cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Langobardide kuningriik
Viimased kuningad
Vaatamata poliitilise keskvõimu õnne muutumisele esindab 8. sajand valitsemise kõrgpunkti, samuti majandusliku õitsengu perioodi. Iidne sõjameeste ja alamate ühiskond oli muutunud maaomanike, käsitööliste, talunike, kaupmeeste, juristide klasside elavaks koosluseks; ajastu nägi suurt arengut, sealhulgas majanduslikku, kloostrite, eriti benediktlaste, ja laiendatud rahamajanduse, mille tulemuseks oli pankurite klassi loomine. Pärast algusperioodi, mille ajal langobardi rahasüsteem tegi ainult bütsantsi müntide imitatsioone, arendasid Pavia kuningad sõltumatu kuld- ja hõberahasüsteemi. Benevento hertsogkond, kõige sõltumatum hertsogkondadest, omas ka sõltumatut vääringut.
Kuningriigi langus
pisi|[[Adelchis, Karl Suure poolt võidetuna, valib maapao]] Just siis, kui Desiderius oli aastal 771 valmis oma osava poliitika vilju lõikama, kavatsedes veenda uut paavsti Stephanus II nõustuma tema kaitsega, jättis Karlmanni surm Karl Suurele vabad käed, kes, olles nüüd kindlalt troonil, hülgas Desideriuse tütre. Järgmisel aastal pööras uus paavst Hadrianus I Desideriuse vastasparteist tundliku liitude mängu ümber, nõudes alasid, mida Desiderius ei olnud kunagi loovutanud, ja seega viies ta sõja jätkamisele Romagna linnade vastu. Karl Suur, kuigi ta oli just alustanud oma sõjakäiku sakside vastu, tuli paavstile appi, kartes Rooma vallutamist langobardide poolt ja järgnevat prestiiži kaotust. Aastatel 773 ja 774 tungis ta Itaaliasse – taas kord oli orusuudme kaitse nõrk ja langobardide seas oli eriarvamusi – ning olles ägeda vastupanu suhtes ülekaalus, vallutas ta kuningriigi pealinna Pavia. Desideriuse poeg Adelchis leidis varjupaiga bütsantslaste juures; Desiderius ja tema naine küüditati Galliasse. Karl kutsus end nüüd Gratia Dei rex Francorum et Langobardorum ("Jumala armust frankide ja langobardide kuningas"), teostades kahe kuningriigi personaaluniooni; ta säilitas Edictum Rothari, kuid reorganiseeris kuningriigi frankide mudeli järgi, hertsogite asemele tulid krahvid.
Historiograafilised seisukohad
Langobardide kuningriigi ajajärk oli, eriti Itaalias, devalveerunud, kui pikk barbaarsuse valitsemine keset "pimedat aega". Segaduse ja hajumise periood, tähistatud kuulsusrikka mineviku mahajäetud varemetega ja siiski uue identiteedi otsingutega.
Sergio Rovagnati defineerib jätkuvat negatiivset eelarvamust langobardide vastu "kui mingit damnatio memoriae", ühine sellele, mis antud sageli kõigile barbarite sissetungide peategelastele. Kõige viimased historiograafilised juhtjooned hindavad Itaalia ajaloo langobardide ajastu siiski suuresti ümber. Saksa ajaloolane Jörg Jarnut juhib tähelepanu kõigile elementidele, mis kujutavad endast langobardide kuningriigi ajaloolist tähtsust. Itaalia ajalooline kaheksjagunemine, mis on sajandeid suunanud Põhja-Itaaliat Kesk- ja Lääne-Euroopa suunas ning Lõuna-Itaaliat Vahemere piirkonna suunas, pärineb Langobardia Majoriks ja Langobardia Minoriks jagunemisest, samas langobardide õigus tingis pikaks ajaks Itaalia õigussüsteemi, millest ei taganetud täielikult isegi pärast Rooma õiguse taasavastamist 11. ja 12. sajandi vahel. Langobardi keel (germaani keel) andis suure panuse itaalia keele kujunemisse, mis täpselt langobardide kuningriigi sajanditel küpses rahvaladina keelest lahku, võttes autonoomseid vorme.
Seoses langobardide mängitud rolliga tärkavas Euroopas näitab Jarnut, et pärast läänegootide kuningriigi kadumist ning frankide kuningriigi nõrkusperioodil Merovingide ajal oli Pavia võtmas juhtivat rolli läänes pärast lõpliku piiri määramist ladina-germaani lääne ja kreeka-bütsantsi ida vahel, rebides suure osa Itaaliast basileus 'e võimu alt; langobardide tõusu Euroopas lõhkus siiski teravalt frankide kuningriigi sekkumine Karl Suure ajal, kes tekitas otsustavaid kaotusi langobardide viimastele kuningatele. Sõjaline kaotus ei vastanud siiski langobardi elemendi kadumisele: Claudio Azzara väidab, et "kujundati tegelikult sama Karolingide Itaalia, kui langobardide Itaalia, ühiskonna ja kultuuri koosseisus".
Kirjandus
pisi|[[Giulio Cesare Croce]] Püsiva trauma historiograafia "pimeda aja" kohta on jätnud pikki varje langobardide kuningriigile, hoides ära kirjanike huvi selle perioodi kohta. Vähe kirjanduslikke töid on Itaalia kohta 6. ja 8. sajandi vahelt; nende hulgas on asjakohasteks eranditeks Giulio Cesare Croce ja Alessandro Manzoni. Viimati pühendas Friuli kirjanik Marco Salvador triloogia langobardide kuningriigile.
Berchtold
Bertoldo/Berchtoldi kuju, alandlik ja tark talunik Retorbidost, kes elas Alboini valitsemise ajal (568–572), innustas palju suulist traditsiooni läbi kogu keskaja ning uusaja alguses; sellest leidis inspiratsiooni 17. sajandi õpetlane Giulio Cesare Croce oma teoseks "Le sottilissime astutie di Bertoldo" ("Berchtoldi nutikas kavalus") (1606), millele aastal 1608 lisandus järg "Le piacevoli et ridicolose simplicità di Bertoldino" ("Väikese Berchtoldi meeldiv ja naeruväärne lihtsus"), Berchtoldi pojast. Aastal 1620 avaldas abt Adriano Banchieri, poeet ja helilooja, edasise järje: "Novella di Cacasenno, figliuolo del semplice Bertoldino" ("Uudiseid Cacasennost, lihtsameelse väikese Berchtoldi pojast"). Sealt alates on kolme tööd avaldatud tavaliselt ühes köites pealkirjaga "Bertoldo, Bertoldino e Cacasenno".
Adelchi
pisi|[[Alessandro Manzoni portree, Francesco Hayez]] Paigutatuna päris langobardide kuningriigi lõppu, jutustab Manzoni tragöödias "Adelchi" loo langobardide viimasest kuningast Desideriusest ja tema lastest Ermengardest (kelle päris nimi oli Desiderata) ja Adelchisest: Karl Suure esimene, lahutatud naine ja eelviimane langobardide kuningriigi kaitsja frankide sissetungi vastu. Manzoni kasutas tegevuspaigana langobardide kuningriiki, kohandades tegelaskujude tõlgendust ja portreteerides langobarde kui Itaalia rahvusliku ühtsuse ja sõltumatuse teenäitajaid, esitades samas siis valdavat barbariteajastu ettekujutust pärast klassikalist hiilgust.
