cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Natsiskinheedid
Eesti
Mõnedes allikates on sellesse subkultuuri kuuluvaiks liigitatud mitu ühingu Jalgpallihaigla liiget ja selle juht Tarmo Kruusimäed.
2003. aasta juunis said kolm natsiskinheedi tingimisi karistuse tegevuse eest, mis õhutas avalikult juudi rahvuse vihkamist, sealhulgas majaseintele haakristide joonistamine ja antisemiitlike hüüdlausete kirjutamine.
Satelliidisähvatus
pisi|Iridiumi võrgustikku kuuluva satelliidi põhjustatud sähvatus kuuvalgel ööl Võrumaal Satelliidisähvatus on nähtus, mida põhjustab mõne satelliidi läikivalt pinnalt, näiteks päikesepaneelilt või antennilt Maa pinnale peegelduv valgus. Maal olev vaatleja näeb siis lühiajalist eredat sähvatust.
Iridiumi satelliitide võrgustikku kuulub 66 aktiivset sidesatelliiti, mis paiknevad madalatel Maa orbiitidel ja need põhjustavad eredamaid sähvatusi kui ükski teine Maa orbiidil tiirlev satelliit.
Iridiumi satelliitide sähvatused
Enamik Iridiumi võrgustikku kuuluvaid satelliite on endiselt kontrollitavad, seega on nende sähvatusi võimalik ennustada. Iridiumi sidesatelliitidel on kolm hästi valgust peegeldavat antenni. Vahetevahel peegeldavad need päikesevalgust Maale, tekitades kiirelt liikuva valgustatud laigu Maa pinnal. Laigu läbimõõt on umbes 10 km. Vaatlejale näib see ereda sähvatusena taevas, mille kestus on mõni sekund. Ulatudes tähesuuruseni –8 (harva ka –9,5), on mõned sähvatused nii eredad, et need on nähtavad isegi päevasel ajal.
Teised satelliidid põhjustavad samuti satelliidisähvatusi, aga need pole kaugeltki nii eredad: tüüpiliselt ei ületa nende sähvatuste tähesuurus -3,5.
Vaatlemine
On veebilehti ja mobiilirakendusi, mis pakuvad asukohapõhist infot satelliidisähvatuste võimalike toimumisaegade kohta.
Humanity Star oli passiivne satelliit, mille peamine ülesanne oli peegeldada päikesevalgust maale. Ta tegutses 2014. aasta jaanuarist märtsini.
Qashqadaryo
Qashqadaryo (varem ka Kaškadarjo ja Kaškadarja) on jõgi Kesk-Aasias Usbekistanis. Jõe pikkus on 378 km, valgala 6800 km².
Vett kasutatakse ulatuslikult põllumajanduses, seetõttu jääb jõesäng Qarshi lähedal kuivaks.
Orava jõgi
Orava on jõgi Slovakkias Orava ajaloolises piirkonnas Váhi jõgikonnas.
Orava saab alguse Biela Orava ja Čierna Orava ehk Valge ja Musta Orava jõe ühinemiskohast, kuhu rajati 1941–1953 35,2 km² suurune Orava veehoidla. Selle pind on 601 m kõrgusel merepinnast.
Orava jõgi voolab üldiselt edelasse ja suubub Kraľovany küla juures Váhi. Jõe suue on 431 m kõrgusel merepinnast. Jõe pikkus on 60,9 km. Seega on jõe lang 2,80 m/km. Jõe valgla on 1991,8 km². Valgla kuulub peaaegu täies ulatuses Slovakkiasse ja üksnes pisut sellest jääb Poola.
Kõige veerikkam on jõgi märtsis ja aprillis, kui sulab lumi. Kõige vähem on vett jaanuaris ja veebruaris. Ajalooliselt kõige väiksem läbivool on fikseeritud veel enne veehoidla ehitamist (4,8 m³/s), suurim aga pärast selle valmimist, 19. juunil 1958, kui veevoolu tugevus oli 2300 m³/s.
Oraval ei ole suuri lisajõgesid.
1997. aastal kuulutati kogu jõgi kaitsealuseks piirkonnaks.
37. Kaitsepataljon
37. Kaitsepataljon (Schutzmannschaft Wacht Bataillon 37) oli Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsioonivõimude poolt Eestis  vabatahtlikest 1941. aastal moodustatud sõjaväeüksus.
Kaitsepataljon "Dorpat"
Vabatahtlik kaitsepataljon Estnische Schutzmannschafts-Abteilung Dorpat värvati väegruppi "Nord" tagalaülemjuhataja Franz von Roques'i ja Rusland-Nord Kõrgema SS'i ja politseijuhi korraldusel Saksa vägede tagala julgeoleku tagamiseks.
Pataljon formeeriti vabatahtlikest 29. augustil 1941 Tartus ning allus kuni 31. detsembrini 1942. aastal Wehrmachti, Väegrupp Nordi Tartus asuvale 207. julgestusdiviisile.
37. Kaitsepataljon
6. novembril 1941. aastal nimetati pataljon 37. Kaitsepataljoniks.
Pataljoni kasutati 1941/1942 Pihkva, Ostrovi ümbruses lennuväljade ja teiste sõjaliste objektide valveks. Üks erirood tegeles ka Pihkvast 10 km. kaugusel läänesuunas Moglino külas, endises piirivalvekomandatuuri hoones asunud sõjavangilaagrist Stalag 372, Organisation Todti käsutusse antud sõjavangide valvamisega.
37. julgestusüksus
12. märtsil 1942. aastal nimetati pataljon Estnische Sicherungs Abteilung 37.
Pataljoni 1. kompanii asus Ostrovis, 2. kompanii oli Pihkva lennuväljal Luftwaffe käsutuses ja 3. kompanii Oudovas.
1942. aasta kevadel suunati pataljoni ''3. kompanii'' 247. välikomandantuuri käsutusse, mis asus Idritsasse ning millele alluv territoorium hõlmas Sebeži, Idritsa, Pustoška ja Osveja rajoone. Kompanii osales maikuus kolonelleitnant Walter Scheichenbaueri juhtimisel Saksa 889. maakaitseväepataljoni 1. kompanii, 691. välisandarmeeriapataljoni 2. kompanii ja 39. kaitsepataljoni 2. ja 5. kompaniiga partisanidevastases operatsioonis Opotška-Sebeži raudteeliinist läänes ca 5600 km2 suurusel maa-alal.
Õhusõiduk
Aerostaatiline tõstejõud: Õhust väiksema tihedusega gaasiga täidetud ruumile mõjub üleslükkejõud, mis võrdub selle gaasi poolt väljatõrjutud õhu hulgaga.
37. Kaitsepataljon
37. julgestusüksus
37. pataljoni 3. kompanii asus 1942. aasta mais-juunis rühmade kaupa Žukovos, Aloljas ja Šitnikis. 1942. aasta juuli alguses purustasid 889. maakaitseväepataljoni 1. kompanii ja 37. kaitsepataljoni 3. kompanii ca 150-liikmelise partisanikoondise (Sahharovi partisanipolk) Lisno järve juures. Kohalike elanike andmetel tapeti 20–30 partisani ja haavatuid oli 75–80. Ellujäänud põgenesid väegrupi “Mitte” tagalapiirkonda. Pärast lahinguoperatsioone määrati 3. kompanii Luftwaffe käsutussse.
