cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aktsionär
Dividendi väljamakse
Dividend makstakse välja aktsionäridele, kes omavad aktsiat ettevõtte kindlaks määratud dividendikuupäeval (inglise keeles ex-date). Makstav dividend on vastavuses omandatud aktsiate hulgale, aktsionäri loal võib talle dividendi ka muu varaga välja maksta. Esimeses järjekorras makstakse dividendid välja eelisaktsia omanikele.
Aktsiaraamat
Kõik Eesti aktsiaseltsid peavad registreerima oma aktsiad Eesti väärtpaberite keskregistris, kus aktsiad saavad omale rahvusvaheliselt tunnustatud identifitseerimiskoodi ehk ISIN-koodi. Börsiettevõtete aktsiaraamatutesse ehk aktsionäride registrisse kantakse sisse aktsiaid omavate aktsionäride nimed.
Õiguslikult ei ole isik ettevõtte aktsionär enne, kui tema nimi ja muud andmed kantakse aktsiaraamatusse.
Aktsionäride hüved
Mõned börsiettevõtted pakuvad oma aktsionäridele hüvesid, et säilitada nende lojaalsust. Näiteks Riia First Northi nimekirjas noteeritud Virši ja Madara Cosmetics pakub teatud koguse aktsiaid omandanud aktsionärile oma tooteid soodushinnaga. Hüveks võib olla ka ettevõtte toode, krediit mingi teenuse kasutamiseks või eksklusiivne külastus.
Aktsionärid ja eetika
Aktsionäril ei ole moraalne soetada ettevõtte aktsiaid, mis toimib ebaeetiliselt või mille eesmärk ei ole eetiline. Suuraktsionäridel on eelis aidata sellisel ettevõttel oma vigu parandada, kuid väikeinvestorid saavad oma arvamust avaldada oma positsiooni müügiga.
Armenian Airways
Armenian International Airways (Armenian Airways) oli Armeenia lennuettevõte.
Firma president oli Levon Baghdasarjan.
Kirikindad
Kirikinnas on kirjatud kinnas, kirjaline ehk sissekootud mustriga kinnas.
Keeletehnoloogia
Keeletehnoloogia (inglise language technology) on erialadevaheline valdkond, mis tegeleb keelelise informatsiooni – teksti ja kõne – arvutitöötluseks vajalike meetodite uurimise ja rakenduste arendamisega. Keeletehnoloogia põhineb teadmistel keele ehitusest ja funktsioneerimisest ning hõlmab mitmeid valdkondi, nagu lingvistika, psühholoogia, kognitiivsed teadused, arvutiteadus, tehisintellekt, signaalitöötlus, matemaatika, statistika jm.
Keeletehnoloogia hõlmab arvutilingvistikat, milles tegeldakse eelkõige kirjaliku keele arvutitöötluse teoreetiliste aspektidega, ning loomuliku keele töötlusest, mis keskendub inimese ja arvuti vahelisele suhtlusele. Arvutilingvistikat peetakse pigem lingvistika haruks, loomuliku keele töötlust aga arvutiteaduse osaks.
Keeletehnoloogid kasutavad arvutilingvistikas välja töötatud teooriaid, et luua rakendusi (nt arvutiprogramme), mis võimaldavad inimkeelt arvuti abil töödelda ja mõista. Tänapäeval on keeletehnoloogia tuntumateks valdkondadeks masintõlge, kõnetuvastus, kõnesüntees, arvutileksikoloogia, dialoogisüsteemid ja tekstikaeve.
Keeletehnoloogia peamised komponendid on keeleressursid ja keeletarkvara.
Terminikasutus
Termin "keeletehnoloogia" võeti kasutusele 1990. aastal, kui infotehnoloogia edenedes hakkas arvutilingvistika alal tekkima vajadus spetsiifilisema eristuse järele.
Keeletehnoloogiat on kitsamalt tähistatud ka terminiga "inimkeeletehnoloogia" (inglise human language technology) – inimkeele käsitlemiseks loodud tarkvarasüsteemid.
Sageli käsitatakse "keeletehnoloogiat" ja "loomuliku keele töötlust" sama mõistena.
Keeletehnoloogia areng Eestis
Keeletehnoloogia sai Eestis alguse 1950. aastail, kui Tartu Ülikoolis loodi masintõlke uurimisrühm, et automaatselt tõlkida matemaatilisi tekste vene keelest eesti keelde (uurimisrühm tegutses Ülo Kaasiku juhtimisel). Järgnevalt alustati keele arvutitöötlust Eesti Keele Instituudis ning kõneanalüüsi ja -sünteesi uuringuid Tallinna Tehnikaülikoolis. Need kolm asutust on ka tänapäeval peamised keeletehnoloogia uurimis- ja arenduskeskused Eestis. Tartu Ülikoolis tegutseb Arvutiteaduse Instituudis keeletehnoloogia õppetool, Eesti Keele Instituudis tegeldakse kõnesünteesi ja arvutileksikograafiaga ning Tallinna Tehnikaülikoolis on foneetika ja kõnetehnoloogia labor. 2020. aastal loodi Eesti Keele Instituuti keeletehnoloogia kompetentsikeskus, kelle ülesanded on hallata keeleandmestikke, arendada keeletehnoloogiat, tellida ja juhtida keeletehnoloogia projekte, teha rahvusvahelist keeletehnoloogiaalast koostööd, keeletehnoloogia turundus- ja teavitustegevust ning nõustamist.
1994. aastal kaasati Eesti arvutilingvistid ja keeletehnoloogid Euroopa Liidu COPERNICUS-programmi, mille tulemusel avanes Eesti keeletehnoloogia uurimisrühmadel võimalus osaleda rahvusvahelistes projektides. Lisaks teadus- ja tehnoloogiauuringutele on Eesti keeletehnoloogia arengut toetatud ka kõrghariduse tasemel. Tartu Ülikoolis saab õppida nii keeletehnoloogiat kui arvutilingvistikat.
Alates 2006. aastast rahastatakse keeletehnoloogia projekte riiklikest programmidest. Aastatel 2006–2010 oli käigus programm "Eesti keele keeletehnoloogiline tugi", aastatel 2011–2017 "Eesti keeletehnoloogia" ja alates 2018. aastast on töös "Eesti keeletehnoloogia 2018–2027".
Andres Merits
Tal on doktorikraad Moskva Riiklikust Ülikoolist. Väitekirja teema oli "Taimede nanoviiruse genoomi keemilis-ensümaatiline süntees ja funktsionaalne iseloomustamine".
Ta on perioodil 2019–2021 Eesti Teaduste Akadeemia uurija-professor. 2020–2021 oli ta ka koroonaviiruse teadusnõukoja liige.
Keskpartei (Rootsi)
pisi|Keskpartei logo Rootsi Keskpartei (rootsi Centerpartiet, rootsi lühend C) on Rootsi maapartei, kuid Euroopa kontekstis võib erakonda pidada sotsiaalliberaalse mõtteviisi kandjaks, mis keskendub põllumajandus-, keskkonna- ja maaküsimustele. Pikaajalised teemad on vastasseis tuumaenergia kasutamisele ja ettepanekud detsentraliseerida poliitiline võim.
