cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HUD
Ülevaade
pisi|HUD monteeritud [[PZL TS-11 Iskra õppelennukile koos kombinaatori ja kumera läätsega]] Tüüpiline HUD sisaldab kolme põhilist komponenti: projekteeriv üksus, kombinaator ja arvuti''.
Nestor (Põssõk)
Nestor (ukraina keeles Нестор; kodanikunimega Андрій Анатолійович Писик Andri Anatoljovõtš Põssõk; sündinud 22. mail 1979 Pidvolotšõskis Ternopili oblastis) on Ukraina Õigeusu Kiriku Ternopili ja Kremenetsi ülempiiskop.
HUD
Ülevaade
Projekteeriv üksus tüüpilises HUD-süsteemis on optiline kollimaator: kumer lääts või nõgus lääts koos kineskoobiga (CRT – Cathode Ray Tube), valgusdioodiga (LED – Light Emitting Diode) või vedelkristallkuvariga (LCD – Liquid Crystal Display). Selline seadistus kuvab pildi, kus valgus on paralleelne, st tajutakse olevat lõpmatu.
Kombinaator on tavaliselt nurga all olev lame klaas (valgusejaotur), mis asetseb otse vaataja ees – see suunab projekteeritud pildi nii, et piloodi jaoks paistaks see nii nagu oleks kujutis sõiduki ees õhus. Kombinaatorid sisaldavad spetsiaalset katet, mis peegeldavad monokroomse valguse projektorilt klaasile, samal ajal lastes läbi teised valguse lainepikkused. Mõnede kombinaatorite puhul kasutatakse ka kumerat pinda, et taasfokuseerida projektorilt tulev kujutis.
Arvuti moodustab liidese projekteeriva üksuse ja kuvatava süsteemi/andmete vahel ning genereerib pildid ja sümbolid, mis projekteeritakse klaasile.
Põlvkonnad
HUD-ekraanid on jaotatud nelja põlvkonda, kajastades tehnoloogiaid, mida on kasutatud kujutiste projekteerimiseks.
Autod
pisi|[[BMW E60 HUD]] General Motors võttis HUD-ekraanid kasutusele 1988. aastal, kui esimesed seda tüüpi värvilised ekraanid paigaldati Corvette C5-le. Nissan pakkus HUD-ekraane Nissan 240SX-le aastatel 1989–1994. Toyota avaldas selle süsteemi Toyata Crow Majestal 1991, mida müüdi ainult siseturul. 2003. aastal sai BMW-st esimene Euroopa autotootja, mis pakkus HUD-ekraane. HUD on muutunud järjest kättesaadavamaks lisavarustuseks autoturul, mis tavaliselt võimaldavad autoklaasidele kuvada spidomeetrit, tahhomeetrit ja navigatsioonisüsteemi. Öise nägemise informatsiooni on võimalik kuvada mõnedel General Motorsi, Honda, Toyota ja Lexuse sõidukimudelitel. Mõned autotootjad nagu Audi, Citroën, Saab, Nissan ja Kia pakuvad HUD-süsteeme vaid üksikutes sõidukimudelites.
HUD-tehnoloogia on tulnud müügile ka mootorratturikiivrite jaoks.
Vico järv
Vico järv (itaalia keeles Lago di Vico; ladinakeelne nimi Ciminius lacus) on vulkaanilise tekkega kaldeera järv Kesk-Itaalias Lazio maakonnas Viterbo provintsis.
Järve ümbritsevad Cimini mäed – Fogliano mägi (965 m) ja Venere mägi (851 m).
507 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 12,93 km², valgala suurus 40,95 km², suurim sügavus 48,5 meetrit.
Vico kallastel asuvad Caprarola ja Ronciglione.
Järv koos põhjakaldal asuvate märgalade ja metsadega on looduskaitse all alates 1982. aastast.
AS Atria Eesti
AS Atria Eesti on 1994. aastal loodud lihatöötlemisettevõte.
Baieri valitsejate loend
thumb|right|150px|[[Baieri vapp]]
Järgnev on Baieri valitsejate loend läbi Baieri ajaloo. Baierit on valitsenud hertsogid ja kuningad, Baieri on jagunenud ja taasühinenud mitme dünastia valitsemise all. Aastast 1949 on Baieri demokraatlik liidumaa Saksamaa Liitvabariigis.
Agilolfingi dünastia, 548–788
Umbes aastal 548 panid frangi kuningad Baieri piiriala hertsogi haldusse – võib-olla frankide hulgast, võib-olla kohalike juhtivate perekondade seast valitud – kes pidi tegutsema kohaliku kubernerina Frangi kuninga heaks. Esimene teadaolev hertsog ja tõenäoliselt esimene oli Gariwald või Garibald I, võimsa Agilolfingi perekonna liige. See oli algus Agilolfingi hertsogite seeriale, mis kestis aastani 788.
Karolingide dünastia, 788–911
Frangi kuningad (hiljem keisrid) võtsid nüüd täieliku kontrolli, pannes Baieri mittepärilike kuberneride ja tsiviilametnike valitsemise alla. Nad ei olnud hertsogid, vaid hoopis Baieri kuningad. Keiser Ludwig Vaga jagas keisririigi kontrolli oma poegade vahel ja jaod muutusid jäävateks tema surmale aastal 840 järgnenud kümnenditel. Frangi valitsejad kontrollisid Baierit oma valduste osana.
Luitpoldingi dünastia, 911–947
Baieri hertsog Arnulf Halb ei tunnustanud Heinrichit, ja kuulutas end 919. aastal vastukuningaks. Arnulf sai 921. aastal sõjas Heinrichilt lüüa ja pidi tolle ülemvõimuga leppima ja tunnistati Saksa kuninga Heinrich I Linnupüüdja poolt aastal 920 Baieri hertsogina. Arnulfi poeg Eberhard kukutati Saksa kuninga Otto I poolt aastal 938; tema järglaseks sai tema noorem vend Berthold. Aastal 948 tagandas kuningas Otto lõplikult Luitpoldingid ja pani Baieri hertsogiks oma noorema venna Heinrich I. Luitpoldingite viimane katse võim taastada, ühinedes kuningas Otto poja, Švaabimaa hertsogi Liudolfi mässuga, purustati aastal 954.
Saksa kuningad, 947–1070
Aastast 947 kuni 11. sajandini andsid Saksamaa kuningad Baierit korduvalt erinevatesse kätesse (sealhulgas nende endi käed), takistades mistahes ühte perekonda ennast kehtestamast. Baierit valitses seeria lühiealisi, enamasti sõltumatuid dünastiaid.
Welfi ja Babenbergi dünastiad, 1070–1180
Aastal 1070 kukutas keiser Heinrich IV hertsog Otto, andes hertsogkonna Welf I-le, kes oli Itaalia-Baieri Este perekonna liige. Welf I läks seejärel kuningas Heinrichiga tülli ja jäeti hertsogkonnast 19 aastaks ilma, sel ajal haldas seda Saksa kroon otse. Welf I taastas hertsogkonna aastal 1096, ja tema järglased olid tema pojad Welf II ja Heinrich IX – viimase järglane oli tema poeg Heinrich X, kellest sai ka Saksimaa hertsog.
Wittelsbachi dünastia, 1180–1918
Aastal 1180 läksid Heinrich III Lõvi ja keiser Friedrich I tülli ning Friedrich tagandas hertsogi ja andis tema territooriumi Wittelsbachi dünastiast Otto I-le. Baieri jäi perekonna erinevate harude valdusse kuni Esimese maailmasõjani.
