cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti kohtusüsteem
Eesti NSV 1944–1991
1944. aastal taastati Eesti NSV territooriumil NSV Liidu kohtusüsteem kaheastmeline linna/maakonnakohtute Eesti NSV Ülemkohtu süsteem, millele lisaks tegutses Eesti NSV-s ka sõjaväeliste kuritegude eest NSV Liidu SARKi tribunalide ja Erinõupidamine. 1957. aastal moodustati seniste jaoskonna rahvakohtute asemel luuakse Eesti NSV rajooni- ja linnade rahvakohtud. : Tallinna Linna Kalinini Rajooni Rahvakohus, Tallinna Linna Kesklinna Rajooni Rahvakohus, Tallinna Linna Mererajooni Rahvakohus, Kohtla-Järve Linna Rahvakohus, Narva Linna Rahvakohus, Pärnu Linna rahvakohus, Tartu Linna Rahvakohus, Abja Rajooni Rahvakohus, Elva Rajooni Rahvakohus, Haapsalu Rajooni Rahvakohus, Harju Rajooni Rahvakohus, Hiiumaa Rajooni Rahvakohus, Jõgeva Rajooni Rahvakohus, Keila Rajooni Rahvakohus, Kingissepa Rajooni Rahvakohus, Lihula Rajooni Rahvakohus, Märjamaa Rajooni Rahvakohus, Paide Rajooni Rahvakohus, Põltsamaa Rajooni Rahvakohus, Põlva Rajooni Rahvakohus, Rakvere Rajooni Rahvakohus, Rapla Rajooni Rahvakohus, Räpina Rajooni Rahvakohus, Tapa Rajooni Rahvakohus, Tartu Rajooni Rahvakohus, Valga Rajooni Rahvakohus, Viljandi Rajooni Rahvakohus, Võru Rajooni Rahvakohus, Väike-Maarja Rajooni Rahvakohus, Vändra Rajooni Rahvakohus. Järgnevalt vastavalt rajoonide arvu vähendamisele jäid lõplikult: Tallinna Linna Kalinini Rajooni (vene keeles Народный суд Калининского района города Таллина), Tallinna Linna Lenini Rajooni, Tallinna Linna Mererajooni Rahvakohus (Народный суд Морского района города Таллина), Tallinna Linna Oktoobri Rajooni Rahvakohus, Kohtla-Järve Linna Rahvakohus (Кохтла-Ярвеский городской народный суд), Narva Linna Rahvakohus, Pärnu Linna Rahvakohus, Tartu Linna Rahvakohus, Haapsalu Rajooni, Harju Rajooni, Hiiumaa Rajooni, Jõgeva Rajooni, Kingissepa Rajooni, Kohtla-Järve Rajooni, Paide Rajooni, Põlva Rajooni, Pärnu Rajooni, Rakvere Rajooni, Rapla Rajooni, Tartu Rajooni, Valga Rajooni, Viljandi Rajooni ja Võru Rajooni Rahvakohus (Выруский районный народный суд). Sillamäe Linna Rahvakohus loodi 1972. aastal.
Mais-juunis 1960. aastal likvideeriti Eesti NSV Kohtuministeerium ja rahvakohtute juhtimine viidi üle Eesti NSV Ülemkohtu pädevusse. 2. detsember 1970. aastal taastati Eesti NSV Justiitsministeerium ning kohtute juhtimine läks üle Eesti NSV Ülemkohtult, Justiitsministeeriumi pädevusse.
6. mail 1990. aastal võeti vastu Eesti Vabariigi Ülemnõukogu seadus "Eesti valitsemise ajutise korra alustest", mis lõpetas Ülemkohtu allutatuse NSV Liidu Ülemkohtule. Õigusemõistmine Eesti territooriumil oli Nõukogude Liidu kohtuvõimust lahutatud ja sõltumatute Eesti kohtute ainupädevuses. 24. mail 1990. aastal nimetas Eesti Vabariigi Ülemnõukogu rahvakohtud maa- ja linnakohtuteks. 20. augustil 1991. aastal taastati Eesti Vabariigi iseseisvus.
23. oktoobril 1991. aastal võttis Eesti Vabariigi Ülemnõukogu vastu "Eesti Vabariigi kohtute seaduse" ja "Kohtuniku staatuse seaduse", algas üleminek kolmeastmelisele kohtusüsteemile. 1. novembrist 1991. aastal ühendati Tallinna linnarajoonide rahvakohtud (Tallinna Linna Kalinini Rajooni Rahvakohus, Tallinna Linna Lenini Rajooni Rahvakohus, Tallinna Linna Mererajooni Rahvakohus ja Tallinna Linna Oktoobri Rajooni Rahvakohus) Tallinna Linnakohtuks.
Eesti Vabariigi kohtute seadusega moodustati: 9. aprillil 1992. aastal võeti vastu Eesti Vabariigi Ülemnõukogu otsus kohtureformi läbiviimisest. Otsuse punkti 1 kohaselt tuli rajada Riigikohus. 16. detsembril 1992. aastal võttis Riigikogu vastu "Eesti Vabariigi kohtute arvu ja nende koosseisude ning maa- ja linnakohtute kaasistujate arvu kindlaksmääramise seaduse." Seadus määras kindlaks kohtute asukohad, v.a Riigikohus. 1. veebruaril 1993. aastal lõpetas tegevuse Eesti Vabariigi Riiklik Arbitraaž. 1. oktoobril 1993. aastal lõpetas tegevuse Eesti Vabariigi Ülemkohus.
Eesti kohtusüsteemi kohtud: Eesti praegune kolmeastmeline kohtusüsteem rakendus täiemahuliselt 1993. aasta 1. oktoobril, 3. juulil 1992 jõustunud põhiseaduse alusel.
Aasta mereharija
Aasta mereharija on aunimetus, mida aastast 2011 annavad igal aastal ühiselt Eesti Laevajuhtide Liit, Eesti Laevamehaanikute Liit, Eesti Laevaomanike Liit, Eesti Kaptenite Klubi, Eesti Meremeeste Liit ja Eesti Meremeeste Sõltumatu Ametiühing. Aunimetuse saaja kuulutatakse välja IMO meremehe päeval 25. juunil.
Aunimetuse saajad
Aunimetuse on saanud :
Eesti Kindlustusseltside Liit
Eesti Kindlustusseltside Liit (lühend EKsL) on Eesti mittetulundusühing, mis ühendab kõiki Eestis tegutsevaid kindlustus andjaid.
EKsL-i põhikirjaline eesmärk on "esindada ja kaitsta EKsL-i liikmete huve, aidata luua ja edendada ühiskonnas kindlustusala arengut soodustavaid tingimusi, ühtlustada ja ajakohastada liikmete kindlustustehnilist praktikat ja kahjude ennetusabinõusid, tagades sellega tervetel alustel tegutseva ja kaasaegsetele rahvusvahelistele nõuetele vastava kindlustussüsteemi".
EKsL on Euroopa Kindlustusandjate Liidu liige.
Loodusvaatluste maraton
pisi|Loodusvaatlejad Loodusvaatluste maraton on harrastusteaduse sündmus. Maratoni käigus panevad inimesed eelnevalt registreeritud vaatlusaladel 24 tunni jooksul kirja nii palju kohatud liike kui võimalik. Vaatlused sisestatakse andmeportaali, kus need on avalikult kõigile kättesaadavad (v.a I kaitsekategooria liigid).