Partei asend Rootsi poliitikas
Partei kuulub Rootsis aastast 1957 parem- ja keskparteide blokki, mille eesmärk on võtta Rootsis sotsialistlike parteide ja roheliste blokilt võim, kuigi partei oli enne seda Rootsi sotsiaaldemokraatide lähim liitlaspartei tervelt 25 aastat ning moodustas nendega valitsuse 1936–1945 ja 1951–1957. Samas lahkus partei paremparteide valitsusest 1994. aastal ja moodustas liidu sotsidega aastani 1998. Partei kuulus parem- ja keskparteide bloki valitsustesse 1976–1982 ja 1991–1994. Rootsi peaminister Thorbjörn Fälldin kuulus samuti Keskparteisse. Kunagi Rootsi poliitikas suurt rolli mänginud Keskpartei on langenud tänaseks Riksdagi (Rootsi parlament) esindatuse järgi suuruselt viiendale kohale. Parteisse kuulub üle 51 000 inimese. Keskpartei sõlmis 2006. aasta Rootsi parlamendivalimiste eel koostööleppe Kristlike Demokraatide, Mõõduka Koalitsiooniparteiga ja Liberaalse Rahvaparteiga. Kuna nendel valimistel võitsid vastava koostöölepingu sõlminud parteid enamuse, tuli Keskpartei võimule.
Asutamislugu
Partei asutati 1913 Põllumeeste Liidu nime all (Bondeförbundet), mis liitus 1922 Rahvusliku Farmerite Liiduga (Jordbrukarnas Riksförbund). Aastal 1957 võttis partei endale praeguse nime.
Valijaskond
Partei valijaskond on maaelanikud. Küllaltki vähe on farmereid ja ärimehi.
Viimased valimised
2018. aasta Rootsi parlamendivalimistel kogus Keskpartei 8,6% häältest ja 31 kohta 349-st. 2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kogus partei 10,78% häältest ja 2 koha 20-st Rootsile eraldatud europarlamendikohast. Kummalgi valimisel kehtis 4% üleriigiline valimiskünnis.
King Creole
"King Creole" on 1958. aasta USA muusikaline mängufilm.
Film põhineb Harold Robbinsi romaanil "A Stone for Danny Fisher".
Isevõnkumine
Isevõnkumine ehk autovõnkumine on sumbumatu võnkumine, mis ei toimu perioodiliselt muutuva välisjõu toimel, vaid süsteemi endasse kuuluva energiaallika arvel. Erinevalt sundvõnkumisest on isevõnkumisel sagedus ja amplituud määratud ainult võnkesüsteemi enda omadustega. Isevõnkumine erineb vabavõnkumisest selle poolest, et isevõnkuva keha amplituud on ajast sõltumatu ja keha on energiaallikaga lühiajalises vastasmõjus.
Mamoru Hosoda
Mamoru Hosoda (jaapani keeles 細田 守 Hosoda Mamoru; sündinud 19. septembril 1967) on jaapani filmilavastaja ja animaator.
Isevõnkumine
Isevõnkesüsteem
Isevõnkesüsteem koosneb tavaliselt kolmest põhielemendist:
Mamoru Hosoda
Avalikkuse tähelepanu pälvis Hosoda tööga "Digimoni"-filmide režissöörina 1999-2000. Hosoda pidi olema "Howli liikuva kindluse" režissöör Ghiblis, kuid lahkus kunstiliste erimeelsuste tõttu stuudioga. Hosoda naasis Toei stuudiosse, kuid lahkus sealt peagi Madhouse'i, kus lõi ülemaailmse tuntuse toonud filmid "Tüdruk, kes hüppas läbi aja" ja "Suvesõjad". Seejärel lõi Hosoda oma Chizu stuudio, mis koostöös Madhouse'iga tootis filmi "Hundilapsed Ame ja Yuki". Edasised filmid on Hosoda teinud juba oma stuudio alt.
Isevõnkumine
Isevõnkesüsteem
Mehaaniline isevõnkesüsteem on näiteks pendelkell.
Mamoru Hosoda
Hosoda on pärast Ghibli stuudiost lahkumist jäänud kriitiliseks selle stuudio kunstiliste põhimõtete suhtes ja süüdistanud Miyazakit selles, et too esitab ühiskonda ja selle probleeme ilustatult, sealjuures heroiseerides naisosatäitjaid ning kujutades neid ebainimlikult puhaste ja vooruslikena.
Afanassi Nikitin
Afanassi Nikitin (sünniaasta teadmata; suri 1472 või 1475) oli vene reisija, kirjanik, Tveri kaubamees, tuntud reisimärkmete "Reis kolme mere taha" autorina.
Seleen
Seleen on keemiline element järjenumbriga 34, mittemetall.
Tal on 6 stabiilset isotoopi massiarvudega 74, 76, 77, 78, 80 ja 82.
Seleenil on mitu allotroopset vormi. Levinuim neist on hall pooljuhtiv tahke aine tihedusega 4,8 g/cm³, mis sulab temperatuuril 217 °C ja keeb temperatuuril 684 °C.
Anders Öhrwall
Anders John Esbjörn Öhrwall (28. november 1932 Örebro – 4. veebruar 2012 Stockholm) oli Rootsi koorijuht, dirigent ja helilooja.
Olev Avaste
Olev Avaste (18. veebruar 1933 Tallinn – 18. juuli 1991 Tartu) oli eesti geofüüsik.
1982. aastal avati Tartu ülikoolis Avaste initsiatiivil geofüüsika kateeder ning ta läks selle juhatajaks, lugedes ise ka enamikku programmis olnud üld- ja erikursusi. Geofüüsika kateedrit juhtis ta kuni surmani.
Olev Avaste teaduslik haare oli väga lai, hõlmates atmosfääri kiirgusvälja, pilvisuse, kiirguslevi, aerosooli kaugseire ja globaalse jaotuse, helkivate ööpilvede ning merepinna heleduse uurimusi. Ta oli esimesi satelliidiandmestiku kasutajaid atmosfäärifüüsikas.
Olev Avastel olid väga laialdased rahvusvahelised teadusalased kontaktid. Ta kuulus Rahvusvahelise Meteoroloogia ja Atmosfäärifüüsika Assotsiatsiooni Täitevkomiteesse, Rahvusvahelise Atmosfääri Kõrgemate Kihtide Meteoroloogia ja Füüsika komisjoni. Hea inglise keele oskajana juhtis ta korduvalt Nõukogude Liidu teadusdelegatsioone välismaal. Olev Avastel jätkus jõudu ja aega ka Tartu purjespordi presiidiumi juhtimiseks, regattidel kohtunikuna tegutsemiseks, aimeartiklite kirjutamiseks. Olev Avaste suri 18. juulil 1991 Tartus, maetud Tartus Raadi kalmistule.
Betty White
thumb|Betty White 2009. aastal Betty Marion White (17. jaanuar 1922 Oak Park, Illinois – 31. detsember 2021 Los Angeles, California) oli USA näitleja ja saatejuht.
Ta pälvis viis Emmy auhinda ning arvati 2013. aastal kõige pikema televisioonikarjääriga naisena Guinnessi rekordite raamatusse. Alates 1995. aastast kuulus ta televisioonikuulsuste halli.
