cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
RNA polümeraas
RNA polümeraas I
RNA pol I koosneb pagaripärmis (Saccharomyces cerevisiae) 14 subühikust, selle molekulmass on 590 kDa. Mitmed Pol I alaühikud sisaldavad rohkemal või vähemal määral homoloogseid polüpeptiide teiste eukarüootsete polümeraaside subühikutega. Lisaks on polümeraasil 5 identset subühikut (Rpb5, Rpb6, Rpb8, Rpb10, Rpb12) Pol II ja Pol III-ga. Pol I subühikud A49 ja A34.5 omavad homoloogiat RNA pol II transkriptsioonifaktori TFIIF kahe suurima subühikuga. A49 ja A34.5 kompleks on polümeraasi küljes, ent funktsioneerib elongatsioonifaktorina.
RNA polümeraas II
pisi|RNA polümeraas II RNA polümeraas II osaleb kõigi valke kodeerivate geenide transkriptsioonis. Transkriptideks on eel-mRNA, eel-miRNA ja muud struktuursed ja regulatoorsed RNA-d. RNA polümeraas II on 12-subühikuline. Ensüümkompleks on jagatav neljaks mobiilseks elemendiks – südamik (core), klamber (clamp), lõug (jaw lobe) ja riiul (shelf). Südamiku moodustavad subühikud on ühised kõigil rakulistel polümeraasidel. Ensüümi keskel paikneb lõhe, mille kaudu siseneb aktiivtsentrisse DNA. Klambri ülesanne on avada ja sulgeda lõhe. Riiuli ka lõua elemendid ei liigu suurel määral, aga saavad pöörelda paralleelselt aktiivtsentriga.
Pol II suurima subühiku Rpb1 C-terminus (C-terminaalne domeen ehk CTD) koosneb YSPTSPS kordusest. Sõltuvalt organismist võib neid seitsme aminohappe kordusi olla 25–52 (inimeses 52, pagaripärmis 26). CTD on platvormiks, kuhu seonduvad faktorid, mis vahendavad transkriptsiooni initsiatsiooni, elongatsiooni ja terminatsiooni. Lisaks interakteeruvad CTD-ga ka need valgud, mis teostavad posttranskriptsioonilist mRNA protsessimist. CTD korduvates motiivides saab fosforüleerida Ser2, Ser5, Ser7 või Thr4. Tekkinud modifikatsioonimuster on indikaatoriks seonduvatele faktoritele. Defosforüleeritud CTD on vajalik preinitsiatsioonikompleksi (PIC) moodustumiseks. Tranksriptsiooni initsieerimiseks tuleb fosforüleerida Ser5.
Mediaator on suur valkkompleks, mis on transkriptsiooni toimumiseks sama oluline kui transkriptsioonifaktorid ja Pol II. Mediaatori kohaloluta transkriptsiooni ei initsieerita. Mediaator seondub Pol II ja tranksriptsioonifaktoritega. Seondumine stabiliseerib preinitsiatsioonikompleksi moodustumist ja kompleksi säilimist läbi mitme transkriptsioonitsükli. Mediaator mõju võib olla nii transkriptsiooni aktiveeriv kui inhibeeriv.
RNA polümeraas III
RNA polümeraas III transkribeerib tRNA-sid, 5S rRNA ning snRNA molekule. Pol III vajab transkriptsiooni initsiatsiooniks 3 transkriptsioonifaktorit. TFIIIB toob polümeraasi promootorile. TFIIIB koostisse kuulub TATA-seoseline valk TBP (TATA binding protein). TFIIIC vahendab TFIIIB seondumist promootoritele, milles puudub TATA-element. TFIIIA seondub ainult 5S rRNA geenide promootoritele ning on platvormiks, kuhu seondub TFIIIC.
Toiduauto
pisi| [[Hiina köök|Hiina toitu pakkuv toiduauto Nouméas Uus-Kaledoonias (2011)]] Toiduauto on sõiduk, mis on kohandatud toidu valmistamiseks ja müümiseks. Mõned toiduautod (sh jäätiseautod) müüvad pakendatud või külmutatud toitu, teistel on sisseehitatud köögid ja toit valmistatakse kohapeal. Toiduautode menüüs on levinud võileivad, hamburgerid, friikartulid ja muu piirkondlik kiirtoit.
Gennadi Sapunov
Gennadi Andrejevitš Sapunov (vene keeles Геннадий Андреевич Сапунов; sündinud 5. detsembril 1938) on endine Nõukogude Liidu maadleja ja peatreener.
Toiduauto
Toiduautod ja muud teisaldatavad toidumüügikohad teenindavad üle maailma hinnanguliselt 2,5 miljardit inimest päevas.
Gennadi Sapunov
Ta on kahekordne maailmameister Kreeka-Rooma maadluses.
Toiduauto
Ajalugu
Esimesed toidukärud võeti kasutusele 1800. aastatel, mil need liikuvad köögid toitlustasid tööstusrevolutsioonijärgsete linnade töölisi. Veel 20 aastat tagasi oli toiduauto näol tegu ühe peamise sinikraedele mõeldud söögikohaga linnas.
Gennadi Sapunov
Alates 1970. aastast on ta Nõukogude Liidu Kreeka-Rooma maadluse treener, hiljem töötas Türgi ja seejärel Valgevene maadluskoondisega.
RNA polümeraas
RNA polümeraas IV ja V
Geenide vaigistamise mehhanismiks on RNA-suunatud DNA metüleerimine (RdDM). Pol IV sünteesib siRNA-sid tuhandetest korduvatest genoomsetest lookustest, kaasa arvatud transposoonidest. Pol IV interakteerub RNA-sõltuva RNA polümeraasiga (RdRp), mis sünteesib siRNA-le komplementaarse ahela. Seejärel toimub tekkinud kaheahelalise RNA lõikamine Dicer-tüüpi endonukleaasi poolt. Saadakse 24 nukleotiidi pikkused siRNA-d, mis seondununa AGO-valkudega (Argonaut) leiavad üles spetsiifilise regiooni genoomis. AGO/p4-siRNA/PolV kompleks ja DNA metüleerimiseks vajaminevad lisavalgud vaigistavad transkriptsiooni.
Gennadi Sapunov
1968. aasta olümpiamängudel oli ta kuues, Nõukogude Liidu maadlejatest jäid olümpiamängude medalitest ilma vaid tema ja viiekordne maailmameister Viktor Igumenov.
Toiduauto
Toiduautod Eestis
Eestis pakuvad toiduautod umbkaudu kahekümnes stiilis toitu. Loodud on Eesti Tänavatoidu Liit, mille üks eesmärk on kujundada Tallinna koht, kus toiduautod saaksid koguneda ja oma toitu pakkuda. Toiduautod on peamiselt kohal laatadel ja festivalidel. Mitmed toiduautod ja nende taga seisvad inimesed pakuvad ka alternatiivset tänavatoidu-catering ' i teenust.