Maratoni eeskuju on rahvusvaheline vaatlusformaat BioBlitz, mis tähendab, et kindlas paigas ja ajavahemikul tuvastatakse nii palju looma-, taime- ja seeneliike kui võimalik. Liikide jäädvustamiseks võib kasutada nutiseadet ja fotoaparaati.
Reeglid
Vaatlusalasid saavad registreerida kõik loodushuvilised. Vaatlusala minimaalne ega maksimaalne suurus ei ole piiritletud. Oluline on ala piiritlemisel meeles pidada, et arvesse lähevad ainult eelregistreeritud alal tehtud vaatlused. Mida rohkem eri tüüpi elukohti (veekogu, niit, mets jne) alale jääb, seda rohkem liike on võimalik kohata.
Vaatlusalad on avalikud, kuhu kõik huvilised saavad minna. Üldjuhul toimub avalikel aladel ka mõni loodusharidusliku sisuga sündmus nagu ühine vaatlusretk, temaatiline loeng või midagi praktilist nagu näiteks putukahotelli valmistamine.
Iga osaleja saab ise otsustada, millal täpselt vaatlusi teha. Oluline on, et vaatlused jääksid maratoni toimumise aja (24 tunni) sisse. Võib näiteks päeval ja/või õhtul tegutseda, öösel puhata ning näiteks hommikul ja ennelõunal uuesti vaadelda. Kui huvi ja võimalusi on rohkem, võib loomulikult ka kogu 24 tunni jooksul tegutseda.
Korraldajad
Vaatlusmaratoni peakorraldaja on Tartu Ülikooli loodusmuuseum ja botaanikaaed, kaaskorraldajad on läbi aastate olnud portaal Linnuvaatleja, mitmed loodusharidust edendavad asutused ja vabatahtlikud üle Eesti.
Lutsu tänav 5
Lutsu tänav 5 (ka Villa Engelhardt) on elamu ja ehitismälestis Viljandi kesklinnas aadressil Lutsu tänav 5 / Pikk tänav 25.
Heimatstiilis hoone on näide arhitekt Rudolf von Engelhardti loomingust. Hoone on kahekorruseline, esimene korrus on liigendamata ja kaetud pritskrohviga, teine korrus on liigendatud vähvärgiga. Fassaadi kaunistab teisel korrusel asuv kolmnurkviiluga kaetud lodža. Hoone keskne ruum on kaht korrust läbiv trepihall, millest avaneb tänavafassaadile piklike akende rida. Hoonel on ka ühekorruseline abiruumidega osa.
Hoones algsest juugendstiilis sisekujundusest on säilinud trepihalli talalagi ja trepipiire, raamuksed, kahhelahjud ja muud pisidetailid.
Hoonet on selle endise omaniku, Viljandi linnapea ja hoone arhitekti venna Otto Engelhardti järgi nimetatud ka Villa Engelhardtiks.
Ajalugu
19. sajandi alguses asus krundi kohal heinamaa. 1832. aasta linnaplaan näitab hoone asukohas Lutsu ja Juudi (praegu Pikk) tänava nurgal kahte krunti. Tollal parun R. von Radloffile kuuluvale kinnistule on praeguse hoone asukohale esialgne elamu ehitatud 1860-1862. aasta paiku, see kajastub ka 1866. ja 1875. aasta linnaplaanidel. 1906. aastal müüs paruness Louisa von Radloff kinnistu linnapea Otto Engelhardti abikaasale paruness Elisabeth von Engelhardtile, kes oli paar aastat varem ostnud ka naaberkinnistu.
Hoone ehitusliku ajaloo kohta pole andmeid säilinud.
Eesti iseseisvumisel kolisid Engelhardtid Saksamaale ja 1921. aastal müüsid ka kinnistu.
Ussikuningas
pisi|[[Aleksander Prometi pastellmaal "Ussikuningas"]] Ussikuningas on rahvausundis madude (ehk rahvakeeli usside) valitseja, keda kujutatakse suure harja või kuldkrooniga.
Kujutlus ussikuningast on levinud paljudes Euroopa rahvausundites.
Jāņmuiža
pisi Jāņmuiža (vanasti Jāņamuiža) on küla (lielciems) Põhja-Lätis Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas.
Küla asub merepinnast 55 meetri kõrgusel. Külas asub Valga–Riia raudteeliini Jāņamuiža raudteepeatus, seal on ka Jāņmuiža bussipeatus.
Haridust annavad keskkool ja algkool.
Karl Woldemar Puls
Karl Woldemar Puls (27. aprill 1845 Pärnu – 23. veebruar 1891 Viljandi) oli Viljandi kaupmees ja raehärra.
Jāņmuiža
Jāņmuiža jääb Gauja rahvusparki. Külas kasvav pärn ümbermõõduga 4,45 ja kõrgusega 20 meetrit, ning tamm ümbermõõduga 4,65 ja kõrgusega 26 meetrit on looduskaitse all.
Jāņmuižat mainiti esimest korda aastal 1757, mil seal asus Võnnu linnale kuulunud linnamõis. Praegune küla tekkis Jāņmuiža mõisa (saksa keeles Johannenhof) hoonetekompleksi juurde selle tükeldamisel aastal 1920. Nõukogude ajal rajati sinna kutseharidust andev keskkool. Aastal 2004 avati mõisa häärberis sealse kutsekeskkooli ajaloomuuseum. Aastail 2009–2021 jäi küla Priekuļi piirkonda.
Karl Woldemar Puls
Elulugu
Puls oli pärit Mecklenburgist Güstrowist Pärnusse rännanud kaupmehesuguvõsast. Hiljem asus ta elama Viljandisse, kus oli kaupmees.
Jāņmuiža
Jāņmuiža mõisa häärber, selle mansardkorrus, nelja toa laed ja üks uks, on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.
Aastal 2015 oli külas 589 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 570, aastal 2022 aga 524.
Karl Woldemar Puls
Elulugu
1871. aastal abiellus ta Viljandi bürgermeistri Julius Ludwig Werncke tütre Emmeline Mariega. 1882. aastal naitus ta Louise Emilie Kremseriga. Kahest abielust oli tal kokku seitse last.
31. augustil 1888 sai temast Viljandi linnakodanik. Samal aastal valiti ta raehärraks. 1889. aastal aga raad kaotati, seega oli Puls üks kolmest viimasest Viljandi raehärrast.
Kommunaar (ajaleht)
Kommunaar oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus Abja-Paluojal 3. aprillist 1951 kuni 12. maini 1962; EKP Abja Rajoonikomitee ja Abja Rajooni TSN häälekandja.
Ajaleht ilmus 3 korda nädalas.
Toimetajad
Kommunaari trükiti Abja-Paluojal algul kaheleheküljelisena, 1953. aastal trükiti ajalehte juba neljaleheküljelisena. Tiraaž oli algul 1745 eksemplari, 1961. aastaks tõusis see 5900 eksemplarini. Ajalehe ilmumine lõppes seoses Abja rajooni likvideerimisega 12. mail 1962. Selle asemel hakkas 15. mail 1962 ilmuma Kommunist – EKP KK ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu ajaleht Abja territoriaalse tootmisvalitsuse juures.
Eesti kaunis kodu
Konkurssi korraldatakse aastast 1999. Aastani 2004 kandis see nime Kaunis kodu. Seejärel 2005–2011 kandis see nime Kaunis Eesti kodu ja aastast 2012 kannab see nime Eesti kaunis kodu.
Konkurssi raames toimub ka alakonkurss nimega Energiasäästlik kaunis kodu (2012–2014 oli see omaette konkurss).
