cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Optiline hiir
Ajalugu
Tänapäevased aluspinnast sõltumatud optilised hiired töötavad optoelektrooniliste sensoritega (teisiti öeldes, madala-resolutsioonilise videokaameraga), et teha edukamalt hiire aluspinnast pilte. Kui arvutitehnika muutus odavamaks, sai võimalikuks asetada hiire võimsamaid spetsiaalseid pilte töötlevaid kiipe otse hiire sisse, mitte hiirematile. See samm muutis võimalikuks tuvastada liikumist laiahaardelisemalt, erinevatel pindadel, tõlgendades hiire liikumist kursori liikumiseks ja välistades hiiremati vajaduse.
Esimene laialdaselt kasutatav optiline hiir oli Microsoft IntelliMouse, mis jõudis turule 2001. aastal Hewelett-Packardi poolt. See töötas pea igal pinnal ja oli võrreldes seni kasutusel olnud mehaaniliste hiirtega kasutajasõbralikum (erinevalt rullikuga hiirest puuduvad optilisel hiirel liikuvad osakesed, mis võiks aluspinnal olevat mustust endasse koguda). Optilised hiired on ka vastupidavamad (mehaanilised komponendid tugevamad), täpsemad ja töötavad erinevatel pindadel. Järgmistel aastatel asendasid optilised hiired mehaanilised hiired peaaegu täielikult.
Jõutarbimine
Tootjad hakkasid muutma optilisi hiiri ka vähem elektrit tarbivaks, eriti patareidel töötavaid hiiri. Seega, kui hiirt parajasti ei kasutata, läheb see standby mode´ile ja LED ei kiirga valgust. See funktsioon pikendab ka LED /laseri eluiga. Mänguritele disainitud hiirtel (nt Logitech G5 või Razer Copperhead) see funktsioon puudub. Tüüpilisel Logitechi optilisel hiirel on 4 einevat jõutarbimis-olekut, kus sensorid töötavad erineval kiirusel (pilte sekundis): Mõned optilised hiired lülitavad end nö. uneseisundis täielikult välja ja vajavad uuesti tööle hakkamiseks nupule vajutamist. Osad optilised hiired, nagu nt V450 848 nm laserhiir, töötavad kahe AA-patarei pealt terve aasta, kuna infrapuna laser vajab töötamiseks vähe energiat.
Ühilduvusviisid
Traadita hiired töötavad tavaliselt raadiolainetel, tuntud kui RF (Radio Frequency). RF traadita hiired vajavad töötamiseks kaht komponenti: raadioandur ja raadiovastuvõtja.
Tulevik
Seni on optilised hiired jäänud hätta klaas- ja peegelpindadel. Miks paljud optilised hiired klaaspinnal hätta jäävad? Kuna klaas on läbipaistev, ei suuda hiir tuvastada aluspinnal piisavalt kumerusi, et liikumist märgistada. Ka peegelpinnad on probleemiks, sest nad peegeldavad sama pilti tagasi, ajades DSP segadusse. Kui süsteem ei tuvasta aluspinnaga seotud muutusi, ei tööta hiir korralikult. Seega on veel vanemate optiliste hiirte kasutamiseks klaaspinnal vajahiirematti.
Tehnoloogia arenguga on tulnud kasutusele topeltsensorid: samal pinnal töötavad korraga kaks sensorit, võimaldades veelgi suuremat täpsust aluspinna mustri ja liikumise tuvastamisel. Need sensorid on paigutatud erineva nurga alla, et tuvastada pinda erinevatest punktidest samal ajal. See tehnoloogia on eriti vajalik graafiliste disainide ja jooniste tegemiseks.
Metadoonasendusravi
Metadoonasendusravi on narkoloogias morfinismi korral kasutatav asendusravi meetod, mille puhul kasutatakse metadooni.
Eesmärk
Metadoonasendusravi on üks osa üldisest kahjude vähendamise programmist.
Ravi peamine eesmärk on anda võimalus narkomaanile mitte kulutada oma raha mustalt turult narkootikumide ostmiseks ja seeläbi anda võimalus narkomaanile oma elukvaliteedi tõstmiseks.
Riik sõlmib narkomaaniga lepingu, mille kohaselt riik kindlustab narkomaanile temale vajaliku narkootikumi igapäevase annuse. Et metadoon on omahinnalt odav, siis riigi kulutused narkomaani vajaduste rahuldamiseks on väikesed, aga võit kriminogeense olukorra leevendamisel on suur.
Kahjude vähendamise programmi raames viiakse metadoonasendusravi läbi ka kinnipidamisasutustes nii Eestis kui ka välismaal.
Ajalugu
1964. aastal hakkas Vincent Dole, kes töötas sel ajal Rockefelleri Ülikoolis, uurima metabolismi iseärasusi heroiini kasutajatel. Temaga liitus Marie Nyswander, kes psühhiaatrina töötades oli juba aastaid tulutult püüdnud ravida heroiinisõltlasi. Uuritavateks subjektideks olid kaks pikaajalist heroiinisõltlast. Uuritavad olid apaatsed, sisustades oma päeva peamiselt televiisorit vaadates. Kui neile hakati manustama metadooni, ilmnes neil tahteaktiivsuse tõus ja järgmine heroiini annus ei olnud neil enam nii tähtis, kui varem. Tahteaktiivsus tõusis neil sel määral, et nad hakkasid koolis käima. Saadud tulemused julgustasid uurijaid eksperimenti laiendama ja tulemus oli paljutõotav – patsiendid naasid igapäevasesse ellu. Loodi uusi keskusi, kus käisid metadooni saamas sajad sõltlased.
Kasutamise põhjendus
Metadoon on sobiv asendusravi läbiviimiseks järgmistel põhjustel:
Probleemid
Et metadooni regulaarne tarvitamine optimaalsetes annustes ei põhjusta joovet, siis areneb patsientidel kriitikameel oma seisundi suhtes ja paljudel juhtudel püüavad nad meeleheitlikult metadooni tarvitamisest loobuda – saada terveks. Kuid kuna metadoon on samasugune narkootiline aine nagu heroiin, oopium, alfametüülfentanüül, siis narkomaania ravimatuse tõttu see reeglina ei õnnestu. Õndumised põhjustavad patsientidel ägedaid psüühilise seisundi kriise – patsientide meelest on kõiges süüdi metadoon. Seetõttu on metadoonasendusravi käigus väga oluline patsiendi psüühilise seisundi toetamine, mille eesmärgiks on püüda patsienti panna leppima olukorraga, et ta on parandamatult haige ja on sunnitud eluaegselt metadooni tarvitama.
Mainland
Mainland on kahe saare nimi:
Emmaste vald (Emmaste kihelkond)
pisi|300px|[[1939. aasta vallareformiga muudetud valdade piirid]] Emmaste vald (saksa keeles Emmast) oli vald Haapsalu kreisi ja Lääne maakonna Emmaste kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866 –1950.
Vallas oli 694 talundit ja need kasutasid 14 008 ha maad.
Vald asus kuni 1917. aastani Haapsalu kreisis ning seejärel kuni 1946. aastani Lääne maakonnas ja aastail 1946–1950 Hiiu maakonnas.
