cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neeruti maastikukaitseala
Loomad ja linnud
Metsasügavustes võib kohata valgejänest; halljänesed eelistavad elupaigana pigem põldusid. Samuti leidub metsas karusid. Harvem võib kohata põtru, vahel ka hunte, püsivalt nad Neerutis ei elutse.
Väiksemaid loomi leidub kaitsealal palju, muu hulgas kärp, nirk, metsnugis, mink, tuhkur, orav. Kohalik jahiselts on metsnugise ka oma vapiloomaks valinud.
Neeruti maastikukaitseala linnud on jõudnud ka voldikusse "Mägede linnud". Kokku on voldikus juttu 113 linnuliigist – nimestik koos kommentaaridega. Voldik annab iga linnu kohta lühiülevaate: kuidas teda ära tunda, kas ta elab Neerutis pidevalt või on harv külaline. Voldiku on koostanud Marek Vahula. Vaatlused ja liikide määrangud on tehtud kõik autori poolt aastatel 1984–2009. 2016 aasta sügisel valmis ülevaatlik veebipõhine "Neerutimaa Linnuatlas". Neeruti maastikukaitsealal pesitses 1989 ja 1990 aastal kokku üheksa paari hiireviusid. Seal asub vanim puus püsiv hiireviu pesa (leitud Avo Mummi poolt 12.06.1982) ja selles vanimas viupesas lennuvõimestus 1999. aasta juulis viis viupoega (Marek Vahula vaatlus). Tegu on kolme omalaadse ornitoloogilise rekordiga. Iga aasta mai esimesel nädalal pannakse Neeruti päeva raames üles kümme linnupesakasti. Eriti hästi ja põhjalikult on uuritud Neeruti röövlinnud. Seda tegi aastatel 1984–1993 Marek Vahula, kes koostas kolmel aastal bioloogiaalaste uurimistööde konkursitööd. "Neeruti maastikukaitseala kullilised ja kakulised" (1987), sai vabariigis teise koha. Siret Punga juhendamisel valminud "Neeruti röövlinnud" (1989) ning "Neeruti röövlinnud" (1990) saavutasid vabariiklikus voorus mõlemad esikoha.
Muistendid
Neeruti kohaliku maastiku tekkele on püütud anda seletust Kalevipoja lugudega. Ühe loo kohaselt on Neeruti piklikud ning teravaseljalised oosid alguse saanud Kalevipoja künnivagudest. Oma lugu on ka sellest, kuidas Neeruti ja Neeruti järved on nime saanud: kui Kalevipoeg oli kündmise Neerutis lõpetanud, pani ta hobuse kammitsaisse ning lasi rohtu sööma, heites ka ise puhkama. Kui Kalevipoeg oli magama jäänud, tulid hundid tema hobust kimbutama. Hobune üritanud küll kiskjatele vastu hakata, kuid neil õnnestus ta siiski maha murda ja ära süüa. Viimasena olevat hundid ära söönud kaks neeru, mille raskusest olid maapinda tekkinud kaks auku. Hiljem kogunes neisse aukudesse vesi ning nii saidki nime Neeruti järved ja Neeruti.
Suurimateks kohapärimuste kirjapanijateks on olnud Neeruti krahviks kutsutud Enn Loik ja tuntud koduloo-uurija Eduard Leppik.
pisi|keskel|500px|Neeruti Tagajärv
Liivaoja
Liivaoja (ka Liiva oja, Katariina oja) on kanaliseerimisel maastikust kadunud oja Tallinnas Lasnamäel Sikupillis ning Kesklinnas Torupillis ja Kadriorus. Säilinud on kohati vaid oja kuivanud säng ja org pinnamoes.
Liivaojal oli mitu lätet, millest üks asus praeguse Torupilli Selveri piirkonnas, teine Sikupillis Asunduse tänava piirkonnas (Asunduse 3 ja 13 vahel oli veel 2011. aastal näha ruudukujuline betoonist valatud kaev, mis nüüdseks on jäänud pinnase ja asfaldi alla. Samasugune kaev on ka hoone Lasnamäe tänav 8 ees trammitee kõrval). Hilisema Liivaoja neli lätet asusid Majaka tänav 3 ja 5 hoonetest sadakond meetrit loodes, s.o kunagise Tallinna loomaaia piirkonnas. Liivaojal oli ka mitu lisaoja. Üks neist voolas Kadrioru staadionist põhja pool, millest looduses enam jälgi pole. Teine voolas Lasnamäe paekalda alt Lydia Koidula 23 piirkonnast ning suundus Luigetiigi kesktelje kohalt edasi kuni suubumiseni Liivaojja. Kolmandast klindiesiselt alguse saanud ojast oli 1829. aastal alles vaid ligikaudu 300-meetrine lõik. Selle kolm lätet asusid Laagna tee Ilvesesilla piirkonnas.
Liivaoja järgi on Liivaoja tänav oja ajaloolisest suudmest läänes.
2016. aasta teetööde käigus avastati August Weizenbergi tänava alt kunagise Liivaoja silla jäänused. Teetööde järel markeeriti ajaloolise silla asukoht tänavakattel.
Juknaičiai (Aleksandrija vald)
Juknaičiai (žemaidi Joknātē) on küla Leedus Skuodase rajoonis Aleksandrija vallas Šata jõe ääres.
Külla jääb osaliselt Bartuva ihtüoloogiline kaitseala.
Liitiumi Kolmnurk
pisi|346x346px| Lõuna-Ameerika Liitiumi Kolmnurga kaart. Liitiumi Kolmnurk on liitiumivarude poolest rikas piirkond Andides, Argentina, Boliivia ja Tšiili piiride lähedal. Kolmnurgas olev liitium on kontsentreeritud soolatasandikele, mis paiknevad Atacama kõrbes ja teistes läheduses paiknevates kuivades piirkondades.
Arvatakse, et sellel alal paikneb umbes 54% kogu maailma liitiumivarudest. India merevägi on liitiumikolmnurga vastu huvi üles näidanud, kuna liitium on vajalik Li-ION patareidele, mida kavatsetakse paigaldada tulevastesse allveelaevadesse.
Krista Kiuru
Krista Katriina Kiuru (sündinud 5. augustil 1974 Poris) on Soome sotsiaaldemokraatlik poliitik. Ta oli 24. juunist 2014 kuni 29. maini 2015 Alexander Stubbi valitsuse haridusminister ja kommunikatsiooniminister. 6. juunist 2019 on ta Soome rahvastiku- ja sotsiaalteenuste minister (Antti Rinne valitsuses ja alates 10. detsembrist 2019 Sanna Marini valitsuses).
Enne seda oli ta 24. maist 2013 Jyrki Kataineni valitsuse haridusminister ja veelgi varem kommunikatsiooni- ja eluasememinister.
Ta on riigiteaduste magister. Ta on enne Eduskunna liikmeks valimist tegutsenud sotsiaaldemokraatlikes noorte- ja õpilasorganisatsioonides. Samuti oli ta Ulvila lütseumis filosoofia, usundiõpetuse ja draamakasvatuse õpetaja.
Aastal 2007 valiti ta SDP nimekirjas Satakunta valimisringkonnast 5560 häälega Eduskunna liikmeks. Aastal 2011 valiti ta 7786 häälega uuesti Eduskunna liikmeks. 22. juunil 2011 sai ta Jyrki Kataineni valitsuses kommunikatsiooni- ja eluasemeministriks.
