cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Villem Tomiste
Aastatel 1993–1997 töötas Villem Tomiste ajalehes Post valvetoimetaja ametis. Aastatel 1995–1997 osales ansambli Must Q koosseisus. 2000–2002 töötas Villem Tomiste vabakutselise arhitektina. Alates 2002. aastast töötab ta arhitektuuribüroos KOSMOS OÜ. Aastal 2012 pandi arhitektuuribüroole uus nimi – Stuudio Tallinn.
Tema tuntumad tööd on Rakvere keskväljaku planeering, Laagri kortermajad, neli linnamaja Rotermanni kvartalis ning linnamaja Aia tänaval Tallinna vanalinnas. Arhitekti tavapraktikale lisaks on koostatud omaalgatuslikult alternatiivseid visioone Tallinna Püha Vaimu kiriku tules hävinud tornikiivrile (2003) ning Tallinna Viru liiklussõlme muutmiseks jalakäijate platsiks (2004). Koos Ott Kadariku ja Mihkel Tüüriga (Arhitektuuribüroo KOSMOS OÜ) loodud hooneid iseloomustavad põnev materjalikasutus, mänglevad vormid ning ultramodernne mahujaotus. Villem Tomiste on edukalt osalenud mitmetel Eesti ja rahvusvahelistel arhitektuurivõistlustel. Villem Tomistele on antud Arhitektuuribüroo KOSMOS OÜ kollektiivi koosseisus Eesti Vabariigi riiklik kultuuripreemia Rotermanni kvartali linnamajade eest 2008. aastal. 2003. aastal anti Villem Tomistele Eesti Kultuurkapitali urbanistika preemia.
Lale Andersen
pisi|Lale Andersen. Artur Beuli foto (umbes 1951) Lale Andersen (sündinud Liese-Lotta Helene Berta Bunnenberg; 23. märts 1905 Bremerhaven, Saksamaa – 29. august 1972) oli saksa šansoonilaulja ja laulukirjutaja.
Lale jättis lapsed oma õe Thekla ja venna Helmuti hoolde ning läks 1929. aasta oktoobris Berliini, kus hakkas õppima Saksa Teatri näitekunstikoolis. Ametlikult lahutati tema abielu 1931. Samal aastal hakkas ta esinema Berliini kabareedes. Esialgu kasutas ta esinejanime Liselotte Wilke. Hiljem hakkas ta oma lauludele ise tekste kirjutama, tehes seda tavaliselt varjunime Nicola Wilke all. 1933–1937 esines ta Zürichi Teatris. Zürichis tutvus ta Rolf Liebermanniga, kes jäi tema lähedaseks sõbraks kuni Lale surmani. 1938 läks ta tööle Müncheni kabareesse Simpl ja varsti pärast seda prestiižsesse Kabarett der Komikerisse Berliinis.
Kabarett der Komikeris tutvus Andersen Norbert Schulzega, kes oli just kirjutanud viisi laulule "Lili Marleen". Andersen salvestas selle 1939, aga tuntuks sai see alles 1941, kui seda hakkas mängima okupeeritud Jugoslaavias asuvate Saksa vägede raadiojaam Soldatensender Belgrad. Selle raadiojaama saatja oli nii võimas, et seda oli kuulda üle kogu Euroopa ja Vahemere maades. Laul sai populaarseks nii Saksa kui ka liitlasvägede seas.
Sellegipoolest ei meeldinud Saksamaa võimudele laul lahusolevatest armastajatest. Andersen sai üheksakuulise esinemiskeelu mitte üksnes laulu pärast, vaid ka sõpruse tõttu Liebermanniga, kes oli juut, ja teiste juutidega, kellega ta Zürichis tutvunud oli. Joseph Goebbels keelas "Lili Marleeni" mängimise raadios sootuks. Pärast karistuse kandmist lubati Andersenil esitada muid laule, kuid mitte "Lili Marleeni".
1942. aasta juunis muutis Goebbels meelt ja käskis "Lili Marleenist" teha nii-öelda sõjaväeversiooni, mille muusikas domineerisid trummid. Ülejäänud sõja-aastatel ei kasutatud Anderseni propaganda eesmärkidel siiski nii palju kui teisi Saksamaa näitlejaid ja lauljaid: tal oli üks väiksem roll propagandafilmis ja ta salvestas mitu ingliskeelset propagandalaulu. Sõja lõpus põgenes Andersen Saksamaale kuuluvale Langeoogi saarele Põhjameres ja elas seal mitu aastat.
1949. aastal abiellus Andersen šveitsi helilooja Artur Beuliga (1915–2010). 1952 tuli Andersen meelelahutusärisse tagasi lauluga "Die blaue Nacht am Hafen", mille sõnad olid ta enda kirjutatud. See sai Saksamaal kuldplaadiks. Tema teine kuldplaat oli 1959. aasta laul "Ein Schiff wird kommen ...", kreeka helilooja Manos Hadjidakise laulu "Τα Παιδιά του Πειραιά" ('Pireuse lapsed') kaver. Originaal pärines samanimelisest filmist ja pälvis 1960 parima originaallaulu Oscari, olles läbi aegade esimene mitteingliskeelsest filmist pärit laul, mis on saanud parima originaallaulu Oscari.
Andersen esindas Saksamaad 1961. aasta Eurovisioonil lauluga "Einmal sehen wir uns wieder", aga jäi 3 punktiga 13. kohale. Sel ajal oli ta 56-aastane ja kõigi aegade vanim esineja Eurovisioonil. See rekord püsis kuni 2008. aastani, mil Horvaatiat esindas 75 aasta vanune 75 Cents.
Kergejõustik 2008. aasta suveolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Kergejõustik 2008. aasta suveolümpiamängude kergejõustikuvõistlused toimusid 15.–24. augustil Pekingi Rahvusstaadionil.
Meestel oli kavas 24 võistlusala ja naistel 23 võistlusala. Erinevus tuleb sellest, et naised ei võistelnud 50 km käimises. Seega oli kergejõustikus kokku kavas 47 võistlusala, rohkem kui ühelgi teisel spordialal.
100 m jooks
Finaal: 16. august Osavõtjaid: 48 Maailmarekord: 9,72 Usain Bolt, Jamaica (31. mai 2008, New York) Olümpiarekord: 9,84 Donovan Bailey, (Kanada) (27. juuli 1996, Atlanta) Olümpiavõitja 2004: 9,85 Justin Gatlin, USA (22. august 2004, Ateena) Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaal – Veerandfinaal – Eeljooksud
800 m jooks
Finaal: 23. august Osavõtjaid: 61 Maailmarekord: 1.41,11 (1997) Wilson Kipketer, Taani Olümpiarekord: 1.42,58 (1996) Vebjørn Rodal, Norra Olümpiavõitja 2004: 1.44,45 Juri Borzakovski, Venemaa Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaal – Eeljooks
1500 m jooks
Finaal: 19. august Osavõtjaid: 50 Maailmarekord: 3.26,00 (1998) Hicham El Guerrouj, Maroko Olümpiarekord: 3.32,07 (2000) Noah Ngeny, Keenia Olümpiavõitja 2004: 3.34,18 Hicham El Guerrouj, Maroko Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaal – Eeljooks Algselt võitis kuldmedali Bahreini esindav marokolane Rashid Ramzi ajaga 3.32,94, kuid 18. novembril 2009. aastal teatas ROK, et Ramzilt võetakse kuldmedal ära ja selle saab Keenia jooksja Asbel Kipruto Kiprop. Ramzi positiivne dopingu proov avalikustati juba aprillis, kui Pekingi mängudel antud proove uuesti testiti. Doping millega ta vahele jäi on uue põlvkonna EPO ehk CERA-ga.