RNA polümeraas
Arhed
Arhed moodustavad eubakterite ja eukarüootide kõrval kolmanda eluslooduse domeeni. Arhed on tsütoloogiliselt ja morfoloogiliselt sarnased bakteritega, kuid molekulaarsete kriteeriumite (DNA järjestuste võrdlus, rRNA geenid jne) alusel on nähtud arhede ja eukarüootide põlvnemist ühisest eellasest. Arhede transkriptsiooni uurimisel on leitud sarnasusi nii eukarüootide kui ka bakteritega. Basaalne transkriptsiooniaparaat, mis koosneb RNA polümeraasist ja basaalsetest transkriptsioonifaktoritest (GTF, general transcirption factors) sarnaneb eukarüootidega, kuid regulaatorvalgud, aktivaatorid ja repressorid, on pigem lähedased bakteriaalsetele faktoritele.
Kärla rahvamaja
Kärla rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Kärla asulas. Rahvamaja juhataja on Virge Varilepp.
RNA polümeraas
Bakterid
Escherichia coli RNA polümeraas koosneb viiest subühikust – α1, α2, β, β’ ja ω. Molekulmass ca 480 kDa. Lisaks on oluline sigmafaktor ehk σ-faktor, mida võib lugeda ainsaks bakteriaalseks transkriptsioonifaktoriks. σ-faktor vahendab promootori ja RNA polümeraasi vahelist spetsiifilist seondumist ning on vajalik transkriptsiooni initsiatsiooniks. σ-faktor ei ole tugevalt polümeraasiga seotud ning ei ole vajalik ensüümi katalüütilise aktiivsuse jaoks. σ-faktori peamiseks ülesandeks on identifitseerida transkriptsiooni initsiatsiooni alguspunkt, pärast initsiatsiooni σ-faktor dissotsieerub.
Prokarüootidel on geenid koondunud operonideks, mistõttu transkribeeritakse ühe üksusena mitu geeni. Sellist operonilt sünteesitud RNA-molekuli nimetatakse polütsistroonseks RNA-ks. Mitmete geenide promootorjärjestuses on defineeritud kuuenukleotiidilised konsensuselemendid, mis paiknevad transkriptsiooni startsaidist positsioonides −10 ja −35. RNA polümeraas võtab promootoriga seondudes enda alla ligi 60 nukleotiidi pikkuse ala, kusjuures σ-faktor seondub spetsiifiliselt −35 ja −10 regioonidega. σ-faktori puudumisel seondub RNA polümeraas promootoriga ebaspetsiifiliselt ja madala afiinsusega. Leidub erinevaid σ-faktoreid, mis tunnevad ära teatud tüüpi promootoreid. Näiteks σ70 on E. colis ekspresseeritud pidevalt ning selle ülesandeks on koduhoidjate geenide (housekeeping genes) promootorite äratundmine; σ32 vastutab kuumašokigeenide (heat shock promootorite äratundmise eest. Polümeraasi seondumist promootoriga nimetatakse suletud kompleksiks, kuna DNA lahtikeerdumist toimunud ei ole. Polümeraas avab DNA kaksikheeliksi 15 lämmastikaluse ulatuses ning moodustub avatud kompleks. Pärast esimeste nukleotiidide ühinemist ja RNA-ahela pikenemist umbes 10 nukleotiidi võrra, vabaneb σ-faktor polümeraasi küljest.
Viiruslikud polümeraasid
Viiruslikud polümeraasid sisaldavad neile iseloomulikke konsensusjärjestusi, mis on olulised matriitsile seondumiseks, nukleotidüül-transferaasseks aktiivsuseks, esimese nukleotiidi positsioneerimiseks ja valgu struktuuri säilitamiseks. On kirjeldatud 4 konserveerunud järjestusmotiivi – A, B, C ja D –, mis on reeglina esindatud viiruslikes polümeraasides. Motiivid A ja C sisaldavad katalüütilise tähtsusega Asp-jääke, mis seovad koordinatiivsidemetega 2 kahevalentset metalliiooni (Mg2+ või Mn2+).
Löwis of Menar
Löwis of Menar, ka Loewis of Menar on šoti päritolu baltisaksa aadlisuguvõsa. Algselt Loewis, alates 1857. aastast lisandus perekonnanimele liide Menar.
Ajalugu
Suguvõsast on teated aastast 1434 Šotimaalt Peeblesi krahvkonnast. Suguvõsa esindaja Wilhelm Loewis (ka William Lewis) teenis Rootsi sõjaväes ning 1630 sai ta läänina kaks Liivimaa mõisat (tänapäeval jääksid Läti alale). Wilhelmi järeltulijad kanti 1742 Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Suguvõsa esindaja Peter Frommhold von Löwis of Menar ostis 1827. aastal talle 1810. aastal panditud Virumaal asuva Saka mõisa. Peter kanti ka Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Suguvõsa liikmeid
Heinrich Johann I von Löwis of Menar (1707–1748), Pantene, Nurmi, Jeri mõisnik
Pantene suguvõsaliin
Moritz Woldemar von Löwis of Menar (1773–1812), Venemaa keisririigi sõjaväelane (polkovnik), Woldemar Anton von Löwis of Menari (1741 Jõgeva – 1818) poeg, Pantene (saksa k. Panten) suguvõsaliin
Reet Neithal
Reet Neithal (kuni 1967 Reet Tamm ja aastatel 1967–1977 Reet Sepp; sündinud 8. aprillil 1942 Pärnus) on eesti kirjandusteadlane.
Elulugu
1960. aastal lõpetas Neithal Tallinna 4. Keskkooli ja 1967 Tartu Ülikooli eesti filoloogia osakonna. 1963–67 õppis ta ka Tartu Muusikakoolis klaverit. 1994. aastal kaitses Neithal Tallinna Pedagoogilises Ülikoolis filoloogiamagistri kraadi väitekirjaga "Karl Ristikivi. Arengulooline käsitlus". 2000. aastast on ta TPÜ doktorant.
Neithal oli 1967 Nissi kultuurimaja kunstiline juht ning 1967–74 E. Vilde ja A. H. Tammsaare majamuuseumi vanemteadur. 1974–85 oli ta Keele ja Kirjanduse Instituudi kirjandusteooria sektori vanemlaborant, 1985–92 teadur ja 1992–2000 TPÜ kirjanduslabori teadur.
Teadustöö
Reet Neithali peamised uurimisvaldkonnad on eesti kirjandusteooria ajalugu ja kirjandusteoreetiline mõte. Ta on "Eesti kirjanduse ajaloo" autoreid ning on avaldanud aastast 1970 töid Eduard Vilde, A. H. Tammsaare, Karl Ristikivi, Enn Vetemaa jmt kirjanike kohta. Neithal koostas Karl Ristikivi aforismikogumiku "Minugi tee ei ole veel lõppenud" (Tallinn, 1989, ka saatesõna autor) ja U. Kailase luulekogu "Alussa oli Sana. Alguses oli Sõna" (Tallinn 2002, ka tõlkijaid ja järelsõna autor). Ta oli Aarne Vinkeli artiklikogumiku "Viimased vaod" (Tallinn, 2002) toimetaja ning Vinkeli "Saaremaalt suurele maale. Päevaraamatuid ja mälestusi" (Tallinn, 2003) koostaja ja toimetaja.
Schweizer-Reneke
Schweizer-Reneke on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Dr Ruth Segomotsi Mompati ringkonnas, Mamusa valla halduskeskus.