Isiklikku
Krista Kiuru on estofiil ja valdab vabalt eesti keelt. Ta on luterlane. Tema elukaaslane on investeerimisteenuste ettevõtte müügidirektor Simo Rahikainen; 17. märtsil 2022 sündis neil tütar.
LO
Lo tähendab järgmist:
lo tähendab järgmist:
Garaaž
pisi|Garaaž ATV-ga Kõrvemaal, 2019. aasta suvi pisi|Garaažikooperatiiv [[Keila|Keilas]] Garaaž (vanapäraselt ka autokuur) on varjualune, ehitis või ruum mootorsõidukite hoidmiseks, jooksvaks remondiks ja hoolduseks.
Garaaže ehitatakse nii mootorratastele ja sõiduautodele kui ka traktoritele, veoautodele, bussidele ja muudele suurematele sõidukitele.
Nõukogude ajal olid eramajade garaažid sageli plekist kõrvalhooned, mis võisid olla ka teisaldatavad. Linnades rajati garaažikooperatiive, kus samasugused plekist garaažid paiknesid rividena, kuid võisid olla ka kõrvutiste garaažiboksidega kiviehitised, harvemini maa-alused.
Samuti on kadunud nõukogudeaegne tava rajada garaaži autokanal, kust sai autot mugavalt remontida, kuna autode keerukamaks muutudes on autoremont läinud suuremalt jaolt professionaalide kätte.
Garaažide eelkäijaiks võib pidada tõllakuure, kus hoiti tõldu.
Newarki laht
pisi|Laheäärne [[Newarki sadam, Bayonne'i suunduv sild Newark Bay Bridge, kauguses Jersey City ja selle taga omakorda kõrghoonestatud Manhattan]] Newarki laht (inglise keeles Newark Bay) on Hudsoni-Raritani suudmeala laht Ameerika Ühendriikide New Jersey osariigis, kuhu suubuvad Passaici ja Hackensacki jõgi. Lahes asub sadamaala Port of New York and New Jersey suurim laevakonteinerite ladustusala (Port Newark-Elizabeth Marine Terminal).
Geograafia
Atlandi ookeani laht on Arthur Killi väina kaudu ühenduses Raritani lahega ja Kill Van Kulli väina kaudu New Yorgi lahega. Lahe ääres asub Newarki linn.
Vardo Tikas
Vardo Tikas (1. juuli 1962 Pärnu – 15. mai 1995 Pärnu) oli Eesti võrkpallur.
Ta lõpetas 1981. aastal Tallinna Spordiinternaatkooli (TSIK).
Alustas võrkpallitreeninguid Pärnu laste- ja noortespordikoolis Johannes Noormäe õpilasena, TSIK-is jätkas Raimund Pundi juhendamisel.
Tuli neli korda Eesti NSV meistriks: aastatel 1984–1986 Tallinna Autobussikoondise ja 1991. aastal Pärnu KEK-i meeskonnas.
Sai NSV Liidu noortemeistrivõistlustel 1978. aastal hõbe- ja 1980. aastal pronksmedali. Mängis aastatel 1982–1989 NSV Liidu meistrivõistlustel Eesti NSV koondises ja Tallinna Kalevi meeskonnas.
Hulja mõis
Hulja mõis (saksa keeles Huljel) oli rüütlimõis Virumaal Kadrina kihelkonnas. Tänapäeval jääb kunagine mõis Lääne-Virumaale Kadrina valla territooriumile.
Ajalugu
Hulja mõisa on esmamainitud 1518. aastal. 1543. aastal pantis Johan Soye Hulja mõisa 15 aastaks Jürgen Lohdele Undlast. 1560. aasta paiku abiellus Jürgen Lode tütar Anna Johann von Roseniga ning Hulja läks Rosenite suguvõsa valdusse. Anna surma järel päris mõisa tema tütre Margaretha abikaasa Fromhold von Tiesenhausen. Fromhold von Tiesenhauseni surma järel 1641. aastal päris Hulja ja Undla mõisa tema poeg Fabian von Tiesenhausen.
Fabian von Tiesenhauseni surma järel päris Hulja mõisa tema vend Bernhard von Tiesenhausen (suri 1684). Viimase surres päris mõisa tema vend Fromhold von Tiesenhausen (suri 1694), kelle surma järel läks mõis Bernhard von Tiesenhauseni tütre Gertrud Elisabeth von Tiesenhauseni ja tema abikaasa vabahärra Gustav Christian von der Pahleni (1736) omandisse. Hiljem läks mõis tema ainukese otsese pärija, tütar Augusta Sophia von der Pahleni abielu kaudu Hans von Rosenile.
Hans von Roseni surma järel 1767. aastal päris Hulja tema poeg Robert Gottlieb von Rosen (suri 1792) ning viimase surres tema naine Anna Ottilia (sünd. Delwig; suri 1808). Nende poeg Robert Gottlieb von Rosen oli kuni ema surmani disponent (rentnik) ja maksis emale mõisa eest renti.
1820. aastal pantis Robert Gottlieb von Rosen Hulja kümneks aastaks meeskohtuassessor Friedrich Adolph von Dellingshausenile koos Kruusimäe mõisaga ja Undla mõisast lahutatud Laute ja Zirge külaga.
1840. aastal päris Hulja mõisa koos Kruusimäe poolmõisaga meeskohtunik Karl Thomas von Dellingshausen.
1857. aastal andis Karl Thomas von Dellingshausen oma eluajal Hulja koos Kruusimäe ja sinna juurde kuuluvate Laute ja Zirgo külaga ning Essu, Andja ja Undla mõisa üle pärandina oma pojale alampolkovnik Friedrich von Dellingshausenile, jättes enesele kuni surmani Andja ja Essu valdamisõiguse.
1890. aastal pärast parun Friedrich Ewald Thomas von Dellingshauseni surma pärisid Hulja ja Undla mõisa tema lesk Aline von Dellingshausen (sünd Baumgarten) ja poeg Karl Thomas Friedrich von Dellingshausen kumbki 2/5 osas ja tütar Anette (Anita) Aline von Dellingshausen 1/5 osas. Mõisaosad kompenseeriti teistele pärijatele 1891. aastal Karl Thomas Friedrich von Dellingshauseni poolt, kes omandas mõlemad mõisad.
1919. aastal mõisad võõrandati, Friedrich Karl Thomas von Dellingshausen (1885–1968) , majandas Hulja jäänukmõisa.
Mõisahooned
Hulja mõisa peahoone on ehitati mitmes järgus. Hoone vanem osa on 1775. aastal ehitatud ühekorruseline kõrge sokliga varaklassitsistlik, baroksete sugemetega ühekorruseline ja poolkelpkatusega paekiviehitis. Hoone fassaadi keskosa kaunistab ovaalaknaga kolmnurkfrontoon. Hulja mõisa peahoone on tunnistatud arhitektuurimälestiseks.
1869. aastal pikendati hoonet parempoolsest otsast, ehitades ta kokku seal juba varem asunud aidahoonega ja lisati vana peahoone ette ka puidust veranda.
Hoone on põhiosas säilinud, kuigi ta on kaotanud mitmeid arhitektuurseid osi; eriti 19. sajandil lisatud osast.
Mõisa kõrvalhooned (tall-tõllakuur, ruudukujulise põhiplaaniga karjahoov) on algse välimuse minetanud.
Park paikneb põhiosas peahoone taga, algselt oli seal ka ulatuslik kanalite ja tiikide süsteem.