Ajalugu
Vald moodustati 1866. aastal sarnaselt teiste Hiiumaa valdadega (1866. aasta vallareform).
1893 liideti Emmaste vallaga Kassari valla koosseisus olnud Agape küla.
1939. aasta vallareformiga liideti Leloselja metsandiku kvartaalide nr 44–51 maa-alad Kõrgesaare vallaga ning Emmaste vallaga liitus senise Keina valla Vallaniit III nr A-23 talu maa-ala.
Esimene vallavanem pärast 1939. aasta vallareform oli Andrei Üksik. Vald kuulus Riigivolikogu 23. valimisringkonda, kust valiti Karl Kaups.
1945. aastal moodustati vallas Emmaste külanõukogu ja Leisi külanõukogu. 1950. aastal Emmaste vald likvideeriti ja selle alad arvati Hiiumaa rajooni koosseisu.
Asustus
1939. aastal kuulusid Emmaste valla koosseisu: Õngu, Mänspäe, Haldi, Kaderna, Laartsa, Metsapere, Nurste, Kuusiku, Leisu, Selja, Lassi, Kurisu, Härma, Haldreka, Kitsa, Küla, Ole, Prähnu ja Vanamõisa, Külamaa, Kabuna, Metsalauka, Riida, Emmaste, Ranna, Lepiku, Viiri, Pärna, Reheselja, Sõru, Hindu, Tohvri, Sepaste, Viiterna, Tärkma, Tilga, Kõmmuselja, Prassi, Harju, Valgu, Ulja, Muda, Ligema, Tatermaa ja Kuriste külad.
Keevitamine
pisi|Metallkehade keevitamine pisi|Keevitamine Kadrina EPTs 1987. aastal Keevitamine ehk keevitus (inglise welding) on kahele või enamale detailile kuumutamise või surve abil jätkuva kuju andmine. Võidakse kasutada keemiliselt koostiselt sarnast lisamaterjali. Keevitatakse metalle, plaste, klaasi, komposiite jm. Keevitamist kasutatakse ka pealesulatuseks.
Keevituselektroodid
pisi|Keevituselektroodid Kaarkeevitusel saab kasutada kas sulamatuid keevituselektroode (näiteks süsielektrood ja volframelektrood) või sulavaid keevituselektroode (näiteks metallelektroodid). Viimased valmistatakse traadist või lindist, mille keemiline koostis ja omadused on lähedased keevitatava metalli koostisele ja omadustele.
Rutiilelektroodid: sisaldavad kattes 50–70% rutiili (titaandioksiid TiO2) ja nendega on lihtne keevitada kõigis ruumiasendeis. Nad taluvad paremini keevitatavate pindade ebapuhtusi kui happelised elektroodid. Pealesulatustegur on väiksem kui happelistel elektroodidel, mis taluvad kõrgemat keevitusvoolu. Rutiilelektroodidega on kergem töötada.
Happeliste elektroodide kate koosneb kvartsist (SiO2). Elektroodid taluvad kõrget keevitusvoolu, mis annab allasendis kõrge pealesulatusteguri tootlikuks keevitamiseks. Sellised elektroodid ei sobi suure piluga koostatud detailide keevitamiseks, kuid väikeste liitekohtade läbikeevitus on hea. Elektrood on tundlik metallis sisalduvate kahjulike lisandite suhtes. Seepärast ei tohiks keevitada suure väävli- (kuni 0,05%) ja süsiniku- (kuni 0,25%) sisaldusega terast.
Aluseliste elektroodide elektroodikatted sisaldavad põhiliselt kaltsiumkarbonaati (CaC03) ja/või kaltsiumfluoriide (CaF2). Aluselised elektroodid on vähem tundlikud kahjulike lisandite suhtes (reageerivad nendega). Keevisel on suurem löögisitkus ja paremad mehaanilised omadused, mille tõttu kasutatakse suurema tugevusega metalli keevitamiseks. Elektroodid peavad olema kuivad. Niiskus põhjustab pragude ja pooride teket. Aluseliste elektroodidega keevitatakse lühikese kaarega ning neil on veidi kõrgem pealesulatustegur kui rutiilelektroodidel.
Ülaloleva tabeli kasutamisest niipalju, et 1 on parim ehk esmane valik; 2 on teisene valik ning 3 on olemasolevatest kõige kehvem ehk viimane valik.
Legeerelemendid ja lisandid keevitatavas terases
Legeerelemendid on kroom, nikkel, molübdeen, vanaadium, volfram ja titaan ning ka mangaan ja räni, kui nende sisaldus on tavalisest suurem.
Kroom ja selle mõjud keevitatavas metallis
Kroomi on süsinikvaestes terastes kuni 0,3%, konstruktsiooniterastes 0,7–3,5%, kroomterastes 12–18% ja kroomnikkelterastes 9–35%. Keevitamisel moodustuv kroomkarbiid vähendab terase korrosioonikindlust ja suurendab keevitatavust halvendavate rasksulavate oksiidide teket.
Nikkel ja selle mõjud keevitatavas metallis
Niklit on süsinikuvaestes terastes 0,2–0,3%, konstruktsiooniterastes 1–5% ja legeerterastes 8–35%. Mõned sulamid sisaldavad niklit kuni 85%. Nikkel suurendab terase plastsust ja tugevust ning annab peeneteralise struktuuri, halvendamata keevitatavust.
Molübdeen ja selle mõjud keevitatavas terases
Molübdeeni on terastes 0,15–0,8%. Molübdeen suurendab teraste vastupidavust löökkoormusele ja kõrgele temperatuurile ning annab peeneteralise struktuuri. Kuid ta soodustab ka pragude teket pealesulatatud metallis ja soojusmõju piirkonnas. Keevitamisel molübdeen oksüdeerub kergesti ja põleb välja.
Vanaadium ja selle mõjud keevitatavas terases
Vanaadiumi on eriterastes 0,2–0,3%, stantsiterastes 1–1,5%. Ta soodustab teraste karastatavust, halvendades sellega keevitatavust. Keevitamisel oksüdeerub vanaadium intensiivselt ja põleb välja.
Volfram ja selle mõjud keevitatavas terases
Volframi on tööriista ja stantsiterastes 0,8–18%. Kõrgel temperatuuril suurendab volfram terase kõvadust ja tugevust (punapüsivust) hüppeliselt, ent tugeva oksüdeerumise tõttu halvendab keevitatavust.
Titaan ja nioobium ning nende mõjud keevitatavas terases
Titaani ja nioobiumi lisatakse roostekindlatesse ja kuumakindlatesse terastesse 0,5–1,0%, et suurendada nende korrosiooni- ja kuumakindlust. Samas soodustab nioobium kuumapragude teket.
Süsinik ja selle mõjud keevitatavas terases
Süsinik on terase tähtsaim lisand. Ta määrab terase plastsuse, tugevuse, karastuse ja keevitatavuse. Harilike konstruktsiooniteraste kuni 0,25% süsinikusisaldus ei halvenda nende keevitatavust. Sellest suurema süsinikusisalduse korral aga halveneb keevitatavus tugevalt, sest soojusmõju piirkonnas moodustub karastunud ala, kus võivad tekkida praod. Süsiniku suur hulk muudab keevisõmbluse poorseks.
