cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vastastikuse Majandusabi Nõukogu
1971. aastal võeti vastu sotsialistlike riikide majandusliku integratsiooni kompleksprogramm, milles pandi rõhk konkreetsele tootmisalasele koostööle. Aktiivselt arendati vastastikust kaubavahetust. Nõukogude Liit hoolitses selle eest, et satelliitriikide tööstus spetsialiseeruks tema turu jaoks vajalike tööstus- ja transpordiseadmete ning tarbekaupade tootmisele. Omalt poolt varustas ta VMN-i liikmeid tooraine, kütuse, energia ja materjalidega.
VMN-i read täienesid sedavõrd, kuivõrd Moskval õnnestus veenda kehvas majanduslikus seisus arengumaade vasakpoolseid valitsusi, et nad võivad VMN-i kaudu saada majanduslikku abi. Mongoolia astus liikmeks 1962. aastal. Seejärel Kuuba (1972) ja Vietnam (1978). Jugoslaavia sai 1964. aastal assotsieerunud liikme staatuse. Koostöölepingud sõlmiti Soome (1973), Iraagi (1975) ja Mehhikoga (1975). Vaatlejatena viibisid SEVi istungjärkudel Afganistani, Angola, Etioopia, Hiina (viimati 1963), Lõuna-Jeemeni, Põhja-Korea, Laose ja Mosambiigi delegatsioonid. Alates 1974 omas VMN vaatleja staatust ÜRO juures.
Esimesed põhimõttelised vastuolud kerkisid esile juba 1962. aastal, kui tollane NSV Liidu liider Nikita Hruštšov soovitas fikseerida VMN-i sisese spetsialiseerumise, määrates Bulgaariale ja Rumeeniale agraarkallakuga majandusstruktuuri ning soovides muuta Tšehhoslovakkia ja Saksa DV industriaalriikideks. Rumeenia survel see otsus pärast pingelisi läbirääkimisi muudeti. Seejärel tekkisid uued vastuolud kuna Moskva soovis allutada VMN-i majandusülesannete täitmise Varssavi Lepingu Organisatsiooni sõjalis-strateegilistele eesmärkidele. Seegi soov ei teostunud.
VMN-i funktsioneerimise struktuuri kõrgeim organ oli istungjärk. Delegatsioone juhtisid liikmesriikide valitsusjuhid. Neljal istungil kui olid arutusel konstruktiivsed poliitilise kallakuga majandusküsimused, juhtisid delegatsioone liikmesmaade kommunistlike parteide esimesed sekretärid. Istungid toimusid kordamööda liikmesriikide pealinnades, kusjuures toimumise koha järjekord oli määratud vastavalt vene tähestikule. Seal üritati lahendada kõik organisatsiooni tegevuse põhiprobleemid. NSV Liidu taktikaks oli teha nii palju järeleandmisi kui vähegi võimalik, et hoida ära VMN-i lagunemine. Peamise jooksva töö korraldajaks oli Täitevkomitee, mis koosnes kõikide liikmesmaade valitsusjuhtide asetäitjatest. Administratiivse tööga tegeles Sekretariaat. Sisulisi küsimusi lahendasid 22 komiteed.
1980. aastatel VMN-i tegevus praktiliselt soikus. Liikmesriikidel ei õnnestunud asuda sotsialistlikule arenguteele. Valdaval osal liikmetest ei läinud korda saavutada rahvusvaheliselt arvestatavat tööstuse arengutaset. Omavahelise majandusliku integreerumise võimalused olid haihtunud. Mitmed VMN-i riigid sõlmisid kümnendi lõpul ja 1990. aastal tihedad koostöösidemed Euroopa Ühendusega. See tähendas VMN-i luigelaulu. Sotsialismileer oli sisuliselt lagunenud. 28. juunil 1991 toimus Budapestis valitsusjuhtide tasemel VMN-i liikmesriikide Bulgaaria, Kuuba, Mongoolia, NSV Liidu, Poola, Rumeenia, Tšehhoslovakkia, Ungari ja Vietnami 46. istung. Võeti vastu protokolliline otsus saata organisatsioon alates samast päevast laiali. VMN-i tegevus ei olnud võimaldanud soovitut saavutada ega ebareaalseid integratsiooniprogramme realiseerida.
Johann Christoph Brotze
thumb|Johann Christoph Brotze thumb|Eestlaste rõivastus Pärnu ümbruses Johann Christoph Brotze (12./23. september 1742 Görlitz, Saksimaa – 4./16. august 1823 Riia) oli Liivimaa pedagoog, etnoloog ja kodu-uurija. Brotze oli 18.-19. sajandil oluline Liivimaa ja Eestimaa muinsuste koguja ja uurija, esindades siinset valgustusajastu kultuuri. Tema kogude põhjal on võimalik ette kujutada Baltikumi alade linna- ja maaelu olulisi jooni, sh nii materiaalset kultuuri kui ka inimtegevust.
Elulugu
Johann Christoph Brotze sündis magistraadi soolakaaluja peres ja omandas juba noorelt joonistamistehnika. Ta õppis usu- ja keeleteadust Görlitzis ja Leipzigis ning sai filosoofiadoktori kraadi Wittenbergi ülikoolis. Sarnaselt paljude teiste saksa intellektuaalidega (sh ka Krause) emigreerus ka Brotze Balti aladele, et saada endale paremaid karjääri võimalusi. A1768. aastast tegutses Brotze 46 aastat Liivimaal, kus ta töötas Riia lütseumis nii pedagoogi kui ka kaasrektorina. Lisaks pedagoogi tööle kogus ja uuris Brotze entusiastlikult ajaloolisi materjale, joonistades üles pea kõike, lisades sealjuures joonistele ka kommentaare.
Ta kogus üle kogu Liivimaa rahvalaule, kirjeldas kombeid ning joonistas üles inimeste eluolu, rahvariideid, muinas- ja kultuurimälestisi. Tema rikkalikku materjalikogu säilitatakse Läti Akadeemilises Raamatukogus. Brotze kogutud materjal aitab tänapäeval mõista 18. sajandi lõpu Liivimaa eluolu, rahvakombeid ja -kultuuri. Lisaks muudele tegevustele kogus Brotze ka münte ja pitsateid.
"Sammlung verschiedener Liefländischer Monumente, Prospecte, Münzen, Wappen"
Brotze tähtsaim teos on kümneköiteline Sammlung verschiedener Liefländischer Monumente, Prospecte, Münzen, Wappen etc. („Liivimaa mitmesuguste mälestiste kogu“), mis valmis aastatel 1771–1818. Teoses on tušijooniseid, akvarelle ning kirjeldusi rohkem kui 4600 objektist – kõik kokku 3130 leheküljel. Selles on kujutatud Läti ja Eesti ala eluolu alates muinsusest, linnaplaanidest, hoonetest (nii küla, mõisa kui ka linna hooned) kuni müntide, vappide ja hauakivideni välja. Lisaks on selles sisalduv materjal loodusteaduste, antropoloogia ja etnograafia alaseks dokumentatsiooniks (erinevad inimesed eri klassidest, tööd, tehnikad ja tavad jne). Teoses olevad Brotze enda esimesed joonised pärinevad 1770. aastatest. Tema viljakaim periood oli 1790. aastate keskpaik, tol ajal suhtles ta ka tihedalt Johann Wilhelm Krause ja Carl Gotthard Grassiga, kes võtsid ette mitmeid joonistusretki Liivimaa aladel. Brotze enda pikemad joonistusretked toimusid 1796. aastal mööda Daugava jõge ja 1797. aastal Latgale aladel.