Esimene jagunemine, 1253–1340
Aastal 1253 jagati Baieri seoses Otto II surmaga tema poegade vahel. Heinrich XIII sai Alam-Baieri (1253–1290) ja Ludwig II Ülem-Baieri (1253–1294) hertsogiks. Siit alates kuni 16. sajandi alguseni jagati territooriume sageli vendade vahel, mis tegi hertsogite loendamise raskeks.
Alam-Baieris järgnesid Heinrich XIII-le tema kolm poega Otto III, Ludwig III ja Stephan I, kes valitsesid ühiselt. Otto III järglane ühises hertsogkonnas oli tema poeg Heinrich XV. Stephani järglased olid tema pojad Otto IV ja Heinrich XIV. Heinrich XIV poeg oli Johann I.
Ülem-Baieris järgnesid Ludwig II-le tema pojad Rudolf I ja Ludwig IV. Viimane valiti aastal 1314 Saksamaa kuningaks. Pärast Johann I surma aastal 1340 ühendas Ludwig IV Baieri hertsogkonna.
Feliks Kulovi valitsus
Feliks Kulovi valitsus juhtis Kõrgõzstani 2005. aasta 30. septembrist 29. jaanuarini 2007.
Baieri valitsejate loend
Esimene jagunemine, 1253–1340
Ülem-Baieri hertsogid olid ka Reini pfaltskrahvid. Aastal 1329 vabastas Ludwig IV Reini Pfalzi, sealhulgas Baieri Ülem-Pfalzi Rudolf I poegadele. Ülem-Pfalz taasühendati Baieriga aastal 1623, Alam-Pfalz aastal 1777.
Feliks Kulovi valitsus
Valitsusse kuulusid ministritena:
Macy's Herald Square
Macy's Herald Square (algselt nimega R. H. Macy and Company Store) on Macy'se kaubandusketi esinduskaubamaja. 1901. aastal avatud kaubamaja asub New Yorgis Manhattani linnaosas Heraldi väljakul aadressil 151 West 34th Street. Hoones on 230 000 m² brutopinda, millest 116 000 m² kasutatakse jaemüügipinnana. Tegu on Ameerika Ühendriikide suurima kaubamajaga.
Baieri valitsejate loend
Teine jagunemine, 1349–1503
Aastast 1349 aastani 1503 leidis aset Baieri teine jagunemine. Aastal 1349 jagasid Ludwig IV kuus poega Baieri taas Ülem- ja Alam-Baieriks. Aastal 1353 jagati Alam-Baieri Baieri-Landshutiks ja Baieri-Straubingiks. Ülem-Baieri jagati Baieri-Straubingi ja Baieri-Landshuti vahel aastal 1363. Pärast Stephan II surma aastal 1392 jagati Baieri-Landshut kolmeks hertsogkonnaks, Johann II sai Baieri-Müncheni, Friedrich sai väiksema Baieri-Landshuti ja Baieri-Ingolstadtis valitses Stephan III.
Argusto
Argusto on vald (comune) Itaalias Calabria maakonnas Catanzaro provintsis.
Macy's Herald Square
Mälestus
1978. aastal kanti hoone Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikku Registrisse (National Register of Historic Places) kui USA riiklik ajaloomälestis (National Historic Landmark).
Argusto
530 meetri kõrgusel merepinnast asuva Argusto asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Baieri valitsejate loend
Teine jagunemine, 1349–1503
Pärast Landshuti sõda (1503–1505) sai Baieri-Müncheni hertsog Albrecht IV Baieri valitsejaks. Aastal 1506 kuulutas Albrecht, et hertsogkonda päritakse esmasünniõiguse reeglite kohaselt.
Argusto
Argusto piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Cardinale, Chiaravalle Centrale, Gagliato, Petrizzi.
Baieri valitsejate loend
Teine jagunemine, 1349–1503
Aastal 1619 nõustus Pfalzi kuurvürst Friedrich V võtma Böömimaa seisustelt vastu Böömimaa trooni. Aastal 1620 ta alistati keiser Ferdinand II vägede poolt Valgemäe lahingus, ning Hispaania ja Baieri väed okupeerisid varsti Pfalzi enda. Aastal 1623 pandi Friedrich riigivande alla. Friedrich V territooriumid ja tema tiitel Reini Pfalzi kuurvürst (saksa: Kurfürst) anti üle Wittelsbachide kaugele sugulasele Baieri hertsog Maximilian I-le. Kuigi tehniliselt Pfalzi kuurvürst, oli ta tuntud kui Baieri kuurvürst. Aastast 1648 valitses ta vaid Baieris ja Ülem-Pfalzis, kuid säilitas kõik oma kuurvürsti tiitlid ja vanemluse Pfalzi kuurvürstkonnas.
Baieri kuningad, 1806–1918
Aastal 1805 ülendati Napoleoni Prantsusmaa ja Saksa-Rooma riigi vahelise Pressburgi rahu kohaselt mitu hertsogkonda kuningriikideks. Baieri Wittelsbachidest valitsejad kandsid aastast 1806 aastani 1918 tiitlit Baieri kuningas. Baieri kuurvürst Maximilian IV Joseph võttis ametlikult tiitli Baieri kuningas Maximilian I 1. jaanuaril 1806. Hästi tuntud niinimetatud Märchenkönig (muinasjutukuningas) Ludwig II ehitas oma valitsemise ajal (1864–1886) Neuschwansteini lossi, Herrenchiemsee lossi või Linderhofi lossi. Aastal 1918 kaotas Ludwig III oma trooni Novembrirevolutsioonis.
Pärast monarhiat
Aastal 1918 – Esimese maailmasõja lõppedes Novembrirevolutsiooniga – muutus Baieri demokraatlikuks vabariigiks Weimari vabariigis (Saksamaa nimetus aastatel 1919–1933). Sealt alates on Baieri valitsejad ministerpresidendid.
Valitsejate tabel
{{legend|#E6E6AA|Agilolfingi dünastia|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#AACC99|Karolingide dünastia|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#CCEEFF|Luitpoldingi dünastia|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#FFFFCC|Saksi dünastia|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#f2e0ce|Saali dünastia|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#FFB6B6|Welfi ja Babenbergi dünastiad|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#fff|Wittelsbachi dünastia|border=1px solid #AAAAAA}}
Baieri kuningriik
Hilisemate valitsejate kohta vaata Baieri ministerpresident.
Royoporus
Royoporus on klassi Agaricomycetes torikulaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
TA
Ta võib tähistada:
ta võib tähistada:
Jakob Munner
Jakob Munner VR II/3 (26. jaanuar 1895 Kuigatsi vald, Valgamaa – 7. märts 1936) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Munner sündis Kuigatsi vallas Valgamaal, õppis Puka õigeusu algkoolis ja Vaimulikus koolis Riia vaimuliku seminari juures.
1. juunil 1915 astus Vilno sõjakooli. Sama aasta 1. oktoobril lõpetas ta sõjakooli lühendatud kursuse ning määrati noore lipnikuna Kaasani sõjaväe ringkonda 248. jalaväe tagavarapataljoni. Sealt saadeti ta omal soovil juba 8. novembril Dünaburgi kindluse komandandi käsutusse, teenistusse määramiseks Läti kütipataljoni. 16. novembril jõudis kohale ja määrati 6. Tukumsi kütipataljoni.
Saaremaa operatsiooni ajal 1917. aasta sügisel sattus ta 4. oktoobril koos 1. Eesti jalaväepolgu osadega Muhumaal sakslaste kätte vangi. Munner viibis Saksamaal vangis kuni kevadeni 1918, mil tuli tagasi Eestisse.
