cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alan Turing
7. juunil 1954 Alan Turing suri. Tema surma asjaolud ei ole päris selged. Üldiselt arvatakse, et ta sooritas süüdimõistmisega kaasnevate ebameeldivuste tõttu enesetapu tsüaniidiga mürgitatud õuna süües. Seevastu Turingi ema ja Turingi-uurija professor Jack Copeland oletavad, et surma võis põhjustada ka eksperimenteerides juhtunud õnnetus.
Pärast arvutiteadlase John Graham-Cummingi algatatud internetikampaaniat palus Suurbritannia peaminister Gordon Brown 2009. aastal Briti valitsuse nimel ametlikult vabandust Alan Turingile osaks saanud kohtlemise eest. Kuninganna Elizabeth II andis Turingile postuumselt armu ja tühistas süüdimõistva otsuse 24. detsembril 2013. aastal.
Lapsepõlv ja noorus
Alan Turing sündis ja kasvas Inglismaal, kuid tema vanemad elasid 1926. aastani valdavalt Indias. Turingi isa Julius Mathison Turing (1873–1947) töötas India Tsiviilteenistuses, tema ema Ethel Sara Turing (sünd Stoney) (1881–1976) oli Madrase Raudtee peainseneri Edward Waller Stoney tütar. Nad kohtusid ja abiellusid Indias. Kui pere jäi Chhatrapuris Orissas, tollases Briti Indias elades teise lapse ootele, soovisid tulevased vanemad, et nende laps kasvaks üles kodumaal. Seetõttu pöördusid nad tagasi Inglismaale ja asusid elama Londonis Westminsteri linnaosas paiknevasse Maida Vale'i. Maja, kus Turing 23. juunil 1912 sündis, on märgistatud sinise tahvliga. Hiljem asus sinna hoonesse hotell The Colonnade Hotel. Turingil oli ka vanem vend John. Kuna laste isa oli endiselt tsiviilteenistusega seotud, sõitsid nende vanemad pidevalt Hastingsi ja India vahet. Pojad jäeti ühe erusõjaväelase ja tema naise hoole alla Inglismaale. Märgid Turingi suurtest vaimsetest võimetest avaldusid juba varases nooruses. pisi|Cambridge'is asuv King's College, kus Turing õppis aastatel 1931–1934. Sealne arvutiruum on tema järgi nimetatud Kui Turing oli kuueaastane, panid vanemad ta St Michaeli kooli St Leonards-on-Sea's, aadressil Charles Road 20. Kooli direktriss märkas tema annet juba varakult, nagu ka mitmed tema hilisemad õpetajad. Aastal 1926, kui Turing oli 13-aastane, läks ta 16. sajandi keskel asutatud ja 19. sajandil poiste internaatkooliks muudetud Sherborne'i erakooli (Sherborne School), mis asub Sherborne'is Dorsetis. Tema esimene koolipäev uues koolis sattus 1926. aasta üldstreigi päevale, mil ühistransport ei liikunud. Sellele vaatamata oli Turing otsustanud esimesel päeval kindlasti koolis kohal olla ning sõitis üksinda jalgrattaga Southamptonist umbes 97 kilomeetri (60 miili) kaugusel asuvasse Sherborne'i, peatudes ööseks ühes võõrastemajas.
Turingi loomulik kalduvus matemaatika ja teiste reaalainete poole ei jätnud Sherborne'is mõningatele, klassikalist haridust (kreeka ja ladina keel, filosoofia jms) olulisemaks pidavatele õpetajatele head muljet. Kooli direktor kirjutas vanematele, et nende poeg peaks püüdlema "harituse" poole. Kuid kui ta peaks jääma puhtalt "teadusspetsialistiks", siis polevat tema koht selles erakoolis. Sellest hoolimata jätkas Turing endale meelepärastes ainetes suurepäraste tulemuste näitamist ja suutis 1927. aastal lahendada juba väga keerulisi ülesandeid, ilma et oleks isegi elementaarset matemaatilist analüüsi õppinud. Aastal 1928 sattus tollal 16-aastane Turing esmakordselt lugema Albert Einsteini töid. Vähe sellest, et ta nende sisu mõistis, ta suutis nende põhjal tuletada ka Einsteini kahtlused Newtoni seaduste osas, kuigi neid tekstis selgelt välja ei olnud toodud.