Amišid
Amišid (inglise Amish) on peamiselt Ameerika Ühendriikides elav traditsioonilist elustiili harrastav etniline grupp ja kristlik usulahk. Amišid on tuntud selle poolest, et enamasti ei kasuta nad sellist moodsat tehnoloogiat nagu elekter, telefon ja autod. Paljud nende tavad ja kombed pärinevad 17. sajandi lõpust.
Päritolu ja usk
pisi|Amišite traditsiooniline liiklusvahend, hobuvanker. Autosid amišitel enamasti ei ole, kuid vajaduse korral on neil lubatud autos sõita, samuti kasutavad nad ühistransporti. [[Pennsylvania]] Amišid pärinevad algselt Saksamaalt ja Šveitsist. Tegemist on range protestantliku usulahuga, mis eraldus 17. sajandil anabaptistlikest mennoniitidest. Amišite liikumisele pani aluse Jakob Ammann, kelle eesmärgiks oli taaselustada mennoniitide algne, konservatiivne elukorraldus. Esimesed amišite kogudused loodi Šveitsis.
Johann Christoph Brotze
Brotze koostöö kaasaegsetega
Brotze kümneosaline toes sisaldab peale Brotze originaalloomingu ka teiste autorite jooniseid. Kogude täiendamise ja põhjalikkuse nimel tegi ta koostööd oma kaasaegsetega, nii kolleegide kui ka kubermanguvalitsustega, kellega vahetas pilte, jooniseid jms. Näiteks on mitmed Krause ja Grassi joonistatud motiivid 1790. aastatest Brotze kollektsioonis – seda nii kopeeritult kui ka originaalidena. Veel on kaastöölisteks mitmed humanistlike ja valgustusajastu ideedega pastorid. Eestimaal oli tema tähtsaim kolleeg Võnnu baltisakslasest kirikuõpetaja Eduard Philipp Körber (1770–1850). Samuti oli heaks kaastööliseks publitsist, kodu-uurija, Põltsamaa pastor August Wilhelm Hupel (1737–1819), kellele saatis Brotze hulgaliselt kaastööd. Näiteks oli Brotze Hupeli kogumiku "Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. I-III" (1774–1789) aktiivne kaastööline, tema tehtud on enamik seal sisalduvaid illustratsioone.
Amišid
Päritolu ja usk
Amišitel ei ole kirikuid, jumalateenistusi peetakse koguduseliikmete kodudes. Amišite usupõhimõtete seas on usuline pühendumus, alandlikkus, vägivallatus, võrdsus ja tagasihoidlikkus.
Johann Christoph Brotze
Tähtsus Eesti ja Liivimaa kultuuriloos
Brotze koos oma kaasaegsete A. W. Hupeli ja E. P. Körberiga olid esimesed, kes huvitusid Baltikumi piirkondlikust ajaloost. Nad uurisid ümbritsevat loodust, muistiseid ja ka rahvariideid. Nad olid esimesed, kes süstemaatiliselt dokumenteerisid siinset empiirilist materjali. Nende tööd Baltikumi ala kohta olid esmased uurimused ajaloo, arheoloogia ja etnograafia vallas siinsetel aladel. Teksti osaga võrreldes moodustas suurema mahu Brotze ja tema kaasaegsete puhul hoolikad ja täpsed visuaalsed materjalid.
Amišid
Päritolu ja usk
Amišid ei risti lapsi ja nende lapsed otsustavad täisealiseks saades ise, kas nad soovivad lasta end ristida ja kogukonna reeglite kohaselt elada. Amišid keelduvad paljuski moodsa tehnoloogia kasutamisest. Nad ei pea seda halvaks, kuid nad soovivad isoleeruda välismaailmast ning säilitada võrdsust ja tihedaid sidemeid kogukonna sees.
Johann Christoph Brotze
Tähtsus Eesti ja Liivimaa kultuuriloos
Brotze joonistelt saab ettekujutuse tolleaegsest talupoja rõivastusest (tänapäevani pole säilinud sellest ajast rahvarõivaid). Joonistelt näha olevad talunaise ehted kinnitavad arvamust, et 18. sajandi teiseks pooleks oli eesti naise musterehteks välja kujunenud suur kuhiksõlg. Joonistelt on ka näha, et naised kandsid hõbehelmestest keesid ning mehed kinnitasid särgi kurgu alt väikese sõlega.
Amišid
Elustiil
pisi|Amiši tüdrukud. Lancaster County, [[Pennsylvania. Amišid ei pea heaks inimeste nägude pildistamist]] Püüdes eirata tänapäeva ühiskonda, praktiseerivad amišid sajanditetagust elustiili ja üritavad isoleerida end Ameerika kultuurist. Amišid ei kasuta tänapäevaseid leiutisi, sealhulgas elektrit. Valgusallikatena kasutatakse õlilampe, sõiduvahendina hobuvankreid. Erinevad kogukonnad väldivad moodsat tehnoloogiat erineval määral. Üldine on keeld kasutada elektrivõrgust saadavat elektrit ja massikommunikatsiooni. Mõned kogukonnad lubavad patareisid ja omatoodetud elektrit. Mõnes kogukonnas kasutatakse väetisi, geneetiliselt muundatud taimi, maagaasi ja muruniidukeid. Põllutöödel tarvitatakse ka traktorite jaoks mõeldud haakeriistu, mida veetakse traktori asemel mitme hobusega.
Johann Christoph Brotze
Tähtsus Eesti ja Liivimaa kultuuriloos
Brotze jooniste väärtuslikkus, tuleneb ka sellest, et paljud tema kujutatud hooned on tänaseks oma senise ilme kaotanud või täitsa hävinud. Nende hulgas on nii keskaegsed hooned, mis on ajaga lagunenud kui ka inimtegevuse käigus hävinud ehitised, nt Pärnu Nikolai kirik, mis 1944. aasta septembri pommirünnakus muutus varemeiks ja lammutati lõplikult 1954. aastal. Joonised Tartu toomkiriku varemetest annavad pildi kirikust enne Johann Wilhelm Krause projekteeritud ümberehitusi 19. sajandi algul ja informatsiooni millised muutused on toimunud kiriku ümber ehitamata osas 18. sajandi lõpust kuni tänapäevani. Informatiivsed on ka jooniste juurde lisatud kommentaarid, mis sisaldavad tänaseks loetamatut informatsiooni (nt kivisse raiutud nimed, mis tänaseks on loetamatuks kulunud).
Amišid
Elustiil
Amišite riided sarnanevad 17. sajandi omadega: mehed kannavad musta kaabut, musta kuube ja pükse, pühapäeviti kantakse midagi heledamat. Abielus meestel on pikk habe. Naised kannavad pikka tumedat kleiti ja juustel rätikut või tanu. Lapsed riietuvad sarnaselt täiskasvanutega. Riietuses välditakse ehisdetaile ning kirjusid ja erksavärvilisi kangaid. Mõnes koguduses välditakse isegi nööpe, sest need seostuvad amišite jaoks Euroopa sõjaväemundritega, samuti ei kanna mehed vuntse, sest see seostub kunagise sõjaväelaste kombega.
Johann Christoph Brotze
Brotze kajastamine
Trükis ilmusid esimesed Brotze pildid Gustav von Bergmanni Liivimaa ajaloos. Brotze tööde avaldamine jätkus ka edaspidi tema eluajal, nt on tema pilte kaasaegse August Wilhelm Hupeli tuntud topograafias. Brotze kogusse kuuluvad materjalid on tänapäevani säilinud üsna hästi.