Schweizer-Reneke on asutatud 1888. aastal. Linn on saanud nime kapten C. A. Schweizeri ja välikornet C. M. Reneke järgi, kes hukkusid lahingus koronna hõimu liikmetega 1885. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Schweizer-Reneke elanikest mustanahalisi aafriklasi 92,47%, valgeid 4,28%, värvilisi 2,36%, India või Aasia päritolu inimesi 0,52% ja teisi 0,37%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 86,15% inimesi, afrikaani keelt 5,82%, sotho keelt 2,23% ja inglise keelt 1,76%.
Wiki Loves Monuments
pisi|Fotovõistluse logo Wiki Loves Monuments (WLM) on ülemaailmne kultuurimälestiste fotovõistlus. See toimub valdavalt septembris ja pilte korjatakse Wikimedia Commonsisse.
Esimest korda korraldati võistlus 2010. aasta Hollandis. Järgmisel aastal laienes see Euroopa riikidesse (sh Eestisse) ning tunnistati ametlikult maailma suurimaks fotovõistluseks. 2012. aastal laienes see ülemaailmseks ning siis osales võistlusel umbes 15 tuhat fotograafi, mis on senine osavõturekord. 2013. aastal lisati umbes 370 tuhat foto, mis on seni suurim piltide arv.
Eesti osavõistlus "Kultuurimälestised Vikipeediasse" toimus viis korda aastatel 2011–2015 ning seda korraldas Wikimedia Eesti.
Väike maja preerias
"Väike maja preerias" ("Little House on the Prairie") on Laura Ingalls Wilderi autobiograafiline romaan. See ilmus 1935. aastal kolmanda raamatuna "Väikese maja" sarjas.
Kadmirell
Kirjastuse esimene raamat oli Jüri Tuuliku romaan "Vares", mis anti välja illustreeritult.
Carnival Miracle
Carnival Miracle on laevakompaniile Carnival Corporation & plc kuuluv ristluslaev, mida opereerib maailma suurim kruiisiettevõte Carnival Cruise Lines.
Väike maja preerias
Romaanisarja põhjal tehti telesari "Väike maja preerias".
Carnival Miracle
Carnival Miracle'i sõsarlaevad on Carnival Spirit, Carnival Legend, Carnival Pride ning teistsuguse korstnaga Costa Atlantica ja Costa Mediterranea.
Väike maja preerias
Eesti keeles andis romaani välja kirjastus Olion 1993. aastal.
Carnival Miracle
Laev on 292,5 m pikk ja 32,2 m lai, tema süvis on 8,0 meetrit. Laeval on 12 tekki. Laeva kogumahutavus on 88 500.
Laeva masinaruumis on 6 Wärtsilä diiselmasinat, mille koguvõimsus on 62,37 MW. Laeva sõuseadme moodustavad 2 ABB põtkurit, millest kummagi võimsus on 17,6 MW ja koguvõimsus seega 35,2 MW. Laev suudab arendada kiirust 22,0 sõlme.
80% laeva kajutitest on merevaatega ja neist omakorda 80% eraldi rõduga. Iga kajuti kõrval on suur pilt kuulsast filmist või jututegelasest, näiteks pikast John Silverist.
Laeval on kohti 2124 reisijale. Laevaperes on 934 liiget.
Carnival Cruise Linesi laevadele ebatüüpiline on 11-korruseline aatrium Metropolis, millel on rubiinpunasest klaasist katus, ühtlasi osa Y-kujulisest korstnast.
Laev ristiti 27. veebruaril 2004 Floridas Jacksonville'is. Laeva ristiemaks sai Jessica Lynch. Juba samal päeval alustas laev oma esmareisi. Laeva kodusadam on Panamá.
Laev korraldab ristlusreise Kariibi merel, mis väljuvad Floridast Fort Lauderdale'ist. Suvekuudel sõidab ta ka New Yorki. Tüüpiline reis kestab 8 päeva.
Prognoosi kohaselt läbib Carnival Miracle 2013. aasta märtsis Panama kanali ja hakkab baseeruma Ameerika idarannikul. Kõige tõenäolisemalt võtab ta üle Carnival Splendori koha, korraldades talviti reise Los Angelesest Mehhikosse ja Hawaiile ning suviti Seattle'ist Alaskale.
Erika Hoff
Erika Hoff-Ginsberg (sündinud 12. oktoobril 1951 New Yorgis) on arengupsühholoog ning keele arengu ja kakskeelsuse ekspert. Ta on psühholoogiaprofessor Florida Atlandi Ülikoolis (Florida Atlantic University), kus juhib keele arengu laborit (Language Development Laboratory).
Hoff on populaarse õpiku “Language Development” autor. Ta on kaastoimetanud mitu raamatut, sealhulgas “Research Methods in Child Language: A Practical Guide”, “Blackwell Handbook of Language Development”  ja “Childhood Bilingualism: Research on Infancy Through School Age”.
Hariduskäik
1972. aastal lõpetas Hoff Michigani Ülikooli (University of Michigan), kus omandas pedagoogika bakalaureusekraadi. Pärast magistriõpingute lõpetamist Rutgersi Ülikoolis (Rutgers, The State University of New Jersey) naasis Hoff Michigani Ülikooli, kus sai 1981. aastal Marilyn Shatzi juhendamisel psühholoogiadoktori kraadi. Tema väitekiri, mida rahastas Riiklik Teadusfond (National Science Foundation), keskendus keelelise sisendi rollile laste keelelises arengus. Enne Florida Atlandi Ülikooli teaduskonda tööle asumist oli Hoff Wisconsin-Parkside'i Ülikooli teaduskonna liige.
Töökäik
Hoff on ulatuslikult uurinud mitmekeelsust, kakskeelsuse arengut ja keeleomandamist erinevates sotsiaalsetes kontekstides. Uuring valmis Riikliku Laste Tervise- ja Inimarengu Instituudi (National Institute of Child Health and Human Development) rahastusel. Hoffi uurimusest selgub, kuidas sotsio-ökonoomilised erinevused ja muud keskkonnategurid mõjutavad laste keelelist arengut. Eelkõige tõstab Hoff oma töös esile, kuidas hoidekeele kvaliteedi varieerumine perekonniti võib seletada individuaalseid erinevusi laste keele arengu suundades.
Isiklikku
Ta on 27. juunist 1973 abielus Victor Ginsbergiga, neil on poeg ja tütar.
Termoplastsus
Termoplastsus on plastmaterjali omadus muutuda teatud kuumutamistemperatuuril voolavaks ja pärast jahutamist taas tahkeks. See protsess on pöörduv, kusjuures materjali omadused oluliselt ei muutu. Termoplastsed materjalid on hõlpsalt töödeldavad ja vormitavad mitmesugusteks toodeteks (näiteks kileks) ja esemeteks. .
Sotsialismi Tee (Jõhvi)
Sotsialismi Tee : EKP Kohtla-Järve Linnakomitee ja Kohtla-Järve TSN häälekandja, oli aastatel 1949–1960 Jõhvis (Ida-Virumaal) ilmunud ajaleht.