Sherborne'is õppides sai Turing lähedaseks sõbraks veidi vanema kaasõpilase Christopher Morcomiga, keda on nimetatud ka tema esimeseks armastuseks. See sõprus mõjutas Turingi edaspidist elu väga palju. Morcom suri ootamatult 13. veebruaril 1930, ainult mõni nädal pärast viimase semestri algust. Talle sai saatuslikuks veiste tuberkuloos, millesse ta oli nakatunud lapsena haige lehma piima juues. Oletatakse, et lähedase sõbra surm purustas Turingi usu jumalasse ja temast sai ateist. Ta võttis omaks veendumuse, et kõik nähtused, sealhulgas inimese aju töö, on olemuselt materialistlikud. Siiski säilis temas usk hinge surematusesse.
Ülikool ja töö arvutatavuse kallal
pisi|Alan Turingi [[pronkskuju Sackville'i pargis Manchesteris]] Pärast Sherborne'i lõpetamist jätkas Turing 1931. aastal õpinguid Cambridge'is King's College'is. Seal omandas ta 1934. aastal esmaklassiliste tulemustega bakalaureusekraadi matemaatikas. Väitekirja eest ("On the Gaussian Error Function" ), milles ta tõestas tsentraalse piirteoreemi, võeti ta 1935. aastal King's College'i liikmeks. Turing oli siis kõigest 22-aastane. Turingi liikmeks võtmist ei seganud ka tõsiasi, et ta osutas ise oma väitekirja eessõnas, et talle oli jäänud märkamata Jarl Waldemar Lindebergi tõestus sama teoreemi kohta 1922. aastast.
1928. aastal juhtis saksa matemaatik David Hilbert tähelepanu otsustusprobleemile (Entscheidungsproblem). 1936. aastal avaldatud monumentaalses töös "On Computable Numbers, with an Application to the Entscheidungsproblem" reformuleeris Turing Kurt Gödeli 1931. aastal saadud tulemused tõestamise ja arvutamise piiride kohta ning asendas Gödeli aritmeetikapõhise formaliseeritud keele formaalsete ja lihtsate hüpoteetiliste seadmetega, mis said hiljem tuntuks Turingi masinatena. Ta tõestas, et sellised masinad suudavad teostada iga mõeldava matemaatilise arvutuse juhul, kui see esitatakse algoritmina. Järgmisena tõestas ta, et Entscheidungsproblem jääb lahendita, näidates kõigepealt, et Turingi masinatel on peatumisprobleem lahendamatu: algoritmiliselt ei ole võimalik otsustada, kas konkreetne Turingi masin üldse kunagi seisma jääb.
Turingi tõestus avaldati natuke aega pärast Alonzo Churchi analoogset tõestust lambda-arvutuse abil, kuid Turing ei olnud oma tööd kirjutades Churchi tööga kursis. Turingi lähenemine oli oluliselt mõistetavam ja intuitiivsem. See oli ka uuenduslik, sest selles võeti kasutusele "universaalse masina" mõiste (tänapäeval tuntud kui universaalne Turingi masin). Idee seisnes selles, et selline masin võib täita ükskõik millise teise masina ülesandeid ehk on tõestatult võimeline arvutama kõike, mis on üldse arvutatav. Turing kirjutab oma mälestustes [Siia on vaja viidet!], et ta oli pettunud selle, 1936. aastal ilmunud töö vastuvõtus. Nimelt oli ta seal lisaks muule kasutusele võtnud ka määratavate numbrite (definable numbers) mõiste, kuid sellele reageeris ainult kaks inimest: Heinrich Scholz ja Richard Bevan Braithwaite.