Teadvuse neuraalsed korrelaadid
Teadvuse neuraalsed korrelaadid, ka teadvuse neuronaalsed korrelaadid (akronüüm TNK; inglise keeles neural correlates of consciousness, NCC) on teadvuseprotsessidega kaasas käivad ajuprotsessid.
Ühe levinud definitsiooni järgi on teadvuse neuraalne korrelaat neuraalne struktuur, mis on mingiks teadvuseseisundiks minimaalselt piisav.
Ajalugu ja ülevaade
Teadvuse neuraalsete korrelaatide otsimine on veel suhteliselt noor neuroteaduste haru. Paljud avastused on tehtud viimase 20 aasta vältel. Ometi on mentaalsete ja neuraalsete struktuuride vahelise korrelatsiooni idee juba üsna vana. Säärane uurimisprogramm ei olnud kartesiaanliku metafüüsika raames küll mõttekas, sest Descartes postuleeris mittemateriaalse vaimu, mis on ajuga vastastikuses mõjus vaid ühes kohas – epifüüsis. Siiski püüdis juba Franz Josef Gall 18. sajandi lõpus korreleerida mentaalseid võimeid teatud ajupiirkondadega. Galli frenoloogia ei löönud aga läbi, sest puudusid igasugused andmed, mida edukas korrelatsioon oleks eeldanud.
Esimesed edusammud tõid 19. sajandi neuropsühholoogilised uurimused. Paul Brocal ja Carl Wernickel õnnestus avastada ajupiirkonnad, mis seostuvad teatud kognitiivsete võimetega. Suurt osa etendas seejuures täpselt lokaliseeritavate ajulesioonidega ning nendega korreleeruvate kognitiivsete ja/või mentaalsete kaotustega patsientide uurimine. Põhimõtteliselt paranes asi alles siis, kui võeti kasutusele elektroentsefalograafia ja visualiseerimismeetodid. Need uued meetodid võimaldasid mõõta neuraalset aktiivsust konkreetsetes ajupiirkondades. See tehnoloogiline revolutsioon on viimastel kümnenditel viinud kiiresti edasiareneva uurimistööni, mis etendab teadvuse neuraalsete korrelaatide otsingul suurt osa. Nii näiteks saab transkraniaalse magnetstimulatsiooniga (TMS) tekitada magnetvälja, mis ajupiirkondi mitteinvasiivselt stimuleerib.
Hoolimata nendest edusammudest on teadvuse neuraalsete korrelaatide otsimine veel suures osas spekulatiivses staadiumis. Mõnes valdkonnas on küll saavutatud väga hästi kinnitatud tulemusi, nagu näitab neuroproteeside algav areng. Teiselt poolt aga on nende tulemuste tõlgendamises suuri lahkarvamusi. Peale selle puudutavad need edusammud ainult nägemis- ja vormitaju või motoorset väljundit. Kõrgemaid tunnetusfunktsioone, näiteks mõtlemist puudutavaid üldtunnustatud tulemusi on vähe.
Neuroteaduslikul teadvuseuurimisel on seoseid vaimufilosoofiaga. Esiteks paistab, et esimest korda on võimalik avastada bioloogilised protsessid, mis on seotud teadvuse fenomeniga. Samal ajal ei ole neuraalsete korrelaatide otsimine seotud kindla filosoofilise positsiooniga: reduktsionistid võivad lähtuda sellest, et korrelaatide uurimine on esimene samm teadvuse taandamisel bioloogilistele protsessidele. Kui neuraalsed korrelaadid on leitud, siis võibki vaimuseisundid nendele korrelaatidele taandada. Teised filosoofid mõistavad neuraalsete korrelaatide otsimist reduktsionismi alternatiivina: vaimu ja aju vahekorda võib kirjeldada üht teisele taandamata. Isegi mõned dualistlikud positsioonid, näiteks David Chalmersi oma, on neuraalsete korrelaatide olemasoluga ühitatavad.
Mis on teadvuse neuraalne korrelaat?
Kõigepealt tuleb küsida, kas otsitakse teadvuse korrelaati üldse või spetsiaalsete teadvuseprotsesside, näiteks taju või mälu korrelaate. Mõlemad eesmärgid võimaldavad legitiimseid uurimisprojekte. Korrelaat esimeses mõttes oleks seisund, mis on piisav, et omistada olendile teadvust. Neuroteadustes otsitakse aga enamasti korrelaate teises mõttes.
Tarvilikud ja piisavad tingimused
Üks mõistemääratluse keskne teema on tarvilikud ja piisavad tingimused. Kerge on näha, et üldiselt ei saa nõuda, et mingi neuraalne korrelaat oleks teadvuse jaoks tarvilik: ei saa välistada, et mingi vaimuseisundi (näiteks peavalu või sinise tajumise) jaoks on piisavad erinevad neuraalsed seisundid. Ent kui piisavaid seisundeid on mitu, siis ei saa ükski seisunditest olla tarvilik. Et definitsiooniga ei taheta välistada mitut piisavat seisundit (mitmeti realiseeritavus), siis ei saa neuraalsetelt korrelaatidelt nõuda, et nad oleksid teadvuse piisavaks eelduseks. See aga ei välista, et empiiriline uurimine võiks näidata, et teatud mentaalsetel protsessidel on ka ainult üks neuraalne korrelaat.
Kuid neuraalsete korrelaatide defineerimisel ei saa ka piirduda nõudega, et nad oleksid mingi teadvuseseisundi jaoks piisavad. Probleem seisneb selles: kui inimene on mingis teadvuseseisundis, siis aju koguseisund on selle teadvuseseisundi jaoks piisav. Ometi ei taheta teadvuse neuraalseks korrelaadiks nimetada aju koguseisundit. Empiirilises uurimistöös otsitakse midagi spetsiifilisemat: otsitakse spetsiaalseid ajuprotsesse, mis etendavad olemuslikku osa mingi kindla teadvuseseisundi jaoks. Selle lisatingimuse arvestamiseks räägitakse "minimaalselt piisavatest" ajuprotsessidest. Definitsioon kõlab seega nii: teadvuse neuraalne korrelaat on neuraalne struktuur, mis on mingi teadvuseseisundi jaoks minimaalselt piisav."
Totaal- ja tuumkorrelaadid
Ent ka selle definitsiooni on veel teatud raskused. "Minimaalselt piisav" ei saa tähendada, et vastav neuraalne struktuur oma ümbrusest täiesti isoleerituna oleks teadvuseseisundi jaoks piisav. Ükski neuroteadlane ega filosoof ei väidaks, et vastav neuronaalne struktuur näiteks Petri tassi isoleerituna oleks teadvuse jaoks piisav. Kas aga siis saab veel rääkida neuraalsest korrelaadist?
