cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Orgaaniline analüüs
Orgaaniliste ainete kvalitatiivseks või kvantitatiivseks määramiseks (tihti identifitseerimiseks) on kasutusel suur hulk erinevaid spektraalmeetodid, milles uuritakse teatud füüsikalise mõjuri (elektromagnetiline kiirgus, magnetväli) vastastikust toimet aine aatomituumadega, elektronidega, aatomitega, molekulidega või kristallidega. Seejuures registreeritakse ainele iseloomulik spekter. Olulisemad spektraalmeetodid on: UV-Vis, IP, TMR, MS, fluorestsentsspektroskoopia ja röntgenkristallograafia.
Analüütiliste seadmete järjestikune ühendamine, nii et esmalt toimub proovis sisalduvate komponentide lahutamine ja seejärel lahutatud ühendite spektroskoopiline analüüs, võimaldab määrata individuaalsete komponentide sisaldust ja keemilist struktuuri. Tänapäeval levinumad hübriidtehnikad on näiteks GC-MS, GC-IR, HPLC-MS, HPLC-NMR, CE-MS jm.
Paul Lincke
pisi|Paul Linckele pühendatud postmark Carl Emil Paul Lincke (7. november 1866 Berliin – 3. september 1946 Clausthal-Zellerfeld) oli saksa revüü- ja operetihelilooja ning dirigent. Ehkki ta ei saavutanud laialdast rahvusvahelist tuntust, on teda tituleeritud Berliini operetikoolkonna isaks. Komponeeris 33 operetti, ühevaatuselist posse 't ja Singspiel 'i.
Õpingud
Tihedamad kokkupuuted statsionaarse lavamuusikaga tekkisid, kui tegutses mitmetes operette ette kandvates teatrites nagu Königsstädtischen Theater ja Belle-Alliance-Theater, samuti Parodie-Theater. Juhatas seal orkestreid ning komponeeris laulunumbreid populaarsetele artistidele. 1893-1897 oli Berliini Apollo-Variété-Theateri dirigent, juhatades üle 600 etenduse. Komponeeris seal oma esimese lavaloona posse "Die Spreeamazone" ("Spree amatsoon") ning tähelepanu äratanud ühevaatuselise revüüliku "Venus auf Erden" ("Veenus maa peal"). Palju energiat kulus teiste heliloojate tükkidele lisalugude komponeerimisele. Aastatel 1897–1899 töötas Pariisi kabaree Folies Bergère' dirigendina. pisi|Paul Lincke hauakivi Hahnenklee kalmistul
Karjäär
Esimesed operetid olid tagasihoidliku menuga. Läbimurdeks kujunes 1899 Apollo-Theateris esietendunud revüüoperett "Frau Luna" ("Proua Luna"). 1922. aastal lisati sellesse operetti helilooja nõusolekul tema populaarne marss "Berliner Luft" ("Berliini õhk"), mis algselt kuulus 1904 komponeeritud kahevaatuselise burleski Berliner Luft koosseisu ja oli kujunenud Berliini tunnusmeloodiaks. "Frau Luna" tähistabki Berliini operetikoolkonna kujunemise algust ning püsib saksakeelses kultuuriruumis lavadel tänaseni. Selle opereti baasil valmis režissöör Theo Lingenil 1941. aastal suurejooneline film.
1899. aastal asutas oma muusikakirjastuse Apollo-Musikverlag. Komponeeris jätkuvalt ja arvukalt lööklaule. Tänu oma operettidele, aga eriti populaarsele "Berliner Lufti" marsile oli 20. sajandi esimese kümnendi lõpuks sama tähtis isik Berliinis (tema auks on nimetatud üks Berliini tänav), nagu Jacques Offenbach oli Pariisis või Johann Strauss Viinis.
1908. aastal sai Metropol-Theateri kapellmeistri ja helilooja koha. Selle teatri revüüprogrammid ja operetilavastused olid Berliini suurimaks tõmbenumbriks. Helilooja eluajal said veel nimetamisväärset tähelepanu operetid "Im Reiche des Indra" ("Indra riigis") ja "Lysistrata". Eestis tema operette lavastatud ei ole. pisi|Anna Müller-Lincke
Isiklikku
Tema üldrahvalik populaarsus sobis 1933. aastal võimule tulnud natsidele. 1937. aastal sai ta neilt 75. sünnipäevaks hõbedase aumedali (Silberne Ehrenplakette), 1941 nimetati Berliini vabahärraks ja 1942 anti talle muusikaprofessori ametinimetus.
Tema auks on Hahnenklees nimetatud väljak (Paul-Lincke-Platz).
Mängides 1885. aastal Ostend Theateri orkestris fagotti armus teatri 16-aastasesse subretti Anna Müllerisse, kellega abiellus aasta hiljem. See abielu kestis 1901. aasta abielulahutuseni. Annast sai aga Anna Müller-Lincke nime all üks Berliini meelelahutuslavade juhtivaid tähti. Samal aastal kohtas noorukest Friedrich-Wilhelmstädtischen Theateri näitlejannat, kelle lavanimi oli Ellen Sousa. Lincke armus, kuid neiu oli tõrjuv. Vastuseis taandus, kui talle pakuti osa "Frau Luna" uues lavastuses. Kuid Ellen jäi peagi rasedaks ja sünnitas poja. Lincke nõudis, et ta loobuks lavategevusest. See ei sobinud. Kolm kuud pärast poja sündi oli noor ema laval tagasi. Nad küll abiellusid, kuid mõne aja pärast lahkus Ellen koos pojaga Lincke juurest. Aastate pärast abiellus Ellen Dresdeni kaupmehega, kes adopteeris Lincke poja.
Rena (laev)
Rena (endine Andaman Sea, ZIM Amerika) oli Panamax-tüüpi konteinerlaev, mis ehitati 1990. aastal Howaldtswerke-Deutsche Werft AG laevatehases Kielis Saksamaal. Libeeria lipu all sõitvat ja Kreeka Costamarelt renditud laeva käitas Šveitsi laevakompanii Mediterranean Shipping Company.
5. oktoobril 2011 sõitis Rena tormiga Uus-Meremaa rannikust 22 kilomeetri kaugusel karile ja põhjustas Uus-Meremaa ajaloo suurima keskkonnakatastroofi. 8. jaanuaril 2012 murdus laev pooleks ja 10. jaanuaril uppus laeva ahtriosa.
1961. aasta Eesti meistrivõistlused sõudmises
1961. aasta Eesti meistrivõistlused sõudmises  peeti 30. juulil Pärnus. Need toimusid lahtiste võistlustena.
Naised
1 www.sport24.ee andmeil Kaja Peebo
Eeljärv
Eeljärv on eesti perekonnanimi.
Kristiina Tinkus
Kristiina Tinkus (sündinud 22. septembril 1989 Pärnus) on Eesti sõudja, Helen Tinkuse õde.
Tarvastu raamatukogu
Tarvastu raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Viljandi vallas Tarvastu külas. Raamatukogu juhataja on Aili Anderson.
Youri Djorkaeff
Youri Raffi Djorkaeff (sündinud 9. märtsil 1968) on endine Prantsusmaa jalgpallikoondise mängija, kes mängis kas ründaja või ründava poolkaitsjana. Koos Prantsusmaa jalgpallikoondisega võitis Djorkaeff 1998. aasta MMi, 2000. aasta EMi ja 2001. aasta FIFA konföderatsioonide karika. Ka tema isa Jean Djorkaeff oli jalgpallur.