1936. aasta septembrist kuni 1938. aasta juulini õppis Turing suurema osa ajast teadusinstituudis Institute for Advanced Studys New Jersey osariigis Princetonis Alonzo Churchi käe all. Lisaks matemaatikale õppis ta ka krüptoloogiat ning ehitas kolm astet neljaastmelisest elektromehaanilisest binaararvude korrutist. 1938. aasta juunis sai ta Princetoni Ülikoolist doktorikraadi oma väitekirja "Systems of Logic Based on Ordinals" eest. Selles töös tutvustas ta järgarvude loogika (ordinal logic) kontseptsiooni ja võttis kasutusele suhtelise arvutamise (relative computing) mõiste, milles Turingi masinat täiendati niinimetatud "oraaklitega", mis võimaldasid uurida probleeme, mida Turingi masin ise lahendada ei suutnud.
Cambridge'i naastes kuulas ta Ludwig Wittgensteini loenguid matemaatika alustest. Neil tekkisid tulised vaidlused ja erimeelsused, kuna Turing kaitses formalismi ja Wittengstein väitis, et matemaatika ei avasta ühtegi absoluutset tõde, vaid leiutab neid. Samal ajal asus Turing poole kohaga tööle Briti valitsuse kodeerimis- ja šifreerimiskeskusse (Government Code and Cypher School, lühendatult GC&CS).
Krüptoanalüüs
pisi|Kaks majakest tallihoovis Bletchley Parkis, kus Turing aastatel 1939–1940 enne Majja 8 kolimist töötas Turing oli Teise maailmasõja ajal Bletchley Parkis üks peamisi Saksa šifrite dešifreerijatest. Ajaloolane ja sõjaaegne dešifreerija Asa Briggs on öelnud:
Alates 1938. aasta septembrist töötas Turing osaajaga Briti valitsuse kodeerimis- ja šifreerimiskeskuses, mis oli Briti dešifreerimisasutus. Koos kogenud dešifreerija Dilly Knoxiga keskenduti Enigma krüptoanalüüsile. 1939. aasta juulis Varssavis toimunud kohtumisel andsid Poola Šifribüroo esindajad brittidele ja prantslastele edasi neile teadaoleva info Enigma rootorite juhtmestiku ja dešifreerimismeetodi kohta. Varsti pärast seda asusid Turing ja Knox välja töötama töökindlamat meetodit Enigma sõnumite dešifreerimiseks. Poolakate meetod tugines ebakindlale inditseerimisprotseduurile, mida sakslased tõenäoliselt muuta võisid ja 1940. aasta mais ka muutsid. Turing kasutas üldisemat, spikripõhist dešifreerimist (crib-based decryption), mille tarbeks koostas ta esialgse funktsionaalse kirjelduse bombe'i jaoks.
4. septembril 1939, päev pärast seda, kui Suurbritannia oli Saksamaale sõja kuulutanud, kandis Turing endast ette Bletchley Parkis, oma sõjaaegsel ametikohal. Kirjeldus bombe'i kohta oli esimene viiest suurest krüptoanalüütilisest saavutusest, millega Turing sõja ajal hakkama sai. Teised neli olid Saksa mereväe inditseerimisprotseduuri deduktsioon, bombe'ide töö tõhustamine statistiliste meetodite abil (niinimetatud Banburismus), Lorenz SZ 40/42 rataste ülekandeseadistuste äraarvamise protseduuri väljatöötamine ja sõja lõpu poole kaasaskantava turvalise kõne skrambleri (koodnimega Delilah) loomine Hanslope Parkis.
Turingil oli Bletchley Parkis ekstsentriku maine. Kolleegid tundsid teda hüüdnime Proff järgi ja tema uurimus Enigma kohta (Treatise on Enigma) oli tuntud kui "Profi raamat" ("The Prof's Book"). Ronald Lewini sõnul olevat Turingiga koos töötanud krüptoanalüütik Jack Good kirjeldanud Turingit järgmisel moel:
Bletchleys töötades jooksis Turing, kes oli andekas pikamaajooksja, mõnikord tähtsatele koosolekutele 64 km (40 miili) kaugusele Londonisse ja seda veel maailmatasemel ajaga. Tema isiklik rekord maratonijooksus (2:46.03) oli ainult 11 minutit aeglasem kui 1948. aasta suveolümpiamängude võitjal.
