cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vilniuse vojevoodkond
Samuti oli see üks vojevoodkondadest Poola vabariigis sõdadevahelisel ajal. Vojevoodkond loodi aastal 1926 ja seda asustasid peamiselt poolakad, tähtsamad vähemused olid valgevenelased, juudid ja leedulased. Pärast Saksamaa ja Nõukogude Liidu sissetungi Poolasse ning Nõukogude Liidu juhi Jossif Stalini survet 1943. aasta Teherani konverentsil joonistati Poola piirid ümber ning Wilno vojevoodkond liidendati Leedu NSV ja Valgevene NSV-ga. Poola rahvastik sunniti Teise maailmasõja lõppedes ümber asuma. Aastast 1991 on endine vojevoodkonna territoorium Leedu ja Valgevene osa.
Geograafia ja haldusjaotus
Geograafiliselt paiknes ala ümber Vilniuse (Wilno) linna, mis oli ka üksuse pealinn ja vojevoodi residents. Kuid vojevoodkonna tegelik territoorium muutus ajas. Koos Trakai vojevoodkonnaga oli see tuntud kui Lithuania propria. Kuni Rzeczpospolita jagamisteni koosnes vojevoodkond viiest väiksemast haldusüksusest nimetusega powiat (leedu pavietas), mis sarnanes maakonnaga:
Sõdadevahelise Poola vabariigi Wilno vojevoodkonna pindala oli 29 011 m² (suuruselt neljas vojevoodkond Poolas) ja rahvaarv (vastavalt 1931. aasta Poola rahvaloendusele) – 1 276 000. See vojevoodkond asus riigi kirdenurgas, külgnedes Nõukogude Liiduga idas, Leeduga läänes, Lätiga põhjas, Nowogródeki vojevoodkonnaga lõunas ja Białystoki vojevoodkonnaga edelas. Maastik oli tasane ja kohati künklik, mitme järvega (nt sõdadevahelise Poola suurim järv Naratš). 1. jaanuaril 1937 oli metsaga kaetud ala 21,2% (riigi keskmine oli 22,2%).
Wilno vojevoodkond loodi pärast seda, kui Poolaga ühendati Kesk-Leedu nukuvabariigi territoorium koos niinimetatud Vilniuse piirkonnaga. Aastatel 1922–1939 jagunes see 9 powiatiks (maakonnaks):
Rahvastik
thumb|Emakeel Poolas vastavalt 1931. aasta rahvaloendusele thumb|right|Wilno vojevoodkonna kaart
Vastavalt 1931. aasta Poola rahvaloendusele oli vojevoodkonnas 1 276 000 elanikku. Rahvastiku enamus olid poolakad (59,7% nimetas poola keele oma emakeeleks). Vähemuste hulgas olid: valgevenelased (22,7%), venelased (3,4%), juudid (8,5%) ja leedulased (5,5%). Rahvastiku tihedus oli 44 in/km2 (teiseks hõredaim Poolas, Polesje vojevoodkonna järel). Rahvaloendust kritiseeriti ebatäpseks erapoolikuse pärast valgevenelaste ja leedulaste suhtes.
Tööstus ja transport
Wilno vojevoodkond asus niinimetatud B-Poolas, mis tähendas, et see oli veel vähearenenud, peale Wilno linna. Suur osa rahvastikust oli vaene, kirjaoskamatuse tase oli kõrge (aastal 1931 oli 29,1% kirjaoskamatuid, riiklik keskmine oli 23,1%). Raudteevõrk oli hõre, ainult mõne sõlmjaamaga – kõige tähtsam oli Wilno, samuti Mołodeczno, Królewszczyzna ja Nowa Wilejka. Raudteede kogupikkus vojevoodkonna piirides oli 1097 km, mis oli vaid 3,8 km/km2.
Ajalugu
Aastal 1413 võttis Horodło unioon Leedu suurvürstiriigis kasutusele tiitli vojevood. Enne reformi oli ala ümber Vilniuse tuntud kui Leedu vürstkond või mõnikord kui Vilniuse vürstkond. Vilniuse vojevoodkonnast sai Leedu suurvürstiriigi pealinna vojevoodkond.
Pärast Lublini uniooni aastal 1569, millega moodustati Rzeczpospolita, säilitas suurhertsogkond enamuse oma autonoomiast ja Vilniuse vojevoodkond jäi selle pealinna vojevoodkonnaks, nagu ka Vilnius jäi selle pealinnaks, kuigi Rzeczpospolita pealinn oli esialgu Kraków (Krakówi vojevoodkond) ja hiljem Varssavi (Masoovia vojevoodkond). Aastal 1793 loodi Vilniuse vojevoodkonna põhjaosast Brasłaŭ ja Merkinė vojevoodkonnad (Merkinė oli tegelikult Vilniuse osa, kuid nimeliselt peeti seda Smolenski osaks). Brasłaŭ vojevoodkond koosnes Brasłaŭ, Vilkmergė ja Anykščiai maakonnast ja Merkinė vojevoodkond Merkinė, Prienai ja Eišiškėsi maakonnast.
Pärast Rzeczpospolita jagamisi liidendati Vilniuse vojevoodkonna territoorium Venemaa Keisririiki, enamusest territooriumist sai Vilno kubermangu osa. Põhjaosa läks aastal 1843 Kovno kubermangule.
Aastal 1920, pärast Poola-Leedu sõda ja Żeligowski mässu, sai Vilniuse piirkond Kesk-Leedu vabariigi osaks. Aastal 1922, pärast vaidlustatud valimisi Vilniuse Sejmi, liidendati Kesk-Leedu Poola Vabariiki. 6. aprillist 1922 kuni 20. jaanuarini 1926 oli territoorium tuntud kui Wilno maa (ziemia wileńska). Wilno vojevoodkond loodi 20. jaanuaril 1926 Wilno maa territooriumidest. See oli viimasena moodustatud Poola vojevoodkond sõdadevahelisel ajal (kuigi Sandomierzi vojevoodkond loodi 1939. aasta teises pooles).
Pärast Nõukogude Liidu sissetungi 1939. aastal jagati vojevoodkond Valgevene NSV äsjaloodud Vileika oblasti ja sõltumatu Leedu (aastast 1940 Leedu NSV) vahel. Seda jagamist rahvusvaheliselt ei tunnistatud. Poola eksiilvalitsus nimetas Zygmunt Fedorowiczi aastal 1942 oma esindajaks Wilno piirkonnas. Ta arreteeriti NKVD poolt aastal 1944.
Täna on endine Wilno vojevoodkonna territoorium jagatud Leedu Vilniuse ja Utena maakonna ning Valgevene Hrodna, Minski ja Viciebski oblastite vahel.
Vojevoodid
thumb|right|366px|Vilniuse vojevoodkond (punane) Rzeczpospolitas
Dmitri Krassavin
pisi|Dmitri Krassavin Dmitri Antonjevitš Krassavin (vene keeles Дмитрий Антоньевич Красавин; sündinud 30. oktoobril 1950 Venemaal Rõbinskis) on Eestis elav vene keeles kirjutav proosakirjanik, luuletaja ja publitsist.