5000 m jooks
Finaal: 23. august Osavõtjaid: 43 Maailmarekord: 12.37,35 (2004) Kenenisa Bekele, Etioopia Olümpiarekord: 13.05,59 (1984) Saïd Aouita, Maroko Olümpiavõitja 2004: 13.14,39 Hicham El Guerrouj, Maroko Ametlikud tulemused: Finaal – Eeljooks
10 000 m jooks
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 39 Maailmarekord: 26.17,53 (2005) Kenenisa Bekele, Etioopia Olümpiarekord: 27.05,10 (2004) Kenenisa Bekele, Etioopia Olümpiavõitja 2004: 27.05,10 Kenenisa Bekele, Etioopia Ametlikud tulemused: Finaal
Maraton
Finaal: 24. august Osavõtjaid: 98 Lõpetajaid: 76 Maailmarekord: 2:04.26 (2007) Haile Gebrselassie, Etioopia Olümpiarekord: 2:09.21 (1984) Carlos Lopes, Portugal Olümpiavõitja 2004: 2:10.55 Stefano Baldini, Itaalia Ametlikud tulemused: Finaal
110 m tõkkejooks
Finaal: 21. august Osavõtjaid: 43 Maailmarekord: 12,87 (2008) Dayron Robles, Kuuba Olümpiarekord: 12,91 (2004) Liu Xiang, Hiina Olümpiavõitja 2004: 12,91 Liu Xiang, Hiina Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaal – Veerandfinaal – Eeljooks
400 m tõkkejooks
Finaal: 18. august Osavõtjaid: 26 Maailmarekord: 46,78 (1992) Kevin Young, USA Olümpiarekord: 46,78 (1992) Kevin Young, USA Olümpiavõitja 2004: 47,63 Felix Sanchez, Dominikaani Vabariik Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaal – Eeljooks
3000 m takistusjooks
Finaal: 18. august Osavõtjaid: 40 Maailmarekord: 7.53,63 (2004) Saif Saaeed Shaheen, Bahrein Olümpiarekord: 8.05,51 (1988) Julius Kariuki, Keenia Olümpiavõitja 2004: 8.05,81 Ezekiel Kemboi, Keenia Ametlikud tulemused: Finaal – Eeljooks
4 × 400 m teatejooks
Finaal: 23. august Osavõtjaid: 16 võistkonda Maailmarekord: 2.54,20 (1998) USA Olümpiarekord: 2.55,74 (1992) USA Olümpiavõitja 2004: 2.55,91 USA Ametlikud tulemused: Finaal – Eeljooks
20 km käimine
Finaal: 16. august Osavõtjaid: 51 Maailmarekord: 1:16.43 (2008) Sergei Morozov, Venemaa Olümpiarekord: 1:18.59 (2000) Robert Korzeniowski, Poola Olümpiavõitja 2004: 1:19.40 Ivano Brugnetti, Itaalia Ametlikud tulemused: Finaal
50 km käimine
Finaal: 22. august Osavõtjaid: 61 Maailmarekord: 3:34.14 (2008) Denis Nižegorodov, Venemaa Olümpiarekord: 3:38.29 (1988) Vjatšeslav Ivanenko, NSVL Olümpiavõitja 2004: 3:38.46 Robert Korzeniowski, Poola Amwtlikud tulemused: Finaal
Kõrgushüpe
Finaal: 19. august Osavõtjaid: 40 Maailmarekord: 2.45 (1993) Javier Sotomayor, Kuuba Olümpiarekord: 2.39 (1996) Charles Austin, USA Olümpiavõitja 2004: 2.36 Stefan Holm, Rootsi Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon
Teivashüpe
Finaal: 22. august Osavõtjaid: 38 Maailmarekord: 6.14 (1994) Sergei Bubka, Ukraina Olümpiarekord: 5.95 (2004) Timothy Mack, USA Olümpiavõitja 2004: 5.95 Timothy Mack, USA Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon
Kaugushüpe
Finaal: 18. august Osavõtjaid: 41 Maailmarekord: 8.95 (1991) Mike Powell, USA Olümpiarekord: 8.90 (1968) Bob Beamon, USA Olümpiavõitja 2004: 8.59 Dwight Phillips, USA Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon
Kolmikhüpe
Finaal: 21. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 18.29 (1995) Jonathan Edwards, Suurbritannia Olümpiarekord: 18.09 (1996) Kenny Harrison, USA Olümpiavõitja 2004: 17.79 Christian Olsson, Rootsi Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon
Kuulitõuge
Finaal: 15. august Osavõtjaid: 45 Maailmarekord: 23.12 (1990) Randy Barnes, USA Olümpiarekord: 22.47 (1988) Ulf Timmermann, Saksa DV Olümpiavõitja 2004: 21.16 Juri Bilonog, Ukraina Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon Algselt pronksmedali võitnud Andrei Mihnevitš diskvalifitseeriti positiivse dopniguproovi tõttu.
Kettaheide
Finaal: 19. august Osavõtjaid: 37 Maailmarekord: 74.08 (1986) Jürgen Schult, Saksa DV Olümpiarekord: 69.89 2004 Virgilijus Alekna, Leedu Olümpiavõitja 2004: 69.89 Virgilijus Alekna, Leedu Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon
Vasaraheide
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 33 Maailmarekord: 86.74 (1986) Juri Sedõhh, NSV Liit Olümpiarekord: 84.80 (1988) Sergei Litvinov, NSVL Olümpiavõitja 2004: 82.91 Kōji Murofushi, Jaapan Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon
Odavise
Finaal: 23. august Osavõtjaid: 38 Maailmarekord: 98.48 (1996) Jan Železný, Tšehhi Olümpiarekord: 90.17 (2000) Jan Železný, Tšehhi Olümpiavõitja 2004: 86.50 Andreas Thorkildsen, Norra Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon
100 m jooks
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 85 Maailmarekord: 10,49 (1988) Florence Griffith-Joyner, USA Olümpiarekord: 10,54 (1988) Florence Griffith Joyner, USA Olümpiavõitja 2004: 10,93 Julija Nieściarenka, Valgevene Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaal – Veerandfinaal – Eeljooks
200 m jooks
Finaal: 21. august Osavõtjaid: 48 Maailmarekord: 21,34 (1988) Florence Griffith-Joyner, USA Olümpiarekord: 21,34 (1988) Florence Griffith-Joyner, USA Olümpiavõitja 2004: 22,05 Veronica Campbell, Jamaica Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaal – Veerandfinaal – Eeljooks
400 m jooks
Finaal: 19. august Osavõtjaid: 50 Maailmarekord: 47,60 (1985) Marita Koch, Saksa DV Olümpiarekord: 48,25 (1996) Marie-José Pérec, Prantsusmaa Olümpiavõitja 2004: 49,41 Tonique Williams-Darling, Bahama Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaal – Eeljooks
800 m jooks
Finaal: 18. august Osavõtjaid: 42 Maailmarekord: 1.53,28 (1983) Jarmila Kratochvílová, Tšehhoslovakkia Olümpiarekord: 1.53,43 (1980) Nadežda Olizarenko, NSVL Olümpiavõitja 2004: 1.56,38 Kelly Holmes, Suurbritannia Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaal – Eeljooks