Mütoloogiad
pisi|Barthesi kahe tasandiga tähistamisprotsessi ehk [[semioosi mudel]]
"Mütoloogiad" on Roland Barthesi 1957. aastal ilmunud teos.
Teise osa moodustab pikem Ferdinand de Saussure'i märgianalüüsi ideedel põhinev teoreetiline essee "Müüt tänapäeval", kus autor esitab oma üldistavama käsitluse märkidest, mis on saanud teise taseme tähenduse müütidena.
Eesti keeles ilmusid "Mütoloogiad" 2004. aasta aprillis kirjastuse Varrak sarjas "Prantsuse vaim" (tõlkija Mirjam Lepikult).
Barthesi teose esimese osa esseede eeskujul on eesti kirjanik Mati Unt avaldanud sarja "argimütoloogiaid" ajalehes Sirp ja 1993. aastal ilmunud eraldi raamatuna "Argimütoloogia sõnastik".
Müüt tänapäeval
"Müüt tänapäeval" ("Le mythe, aujourd'hui") on Roland Barthesi essee raamatust "Mütoloogiad" (1957).
Barthes alustab esseed väitega: müüt on kõne. Seejärel asub Barthes oma teesi selgitama, tuginedes Ferdinand de Saussure'i teooriatele semioloogiast, mis võtab eeskujuks keele kui märgisüsteemi. Esimene peatükk on samuti nimetatud "Müüt on kõne". Selles peatükis selgitab Barthes, mis tingimused siiski kõne puhul peavad täidetud olema, et see ikka liigituks müüdiks. Müüti kui kõne peaks vaatama kui tähistamisviisi, kui vormi. Seesugust müüdi vormi on võimalik rakendada väga eriilmelistele objektidele, kuna müüdi puhul on tähtsaim objektist kõnelemise viis. Kuigi sellest tulenevalt võib kõik olla müüt, pole igivanu müüte siiski olemas. Inimajalugu muundab reaalsuse kõneks ja müüt saab tugineda vaid ajalool, sest müüt on kõne, mille ajalugu on välja valinud, see ei tule asjade endi loomusest. On teatud põhjus, miks müüt tekib ja säilib. Kuna tähenduse saab anda väga erinevatele objektidele, nähtustele, on müüt kui kõne seejuures ka sõnum. Müütiline kõne vormitakse materjalist, mida on juba töödeldud teatud tüüpi kommunikatsiooni saavutamiseks, see ei teki tühja koha pealt, vaid ehitub üles varem olnule.
Kui miski hakkab midagi tähendama, muutub see kirjaks. Küll aga, tulenevalt lingvistiliste terminite laiendamisest muude märgisüsteemide analüüsimiseks, ei piiritle selline lähenemine kõne ja keelt ning nendega seotud mõisteid vaid tavatähenduses kõne ja keelega, mida semioloogia (semiootika) vallas nimetatakse loomulikuks keeleks.
Selline eristus suunab nägema müüti kui semioloogilist süsteemi. Kohe kui millestki eeldatakse tähendust, on tegu semioloogia poole pöördumisega. Semioloogia puhul on uurimisobjektiks vormid, nende tähendus, sõltumata nende sisust. Võttes aluseks Saussure'i loodud teooria, eeldab semioloogiline süsteem alati tähistajat, tähistatavat ja märki. Mingi tähendusega tähistaja muutub märgiks. Siit hakkab aga välja kooruma teoreetiline lähenemine müüdile, mille puhul on kõigepealt näha avalik tähendus ja seejärel varjatud tõeline tähendus, mis aga kokku moodustavad märgiMüüti võib nimetada sekundaarseks semioloogiliseks süsteemiks, kuna see ehitub juba olemasoleva semioloogilise süsteemi peale. Märk, mis moodustus esimese süsteemis, muutub sekundaarses süsteemis tähistajaks. Seega muutub esmane semioloogiline süsteem üheks terviklikuks märgiks, mis uues süsteemis muutub tähistajaks. Müüdi tähistaja esineb nii mõttena, millel on sisu, seega ka tähendus, kui ka vormina. Mõte muutub müüdi puhul vormiks, minetades seejuures sattumuse, ta tühjeneb, järele jääb vaid kirjatäht. Keele märk muutub müütiliseks tähistajaks. Keele süsteemis olemine annab sisu ja tähenduse, vorm vastupidi muudab sisutühjaks. Seetõttu on aga nüüd vaja tähistajal tähendust, mis selle täidaks. Tähenduse lisamiseks allutatakse mõte vormile, samas jääb mõtte vaesununa alles, kuna seda kasutatakse vajadusel ära.
Lisaks on tähtis mõiste kontseptsioon. Mõiste abil näidatakse teatud ettekujutust tegelikkusest ja mõiste on ka see, mis annab vormile uusi tähendusi. Mõiste olemus on üks, ent kellegi ettekujutus sellest aga midagi hoopis muud, mida võib tihtipeale näha kui stereotüüpset nägemust. Barthes toob näite ajakirjast Paris Match, kus üks noor mustanahaline sõdur Prantsuse mundris annab au. Tähistaja, au andev sõdur, ei anna meile mingit teavet selle noore inimese elust, ent selle tähendus ulatub palju kaugemale kui esmapilgul paistab – seetõttu on see ka valitud ajakirja esikaanele. See tähistab prantsuslikkust, sõjaväelikkust ja etnilist mitmekesisust riigis. Teatud ideaale ei öelda eksplitsiitselt küll välja, ent nende tuletamine implitsiitselt on inimestel üsna märkamatu, ent samas iseeneslik. Seega loob selline tähistaja koos varjatud tähendusega müüdi Prantsusmaast kui eduloost, pühendumisest jne, mis aga on selle pildi puhul tegelikult oluline.uhul tegelikult oluline.
Lõopistrik
pisi|Lõopistrikud Lõopistrik (Falco subbuteo) on pistriklaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).
Eestis on ta üldlevinud harv haudelind.
Kommunismi Lipp
Kommunismi Lipp oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus Otepääl 15. märtsist 1951 kuni 13. jaanuarini 1959, EKP Otepää Rajoonikomitee ja Otepää Rajooni TSN häälekandja.
Ajaleht ilmus kolm korda nädalas. Ajalehe ilmumine lõppes seoses Otepää rajooni likvideerimisega.
Ida-mariõunapuu
Ida-mariõunapuu (Malus baccata) on roosõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Keti keel
Keti keel (keti keeles остыганна ӄа ' ) on Jenissei keelte hulka kuuluv paleoaasia keel, mida kõnelevad ketid Siberis Jenissei keskjooksul.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel valdas Venemaal keti keelt 213 inimest, peamiselt vanemad inimesed. Keti keel on äärmiselt ohustatud. Keti keele kõnelejaid elab Krasnojarski krais Kellogi külas.
Keelesugulus
Keti keel kuulub väikesesse Jenissei keelkonda. Lähim sugulaskeel on juugi keel, mida 2010. aastal rääkis veel 2 inimest, kuid arvatavasti on see praeguseks välja surnud. Juugi keelt peeti kaua keti keele murdeks. Teised keti keele sugulaskeeled, hääbusid 18. (ariini, assaani ja pumpokoli keel) ja 19. sajandil (koti keel).
Keti keel erineb oluliselt teistest paleoaasia keeltest nii tüpoloogiliselt, fonoloogiliselt, morfoloogiliselt kui leksikaalselt.