Krassavin lõpetas 1974. aastal Kaliningradi Kõrgema Meretehnikakooli (Калининградское высшее инженерное морское училище) ja ta suunati tööle Tallinna. Ta on avaldanud loomingut ajakirjas Tallinn, nädalalehes Vesti Nedelja Pljus. Esimene raamat, luulekogu "Vassiliada" ("Василиада" ISBN 9985827449) ilmus Eestis kirjastuse Aleksandra väljaandel 2000. aastal. Sellele järgnes mitu raamatut :
Isiklikku
Ta on abielus, kahe täiskasvanud tütre isa.
Twiggsi maakond
Twiggsi maakond (Twiggs County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 9023.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Stella (LAV)
Stella on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Dr Ruth Segomotsi Mompati ringkonnas Naledi vallas.
Asula on rajatud 1920. aastatel.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Stella elanikest valgeid 62,54%, mustanahalisi aafriklasi 32,40%, värvilisi 2,70%, India või Aasia päritolu inimesi 1,12% ja teisi 1,24%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 75,29% inimesi, tsvana keelt 17,53% ja inglise keelt 3,59%.
Chodecz
Chodecz sai linnaõigused 1442. aastal, kuid kaotas need 1800. aastal. 1822. aastal sai Chodecz linnaõigused tagasi, kuid kaotas need jälle 1870. aastal. 1921. aastal sai Chodecz linnaõigused jälle tagasi.
Nõukogude Liidu ja Saksa DV maavõistlus kergejõustikus
Nõukogude Liidu ja Saksa DV kergejõustiku maavõistlused olid kergejõustiku maavõistlused Nõukogude Liidu ja Saksa DV vahel aastatel 1967–1990.
NSV Liidu ja Saksa DV maavõistluste traditsioon algas 1967. aastal Saksa DV-s tollases Karl-Marx-Stadtis toimunud võistlusega (1961 ja 1963 võistlesid omavahel Vene NFSV ja Saksa DV). 1970ndatel toimus võistlus ka kolmikmaavõistlusena Poola või Soome koondisega. Alates 1979 toimus võistlus taas vaid NSVL-i ja Saksa DV vahel. Kokku toimus maavõistlus 17 korda, meeste seas jäid võidud skooriga 13-4 Nõukogude Liidule ja naiste seas skooriga 11-5 Saksa DV koondisele. Kokkuvõttes oli võitudega 10-7 parem Saksa DV. Reeglina esindasid igal alal kumbagi riiki kaks võistlejat ja teatejooksudes üks võistkond.
Sotnik-TV
Sotnik-TV on Venemaal Moskvas asuv sõltumatu ühiskondlik-poliitiline infokanal, mis vahendab Venemaa ja maailma tähtsamaid sündmusi. Infokanal asutati 17. märtsil 2014.
Infokanali sõltumatus
Sotnik-TV
Sotnik-TV räägib enese iseloomustamiseks nii: "Sellal kui Venemaa ametlikud teabevahendid on pöördunud propagandasõja ja vihkamise levitamise lainele, seisab Sotnik-TV vastu totaalsele valede levitamisele sõltumatu ajakirjandusliku tegevuse kaudu."
Rahvusvahelisus
Infokanali reportaažid sündmuskohtadelt ja protestiaktsioonidelt on tekitanud elavat vastukaja nii Venemaal, Ukrainas ja Valgevenes kui ka Euroopa Liidu riikides. Üks vaataja on registreeritud ka isegi Põhja-Koreast. 2017. aasta märtsis loendati Sotnik-TV vaatajaid 140 000 inimest, sama aasta oktoobris on neid 240 000.
Telekanal plaanib tasapisi laieneda ning hakata näitama ka vanu unikaalseid dokumentaalkaadreid.
Aleksandr Sotnik
Praegu on vabatahtlikust infovahetustegevusest välja kasvanud telekanalis vaid mõned töötajad. Telekanali juht on vene kirjanik, muusik ja ajakirjanik Aleksandr Sotnik. , kes juhib muude saadete kõrval ka uudistesaadet. Tema saated on väga teravalt ühiskonnakriitilised ning praeguse Venemaa valitsuse ja Kremli võimuladviku suhtes kompromissitult opositsioonilised. Ta tajub hästi ühiskondlik-poliitilisi protsesse tänapäeva Venemaal ja annab seda oma autorisaadetes edasi heas kirjanduslikus, mahlakas ja andekas vene keeles. Argipäeviti teeb neutraalseid uudistesaateid ja tänavaküsitlusi Venemaal. Tema isiklikku ja võttemeeskonna arvamust "olukorrast riigis" ja Venemaa ümber käsitlevad nädalakokkuvõttesaated, intervjuud poliitikavaatlejatega ja kuu sündmusi analüüsiv saade "Tšornõi jaštšik" ('Must kast'). Lisaks on tulnud saateid, mis näitavad Venemaa eri regioonide ja linnade elu-olu, käsitlevad Venemaa ajaloo eri perioode ja saade, milles saavad rääkida oma lugu inimesed, kes on jäänud vene bürokraatia ja võimude tagakiusamise "hammasrataste vahele".
2018. aasta veebruari alguse seisuga on telekanalil 281 000 vaatajat.
Sotnik-TV saated
Saated laaditakse üles Sotnik-TV kodulehele, You Tube'i ja portaali V Kontakte, pidev andmete edastamine ja arutelu toimub ka Sotnik-TV Facebooki lehel.
2017. aasta oktoobri lõpus alustati saatesarja Venemaa ajaloost, milles vene filosoof Igor Tšubais lükkab ümber kommunistide valitsemisperioodil tekkinud müüte ajaloosündmustest ning analüüsib unustatud faktide valguses toimunu olemust.
Tänavaküsitlustel põhinevaid saateid teevad Anton Mironov ja Roman Pereverzjev.
Reißeck
Reißeck on vald Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.
thumb|left|Mölltal, vaade Danielsbergilt
Paiknedes Drava lisajõe Mölli orus, asub Reißeck u 20 km Spittal an der Draust loodes. Tänane omavalitsus loodi 1973. aastal, selle osad on Kolbnitz, Zandlach, Penk ja Teuchl. See on saanud nime põhjas asuva Reißecki massiivi (2965 m) järgi, mis on Kõrg-Tauerni mäestiku Ankogeli rühma osa. Mölltalist lõunas kõrgub Kreuzecki rühm.
Olles võrdsel kaugusel Ankogel/Mölltali liustikusuusakuurordist ja Millstatti järvest, Kolbnitzis asuvad rajatised on parvetuskeskus, ratsutuskeskus, tenniseväljakud, väike suusapiirkond ja ujumisbassein. Kaks funikulööri väljuvad Mölli oru põhjast: esimene kulgeb üles Reißecki mäkke 2236 m kõrgusele jalutusradade ja hotellini; teine viib Kreuzecki mäe mägiraudteejaama kõrgusel 1211 m, mis on alguspunktiks mitmetele alpijalutuskäikudele kuni 2498 m kõrguseni. Reißeck Höhenbahni, mis on üks kõrgeimalasuvaid kitsarööpmelisi raudteid Euroopas, tegevus Reißecki platool lõpetati 2014. aastal.
thumb|left|Reißecki funikulöör
Reißeckil on Kolbnitzi ja Penkj jaamades juurdepääs Tauerni raudteeliinile, mis kulgeb Spittal an der Draust läbi Tauerni raudteetunneli Schwarzach im Pongausse. Sinna pääseb ka paralleelselt kulgevalt Mölltal Straße (B106) maanteelt Lurnfeldist Drava orus Obervellachi ja Winklernini.