1500 m jooks
Finaal: 23. august Osavõtjaid: 33 Maailmarekord: 3.50,46 (1983) Yunxia Qu, Hiina Olümpiarekord: 3.53,96 (1988) Paula Ivan, Rumeenia Olümpiavõitja 2004: 3.57,90 Kelly Holmes, Suurbritannia Ametlikud tulemused: Finaal – Eeljooks
5000 m jooks
Finaal: 22. august Osavõtjaid: 32 Maailmarekord: 14.11,15 (2008) Tirunesh Dibaba, Etioopia Olümpiarekord: 14.40,79 (2000) Gabriela Szabo, Rumeenia Olümpiavõitja 2004: 14.45,65 Meseret Defar, Etioopia Ametlikud tulemused: Finaal – Eeljooks
10 000 m jooks
Finaal: 15. august Osavõtjaid: 32 Maailmarekord: 29.31,78 (1993) Wang Junxia, Hiina Olümpiarekord: 30.17,49 (2000) Derartu Tulu, Etioopia Olümpiavõitja 2004: 30.24,36 Xing Huina, Hiina Ametlikud tulemused: Finaal
Maraton
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 82 Maailmarekord: 2:15.25 (2003) Paula Radcliffe, Suurbritannia Olümpiarekord: 2:23.14 (2000) Naoko Takahashi, Jaapan Olümpiavõitja 2004: 2:26.20 Mizuki Noguchi, Jaapan Ametlikud tulemused: Finaal
100 m tõkkejooks
Finaal: 19. august Osavõtjaid: 40 Maailmarekord: 12,21 (1988) Jordanka Donkova, Bulgaaria Olümpiarekord: 12,37 2004 Joanna Hayes, USA Olümpiavõitja 2004: 12,37 Joanna Hayes, USA Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaal – Eeljooks
400 m tõkkejooks
Finaal: 20. august Osavõtjaid: 27 Maailmarekord: 52,34 (2003) Julija Petšonkina, Venemaa Olümpiarekord: 52,82 (1996) Deon Hemmings, Jamaica 52,82 (2004) Faní Chalkiá, Kreeka Olümpiavõitja 2004: 52,82 Faní Chalkiá, Kreeka Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaal – Eeljooks
3000 m takistusjooks
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 51 Maailmarekord: 9.01,59 (2004) Gulnara Samitova, Venemaa Esimest korda OM-il kavas Ametlikud tulemused: Finaal – Eeljooks
4 × 100 m teatejooks
Finaal: 22. august Osavõtjaid: 16 võistkonda Maailmarekord: 41,37 (1985) Saksa DV Olümpiarekord: 41,60 (1980) Saksa DV Olümpiavõitja 2004: 41,73 Jamaica Ametlikud tulemused: Finaal – Eeljooks
4 × 400 m teatejooks
Finaal: 23. august Osavõtjaid: 16 võistkonda Maailmarekord: 3.15,17 (1988) NSVL Olümpiarekord: 3.15,17 (1988) NSVL Olümpiavõitja 2004: 3.19,01 USA Ametlikud tulemused: Finaal – Eeljooks
20 km käimine
Finaal: 21. august Osavõtjaid: 48 Maailmarekord: 1:25.11 (2008) Olga Kaniskina, Venemaa Olümpiarekord: 1:29.05 (2000) Liping Wang, Hiina Olümpiavõitja 2004: 1:29.12 Athanasía Tsoumeléka, Kreeka Ametlikud tulemused: Finaal
Kõrgushüpe
Finaal: 23. august Osavõtjaid: 31 Maailmarekord: 2.09 (1987) Stefka Kostadinova, Bulgaaria Olümpiarekord: 2.06 (2004) Jelena Slessarenko, Venemaa Olümpiavõitja 2004: 2.06 Jelena Slessarenko, Venemaa Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon
Teivashüpe
Finaal: 18. august Osavõtjaid: 36 Maailmarekord: 5.03 (2008) Jelena Issinbajeva, Venemaa Olümpiarekord: 4.91 (2004) Jelena Issinbajeva, Venemaa Olümpiavõitja 2004: 4.91 Jelena Issinbajeva, Venemaa Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon
Kaugushüpe
Finaal: 22. august Osavõtjaid: 43 Maailmarekord: 7.52 (1988) Galina Tšistjakova, NSVL Olümpiarekord: 7.40 (1988) Jackie Joyner-Kersee, USA Olümpiavõitja 2004: 7.07 Tatjana Lebedeva, Venemaa Ametlikud tulemused; Finaal – Kvalifikatsioon
Kolmikhüpe
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 36 Maailmarekord: 15.50 (1995) Inessa Kravets, Ukraina Olümpiarekord: 15.33 (1996) Inessa Kravets, Ukraina Olümpiavõitja 2004: 15.30 Francoise Mbango Etone, Kamerun Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon
Kettaheide
Finaal: 18. august Osavõtjaid: 38 Maailmarekord: 76.80 (1988) Gabriele Reinsch, Saksa DV Olümpiarekord: 72.30 (1988) Martina Opitz-Hellmann, Saksa DV Olümpiavõitja 2004: 67.02 Natalja Sadova, Venemaa Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon
Vasaraheide
Finaal: 20. august Osavõtjaid: 50 Maailmarekord: 77.80 (2006) Tatjana Lõssenko, Venemaa Olümpiarekord: 75.02 (2004) Olga Kuzenkova, Venemaa Olümpiavõitja 2004: 75.02 Olga Kuzenkova, Venemaa Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon
Odavise
Finaal: 21. august Osavõtjaid: 54 Maailmarekord: 71.70 (2005) Osleidys Menéndez, Kuuba Olümpiarekord: 71.53 (2004) Osleidys Menéndez, Kuuba Olümpiavõitja 2004: 71.53 Osleidys Menéndez, Kuuba Ametlikud tulemused: Finaal – Kvalifikatsioon
Seitsmevõistlus
Finaal: 15.–16. august Osavõtjaid: 43 Maailmarekord: 7291 (1988) Jackie Joyner-Kersee, USA Olümpiarekord: 7291 (1988) Jackie Joyner-Kersee, USA Olümpiavõitja 2004: 6952 Carolina Klüft, Rootsi Ametlikud tulemused: Finaal Alade järjekord seitsmevõistluses: 100 m tõkkejooks kõrgushüpe kuulitõuge 200 m jooks kaugushüpe odavise 800 m jooks
Akropol
pisi|[[Assose akropol tänapäeva Türgi linnas Behramis]]
Akropol oli Vana-Kreekas linnriigi ehk polise keskele kaljukünkale ehitatud kindlus. Tuntuim on Ateena akropol.
Sõna akropol (kreeka keeles Ακρόπολις) tähendab "kõrgeimat templit" (akros, akron 'serv, äär' + polis 'linn'). Hilisemal ajal on sarnases tähenduses kasutatud näiteks sõna tsitadell.
Kaitse-eesmärgil valisid inimesed juba muistseil aegadel uue asula rajamiseks tihti kõrgema paiga, tihti järskude külgedega mäekünka. Paljudes maailma regioonides said just kindlustest keskused, mille ümber madalamale pinnale kasvasid suured linnad, näiteks tänapäeva Rooma. Kesk-Itaalias paiknevad paljud väikesed asulad tänini kindlustatud elupaikade ümber, mida nimetatakse La Rocca.
Omalaadseist tuntuim on Ateena akropol, mida ajalooliste seoste ning mitme kuulsa ehitise (eelkõige Parthenoni) tõttu tuntakse lihtsalt kui Akropoli. Kreeka mannermaalt levisid akropolid kiiresti Kreeka kolooniatesse.