Amišid
Elustiil
Amišite lapsed käivad kohalikes erakoolides, mis on enamasti kaheksaklassilised. Koolid on lihtsad ja koosnevad ühest ruumist. Kaheksat klassi peavad amišid piisavaks hariduseks. Amišid ei käi tööl tänapäevastes ettevõtetes, kus kasutatakse elektrit, moodsat tehnoloogiat jms. Nad elatuvad põllumajandussaaduste müügist ja käsitööst ning püüavad võimalikult palju naturaalmajanduslikus korras ise toota. Kuna amišite arv on viimasel ajal tunduvalt kasvanud, ei jätku paljudel kogukondadel enam piisavalt põllumaad ja järjest enam levib amišite seas töötamine tööstuses.
Eesti Superkarikas 2006
Kokkuvõte
FC Flora asus kohtumist juhtima 65. minutil, kui täpne oli vanameister Martin Reim.
Johann Christoph Brotze
Brotze kajastamine
Läti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituut ja Läti Akadeemiline Raamatukogu on välja andnud Johann Christoph Brotze pärandist neli mahukat köidet. Sisuliselt kuulub ka sarja 2006. aastal Eestis iseseisvalt välja antud „Johann Christoph Brotze Estonica“ (peatoimetaja Raimo Pullat). Mahukas, 619-leheküljeline väljaanne sisaldab 287 Eesti-ainelist joonistust koos kommentaaridega ning kõik eestikeelsed kommentaarid on tõlgitud ka saksa keelde. „Estonica“ väärtus seisneb nii värvilistel kvaliteetsetel illustratsioonidel kui ka Brotze kommentaaridel, mis võivad vahepeal olla väga detailsed ning sisaldada andmeid möödunud aegade kohta, mis teatmeteostes puuduvad, eriti puudutab see Brotze kaasaega, 18. sajandi II poolt.
2007. aasta jaanuaris pälvisid Ants Hein, Ivar Leimus, Raimo Pullat ja Ants Viires selle raamatu koostamise eest Eesti riikliku kultuuripreemia.
Eesti Superkarikas 2006
Kokkuvõte
Mängu 93. minutil nägi punast kaarti FC Flora mängija Tomas Sirevicius ja kaks minutit hiljem viigistas Viktors Dobrecovs penaltist kohtumise seisu.
Amišid
Keel
Amišite suhtluskeel on Pennsylvania saksa keel (Pennsylvania Deitsch), mis on kujunenud Pfalzi saksa keelest. Äri ajamiseks räägivad nad mitteamišitega inglise keelt.
Johann Christoph Brotze
Brotze kajastamine
2006 ilmus kirjastuses Estopol (peatoimetaja Raimo Pullat) raamat "Estonica" (ka "Johann Christoph Brotze. Estonica"), mis sisaldab 287 Brotze Eesti-ainelist joonistust. See teos äratas tähelepanu Saksamaalgi. Raamatus on 619 lehekülge ja selle jaehind jäi 1000 Eesti krooni kanti.
"Estonica" valiti 25 Eesti 2006. aasta kauneima raamatu hulka. Raamatu kujundas Andres Tali.
Eesti Superkarikas 2006
Kokkuvõte
Lisaajal väravaid ei sündinud ja penaltiseerias oli 3:2 parem TVMK.
Emmaste-Kurisu
Külast põhjas asub Kuusiku, läänes Lassi ja Emmaste-Selja, lõunas Sinima, Kabuna ja Harju ning idas Ligema ja Muda küla.
Elanike arv
Emmaste-Kurisul elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 18 inimest.
Ajalugu
Emmaste-Kurisu kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. 1566. aastal on mainitud Hagapäe vakuses üksjalga nimega Bengt Kurisw, kelle majapidamine hävis 1576. aastal tatarlaste rüüsteretke ajal. 1583. aastal on Hagapäe vakuses mainitud pooladrik Curiasz Andreszi, kes pärast taanlaste rüüsteretke 1612. aastal Kalmari sõja ajal langes üksjala staatusse. 1636. aastal on mainitud Kurisul kahte üksjalga.
1649 rajati Kurisu rüütlimõis (Haflägret Kurisu Hakapäh). 1712 elas Hagapäe külas talunik Kurisoo Mart. 1755. aastaks oli Kurisule rajatud teine talu.
Kurisu rüütlimõis likvideeriti 1780 ja mõisa maadele moodustati seitsme taluga küla, kuhu asustati pered Emmastest. Lisaks oli külas kaks varasemat talu. 1835 said küla elanikud perenimed Anspu, Ernes, Hein, Kaasik, Kajo, Kalda, Kangur, Klink, Koolmeister, Koppel, Kreek, Känd, Käsn, Kõrwa, Leesmaa, Leis, Leisberg, Leps, Liiv, Männik, Ots, Pahtmann, Pajod, Post, Pumberg, Seppel, Takis, Tammo, Tenn, Väljas ja Üksik.
Külast on pärit ühiskonnategelane Ruuben Post.
Taristu
Küla läbib Harju-Leisu tee.
Kaugushüpe
thumb Kaugushüpe on kergejõustiku ala, milles sportlased püüavad hüpata lähtepunktist võimalikult kaugele.
Võistlejad sprindivad jooksurajal (mis tippspordivõistlustel on tavaliselt kaetud samasuguse kummeeritud rajakattega nagu jooksjate rajad), hüppavad maapinnast pisut kõrgemale ulatuvalt puust pakult nii kaugele kui suudavad, maandudes kastis, mis on täidetud peenikese kruusa või liivaga. Mõõdetakse vähimat kaugust paku ning võistleja poolt jäetud jälje vahel. Kui äratõukel jääb osa jalast pakust ettepoole (selle tuvastamiseks on pakust eespool plastiliinikiht), siis katse ei loe.
Hüpe koosneb neljast osast: hoojooks, äratõuge, lend ja maandumine.
Võistluskorraldus võib olla erinev, kuid tavaliselt saab iga võistleja teatud arvu katseid pikima hüppe tegemiseks ning tulemuseks loetakse pikim määrustekohane hüpe. Võitjaks kuulutatakse võistleja, kes võistluse lõpuks on sooritanud pikima määrustekohase hüppe. Suurvõistlustel antakse tavaliselt kõigepealt 3 katset; need, kes 3 ületavad nõutud kauguse või teatud arv (tavaliselt 7) parematele kohtadele platseerunuid saavad veel 3 katset. Arvesse võetakse kõige pikem hüpe.
Edu sõltub kaugushüppes põhiliselt hoojooksu kiirusest ja kõrgest hüppest äratõukel. Paljud sprinterid on edukad ka kaugushüppes. Tuntuim näide on Carl Lewis.
Seda ala harrastati juba Vana-Kreekas. Antiikolümpiamängude kavas oli kaugushüpe pentatloni koosseisus.
Kaugushüpe on olnud kaasaegsete olümpiamängude kavas algusest peale. Alates 1948. aastast on kavas naiste kaugushüpe. Samuti on kaugushüpe kõikide suuremate kergejõustikuvõistluste kavas.
Kaugushüpe on ka kümnevõistluse ja seitsmevõistluse osa.
Kaugushüppes on olnud üks pikaealisemaid kergejõustiku maailmarekordeid: Bob Beamon (USA) hüppas 1968. aasta suveolümpiamängudel Méxicos 8.90. See tulemus ületati alles 1991: tolle aasta 30. augustil hüppas Mike Powell (USA) Tōkyōs 8.95.
Naiste maailmarekord kuulub tulemusega 7.52	Galina Tšistjakovale.