Hiljem viidi pataljon Valgevene kindralkomissariaati.
Õhusõiduk
Vaata ka
pisi| Reaktiivranits (jetpack)
37. Kaitsepataljon
37. Kaitsepataljon
13. juulil 1942. aastal nimetati pataljon 37. Kaitsepataljoniks (Schutzmannschaft Wacht Bataillon 37)
37. Eesti Politseipataljon
1943. aasta 9. detsembril nimetati pataljon 37. Eesti Politseipataljoniks (Estnische Polizei Bataillon 37), pataljon allutati Saksa Korrapolitsei Kõrgemale komandörile, pataljonis kehtinud Wehrmachti auastmed asendati Saksa Korrapolitsei politsei auastmetega.
5. juulil 1944. aastal liideti pataljon koos 38. ja 40. Eesti Politseipataljoniga, 2. Eesti Politseirügementi 1. pataljonina. 1944. aasta suve lõpul viidi pataljon Valgevene kindralkomissariaati, 12. augustil 1944 taandus pataljon üle Väina jõe, peale seda toodi pataljon tagasi Eestisse Tartu rindele.
1944. aasta septembrist allus pataljon Saksa LIV armeekorpuse 87. jalaväediviisile.
1944. aasta lõpus likvideeriti 37. ja 38. Eesti Politseipataljoni osavõtul koos Wehrmacht 87. jalaväediviisi ja soomepoistega Punaarmee Kärevere sillapea.
Likvideerimine
Septembris taandus pataljon Saksamaale, üle Karksi-Nuia 24. – 25. septembril 1944. aastal, Riia rindele. Riiast lahkus pataljon 5. oktoobril meritsi Gotenhaveni (Poolas) ja sealt edasi Neuhammerisse Sileesiasse, Saksamaal liideti eesti üksused ja ka 37. pataljon 20. Eesti SS-diviisi 46. Relva-SS Grenaderirügementi ning oktoobris 1944 politseipataljon likvideeriti.
Allgemeiner Deutscher Nachrichtendienst
Allgemeiner Deutscher Nachrichtendienst (lühend ADN) oli Saksa Demokraatliku Vabariigi uudisteagentuur. See vahendas uudiseid Ida-Saksamaa ajalehtedele ja raadiojaamadele. Infoagentuur oli tsensuuri all.
Baieri uruhiir
Baieri uruhiir (Microtus bavaricus) on Austria, Itaalia ja Baieri Alpides elanud uruhiire liik. Teda peeti väljasurnuks, sest pärast 1962. aastat ei olnud teda leitud kuni 2000. aastani, mil 1976. aastal Põhja-Tiroolist Saksamaa piiri lähedalt leitud isendid geneetilise analüüsi teel samasse liiki kuuluvaks tunnistati.
Keha pikkus on 88–106 mm, saba pikkus 32–44 mm. Ta sarnaneb väga liechtensteini uruhiire ja alpi uruhiirega.
Márta Sebestyén
thumb|right|Márta Sebestyén 2010. aastal Márta Sebestyén [maarta š'äbäštjeen] (sündinud 19. augustil 1957 Budapestis) on ungari laulja, rahvamuusika esitaja.
Elulugu
Márta Sebestyéni esivanemate (sealhulgas vanaema) koduküla asub Austria piiri ääres. Lapsepõlves veetis ta suved Csempeszkopácsis. Tema rahvamuusikauurijast ema Ilona Farkas on õppinud Zoltan Kodály juures ja käinud koos temaga kogumisretkedel. Márta hakkas kaheaastaselt kuulmise järgi tasakesi laulma, enne kui ta rääkida oskas. Kuueaastaselt osales ta juba plaadistamisel. Et mikrofonini küündida, pidi ta tabureti peal seisma. Umbes 1970. aastast on ta esinenud kontsertidel ja televisioonis.
Lapsena tegeles ta ka iluvõimlemisega ja joonistas kirglikult ega tahtnud veel tingimata lauljaks saada.
Sebestyén jutustab, et kui ta oli 12-aastane, armus ta rahvamuusikasse, kuulates ehtsat rahvamuusikat Ungari Kunstide Akadeemia heliplaatidelt. Ta oli eriti vaimustunud Morava tüdrukute ja Transilvaania vanameeste häältest. Heliülesvõtetel oli palju erinevaid hääletüüpe ja laulutehnikaid, murdeid ja tantsusamme, mida Márta tahtis kõiki õppida. Rahvamuusika taaselustamine oli ka protestiväljendus kommunistliku režiimi vastu, kuigi Márta ei tajunud seda nii. Rahvamuusika suutis rahvast ühendada.
Aastal 1973 sai Márta rahvalaulude esitamise eest Zoltan Kodály auhinna. 1975 laulis ta Sebo ja Halmosi ansambliga Budapesti tantsusaalides. Samal aastal astus ta kunstiinstituuti, kuid jättis selle muusika pärast pooleli. Sellest ajast alates on ta kutseline laulja. 1980. aastast esineb koos ansambliga Muzsikás (asutatud 1973). Varsti pärast selle ansambliga liitumist hakati teda tähele panema ning tal oli kontakte roki- ja džässimaailmaga. 1980. aastatel salvestas ta ka rokkooperi. Hiljem on ta tähelepanu äratanud filmi "Inglise patsient" heliribaga.
Arvatavasti 1981 ühines ta ansambliga Vujicsics. Aastal 1984 mängis ta peaosa rahvamuusikamuusikalis kuningas István I ainetel. 1980. aastatel tegi ta ringreise Suurbritannias, Itaalias, Hispaanias, Austrias, Saksamaal ja Austraalias. 1988. aastal toimus legendaarne Druga godba kontsert.
1990. aastatel tegi ta ringreise Jaapanis, Euroopas ja Ameerika Ühendriikides. 1997. aastal esines ta esimest korda Transilvaanias.
Kuigi Sebestyéni häält kasutatakse popmuusikas, tahab ta tegelikult end väljendada ainult rahvamuusika kaudu: "Tavalised inimesed, kes päev läbi raadiost muusikat kuulavad, ei tea, et see on kõik vale. See kõik on müra, raha müra. Mul on kahju inimestest, kes on üles kasvanud ausat muusikat kuulmata. Muusika segamine äriga ei ole minu jaoks."
Sebestyéni häält peetakse ainulaadseks ning imetletakse tema hämmastavat kontrolli selle üle. Tõuni sõnul on "kõik kuld, mis selle naise suust tuleb".
Sebestyén on välja andnud mitu sooloalbumit, kuid kõige tuntumad on need plaadid, mis ta on teinud koos ungari ansambliga Muzsikás. Nende kõige uuem koostööalbum "The Bartók Album" jälgib ungari rahvamuusika mõju kuulsale heliloojale Béla Bartókile.