Termoplastsus
Termoplastid on näiteks polükarbonaat (PC), polüetüleentereftalaat (PET), polüeteen (PE), polüpropeen (PP), polüstüreen (PS), polüvinüülkloriid (PVC), akrüülnitriil-butadien-stürool (ABS), polüamiid (PA), polümetüülmetakrülaat (PMMA). Kõige kauem tuntud termoplast on tselluloid, tänapäeval kasutatakse kõige rohkem polüeteeni ja polüpropeeni.
Sotsialismi Tee (Jõhvi)
Esiknumber ilmus 20. oktoobril 1949. Ajalehte anti välja kolm korda nädalas kuni 20. oktoobrini 1960.
Väljaandja oli EKP Kohtla-Järve Linnakomitee ja Kohtla-Järve Töörahva Saadikute Nõukogu.
Madala energiaga ioonide hajumise spektroskoopia
Madala energiaga ioonide hajumisspektroskoopia (LEIS ehk low-energy ion scattering spectroscopy), ehk lihtsamalt ioonhajumismeetodil spektroskoopia, on äärmiselt pinnatundlik analüüsimeetod materjalide keemilise ja struktuurilise koostise määramiseks. LEIS põhineb laetud osakeste, ehk ioonide, kimbu suunamisel vaadeldavale pinnale, kus toimub ioonide interakteerumine materjaliga ning uuritava pinnaga vastasmõjus olnud ioonide positsioonide, kiiruste ja energiate muutuste jälgimisel teostatakse pinna-analüüs. Sel moel kogutud andmete abil on võimalik tuletada informatsiooni materjali karakteristikute kohta: aatomite asukohad pinnavõres ja nende aatomite elemendiline päritolu. LEIS on tihedalt seotud teiste ioonhajumismeetoditega (keskmise energiaga ioonhajumine ehk MEIS medium-energy ion scattering, kõrge energiaga ioonhajumine ehk HEIS high-energy ion scattering, mida teatakse ka kui Rutherfordi tagasihajunud ioonide spektroskoopiat ehk RBS Rutherford backscattering spectroscopy 't), erinedes nendest meetoditest peamiselt pinda skaneeriva ioonkiire energiavahemike poolest. Kuigi suur osa LEISi abiga kogutud informatsioonist materjalide kohta on teostatav ka teiste pinna-analüüsi tehnikatega, siis LEISi tundlikkus pinna struktuuri ja koostise määramisel on ainulaadne. LEIS on ka üks väga vähestest pinnatundlikest meetoditest, mis suudavad vahetult vaadelda vesinikuaatomeid. See omadus võib oluliselt suurendada LEIS-meetodi tähtsust järjest päevakorralisema vesinikuenergeetika materjalide uurimisel.
Aparatuuri ülesehitus
LEIS-süsteemi ülesehitus ja komponendid: thumb|450x450px|LEIS-aparatuuri ülesehitus
Ioonide ja pinna vastastikuse toime füüsika
thumb|450x450px|Ioonide ja pinnaosakeste vahel toimuvate interaktsioonide variandid Ioonkiirega üle prooviobjekti skaneerimisel leiavad aset erinevad sündmused: näiteks elektronide või footonite emissioon, elektronide ülekanne (nii ioonidelt pinnale kui ka pinnalt ioonidele), hajumine, adsorptsioon ja ioonsöövitus (tolmustamine). Iga sellise sündmuse kohta on interaktsiooni ristlõike pindala, LEIS keskendub peamiselt hajumise nähtuse uurimisele.
Elemendiline koostis ja kahe keha kokkupõrke mudel
Ioonhajumusmeetodites käsitletakse osakese ja pinna interaktsiooni klassikalise kahe keha absoluutselt elastse põrke mudeli järgi. Termiliste vibratsioonide, foononite ostsillatsioonide ja aatomitevaheliste sidemete mõjusid ei arvestata, kuna ioonide hajumise eksperimentides kasutatavad energiavahemikud on tunduvalt suuremad (mõne eV suurusjärgus vs eksperimendi energiavahemik > 500 eV). Pinna elemendilist koostist saab määrata elastselt hajunud ioonide energiate mõõtmisel järgneval viisil: Absoluutselt elastsete kehade põrge lähtub energia ja impulsi jäävuse põhimõttest. Kui osake massiga mx, kiirusega v0, ja energiaga põrkab kokku teise paigalseisva osakesega, massiga my, siis nende osakeste energiad pärast kokkupõrget on vastavalt  esimesel osakesel ja  teisel osakesel.
Koguenergia enne ja pärast põrget on sama väärtusega, seega ehk.
ja
Kindlate parameetritega eksperimentides on primaarsete ioonide energia ja mass (vastavalt E0 ja mx) ning hajumise ja tagasipeegeldumise geomeetria teadaolevad suurused, seega E1 või E2 ja my vastastikusest sõltuvusest on võimalik määrata pinna elemendilist koostist. Kõrgemad energia hajumismaksimumid spektris vastavad raskematele aatomitele ja madalamad maksimumid vastavad kergematele aatomitele.
Kvantitatiivse väärtuse saamine
Kui kvalitatiivse informatsiooni saamine uuritava pinna elemendilise koostise kohta on võrdlemisi lihtne, siis kvantitatiivse informatsiooni saamiseks on vaja aru saada ioonide ja pinnaaatomite interaktsiooni statistilisest ristlõikepindalast. Kvantitatiivseid tulemusi ei saa vaadelda absoluutselt elastse põrke mudeli järgi, kuna see ei arvesta tekkivaid Coulombi tõukejõude ega elektronide tekitatud laengu ekraniseerimisest tingitud efekte. MEIS- ja RBS-eksperimentides esineb sellist probleemi harvem kui LEIS-analüüsis. Coulombi tõukejõud tekivad positiivselt laetud primaarsete ioonide ja pinnaaatomite tuumade vahel. Interaktsioonipotentsiaal on kirjeldatud valemiga:
Kus Z_1 \,\! ja Z_2 \,\! on vastavalt primaarse iooni ja pinnaaatomi aatomnumbrid, e \,\! on elementaarlaeng, r \,\! on aatomitevaheline kaugus ja on ekraniseerimise funktsioon. arvestab kummagi tuuma ümber tiirlevate elektronide interferentsiga. MEIS- ja RBS-analüüsides kasutatakse seda potentsiaali Rutherfordi hajumise ristlõikepindala arvutamiseks : thumb|337x337px|Tõukuv hajumine
tähistab pealelangeva osakese mingit lõplikku piirkonda, tähistab hajumisele järgnevat pidevat hajumisnurka. LEISis kasutusel olevate väärisgaaside ioonkiirte korral on suur tõenäosus, et ioonid neutraliseeruvad kokkupuutel uuritava pinnaga (nähtusel on tugev nurksõltuvus), kuna ioonid eelistavad olla neutraalses seisundis, kus väliskiht on elektronidega täielikult täidetud. See omakorda põhjustab nõrka sekundaarelektronide voolu. Probleemi vältimise võimalust käsitlevad AISS- ja TOF-SARS-meetodid allpool.