Filosoof David Chalmers tegi ettepaneku eristada teadvuse totaalkorrelaati ja tuumkorrelaati. Totaalkorrelaat oleks teatud teadvuseseisundi jaoks mis tahes olukorras piisav. Selline totaalkorrelaat oleks nähtavasti väga ulatuslik struktuur. Kuigi säärase totaalkorrelaadi otsimine on legitiimne uurimisprojekt, on enamikul neuroteadlastel spetsiifilisem eesmärk. Chalmers teeb ettepaneku iseloomustada neid eesmärke tuumkorrelaadi mõiste abil. Tuumkorrelaat ei ole mingi teadvuseseisundi jaoks piisav igas mõeldavas olukorras, küll aga on ta piisav normaalselt talitlevas ajus. Chalmersi järgi tuleks praegusi neuroteaduslikke uurimisprojekte mõista tuumkorrelaatide otsinguna. Ent tuumkorrelaadi definitsioonil on oma järelmid empiirilisele uurimistööle: kui tuumkorrelaat on seotud normaalselt talitlevate ajudega, siis tuleb tuumkorrelaadi otsingul olla skeptiline lesiooniuuringute ja muu sarnase suhtes.
Teadvuslik ja teadvusetu töötlus
Üks keskne element neuraalsete korrelaatide otsimisel on neuraalse aktiivsuse registreerimine. Ent neuraalse aktiivsuse teadmisega ei ole uurimiseesmärk veel kaugeltki saavutatud. Kui inimene tajub mingil hetkel sinist objekti, siis suurel osal neuraalsest aktiivsusest sel hetkel pole teadvusliku, fenomenilise sinisetajuga mingit pistmist. Seetõttu tuleb teise sammuna kindlaks teha, milline osa neuraalsest aktiivsusest kuulub teadvuse neuraalsesse korrelaati.
Tähtis lähtekoht on seejuures teadvuslike ja teadvuseta töötluste eristamine. Kognitiivse psühholoogia standardtehnikad, näiteks praiming, näitavad, et ka psühholoogilised protsessid, näiteks taju ja mälu, leiavad aset osalt teadvustamatult. Sellel on neuroteadusele ilmsed järelmid: kui näiteks inimesele näidatakse mõnd objekti, siis töötleb aju selle objekti kohta rohkelt informatsiooni, ent inimene teadvustab ainult üht osa sellest informatsioonist. Nii et teadvuse neuraalsete korrelaatide otsimisel tuleb eristada teadvusega seotud neuraalsed töötlusmehhanismid mehhanismidest, mis on võimalikud ilma teadvuseta. thumb|250px|[[Nägemiskoorest (punane) viib dorsaalne vool kiirusagaratesse (kollane) tagaossa, ventraalne vool oimusagaratesse (roheline) alaossa.]]
Siinkohal on oluline teha vahet nägemistaju protsesside dorsaalsel ja ventraalsel voolul. Lesiooniuuringute toel hakkasid Leslie Ungerleider ja Mortimer Mishkin eristama kahte töötlusteed. Nägemiskoorest viivad Ungerleideri ja Mishkini järgi välja kaks töötlusvoolu: 1) ventraalne vool, mis viib signaalid oimusagaratesse, kus analüüsitakse omadusi (värvust, mustrit, kuju); 2) dorsaalne vool, mis viib kiirusagaratesse, kus toimub objekti ruumiline lokaliseerimine. Mõnes uuemas töös võtsid Melvyn Goodale ja David Milner nägemistaju kahe töötlusvoolu idee üle ning sidusid teesiga teadvuse kohta. Goodale'i ja Milneri järgi on töötlus ventraalses voolus seotud teadvustatud, fenomenilises tajus, kuna dorsaalne töötlus toimub suures ulatuses automatiseeritult ning on võimalik ilma teadvustatud tajuta. Teadvustatud nägemistaju neuraalseid korrelaate tuleks selle teooria järgi otsida eeskätt oimusagarate alumisest osast.
Neuraalsete korrelaatide otsingul tuleb eristust teadvustatud ja teadvustamata töötlusprotsesside vahel arvesse võtta. Samal ajal ei ole vahetult selge, kuidas neuroteadusel peaks selline eristamine õnnestuma. Ajuskaneeringust pole näha, milline aktiivsus leiab aset teadvusega, sama kehtib EEG kohta. Ometi töötatakse neuroteadustes välja arvukalt meetodeid just nende neuraalsete aktiivsuste omavaheliseks eristamiseks. Järgnevas esitatakse mõned tähtsamad meetodid.
Binokulaarne võistlus
Üks klassikaline meetod teadvuse neuraalsete korrelaatide otsimiseks põhineb binokulaarse võistluse fenomenil. Binokulaarseks võistluseks nimetatakse teadvusliku tajuseisundi spontaanset vaheldumist. Binokulaarne võistlus tekib siis, kui kummalegi silmale näidatakse erinevat pilti, mida ei saa integreerida ühtseks pildiks. Näiteks võidakse näidata vasakule silmale punast horisontaalset triipu ja paremale silmale rohelist horisontaalset triipu. Seepeale tajub katseisik vaheldumisi punast ja rohelist triipu, kuid mitte mõlemat pilti korraga. Tajumuutusi ei saa ta tahtlikult kontrollida.
Teadvuse neuraalsete korrelaatide otsingul saab selle nähtuse ära kasutada, uurides, millised neuraalsete protsesside muutused tajupildi vahetumise hetkel aset leiavad. Tähtsaid selleteemalisi katseid on teinud Nikos Logothetis. Tulemused näitavad, et osa neuraalsest töötlusest on taju vaheldumise suhtes ükskõikne. Eri tajuseisundite korral võib samaks jääda mitte ainult võrkkesta stimulatsioon, vaid tajumuutus ei peegeldu ka suures osas nägemiskoorest. Paistab hoopis, et seal on veel kohal informatsioon mõlema näidatud pildi kohta. Teisiti on lood osas oimusagaratest, kus Logothetise katsete kohaselt aktiivsus sõltub fenomenilisest tajupildist.
Lesioonid
Teadvuse neuraalsete korrelaatide otsingul on tähtis ajulesioonide mõju uurimine. Kui mingi neuraalne struktuur võib olla kahjustatud, ilma et mingi kindla teadvuseseisundi võime kaduma läheks, siis paistab, et see neuraalne struktuur ei kuulu selle seisundi neuraalsesse korrelaati. Kuid seda seost ei saa ümber pöörata: tõsiasi, et mingi neuraalse struktuuri kahjustus viib mingi teadvuseseisundi kaotusele, ei tähenda, et see neuraalne struktuur on neuraalse korrelaadi osa. See seos saab hõlpsasti selgeks, kui mõelda võrkkesta lesioonile. Kui võrkkestalt enam nägemiskoorde informatsiooni ei projitseerita, siis ei saa ka ümbrust visuaalselt fenomeniliselt tajuda. Ent see ei tähenda, nagu oleks võrkkest osa teadvuslike nägemistajumuste neuraalsest korrelaadist: sobivate neuraalsete struktuuride otsene stimuleerimine saaks tajuelamusi esile kutsuda ka siis, kui võrkkest on kahjustatud.