Márta Sebestyén on teinud koostööd Peter Gabrieli ja WOMAD-iga (World of Music, Arts and Dance). Teda võib kuulda laulmas Deep Foresti plaadil ("Marta's Song") ja Anthony Minghella menufilmis "Inglise patsient" ("Én csak azt csodalom" ('hällilaul Catherine'ile')).
Tema esitatud laule on kokku umbes 70 plaadil.
Isiklikku
Márta Sebestyénil on pojad Álmos (1991) ja Szabolcs (1993). Laste isa on Lloyd Phraner, kellest ta on lahutatud.
Tema hobi on kujutav kunst.
Jõgeva lipp
pisi|Jõgeva linna lipp Jõgeva lipp on Jõgeva maakonnas asuva Jõgeva linna lipp.
Lipp on kinnitatud novembris 1994.
Lipu kirjeldus
Jõgeva linna lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis koosneb neljast võrdse laiusega horisontaalsest värvilaiust: kollane, roheline, kollane, roheline.
Lipu laiuse ja pikkuse vahekord on 7:11 ning normaalsuurus 105 × 165 cm.
Väike-Pahila
Väike-Pahila küla asub Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Orissaare valda.
Ajalooliselt asus küla Jaani kihelkonnas.
Anarho-skinhead
Anarho-skinhead on pungile lähedane stiil, mis määrab ka anarho-skinheadide subkultuuri. Pungist eristab seda peamiselt väljanägemine. Näiteks muusikaeelistuste (oi!, ska) osas sarnaneb anarho-skinhead pungiga.
Mäesuusatamine 1956. aasta taliolümpiamängudel
right|200px|Olümpiarõngad right|200px|Mäesuusatamine Mäesuusatamine 1956. aasta taliolümpiamängudel toimus 27. jaanuarist 3. veebruarini Cortina d'Ampezzos Itaalias. Ühtlasi olid need ka 14. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises. OM-i arvestuses jagati välja 6 komplekti medaleid (kolm ala (slaalom, suurslaalom ja kiirlaskumine) nii meestele kui ka naistele). Lisaks oli maailmameistrivõistluste arvestuses kavas Alpi kahevõistlus.
ROK-i otsuse põhjal võistlesid Saksa DV ja Saksa FV sportlased ühtse võistkonnana.
Slaalom
Finaal: 31. jaanuar Osavõtjaid: 89 Olümpiavõitja 1952: Othmar Schneider, Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 29. jaanuar Osavõtjaid: 95 Olümpiavõitja 1952: Stein Eriksen, Norra Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 3. veebruar Osavõtjaid: 75 Olümpiavõitja 1952: Zeno Colò, Itaalia Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: ? Osavõtjaid: Maailmameister 1954: Stein Eriksen, Norra Ametlikud tulemused Alpi kahevõistluses võisteldi ainult MM-tiitlile. <br style="clear:both;" />
Slaalom
Finaal: 30. jaanuar Osavõtjaid: 48 Olümpiavõitja 1952: Andrea Mead-Lawrence, USA Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 27. jaanuar Osavõtjaid: 49 Olümpiavõitja 1952: Andrea Mead-Lawrence, USA Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 1. veebruar Osavõtjaid: 47 Olümpiavõitja 1952: Trude Jochum-Beiser, Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: ? Osavõtjaid: Maailmameister 1954: Ida Schöpfer, Šveits Ametlikud tulemused Alpi kahevõistluses võisteldi ainult MM-tiitlile. <br style="clear:both;" />
Medalid OM-i arvestuses
<br style="clear:both;" />
Medalid MM-i arvestuses
<br style="clear:both;" />
Elektromagnetiline kiirgus
pisi|400px|Pildil on kujutatud lineaarselt polariseeritud elektromagnetilist kiirgust, mis levib vasakult paremale elektri- ja magnetväljade lainetusesarnase muutusena. Elektri- ja magnetväli on alati samas faasis ja sama amplituudide suhtega igas ruumipunktis ja ajahetkes
Elektromagnetiline kiirgus (edaspidi EMK, kutsutakse ka elektromagnetlaineteks) on laetud osakeste kiiratav ja neelatav energia, mis kandub ruumis edasi lainena, milles elektri- ja magnetvälja komponendid võnguvad teineteise ja laine levimise suuna suhtes risti, olles üksteisega samas faasis. EM-laine levib vaakumis valguse kiirusel, milleks on c = 299 792 458 m/s (kuna meeter on defineeritud valguse kiiruse järgi, siis on see arv täpne).
Elektromagnetiline kiirgus on elektromagnetvälja erijuht. Kui elektrilaeng liigub, tekitab ta enda ümber elektromagnetvälja, aga kiirendusega liikuva laengu ümber tekib lisaks EMK, mis kannab allikast energiat eemale. Energiat mittekandev EM-väli on otseselt laengute tekitatud, EMK on aga tingitud muutuvatest elektri- ja magnetväljadest. Neid kahte nimetatakse vastavalt lähi- ja kaugväljaks, kuna Maxwelli võrranditest lähtuvalt langeb lähivälja intensiivsus kiiremini, jättes kaugemal domineerima kaugvälja (ehk elektromagnetilise kiirguse). Lisaks energiale omab EM-laine ka impulssi ja impulsimomenti, mis võivad vastastikmõjus ainega viimasele üle kanduda.
EM-kiirgust liigitatakse elektromagnetlaine sageduse, lainepikkuse või energia järgi. Elektromagnetlainete spektri skaala alates väikseimast sagedusest (ehk suurimast lainepikkusest) on järgmine: raadiolained, mikrolained, infrapunakiirgus, nähtav valgus, ultraviolettkiirgus, röntgenikiirgus ja gammakiirgus.
EMK omadused
Elektromagnetlaine on elektri- ja magnetväljade häirituse levik ruumis, mistõttu see ei vaja levimiseks keskkonda. Erinevalt EM-lainest on osadel lainetel, nagu helilained õhus või vees, laine veepinnal, aineline keskkond vajalik, kuna nende lainete korral ongi tegu keskkonna häirituse levimisega.
Elektri- ja magnetväljad alluvad superpositsiooniprintsiibile, mis tähendab, et kui kaks sama lainepikkusega EM-lainet kohtuvad, siis summaarsesse lainesse annavad mõlemad oma panuse. Tekib EM-lainete interferents. (Kui footonite lainepikkused on erinevad, siis summaarset lainet ei teki. EM-lainet võib vaadelda kui ühte standardmudeli osakest, vastastikmõju vahendavat energiat kandvat bosonit ja bosoneid võib samas aegruumi punktis olla kuitahes palju. Keegi ei sega teist, riku teise bosoni saadetavat, edasikanduvat energiasõnumit). Kuna EM-väli on vektorväli, siis täpsemalt öeldes kumbagi lainet iseloomustavad vektoriaalsed suurused (näiteks E) liituvad nagu vektorid.