Porta Coeli klooster
Porta Coeli klooster (ladina keeles porta coeli 'taeva värav', Monasterium Cisterciense Porta Coeli; tšehhi keeles Brána nebes, Klášter Předklášteří; saksa keeles Kloster Himmelspforte) on 13. sajandist pärinev naisklooster Předklášteřís Tišnovi lähedal Lõuna-Määrimaal Tšehhis. Kloostri 13. sajandist pärit kirik koos külgeehitatud ristikäigu ja kapiitlisaaliga on silmapaistev Přemysliidide gootika arhitektuurimälestis.
Jakob Munner
25. novembril 1918 astus ta teenistusse 1. jalaväepolku ja määrati seal 2. roodu ülemaks. 13. detsembril sõitis rindele 5. Rakvere jalaväepolku ning astus kohe sõjategevusse. 25. detsembril määrati Munner 5. Rakvere jalaväepolgu 8. roodu ülemaks. Sellele kohale jäi ta kuni 1. jaanuarini 1919, mil nimetati polgu erigrupi (kapten Kivilo grupi) juhiks ja tegi selle grupiga läbi üldise pealetungi Anija juurest Narva.
22. jaanuaril 1919 määrati Munner Narvas 5. Jalaväepolgu 3. roodu ülemaks ja 28. jaanuaril 1. roodu ülemaks. 18. veebruaril määrati ta 5. Jalaväepolgu II pataljoni ülemaks, 18. juulil 1919 aga 5. alaväepolgu ülema abiks. Olles 7. novembril 1919 ülendatud kapteniks, teenis sellel ametikohal kuni Vabadussõja lõpuni, täites vahepeal polgu ülema kohuseid.
1. jaanuaril 1921 viidi Munner üle ümberformeeritud 5. jalaväepolku, kus ta teenis kuni sõjaväeteenistusest vabanemiseni 20. märtsil 1921. Vabanemise järel oli lühikest aega Tartus politsei teenistuses ning siis 10. jaanuarist 1923 kuni 1. juunini 1924 Eesti Piirivalve teenistuses, Peipsi jaoskonna ülemana. Piirivalvest lahkudes töötas mitmesugustel aladel, kuni siirdus lõpuks Viru maavalitsuse teenistusse, kus teenis teemeistri ametikohal lõpuks juba raske kopsuhaigusega võideldes.
Isikliku vahvuse eest on kapten Munnerile antud II liigi 3. järgu Vabadusrist, tasuta maa normaaltalu suuruses ja rahaline autasu 750 krooni.
Porta Coeli klooster
Klooster asub Svratka jõe orus. Tänapäeval on see ainus tegutsev tsistertslaste nunnaklooster Tšehhis. 2019. aastal elas seal neli nunna.
Vareserahu
Vareserahu on Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Liivi lahes asuv 0,2 hektari suurune saar (rahu). Saare rannajoone pikkus on 246 meetrit.
Gaasivabrik
Gaasivabrik (ka: gaasitehas) on gaasivärgiga tegelev ettevõte või selle ettevõtte käitis.
Porta Coeli klooster
Ajaloost
Tsistertslaste ordu naiskloostri asutas 1233. aastal Böömimaa kuninga Otakar I lesk Ungari Constance, kes on ka kloostrisse maetud. Kloostri kiriku pühitses 1239. aastal Praha piiskop Bernhard Olomouci piiskopi Robert Inglase heakskiidul ja kaasteenimisel.
Vana-Peetri kalmistu
pisi|Vana-Peetri kalmistu sissepääs Vana-Peetri kalmistu on kalmistu Tartus.
SdKfz 253
SdKfz 253 oli Saksamaal toodetud poolroomiksõiduk.
Tylicz
Tylicz on suvituskoht ja talispordikeskus.
Vana-Peetri kalmistu
Vana-Peetri kalmistu on Tartu Peetri koguduse kalmistu. Kalmistu rajati aastal 1892.
Gaasivabrik
Gaasivabrikute ajalugu Eestis
Esimene gaasivabrik Eestis hakkas tööle 1865. aastal Tallinnas. Seal toodeti tehisgaasi Inglise kivisöest. Enamik gaasist tarbiti tänavavalgustuses. Tartus avati gaasivabrik 1880. aastal.
Vareserahu
Rahu koordinaadid on. Saar asub 100 meetrit Saluputkest idas.
Vana-Peetri kalmistu
Sellele kalmistule on maetud teiste seas Konrad Mägi ja Ado Vabbe, aga samuti Aleksander Eisenschmidt, Enn Raa, Valve Janov, Tartu mööblitööstur Johan Busch ja lastearst Harry Busch.
Vareserahu
Saar kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Vana-Peetri kalmistu
1930. aastail maeti iga aasta mais või juunis kalmistule (ühishauda) Vanas Anatoomikumis lahatud laibad (üle 30 aastas).
Tylicz
Küla on esmamainitud Ornawa nime all 13. sajandil. Asula sai linnaõigused 1363. aastal. Linn kandis tol ajal Miastko või Nowe Miasto nime, oli aastatel 1391–1781 Krakówi piiskoppide valduses. 15. sajandil linna tähtsus vähenes. Teist korda sai asula linnaõigused Tyliczi nime all 1612. aastal. Tylicz kaotas linnaõigused 1880. aastal.
Porta Coeli klooster
Ajaloost
Hussiitide sõdades klooster purustati ja Lomnice valitsejad omastasid suure tüki kloostri maadest. Aastail 1436–1465 taastati klooster abtiss Alžběta (Elisabethi) eestvõttel ja 1459. aastal sai klooster uue kuninga Jiří Poděbradyst toetusel enamiku oma endistest valdustest ja õigused tagasi, 1480. aastatel lõpuks ka Lomnice alla läinud maad. Tišnovi linn annetas kloostrile 1554. aastal mitmeid eesõigusi, mis kloostri toimimist edendasid.
Kolmekümneaastases sõjas 1619. aastal koliti klooster sõja jalust Pernštejni kindlusse koos enamiku vara ja väärisesemetega; aastal 1625, kui olukord oli muutunud stabiilsemaks, pöördusid õed vahepeal hüljatud kloostrisse tagasi. 17. sajandi jooksul ehitati suures osas uued kloostrihooned. Pärast Schweidnitzi lahingut 1642. aastal, kui rootslased uuesti Määrimaale tungisid, hõivasid nad kloostri ja nunnad pidid taas lahkuma, saades naasta alles pärast sõja lõppu. 1653. aastal valitud abtiss lasi 1655. aastal ehitada hospidalihoone, mis teenis nii vaestehoolekandemajana kui ka haiglana. 1748. aasta paiku parandati ja taastati kloostriehitisi ja seejärel laiendati mõne aasta jooksul kloostri valdusi maade juurdeostmisega. Brno piiskopkonna asutamise järel läks klooster 1777. aastal Brno katedraali patronaadi alla.
2. märtsil 1782 suleti klooster Joseph II reformide käigus. Kloostrikirik muudeti Předklášteří ja Štěpánovice kogudusekirikuks. Kloostri hoonetes hakkas tegutsema Wilhelm Mundy tekstiilimanufaktuur, kuhu 1816. aastal seati sisse tekstiilimasinad. Osasse kloostrihoonetesse ehitati korterid, teise ossa puuvillavärvikoda, mis tegeles türgipunase tekstiili tootmisega. Hiljem tegutses kloostri hoonetes suhkrutehas.