Filmikunst
Kolm filmi olid inspireeritud Croce ja Banchieri lugudest ning seatud langobardide kuningriigi algusperioodi (väga vaba tõlgendus):
Kõige kuulsam kolmest filmist on viimane, mis hoopleb osatäitjatega, teiste seas Ugo Tognazzi (Bertoldo), Maurizio Nichetti (Bertoldino), Alberto Sordi (munk Cipolla) ja Lello Arena (kuningas Alboin).
Andrei Birov
Birov on lõpetanud Moskva Riikliku Ülikooli ning kaitsnud samas filosoofiateaduste kandidaadi kraadi.
Aastatel 1989–1993 töötas ta Eesti Vabariigi Moskva saatkonnas pressiatašeena. 1993–1995 oli ta minister-nõunik Eesti saatkonnas Ukrainas. 1997–2001 oli Birov Eesti ajutine asjur Hiinas. 2001–2002 oli ta välisministeeriumi protokolliosakonna tseremooniate ja visiitide büroo direktor. 2002–2006 oli ta Presidendi Kantselei protokolliülem.
Ta on 2006. aastast Keskerakonna liige. 2013. aastast on ta Tallinna linnavolikogu liige asendusliikmena. Birov on Sillamäe linnavalitsuse ühiskondlik liige.
Birov on 2007. aastast AS Sillamäe Sadam turundusjuht.
Óbudai saar
pisi|Óbudai saar sügisel Óbudai saar või Hajógyári saar (ungari keeles Óbudai-sziget ja Hajógyári-sziget) on Doonau jõesaar Budapesti III ringkonnas.
Saarel toimub Szigeti festival.
Kalinini rajoon (Peterburi)
Kalinini rajoon (vene keeles Калининский район) on haldusüksus (rajoon) Venemaal Peterburis. Rajoon asub linna põhjaosas ja sellesse kuulub seitse munitsipaalringkonda.
Kalinini rajoonis asub Piskarjovi memoriaalkalmistu.
Jaan Timse
Jaan Timse (4. mai 1888 Rannu, Tartumaa – 9. august 1921 Moskva) oli Eesti konsul.
Ta oli Eesti konsul Ukrainas Simferopolis.
Jugorski Šar
Jugorski Šar on väin, mis ühendab Barentsi merd Kara merega ja eraldab Vaigatši saart Euraasia mandrist.
Väina laius on 2,5 km, sügavus kuni 39 meetrit.
Tiit Naber
Tiit Naber (sündinud 7. juulil 1952) on Eesti diplomaat.
1999–2000 oli ta Eesti suursaadik Ukrainas. Ta on olnud Eesti suursaadik ka Norras, Aserbaidžaanis, Gruusias, Leedus ja Moldovas ning esindanud Eesti Vabariiki Euroopa Liidu juures COREPER 1 esindajana.
Diplomaadina töötas Naber alates 1992. aastast, ta on töötanud välisministeeriumi Euroopa osakonna nõunikuna ja välismajanduspoliitika osakonna peadirektorina ning osalenud erinevates riikidevahelistes kahepoolsetes läbirääkimistes ja ühiskomiteedes delegatsiooni juhina ja läbirääkimiste delegatsioonis, samuti ka Eesti liitumisläbirääkimistes WTO, OECD ja Euroopa Liiduga ning on juhtinud Eesti eesistumist Läänemeremaade Nõukogus.
Aastatel 2018–2022 kuulus Naber erakonda Isamaa. Aastast 2022 on ta erakond Parempoolsed liige. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 15 häält ning ei osutunud valituks.
Arda jõgi
thumb Arda (bulgaaria Арда, kreeka ¨Αρδας) on jõgi Balkani poolsaarel, Maritsa parempoolne lisajõgi. Saab alguse Rodope mäestikust, voolab peamiselt itta. Bulgaarias on jõele ehitatud kolm hüdroelektrijaama.
Pikkus 290 km, millest Bulgaarias 241 km. Suubub Maritsasse Edirne linna lähedal.
Ardino linna lähedal asub jõel keskaegne sild Dyavolski most.
Mladen Kiselov
Mladen Kiselov (bulgaaria keeles Младен Илиев Киселов; 11. juuni 1943 Ruse – 29. oktoober 2012) oli bulgaaria lavastaja ja teatripedagoog.
Ta sündis Bulgaarias teatriinimeste peres. Ta õppis aastatel 1963–1964 Vitizi Teatri- ja Filmiakadeemias Bulgaarias. Aastatel 1964–1968 õppis ta Moskvas Riiklikus Teatrikunstiinstituudis (GITIS-es, Anatoli Efrose kursusel).
Isiklikku
Tema abikaasa oli Eneken Aksel.
Maximilien Robespierre
thumb|Maximilien Robespierre (umbes 1793). Autor teadmata Maximilien François Marie Isidore Robespierre (6. mai 1758 – 28. juuli 1794) oli Prantsuse revolutsiooni tuntumaid juhte.
Robespierre sündis Põhja-Prantsusmaal Arrasi linnas ning õppis advokaadiks. Juba nooruses sai ta tuntuks põhimõttekindla, ausa ja valgustusmeelse inimesena. Oma printsipiaalsuse tõttu sai tema hüüdnimeks Äraostmatu. Kindla moraali ja karskete eluviiside tõttu lisandus sellele hüüdnimi Voorusemees. Samas armastas ta väga peenelt riietuda, kui see vähegi taskukohane oli, ning omandas seetõttu ka dändi maine.
Revolutsiooni algul valiti ta seisuse esindajana generaalstaatidesse ning temast sai peagi silmapaistev kõnemees, seda eriti oma mõtete korduva raevuka esitamise tõttu. Aja jooksul sai Robespierre'ist äärmusliku jakobiinide rühmituse juht. Ta korraldas žirondiinide kukutamise ning tõusis 1793. aastal Prantsusmaa tegelikuks valitsejaks. Tema mõtteviisis toimus oluline muudatus, kuna peagi otsustas ta revolutsiooni ideele ohverdada kõik, sealhulgas aususe ja "ebavajalikud" põhimõtted. Tema ja ta kaaslaste nõudmisel hukati 1793. ja 1794. aastal palju vaenlasi, et "päästa Prantsuse revolutsioon". Hukatute hulgas oli ka Prantsusmaa kuninganna Marie Antoinette. Paranoia ja kahtlustamise õhkkond muutus üldiseks. Kuid lõpuks langes ohvriks ka Robespierre, kui oma elu pärast hirmul konvendi saadikud otsustasid jakobiinid kukutada ning tema enda sissetöötatud tava järgi seejärel giljotineerida. Revolutsiooni 2. aastal 9. termidoori riigipöörde järel (27. juulil 1794) see nii ka läks.
Robespierre oli ka revolutsiooniaegse kõrgema olendi kultuse looja.
Tuntud revolutsionäär oli ka Maximilieni vend Augustin Robespierre.
Maximilien Robespierre täisnimi
Tema perekonnanimi sisaldas mitmeid põlvkondi aadlipartiklit de, mis rakendus sünnil talle ka endale ("Maximilien de Robespierre"). Robespierre ise otsustas kaotada de oma nimest 1790. aastal, seoses üleriigilise aadliseisuse kaotamisega revolutsiooni käigus.
Jaan Lukas (ajakirjanik)
Jaan-Ivo Lukas (18. detsember 1964 Tartu – 7. november 2021 Jõgeva) oli eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas 1983. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1988. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal (diplomitöö "Tartu komsomoliorganisatsioon aastail 1944–1950", juhendaja professor Jüri Ant).
Ta töötas aastatel 1988–1999 ajakirjanikuna ajalehes Vooremaa. 1990. aastate esimesel poolel toimetas ta Jõgevamaal ka kohalikke raadiosaateid.