EM-laine on ristlaine, järelikult saab seda iseloomustada polarisatsiooniga, mille suund on defineeritud elektrivälja vektori suunaga.
Lainemudel
Lainemudeli järgi levib EMK lainena, kus elektrivälja muutus on tekitatud magnetvälja muutusest ja vastupidi. E-vektor on alati B-vektoriga risti ja samas faasis ehk kui üks neist on mingis punktis saavutanud maksimumi, siis on ka teisel seal maksimaalne väärtus, kusjuures elektri- ja magnetvälja tugevuste suhe püsib konstantne.
EM-laine sagedus ja lainepikkus on omavahel seotud järgneva valemi järgi:
Lainena on EMK-le omased nähtused nagu murdumine, dispersioon, interferents ja difraktsioon (mis on interferentsi erijuht).
Osakese mudel ja kvantteooria
Osakese mudeli kohaselt toimub EMK kiirgamine ja neeldumine portsjonite ehk footonite kaupa. Footoni energia E ja sellele vastava EM-laine sagedus f on seotud Plancki-Einsteini valemiga:
Kvantteooria lisab korpuskulaarsele mudelile tingimuse, et aatomites on energiatasemed diskreetsete väärtustega ehk seega saab aatom elektronide üleminekul ühelt tasemelt teisele neelata ja kiirata ainult kindla sagedusega footoneid.
Osakese mudel koos kvantteooriaga seletab ära näiteks fotoefekti, musta keha kiirguse ja Comptoni efekti, mida lainemudel teha ei suuda.
Lainelisi ja korpuskulaarseid omadusi saab ka korraga vaadelda. Kui lasta topeltpilule langeda väga nõrk valgus ja teisele poole pilu paigutada ekraanina fotoelektronkordisti, saab jälgida üksikute footonite langemist ekraanile. Väikse arvu footonite korral langevad nad sinna pealtnäha juhusliku jaotuse järgi, aga kui neid on palju, siis on näha, et suurema tõenäosusega langevad nad piirkonda, kus laineteooria kohaselt peaks olema interferentsi maksimum. 1961. aastal teostas Claus Jönsson topeltpilu katse elektronidega, mis kinnitas, et ka aineosakestel on olemas lainelised omadused.
Elektromagnetiline spekter
Elektromagnetilist kiirgust saab jaotada sageduse järgi spektriks. Väiksematele sagedustele vastavad suuremad lainepikkused ja väiksemad kvandi energiad.
Raadiolained on madalaima sagedusega EM-lained, nende ülemiseks piiriks on ligikaudu 300 GHz. Inimkond rakendab neid infoedastusvahendina, looduslikud raadiolainete allikad on mõned kosmilised objektid, näiteks pulsarid.
Mikrolained kuuluvad kõrgema sagedusega raadiolainete piirkonda (umbes 0,3–300 GHz). Lisaks infoedastusvahenditele (mobiiltelefoniside) kasutatakse mikrolaineid radarites, raadioteleskoopides, navigatsioonis (GPS) ja mikrolaineahjudes. Kosmiline taustkiirgus jääb mikrolainete piirkonda.
Infrapunakiirgus on EMK, mis langeb vahemikku 1–400 THz, piirnedes ühelt poolt punase valgusega (sellest ka nimi). Infrapunast kiirgust nimetatakse sageli soojuskiirguseks, kuna inimesele tuttavad "soojad" (ehk ligikaudu samas suurusjärgus temperatuuril kui inimese keha) objektid kiirgavad elektromagnetilist kiirgust, mille maksimum jääb inimsilmale nähtamatu infrapunase kiirguse vahemikku. Tehislikult rakendatakse seda kiirgust näiteks soojusandurites (-sensorites), infoedastuses (optiliste kiudude kaudu) ja öönägemisseadmetes.
Nähtavaks valguseks või lihtsalt valguseks nimetatakse EM-kiirgust, mis on inimsilmale nähtav. Selleks loetakse kiirgust vahemikus 400–790 THz, sagedamini aga väljendatakse valguse spektrit lainepikkuste skaalas, milleks on vastavalt 390–750 nm. Inimene saab suure osa informatsioonist nägemismeele kaudu ehk nähtava valguse abil. Looduslikeks allikateks on näiteks tähed (sh. Päike), leek ja bioluminestsents. Tehislikult on nähtav valgus kasutuses igal pool, kus on vaja midagi inimsilmale nähtavaks teha.
Ultraviolettkiirgus on EMK vahemikus 10–400 nm. Looduslikult pärineb inimese jaoks suur osa UV-kiirgusest Päikeselt, ehkki Maa atmosfäär laseb sellest läbi ainult väikse osa: UV-kiirgus lammutab hapniku ja osooni molekule ning neeldub selles protsessis. Kasutatakse luminofoorlampides, kus UV-kiirgus muudetakse nähtavaks valguseks, ja fluorestseerivate värvidega tehtud kujutiste kuvamiseks (näiteks turvaelementides). UV-kiirgust blokeeriva filtrina kasutatakse päikesekreemi; ka tavaline klaas on UV-kiirgusele suures osas läbipaistmatu.
Röntgenikiirgus (0,01–10 nm) jõuab Maani kosmilistest allikatest, sealhulgas ka Päikesest, aga Maa atmosfääris see neeldub. Kasutatakse näiteks meditsiinis ning lennujaamade ja riigipiiride turvakontrollis.
Gammakiirgus on kõige lühema lainepikkusega EMK (vähem kui 0,01 nm). Atmosfäär on selles lainepikkuste piirkonnas läbipaistmatu, aga looduses esinevatest ja tehislikest radioaktiivsetest isotoopidest eralduvale gammakiirgusele jääb inimene avatuks. Rakendust leiab näiteks meditsiiniliste vahendite desinfektsioonis ja vähiravis. Raadioteleskoopidega kosmoses on võimalik kosmilist gammakiirgust vaadelda, kuna erinevalt maapealsetest teleskoopidest ei sega neid atmosfäär.
Bioloogilised efektid
Inimese silm on vastuvõtlik nähtavale valgusele, lisaks võib ta tunda ka silmale nähtamatut kiirgust (näiteks infrapunast), kui see on piisavalt intensiivne, et põhjustada nahas neeldumisel soojusaistingu. Spektraalne vastuvõtlikkus erineb liigiti: näiteks mesilased on võimelised nägema UV-kiirgust.
Fotosüntees toimub nähtava (mõnel liigil ka infrapunase ) valguse vahendusel, mis ergastab klorofülli molekule.
Elusorganismidele on kahjulik EMK ükskõik millises spektripiirkonnas, kui see on piisavalt intensiivne, et tekitada kuumakahjustust, aga suurema osa EMK energiast saadakse nähtava valguse ja infrapunakiirguse näol, kuna Wieni nihkeseadusest lähtuvalt asub Päikese kiirguse spektraalne maksimum just selles vahemikus. Peale selle lühemad lainepikkused neelduvad Maa atmosfääris. Kõrgsageduslik EMK, mis ei pruugi olla eriti intensiivne, osutub organismidele kahjulikuks, kui footoni energia on piisav, et tekitada DNA-d kahjustavaid keemiliselt aktiivseid osakesi (pikalainelise UV-kiirguse korral), kahjustada DNA sidemeid otseselt (keskmine UV-kiirgus) või ioniseerida aatomeid (lühilaineline UV kuni gammakiirgus). UV-kiirgus võib põhjustada näiteks päikesepõletust ja nahavähki.