Mangaan ja selle mõjud keevitatavas terases
Mangaani on terases harilikult 0,3–0,8% ja ta ei halvenda keevitatavust. Keskmise mangaani sisaldusega 1,8–2,5% teraste keevitamisel võivad tekkida praod sest mangaan soodustab terase karastuvust.
Räni ja selle mõjud keevitatavas terases
Räni on terases tavaliselt 0,02–0,3%, mis ei halvenda keevitatavust. Suurema ränisisaldusega eeriteraste keevitatavust halvendab nende suur vedelvoolavus ja rasksulavate ränioksiidide teke.
Süsinikuvaeste teraste keevitamine
Süsinikuvaesed terased (kuni 0,25% süsinikusisaldusega) on hästi keevitatavad. Keevisliited on hästi lõiketöödeldavad. Kasutatakse maksimaalset lubatud keevitusrežiimi. Liidetavad detailid servatakse.
Süsinikteraste keevitamine
Suure süsinikusisaldusega terastest valmistatakse lõike-, puur- ja muid riistu. Nende teraste puhul on tingimata vajalik eelkuumutus temperatuurini 350–400 °C, mõnikord ka kuumutus keevituse ajal ning termotöötlus pärast keevitamist. Keevitatakse kitsaste vallidena ja lühikeste lõikude kaupa. Kraater tuleb kindlasti täis keevitada või lõpetada õmblus tehnoloogilisel lisaplaadil. Keevitada ei tohi keskkonna temperatuuril alla 5 °C ega tõmbetuule käes.
Legeerteraste keevitamine
Legeerteraste keevitamisel tuleb detailide servad hoolikalt puhastada tagist, mustusest, tolmust ja räbust ning eemaldada niiskus metalli pinnalt, kuumutades servi gaasipõletiga temperatuurini 110–120 °C. Et vähendada põhimetalli karastumise ohtu, keevitatakse õmblus mitme läbimiga ühtlaste kihtidena või keevitatakse õmblusele lõõmutav vall, mis ei tohi puudutada põhimetalli. Vältimaks pragusid tuleb detailid enne keevitamist kuumutada temperatuurini 100–350 °C.
Madallegeerterastel võib keevitamisel tekkida karastunud struktuur. Selle vältimiseks ja ülekuumutuse ärahoidmiseks on soovitatav neid teraseid keevitada mitmekihiliste õmblustega, kusjuures kihid tuleb keevitada pikkade ajavahedena. 2 mm ja paksemat terast keevitatakse vastupolaarse alalisvooluga. Üle 15 mm paksusi detaile tuleb pärast keevitamist kõrgnoolutada.
Kroomränimangaanterased, mis kuuluvad madallegeeritud konstruktsioonteraste hulka keevitatakse olenevalt metalli paksusest ühe või mitmekihiliselt. Viimasel juhul on kihtide keevitamise ajavahe lühike.
Kesklegeerterastest valmistatakse kõrgel temperatuuril (400–600 °C) ja kuni 30 MPa rõhul gaasi või aurukeskkonnas töötavaid detaile (aurukatelde torud, naftatöötlusseadmete ja keemiaaparatuuri osad). Nendes terastes võivad keevitamisel tekkida praod, mistõttu tooteid tuleb eelkuumutada temperatuurini 200–300 °C ning pärast keevitamist kõrgnoolutada: kuumutada temperatuurini 710 °C, hoida sellel temperatuuril vähemalt 5 minutit metalli paksuse iga millimeetri kohta ja seejärel jahutada aeglaselt. Mõnikord tuleb neid teraseid lõõmutada temperatuuril 670–800 °C.
Arktika saarestik
thumb|Asend maailma kaardil
Keevitamine
Legeerteraste keevitamine
Kõrglegeerteraseid kasutatakse keemiaseadmeis ja toiduainetööstusmasinais. Need terased on hästi tugevad, plastsed ja vedelvoolavad. Keevitamisel tuleb silmas pidada, et nimetatud terased on halvad elektri- ja soojusjuhid, mistõttu nad kalduvad tugevalt kõmmelduma ja alluvad kristallidevahelisele korrosioonile.. Seetõttu on oluline väga täpselt jälgida keevitusrežiimi. Keevitatakse alalisvooluga vastupolaarselt. Torustike, turbiinide, kõrgrõhukatelde, keemiaaparaatide jm. seadmete osade valmistamiseks kasutatakse tagikindlaid teraseid. Need on korrosioonikindlad ja taluvad kõrgel temperatuuril pikaajalist koormust. Keevitamisel on neil terastel kalduvus moodustada kuumpragusid. Keevitatakse vastupolaarse alalisvooluga. Sisepinged kõrvaldatakse pärast keevitamist termotöötlusega (noolutamine temperatuuril 650 °C).
Arktika saarestik
Kanada Arktika saarestik (inglise keeles Arctic Archipelago, ka Canadian Arctic Islands) on Kanadale kuuluv saarestik Põhja-Jäämeres.
Arktika saarestik piirneb läänes Beauforti merega ning idas Narese väina, Smithi väina, Baffini lahe ja Davise väinaga. Lõunas eraldavad teda Kanadast paljud väinad, millest mõned on üsna kitsad: läänest ida poole Amundseni laht, Dolphin and Unioni väin, Coronationi laht, Dease'i väin, Kuninganna Maudi laht, Rae väin, James Rossi väin, Franklini väin, Boothia laht, Fury and Hecla väin, Parry laht, Foxe'i meri, Roes Welcome'i väin, Hudsoni laht, Hudsoni väin ja Ungava laht. Osa selles nimestikus lahtedeks nimetatud veekogusid on tegelikult väinad, kuid sinna esimesena jõudnud ja nime andnud meresõitjatele tundusid nad lahtedena, sest olid jääst ummistunud.
Keevitamine
Legeerteraste keevitamine
Kroomterased, sisaldavad 4–14% kroomi ja kuuluvad martensiitklassi. Neist valmistatakse kõrgtugevaid tarindeid (Naftatöötlusaparatuur) töötamiseks agressiivses keskkonnas. Kroomteraste hulka kuuluvad ka GOST standardi järgi terased 15X28 ja 1X17JU5, mis sisaldavad 18–30% kroomi ja kuuluvad ferriitklassi. Need terased on roostekindlad ja seda ka kõrgel temperatuuril. Kroomteraste keevitatavust halvendab kalduvus õhus karastuda ja moodustada martensiitstruktuuri ning terade kasv soojusmõju piirkonnas. Keevitamiseks tuleb kroomteraseid eelkuumutada temperatuurini 200–400 °C. Pärast keevitamist jahutatakse tooteid seisvas õhus temperatuurini 150–200 °C ja seejärel kõrgnoolutatakse: kuumutatakse ahjus temperatuurini 720–750 °C ja hoitakse sellel temperatuuril 5 minutit metalli paksuse iga millimeetri kohta, kuid mitte vähem kui üks tund. Seejärel jahutatakse seisvas õhus aeglaselt. Teraseid, mis sisaldavad 7–10% kroomi, hoitakse ahjus arvestusega 10 minutit metalli paksuse iga millimeetri kohta. Keevitada tuleb vastupolaarse alalisvooluga.
Arktika saarestik
Saarestikku kuulub 36 563 saart kogupindalaga 1 424 500 km². Seal valitseb arktiline kliima.