1999. aastast tegi ta mittekoosseisulisena ajalehtedele ja raadiole ajakirjanduslikku kaastööd. Aastatel 1999–2009 oli ta füüsilisest isikust ettevõtja ning 2009. aastast surmani OÜ Jaan-Ivo Lukas Meediabüroo juhatuse liige.
Lukas on teinud kaastööd ajalehtedele Vooremaa, Vali Uudised, Koit, Sakala, Terviseleht, Kalurileht ja Kesknädal ning portaalidele Kalev Meedia, Eesti Elu, Külauudised, samuti Eesti Rahvusringhäälingu raadiouudistele, Vikerraadiole ja Raadio 4 saatele "Radius". Jaan Lukas valiti 2011. aastal Delfi rubriigi "Eesti elu" aasta autoriks.
Ta kandideeris 2002. aastal kohalike omavalitsuste valimistel Jõgeva linnavolikogusse. Ta on juhtinud ajalehtede Punalipp ja Vooremaa ametiühinguorganisatsiooni ning Eesti Ajakirjanike Liidu Jõgeva sektsiooni.
Koit (tudengisatelliit)
Koit on Tallinna Tehnikaülikooli ehitatud tudengisatelliit. See toimetati kosmosesse 5. juulil 2019 Vostotšnõi kosmodroomilt kanderaketiga Sojuz.
Satelliit vastab 1 ühiku suuruse kuupsatelliidi standardile, olles mõõtudega 10 cm x 10 cm x 10 cm. Satelliidi üheks eksperimendiks oli kõrgsagedusliku X-riba mikrolaineside testimine väikese satelliidiga.
21. novembril 2020 õnnestus teadlastel juhuslikult satelliidiga ühendus leida, kui antennid ja seadmed olid Hämarikuga sidepidamise seadistustel. Koit tiirleb orbiidil 530 km kõrgusel kiirusega 7,6 km/s.
Vesta (laev)
pisi|Vesta novembris 2013 [[Kalasadamas]] Vesta on NSV Liidu Projekt 485M3 Raduga (tõlkes vikerkaar; Projekt 485M teine seeria) klassi lähisõidu reisilaev.
Laev kuulub reederile Kihnu Veeteed.
Kirjeldus
Laeva üldpikkus on 25,3 m, laius 4,5 m ja süvis 1,37 m. Kogumahutavus on 67 brt. Peajõuseade on üks diiselmootor Volvo Penta D12MH500 367 kW. Laev võib pardale võtta kuni 47 reisijat. Meeskond on 3-liikmeline.
Ajalugu
pisi|Laeva nimetamise mälestustahvel Vesta pardal Laev ehitati Astrahani Laevaremonditehases Vene NFSV-s 1971. aastal ning oli selle seeria 4. laev. Esimene nimi oli Geroi Dessanta (Jevpatorias 1942. aastal toimunud Nõukogude meredessandi auks) ja kodusadam Jevpatoria. Algne mahutavus oli kuni 100 reisijat ja algne peamasin oli 174-kilovatine diiselmootor JaMZ-236М2.
1990. aastal omandas laeva OÜ Syd-West Pärnus. Laev jõudis Eestisse 1992. aastal ja lipuvahetus toimus 9. juunil 1992. 2000. aastal sai laeva omanikuks AS Kihnurand Kihnu saarel, 2005. aastal AS Kihnumadal.
2010. aastal ehitati laev ümber Pärnus, mille käigus vahetati välja ka peamasin, ehitati ümber reisijatesalong jms.
Tony Barbieri
Tony (õieti Anthony) Barbieri (sündinud 26. augustil 1963) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Asundustalu
Asundustalu (ka asunikutalu, asunduskoht) oli Eestis pärast 1919. aasta maareformi endisele mõisamaale rajatud talu. Asundustalude kogumit nimetati asunduseks.
Aastatel 1919–1939 rajati üle 56 000 talu. Nende talude suurus oli enamasti 10–15 ha. Asunikutalu omanikud olid sageli senised maatamehed või pärit linnast ja neil ei olnud sageli  põlvest põlve edasi antud ehituskogemust. Riik andis neile pikaks ajaks ja odavalt laenu, kuid hooned vajasid kiiret ehitamist ning laenurahaga püstitatud ja vähene ehitusoskus väljendus ka arhitektuuris.
Kriitiline ratsionalism
Kriitiline ratsionalism on Karl Raimund Popperi filosoofiline õpetus ja selle sotsiaalfilosoofiline arendus.
Kriitiline ratsionalism rajaneb tunnetusel (falsifikatsioon) ja ontoloogiakäsitlusel. Popperi antud nimetus rõhutab empirismi (vastandus irratsionalismile) ning teadlase ülesannet olla kriitiline kõigi oma oletuste (hüpoteeside) suhtes.
Dragomir Milošević
Dragomir Milošević (serbia keeles Драгомир Милошевић; sündinud 4. veebruaril 1942) on Endise Jugoslaavia Rahvusvahelise Kriminaaltribunali otsusega süüdi mõistetud sõjakurjategija, kes juhtis Bosnia sõjas Republika Srpska sõjaväe korpust (Sarajevsko-romanijski korpus).
Dragomir Miloševići juhitav korpus piiras Bosnia sõjas kolm aastat Sarajevo linna.
Endise Jugoslaavia Rahvusvaheline Kriminaaltribunal mõistis Dragomir Miloševići 2006. aastal süüdi ja määras talle karistuseks 33-aastase vangistuse. 2009. aastal lühendas tribunali apellatsioonikogu karistust 29 aastale.
Dragomir Milošević kannab alates 2011. aasta 22. märtsist karistust Eestis Tartu vanglas. Eesti ja tribunal on sõlminud kohtuotsuste täitmise kokkuleppe, mille kohaselt võtab Eesti vajadusel tribunali taotlusel süüdi mõistetud isikuid karistust kandma.
Elias Lindholm
Elias Viktor Zebulon Lindholm (sündinud 2. detsembril 1994 Bodenis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Calgary Flames keskründajana.
Lindholm alustas karjääri kodumaal Brynäsis. Debüüdi Rootsi kõrgliigas tegi ta hooajal 2011–12.
2013. aastal valiti ta NHL-i draft'is Carolina Hurricanesi poolt viienda valikuna. Hurricanesiga liitus ta juba hooajal 2013–14. Oma NHL-i karjääri esimese värava lõi ta 10. oktoobril mängus Washington Capitalsi vastu. 18 aasta ja 311 päeva vanuselt sai ta noorimaks rootslaseks, kes on NHL-is skoori teinud.
2017. aastal tuli ta Rootsi jäähokikoondisega maailmameistriks.
Femme Fatale
"Femme Fatale" on Ameerika poplaulja Britney Spearsi seitsmes stuudioalbum, mille andis välja plaadifirma Jive Records 25. märtsil 2011. Album lindistati aastatel 2009–2011 ning selle pealkiri avalikustati 2. veebruar 2011. Plaadi esimene singel ilmus 11. jaanuaril 2011.
Majīd Ḩoseynī
Iraani kõrgliigas debüteeris ta 2015. aastal Esteghlali meeskonnas.