1945. aastal nimetati Turing sõjaaegsete teenete eest välisministeeriumis Briti impeeriumi ordu ohvitseriks, kuid tema tegelik töö jäi aastateks saladuseks.
Turingi-Welchmani bombe
pisi|Bombe'i täielik ja töötav koopia Mõne nädala jooksul pärast Bletchley Parki jõudmist oli Turing koostanud kirjelduse elektromehaanilise masina kohta, mis suutis Enigma koode dešifreerida efektiivsemalt kui Poola bomba kryptologiczna. Uue seadme nimi tuletati poola seadme nimest. Väikeste lisadega, mida soovitas matemaatik Gordon Welchman, sai bombe'ist üks peamisi automaatseid tööriistu, millega Enigma koode murti. Jack Good arvas:
Bombe otsis võimalikke õigeid Enigma kombinatsioone sõnumite dešifreerimiseks (rootorite järjekord ja asend, kommutatsioonipaneeli seadistus). Selleks kasutati spikrit (crib): krüpteerimata teksti fragmenti, mis võis sõnumis tõenäoliselt sisalduda. Bombe proovis kõiki võimalikke kombinatsioone (mida oli 1019, allveelaevade nelja rootoriga versiooni puhul 1022) ja teostas spikrit aluseks võttes elektriliselt rea loogilisi deduktsioone. Kui tekkis vastuolu, kombinatsioon välistati. Kuna enamiku kombinatsioonide puhul tekkis vastuolu, jäid lõpuks järele vaid mõned variandid, mida uuriti lähemalt. Esimene bombe rakendati tööle 18. märtsil 1940 ning sõja lõpus oli neid juba üle kahesaja.
Maja 8 ja Mereväe Enigma
pisi|Alan Turingi kuju Bletchley Parkis. [[Sidney Franki tellimusel valmistas selle Stephen Kettle ]] Turing otsustas ette võtta ülimalt keerulise probleemi Saksa mereväe Enigma näol, "sest sellega ei tegelenud mitte keegi ja nõnda oli see probleem vaid minu päralt". Turing lahendas põhiosa mereväe Enigma indikaatorite süsteemist, mis oli keerulisem kui teiste Saksa väeliikide Enigmadel, 1939. aasta detsembris. Samal ööl mõtles ta välja järjendstatistika meetodi mereväe Enigma lahtimurdmiseks, mis sai nimeks Banburismus. Abraham Wald nimetas seda tehnikat hiljem järjendanalüüsiks. Turing ise ütles, et "ma ei olnud kindel, et see praktikas töötab, tegelikult polnud ma päris kindel enne, kui see mõned päevad töötanud oli". Ta leiutas mõõtühiku ban tõesuse mõõtmiseks. Banburismus suutis teatud Enigma rootorite järjestused välistada ja lühendas sellega aega, mis kulus kombinatsioonide läbiproovimiseks bombe'iga.
Aastal 1941 tegi Turing abieluettepaneku kaastöötajale Maja 8-s, matemaatik Joan Clarke'ile, kuid kihlus kestis lühikest aega. Turing tunnistas kihlatule, et on homoseksuaalne, kuid väidetavalt viimast see avaldus eriti ei häirinud. Turing otsustas, et ei saa abielluda ja katkestas kihluse.
Turing läks 1942. aasta novembris Ameerika Ühendriikidesse, kus ta töötas koos Ameerika mereväe krüptoanalüütikutega mereväe Enigma kallal ja bombe'i ülesseadmise juures Washingtonis. Lisaks aitas ta Bell Labsis turvalise kõne seadet välja töötada. Ta naasis Bletchley Parki 1943. aasta märtsis. Tema äraolekul oli Maja 8 juhiks tõusnud Hugh Alexander, kes oli olnud tegelik juht juba mõnda aega, sest Turingile pakkus igapäevaasjade korraldamine vähe huvi. Turingist sai Bletchley Parkis krüptoanalüüsi konsultant.