Varjestamine ja blokeerimine
thumb|400x400px|Varjestamise ja blokeerimise nähtused Varjestamine ja blokeerimine on ioonide ja tuumade tõukumisest tingitud nähtused, mis avalduvad peaaegu kõigis ioonide ja pinna vastasmõjude nähtustes. Jooniselt on näha, et kui ioonide vool langeb hajuvale tsentrile (tuumale) paralleelselt, siis ioonkiires hajub iga ioon vastavalt Coulombi tõukumisele. Selline efekt on tuntud kui varjestamine. Lihtsa Coulombi tõukumise mudeli kohaselt võtab hajuva tsentri taga sellest tsentrist kaugusel L olev „keelatud“ piirkond (kuhu ioonid ei satu) paraboloidi kuju. Paraboloidi raadius on antud valemiga: Voolutihedus on suurem paraboloidi servades.
Blokeerimine on tihedalt seotud varjestamisega ja hõlmab hajunud ioonide ja hajuva naabertsentri (vajalik on vähemalt kahe hajuva tsentri olemasolu) interaktsiooni. Pildilt vaadates, esimeselt tuumalt hajunud ioonid on pärast teise tuumaga interakteerumist lahknevatel teekondadel. Selline interakteerumine tingib veel ühe „varjestava koonuse“ tekkimise. Esimeselt tuumalt hajunud ioonid ei ole suutelised hajuma nurga all, mis on väiksem kui, selline teekond on neile blokeeritud ja seega on varjestavast koonusest saanud nüüd blokeeriv koonus. Efekti tõttu on voolutihedus suurendatud kriitilise nurga juures.
Nii varjestamise kui ka blokeerimise nähtuste korral on osakeste trajektooridel võimalik siseneda „keelatud“ piirkondadesse, kui pealelangevate ioonide massid on suuremad kui pinnaaatomite massid (nt Ar+ pommitamas Si või Al osakesi). Sel juhul on piirkonnas lõplik, kuid vähendatud voolutihedus.
MEIS- ja RBS-meetodites kasutatavate kõrgemate energiatega ioonide korral on domineerivad interaktsioonid ioonide ja tuumade vahel, elektronide ekraneerimise efektid on tühised ja seega on varjestamise ja blokeerimise nähtused üsna lihtsad. LEISi korral sekkuvad ekraneerimise efektid ioonide ja tuumade interaktsioonidega ja tõukuv potentsiaal muutub keerulisemaks. Analüüsi muudab keerulisemaks ka asjaolu, et korraga on tõenäolised arvukad hajumised. LEIS-meetodis kasutatavad madalama energiaga ioonide tõttu on analüüsile iseloomulik suur interaktsiooni ristlõikepindala ja varjestusel tekkiva koonuse raadius. Selletõttu on materjalis ioonide läbitungimise sügavus väike ja meetodil on palju suurem materjali esimese kihi pinnatundlikkus kui MEIS- või RBS-meetodil. Varjestamise ja blokeerimise kontseptsioonid on hädavajalikud kokkupõrke LEIS-andmeanalüüsis (kirjeldatud allpool).
Difraktsiooni mõju
LEIS-eksperimentides kasutatavate ioonide de Broglie lainepikkus avaldub valemiga. Ka kõige halvemini valitud väärtuste juures, nt 500 eV 4He+ ioonide jaoks, on λ väärtus endiselt 0,006 Å, mis on tugevalt alla aatomitevahelise 2-3 Å suuruse vahekauguse. De Broglie lainepikkuse väikese väärtuse tõttu ei ole difraktsiooni mõjud LEIS-eksperimentides märkimisväärsed.
Tehnika variatsioonid
Sõltuvalt konkreetsest eksperimentaalsest ülesehitusest võib LEISi kasutada proovi kohta väga erineva informatsiooni saamiseks. Järgnevalt on välja toodud mõned meetodid. thumb|Langemisnurk ja hajumise intensiivsus|273x273px
Võrdlus teiste analüüsimeetoditega
pisi|paremal|ALD-meetodil valmistatud katte karakteriseerimine|260x260px
LEIS-rakendused
LEIS ja TOF-SIMS on teineteist täiendavad uurimismeetodid, mille kombineerimisel on võimalik väga täpselt uurida üli-õhukeste materjalikihtide struktuurilist ehitust, osakestevahelisi kaugusi, elemendilist koostist ja erinevate elementide paiknemist materjalis. Üli-õhukeste materjalikihtidega puutuvad kokku näiteks aatomkihtsadestuse meetod ning nanoelektroonika ja seal kasutatavad materjalid.
Joonisel ALD-meetodil sadestatud ZrO2 SiO2 alusele high-k dielektrilise materjali valmistamiseks. Intensiivsuste piikidest on võimalik kindlaks teha kihipaksuste variatsioone: Zr piigi laienemine vasakult poolt vihjab mitme erineva aatomkihi olemasolule.
Käesolev viki artikkel on suures osas tõlgitud Wikipedia ingliskeelsest artiklist. Originaal on leitav Low-energy ion scattering nime all.
Magogong
Magogong on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Dr Ruth Segomotsi Mompati ringkonnas Suur-Taungi vallas.
Magogong on asutatud 1934. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Magogongi elanikest mustanahalisi aafriklasi 97,77%, värvilisi 1,73%, valgeid 0,14%, India või Aasia päritolu inimesi 0,14% ja teisi 0,22%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 88,93% inimesi, koosa keelt 3,90%, afrikaani keelt 1,67%, ndebele keelt 1,14%, sotho keelt 1,07%, viipekeelt 0,98% ja inglise keelt 0,92%.
Ain Siimann
Ain Siimann (sündinud 25. augustil 1940) on eesti pedagoog ja koolijuht.
Ta sündis 1940. aastal pere teise lapsena.
Ta alustas kooliteed 1. septembril Tallinna 26. 7-klassilises koolis. 1949. aastal saadeti pereisa märtsiküüditamise käigus Siberisse. Seetõttu pani ema Aini koos vennaga ajutiselt Riisipere lastekodusse. Ta lõpetas aastal 1956 7-klassilise kooli ja alustas töömehepõlve.
Aastal 1961 võeti ta Nõukogude armeesse, ta oli väljaõppel Jaltas raadiolokatsioonipolgu õppekeskuses, ta teenis aastani 1963 raadiolokaatori erialal, seejärel vabastati ta tervislikel põhjustel ajateenistusest.
Ta lõpetas 1973. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloolasena.
Koolijuhina
Ta oli aastatel 1981–1982 Tallinna 4. Keskkooli ja aastatel 1982–2005 Tallinna 1. Keskkooli / Gustav Adolfi Gümnaasiumi direktor.
Repnin
Repnin (vene keeles Репнин) oli Venemaa aadlisuguvõsa.
Ajalugu
Repninid olid Tšernigovi vürstide järeltulijad. Suguvõsa rajas bojaar vürst Ivan Mihhailovitš Obolenski (suri 1523), kelle lisanimi oli Repnja; ta oli Rjuriku 18. põlve järeltulija. XVI ja XVII sajandil teenisid Repninid bojaaride ja vojevoodidena. XVIII sajandil võrsus suguvõsast kaks kindralfeldmarssalit. Vürst Nikolai Vassiljevitš Repnini surmaga 1801. aastal kustus suguvõsa meesliinis. Keiser Aleksander I 1801. aasta 1. juuli ukaasiga sai vürst Nikolai Repnini tütrepoeg vürst Nikolai Grigorjevitš Volkonski (1778–1845) õiguse kasutada perekonnanime Repnin-Volkonski.