Kolbnitz
Kõrg-Tauerni mäed on traditsiooniline kaevanduspiirkond, peamiselt kulla, hõbeda ja raua. Algselt Freisingi piiskoppide omanduses Kolbnitzi küla on esmamainitud 1124. aasta dokumendis kui Cholomunze. Varsti pärast seda läks valdus Görzi krahvidele (Meinhardiinid), kes elasid Falkensteini lossis. 1460. aasta paiku hõivasid need lõpuks Austria Habsburgid, kes valitsesid Kärnteni hertsogkonnas.
1973. aasta haldusreformi käigus liideti Kolbnitz an der Tauernbahn, Penk ja Mühldorf Reißecki vallaks. 1992. aastal Mühldorf eraldus.
Danielsberg
thumb|Danielsberg
Koonusekujuliselt 966 m kõrguselt Danielsbergi mäelt Kolbnitzist loodes leitud tassiga märgistatud kivi tähistab asulat juba kiviajast. Edasised arheoloogilised esemed kaevu lähedal silmatorkaval tipul viitavad keldi püha hiie ja Herculesele pühendatud Rooma templi olemasolule. Prohvet Taanielile pühitsetud varakristlik kabel püstitati kohale tõenäoliselt 313. aasta paiku.
Hüdroenergia
Reißeckis on kaks hüdroelektrijaama (Kraftwerk Kolbnitz ja Kraftwerk Rottau), mida haldab Verbund AG elektriettevõte. Vesi kogutakse Reißecki (seotud Kölnbreini paisuga ülemises Maltatalis) ja Kreuzecki mägede mitmesse veehoidlasse ning viiakse jaama viie lüüsi kaudu maksimaalse kõrguste vahega u. 1772 m. Seitse (Kraftwerk Kolbnitz) resp. neli (Kraftwerk Rottau) Peltoni turbiini, mille maksimaalne võimsus on 138-220 MV igaüks, annavad aastaseks elektritoodanguks 1013 miljonit KWh.
Punker nr 599
Punker nr 599 (ametlikult Jaovarjend nr 599) on varjend Hollandi keskosas Gelderlandi provintsis (vastu Utrechti provintsi piiri) Culemborgi vallas Culemborgi linnast läänes.
Ajalugu
Hollandil oli 1930. aastatel kava teha võimaliku Saksamaa sissetungi puhul réduit umbkaudu Lõuna-Hollandi, Põhja-Hollandi keskosa ja Utrechti provintsi alale, mille kindlustamiseks kasutati ka ära 19. sajandi algul rajatud Uut Hollandi Veeliini. Sinna ehitati novembrist 1939 kuni märtsini 1940 muuhulgas ka umbes 700 jaovarjendit (hollandi keeles ametlikult Groepsschuilplaats Type P).
See varjend valmis 1940. aasta algul. See oli mõeldud 10–12 sõjaväelase (ühe jao) majutamiseks.
Osa maastikuarhitektuuri ansamblist
2010. aastal saeti varjendi keskelt teemanttross-saega välja 1 meetri paksune ristlõige. Töö võttis aega 40 päeva. Tekkinud kurust viidi läbi laudtee, mida pikendati kõrvaloleva tehisjärve kohale.
Projekti autorid olid kunstnik Erick de Lyon ja maastikuarhitekt Ronald Rietveld.
Tekkis ansambel, mille moodustavad paksud raudbetoonseinad, pikk laudtee ning varjendist avanev vaade tehisjärvele ja järve kohalt laudteelt avanev vaade varjendile ja maanteele. Ansambel on saanud nimekaid auhindu ning sellest on tekkinud populaarne pildistamiskoht maantee ääres.
Mälestisena
Alates 2014. aastast on Punker nr 599 arvatud Hollandi kultuurimälestise nr 531727 koosseisu.
Punker nr 599 on alates 17. augustist 2011 objekti "Uue Hollandi veeliin" koosseisus UNESCO maailmapärandi nimistu objekti kandidaat.
Schiaparelli
Schiaparelli oli Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) maandur, mis pidi ExoMarsi programmi raames katsetama Marsile maandumiseks vajalikke süsteeme. Maandur ehitati Itaalias ja see nimetati Itaalia ajaloolase ja astronoomi Giovanni Schiaparelli järgi. Maanduri pardal olid mõned teadusseadmed, mis pidid uurima Marsi meteoroloogiat ning mõõtma planeedi atmosfääri elektrivälju.
Schiaparelli startis ExoMars Trace Gas Orbiteri (TGO) külge kinnitatult 14. märtsil 2016 ja proovis Marsile maanduda 19. oktoobril. Maandumine läks algul kavakohaselt, kuid umbes minut enne maandumist, kaotasid ESA lennujuhid Schiaparelliga ootamatult ühenduse. 21. oktoobril 2016 teatas NASA, et Mars Reconnaissance Orbiter leidis Marsi pinnalt ilmselt maanduri rusud. ESA teatas hiljem, et Schiaparelli hävis Marsile maandumisel. Kuna maandur saatis laskumise ajal pidevalt infot, võimaldas see asuda uurima õnnetuse põhjuseid.
Nimi
Schiaparelli maandur sai nime Itaalia astronoomi Giovanni Schiaparelli järgi, kes sooritas 19. sajandil Marsi vaatlusi. Ta on tuntud Marsi kanalite avastamise poolest, mis inspireeris hiljem paljusid uskuma, et Marsil on elu. Schiaparelli tuntuimad tööd on käsitsi joonistatud Marsi kaardid.
Ülevaade
Schiaparelli maanduri saadetud info abil plaanivad ESA ja Roskosmos 2020. aastal maandada Marsile ExoMarsi kulguri.
Enne starti
Schiaparelli ja TGO saabusid Baikonuri kosmodroomile detsembris 2015 ning viimased katsetused tehti 2016. aasta jaanuari keskpaigas, misjärel kinnitati need veebruaris kanderaketi Proton-M külge.
Start
Sond startis 14. märtsil kell 9:31 (UTC) ja jäi kanderaketi külge veel 10 tunniks, et seada sond õigele kursile. Lennujuhid said TGOlt signaali samal päeval kell 21:29 (UTC) ja telemeetria kinnitas, et süsteemid töötavad veatult.
Varsti pärast TGO eraldumist kanderaketist, märkas Brasiilia teleskoop kanderaketi juures väikeseid objekte, mis andis alust oletada, et raketi aste oli sondist paari kilomeetri kaugusel plahvatanud. Pressikonverentsil eitas Roskosmose peadirektor Igor Komarov kuuldusi plahvatusest ja avaldas telemeetria info.
pisi|keskel|500px|Schiaparelli ja TGO start
Teekond Marsile ja maanduri eraldumine
Pärast starti asusid maandur ja sond koos teele Marsile ning teekonnal sai maandur oma süsteemide töös hoidmiseks toitekaabli kaudu sondilt elektrit, et säästa maanduri akusid. Teekond Marsile kestis umbes 7 kuud.