Teadvuseuuringute jaoks on eriti olulised neuropsühholoogilised juhtumid, mille korral teadvustatud läbielamine on häiritud, infotöötlus aga jääb osalt intaktseks. Küllap tuntuim juhtum on eriti Lawrence Weiskrantzi uuritud pimenägemine. Pimenägemisega inimesed tajuvad end täiesti pimedatena, nad ei ela subjektiivselt läbi mitte mingit visuaalset sisendit. Ent kui patsientidel siiski palutakse "ära arvata", kus teatud nägemisstiimul asub, siis näitavad need patsiendis tulemusi, mis kaugelt ületavad juhusliku äraarvamise. Seletuseks on, et pimenägemise puhul ei ole kahjustatud võrkkest, vaid nägemiskoor. Sealjuures jäävad teised töötlusteed intaktseks, nii et informatsioonivoog on võimalik. Sarnased fenomenid on täheldatavad ka muude kognitiivsete seisundite korral. Mõned afaasiaga, amneesiaga või agnoosiaga patsiendid kogevad subjektiivselt kõne mõistmise, mälu või objektide äratundmise kaotust, katsed aga näitavad, et mõned neist patsientidest suudavad osalt teha seda, milleks nad subjektiivselt ei paista enam võimelised olevat. Säärased neuropsühholoogilised tulemused on teadvuse neuraalsete korrelaatide otsingul tähtsad. Nad võivad esiteks aidata kirjeldada töötlusviise, mis funktsioneerivad teadvuse seisundist sõltumatult ning seetõttu nähtavasti ei kuulu selle seisundi neuraalsesse korrelaati. Teiseks näitavad säärased juhtumid, millised struktuurid on teatud teadvuseseisundi jaoks tarvilikud.
Teooriad
On palju hüpoteese selle kohta, millised neuraalsed struktuurid moodustavad teadvuseseisundite korrelaadi. Paljud uurijad oletavad, et neuronid, mis on osa neuraalsest korrelaadist, on täiesti kindlal moel erutatud. Teised teooriad püüavad teadvuse neuraalseid korrelaate piiristada anatoomiliselt. Erinevaid hüpoteese teadvuse neuraalse korrelaadi kohta ei pea alati võtma vastanditena, osalt nad täiendavad üksteist isegi päris hästi.
Sidumise probleem ja 40-hertsised võnkumised
Üht mõjukat teadvuse neuraalsete korrelaatide ideed pooldavad näiteks Francis Crick ja Christof Koch. See teooria põhineb ideedel, mis on sõnastatud sidumise probleemi kontekstis. Sidumise probleem tekib küsimusena, kuidas ajul õnnestub siduda mitmekesine sensoorne informatsioon ühtseteks tajumused. Katsed ja teoreetilised kaalutlused viivad tulemuseni, et aju peab informatsiooni haarama jaotatud representatsioonide kaudu. Nimelt võib esialgu kõlada usutavana, et aju representeerib objekti spetsiifilise neuroni kaudu: kui säärane "vanaemaneuron" oleks aktiivne, siis representeeriks aju vastavat objekti, vastasel korral mitte. Ent selline representatsioonivorm ei saa olla läbiv. Tunnuste võimalike kombinatsioonide arv viib selleni, et inimesed saavad tajuda peaaegu piiramatult paljusid erinevaid objekte. Säärase kombinatoorse plahvatuse juures ei saa iga objekti jaoks spetsiaalset neuronit valmis hoida.
Jaotatud representatsiooniga genereerib aju ise kombinatoorse plahvatuse. Eri neuronid ei pea enam representeerima eri objekte, vaid eri tunnuseid. Neid tunnuseid saab omavahel kombineerida ja nõnda representeerida näiteks visuaalselt tajutud objekti. Nüüd aga tekib küsimus, kuidas aju registreerib, millised tunnused on mingis objektis omavahel seotud. Eriti tungiv on see probleem, kui tajutakse korraga mitut objekti, nagu argielus tavaline. Oletame, et aju talletab eri objektide erinevad tunnused jaotatud representatsioonide abil. Kuidas nüüd tunnused õigesti seotakse ning tekib ühtne taju? Seda küsimust nimetatakse sidumise probleemiks. Neuroinformaatik Christoph von der Malsburg töötas 1980ndate alguses välja sidumise probleemi lahenduskatse: aju saab tunnuseid siduda seeläbi, et representeerivad neuronid moodustavad sünkroonse aktivatsiooniga assembly. See hüpotees äratas mõni aasta hiljem rahvusvahelist tähelepanu, kui Wolf Singer koos kaastöölistega suutis leida sellele hüpoteesile eksperimentaalseid tõendeid.
Et sünkroonse aktivatsiooni fenomeniga tahetakse seletada ühtse taju teket, siis tahetakse arusaadavalt siduda seda ka teadvusliku läbielamisega. Mõjukaks on siin saanud eriti Cricki ja Kochi spekulatiivne artikkel 1990. aastast. Need uurijad oletasid, et võnkuv aktiivsus 40 hertsi piirkonnas ongi teadvuse neuronaalne korrelaat. Tänapäevalgi etendab neuronite sünkroonne aktiivsus paljudes neuraalsete korrelaatide teooriates keskset osa. Siiski lähtutakse enamasti sellest, et säärane sünkroonne aktivatsioon üksinda ei ole teadvustatud tajuks veel piisav. Crick ja Koch ise rõhutasid seda oma viimases ühises artiklis: "Me ei usu enam, et sünkroonitud aktivatsioon – niinimetatud 40-hertsine võnkumine on teadvuse neuraalseks korrelaadiks piisav. Kui assembly 'te moodustumist endiselt teadvuse neuraalsete korrelaatide ideega siduda, siis võib seda teesi piirata teatud assembly 'tega, näiteks nendega, mis esinevad mõnes kindlas ajupiirkonnas.
Paljude uurimustega suutis Müncheni psühholoog Ernst Pöppel selle teooria teoreetilistele ja neurofüsioloogilistele tulemustele aluismüüri rajada ning sõnastada nende järelmid psühholoogias. Pöppel lähtub sellest, et närvirakkude sünkrooniv aktiivsus on otsuste ning sündmuste identifitseerimise tarvilik tingimus ja hoolitseb ka selle eest, et me suudaksime liigutustel reeglipärases tempos kulgeda lasta, st ühtlases tempos rääkida, kõndida ning ka musitseerida. Neuraalseid võnkumisi nimetab ta ajalise koordinatsiooni, sisemise sõiduplaani põhiskeletiks. Pöppeli järgi alles aju üldse toodab meile aega rütmiliste "ajakvantidena", mille periood on umbes 30 millisekundit, kuid varieerub teatud piirides.
"Sünkroonsus tekitab terviklikkust" on põhimõte, mille all filosoof Thomas Metzinger seostab aega filosoofia põhiküsimusega (vaimu ja mateeria vahekorra kohta). Artiklis "Ganzheit, Homogenität und Zeitkodierung" tegi ta järgmise põhioletuse: "Korrelatsiooniteooria raames postuleeritud aja kodeerimise vorm on üldine integratsioonimehhanism, mille abiga – vähemalt meie enda tüüpi süsteemide puhul – genereeritakse kõik representatsioonilise terviklikkuse vormid." Miks see teoreetiline oletus on vaimufilosoofiale oluline, seda seletas Metzinger nii: "Kui meil on mõisteliselt mittevastuoluline ja ka empiiriliselt mitte mitteusutav mudel omaduste sidumise, s.o representatsiooniliste objektide moodustamise kui iseorganiseerumise ühe vormi kohta, siis on meil nimelt olemas esimesed ehituskivid teadvuste naturalistliku teooria jaoks, st seletuse jaoks altpoolt.