Vürst Anikita Repnini ebaseaduslikest järeltulijatest põlvnes Repninski aadlisuguvõsa. Vürst Nikolai Repninist pärinesid Lessovski ja Pnini suguvõsad.
Nahka sisenevad peptiidid
Tegemist on rakku sisenevate peptiidide alamklassiga, millel on väga varieeruvad füüsikalis-keemilised omadused. Nahka sisenevaid peptiide on uuritud kui ühte võimalikku mehhanismi transdermaalseks transpordiks, eesmärgiga viia erinevaid lastmolekule nahka. Uuringuid on teostatud näiteks tsüklosporiin A, hüaluroonhappe ja siRNA transpordil.
Nahka sisenemise mehhanism
Kuna naha puhul on tegu inimese suurima organiga, on see heaks sihtmärgiks näiteks erinevate ravimite manustamisel. Seevastu pärsivad transdermaalset transporti naha struktuursed omadused. Üheks suuremaks probleemiks antud juhul on molekulide difundeerumine läbi naha pindmiste kihtide, eriti just läbi sarvkihi.
Sarvkihi ehitus
Kõige raskemini ületatav struktuur transdermaalsel transpordil on sarvkiht. Selle puhul on tegemist organismis kaitsefunktsiooni täitva barjääriga pärisnaha ja keskkonna vahel. Tegu on naha kõige pindmise kihiga, mis rakulisel tasemel koosneb mitmetest üksteise peal tihedalt kihiti paiknevatest keratinotsüütidest. Mida rohkem liiguvad keratinotsüüdid sarvkihi basaalsest osast nahapinna poole, seda rohkem diferentseerunumaks muutuvad rakud. Sealhulgas koosnevad kõige pindmised kihid terminaalselt diferentseerunud keratinotsüütidest, mida nimetatakse ka korneotsüütideks. Just sarvkihi pealmise surnud kihi tõttu pole transdermaalse transpordi alguses võimalik ära kasutada raku metaboolset aktiivsust nahka sisenemiseks. Seevastu omavad nahka läbivate osakeste füüsikalis-keemilised omadused olulisemat rolli eduka transdermaalse transpordi teostamisel.
Sarvkihi lihtsustatud struktuuri võib võrrelda telliskiviseinaga, kus telliskivideks on keratiinirikkad keratinotsüüdid ning mört koosneb mitmetest keramiidi, rasvhapete, kolesterooli ja kolesterooli estrite lipiidsetest kaksikkihtidest. Just sellise keerulise ja varieeruva struktuuri pärast on sarvkihi läbimine üks suuremaid probleeme lastmolekulide nahka transportimisel. pisi|Transdermaalse transpordi viisid|349x349px
Võimalikud sisenemisrajad
Erinevatel molekulidel on sarvkihi läbimiseks kolm põhilist võimalikku rada: läbi karvafolliikulite, higinäärmete või lihtsalt läbi pideva sarvkihi. Sarvkihi läbistamine läbi seal olevate avauste ja pooride moodustab siiski vaid väga väikese osa passiivsest transdermaalsest transpordist. Lisaks sellele mängib sarvkihi läbimisel veel rolli millisti teed kulgeb transport − kas tegu on intertsellulaarse või transtsellulaarse rajaga. Intertsellulaarse raja puhul on oluline molekuli interaktsioon nii keratiini kui ka lipiidse kaksikkihiga. Interakteerumine pidevalt erinevate keratiini molekulidega ja vahepeal lipiidse kaksikkihiga teeb intertsellulaarsest rajast pika ja vaevarikka teekonna. Transtsellulaarse raja puhul on probleemiks pindmised surnud rakud ja nende vähene või puuduv bioloogiline aktiivsus.
Peptiidide interakteerumine sarvkihiga
Sarvkihist on võimelised passiivselt läbi difundeeruma hüdrofoobsed molekulid, mille molekulmass jääb alla 500 Da. Seevastu on nahka sisenevate peptiidide molekulmass tavaliselt 1000–1500 Da vahel. Lisaks sellele esineb nahka sisenevate peptiidide puhul hüdrofoobseid kui ka hüdrofiilseid peptiide, mis võivad olla nii laenguga kui ka laenguta. Hetkeseisuga ei ole leitud kindlaid parameetreid, mis oleksid korrelatsioonis nahka sisenevate peptiidide omaduste ja transdermaalse transpordi edukusega.
Selleks, et nahka sisenevad peptiidid oleksid võimelised vahendama lastmolekulide transporti peavad need olema suutelised interakteeruma sarvkihis esinevate valkude ja lipiididega ning lisaks sellele veel nii transporditava molekuliga kui ka keratiiniga. Seejuures on oluline, et peptiidi afiinsus nii keratiini kui ka lastmolekuli suhtes ei oleks liiga väike ega ka liiga suur, et vältida transpordile pärssivat mõju, mis võib tuleneda kas ebapiisavast või üleliigsest interakteerumisest keratiiniga.
Peptiidide nahka sisenemise mehhanism
Kuna nende peptiidide puhul on tegu alles uue rakku sisenevate peptiidide alamklassiga, ei ole veel teostatud palju uuringuid nende nahka sisenemise mehhanismisi täpsemate detailide väljaselgitamiseks. Ühe uuringu tulemusena on grupp nahka sisenevaid peptiide suutelised interakteeruma sarvkihi keratinotsüütides oleva keratiiniga, seejärel võimaldades korduvate seostumiste kaudu keratiiniga viia lastmolekul läbi sarvkihi. Lisaks sellele ei täheldatud, et peptiidid oleksid mõjutanud nahas olevaid lipiide. Seevastu mõjutasid need nahas olevaid valke ja olid suutelised muutma keratiini sekundaarstruktuuri, suurendades alfaheeliksite osakaalu ja sellevõrra vähendades teiste sekundaarstruktuuride osakaalu peptiidiga töödeldud sarvkihis.
Tulevikus oleks vaja veel uurida, mis rolli mängib lisaks keratiinile ka rakku sisenevate peptiidide interaktsioon teiste nahas esinevate valkude ja rasvhapetega.
Võimalikud kasutusalad
Nahka sisenevate peptiidide puhul on peamine võimalik kasutusala eelkõige kliinilises või kosmeetilises kontekstis. Transdermaalse ravimitranspordi kõige suuremateks eelisteks on näiteks mugavus, mitteinvasiivsus ja hea biokättesaadavus. Kõigele sellele lisaks on lastmolekule võimalik manustada ka lokaalselt, ravi vajavas piirkonnas. Üks olulisemaid asjaolusid transdermaalse manustamisviisi juures on see, et see võimaldab vältida maksas ravimi liiga varajast lagundamist.
Konkreetsete haiguste ravi puhul oleks nahka sisenevad peptiide võimalik kasutada näiteks psoriaasi raviks, viies nahka tsüklosporiin A-d. Lisaks sellele on nahka sisenevate peptiidide kasutamist uuritud ka võimalusena leevendada atoopilist dermatiiti.