Viimased aastakümned on mõisa peahoone seisnud kasutuseta.
Kangru mõis (Tartu-Maarja)
Kangru mõis (saksa keeles Kangro) oli Raadi mõisa karjamõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. .
Kedriklased
Kedriklased (Lasiocampidae) on liblikaliste seltsi kuuluv sugukond suurliblikaid.
Sellesse sugukonda kuulub umbes 150 perekonda kokku ligikaudu 1500 liigiga.
Harry Johnston
Henry Hamilton Johnston (12. juuni 1858 London – 31. august 1927) oli Suurbritannia maadeavastaja, looduseuurija, keeleuurija, kirjanik ja koloniaalametnik.
Õpingud ja esimesed reisid Aafrikas
Harry Johnston sündis Londonis Kenningtonis. Ta omandas keskhariduse Stockwellis ja õppis Londoni Ülikooli King's College'is. Seejärel õppis ta neli aastat Kuninglikus Kunstiakadeemias. Õppimise ajal rändas ta ringi nii Euroopas kui ka Põhja-Aafrikas, sealhulgas aastatel 1879–1880 tollal eurooplastele võrdlemisi tundmatul Tuneesia sisemaal.
Aastal 1882 reisis ta koos Dermot Bourke'iga Angola lõunaosas. Aasta hiljem kohtus ta Kongo jõe ääres Henry Morton Stanleyga. Johnston oli üks esimesi eurooplasi, kes nägi Malebo basseinist ülesvoolu jäävat jõe osa. Aastal 1884 nimetasid Kuninglik Geograafiaselts ja Briti Teadusassotsiatsioon Harry Johnstoni Kilimanjaro ekspeditsiooni juhiks. Ekspeditsiooni käigus jäi ta võistluses sakslastega peale ja leppis kohalike hõimuvanematega kokku nende maade üleandmises Briti Ida-Aafrika Kompaniile.
Ametnikuna Kesk-Aafrikas
Oktoobris 1885 nimetas Suurbritannia valitsus Harry Johnstoni asekonsuliks Kameruni ja 1884. aastal Briti protektoraadiks saanud Nigeri jõe delta piirkonda. Aastal 1887 hakkas ta konsuli kohuseid täitma. Samal aastal kutsus ta rannikul asuva Opobo linnriigi asutaja Jaja enda juurde nõu pidama, kuid tegelikult laskis ta vangistada ja pagendada. 1888. aastal Inglismaal puhkusel olles kohtus ta Robert Gascoyne-Ceciliga ja osales arvatavasti Suurbritannia Aafrikaga seotud ambitsioonide sõnastamisel. Sündis Kaplinnast Kaironi ulatuva Briti vöö idee, mille Johnston Gascoyne-Cecili heakskiidul anonüümse Aafrika uurija nime all The Timesile lekitas.
Võistlus Katanga pärast
Aastal 1890 saatis Johnston Cecil Rhodesi ja Briti Lõuna-Aafrika Kompanii nimel Alfred Sharpe'i Katangasse Yeke kuningriigi valitseja Msiriga lepingut sõlmima. Katanga paiknes belglaste kuningale Léopold II-le kuuluva Kongo Vaba Riigi huvisfääris, kuid ei olnud kellegagi protektoraadilepingut sõlminud. Vastavalt Berliini konverentsil kokkulepitule tekkis õigus kolooniale alles siis, kui see oli juba riigi valduses ja oli olemas kohalike pealikute heakskiit lepingu kujul. See pani aluse Suurbritannia nimel tegutseva Briti Lõuna-Aafrika Kompanii ja kuningas Leopold II võidujooksule maapõuevaradelt rikka Katanga pärast. Sharpe'i varud olid Msiri juurde jõudmise ajaks otsa lõppenud, ta oli peaaegu üksi ja kurnatud ega jätnud head muljet. Msiri õukonnas ei osatud inglise keeles lugeda. Sharpe kirjeldas pakutavat lepingut väga roosilisena, kuid kui Msiri selle endale ära tõlkida laskis, sai ta pettusest aru, vihastas ja saatis Sharpe'i minema. Sharpe'il õnnestus seevastu lepped sõlmida ida pool asuva Kazembe valitseja ja mitme teise pealikuga. Aastal 1891 tapsid belglased Msiri, sõlmisid lepingu tema kasupojaga ja said kontrolli Katanga üle.
Tanganjika lõunaranniku kindlustamine
pisi|[[Theodore Blake Wirgmani pliiatsijoonistus Harry Johnstonist (1894)]] Suurbritannia Kaplinnast Kaironi ulatuva koridori jaoks oli oluline saada juurdepääs Tanganjika järvele. Põhjas oli Suurbritannia hallatav Uganda küll järvest ainult paarisaja kilomeetri kaugusel, kuid nii järve põhjarannik kui ka kogu ala idarannikust India ookeanini kuulus Saksa Ida-Aafrikale. Johnston seadis sisse tugipunktid (boma ' d) Luapula jõest ja Mweru järvest ida pool Chiengis, Kalungwishi jõel, Abercornis ja Fort Jamesonis. Need olid tugipunktideks Lõuna-Aafrika Kompanii võimu kindlustamisel Kirde-Rodeesias.
Viimased aastad Aafrikas
Harry Johnston nimetati 1896. aastal Bathi ordu rüütelkomandöriks. Peagi haigestus ta troopilisse palavikku ning viidi üle Tunisesse peakonsuliks. Aastal 1899 saadeti Harry Johnston eriesindajana Ugandasse ülesandega sõdimine lõpetada. Ta täiustas sealse koloonia haldamist ja saavutas 1900. aastal Buganda leppe sõlmimise. Sellega jagati maa Suurbritannia ja kohalike valitsejate vahel. Teenete eest Ugandas nimetati ta 1901. aastal Püha Miikaeli ja Püha Jüri ordu suurristi rüütliks.
Tagasi Suurbritannias
Aastatel 1903 ja 1906 kandideeris Johnston Liberaalse Partei kandidaadina parlamenti, kuid teda ei valitud kummalgi korral. Aastal 1906 kolis ta Lääne-Sussexisse Polingisse ja pühendus peamiselt kirjutamisele. Ta kirjutas nii romaane kui ka reisikirju oma üleelamistest Aafrikas.
Tänu Johnstonile said eurooplased tuttavaks okaapiga. Londoni Zooloogiaselts tunnustas Johnstonit 1894. aastal hõbemedaliga.
Perekond
Harry Johnstoni õde Mabel abiellus pillimeistri ja muusiku Arnold Dolmetschiga.
Mälestuse jäädvustamine
pisi|Mälestustahvel Harry Johnstonile [[Lääne-Sussexis Polingis Saint Nicholase kiriku seinal]] Juga Luapula jõel Mambidima lähedal nimetati tema auks Johnstoni joaks.
1950. aastate alguses asutati Malawis Zombas rahvusvaheline kool, millele anti Harry Johnstoni nimi.
Harry Johnstoni kirjeldatud taksonitele lisatakse lühend H.H.Johnst.. Tema auks sai okaapi ladinakeelse nimetuse Okapia johnstoni. Tema auks sai nime ka kitsakoonuline krokodill (Crocodylus johnstoni), kuigi kirjavea tõttu jäi kauaks ajaks kasutusele vigane variant (Crocodylus johnsoni).