Lisaks eelpool mainitule saavad inimesele kaudsel moel kahju tekitada ka päikesetormidest pärit suure intensiivsusega raadiolained, mis võivad tekitada rikkeid elektrivõrgus ja elektroonikaseadmetes.
Elektromagnetkiirgus ja lennundus
Lennundus on valdkond, kus elektromagnetilise kiirguse mõju on eriti oluline, kuna see võib mõjutada lennukite elektroonikaseadmeid ja sidevahendeid ning seega ka lennuohutust.
Ohud
Elektromagnetiline kiirgus võib lennukite elektroonikale ohtlik olla mitmel erineval viisil:
Turvalisuses tagamine
Lennundusettevõtted ja reguleerivad asutused on kehtestanud mitmeid elektromagnetilise kiirguse piiranguid, et tagada lennuki elektroonikaseadmete turvalisus. Näiteks on kehtestatud piirangud raadiolainete võimsusele, mis võivad lennukite elektroonikat mõjutada, ning  võetud kasutusele nõuded elektromagnetilise ühilduvuse tagamiseks, et mitte segada lennukite elektroonikaseadmete tööd. Lisaks on lennundussektor võtnud kasutusele ka spetsiaalsed elektromagnetilist kiirgust mõõtvad seadmed, mis võimaldavad lennuki meeskonnal ja tehnilisel personalil jälgida elektromagnetilist kiirgust lennuki erinevates osades ning tuvastada ja lahendada võimalikud elektromagnetilisest kiirgusest tekkivad probleemid.
Kasutusvõimalused
Siiski ei ole elektromagnetiline kiirgus lennunduse jaoks alati ohtlik Paljud lennukid kasutavad navigeerimiseks elektroonilisi süsteeme ning elektromagnetilisi kiirgusallikaid, nagu radar ja lennujuhtimissüsteem, mis on lennunduse jaoks hädavajalikud.
Long Island Rail Road
pisi|LIRRi kaart Long Island Rail Road (aruandlusmärgina LI), sageli lühendatuna kui LIRR, on Ameerika Ühendriikide hõivatuim pendelrongisüsteem. New Yorgi osariigi kaguosas asuv rongiühendus ulatub Manhattani saarelt kuni Suffolki maakonna idatipuni Long Islandi saarel. Samuti on see maailma üks ainukesi lakkamatult töötavaid rongiühendusi, töötades aastaringselt 7 päeva nädalas, 24 tundi päevas.
East Side Access projekti raames ühendatakse 2022. aastaks süsteem Grand Central Terminaliga.
Ellamaa–Koluvere tee
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 8 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Teega ristub seitsmeteistkümnendal kilomeetril Laukna tee, üheksateistkümnendal kilomeetril Maidla–Ollimäe tee.
Tee on kruusatee. Tee kahekümne esimesel kilomeetril on lühike mustkattega teelõik. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Raadiovastuvõtja
Kitsamas tähenduses on raadiovastuvõtja (üldkeeles lühidalt raadio) aparaat raadioringhäälingu saadete kuulamiseks.
pisi|350px|Firma [[:de:Blaupunkt|Blaupunkt lampraadio (1954)]]
Liigitus
pisi|Kõigi ringhäälingu-lainealadega kaasaskantav nn maailmaraadio Sangean ATS 909 pisi|Sony FM-taskuraadio pisi|150px|Digitaalnäiduga kellraadio
Kasutusvaldkonna järgi on raadiovastuvõtjate tähtsamad liigid järgmised:
Raadiod
Raadioks nimetatakse rahvapäraselt aparaati, millel on lisaks raadioringhäälingu vastuvõtjale ka helisagedusvõimendi ja valjuhääldi(d).
Raadioid valmistati esialgu suurte, enamasti lauapealsete aparaatidena, seejärel ka kaasaskantavate mudelitena ja nn taskuraadiotena. Tänapäeval toodetakse peamiselt kompaktseid sangaga või lauapealseid raadioid (sealhulgas nn köögiraadioid) ja äratusfunktsiooniga kellraadioid.
Raadiolaine moduleerimise viisi järgi olid esialgu kasutusel amplituudmoduleeritud (AM-) saadete vastuvõtjad (saadete vastuvõtmiseks pikk-, kesk- ja lühilainel). Alates 1950. aastatest algas sagedusmoduleeritud (FM-) saadete edastamine ultralühilainel (ULL), nii et raadiotele lisandus ULL-ala.
Raadioringhäälingu saadete edastamisel moduleeritakse kõrgsagedusvõnkumist valdavalt analoogsignaaliga. Digitaalraadio süsteemide (DAB, DRM) laialdane areng seisab alles ees. Digitaalselt edastatavaid raadioringhäälingu programm saab vastu võtta sidesatelliitidelt (lisaks televisiooniprogrammidele) ja interneti vahendusel (vt internetiraadio).
Kombineeritud raadioseadmed
Grammofoniga kokkuehitatud lampraadiovastuvõtjate üldnimetus oli radioola ning magnetofoniga kombineeritud raadioseade magnetoola.
Mitmest funktsionaalsest üksusest koosneva muusikakeskuse ehk stereoseadme koosseisu kuulub raadiovastuvõtja raadiotuuneri nime all.
Transistorraadioid hakati alates 1970. aastatest kombineerima kassettmagnetofoniga ja järgmisel aastakümnel ka CD-mängijaga.
Alates sajandivahetusest kuulub raadio funktsionaalse üksusena audio-videopleieritesse ja mobiiltelefonidesse.
pisi|Raadioskanner ICOM IC-R5 2
Raadioskanner
Vastuvõetavasse sagedusalasse jäävad lisaks raadioringhäälingu-sagedusaladele ka CB (vabakasutus-raadioside sagedusalad), amatöörraadio ja ametkondliku side sagedusribad. (Teadmiseks: ainult ametkondlikuks kasutamiseks mõeldud teadete sisu edastamine ja kasutamine on sideseaduse kohaselt keelatud ja karistatav.) Võimalikud modulatsiooniliigid:
Aarne Vinkel
Aarne Vinkel (kuni 1936 Arseni Vinkel; 25. veebruar 1918 Võhma, Maasi vald, Saaremaa – 11. juuni 2006 Muhu vald) oli eesti kirjandusteadlane.
Suurtükiväepataljon (Eesti kaitsevägi)
Suurtükiväepataljon (varem Suurtüki(väe)grupp) on Eesti kaitseväe maaväe suurtükiväeüksus.
Suurtükiväepataljon paikneb Tapa sõjaväelinnakus ja kuulub 1. jalaväebrigaadi alluvusse.
Pataljoni ülem on kolonelleitnant Allan Raidma.