Saarestikus elab 14 000 inimest, neist enamik Baffini saarel. Kanada 20 suurimast saarest kuulub Arktika saarestikku 16, aga Kanada kõige rahvarohkemate saarte loendis on Baffini saar 16. kohal ja ülejäänud veelgi kaugemal.
Keevitamine
Legeerteraste keevitamine
Tööriistaterastest valmistatakse lõiketöötlusriistu. Kaarkeevitusega kinnitatakse tavaliselt terasest terahoidiku külge kiirlõiketerasplaat või sulatatakse hoidikule peale kiirlõiketerasest kiht. Pealesulatus on otstarbekas siis, kui elektroodidena kasutatakse kiirlõiketerase jäätmeid (murdunud puure, avardeid, hõõritsaid, lõiketerasid jne) või on kiirlõiketerasest (valtstraadist või sepisvardaist) valmistatud elektroodid. Peale sulatatakse muldvormis korraga mitmele toorikule (katkematu sulatusega). Pealesulatamise lõpetamiseks juhitakse kaar tooriku metallile ja katkestatakse. Seejärel lõikeriist lõõmutatakse, töödeldakse mehaaniliselt ning karastatakse ja noolutatakse kolm korda. Pärast neid operatsioone on pealesulatatud metalli kõvadus 62–65 HRC.
Alumiiniumi ja selle sulamite keevitamine
Väikese tugevuse ja suure plastsuse tõttu kasutatakse tehnikas puhast alumiiniumi suhteliselt vähe. Enimkasutatavad sulamid on duralumiinium ja silumiin.
Peamised raskused alumiiniumi ja selle sulamite keevitamisel on järgmised:
Ettevalmistused alumiiniumi keevitamiseks
Alumiiniumi ja selle sulameid kaar-, gaas- ja argoonkeevitatakse. Olenemata keevitusviisist tuleb keevitatavad pinnad enne rasvastustada ja eemaldada sealt oksiidikelme. Metalli pind rasvastustatakse lahustitega. Selleks sobivad orgaanilised lahustid, aviobensiin ja tehniline atsetoon. Seejärel eemaldatakse oksiidikelme kas mehaaniliselt või söövitamise teel. Oksiidikelme keemiliseks eemaldamiseks söövitatakse keevitatavaid detaile 0,5–1 minut söövituslahuses, mis koosneb 45–55 grammist tehnilise naatriumhüdroksiidi ja 40–50 grammi tehnilise naatriumfluoriidi lahusest 1 liitris vees. Seejärel pestakse voolavas vees, neutraliseeritakse 1–2 minuti vältel lämmastikhappe 25–30% vesilahuses, pestakse voolavas vees, seejärel kuumas vees ja kuivatatakse niiskuse täieliku eemaldumiseni. Rasvatustatud ja söövitatud detailid ei tohi keevituse ootel seista üle nelja tunni.
Kuni 1 mm paksust lehtalumiiniumi keevitatakse faasimata, üle selle servad faasitakse. Kuni 25 mm paksusi detaile võib keevitada eelkuumutuseta. Üle 25 mm paksusi detaile on soovitatav eelkuumutada temperatuurini 300–400 °C, silumiinvaludetaile temperatuurini 250–300 °C.
Alumiiniumi keevitamine argoonis
Kaitsegaasidest on argoon kõige sobivam. Võidakse keevitada käsitsi poolautomaatselt või automaatselt.
Käsitsi keevitamisel kasutatakse sulamatuid volframelektroode ja erihoidikuid. Keevitustraadi läbimõõt (mm) võetakse vastavalt keevitatava metalli paksusele.
Keevitada võib vastupolaarse alalisvooluga või vahelduvvooluga. Vahelduvvoolkeevitamisel kasutatakse ostsillaatoreid. Sulamatu elektroodiga keevitamise ligikaudsed režiimid on esitatud tabelis.
Automaatkeevitatakse sulamatute ja sulavate elektroodidega. Sulamatu elektroodiga võib keevitada kas lisametalli kasutamisega või ilma. Keevitusrežiimid on toodud alljärgnevates tabelites.
Alumiiniumi gaaskeevitamine
Alumiiniumi gaaskeevitamine on väheefektiivne. Peamine puudus on, et tuleb kasutada räbustit ning, võrreldes kaarkeevitamisega, on soojuse kontsentratsioon väike. Leegi võimsus valitakse olenevalt keevitatava metalli paksusest.
Keevitatakse normaalleegiga. Lisametallina kasutatakse alumiiniumist või selle sulameist valmistatud keevitustraati, kusjuures traadi läbimõõt võetakse allolevast tabelist vastavalt metalli paksusele.
Kui alumiiniumi ja selle sulamite keevitamisel kasutati kattega elektroode või räbustit, siis tuleb õmblustelt pärast keevitamist räbu tulise veega pestes korralikult eemaldada. Räbu on sööbiva toimega ja võib metalli rikkuda.
Duralumiiniumist ja silumiinist toodete keevisliited tuleb pärast keevitamist lõõmutada, hoida 1,5–2 tundi temperatuuril 300–370 °C ning jahutada pärast seda aeglaselt. Karastuvast duralumiiniumist detaile on soovitatav pärast keevitamist vees karastada (kuumutada temperatuurini 500–510 °C) ja seejärel vanandada.
Vase keevitamine
Vase keevitamist raskendab tema suur soojusjuhtivus, hea vedelvoolavus ja kalduvus tugevasti oksüdeeruda kuumas, eriti aga sulavas olekus. Vase soojusjuhtivus on peaaegu 6 korda suurem kui terasel. Vase keevitatavust mõjutavad tema koostises olevad lisandid (hapnik, vismut, plii, väävel, fosfor, antimon, arseen), kõige rohkem halvendab keevitatavust vismut. Kuumas või sula olekus oksüdeerub vask vask(I)oksiidiks Cu2O. See reageerib metallis lahustunud vesinikuga ja põhjustab pinnapragusid. Kõige paremini keevitatav on elektrolüütiline vask, mille lisandisisaldus on kuni 0,05%. Vase keevitamisel kasutatakse käsikaarkeevitust, automaatkeevitust räbustis, gaaskeevitust ja kaitsegaasis keevitust.
Käsikaarkeevitatakse metall- või süsielektroodiga. Süsi- või grafiitelektroodiga keevitamisel on lisametalliks samad vaskvardad mis metallelektroodiga keevitamisel. Süsielektroodi korral kasutatakse eriräbusteid, mis enne keevitamist kantakse lisametallvardale või puistatakse servatud keevitusalasse.
Kuni 4 millimeetri paksusi vasktooteid keevitatakse ilma servamata. Põkkliited koostatakse vahedeta. Nurk- ja vastakliidete keevitamiseks tuleb toode asetada nii, et mõlemad keevitatavad pinnad paikneksid rõhtpinna suhtes 45° nurga all. Üle 5 millimeetri paksusi tooteid tuleb enne keevitamist kuumutada temperatuurini 200–300 °C.