Selle "korrelatsiooniteooria" väite teeb näitlikuks võrdlus liiklusega. Suurlinna liikluse juhtimiskeskuses on ekraanid, millelt on näha sadu autode rühmi, mis liiguvad edasi täiesti koordineeritult, nõksatustega, sammhaaval. Mõistatuse lahendus on foorid, mis toimivad sõidukite voolule rütmiliselt pidurdavalt ja erutavalt. Sarnaselt toimivad korrelatsiooniteooria järgi ajukoore võnkumised "teadvuse voolule" pidurdavalt ja aktiveerivalt.
Neuroanatoomilised teooriad
Otsustav neuroteaduslik küsimus on, kas on teadvuse neuraalset korrelaati on võimalik piiritleda anatoomiliselt: kas aktiivsused kõikides ajupiirkondades võivad olla teadvuse neuraalse korrelaadi osa? Täpselt seda pidas arvas juba psühholoog ja filosoof William James 19. sajandi lõpus. Tänased uurimistulemused näitavad aga, et mitte kõik piirkonnad ei ole ühtemoodi teadvuseprotsessidega seotud. Nii on olemas näiteks ulatuslikke ajupiirkondade lesioone, mis ei tekita mingi teadvuseseisundi kahjustust. Millistel neuraalsetel struktuuridel on siis esiletõstetud staatus? Ülal kirjeldatud tulemused dorsaalse ja ventraalse voolu ning binokulaarse võistluse kohta näitavad oimusagarate alumise osa keskset osa vähemalt nägemistaju puhul.
Veel üks tähtis piirkond on talamus, vaheaju osa. Juba Wilder Penfield kuulutas 1937. aastal: "Normaalsesse teadvusliku protsessi võivad olla kaasatud kõik aju osad, kuid teadvuse hädavajalik substraat paikneb tõenäoliselt väljaspool suuraju koort – vaheajus. Kuigi paljusid Penfieldi teadvuseteooria elemente peetakse tänapäeval vananenuks, etendab vaheaju – ning eriti talamus – teadvuse neuraalsete korrelaatide otsingul endiselt suurt osa. Joseph Bogen väidab näiteks, et teadvus on korreleeritud aktiivsusega mittespetsiifilistes talamusetuumades ja nende ümber . Sellisest teooriast tuleneb, et just selle neuraalse struktuuri lõhkumine teeb teadvusliku läbielamise võimatuks. Ka Gerald Edelman ja Giulio Tononi rõhutavad oma teoorias talamuse rolli . Ent Edelmani ja Tononi järgi ei ole ainuüksi aktiivsus talamuses teadvuse jaoks piisav, vaid see aktiivsus peab rahuldama teatud kriteeriume, mille annab ette teadvus. Teasdvuseseisunditel on Edelmani ja Tononi järgi kaks keskset omadust: 1) teadvuseseisundi eri tunnuseid kogetakse ühtsusena, kogemine ei ole lõhestatav komponentideks; 2) teadvuseseisundid on diferentseeritud selles mõttes, et lühikese ajaga on võimalik kogeda äärmiselt palju väga erinevaid teadvuseseisundeid. Edelmani ja Tononi järgi peab adekvaatne neuroteaduslik teooria neid omadusi arvesse võtma, tuleks leida neurofüsioloogilised protsessid, mis paistavad silma ühtsustava integratsiooni ja vastava diferentseeritusega. Edelman ja lähtuvad järgnevas rekursiivsetest neuraalsetest protsessidest, mille aktiveerumine toimub omamoodi silmusena (reentrant loops). Talamus etendab selles silmuses keskset osa. Ent Edelman ja Tononi pooldavad holistlikku lähenemist: nad leiavad, et pole võimalik avastada kitsalt piiritletud neuronitekomplekse, mida võiks pidada teadvuse neuraalseks korrelaadiks. Alati on tegemist väga ulatusliku aktiivsusega ulatuslikes ajuosades.
Kuigi teadvuse neuraalse korrelaadi teooriad omavahel tunduvalt erinevad, lähtub enamik uurijaid siiski sellest, et anatoomiline piiritlemine neuraalsete korrelaatide leidmiseks tarvilik, kuid mitte piisav. Peale anatoomilise esiletõstmise tuleb kindlaks teha neuraalse aktiivsuse liik, mis on teadvuseseisundite jaoks keskne. Kuidas konkreetselt seda aktiivsust tuleb ette kujutada, jääb suures osas vaidlusaluseks – tähtsad lähenemised on sünkroonse aktivatsiooni idee (vaata ülalpool) ja silmuste idee.
Kui pidada ajukoore võnkumiste põhjuseks talamokortikaalseid silmuseid (mis kulgevad ka üle basaalganglionide), siis nad ei ole "korrelatsiooniteooriaga" vastuolus, vaid täiendavad neid, vastates küsimusele, kust sünkroonsed rütmid tulevad.
Talamuse funktsioon väljendub juba vanas metafooris "teadvuse värav". See, kas see värav on pärani lahti või kinni või praokil, etendab teadvuse sisu seisukohast muidugi otsustavat osa.
Edusammud ja tehnilised piirid
Praegune uurimistöö seis teadvuse neuraalsete korrelaatide alal ei moodusta ühtset pilti. Muljetavaldavad uurimistulemused on kõrvuti arvukate probleemidega, mille puhul pole selge, kas ja kuidas neid saab lahendada. Selle tagajärjel on viimatises kirjanduses hästi tõendatud andmed kõrvuti väga spekulatiivsete alusteooriatega.
Edusammud neuraalsete korrelaatide otsingul tulenevad eriti aju osalt modulaarsest talitlusviisist: ajus saab kindlaks teha mõningaid piirkondi, mis teatud teadvuseseisundite korral selektiivselt aktiveeruvad, näiteks fusiform face area, mis aktiveerub näo tajumisel, ja parahippocampal place area, mis vastab majadele ja visuaalsetele stseenidele,. Aktiivsused nendes piirkondades on seega võtmeks taju sisu juurde. Veel üksikasjalikumalt saab hetke tajuseisundi kohta teada üksikute neuronite aktiivsuse mõõtmise teel. Nii on leitud neuroneid, mis reageerivad ainult mõne kindla prominendi nägudele. Ühel patsiendil leiti näiteks neuron, mille aktiivsus tõusis üle keskmise ainult Bill Clintoni piltide puhul. Viiekümnest näidatud pildist vastas neuron ainult ühele karikatuurile Bill Clintonist, tema ametlikule portreele ja ühele grupipildile Clintoniga. Sarnaseid tulemusi saadi ka teiste prominentide piltidega.
Neil edusammudel on siiski arvukalt piiranguid. Need piirid on tehnilist laadi: üksikute neuronite aktiivsuse mõõtmine inimajus on harva võimalik. Enamasti töötatakse visualiseerimismeetoditega, eriti funktsionaalse magnetresonantstomograafiaga (fMRT). Ent fMRT ajaline ja ruumiline lahutusvõime on piiratud, nii et asjakohaseid erinevusi ei pruugi mõõta õnnestuda. Peale selle on fMRT väga kallis ja immobiilne, mistõttu teadvustatud seisundite mõõtmised toimuvad kunstlikes laboriolukordades.