Ehkki sõna akropol on Kreeka päritolu ning seostub peamiselt kreeka linnade Ateena, Argose, Teeba ja Korintosega, on seda kasutatud seda ka teiste sarnaste kindluste kohta, näiteks Roomas, Jeruusalemmas, keltide-aegses Bratislavas, paljudes Väike-Aasia linnades ning isegi Edinburghi Castle Rocki ja Iirimaal asuva Rock of Casheli kohta.
Mõnikord nimetatakse akropoliks ka maia linnade, näiteks Tikali ja Copáni keskseid komplekse, millesse kuuluvad väljakud ja püramiidid.
Paul Samuelson
Paul Anthony Samuelson (15. mai 1915 Gary, Indiana – 13. detsember 2009 Belmont, Massachusetts) oli USA majandusteadlane. Teda autasustati 1970. aastal Nobeli majandusauhinnaga.
Tema vanemad Frank ja Ella Samuelson olid Poolast emigreerunud juudid. Isa töötas farmatseudina. Pauli noorem vend Robert Summers, kes muutis oma perekonnanime, on samuti majandusteadlane.
Tema tuntuim raamat on 1947 välja antud "Foundations of Economic Analysis" ("Majandusanalüüsi alused"). See on tema ümbertöötatud doktoridissertatsioon ja põhineb termodünaamika seaduste kasutamisel majanduses.
Samal aastal, põhinedes Le Chatelier' printsiibil, hakkas ta majandusteoorias kasutama võrdleva statistika meetodeid. Nende abil näitas ta, missuguses suunas muutub turu tasakaal, kui muutub mingi oluline turgu mõjutav tegur. Le Chatelier' printsiibi kasutamine osutus väga tõhusaks vahendiks ja seda hakati majandusteoorias laialdaselt kasutama.
Koos oma venna naisevenna Kenneth Arrowga peetakse teda neoklassikalise majandusteaduse koolkonnale alusepanijaks 1955. aastal ja matemaatika majandusteadusse toojaks. Ta avaldas ka ühe esimestest artiklitest mittelineaarse dünaamika kohta majandusanalüüsis.
Paul Samuelson on täiendanud Abram Bergsoni käsitlust sotsiaalse heaolu funktsioonidest, mida tuntakse Bergsoni-Samuelsoni sotsiaalse heaolu funktsioonidena (Bergson-Samuelson social welfare functions). Samuelson defineeris sotsiaalsete avalike teenuste omadused: need on kõigile kasutada, kas nad seda soovivad või ei; ühe inimese tarbimine ei vähenda teistele jääva hüve kogust; selle kasutamise piirkulu on väga väike.
Rahvusvahelises kaubanduses on tuntud Stolperi-Samuelsoni teoreem, mille Samuelson 1941 koos Wolfgang Stolperiga Heckscheri-Ohlini mudelist tuletas. Teoreem väidab, et tõketeta rahvusvaheline kaubandus soosib külluslikku tegurit ja piirab nappi tegurit ehk küllusliku tootmisteguri hind tõuseb ja napi teguri hind langeb. Teoreem selgitab, miks eksisteerivad majanduses alati huvirühmad, kes ei soovi kaubavahetuse kasvu.
Samuelsoni ja Robert Solow' 1960. aasta edasiarendus Phillipsi kõverast tuvastas suure inflatsiooni ja suure töötuse omavahelise seose, mis on makroökonoomikas laiemalt tuntud Phillipsi kõvera selgitus.
Samuelson kirjutas igal nädalal vaheldumisi Chicago koolkonna esindaja Milton Friedmaniga ajakirjale Newsweek artikli. Nad esindasid vastaspooli: Samuelson oli keinsianist, Friedman monetarist.
2003. aasta veebruaris kirjutas Samuelson alla avalikule kirjale, millega paluti USA presidenti George Bush nooremat mitte makse kärpida. Kokku kirjutas sellele kirjale alla üle 450 majandusteadlase, sealhulgas kümme 24-st tollal elus olnud ameeriklasest, kes on pälvinud Nobeli majandusauhinna.
Johann von Tiefen
Johann (Hans) von Tiefen (surnud 25. augustil 1497) oli Saksa ordu kõrgmeister aastatel 1489–1497.
Tiefeni sünniaeg ja -koht pole teada, kuid tõenäoliselt pärines ta Šveitsi alalt väikeaadlike suguvõsast. Tema karjäär Saksa ordus algas Elbingis, kus ta oli hilisema kõrgmeistri Heinrich Reuß von Plaueni peamiseks abiliseks. 1474. aastal sai Tiefenist Memeli komtuur, mistõttu tal oli sidemeid ka Liivi orduga. Kaks aastat hiljem sai tast suurkomtuur ehk kõrgmeistri üks peamisi abilisi.
Martin Truchseß von Wetzinghauseni kõrgmeistriks oleku ajal (alates 1477) kuulus Tiefen Poolaga rahulikku lahendust pooldavate ordukäsknike leeri, samas kui kõrgmeister püüdis Teise Thorni rahu sätteid sõjalisel teel tühistada. 1480. aastal sai Tiefenist Ida-Preisi Brandenburgi (praegu Ušakovo) komtuur. Tänu talle suudeti Poolaga rahumeelseid suhteid hoida ning ta esindas ordut diplomaatilistel missioonidel ka mujal Euroopas, eriti Saksamaal.
1489. aastal valis ordukapiitel Tiefeni kõrgmeistriks ning kohe pärast seda läks ta Poola kuningas Kazimierz IV juurde ning vandus talle Thorni rahu kohaselt truudust. Seega hoidis ta Poolaga häid suhteid, kuid püüdles ka ordu sisemise tugevdamise poole, plaanides ordumeistri autoriteeti uuesti tõsta ja taastada juba tunduvalt varem kaotsiläinud reaalne võim ordu Saksa ja Liivimaa harude üle. Selleks seadis ta sisse tihedad suhted ka Saksa-Rooma riigi valitseja Maximilian I-ga. 1492. aastal esitas uus Poola kuningas Jan I Olbracht plaani asustada ordu ümber Podooliasse, et see seal türklastega võitleks. See oleks tähendanud orduharu iseseisvuse lõplikku kadu ja tõenäoliselt ka selle hävingut. Tänu Maximiliani toetusele suutis Tiefen ordut sellest säästa. Kuid Jan Olbrachti nõudel pidi Tiefen ikkagi türklaste vastu ristiretkele minema. 1497. aasta suvel ratsutaski Tiefen 400 ordurüütliga Podooliasse, kuid haigestus seal tüüfusesse ja suri. Tema põrm maeti Königsbergi toomkirikusse. Ordu ajutiseks juhiks sai suurkomtuur krahv Wilhelm von Isenberg, Tiefeni parem käsi ja tema poliitika jätkaja, kes valis uueks kõrgmeistriks Saksi dünastiast pärineva riigivürsti Friedrich von Sachseni.
Seoses kasvava Moskva-poolse ohuga taotles Tiefenilt 1497. aastal abi ka Liivi ordumeister Wolter von Plettenberg, kuid tema palvete realiseerumise nurjas lõplikult just kõrgmeistrile saatuslikuks saanud sõjaretk.
Mälu (arvuti)
Arvuti mälu on funktsionaalüksus (mäluseade) või keskkond, kuhu saab andmeid paigutada, kus neid saab hoida ja kust neid saab kasutamiseks võtta. Peamiselt on arvutis kasutusel mitut liiki pooljuhtmälud, mille algüksused – mäluelemendid – põhinevad transistorlülititel. Mäluelementidesse salvestatakse andmed lüliti kahe olekuna (voolu juhtiv/mittejuhtiv), mis esitavad kahendsüsteemis biti väärtust 1 või 0. Andmete talletamiseks rakendatakse veel ka magnetsalvestuse tehnikat.
