cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
G. E. M. Anscombe
Moraalne kohustus ja toored faktid
Deontoloogilise eetika (Kanti eetika) järgi on mõned teod keelatud või lubatud sõltumata tagajärgedest. Anscombe küsib, kes see keelaja või lubaja võiks olla. Traditsioonilise vastuse järgi on see Jumal. Kuid isegi paljud usklikud filosoofid väldivad Jumalale apelleerimist. Kui Jumal kõrvale jätta, mida võiks tegude lubatus või õigsus või kohustuslikkus või keelatus tähendada? Anscombe'i meelest on iseenda kohustamine mõttetus ning ühiskonna või riigi poolne kohustamine ei ole see, mida moraalifilosoofid silmas peavad. Anscombe jõuab järeldusele, et jutt moraalsest kohustusest, moraalsest kohusest ja olemapidamisest moraalses mõttes on tähendusetu. Mitte et oleks mõistlik sellisest kõnepruugist loobuda. Ta ei keela nende väljendite kasutamist, kuid ta on vastu religioossete mõistete ilmalikule kasutamisele. Kui religioon hüljatakse, siis on vähemalt eksitav küsida, millised teod on keelatud, patused, lubatavad jne. Esiteks on see ebajärjekindel. Teiseks on see ebatäpne, sest pole selge, kas näiteks "lubatav" tähendab 'õiglane', 'tõenäoliselt kasulikkust edendav', 'mõistuspärane' või midagi muud. Selle asemel tulebki kasutada täpseid sõnu. Mõnikord teevad täpsed sõnad asja kohe selgeks. Näiteks on ilmne, et teadaolevalt süütute inimeste surmamõistmine on ebaõiglane. Väide, et kümnete tuhandete süütute mittevõitlejate, sealhulgas laste meelega tapmine on lubatav, on ebamäärane. Väide, et see on õiglane, on ilmselt väär. Väide, et see on kasulik, võib olla ilmselt tõene. Nii on vähemalt näha, et vaidlus käib selle üle, kumb on tähtsam, õiglus või kasulikkus. Kui jääda sõnade "lubatav" ja "väär" juurde, siis võib-olla ei saagi aru, milles küsimus on.
Vooruseetika juurde tõigi suuresti nii konsekventsialismi kui ka kohusekeskse deontoloogilise eetika hülgamine. Anscombe ei eita siiski igasugust juttu kohustusest. Näiteks lubaduse andmine ja lepingule allakirjutamine toovad kaasa teatud kohustused. Lubaduse puhul võib rääkida moraalsest kohustusest (kohusest), et eristada seda juriidilisest kohustusest, mille toob kaasa lepingule allakirjutamine. Selline kohustus ei ole absoluutne nagu kohus mitte mõrvata, sest see kehtib ainult lubaduse andja kohta, lubadust on erandlikel asjaoludel mõistlik ignoreerida ja lubamine ise on kasulik, kuid mitte hädavajalik praktika. Ainult selle praktika taustal on lubadus siduv, aga mõrvamisest hoidumine on kõigile keelatud asjaoludest hoolimata.
Toored faktid on alati toored mõne sündmuse või asjade seisu kirjelduse suhtes. "Toores" ei tähenda siin 'absoluutne'. Ja toored faktid teevad kirjeldused võimalikuks ainult kui teised asjad on võrdsed (ceteris paribus). Lubadused ei ole absoluutsed: nad ei ole eranditeta. Tavaliselt toob lubadus siiski kaasa reaalse kohustuse, kuigi teatud asjaoludel võib seda ignoreerida. Teatud praktikatel on teatud reeglid, mis kohustavad teatud viisil käituma, kuid praktikad ise lubavad erandeid ja neis praktikates osalemine pole kohustuslik (kuigi võib-olla põhjendatud). Selles mõttes pole lubaduse pidamine absoluutne kohustus.
Sõjaeetika ja topelttagajärje doktriin
Anscombe'i esimene filosoofiline publikatsioon (kaasautorluses Norman Danieliga) protestis Teise maailmasõja väljavaate vastu 1939. aastal. Seda oleks peetud tõenäoliselt ebaõiglastel põhjenditel ja ebaõiglaste vahenditega. Poliitikute avalduste järgi oli alust arvata, et minnes sõtta Saksamaaga, rikub Suurbritannia traditsioonilisi sõja reegleid, nähes ette näiteks tsiviilisikute ründamist.
Artiklis "War and Murder" kaitseb Anscombe topelttagajärje doktriini ning hülgab patsifismi. Patsifism eitab igasugust vägivalda, kuid väga vähesed suudavad selle järgi elada. Kui siis ikkagi minnakse sõtta, siis ei nähta enam põhjust mingiteks piiranguteks sõjapidamise viisidele. Sellepärast on patsifism kahjulik. Topelttagajärje doktriini järgi on tegudel kahesugused ettenähtavad tagajärjed: kavatsuslikud ja mittekavatsuslikud (kuigi ettenähtavad). See lubab halbade ettenähtavate tagajärgedega tegusid, kui need tagajärjed ei ole kavatsuslikud, teod ise ei ole keelatud ja teo ettenähtavad head tagajärjed kaaluvad üles ettenähtavad halvad tagajärjed. Sõjas võib ette näha süütute inimeste hukkumist näiteks sõbraliku tule tagajärjel ja tsiviilohvritena. Ja süütute tapmist peetakse kindlasti keelatuks. Ent sellest ei järeldu, et tuleb olla patsifist. Kõrvalkahjude põhjustamine ei tee kedagi mõrvariks, kui peetakse õiglast sõda õiglaste vahenditega, sihitakse kavatsuslikult üksnes sõjalisi objekte ning ei korraldata rünnakuid, mille tagajärjed on tõenäoliselt rohkem halvad kui head.
Mõnikord väidetakse vastu, et selle doktriini järgi saab teha muidu keelatud asja lubatavaks, kirjeldades selle lihtsalt omas mõttes ümber. Ent see vastuväide ei arvesta, et kavatsus ei ole vaimuakt. Tavaliselt tehakse seda, mida kavatsetakse, ja seda on ka näha.
Seksuaaleetika
Anscombe vastustas aborti, kontratseptsiooni, homoseksuaalset seksi ja samasooliste abielu.
Abort on Anscombe'i järgi kas mõrv või midagi ligilähedaselt sama halba kui mõrv. (Asi oleneb sellest, kas loode on inimene või kas tal on hing, ja kui on, siis mis staadiumis.) See on inimelu alge meelega hävitamine.
Seks on loomulikult seotud häbiga: see kuulub eraellu. Seks on suur asi, ja see on seotud tõsiasjaga, et seksiga tehakse lapsi, ja tõsiasjaga, et lapse elu on suur asi.
Kontratseptsioon on halb sarnasel põhjusel nagu abort. Seks jaguneb kaheks: kavatsuslikult mitteprokreatiivseks ja mitte selliseks. Esimeses kategoorias on iga seksuaalakt, mis ei saaks kunagi viia prokreatsioonini, näiteks masturbatsioon ja kontratseptsiooniga seks. Seksuaalaktid, mis võiksid viia prokreatsioonini, kuid ei vii vähemalt ühe partneri loomuliku viljatuse tõttu, kuuluvad teise kategooriasse. Esimest tüüpi aktid on suguelundite väärtarvitus, sest uue elu toomise vahendeid koheldakse pelgalt naudingu vahenditena. Teist tüüpi aktid on täiesti lubatavad, kui ei püüta meelega astuda seksuaalvahekorda ainult siis, kui on teada, et rasedus on võimatu, seksuaalsest naudingust ei satuta sõltuvusse ning ollakse abielus, nii et võimalikel lastel on tõenäoliselt isa ja ema.