Holism ja atomism
Peale nende piirangute on probleeme, mis tulenevad aju talitlusviisist. Kuigi leidub mõningaid ajupiirkondi, mis on väga spetsialiseeritud, tuleb paljude teadvuseseisundite puhul arvesse võtta väga erinevate piirkondade aktiivsust. Näiteks ei leidu ajus neuronit, mis aktiveerub ainult siis, kui mõeldakse, et Mehhiko president oli eile ebatavaliselt halvasti raseeritud. Ajus mõõdetakse jaotunud aktiivsust ning on väga vaieldav, kas mõtte neuraalse korrelaadina võib leida aktiivsuste piiritletud klassi.
Eksternalism ja situeeritud tunnetusteadus
Paljud uurijad teevad veel põhimõttelisemat kriitikat: nad väidavad, et isegi aju tervikseisund pole teadvusesisundite korrelaadina piisav. Üks argumentatsiooniliin toetub eksternalismile vaimufilosoofias. Eksternalistid väidavad, et mõtte sisu oleneb ka keskkonnast, milles inimene viibib. Kui see teooria on tõene, siis ei määra aju tervikseisund kindlaks, millised mõtted inimesel on. Säärased väited võivad näida esmapilgul veidrad, kuid nad saavad mõistetavamaks, kui mõelda, et paljud inimeste omadused ei sõltu ainult siseseisunditest, vaid ka ümbrusest. Omadus olla kõige pikem inimene mingis ruumis sõltub inimese pikkusest (siseseisund) ja teiste ruumis viibivate inimeste pikkusest (välisseisundid). Eksternalistid väidavad, et mõtetega on sama lugu: mõte liiliatest ei sõltu ainult aju siseseisunditest, vaid ka kaasaegsest bioloogiateooriast. Kui süstemaatikareform muudaks liilia perekonna koosseisu, siis see muudaks liiliate kohta käivate mõtete sisu, isegi kui paljud inimesed sellest reformist midagi teada ei saaks ning nende ajuseisundis seetõttu midagi ei muutuks. Seda, et sisu muutub, on näha tõeväärtuste muutumisest: võib juhtuda, et lause "Kõik liiliad on alla kahe meetri kõrgused" oli enne reformi tõene, pärast reformi aga väär.
Ka situeeritud tunnetusteaduse pooldajad väidavad, et ei tohi piirduda vaatega ajule: kriitika, millega on välja tulnud näiteks Alva Noë ja Evan Thompson, on suunatud kõigi mudelite vastu, mis ei kaasa oma teooriatesse aktiivseid tegevuskomponente. Nii ei tohi Noë ja Thompsoni järgi võtta tajumusi välismaailma passiivsete representatsioonidena. Taju on põhimõtteliselt aktiivne protsess, mis tuleneb vastastikusest toimest maailmaga. Ent kui tajul on konstitutiivseid tegevuskomponente, siis ei saa ajuga piirduv uurimine soovitud tulemusi anda.
Korrelatsioonide loogika
Korrelatsioonid on kahe või enama muutuja vahelised suhted. Asjaolu, et A ja B on omavahel korreleeritud, tähendab iseenesest ainult seda, et A ja B esinemise vahel on seos. Korrelatsioon ei tähenda, et A ja B oleksid identsed või et A oleks B-le taandatav. See on arusaadav järgmisel näitel: minu käe liikumine on minu käe varju liikumisega korreleeritud, ometi ei ole minu käsi ja selle vari identsed ega teineteisele taandatavad. (Teisest küljest on võimalik, et korrelatsioon põhineb identsusel. Asjaolu, et Benjamin Franklini teod on korreleeritud klaasharmoonika leiutaja tegudega, tuleneb sellest, et Benjamin Franklin ja klaasharmoonika leiutaja on identsed.) Filosoofias väljendatakse seda määramatust nii: korrelatiivsed suhted on ontoloogiliselt neutraalsed. A ja B korrelatsiooni puhul võivad A ja B olla identsed või ka olla eri entiteedid. Just ontoloogilise neutraalsuse tõttu on neuraalsete korrelaatide otsimisest saanud laial aktsepteeritud programm. – neuraalsed korrelaadid on ühitatavad peaaegu iga vaimufilosoofilise positsiooniga. Isegi dualistid võivad neuraalseid korrelaate aktsepteerida, nad peavad ainult leidma argumente selle kasuks, et A ja B on ontoloogiliselt olemuslik erinevad entiteedid.
Situeeritud tunnetusteadus (tuntud rohkem lööksõnade enactive cognition ja sensorimotor cognition) kritiseerib neuraalsete korrelaatide eeldamist viidates sellele, et teadvuse fenomeni seletus peab alati kaasama keha ning eelkõige spetsiifilise ümbruse.
Teine tähtis tähelepanek on, et korrelaatide suhe ei ole seletuslikku laadi. Tõdemisega, et A ja B on omavahel korreleeritud, ei ole veel arusaadavaks tehtud, miks nad omavahel korreleeritud on.
Mihhail Golitsõn
pisi|Mihhail Golitsõn Vürst Mihhail Nikolajevitš Golitsõn (vene кн. Михаил Николаевич Голицын; 1756 – 20. jaanuar 1827) oli Venemaa riigitegelane. Keiser Aleksander I lähedase sõbra, 1. klassi tõelise salanõuniku, vürst Aleksander Golitsõni (1773–1844) poolvend.
Ta oli riiginõunik, Jaroslavli asekuberner 23. detsembrist 1793 kuni 30. jaanuarini 1797, Eestimaa kubermangu asekuberner 30. jaanuarist kuni 30. maini 1797, Jaroslavli tsiviilkuberner 10. juunist 1801 kuni 12. jaanuarini 1817 ja tõeline riiginõunik.
Perekond
Ta oli abielus Natalja Ivanovna Tolstajaga (1774–1841), kes oli kindralporutšik Ivan Matvejevitš Tolstoi (1746–1808) ja Agrafena Ilijnitšna Bibikova tütar, insenerkindralporutšik Ilja Bibikovi (1698–1784) tütretütar, jalaväekindral krahv Aleksandr Osterman-Tolstoi (1771–1857) õde ja saksa päritolu vene poliitiku Heinrich Johann Friedrich Ostermanni (1687–1747) järeltulija.
Abielust sündisid:
Abromiškės
Abromiškės on küla Leedus Elektrėnai omavalitsuses Elektrėnai vallas. Küla asub Elektrėnaist kilomeeter ida pool.
Abromiškėsest lõunas asub Abromiškėse järv pindalaga 54 hektarit.
Külas asub Abromiškėse rehabilitatsioonihaigla, seal on ka raamatukogu. Abromiškėse mõisa omanikuks oli XVI sajandi teisel poolel Abraomas Poniatovskis, tema järgi on asula ka nime saanud. Aastal 1812 peatus külas Napoleon I.
Anna-Maria Galojan
pisi|Anna-Maria Galojan (2009) Anna-Maria Galojan (sündinud 23. veebruaril 1982 Kohtla-Järvel) on Eesti seltskonnategelane, politoloog ja vanglakaristust kandnud kurjategija, endine poliitik. Ta on mõistetud süüdi 59 438 euro omastamises ja võltsitud dokumendi kasutamises.