Stay (Zeddi ja Alessia Cara laul)
"Stay" on vene-saksa päritolu DJ Zeddi ja Kanada laulja Alessia Cara laul. Laulu autoriteks on Linus Wiklund, Sarah Aarons, Anders Frøen, Alessia Caracciolo, Anton Zaslavski ja Jonnali Parmenius. "Stay" singli tegi allalaaditavaks 23. veebruaril 2017 Interscope Records.
Tarvastu raamatukogu
Raamatukoguhoone teisel korrusel tegutseb Tarvastu muuseum.
Youri Djorkaeff
Elulugu
Djorkaeff sündis kalmõkist-poolakast isa ja armeenlasest ema peres Lyonis.
Ta alustas karjääri aastal 1984 Prantsusmaa klubis Grenoble Foot 38, enne kui 1989 liikus edasi RC Strasbourg ridadesse, 1990 AS Monacosse ning seejärel 1995 Paris Saint-Germaini võistkonda. 1994. aastal juhtis Djorkaeff 20 väravaga Prantsusmaa kõrgliiga väravalööjate tabelit.
1996 sõlmis ta lepingu Itaalia tippklubiga Milano Inter ning 1999. aastal asus ta Saksamaa klubisse 1. FC Kaiserslautern.
Kristiina Tinkus
Lõpetas 2008 Pärnu ühisgümnaasiumi, 2011 maamajandusliku ettevõtluse ja finantsjuhtimise erialal EMÜ ning 2016 arvutite ja arvutivõrgute erialal Pärnumaa Kutsehariduskeskuse.
Stay (Zeddi ja Alessia Cara laul)
"Stay" ametlik muusikavideo avaldati YouTube'is 18. aprillil 2017.
Kristiina Tinkus
Sõudmisega tegelnud aastast 2001 Ulvi ja Roman Lutoškini juhendamisel. 171 cm, 58 kg.
Youri Djorkaeff
Elulugu
Djorkaeffi liitumine Inglismaa klubiga Bolton Wanderers äratas 2002. aastal küll palju tähelepanu, kuid ta lisas oma kolme seal veedetud hooaja jooksul võistkonda palju kvaliteeti ning tõi kaasa rahvusvahelise "unistuste meeskonna" tekke (koos temaga Nigeeria mängija Jay-Jay Okocha ning endine Madridi Reali mängija Iván Campo). Hooajaks 2004–2005 läks ta üle teise Inglise klubisse Blackburn Rovers, kuid lahkus sealt peale ainult kolmes mängus osalemist. Seejärel sõlmis ta 2005. aasta veebruaris lepingu Põhja-Ameerika liiga Major League Soccer klubiga MetroStars (aastast 2006 kannab klubi nime New York Red Bulls). Tehingu väärtus 180 000 dollarit (lisaks boonused) oli väiksem kui mitmed teiste riikide liigadest talle tehtud pakkumised. Djorkaeff oli esimene Prantsusmaa mängija, kes sealses liigas mängis ning ta lõpetas hooaja klubi kõige väärtuslikuma mängija tiitliga, olles liigamängudes löönud 10 väravat ja andnud 7 väravasöötu.
Harjumaa Muuseum
pisi|Muuseumihoone Harjumaa Muuseum on aastal 1988 Keila Muinsuskaitse Seltsi eestvõttel asutatud muuseum, mis asub Keila mõisahoones. Muuseum on olnud mitmes alluvuses, alates 2017. aastast kuulub see Keila linnale.
Põhikirjas järgi on muuseumi põhiülesanne "ajaloolise Harjumaa ajaloo ja kultuuripärandi ning nendega seotud materjalide uurimine, kogumine ja säilitamine ning avalikkusele tutvustamine".
Aastal 2010 avati Paldiskis Harjumaa muuseumi filiaal – Amandus Adamsoni Ateljeemuuseum.
Youri Djorkaeff
Elulugu
Djorkaeff teatas juba 2006. aasta hooaja alguses, et ta lõpetab hooaja lõpus kärjaari, ning mängis hooaja uuendatud imagoga New York Red Bullsis. Oma mängijakarjääri lõpetas ta 2006. aasta 29. oktoobril, olles MLSi idakonverentsi poolfinaalide teises kohtumises olnud sunnitud hüppeliigesevenituse tõttu väljakult lahkuma.
Harjumaa Muuseum
Harjumaa Muuseumi peavarahoidjana on 1988–2015 töötanud Mall Siniveer.
Youri Djorkaeff
Karikad ja medalid
Parisi Saint-Germaini ridades võitis Djorkaeff 1996. aastal UEFA karikavõitjate karika ning Milano Interi ridades 1998. aastal UEFA karika. Prantsusmaa koondises kogunes tal 82 mängu ning neis lõi ta kokku 28 väravat. Lisaks kahele võidetud suurturniirile (1998. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused ja 2000. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis) esindas ta oma riiki ka 1996. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2002. aasta maailmameistrivõistlustel.
Isiklikku
Djorkaeff on välja andnud singli "Vivre dans Ta Lumière". Ka Youri vend Micha Djorkaeff oli elukutseline jalgpallur.
15. novembril 2012 viis Djorkaef läbi Armeeniaga seotud telefoni teel raha kogumise ürituse. Saadud tulusid kasutatakse kogukonnakeskuste ehitamiseks Artsakhi küladesse ning põllumajanduse arendamiseks Armeenia Tavuši maakonnas. Lisaks kasutatakse osa tuludest Süüria-Armeenia kogukonnale kiireloomulise abi andmiseks.
Tiitlid
Aastal 1998 sai Djorkaeffist Prantsusmaa auleegioni ordeni Chevalier (rüütel)
Saint-Lambert (Montérégie)
Saint-Lambert on linn Kanadas Québeci provintsis Montérégie halduspiirkonnas.
Eesti Naistoimetajad
Eesti Naistoimetajad on mittetulundusühing, mis on välja kasvanud Eesti Ajakirjanike Liidu naistoimetajate sektsioonist.
2009. aastal loodud mittetulundusühing korraldab igal sügisel seminari "Kära meedia pärast" ja annab välja Hea sõna auhinda. Eesti Naistoimetajad on Eesti Naisteühenduste Ümarlaua liige.
Yuka Miyazaki
Yuka Miyazaki (jaapani keeles 宮﨑 有香 Miyazaki Yuka; sündinud 13. oktoobril 1983) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2001–2009 18 mängu.
Saja aasta pärast mais
"Saja aasta pärast mais" on 1986. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm.
Sisu
Filmis jälgitakse nelja viimast päeva elukutselise revolutsionääri ja veendunud kommunisti Viktor Kingissepa elus. Viktor Kingissepp on juba kolm aastat põranda alt juhtinud kommunistliku parteid Eestis. Ent maailmarevolutsioon ei näi kätte jõudvat. 30. aprillil 1922 kohtub Kingissepp salaja oma koolivenna, riigikontrolör Oinasega, kes pakub talle võimalust emigreeruda Šveitsi. Kingissepp keeldub. Ta varjab ennast Telmanite korteris peidikus. Kohalike kommunistidega peab Kingissepp sidet ustava seltsimehe Linkhorsti kaudu. 1. mai rongkäigus tunneb politseiagent Russalka juures rahvahulgas ära kommunist Jaan Kreuksi. Kreuksil õnnestub küll põgeneda, kuid temaga kaasas olnud Linkhorst vahistatakse. Konspiratsioonireeglite kohaselt peaks Kingissepp nüüd 24 tunni jooksul vahetama konspiratiivkorterit, kuid ta ei tee seda. Pole selge, kas ta usub kaasvõitleja meelekindlusesse või on ta otsustanud saada märtriks.