Fonoloogia
Keti keeles on 7 vokaalfoneemi ja 12 konsonantfoneemi, kuid esineb palju allofoone. On arvatud, et keti keel on toonikeel, kuid üksmeelt selles osas ei ole.
Morfoloogia
Eristatakse elus ja elutuid nimisõnu, elus nimisõnad jagunevad mees- ja naissoost sõnadeks. Noomenimorfoloogia on polüsünteetiline. Kasutatakse inkorporatsiooni. Inkorporeerida saab lisaks nimisõnadele ka tegusõnu, määrsõnu ja omadussõnu ning morfeeme, mis leiduvad ainult inkorporeeritud elementidena.
Andrei Mündel
Ta oli Meremäe vallavanem, Petseri põllumeeste konvendi liige ja Meremäe vabatahtliku tuletõrjeühingu abiesimees.
14. juunil 1941 küüditati ta NKVD poolt Meremäe vallast koos abikaasa Olga-Anette Mündeli, poeg Paul Mündeli ja tütar Helvi Mündeliga. Nad vabanesid asumiselt 1945. aastal.
Ujula
pisi|Siseujula Ujula on spordirajatis, kus saab tegeleda ujumise ja muude veespordialadega. Siseujula on ruum, hoone või hoonetekompleks ujumisbasseinide ja muu sisustusega. Väliujula võib olla rajatud looduslikule veekogule või tehislike basseinidega.
Even Tudeberg
Even Tudeberg (sündinud 14. jaanuaril 1963 Tallinnas) on Eesti laskesuusataja ja spordimees.
1988. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehalise kasvatuse erialal.
Aastal 1983 võitis ta laskesuusatamise juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
1981–1986 tuli ta 3-kordseks Eesti meistriks laskesuusatamises ja murdmaasuusatamises.
Aastatel 2000–2002 oli ta Eesti Laskesuusatamise Föderatsiooni president.
Eesti Laevaomanike Liit
Eesti Laevaomanike Liit (lühend ELL; inglise Estonian Shipowners’ Association, lühend ESA) on Eesti laevaomanikke ühendav liit.
Liit (tollase nimega Laevaomanikkude Ühisus) tegutses aastani 1940. Pärast Teist maailmasõda tegutses liit eksiilis 1970. aastateni. Liit taasloodi 1993.
Laanepüü
pisi|Laanepüü munad Laanepüü (Tetrastes bonasia) on metsislaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012), kuid on väljaspool kaitsealasid jahiuluk.
Turlava vald
Turlava vald (läti keeles Turlavas pagasts) on vald Lätis Kuldīga piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Kurmāle, Gudenieki, Laidi ja Snēpele vallaga ning Lõuna-Kuramaa piirkonna Laža ja Kazdanga vallaga.
Laanepüü
Välimus
Laanepüü on hakisuurune jässaka kehaga kanaline. Seljasulestik on hall, tumedamate pruunikate ja hallide tähnidega. Keha alapoole sulestiku põhitoon on valge, millel on selgepiirilised musta ja kastanpruuniga laigud. Tiivad ja küljed on roostepruunid ning samuti laigulised. Saba tipus on must ristivööt. Isaslinnu tunnuseks on kurgualune valges raamistuses must laik, kuklatutt ning silmade kohal erepunane triip. Emaslinnu kurgualune on valkjas, mõne väikese sulega kuklatutt ning sulestik on isaslinnust kahvatum.
Turlava vald
Valla pindala on 124,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 910 inimest. Valla keskus on Turlava küla, vallamaja asub aadressil Gundegu iela 1. Vallavanemaks on Mārcis Brantevics.
Laanepüü
Välimus
Laanepüü lend on madal ning seda saadab iseloomulik vurin.
Turlava vald
Ajalugu
Tänapäevane Turlava vald asub sõjaeelsete Turlava ja Klostere valla territooriumil. Aastal 1935 oli Turlava valla pindala 95,8 km². Aastal 1945 moodustati vallas Turlava ja Induļa külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Induļa külanõukoguga likvideeritavad Turlava ja Vārdupe külanõukogud. Aastal 1960 liideti «Vilgāle» sovhoosi maad Kurmāle külanõukoguga. Aastal 1965 liideti kolhoosi «Spartaks» maad Laide külanõukoguga. Aasta hiljem nimetati Induļa külanõukogu ümber Turlava külanõukoguks. Aastal 1968 liideti külanõukoguga suurem osa Klostere külanõukogu maadest. Aastal 1977 liideti külanõukoguga osa Basi külanõukogu maadest, osa Turlava külanõukogu alasid liideti aga Laide külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti Turlava külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Kuldīga piirkonda.
Laanepüü
Pesitsemine
Laanepüü mängud toimuvad nii hilissügisel kui ka varakevadel. Sageli luuakse paarid juba sügisel. Mängudeks sobivad lehtmetsa- ja kuusikulagendikud ning lagedamad nõlvad. Kuked löövad sabad laiali ja jooksevad väikeseid hüppeid tehes vaikselt siristades üksteise järel, põristavad tiibadega.
Turlava vald
Kultuurimälestised
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Kundi muinaskalmed, Lipaiķi linnamägi, Lipaiķi luteri kirik (sealhulgas sealne oreliprofiil, altar, kantsel ja vitraaž Kalējciemsi vapiga), Jāmaiķi luteri kirik, Turlava (Kundi) linnamägi, hiiepaik Ķoniņciemsi Puuslikukaasik, Birzmaļi muinaskalmed ja Birzmaļi asulakoht. Kohaliku kaitse all on Sāmieši asulakoht.
Laanepüü
Pesitsemine
Laanepüü eelistab pesitsemiseks niiskemaid tihedama alusmetsaga kuuse-segametsi. Toidu leiab laanepüü haavalt, lepalt, sarapuult ja kaselt pungadena. Laanepüü tuleb külmade talvedega toime, kuid ellujäämiseks vajab piisavalt paksu kohevat lund. Kui lund on vähe või pole üldse, siis magab laanepüü madalamatel (kuuse)okstel.
Turlava vald
Loodus
Valla tähtsaim jõgi on Rīva jõgi. Vallas asub Ķikuri järv pindalaga 26,9 ha.
Laanepüü
Pesitsemine
Laanepüü pesa on lihtne, põõsa või puu alla kraabitakse väike lohk ja vooderdatakse hädapäraselt rohu ja puulehtedega. Mõnikord pesitseb laanepüü puu otsas suuremate lindude maha jäetud pesas. Munemist alustab emaslind aprilli keskpaigas ja kurnas võib olla 3–15 muna; emaslind haub mune üksi 22–27 päeva. Pojad lahkuvad pärast koorumist pesast ja kolme nädala pärast on nad lennuvõimelised. Emaslind hoolitseb tavaliselt poegade eest 30–40 päeva, kuid pesakond võib kokku jääda uute paaride moodustumiseni.
Turlava vald
Loodus
Looduskaitse all on Ciemgaļi metsõunapuu, Turlava Puuslikukaasiku pärnad, Kalna Žumpji tammed, Pliķi vaher, Pliķi kastan ja Pliķi saar. Lisaks on seal looduskaitse all arvukalt nimetuid põlispuid.
Laanepüü
Toitumine
Laanepüü on omnivoor, sööb nii taimset kui ka loomset toitu. Talviti on toiduks peamiselt sarapuu-, haava-, lepa- ja kasepungad ja -urvad. Suvel on toidulaud rikkalikum: lisanduvad sipelgad ja teised putukad ning hooajal marjad.