Mälu mahtu mõõdetakse baitides, see on ühtlasi vähim adresseeritav andmehulk.
Mälu tüübid
Arvuti töökiirus on määratud protsessori (CPU) ja mälu jõudlusega. Mälu peaks olema võimalikult suuremahuline ja kiire. Niisugune mäluseade oleks aga väga kallis ja seepärast moodustatakse mälu mitmest üksusest, kusjuures protsessori (või selle tuuma) aritmeetika-loogikaplokile (ALU) vahetus läheduses on suhteliselt väiksemahuline, aga kiire mäluüksus register. Siin hoitakse neid andmeid, mida läheb kõige tõenäolisemalt peatselt vaja Selle kõrval (samuti protsessori kiibil) on veidi suurem ja aeglasem vahemälu. Protsessoriga on mälusiini kaudu otseühenduses põhimälu (muutmälu), mille töökiirus on eelmistest väiksem, aga andmemahutavus suur (mõõdetakse gigabaitides). Need mäluüksused – register, vahemälu ja põhimälu – moodustavad kokku arvuti sisemälu; neid üksusi nimetatakse ka primaarsalvestiteks.
Välismäluks ehk sekundaarsalvestiteks loetakse mäluüksusi, mis paiknevad väljaspool arvuti emaplaati ja millele protsessoril on juurdepääs ainult sisend-väljundkanalite kaudu. Välismäluks võib olla kõvaketas (HDD), pooljuhtketas (SSD),mälukaart ja mälupulk. Niisuguseid suure andmemahutavusega sekundaarsalvesteid nimetatakse ka massmäludeks).
pisi|püsti=1.8|Personaalarvuti mälude paigutus
Protsessori registrid
Keskprotsessori registrite arv ja suurus määrab ära protsessori jõudluse. Näiteks 32-bitise keskprotsessori iga register on 32 bitti lai.
Vahemälu
Vahemälu on mälu sageli kasutatavate andmete ajutiseks talletamiseks. Andmete lugemine vahemälust toimub palju kiiremini kui nende alalisest asukohast põhimälus. Vahemälus hoitakse põhiliselt andmeid, mida protsessor kasutab kõige tihedamini oma töös. Oma vahemälu võib olla ka kõvakettal.
Põhimälu (RAM)
Põhimälu ehk muutmälu ehk operatiivmälu ehk RAM (Random Access Memory, suvapöördusmälu) on arvuti mälu, mille iga mälupesa poole saa protsessor otse kasutada.
Põhimälus hoitakse parasjagu kasutatavaid andmeid ja seadme tööks vajalikke programme, seal toimub ka pidev andmevahetus protsessori ja teiste mäluseadmete vahel. Muutmälu vab tööks pidevat toitevoolu.
Muutmälu võib olla staatiline (SRAM) või dünaamiline (DRAM). Dünaamilise muutmälu kiirem variant on SDRAM ehk sünkroonne DRAM, mis sünkroonib oma talitluse protsessorisiiniga.
Staatilise muutmälu salvestuselement (1 biti salvestamiseks) on harilikult triger, mis säilitab oma oleku (1 või 0) ka toitepinge väljalülitamisel. SRAM on kiire, ent kuna mitmest transistorist koosnev triger vajab palju kiibi pinda ja toitevoolu, siis ei saa staatilise muutmälu komponente valmistada kuigi suuremahulisena. Arvutis on need mäluseadmed kasutusel 2. taseme vahemäluna.
Schlüsselburg
Schlüsselburg (saksa 'võtmekindlus', soome Pähkinälinna, vene keeles ka Орешек) on linn Venemaal Leningradi oblastis Kirovski rajoonis. Asub Neeva jõe ja Laadoga järve kaldal, 64 km Peterburi kesklinnast idas.
Mälu (arvuti)
Põhimälu (RAM)
Arvuti põhimäluna kasutatakse dünaamilist muutmälu SDRAM, sest seda saab valmistada suuremahulisena suhteliselt odavalt. Dünaamilise muutmälu salvestuselemendi moodustab ühest transistorist ja kondensaatorist koosnev lülitus, mis salvestab biti kondensaatori laenguna. Niisugused elemendid võtavad kiibil vähe ruumi ja tarbivad ka vähe voolu. Kuna kondensaatori laeng lekkevoolu tõttu paratamatult väheneb, tuleb laengut toitepinge impulssidega perioodiliselt regenereerida ehk värskendada. Mälukiibile moodustatud mälupesad koosnevad kaheksast salvestuselemendist, nii et igasse pessa mahub 8-bitine koodisõna, seega 1 bait. Iga salvestatud bait saab oma aadressi. Mälu mahtu väljendab baitide arv, mida on võimalik mälupesadesse salvestada.
Schlüsselburg
Ajalugu
Aastal 1301 rajas Novgorod Laadoga järve edelaosas ja Neeva lähtes asuvale saarele Orešeki kindluse. Seal sõlmiti 1323. aastal Novgorodi ja Rootsi vahel Pähkinäsaari rahu.
Mälu (arvuti)
Põhimälu (RAM)
Arvutites kasutatakse üldiselt mälukomponente DDR SDRAM, mis erinevad baastüübist (SDRAM) selle poolest, et andmebitte edastatakse nii taktimpulsi esikülje (frondi) ka tagakülje ajal. Vajalik arv mälukomponente – kiipe – on monteeritud väiksele trükkplaadile – kahe viigureaga mälumoodulile DIMM (sülearvuteil SO-DIMM).
Schlüsselburg
Ajalugu
Liivi sõjas vallutas Pontus De la Gardie Ingerimaa ja Karjala kannasel 1580 Schlossburgi ning 1581. aastal Narva, Jaanilinna, Pähkinälinnai ja Jami, Käkisalmi, Koporje, Venemaa tsaaririigilt ning maa-alad liideti Ingerimaa Rootsi kuningriigi valdusse aastatel 1580–1595 (vt ka Pljussa vaherahu).
Mälu (arvuti)
Püsimälu
Püsimälu (ehk ROM, Read-Only Memory ) on ainult loetav andmesalvesti, milles andmed säilivad püsivalt (ka ilma elektritoiteta). Arvutite algusaastail oli ROM kasutusel arvuti käivitamist juhtiva programmikomplekti (BIOS) salvestamiseks, tänapäeval põhineb see välkmälul.
Schlüsselburg
Ajalugu
Vene-Rootsi Kahekümneviieaastane sõja ja aastatel 1590–1595 toimunud Vene-Rootsi sõja lõpetanud Täyssinä rahulepinguga 1595. aastal, loovutati piirkond Ingerimaal, Jaanilinnast Käkisalmini jälle Venemaa tsaaririigile.
Mälu (arvuti)
Sekundaarsalvestid
Sekundaarsalvestid ehk välismälud on mälud, mis ühendatakse küll arvuti külge, mitte aga otse protsessori külge. Nende peal on mugav talletada andmeid, mis ei ole kasutuses pidevalt ning vajavad suuri mälumahtusid. Välismälud on näiteks mälukaardid ja -pulgad, välised kõvakettad ning CD-ROM. Need sobivad ka andmete varundamiseks.