Osatäitjad
pisi|1986. aastal ehitati Tallinna filmi tarbeks [[Peeter I ausammas Tallinnas|Peeter I monumendi butafoorne koopia]]
Johannes Bleive
Johannes Bleive (17. september 1909 Tartu – 16. mai 1991 Tartu) oli eesti muusikapedagoog ja -kriitik ning helilooja.
Elulugu
Johannes Bleive õppis aastatel 1928–1931 Tartu Kõrgemas Muusikakoolis viiulit (Robert Peenemaa klassis) ja aastatel 1931–1938 kompositsiooni (Heino Elleri klassis), lõpetas aastal 1939 eksternina Tallinna Konservatooriumi (Artur Kapi klassis)
Ta oli aastatel 1940–1985 Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli muusikateoreetiliste ainete õppejõud; ta on tegutsenud ka dirigendi ja muusikaarvustajana. Ta oli aastast 1949 Eesti Heliloojate Liidu liige, aastast 1957 juhtis ta liidu Tartu osakonna tööd.
Tema õpilasi: Leo Schotter, Aare Allikvee, Johannes Jürisson, Valdeko Viru, Mare Põldmäe.
Looming
Johannes Bleive heliloomingut iseloomustab värvikas harmoonia ja väljenduse ekspressiivsus. Tema kammerteoseid on esitanud paljud interpreedid, sealhulgas Elsa Avesson, Vaike Vahi, Charles Kipper, Ago Russak, Tiiu Usk, Rein Bleive, Ellen Laidre, Avo Kittask, Kaljo Räästas, Evi Vanamölder, Sigrid Orusaar ja Tõnu Reimann. Bleive loodud orkestriteoseid on juhatanud Kirill Raudsepp, Roman Matsov, Valdeko Viru, Endel Nõgene ja teised.
Isiklikku
Tema isa Mihhail Bleive (1873–1919) oli Rõngu Issanda Taevaminemise koguduse preester ja Tartu Jumalaema Uinumise koguduse esipreester. Mihhail Bleive mõrvasid 14. jaanuaril 1919 kommunistid Tartus Krediidikassa keldris, aastal 2000 kanoniseeriti ta pühakuks. Ka Johannese vend Theodor Bleive (1901–1979) oli preester. Poeg Rein Bleive (s. 1944) on pianist ja Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli klaveriõpetaja.
Lauri Tankler
pisi|Lauri Tankler 2021. aasta Arvamusfestivalil Lauri Tankler on USA ekspert. Ta töötab Riigi Infosüsteemi Ameti küberturvalisuse juhtivanalüütikuna.
César Franck
pisi|César Franck oreli taga pisi|200px|César Franck César-Auguste-Jean-Guillaume-Hubert Franck (10. detsember 1822 Liége – 8. november 1890) oli prantsuse organist, pianist, helilooja ja muusikapedagoog.
Elu
César Franck sündis 10. detsembril 1822 Liége'is, mis kuni 1830. aastani oli Hollandi Kuningriigi koosseisus. Pärast 1830. aastat läks Liége Belgia Valloonia koosseisu.
César Francki isa oli Nicholas-Joseph Franck ja ema Marie-Catherine-Barbe Frings Franck.
Juba varases lapsepõlves ilmnesid Césaril nii kunsti- kui ka muusikaanne. Ta astus Liége'i konservatooriumi, kus õppis klaverit, orelit ja harmooniat. 1834. aastal toimus tema esimene kontsert. 1835. aastal kolis César koos oma isa ja vennaga Pariisi, kus algul võttis eratunde Anton Reichalt ja Pierre Zimmermannilt, kes mõlemad olid Pariisi Konservatooriumi õppejõud. Oktoobris 1837 jätkas Franck juba konservatooriumi üliõpilasena Pierre Zimmermanni juures. 1838. aastal sai ta klaverieksamil I preemia. Franck hakkas õppima ka orelit Francois Benois' juures. 1840. aastal sai ta I preemia kontrapunkti eksamil ja 1841. aastal I preemia orelieksamil. 22. aprillil 1842 lõpetas Franck Pariisi Konservatooriumi.
22. jaanuaril 1858 sai ta organistikoha Sainte-Clotilde kirikus Pariisis, kuhu 11 kuud hiljem Aristide Cavaillé-Coll valmistas uue oreli. See orel on kauni kõlaga nagu paljud teisedki Cavaillé-Colli orelid ning Franck armastas väga sellel pillil mängida ja improviseerida. Teine organist ja helilooja Theodore Dubois oli samas kirikus koorijuht ja abiorganist, César Franck aga titulaarorganist. 1872. aasta veebruarist töötas Franck Pariisi Konservatooriumi oreliklassi õppejõuna. Ta esines tihti kontsertidega, improviseerides orelil. Paljud oma improvisatsioonid pani Franck kirja.
1890. aastal haigestus ta kopsupõletikku, mille tüsistuste tagajärjel suri 8. novembril 1890. Matusetalitus peeti Sainte-Clotilde kirikus, kus ta oli 32 aastat töötanud. Algul maeti Franck Montrouge'i kalmistule, kuid mõni aasta hiljem maeti tema säilmed ümber Montparnasse'i kalmistule.
Looming
Tema teostest on tuntumad sümfooniline poeem "Le Chasseur maudit" (1883), prelüüd, koraal ja fuuga klaverile (1884), sümfoonilised variatsioonid klaverile ja orkestrile (1885), sümfoonia d-moll (1866–1888), klaverikvintett f-moll (1879), sonaat viiulile ja klaverile A-duur (1886).
Laul "Panis Angelicus" oli algselt kirjutatud tenorile, orelile ja keelpillidele, kuid hiljem on sellest populaarsest teosest tehtud palju töötlusi eri koosseisudele. Kõige tuntum nendest on seade koorile, orelile ja viiulile. Seda teost on tavaks laulda jõulukontsertidel.
César Franck improviseeris palju ja paljud oma improvisatsioonid pani ta ka kirja. Tulemuseks on 12 suurt oreliteost.
Glaukon
Glaukon (kreeka Γλαύκων; 5.–4. sajand eKr) oli Sokratese lähikondlane, kes tegutses Ateenas, aga oli tõenäoliselt pärit Kollytose deemist Atikas. Ilmselt oli ta Platoni vend, seega Aristoni ja Periktione poeg ning pärit kõrgest suguvõsast (ema poolt Soloni enda järeltulija).
Glaukon on peamiselt tuntud Platoni dialoogide tegelase, Sokratese vestluspartnerina, eelkõige "Riigis", aga ka "Parmenideses" ja "Pidusöögis". Kuulsa koopa võrdpildi esitab Platoni "Riigi" VII raamatu alguses Sokrates just Glaukonile. Lisaks Platonile on Glaukoni mainitud ka Xenophoni teoses "Mälestusi Sokratesest" ja Aristotelese "Poeetikas".