Kosmeetilistel eesmärkidel oleks antud peptiide võimalik kasutada näiteks erinevate vitamiinide derivaatide ja toimeainete viimisel nahka. Tihtipeale ei ole paljud toimeaineid võimelised kutaansel manustamisel nahka sisenema piisavas koguses või sügavuses, et saavutada terapeutilist efekti. Koos peptiidiga oleks võimalik saavutada paremaid tulemusi juba kasutusel olevate toimeainetega.
Elisabeth Erm
Elisabeth Erm (sündinud 1. veebruaril 1993 Tartus) on eesti modell.
Šona keel
Šona keel on Nigeri-Kordofani hõimkonna Bantu S-rühma keelte hulka kuuluv keel, mida kõneldakse peamiselt Zimbabwes. Šona keel on šonade emakeel ja üks Zimbabwe ametlikest riigikeeltest. Zimbabwes kõneleb šona keelt 9 miljonit inimest ehk rohkem kui 80% elanikkonnast. Šona keelt kõneldakse ka Sambias, Mosambiigis ja Botswanas. Šona keelega sarnaneb kõige rohkem tonga keel, mida kõneldakse samuti Zimbabwes ja Sambias.
Šona keelt õpetatakse ka koolides, kuid seda ei kasutata õppekeelena. Šona keelel on küllaltki arenenud kirjandus, arvestades, et esimene šonakeelne raamat anti välja juba aastal 1957. Raamatu pealkiri on "Feso" ja selle autor on Zimbabwe kirjanik Solomon Mutswairo. Raamat läheb ajas sadu aastaid tagasi, kirjeldades aega enne Briti kolonisatsiooni. Mutswairo raamat osutus väga populaarseks ning seda õpetati isegi koolides.
Mõiste šona võttis 1931. aastal esimesena kasutusele Lõuna-Aafrika õpetlane Clement Doke, kes ühendas selle nimetuse alla vastastikku mõistetavad murded. Šona keele juured ulatuvad Monomatapo impeeriumi ja Suur-Zimbabwe tsivilisatsiooni.
Isikulised asesõnad
Et isikut näitab juba tegusõna vorm, siis lisatakse tegusõnale alusena isikuline asesõna ainult isiku rõhutamiseks. Siiski on olemas rööpsed isikulised asesõnad, mida kasutatakse isikut veel rohkem rõhutades. Kolmandas isikus sugu ei eristata. (Mamadza 36–37)
Isikulised asesõnad on:
Arvsõnad
{|
Foneetika
Šona keel kasutab ladina tähestikku. Sõnade hääldus sõltub peamiselt dialektist.
Šona keel on toonikeel, milles eristatakse kaht tooni: kõrge ja madal. Kirjakeeles toone ei märgistata. Sõnade tähendus sõltub hääldusest ehk kas on kasutatud kõrget või madalat tooni.
Šona keeles on viis täishäälikut: a, e, i, o, u. Täishäälikuid hääldatakse sarnaselt eesti keelega.
Šona keele nimi- ja tegusõnadel on eesliide ja sõnatüvi. Tegusõnad lõppevad täishäälikuga. Eristatakse kahte minevikuvormi: esimene, mis kirjeldab täna toimunud tegevust, ja teine, mis kirjeldab eile või kaugemas minevikus toimunud sündmusi.
Eituse moodustamine varieerub vastavalt tegusõna vormile. Seega on infinitiivil ja finiitverbil erinevad eituse morfeemid.
Šona keeles on lause sõnajärg subjekt-verb-objekt (SVO).
500px|Šona keele häälikud
Keelenäide
''Vanhu vese vanoberekwa vakasununguka uyewo vakaenzana pahunhu nekodzero dzavo. Vanhu vese vanechipo chokufunga nekuziva chakaipa nechakanaka saka vanofanira kubatana nomweya wohusahwira.''
– Kõik inimesed sünnivad vabadena ja võrdsetena oma väärikuselt ja õigustelt. Neile on antud mõistus ja südametunnistus ja nende suhtumist üksteisesse peab kandma vendluse vaim. (Inimõiguste I artikkel)
Hiromi Ikeda
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1997–2008 119 mängu.
Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Amet
Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Amet (lühinimi Frontex; prantsuse keeles Frontières extérieures (‘välispiirid’); inglise keeles European Border and Coast Guard Agency) on Euroopa Liidu amet, mille ülesandeks on kaitsta EL liikmesriikide ja Schengeni viisaruumiga ühinenud riikide välispiire ning jälgida liikumisvabadusega kaasnevaid julgeolekuohtusid. Frontex loodi 13. novembri 2019. aastal Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega 2019/1896 Euroopa Liidu Liikmesriikide Välispiiril Tehtava Operatiivkoostöö Juhtimise Euroopa Agentuuri asemele.
Frontexi tegevus ja missioon
Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Ameti ehk Frontexi ülesanded on palju laiahaardelisemad ja mitmetasandilisemad kui ainult piiril toimuva seire ja vajaduse korral julgeoleku tagamine. Frontexil on 11 peamist ülesannet:
Frontexi missiooniks on koos liikmesriikidega tagada ohutu ja hästi toimiv välispiiri, mis kindlustab Schengeni viisaruumi turvalisuse.
Frontexi pädevus
vasakul|pisi|332x332px|Frontexi peakontor Varssavis 2016. aastal laiendati Frontexi mandaati. Frontexi rolli suurendamine piirihalduses ja piiriülese kuritegevuse vastases võitluses oli suuresti Euroopat 2015. aastal tabanud põgenikekriisi järelkaja. 2015. aastal saabus Euroopasse 1 015 078 põgenikku. Paar aastat kestnud kriisi tagajärjel nägi Euroopa Liit, et liidu lõunapiiri kontrollis on suuri vajakajäämisi ning liikmesriigid mõistsid, et ainuüksi Vahemere riigid ei ole võimelised suurte põgenike voogudega üksi toime tulema.
Ametil on õigus läbiviija otsingu- ja päästetöid seoses merepiiri valvega. Lisaks on Frontexil operatiivüksus, kes vastutab välispiiride seire ja vaatluse eest ning töötab 365 päeva aastas. Operatiivüksus tagab piirivalvele vajaliku informatsiooni merel, õhus ja maal toimuvast ning on peab tagama esmase eelhoiatuse olukorra eskaleerumise puhul.
Frontexi eelarvelised ressursid tulevad EL eelarvest ja Schengeni liikmesriikide panusest. Frontexi eelarve ja jõudlus on pidevalt kasvanud ning ameti areng on olnud märkimisväärselt kiire. Eelarve väga kiire kasv on peamiselt tingitud aina suuremast rändesurvest liikmesriikide lõunapiiridel ning julgeolekuolukorra halvenemisest kolmandates riikides. Kui 2005. aastal oli ameti eelarve 5,5 miljonit eurot ja aasta hiljem oli eelarve ligi neljakordistunud 19,2 miljonini. Kasv jätkus ja 2010. aastaks oli eelarve juba 92,8 miljonit eurot. Pärast EL rändekriisi 2015. aastal, kui eurooplastele sai Frontex meedia kaudu tuttavamaks Euroopa Liidu piirivalvet teostava organina, kasvas ameti eelarve 251 miljoni euroni. 2020. aastal oli eelarve veelkord kahekordistunud ja Frontexi kasutuses oli 460 miljonit eurot.