Räbustid automaatkeevitusel kasutatakse kas sulamatuid süsi- või sulavaid metallelektroode ning räbusteid. Süsi- või grafiitelektroodiga keevitamisel kasutatakse automaatkeevituspead, mis liigub piki õmblust püsikiirusega. 4–8 mm paksuse vase keevitamiseks võetakse süsielektroodi läbimõõduks 20 mm. Räbustis süsielektroodiga keevitusrežiimid on allolevas tabelis.
Metallelektroodiga saab automaatkeevitada tavaliste keevitusautomaatidega. Keevitatakse vastupolaarse alalisvooluga. Keevitustraat on valmistatud vasest M1, M2 või M3, läbimõõt 1,6–3 millimeetrit. Metallelektroodiga keevitamisel kasutatakse keraamilist räbustit koostisega: 28% marmorit, 57,5% päevakivi, 8% fluoriidi, 2,2% puusütt, 3,5% boorräbu ja 0,8% alumiiniumi. Keevitatakse vahelduvvooluga. Ühepoolne õmblus keevitatakse grafiit- või vaskplaadil täieliku läbikeevitusega. Kuni 8 mm paksusi lehti keevitatakse ilma servamata. Paksemad lehed servatakse V-kujuliselt 60° nurga all. 8–12 millimeetri paksusi vasklehti on soovitatav keevitada kahepoolselt. Et kaar keevitamise alustamisel paremini süttiks, on soovitatav panna elektrooditraadi otsa alla messinglaaste.
Vaske saab keevitada ka kaitsegaasis: argoonis või lämmastikus. Vaske saab argoonis või lämmastikus keevitada sulamatu volframelektroodiga või sulavelektroodiga. Ulatuslikult on levinud volframelektroodiga keevitamine päripolaarse alalisvooluga. Lisametallina kasutatakse vasest M1-, M2- ja M3-vardaid.
Sulavelektroodiga keevitatakse samuti päripolaarse alalisvooluga. Elektroodid tehakse vasktraadist (M1) või pronkstraadist.
Gaaskeevitust rakendatakse vase puhul kõige enam. Kuni 5 millimeetri paksuse vase keevitamisel on lisametalliks vask M1, M2 või M3.
Jõhvi vald (Jõhvi kihelkond)
pisi|Virumaa valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Jõhvi vald (saksa keeles Jewe) oli vald Virumaal Jõhvi kihelkonnas Viru kreisis ja Viru maakonnas, aastatel 1866 –1939
Vallas oli 513 talundit ja need kasutasid 10 117 ha maad. Vallamaja asus Jõhvis.
Vallas asus Jõhvi asundus.
1892. aastal ühendati Jõhvi vallaga Tammiku, Edise, Sompa vald ja Jõhvi kirikuvald.
1939. aasta vallareformiga moodustati Jõhvi ja Voka vallast uus Jõhvi vald. Samas liideti väikesed osad Jõhvi vallast ka Mäetaguse, Illuka ja Vaivara vallaga.
Koigorodoki rajoon
Koigorodoki rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Komis. Asub Sõssola ülemjooksul. Piirneb Permi krai ja Kirovi oblastiga.
Rajoonis on 10 kohalikku omavalitsust.
Elanike arv oli 2010. aastal 9000 (2008 oli 9300). 2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanikke 10 020, neist 48% venelased, 40% komid ja 4% ukrainlased.
Eerik Teentalu
Eerik Teentalu (kuni 1937 Erich Rudolf Tendal, 24. juuni 1908 Ingliste vald (Juuru kihelkond), Harjumaa – 1. jaanuar 1938 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (lipnik) ja politseinik.
Ülendati 28. novembril 1930 lipnikuks ja arvati reservi. Lõpetas Politseikooli kõrgema kursuse 1937, oli seejärel Keila-Joa rajooni konstaabel. Tallinna politseiametnikkude kogu liige. Õppis 1937–1938 Tartu Ülikoolis õigusteadust.
Prognoos
Prognoosiks (kreeka sõnast prognōsis 'etteteadmine') nimetatakse ennustust, mis on saadud enam-vähem usaldatavaks peetaval meetodil.
Eerik Teentalu
Ta jäi Lilleküla raudteepeatuse juures rongi alla.
The Kovenant
Nende stiil on kaldunud viimastel albumitel black metal 'ist rohkem industrial metal 'i poole. Ansambel moodustati 1992. aastal nime Covenant all, kuid vaidluse tulemusel samanimelise Rootsi elektroonilise muusika ansambliga muudeti nimeks The Kovenant.
Bosnia ja Hertsegoviina
Bosnia ja Hertsegoviina (bosnia, horvaadi ja serbia keeles Bosna i Hercegovina, kirillitsas Босна и Херцеговина) on riik Kagu-Euroopas Balkani poolsaarel.
Lääne-Balkani riikide hulka arvatud Bosnia ja Hertsegoviina piirneb põhjas, läänes ja lõunas Horvaatia, idas Serbia ning kagus Montenegroga. Merepiiri on Bosnial ja Hertsegoviinal vaid ligikaudu 20 km Aadria mere rannikul Neumi linna ümbruses, kuid arvestatavaid sadamaid sellel lõigul ei ole (merre sirutub pikk kaljune poolsaar).
Bosnia ja Hertsegoviina on liitriik, mille moodustavad kaks autonoomset osa: Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsioon (Federacija Bosna i Hercegovine) ning Serblaste Vabariik (Republika Srpska). Liitriigi ja föderatsiooni ning ajaloolise Bosnia piirkonna pealinn on Sarajevo, serblaste mitteametlik pealinn on Banja Luka ning Hertsegoviina ajalooline keskus on Mostar.
Bosnia ja Hertsegoviina iseseisvus 3. märtsil 1992, mil riigis elavad moslemid ja horvaadid hääletasid referendumil Jugoslaaviast lahkulöömise poolt.
Etümoloogia
Bosnia on saanud nime Bosna jõe järgi. Hertsegoviina tuleneb saksakeelest sõnast hertsogi kohta ja järelliitest -ovina, mis tähendab "maa".
Loodus
pisi|left|Vaade Bosnia ja Hertsegoviina kõrgeimalt mäelt [[Maglićilt]] Riigi kesk- ja lõunaosa on mägised, loodeosa künklik ning kirdeosa tasasema pinnamoega. Kõrgeimaks tipuks on Maglič (2386 m), mis asub Montenegro piiril Dinaari Alpides, massiivi lääneosas on levinud tugevasti karstunud lubjakivilavad rohkete koobastega. Seal samas asub Sutjeska rahvuspark. Maa kõrguselt teine mägi on Čvrsnica (tipp Plocno, 2228 m), mis asub Hertsegoviina (maa lõunapoolse viiendiku) põhjaosas, kolmas mägi on Prenj (tipp Zelena glava, 2115 m).
Mitte palju madalamad on ka mäed tähtsamate talispordikeskuste juures: Vlašič (1969 m), Orjen (1894 m), lisaks Sarajevot lõunast piiravad Treskavica (2088 m), Bjelašnica (2067 m) ja Jahorina (tipp Ogorjelica, 1916 m), mille nõlvul peeti 1984. aasta taliolümpia mäesuusaalad. Maa loodeosa kõrgem tipp on Grmeč (1605 m). Mitmed neist on järsakute tõttu tehniliselt üpris raskesti vallutatavad, eriti talvekuudel, kui lisandub laviinioht.