Glaukoni elukutse ei ole teada ning võimalik, et ülikuna ta ei pidanudki töötama. Platoni "Riigi" III raamatus viitab Sokrates asjaolule, et Glaukon on muusik, kuid see võib lihtsalt tähendada seda, et Glaukon oli saanud haridustee käigus ka teatava muusikalise hariduse.
Rafael Santos Borré
Rafael Santos Borré Maury (sündinud 15. septembril 1995 Barranquillas) on Colombia jalgpallur, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliiga klubis Eintracht Frankfurt.
Ta alustas klubikarjääri Colombia klubis Deportivo Cali, mille meeskonnas debüteeris ta Colombia kõrgliigas 2013. aasta lõpus.
Hans Schlitte
Hans Schlitte (surnud umbes 1557 arvatavasti Itaalias ) oli Goslarist pärinev kaupmees, kes 1540. aastate lõpus ja 1550. aastatel tegutses Saksamaal Vene tsaari Ivan IV agendina, püüdes talle värvata lääne eksperte sõjanduse, arhitektuuri ja kunstide alal. Schlitte missiooni ebaõnnestumist on traditsiooniliselt peetud üheks põhjuseks, miks Liivimaa ja Vene vahelised suhted 1550. aastate alguses oluliselt halvenesid.
Tegevuse algus tsaari agendina
Hans Schlitte pärines Saksimaalt Goslari linnast ning millalgi 1540. aastatel oli ta läinud Venemaale kaubitsema, kuid nii sinna viidud vilja kui ka raha kaotanud. Ent tal õnnestus Moskvas jõuda tsaari ette audientsile, kes 1547. aasta aprillis andis talle käsu sõita Saksamaale ja tuua sealt Venemaale mitmesuguste erialade asjatundjaid, kes olid tsaari kaaskirjas üles loetud: "...meistreid ja arste, kes oskavad haigeid hooldada ja neid ravida; raamatuinimesi, kes mõistavad ladina ja saksa keelt; meistreid, kes oskavad valmistada raudrüüd; mäemeistreid, kes tunnevad kulla, hõbeda ja tina töötlemist; inimesi, kes oskavad veest leida pärleid ja vääriskive; kullasseppi; relvameistreid; kirikukellade valamise meistreid; ehitusmeistreid, kes oskavad püstitada kivist ja puust linnu, paleesid ja kirikuid; sõjaväearste, kes oskavad ravida värskeid haavu ja tunnevad ravimeid; inimesi, kes oskavad paleeni vett juhtida ja paberimeistreid".
Rafael Santos Borré
2017. aasta augustis liitus Borré Argentina kõrgliiga klubiga River Plate.. 2018. aastal võitis ta River Plate'iga Lõuna-Ameerika klubide meistrisarja Copa Libertadorese.
Hans Schlitte
Tegevuse algus tsaari agendina
Tõenäoliselt soovis tsaar lääne asjatundjaid eelkõige selleks, et valmistuda efektiivsemalt sõdadeks idapoolsete khaaniriikide Kaasani, Astrahani ja Krimmi vastu. Et Schlittele esitatud tellimus nägi ette aga kümnete oskustööliste värbamist, oli kaupmehel selliseks ettevõtmiseks tarvis Saksa-Rooma keisri Karl V luba.
Rafael Santos Borré
2015. aastal saavutas Borré Argentina kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistrivõistlustel teise koha ja osales koondisega sama aasta juunioride maailmameistrivõistlustel. Colombia jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 6. septembril 2019 sõprusmängus Brasiilia vastu. Ta kuulus Colombia koondisse 2021. aasta Copa Américal.
Hans Schlitte
Keisri turbekirja hankimine
1547. aasta lõpus jõudis Schlitte Augsburgi, kus toimus Saksa-Rooma riigipäev, ning ta andis tsaari kirja edasi keisrile. Schlitte väitis, et tsaar soovib enda teenistusse saada mitmete kunstide asjatundjaid, ta on väga soodsalt meelestatud katoliku kiriku suhtes ning ta valmistub sõdima ristirahva peavaenlaste, türklaste ja tatarlastega. Sõjaliste ekspertide värbamisest Schlitte keisrile ei rääkinud; tõenäoliselt seetõttu, et ta teadis, et liivimaalastele ja nende toetajatele Saksa-Rooma riigis ei saa selline asi sobida. Keisri õuenõukogu (Reichshofrat) otsustas pärast mõningast nõupidamist, et tsaari agendile võiks heade suhete loomiseks Moskvaga tõepoolest anda loa meistrimehi värvata. 30. jaanuaril 1548 välja antud keisri loakirjas Schlittele rõhutati siiski, et kõik värvatud peavad andma vande, et nad ei astu Türgi ega tatarlaste teenistusse ning ei tegutse muul viisil ristirahva kahjustamiseks. Samuti määras keiser keiserliku komissari, kes pidi Schlitte ettevõtmisel silma peal hoidma ning selleks sai Liivi ordu maameister.
Võimalik, et keiser tegi seda seetõttu, et liivimaalased olid Schlitte plaanidest juba teada saanud ning avaldasid nende suhtes vastumeelsust. 1548. aasta aprillis esitas riigipäeval viibiv Riia peapiiskopi Wilhelmi saadik Hieronymus Commerstedt Schlitte lubakirja osas ametliku protesti. Kaebust arutati ka õuenõukogus, kuid viimaks langetati otsus lubakirja siiski mitte tühistada. Aprilli lõpus kirjutas Schlitte missioonist Liivimaa ordule ka Saksa ordu kõrgmeistrikoha administraator. Ent juba enne seda oli teave, et Schlitte on asunud tsaari heaks käsitöölisi värbama, jõudnud Liivimaale ning nad otsustasid seda takistada. Selleks otsustati Lübecki suunas teele saata laevad, et vangistada Schlitte enne, kui ta Liivimaa lähistele jõuab. Riia peapiiskop Wilhelm kirjutas ka oma vennale, Preisimaa hertsogile Albrechtile, et too Schlitte ja tolle seltsilised kinni peaks, kui need peaksid Preisimaa territooriumile sattuma.
Schlitte vangistus Lübeckis
Schlitte värbamistöö arenes vahepeal edukalt ning 1548. aasta augustis saabus ta koos paljude meistritega Lübeckisse, kust ta plaanis edasi reisida Tallinnasse. Ent tõenäoliselt just liivimaalaste palvel vangistas Lübecki raad Schlitte, tuues ettekäändeks tema võla Brandenburgi markkrahvile Joachim II-le, kuna Schlitte oli talt Augsburgis 2000 marka laenanud. Tegelikult Joachim võlga veel tagasi ei tahtnud, kuid et Schlittel oli keisri selge luba käsitöölisi tsaari heaks koguda, siis pidi Lübeck tema vangistamist kuidagi põhjendama. Sellele aitas kaasa ka asjaolu, et Schlitte võla üks käendajatest oli Brandenburgi aadlimees Hans Blankenburg, kellel oli valdusi ka Mecklenburgis ning kes nõustus vähemalt esialgu Schlitte vastu kaebust esitama.
Vahepeal olid mõned Schlitte kaastöölised Venemaal viibinud: 1548. aasta septembris teatasid õiguste doktor Johann Zehnel Rostockist, Wolff Weigel Strassburgist ning Michael Glaser Passaust Lübecki raele, et nad on Schlitte huvides Venemaal käinud. Nad polevat aga tsaariga kokku saanud, kuna toda polnud siis Moskvas, küll olevat nad talle jätnud aga Schlitte kirja, mille sisu pole teada.