Oberlausitzi tsistertslaste nunnaklooster St. Marienthal ostis 1861. aastal kloostri valdused 180 000 kuldna eest eesmärgiga kloostri algne tegevus taastada. Pärast peaaegu neljakümneaastast pausi asutati kooster uuesti, pühitseti 1901. aastal uus kloostrikirik ja kloostri asustasid Marienthalist tulnud nunnad. 1902. aastal otsustas kunsti- ja ajaloomälestiste uurimise ja taastamise keskkomisjon rekonstrueerida endisel kujul kloostri need osad, mis oli tööstushooneteks ümber ehitatud.
Pärast 1948. aastat, kui kommunistid Tšehhoslovakkias võimule tulid, suleti Porta Coeli 1950. aastal ja saadeti õed laiali. Pärast Sametrevolutsiooni 1989. aastal klooster taastati ja tähistati 2001. aastal saja aasta möödumist kloostri taasasutamisest 1901. aastal.
Kloostrikirik
Varagooti vormides basilikaalse ruumiga kirikul on kolm löövi, transept ja pikk kooriruum, mis lõpeb viiekülgse apsiidiga, mida flankeerivad kaks väiksemat külglöövide apsiidi. Kivikvaadritest laotud müürid on romaanipäraselt massiivsed, valgmiku- ja külglöövide aknad on ümarkaarsed, kuid apsiidide aknad ja võlvid teravkaarsed. Roideprofiilide hulgas on nii lihtsaid lindikujulisi kui ka süvarihvadest piiratud pirnvöötroideid. Hoolimata tsistertslaste ordureeglist, mis taunis toredust pühakodade kujunduses ja kaunistusi, on kiriku läänefassaadil ringidest kujundatud ehisraamistikuga roosaken ja teravkaarne astmikportaal, mille arhivolt on üleni kaetud raiddekooriga. See Prantsusmaa gootika vormides portaalikujundus on Böömimaal ainulaadne.
Pikihoone põhjaküljel on ristikäik, mis ümbritseb väikest nelinurkset aiaga siseõue. Ristikäiku katavad lakoonilise kujundusega varagooti ristvõlvid, mille kapiteelidel leiab dekoratiivset taimemotiivistikku ja figuraalseid kujutisi. Kapiitlisaal on ehitatud 1260. ja 1270. aastatel.
Teised hooned
Nunnade eluruumid ja majandushooned pärinevad 17. sajandist. Tänapäeval tegutseb neis ruumides muuseum.
Uus ühelööviline kloostrikirik, mis pühitseti kloostri taasavamise järel 1910. aastal, on ehitatud uusgooti stiilis.
Kloostri territooriumil asub pruulikoda, mis avati 2019. aastal ja nimetati Vorkloster (saksakeelne tõlge kohanimest Předklášteří).
Muud
Kloostri järgi on nimetatud asteroid 3276 Porta Coeli.
Ruirahu
Ruirahu on Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Mereäärse küla alal Liivi lahes asuv 0,66 hektari suurune saar (rahu). Saare rannajoone pikkus on 410 meetrit.
Saar kuulub Varbla laidude looduskaitseala koosseisu ja on alates 1991 looduskaitse all.
Trechisporales
Trechisporales on klassi Agaricomycetes kuuluv kandseente selts.
Gavril Baranovski
Ta on projekteerinud ehitisi ka Eestis.
SV
SV või Sv või sv või .sv on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Matti Kuusi
pisi|[[Ülo Tedre, August Annist ja Matti Kuusi Helsingis (1965)]] Matti Akseli Kuusi (25. märts 1914 Helsingi – 16. jaanuar 1998 Helsingi) oli soome folklorist ja pedagoog.
1959–1977 oli ta Helsingi ülikooli professor.
9. jaanuaril 1991 valiti Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
Volita Paklar
Volita Paklar (12. september 1937 Vitebsk, Valgevene NSV – 27. juuli 2015 Tartu) oli eesti muusikapedagoog.
Matti Kuusi
1995. aastal pälvis ta Valgetähe III klassi teenetemärgi.
Kuusi on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Volita Paklar
Ta asus 1949. aastal koos perekonnaga Eestisse elama. 1957. aastal lõpetas ta klaveri erialal Tartu Muusikakooli (Aleksandra Sarve õpilasena) ja 1967. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (kus oli õppinud kaugõppes Laine Metsa klassis).
Ta oli aastatel 1957–1966 Võru Lastemuusikakoolis klaveriõpetaja ja aastatel 1966–2004 Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis klaveriõpetaja ja metoodiliste ainete lektor. Tema õpilasteks on olnud Kalle Kauksi, Nadia Kurem, Maia Lilje, Sirje Lääne, Enno Mikkelsaar, Valli Ilvik ja teised.
Teda oli tunnustatud eluloolise materjali kogumise eest Eesti Kirjandusmuuseumi biograafilisele arhiivile. Ta on avaldanud artikleid ajakirjanduses, näiteks ajakirjas Tallinn, ajalehtedes Russkaja Gazeta ja Tartu Postimees. Ta oli ühingu Eesti Elulood liige.
Isiklikku
Tema isa oli ajaloolane ja etnoloog Ernst Paklar.
Nikortsminda katedraal
pisi|Nikortsminda katedraal pisi|Põhjafassaad Nikortsminda katedraal (gruusia ნიკორწმინდის ტაძარი) on Gruusia Apostliku Õigeusu kiriku katedraal samanimelises külas (Nikortsminda) Ratša-Letšhumi ja Khvemo Svanethi piirkonnas Ambrolauri rajoonis. Läänesissepääsu kohal asuva raidkirja järgi ehitati katedraal esimese ühendatud Gruusia kuninga Bagrat III ajal aastatel 1010–1014.
Kirikus on 17. sajandist pärinevad freskod. Katedraali fassaad on rikkalikult kaunistatud gruusia ornamentidega.
Katedraal on oma põhiplaanilt ristkuppelkirik. Kuppel toetub tamburile, millel on 12 akent arkaadivööndi ja dekoratiivse arhitraaviga.
Silicon Valley (seriaal)
1. hooaeg
Gavin Belson annab oma Hooli töötajatele korralduse Pied Piperi algoritmi pöördprojekteerimiseks ja arendab kopeeritud toote Nucleus. Mõlemal firmal on kavas toode esitada TechCrunchil. Pied Piper tormab, et toota oma kompressioonitehnoloogial põhinevat funktsionaalset pilvandmebaasi. TechCrunchi üritusel tutvustab Belson Nucleust, mis on integreeritud kõigi Hooli teenustega ja millel on võrdne jõudlus Piper Piperiga. Siiski on Richardil uus idee ja ta veedab terve öö kodeerides. Järgmisel hommikul teeb Richard Pied Piperi lõpliku ettekande ja näitab toodet, mis on tugevam kui Nucleus.
Orioni haru
pisi|Orioni haru nähtuna [[Egiptusest]] Orioni haru, ka Kohalik Haru (inglise keeles Orion Arm, Local Arm) on galaktiline haru Linnutee galaktikas, milles paikneb meie Päikesesüsteem.
Orioni harus paikneb Päikesesüsteem tähtedevahelises keskkonnas hõrendatud kuuma gaasi piirkonnas, mida nimetatakse Kohalikuks Mulliks, jäädes umbes 25 000 valgusaasta kaugusele Linnutee keskosast.
Alpitaimed
pisi|Alpiinse vööndi taimestik
Alpitaimed on kohanenud äärmuslike kasvuoludega (madal temperatuur, tugev tuul jms).
Paljud alpitaimed on tiheda karvastusega padjandtaimed.
Mitmeid alpitaimi kasvatatakse nende suurte õite ja hõbedase karvastuse pärast kiviktaimlates.
Uus-Jaani kalmistu
pisi|Kalmistu väravaehitis pisi| Uus-Jaani kalmistu on kalmistu Tartus.