Pärast seitsmekuulist lendu eraldus Schiaparelli 16. oktoobril 2016, kolm päeva enne Marsile saabumist, oma emalaevast. Maandur võttis eraldumise järel suuna Marsi atmosfääri ning TGO-d asuti valmistama ette Marsi orbiidile sisenemiseks. Schiaparelli lülitus pärast emalaevast eraldumist kolmeks päevaks unerežiimile ning tagasi normaalrežiimile lülitus maandur 19. oktoobril, paar tundi enne maandumist.
Maandur sisenes Marsi atmosfääri kiirusel 21 000 km/h ning aeglustamisel pidi maandur kasutama kuumuskilpi, langevarju ja retrorakette. Schiaparelli maandumispaigaks oli Meridiani Planum. Samal ajal sisenes TGO Marsi orbiidile ja asus pärast seda orbiiti korrigeerima, et 2017. aasta lõpus alustada Marsi atmosfääri uurimist. TGOst saab ka sidejaam, mis hakkab vahendama Marsi pinnal asuvate automaatjaamade ja kulgurite ning Maa vahelist suhtlust.
Maandumispaik
pisi|keskel|500px|Opportunity foto Meridiani Planumist. Piirkond on hea paik missioonide maandumiseks, kuna seal asub palju kividest lagedaid tasandikke ja liivadüüne
Maandumispaigaks valiti Marsi tasandik Meridiani Planum, mis on Marsile maanduvate missioonidele eelistatud koht, kuna see on tasane ja madala tõusuga ning annab maanduvatele seadmetele aega oma liikumist enne Marsi pinnale jõudmist aeglustada. Meridiani Planumis maandus 2004. aastal ka kulgur Opportunity, mis on piirkonnas tänaseni töös.
Teadlased lootsid, et Schiaparelli saabub Marsile globaalse tolmutormi ajal, et saada infot atmosfääris toimuva kohta ajal, mil seal ei valitse normaalsed tingimused. Maandumispaik oli teadlaste jaoks huvitav ka seetõttu, et Opportunity on sealt leidnud rauamineraali, mis moodustub vee mõjul ning seetõttu arvatakse, et seal võis kunagi olla suures koguses vett. pisi|keskel|400px|Marsil maandunud missioonide kaart. Schiaparelli maandumispaik on märgitud punase tähega
Tolmutormi uurimine
Maandumine pidi Meridiani Planumis toimuma tolmutormide hooajal, mis oleks andnud teadlastele võimaluse uurida suurt kogust tolmu sisaldavat atmosfääri. Maandur oleks need mõõtmised teostanud maandumise ajal ja pärast maandumist.
pisi|400px|keskel|Tolmutorm Marsil. Opportunity tegi need pildid 2007. aasta globaalse tolmutormi ajal 30 päeva jooksul. Parempoolseimal pildil on tolmutorm blokeerinud 99% päikesevalguse jõudmise Marsi pinnale
Marsil on globaalseid tolmutorme alates 1924. aastast loendatud vähemalt üheksa korda. 1971. aastal oli Mariner 9 Marsi orbiidile saabumisel parajasti tugev torm ning NASA pidi pildistamisega mitu kuud viivitama, enne kui tolm lõpuks hajus. 2007. aastal oli Marsil nii tõsine globaalne tolmutorm, et see lõpetas äärepealt NASA päikeseenergial töötavate kulgurite, Spiriti ja Opportunity töö. Globaalset tolmutormi ennustati ka 2016. aasta sügiseks, kuid Schiaparelli saabudes polnud see veel alanud.
Planeeritud maandumine
pisi|300px|Kunstniku kujutis maanduvast Schiaparelli Schiaparelli sisenes 19. oktoobril Marsi atmosfääri kiirusel 21 000 km/h. 11 km kõrgusel avanes langevari ja 7 km kõrgusel eraldus kuumuskilp, mis oli maanduri atmosfääri sisenemisel aeglustanud 1650 kilomeetrini tunnis.
Pärast kuumuskilbi ära heitmist käivitus radar, mis hakkas mõõtma Marsi pinna kaugust maandurist. Plaanide kohaselt pidi langevari eralduma 1,3 km kõrgusel ning seejärel pidid käivituma retroraketid, et maanduri kiirus lõplikult aeglustada. Kahe meetri kõrgusel pidid retroraketid välja lülituma ja maandur pidi seejärel kukkuma kahe meetri kõrguselt Marsi pinnale. Marsi pinnale kukkumisest tekkiva löögi leevendamiseks oli maanduri kõht deformeeruv.
Schiaparelli ja Opportunity kulguri meeskonnad tegid koostööd, et üritada pildistada Schiaparellit maandumas. See oli teoreetiliselt võimalik, kuid hiljem teatas NASA, et maandurit ei õnnestunud pildistada. See oleks olnud esimene kord, mil teisel planeedil töötav kulgur, pildistab teise missiooni saabumist.
Õnnetus
Schiaparelli üritas Marsile maanduda 19. oktoobril. Algul läks atmosfääri sisenemine plaanipäraselt, kuni lennujuhid kaotasid maanduriga minut enne maandumist ootamatult ühenduse. Maanduri signaali eduka maandumise kohta ootasid ESA sond Mars Express ning NASA sondid Mars Reconnaissance Orbiter ja MAVEN, kuid seda ei tulnudki.
Schiaparelli saatis kogu maandumise ajal informatsiooni toimuva kohta, ning saadetud info kinnitas, et langevari avanes 12 km kõrgusel ja kuumuskilp eraldus 7,8 km kõrgusel. Probleemid algasid ühest inertsiaalandurist, mis üheks sekundiks ootamatult küllastus (ei suutnud mõõta suuremaid näite). Anduri vea tõttu sattus navigatsiooniarvuti segadusse ja arvutas kõrguseks negatiivse arvu. Seetõttu vabastas maandur langevarju liiga vara ning retroraketid töötasid planeeritud 30 sekundi asemel kõigest kolm sekundit. Pärast pidurdusrakettide seiskamist, asus maandur oma teadusseadmeid sisse lülitama, sest arvas, et maandumine on lõppenud, kuigi tegelikult oli Schiaparelli 3,7 km kõrgusel. Maandur jätkas informatsiooni saatmist veel 19 sekundit ja selle signaal kadus 50 sekundit enne planeeritud maandumisaega. Schiaparelli kukkus Marsi pinnale kiirusega 540 km/h.
pisi|keskel|500px|Mars Reconnaissance Orbiteri fotod Schiaparelli maandumispaigast enne (pildistatud 29. mail) ja pärast maanduri saabumist (pildistatud 20. oktoobril)
Maanduri rusud leidis 20. oktoobril NASA kosmosesond Mars Reconnaissance Orbiter ning õnnetuspaik asub Opportunity kulgurist umbes 54 kilomeetri kaugusel. 25. oktoobril pildistas Mars Reconnaissance Orbiter õnnetuspaika HiRISE-iga, mille piltidelt on eristatavad langevari, kuumuskilp ja maanduri hukkumiskoht. ESA avaldas HiRISE-i fotod 27. oktoobril. Maanduri purunemisel tekkinud kraater on arvatavalt pool meetrit sügav ning arvatakse, et võib-olla saab tekkinud kraatrit ka tulevikus uurida.
pisi|400px|keskel|25. oktoobril 2016 pildistatud HiRISE-i foto Schiaparelli maandumispaigast. Vasakul all on langevari, keskel maanduri kukkumispaik ja üleval paremal asub kuumuskilp
Kuigi Schiaparelli hävis maandumisel, kuulutas ESA missiooni õnnestunuks, sest see oli täitnud oma peamise eesmärgi ehk katsetanud ExoMarsi maandumissüsteemi ja saatnud informatsiooni atmosfääri sisenemise kohta. 20. oktoobril oli ESA saanud kätte enamuse Schiaparelli saadetud informatsioonist ja seda asuti analüüsima. Erinevalt Beagle 2-st saatis Schiaparelli maandumise ajal pidevalt informatsiooni ning seetõttu ei läinud ei info ega ka maandur kaotsi.