Homoseksuaalne seks on väär täpselt samal põhjusel nagu masturbatsioon: see solvab elu. Samasooliste abielu ei ole aktsepteeritav, sest see põhineb kokkuleppel tegelda homoseksuaalse seksiga.
Uusaja moraalifilosoofia
Artikliga "Modern Moral Philosophy" (1958) algatas Anscombe vooruseetika taassünni.
Hr Trumani kraad
Pamfletis "Mr. Truman's Degree" argumenteerib Anscombe, miks tema arvates Harry Truman ei vääri Oxfordi Ülikooli audoktori kraadi.
Mõned inimesed kiidavad pommitamist ja soovitavad aatomipomme varuda selleks, et riigid ei julgeks enam sõdida. Tundub aga, et pikas perspektiivis pole alust seda loota. Patsifistid on väitnud, et kui relvad täiustuvad, siis inimesed muutuvad mõrvarlikumaks, aga ajalugu ei kinnita seda. Inimesed ei ole mõrvarlikud oma relvade pärast, vaid neil on need relvad sellepärast, et nad on mõrvarlikud.
Võimuta inimeste protestid on ajaraiskamine. Anscombe ei taha mitte aatomipommide vastu protestida, vaid vastustab ülikooli tegu, sest halva teo süüs võib osaleda kiitusega ja meelitusega samamoodi nagu selle kaitsmisega. Miks nii paljud Oxfordi inimesed tahavad sellist inimest meelitada? Teatud valgust heidab sellele Oxfordi moraalifilosoofia toodang Esimesest maailmasõjast saadik. Kuni Teise maailmasõjani õpetas valdav moraalifilosoofia Oxfordis, et tegu võib olla moraalselt hea, ükskõik kui vastuvõetamatu see, mida tehakse, ka ei oleks. Näiteks Heinrich Himmler hävitas juute kohuse motiivist, millel on ülim väärtus. Samas filosoofias, mis väga pretendeerib moraalsele tõsidusele, väites, et õigsus on tegude objektiivne omadus, mida tajub moraalitunne, leitakse ka, et süütute tapmine inimeste heaks võib olla õige, sest "esmapilgu kohus" tagada mingi kasu võib üle kaaluda "teise pilgu kohuse" mitte tappa süütuid. Selline filosoofia on praegu vähem valdav, ja selle asemel on nüüd teine, mille järgi "hea" ei ole "kirjeldav" termin, vaid väljendab kõneleja soodsat hoiakut. Sellega käsikäes (ei tea, kas on loogilist seost) käib õpetus, et täiesti üldisi moraaliseadusi ei saa olla; sellised reeglid nagu "Valetamine on väär" ja "Väldi sodoomiat" on rusikareeglid, ja kogenud inimene teab, millal neid rikkuda. Ja nii reeglite valik kui ka nende taktitundeline kohandamine konkreetsetele juhtudele põhinevad nende sobitamisel eelistatava "eluviisiga". Mõlemad filosoofiad hülgavad idee, et mingi tegude klass, näiteks mõrv, on absoluutselt välistatud. Anscombe ei tea, kui mõjukad need on olnud või on, igatahes on need sümptomaatilised ning heidavad olukorrale valgust.
Kellele tehakse ülekohut?
Artikkel "Who Is Wronged?" (1967) on märkus Philippa Footi artikli "The Problem of Abortion and the Doctrine of the Double Effect" (Philippa Foot) kohta. Järgneb artikli kokkuvõte.
Footil on näide, kus ühe ja sellesama ravimiannusega on võimalik päästa kas ühe inimese elu või viie muu inimese elu. Footi järgi tuleb sel juhul päästa viie inimese elu. See sarnaneb olukorraga, kus kõik ressursid kulutatakse ühele haigele, samal ajal aga saabuvad suure õnnetuse ohvrid.
Anscombe ei ole sellega nõus. Tema meelest ei ole selles midagi väära, kui kogu ravim antakse ühele ja lastakse teistel surra või kui ühel patsiendil ei lasta sellepärast surra, et tuleb tegelda õnnetuse paljude ohvritega. Viimases näites kujutatakse ette, et ressursid kasutatakse tarbetult pillavalt ühe inimese tarvis. Aga kujutame ette, et on masin, mille teenindamiseks on tarvis kolme inimest, ja need kolm võidakse ära kutsuda, et aidata mitut inimest. Anscombe'ile tundub õigustatavana öelda, et neid ei saa ära kutsuda, sest nad teevad olulist tööd, kui tundub sama tõenäolisena, et nad päästavad selle ühe inimese, kui see, et nad päästavad need mitu inimest, kellele nad appi kutsutakse. Mitte et tunduks absoluutselt vajalik, et nad jäetaks oma töö juurde. Aga mõlemad võimalused tunduvad aktsepteeritavad. Foot aga peab ilmseks, et päästa tuleb suurem arv.
Kui ma olen arst ja seda rohtu üldse ei kasuta, siis ei saa keegi öelda, et ma võlgnen seda just talle, sest muidu saaks igaüks neist öelda, et ma võlgnen seda just talle. Kui ma aga rohtu kasutan, siis jääb kindlasti keegi rohust ilma ja ta ei saa öelda, et ma võlgnen seda just talle. Aga kui ma rohtu üldse ei kasuta, siis saavad kõik mulle seda ette heita ja ma teen kõigile ülekohut. Kui ma kasutan seda kellegi elu päästmiseks, siis ei ole kellelgi alust mind süüdistada ülekohtus tema vastu. Kui ta on viie seas, miks talle siis ülekohut tehakse, kui keegi ometi päästetakse? Mingit ülekohut siin pole, kui just eelistus ei tule mingist alatust kaalutlusest.
Mitte et "sellepärast, et neid on rohkem" ei oleks hea põhjend rohkemate aitamiseks. Aga sellest ei järeldu, et see, kes sellest põhjendist ei juhindu, toimib halvasti. Halvasti toimib ta näiteks siis, kui ta eelistab rikkaid vaestele, sest ta suhtub vaestesse halvasti. Aga kui ta päästab ilma halva põhjendita teatud inimesed, kuid ei võta päästetavate arvu põhjendiks, siis ta ei käitu halvasti.
Kui ma teen teo A teatud põhjenditel, siis mul ei ole tingimata ega isegi mitte tavaliselt mingit erilist põhjendit teha just tegu A ja mitte (samuti võimalik) tegu B.