Schlüsselburg
Ajalugu
1609. aastal Segaduste ajal, Venemaale trooninõudlejale Vassili Šuiskile esialgu appi kutsutud Rootsi väed Jakob De la Gardie juhtimisel okupeeris pärast Poola-Leedu kuninga Zygmunt III Waza poja Władysław IV Waza Moskva tsaariks (1610–1613) kroonimist järk-järgult Loode-Venemaa alad Käkisalmi läänist Novgorodini (samuti Staraja Russa, Porhovi, Laadoga ja Oudova). (Vt Ingeri sõda, Stolbovo rahu).
Aastatel 1611–1702 kuulus kindlus Rootsile, Rootsi Ingeri koosseisus, rootslased nimetasid kindluse Nöteborgiks.
Mälu (arvuti)
Kõvaketas
Kõvaketas (HDD, Hard Disk Drive) on andmesalvestusseade, mis kasutab andmete talletamiseks pöörlevaid mittemagnetilisi kettaid, mis on kaetud õhukese magnetilise ferrooksiidlakikihiga. Andmeid loetakse ja kirjutatakse kettale digitaalselt kodeerituna ning need säilivad ka toitevooluvoolu kadumisel.
Schlüsselburg
Ajalugu
Aastatel 1700–1721 toimunud Põhjasõjas vallutas Peeter I linna tagasi ja nimetas selle Schlüsselburgiks. Aastaid olid Laadoga tormituuled ja kõrged lained uputanud järvel väikseid jõelaevu ja paate. Peeter I lasi rajada kanali, mis kaitseks sõidukeid ilmastiku ohtudest ja ühendaks Volga jõge Läänemerega. 112 km pikkune kanal ühendab Neeva jõge Volhoviga ja kulgeb mööda Laadoga rannajoont.
Mälu (arvuti)
Pooljuhtketas
Pooljuhtketas (SSD, solid state drive) on välkmälul põhinev andmesalvesti, millel erinevalt HDD-kettast puuduvad liikuvad osad. SSD (nagu ka HDD) võib statsionaarselt kuuluda arvuti koosseisu, kuid selle võib ühendada arvutiga USB-ühenduse vahendusel.
Schlüsselburg
Ajalugu
Aastal 1780 sai asula linnaõigused. Schlüsselburgi kindluses hoiti Venemaa keisririigi ajal poliitvange.
Teise maailmasõja aegu kontrollisid Wehrmachti väed Lõuna-Laadoga ja Neeva jõe vasakut kallast, vallutasid Schlüsselburgi (8. september 1941), ent mitte sellest 600 meetri kaugusel Neeva jõe lahes asuvat Orešeki saart. Peeter I poolt tugevdatud saarekindlusel asunud väike punaarmeelaste garnison kaitses saart ligi 500 päeva ja Saksa väed ei suutnud takistada Elu Teed Laadogal. Linn vabastati Saksa okupantidest 18. jaanuar 1943. Aastatel 1944–1992 oli linna nimi Petrokrepost.
Mälu (arvuti)
Mälukaart
Mälukaart on elektrooniline andmete säilitamiseks mõeldud seade, mis tüüpiliselt kasutab välkmälu. Tavaliselt kasutatakse neid kaasaskantavates seadmetes.
Ajalugu
1837. aastal tuli Charles Babbage välja esimese täisautomaatse arvutusmasinaga, mida tunti ka analüütilise masina nime all. See oli esimene arvuti, mis kasutas perfokaarte mäludena.
1932. aastal leiutas Gustav Tauschek trummelmälu, mis oli arvutimälude eelkäija. 10 aasta pärast leiutati ka esimene arvuti, mis kasutas seda.
1946. aastal leiutasid Freddie Williams ja Tom Kilburn esimese arvuti muutmälu – nn Williamsi-Kilburni toru. Sinna mahtus kõigest 128 40-bitist sõna. 1940. aastate lõpul tuli teadlastel mõte kasutada arvutites ferriitmälu.
1960. aastatel valmistas John Schmidt 64-bitise MOS-mälu. Sama kümnendi lõpus kirjeldati ka esimest korda DRAMi ühetransistorilist mälupesa, mis hiljem hakkas asendama ferriitmälu. Intel esitles oma esimest toodet 3301 Schottky bipolaarset 1024-bitist ROM-i.
1970. aastal esitles Intel DRAMii, mis võimaldas talletada 1024 bitti ehk 1 kilobiti andmeid. Samal kümnendil avaldati ka EPROM (Erasable Programmable Read Only Memory), mis oli esimene püsimälu, mida sai vajaduselt muuta ultraviolettkiirguse abil. George Perlegos koos Inteliga tõi avalikkuse ette esimese EEPROM (Electrically Erasable Programmable Read-Only Memory ehk elektriliselt kustutatav programmeeritav püsimälu).
1984. aastal leiutas Fuijo Masuoka välkmälu.
Aleksander II
thumb|Aleksander II Aleksander II (Александр II Николаевич; 29. aprill (17. aprill vana kalendri järgi) 1818 Moskva – 13. märts (1. märts) 1881 Peterburi) oli Holstein-Gottorp-Romanovite dünastiast Venemaa keiser 2. märtsist 1855 kuni 1881. aastani, mil ta mõrvati.
Noorus
Aleksander II sai tolle aja heast perekonnast pärit noormehele tüüpilise hariduse: pealiskaudsed teadmised paljudest asjadest ja prantsuse keele hea valdamine. Sõjandus huvitas isa pettumuseks teda vähe. Ta oli heasüdamlik ja õrna hingega; need omadused ei olnud sõjaväelisele isevalitsejale kohased. Tema koduõpetajateks olid Mihhail Speranski, Vassili Žukovski, Georg Ludwig Cancrin ja Konstantin Arsenjev.
Ta sündis Nikolai I vanima pojana. Aleksander II varasem elu andis vähe märki tema potentsiaalist ja kuni tema troonileasumiseni 1855 aimasid vähesed, et temast saab suur reformaator. Ta paistis pigem läbiimbununa tema sünni aegse Euroopa reaktsioonilisest vaimust, mille mõju kestis Venemaal tema isa surmani. Neil 30 aastal, mis Aleksander II elas troonipärijana, oli Peterburi õhkkond originaalsele mõtlemisele ebasoodne. Riik surus alla igasugust mõttevabadust ja eraalgatust. Tsensuur oli laialdane. Võimude kritiseerimist peeti tõsiseks süüteoks.
1841 abiellus ta Hesseni suurhertsogi Ludwig II tütre Maximilienne Wilhelmine Mariega, keda hakati tundma Maria Aleksandrovna nime all. Neil oli kuus poega ja kaks tütart.
Aleksander II asus troonile pärast oma isa surma aastal 1855.
Aleksander II valitsemise esimene aasta oli pühendatud Krimmi sõja jätkamisele ning pärast Sevastopoli langemist rahuläbirääkimistele.
Sisepoliitika
Seejärel algas radikaalsete reformide periood, milles mängis suurt rolli Aleksander II favoriit, Sinodi ülemprokurör Konstantin Petrovitš Pobedonostsev.
Nikolai I ohverdas kõik muud huvid sellele, et teha Venemaast sõjaliselt võimas riik, kuid Krimmi sõda näitas selle plaani ebaõnnestumist. Seega oli tarvis rakendada uut süsteemi.
Kõik vähegi valgustatusele pretendeerivad inimesed kuulutasid valjuhäälselt, et Venemaa on sõjast kurnatud ja alandatud ning ainuke viis taastada tema väärilist kohta Euroopas on hõlvata tema loodusressursse ning reformida põhjalikult kõiki halduse harusid. Valitsus leidis seetõttu haritlaste näol liitlased, kes olid valmis aitama mistahes reforme ellu viia.