Õnnetuspaiga fotode uurimine viitab sellele, et kütusepaagid plahvatasid kokkupõrkel Marsi pinnaga ja maanduri kiirus pidi olema väga suur. Paika pildistati novembris uuesti ja pildid kinnitasid, et Schiaparelli oli kokkupõrkel purunenud, sest kraatri ümbrusest leiti maanduri juppe. Lisaks märkasid teadlased, et Marsi tuuled olid langevarju veidi liigutanud.
pisi|350px|keskel|1. novembril 2016 pildistatud HiRISE-i foto, Schiaparelli maandumispaigast, kuumuskilbist ja langevarjust. Pilt tõestab, et valged täpid kraatri ümbruses, pole pildimüra vaid maandurist pärinevad jupid
Teadusseadmed
Missiooni peamiseks eesmärgiks oli katsetada maandumissüsteeme, sealhulgas langevarju, Doppleri radaraltimeetrit, tõukureid jne. Kõrvaleesmärk oli teadusseadmete paketiga DREAMS uurida maandumispaigas valitsevaid tuuli, õhuniiskust, -rõhku ja -temperatuuri, atmosfääri läbipaistvust ja planeedi elektrivälju. Schiaparelli teadusmissioon pidi kestma kaks päeva.
Maanduri pardal oli Laskumiskaamera(DECA), mis pidi maandumist pildistama ning mille pildid oleks Maale saadetud pärast maandumist. Schiaparelli pardal olid lisaks DECA-le maandumisandmed kogumas AMELIA ja COMARS+, kuid need saatsid informatsiooni laskumise ajal. Maanduri teadusseadmed pidid töötama ainult mõne päeva, kuid maanduri pardal oli ka peegel, mida kosmosesondid oleksid lasermõõtmistel saanud kasutada aastakümneid.
Koloti
Koloti on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Limpopo provintsis Capricorni ringkonnas Polokwane vallas.
Schiaparelli
DREAMS
pisi|300px|Kunstniku kujutis elektriliselt aktiivsest tormist Marsil Marsi pinnal sooritatavate teadusoperatsioonide tarbeks, oli Schiaparelli pardal DREAMS, mis pidi erinevate sensoritega uurima Marssi kaks päeva. DREAMS pidi mõõtma tuult, õhuniiskust, -rõhku ja -temperatuuri, atmosfääri läbipaistvust ja planeedi elektrivälju. DREAMS-i seadmed tootsid mitmed erinevad asutused, nagu näiteks ESTEC (Holland), INTA (Hispaania), CISAS (Itaalia) ja FMI (Soome).
Koloti
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Koloti elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,75%, värvilisi 0,17%, valgeid 0,04%, India või Aasia päritolu inimesi 0,02% ja teisi 0,01%. Pedi keelt pidas emakeeleks 95,37%, suulu keelt 1,07%, ndebele keelt 0,61% ja inglise keelt 0,58%.
Schiaparelli
DREAMS
DREAMS pidi Marsi pinnal töötama kaks kuni maksimaalselt kaheksa päeva pärast maandumist. Maanduri saabumine ajastati oletatava globaalse tolmutormi ajale, et koguda andmeid tolmuse atmosfääri kohta, kuid torm polnud Schiaparelli saabudes veel alanud. Lisaks lootsid teadlased DREAMS-i abil saada teada, mis roll on Marsi elektriväljadel tolmutormide tekkel ja maanduri niiskusandur pidi võimaldama teadlastel mõista paremini tolmu elektrifitseerumisprotsesse.
Marsi elektrivälju pole kunagi uuritud ja nende roll atmosfääri keemilises koostises ning tolmutormide tekkel on endiselt teadmata. Varem on spekuleeritud, et atmosfääri staatiline elekter mängis rolli Vikingi automaatjaama katsetes, mille testid olid positiivsed mikroobide osas, kuid jaama spektromeetrid ei suutnud tuvastada ühtegi orgaanilist ainet. Kaks eelistatuimat selgitust on, et jaamas toimusid keemilised reaktsioonid vesinikperoksiidi või osooniga, mille tekitas ultraviolettkiirgus või atmosfääris tolmutormide ajal toimuvad elektrilised protsessid.
DECA
Laskumiskaamera (DECA) pidi plaanide kohaselt pildistama laskumise ajal Marsi pinnast umbes 15 fotot. Pildistamine pidi algama pärast kuumuskilbi eraldumist ning kuna maandur pidi DECA pildistatud fotod Maale saatma pärast maandumist, siis hävisid need koos Schiaparelliga. Ülekande viivitamise põhjustas soov kaitsta maandurit ja informatsiooni staatilise elektri eest. Kaamera diameeter oli 9 cm ja see kaalus 600 grammi. DECA ehitati Belgias.
DECA peamised eesmärgid olid:
Mõõtmed
pisi|400px|TGO ja Schiaparelli võrrelduna keskmist kasvu inimese ja Mars Expressiga
Elekter
Projekteerimise ajal pakkus Roskosmos, et varustab Schiaparelli 100 W radioisotoopgeneraatoriga, et võimaldada maanduril jälgida ühe Marsi aasta jooksul kohalikku ilma. Plaan jäi teostamata Venemaa keeruliste ekspordireeglite tõttu ning seetõttu otsustati kasutada mittelaetavat akut. Insenerid kaalusid ka päikesepaneelide kasutamist, kuid 2010ndatel oli ESA otsustanud, et maanduri missioon kestab paar päeva ning keskendutakse maandumissüsteemide katsetamisele.
Side
Schiaparelli maandumist jälgisid Indias asuv Giant Metrewave Radio Telescope ja ESA kosmosesond Mars Express. 19. oktoobril 2016 kulus raadiosignaalidel Maale jõudmiseks 9 minutit ja 47 sekundit ning Schiaparelli maandumine võttis aega kuus minutit. See tähendas seda, et kui Maale jõudsid esimesed signaalid maandumise algusest oli kogu maandumine selleks ajaks tegelikult lõppenud.
Arvuti
Schiaparelli maanduril oli kaks arvutit, Central Terminal & Power Unit (CTPU), mis asus maanduri peal soojustatud kastis ja Remote Terminal & Power Unit (RTPU), mis asus maanduri all. CTPU pidi plaanide kohaselt töötlema Marsi pinnal toimuvate operatsioonide infot ning RTPU töötles laskumise ajal saabuvat infot. CTPU töötles ka sideantenni kaudu saabuvaid käske ja RTPU vastutas maanduri töö eest ajal, mil see oli kinnitatud emalaeva külge.