Koosseis
Pataljoni koosseisus on:
Enamuse koosseisust moodustavad ajateenijad, keda on sõltuvalt aastakäigust 200–300. Neile lisandub u 30 ohvitseri ja kaadriallohvitseri. Kaadri ja reservväelaste baasil formeeritakse sõjaajal vajalik arv suurtükiväepataljone.
Ajateenija väljaõppe üldine ülesehitus
pisi|Suurtükiväepataljoni ajateenijad laskmistel (2011) pisi|Suurtükiväepataljoni ajateenija USA armee relvastuse tutvustusel (2014)
Nooremallohvitseride ja reservohvitseride väljaõpe
Parimatest ja haritumatest nooremallohvitserikursuse lõpetanutest valitakse välja aspirandid (reservohvitseri kandidaadid), kes suunatakse reservrühmaülema baaskursusele kaitseväe lahingukooli. Pärast naasmist praktiseerivad aspirandid ohvitseri ametikohtadel oma sõjaaja ülesannetes.
Õppused
Igal aastal toimuvad kevadel lahinglaskmised haubitsatest. Lisaks toimub väljaõppe käigus lahinglaskmine käsitulirelvadest. Kevadel toimuvad pataljoniõppused ja osaletakse maaväe õppusel Kevadtorm.
Reservväelastele toimuvad oskuste meeldetuletamiseks reservõppekogunemised, mille käigus viiakse läbi ka lahinglaskmisi. Suurim õppekogunemine (formeeriti terve 1 sõjaaja pataljon) toimus kaitseväe õppuse "Siil 2015" raames.
Relvastus ja varustus
Väljaõppes kasutatakse erinevaid relvasüsteeme:
Sõidukitest on kasutusel põhiliselt:
Traditsioonid
Suurtükiväepataljonis on kombeks tähistada 4. detsembril suurtükiväelaste kaitsepühaku Püha Barbara päeva.
Nooremallohvitseride allohvitseriks ristimine toimub Rakvere linnuses.
Ajalugu
pisi|1. suurtükipatarei Vabadussõjas pisi|84 mm kahuri meeskond
Asutamine
1917. aasta detsembris koondusid 98 Eesti rahvusest suurtükiväelast Soomes, et sõita kodumaale. 26. detsembril 1917 (vana kalendri järgi 13.12) ilmus käskkiri nr 251 1. Eesti jalaväe polgule, milles on kirjas: ''Kõik suurtükiväelased kõikidest Eesti polkudest ja Eesti tagavara pataljonist eraldada ja üleviia 1-sse Eesti jalaväe polku. 1. Eesti jalaväe polgu ülemal moodustada suurtükiväelastest eriline komando. Komando eesmärk – olla kaadriks Eesti suurtükiväe formeerimisel.''
16. jaanuaril 1918 (vana kalendri järgi 03.01.1918) sai alampolkovnik Andres Larka Ülemkomiteelt ettekirjutise nr 62, sõita Haapsallu, asuda seal 1. Eesti suurtükiväe brigaadi ülema kohustesse ja alustada brigaadi formeerimist.
1. Eesti suurtükiväe brigaadi tegevus jagunes kaheks perioodiks: 13.12.1917 – 22.02.1918 ja 24.02.1918 – 05.03.1918. Esimesel perioodil lõpetas üksuse tegevuse Eesti tööliste ja sõjaväelaste täidesaatev komitee, teisel Saksa okupatsioonivõimud.
Tegevus Vabadussõjas
Vabadussõjas loetakse üksuse järglaseks 1. suurtükiväepolku.
1. polgu väljapatareid võitlesid Vabadussõjas peamiselt Narva, Tartu ja Viljandi suundades. Osaleti ka Landeswehri sõjakäigul. Enamik tuleülesandeid täideti Vabadussõjas siiski veel avatud tulepositsioonilt otsesihtimisega.
13. novembril kinnitati Ajutise Valitsuse poolt Eesti Rahvaväe esimene organisatsiooniline koosseis ja 21. novembril 1918 nimetas sõjaminister ajutiseks 1. suurtükiväepolgu ülemaks kapten Hugo Kauleri ja andis käsu hakata formeerida suurtükiväeüksusi. Suurtükiväepolk pidi koosnema 3 divisjonist, igaühes 2 4-suurtükilist patareid (1.–6.). Vabadussõja alguseks oli Rahvaväe käsutuses vaid 4 töökorras suurtükki, kuid neid saadi peagi juurde Soomest ja Inglismaalt. Täielikult puudusid esialgu aga sidevahendid.
Esimesena jõudis Sonda juures rindele 1. polgu 3. patarei I rühm alamkapten Laretei juhtimisel 10. detsembril 1918. Kuna telefonikaablit ei jätkunud, ei saadud paigutada vaatluspunkti piisavalt heale kohale ja esimesed mürsud langesid hoopis oma jalaväelaste selja taha, põhjustades nendes pahameelt. Polgu 2. patarei alamkapten Jaan Tõnissoni juhtimisel jõudis rindele 14. detsembril Rakvere juures. 1. suurtükiväepolgu 1., 2., 3. ja 6. patarei saadeti Viru rindele, 4. ja 5. aga lõunarindele, kus jäid hiljem juba teiste formeeritud suurtükiväeüksuste alluvusse.
1920–1940
1924. aasta 15. märtsil nimetati rügement "1. Diviisi Suurtükiväeks" 1. Diviisi alluvuses ja see koosnes 1. Suurtükiväegrupist asukohaga Narvas ja 2. Suurtükiväegrupist asukohaga Rakveres. 1. Suurtükiväegrupp oli pidevalt komplekteeritud lahinguvalmiduses piirikatteüksus. 28. oktoobril 1928 annetas Tallinna Naisühing 1. Diviisi Suurtükiväele lipu.
Grupi koosseis 01.09.1939:
Kokku oli rahuaegses koosseisus ette nähtud 413 sõjaväelast, neist 24 ohvitseri. Reaalselt oli septembri lõpul 1939 siiski rivis 314 sõjaväelast, neist 16 ohvitseri.
1940. aastal üksus senisel kujul likvideeriti. Suurem osa varast ja relvastusest arvati Punaarmee koosseisu, kus see Loode-Venemaal 1941. aastal lahingutegevuses hävines.
Taasasutamine
1997/1998 kinkis Soome Vabariik Eestile ühe pataljoni jagu suurtükiväerelvi H61-37 koos varustusega. Väeosa taasasutati kaitseväes Vabariigi Valitsuse otsusega 20.03.1998 Tapal ja kandis esialgset nimetust (1.) Suurtükiväegrupp. Esimesed ajateenijatest suurtükiväelased võeti teenistusse aprillis 1998. Kuni 2002. aastani oldi sunnitud kaudtulelaskmisi läbi viima Soomes, sest kodumaal puudus korralik polügoon. Otselaskmisi saadi läbi viia Eestis. Esimesed kaudtulelaskmised viidi Eestis läbi 2004 Sirgalas.