Riigi sisemaal valitseb mõõdukas mandriline kliima, mida iseloomustavad kuumad suved ning külmad, lumised talved. Bosnia ja Hertsegoviina lõunatipus valitseb vahemereline kliima. Ligi 50% maast on kaetud metsadega. Mägialal on rohkesti maalilisi järvi, millest suurim on Buško blato (tuntud ka kui Buško jezero, 55,8 km²) asub Horvaatia piiri ääres teel Spliti.
Kaitsealad
Riigis on neli rahvusparki: Sutjeska rahvuspark (asutatud 1965), Kozara rahvuspark (1967), Una rahvuspark (asutatud 2008) ja Drina rahvuspark (asutatud 2017). Pindalalt on kõige suurem Una rahvuspark (198 km²).
Riik
pisi|250px|Bosnia ja Hertsegoovina jagunemine Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsiooniks (helesiniselt) ja Serblaste Vabariigiks (heleroosalt), kirdenurgas asub [[Brčko ringkond (tuhmroheliselt)]] Riik on detsentraliseeritud võimuga ning koosneb kahest föderatiivsest haldusüksusest – Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsioonist (Federacija Bosne i Hercegovine, Федерација Босне и Херцеговине) ning Serblaste Vabariigist (Republika Srpska, Република Српска). Mõlemad föderatiivsed piirkonnad haldavad üheskoos Brčko ringkonda (Brčko distrikt, Брчко дистрикт).
Bosnia ja Hertsegoviina on parlamentaarne vabariik. Kollegiaalne riigipea on kolmeliikmeline presidentuur, mille moodustavad üks serblasest, üks bosnialasest ja üks horvaadist liige. Iga rahvusrühm – serblased, bosnialased ja horvaadid – valivad liikme eraldi. Kahe kaheksakuulise perioodi vältel juhib presidentuuri rotatsiooni korras eesistujana iga presidentuuri liige.
Bosnia ja Hertsegoviina kõrgeim seadusandlusorgan on kahekojaline Parlamentaarne Assamblee (Parliamentarna skupština), mille moodustavad 42-liikmeline Esindajatekoda ja 15-liikmeline Rahvakoda.
Täidesaatev võim kuulub presidentuurile ja Ministrite Nõukogule. Valitsusjuht on Ministrite Nõukogu esimees.
Iseseisvaks riigiks sai Bosnia ja Hertsegoviina 1990. aastatel Jugoslaavia sõdade käigus, olles enne seda Jugoslaavia Föderatiivse Sotsialistliku Vabariigi osa. Bosnia ja Hertsegoviina sai 2010. aasta aprillis NATO liikmekandidaadiks. Euroopa Nõukogu liige on Bosnia ja Hertsegoviina alates 24. aprillist 2002.
Sümbolid
Bosnia ja Hertsegoviina lipul on sinisel taustal kollane kolmnurk, mis sümboliseerib riigi kolme põhirahvust (bosnialasi, serblasi ja horvaate), ning üheksa viieharulist tähte, mis sümboliseerivad Euroopat. Kolmnurk vastab ligikaudu riigi kujule. Samad kujundid on ka riigi vapil. Riigi praegune lipp ja vapp võeti kasutusele 1998. aastal.
Riigihümn on "Državna himna Bosne i Hercegovine" ("Bosnia ja Hertsegoviina rahvushümn"). Riigihümnina kasutuses alates 1999. aastast. Hümni viisi autor on Dušan Šestić. Ametlikud sõnad puuduvad.
Rahvastik
Riik on koduks kolmele etnilisele rühmale, keda nimetatakse Bosnia ja Hertsegoviinale ainulaadselt konstitutsioonilisteks rahvasteks ehk kolmeks rahvaks, keda on mainitud riigi põhiseaduses ning kes seetõttu ei saa olla vähemused ega immigrandid. Kolmest suurima rühma moodustavad bosnialased, suuruselt teise Bosnia serblased ja kolmanda Bosnia horvaadid.
2013. aasta hinnangul moodustasid bosnialased riigi rahvastikust 50,1%, serblased 30,8% ja horvaadid 15,4%. Ametliku keele staatus on bosnia, serbia ja horvaadi keelel.
50,7% rahvastikust on moslemid, 30,7% õigeusklikud ja 15,2% katoliiklased.
Rahvastiku mediaanvanus on 43,3 aastat, millega on Bosnia ja Hertsegoviina maailma riikide seas 27. kohal. Sündimus on madal ja loomulik iive negatiivne, samuti ületab väljaränne sisserände.
Keskmine eluiga on 2021. aasta hinnangul 77,8 aastat (meestel 74,5 ja naistel 80,9).
Suurimad linnad
pisi|250px|Riigi pealinn ja suurim linn [[Sarajevo]] 2021. aastal elas linnades 49,4% rahvastikust.
Ajalugu
Esimestel sajanditel pKr oli Bosnia osa Rooma riigi Illüüria provintsist. Pärast Rooma riigi lagunemist pretendeerisid Bosniale Bütsants ja Rooma riigi järglased Läänes. Slaavlased asusid piirkonda elama 7. sajandil. 9. sajandil jagasid Bosnias võimu Serbia ja Horvaatia kuningriik. 11. ja 12. sajandil oli piirkond Ungari kuningriigi võimu all. Keskaegne Bosnia kuningriik sai iseseisvaks umbes aastal 1200. Riigi sõltumatus säilis 1463. aastani, mil piirkonna vallutas Osmani impeerium.
Türgi võimu all pöördusid paljud bosnialased Osmani impeeriumi sisepoliitika tõttu kristlusest islamisse. Enne Osmani impeeriumi vallutusi olid Bosia elanikud valdavalt bogomiilide ja Kreeka-Rooma kiriku usutunnistuse järgijad.
1875. aastal algas Bosnias osmanitevastane ülestõus(en), mis kasvas lõpuks üle peaaegu kogu Balkani poolsaart hõlmanud sõjaks. San Stefano rahulepinguga tunnistas Osmani impeerium Bosnia ja Hertsegoviina iseseisvust, kuid 1879. aastal toimunud Euroopa suurriikide Berliini kongressil määrati Bosnia tegelikult Austria-Ungari Habsburgide valitsemise alla. Sellal kui Bosnia elanikud nautisid Austria-Ungari alamate hüvesid, taotlesid slaavlased Serbias ja mujal lõunaslaavlaste riigi loomist.
Esimene maailmasõda algas siis, kui Bosnia serbia rahvuslane Gavrilo Princip tappis Sarajevos ertshertsog Franz Ferdinandi. Pärast sõda sai Bosniast lõunaslaavlaste riigi Jugoslaavia osa. Teise maailmasõja ajal kuulus Bosnia Horvaatia riigi koosseisu. Külma sõja ajal moodustati Josip Broz Tito juhtimisel kommunistlik Jugoslaavia liitriik, millesse Bosnia kuulus liiduvabariigina oma keskaegsetes piirides.