Iraani jalgpallikoondises tegi Ḩoseynī debüüdi 19. mail 2018 sõprusmängus Usbekistani vastu. Ta on kuulunud Iraani koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2019. aasta Aasia meistrivõistlustel ja 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
Pseudokaar
pisi|Pseudokaar pisi|Pseudokaarte all kulgevad [[Borobuduri trepid, 8. sajand, Kesk-Jaava, Indoneesia]] pisi|Nasir ud din Mahmudi hauaehitise pseudokaar, 1231. aastal ehitatud, [[New Delhi]] Pseudokaar (saksa keeles Kragbogen, inglise keeles corbel arch ) on arhitektuuris üks ukse- või aknaava kivimüüritisega sildamise viise ja tõelise kaare ajalooline eelaste. Pseudokaare puhul laotakse ava palendeid moodustavad horisontaalsed kivikihid nii, et iga järgmine ulatub konsoolitaoliselt üle eelmise kuni ava sulgemiseni, nii saavutatakse kaarelaadne avaus. Pseudokaart on võimalik, erinevalt tõelisest kaarest, laduda ilma tugitarindita.
Sisejõud
Pseudokaarsillus toimib konsoolipõhimõttel - iga kivi eendub endast alumise suhtes. Kuna iga eenduva kivi või ploki toetatud otsale tuleb asetada raskus, et tasakaalustada raskusjõud, mis mõjub kivi toetamata otsale, on pseudokaar väga massiivne. Mida raskem on ehitusmaterjal, seda vähem saab ehituskivi alumise suhtes eenduda. Seetõttu on pseudokaare kõrgus sageli sildeavaga võrreldes väga suur. Piirav faktor on ka eenduva kivi tõmbetugevus, täpselt samuti nagu see kehtib talasilluste puhul. Pseudokaarsilluse kandejõud on võrreldes kaarsillusega väike.
Pildiseeria seletuseks: Pärast kolme alumise klotsi eemaldamist kukuvad välja neist kõrgemal asuvad kolm klotsi, moodustades pseudokaare. Kaare moodustavad püsima jäänud klotsid, mille toetamata otsale mõjuva raskusjõu tasakaalustab toetatud otsale asetatud raskus. Selgesti on näha, kuidas kõrgeima rea keskmistele, pealt toetamata klotsidele mõjuv raskusjõud tõmbab need teineteise vastu ja nad jäävad püsima teineteisele toetudes.
Ajalugu
Pseudokaarsillus tuleb kasutusele oluliselt varem kui kaarsillus. Seda kohtab India, Kreeka, Iirimaa, Kambodža ja Mesoameerika vanemas arhitektuuris.
SkyGuide Aerial Control Center
SkyGuide (Saksa keeles: Schweizerische Aktiengesellschaft für zivile und militärische Flugsicherung) on firma, mis tegeleb lennujuhtimisega. Firma kontrollib ja teostab järelevalvet peamiselt Šveitsi õhuruumi üle. SkyGuide´i vastutusel on osaliselt ka Saksamaa, Austria, Prantsusmaa ja Itaalia õhuruum.
Atte Pakkanen
Atte Mikael Johannes Pakkanen (13. november 1912 – 22. detsember 1994) oli Soome poliitik. Ta kuulus Maaliitu (alates 1965. aastast Soome Keskerakond).
Atta Pakkanen oli hariduselt agronoom. 1945–1950 oli ta Maanoorte Liidu tegevjuhataja. 1950–1952 töötas ta Põllumajanduse ja Metsanduse Ministeeriumis. 1952–1954 oli ta Yle põllumajandus- ja maaelusaadete toimetaja. 1954–1955 oli ta Soome Pangaliidu maamajanduse ombudsman ning 1955–1975 ase​​direktor ja tegevdirektori asetäitja. Pakkenen oli Soome Eduskunna liige 22. juulist 1948 kuni 22. märtsini 1970. Ta oli Soome kaitseminister 27. maist 1957 kuni 1. septembrini 1957 ja Soome siseminister 29. augustist 1958 kuni 12. jaanuarini 1959.
Sisemise Tarkuse Festival
Sisemise Tarkuse Festival on Tallinna Teeninduskoolis toimuv alternatiivmeditsiini festival.
Festival kasvas välja 'Sisemise Tarkuse Päevadest. 2019 toimub 14. Sisemise Tarkuse Festival.
Arved Vain
Arved Vain (sündinud 29. oktoobril 1936 Tartumaal Avinurme vallas) on eesti akrobaat, sporditeadlane ja pedagoog.
Ta õpetab Tartu ülikoolis, 2007. aastast emeriitdotsent.
Jimmy Kimmel
pisi|Jimmy Kimmel (2012) Jimmy (õieti James Christian) Kimmel (sündinud 13. novembril 1967 New Yorgis Brooklynis) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja koomik.
Mihhail Maslov
Mihhail Maslov (vene Михаил Степанович Маслов; 19. mai/31. mai 1885 Narva Peterburi kubermang – 3. juuni 1961 Leningrad) oli Venemaa ja Nõukogude Liidu lastearst, NSV Liidu Meditsiiniakadeemia liige.
Maslov lõpetas 1910. aastal Peterburi Sõjameditsiini Akadeemia.
Narvas nimetati 1978. aastal Ravi tänav Akadeemik Maslovi tänavaks (nüüdne nimekuju Mihhail Maslovi tänav).
Leonid Derkatš
Leonid Derkatš (ukraina keeles Леонід Васильович Деркач, 19. juuli 1939 Dnipropetrovsk – 14. jaanuar 2022 Kiiev) oli Ukraina riigiametnik.
Nick Lane
pisi|240px|Nick Lane (2017)
Nicholas James Lane (sündinud 7. juunil 1967 ) on Suurbritannia evolutsionist-biokeemik, teaduskirjanik ja teaduse populariseerija.
Nick Lane on London's Global University (UCL, University College London) õppejõud. Tema loenguid on võimalik veebis jälgida. Nick Lane'i raamatud loovad seoseid teadusalade vahel, on võitnud auhindu ja on tõlgitud enam kui 20 keelde.
Kalmari väin
Kalmari väin on väin Läänemeres, mis eraldab Ölandit Rootsist.
Väina laius on keskmiselt 3,5 kilomeetrit, sügavus 8 meetrit. Väina ületab Ölandi sild.
Kaheksanda Kraadi väin
Väina laius on 114 km.
Nimi tuleneb sellest, et väin asub kaheksandal põhjalaiuskraadil.
Juuli 2019
Juuli 2019 kroonika.
Maitsetaim
Maitsetaim on taim, mida kasutatakse kokanduses ja toiduainetetööstuses toitude ja toodete maitsestamiseks.
Levinud maitsetaimede sead on harilik köömen, harilik iisop, aedsalvei ja piparmünt.
Maitsetaimed jagunevad vürtsitaimedeks, millest saadakse vürtse, ja ürditaimedeks, millest saadakse maitseürte.
Julia Sampson Hayward
Ta võitis Austraalia lahtised meistrivõistlused tennises 1953. aastal paarismängus ja segapaarismängus.
Paljassaare reoveepuhastusjaam
pisi|Paljassaare reoveepuhastusjaam Paljassaare reoveepuhastusjaam on ettevõtte Tallinna Vesi üks kahest veepuhastusjaamast (teine on Ülemiste veepuhastusjaam). See teenindab rohkem kui 400 000 inimest ning sinna jõuab ühisvoolse kanalisatsiooni kaudu ka sademevesi.
Reoveepuhastuse käigus tekib kõrvalsaadusena reoveesete, millest valmistatakse haljastusmulda.
Pilte
Paljassaare reoveepuhastusjaam 1987. aastal Jaan Künnapi fotodel:
PAZ
PAZ võib tähendada järgmist:
De la Gardie kaubamaja
De la Gardie kaubamaja on kaubamaja Tallinna vanalinnas Viru tänav 13/15. pisi| Maja projekteerisid Andres Alver, Tiit Trummal ja Tarmo Laht. Maja valmis 2000.