Schlitte vangistamise järel kiirustas tema abiline Johannes Zehender koos 4 teenriga maad mööda Moskvasse, et teatada tsaarile juhtunust, kuid nad võeti Liivimaal Kuldīga juures kinni; on võimalik, et Zehender ja teenrid võeti kinni eraldi ja teenreid oli hoopis kolm, sest sellise hulga "pennitute Schlitte teenrite" tabamisest teatas 1549. aasta kevadel Kuldīga komtuur Christoph von Neuhof. Peale selle püüdis Schlitte ka ise Venemaale kirjutada, kuid tema kirjad ei jõudnud kohale; võimalik, et liivimaalaste vahelesegamise tõttu.
Liivimaalased olid aga ka 1549. aasta kevadel Schlitte tegevuse pärast tõsiselt mures, sest nendeni olid jõudnud valekuuldused, nagu oleks Hans Blankenberg Shlitte Lübecki võlavanglast välja aidanud. Seetõttu kardeti, et kaupmees ja tema seltsilised võivad Kuramaale ilmuda ning tema sealne kinnipidamine oleks halvendanud liivimaalaste ja tsaari vahelisi suhteid just hetkel, kui valmistuti 1551. aastal lõppeva vaherahu pikendamiseks. Seetõttu otsustati, et kõige parem oleks Schlitte salk kinni pidada juba Preisimaal, millest teatati ka hertsog Albrechtile.
Järgnevalt püüdis Schlitte saavutada enda vabastamist, kuid Lübecki raad keeldus seda ka siis tegemast, kui keiser seda nõudis. 1549. aasta oktoobris saavutas hoopis Liivimaa ordumeister keisri loakirja ametliku tühistamise, nõnda seadustati tagantjärele ka Lübecki rae tegevus. Selleks ajaks olid Schlitte kogutud meistrid juba ammu laiali läinud.
Põgenemine ja protsess Lübecki vastu
Schlitte jäi kuni 1550. aasta alguseni vangi, siis põgenes ta Lübeckist Saksi-Lauenburgi hertsogkonda. Schlitte püüdis saavutada keisrilt saadud privileegide taastamist ning väitis, et soodsa otsuse puhul annab tsaar keisrile rohkelt kulda, loob sõjalise liidu Türgi vastu ja annab selleks rohkelt sõjamehi ning Venemaa on valmis ühinema katoliku kirikuga. Kuna tal raha aga keisri kantseleisse maksta ei olnud, siis jäi tema tegevus edutuks.
1554. aastal kaebas Schlitte Lübecki tegevuse peale keiserlikku kammerkohtusse. Varem oli ta püüdnud kaevata ka Liivimaa ordu peale, kuid see katse oli ebaõnnestunud, sest ordu suutis kaitsta seisukohta, et Schlitte tegevus oleks Liivimaale kaasa toonud Venemaa-poolse ohu märgatava kasvu. Schlitte Lübecki-vastase kaebuse võttis kammerkohus küll arutelu alla, ent kuna Schlitte ise reisis pidevalt mööda Euroopat ringi ning Lübecki raad polnud kiirest asjaajamisest huvitatud, siis käivitus protsess väga visalt ning 1559. aastal otsustati see lõpetada, kuna kohtuni olid jõudnud teated, et kaebaja on juba kahe aasta eest surnud.
Viimased aastad ja Schlitte tegevuse tagajärjed
Schlitte püüdis aga ka veel 1555. aastal oma poolelijäänud Venemaa-üritust jätkata, taotledes keisrilt luba 20 oskustöölise reisiks Venemaale ning rõhutades taas võimalust, et Venemaast võiks saada liitlane Türgi-vastases sõjas. Luba saamata, pöördus ta seejärel samas küsimuses Prantsusmaa kuninga Henri II poole, andes talle aga hoopis lootust, et Venemaa võiks ühineda koos Türgiga liitu Habsburgide vastu. Tal õnnestus ühendust võtta ka Pariisis viibiva avantüristliku Brandenburg-Ansbachi markkrahvi Albrecht Alkibiadesega ning saada ka temalt toetust uueks ettevõtmiseks, mis pidi kulgema läbi Türgi. 1557. aastal viibis Schlitte Itaalias, kavatsedes edasi suunduda Konstantinoopolisse. Kuid seal vangistati ta võlgade tõttu ning tõenäoliselt peagi ta suri. Tõenäoliselt ei jõudnud ta seega tagasi Moskvasse ega teda ei hukatud seal, nagu on mõnikord oletatud.
Koltasaami keel
Koltasaami keel (koltasaami keeles sääʹmǩiõll, põhjasaami keeles nuortalašgiella) on saami keel, mida tänapäeval kõneldakse peamiselt Soomes Inari valla Sevettijärvi (Čeʹvetjäuʹrr), Nellimi (Njeäʹllem) ja Näätämö (Njauddâm) külas ning Venemaal Notozero (Njuõʹttjäuʹrr) piirkonnas.
Soomes on koltasaami keelel ligikaudu 400 kõnelejat ja Venemaal 20–30 kõnelejat.
Kirjaviis
Koltasaami kirjaviis põhineb ladina tähestikul, praegune ortograafia kehtestati 1973. aastal. Koltasaami ortograafias tähistab õ-täht keskvokaali [ɘ], mis sarnaneb õ-tähele vastava häälikuga eesti ja liivi ortograafias.
Saint-Ours (Québec)
Saint-Ours on linn Kanadas Québeci provintsis Montérégie halduspiirkonnas.
Punapart
Punapart on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Punapart (Punnapart) on pandud Lehmja mõisas Harju-Jaani kihelkonnas, Peningi mõisas Harju-Jaani kihelkonnas, mõlemad Harjumaal, ja Roosna-Alliku mõisas Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal. Nimede eestistamisel määrati Punapardi-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Kasela ja Maidla. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Punapart Eestis 16 mehel ja 20 naisel.
Ümberkihistumine
Ümberkihistumine ehk tsirkulatsioon (inglise turnover, overturn) on parasvöötme järvede vee segumine, mis johtub veetemperatuuri kevadisest ja sügisesest ühtlustumisest, järve kogu sügavust haarav püstsuunaline ringlus.
Richard Valdov
Richard Voldemar Valdov (1911 Tallinn – 8. november 1998 Buffalo, USA) oli eesti jalgpallur ja keemik.
Ümberkihistumine
Parasvöötme järvede veetemperatuuri kevadisest ja sügisesest ühtlustumisest johtuv vee segunemine, järve kogu sügavust haarav püstsuunaline ringlus.
Richard Valdov
Ta lõpetas 1932. aastal Tallinna Reaalkooli.
Ta pidas Eesti jalgpallikoondises ühe kohtumise 1932 Leedu jalgpallikoondise vastu. Klubijalgpalli mängis Tallinna Kalevis.
1949. aastal emigreerus ta USA-sse koos naise ja kolme lapsega ja töötas DuPontis keemikuna.
Tääksi raamatukogu
Tääksi raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Suure-Jaani vallas Tääksi külas.
Aastatel 1951–2001 oli raamatukogu juhataja Hilda Luik, pärast seda on ametis Nadežda Hansen.
Ajurünnak
Ajurünnak (ka ajuraju) on rühmaviisiline meetod ideede leidmiseks ja nendest parimate valimiseks. Termin brainstorming pärineb Alex Faickney Osborne'ilt aastast 1942.