Sinod
Sinod selle sõna ajaloolises tähenduses on kirikukogu, mis koguneb tavaliselt arutama kiriku doktriini või juhtimise küsimusi. Tänapäeval tähendab sinod ka mõne kiriku juhtorganit sõltumata sellest, kas see parasjagu istungit peab või mitte. Vahel viidatakse selle sõnaga ka kirikule, mida juhib sinod.
Sõna pärineb kreeka keelest: σύνοδος tähendab 'kogunemist', millele vastab ladina concilium ('nõukogu'). Algselt oli sinod piiskoppide kogunemine, selles tähenduses kasutatakse sõna katoliku ja õigeusu kirikutes tänini.
Eesti Evangeelses Luterlikus Kirikus on sinod praostkonna esinduskogu. Iga praostkonna sinod valib ametisse praosti ja abipraosti, kelle kinnitab ametisse konsistoorium. Sinod valib ka praostkonna kolm esindajat kirikukogule. Sinodi võimuses on seada kogudustele koormisi. Selle otsused on kohustuslikud tervele praostkonnale, tema kogudustele ja ametiisikutele. Sinodi otsuse täitmise võib konsistoorium peatada, kuid mitte tühistada; kui sinod jääb oma otsuse juurde, võib konsistoorium suunata selle lõplikuks otsustamiseks kirikukogule. Igast kogudusest valib sinodi saadikud koguduse nõukogu.
Madisoni maakond (Indiana)
Madisoni maakond (Madison County) on maakond Ameerika Ühendriikides Indiana osariigis.
Maakonna halduskeskus on Anderson.
Ajalugu
Maakond moodustati 4. jaanuaril 1823.
Rahvastik
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Taavi Kotka
pisi|Taavi Kotka 2022. aasta Arvamusfestivalil Taavi Kotka (sündinud 21. jaanuaril 1979) on ettevõtja ja endine Eesti riigiametnik.
Ta on töötanud Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi side ja riigi infosüsteemide asekantslerina, tarkvaraarendusettevõtte Nortal (siis Webmedia) juhatuse esimehena ning Eesti Infotehnoloogia ja Telekommunikatsiooni Liidu presidendina. Taavi Kotka on pälvinud rahvusvahelist tähelepanu seoses e-residentsuse projekti juhtimisega.
Elulugu
Taavi Kotka on lõpetanud Hugo Treffneri Gümnaasiumi ning õppinud informaatikat Tartu Ülikoolis ja Tallinna Tehnikaülikoolis.
Aastatel 1998–2000 oli Kotka AS Andmevara programmeerija-analüütik. 2000. aastal alustas ta tööd Webmedia peaanalüütikuna, alates 2006. aastast oli ta Webmedia juhatuse esimees. Ettevõttest lahkus ta oktoobris 2012.
2009. aasta kevadel valiti Kotka Eesti Infotehnoloogia ja Telekommunikatsiooni Liidu presidendiks. Sellel ametipostil oli Kotka kuni 2012. aasta lõpuni.
Veebruaris 2013 asus Kotka tööle Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumis IT-valdkonna asekantslerina.
31. oktoobrist 2017 kuni 11. novembrini 2021 oli ta Viimsi vallavolikogu esimees.
Isiklikku
Kotka on kirglik golfimängija ja saavutanud amatööride tasemel Eestis võistlustel kõrgeid kohti.
María Dueñas
María Dueñas Vinuesa (sündinud 1964. aastal Puertollanos) on hispaania kirjanik. Ta sai tuntuks 2009. aastal ilmunud esikromaaniga "El tiempo entre costuras" ("Õmblejanna Madriidist"), millest sai üks suurema läbimüügiga hispaania kirjandusteoseid ja mida on tõlgitud rohkem kui 25 keelde.
Elukäik
María Dueñas Vinuesa sündis 1964. aastal Puertollanos Ciudad Reali provintsis seitsmeliikmelises peres. Praegu elab ta Cartagenas koos abikaasa Manuel Ballesterosega, kes töötab ladina keele professorina ning kellega tal on kaks last.
María Dueñasel on doktorikraad inglise filoloogias ning ta töötab õppejõuna Murcia Ülikoolis. Varem on ta õpetanud ka Põhja-Ameerika ülikoolides ning osalenud ühekordsetes haridus-, kultuuri- ja kirjastusprojektides.
Tema edukas debüütromaan "El tiempo entre costuras" (2009) esilinastus teleseriaalina 2013. aastal telekanalil Antena 3. Esimese auhinna, Premio Ciudad de Cartagena de Novela Histórica, pälvis ta oma menuraamatu eest 2010. aastal. Järgmisel aastal võitis see kirjanduse kategoorias Premio de Cultura 2011 de Madridi auhinna.
Eesti keeles ilmus raamat "Õmblejanna Madriidis" Toledo kirjastuse väljaandel 2016. aastal, selle on tõlkinud Kristiina Raudsepp ja Mari Laan.
María Dueñas on end kirjanikuna realiseerinud ka teostega "Misión olvido" (2012) ja "La templanza" (2015), mis oli 2015. aasta suurima läbimüügiga raamat ning mille Atresmedia tõi 2020. aastal Amazon Prime Video platvormil ekraanile seriaalina. 2018. aastal ilmus tema romaan "Las hijas del Capitán".
Croatia Airlines
pisi|Croatia Airlinesi [[Airbus A320 lennuk]] Croatia Airlines Ltd. on Horvaatia riigi omanduses olev lennufirma. Selle peakontor asub Buzinis Zagrebi lähedal ja opereerib riigisiseseid ja rahvusvahelisi lende peamiselt Euroopa sihtkohtadesse. Alates 2004 novembrist on lennufirma Star Alliance'i liige.
Ingolstadti ülikool
pisi|Ülikooli pitsat Ingolstadti ülikool (saksa keeles Universität Ingolstadt) oli ülikool Saksamaal Ingolstadtis. Ülikool tegutses 1472–1800. Selle järglaseks loetakse LMU Müncheni.
Bussento
Bussento on jõgi Edela-Itaalias Campania maakonnas Salerno provintsis.
Jõe läte asub Cervati mäe nõlval, umbes 900 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Türreeni merre Policastro lahes, kaks kilomeetrit Policastro Bussentino keskusest edelas.
Umbes 20 km kaugusel jõe lättest asub Sabetta tehisjärv (650 000 km³).
Aastal 194 eKr rajasid roomlased jõe suudmele Buxentumi koloonia.
Music for a While
"Music for a While" on inglise barokkhelilooja Henry Purcelli laul sooloaldile, teine osa Purcelli neljaosalisest tsüklist (Z 583) John Drydeni ja Nathaniel Lee heroilise värssdraama "Oidipus" tekstile (osa pikemast muusikalisest vahepalast III vaatuse I pildis ).
"Oidipus" jõudis lavale 1678. aastal ja trükki 1679. Henry Purcell, kes tegi Drydeniga koostööd teistegi teoste juures, millest tuntuim on semiooper "Kuningas Arthur", kirjutas oma muusika uuslavastuse tarbeks 1692. aastal. Teos jõudis trükki Purcelli postuumses kaheköitelises teostekogus "Orpheus Britannicus" (1698-1702).
Muusika
Sooloalti saadab basso ostinato ' ga instrumentaalosa. Täiendavaid harmooniaid lisas barokkmuusikas basso continuo.
Arranžeeringud
Teosest on tehtud mitmeid seadeid, sealhulgas sooloklahvpillile ning viiulile ja klahvpillile.