Kalmistu asub Puiestee tänava ääres Vana-Peetri kalmistust linna pool, piirnedes jõe pool Kalmistu paljandiga.
Kalmistule maetud isikuid
Sellele kalmistule on maetud teiste seas
Uus-Jaani kalmistul asub ka 1930. aastal Läti valitsuse poolt püstitatud Esimese maailmasõjas  1915.-1918. a. langenud läti kütivägede 180 sõduri ja 98 läti põgeniku mälestuseks I maailmasõjas hukkunute ühishaua monumendiga. Autor on läti arhitekt A. Birzenieks, monumendi restaureeris 1976. aastal Elmar Rätsep.
Hydnodontaceae
Hydnodontaceae on klassi Agaricomycetes kuuluv kandseente sugukond.
Tallinna Raamatutrükikoda
OÜ Tallinna Raamatutrükikoda (ka: Raamatutrükikoda) on 1985. aastast Tallinnas tegutsev trükikoda ; ühtlasi Eesti esimene spetsiaalselt raamatute trükkimiseks ja köitmiseks ehitatud trükikoda.
Ettevõte loodi 1985. aastal Eesti Trükitööstuse koosseisu kuuluvana. Aastatel 1991–1993 tegutses rendiettevõttena. 1993. aastast tegutseb trükikoda osaühinguna.
Kobyłka
Kobyłka on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas Wołomini maakonnas. Kobyłka asub Varssavi kesklinnast 17 km kirdes.
Asulat on ürikutes esimest korda mainitud 1415. aastal. 1751. aastal sai Kobyłka linnaõigused, kuid neid ei realiseeritud. Teist korda sai Kobyłka linnaõigused 1969. aastal.
Kobyłkat läbib Varssavi–Białystoki raudteeliin.
Rhinocheilus
Rhinocheilus on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Rhinocheilus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik :
Levila
Neid madusid võib kohata Mehhikos ja Ameerika Ühendriikide osariikides Texas, New Mexico, California, Nevada, Utah, Idaho, Oklahoma, Arizona ja Colorado kaguosas ning Kansase osariigi edelaosas.
Hoburahu
Hoburahu on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Soonlepa lahes asuv väike saar (rahu). Rahu jääb Hiiumaa laidude maastikukaitseala piiresse.
Tahir Elçi
pisi|Tahir Elçi Tahir Elçi (1966 Cizîr‎ – 28. november 2015 Diyarbakır) oli Türgi jurist, Diyarbakiri advokatuuri president ja kurdi aktivist. Ta mõrvati 28. novembril 2015 Diyarbakıris.
Hoburahu
Rahu pindala on 1060 m² ja rannajoone pikkus 127 meetrit. Rahu asub 300 meetrit Salinõmme poolsaarest. Rahu on ümara kujuga ja liivase pinnamoega.
Tahir Elçi
Ta sündis Cizîr‎is (asub Sirnexi provintsis). Ta on lõpetanud Dicle Ülikooli (asub Diyarbakıris Diyarbakıri provintsis) õigusteaduskonna.
Teda peeti mitu korda kinni ja ta sai tapmisähvardusi, kuna ta ütles, et Kurdistani Töölisparteid ei tohi pidada terroriorganisatsiooniks.
Rhinocheilus
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Rhinocheilus lecontei seisuga 10.09.2014.
SdKfz 6
SdKfz 6 oli Saksamaal toodetud poolroomiksõiduk.
Gloria (restoran)
Gloria on restoran Tallinnas, mis asub aadressil Müürivahe 2. thumb|Müürivahe tänava vaade [[Harju tänava ristmikult Gloria suunas, suvi 2011]]
Ajalugu
Restoran asutati 1936. Aastatel 1936–1944 kandis see nime (Gloria )Dancing Paris.
Aastal 2001 avati restorani katusekorrusel Gloria Guesthaus.
Viirushaigus
Viirushaigus ehk viroos on viiruste põhjustatud haigus.
Šampēteris
pisi|Šampēterise asendikaart Šampēteris on asum Lätis, Riia linna Zemgale eeslinna osa pindalaga 1,366 km². Asub Zolitūdest idas, Imantast lõunas, Zasulauksist läänes ja Pleskodālest põhjas. 7179 elanikku (2010).
Kaart aastast 1683 näitab asumi aladel asuvat Prästingshofi ja Ludendorfshofi mõisasid ning Skudra kõrtsi. Aastal 1782 sai mõlema mõisa omanikuks Anna Ulrika von Vietinghoff, kes ühendas need Šampēterise mõisaks (peahoone asus Pleskodāles). XIX sajandil jagati mõisa maad ehituskruntideks, aastal 1803 rajati asumisse hoone äädika tootmiseks, aastal 1856 aga õlletehas. Aastal 1899 rajati asumi maadele litograafiline trükitööstus. Selleks ajaks oli asumist kujunenud tööstuspiirkond, kus olid veel tekstiilitööstuse, keemiatööstuse ja masinaehitusega tegelevad ettevõtted. Aastal 1919 liideti mõisa maad linnaga.
San Marcos
San Marcos on hispaania ja galeegi keeles pühakute evangelist Markuse ja paavst Marcuse nimi.
San Marcos on ka mitme asula nimi:
Tiina Tuvikene
Tiina Tuvikene sündis Tartus pangaametniku perekonnas. Kooliteed alustas Viljandis, lõpetas 1943. aastal Tallinnas erakolledži, õppis aastatel 1942–1944 Tallinnas teatrikoolis. Põgenes 1944. aastal Rootsi, õppis aastatel 1948–1950 Stockholmi rakenduskunstikoolis. 1951. aastast elas ta Kanadas Torontos, kus töötas pangaametnikuna.
Kirjanduslikku tegevust alustas luuletustega ajakirjanduses. Tiina Tuvikeselt ilmus neli romaani. "Aegadesse raiutud näod" (Toronto, 1960 ja selle järg "Neli inspiratsiooni" (Toronto, 1964) käsitlevad Michelangelo elu ja kujutavad renessansiaegset Itaaliat. "Urikivist ristimisastjani" (1961) kujutab muistsete eestlaste elu ja vabadusvõitlust 13. sajandil. "Emajõe ööbik" (Toronto, 1965) on Lydia Koidula elulooromaan.
Tiina Tuvikeselt on ilmunud ingliskeelsed luulekogud "Laurels of a life" (Toronto, 1968) ja "A wreath of the twinking stars" (Toronto, 1969).
2002. aastal ilmus Tiina Tuvikese luule valikkogu "Elu ja usk" (2. trükk 2003).
Zavodski rajoon
pisi|left|Anharskaja linnaosa ja soojuselektrijaam Zavodski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski linna koosseisus Valgevenes. Rajooni pindala on 58 km². 2015. aasta seisuga elas seal 236 826 inimest.
Rajooni elanikest on valgevenelasi 84,73 %, venelasi 7,81 %, ukrainlasi 1,2 %, poolakaid 0,67%, juute 0,15%, aserbaidžaanlasi 0,12 % ja mustlasi 0,11%. Zavodski rajoonis on Minski linna rajoonidest kõige kõrgem valgevenelaste osakaal, ka elavad seal ligi pooled Minski mustlastest.
Täitevkomitee hoone asub aadressil вул. Жылуновіча 17, rajooni juhib Alaksandr Vikienćjevič Darachovič.
Tähtsamateks ettevõteteks on Minski autotehas, MZGT, Minski laagritehas. Linnaossa jääb ka Minski vabamajanduspiirkond.