Ajurünnaku meetodi puudused
Enamik uuringuid näitab, et inimesed genereerivad grupis ajurünnaku käigus kokkuvõttes vähem ideid võrreldes sellega, kui nad genereeriksid ideid üksinda. Näiteks Mullen jt tõid 1991. aastal oma uurimuses välja, et ajurünnakukirjanduses on tavapärane leid, kus nominaalsete gruppide (ideid üksinda genereerivatest üksikisikutest kokkupandud grupp) tulemused ületavad omavahel suhtleva grupi omi.
Levinud seletused taolistele grupiprotsesside puudujääkidele on:
Kõik need seletused eeldavad viga protsessis või puudujääke osalejate motivatsioonis, kuid lisaks mängib rolli ka see, et inimestel on erinevad ootused tulemustele sõltuvalt grupi suurusest. Samas pole tegu eelnevate põhjenduste ümberlükkamisega, vaid täiendava aspektiga, ehk kõik need võimalikud seletused võivad esineda nii eraldi kui ka kõik koos.
Ootuste mõju ajurünnaku tulemustele
Jones ja Lambertus tegid 2014. aastal kaheosalise uuringu, kus esimeses osas püstitati järgmised hüpoteesid:
A) mida rohkem inimesi koos töötab, seda kõrgemat summaarset produktiivsust osalejad ootavad;
B) mida rohkem inimesi koos töötab, seda väiksem on ideede arv inimese kohta kokkuvõttes.
Teises osas kontrolliti, kas inimeste ootused ka reaalselt võimaldavad ennustada tegelikku tulemust. Hüpoteesi A kontrollimiseks lasti 335 üliõpilasel lugeda hüpoteetilist teksti ajurünnaku toimumise kohta tootmisettevõttes ning vastata kahele küsimusele, kui palju vastuseid tuleks osalejate poolt genereerida erinevate grupi suuruste puhul (küsimusi oli rohkem, kuid ülejäänud olid esitatud varjamaks küsitluse tegelikku eesmärki). Hüpoteesi B tõestamiseks jagati vastuste arv hüpoteetilise grupi liikmete arvuga. Kuna selle lihtsa kontrolli tulemused vastasid ootustele, viidi samade hüpoteeside kontrolliks läbi veel teine, karmimate tingimustega katse, kus gruppide suurust manipuleeriti sõltuvate gruppidega katseplaaniga. Katseisikuid oli 200 ning kokkuvõttes oli tegu 3x2 segakatseplaaniga. Muutujateks olid grupi suurus ning gruppides osalemise järjekord (sõltumatud grupid). Muus osas kattus katse algselt mainitud esmase katse tingimustega.
Kõik tehtud katsed ja analüüsid näitasid, et uurijate püstitatud hüpoteesid on paikapidavad. Andmeanalüüsi tulemused demonstreerisid, et katseisikud ootasid suurematelt gruppidelt suuremat produktiivsust, kuid samal ajal olid ka nõus, et mida suurem grupp, seda vähem ideid ühe isiku kohta genereeritakse. Katseisikud kinnitasid, et on loogiline oodata, et neljaliikmelised grupid genereerivad vähem ideid isiku kohta kui üksikindiviidid. Samuti, et seitsmeliikmelised grupid genereerivad vähem ideid kui neljaliikmelised grupid. Teise rangema katse puhul oli ootus ideede arvule keskmiselt 4,61 (standardhälve 2,97) üksikisikute puhul, 9,19 (6,17) neljaliikmeliste gruppide puhul ning 13,24 (9,20) seitsmeliikmeliste gruppide puhul. Keskmised ideede arvud ühe isiku kohta olid järgmised: 4,61 üksikisiku puhul, 2,30 neljaliikmelises grupis ühe isiku kohta ning 1,89 seitsmeliikmelises grupis.
Lisaks leidsid kinnitust järgmised väited:
Täiendavad tulemuslikkuse mõjutajad
Grupi liikmete tuju – Jones ja Kelly näitasid oma eksperimendiga, et teatud olukordades on edukamad ideede genereerijad hoopis grupid. Nende eksperimendis pandi kokku kolmeliikmelised meeskonnad, mis pidid fiktiivsele ettevõttele loosungeid koostama, kuid said eelnevalt kas positiivse või negatiivse kohtlemise (filmiklipi) osaliseks. See uuring tõestas, et grupid võivad ideede genereerimise juures olla produktiivsemad kui indiviidid eraldi. Negatiivse kohtlemise osaliseks saanutel võis olla lihtsam grupiga olukorrast välja tulla ja olla produktiivsed, aga üksikisikutel puudus sellises olukorras teiste toetus, mis võib näidata seda, miks grupp oli edukam.
Hindamisaluste muutmine – Lodevijkxi, Nijstadi ja Stroebe Hollandis tehtud eksperiment leidis, et grupis töötavad liikmed genereerivad vähem ideid kui individuaalselt isolatsioonis töötavad liikmed, aga nad on grupis oma saavutustega rohkem rahul. Grupis töötamise plussiks on võimalus kuulata teiste ideid ja nende üle arutledes vältida võimalikke vigu edasises töös. Samuti võivad teiste grupiliikmete ideed aidata kaasa uute ideede tekkimisele. Individuaalselt töötamine võib kaasa tuua küll suurema hulga ideid, aga tagasiside puudumine võib viia väiksema rahuloluni, kui ideed ei pruugi soovitud mahus töötada.
Puunurm
Puunurm on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Puunurm uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Paurmann, Punik ja Schmidt. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Puunurm Eestis 7 mehel ja 7 naisel.
Ankara provints
Ankara provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Lääne-Türgis. Provintsi keskus on Ankara.
Välislingid
🇹🇷
Egidijus Kavaliauskas
Egidijus Kavaliauskas (sündinud 29. juunil 1988 Kaunases) on Leedu poksija.
Kavaliauskas on kokku neljakordne Leedu meister – I kergekeskkaalus (kuni 64 kg) aastatel 2008–2009 ning II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) aastatel 2010–2011.
Kavaliauskas osales I kergekeskkaalus (kuni 64 kg) 2008. aasta Pekingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Alexis Vastine'ile (Prantsusmaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 2012. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Kavaliauskas sai II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 16. maailmameistrivõistlustel (Bakuu, 2011) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Serik Säpïyevile (Kasahstan). Ta osales I kergekeskkaalus (kuni 64 kg) 15. maailmameistrivõistlustel (Milano, 2009), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Francisco Gómezele (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Shannon Walker
Shannon Walker (sündinud 4. juunil 1965 Houstonis) on Ameerika Ühendriikide füüsik ja NASA astronaut.
Triinu Kööba
pisi|Triinu Kööba 2021. aasta Arvamusfestivalil Triinu Kööba (sündinud 25.12.1990) on raamatupoe Puänt kaasasutaja. Lisaks on ta fotograaf ja võttepaiga kujundaja. 2021. aastal anti tema kaasautorlusel välja raamat "Armastus pärast ja teisi lugusid". Ta on 2016. aastal kaitsnud bakalaureusekraadi Eesti Kunstiakadeemias.
Shannon Walker
Walker lõpetas 1987. aastal Rice'i ülikooli füüsika eriala ning asus tööle Rockwelli. 1993. aastal sai ta Rice'i ülikoolist doktorikraadi kosmosefüüsikas. 1995. aastal asus ta tööle NASA-sse, osaledes peamiselt Rahvusvahelise Kosmosejaama (ISS) arendusel. 2004. aastal kandideeris Walker NASA astronaudiks ja osutus valituks.