Eesti sportlane Tõnu Lepik osales 1968. aasta suveolümpiamängudel Méxicos ning tuli viiendaks tulemusega 8.09.
1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis osales Valter Ever, kes sai kvalifikatsioonivõistlustel tulemuseks 6.58,5.
1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis osales Ruudi Toomsalu, kes jäi kvalifikatsioonivõistlustel tulemuseta.
Ajalugu
Kaugushüpe oli üks olümpiaaladest antiikses Kreekas. Sportlased kandsid mõlemas käes raskust, mida kutsuti sumistiteks. Neid raskusi kiigutati hüppemomendil edasi, et suurendada äratõukejõudu ja maandumisele eelnevalt visati taha, et hüppajat kaugemalt viia. Märkimisväärne antiikses spordis on Chionis, kes 656 a e.Kr hüppas tulemuse 7.05 meetrit (23 jalga ja 15 tolli). Kaugushüpe on olümpiamängude algusest (1896) alade nimekirjas olnud. Naised said olümpiamängudel õiguse kaugust hüpata aastal 1928.
Treening
Kaugushüpe nõuab mitmekülgset treeningut. Mõned võimalikud viisid on toodud allpool.
Hüppamine
Kaugushüppajatel on nädalas 2–3 hüppetrenni. Pakule lähenemist ja läbijooksu korratakse 6–8 korda.
Koormuse suurendamine
Atleedid töötavad treeningus suurema koormusega võrreldes võistlustingimustega. Näiteks 100 m sprinterid jooksevad 200 m korduseid. Seda kohtab eriti hooaja alguses, kui sportlane töötab vastupidavuse suurendamise kallal. Kaugushüppaja peaks sprintima kaks korda pikemat maad võrreldes tema hoojooksuga kaugushüppe katse ajal. See on kasulik ehitamaks kiiruse vastupidavust, eriti võistlusel, kus võistleja peab ennast kokku võtma 3–6 katseks.
Jõutreening
Eelhooajal ja hooaja alguses on suur rõhk jõutreeningul. On tavaline, et kaugushüppajal on nädalas kuni 4 jõutreeningut, keskendudes põhiliselt kiiretele liigutustele kaasates jalgu ja alakeha. Sportlased kasutavad väheseid kordusarve ja rõhuvad kiirusele et viia maksimumini jõu kasvu, samal ajal hoolega piirates kehakaalu suurenemist.
Polümeetria
Plahvatuslikud liigutused, trepil üles alla jooksmised ja hüpped tõketel liidetakse treeningusse, tavaliselt 2 korda nädalas. See lubab sportlasel arendada väledust ja plahvatuslikku jõudu.
Põrkamine
Põrkamine on igat sorti katkematu ja korduv hüppamine. Põrketrenn sisaldab üldiselt põrkamist ühel jalal, kahel jalal või nende variatsiooni. Samuti võib kasutada kastiharjutusi või sügavushüppeid. Põrketreeningu põhimõte on veeta võimalikult vähe aega maapinnal (maandumiselt kohe üles põrgata); töötada tehnilise täpsuse, voolavuse ning hüppe vastupidavuse ja kiiruse kallal.
Painduvus
Painduvus on liiga tihti unustatud tööriist kaugushüppajate juures. Efektiivne painduvus on kindel abinõu vigastuste vastu, mis kaugushüpet arvestades kindlasti vajalik on.
Kirjandus
10 parimat sportlast
Eesti 10 parimat kaugushüppajat nende isiklike rekordite järgi (välitingimustes). ''Seisuga 18. juuni 2019.
Naised
* Rahvusvaheline Olümpiakomitee tühistas kõik Marion Jonesi 2000. aasta OM-il Sydneys saadud tulemused nii üksikaladel (100 m, 200 m ja kaugushüpe), kui ka teatejooksudes (4×100 m ja 4×400 m) dopingu kasutamise pärast. Tema pronksmedal anti hiljem venelanna Tatjana Kotovale. <br style="clear:both;" />
Valgatabalve
Valgatabalve ehk Walgatabalwe oli Läti Henriku "Liivimaa kroonikas" mainitud paik Ugandis või Ugandi naabruses.
Henriku Liivimaa kroonika
Kroonika nimetab Valgatabalvet seoses 1220. aastal Eestimaal toimunud nn võiduristimisega, kus maa valitsemise pärast teineteisega konkureerivad Riia piiskop ja Taani andsid oma preestritele ülesandeks võimalikult palju piirkondi ristida, et nii seal oma võimutaotlusi õigustada. .
Valgatabalvet on pakutud nii ühe küla, Ugandi kagupoolseima muinaskihelkonna, omaette maakonna kui ka Ugandi ja Pihkva vahel asunud hõreda asustusega ja kindla halduskuuluvuseta piirkonna nimeks. Kolmel viimasel juhul võis see hõlmata võrumurdeliste hõimude maa-ala, hilisema Vastseliina, Põlva, Rõuge ja Hargla kihelkonna ning osa Urvaste, Kanepi ja Räpina kihelkonnast. Paul Johansen on oletanud, et Valgatabalve läänepiir asus umbes Mehikoorma-Võru-Rõuge joonel ning idapiir kattus keskaegse Vana-Liivimaa ja Pihkva piiriga.
Nime võimalik esinemine hilisemates allikates
Varaseid katseid siduda Valgatabalve nime Põlva või Valgaga hilisemad uurijad tõenäoliseks ei pea. Küll on selle kajastumist nähtud mitmetes teistes kirjalikes allikates märgitud kohanimedes: Valkenpalsches burlant (1538. aastal) – Kasaritsa; Валкопаль (1561) – ala, mis muuhulgas hõlmas ka Tabinat, Külaoru kanti ja Miikse kanti; Chatuzicza i Biela(1588) – Poola ajal tõlgitud nimi (Biela ehk "valge"); Biahle, Walgepallo (1627) – veski nimi hilisemas Vastseliina kihelkonna Kivi külas; Walkeballa (1630); WalgPalla Külla (1638). Evar Saare hinnangul tähistas sellenimeline küla, mille ta rekonstrueerib kujule Valgõpalo, 17. sajandil talusid Noodaskülast kuni Loosini. Eelmainitud nimekujude kasutamisest lähtudes järeldab ta, et algne Valgatabalve ei saanud olla väiksem kui Vastseliina kihelkonna keskosa ja Rõuge kirdeosa. Mariko Faster pakub välja, et algselt oli tegu keskus-küla või vakusega ja keskajal laienes nime mõjuala Rõuge-Vastseliina kaksikkihelkonnale, kuid hiljem tõrjus Vastseliina nimi selle kõrvale. Paul Alvre arvates võis Valgatabalve olla hajaasula, mille osad muutusid hiljem eri nimega küladeks, ja kasutuks muutunud Valgatabalve kadus käibelt.
Nime etümoloogia
Evar Saar peab võimalikuks, et Valgatabalve nimi on tuletatud Loosi kandi valge, valgusküllase palumetsa järgi, kuid peab seda siiski pigem hilisemaks ümbertõlgenduseks. Ka Jaan Kaplinski arvates võisid piirkonnale nime anda heledatoonilised ohtra põdrasamblaga nõmmemännikud ja see nimi võis 13. sajandil kõlada Valgedapalvo, tänapäeva keeles aga Valgepalo. Julius Mägiste on nime rekonstrueerinud kujul Valgõdapalvo, mis tänapäeva võru keeles oleks Valgõpalo.