Rajooni läbib Minski metroo, sinna sõidavad ka trammid. Rajoonis asuvad Valgevene Riiklik majandusülikool ja Valgevene Vabariigi Riigikaitse ülikool, lisaks asuvad seal veel 35 üldhariduskooli. Zavodski rajoonis on ka Minski loomaaed. Seal asub Valgevene Riiklik Kunstiakadeemia,
Rajooni territooriumile jäävad sellised linnaosad nagu Čyžoŭka, Anharskaja, Mały Traścianiec, Sosny, Šabany ja Paŭnočny linnak.
Nodar Dumbadze
pisi|Nodar Dumbadze portreega Gruusia mark (2018) Nodar Dumbadze (gruusia keeles ნოდარ დუმბაძე; 14. juuli 1928 Thbilisi – 4. september 1984 Thbilisi) oli gruusia kirjanik ja ajakirjanik.
Lapsepõlveaastaid süngestas tema vanemate arreteerimine (tema isa oli partei rajoonikomitee sekretär) 1937. aastal. Üles kasvas ta sugulaste juures Lääne-Gruusias Hidistavis (ხიდისთავი). 1950. aastal lõpetas ta Thbilisi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna. 1957. aastani töötas ta ülikoolis laborandina, seejärel asus ta kirjanduslikule tööle.
Kohalik Tähtedevaheline Pilv
pisi|Diagramm pilvest, mida Päikesesüsteem läbib Kohalik Tähtedevaheline Pilv (inglise keeles Local Interstellar Cloud) on tähtedevaheline pilv (suurusega umbes 30 valgusaastat), mida on praegusel ajal läbimas meie Päikesesüsteem. Pilv ise asub Kohalikus Mullis.
Päikesesüsteem sisenes Kohalikku Tähtedevahelisse Pilve umbes 100 000 aastat tagasi ja eeldatavasti jääb ta selle pilve piiridesse veel umbes 10 000 aastaks. Pilve temperatuur on ligikaudu 6000 °C – peaaegu nagu Päikese pinnapealne temperatuur.
Hans Nõmmik
Hans Nõmmik (15. märts 1922 Tartu – 27. juuni 1995 Uppsala) oli eesti põllumajandus- ja mullateadlane.
Elulugu
Hans Nõmmik oli Anton Nõmmiku poeg.
Nõmmik õppis Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumis, küpsustunnistuse sai 1941 eksternina Tallinnas riiklikus komisjonis. Õppis 1942–43 TÜ põllumajandusteaduskonnas. 1943 siirdus Rootsi, lõpetas 1947 Kuningliku Põllumajandusülikooli Uppsalas agronoomina, põllumajandusdoktor (1953, Uppsala Põllumajandusülikool), väitekiri "Fluorine in Swedish agricultural products, soil and drinking water" (Acta Polytechnica 127 (1953), 3/7). 1956 täiendas end Kelloggi Fondi stipendiaadina California Ülikoolis USA-s.
Teadustöö
Hans Nõmmiku uris põllu- ja metsamuldi, fluorisisaldust mullas, põllumajandussaadustes, joogivees, mulla lämmastikusisaldust, metsamuldade väetamist jm. Loonud lämmastiku isotoobi (N15) kasutamise metoodika. Oli 1970–71 ja 1988 Indias Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri (IAEA) ekspert taimede toitumise alal, 1988 Malaisias ja Hiina TA-s, 1990 külalisteadlane Kanadas Alberta Ülikoolis. Andis 1990. aastail konsultatsioone ka Eesti metsateadlastele. 1990–94 Eesti Agronoomide Seltsi Rootsis abiesimees, Rahvusvahelise Mullateaduse Ühingu (Int. Soil Sci. Soc.) ning Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis liige, tegutses Eesti Komitees Rootsis, Eesti Rahvusfondis, Eesti Rahvusnõukogus. Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi auliige (1995). Bergsteni preemia (1989). U 100 teadustrükist.
Reinhold Jürgenson
Reinhold Jürgenson (25. jaanuar 1886 Pärnu – 8. juuni 1965 Pärnu) oli eesti haridus- ja sporditegelane.
Ta lõpetas 1904 Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi ja 1909 Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna. 1912–1915 ja 1919–1921 töötas Poolas Pinski naisgümnaasiumi juhatajana ja reaalkooli õpetajana, vahepeal Venemaal, kuhu need koolid kodusõja käigus evakueeriti. Olnud Minski kubermangu haridusvalitsuse juhataja. Naasis Eestisse 1921.
Pärnus töötas õpetaja ja juhatajana mitmes koolis, põhiliselt Pärnu Poeglaste Gümnaasiumis. Oli 1935–1940 selle inspektor (õppealajuhataja) ja 1941–1944 direktor.
1944–1946 elas ja töötas Saksamaal, repatrieerus 1946. Alates 1948 kuni pensionile minekuni oli ta õpetaja Abja keskkoolis.
Võtnud osa mitme seltskondliku organisatsiooni tegevusest. 1924–1932 ja 1934–1940 oli ta Pärnus tegutsenud kultuuriseltsi Eesti Klubi juhataja. Ta oli Pärnu Lawn-Tennise Klubi asutajaliige ja juhatuse liige, ühtlasi klubi tenniseväljakute ehituse juhataja.
Tema isa Georg Carl Jürgenson oli ettevõtja ja Pärnu Linnaduuma saadik.
Oli abielus Sofia Atroshtshenkoga 1913–1932 ja Helene Orasega 1935–1965. Tal on kaks last. Tütar Nelly Osula on pensionär (töötas raamatupidajana) ja poeg Rein Jürgenson emeriitprofessor (töötas TTÜs informaatikaprofessorina).
Hilja Levandi
Hilja Levandi (sünninimi Hilja Siitam; 21. juuli 1913 Kõressoo küla Suigu vald Pärnumaa – ?) oli eesti pedagoog.
1933. aastal lõpetas ta Tartu Pedagoogiumi ja sai õpetajakandidaadi kutse. 1935. aastal sai samas algkooliõpetaja kutse.
1934. aastast töötas ta Parasmaa Algkooli õpetajana.
Aastatel 1947–1960 töötas Suigu Algkoolis, 1960–1961 Murru Algkoolis õpetaja ja isetegevusjuhina.
Ta on töötanud ka Massiaru Abikoolis.
Isiklikku
Tema isa oli haridustegelane Hans Siitam.
Tema abikaasa Madis Levandi oli samuti pedagoog. Nende poeg Anti Levandi on suusatreener, pojapoeg Allar Levandi kahevõistleja.
Poornahkis
Poornahkis (Trechispora) on klassi Agaricomycetes kuuluv kandseente perekond.
Pikaokkaline diadeemsiilik
Pikaokkaline diadeemsiilik (Diadema setosum) on merisiilikute klassi, lihthambaliste seltsi, diadeemsiiliklaste sugukonda kuuluv meresiilik. Sellele liigile on iseloomulikud väga pikad ja teravad ogad, mille tippudes on mürk. Teistest liikidest eristavaks tunnuseks on viis valget täpikest – suguplaati, mis paiknevad looma kehal. Vaatamata sellele, et pikaokkalise diadeemsiiliku oga torge on valus ning sellest tekib nahas põletik, ei ole ta inimesele eluohtlik.
Kirjeldus
Pikaokkalisel diadeemsiilikul on merisiilikutele iseloomulik anatoomiline ehitus. Diadema setosum on musta värvi, päraku ümbrus on oranž. Keha läbimõõt ulatub 70 millimeetrini ning see on dorsoventraalselt veidi lamenenud. Keskmine kaal on vahemikus 35–80 g. Pikaokkalise diadeemsiiliku peened ja teravad okkad on tavaliselt musta ja mõnikord pruuni värvi. Okaste pikkus võib ulatuda kuni 70 sentimeetrini. Okaste pinnal paikneb mürginäärmete nõre, mille mürk kutsub esile mädanikku. Dekoratiivse välimuse pärast peetakse diadeemsiilikuid akvaariumites.