Analüütiline filosoofia ja inimese vaimsus
Sageli öeldakse, et "analüütiline filosoofia" ei sisalda mitte õpetusi, vaid meetodeid. On siiski vähemalt üks filosoofiline positsioon, mis on analüütiliste filosoofide seas nii tavaline, et seda eeldatakse ilma argumentideta, nimelt immateriaalse substantsi idee tagasilükkamine. Immateriaalset substantsi on võrdsustatud vaimuga või aruga ning hingega, vähemalt mõistusliku hingega, aga ka Platoni ideed olid immateriaalsed substantsid. Gottlob Frege pidas arve objektiivseteks immateriaalseteks entiteetideks. Me ei peaks aga kumbagi substantsideks, sest substantsid toimivad, aga Frege arvudel ega Platoni ideedel ei ole toimet. Ainsad immateriaalsed substantsid, mis toimivad, on vaimud. Mateeriat vastandatakse vormile ja konkreetseid (materiaalseid) entiteete abstraktsetele, aga substantsi vallas vaimule. Tundub siiski, et aru hakati pidama immateriaalseks substantsiks Platoni ideede mõjul: see, kes neid haarata suudab, peab olema ise immateriaalne, hing on ideede sugulane. See toob meelde järgmise argumendi: mõtlemine ja arusaamine on immateriaalne, sest ükski kehaosa akt ei ole mõtlemine ega arusaamine. Mõtlemine ei ole ühegi kehalise elundi talitlus. Et ta on immateriaalne, peab ta olema immateriaalse osa akt. Aga miks öeldakse, et mõtlemine ei ole ühegi kehaosa akt? Paljud tänapäeva analüütilised filosoofid, kes peavad mõtlemist ajusündmusteks, lükkaksid selle ütluse tagasi. Kas eeldati, et on vaadeldud, et mõtlemine ei ole kehaosa akt? Ei, sest ei selle ega vastupidise vaatlemist ei saa kirjeldadagi. Mateeria ja vaimu piir läks antiik- ja keskajal teisest kohast kui uusajal. Uut moodi hakkas piiri tõmbama René Descartes teises meditatsioonis. Selle alguses mõtleb ta toitumisest, liikumisest ja tajust kui hinge atribuutidest. See peaks uusaja inimest hämmastama. Descartes viitab Aristotelese pärandile: toitumine on vegetatiivse hinge tegevus, liikumine on animaalse hinge tegevus. Need on sellegipoolest keha tegevused, nimelt hingestatud keha tegevused, seega ka materiaalsed ega saa toimuda ilma kehata. Kaks lehekülge hiljem on Descartes aistimise oma kahtluse meetodi abil kehast lahutanud: ta kahtleb, kas tal on keha, kuid ei saa kahelda selles, et ta näeb, kuuleb jne, või õigemini talle tundub nii, ja nüüd ta ütleb, et see ongi tegelikult aistimine. Nüüd on toitumine ja liikumine puhtmateriaalsed, mehaanilised, aistimine aga ei nõuagi olemuslikult keha. Hinge, immateriaalse substantsi aktid on kõik need psühholoogilised seisundid ja sündmused, mida väljendavad väljendid "tunnen valu", "näen", "kuulen", "kujutlen", "tahan", "loodan", "mõtlen". Need on kõik cogito alaliigid.
Retseptsioon
21. sajandil on Anscombe'i hakatud nägema ühena 20. sajandi suurtest filosoofidest ja "Kavatsust" on paljud hakanud lugema kui klassikat.
Isiklikku
Aastal 1941 pärast Oxfordi ülikooli lõpetamist abiellus Anscombe filosoof Peter Geachiga, kellega ta oli tutvunud esimesel Oxfordi aastal 1938 missal Blackfriarsis. Nad said õpetust samalt dominikaani preestrilt. Neil sündis kolm poega ja neli tütart. Sellegipoolest kutsuti teda miss Anscombe'iks.
Anscombe võttis Wittgensteinilt üle mõned maneerid (pea käte vahel, kulm kipras, pikad pausid) ning väikese Austria aktsendi.
Anscombe oli otsekohene, sageli jäme. Üks tema hüüdnimesid oli "Dragon Lady".
Mõnda aega käis ta monokliga ning laskis seda aeg-ajalt kulmu kergitades rinnale kukkuda. Ta näitas uhkeldavatele üliõpilastele koha kätte, kuid tegeles palju nendega, keda ta pidas tõsisteks. Tema kokkusaamised üliõpilastega olid lõbusad, tundidepikkused ja väsitavad. Üliõpilased võisid igal ajal talle külla minna ja mustade mähkmete vahel filosoofiat arutada.
Vabasti
Vabasti on seadis automaatkaitselülitis, mille abil toimub vooluringi ühendavate kontaktide automaatne lahutamine. Elektromagnetiline vabasti on mõeldud kaitseks lühise eest, elektrotermiline aga liigkoormuse eest. Vabasti on automaatkaitselülitite üheks oluliseks osaks.
Burgos
Burgos on linn Põhja-Hispaanias ajaloolises Vana-Kastiilias, mis moodustab osa Castilla-Leóni autonoomsest piirkonnast. Linn on Madridist 237 km kaugusel.
Linn on Burgose provintsi halduskeskus.
Voore (Vinni)
Voore on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Burgos
Ajalugu
Vanimad märgid inimasustusest linna maa-alal pärinevad neoliitikumist (4000–2500 eKr).
Linn asutati rekonkista ajal 884. aastal, kui krahv Diego Rodríguez Porcelos rajas Leóni kuninga Alfonso III korraldusel mäele Arlanzóni jõekäänu lähedal kindluse, mis oli mõeldud mauride võimaliku edasitungi takistamiseks. 930. aastal valis Fernan González linna Kastiilia krahvkonna pealinnaks. Kastiilia kuningate residentsiks oli linn 11.–13. sajandil, 11. sajandil sai ta piiskopi residentsiks. Neil sajanditel rajati rida märkimisväärseid ehitisi: 11. sajandil klooster Las Huelgas Reales, 12. sajandil alustati linnamüüri ehitust, 13. sajandil ehitati gooti stiilis katedraal.
Linn osales comunero'de ülestõusus 1520–1522. Majanduslik õitseng oli 15.–16. sajandil, kui Burgos sai monopoolse õiguse Kastiilia villaga kauplemiseks ja kujunes villa väljaveokeskuseks Inglismaale ja Madalmaadesse. Järgnesid majandusliku allakäigu sajandid.
Burgos oli Napoleoni sõdade ajal okupeeritud Prantsuse vägede poolt. Hispaania kodusõja ajal (1936–1939) paiknes linnas mässuliste, kindral Francisco Franco poolehoidjate valitsus.
Tänapäeva Burgos
Burgos on tähtis liiklussõlm. Ta paikneb kommunikatsioonitelgedel Madrid – põhjasuund – Baskimaa sadamad ja Porto–Irun – Euroopa suund.
Linna läbib Santiago de Compostela palverännutee Prantsuse haru Camino Francés.
Majanduskoostöös on linn osa Ebro teljest: Kataloonia–Aragón–Navarra, eriti autotööstuse osas (toodetakse tarvikuid).
Burgoses on märkimisväärne toiduainetetööstus (näiteks üks San Migueli õlle tehastest). autotööstuse tarvikute tootmine.
Burgose Ülikool asutati 1994. aastal.
Kesklinna põhiline hoonestus on pärit 19. sajandist.
Kindluse ümbruses ja piki Arlanzóni jõe kallast on ulatuslikud pargialad.
Huviväärsused
Säilinud on keskaegne korrapäratu tänavavõrk ja osa linnamüürist (11.–14. sajand). Linna tähtsaimaks sümbolehitiseks loetakse gooti-prantsuse stiilis katedraali Catedral de Santa María, mis ehitati aastatel 1221–1260 ja mida täiendati 16. sajandini. Katedraali on ümber maetud kastiilia rahvuskangelane Cid, kellest on kirjutatud eepos "Laul minu Cidist" ("Cantar de Mio Cid"), mida peetakse esimeseks kastiiliakeelseks (hispaaniakeelseks) suurteoseks. Teine emblemaatiline ehitus on linnavärav Arco de Santa María, mis on 16. sajandil ümber ehitatud kindlusekujuliseks ja mida kaunistavad linna ajaloo võtmeisikute kujud.