Oktoobris 1991 kuulutas Bosnia välja suveräänsuse. Sellele järgnes iseseisvusreferendum 29. veebruaril–1. märtsil 1992. Bosnia serblased rahvahääletusest osa ei võtnud ning reageerisid Serbia toetusel relvastatud vastupanuga, püüdes Bosniat ja Hertsegoviinat etnilisi piire mööda tükeldada ning serblaste alad ühendada (Suur-Serbia). Täiemahuline Bosnia sõda kolme kogukonna (bosnialased, serblased ja horvaadid) vahel puhkes 1992. aasta aprillis, mil Bosnia serblaste relvajõud ja Jugoslaavia föderaalarmee alustasid Sarajevo tulistamist. ÜRO ja Euroopa Liit püüdsid vahendada vaherahu, kuid see ei õnnestunud ning riiki saadeti rahvusvahelised relvajõud. Jaanuaris 1993 nõustusid serblased ja horvaadid ametlikult ÜRO ja ELi rahuplaaniga, kuid sõjategevus jätkus sellegipoolest ning 6. mail 1993 teatas ÜRO julgeolekutsoonide loomisest Bosnia-Hertsegoviina territooriumil. 23. veebruaril 1994 saavutati kokkulepe kehtestada relvarahu bosnialaste ja horvaatide vahel. Märtsis loobusid bosnialased ja horvaadid omavahelisest võitlusest ning leppisid 18. märtsil 1994 kokku liitriigi Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsiooni moodustamises. 8. juunil 1994 kirjutasid relvarahu kokkuleppele alla ka serblaste juhid, kuid see ei peatanud verevalamist. Seetõttu algasid 21. novembril 1994 NATO lennukite pommirünnakud serblaste positsioonidele. 21. novembril 1995 kirjutasid vaenupooled USA-s Ohio osariigis Daytonis alla vaherahule, mis lõpetas kolm aastat kestnud Bosnia sõja. Lõplikule leppele kirjutati pidulikult alla Pariisis 14. detsembril 1995. Daytoni lepe jagab Bosnia ja Hertsegoviina enam-vähem võrdselt Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsiooni ning Serblaste Vabariigi vahel. ÜRO rahuvalvejõuna paigutati konfliktipiirkonda 60 000 NATO sõjaväelast. Esimesed sõjajärgsed valimised toimusid 1996. aastal.
Chungin & The Strap-On Faggots (album)
Chungin & The Strap-On Faggots on Chungin & The Strap-On Faggotsi 2009. aastal välja antud debüütalbum. Salvestatud Tallinnas Urbaarium Stuudios 2008 aasta augustist kuni 2009 aasta juulini.
India pähkel
thumb|[[Akažuud (lääneanakardi viljad)]] thumb|India pähklid India pähkel ehk nakar ehk kašupähkel on lääneanakardi ehk india nakrapuu seeme.
Päritolu ja levik
Taim ei ole pärit Indiast, vaid Brasiilia kirdeosast, kus seda portugali keeles nimetatakse cajueiro [kažu'eiru]. Perioodil 1560–1565 viisid portugallased selle oma Indias asuvasse kolooniasse Goasse. Sealt levis see üle Kagu-Aasia ja lõpuks Aafrikasse. Tänapäeval kasvab seda kõikjal, kus on piisavalt soe ja niiske kliima. Teda kasvatatakse viljapuuna troopikas.
Viire Valdma
Viire Valdma (sündinud 29. augustil 1960 Paldiskis) on eesti näitleja.
India pähkel
Vili
Lääneanakardi vili on akažuu (portugali keeles caju [kažuu]. Tavaliselt peetakse ja nimetatakse viljaks ovaalset kuni pirnikujulist rüüsvilja, mis areneb õiepõhjast ja koosneb viljaraagudest. Seda nimetatakse akažuuõunaks ehk kašuõunaks. Rüüsvili kujutab endast kollast ja/või punast ploomi- või pirnisuurust (läbimõõt 5–11 cm) moodustist. See on magushapu ja mahlakas ning seda süüakse toorelt.
Viire Valdma
Aastal 1982 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri näitleja erialal (10.lend).
India pähkel
Vili
Taime tegelik vili on ligikaudu neeru- või poksikindakujuline luuvili, mis kasvab rüüsvilja otsas. Luuvili kasvabki kõigepealt, seejärel tekib õieraost rüüsvili. Tegeliku vilja sees on üksainus seeme, india pähkel. See seeme ei ole botaanilises mõttes pähkel, kuigi vilja ennast peavad mõned botaanikud pähkliks. Seemet ümbritseb kahekordne koor, mis sisaldab söövitavat fenoolvaiku. Mõned inimesed on nakarde vastu allergilised, kuid nakrad on vähem sagedane allergeen kui mõned muud pähklid.
Viire Valdma
Aastatel 1982–1996 töötas ta Vanalinnastuudios ja alates aastast 1996 töötab Eesti Draamateatris.
Isiklikku
Ta on olnud abielus Toomas Urbiga. Abielust sündisid poeg Tom-Olaf Urb (Reket) ja tütar Maria Urb.
India pähkel
Kasutamine
Tervisepoodides on saadaval toornakraid, mis on ainult keedetud, mitte röstitud ega pruunistatud.
Taimetoitlased söövad nakraid juustu asemel.
Aasia köögis on nakarde kasutamine toiduvalmistamisel laialt levinud, näiteks valmistatakse kana nakardega. Samuti tehakse nakraist maapähklivõi sarnast määret. Nakrad on väga õlirikkad ja neid lisatakse ka teistesse pähklivõidesse, et nende õlisisaldust tõsta.
Nakrad on levinud näksid ja nende rikka maitsebuketi tõttu süüakse neid sageli paljalt, kergelt soolatatuna või suhkurdatuna. Neid kaetakse ka šokolaadiga, ent nad on sarapuupähklitest ja mandlitest kallimad ning seetõttu neid kompvekkides üldiselt ei kasutata, välja arvatud mõne erilise hõrgutisetootja toodangus.
Seemnete toodang, toiteväärtus ja biokeemiline koostis
Toodangu tabelis on antud andmed puhastamata seemnete kohta, ülejäänud tabelites on andmed puhastatud ja kuivatatud seemnete kohta.
824
824. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad - 820. aastad - 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad 870. aastad
Aastad: 819 820 821 822 823 - 824 - 825 826 827 828 829
Laskmine 2004. aasta suveolümpiamängudel
Laskmine 2004. aasta suveolümpiamängudel toimus 14.–22. augustini.
Medalialad
Meestel oli kavas seitse klassikalise laskmise ala (õhupüss 10 m, õhupüstol 10 m, vabapüstol 50 m, olümpiakiirlaskmine 25 m, väikepüss lamades 50 m, väikepüssi standard 3x40 lasku ja liikuv märk 10 m) ja naistel neli (õhupüss 10 m, õhupüstol 10 m, väikepüssi standard 3x20 lasku ja väikepüstol 25 m).
Võistluspaik
Olümpia laskmiskeskus paiknes Ateena kaguosas Markopouloses. Pealtvaatajaid mahtus võistlusi jälgima 2093.
Burkina Faso
pisi|Kaart
Burkina Faso on merepiirita riik Lääne-Aafrikas.
Burkina Fasot ümbritseb kuus riiki: Mali põhjas, Niger idas, Benin kagus, Togo ja Ghana lõunas ning Elevandiluurannik edelas. Riik kandis 1984. aastani Ülem-Volta nime. Riik on vabariik ja arengumaa. Burkina Faso iseseisvus 5. augustil 1960, enne seda oli Prantsusmaa asumaa.