Evar Saare ja Mariko Fasteri hinnangul on aga tõenäolisem, et Valgatabalve nime esimene pool tähendas paatide ülevedamise kohta (vene keeles волок, sellest tuletati oletatav tegusõna *valkata/-ma ja eesti keeles teada olev sõna valgma ehk paatide väljatõmbamise koht ja väike paadisadam) ja teine pool -balwe asustusüksust (võrdluseks: handi puγəl, mansi pawəl, ungari falu "küla; asustusüksus"), osutades nii mõnele Vastseliina-lähedasele kohale, kus veeti paate Peipsi vesikonnast Daugava jõe vesikonda.
Ash-Shāriqah' emiraat
Ash-Shāriqah on üks Araabia Ühendemiraatide seitsmest emiraadist.
Emiraadi valitseja on šeik Sultan ibn Muhammad al-Qasimi.
Andres Andresen
pisi|Andres Andresen Andres Andresen (sündinud 2. detsembril 1971 Tallinnas) on eesti ajaloolane, filosoofiadoktor, Tartu Ülikooli Eesti uusaja ajaloo kaasprofessor.
Foogt
Foogt oli feodalismiaegne kõrgem haldusametnik ja kohtunik.
Andres Andresen
Tema peamised uurimisvaldkonnad on riikluse ajalugu, institutsioonide ja õiguse ajalugu, kirikuajalugu, ajalookirjutuse ajalugu ja eesti mõttelugu.
Foogt
Saksa ordu hierarhias oli foogt madalam amet kui komtuur. Foogt tegeles peamiselt ordule võimu all olevate kohalike elanikega: kogus neilt makse ja lahendas nende tüliküsimusi. Foogte kutsuti tavaliselt paikkonna või põliselanike hõimunime järgi.
Viited
Fógeti
Valdemar I
Valdemar I ehk Waldemar I ja Valdemari (Waldemari) nime all on tuntud mitu valitsejat:
Constantin Wilhelm Lambert Gloger
Constantin Wilhelm Lambert Gloger (17. september 1803 – 30. detsember 1863) oli saksa zooloog ja ornitoloog.
Uurides loomade pigmentatsiooni geograafilisi seaduspärasid, sõnastas ta oma 1833. aasta töös Glogeri reeglina tuntuks saanud bioloogilise reegli.
Big Island
Big Island (inglise Suur saar) on mitme saare nimi:
Jim Clark
James Clark (4. märts 1936 – 7. aprill 1968) oli šoti päritolu Suurbritannia Vormel 1 piloot.
Ta oli kahekordne maailmameister (1963 ja 1965).
Ta hukkus Saksamaal Hockenheimi ringrajal toimunud õnnetuses.
Kahtlustatav
Kriminaalmenetluse seadustiku § 217 kohaselt on isiku kahtlustatavana kinnipidamine menetlustoiming, mis seisneb isikult kuni 48 tunniks vabaduse võtmises. Kinnipidamise kohta koostatakse kinnipidamisprotokoll.
Rebaste (Viljandi)
Rebaste on küla Viljandimaal Viljandi vallas. Küla paikneb Viljandist 25 km idas.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Viiratsi valda.
Külast voolab läbi Tänassilma jõgi. Külast saab alguse Joona oja, mille ääres on kaitsealuse must-toonekure püsielupaigad. Küla edelapiiril voolab ja suubub Tänassilma jõkke Kõveroja.
Reflektomeeter
Reflektomeeter on mõõteseade valguse ja muude peegelduvate kiirguste peegeldumisega seotud suuruste mõõtmiseks.
Riin Naestema
pisi|Riin Naestema 2016. aasta septembris raamatu "Kommunikatsioonipuuded lastel ja täiskasvanutel: märkamine, hindamine ja teraapia" esitlusel Koidula hotellis Tartus Riin Naestema (sündinud 3. juulil 1974 ) on eesti eripedagoog ja kliiniline logopeed, tase 8 (kutsetunnistus 084455).
Ta lõpetas juunis 1997 Tartu Ülikooli magistriõppe eripedagoogika alal ja juunis 2007 magistriõppe logopeedia alal.
Ta omab litsentse: LSVT LOUD Program (aastast 2008) ja LAXVOX VOICE Therapy Technique (aastast 2009).
Ta on 1995. aastast korporatsiooni Amicitia liige.
Naturalisatsioon
Naturalisatsioon on kodakondsuse saavutamiseks ette nähtud seaduslik toiming isikule, kes ei ole riigi sünnijärgne kodanik. Seda saab teha näiteks siis kui abiellud riigi kodanikuga.
Glogeri reegel
Glogeri reegel on ökogeograafiline reegel, mille kohaselt soojas ja niiskes kliimas elavad püsisoojased loomad on enamasti tumedamat värvi kui nende külmas ja kuivas kliimas elavad sugulased. See on seotud enama melaniiniproduktsiooniga soeniiskes kliimas, millega kaasnevad punakaspruunid toonid, ning vähemaga kuivas, millega kaasnevad hallikad toonid.
Reegel on saanud nime saksa zooloogi Constantin Wilhelm Lambert Glogeri järgi. Gloger avaldas selle reegli 1833.
Glogeri reegli üheks erandiks on rebase liigisisene varieeruvus (põhjapoolseis populatsioonides on värvus neil intensiivsem).
Viited
.
Rake
Reik on astmeline komisjonitasu mida nii "live" kui ka internetipokkeritoad võtavad pokkerimängu läbiviimise eest. Tavaliselt on see 5–10% panga kohta iga jaotuse jooksul, maksimaalselt kindlaks määratud summani (cap). Kasiino võib reiki võtta ka ilma protsenti kasutamata. Näiteks kasutavad mõned pokkeritoad sellist varianti kus flopiga mängudes (nagu Texas Hold'em) reiki ei võeta juhul, kui mäng ei lähe flopini välja. Seda nimetatakse "no flop, no drop".[1]
Pokker on mäng kus mäng käib mängijate vahel, üksteise vastu ning "maja" ei panusta mängijate vastu (nagu näiteks blackjackis või ruletis) seega on see tasu põhiline viis "majale" kasumit teenida.
Selle protsendi suurus sõltub eelkõige teenusepakkujast kus mäng toimub. Internetipokkeris peab operaator katma palju erinevaid kulutusi nagu näiteks klienditugi, tarkvara ning personal. Tavapärastes "live" kasiinodes kasutatakse seda tasu ka krupjee palga maksmiseks (kuigi paljudes kohtades annab jootraha suure osa krupjee sissetulekust) kelle kasiino on mängu läbiviimiseks palganud, teenindava paresonali (ettekandjatest supervisor'iteni) palga ning mänguvahendite soetamise ning isegi kasiino rendi kulude tasumiseks.
Selleks, et mängija pokkeris võidaks, peab ta lisaks oma vastaste alistamisele ka "maja" võetava reigi osa võrra rohkem võitma.[2]
Protsess
Sõltuvalt pokkerimängu tüübist kasutatakse reigi võtmiseks kolme erinevat varianti.
Rahamängulaudadel võtab [krupjee] reiki sõltuvalt sellest kui palju mängijad on panka panustanud. "Live" kasiinos võtab krupjee pangast mängumärgid mis ongi "majale mineva tasu jaotuse jooksul või selle lõppedes. Need mängumärgid pannakse spetsiaalsesse kasti millest need mängumärgid eemaldatakse alles laua sulgemisel või vahetuse lõppedes. Väiksemates kasiinodes pannakse need mängumärgid ka float-tray'sse. Internetis mängides võtab programm reigi automaatselt. Mõned tarkvarad näitavad krupjeed pangast reiki võtmas ka graafilisel kujul, kusjuures krupjee võtab reiki panustamisringide vahel kuid tarkvara ootab siiski jaotuse lõpuni ja võtab siis kogu pangast lubatud maksimaalse summa ulatuses reiki, enne kui pank võitjale välja makstakse. Eestis kasutatakse "live" kasiinodes seda varianti.