Tsistertslaste kloostris Convento de Santa María de las Huelgas Reales (12. sajand; romaani stiil, gooti stiil, mudejar-stiil) paikneb Kastiilia kuningate panteon. Gooti stiilis kartuuside klooster Monasterio de la Cartuja de Miraflores (15. sajand) on ümber ehitatud kuningapaleest.
Arvukalt on gooti stiilis kirikuid, nagu San Nicolás de Bari, San Lesmes, San Esteban, San Gil, Santa Gadea.
Linna lähedal asuvad:
Provints
Burgose provints kuulub Hispaania pindalalt suurima, Castilla y Leóni autonoomse piirkonna koosseisu. Provintsi pindala on 14 292 km², elanikke on 375 000.
Piibel
pisi|Ladinakeelse piiblitõlke [[Vulgata esmatrükk valmis aastatel 1452–1454 Mainzis ja see on tuntud kui Gutenbergi piibel]]
Piibel (kirjutatakse nii suure kui ka väikese algustähega; ka pühakiri) on kristluse kanoniseeritud tekstide kogum, mis koosneb vanast ja uuest testamendist. Kristlased usuvad, et piibel on "Jumala Sõna" ning piiblis sisalduvate raamatute kirjutajaid inspireeris vahetult Jumal. Ülekantud tähenduses nimetatakse piibliks ka mingi valdkonna tähtsaimat raamatut või andmekogu.
Piibli jaotus
Kristluse suuremad harud kasutavad piiblist väga lähedasi versioone, milles piibli 66 raamatut ehk iseseisvat osa jagunevad 39 raamatuga vanaks testamendiks ja 27 raamatuga uueks testamendiks. Lisaks tuntakse piiblile lähedaste teoste kogumit, mida nimetatakse apokrüüfideks.
Kaanoni kujunemine
Protestantlik piiblikaanon koosneb 66 raamatust, mille on kirjutanud erinevad autorid ajavahemikus 1200 eKr kuni 2. sajand pKr. Katoliku ja õigeusu kiriku piiblikaanonid tunnistavad lisaks apokrüüfe.
Vana testament
Vana Testament oli algselt kirja pandud heebrea keeles (Taanieli raamat aramea keeles). Vana testament sisaldab Iisraeli rahva ajalugu. Tegemist ei ole aga ajalooteadusliku teosega – iisraellaste ajaloole vaadatakse kui Jumala tegutsemisele maailmas, kui Jumala kaitsele ja juhtimisele, mida Ta osutab oma rahvale.
Vana testament on juutide ja kristlaste pühakiri. Islam tunnistab vanast testamendist viit Moosese raamatut ja Psalme.
Vana testamendi raamatud on omakorda jagatud neljaks suuremaks rühmaks:
Uus testament
Uus testament on kirja pandud kreeka keeles, sest ta tekkis hellenistlikus maailmas. Uue testamendi juured on vanas testamendis, sest uue testamendi keskne isik on Jeesus Kristus, kelles kristlaste usu järgi on täitunud vana testamendi prohveteeringud.
Uue testamendi raamatud on jagatud kolmeks suuremaks rühmaks:
Piibli teksti kujunemine
Piibli tekstid on paljude autorite poolt kirja pandud ja välja kujunenud pika aja jooksul. Tekstide kujunemist uurib teoloogia valdkonda kuuluv eksegeetika. Vanimad koopiad vana testamendi tekstidest on enam kui 2500 aastat vanad. Uue testamendi vanimad manuskriptid pärinevad 2. sajandist pKr.
Piiblitõlked
Esimene piiblitõlge oli vana testamendi tõlge kreeka keelde 2.–1. sajandil eKr Septuaginta ehk LXX. Esimesed uue testamendi ladinakeelsed tõlked valmisid 2. sajandi lõpul pKr. Kehvade tõlgete kasvava hulga tõttu palus paavst Damasus I 382. aastal õpetlast Hieronymust võtta käsile ladinakeelsete tõlgete korrigeerimine. Tulemuseks oli ladinakeelne piiblitõlge Vulgata, mis on katoliku kirikus piibli alustekstiks.
Piibli varasemad rahvuskeelsed tõlked on 2. sajandi lõpust pärinevad tõlked vanasüüria ja kopti keelde. 4. sajandil tõlkis Wulfila piibli gooti keelde. Lisaks on piibel esimestel sajanditel tõlgitud veel gruusia, amhara, araabia, nuubia ja pärsia keelde.
9. sajandil kreeka keelest vanabulgaaria keelde tehtud piiblitõlge sai aluseks hilisematele kirikuslaavikeelsetele piiblitekstidele ja on mõjutanud just õigeusu kirikutes kasutatavat pühakirja teksti.
Piibli rahvuskeelsed tõlked hakkasid Euroopas levima alles pärast reformatsiooni. Teedrajavaks peetakse Martin Lutheri tõlkeid saksa keelde – 1522 ilmus tema tõlgitud uus testament ja 1534 piibli tervikteksti tõlge, mille ettevalmistamisel osalesid lisaks Lutherile ka mitmed tema kaastöölised.
Piibel kui ajalooallikas
Piibel on ajalooallikas ajaloolastele, kultuuri- ja keeleteadlastele.
Laskesuusatamine
Laskesuusatamine (ehk biatlon) on välja kasvanud sõjaväelisest patrullsuusatamisest. Laskesuusatamine on üks raskemaid kombineeritud spordialasid.
Sportlased võistlevad-suusatavad ettevalmistatud rajal, kaasas väikesekaliibriline vintpüss, ning peatuvad kaheks või neljaks laskmisseeriaks, püsti ja lamades.
Meeste distantsid on 10 km sprint, 12,5 km jälitussõit, 20 km ja 15 km ühisstart. Naistel on kavas 7,5 km sprint, 10 km jälitussõit, 15 km ja 12,5 km ühisstart. Võisteldakse ka teatevõistluses, mille pikkus on 4 x 7,5 km ning iga võistleja laseb ühe seeria. Alates 2005. aastas on uudse alana kasutusel ka segateatesõit, kus osaleb kaks naist ja kaks meest.
Laskmine tiirudes. Laskejoone kaugus märklauast on 50 ± 1 m. Lamades laskmisel kasutatakse 45 mm läbimõõduga ja püstiasendis 115 mm läbimõõduga terasest märki. Iga kolmanda laskeraja küljele, ligikaudu 10 m kaugusele tulejoonest ja 5 m kaugusele märklauast, paigutatakse nii treeninguks kui ka võistluse ajaks tuulelipud. Alates 1978. aastast kasutatakse püsse, mille kaliiber ei ületa 5,6 mm. Suurendavaid optilisi sihikuid ei ole lubatud kasutada.
Laskesuusatamine kuulus algselt 1958. aastast Rahvusvahelise Moodsa Viievõistluse Liitu (Union Internationale de Pentathlon Moderne; UIPM). 1994. aastast moodustati oma Rahvusvaheline Laskesuusatamise Liit (International Biathlon Union; IBU). IBU peakorter asub Salzburgis Austrias. Laskesuusatamise esimesed maailmameistrivõistlused toimusid 1958. aastal Saalfeldenis Austrias. Olümpiamängude kavva võeti ala Squaw Valleys 1960. aastal.