Frontex väljaspool EL-i
pisi|305x305px|Frontexi meeskonna liige ametipostil Pärast 2015. aasta rändekriisi on näha trendi, et rändesurve on liikunud Vahemere maadest Lääne-Balkani riikidesse, mis ei ole EL ega Schengeni liikmed. Tõenäoliselt on rändevoo muutumise põhjustanud Frontexi efektiivne töö illegaalse immigratsiooni ennetamisel ja ärahoidmisel.
Kokkuleppel kolmandate riikidega võib Frontex tegutseda ka EL-i välistes riikides. Koostööalased kokkulepped on Frontex sõlminud 18 riigiga väljaspool Euroopa Liitu. Nendeks riikideks on Albaania, Armeenia, Aserbaidžaan, Valgevene, Bosnia ja Hertsegoviina, Kanada, Gruusia, Kosovo, Moldova, Montenegro, Serbia, Põhja-Makedoonia, Venemaa Föderatsioon, Ameerika Ühendriigid, Türgi, Roheneemesaared ja Ukraina. 2019 aasta mais viis Frontex esimest korda läbi operatsiooni EL-i välises riigis. Koostöös Albaania võimudega keskenduti EL-i ja Albaania piiriülese kuritegevuse takistamisele.
2020 aasta juulis toimus teine operatsioon väljaspool EL-i alasid. Koostöös Montenegro võimudega täiustas Frontex piirikontrolli mehhanisme Montenegro-Horvaatia piiril ning abistas rannikuvalve arendamisel.
Kristian Jensen
pisi|Kristian Jensen Kristian Jensen (sündinud 21. mail 1971 Middelfartis) on Taani poliitik (Venstre, Taani Liberaalne Partei). Ta oli 28. juunist 2015 kuni 28. novembrini 2016 Taani välisminister. 28. novembrist 2016 kuni 27. juunini 2019 oli ta Taani rahandusminister.
Ta sündis 1971. aastal Middelfartis (asub Middelfarti vallas Lõuna-Taani piirkonnas).
Ta on olnud Folketingi (Taani Parlamendi) liige 11. märtsist 1998. 2. augustist 2004 kuni 24. veebruarini oli ta Taani maksuminister (Anders Fogh Rasmusseni esimeses, Anders Fogh Rasmusseni teises, Anders Fogh Rasmusseni kolmandas ja Lars Løkke Rasmusseni esimeses valitsuses). 28. juunist 2015 kuni 28. novembrini 2016 oli ta Taani välisminister (Lars Løkke Rasmusseni teises valitsuses); lisaks oli ta samas valitsuses asepeaministriks.
Isiklikku
Ta on abielus, peres on kolme poega.
Valfried Treier
Valfried Treier (1901–1984) oli eesti insener.
Uuris masinate detailide kulumist ja purunemist ning oli abrasiivkulumisalaste uuringute algataja Eestis. Tema algatusel loodi TTÜ masinaehituse aluste kateedri juurde aspirantuur ja ta juhendas kateedri aspirante.
Elulugu
Valfried Treier sündis 1901. aastal. Tema isa nimi oli Nikolai.
Ta lõpetas M. Lomonossovi nimelise Auto-Traktori Instituudi Moskvas 1932. aastal. Tehnikakandidaat 1931; tehnikadoktor 1950; professor 1950.
Töötanud õppejõu ja kateedrijuhatajana Moskva Terase Instituudis.
Lahkus Eestist 1955. aastal ja töötas Valgevene Põllumajanduse Mehhaniseerimise ja Elektrifitseerimise Instituudi õppejõuna.
Ksenoon
pisi|Ksenooniga töötav gaaslahenduslamp Ksenoon (keemiline sümbol Xe) on keemiline element aatomnumbriga 54. See on raske, värvitu ja lõhnatu väärisgaas, üks õhu (üliväikese kontsentratsiooniga) komponente.
Looduses esinev ksenoon koosneb kaheksast stabiilsest isotoobist (massiarvudega 124, 126, 128, 127, 130, 131, 132, 134 ja 136). Lisaks on sellel veel üle 40 mittestabiilse radioaktiivse isotoobi. Ksenooni stabiilsed isotoobid on üks olulisi abivahendeid Päikesesüsteemi varase ajaloo uurimisel. Radioaktiivne isotoop ksenoon-135 tekib tuumareaktsioonis isotoobist jood-135 ja see on üks olulisemaid neutronkiirguse neelajaid tuumareaktorites.
Ksenoon tahkub temperatuuril −111,75 °C ja kondenseerub temperatuuril −108,099 °C.
Ksenooni kasutatakse ksenoonvälklampides, ksenoonkaarlampides ja üldanesteesias. Esimeses eksimeerlaseris kasutati ksenooni dimeermolekuli (Xe2) töötava ainena ja paljudes varastes laserites täitsid pumpade ülesannet ksenoonvälklambid. Samuti kasutatakse ksenooni tumeaine uuringutes hüpoteetiliste nõrgalt vastastikmõjustuvate osakeste otsingutel ja kosmonautikas ioonmootorite kütusena.
Ajalugu
Ksenooni avastasid 12. juulil 1898 Inglismaal šoti keemik William Ramsay ja inglise keemik Morris Travers. Veidi varem olid samad mehed avastanud ka krüptooni ja neooni. Nad leidsid ksenooni veeldatud õhu aurustunud komponentide jääkidest. Ramsay pakkus uuele gaasile nimeks ksenoon kreekakeelse sõna ’’ξένον’’ (xénon) põhjal, mis oli ainsuse kesksoo vorm sõnast ’’ ξένος’’ (xénos). See tähendab ’võõrast’ või ’külalist’. 1902. aastal hindas Ramsay ksenooni osakaaluks Maa atmosfääris üks osa 20 miljonist. Kuigi ksenooni praegune sümbol on Xe, siis ajalooliselt on kasutatud selle sümbolina ka lihtsalt tähte X.
1930. aastatel hakkas Ameerika Ühendriikide insener Harold Edgerton tegema kiirfotograafia valdkonnas katseid stroboskoobiga. Selle käigus leiutas ta ksenoonvälklambi, kus valgust tekitab ksenoontoru läbiv elektrivool. 1934. aastal suutis Edgerton seda meetodit kasutades luua välke kestusega 1 mikrosekund.
1939. aastal hakkas ameerika arst Albert Behnke uurima süvasukeldujate joobelaadse seisundi põhjuseid. Ta lasi oma katsealustel sisse hingata erinevaid gaasisegusid ja leidis, et see tõi sukeldajatel kaasa muutused sügavuse tajumisel. Ta järeldas nende tulemuste põhjal, et ksenooni saab kasutada anesteetikuna. Kuigi vene toksikoloog Nikolai Lazarev uuris ksenooni kasutamist anesteesias juba 1941. aastal, avaldas esimese kirjutise selle rakendamisest 1946. aastal ameerika meditsiiniteadlane John H. Lawrence, kes oli teinud katseid hiirtega. Esimest korda kasutas ksenooni inimese opereerimisel 1951. aastal ameerika anestesioloog Stuart C. Cullen, kes opereeris edukalt kahte patsienti.