Tekst
"Music for a while
Shall all your cares beguile.
Wond'ring how your pains were eas'd
And disdaining to be pleas'd
Till Alecto free the dead
From their eternal bands,
Till the snakes drop from her head,
Ondřej Kaše
Ondřej Kaše (sündinud 8. novembril 1995 Kadaňis) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Toronto Maple Leafs ründajana paremäärel.
Ta alustas klubikarjääri Tšehhi klubis Chomutovi Piráti, debüteerides Tšehhi kõrgliigas hooajal 2013–14.
2014. aastal valis Anaheim Ducks ta NHL-i draft'is 205. valikuna. 2015. aasta mais sõlmis ta Ducksiga kolmeaastase lepingu. Hooajal 2015–16	mängis ta American Hockey League'is Ducksi tütarklubis San Diego Gulls. Ducksi meeskonnas debüteeris ta NHL-is hooajal 2016–17. Esimese värava lõi ta liigas 1. detsembril 2016 mängus Vancouver Canucksi vastu. Debüüthooajal kogus Kaše NHL-is viis väravat ja kümme väravasöötu. Hooajal 2017–18 tegi ta NHL-is 20+18 ning see on jäänud seni tema kõige edukamaks hooajaks.
2020. aasta veebruaris kaubeldi Kaše Boston Bruinsile. 2021. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Maple Leafsiga.
Tema noorem vend David Kaše on samuti jäähokimängija.
Music for a While
Plaadistused
Tänapäeva muusikakultuuris seostub "Music for a While" tugevalt esimese tänapäevase kontratenori Alfred Delleriga, kes tõenäoliselt esimesena plaadistas selle 1940. aastatel.
Kultuuris
"Music for a While" andis nime Šveitsi helilooja Michael Jarrelli Purcellist inspireeritud orkestripalale, mille plaadistas 1995. aastal ansambel Klangforum dirigent Mark Fosteri juhatusel.
Sama nime kannab Frédéric Malle'i ja Carlos Benaïmi parfüüm.
Kardla mõis
Kardla mõis (saksa keeles Kardell) oli rüütlimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. .
Mõisast on teateid alates 1544.
Ievan polkka
"Ievan polkka" ('Eva polka') on populaarne soome laul, mille sõnad avaldas Eino Kettunen 1928. aastal. Laulu lauldakse tugevas Savo murdes. Laul kõneleb noorest tüdrukust Evast, kes hiilib peole polkat tantsima.
Laul oli väga populaarne pärast teist maailmasõda, kuid kaotas tähelepanu 1970. ja 1980. aastatel. Huvi laulu vastu tõusis uuesti 1990. aastatel, kui ansambel Loituma esitas seda a cappella versioonina.
Eesti Geograafia Selts
Eesti Geograafia Selts (lühend EGS) on Eestis tegutsev ühiskondlik organisatsioon, mis ühendab geograafe ja geograafiahuvilisi. See on Eesti Teaduste Akadeemiaga assotsieerunud organisatsioon. Seltsi tegevuse eesmärgiks on erialaste trükiste avaldamine, teadustöö, teadusürituste korraldamine ja geograafiateadmiste levitamine.
Seltsi juhendab juhatus ja selle koosseisust valitud president.
Eesti Geograafia Selts asutati 15. novembril 1955 NSV Liidu Geograafia Seltsi filiaalina.
Ajalugu
EGS on olnud koos Tartu Ülikooli, Tallinna Ülikooli ja haridusministeeriumiga 1965/66. õppeaastast alustatud vabariiklike õpilaste geograafiaolümpiaadide korraldajaid.
Aukštadvarise regionaalpark
pisi|Mošia järv Aukštadvarise regionaalpark (leedu keeles Aukštadvario regioninis parkas) on regionaalpark Leedus Trakai rajoonis, vähesel määral ka Prienai rajoonis ning Kaišiadoryse rajoonis.
Aukštadvarise regionaalpark asub Dzūkija kõrgustiku kõrgeimas osas. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta Verknė ja Strėva jõgede ülemjooksu maastikke, ökosüsteemi ning kultuuripärandit. Selle pindala on 17 005 ha. Sellest 51 % võtavad enda alla metsad.
Suurim asula regionaalpargis on Aukštadvaris, kus asub ka selle administratsioon. Regionaalpargi külastuskeskus asub Aukštadvarises aadressil Dariaus ir Girėno g. 2.
Regionaalpargile alluvad mitmed kaitsealad ja selle alal on ka üks loodusreservaat. Mergiškėse reservaat on loodud reliktsete laialehise pärnametsa kaitseks, kus kasvavad saluodrik, hammasjuur, mets-aruhein ja varjuluste.
Mergiškėse maastikukaitseala territooriumile jäävad Kuradilohk, Dzūkija kõrgustiku kõrgeim tipp Gedanonysi mägi, Škilietai termokarstilise tekkega järved, Ustronė kivikülv, Antaveršise sulglohk, Vaitkūnai põlluterrassid. Selle aladele jäävad ka kaks linnamäge, mitmed tumulused ja legendidega seotud kivid. Kaitseala pindala on 19,7 km². Saloviškėse maastikukaitseala on loodud samanimelise küla ümbruses asuva metsase ja järvederohke künkliku maastiku kaitseks. Seal asuvad ka vana klaasikoda ja Vytautava puidust kirik. Selle pindala on 2,97 km². Strėva ülemjooksul paikneva Spindžiuse maastikukaitseala pindala on 13,8 km². Kaitsealale jäävad saarekesega Spindžiuse järv ka selle ümbruse soine ja metsane järvederohke kuppelmaastik. Sinna jäävad mitmed allikad, looduskaitsealused põlispuud ja tumulused. Strėva ülemjooksu maastikukaitseala pindala on 11 km². Sellele jäävad mitmed tunnelorgudesse tekkinud järved, Bagdononysi hüdroelektrijaam, Strėva linnamägi ja tumulused, looduskaitsealused põlispuud. Verknė ülemjooksu maastikukaitseala pindala on 19,7 km². Selle alale jääb Verknė ürgorg sealsete järvedega, sinna jääb ka etnograafiline Pakalninkai küla. Verknė ülemjooksu maastikukaitseala pindala on 11 km². Selle alale jäävad mitmed allikad, tumulused ja vanad kalmistud ning Aukštadvarise hüdroelektrijaam. Vilkokšnise maastikukaitseala asub Vilkokšnise järve ümbruskonnas. Selle pindala on 14,29 km². Kaitsealale jääb kaks linnamäge ja muinasasulat, Žalioji hiiepaik koos selle juures asuvate tumulustega. Antakmeniai hüdrograafilise kaitseala pindala on 3,1 km². Sinna jäävad Mošia ja Antakmeniai järved ning nende ümbruse sood. Strėva lätete hüdrograafilise kaitseala pindala on 0,32 km². Kaitseala on moodustatud piirkonna linnustiku kaitseks. Tabaliukai hüdrograafilise kaitseala pindala on 0,5 km². Kaitseala on moodustatud väikese Tabaliukai järvekese kaitseks. Verniejuse hüdrograafilise kaitseala pindala on 6,42 km² ja see on moodustatud Veriejuse järve, selle saarte ja teiste väiksemate ümbruskonna järvekeste kaitseks. Verknė botaanilis-zooloogilise kaitseala pindala on 4,19 km². See on loodud mitmekesise taimestikuga ja rikkaliku veetaimestikuga piirkonna, sealsete põtrade, kiilide, liblikate ja lindude kaitseks. Skrebysi botaaniline kaitseala on loodud suure bioloogilisuse mitmekesisusega Skrebysi metsa kaitseks ja selle pindala on 3,1 km². Moša arheoloogiline kaitseala on loodud Moša linnamäe ja selle juures asuva asulakoha, samuti ka sealsete tumuluste kaitseks. Kaitseala pindala on 0,09 km². Aukštadvarise alevi ümbruses asuvad Aukštadvarise urbanistlik kaitseala ja Aukštadvarise ajalooline kaitseala. Esimese pindala on 1,25 km², teise pindala 9,17 km². pisi|Vytautava kirik
Regionaalpargis elab 165 liiki linde, neist 37 on kantud Leedu punasesse raamatusse. Neist olulisemad on valgeselg-kirjurähn, herilaseviu, hallrähn, soo-loorkull, must-harksaba, jäälind ja rukkirääk. Putukaid on leitud 1055 liiki, ka neist on looduskaitse all 37 liiki. Neist olulisemad on Peltis grossa, hiidsikk, punaliidrik, verikaruslane (suurim populatsioon Leedus) ja kontrastvaksik (ainuke teadaolev leiukoht Leedus).