Ajalugu
Esimene laskesuusatamise võistlus toimus 18. sajandil ja esimene laskesuusatamise klubi loodi 19. sajandi teisel poolel Norras. Esimest korda esitleti spordiala laiemale avalikkusele 1924. aastal. Meeste arvestuses kuulub laskesuusatamine olümpiamängude kavasse alates 1960. aastast ja naiste arvestuses alates 1992. aastast. Maailmameistrivõistluste korraldamisega alustati 1981. aastal. 1993. aastal loodi rahvusvaheline alaliit IBU, mis määratleb ja kontrollib spordi puhtust, reeglite järgimist ja korraldab spordiala mitmekesisust. Kokku on neli individuaaldistantsi ja neli meeskondlikku distantsi. Distantsid erinevad nii pikkuse, n-ö karistuse kui ka stardiviisi poolest. Meestel ja naistel on distantsi pikkus erinev.
Punktide arvestus
Iga maailmakarikaetapi distantsi eest antakse punktide alusel hooaja lõpus välja kristallgloobus ja üldvõitja kristallgloobus. Punkte teenivad iga võistluse 40 parimat. Iga distantsi arvestuses jagatakse välja üks pisike kristallgloobus, mille saab kõikide kõnealuse distantsi võistluse jooksul enim punkte kogunud sportlane. Näiteks sportlane, kes on kõikide sprindi võistluste peale kogunud enim punkte, saab ka väikese sprindi gloobuse ja nii iga distantsiga. Kõikide võistluste arvestuses enim punkte kogunud atleet saab endale suure üldvõitja gloobuse ja kõige parem alla 25-aastane saab endale noorte (U25) gloobuse. Hooaja vältel käib ka edetabeli parimate jooksev arvestus. Sprindikategooria liider kannab sprindivõistluse ajal punast särki, jälitussõidu parim kannab jälitussõidu ajal punast särki ja nii kõikide distantsidega. Maailmakarikasarja üldliider kannab kollast särki ja U25 parim sinist särki. Arvestus toimub meeste ja naiste seas eraldi.
Meeskondlikud distantsid
Teatesõitude puhul on mitu distantsi. Täpsemalt on neid neli: meeste teatesõit, naiste teatesõit, segateatesõit ja paarissegateatesõit. Naiste teatesõidu puhul sõidab iga võistleja kolm kaks kilomeetri pikkust ringi ja läbib kaks lasketiiru, millest esimene lasketiir on pikali ja teine püsti. Peale püsti lasketiiru ootab ees viimane ring, mille järel toimub teatepulga järgmisele meeskonnaliikmele üle andmine. Meeste puhul on põhimõte täpselt sama, kuid kahe kilomeetri pikkuse ringi asemel on ring 2,5 kilomeetrit pikk. Kokku läbib seega iga naine kuus kilomeetrit ja iga mees 7,5 kilomeetrit. Segateatesõidu puhul on tiimis kaks meest ja kaks naist ning olenevalt etapist alustavad naised või siis vastupidi. Kui ühel korral alustavad naised, siis järgmisel etapil alustavad mehed. Iga ringi pikkus oleneb just sellest, kes alustab. Kui alustavad naised, on meeste distants lühem, aga kui alustavad mehed, siis on naiste distants pikem. Paarissegateatesõidu reeglid on loodud sama põhimõttega, kuid meeskonnas on vaid kaks liiget: üks mees ja üks naine. Algus on sama nagu segateates, kuid kumbki meeskonnaliige teeb kaks vahetust, vahetused on kordamööda. Teatesõitude puhul on lubatud igas lasketiirus kasutada kolme varupadrunit. Kui ka varupadrunitega ei saa märki alla, siis tuleb minna 75 meetri pikkusele trahviringile vastavalt möödalaskude arvule.
Tavadistants
Tavadistants või individuaaldistants on kõige pikema ajaloolise taustaga ja ka kilomeetrite poolest kõige pikem. Meeste puhul on distantsi pikkus 20 kilomeetrit ja naistel 15 kilomeetrit, mille jooksul läbitakse viis ringi ja neli lasketiiru. Meestel on ühe ringi pikkus neli kilomeetrit ja naistel kolm kilomeetrit. Esimene ja kolmas lasketiir on pikali, teine ja neljas lasketiir on püsti. Tavadistantsi puhul on eriline rõhk laskmisel, sest iga möödalask lisab ajale ühe trahviminuti juurde ja varupadruneid kasutusel ei ole. Tavadistantsil on eelis neil, kes on stabiilsed laskjad ning starditakse 30-sekundiliste intervallidega. Iga atleedi aja mõõtmine on individuaalne.
Sprint
Sprint on kõige lühem distants ja kavas igal etapil, mille pikkus naistel on 7,5 kilomeetrit ja meestel kümme kilomeetrit. Start antakse 30-sekundiliste vahedega ja iga sportlase aega mõõdetakse individuaalselt. Läbitakse kolm ringi ja kaks lasketiiru, esimene lasketiir pikali ja teine püsti. Sprint loob eelduse jälitussõiduks, seega sprindis saavutatud koht ja ajaline kaotus määrab stardiaja jälitussõiduks. Oma lühikese pikkuse tõttu on eelis tugevamatel suusatajatel. Iga möödalasuga kaasneb trahviring, mille pikkus on 150 meetrit, varupadrunite kasutamine ei ole lubatud.
Jälitussõit
Jälitussõidus saab rajale 60 sprindi parimat. Koht sprindi lõpp-protokollis määrab jälitussõidu stardipositsiooni. Ehk kui atleet lõpetab 12. kohal pooleminutilise kaotusega, siis on tema särginumber jälitussõidus 12 ja ta alustab esimesest startijast pool minutit hiljem. Läbitakse viis ringi ja neli lasketiiru. Naiste jälitussõidu pikkus on kümmekilomeetrit ja meestel 12,5 kilomeetrit, mis tähendab, et naiste ühe ringi pikkus on kaks kilomeetrit ja meestel 2,5 kilomeetrit. Kaks esimest lasketiiru on pikali ja kaks viimast püsti. Iga möödalask toob kaasa trahviringi, mis on 150 meetrit pikk, varupadrunite kasutamine on reeglitega vastuolus.
Ühisstardist sõit
Ühisstardiga sõitu pääsevad jooksva maailmaedetabeli 25 parimat ja käimasoleva maailmakarikaetapi viis parimat viimase nädala tulemuste põhjal. Kõik 30 võistlejat stardivad samal ajal ning läbitakse viis ringi ja neli lasketiiru, millest esimesed kaks on pikali ja viimased kaks püsti. Varupadrunite kasutus pole lubatud ja iga möödalask toob kaasa 150 meetri pikkuse trahviringi. Naiste distantsi pikkus on 12,5 kilomeetrit ja meeste distantsi pikkus 15 kilomeetrit. Naised läbivad viis 2,5 kilomeetri pikkust ringi ja mehed viis kolme kilomeetri pikkust ringi.
Rakvere vald (1991)
Rakvere vald oli haldusüksus Lääne-Virumaal. Ta piirnes Haljala, Sõmeru, Vinni, Tamsalu ja Kadrina valla ning Rakvere linnaga.
Valla pindala oli 127,7 km². Elanikke oli 1.01.2010 seisuga 2228.