Turlava vald
Asustus
2011. aastal elas vallas 460 lätlast, 27 venelast, 2 valgevenelast, 7 ukrainlast, 2 poolakat ja 12 leedulast.
Laanepüü
Toitumine
Laanepüü tegutseb nii maapinnal kui ka puudel, kuid eriti maapinnal on laanepüü ettevaatlik lind. Toitu otsides ja tegutsedes on laanepüü väga vaikne, mis on tema lennu ja lendutõusmisega võrreldes tähelepanuväärselt kontrastne. Laanepüü kuulmine on väga hea ja enamasti suudab ta selle abil varakult vältida ohtu puu otsa lennates, kusjuures lendu tõuseb ta võrdlemisi lärmakalt. Puu otsas püüab laanepüü peituda puutüve taha oksale. Isaslindude tegutsemispiirkond on tavaliselt ahtam kui poegadega emaslinnul, kuigi poegade eest isaslind ei hoolitse. Marjade valmimise ajal liigutakse toitumisel laiemalt. Pesitsusperioodide vahelisel ajal ei pruugi üldiselt monogaamsed paarid koos tegutseda.
Turlava vald
Asustus
Vallas on järgmised külad:
Laanepüü
Toitumine
Täiskasvanud laanepüüle on vaenlasteks on eelkõige väikekiskjad ning suuremad kullilised. Maas pesitsejana on laanepüü alates 1950ndatest väga tihti kährikkoera saagiks. Ootuspäraselt langeb kiskjate ja röövlindude saagiks kõige rohkem noorlinde ning suur osa, mõne hinnangu kohaselt kuni kolmveerand pesadest langeb rebaste, kährikute, metssigade, nugiste ja kärpide saagiks.
Turlava vald
Asustus
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Viljaait
Viljaait on eeskätt teravilja hoidmiseks kasutatav laohoone (ait).
Viljaait on sageli ehitatud kokku viljakuivatiga.
Sleipniri stipendium
Sleipnir oli aastatel 1999–2008 Põhjamaade Ministrite Nõukogu väljaantav reisistipendium Põhjamaadesse.
Stipendiumi said taotleda kuni 36-aastased kutselised loomeinimesed enda erialaseks täiendamiseks Põhjamaades.
Sarnase reisistipendiumi saavad 2009. aastast loovisikud taotleda Põhjamaade Ministrite Nõukogu aastateks 2009–2011 väljatöötatud kultuuri mobiilsusprogrammi kaudu.
Stipendium on nime saanud vanapõhja jumala Odini kuuejalgse hobuse Sleipniri järgi.
Oktoobri Tee
Oktoobri Tee oli Mustvees 16. oktoobrist 1951 kuni 31. jaanuarini 1959 ilmunud eestikeelne ajaleht, EKP Mustvee Rajoonikomitee ja Mustvee Rajooni TSN häälekandja.
Ajaleht ilmus 3 korda nädalas. Ajalehe ilmumine lõppes seoses Mustvee rajooni likvideerimisega.
30 Hudson Street
30 Hudson Street ehk Goldman Sachs Tower on 238 meetri kõrgune ja 42-korruseline kõrghoone Jersey Citys Ameerika Ühendriikides. 2004. aastal valminud pilvelõhkuja on New Jersey osariigi kõrguselt teine ehitis.
Vaksal
pisi|[[Tartu vaksal]] Vaksal on raudtee-, lennujaama vm juures olev ehitis või ehitiste kompleks, kus teenindatakse reisijaid.
Vaasa lennujaam
pisi|242x242px|Vaasa lennujaam Vaasa lennujaam (IATA: VAA, ICAO: EFVA) on rahvusvaheline lennujaam Vaasa linnas Soomes. Lennujaam asub umbes 9 kilomeetrit Vaasa linnast. Regulaarselt lendavad lennujaam Finnair ja SAS, kuid lennujaama lendavad ka Aegean Airlines (tšarter) ja Thomas Cook Airlines Scandinavia (hooajaline).
Idaoblikas
Idaoblikas (Rumex stenophyllus) on tatraliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim on kantud Eesti punasesse raamatusse.
Gavriil Fedotov
Gavriil Fedotov (2. aprill 1874 – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti põllumees.
Ta oli Petseri põllumeeste konvendi liige ja II Riigivolikogu vastaskandidat 30. valimisringkonnas.
Tõrvas
Tõrvaseid kasutati rahvakultuuris tõrvapõletamisel toorainena. Maa sees aastaid olnud kännud olid selleks parimad. Pärast kuivatamist lõhuti need kirvega käredeks.
Tõrvaseid kasutati ka öisel ahingupüügil ehk tulusepüügil, kus neid põletati paadininasse kinnitatud tuluseraua peal valguse saamiseks.
Leo Schultz
Leo Johannes Schultz (25. detsember 1877 Peterburi, Venemaa keisririik – 24. november 1937 Leningrad) oli eesti kirikuõpetaja Venemaal.
Leo Schultz lõpetas gümnaasiumi Peterburis. Õppis 1896–1900 Tartu Ülikooli Usuteaduskonnas. Ordineeriti Peterburis 22. novembril 1902 pastoriks.
Aastatel 1919–1920 oli Leo Schultz asendusõpetaja Peterburi kubermangus Tuutaris (Duderhof). Alates 1921 Moloskovitsa (Moloskowitz) eesti koguduse õpetaja. Alates 25. septembrist 1921 Eesti Konsistooriumi assessor. Teenis 1922 Novasolka ja 1925–1927 Moloskovitsa soome kogudust. Alates 21. septembrist 1924 praost. Teenis 1927–1936 Gattšina eestlasi kord kuus. 1935–1937 teenis soome kogudusi Moloskovitsas, Kattilas, Novasolkkas ja Kupanitsas (Gubanitsa). Aastal 1937 pärast jumalateenistust Moloskovitsas ta vahistati koos umbes saja koguduseliikmega.
Süüdistatuna spionaažis mõisteti Leo Schultz 19.11.1937 surma ja lasti maha Leningradis 24.11.1937, täpsemalt Levašovos ja on maetud samas Levašovo memoriaalkalmistule.
Dmitri Pavlov (täpsustus)
Dmitri Pavlov on mitme tuntud inimese nimi:
Pesto
pisi|Basiilikupesto pisi|Linguine basiilikupestoga Pesto on Itaalia põhjaosa Liguuria piirkonnast Genovast pärit kaste (pesto alla genovese), mis traditsiooniliselt koosneb purustatud küüslaugust, basiilikust ja oliiviõliga segatud Euroopa seedermänni pähklitest, Parmigiano-Reggiano juustust ja Fiore Sardo juustust (lambapiimajuust).
Etümoloogia
Nimetus "pesto" on genova murde tegusõna pestâ (itaalia keeles pestare) mineviku kesksõna. See tähendab 'uhmerdatud' või 'purustatud' ja viitab pesto algsele valmistamisviisile, mil koostisainete purustamiseks kasutati uhmrit ja uhmrinuia. Traditsioonilise pesto koostisosi peenestatakse uhmrinuia uhmris ringikujuliselt liigutades. Samast ladinakeelsest tüvest on vanaprantsuse keele kaudu tulnud inglise keelde sõna pestle ehk "uhmrinui".