Kanalisäga
Kanalisäga (Ictalurus punctatus) on sägaliste seltsi kuuluv kala.
Kanalisäga on Põhja-Ameerikas populaarne ja hinnatud püügikala.
Kanalisäga maksimaalne pikkus jääb 90 cm ligi; üks raskemaid kättesaadud isendeid kaalus 26,3 kg.
Vulkaaniline plokk
Vulkaaniline plokk ehk vulkaaniline kild on vulkaanist väljapaiskunud ja tahke kehana maapinnale langenud nurgeline kivi, mille läbimõõt ületab 64 mm.
Vulkaaniline kild kuulub püroklastide hulka.
Vulkaaniline kild on tahke keha juba vulkaanist väljalendamise hetkel. See eristab teda ümarama kujuga vulkaanilisest pommist.
Väike-Rahula
Väike-Rahula küla asub Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Orissaare valda.
Ajalooliselt asus küla Pöide kihelkonnas.
Viirused
Viirused on rakulist ehitust mitteomavad endoparasiidid. Viirused koosnevad pärilikkusainest (DNA või RNA), valgulisest kapsiidist ja mõned ka fosfolipiidsest ümbrisest. Viirused nakatavad elusorganismide rakke, kus nad kasutavad paljunemiseks peremeesraku ressursse. Viirusinfektsioon võib olla pöörduv ja lühiajaline, kuid see võib olla ka pöördumatu ja elukestev. Viiruse rakuvälist vormi ehk levikut võimaldavat osakest nimetatakse virioniks. Viirusi uurivat teadusharu nimetatakse viroloogiaks.
Viiruse mõiste
Viirused kujutavad endast üht või mitut DNA või RNA molekuli, mida ümbritseb valkudest kapsiid, mõnel juhul sisaldavad ka lipiide. Seega erinevad nad "klassikalistest" elusorganismidest suuresti, ja nende elusolendiks pidamine või mittepidamine sõltub sellest, kuidas elu defineerida. Üks võimalikest definitsioonidest väidab, et elusorganismid on objektid, mis suudavad toota endasarnaseid järglasi, neile endas sisalduvat pärilikku informatsiooni edasi andes. Sel juhul tuleks ka viirusi elusolenditeks pidada. Selle definitsiooni järgi kuuluks elusolendite hulka ka ainult valgu molekulist koosnevad priionid ja ainult nukleiinhappe molekulist koosnevad viroidid, mistõttu selline elu definitsioon on vastuolus enamiku inimeste intuitiivse arusaamaga elust.
Viirusteks ei loeta tavaliselt ka üksikorganismi genoomi piires paljunevaid DNA järjestusi – transposoone, kuigi selget piiri nende vahele tõmmata on raske. Viiruste algne definitsioon oli seotud nende väiksusega (läbimõõt 15–400 nm), mistõttu nad olid valgusmikroskoobis nähtamatud ja läbisid väikeste avadega filtreid (mis pidasid kinni ka väikseimaid tuntud baktereid); sellest tuletati ka nende algne nimetus "filtreeruv mürk" (virus filtrans).
Viiruste tekkimine
Viiruste põhimõtteline (ja mõnikord ka struktuuriline) sarnasus transposoonidega viib mõttele, et mõned viirused on end genoomist "lahti rebinud" transposoonid. Samas võib olla asi ka vastupidi, ning transposoonid tekkinud hoopis viirustest.
Viiruste süstemaatika
Kuna viirused pole ilmselt ühisest "alg-viirusest" põlvnevad olendid, samuti mitte suguluses teiste elusolenditega, on kaheldud viiruste jaoks klassikalise bioloogilise taksonoomia reeglite kasutamise võimalikkuses ja mõttekuses. Mitmesugused vähem või rohkem kunstlikud viiruste süsteemid (klassifitseerimine virioni kuju järgi, peremeesorganismi järgi, tekitatava haiguse väliste tunnuste järgi jm) valitsesid kuni 1966. aastani, mil Rahvusvaheline Viiruste Nomenklatuuri Komitee (ICNV) määras kindlaks viiruste taksonoomia soovituslikud põhimõtted.
Koigi-Väljaküla
Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Orissaare valda ja kandis nime Väljaküla.
Viirused
Viiruste süstemaatika
Viiruste taksonitele pannakse ladinakeelsed nimetused, kusjuures seltside nimed saavad lõpu -virales, sugukondade nimed lõpu -viridae, ja perekonnad lõpu -virus. Liikide puhul ei rakendata ladinakeelset binaarset nomenklatuuri (liigi nime, mis koosneb perekonna nimest ja liigiepiteedist). Nimedes võib kasutada ka kreeka tähti ja numbreid (nt λ faag, SV40).
Koigi-Väljaküla
Ajalooliselt asus küla Jaani kihelkonnas.
Viirused
DNA-viirused
DNA-viirused on suurim ja mitmekesiseim viiruste rühm. Kõik nad sisaldavad valgulises kapsiidis paiknevat ühte või mitut DNA molekuli. Need võivad koosneda üksikust DNA ahelast, või olla kaksikahelalised, nagu enamikul elusorganismidest. Peremeesorganismi rakku siseneb kas viirus tervikuna või ainult tema DNA (sageli bakterite viiruste puhul). Levinumad DNA-viiruste virionide kujud on filamentsed, ikosaeedrilised, spiraalsed kui ka faagikujulised viirused.
DNA-viiruste hulka loetakse ka retroviirused, kes küll algselt DNA-d ei sisalda, kuid kelles sisalduva RNA järgi rakus DNA sünteesitakse.
Lehte Hainsalu
pisi|Lehte Hainsalu 2018. aastal. Foto: [[Aldo Luud ]] Lehte Hainsalu (aastast 1959 Sööt; sündinud 31. oktoobril 1938 Haaslava vallas Tartumaal) on Eesti kirjanik ja poliitik.
Viirused
RNA-viirused
Enamiku RNA-viiruste infektsioonitsükkel toimub raku tsütoplasmas, kuid on ka erandeid (näiteks gripiviirus).
Lehte Hainsalu
Hainsalu on 40 kirjale allakirjutanute seas ning ta kuulub 20. Augusti Klubisse, mis koondab 20. augustil 1991 Eesti Vabariigi Ülemnõukogus Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamise otsuse poolt hääletanuid ja Eesti riikliku iseseisvuse taastanud tollase parlamendi liikmeid.
Viirused
Viiruste ehitus
Viiruste osakestel – virionidel – on hoolimata oma erinevast päritolust mõningane ehituslik sarnasus. Enamasti sisaldab virion valkudest koosnevas kestas (nukleokapsiidis) ühe või mitu molekuli nukleiinhapet. Nukleokapsiid võib koosneda ühesugustest valgu molekulidest, või olla üsna keerulise ehitusega. Mõnikord ümbritseb nukleokapsiidi veel ümbris (inglise keeles envelope), mis on peremeesraku rakumembraanist pärinev lipiidkest. Mõnede viiruste pinnavalkude või polüsahhariidide ülesandeks on seonduda peremeesraku pinnaretseptoritega (vt retseptor-vahendatud endotsütoos). On ka viirusi, mis omavad virionis paljunemiseks või rakku tungimiseks vajalikke ensüüme, isegi ribosoome (nt Ebola viirus). center|frame|Erinevaid viiruste ehitustüüpe: ikosaeedriline, spiraalne, faagikujuline
Lehte Hainsalu
On avaldanud luulekogusid, romaane ja lasteraamatuid ning pälvinud kirjanduspreemiaid.