Hani jõgi
thumb|500px|Vaade Sŏulile üle Hani jõe Hani jõgi (korea 한강 (Han-gang)) algab Ida-Korea mägedest ja voolab loodesse ja läände. Suubub Kollasesse merre, suudme lähedal on loodete mõju all. Põhjakaldal asub Sŏul. Pikkus 497,5 km.
Rake
Protsess
Teine reigi võtmise võimalus on "time collection" või"table charge" (kasutati kunagi ka Eestis) kus iga rahamängus osaleja maksab kindlaks määratud tasu, tavaliselt poole tunni kaupa. Internetis on ka selliseid võimalusi kus mängija maksab kindla kuutasu.[3]
Mõned internetipokkeri toad ei võta enam üldse reiki. Need "reigivabad" pokkeritoad teenivad oma kasumi suunates mängijaid oma firma muude mängude juurde, mis neile suuremat kasumit annavad, nagu näiteks kihlveod.
=Legaalsus= Kõigis teadaolevais jurisdiktsioonides on pokkerimängu korraldamise eest tasu võtmine illegaalne juhul, kui mängu korraldajal ei ole kehtivat hasartmängulitsentsi (vastavaid lube). Paljudes jurisdiktsioonides on seadused kirjutatud nii, et need ei keela eravaldustes pokkeri mängimist juhul, kui mängu korraldamise eest tasu ei võeta.
Nulk
Nulk on traditsiooniline Setumaa piirkond.
Dopamiin
Dopamiin (lühend DA, vananenud nimetus dofamiin; dopaminum) on orgaaniline ühend, mis kuulub katehhoolamiinide perekonda biogeensete amiinide hulka.
Nulk
Setumaa nulgad:
Dopamiin
Dopamiin on saadaval ka ravimi vormis, mida manustatakse veenisisese süstelahusena.
Dopamiini ülesanded ja toimed pole seni selged, ainet sünteesivad, metaboliseerivad ja transpordivad rakud, koos vastavate retseptorite ja geenidega, väga erinevates organismides, nagu taimed, putukad, maod, inimesed jpt.
Kesknärvisüsteemiga organismides on dopamiin teatavate neuronite poolt toodetud oluline virgatsaine ja neurohormoon.
Dopamiinil on ajus palju funktsioone, neist tuntumad on seotud motoorika, motivatsiooni ja naudingute kujunemisega (seksuaal- ja toitumiskäitumine, samuti mitmesugused sõltuvusprobleemid) aga ka une, tähelepanu, töömälu ja õppimisega.
Sarah Wayne Callies
thumb|Sarah Wayne Callies Sarah Wayne Callies (sündinud 1. juunil 1977 La Granges Illinois' osariigis) on USA filminäitleja, kes on tuntud eelkõige dr Sara Tancredi osatäitjana seriaalis "Põgenemine" ja Lori Grimesi osatäitjana seriaalis "Elavad surnud".
Elukäik
Sarah' esimesel eluaastal kolis perekond Honolulusse. Juba nooruses oli näha Sarah' huvi näitlemise vastu. Ta osales näitemängudes Punahou koolis, mille ka 1995. aastal lõpetas.
Dopamiin
Dopamiin viib nimetatud funktsioone läbi dopamiiniretseptorite kaudu.
Sarah Wayne Callies
Elukäik
Ehkki Sarah' mõlemad vanemad on professorid Hawaii Ülikoolis, ei soovinud Sarah vanemate rada käia, vaid otsustas karjääri teha näitlejana.
Dopamiin
Ajalugu
Esimest korda sünteesisid keemilist ainet dopamiini George Barger ja James Ewens 1910. aastal Inglismaal, kuid alles 1958. aastal kirjeldasid Arvid Carlsson ja Nils-Åke Hillarp dopamiini kui neurotransmitteri funktsiooni.
Sarah Wayne Callies
Elukäik
Pärast kõrgkooli lõpetamist asus Sarah Darthmouthi Kolledžisse, kus puutus palju kokku teatrikunstiga. Pärast kolledži lõpetamist jätkas ta õpinguid Denver National Theater Conservatorys, mille lõpetas 2002. aastal.
Samal aastal ta ka abiellus ning kolis New Yorki, kus sai oma esimese seriaalirolli NBC seriaalis "Queens Supreme".
Dopamiin
Ajalugu
1957. aastal demonstreeris dr. Carlsson, et dopamiinil on peaajus mitte ainult noradrenaliini vaid ka neurotransmitteri eelkursori ja virgatsaine roll. Selle eest pälvis ta 2000. aastal Nobeli meditsiiniauhinna.
Carlssonit peetakse skisofreenia dopamiiniteooria kirjeldajaks.
Klassifikatsioon
Loodusliku dopamiini klassifikatsioon pole selge. Osade allikate kohaselt peetakse tarvilikuks eristada dopamiini elundi põhiselt, näiteks peaaju dopamiin, neerupealise dopamiin jne.
Nimetused ja tähised
Dopamiini on saadaval ka ravimi vormis, mida manustatakse veenisisese süstelahusena. Dopamiin on registreeritud Eesti ravimiregistris.
CAS-i registreerimisnumber on 51-61-6.
ATC-kood: C01CA04.
Biosüntees
Dopamiini toodetakse mitmes peaaju piirkonnas, sealhulgas keskajus paiknevas tuumas, mis sisaldab mustainet ja ventraalses tegmentaalses alas.
Lisaks närvikudedele toimub dopamiini süntees vähesel määral ka neerupealiste säsis, näärmehüpofüüsis ja pankreases.
Dopamiini sünteesitakse aminohappest türosiin; suur osa ringlevast türosiinist saadakse toiduga. Vere-tekkeline türosiin toimetatakse peaaju rakuvälise vedeliku abiga dopaminergilistesse neuronitesse. Dopaminerigilistes neuronites transporditakse neurotransmitter tsütoplasmast sünaptilistesse vesiikulitesse.
Vere kaudu transporditakse dopamiin ka ajuripatsisse.
Dopamiin on norepinefriini ehk noradrenaliini ja epinefriini ehk adrenaliini prekursor neurotransmitterite biosünteesi rajas.
Dopamiini süntees rakkudes toimub põhiliselt närvikoe teatud neuronites ja neerupealiste säsis ning algab L-türosiini hüdroksüleerimisega L-DOPAks. Seda teostab ensüüm türosiini hüdroksülaas. Türosiini hüdroksülaas on kiirust piiravaks ensüümiks kattehoolamiinide biosünteesis. Ta lisab -OH rühma türosiini meta-asendisse, luues L-DOPA.
L-DOPA formeerumiseks on lisaks türosiinile hädavajalik ka raud.
DOPA dekarboksülaas katalüüsib karboksüülrühma eemaldamist DOPAlt, moodustades dopamiini. Dopamiini sisaldavates neuronites lõpetab DOPA dekarboksülaas sünteesiraja. Mõnedes neuronites muudab ensüüm beeta-hüdroksülaas dopamiini edasi noradrenaliiniks. Noradrenaliini võib omakorda edasi sünteesida adrenaliiniks, kasutades fenüületanoolamiini.
Dopaminergilised süsteemid
Dopaminergilisi süsteeme on kaheksa, millest neli peamist on mesolimbiline, mesokortikaalne, nigrostriaalne ja tuberoinfundibulaarne dopamiinisüsteem.