Ajalugu
Vanad roomlased sõid pasteedisarnast toitu, mille nimetus oli moretum ning mida valmistati juustu, küüslauku ja ürte koos purustades. Tänapäevase pesto peamine koostisaine basiilik pärineb tõenäoliselt Indiast ja aretati just seal kultuurtaimeks. Kõige suuremal määral hakati basiilikut kasvatama Itaalias Liguurias ja Prantsusmaal Provence'is. Genova ümbruses elavad liguurid kohandasid seejärel vana Rooma-aegset rooga, kasutades pesto saamiseks basiilikut, purustatud küüslauku, riivitud kõva juustu (kas Parmigiano-Reggiano ja Pecorino juustude segu või üks neist juustudest) ja seedermännipähkleid koos vähese oliiviõliga. Igal Liguuria perel on sageli oma pestoretsept, milles on traditsioonilise pesto alla Genovese retseptiga võrreldes kerged erinevused. See on peamine põhjus, miks pestoretseptid üksteisest erinevad. Esimest tänapäevasel kujul pesto retsepti mainitakse Giovanni Battista Ratto raamatus "La Cuciniera Genovese" (aastast 1863). Prantsusmaal Provence'is arenes sama toit edasi tänapäevaseks pistou 'ks: kombinatsioon basiilikust, petersellist, purustatud küüslaugust ja riivitud juustust (valikuline lisand). Erinevalt pestost ei sisalda see seedermännipähkleid.
1944. aastal mainis ajaleht The New York Times imporditud konserveeritud pestomääret. 1946. aastal avaldas ajakiri Sunset Angelo Pellegrini pestoretsepti. Ent pesto ei saanud Põhja-Ameerikas populaarseks enne 1980. ja 1990. aastaid.
Koostisained ja valmistamine
Traditsiooniliselt valmistatakse pestot marmorist uhmris puidust uhmrinuia abil. Kõigepealt asetatakse uhmrisse küüslauk ja seedermännipähklid ning muudetakse need kreemjaks massiks ; seejärel lisatakse pestud ja kuivatatud basiilikulehed koos jämeda soolaga ning jahvatatakse kreemja konsistentsi saamiseni. Alles siis lisatakse Parmigiano-Reggiano ja Pecorino juustu segu. Aitamaks juustu segusse liita, lisatakse natuke esimese külmpressi oliiviõli. Kindlalt suletud purgis (või lihtsalt õhukindlas plastnõus) esimese külmpressi oliiviõli kihiga kaetult võib pesto külmkapis seista kuni nädala ja seda võib ka hilisema kasutamise tarbeks sügavkülmutada.
Kasutamine
pisi|[[Cavatappi ja pesto alla genovese]] pisi|[[Fettuccine ja pesto alla genovese]] Pestot kasutatakse tavaliselt pastatoodete lisandina, traditsiooniliselt järgmiste pastadega: Mandilli de Sæa (genova murdes sõna-sõnalt 'siidist taskurätikud'), trofie või trenette. Traditsiooniliselt lisatakse roale ka kartuleid ja aedube, mida keedetakse samas potis, kus pasta kees. Lisaks kasutatakse pestot vahel minestroones (Itaalia makaroni-köögiviljasupis) ning vahel serveeritakse seda tomati- ja keedukartuli viiludega.
Variatsioonid
Kuna itaalia pesto on üldine termin kõige uhmerdamise teel valmistatava kohta, leidub muid pestosid, millest osad on traditsioonilised ja osad kaasaegsed. Pesto alla genovese valmistamiseks kasutatakse Genova basiilikut, soola, küüslauku, Liguuria päritolu esimese külmpressi oliiviõli (Taggiasco), Euroopa seedermänni pähkleid (vahel röstituna) ja riivitud Parmigiano Reggiano või Grana Padano ja pecorino sardo või pecorino romano (või nendesarnaseid) juustusid.
Prantsusmaal Provence'is leidub veidi teistsugune kastmevariant – pistou. Erinevalt Genova pestost kasutatakse pistou valmistamisel üldiselt vaid oliiviõli, basiilikut ja küüslauku; sellele võib küll lisada juustu, kuid toidus ei kasutata traditsiooniliselt pähkleid, kuna Euroopa seedermände seal piirkonnas lihtsalt ei kasva. Pistou kastet kasutatakse tüüpilises soupe au pistou supis ehk pistou maitsega juurviljasupis. Tegelikult ei sisaldanud kaste algselt üldse basiilikut, vaid selle asemel olid peamised koostisained juust ja oliiviõli. Vahel kasutatakse pesto valmistamisel seedermännipähklite asemel hoopis mandleid ja mõnikord segatakse basiilikulehtedega ka piparmündilehti.
Pesto alla trapanese ehk pesto alla siciliana või pesto rosso ("punane pesto") on pesto genovese sarnane Sitsiilia-päritolu kaste, millele on lisatud tomatit, kus kasutatakse seedermännipähklite asemel mandleid ja kus on oluliselt vähem basiilikut. Pesto alla calabrese on Calabria päritolu kaste, mis koosneb (grillitud) pipardest, mustast piprast jne; kasutatud koostisained annavad sellele selgesti tuntava terava maitse.
Mujal
Väljaspool Itaaliat on nimetust "pesto" kasutatud igat sorti külmade kastmete või dipikastmete kohta ja seda enamasti ilma, et neis oleks ühtegi algse pesto koostisaine: neis kasutatakse põld-võõrkapsast (basiiliku asemel või lisaks sellele), musti oliive, sidruni koort, koriandrit või seeni. Üks teine Saksamaal kasutatav variant sisaldab basiiliku asemel karulauku.
Genovast Argentinasse välja rännanud itaallased tõid pestoretseptid ka sinna. Peruus kasutatav variant tallarines verdes (tõlkes "rohelised nuudlid", itaaliakeelsest terminist tagliarini) on veidi kreemjam, seal ei ole seedermännipähkleid (kuna need on Peruus haruldased ja nende hind ei võimalda seda), seal võib kasutada spinatit ja taimeõli (oliiviõli asemel) ja mõnikord serveeritakse seda praekartuli ja lihaga.
Singapuris on populaarne Itaalia-Peranakani kööke omavahel sulatav variant laksa pesto. Toidul on kohaliku karriga maitsestatud nuudlisupi laksa maitse ja seda valmistatakse nagu pestot.
Taimetoitlastele mõeldud pestod võivad sisaldada värsket basiilikut, pähkleid (nt kreeka pähklid või seedermännipähklid), oliiviõli ja roale tugevama maitse andmiseks ka misopastat ja maitsepärmi.
Klara Zeidler
Klara Zeidler (ka Clara Zeidler; õieti Antonie-Agnes-Klaara Zeidler; 25. aprill 1870 Viiburi – 9. september 1951 Eskilstuna, Rootsi) oli baltisaksa tarbekunstnik ja pedagoog, eesti filigraani ja portselanimaali edendaja.
Elulugu
Klara Zeidler sündis hilisema Valga erakoolipidaja ja filosoofiadoktori Ferdinand Zeidleri peres.
Sai üldhariduse Viiburi ja Valga eragümnaasiumides, kus ilmnes juba varakult tema võimekus joonistamises. Omandas erialahariduse Stieglitzi kunsttööstuskoolis, mille lõpetas 1894. Seejärel suundus kooli stipendiaadina F. Colarossi vabaakadeemiasse Pariisi end täiendama. Samuti õppis 1908 Londonis A. Fischeri juures, emailimise alal Pforzheimi kunsttööstuskoolis ja metallehistöö alal Viinis.