Langevari
Langevarju avas pürotehniline mortiir, mis heitis avaneva langevarju maandurist 27 meetri kaugusele. Langevarju katsetati eelnevalt NASA tuuletunnelis ja vähendatud koopiat testiti 2011. aastal ka Maa atmosfääris. Vähendatud koopia testimisel viidi langevari õhupalliga 24,5 km kõrgusele, kus õhupall vabastas oma kandami. Sama katse ajal testiti ka langevarju avamismehhanismi. Maanduri saadetud info kinnitas, et langevari töötas Marsi pinnal ettenähtult, kuid heideti liiga vara ära.
Tõukurid
Schiaparelli pardal oli kolme komplekti jaotatuna üheksa tõukurit, mis käivitusid umbes 1 kilomeetri kõrgusel. Tõukurid pidid maanduri kiiruse vähendama 70 meetrilt sekundis (252 km/h) 4 meetrini sekundis (14 km/h). Iga tõukur oli CHT-400 rakettmootor, mis suutis toota tõukujõudu 400 njuutonit. Tõukurite kütuseks oli hüdrasiin ja see oli jaotatud kolme paaki, millest igaüks hoidis umbes 15–16 kg kütust. Tõukurid pidid välja lülituma 1–2 meetri kõrgusel Marsi pinnast ja pärast seda pidi maandur viimased meetrid läbima vabalangemisel.
Ebaõnnestumise mõju ExoMarsile
Detsembris 2016 toimunud ESA ministrite nõukogu kohtumisel oli kaalumisel programmi peatamine. Peamine murekoht oli, et 2020. aastal Marsile saadetav kulgur kasutab sama maandumissüsteemi, mida kasutas ka Schiaparelli ja maanduri hävimise tõttu oli selle töökindlus küsitav. Lisaks oli õnnetuse tõttu kaheldav, et ESA liikmesriigid lisavad ExoMarsi eelarvesse 300 miljonit eurot.
ExoMarsi meeskonda on kiidetud juhtunust hoolimata rahulikuks jäämise ning TGO eduka Marsi orbiidile sisenemise esile toomise eest. Lisaks kiideti meeskonda, et enne kulguri Marsile saatmist, otsustati maandumissüsteeme reaalselt katsetada. Schiaparelli ebaõnnestumise põhjuste välja selgitamine on oluline, sest seejärel saab tulevased missioonid projekteerida teistmoodi ja see mõjutab ka avalikku arvamust ning isegi missiooni meeskonnaliikmete tundeid. Näiteks Beagle 2, mis üritas Marsile maanduda 2003. aastal, jäi kadunuks ja peamiseks versiooniks sai, et see ei elanud Marsi atmosfääri sisenemist üle või kukkus Marsi pinnale puruks. Maandur leiti üles 2015. aastal ja alles siis sai kinnituse fakt, et tegelikult oli peaaegu kõik õnnestunud, sest maandur jõudis Marsi pinnale ning ebaõnnestumise põhjustasid osaliselt mitteavanenud päikesepaneelid, mis blokeerisid sellega side. Beagle 2 projektijuht Colin Pillinger sai projekti eest ränka kriitikat ning missiooni isegi naeruvääristati. Pillinger suri vähem kui aasta enne maanduri leidmist.
Schiaparelli õnnetuse esialgne raport avaldati 2016. aastal ESA ministrite nõukogu istungil ning detsembris otsustati, et ExoMars jätkub, ja selle tarbeks eraldati 436 miljonit eurot.
Osjalaadsed
Osjalaadsed (Equisetales) on sõnajalgtaimede selts.
Āres (Grobiņa piirkond)
Āres (ka Apakšstacija) on küla (mazciems) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Grobiņa vallas.
Küla asub valla kirdeosas, merepinnast 25 meetri kõrgusel maantee A9 ääres. Āres jääb valla keskusest Dubeņist 11, piirkonna keskusest Grobiņast 2 ja Riiast 202 kilomeetri kaugusele.
Külas asub aktsiaseltsi Augstsprieguma tīkls 330 kV alajaam. Alajaama (läti keeles Apakšstacija) juurde küla ka Teise maailmasõja järel rajati. 2021. aastani kuulus küla Grobiņa piirkonda.
Rohemajandus
Rohemajandus (inglise green economy) on majandus, mille tagajärjel paraneb inimeste heaolu ja sotsiaalne õiglus, mis ei põhjusta keskkonnariske ja survet loodusvaradele ja on seega vähese CO2-heitega, ressursitõhus ja ühiskonda kaasav majandus.
Kliimamuutus, rahvastiku kasv ja vananemine, elustiku mitmekesisuse kadu, suur surve loodusvaradele, majanduskriis ja ebavõrdsuse kasv on tekitanud vajaduse rohemajandusele üleminekuks.
Āres (Grobiņa piirkond)
1998. aastal oli külas 70 elanikku.
Rohemajandus
Definitsioonid
Karl Burkart määratleb rohemajandust kuue sektori põhjal:
2012. aastal andis Rahvusvaheline Kaubanduskoda välja rohemajanduse tegevuskava, mille eesmärgiks on selgitada ja raamistada rohemajanduse kontsept. Eriti oluline on ettevõtluse roll levinud globaalprobleemidele lahenduste pakkumisel. Tegevuskavaga sätestati kümme äritegevuse ja koostööga seotud tingimust, mis aitavad üle minna rohemajandusele:
Ülemaailmne rohemajanduse indeks
Globaalne rohemajanduse indeksiga (Global Green Economy Index GGEI) mõõdetakse 60 riigi ja 70 linna rohemajanduse tulemuslikkust. Indeksi määratlemise aluseks on 32 indikaatorit ja andmestikku.
Riikide ja linnade järjestamiseks kasutatakse nelja peamist mõõdet:
2014. aasta andmetel on endiselt kõrgeima rohemajanduse indeksiga Saksamaa, talle järgnevad Taani, Rootsi ja Norra. Tabeli lõpus asuvad Poola, Hiina, Senegal, Katar, Vietnam ja Mongoolia.
Eesti rohemajanduse väljavaated
Kõige kiiremini arenev rohelise tootmise majandusharu on tuuleenergia. On asutatud Eesti Tuuleenergia Assotsiatsioon, mis ühendab tuuleenergiasse panustamisest huvitatud ettevõtteid, organisatsioone ja eraisikuid.
Sea aasta (film)
"Sea aasta" on Eesti dokumentaalfilm.
Rohemajandus
Eesti rohemajanduse väljavaated
Eesti rohemajanduse arengut takistavad ettevõtete liiga väikesed investeeringud tootmise laiendamiseks ja uute toodete pakkumiseks. „Eesti 2020“ konkurentsivõime kavas käsitletakse Eesti energiatootmise arendamist, erinevate sektorite energiasäästu ning majanduse ressursisäästlikkust. 2012. aastal valmis aruanne „Rohetöökohtade potentsiaal Eestis“. Selles analüüsitakse rohetöökohtade potentsiaali Eesti metsanduses, ehituses, põllumajanduses ja transpordis. Aruandes on rõhutatud energiatõhusa majanduse vajalikkust.