Viirused
Viiruste ökoloogiast
Kõik viirused on elusorganismide siseparasiidid. Nad sisenevad peremeesorganismi rakku, või sisestavad sinna oma nukleiinhappe. Viiruslik nukleiinhape (DNA) integreerub peremeesraku kromosoomi, või ka transleeritakse otse, mõnede RNA-viiruste RNA põhjal valmistatakse rakus sellele vastav DNA, mis kromosoomi integreerub (pöördtranskriptsioon; vt retroviirused).
Lehte Hainsalu
Elulugu
1956. aastal lõpetas ta Tartu 2. Keskkooli ja 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna eesti filoloogia erialal.
Viirused
Viiruste ökoloogiast
Nakatumise esimest staadiumit, kus viirus end n-ö rakus "sisse seab" ja oluliselt viimase normaalset talitlust ei mõjuta, nimetatakse lüsogeenseks faasiks. See võib sõltuvalt tingimustest ja viirusest kesta mõnest minutist paljude aastateni. Nakatumise teine staadium kannab nime lüütiline faas, mille käigus raku normaalne elutegevus katkestatakse, ning kujundatakse ümber uute viirusosakeste tootmiseks. Uued virionid väljuvad rakust (sellega võib kaasneda raku surm) ning üritavad nakatada uusi rakke. Selline viiruste paljunemine ja organismi normaalse talitluse häirimine kutsub enamasti esile vähem- või rohkem tõsise viirushaiguse. Viiruste sisenemine peremeesraku genoomi võib esile kutsuda ka muid raku talitluse häireid, millest tähtsaimaks võib pidada raku muutumist kasvajarakuks (vt tuumorviirused). Raku talitluse häirimine ja raku või peremeesorganismi tapmine pole viirusele tegelikult enamasti kasulikud, kuna võtavad viiruselt võimaluse edasi paljuneda. Nii ongi levinuimad ja ökoloogiliselt edukaimad need viirused, mis peremeesorganismi normaalset elutegevust vähe mõjutavad.
Viirused ja meditsiin
pisi|[[Ebola viiruse virion]]
Lehte Hainsalu
Elulugu
1958. aastast kuulub ta Eesti Kirjanike Liitu.
Eesti NSV ajal töötas Lehte Hainsalu ajalehe Edasi toimetuses, hiljem töötas Tartu Aparaaditehases ning õpetas mitmes Tartu koolis emakeelt.
Muusikal
Muusikal (inglise keeles musical 'muusikaline', 'muusika-') on enamasti sentimentaalse ja meelelahutusliku sisuga, lihtsa, kuid meeldejääva süžeega enamasti kahevaatuseline lavateos, mis seob muusikat, tantsu ja dialoogi. Nii laul, tants, kui ka tekst annavad igaüks omal moel tegevustikku edasi. Reeglina vahelduvad muusikalis dialoogid ja laulunumbrid, kuid alates 1970. aastatest on loodud ka läbikomponeeritud muusikale.
Lehte Hainsalu
Elulugu
Aastatel 1977–1988 oli ta Eesti Televisiooni Tartu stuudio mittekoosseisuline kaastööline; kolme saatesarja ("Inimene ja tema õpetaja", 1978; "Lapsesuu", 1977–1986 ja "Teine perekond", 1985–1986) autor.
Muusikal
Muusikali erinevus operetist on tinglik, kuid operetis on sageli laulu- või tantsunumbreid, mis loo arengu seisukohast ei oma suurt tähtsust, vaid pakuvad publikule võimalust puhata ja elada sisse teose atmosfääri. Samas on muusikaližanri arenedes on operetlikke tantsuosi või kooripartiisid lisandunud ka muusikalides, nii et kahe žanri piir on sageli hägune.
Lehte Hainsalu
Elulugu
Ta oli aastatel 1981–1990 Eesti Kirjanike Liidu Tartu osakonna esimees. Aastatel 1993–2003 õpetas ta Tartu Teoloogia Akadeemias stilistikat.
Muusikal
Etümoloogia
Sõna "muusikal" aluseks olnud musical on omadussõna, tavaliselt oli see osa muusikalavastuste pealkirjast või alapealkirjast: A Musical Comedy, A Musical Play, Musical Drama, Musical Fable, Musical Revue. Muusikal hõlmab laia stiilide spektrit ja selle tähendus on aegade jooksul muutunud, kuid enamasti kasutati sõna "musical" "musical comedy" sünonüümina - tõsise sisuga muusikale, nagu "Show Boat" (1927), nimetati "Musical Play".
Ajaloost
Muusikali juured on 19. sajandi operetis, kuid eelkõige sama ajajärgu väiksemates muusikateatri žanrides nagu vodevill, revüü, music hall, burlesque, varietee, pantomiim ja minstrel show. Kõik need sidusid ja segasid prantsuse balleti, akrobaatika ja lühikeste tekstiliste vahemängude traditsioone. 1866. aasta septembris esietendus New Yorgis esimene musical comedy "The Black Crook", mida on hiljem kirjeldatud kui segu prantsuse romantilisest balletist ja saksa melodraamast ja mis pakkus huvi ka ooperi- ja draamapublikule. 1890. aastate lõpus nimetas briti antreprenöör George Edwardes oma Londoni lavastusi sama nimetusega, eristamaks neid varasematest burleskietendustest.
Lehte Hainsalu
Poliitiline tegevus
1980. aastal kirjutas Lehte Hainsalu alla 40 kirjale. Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, sotsiaalkomisjoni esimees, samuti Põhiseaduse Assamblee kodanike põhiõiguste toimkonna aseesimees. Lehte Hainsalu oli nende 69 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liikme hulgas, kes 20. augustil 1991 hääletasid dokumendi "Otsus Eesti riiklikust iseseisvusest" poolt.
Viirused
Viirused ja meditsiin
Viirushaigusi ehk viroose esineb kõikidel rakulise ehitusega olenditel. Inimesel tuntakse umbes viissada levinumat viirushaigust, kuid nende arv on tegelikult arvatavasti märksa suurem (inimeselt isoleeritud viiruste liike on kokku üle tuhande). Kõige tõhusamaks viirushaigusi tõrjuvaks vahendiks on seni organismi enda immuunsüsteem, mille võimet viirustega võidelda suurendatakse vaktsineerimise abil. Viimasel ajal on teatud edu saavutatud ka viiruste kemoteraapias, kuid ravimite väljatöötamine viiruste vastu on raske (selle peamiseks põhjuseks on asjaolu, et viirused kasutavad oma elutegevusel raku enda vahendeid).