Turingery
Turing töötas 1942. aasta juulis välja Turingery tehnika (mida naljatledes nimetati turingismuseks) Lorenzi šifrite vastu, mida kasutasid uued Saksa Geheimschreiberi masinad. See oli rootoritega šifreerimisseadmega teletaip, mille kohta Bletchley Parkis kasutati koodnime Tunny. Turingery oli meetod Tunny rootori rataste asendi väljauurimiseks. Turing tutvustas Tunny kallal töötanute meeskonda Tommy Flowersile, kes ehitas Max Newmani juhtimisel Colossuse arvuti. Colossus oli esimene programmeeritav digitaalne arvuti, mis vahetas välja varasema lihtsama seadme (Heath Robinson). Selle suurem kiirus lubas efektiivselt rakendada statistilisi dešifreerimistehnikaid. On ekslikult väidetud, et Turing oli Colossuse loomisel üks võtmeisikuid. Turingery ja Banburismus kindlasti aitasid Lorenzi masina krüptoanalüüsi juures, kuid Turing ei olnud Colossuse loomisega otseselt seotud.
Turvalise kõne seade
Pärast Ameerikas Bell Labsis töötamist hakkas Turingit huvitama telefonikõnede elektrooniline šifreerimine ning sõja lõpu poole asus ta tööle Salateenistuse raadioluureosakonda (Secret Service's Radio Security Service) Hanslope Parkis. Seal süvendas ta insener Donald Bayley kaasabil oma teadmisi elektroonikast. Koos konstrueerisid nad kaasaskantava turvalise kõne seadme koodnimega Delilah. See oli mõeldud erinevate rakenduste jaoks, kuid seda ei saanud kasutada koos kaugsideraadiotega. Et Delilah valmis üsna sõja lõpuosas, ei jõutud seda praktiliselt kasutusele võtta. Turing demonstreeris seadet ametiisikutele, šifreerides ja dešifreerides sellega ühe Churchilli kõne, kuid Delilah't ei võetud kasutusele. Turing oli Bell Labsi konsultant ka SIGSALY loomise juures. See oli turvalise kõne seade, mida kasutati sõja lõpuaastatel.
Varased arvutid ja Turingi katse
Aastatel 1945–1947 elas Turing Londoni eeslinnasRichmondis ja töötas Briti rahvuslikus füüsikalaboratooriumis (National Physical Laboratory, lühendatult NPL) ACE (Automatic Computing Engine, automaatne arvutusmasin) loomise kallal. Ta esitas 19. veebruaril 1946 teadustöö, mis sisaldas esimest detailset kavandit salvestatud programmiga arvuti jaoks. Von Neumanni mittetäielik "First Draft of a Report on the EDVAC" oli ilmunud veidi varem, kuid oli oluliselt vähem detailne ja NPL-i matemaatikaosakonna superintendandi John R. Womersley sõnade kohaselt "sisaldas ideid, mis kuulusid dr Turingile". ACE oli paljulubav projekt, kuid saladusteloor, mis kattis sõjaaegset tööd Bletchley Parkis, põhjustas viivitusi ning Turing kaotas usu projekti. Ta võttis akadeemilise puhkuse ja naasis 1947. aasta lõpus Cambridge'i. Tema eemaloleku ajal ehitati valmis Pilot ACE (lihtsustatud versioon ACE-st) ja selle esimene programm käivitati 10. mail 1950. Kuigi Turingi ACE-d ei ehitatud kunagi valmis, võlgnevad paljud maailma arvutid, näiteks Ameerika Bendix G-15, sellele palju.
Saksa arvutipioneeri Heinz Billingu mälestuste kohaselt toimus 1947. aastal Göttingenis kohtumine, omamoodi kollokvium, kus osalesid John R. Womersley, Turing, Arthur Porter ja mõned saksa teadlased, nagu Konrad Zuze. Sellel kohtumisel tekkinud ideede vahetusest sai alguse arvutite uurimine Göttingenis. Alan Turingi osalemine sellel kohtumisel ei ole siiski päris kindel.
