provence nautis 19. sajandil heaolu; Marseille ja Touloni sadamad ühendasid Provence'i laieneva Prantsuse impeeriumiga Põhja-Aafrikas ja Oriendis, eriti pärast Suessi kanali avamist aastal 1869.
Aprillis–juulis 1859 tegi Napoleon III salakokkuleppe Piemonte peaministri Cavouriga, et see aitaks Prantsusmaal Austria Apenniini poolsaarelt välja tõrjuda, ja tõi kaasa Itaalia ühinemise, vastutasuks pidi Piemonte loovutama Savoia ja Nice'i piirkonna Prantsusmaale. Ta astus Austriaga sõtta aastal 1859 ja võttis võidu Solferino all, mille tulemusena loovutas Austria Lombardia Piemontele ja vastutasuks sai Napoleon aastal 1860 Savoia ja Nice'i ning aastal 1861 Roquebrune-Cap-Martini ja Mentoni.
Pärast Louis Napoleoni langust kaotuse järel Prantsuse-Preisi sõjas püstitati Marseille tänavatele barrikaadid (23. märts 1871) ning Gaston Cremieux juhitud ja Pariisi Kommuunist innustatud kommunaarid võtsid linna üle kontrolli. Kommuun purustas armee ja Cremieux hukati 30. novembril 1871. Kuigi Provence oli üldiselt konservatiivne, valis see sageli reformimeelseid juhte; peaminister Léon Gambetta oli Marseille vürtspoodniku poeg ja tulevane peaminister Georges Clemenceau valiti aastal 1885 saadikuks Var'ist.
19. sajandi teine pool nägi provensaali dialekti ja kultuuri taaselustamist, eriti traditsioonilistes maapiirkondades, ajendatuna Frédéric Mistrali juhitud kirjanike ja luuletajate liikumise Félibrige poolt. Mistral saavutas kirjandusliku edu oma poeemiga Miréio (prantsuse Mireille); teda premeeriti aastal 1904 Nobeli kirjandusauhinnaga.
20. sajand
Maailmasõdade vahel oli Provence kibedalt jagatud konservatiivseteks maapiirkondadeks ja radikaalseteks suurteks linnadeks. Marseille's olid laialdased streigid aastal 1919 ja Toulonis olid rahutused aastal 1935.