Walker oli 2010. aastal juunist kuni novembrini ISS-i 24. ja 25. ekspeditsiooni liige. Märtsis 2020 teatas NASA, et Walker naaseb kosmosesse missiooni USCV-1 pardal. Missioon startis 15. novembril 2020 ja Walkerist sai 64. ja 65. ekspeditsiooni meeskonnaliige. Ta jõudis Maale tagasi 2. mail 2021.
Mark Sherwin
Mark Dennis Sherwin (sündinud 22. jaanuaril 1970 Austraalias Adelaide'is) on Cooki saarte kergejõustiklane (100 meetri ja 200 meetri jooksja).
Mark Sherwin on osalenud sprindidistantsidel 1992. aasta Barcelona ja 1996. aasta Atlanta olümpiamängudel ning 1987, 1991 ja 1993. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel.
Isiklikku
Mark Sherwin on 180 cm pikk ja kaalub 72 kg.
Noriko Baba
Noriko Baba (jaapani keeles 馬場 典子 Baba Noriko; sündinud 4. mail 1977) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2001–2002 5 mängu.
Saint-Philippe (Québec)
Saint-Philippe on linn Kanadas Québeci provintsis Montérégie halduspiirkonnas.
Savur-mohõla
pisi|200px|Monument kurgaani tipul
Kunstinäitus Harku '75
Harku '75 oli aastal 1975 Harku mõisas toimunud mitteametlik kunstinäitus, millega taotleti leida teadusliku ja kunstilise mõtte vahelisi pidepunkte.
Savur-mohõla
Savur-mohõla (venepäraselt Saur-Mogila; ukraina keeles Савур-могила, vene keeles Саур-Могила) on kurgaan Ukrainas, 12 km kaugusel Snižnest lõunas. 277,9 meetri kõrgusel merepinnast asuv kurgaan paikneb kolme – Ukraina Luhanski ja Donetski ning Venemaa Rostovi – oblasti piiril.
Kunstinäitus Harku '75
Näitusel eksponeeriti eriti kunstiteoseid, mis olid inspireeritud geomeetrilisest ja popkunstist.
Savur-mohõla
XX sajand
Savur-mohõla üle peeti mitmeid võitlusi II maailmasõjas. Augustis 1943 õnnestus Nõukogude vägedel saada Savur-mohõla oma kontrolli alla. Nende sündmuste mälestuseks püstitati sinna memoriaalkompleks.
Kunstinäitus Harku '75
Näituse peakorraldajad olid Tõnu Karu, Leonhard Lapin ja Raul Meel.
Aastal 1995 toimus Tallinnas näitusele Harku '75 retrospektiivnäitus.
Savur-mohõla
XXI sajand
Kõrgendikult tulistati mitmeid ümberkaudseid asulaid, sealhulgas Marõnivkat. 23. juulil lasti alla kaks Savur-mogõla kohal 5182 meetri kõrgusel lennanud Ukraina õhujõudude hävituslennukit Suhhoi Su-25.
Valitsusvägede väitel vallutasid nad kõrgendiku tagasi 2014. aasta 28. juulil. "Separatistide" väitel lahingud kontrolli saavutamiseks kõrgendiku üle jätkusid.
29. juulil jätkasid valitsusväed kontrolli kindlustamist kõrgendiku üle, separatistid jätkasid kõrgendiku ründamist eesmärgiga see tagasi võita. Kõrgendikku tulistati jätkuvalt ka Venemaa territooriumilt.
21. augustil kukkus monument kokku.
Augusti lõpus läks Savur-mohõla valitsusvastaste vägede kontrolli alla.
250 eKr
250. aasta eKr ehk ab urbe condita DIV (504).
Reinhold Sabolotny
Reinhold Sabolotny (õigemini küll Reinhold Sabolotnõi) VR I/3 ja VR II/3 (25. oktoober 1895 Iisaku vald, Rakvere kreis, Eestimaa – 1. juuli 1919 Riia lähedal, Läti) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Alessandro Bastoni
Alessandro Bastoni (sündinud 13. aprillil 1999 Casalmaggiores) on Itaalia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Milano Internazionale ja Itaalia jalgpallikoondises.
Reinhold Sabolotny
Elulugu
Reinhold Sabolotnõi sündis 1895. aastal Iisakul, põhihariduse sai ta Peterburi Oldenburgi reaalgümnaasiumis ja seejärel astus Peterburi Polütehnikumi.
Esimeses maailmasõjas
1915. aastal lõpetas R. Sabolotnõi ohvitserikursuse Konstantini suurtükiväekoolis lipnikuna ning osales Esimeses maailmasõjas lahingutes Riia all 10. üksikus raskesuurtükiväe divisjonis, kus sai haavata, põrutada ja kaks korda mürgitada.
Alessandro Bastoni
2017. aasta augustis sõlmis ta lepingu Milano Internazionalega. Hooajaks 2017/18 jäi ta laenule Atalantasse. Hooajal 2018/19 oli ta laenul Itaalia kõrgliigaklubis Parma. Internazionale põhikoosseisu on Bastoni kuulunud alates hooajast 2019/20. Hooajal 2020/21 tuli ta Internazionalega Itaalia meistriks, lisaks valiti Bastoni sel hooajal Itaalia kõrgliiga sümboolsesse koosseisu.
Reinhold Sabolotny
Eesti Vabadussõjas
Vabadussõja eel astus ta teenistusse ratsapolgu koosseisu, kuid kuna ta oli erialalt suurtükiväe ohvitser, siis läks ta 29. novembril 1918 üle teenistust jätkama laiarööpmelisele soomusrongile nr 1, kus määrati soomusrongi patareiülemaks ja hiljem soomusrongi ülema abiks. Osales LR soomusrongi nr 1 patareiülemana Viru rinde taganemislahingutes.
Sai lahingutes Lõunarindel 18. veebruaril 1919 Irboska all raskelt haavata.
Pärast haavadest parenemist jätkas 14. märtsist 1919 teenistust Soomusrongide divisjoni suurtükiväe inspektorina.
Leitnant Sabolotnõi sai surma Landesveeri sõja lõpus 1. juulil 1919 Riia all Saksa mürsu plahvatusest.
Teda autasustati postuumselt I järgu 3. liigi ja II järgu 3. liigi Vabadusristidega.
Põhjamaade Nõukogu bioenergiaauhind
Põhjamaade Nõukogu bioenergiaauhind on tunnustus, mida andis Põhjamaade Nõukogu aastatel 2007–2010 inimesele või organisatsioonile, kes on andnud märkimisväärse panuse bioenergia tootmise või kasutamise levikusse.
Reinhold Sabolotny
Eesti Vabadussõjas
Leitnant Reinhold Sabolotnõi on maetud Iisaku kalmistule.
Põhjamaade Nõukogu bioenergiaauhind
Auhinna asutasid 2006. aastal Põhjamaade kalandus-, põllumajandus- ja metsamajandusministrid. Vastavalt tollasele kokkuleppele anti viimane auhind välja 2010. aasta tegevuse eest.