Mesokortikaalne dopamiini süsteem on juhtetee, mis ühendab keskaju ventraalse tegmentaalse ala ajukoorega, eelkõige frontaalsagaraga. See süsteem on oluline dorsolateraalse prefrontaalkoore talitluses ja seeläbi ka üheks aluseks normaalsele kognitiivsele (tunnetuslikule) talitlusele. Arvatakse, et dorsolateraalne prefrontaalkoor on seotud emotsioonide ja motivatsiooniga. See süsteem võib talitleda ebanormaalselt näiteks psühhooside korral.
Mesolimbiline dopamiini süsteem saab alguse keskaju ventraalsest tegmentaalsest alast ning ühendab limbilise süsteemi kaudu naalduva tuuma, mandelkeha, hipokampuse ja prefrontaalkoore. Mesolimbilise dopamiini süsteemi teatud muutustega seostatakse inimestel alkoholismi jm.
Nigrostriaalne dopamiinisüsteem on juhtetee, mis ühendab mustainet ja juttkeha. Parkinsoni tõve peamiseks neuropatoloogiline põhjuseks peetakse mustaine dopamiinineuronite degeneratsiooni, selle tulemusel alaneb juttkeha dopamiini neurotransmissiooni toimumiseks vajalik dopamiini määr.
Tuberoinfundibulaarne dopamiinisüsteem edastab dopamiini hüpotalamusest hüpofüüsi. See süsteem mõjutab teatud hormoonide, sealhulgas prolaktiini, sekretsiooni. Prolaktiini rakud toodavad ja sekreteerivad prolaktiini. Dopamiin inhibeerib prolaktiini sekretsiooni. Seega, prolaktiini reguleerivas kontekstis nimetatakse dopamiini prolaktiini inhibeerivaks faktoriks (PIF), prolaktiini inhibeerivaks hormooniks (PIH) või prolaktostatiiniks.
Dopaminergilised neuronid
Dopaminergilised neuronid ehk dopamiini neuronid on närvirakud, mille esmane neurotransmitter on dopamiin. Neid esineb peamiselt keskaju ventraalses tegmentaalses alas. Dopamiiniretseptorid kuuluvad kõik G-valk-seoseliste retseptorite perekonda. Nad esinevad kesknärvisüsteemis (KNS) ja on seotud kognitiivsete ja käitumuslike protsessidega, nagu motivatsioon, nauding, mälu, õppimine ja liigutamine.
Dopamiiniretseptoreid on põhiliselt leitud aju, kuid ka neerude ja mitme muu elundi rakkudes, aga ka arterite seintes.
Presünaptilisest terminalist vabastatuna aktiveerib dopamiin viit tüüpi retseptoreid, mida tähistatakse D1–D5. Need jaotatakse omakorda D1-sarnasteks (D1, D5) ja D2-sarnasteks retseptoriteks (D2, D3, D4).
Dopamiiniretseptorite ja dopaminergiliste neuronite normaalsest kõrvalekalduvat talitlust seostatakse tänapäeval mitme neuropsühhiaatrilise häirega. Dopamiini retseptorid on mitmete neuropsühhiaatriliste haiguste medikamentoosses ravis olulisteks ravimite sihtmärkideks. Nii näiteks on enamik antipsühhootikume dopamiini D2 retseptorite antagonistid.
Dopamiiniretseptori ja dopamiinitransporteri geenid osalevad ka alkoholismi geneetikas, olenevalt mutatsioonist esineb variatsioone, nii on täheldatud DAT1 geeni suuremat aktiivsust alkohoolikutel koos kõrgenenud dopamiini tasemega ja seda seostatakse nende agressiivse käitumisega.
Immunoregulatoorsed funktsioonid
Dopamiiniretseptoreid ekspresseerivad ka lümfoid(-immuun)süsteemi elundite, nagu põrn, tüümus, lümfisõlmed, lümfi, luuüdi, rakud (Basu jt, 1993; Basu ja Dasgupta, 2000; Eldrup jt, 1989; Ferrari jt, 2004; Kirillova jt, 2008; Le Fur jt, 1980; McKenna jt, 2002; Nakano jt, 2008, 2009; viidanud Sarkar jt, 2010) kuid nende toimiseks vajaliku dopamiini päritolu pole selge arvatakse, et see pärineb kas immuunsüsteemi rakkudelt või neid innerveerivatelt dopaminegilistelt närvidelt.
Dopamiinil kui hormoonil ja selle retseptoritel on tähtis regulatoorne roll normaalses immuunsuses.
T-lümfotsüütides ja monotsüütides on madal retseptorite ekspressioon. Mõõdukas ekspressioon on neutrofiilides ja eosinofiilides, kõrge ekspressioon B-rakkudes ja NK-rakkudes. Dopamiin võib mõjutada ka immuunsüsteemi rakke põrnas, luuüdis ja vereringes. Lisaks sünteesivad ja vabastavad dopamiini immuunsüsteemi rakud ise.
Dopamiin aktiveerib naiivseid T-rakke, nagu T-abistajarakkude ka tsütotoksiliste T-rakkude naiivsed vormid. Dopamiin, mis toimib oma retseptorite kaudu ja stimuleerib nende rakkude adhesiooni, migratsiooni ja tsütokiinide sekretsiooni, kuid inhibeerib aktiveeritud T-rakke.
Dopamiiniretseptoreid seostatakse autoimmuunsuse ja mitme autoimmuunhaigusega.
Vähirakkudes
Uuringud on tuvastanud, et dopamiin ja selle retseptorid osalevad ka mitmesuguste vähirakkude levikul, siin on dopamiinil hormooni roll.
Psühhostimulandid
Arvatakse, et mitmete looduslike ja sünteetiliste psühhostimulantide, näiteks kokaiini, kanepi, amfetamiini, metüülfenidaadi (Ritalin) jmt, manustamine avaldab toimet dopaminergiliste juhteteede struktuurides, kutsudes esile kõrvalkaldeid dopamiini neurotransmissioonil. Täpsed mehhanismid pole selged, arvatakse et need ained toimivad säilituspõiekestele selliselt, et need vabastavad dopamiini.
Amfetamiin, mille keemiline nimetus on β-fenüülisopropüülamiin, esineb kahe stereoisomeerina: D- ja L-vormina. Amfetamiin tõstab dopamiini kontsentratsiooni ning inhibeerib dopamiini tagasihaaret. Amfetamiin transporditakse tsütoplasmasse, kus ta on võimeline asendama dopamiini sünaptilistes põiekestes. Põiekestest tsütoplasmasse vabanenud dopamiin paneb DAT’i teistpidi töötama ja sünaptilisse pilusse jõuab rohkem dopamiini.
Kokaiin on alkaloid, mis on eraldatud kokapõõsa lehtedest. Arvatakse, et kokaiini toime sarnaneb amfetamiini omaga – muudab tuju ja käitumist ning inhibeerib dopamiini tagasihaaret.
Antipsühhootikumid
Enamik psühhofarmakoloogias psüühika mõjutamiseks loodud efektiivseid antipsühhotikume on dopamiiniretseptorite antagonistid. Dopamiiniretseptorite antagonistide raviannustes manustamise eesmärgiks on D2 dopamiini retseptorite blokeerimine.