Inimarengu indeksi järgi on Burkina Faso maailma riikide seas tagantpoolt kuues.
Pinnamood
Maa on enamasti tasane savanniplatoo koos mõne väikese metsaga kaetud alaga. Maastik on põhjas enamjaolt liivane ja kivine, lõunas on rohelisem ja seal asub ka metsi. Riik asub piirkonnas, kus Sahara kõrb siirdub savanni viljakatele rohumaadele, seda ökoloogilist tsooni tuntakse ka Saheli nime all.
Kliima
Burkina Fasos ainult kaks hooaega, vihmaperiood ja kuum kuiv hooaeg, mida nimetatakse harmattaniks, riigi põhjaosas kestab vihmaperiood lühemalt kui lõunaosas. Riigis on temperatuur aasta läbi kõrge. Talvel on õhk kirdetuulte leviku tõttu kuiv ja temperatuur põhjaosas on umbes 30/32 °C ja lõunaosas 32/33 °C. Valitsev tuul, mida nimetatakse Harmattaniks, puhub kirdest ja suudab tolmu tõsta, muutes taeva valgeks, seda võivad põhjustada ka tõelisi liivatormid. Torm võib ilmneda ka kevadel, kuna siis võib toimuda kokkupõrge ookeanist tulevate ja siseruumide poole liikuvate niiskete õhumassidega.
Loomad
Burkina Fasos elab rikkalikult erinevaid loomi, nende hulgas ka palju ohustatud liike näiteks gepardid ja egiptuse raisakotkad.
Taimestik
Burkina Faso on suures osas loodusliku põõsastiku maa, kus on rohu ja väikeste puude segu erinevates proportsioonides. Savanna piirkond on vihmaperioodil peamiselt rohumaa ja harmattani perioodil poolkõrb.
Veestik
Burkina Fasol on kolm peamist jõge: Must Volta, Punane Volta ja Valge Volta, riigil puudub merepiir.
Burkina Faso rahvastik
Burkina Faso rahvaarv 2020. aasta seisuga on 20 708 064 inimest. Burkina Fasos sünnib tunnis keskmiselt 87 ja sureb 21 inimest. Aastane iive on +2,89%, sellest saab järeldada, et Burkina Faso rahvaarv kasvab. 2020. aasta prognoosiga on Burkina Fasos inimeste keskmine oodatav eluiga meestel 17 ja naistel 18,7 aastat. Burkina Fasos moodustavad enamiku rahvastikust alla 19-aastased mehed ja naised. Meeste ja naiste rahvaarv on ligikaudu võrdne, alates 55. eluaastast on naisi märgatavalt rohkem kui mehi. Sündimus ja suremus on suur. Väga vähesed elavad rohkem kui 75 aastat. Burkina Fasos on lapsi ja tööealisi ligikaudu sama palju, nad moodustavad kogu rahvastikust umbes 97,5%. Laste seas on 0,12% rohkem poisse, kui tüdrukuid. Tööealiste seas on 0,1% rohkem naisi kui mehi. Vanemaealiste seas on naisi 0,11% rohkem kui mehi.
Burkina Faso on jõudnud demograafilise arengu 2. etappi, kuna seal on suur sündimus (u 5 last naise kohta). Rahvaarv kasvab ja keskmine eluiga pikeneb. Ühiskonnas on vanureid vähe. Suremus seoses HI-viirusega on seal endiselt suur.
Rahvastikupoliitika
Burkina Faso rahvastikupoliitika tegeleb suremuse vähendamise ja elussündide arvu suurendamisega. Üritatakse parandada heaolu kõikides ühiskonna sotsiaalsetes kihtides. Eesmärk on tagada piirkondlik areng ja rahvaarvu kasvu piiramine.
Rahvastiku paiknemine
Enamik inimesi elab riigi lõunapoolses osas. Kõige tihedamalt on asustatud riigi pealinn Ouagadougou, seal elab 1017,6 inimest ruutkilomeetri kohta. Kõige tihedamalt on asustatud Ioba provints. Riigi põhja- ja idaosas on asustus väiksem, kuna seal on kõrbed ja looduskaitsealad. Paremad palgad ja rohkem töökohti on suurlinnades.
Majandus
Tööealise elanikkonna rakendatus majanduses Burkina Fasos:
Töötute osakaal Burkina Fasos
Töötuid oli Burkina Fasos 2019. aastal 6,15%.
Tööjõu olukorra hinnang
Põllumajanduses töötavate inimeste osakaal väheneb, tööstuses ja teeninduses töötavate inimeste osakaal kasvab. Töötute inimeste osakaal kasvas alates 2008. aastast jõudsalt kuni 2015. aastani. Aastal 2015 oli töötute osakaal 6,7%, pärast seda on see vähenenud aastatega järjepidevalt, jõudes 2019. aastal 6,15%-ni.
Tehnoloogia ja tootearendus
Burkina Fasos parandati 2018. oluliselt interneti kättesaadavust. Rahvusvaheline ettevõte IDE teeb koostööd Burkina Faso maapiirkondade väiketalupidajatega, aidates neil parandada põllumajanduse tootlikkust ja pääseda kohalikele turgudele, kus nad saavad oma saaki kasumlikult müüa. Riigi peamine sissetulekuallikas on väärismetallide (69,6% riigi koguekspordist) ja puuvilla (11% riigi koguekspordist) müük.
Turism
Turism Burkina Fasos moodustab 3,8% sisemajanduse kogutoodangust
Burkina Faso suurim linn
Burkina Faso suurim linn on pealinn Ouagadougou, seal elab 1 086 505 inimest. Kesklinnas on lennujaam, ostukeskused ja hotellid. Kesklinna äärealadel on pargid. Haiglad paiknevad enamasti linna äärealadel. Tegu on ühe kesklinnaga sektorlinnaga, kus kesklinnas elavad jõukamad inimesed, vaesemad elavad kesklinnast väljaspool, seal kus paiknevad ka tehased. Burkina Faso pealinn on väga ülerahvastatud, seal ei jagu kõigile töökohti, paljud inimesed on kodutud. Tehaste tõttu on ka õhk mingil määral saastunud.
Globaliseerumise võrdlus Eesti ja Saksamaaga
Nendest kolmest riigist on kõige suurem üldine globaliseerumise tase Saksamaal, kõige väiksem Burkina Fasos ja keskele jääb Eesti. Majanduslikus globaliseerumises on Eesti 9.kohal edastades sellega Saksamaad, mis on 24. kohal ja Burkina Faso, mis on 143. kohal. Saksamaa on kõige kõrgemal kohal nendest kolmest riigist sotsiaalses globaliseerumises, ta asub 14 kohal, Eesti jääb taas keskele ja asub 29. kohal. Burkina Faso näitaja on taas üle saja. Poliitilise globaliseerumise koha pealt on Saksamaa lausa kolmandal kohal, Eesti asub 54. kohal ja Burkina Faso asub 81. kohal. Kokkuvõtvalt võib öelda et Eesti ja Saksamaa on palju rohkem globaliseerunud kui Burkina Faso.
Turism
Burkina Faso ei ole tuntud turismimaa, seda külastas 2011. aastal 433 778 turisti.