Looduskaitsealastest taimedest kasvavad seal sõnajalgtaimedest harilik sookold ja harilik ungrukold. Sammaltaimedest esinevad seal niitjas tiibsammal, Philonotis marchica, viltjas udesammal, läikiv kurdsirbik, pikalehine ebavalvik, sulgjas õhik, kõrge viltvars, hõre allikasammal, soo-koldsammal ja randsirbik. Mändvetikatest kasvab seal kobar-näkihabe. Looduskaitsealustest soontaimedest esinevad regionaalpargis kolmeõiene madar, sile tondipea, valge tolmpea, punane tolmpea, palu-karukell, saluodrik, hammasjuur, mets-aruhein, varjuluste, nõmmnelk, põldpisikas, kollane kivirik, lapi paju, harilik võipätakas, südame-emajuur, suureõiene käbihein, laukapuu, mägiarnika, püramiid-akakapsas, hüdralill, meri-näkirohi, ainulehine soovalk, nurmlauk, väike käopõll, kuradi-sõrmkäpp, kaunis kuldking, sookäpp, arukäpp, soohiilakas, rohekas õõskeel, tumepunane neiuvaip, sale villpea, ahrilik nisulill, lääne-mõõkrohi, harilik käoraamat, harilik sinilatv, püst-linalehik, kaartulikas, Seseli annuum, mägi-naistepuna, siberi koldkaer, ürt-allikkerss, põõsas-hiirehernes, Vicia pisiformis, Potamogeton meinshauzenii, ahtalehine karuputk, laialehine karuputk, sinine kopsurohi, kare kellukas, rohekas käokeel, valge vesiroos, vööthuul-sõrmkäpp, Glyceria nemoralis, mets-kuukress, muda-ojakapsas, salutakjas, kahkjaspunane sõrmkäpp, Balti sõrmkäpp, kahar nurmikas ja pruun lõikhein.
Kultuurimälestistest asub regionaalpargi 6 linnamäge ja 14 tumuluste rühma. Regionaalpargi keskuse moodustab Aukštadvarise alev oma vana kloostrikompleksi, kiriku ja mõisaga. Sinna jääb ka aleviks kavandatud väike Vytautava külake. Kokku on regionaalpargis ligi 100 muinsusmälestist.
Kanada 2022. aasta taliolümpiamängudel
Kanada osales 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis 215 sportlasega (109 meest ja 106 naist), kes võistlesid 14 spordialal.
Olümpiavõitjaks tulid lumelaudur Maxence Parrot, Kanada kiiruisutamisnaiskond (Ivanie Blondin, Valérie Maltais, Isabelle Weidemann), lühirajauisutamise meeskond (Pascal Dion, Steven Dubois, Jordan Pierre-Gilles, Charles Hamelin, Maxime Laoun) ja jäähokinaiskond.
Nausküla mõis
Nausküla ehk Naukšēni mõis (saksa keeles Naukschen, varem Schwarzenbrunn, läti keeles Naukšēnu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Naukšēni vallas Naukšēnis.
Varasem ajalugu ja Fürstenbergid
Keskajal kuulus mõis Saksa ordule. Viimase valdusena on seda esmamainitud 1500. aastal, mil selle nimi oli Schwarzenbrunn (must allikas). Ordu läänistas selle ilmselt peagi Fürstenbergidele. Enne Liivi sõda oli selle valdajaks Jost Fürstenberg. Kuna sõjas laastati mõis täielikult, asutas Fürstenberg mõisa senisest asukohast ümber Nausküla külla. Vanale mõisaasemele pani ta elama Metzi-nimelise mehe, kelle järgi hakati seda kutsuma Metzkülliks (hilisem Lode mõis). Nausküla mõisa päris Fürstenbergi lesk, kellele see kuulus umbes 1590. aastani.
Mõis poolakate valduses
Fürstenbergi leselt omandas mõisa Võnnu staarost Prokop Pieniążek. Tema käest ostis mõisa peagi veel üks poolakas, kelleks oli Viljandi linnuse alamlossipealik Mark Bielkowski (suri pärast 1598). Rootsi-Poola sõja tulemusel vallutas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Liivimaa ja Nauskülast sai kuninga valdus.
Nausküla Essenite ajal
Erinevalt paljudest teistest äsja vallutatud Liivimaa mõisatest läks Nausküla taas eravaldusse mitte läänistuse, vaid müügi kaudu. Gustav II Adolf müüs selle 1630. aastal 1000 taalri eest ooberst − hiljem kindralmajor ja Liivimaa maanõunik − Alexander von Essenile (1594−1664). Temalt päris selle pojapoeg ooberstleitnant ja Liivimaa maanõunik Alexander von Essen (1652−1728). Viimaselt pärandus mõis lesele Gertrude Margarethale (sündinud vabapreili von Uexküll-Güldenband) (1672−1741, maeti 1742), kelle nimel see seisis veel 1742. aastal. Järgmine omanik oli tema noorem poeg major Alexander von Essen (1716−1794). Kuna ta astus katoliiklusse, oli ta sunnitud mõisa loovutama oma vanema venna Otto Wilhelm von Esseni pojale Tartu komandandile ooberst Alexander Reinhold von Essenile (1719 − maeti 1790). Viimane müüs mõisa Riia kaupmehesuguvõsale Grotedele.