Vallas ilmus ajaleht Valla Sõnumid.
Rakvere vallavanem oli Aivar Aruja.
2017. aastal ühinesid Rakvere vald ja Sõmeru vald uueks Rakvere vallaks.
Asustus
Rakvere vallas oli Lepna alevik ja 19 küla.
Külad
Arkna, Eesküla, Järni, Karitsa, Karivärava, Karunga, Kloodi, Kullaaru, Kõrgemäe, Lasila, Levala, Mädapea, Paatna, Päide, Taaravainu, Tobia, Tõrma, Tõrremäe, Veltsi.
Sõprussidemed
Koostööleping Sandvikeni vallaga Rootsis sõlmiti 14. detsembril 1998.
Sõprus- ja koostööleping Tērvete vallaga Lätis sõlmiti 15. novembril 2002.
Kaljo Raid
Kaljo Raid (4. märts 1921 Tallinn – 21. jaanuar 2005) oli eesti helilooja ja baptisti vaimulik.
Aastast 1954 oli ta Toronto eesti baptistikoguduse pastor.
Artikli kirjutamisel on kasutatud "Eesti entsüklopeedia" 8. köidet (1995)
Fotoelektriline andur
Fotoelektriline andur on andur, mille tajuriks võivad olla järgmised optoelektroonika seadised:
Reostaatandur
Reostaatandur on andur, millega mõõdetakse siirdeid. Neis kasutatakse reostaadi takistuse sõltuvust liuguri asendit määravast mitteelektrilisest suurusest, näiteks vedeliku tase, mingi detaili siire vms.
Soon
"Soon" on mitmetähenduslik sõna.
Ringristmik
pisi| pisi|Ringristmik Kärdlas Ringristmik on ristmik, kus liiklus toimub ühesuunalisena ümber jaotussaare.
Ringristmik on tähistatud vastava märgiga ja on ringikujuline. Sellisel ristmikul ei ole vastassuunalist sõidurada – ringliiklus toimub ühes suunas, mis on näidatud märgil olevate nooltega. Üldjuhul on ringilt neli väljasõitu ja Te võite selle läbida neljas suunas: paremale, otse, vasakule või tagasi.
Railaadsed
thumb|Määramata rai Railaadsed ehk raid (Batoidea, Batomorpha, Batoidei) on kalade ülemselts kõhrkalade klassi varilõpuseste alamklassist. Nad paigutatakse veel rühmadesse Euselachii ja Neoselachii.
Välimus
Neil on dorsoventraalselt väga lame keha ja suured rinnauimed, mis on aluselt pea ja kehaga kokku kasvanud.
Suu, ninaavad ja viis paari lõpusepilusid asetsevad lamedal enamasti heledal alapoolel, mida nimetatakse ka inglinäoks.
Saba on enamasti piitsjalt väljaveninud.
Pärakuuim puudub.
Paljud raid on kaetud ogadega.
Elupaigad ja käitumine
Raid on põhjakalad. Nad lebavad tihti liikumatuna veekogu põhjas.
Enamik raisid on merekalad, mõned liigid elavad magevees (Kesk- ja Lõuna-Ameerika jõgede jõerailased ning mõned Austraalia saagrai liigid).
Toitumine
Enamik railaadsetest toitub bentosest (karpidest, vähkidest ja okasnahksetest). Raid võivad süüa ka kalu.
Näited
Kõige tuntum rai on hiid-sarvikrai.
Euroopat ümbritsevates meredes elavad railaste sugukond kuuluvad harilik rai (Dipturus batis), ogarai, marmorrai, tähtrai, montagui rai ja kägurai.
Elektrirailastel on muundunud lihastest moodustatud elektrielund, mille abil nad saakloomi 60–230-voldiste ja üle 30-ampriste elektrilahendustega halvavad.
Raid toiduna
Osa raisid on püügikalad.
Portugali köök tunneb raitiibu.
Süstemaatika
thumb|[[Vaikse ookeani elektrirai]] thumb|[[Väikehammas-saagrai]] thumb|[[Lai sünkrai]] thumb|[[Sinitäpp-rai]]
Vihula mõis
Vihula mõis (saksa keeles Viol) oli Virumaal Haljala kihelkonnas asunud rüütlimõis. Tänapäeval jääb kunagine mõis Lääne-Viru maakonda Haljala valda. pisi|püsti|250px|Härrastemaja pisi|püsti|250px|Mõisakompleks õhust pisi|püsti|250px|Mõisa härrastemaja trepp
Ajalugu
Vihula mõisa on esmamainitud 1501. aastal, mil see kuulus Lodede aadlisuguvõsale.
17. ja 18. sajand kuulus mõis Helffreichidele, kes lasid rajada barokkstiilis mõisasüdame.
Mõisakompleks
Barokkstiilis mõisasüda rajati juba 18. sajandi esimesel poolel.
19. sajandil rajati hulk stiilseid kõrvalhooneid, mis moodustavad paisjärve kaldal kauni kompleksi.
Vihula mõisa peahoone sai praeguse kuju 1880. aastatel, mil hoone Friedrich Modi projekti järgi ümber ehitati. Mõisa sissesõidutee allee äärde Vihula mõisa väravapostidele rajati Schubertite vapid.
Mõisaansamblist on säilinud üle 20 hoone, mis on pärit mitmest eri ajastust. Mälestisteks on neist tunnistatud Vihula mõisa peahoone, tõllakuur, ait , valitsejamaja , kohvimaja , kaks keldrit , käsiait-tuvila , palmimaja , pesuköök , jääkelder , möldrimaja , vesiveski , veskitamm , viinaköök-nuumhärgade tall , moonakatemaja , karjalaut , sepamaja , sepikoda , tuuleveski ja Vihula mõisa magasiait. , Vihula mõisa piirdemüürid. pisi|Väravapost pisi|Schubertite perekonna vapp mõisa väravapostidel pisi|Mõisa allee pisi|Vahtraallee Vihula mõisa pargis
Vihula mõisa park
Vihula mõisa park paikneb Mustoja vahelduva reljeefiga kaldaterrassidel. 10 ha + 18 ha parkmets on läbinisti kujundatud vabaplaneeringulisena.
1982. aasta Vihula Invaliididekodu tulekahju järel algasid mõisakompleksi ulatuslikud restaureerimistööd, samuti restaureeriti mõisakompleksi Taani-Inglise ühisettevõte Unique Hotels poolt aastatel 2008–2012.
Vihula Mõisa spaa ja hotell
Tänapäeval on mõisakompleks eravalduses. Pargis paiknevas kõrvalhäärberis tegutsevad hotell ja Vihula mõisa ökospaa.
Territooriumil on eksponeeritud Vihula mõisa peahoone, tuvimaja, õliait, pesuköök, palmimaja, teemaja, päikesekell, mõisaõuekelder, õueterass, paadimaja, tagamõisahoone, paadisillad, kuradisild, Musitorn, konverentsikeskusena - ait, mõisaaed, kuur - vanasõidukite ekspositsiooniga, kasvuhoone, tõllakuur - spaa keskuse hoonena, Tõotuste saar, tuuleveski, Kaval-Antsu Kõrts - jääkeldris, Kaval-Antsu aed, möldrimaja, vesiveski, veetamm, Vihula Mõisa Viinamuuseum - Vihula mõisa viinavabriku hoones, Ville Frederike hoone, looduseada, Kaval-Antsu mets, jahimajad, minigolfi rajad, kontserdilava ja suvekohvik, mõisapark, sepikoda, hobusetall, karjalaut, laadaplats, laste mänguväljak, discgolfi rada, Villa Alexandria.