Aleksander II oli inimene, keda ajavaim sügavalt mõjutas ning kellel oli piisavalt elutarkust ja praktilisust, et vältida utopismi. Erinevalt mõnest oma eelkäijast ei olnud tal kinnisideesid, mida ta oleks tahtnud alamatele jõuga peale suruda ning mis ei oleks lasknud tal kainelt asju näha.
Pärisorjade vabastamine Venemaal 1861. aastal
Pärast Krimmi sõja šokki, kui Aleksander II tõepoolest üritas süsteemi kõige läänelikemate mallide järgi reformeerida, kaotati 1861. aasta 19. veebruari keisri manifestiga pärisorjus kogu riigis, sest Aleksander II oli seisukohal, et pärisorjuse edasikestmine nullib majandust. Talupojad vabastati pärisorjusest ning osa haritavaid maid anti talupoegadele pika järelmaksuga väljaostmiseks. Kuid väljaostetud maa ei saanud mitte talupoegade isiklikuks omandiks vaid talupoegade külakogukogukondade ühisomandusse. Reformi elluviimine kujunes suhteliselt pikaajaliseks, kuna riigi poolt välja ostetud põllumaade järelmaksu aeg oli kuni 49 aastat, osa tasumata järelmakse kustutati riigi poolt alles 1905. aastal.
Poltava lahing
Poltava (traditsiooniliselt: Poltaava) lahing toimus Vene ja Rootsi vägede vahel Põhjasõja ajal tänapäeva Ukrainas Poltava linna lähedal 8. juulil 1709.
Aleksander II
Pärisorjade vabastamine Venemaal 1861. aastal
Pärisorjuse kaotamise reformi elluviimine puhastas teed kaasaegse, kapitalistliku omandisuhete tekkele Vene ühiskonnas. Ja seda palju soodsamatel tingimustel, kui Eestimaa ja Liivimaa kubermangu talupoegadel 1816. ja 1819. aastal, sest Vene talupojad said ka maad. Venemaa sisekubermangude talupoegade vabastamine võimaldas neil paigast paika liikuda ja elatusala vahetada. See oli aga eelduseks Venemaa tööstuse ja teiste majandusharude edasiarengule.
Poltava lahing
Sündmused
6. mail 1709 piirasid Rootsi väed (30 000 meest) Karl XII juhtimisel Poltava ümber. Mai lõpus jõudis Poltava lähedale Vene väe peajõud (42 000 meest, 72 suurtükki), mida juhtis Peeter I.
Aleksander II
Semstvo- ja kohtureform 1864. aastal
Pärast pärisorjuse likvideerimist ning külakogukondadele suurema otsustusõiguse ning kohaliku piirkonna elutegevuses suurema vastutuse andmist, moodustati ka piirkonna talupoegade kogukondade ja piirkonna aadlike esindajatest kohalik esinduskogu semstvo.
Poltava lahing
Sündmused
8. juuli ööl ründasid Rootsi väed (umbes 20 000 meest, 4 suurtükki) Carl Gustaf Rehnskiöldi (1651–1722) juhtimisel, kuid nad löödi suurtükitulega taanduma ja järgnenud käsitsivõitluses põgenema. Venelaste vägesid juhtisid kaitsepositsiooni keskosa: Boriss Šeremetev, paremat tiiba Carl Ewald von Rönne, vasakut tiiba Aleksandr Menšikov ning suurtükiväge Jakob Bruce.
Aleksander II
Semstvo- ja kohtureform 1864. aastal
1864. aastal rakendati omavalitsuskorraldus ka linnades ning linnades moodustati valitavad linnaduumad, kuhu valiti kolme seisuse esindajad.
Poltava lahing
Sündmused
Rootslased kaotasid hukkunutena 9234, venelased 1345 inimest. 11. juulil Perevolotšna juures Rootsi vägi (umbes 16 000 meest) kapituleerus; Karl XII pääses Osmanite riiki.
Aleksander II
Semstvo- ja kohtureform 1864. aastal
Pärast Venemaal pärisorjuse likvideerimist oli järgmiseks muudatuseks 1863. aastal läbi viidud kohtureform, millega kehtestati uued kohtupidamist korraldavad seadustikud: uus kohtupidamise seadustik, uus kohtukorralduse seadustik, uus tsiviilkohtukorralduse seadustik, uus karistusseadustik, mida kasutasid rahukohtunikud. Loodi uus kohtusüsteem: Senat (kõrgeima kohtuinstantsina), üldkohtud ja rahukohtud.
Poltava lahing
Sündmused
Poltava lahingus murdus Rootsi sõjaline võimsus ja sõjaedu kaldus Venemaa kasuks.
Aleksander II
Poola 1863. aasta Jaanuariülestõus
22. jaanuaril 1863 puhkes Venemaa poolt annekteeritud Poola Kuningriigis, nn Kongressi-Poolas, Jaanuariülestõus, mis hõlmas peale kuningriigi ka Leedu ja Valgevene alasid ning taastas lühiajaliselt Poola iseseisvuse. Kevadeks 1864 õnnestus Aleksander II-l mäss maha suruda (Vene vägesid juhtis Friedrich Wilhelm Rembert von Berg). See lõpetas Poola sõltumatuse 53 aastaks (Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriigi lühiajalise iseseisvumiseni 26. juulil 1917). Poolas kehtestati karm sõjaväeline režiim, mille eesotsas oli krahv Mihhail Muravjov, kes sai oma repressiivse tegevuse eest hüüdnime "Pooja".
Välispoliitika
Aleksander II võimu ajal jätkus ka Venemaa lähenemine Ameerikaga ning Venemaa osutas tuge Ameerika Ühendriikide kodusõjas põhjaosariiklastele, saates jõudemonstratsioonina Ameerika ranniku lähedale kaks sõjalaevastiku eskaadrit New Yorgi ja San Francisco reidile. Toetusena Ameerikale oli ka Venemaa poolt Põhja-Ameerika mandril asuva ja Venemaale kuuluva ja Vene-Ameerika Kompanii poolt ekspuluateeritava Alaska müümine sümboolse hinna eest 1867. aastal.
Keiser Aleksander II jätkas Venemaa sõdu Osmani impeeriumiga aastail 1877–1878, mille eesmärgiks oli õigeusku tunnistavate lõunaslaavi rahvaste (peamiselt Bulgaaria) vabastamine islamiusulise Osmani võimu alt ning strateegilises plaanis Musta mere väljapääsu kindlustamine. Selleks sõlmis ta eelnevalt 1877. aasta jaanuaris Austria-Ungari keisri Franz Joseph I-ga salajase Budapesti konventsiooni.
Atentaadid
Enne saatuslikuks osutunud 1881. aasta atentaati olid nii üksiküritajad kui ka terroristlike grupeeringute liikmed püüdnud Aleksander II vähemalt seitsmel korral tappa: kolm korda oli teda tulistatud (kaks korda Peterburis ning üks kord Prantsusmaal, kui ta külastas keiser Napoleon III-t), kaks korda püütud õhku lasta tema rongi ning üks kord tõlda, 9. veebruaril 1880 üritati koguni õhku lasta Talvepaleed. Kõik need katsed lõppesid aga läbikukkumisega, tsaar ei saanud isegi kordagi vigastada. Nii hakkas ta arvama, et teda kaitseb Jumala käsi.