Skisofreenia dopamiinihüpoteesi kohaselt (praegu vaidlustatud) seostatakse ebanormaalselt hüperaktiivset dopamiini neurotransmissiooni skisofreenia ja ka psühhoosi patofüsioloogiliste mehhanismidega. Selle vananenud hüpoteesi kohaselt esines skisofreenikutel suurenenud dopaminergilist aktiivsust eriti mesolimbilises süsteemis. Ja vähenenud aktiivsust teistes dopaminergilistes süsteemides, eriti mesokortikaalses dopamiinisüsteemis.
Antipsühhootikumid pärsivad, vähemalt osaliselt, dopamiini retseptorite tasandil. Vanemad, nn tüüpilised antipsühhootikumid toimivad kõige sagedamini D2 dopamiiniretseptoritele, atüüpilised (uuema põlvkonna) ravimid toimivad D1, D3, D4 retseptoritele.
Agressiivne käitumine
Eesajukoore dopamiini ja serotoniini interaktsioone seostatakse ühe hüpoteesi kohaselt inimeste impulsiivse agressiivse käitumisega. Dopamiini ringlusel on oma roll ka inimese käitumishäirete avaldumisel. Tänapäeval seostatakse dopamiini puuduliku ülekandega (ATH dopamiinihüpotees) ka aktiivsus- ja tähelepanuhäiret, mille peamisteks sümptomiteks on tähelepanuvajak ja hüperaktiivsus. Häire raviks kasutatakse psühhostimulante, mis modulleerivad muu hulgas ka dopamiini neurotransmissiooni, seda aga seostatakse muutustega ATH sümptomite avaldumises. Agressiivsus tuleneb tavaliselt geenidest ja inimese iseloomust.
Dopamiini tagasihaarde inhibiitorid
Dopamiini tagasihaarde inhibiitorid on ravimite rühm, mida kasutatakse mitmete haiguslike seisundite medikamentoosses ravis. Arvatakse, et ekstratsellulaarse dopamiini kontsentratsiooni tõusust võivad kasu saada teatud tüüpi depressiooniga, kroonilise väsimuse ja ATH-ga patsiendid.
Levodopa
Praeguse arusaama järgi on Parkinsoni tõve sümptomid seotud dopamiini vähenemisega otsaju juttkehas. Ravim geneerilise nimetusega Levodopa on dopamiini eelaste. Seda kasutatakse eri vormides, et ravida Parkinsoni tõve ja dopamiinitundlikku düstooniat. Seda manustatakse tavaliselt koos mõne sellise perifeerse dekarboksüülimise (DDC, dopa dekarboksülaas) inhibiitoriga nagu karbidopa või benserasiide.
Pikaajaline levodopa kasutamine Parkinsoni tõve korral on seotud dopamiini düsregulatsiooni sündroomiga (DDS).
Neerude ja südame-veresoonkonna talitlus
Dopamiini mõju kesknärvisüsteemile avaldub ka siis, kui seda manustada veenisiseselt. Sel juhul sõltub mõju doosist. Dopamiin põhjustab naatriumi kadu neerudest. Ta on diureetilise(kuse eritumist edendava) toimega. Potentsiaalselt suurendab uriinieritust annus 5–10 ml/kg/h. Annuseid 2–5 μg/kg/min peetakse "neeruannusteks". Dopamiin väikestes kogustes aktiveerib D1 retseptori ja selle toimel laienevad veresooned ning suureneb vere juurdevool neerudesse jne.
Vahepealsed annused, 5–10 μg/kg/min, on tuntud kui "kardiaalsed annused". Dopamiini kasutatakse patsientidel, kellel on šokk või südamepuudulikkus, et suurendada südame minutimahtu ja vererõhku. Dopamiin hakkab mõjutama südant väiksemate doosidega, umbes 3 μg/kg/min veenisiseselt.
Ardèche
Ardèche [ard'ešš] (oksitaani keeles Ardecha) on jõgi Prantsusmaal.
Ta saab alguse Keskmassiivist Sevennidest.
Jõgi suubub Rhône'i jõkke ja on 120 km pikk.
Ta on andnud nime Ardèche'i departemangule.
Ardèche'i jõe kaldad on kohati kuni 300 meetrit kõrged lubjakivist kaljud. Vaatamisväärsusteks on üle jõe ulatuv looduslik kaljusild Pont d'Arc ja Aven d'Orgnac'i koopad.
Jõgi on populaarne veematkajate ja parvedega kärestikest laskujate seas.
Allier' jõgi
Allier [alj'ee] (oksitaani keeles Alèir) on jõgi Prantsusmaa keskosas.
Ta saab alguse Lozère'i departemangust. Läbib Vichy linna. Moulins paikneb Allier' jõe paremkaldal.
Jõe pikkus on umbes 420 km. Jõgi suubub Neversi juures Loire'i jõkke.
Jõgi on andnud nime Allier' departemangule.
Astronautide loend
Siin on loetletud astronaute, kosmonaute ja taikonaute.
Äksi
Äksi on alevik Tartu maakonnas Tartu vallas. Kuni 1977. aastani oli küla ametlik nimi Põltsamaa küla.
Detsembrist 2010 on Äksi alevik. 2022. aastal liideti alevikuga Äksi kiriku ümbrus, mis seni oli kuulunud Voldi külla.
10. juulil 2012 avati Äksis Jääaja Keskus.
Monza ja Brianza provints
Monza ja Brianza provints on provints Itaalias Lombardia maakonnas. Provintsi keskus on Monza linn. Monza ja Brianza provints on pindalalt üks Itaalia väiksemaid, sellest väiksemad on vaid Trieste ja Prato provints.
Provintsi moodustamise seadus võeti vastu 2004. aastal. Seadus jõustus pärast valimisi, mis toimusid 6. ja 7. juunil 2009.
Piirid
Monza ja Brianza provints piirneb põhjas Lecco ja Como provints provints]]iga, läänes Varese provintsiga, idas Bergamo provintsiga ning idas ja lõunas Milano provintsiga.
Haldusjaotus
pisi|Duomo di Monza Monza ja Brianza provints jaguneb 55 omavalitsusüksuseks (comune).
Artur Vassar
Artur Vassar (18. november 1911 Keeni vald, Tartumaa – 17. juuli 1977 Rutja, Lääne-Virumaa) oli eesti ajaloolane ja arheoloog, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (alates 1961).
Elukäik
Artur Vassar sündis käsitöölise neljalapselises peres. Ta õppis aastatel 1921–1925 Keeni algkoolis, 1925–1930 Valga Poeglaste Gümnaasiumis, 1931–1939 Tartu Ülikoolis (vaheaegadega) ning lõpetas selle arheoloogina (1946 atesteeriti see ümber ajalookandidaadi kraadiks). Õpingute kõrval töötas Akadeemilises Ajaloo Seltsis, Tartu Ülikooli arheoloogiakabinetis ja -instituudis, Riigi Keskarhiivis. Ta võttis osa arheoloogilistest kaevamistest, 1934 ja 1935 juhatas koos Harri Mooraga juba ise kaevamisi. Juunipöörde ajal 1940. aastal avaldas ta ettevaatlikku nõukogude-meelsust, et oma ametikohta ülikoolis säilitada. Ka Saksa okupatsiooni ajal sai ta oma tööd jätkata. 1943. aastal valmis tal doktoritöö "Nurmsi kivikalme Eestis ja tarandkalmete areng". 1944. aastal püüdis ta põgeneda Läände, kuid jäi paadist maha.
Sõjajärgsel ajal kujunes Vassari peamiseks tegevusalaks feodalismi- ja kapitalismiperioodi ajalugu (13.–19. sajand). Hans Kruusi näpunäidete järgi asus ta looma uut Nõukogude Eesti ajalookontseptsiooni.