Mõis Grotede ajal
Mõisa omandanud Riia kaupmehelt Wilhelm Grotelt (u 1698−1772) päris selle tema poeg Adam Heinrich Grote (1735−1817), kes tõusis 1775. aastal Püha Rooma keisririigi aadliseisusse. Tema valduses oli mõis 1780. ja 1796. aastal. Ta pärandas Nausküla koos Eriņi ja Streida mõisaga oma pojale, hilisemale Liivimaa maamarssalile ja Liivimaa maanõunikule Friedrich von Grotele (1768−1836). Pärast tema surma langes mõis tema pärijatele. Viimased − vennad õuenõunik Heinrich Wilhelm von Grote (1797−1878) ja polkovnik Moritz Friedrich von Grote (1799−1884) − sõlmisid 28. oktoobril (vkj) 1836 oma ema Agneta Friederike (sündinud von Gersdorff) (1778−1869) nõusolekul varajagamislepingu, millega sai mõisate valdajaks Heinrich Wilhelm. Tema surma järel kinnistati Nausküla koos Eriņi, Streida ja Tēdiņiga 22. veebruaril (vkj) 1878 tema laste − riiginõunik (hiljem tõeline riiginõunik) Friedrich Wilhelm Michael von Grote (1823−1892), riiginõunik Nikolaus Friedrich Wilhelm Michael von Grote (1828−1882), vabaproua Olga Friederike Agnes Isabelle von der Pahlen (1826−1888) ja vabaproua Annette Adelheid (Adele) Leontine von Wolff (1835−1918) − ühisomandiks. Sama aasta 23. juunil (vkj) sõlmitud tehinguga sai valduste omanikuks esimene. Ta müüs Nausküla ja Tēdiņi mõisad 12. jaanuaril (vkj) 1880. aastal 465 000 rubla eest oma onupojale Liivimaa maanõunikule Alexander Michael Andreas Maria von Grotele (1829−1917). Pärast tema surma langes mõis pärijatele, kellelt see 1920. aastal võõrandati.
Pärast võõrandamist
Pärast maareformi oli Nausküla jäänukmõis, mida valdas aastatel 1920−1938 Alexander von Grote tütar vabaproua Karin Lucie (Luzy) von der Brüggen (1892−1974). Seejärel oli mõisas lühikest aega poiste kasvatusasutus. Nõukogude ajal tegutses seal kutsekeskkool, mis suleti 1997. aastal. Seejärel oli mõisas muuseum. Praegu asub seal sotsiaalkasvatusasutus Naukšēni.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 20 ja 1/2 adramaad, sellele allus 584 mees- ja 753 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 17 ja 1/4 adramaad, aastal 1688 aga 20 ja 1/2 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid 18 ja 1/4, aastal 1757 aga 20 ja 1/42. Aastal 1823 oli mõisa suurus 20 ja 12/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 20 ja 19/20, aastal 1881 aga 10 ja 26/80, lisaks allus mõisale 25 ja 73/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. Võõrandamise ajal oli mõisa suuruseks 3670 hektarit.
Karjamõisad
1816. aastal kuulus mõisale kaks karjamõisa: Tehzen ja Iddus.
Mõisaansambel
pisi|left|Nausküla mõisa peahoone 2000. aastal 1843. aastal ehitatud mõisa peahoone on ampiirstiilis. Arhitekt oli Paul Kampe. Säilinud on ka arvukalt kõrvalhooneid. Peahoone ümber on Ruhja jõe kallastel 50 hektari suurune metsapark, mille ehteks on kalmistule viiv läänepärna allee. Pargi rajamist alustati XVII sajandil. Praegu on mõisas muuseum. Mõisakompleks (park, peahoone, ait, juustutorn) on kultuurimälestistena riikliku kaitse all.
Korova mõis
Korova mõis (saksa keeles Korrowa) oli Raadi mõisa karjamõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. .
Aare Laas
Aare Laas (16. august 1954 – 18. veebruar 2011) oli eesti jalgpallitreener.
Laas mängis nooruses jäähokit ja jalgpalli. Ta töötas ligi 20 aastat treenerina nii Tartu Lastestaadioni, Tartu Jalgpallikooli kui ka Tartu JK Tammeka juures.
Eesti looduslike pühapaikade loend
Eesti looduslike pühapaikade loend loetleb Eesti looduslikke pühapaiku tähestikulises järjekorras.
Samara Riiklik Ülikool
Samara Riiklik Ülikool (varasema nimega Kuibõševi Riiklik Ülikool; vene keeles Самарский государственный университет) oli ülikool Venemaal Samaras. Ülikool eksisteeris 1918–1927 ja 1969–2015. Aastal 2015 liideti see ülikool Samara Aerokosmose Riikliku Ülikooliga (vene keeles Самарский государственный аэрокосмический университет).
Tegijanimi
Tegijanimi (ladina keeles nomen agentis) on tegevust kirjeldavast sõnast tuletatud nimisõna, mis märgib millegi tegijat; näiteks "tegija" on tegijanimi tegusõnast "tegema".
Bioloogiline liikumine
Bioloogiline liikumine on nägemissüsteemi võime tajuda objektide liikumist ühendades selleks vähesed eraldi stiimulid. Inimesed kasutavad bioloogilist liikumist tuttavate tegevuste ja žestide tuvastamiseks, mis on omavahelises suhtluses kasulik. Bioloogilise liikumise töötlemine on tavaline osa üldistest taju- ja tähelepanuprotsessidest, mis loovad eraldi osadest tervikliku info. Praegu uuritakse, millised ajustruktuurid võimaldavad bioloogilise liikumise töötlemist.
Ajalugu
Esmakordselt kirjeldas seda nähtust 1973. aastal rootsi tajupsühholoog Gunnar Johansson. Varasemates töödes arvati, et ajus on piirkondi, mis on spetsialiseerunud teiste inimeste liikumissignaalide tuvastamisele. Aastate jooksul on aga hakatud arvama, et meil on veel üldisemad detektorid, mis on spetsialiseerunud liikuva looma jalgadele.
Eksperimendid
Cutting ja Kozlowski leidsid, et kui inimesed vaatavad liikumist iseloomustavaid valgustäppe, tunnevad nad enda liikumise paremini ära kui teiste oma.[3] Osalistele esitletakse staatiline või liikuv pilt, mis koosneb väikestest ümmargustest valgustäppidest, mis on paigutatud peamistele liigestele, mis inimese liikumist võimaldavad. Kuigi need tulukesed on individuaalsed, suudavad osalised liikumist tajuda.[4] Osalejad tunnevad sellistelt täpimoodustistelt ära isegi erinevad emotsioonid. Keskendudes spetsiaalselt kehakeelele suudab inimene tuvastada viha, kurbuse ja rõõmu. Nendel piltidel on ka sugu tuvastatav.
Inimeste bioloogilise liikumise taju küpseb vanusega jõudes tipu 5. eluaastaks. Pavlova ja kolleegide (2001) eksperimendis paluti kolme-, nelja- ja viieaastastel ning täiskasvanutel loomi tuvastada (kõndiv inimene, jooksev koer, lendav lind, kõndiv koer), kes olid kujutatud liikuvate valgustäppidena. Täiskasvanud ja viieaastased suutsid liikuvad loomad õigesti tuvastada. Kolme- ja neljaaastastel oli raskem (nelja-aastased olid oluliselt paremad kui kolmeaastased). See tähendab, et meie liikumistaju areneb vanusega ja saavutab tipu viieaastaselt. Kui loomad tunnevad enda liigi paremini ära kui teise liigi esindaja oma (nt kassid tunnevad oma liikumise paremini ära kui segamini aetud valgustäpid ), siis kolmeaastased olid kõige edukamad kõndiva koera tuvastamises ning kõige vähem edukad kõndiva inimese puhul. Võimalik seletus on laste väike füüsiline kasv ja sellest tulenev perspektiiv: koerad on kõrguselt lastega samal tasemel, kõndivaid inimesi on aga oluliselt raskem tajuda.