Richard Steven Horvitz
pisi|Richard Steven Horvitz (2020) Richard Steven Horvitz (sündinud 29. juulil 1966 Los Angeleses) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Rosearik Rikki Simons
Rosearik Rikki Simons (sündinud 8. septembril 1970) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja koomiksikunstnik.
Rubene kihelkond
Ajalugu
Patronaadiõigus oli jagatud Ķieģeļi ja Podzēni rüütlimõisate omanike vahel, kes osalesid pastori valimisel vaheldumisi.
Dreiherrnspitze
Dreiherrnspitze (itaalia: Picco dei Tre Signori) on mägi Austria Salzburgi ja Tirooli (s.o. Ida-Tirooli) liidumaade ning Itaalia Lõuna Tirooli vahelises kolmikpunktis. See on Kesk-Ida-Alpide ja Alpide peaaheliku Kõrg-Tauerni mäestiku Venedigeri rühma osa.
thumb|left|Dreiherrnspitze u. 1890. aastal, koos Lahneri liustikuga
Nimi tuleneb asjaolust, et 1271. aastal Tirooli Meinhardiinide dünastia jagunemisel külgnesid tipus Tirooli krahvide territooriumid ja [[Görzi krahvkond|Görzi krahvide Ida-Tirooli valdused Salzburgi peapiiskoppide maadega.
Tippu iseloomustavad selle järsud kaljupinnad kirdes, mida ümbritsevad arvukad liustikud. Esimene mäkketõus on dokumenteeritud aastast 1866.
Paiknemine
Mäge ümbritsevad liustikud. Põhjas, kirdekülje jalamil on tugevalt räsitud Krimmler Kees oma sakiliste jäälangustega. Idas ja lõunas asub Umbalkees, mis ulatub kõrguseni 3400 m; läänes on Lahner Kees, mis ulatub tipupiirkonda. Naabertipud on Umbalköpfl, 600 m eemal silmapaistvast idaharjast (3426 m), ja veel 1000 m idas Lääne-Simonyspitze (3481 m), mis on saanud nime Austria Alpide-uurija ja geograafi Friedrich Simony järgi. Roßhufkammi seljandikul edelas, u. 2200 m eemal on Hoher Roßhuf (3199 m). Piki Tauerni peaaheliku loodeseljandikku (Tauernhauptkamm) asub Grasleitenkopf (2954 m). Lähimad olulised asulad on Kaserni küla, 9 km edelas (linnulennult) Lõuna-Tirooli Ahrntali orus. Samuti 9 km kaugusel, ehkki kagus on Austria Hinterbichli küla Prägrateni lähedal Virgentali orus.
Kuramaa liivlased
Kuramaa liivlased on Kuramaa põhjaosas elanud liivlased.
Etnogenees ja muinasaeg
Arheoloogilised leiud, dialektoloogia, kohanimed ja Rita Grāvere uuringud liivlastele iseloomuliku hambatüübi levikust viitavad läänemeresoome asustuse olemasolule suurel osal Kuramaal (algselt lõunas kuni Liepājani) alates 1. aastatuhandest eKr. Esimeseks märgiks läänemeresoomlastest peetakse kivikalmete (algselt kivikirstkalmete) ilmumist Põhja-Kuramaale. Samast ajast, 1. aastatuhandest eKr, pärinevad ka sealsed laevkalmed, mille rajamise traditsioon arvatakse olevat alguse saanud Ojamaalt. 1. aastatuhandel pKr hakkasid levima uut tüüpi kivikalmed: tarand- ja kivivarekalmed. Kivikalmete piirkond ulatus lõunas u Riia laiuskraadini. 6. sajandil toimus kogu Baltikumi ja Lõuna-Skandinaavia alal rahvastiku drastiline vähenemine, mida seostatakse 535.–536. aasta kliimakatastroofiga kaasnenud põllumajanduskultuuride ikaldumisega. Valter Langi arvates võis läänemeresoomlaste jagunemine hiljem tuntud rahvasteks, sh liivlasteks, alguse saada sel asustuse madalseisust tingitud eri piirkondade vaheliste kontaktide nõrgenemise ajal.
Kunagist läänemeresoome-liivi keelepiirkonna ulatust peegeldavad ka läti keele murded. Tāmnieku ehk liivi murre, mida iseloomustavad mitmed läänemeresoome tunnused nagu näiteks naissoo kadu, hõlmab Kuramaal laias laastus sama ala, mis kivikalmedki. Põhja-Kuramaal leidub ka palju arvatava läänemeresoome päritoluga kohanimesid, nt Matkule, Usma, Venta. Lõunapoolsetest paikadest on ka Liepāja (1253. a „Lyva”) nime puhul läänemeresoome algupära nähtud.
Alates 9. sajandist toimus senise liivlaste materiaalse kultuuri teisenemine ja selle levikuala kahanemine. Kuršipäraste kalmete ja juhuleidude leviku põhjal järeldatakse kuralaste liikumist põhja suunas senisele liivi alale. Samamoodi on nähtud Kuramaa skandinaavlaste, tõenäoliselt Grobiņa koloonia järeltulijate liikumist 9. sajandil põhja suunas ning 10. sajandil sealt edasi Daugava alamjooksule. Paljud ajaloolased usuvad, et alates 10. sajandist on Põhja-Kuramaalt Daugava alamjooksule rännanud ka suur hulk läänemeresoomlasi-liivlasi, mille osaliselt tingis kuralaste ekspansioon. Samasse aega on paigutatud ka Saaremaa kultuuri elementide laiem levik Põhja-Kuramaal, mida on seletatud tihedamate vastastikuste abielusidemete loomisega olukorras, kus Kuramaa enda läänemeresoome elanikkond oli vähenenud ja eelistati perekonna loomist väiksema keelebarjääriga rahvaga. Mõned uurijad on seda nähtust seostanud aga sisserändega.
Bremeni Adami kroonika kohaselt ehitati 11. sajandi keskpaigas Taani kuninga Sweyn II Estridssoni ja kristlike kaupmeeste toel Kuramaale kirik. Kuna 11.–12. sajandil mindi Kuramaa põhjaosas üle ristiusu kombestikuga kooskõlas olevatele laibamatustele, kus lahkunu käed asetati risti rinnale, siis on pakutud, et see võis toimuda just sinna rajatud kristliku misjonikeskuse tegevuse tulemusel. Samal ajal, alates 11. sajandist kiirenes kuralaste edasiliikumine ja nendega seostatavad muistised ja koloniaalse iseloomuga keskused hakkasid jõudma Abava jõest põhja poole ja Venta alamjooksule. Nii jäid 11.–13. sajandil läänemeresoome-liivi asustusele viitavad matmistavad püsima peamiselt Põhja-Kuramaa idaosas, samal ajal kui läänes, Venta alamjooksul domineeris juba kuršide kultuur. Seni liivi asustusega linnamäed (Talsi, Tukums, Nogale, Lagzdīne, Kandava, Sabile, Strazde, Valgale, Mežīte) sattusid kuralaste või segaasustusega aladele. 12.–14. sajandil toimus protsess, mida on nimetatud kuroniseerumiseks: liivlaste materiaalne kultuur ühtlustus kuršide kultuuriga, välja arvatud asjaolu, et surnuid maeti põletamata.