Sea aasta (film)
Film räägib 2019. aasta sündmustest, vaadete lõhenemisest ja ökoloogiaprobleemidest Eestis.
Filmi režissöör on Raimo Jõerand ja operaator Rein Kotov.
Öölaulupidu
Öölaulupidu on õhtul ja öösel peetav laulupidu.
Eesti ajaloos on tähelepanuväärsed Eesti taasiseseisvumise eelsed öölaulupeod Tallinna lauluväljakul. Esimesed neist toimusid spontaanselt 1987. aasta juunis Tallinna vanalinna päevade ajal – alustati Raekoja platsil, kuid suure osavõtjate hulga tõttu koliti peagi lauluväljakule. Meediakajastus puudus, rahvas kogunes suust suhu levinud info põhjal.
Lähtudes neist aastatagustest kogemustest olid öölaulupeod 1988. aasta juunis juba ametlikult Vanalinna päevade programmi lülitatud. 1988. aasta öölaulupidude ajal lehvitati just äsja "lubatuks" muutunud sinimustvalgeid lippe. Öölaulupeod leidsid kajastust ka raadios. Mõne inimese meenutusel kandis raadio neid laulupidusid eetris üle. Soe ja kuiv ilm neil öödel soodustas rahva rohket osavõttu. Need öölaulupeod läksid ajalukku rahvusliku meeleavaldusena ning neist ajendatult sündis ka kunstnik H. Valgu loodud mõiste "laulev revolutsioon".
Toonaste öölaulupidude meenutamiseks on korraldatud öölaulupidusid ka hiljem. Neist pikima traditsiooniga on Tartu tudengipäevade kevadfestivalil aset leidev öölaulupidu, mis sai alguse 2003. aastal Kassitoome orust, kuhu kogunesid tuhanded üliõpilased.
Diego Godín
Diego Roberto Godín Leal (sündinud 16. veebruaril 1986 Rosarios) on Uruguay endine jalgpallur, kes mängis kaitsjana Uruguay, Hispaania, Itaalia, Brasiilia ja Argentina klubides ning Uruguay jalgpallikoondises.
Aastatel 2010–2019 mängis Godín Hispaania La Liga klubis Madridi Atlético. Hooaegadel 2013–2014 ja 2015–2016 valiti ta Hispaania kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2016. aastal valiti ta La Liga aasta parimaks kaitsjaks.
Suvel 2023 teatas Godin profikarjääri lõpetamisest.
Koondisekarjäär
Debüüdi Uruguay rahvuskoondises tegi Godín 26. oktoobril 2005 sõprusmängus Mehhiko vastu.
Esimese värava lõi ta Uruguay rahvuskoondises 27. mail 2006 sõprusmängus Serbia ja Montenegro vastu.
2011. aastal tuli ta Uruguay koondisega Copa América võitjaks.
2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel lõi ta viimases alagrupimängus 24. juunil värava Itaalia vastu.
2016. aastal lõi ta Copa América Centenario esimeses alagrupimängus värava Mehhiko vastu.
Ta on kuulunud Uruguay koondisse veel ka 2010. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2007., 2015., 2019. ja 2021. aasta Copa Américal ning 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril.
2022. aasta juuni seisuga on Godín mänginud Uruguay koondises 159 korda, millega on ta Uruguay koondise rekordinternatsionaal.
Aatrium (ansambel)
Aatrium oli Eesti ansambel, mis tegutses 1980. aastatel.
Świdnica maakond
Świdnica maakond (poola powiat średzki) on maakond Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonna keskusest. Maakonna halduskeskus on Świdnica linn.
Maakond jaguneb kaheksaks vallaks (gmina).
Kemofoobia
Kemofoobia ("kemikaalikartus") on irratsionaalne hirmutunne kemikaalide suhtes; arvamus, et sünteesitud või tööstuslikult kontsentreeritud kemikaalid on halvad, mürgised ja kahjulikud, samas kui looduslikud või traditsioonilisel moel valmistatud keemiasaadused on kasulikud, tervislikud ja head. Kemofoobia tuleneb usaldamatusest ja vähesest arusaamisest keemiast ja teadusest, see on üks tehnofoobia ja tundmatute asjade kartuse liike.
Zeitschrift für Biologie
Zeitschrift für Biologie oli Saksamaal ilmunud keskne bioloogia teadusajakiri.
Ajakiri rajati Müncheni Ülikooli juures ja hakkas ilmuma aastal 1865.
Ajakirja asutajaiks ja esimesteks toimetajateks olid Ludwig von Buhl, Max von Pettenkofer (aastail 1865–1882), Carl von Voit ja Ludwig Radlkofer, hiljem oli toimetajaks Willy Kühne.
Unioni maakond (Georgia)
Unioni maakond (Union County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Maakonna halduskeskus on Blairsville.
Ajalugu
Maakond moodustati 1832. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 21 356.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Kenneth Einar Himma
Kenneth Einar Himma, ka Ken Himma, (sündinud 1957 Seattle'is) on eesti päritolu USA õigusfilosoof.
Kenneth Himma töötab Seattle'is Washingtoni Ülikooli School of Law's filosoofialektorina.
Karjäär
Ken Himma lõpetas 1985. aastal Illinoisi Ülikooli Chicagos bakalaureusekraadiga. Magistrikraadi kaitses ta 1987 California Ülikoolis Los Angeleses. Aastal 1990 lõpetas Himma Washingtoni Ülikooli School of Law' juris doctor'i kraadiga.
Himma on töötanud California Ülikoolis Los Angeleses (1986–1987), Washingtoni Ülikoolis (1992–1997 ja 2001–2004) ning Seattle'i Vaikse Ookeani Ülikooli filosoofiaosakonnas (külalisabiprofessorina 1999–2001, kaasprofessorina 2004–2009 ja professorina 2009–2011).
Alates 2012. aastast töötab Himma lektorina (osalise koormusega) Washingtoni Ülikooli School of Law's.
Ken Himma on külalislektorina esinenud loengutega USAs, Mehhikos, Kanadas, Ecuadoris, Colombias, Brasiilias, Serbias, Saksamaal, Hollandis, Rootsis, Hispaanias, Indias, Hiinas, Tais, Austraalias, Sloveenias, Itaalias, Kreekas, Türgis, Lõuna-Aafrikas ja Kesk-Aafrika Vabariigis.
Teadus
Ken Himma põhilised uurimisvaldkonnad on õigusfilosoofia ja arvutieetika.
Ta on avaldanud teadustöid ka religioonifilosoofia, rakenduseetika, vaimufilosoofia, sotsiaalfilosoofia, poliitikafilosoofia ja karistusteooriate alal.
Himma töid on tõlgitud türgi, hiina, hispaania, portugali ja vene keelde.
Isiklikku
Kenneth Einar Himma on Einar Himma poeg.
Daniela Schadt
pisi|Daniela Schadt ja [[Joachim Gauck (2013)]] Daniela Schadt (sündinud 3. jaanuaril 1960 Hanaus) on saksa ajakirjanik.
Aastast 2000 on ta elukaaslane Joachim Gauck, kes oli aastatel 2012–2017  Saksamaa Liitvabariigi liidupresident.
Daniela Schadti on ajakirjanduses mitteametlikult nimetatud Saksamaa esimeseks leediks.