1866
4. aprillil 1866 tungis Peterburis Suveaias jalutavale keisrile ja tema kahele sugulasele kallale Dmitri Karakozov, kes pani toime atentaadi püstoliga, kuid aias viibinud inimeste takistatuna see ebaõnnestus.
1881
1881. aasta alguses plaanis Aleksander II vastu võtta seadusi, mis avanuks tee konstitutsioonilisele monarhiale. Selle vastu olid nii reaktsioonilised jõud eesotsas Konstantin Pobedonostseviga kui ka revolutsioonilised terroristid, kes kartsid, et olude paranemisega kaob Venemaal igaveseks revolutsiooni võimalus. Keisri tapmisega lootsid nad aga rahvarevolutsiooni esile kutsuda. Tagurlased lasid revolutsionääridel suhteliselt vabalt tegutseda, sest nad lootsid, et pärast keisri tapmist lähevad asjad taas vanaviisi ehk taastub Nikolai I aegne karm ja läänelikele reformidele vaenulik kord.
13. märtsil (1. märtsil vkj.) 1881 tappis poola revolutsionäär Ignacy Hryniewiecki “Narodnaja Volja” täidesaatva komitee otsuse kohaselt isevalmistatud nitroglütseriiniga täidetud pommi abil Aleksander II, kes oli Talvepalee lähedal teel koju. Esimese pommi oli heitnud terrorist Nikolai Rõssakov, kuid see tabas juhuslikke tänavalkõndijaid. Keiser ei saanud viga, kuid astus kalessist välja, et toimunut uurida. Ihukaitsjad keelitasid teda sündmuskohalt kiiresti lahkuma, sest taibati, et Rõssakov ei tegutsenud seal üksi. Kuid Aleksander II ei kiirustanud lahkuma ning Hrynewiecki heitis talle pommi otse jalge ette. Plahvatus vigastas raskelt keisrit ja tema kaaskondlasi, aga ka terroristi ennast. Aleksander II jalad said rängalt vigastada ning ta jooksis sisuliselt verest tühjaks, surres 80 minutit pärast atentaati Talvepalees. 8 tundi pärast atentaati suri ka Hryniewiecki.
Krahvinna Maria Kleinmichel kirjutas Aleksander II atentaadist: "Lõpuks sain selguse asjade käigust. Keiser oli külastanud pärast paraadi maneežis suurvürstinna Jekaterinat ja tagasisõidul oli talle visatud Katariina kanali ääres neli pommi. Keisrit ennast tabas viies pomm, mis rebis talt mõlemad jalad. Verest nõretav keiser viidi Talvepaleesse /---/. Toodi keisri sinel, see oli rebenenud, verine, pori ja luukildudega kaetud. Paljud põlvitasid, lõid risti ette ja kummardasid nuttes reliikvia kohale. Kammerteenrid tõid verise veega kausse keisri magamistoast ja läbisid koridori. Neid peatati, pisteti käsi õnnistatud verre ja niisutati selles taskurätikuid."
Pärast atentaati vahistati "Narodnaja Volja" juhid. Nikolai Kibaltšitš, Sofja Perovskaja, Nikolai Rõssakov, Timofei Mihhailov ja Andrei Željabov mõisteti surma ja hukati, Gesja Gelfman saadeti Siberisse.
Perekond
Aleksander II oli kaks korda abielus. Tema esimene abielu oli Maria Aleksandrovnaga (1824–1880), kellega ta sai kaheksa last:
Aleksander II teine abikaasa oli tema kauaaegne armuke Jekaterina Mihhailovna Dolgorukova, kes sai hiljem vürstinna Jurjevski tiitli. Neil sündis neli last:
Mälestuse jäädvustamine
1894. aastal avati Aleksander II monument Helsingis Senati väljakul.
1898 avati Aleksander II monument Moskvas Kremlis. Monument lammutati bolševike poolt 1918–1928. aastatel.
2005. aastal avati Aleksander II mälestusmärk Moskvas Päästja Kristuse katedraali lähistel.
Iluuisutamine
thumb|Iluuisutajad Grethe Grünberg ja Kristian Rand Iluuisutamine on spordiala, kus sportlane või sportlaste paar peab uiskudel ja muusika saatel esitama kava, mis koosneb kohustuslikest elementidest (nt hüpped, piruetid, sammude kombinatsioon, tõsted jms).
Võisteldakse meeste üksiksõidus, naiste üksiksõidus, paarissõidus ja jäätantsus. Tänapäeval koosneb iluuisutamine kohustuslikust lühikavast ja vabakavast.
Ajalugu
Kesk-Euroopas levis 1800. aastate alguses mood, kus koguneti uisuväljakutele kenasti riietatuna harrastama uisutamist kas üksi, paariti või rühmadena. Muusika tuli kasutusele 1870. aastatel ja uisutamisele lisandusid erilised hüpped, pöörded ja piruetid.
Rahvusvaheline iluuisutamisliit moodustati 1892. aastal. 1908. aastast alustas tegevust reeglite loomise toimkond.
Üksiksõit
Üksiksõidus tehakse erinevaid hüppeid, piruette ja liikumisi muusika saatel. Neist elementidest koostatakse lühikava ja vabakava.
Iluuisutamise elemendid
Iluuisutamises on kohustuslikeks elementideks hüpped, piruetid, sammud ja spiraalid. Paarissõidus ja jäätantsus on kohustuslikuks elemendiks veel tõsted ja paaristantsus visked.
Hüpped
Hüpete eriliike on kuus: lutz, salchow, flip, toe-loop, rittberger ehk loop ja axel. Neid eristatakse selle järgi, kuidas hüppele minnakse ning kas äratõuge tehakse uisusaki või -kandiga.
Hüpperingide arv ulatub ühest neljani. Erandiks on axel. Selle hüppe puhul minnakse hüppele vaadates ette (teistele kõigile minnakse tagurpidi sisse sõites) ja sooritamisel tehakse pool pööret enam kui teistel hüpetel (nt 1,5 või 2,5 jne).
Kaht hüpet järjest nimetatakse hüpete kaskaadiks.
Kui kahe hüppe vahel sooritatakse mõned lisasammud, on tegemist hüppekombinatsiooniga.
Piruetid
Piruettideks nimetatakse ühes punktis tiirlemist. Sõltuvalt asendist liigitatakse: püstpiruett ehk vint (inglise upright spin), painutuspiruett (inglise layback spin), liibeluu (inglise camel spin), madalpiruett (inglise sit spin) ja Biellmanni piruett.
Sammud
Sammudeks nimetatakse iluuisutamises igasugust jääl liikumist peale tavaliste ülejalasammude.
Spiraalid
Spiraalid ehk pääsukesed on sõitmine ühel jalal. Teine jalg on erinevates asendites.
Iluuisutamine Eestis
100px|thumb|right|[[Olga Ikonnikova]] 100px|thumb|left|[[Jelena Glebova]] Eesti meistrivõistlused iluuisutamises toimuvad 1915. aastast.
Uisuliit asutati 28. novembril 1921 Eesti Talvespordi Liiduna. Esimeste Eesti iluuisutajatena osalesid 1936. aastal taliolümpiamängudel Garmisch-Partenkirchenis paarissõidus Helene Michelson – Eduard Hiiop, kes olid kokkuvõttes 18. kohal (viimased). Pärast Teist maailmasõda tegutses liit Eesti NSV Iluuisutamisföderatsioonina. Eesti Uisuliidu tegevus taastati Eesti NSV Iluuisutamisföderatsiooni õigusjärglasena.