Johannes_Duns_Scotus
Teisesed intentsioonid
Vaatlemise objekt on asi, millest saadakse aru tunnetatud olemise järgi, joonte järgi, mis kuuluvad selle juurde niivõrd, kui see on vaimu mõiste. Need jooned on suhtelised. Näiteks elukat mõistetakse soona, sest aru suhestab selle alluvate liikidega. Aru vaatlus on nii aru tagasitulek esimese objekti juurde kui ka objektidevaheline võrdlus. Ka Thomas samastab aru refleksiooni võrdlusega. Thomas aga väidab mõnikord, et võrreldakse aru moodustatud mõistet ja vaimuvälist asja, mida see representeerib. Mõnikord aga on Thomasel juttu kahe mõiste (näiteks elukas ja inimene) võrdlusest. Scotuse järgi vaatleb aru kaht mõistet. Vaadeldes üht mõistet teisega suhtes olevana, loob aru nende vahele suhte. See suhe on teisene intentsioon. Sellepärast ütleb Scotus, et teisesed intentsioonid on üksteisele vastavad suhtelised entiteedid. Sugu on suhtes liigiga ja ümberpöördult; liigierinevus on suhtes sooga, mida see jagab, ning liigiga, mille see konstitueerib, ja ümberpöördult. Kõik teisesed intentsioonid on niisugused (sugu ja liik, esmane substants ja teisene substants, üldine ja üksik, põhjus ja tagajärg, märk ja märgitav). Vastavatel vaimuvälistel asjadel on omavahel ainult sattumuslik suhe, nendes inhereerivad intentsioonid on olemuslikult korrelatiivsed ja üheaegsed: " ... Porphyriose järgi on sugu suhtes liigiga ja ümberpöördult ... samamoodi võib väita, et nii on kõigi vastastikku suhtes olevate intentsioonide puhul, nagu näiteks esmase ja teisese substantsi, üldise ja üksiku puhul." "Erinevus on nende intentsioonide "põhjus" ja "tagajärg", "märk" ja "märgitav" ja ülejäänute vahel. Sest intentsioonid on vastastikuses suhtes ja korraga. Aga ülejäänud ei ole vastastikuses suhtes, kui just mitte sattumuslikult, ja sellepärast nad ei ole korraga." "Kategooriate" kommentaaris ütleb Scotus, et teisesed intentsioonid on ratsionaalsed suhted. Sellistena nad ei kuulu ühessegi kategooriasse, sest kategooriad on vaimuväliste asjade liigid, intentsioonid aga, kuivõrd need ei ole reaalsed, vaid ratsionaalsed suhted, on ainult intellektuaalse olemasoluga olevad. Sellepärast saab teiseseid suhteid kuidagi taandada suhte kategooriale, aga niivõrd, kui need suhted on ratsionaalsed, ei kuulu nad päriselt ühessegi kategooriasse. Selles suhtes on nad nagu fiktsionaalsed entiteedid ja mitteolevad. See on Scotuse seisukoht vaidluses teiseste intentsioonide ontoloogilise staatuse üle. Neil pole "subjektiivset olemist", nad on olemas ainult mõtteobjektidena ja nende olemine on samane sellega, et aru neid vaatleb, seega on neil ainult objektiivne olemine: "Kõigi objektide kohta nendest viiest – konkreetsete, teisestele intentsioonide, ilmaolekute, mitteolevate ja potentside kohta – võib vastata, et kuigi nendest võidakse aru saada mingi arusaamise logose all ja neid võidakse vastastikku preditseerida millegi üldise logose all ja nad võivad olla millegi kõige üldisema suhtes, on ta niivõrd, kui talle omistatakse see intentsioon, nendest kümnest erinev, ometi on kindel, et asjade kõige üldisemaid on ainult kümme. Sest siin, "Metafüüsika" V raamatus, ei jagata mida tahes intelligiiblit, vaid olevat iseenda poolest, ja nõnda ei ole mitte ükski neist olev iseenda poolest, mis erineks nendest kümnest." Ka siin läheb Scotus Britost lahku, sest Brito järgi on teisestel intentsioonidel (vähemalt neil, mis on aru esimese toimingu suhtes, millega aru moodustab lihtsaid mõisteid) subjektiivne olemine.