Levik ja elupaik
Pikaokkaline diadeemsiilik elab Vaikses ookeanis kuni 70 meetri sügavusel, kõige sagedamini 10–30 m vahel. Levila ulatub Aafrika rannikult kuni Hawaii ja Austraalia meredeni. Mõned liigid leitud ka Jaapanis. Pikaokkaline diadeemsiilik asustab üldiselt korallrahusid, kuid samuti leidub neid liiva ja veeristega laguunides.
Hongkongis asustab pikaokkaline diadeemsiilik veealuseid karisid ja tema populatsioonitihedus on üks isend 3,4 ruutmeetri kohta. Osalt peetakse sedavõrd suurt asustustihedust loomulikuks, kuid osaliselt võib see olla tingitud pikaokkalise diadeemsiiliku peamise loodusliku vaenlase, Choerodon schoenleinii, arvukuse vähenemisest ülepüüdmise tagajärjel.
Bioloogia
Evolutsiooniliselt peetakse Diadema setosum’it perekonna Diadema üheks vanimaks teadaolevaks merisiilikuliigiks. On teada, et liik võib kududa nii aasta jooksul kui ka hooajaliselt sõltuvalt populatsiooni asukohast ning 25 Celsiuse kraadist soojem vesi on optimaalseim temperatuur merisiiliku paljunemiseks. Ekvatoriaalsed populatsioonid erinevad Pärsia lahe populatsioonidest selle poolest, et ekvatoriaalsetel populatsioonidel toimud kudemine aasta jooksul kindlatel aegadel kuid Pärsia lahe populatsioon kudub ainult aprilli algusest mai lõpuni. Diadema setosum on mürgine merisiilik, kuid tema mürk on inimestele surmatu. Mürgistus põhjustab turset ja tugevat valu, mis hajub mitmeid tunde. Merisiiliku okaste pinnal asuvad tahapoole suunatud ogakesed, mille tõttu nende eemaldamine toimub ainult väljalõikamise teel. Lisaks on merisiiliku ogad väga nõrgad ning purunevad lihtsasti.
Kuivarahu (Soonlepa laht)
Kuivarahu on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Salinõmme külas Soonlepa lahes asuv 120 m² suurune saar (rahu). Rahu rannajoone pikkus on 49 meetrit.
Rahu jääb Hiiumaa laidude maastikukaitseala piiresse. See on Eesti üks väiksemaid ametliku nimetusega meresaari.
Rahu koordinaadid on.
Märjamaa sõlg
pisi|Märjamaa sõled Märjamaa sõlg on Märjamaa piirkonda tutvustav ehe, mille valmistamise mõte tekkis seoses Märjamaa rahaga.
Maret Käbin
Maret Käbin (15. september 1929 Tartu – 16. detsember 2014) oli eesti toimetaja ja tõlkija.
Maret Käbin sündis Reinhold ja Hilda Käbina pere esimese lapsena. Hiljem sündisid õde Mall ja vend Tiit Käbin. Pere elas Puka postimajas kuni 1940. aastani, mil põgeneti küüditamise hirmus Tallinna Nõmmele. Maret oli Pukas lõpetanud algkooli, Tallinnas hakkas ta õppima Nõmme Gümnaasiumis, mille lõpetas 1947. aastal.
Seejärel õppis Maret Käbin Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keele eriala. Seal tutvus ta Erast Parmasto ja hiljem Jüri Veimanniga, kellega abiellus. Koos asuti elama Kasahstani, kus kirurgist abikaasale lubati oma haiglat. Enne esimese lapse Mari Käbini sündi koliti tagasi Eestisse, kus Maret Käbin asus tööle toimetajana kirjastuses Eesti Raamat.
Ifoghasi lahing
Ifoghasi lahing (ka Tigharghâri lahing või Ametettai lahing) oli Põhja-Mali konflikti lahing, mis leidis aset 18. veebruarist 31. märtsini 2013. Prantsusmaa ja Tšaadi sõjaväed võitlesid salafist-džihadistlike grupeeringutega, mida juhtisid Al-Qaeda islamistlikus Magribis ja Ansar Dine. Pärast varasemaid lüüasaamisi Konna ja Diabaly lahingutes taganesid džihadistid Timbuktust ja pagesid enda baasi Adrar des Ifoghasi Adrar Tigharghari mäel Kirde-Malis. Prantsusmaa väed asusid põgenevaid islamimässulisi jälitama ning taastasid kontrolli Tessaliti ja Aguel'hoci linnade üle. Tighargharil käivitati operatsioon Panther. 18. veebruaril alanud kokkupõrked toimusid peamiselt Ametettai orus. Terroristide väed sattusid kahe soomuskolonni vahele lõksu, Prantsuse väed tulid läänest ning Tšaadi väed idast. Jalgsirännakuga suutsid dessantväelased džihadiste üllatades võitlusesse põhjast sekkuda. Koalitsiooniväed vallutasid oru 3. märtsil ning džihadistid hakkasid Tighargharilt taanduma. Järgnevatel päevadel jätkusid vähemintensiivsed kokkupõrked. Sõjategevus lõppes 31. märtsil. Ifoghasi lahing oli Mali sõja pöördelahing, kuna terroristid kaotasid enda põhilise tugipunkti Sahelis ning lõviosa Mali armeelt või Liibüast saadud varustusest.
Mehitamata sõiduk
pisi|Valdkonna keerulisus Mehitamata sõiduk (inglise unmanned vehicle) on sõiduk, millel pardal pole juhti või pilooti.
Elektriraudtee
pisi|Aquariumi jaam pisi|Raudtee elektrifitseerimine Euroopas riikide lõikes (2005. aasta seisuga) Elektriraudtee on elektrifitseeritud raudtee, millel liiguvad peamiselt sellised liiklusvahendid nagu trammid, elektrirongid, metroorongid. Kasutatakse peamiselt inimeste veoks suuremates asulates ja nende lähiümbruses. Vanim tegutsev elektriraudtee on Volki elektriraudtee Inglismaal, mille esimene lõik valmis 1883. aasta augustis.
2006. aastal oli 240 000 km maailma raudteevõrgust ehk veerand selle kogupikkusest elektrifitseeritud ning pool kõigist raudteevedudest tehti elektriveojõul.
Elektriraudtee Eestis
Tallinna–Pääsküla 11 km pikkune elektriraudtee avati 1924. aastal. Kontaktvõrku toitis alalisvoolu pinge 1200 V. Reisijaid hakati vedama kolme mootorvaguni abil, mis ehitati ümber vanadest reisivagunitest Raudtee Peatehastes. Esialgu oli Tallinna–Pääsküla lõigul kaks vahepeatust: Järvel ja Nõmmel. Elektrirong võis koosneda ainult mootorvagunist või sellele järele haagitud kuni neljast reisijate vagunist. Mootorvagunis oli 70 iste- ja 30 seisukohta ning reisijatevagunis 68 iste- ja 20 seisukohta.
1941–1946 oli elektriraudtee suletud. Raudteel kasutatav veerem viidi Permi (tollal Molotov). 1946. aastal taasavatud elektriraudteel kasutati Berliini raudtee (S-Bahn) veeremit, võrgu alalisvoolu pinge oli 1100 V. Raudteepeatustesse rajati kõrged ooteplatvormid.