Liivimaa ristisõda
Liivimaa ristisõja sündmused jõudsid Kuramaa liivlaste aladele 1230. aastatel. Sel ajal jagunes liivlaste asuala allikates Vanemaks ja Ventavaks nimetatud piirkondade vahel, mille osaline või täielik valitseja oli Lammekin. 1230. ja 1231. aastal sõlmisid osad neist aladest Lammekiniga eesotsas alistumis- ja ristimislepingud nii riialaste (Riia linnavõim, Riia piiskop ja Mõõgavendade ordu) kui paavsti esindaja Alna Balduiniga. Riialaste 1231./1232. aasta talve sõjakäiguga Kuramaale läks reaalne võim nende kätte. Pärast Mõõgavendade ordu hävitavat lüüasaamist 1236. aasta Saule lahingus ründasid leedulased järgmisel aastal Kuramaad, tapsid esimeseks Kuramaa piiskopiks nimetatud Engelberti ja ilmselt ärgitasid või sundisid kuralasi kristlusest loobuma. Kuna riialaste ja tegevuse lõpetanud Mõõgavendade ordu asemele loodud Liivi ordu tähelepanu pöördus vahepeal Vene riikide vastu sõdimisele, siis hakati kuralaste alade tagasivallutamisega tegelema alles 1242. aastal pärast Vene-suunalise ekspansiooni nurjumist Jäälahingus. Kogu Liivimaalt kogutud suure väe sõjaretke abil vallutati suurem osa kuralaste maadest 1245. aastaks, toimus ristimine, millesse kuralased vastumeelselt olevat suhtunud, ja sõlmiti uus alistumisleping. Vallutamine viidi lõpule 1252.-1253. aastal, mil sõlmiti ka kokkulepe, mille järgi 2/3 maast läks ordule ja 1/3 Riia piiskopile.
1260. aastal järjekordses ordu organiseeritud sõjakäigus osaledes läksid kuralased nendega tülli ja keeldusid vastaseks olnud žemaitide väge ründamast, mistõttu orduvennad Durbe lahingus lüüa said. Ühe allika kohaselt kuralased isegi ründasid koos žemaitidega ordumehi. Sellele Liivi ordu jaoks suurele kaotusele järgnes ülestõus lõunapoolsete seni veel ristimata kuralaste hulgas, kes alustasid koos leedulastega sõda ordu ja vastristitud kuralaste vastu. Vastuhakk suudeti maha suruda ja kontroll kogu kuralaste asuala üle taastada 1267. aastaks, mil sõlmiti ka uued alistumislepingud. Teada on ordu aladel tehtud leppe sisu, mille kohaselt ülestõusnud said amnestia ja trahve ei määratud, kuid nad pidid tagasi pöörduma kristlaste kohustuste ja maksude juurde: ühe hobusega majapidamine pidi andma u 140 liitrit vilja, tasuma kirikukümnist, töötama uute isandate heaks losside ehitamisel ja veel muudel töödel neljal päeval aastas. Eriõigusena olid vabastatud sõjasaagist kümnendiku ära andmisest. Säilis isiklik vabadus ja õigus maaomandile, sh seni tühjadel aladel kasutusele võetavale maale. Pärandada sai vara kuni 4. astme sugulastele, nende puudumisel läks omand ordu valdusse. Esimest korda reguleeriti mereõigust: merel hulpivast kaubast võisid kuralased üle poole, kaldale uhutud asjadest 1/3 endale jätta, samal ajal kui ülejäänud läks ordule, kellele jäi kohustus see omanikule tagasi, kui ta ühe aasta jooksul välja ilmub. Uppumisohus inimesel keelati oma päästjale lubamast rohkem kui 1/3 oma varast.
Kesk- ja uusaeg
Uues ühiskonnas jäi enamik liivlastest talupojaseisusse ja hauapanuse põhjal jätkus vanade tavade osaline järgimine. Nad säilitasid isikliku vabaduse kuni 16. sajandini. Senised ülikusuguvõsad hukkusid ristisõja käigus või sulandusid sakslastest koosnevasse rüütli- ja vaimulikuseisusse. Näiteks 1272. aastal on mainitud orduvenda nimega Ykemele ja 14.–15. sajandil mitmeid Kuramaa läänimehi, keda võib nime järgi pidada liivlasteks.
Aja jooksul toimus assimileerumine. 17. sajandi keskpaiga allika järgi oskasid näiteks Engure ümbruse liivlased sel ajal läti keelt ja osalesid lätikeelsetel jumalateenistustel. 17. sajandil oli kõigi liivlaste, kellest enamus elas Kuramaal, koguarv tõenäoliselt juba alla 5000. Erandliku nähtusena toimus alates 17. sajandist Põhja-Kuramaa varem peamiselt läti asustusega rannakülades liivistumine. Sellel sõdadest ja migratsioonist vähem puudutatud alal, kus keelekeskkonda toetas ka läbikäimine keeleliselt lähedaste Saaremaa elanikega, säiliski lõpuks liivi elanikkond kõige kauem. Thomas Hiärn, rääkides arvatavasti just Kuramaa põhjaranniku liivlastest, väitis, et nad vältisid sel ajal keelelisi segaabielusid ja elasid lätlastest üsna eraldatult. 18. sajandi teisel poolel ja 19. sajandi alguses ulatus see ala Oviši külast Ģipka külani, hiljem Melnsilsist Lūžņasse, hõlmates kokku 12 küla. Ala jagunes kaheks osaks (ida- ja lääneosa), kus räägiti ka erinevaid murdeid – idamurret ja läänemurret. Kumbki osa kuulus eraldi valla ja kihelkonna alla. Erinevad tegurid tingisid siiski sealgi liivlaste arvu vähenemist ja assimileerumist: ülerahvastatud majade tõttu suur vastuvõtlikkus nakkushaigustele, suur uppumissurmade arv ja näiteks 1859. aasta vastuhakk Dundaga mõisnikule, mille karistusena 38 talust elanikud välja tõsteti ja uute inimestega, sh lätlastega asendati. 19. sajandi lõpus täheldasid uurijad, et liivlased peavad läti keelt prestiižikaks ja kohati õpetavad seda oma lastele esimese keelena ning et liivlaste etniline eneseteadvus on nõrk. Siiski liivlaste koguarv 19. sajandi jooksul suurenes. Eri allikad ja hinnangud pakuvad Kuramaa rannakülade liivi rahvastiku kohta välja erinevaid ja kohati ilmselt ebatäpseid arve: 1843.–1845. aastal kohalik kirikuõpetaja 2052, 1850. aasta rahvaloendus 2180, 1852. aastal Sjögren 2324, 1863. aasta rahvaloendus 2546, 1881. aasta rahvaloendus 2400, 1888. aastal Eemil Nestor Setälä 2929. Pärast pärisorjuse kaotamist ja liikumisvabaduse reforme asus osa liivlasi ilmselt elama ka teistesse piirkondadesse ja linnadesse.
San Ponso
San Ponso on vald Itaalias Piemonte maakonnas città metropolitana di Torinos.
San Ponso kõrgus merepinnast on 347 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
San Ponso piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Busano, Oglianico, Pertusio, Rivara, Salassa, Valperga.
Rahvastiku tervise arengukava
Rahvastiku tervise arengukavasid (lühend RTA) on Eestis mitu:
Sulgimine
Sulgimine (ladina ecdysis) on lindudel vanade sulgede (sulestiku) perioodiline vahetumine uutega. Enamik linde vahetab sulestikku (sulib) aastas kaks korda: enne pesitsust kasvab lindudel hund- ja pärast pesitsust puhkesulestik. Mõnel linnul (nt rabapüül) on veel ka suve- ja talvesulestik.