Aastatel 1897–1918 töötas Zeidler periooditi õppejõuna Petrogradis, sh Kunstide Edendamise Seltsi koolis ja 1915–1918 Stigelitzi kunsttööstuskoolis. 1918 emigreerus Venemaalt kõigepealt Soome, sealt edasi Tallinna ning 1919–1940 oli Riigi Kunsttööstuskooli metallehistöö-, portselanimaali-, akvarelli- ja joonistusõppejõud. Juhatas metallitöökoda 1924–1935 ning töötas ka 1919–1931 Tallinna saksa poeglaste eragümnaasiumis joonistusõpetajana. On muuhulgas töötanud ka Fabergé juveelifirmas (1917), kus kavandas lilleteemalisi mune ja ehteid.
Kuulus ARS-i, 1928–1935 oli EKKKÜ liige, osales 1932 RaKÜ asutamisel. On teada, et asutas Tallinna omaenda erastuudio.
Looming
pisi|Klara Zeidleri teos "Nice". [[Tartu Kunstimuuseum ]] Eelkõige tuntud tarbekunstnikuna, kuid oli ka andekas graafik (viljeledes peamiselt värvilist linoollõiget) ja akvarellist. Zeidleri loomingus on enim lille- ja interjööriakvarelle ning linnavaateid (Tallinn, Viiburi). Osales näitustel üle Euroopa – 1929 Helsingis, Lübeckis ja Kielis, 1939 Roomas ja Budapestis.
Siseujula
pisi|Siseujula Siseujula on ruum, hoone või hoonetekompleks ühe või mitme basseini ja muu sisustusega. Tavaliselt on seal ka riietus- ja pesemisruumid.
Siseujulas võib olla mitu basseini. Suurem on sel juhul tavaliselt sügavam ja jagatud radadeks. Suur bassein on tavaliselt 25 või 50 meetrit pikk.
Väiksem ja madalam bassein on mõeldud lastele, kes alles õpivad ujuma. Seal on tavaliselt ka vee temperatuur kõrgem.
Sulev Maramaa
Sulev Maramaa (24. august 1925 Tartu – 16. aprill 2018) oli eesti arst ja Tartu Ülikooli õppejõud.
Siseujula
Ujula juurde võib kuuluda ka saun. Veel võivad seal olla sügav bassein vettehüpete jaoks, väga külma veega bassein, mullivannid jms.
Sulev Maramaa
Ta lõpetas aastal 1944 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 1944. aasta augustis-septembris oli ta mobiliseeritud Saksa sõjaväkke. Aastal 1950 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Aastal 1963 kaitses ta meditsiinikandidaadi ja aastal 1973 (kinnitati aastal 1991) meditsiinidoktori väitekirja.
Pärast ülikooli lõpetamist valis arstiteaduskond teda assistendikandidaadiks patoloogilise füsioloogia kateedrisse professor Ilo Sibula juurde, kuid kurikuulus TRÜ kaadrite ülem Helene Kurg ei pidanud teda sellele ametikohale sobivaks. Seetõttu asus ta tööle Mäksale jaoskonnaarstina. Aastal 1958 pääses ta tänu Hruštšovi sulale aspirantuuri TRÜ biokeemia kateedrisse.
Aastatel 1960–1984 oli Maramaa TRÜ teaduskonnasisehaiguste kateedri õppejõud (aastast 1976 dotsent), aastatel 1984–1991 oli ta arstide täiendamise teaduskonna teraapiakateedri õppejõud ning aastatel 1991–1991 perearstiteaduse õppetooli õppejõud.
Poisid kalaga
pisi|"Poisid kalaga" (juuni 2011) "Poisid kalaga" on purskkaev-skulptuur, mis asub Tallinnas Virumäel.
Purskkaevu koos seda ümbritseva alaga kavandas Virumäe jalamile 1945 Aleksander Niine.
Tehnoloogia sotsiaalne kujundamine
Williamsi ja Edge'i järgi on tehnoloogia sotsiaalne kujundamine (SST) arusaam, et nii tehissüsteemide disaini kui ka innovatsiooniprogrammide liikumissuundi mõjutavad loomupärased valikud (ka alateadlikud valikud).
Tehnoloogia pole pelgalt eelnevalt määratud loogika või ühe ainsa teguri tulemus. Võimalikud on täiesti erinevad teed, mis võivad potentsiaalselt viia erinevate tehnoloogiliste saavutusteni. Neil valikutel võivad olla üksteisega vastandlikud mõjud ühiskonnale tervikule või mõnele konkreetsele sotsiaalsele grupile.
SST on üks neist tehnoloogia ja ühiskonna vahelisi mõjusid kirjeldav mudel, mis ilmnesid 1980ndatel MacKenzie ja Wajcmani mõjuka 1985. aasta kogumiga koos Pinchi ja Bijkeri tehnoloogia sotsiaalse konstrueerimise raamistiku ja Calloni ja Latouri Aktorvõrgu teooriaga. Neil kõigil on ühine joon, mis kritiseerib innovatsiooni lineaarset mudelit ja tehnoloogilist determinismi. Mudel erineb eelnevast kahest suuresti selle poolest, et suur rõhk läheb arendusprotsessis sotsiaalsetele ja tehnoloogilisele kontekstile, mis kujundab valikuid innovatsioonis. Tehnoloogia sotsiaalse kujundamise põhimõte püüab vältida erinevate tehniliste valikute materiaalsete tagajärgede uurimist, kuid kritiseerib siiski tehnoloogilist determinismi, mis väidab, et tehnoloogia areneb omasoodu ja selle arengut ei mõjuta inimesed, samas mõjutab see ise ühiskonda. Seda arvesse võttes juhinduvad sotsiaalse kujundamise teoreetikud sellest, et tehnoloogia ja ühiskonna vaheline suhe areneb vastastikmõjus.
Väärtushinnangud
Tehnoloogia rakendamine mõjutab ühiskonna väärtushinnanguid, muutes ootusi ja reaalsust. Samas needsamad väärtushinnangud mõjutavad ka tehnoloogia rakendamist. Tehnoloogilist innovatsiooni kujundavad vastastikku kolm suuremat omavahel seotud aspekti:
Institutsioonid ja grupid
Tehnoloogia võimaldab tekkida sellistel organisatsioonidel ja grupistruktuuridel, mis muidu ei eksisteeriks:
Rahvusvahelisus
Tehnoloogia abil saadakse suuremad teadmised rahvusvahelistest probleemidest, väärtustest ja kultuuridest. Ühistranspordi ja massimeedia tõttu on toimunud mõned olulisemad ilmingud: ideede globaliseerumine, väärtushinnangute ühildumine, rahvastiku kasv ja vastumeetmed.
Keskkond
Tehnoloogia võimaldab meil ümbritsevast paremini aru saada ja seda rohkem hinnata.
Enamik tänapäeva tehnoloogilisi protsesse toodab lisaks soovitule ka soovimatuid kõrvalsaadusi: tööstuslikku saastet ja reostust. Suur osa kõrvalsaadustest siseneb uuesti tööstusprotsessi, kuid paljud jäätmed väljutatakse keskkonda, mille tagajärjel väheneb jätkusuutlikkus. Erinevad sotsiaalsed ja poliitilised institutsioonid tasakaalustavad tootemahu kasvu ja sellega kaasnevat reostust eri kombel. On tehnoloogiaid, mis konstrueeriti keskkonda säästvalt, kui enamik konstrueeritakse majanduslike põhimõtete alusel. Ajalooliselt on puhas keskkond ja efektiivsemad tootmisviisid ühiskonna jõukustaset tõstnud, sest rahuldades oma elementaarsed vajadused, on edasi võimalik keskenduda vähem materiaalsetele väärtustele nagu puhas õhk ja vesi.