2013. aastal sai ta seoses abikaasa visiidiga Eestisse Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi.
Lucas Leiva
Lucas Pezzini Leiva (sündinud 9. jaanuaril 1987 Dourados) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Brasiilia esiliigaklubis Grêmio.
Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Grêmio, mille põhimeeskonnas debüteeris ta 2005. aastal. 2006. aastal mängis ta Grêmioga Brasiilia kõrgliigas, kus sai sel hooajal kirja neli väravat. Hooaja lõpus valiti Lucas Brasiilia kõrgliiga ajaloo noorima mängijana liiga hooaja väärtuslikumaks mängijaks, lisaks valiti ta liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2007. aasta juulis siirdus ta viie miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliigaklubisse Liverpool. Liverpoolis mängis ta kokku kümme hooaega, võites 2012. aastal klubiga Inglismaa liigakarika. Ainsa värava lõi ta Inglismaa kõrgliigas 3. mail 2009 mängus Newcastle Unitedi vastu. 2011. aastal valiti ta Liverpooli hooaja parimaks mängijaks.
2022. aasta juunis naasis ta Grêmiosse.
2007. aastal tuli Lucas Brasiilia kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistriks. 2008. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis ta Brasiilia olümpiavõistkonnaga pronksmedali. Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2007–2013 kokku 24 korda. Ta kuulus Brasiilia koondisse 2011. aasta Copa Américal.
Tema onu Leivinha on endine jalgpallur.
Elandskraal
Elandskraal on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Limpopo provintsis Sekhukhune ringkonnas Ephraim Mogale vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Elandskraali elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,42%, India või Aasia päritolu inimesi 0,30%, värvilisi 0,27% ja teisi 0,02%. Pedi keelt pidas emakeeleks 80,61% inimesi, tsonga keelt 5,36%, suulu keelt 4,85%, ndebele keelt 3,06%, tsvana keelt 1,69% ja svaasi keelt 1,17%.
Ringmajandus
Ringmajandus (inglise keeles circular economy) on normatiivne majandusmudel, mis seab esikohale ressursside jätkusuutliku kasutuse. Ringmajandust kirjeldatakse sageli vastandudes tänapäeval üldlevinud, eelkõige pärast tööstusrevolutsiooni arenenud maailmas levinud nn lineaarsele majandusmudelile, mis seisneb erinevate nn taastumatute toorressursside (maavarad, õhk, vesi jne) hankimisel keskkonnast (nt kaevandamisel), ümbertöötamiseks tooteks ja pärast selle ärakasutamist äraviskamises.
Ringmajandus kirjeldab, kuidas pidevale majanduskasvule orienteeritud majandus viib ühelt poolt ressursside paratamatule lõppemisele – näiteks ennustatakse peatset naftatootmise tippu, värske vee varud ammenduvad, ja ahela lõpust tekitatakse aina kasvav kogus jääke, mis koormavad keskkonda, muutes mitte vaid inimeste vaid kõikide elusorganismide eksistentsi maal aina keerulisemaks, kui mitte võimatuks. Kõige laiemat mõju omavaks jääkproduktiks on kasvuhoonegaasid, mille liigse koguse kuhjumise tulemus atmosfääris ning maailmameres on globaalne kliima soojenemine ja kliimakatastroof.
thumb|216x216px|Lineaarse majandusmudeli raames võetakse loodusest ressursid, tehakse toode, kasutatakse, ja visatakse ära. Tootjad ei pööra tähelepanu sellele, kuidas ja mil määral saaks toodet pärast selle eluiga taaskasutada|none
Ringmajandus vajab uuenduslikke disaini- ja tootmismeetodeid, korralduslikke süsteeme (nt tagastamise logistika) ja ärimudeleid. Ringmajanduses muutub vajaduste rahuldamine teenuste abil tähtsamaks kui toodete omamine.
Ringmajanduse käsitlused laienevad ka teenustele – neid tuleb osutada ja tarbida, tuginedes samadele põhimõtetele: säästlikult, tekitamata jäätmeid jne.
Ringmajanduse mudel
Üldine loosung on "Kõik, mis loodusest võetakse, peab jääma kasutusse võimalikult pikaks ajaks".
Ringmajanduse mudelis thumb|none
Ringmajanduse vajab toimimiseks paljude osapoolte panust. See tähendab, et ringmajanduse toimimist toetab seadusandlus, haridus- ja teadusvaldkond, investorid, materjalide tootjad, toodete tootjad, teenuse osutajad, jäätmekäitlejad ja loomulikult kõige olulisem osapool tarbija, kes peab muutma oma seniseid tarbimisharjumusi. thumb|Ringmajanduses on kesksel kohal toote disain, mis läbib kõiki toote ja teenuse etappe. Materjalide valikust kuni toote tagastamiseni pärast selle kasutamist. Ringmajanduse süsteem saab toimida vaid kõigi osapoolte koosmõjul|none
Seosed majanduse ja muude teadustega
Traditsioonilise majandusteaduse mikroökonoomika mõistes on ringmajandus normatiivne reeglistik, mille eesmärk on neutraliseerida täielikult majanduse negatiivsed välismõjud keskkonnale.
Muude majanduse valdkondadega ja probleemidega nagu näiteks heaolu jaotus, sotsiaalne võrdlus, rahandus, intressid, väliskaubandus jne ringmajandus otseselt ei tegele, samas selle printsiibid võivad puudutada paljusid neid valdkondi.
Ettevõtlussektori ja teaduse koostööna investeeris 2020. aastal keskkonnasõbralik ettevõte Ragn-Sells ligikaudu ühe miljoni euro põlevkivi põlemismaterjalide uurimistöödesse Eestis, mis on kooskõlas Euroopa Liidu järjekindla plaaniga lõpetada loodusvarade raiskamine, et laialdasemalt transformeeruda ringmajandusse.
Andres Kull
pisi|paremal|Andres Kull – kulli pilguga mees Andres Kull (sündinud 5. detsembril 1970) on Eesti laskesportlane.
Ta on viiekordne Eesti meister jahilaskmises 2010–2014 ning oli Eesti parim meeslaskur 2012. ja 2013. aastal.
Andres Kull on pärit Tõrvast. Laskespordiga tegeleb juba 31 aastat ning nooremana tuli ta mitmel korral Nõukogude Liidu juunioride meistriks. Laskespordiga tegeleb ka Andrese vanem vend Arno Kull.
Saavutused
Veel saavutusi
Algusaastad
Andres täitis 1984. aastal esimesena noorima sportlasena Nõukogude Liidus meistersportlase normatiivi. Ta tegi seda lausa kaks korda, enne kui saavutus ametlikult kinnitati, sest alla 16-aastastel ei läinud tulemused arvesse.
Aastatel 1989–1991 teenis Andres Kull aega Vilniuses nõukogude sõjaväes, millest suurema osa ajast viibis jahilaskmise võistlustel ja treeningulaagrites üle Nõukogude Liidu.
Eesmärgid aastateks 2017–2020
2017. aastal on Andresel eesmärk võistelda maailmakarikavõistlustel Indias, Mehhikos, Küprosel ja Saksamaal, Euroopa meistrivõistlustel Aserbaidžaanis Bakuus ja maailmameistrivõistlustel Venemaal Moskvas.