Adelheid Hippius
Adelheid Hippius (19. veebruar 1853 Tallinn – 21. september 1942 Schwetz) oli Eesti pianist ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas aastal 1876 väikese kuldmedaliga Peterburi konservatooriumi (G. Krossi klassis), täiendas ennast Saksamaal Hans von Bülowi juures, kuulas aastatel 1888–1889 Peterburi konservatooriumis Anton Rubinsteini tunde ja kirjutas neist ajakirjanduses.
Ta juhatas Tsarskoje Selo lütseumis muusikaklasse. Aastatel 1919–1922 oli ta Helsingi muusikainstituudi õppejõud ja aastatel 1922–1928 Tartu Kõrgema Muusikakooli õppejõud. Tema õpilasteks olid Olav Roots ja Lembit Milk. Ta esines Venemaal ja Saksamaal, sealhulgas soome koloratuursopran Alma Fohströmi saatjana.
Bristoli laht (USA)
Bristoli laht (inglise Bristol Bay) on laht Põhja-Ameerika loodeosas, Beringi mere idapoolseim osa.
Looduskaitse
pisi|Üheks looduskaitseliseks meetmeks on [[kaitsealade moodustamine. Kõnnu Suursoo jääb Põhja-Kõrvemaa looduskaitseala territooriumile.]] Looduskaitse on mitmetähenduslik termin, mis kokkuvõtvalt hõlmab loodusvarade, looduskeskkonna, biodiversiteedi kaitset inimmõju (antropogeensed tegurid) negatiivsete aspektide eest, hooldamist ja võimalusel ka taastamist.
Uuemates eestikeelsetes allikates ei püüta eristada termineid "loodushoid" ja "looduskaitse", vanemad allikad (nt "Ökoloogialeksikon") püüavad aga vahet teha.
Umbes 1980ndateni loeti looduskaitset laiemaks kui keskkonnakaitset, nüüdisajal on see vastupidi.
Ex situ ja in situ looduskaitse
Mõnikord räägitakse ex situ ja in situ looduskaitsest. Ex situ looduskaitse on elurikkuse komponentide kaitse väljaspool nende looduslikku esinemiskohta. In situ aga elurikkuse komponentide kaitse nende looduslikes esinemiskohtades.
Keskkonnaeetika looduskaitse kontekstis
Et looduskaitsel on mitmeid alusprintsiipe, võib seda pidada mõneti dogmaatiliseks, ent need loovad põhimõttelise aluse loodusväärtuste hoidmise maailmavaatele. Neid printsiipe ei saa tõestada ega kummutada, ka ei nõuta kelleltki nende printsiipide vastuvaidlematut omaksvõttu.
1985. aastal postuleeris Michael Soulé (1985 ) järgmised looduskaitse eetilised alused:
Neid postulaate täiendavad mitmed printsiibid :
Karun Chandhok
2010. aastal sõitis ta Vormel 1 meeskonnas Hispania Racing.
Tamroni reisifoto
pisi|170px|Mitmel korral žürii liige olnud [[Sven Začek]] pisi|170px|2017. aastal žürii töös osalenud [[Urmas Tartes]] pisi|170px|2017. aastal žürii töös osalenud [[Karl Adami]]
Tamroni reisifoto on Eesti iga-aastane reisifotode võistlus. Konkurssi korraldatakse alates 2014. aastast.
Konkursile oodatakse reisifotosid, milles on jäädvustatud erinevate paikade kultuuri ehedal ja puutumata kujul, portreteeritud huvitavaid inimesi või kujutatud hingematvalt kauneid maastike.
Esimesele, 2014. aasta konkursile, laekunud 945 tööd hindas kolmeliikmeline žürii koosseisus loodusfotograaf Sven Začek, portreefotograaf Renee Altrov ning loodusfoto- ja videograaf Toomas Ili. Sven Začek hindas ka järgmisel kahel konkursil. Veel on žürii töös osalenud fotokunstnik Gen Vagula, loodusfoto- ja videograaf Toomas Ili, reisiajakirjanik ja fotograaf Silvia Pärmann, makrofotograaf Urmas Tartes, loodusfotograaf Karl Adami ja veel mõned teised.
Elliott Porter
Elliott Owen George Porter (sünninimi Elliott Owen George Kuum; sündinud 31. detsembril 1991 Leicestershire, Inglismaa) on Briti jalgrattur.
Ta võistleb alates 2013. aastast elukutselisena.
Isiklikku
Tema isa oli eestlasest Norra jalgrattur Jaanus Kuum ja ema on endine Briti jalgrattur, kahekordne olümpiavõistleja Maria Blower.
Aurelio Peccei
pisi|Aurelio Peccei (keskel) 1973. aastal Aurelio Peccei (4. juuli 1908 Torino – 14. märts 1984 Torino) oli Itaalia ettevõtja, Rooma klubi asutaja ja esimene president.
Maurāni
Maurāni on küla (mazciems) Lätis Varakļāni piirkonnas Varakļāni vallas.
Küla asub valla keskosas. Maurāni jääb piirkonna keskusest Varakļānist 8,6 ja Riiast 199,6 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Maurāni bussipeatus.
Aastal 1989 oli külas 32 elanikku, aastal 2004 aga 37 elanikku. Aastal 2009 oli külas 16 elanikku.
Andy Berman
pisi| Andrew "Andy" Mark Berman (sündinud 24. veebruaril 1968 Chicagos) on Ameerika Ühendriikide näitleja, koomik, stsenarist ja produtsent.
Tuletõrjujate mälestusmärk
pisi|Mälestusmärgi esivaade. Taga vasakul Mustamäe komando hoone torn. Foto: [[Robert Treufeldt, 7. märts 2015]] pisi|Hukkunute nimed mälestusmärgi tagaküljel. Foto: [[Robert Treufeldt, 7. märts 2015]] pisi|Mälestusmärgi tagavaade. Foto: [[Robert Treufeldt, 7. märts 2015]] Tuletõrjujate mälestusmärk on töökohuste täitmisel hukkunud tuletõrjujate mälestuseks püstitatud mälestusmärk Mänsaku tänaval (majade nr 6 ja 7 vahel) Kristiine linnaosas Tallinnas.
Mälestusmärk püstitati 1983. aastal (tollal oli see koht Linnu teel), kui 1982. aastal valmis läheduses tuletõrje tehnilise talituse uus hoone (tollase aadressiga Linnu tee 75a). Hiljem oli hoones Mustamäe komando, praegu on hoone aadress Mänsaku 8. Kuni 1986. aastani kanti mälestusmärgile 10 hukkunud tuletõrjuja nimi.
Frunze rajoon
Frunze rajoon (vene keeles Фрунзенский район) on haldusüksus (rajoon) Venemaal Peterburis. Rajoon asub südalinnast kagu pool ja sellesse kuulub kuus munitsipaalringkonda.
Rajoon on moodustatud 9. aprillil 1936. Praegustes piirides on rajoon alates 1961. aastast.
RPD
RPD võib tähendada järgmist:
Dyavolski most
thumb|left|Djavolski most thumb|Djavolski most thumb|Djavolski most Dyavolski most (bulgaaria Дяволски мост 'Kuradisild') on kaarsild Bulgaarias Ardino lähedal Arda jõel.
Dyavolski most asub Rodope mägedes olevast Ardino linnast 10 km kaugusel loodes ja on osa iidsest teest, mis ühendas tänapäeva Bulgaaria alasid Traakia tasandikega Egeuse mere põhjakaldal.