1958. aastal elektrifitseeriti Pääsküla–Keila 16 km pikkune ja Keila–Klooga 9 km pikkune raudteelõik. Toitepingeks sai 3300 V, veerem toodeti Riia Vagunitehases. Järgnevatel aastatel elektrifitseeriti järgmised raudteelõigud: Klooga–Kloogaranna (1958), Klooga–Paldiski (1962), Keila–Vasalemma (1965), Tallinn–Kehra (1973), Kehra–Aegviidu (1978) ja Vasalemma–Riisipere (1981). Elektriraudteede kogupikkuseks sai 132 km.
Aastatel 2013–2014 võeti Eesti elektriraudteedel kasutusele uued Stadler FLIRTi elektrirongid. Vana veerem müüdi Läti ettevõttele Holdinga Kompānija FELIX Ltd.
Alessandro Nesta
pisi|Alessandro Nesta Alessandro Giovanni Faccutio Nesta (ka Alessandro Nesta; sündinud 19. märtsil 1976 Roomas) on Itaalia jalgpallikoondise endine kaitsja.
Leedu 2018. aasta taliolümpiamängudel
Leedu osales 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis 9 sportlasega, kes võistlesid 3 spordialal.
Alessandro Nesta
Suurema osa klubikarjäärist veetis ta Rooma Lazios ja AC Milanis.
Leedu 2018. aasta taliolümpiamängudel
Leedut esindasid mäesuusatajad Andrej Drukarov ja Ieva Januškevičiūtė, murdmaasuusatajad Modestas Vaičiulis, Mantas Strolia ja Marija Kaznačenko ning laskesuusatajad Tomas Kaukėnas, Vytautas Strolia, Diana Rasimovičiūtė ja Natalija Kočergina.
Alessandro Nesta
Nesta mängis Itaalia koondises 78 kohtumist. Pärast 2006. aasta MM-i lõpetas ta koondises mängimise.
Leedu 2018. aasta taliolümpiamängudel
Murdmaasuusatamine
...
Mäesuusatamine
...
Riho Nõmmik
Elulugu
Riho Nõmmik on Salme Nõmmiku poeg.
1954. aastal lõpetas Nõmmik Tartu 1. Keskkooli, 1960 Moskva Ülikooli füüsikateaduskonna ja 1963 samas aspirantuuri, füüsika-matemaatikakandidaat (1968, Moskva Ülikool), väitekiri "Изучение электронно-фотонной и ядерно-активной компонент в центральных областях широких атмосферных ливней", füüsika-matemaatikadoktor (1998, Moskva Ülikool), "Модели потоков частиц космических лучей (разработка и применение)".
Nõmmik oli 1964–68 Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi nooremteadur, 1969–97 Moskva Ülikooli tuumafüüsika instituudi vanemteadur, 1998– juhtivteadur.
Aastast 2018 elab ta Eestis.
Kohalik Mull
pisi|270px|Kunstniku kujutus Kohalikust Mullist
Riho Nõmmik
Teadustöö
Riho Nõmmiku uurimisvaldkonnad on kosmiliste kiirte füüsika, tuumafüüsika, geofüüsika, kosmose radiatsiooniväljad, kosmoselendude radiatsiooniohutus, kiirguse mõju mikroelektroonikale, rakenduslik vaakumspektroskoopia, loodus- ja ühiskonnanähtuste modelleerimine. Töötanud Baikonuri (Bajkongõr) ja Kapustin Jari kosmodroomil ning Aragatsi mäel (Armeenia) asuvas kosmiliste kiirte uurimise jaamas.
Kohalik Mull
Kohalik Mull (inglise keeles Local Bubble) on hõrendatud kuuma gaasi piirkond tähtedevahelises keskkonnas Linnutee galaktika Orioni haru sees.
Riho Nõmmik
Teadustöö
Osalenud "Interkosmose" programmides ja teinud eksperimente rohkem kui 40 sputnikul ja kosmoselaeval, sh seni suurima (180 kg) kosmoses kasutatud ("Interkosmos 6", 1978) tuumaemulsioonikambri loomises (saanud autoritunnistuse), mille abil tegi eksperimentaalselt kindlaks (1981) Maa-lähedases kosmoseruumis siiani kõrgeima energiaga (üle 1012 eV) elektronide olemasolu. Sedastanud esimesena Galaktika kosmiliste kiirte koosseisus (1981) mittetäielikult ioniseeritud raskete aatomite olemasolu. Loonud meetodi (1990, rakendanud seda samal aastal) anomaalse kosmilise kiirguse hulka kuuluva hapniku ioonide laengu määramiseks kahe anduri abil, mis on paigutatud ühel ajal eri orbiitidel liikuvatele satelliitidele, loonud ka galaktiliste kosmiliste kiirte dünaamika arvutamise mudeli (kinnitati aastast 2003 rahvusvaheliseks standardiks, on esimene maailmaruumi füüsikalisi omadusi käsitlev standard). Teinud kindlaks Päikese kosmilisi kiiri iseloomustavaid seaduspärasusi (1993–2004), mille alusel loonud vastava arvutusmudeli (kinnitatud Venemaa standardina). Koos Salme Nõmmikuga uurinud (inim)asustuse ruumilisi seaduspärasusi ja koostanud migratsiooniprotsesside matemaatilise mudeli. Konstrueerinud teadusaparatuuri.
Moskva Eesti Seltsi asutajaid ja juhatuse liige (esimees 1996–2003), Moskva Rahvusseltside Nõukogu liige (1989–91). Venemaa Kosmoseföderatsiooni veteran (2004), Moskva Ülikooli teeneline teadlane (2004). Mongoolia TA teenetemedal (1981), NSVL (Venemaa) Kosmoseföderatsiooni Juri Gagarini nimeline medal (1991, 2001), Valgetähe IV klassi teenetemärk (2006). Üle 190 teadustrükise, 2 autoritunnistust; publitsistikat Eesti ja Venemaa ajakirjanduses.
Kohalik Mull
Piklikukujulise Kohaliku Mulli suurus on vähemalt 300 valgusaastat ja ta koosneb neutraalsest vesinikust tihedusega umbes 1/10 tähtedevahelise keskkonna keskmisest tihedusest, mis omakorda on 0,5 aatomit kuupmeetri kohta. Kuum hõrendatud gaas (temperatuuriga umbes miljon Kelvini kraadi) kiirgab röntgenikiirguse diapasoonis.
Kohalik Mull moodustus mitme supernoova plahvatuse tulemusena umbes 10–12 miljonit aastat tagasi.
San Marco (Abegondo)
pisi|Abegondo vallamaja San Marco ehk San Marcos on asula Hispaanias Galicias A Coruña provintsis A Coruña maakonnas Abegondo vallas Abegondo kihelkonnas 23 km kaugusel A Coruñast, Abegondo valla keskus.
Naaberasulad on põhjas Borreiros (Mabegondo kihelkond), idas Borreiros de Abaixo ja Cancelada, lõunas A Peneda ning läänes Beade.
Keskmine kõrgus merepinnast on 142 m.
2009. aastal oli San Marcos 180 elanikku, neist 88 meessoost ja 92 naissoost.
Xylobolus
Xylobolus on pilvikulaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
San Marco (Abegondo)
Asulas on San Marco kabel.
Rhynchophis
Rhynchophis on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Rhynchophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Neid madusid võib kohata Kagu-Aasias ja Hiinas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Rhynchophis seisuga 10.09.2014.
Durian
Durian (ka duurian) on villapuuliste (Bombacaceae) sugukonda kuuluva Kagu-Aasia troopikas kasvava hariliku durianipuu vili.