Mõisale kuulub tehnikamälestisena arvele võetud sõiduauto Berliet.
Railaadsed
Süstemaatika
Joseph S. Nelsoni raamatu "Fishes of the World" 4. trükis (2006) on järgmine süsteem:
"Eesti entsüklopeedia" 8. köites (1995) on järgmine süstemaatika:
Evolutsioon
Raid ilmusid Hilis-Juuras. Nende kõrgaeg oli Hilis-Kriidis.
Kirjandus
Artiklis on kasutatud saksakeelset vikipeediat seisuga 31.12.2008 ja EE 8. köidet (lk 5, märksõna "raid").
Ahvenamaa saarestik
pisi|Ahvenamaa saarestiku kaart Ahvenamaa saarestik (soome keeles Ahvenanmaan saaristo, rootsi keeles Ålands skärgård) on rohkem kui 6700 saarest koosnev Läänemere saarestik, mis moodustab Soome omavalitsusliku ja rootsikeelse Ahvenamaa maakonna.
Suvekvintett
Suvekvintett (Quintetto dell'estate) on soome helilooja Magnus Lindbergi 1979. aastal flöödile, klarnetile, viiulile, tšellole ja klaverile (n-ö Pierrot'-koosseisule) loodud heliteos kestusega umbes 10 minutit. Teose on kirjastanud Chester Music. Teose esiettekanne toimus 24. mail 1980 Helsingis Ung Nordisk Musik Ensemble'i esituses.
Teos on kirjutatud 1979. aasta suvel Sienas Franco Donatoni meistrikursuste raames. Teose algne materjal pärineb ühest lõpetamata projektist naishäälele, millele Lindberg oli kirjutanud meloodia. Lindberg on rääkinud teose seostest nii Jean Sibeliuse VII sümfoonia kui ka prantsuse helilooja Tristan Murail' loominguga. Kui Sibelius räägib oma loomingu puhul doominoideest, siis Lindberg mainib pigem pusle printsiipi – erinevate muusikaliste kujundite ja põhistruktuuride kombineerimist tervikvormiks. Lindbergile on lähedane ka Sibeliuse impulsside ja konstellatsioonide jätkuva varieerimise idee.
"Quintetto dell'estate" on nooruslikult energiline ja leidlikult virtuoosne muusika, mis koosneb viiest väiksest erinevaid muusikalisi parameetreid esile tõstvast muusikalisest ideest, mida otsekui pusletükke on omavahel eri moel kombineeritud ja suhestatud. Lindbergi heliloojakäekirjale omaselt on igal instrumendil teoses oma kadents, mis liigendab üldvormi lühikese passaažina, kulminatsioon, milles iga instrument kordab sama heli erinevas rütmis ning kulminatsioonile järgnev hajumine, mis ei kujuta enesest mitte struktuuri lihtsustumist vaid elementide kadumist. "Quintetto dell'estate" kadentsilõik on üles ehitatud avatud vormi põhimõttel: valida on nelja kombinatsiooni vahel, kuidas esitada soolokadentse ja kogu ansambli vahemänge.
"Quintetto dell’estate" esindab postserialistlikku mõtlemist, milles muusikat loodi erinevatest muusikaliste parameetritega määratletud muusikalistele sündmustele ja olukordadele tuginevatest põhimudelitest. Põhimudeleid on kasutatud kahel viisil: kas sidudes neid omavahel nagu nad on või järk-järgult nende omadusi muutes. Nende kahe printsiibi üheaegne kasutamine omakorda annab võimaluse luua dramaatiliselt intensiivseid olukordi.
See, et Magnus Lindberg on tähistanud "Quintetto dell’estate" oopusenumbriga 1, on märgiline, sest just selles loos saab kõige selgemini alguse helilooja hilisematelegi teostele omane mõtlemine muusikaliste žestidena, mis on stilistilise aspektina talle oluline kuni tänapäevani.
Kiiu liiklussõlm
Kiiu liiklussõlm (ramp registrinumbriga 1103) asub Kiiu alevikus, Tallinna–Narva maantee 37.–38. kilomeetril, kus lõikub Kiiu–Soodla tee. Liiklussõlm on eritasandiline.
Tallinna–Narva maantee koosneb siin kahest vastassuunalisest sõiduteest, mis on eraldusribaga eraldatud. Maantee mõlemad sõiduteed ületavad viaduktide (Kiiu viadukt I ja Kiiu viadukt II) abil Kiiu–Soodla tee. Rambi teede kogupikkus on 1,5 km. Tallinna–Narva maanteest põhja pool on rambi ja Kiiu–Soodla tee lõikumisel ringristmik, lõuna pool on tavaline ristmik.
Sundbyberg (asula)
Sundbyberg on endine linn Rootsis praeguses Stockholmi lääni Sundbybergi vallas.
Sündinud 1982
Sellel leheküljel on loetletud 1982. aastal sündinud tuntud inimesi.
Sundbyberg (asula)
Praegu on see kasvanud Stockholmi linnaga kokku.
Ajalugu
Bromma valla küljest eraldus 1888. aastal eraldi vallana Sundbybergi alev. Aastal 1928 sai see linnaks.
Aastal 1943 liideti Sundbybergi linnaga Lilla Alby munitsipaalkogukond, mis seni kuulus Solna valla alla. 1949. aastal läks Sundbybergi linna koosseisu likvideeritava Spånga valla osa Duvbo munitsipaalkogukond.
Aastal 1971 sai Sundbybergi linnast Sundbybergi vald, mida nimetatakse tavakasutuses ka praegu Sundbybergi linnaks.
Niina Raid
Niina Raid (25. jaanuar 1917 – 26. november 2001 ) oli eesti kunstiteadlane.
Kirjandus
Artikli koostamisel on kasutatud "Eesti entsüklopeedia" 8. köidet (1995).
Raidkiri
Raidkiri ehk epigraaf ehk inskriptsioon on tekst, mis on jäädvustatud (kõvale) materjalile, mille esmane otstarve ei ole kirjalike tekstide kandjaks olemine.
Antiikaja raidkirju uurib epigraafika.
Epigraaf
Epigraaf võib olla:
C. W. Ceram
pisi|270px|Kurt Mareki haud
Kurt Wilhelm Marek, pseudonüüm C. W. Ceram, (20. jaanuar 1915 Berliin – 12. aprill 1972 Hamburg) oli saksa ajakirjanik ja literaat.
Ta on tuntud arheoloogiat käsitlevate populaarteaduslike raamatute autorina.
Elukäik
Teises maailmasõjas teenis ta sõjakorrespondendina Wehrmachti propagandakompaniis. Sai haavata. Pärast sõda, aastatel 1945–1952, töötas ta toimetajana kirjastuses Rowohlt Verlag. 1949. aastal ilmus tal raamat arheoloogia ajaloost – "Götter, Gräber und Gelehrte" ("Jumalad, hauakambrid, õpetlased"), millest sai rahvusvaheline menuk. Raamat tõlgiti 28 keelde (kogutiraažiga üle 5 miljoni eksemplari). Raamatu ainetel tõi Metro-Goldwyn-Mayer 1954. aastal linale mängufilmi "Valley of the Kings".