Tehnoloogia mõjud keskkonnale on üheaegselt silmatorkavad ja vähem märgatavad. Ilmselgeteks tagajärgedeks on taastumatute loodusressursside kadumine (nafta, kivisüsi, erinevad maagid), lisaks õhu, vee ja maismaa reostus. Vähem märgatavate jälgede hulka kuuluvad vaidlused pikaaegsete mõjude üle (globaalne soojenemine, metsa kadumine, elupaikade hävinemine).
Iga uus tehnoloogialaine toob endaga kaasa reostuse, millega inimesed varem kokku puutunud pole: toksilised, radioaktiivsed ja elektroonsete seadmete jäätmed.
Selliste reostajate suuremõõtmelise ja efektiivse eemaldamise puudumine on põhiprobleemiks. Looduses taaskäitlevad organismid ise üksteise jäätmeid. Näiteks taimed toodavad fotosünteesi kõrvalproduktina hapnikku, mida hapnikku tarvitavad organismid kasutavad toidu seedimiseks, tootes ise selle tegevuse kõrvalproduktina süsinikdioksiidi, mida taimed kasutavad omakorda suhkru tootmiseks, alustades uut tsüklit. Tehnoloogiliste jäätmete eemaldamiseks selliseid mehhanisme ei eksisteeri.
Valikud
Ühiskond kontrollib tehnoloogiat ka läbi valikute. Nendeks pole ainult tarbija nõudlus, vaid ka:
Autonoomne tehnoloogia
Ühe suundumuse järgi areneb tehnoloogia autonoomselt. Teisisõnu, tehnoloogia toitub näiliselt iseendast ja liigub edasi jõuga, mis näikse olevat inimestele vastupandamatu. Sellise koolkonna järgijate jaoks on tehnoloogia "loomupäraselt dünaamiline ja omaalgatuslikult arenev."
Jacques Ellul on üks vastupandamatu tehnoloogia mõiste eestvedajaid. Ta on veendunud, et inimkond ei suuda panna vastu ahvatlusele oma teadmiste hulka ja tehnoloogilist võimekust kasvatada. Siiski ta ei usu, et vaadeldav näiline autonoomia oleks loomupärane. Tajutav autonoomia tuleb sellest, et inimesed ei kaalu piisavalt vastutust, mis on omane tehnoloogilistele protsessidele.
Valitsus
Üksikindiviidid näevad valitsusel suurt rolli tehnoloogiaga kaasnevate negatiivsete tagajärgede kontrollimisel.
Tehnoloogia sotsiaalne kujundamine on hiljuti avaldanud mõju e-teaduse ja e-sotsiaalteaduste alal Suurbritannias, mille rahastamisprogramm keskendub suuresti tehnoloogia ja teaduse sotsiaalsele kujundamisele.
Punajalg-pistrik
pisi|Emane punajalg-pistrik pisi|Punajalg-pistriku muna Punajalg-pistrik (Falco vespertinus) on pistriklaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).
Eestis on ta kõikuva arvukusega läbirändaja, keda võib kohata perioodidel kas aprillist maini või augustist septembrini (oktoobrini). Haudelinnuna on ta Eestis ebajärjekindel, pesitsedes siis peamiselt Ida-Eesti siirdesoosaartel.
Jāņamuiža raudteepeatus
Jāņamuiža raudteepeatus on raudteepeatus Valga–Riia raudteeliinil Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas Jāņmuižas. Peatus on nime saanud küla vananenud nimekuju järgi. Päevas peatub peatuses seitse reisirongi.
Peatus asub Riiast 97,5 km kaugusel. See avati 1941. aastal ja jäi Võnnu kreisi Cēsise valda. Aastani 1942 kandis see nime Bušleja, seejärel kuni Teise maailmasõja lõpuni Priecene. Pärast sõja lõppu peatus suleti. Taas avati see aastal 1971 nimega ''98. km izmaiņas punkts''. Nüüd jäi peatus Cēsise rajooni Priekuļi külanõukogu territooriumile. Tänapäevast nime kannab peatus aastast 1994.
Cēsise raudteejaama ja Jāņamuiža raudteepeatuse vahel on Valga–Riia raudtee kaheteeline. Peatuse ja Lode raudteejaama vahel asub Rauna jõel kultuurimälestisena kaitse all olev raudteesild, mis on kõrgeim raudteesild Lätis.
Maanteeamet
Maanteeamet oli Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi valitsemisalas tegutsev valitsusasutus.
Maanteeameti viimane peadirektor oli Priit Sauk.
Maanteeamet, Lennuamet ja Veeteede Amet ühendati 2021. aastal Transpordiametiks.
Põhiülesanded
Maanteeameti põhiülesanded olid:
Pärlmutter
pisi|Pärlmutri mikrostruktuuri skeem pisi|Pärlmutri murdepind [[Elektronmikroskoop|rasterelektronmikroskoobi all]] Pärlmutter (saksa keelest Perlmutter, ladinakeelsest nimetusest mater perlarum ) on limuste (karpide, paljude tigude, mõne peajalgse) koja sisemine, mantliga külgnev ja mantliepiteeli eritatud kiht.
Koostis
Pärlmutter koosneb põhiliselt aragoniidist (91%), orgaanilisest ainest konhiinist (4%) ja veest. Valguskiirte murdumise ja peegeldumise tõttu konhiinikihtidega vahelduvates väga õhukestes aragoniidikihtides helkleb pärlmutri pind vikerkaarevärviliselt ja läigib.
Leidumine looduses
Pärlmutrit saadakse peamiselt pärlikarpide (Pteria, Pinctada), ebapärlikarbi (Margaritifera), jõekarbi (Unio), rannakarbi (Mytilus) ja mitme mereteo, nt vurrteo (Turbo), kuhikkodalase (Trochus) ja merikõrva (Haliotis) kojast. Pärlmutrikihtidest koosnev ümar moodustis on pärl.
Väljasurnud limuste (ammoniitide) fossiilidel säilinud pärlmutrikihti nimetatakse ammoliidiks.
Kasutamine
Lihvitud ja poleeritud pärlikarbid on Polüneesia rahvaste kultuuris kasutusel olnud maksevahendina.
Vikerkaarvärvilise helgi tõttu on pärlmutrit juba ammustest aegadest kasutatud kaunistamiseks, näiteks panustehnikas tahvlid sisearhitektuuris, intarsia- ja marketriimööbel, pärlmutterpanused ehetel, kultusesemetel, muusikariistadel ja muudel tarbeasjadel, nagu laekad, kellad, söögiriistad või relvad, pärlmutrist lõigatud lehvikuliistud, helmed, ehteripatsid ja nööbid.
Muusikariistade viimistluses on pärlmutter tänapäevalgi kasutatav materjal. Näiteid:
Kaaviari tõstmise lusikas võib olla valmistatud metalli asemel pärlmutrist, sest ei muuda toiduga kokku puutudes selle maitset.
St. Mary kirik (Brading)
Maarja kirik on kirik Ühendkuningriigis, Inglismaa lõunaranniku lähistel asuval Wighti saarel Bradingus. Kirikut kasutab Inglismaa kiriku kogudus.
Kiriku 1864. aastal valminud orel on kantud riiklikku orelite registrisse.
Kiriku kaheksast kellast vanim valmis 1594. aastal.
Mie hajumine
pisi|Mie hajumine on kui jätk Rayleigh' hajumisele, kus vastav teooria kehtib suurematele osakestele