Inimesed kasutavad sarnaseid kognitiivseid funktsioone päris tegusõnade ja korratavate liigutuste tuvastamisel. Christel Bidet-Ildei ja Lucette Toussaint palusid katses osalejatel otsustada, kas neile antud sõna on päris või tegevusülesanne tehtav. Osalistel läks oluliselt kauem aega pseudosõnade ja -tegevuste tuvastamisele. Korrelatsioon tegusõnade ja tegevuste vahel oli üpris tugev (r = 0,56). Korrelatsioon nimisõnade ja tegevuste vahel oli palju madalam (r = 0,31). See viitab, et inimesed kasutavad liikumise tuvastamiseks sarnaseid kognitiivseid funktsioone nii valgustäppide kui ka kirjutatud teksti puhul. Autor arvab, et need leiud soodustavad teooriat, mis ütleb, et tegevuste ja sõnade puhul kasutatakse sarnaseid motoorseid funktsioone.
Hiljutistes uuringutes on keskendutud ajustruktuuridele, mis on selliseks töötluseks vajalikud. Transkraniaalse magnetstimulatsiooni kasutus on andnud tõendeid, et bioloogilise liikumise töötlemine on duaalne protsess, kus vaadatakse nii kuju kui ka liikumist väljaspool MT+/V5 ala. On leitud ka tõendeid, et ajus on piirkond, mis tegeleb bioloogilise ja mittebioloogilise liikumise eristamisega. Sellised katsed näitavad, et bioloogilise liikumise taju on protsess, milles kasutatakse erinevaid ajusüsteeme ka väljaspool tavapäraseid visuaalset infot töötlevaid struktuure.
Teistes uuringutes vaadatakse erisusi bioloogilise liikumise globaalses ja lokaalses töötluses. Ühes uuringus asendati täpid inimeste piltidega või kriipsujukudega. Tulemused näitasid, et aju eraldab üldise vormi töötlemiseks vähem ressursse, kui lokaalsed elemendid on keerulised. See viitab sellele, et aju kasutab sarnast kujupõhist mehhanismi nii globaalsete kui ka lokaalsete stiimulite töötlemiseks. Need tulemused näitavad ka, et lokaalsete piltide töötlus on automaatne protsess, mis mängib rolli ka stiimuli üldise vormi töötluses.
Psühhofüüsika
Bioloogilise liikumise taju sõltub nii eraldi täppide liikumise tajumisest ja keha kui terviku konfiguratsioonist/suunast kui ka nende lokaalsete ja globaalsete vihjete omavahelisest suhtest. Sarnaselt Thatcheri efektile näotajus on lihtne tuvastada eraldi ümberpööratud pilte, kui kogu figuur normaalselt esitatakse. Kuid raskused tekivad, kui terve pilt on tagurpidi. Samas ütlevad hiljutised elektrofüsioloogiat puudutavad tööd, et figuuri konfiguratsioon või suund võivad liikumisest olulisemad olla, seda vähemalt varasemates töötlusastmetes.
Aju piltdiagnostika
Bioloogilise liikumise tajumisel aktiveerub ülemine temporaalvagu. Lisaks on oluline premotoorne korteks, mis näitab, et "punktide ühendamiseks" on oluline peegelneuronite süsteem.
Neuropsühholoogia
Uuringus, kus kasutati suurt insuldihaigete patsientide valimit, leiti, et statistiliselt olid puuduliku bioloogilise liikumise tajuga seotud ülemise temporaalsagara vagu ja premotoorne korteks. Väikeaju on samuti oluline.
Garuda Indonesia
pisi|Garuda Indonesia [[Boeing 777]] Garuda Indonesia on Indoneesia riiklik lennufirma. Garuda Indonesia peamine kodulennujaam on Soekarno-Hatta rahvusvaheline lennujaam. Skytrax hindas lennufirma 5- tärni lennufirmaks 2014. aastal, tegu on oma klassi parima lennufirmaga.
Lennufirma asutati 1947. aastal KLM Interinsulair Bedrijfina. Lennufirmal on 142 lennukit ning opereerib 133 sihtkohta.
Kvissentali mõis
Kvissentali mõis (saksa keeles Quistenthal) oli Raadi mõisa karjamõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. .
Süvapsühholoogia
Süvapsühholoogia (saksa keeles Tiefenpsychologie) on mitme 20. sajandi psühholoogiavoolu ühisnimetus, mis ravile ja uurimisele psühhoanalüütiliselt lähenedes arvestavad ka alateadvusega.
Marshalli maakond (Indiana)
Marshalli maakond (Marshall County) on maakond Ameerika Ühendriikides Indiana osariigis.
Süvapsühholoogia
Süvapsühholoogia hulka kuuluvad Sigmund Freudi psühhoanalüüs, neofreudism, Alfred Adleri individuaalpsühholoogia, Carl Gustav Jungi analüütiline psühholoogia, egopsühholoogia.
Marshalli maakond (Indiana)
Maakonna halduskeskus on Plymouth.
Süvapsühholoogia
Mõnikord räägitakse ka süvapsühholoogia koolkonnast, millele pani aluse Sigmund Freud.
Marshalli maakond (Indiana)
Ajalugu
Maakond moodustati 7. veebruaril 1835.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 47 051.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Messerschmitt Bf 110E-2/N
Messerchmitt Bf 110 oli teises maailmasõjas Luftwaffe relvastuses.
Rudolf Hessi Bf 110E-2/N
Üht Messerchmitt Bf 110E-2/N-i tuntakse ka Hessi lennukina. Lennuki tehasenumber oli 3869. Lennuki ninas oli neli kuulipildujat, kuid sellel lennul olid need laskemoonata.
Sellel lennukitüübil oli kaks Daimler-Benzi 12-silindrilist tagurpidi V kujulist (600) neljataktilist vedelikjahutusega 1175–1200-hobujõulist kolbmootorit DB601/N, mille kütuse oktaanarv on 100.
Lennuki tiivas paiknes neli paaki. Kaks paaki mahutasid 375 liitrit ja ülejäänud kaks 260 liitrit kütust.
pisi|right|A Bf 110D-0 "[[taksikoera kõht" lisakütusepaagiga]]
Hessi Bf 110-l oli kere all veel kolmas ühekordselt kasutatav paak Rüstsatz B1 õliga, teised kaks, mahutavusega 900 l, mis kandsid nime Rüstsatz B2.
Hessi Bf 110-l oli kummagi mootori gondli tagaosas ligi 35-liitrine õlipaak, millesse tuli iga lennutunni tagant lisada 7,5 liitrit õli. Hessi Bf 110 kere all oli veel ka ühekordselt kasutatav paak Rüstsatz B1 õliga.
10. mai pärastlõunal jättis Rudolf Hess oma abikaasa Ilsega kiiresti hüvasti ja lahkus nende Müncheni kodust. Koos vanemadjutant Karl Heinz Pintschi, isikliku käskjala Josef Palzeri ja ihukaitsja Franz Lutziga sõideti ametiautoga Mercedes-Benz Haunstetteni lennuväljale.(Nesbit ja Van Acker 2009:55.)
10. mail 1941 lendas Hess üksinda Augsburgist Haunstetteni lennuväljalt Messerschmitt Bf 110E-2/N-ga (raadiokood VJ+0Q, tehasenumber 3869) Šotimaale (Suurbritannia).
WestJet
WestJet on Kanada suuruselt teine lennufirma Air Canada järel, tehes keskmiselt 425 lendu ja teenindades üle 45 000 reisija päevas.
Messerschmitt Bf 110E-2/N
Rudolf Hessi Bf 110E-2/N
Hess sai lennujuhtimistornist loa õhku tõusta täpselt kell 17.45 Saksa suveaja järgi.