Ceram abiellus 1952. aastal Hannelore Marekiga. Pere elas aastatel 1954–1971 Ameerika Ühendriikides. 1954. aastal andis Ceram ühele New Yorgi kirjastajale enda tuttava, teise maailmasõja ajal Berliinis elanud noore naise, 1945. aasta aprillis-juunis kirja pandud päevikumärkmed (saksa keeles "Eine Frau in Berlin"). Kirjastaja avaldas selle teksti veel samal aastal inglise keelde tõlgituna. Ceram kirjutas järelsõna (eesti keeles ilmus raamat kirjastuse Tänapäev vahendusel 2004. aastal pealkirja all "Naine Berliinis"). 1957. aastal sündis New Yorgis Ceramite peres poeg Max Marek, kellest hiljem sai kunstnik. 1971. aastal naasid Ceramid Lääne-Saksamaale.
Ceram ise pidas enda tähtsamaiks teoseks 1960. aastal avaldatud kultuurfilosoofiliste märkmete kogumikku "Provokatorische Notizen" ('provokatsioonilised märkmed').
Mälestuse jäädvustamine
Muuseum Rheinisches Landesmuseum Bonn asutas arheoloogiaauhinna Cerami auhind. Esimest korda anti auhinda välja 1974. aastal.
Teosed
pisi|150px|C. W. Cerami raamatu "[[Jumalad, hauakambrid, õpetlased" (saksa keeles "Götter, Gräber und Gelehrte. Roman der Archäologie") kaas]]
Ümaralehine huulhein
Ümaralehine huulhein (Drosera rotundifolia) on huulheinaliste sugukonda kuuluv putuktoiduline õistaim.
Ümaralehisel huulheinal on palju rahvapäraseid nimetusi, mis viitavad taime kasutusviisile või kasvukohale: huulerohi, mokahein, ohatserohi, kõrvalusikas, silmarohi, päevalill, sooummur ja kärbsepüüdja.
Kirjeldus
Ümaralehine huulhein on väike ja tähelepandamatu taim. Kasvab rabades ja siirdesoodes.
Lehed on lamavad, ümmargused ja järsult rootsuks ahenevad. Lehe alakülg on hele ja läikivroheline. Ülemisel küljel paikneb umbes kakssada punakat nuiakujulist tentaaklit.
Pikale õisikuraole kinnituvad õied on valged. Kroonlehed on piklikmunajad ja 4–6 mm pikad. Viljumisel pikenevad ja ümbritsevad kupart. Tolmukaid on 4–5, nad on õiekroonist lühemad. Õitseb juunis-augustis.
Levik
Ümaralehine huulhein on levinud põhjapoolkeral subarktilises ja parasvöötmes.
Sibylla (eesnimi)
Selle nime variant on Sibylle.
Eesti
Eestis on nime vaste Sibülla ning arvatavasti on selle lühendkujud Pill ja Pille. Nimekuju Pill (üksikutel juhtudel ka Bill) esineb eeskätt XVII - XVIII saj. vahetusel ja on ilmselt Rootsi mõjuga.
Ameerika Ühendriigid
USA-s pole Sibylla ühelgi aastal kuulunud 1000 kõige levinuma tüdrukule pandud eesnime hulka. Seal kasutatakse nimesid Sybil ja Sibyl.
Rootsi
Rootsis on nimi Sibylla kasutusel 16. sajandist. Seda on kirjutatud ka "Sibilla".
Rootsi nimekalendrisse (20. oktoober) tuli see nimi 1934 printsess Sibylla ajastul. See oli üks väheseid muudatusi, mis nimekalendris ajavahemikus 1901–1985.
Nimel oli teatud populaarsus 1940ndatel. Hiljem on see märgatavalt vähenenud. Alates 1990. aastast on vähe tüdrukuid saanud selle nime põhieesnimena.
31. detsembri 2005 seisuga oli Rootsis 1203 inimest eesnimega Sibylla. Nendest 156-l oli see põhieesnimi.
Aastal 2003 sai selle nime ainult üks tüdruk, kuid mitte põhieesnimena.
Xu Beihong
thumb|Xu Beihong
Xu Beihong [sü peihung] (traditsioonilises hiina kirjas 徐悲鴻, lihtsustatud hiina kirjas 徐悲鸿, Xú Bēihóng; 19. juuli 1895 Jiangsu provints, Wuxi – 26. september 1953) oli hiina maalikunstnik.
Ta ühendas esimesena lääne tehnikad hiina shuimohua- ehk tindijoonistuste stiiliga, viljeldes lindude-lillede maali, portreed ja maastikumaali. Eriti tuntud on tema maalid hobustest ja lindudest. Ta oli ka üks esimesi, kes lõi suuremõõtmelisi õlimaale klassikalistel hiina teemadel.
Elulugu
Xu alustas klassikalise hiina kunsti ja kalligraafia õppimist kuueaastaselt oma isa, iseõppinud kutselise kunstniku Xu Dazhangi käe all. Hiina maali hakkas ta õppima 9-aastaselt. Eeskujuks oli Jieziyuan. Ta pidas lugu Ren Bonianist.
Tentaakel
thumb|[[Huulheina leht tentaaklitega]] Tentaakel on tundlik liikumisvõimeline näärmekarv putuktoidulistel taimedel. Tavaliselt koosneb ümarast peast, piklikust jalast ja alt laienevast alusest.
Xu Beihong
Elulugu
Aastal 1915 asus ta elama Shanghaisse, kus ta elatas end tellimustöödega. Aastal 1917 läks ta Tōkyōsse kunsti õppima. Hiinasse naastes asus ta Cai Yuanpei kutsel õppima Pekingi ülikooli kunstikoolis.
Alates 1919. aastast õppis Xu Pariisi kõrgemas kunstikoolis École Nationale Supérieure des Beaux-Arts lääne kunstitehnikaid (õlimaali ja joonistamist). Seejärel rändas ta Saksamaal, Belgias, Šveitsis ja Itaalias, vaadeldes ja jäljendades lääne kunstiteoseid.
Aastal 1927 või 1928 naasis ta Hiinasse. Ta oli algul professor tollases pealinnas Nanjingis Rahvuslikus Keskülikoolis (praegu Nanjingi Ülikool), hiljem juhatas Pekingi Ülikooli kunstiinstituuti, kuhu ta kutsus lõpuks ka Qi Baishi.
Aastal 1933 korraldas Xu moodsa hiina kunsti näituse, mis oli väljas Prantsusmaal, Saksamaal, Belgias, Itaalias ja Nõukogude Liidus.
Teise maailmasõja ajal läks ta Kagu-Aasiasse. Tal olid näitused Singapuris ja Indias. Sissetulek näitustest läks sõja käes kannatavate hiinlaste abistamiseks. Darjeelingis maalis ta hulgaliselt tuši- ja õlimaale mäestikuvaadetega. Indias kohtas ta selliseid valgustatud isikuid nagu Rabindranath Tagore ja Mahatma Gandhi ning sealt sai Xu ainet 4,21 meetri laiuse teose "Rumal vanamees, kes liigutas mägesid" loomiseks.
Pärast demobilisatsiooni 1946 hakkas ta algul juhtima Beipingi kunstikolledžit. Hiina Rahvavabariigis määrati ta 1949 Kujutava Kunsti Keskakadeemia esimeseks direktoriks. Peale selle oli ta kunstnike liidu esimees.