Reinhold Sabolotny
Mälestuse jäädvustamine
Leitnant R. Sabolotnõi hauasammas Iisaku kalmistul – poleeritud mustast graniidist rist, millel tekst: "Verd ei näe mina, vaid uue elu koitu!"; alusel Vabadusristi kujutis ja tekst: "Leitnant Reinhold Sabolotnõi sünd. 25. okt. 1895 langenud 1. juulil 1919" – on leitnant Julius Kuperjanovi hauamonumendi kõrval üks vähestest Vabadussõja aegsetest monumentidest, mis jäid nõukogude korra ajal puutumata ja on oma originaalkujul säilinud tänaseni.
Põhjamaade Nõukogu bioenergiaauhind
Auhinnaks oli 50 000 Taani krooni ja diplom.
Reinhold Sabolotny
Nimest
Olgu öeldud, et sageli selle sõjamehe perekonnanimeks kirjutatavat Sabolotny nime ei ole ta kunagi kandnud, selle nimekuju võttis Sabolotnõide suguselts omale alles 1921. aastal.
Krbava lahing
Krbava välja lahing (horvaadi: Bitka na Krbavskom polju, Krbavska bitka; ungari: Korbávmezei csata; türgi: Krbava Muharebesi) peeti 9. septembril 1493 Horvaatia Lika piirkonna Krbava väljal Bayezid II Osmanite riigi ja tollal Ungari kuningriigiga personaalunioonis oleva Horvaatia kuningriigi armee vahel.
Taust
Pärast Bosnia kuningriigi 1463. aastal Osmanite kätte langemist laienesid Osmanid kiiresti läände, ohustades Horvaatia kuningriigi lõuna- ja keskosi. Sealt alates muutusid Osmanite rüüsteretked sagedasemaks. Neid rüüsteretki korraldas Osmanite riigi ebaregulaarne kergeratsavägi akindži. Nad ratsutasid kristlaste territooriumile ning rüüstasid kevadel ja suvel maapiirkondi, vältides kindlustatud piirilinnu ja otsest sõjalist konflikti. Need pidevad rünnakud sundisid kohalikke elanikke oma maa maha jätma, jättes piirilinnused ilma varustuseta. Üks selline rüüsteretk algas 1491. aasta septembris, kui Osmanite ratsavägi ületas Kupa jõe ja jõudis Kraini. Tagasiteel tabas Osmaneid Udbina lähedal Egervári bani Ladislavi ja krahv Bernardin Frankopani Horvaatia armee ning nad said Vrpile lahingus lüüa. Lüüasaamine Vrpiles sundis Osmaneid oma rünnakud 1492. aastal peatama. Pärast Hadum Jakub-paša saamist Bosnia sandžakkbeiks jätkasid Osmanid oma rüüsteretki.
Ettevalmistused
1493. aasta suvel kogus Hadum Jakub-paša 8000 kergeratsaväelasest (akindži) armee ja ründas Jajcet, kuid ei suutnud selle kindlust vallutada. Sealt pöördus ta loodesse ning liikus Kraini ja Steiermarki, rüüstates maapiirkondi. Samal aastal puhkes äsjamääratud Horvaatia bani Imre Derencsényi ja Karlo Kurjakovićiga (Gusićitest) liidus oleva Frankopanide vahel Senji ja mitme muu linna kontrolli üle sõda. 1493. aasta juuli keskpaigaks olid krahvid Bernardin Frankopan ja Ivan VIII (Anž) Frankopan sõjas ülekaalus ja piirasid Senjit. Piiramine lõpetati pärast seda, kui ban Derencsényi juhitud armee saadeti Senjile appi, ja Frankopani armee taganes Sokolaci. Vahepeal süüdistati Frankopane koostöös Osmanitega, kuigi ka nende valdusi laastati. Teated saabuvast Osmanite armeest sundisid neid rahu tegema.
Alessandro Bastoni
Aastatel 2014–2019 mängis Bastoni Itaalia noortekoondistes. Itaalia jalgpallikoondises debüteeris ta 11. novembril 2020 sõprusmängus Eesti vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 14. juunil 2022 UEFA Rahvuste Liiga mängus Saksamaa vastu. 2021. aastal tuli ta Itaalia koondisega Euroopa meistriks.
Krbava lahing
Ettevalmistused
Tagasiteel rüüstasid Osmanid Modrušit Lika põhjaosas, mis kuulus siis Frankopanidele. Frankopanid ja ban Derencsényi tahtsid Osmanid kinni pidada ja kogusid kõigist Horvaatia osadest u. 3000 ratsaväelasest ja 8000 jalaväelasest armee, kuid osa armeest koosnes Krbava ümbruse talupoegadest. Ivan IX Frankopan Cetinski, üks silmapaistvatest Horvaatia aadlikest, pooldas Osmanite armee varitsemist lähedalasuvates kuristikes ja kanjonites. Ban Derencsényi aga tõrjus selle idee ülemjuhatajana, süüdistades horvaate arguses, ja valis lahingu lagedal väljal. Cetinski, nagu kirjutas Tomašić, vastas, öeldes: "See ei ole nagu Ungaris ühest linnast teise ratsutamine. Täna näete, kuidas türklased lahingus võitlevad" ja süüdistas teda Horvaatia kuningriigi lagunemises. Lõpuks saavutas Derencsényi arvamus ülekaalu ja Horvaatia komandörid nõustusid seisma Osmanite armeega silmitsi avatud lahingus Krbava väljal Udbina linna lähedal Kesk-Horvaatias.
Lahing
thumb|right|[[Maximilian I (Saksa-Rooma keiser)|Maximilian I mälestusmonument Innsbrucki Hofkirche, mis kujutab Krbava välja lahingut]] thumb|right|Lahingu plaan ja vägede paigutus
Osmanid sisenesid Krbava väljale Gorica madalaima ja kitsaima kohaliku mäekuru kaudu, erinevalt kaks aastat varem läbi Vrpile kuru, kus nad said tohutu kaotuse. Enne lahingut andis Hadum Jakub-paša korralduse hukata Jelšani (tänapäeva Jošan) lähedal kristlastest vangid, et nad ei saaks horvaate keset lahingut aidata. Türgi ajaloolane H. E. Efendi märgib ka, et ta pidas oma meestele "tulise kõne", et "kutsuda esile nende viha ainsa jumala vaenlaste vastu". Pärast kohtumist komandöridega saatis ta osa oma sõjaväest, u. 3000 ratsaväelast, Krbava välja lähedale metsa varitsust korraldama.
Kuigi plaan oli võidelda Osmanite vastu lagedal tasandikul, paigutati Horvaatia armee esialgu Krbava välja idaosa nõlvadele Visući küla lähedale. Armee moodustati vaenlasega frontaalselt vastu astuma ja jagati kolme rühma. Esimene osa koosnes Slavooniast pärit sõduritest, keda juhtis Franjo Berislavić, teist sektsiooni juhtis Ivan Frankopan Cetinski, kolmandat aga Nikola VI Frankopan ja Bernardin Frankopan. Horvaatia jalavägi ja ratsavägi jagunesid kolme sektsiooni vahel võrdselt. Armee ülemjuhataja oli ban Imre Derencsényi. Ka Osmanite armee oli paigutatud kolme rühma. Esimest juhtis Kruševaci sandžakkbei Ismail Bey, teist Üsküpi (Skopje) Mehmed Bey, keskmist rühma aga Hadum Jakub-paša. Osmanite poolel võttis lahingust osa ka Bosnia kuninga Stjepan Tomaše (suri 1461) poeg Ishak-beg Kraljević (Bosnia Sigismund).