Silla ehitamise aeg ei ole täpselt teada. Pakutud on aega 14. sajandist 17. sajandi alguseni. Sild oli osa teest, mis viis Traakia madalikelt Egeuse mere rannikule. Sild rajati samas kohas asunud vanarooma silla asemele.
Sild on 3,5 m lai ja 56 m pikk. Sillal on kolm sildeava, millest suurima, keskmise pikkus on 13 meetrit. Silla kõrgus jõevee tasemest on 11,5–12 meetrit. Silla kummaski servas on 12 cm kõrgune rinnatis. Silla ees on lainemurdja, et vähendada jõevoolu survet sillale.
Tänapäeval tohivad silda ületada ainult jalakäijad. 24. veebruaril 1984 võeti sild muinsuskaitse alla.
Birnlücke
thumb|Birnlücke vaadatuna Itaaliast Tirooli Krimmler Keesi suunas
Birnlücke (2665 m) on piirikuru Austria Kõrg-Tauerni mägede lääneotsas, Venedigeri rühma ja Zillertali Alpide vahel. Austria ja Itaalia vaheline piir kulgeb üle kuru 1919. aastast. Kuru moodustab piiri Austria Salzburgi liidumaa ja Itaalia Lõuna-Tirooli piirkonna, Krimmler Achentali ja Ahrntali orgude ning Rieserferner-Ahrni looduspargi ja Kõrg-Tauerni rahvuspargi vahel.
Kuni Schengeni leppeni oli Krimmler Tauernis (2634 m) tavapärane piiripunkt.
Piiripunktist mitte kaugel lõunas on Birnlückeni hütt (Rifugio Tridentina). See ehitati 1900. aastal ja nimetati kuru järgi.
Nimi
Nimi Birnlücke on vana kirjaviisi rikkumine. Juba 1888. aastal hakati kuru kutsuma Pyrlücke, Ahrni oru oja vanade nimede Pirra või Birlbac järgi. Itaalia nimi on Forcella del Picco.
Aby Warburg
Aby Warburg (kodanikunimega Abraham Moritz Warburg; 13. juuni 1866 Hamburg – 26. oktoober 1929 Hamburg) oli saksa kunstiajaloolane ja kultuuriteoreetik.
Lõuna-Sandwichi saared
Lõuna-Sandwichi saared on saarestik Atlandi ookeani lõunaosas. Saared kuuluvad Suurbritanniale, kuid neid taotleb endale Argentina.
Saarte pindala on 337 km². Saared on vulkaanilised, kõrgus kuni 650 meetrit.
Valitseb lähisantarktiline kliima. Saared on suuremalt osalt kaetud liustikega.
Saari nimetati algselt Lõuna-Sandwichi saarteks, eristamaks neid sellal Sandwichi saarteks kutsutud Hawaii saartest. Lõunapoolsed kaheksa saart avastas James Cook 1775. aastal, põhjapoolsed kolm Fabian Gottlieb von Bellingshausen 1819. aastal. 11 väikest saart, mis moodustavad Lõuna-Sandwichi saarestiku, on,põhjast lõunasse:
Viimased kolm saart moodustavad Lõuna-Thule saared.
Marañón
pisi|300px|Amazonase jõgikond Marañón on jõgi Lõuna-Ameerikas Peruus. See on umbes 2000 km pikk ja selle valgla hõlmab 350 000 km², keskmine vooluhulk on 15 600 m³/s.
Marañón lähtub Peruu Andidest 4840 meetri kõrguselt üle merepinna. Ülemjooksul läbib jõgi sügavas kanjonis Kesk- ja Ida-Kordiljeerid, voolates algul loodesse, pärast itta. Alamjooksul Amazonase madalikul voolab ta rahulikult itta. Ühinedes Ucayaliga, moodustab Marañón Amazonase jõe.
Litvinova balletistuudio
Litvinova balletistuudio oli aastatel 1918–1939 Tallinnas töötanud balletikool.
Balletikooli asutas Jevgenia Litvinova (eesnimi ka: Eugenia), kes ise oli varem õppinud Peterburi Maria Teatris.
Ta korraldas õpilaste balletiõhtuid, esines nendega ka Riias ja Stockholmis. Tema õpilasteks olid Lilian Looring, Emmy Holz, Rahel Olbrei, Robert Rood, Nadežda Taarna, Anna Ekston, Alja Elbing, E. Sadde, Jelena Izerovitš, Liia Leetmaa ja Ada Ahi.
Kara Värav
thumb|Kara Värav Kara Värav on väin, mis ühendab Barentsi merd läänes ja Kara merd idas ning eraldab Novaja Zemljad loodes Vaigatši saarest kagus.
Väina pikkus on 33 km ja laius 45 km, sügavus 52 m kuni 119 m. Talviti on väin kaua jääs.
Läbi Kara Värava kulgeb Kirdeväila lõunapoolne haru.
Vadakste jõgi
Vadakste (leedu keeles Vadakstis) on jõgi Lätis ja Leedus, Venta jõe parempoolne lisajõgi. Jõgi voolab enne Ventasse suubumist 67 kilomeetrit Läti ja Leedu piiril.
Jõe pikkus on 82,2 km ja valgla on 1250 km², sellest Läti territooriumil asub 775 km².
Vadakste algab Auce lähedal maaparanduskraavide ühinemisel. Alguses voolab jõgi kagusse, läbides Rubat, kuid Leedu piiril pöörab läände, jäädes kuni Ventasse suubumiseni piirijõeks. Suudmest 55 kilomeetri kaugusel suubub temasse paremalt Ezere jõgi, seejärel vasakult Ašva ja Agluona. Leedus jäävad suurematest asulatest jõe äärde Laižuva ja suudme läheduses ka Leckava alev.
Melissa Fahn
Melissa Fahn (sündinud 28. aprillil 1967) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Broki (Varakļāni vald)
Broki on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Varakļāni vallas.
Küla asub valla lääneosas. Broki jääb piirkonna keskusest Varakļānist 9,2 ja Riiast 200,2 kilomeetri kaugusele.
Aastal 2009 oli külas 6 elanikku.
Turneri sündroom
pisi|Jalalabade turse Turneri sündroomiga imikul Turneri sündroom (ladina keeles syndroma Turner), ka 45,X, on naiste kaasasündinud haigus, kus üks kahest sugukromosoomist puudub täielikult või osaliselt. Turneri sündroomi kutsutakse ka ovariaalseks düsgeneesiks. Enamasti ei ole Turneri sündroom pärilik, vaid esineb embrüogeneesi ajal juhuslikult tekkinud rakujagunemise vea tõttu.
Suur osa Turneri sündroomiga rasedustest katkeb esimesel või teisel trimestril.
Epidemioloogia
Sündroomi esinemissagedus on 1:1500–2500 tüdruku sünni kohta.
3% kõikidest rasedustest algavad embrüoga, millel puudub üks X-kromosoom, kuid 99% neist aborteeruvad ise esimese trimestri jooksul.
Avastamine
Esimesena kirjeldas seda sündroomi 1930. aastal Otto Ullrich Saksamaal ning järgmisena Henry H. Turner 1938. aastal USAs.
Sümptomid
Peamised probleemid algavad puberteedieas, kui tüdruk on kaaslastest oluliselt lühem ja sekundaarsed sugutunnused ei arene. Sageli avastatakse haigus alles siis, kui puberteet ei alga. Turneri sündroomiga kaasneb peaaegu alati viljatus. Laps sünnib tüdrukuna, kuid tema munasarjad ei tooda naissuguhormoone ega munarakke. Haiguse raskusaste oleneb sellest, kui suur osa kromosoomist on puudu.