Haridus
2000–04 õppis Galojan Tartu Ülikoolis politoloogiat ja kaitses bakalaureusekraadi väitekirjaga teemal "Venemaa Föderatsiooni välispoliitika Euroopa Liidu suhtes ja selle perspektiivid pärast 2004. aasta laienemist", 2004 alustas ta magistriõpinguid Tartu Ülikooli rahvusvaheliste suhete erialal, kuid ei lõpetanud.
2005–2006 õppis ta rahvusvahelisi suhteid ja Euroopa integratsiooni Eesti Diplomaatide Koolis.
Töökohad
2006. aastal osales Galojan Riigikogu väliskomisjoni tellitud Eesti energeetilise julgeoleku teemalise uurimuse koostamises.
Poliitiline tegevus
2000–07 kuulus Anna-Maria Galojan Eesti Reformierakonda. Ta valiti korduvalt Reformierakonna noortekogu välissekretäriks.
2007. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Galojan Tallinnas valimisringkonnas nr 2 ja sai 462 häält. Reformierakonna üleriigilises nimekirjas asus ta 49. kohal.
2013. aasta kohalike omavalitsuste valimistel registreeriti Anna-Maria Galojan valimisliidu Protest kandidaadina Tallinnas. Dokumentide kohaselt kuulusid liitu vaid Galojan ja Meelis Kaldalu. Hiljem selgus, et Galojani allkiri avaldusel oli võltsitud, seetõttu tühistas Tallinna valimiskomisjon valimisliidu Protest registreerimisavalduse.
Kriminaalasi
pisi|Galojani põgenemine kriminaalasja eest pälvis ka [[tänavakunstnike tähelepanu. Oktoobris 2012 ilmusid Tartusse iroonilised grafitid Anna-Maria Galojani ja hiljuti lõppenud kampaania "Talendid koju!" teemal. Tartu Kaarsild, oktoober 2012]] Anna-Maria Galojan anti 2011. aastal kohtu alla süüdistatuna suure summa raha omastamises MTÜ Eesti Euroopa Liikumine juhina. Süüdistuse kohaselt tekitas Galojan MTÜ-le kahju kokku 930 743 krooni ehk 59 485 eurot. Tema kaitsja oli advokaat Sven Sillar.
Intsident restoranis
Anna-Maria Galojan sai Daily Maili andmetel 2016. aastal süüdistuse Gastro nimelises restoranis toimunud juhi joobes rünnakus, kuid hiljem süüdistusest loobuti.
Modellitöö
Veebruaris 2009 oli Galojan ajakirja Playboy eestikeelse väljaande kaanetüdrukuks.
2010. aastal valis Belgia šokolaadifirma Xocai Anna-Maria Galojani oma uueks reklaamnäoks, Galojan hakkab reklaamima šokolaadi Xocai, mis väidetavalt aitab kehakaalu alandada ja teeb head ka südamele.
Briti ajalehe The Sun Šoti versioon kuulutas 2010. aastal Anna-Maria Galojani maailma seksikamaks naispoliitikuks.
Eesti Rahvusraamatukogu peadirektor
Eesti Rahvusraamatukogu peadirektor on alates 13. märtsist 1991 Eesti Rahvusraamatukogu tegevjuhi ametinimetus.
Anna-Maria Galojan
Elulooraamat
2012. aasta novembri alguses avaldas Anna-Maria Galojan elulooraamatu "Kuidas minult varastati miljon".
Eesti Rahvusraamatukogu peadirektor
Vastavalt Eesti Rahvusraamatukogu seadusele, mis kehtib alates 25. aprillist 1998, vastutab peadirektor rahvusraamatukogu toimimise ja arengu eest. Tema pädevuses on direktori ja struktuuriüksuste juhtide ametisse nimetamine, aga ka asutuse ametlik esindamine. Samuti vastutab peadirektor rahvusraamatukogu eelarveprojekti koostamise eest.
Peadirektori valib Rahvusraamatukogu nõukogu seaduse ja põhikirjaga ette nähtud korras. Tema ametiaeg on viis aastat. Peadirektori ametikoht täidetakse avaliku konkursi korras.
Alates septembrist 2008 on Rahvusraamatukogu peadirektor Janne Andresoo.
Rahvusraamatukogu tegevjuhid
Võttes arvesse Eesti Rahvusraamatukogu järjepidevust tema funktsioone täitnud, kuid teisi nimesid kandnud raamatukogudega, on siin loetletud Rahvusraamatukogu direktorid alates 1919. aastast, mil ametisse astus Riigiraamatukogu raamatukoguhoidja kohusetäitja Hans Reinhold Roos.
Jadranka Kosor
thumb|Jadranka Kosor
Jadranka Kosor (sündinud 1. juulil 1953 Pakracis) on Horvaatia ajakirjanik ja poliitik, alates 6. juulist 2009 kuni 23. detsembrini 2011 oli ta Horvaatia peaminister ning ühtlasi esimene iseseisva Horvaatia naispeaminister.
Vangimaja rokk
Filmi stsenaariumi kirjutas Nedrick Youngi loo põhjal Guy Trosper. Režissöör oli Richard Thorpe, produtsent Sandro Berman. Film on 96 minutit pikk. Film esilinastus 17. oktoobril 1957.
Filmimine algas 13. mail ja lõppes 17. juunil 1957. Järgmisel päeval pärast filmivõtete alustamist viidi Elvis haiglasse, sest tema hambakroon tuli lahti ja Elvis hingas selle endale kopsu. Operatsiooni käigus see eemaldati ja mõne päeva pärast lasti Elvis haiglast välja. Veel mõni päev hiljem liitus ta võttetrupiga ja jätkas filmimist.
MGM soovis algul filmile pealkirjaks panna "The Hard Way" ("Raske tee"), seejärel "Jailhouse Kid" ("Vangimaja laps"). Alles seejärel sai film lõpliku pealkirja filmi keskse laulu järgi.
Esialgu oli filmi koreograaf Alex Romero kavandanud niisugused tantsusammud, mis "lihtsalt ei töötanud". Kuid pärast vestlust Elvisega ning vaatamist, kuidas ta laulmise ajal laval liikus, suutis ta suure osa Elvise stiilist tantsudesse sisse kirjutada. Gene Kelly oli Elvise tantsunumbritest sedavõrd vaimustuses, et hakkas filmi nähes plaksutama.
Sisukokkuvõte
Vince Everett on lihttööline, kes tapab kõrtsikakluses, mida ta ei alustanud, juhuslikult inimese. Ta pannakse vangi, kus ta kohtub Hunk Houghtoniga. Nad saavad sõpradeks ja Hunk õpetab Vince'i kitarri mängima ja laulma.
Pärast vabanemist hakkab Vince ööklubides töötama, aga mitte laulma. Kuid siis kohtub ta plaadistusettevõtte talendiotsija Peggy Van Aldeniga, kes lubab Vince'il laulu salvestada. Ta viib salvestise oma tööandjale, kes selle asemel salvestab sama arranžeeringu omaenese staariga uuesti. Pettunud Vince ja Peggy asutavad omaenese ettevõtte, mis toodab Vince'i laule, ning järgnevad kuulsus, rikkus ja filmikarjäär. Ilmub Hunk, kes asub tööle Vince'i assistendina.