Aastal 1948 sai temast Manchesteri Ülikooli matemaatikateaduskonna lektor ja aastal 1949. sealse arvutilabori asedirektor. Ta töötas ühe varaseima salvestatava programmiga arvuti Manchester Mark 1 tarkvara kallal ja tegeles ka üldisemate probleemidega. 1950. aastal ilmunud töös "Computing Machinery and Intelligence" tõstatas Turing tehisintellekti küsimuse ja sõnastas katse, mis hiljem on saanud tuntuks Turingi testina. Katse mõte on anda hinnang tehisintellekti tasemele. Idee seisnes selles, et arvutit saab tõeliselt intelligentseks lugeda siis, kui inimvaatleja ei saa vestluse järgi aru, kas ta suhtleb inimese või masinaga. Selles töös pakkus Turing, et täiskasvanu mõistuse simuleerimise asemel võiks simuleerida lihtsamat lapse mõistust ja seda siis õpetada. Internetis on levinud Turingi katsele vastupidine katse, niinimetatud CAPTCHA test, mille eesmärk on aru saada, kas kasutaja on inimene.
Turingi poolt välja pakutud Turingi test oli oluline ja talle omaselt provokatiivne panus tehisintellektiga seotud probleemide uurimisse, mis on tähtis ka tänapäeval.
Aastal 1948 leiutas ta uue, tänaseni kasutusel oleva meetodi maatriksvõrrandite lahendamiseks. Ta valiti 1951. aastal küllaltki noores eas Kuningliku Seltsi liikmeks.
Mustri moodustumine ja matemaatiline bioloogia
Turing töötas alates 1952. aastast kuni surmani 1954. aastal matemaatilise bioloogia, täpsemalt morfogeneesi kallal. Ta avaldas 1952. aastal sel teemal artikli "The Chemical Basis of Morphogenesis", esitades oma hüpoteesi mustrite moodustumisest. Enim huvitasid teda Fibonacci lehemustrid ehk Fibonacci arvude esinemine taimede struktuuris. Ta kasutas valemeid (reaction–diffusion equations), mis on keskse tähtsusega mustrite moodustumise uurimisel. Tema hilisemad tööd jäid kuni 1992. aastani avaldamata, aga avaldati siis koguteoses "Collected Works of A. M. Turing". Tema panust sellel alal loetakse teedrajavaks.
Karistus ebasündsuse eest
Anthony Cave Browni raamatus ""C": The Secret Life of Sir Stewart Menzies, Spymaster to Winston Churchill" on kirjutatud:
Turing kohtus 1952. aasta jaanuaris Manchesteris kino ees Arnold Murrayga. Pärast ühist lõunasööki kutsus Turing Murray nädalavahetuseks enda juurde ja kuigi Murray võttis kutse vastu, ei ilmunud ta välja. Nad kohtusid uuesti Manchesteris järgmisel esmaspäeval ja Murray nõustus Turingit koju saatma. Mõni nädal hiljem külastas Murray uuesti Turingi maja ja jäi nähtavasti ka ööseks.
Kui Murray aitas kaasosalistel Turingi majja sisse murda, teatas viimane sellest politseile. Uurimise käigus tunnistas Turing Murrayga seksimist. Sellel ajal oli homoseksuaalsus Ühendkuningriigis illegaalne ja mõlemaid süüdistati õigusakti "Criminal Law Amendment Act 1885" paragrahvi 11 alusel jämedas ebasündsuses.
Turingile anti valida: ta kas läheb vangi või saab tingimisi karistuse ning lepib hormoonraviga libiido vähendamiseks. Ta nõustus keemilise kastreerimisega östrogeeni süstimise teel.
Pärast süüdimõistmist kaotas Turing oma turvapääsmed ning tal ei lastud jätkata tööd krüptograafiakonsultandina Valitsusside Peakorteris (Government Communications Headquarters, lühendina GCHQ). Samal ajal valitses ärevus spioonide ja homoseksuaalsuse ärakasutamise osas Nõukogude agentide poolt. Seda enam, et hiljuti oli Cambridge'i viisiku kaks liiget, Guy Burgess ja Donald Maclean jäänud vahele kui KGB topeltagendid. Turingit ei süüdistatud kunagi spionaažis, kuid tal keelati rääkida oma sõjaaegsest tööst Bletchley Parkis.
Surm
Turingi koristaja leidis tema surnukeha 8. juunil 1954, kuid ta oli surnud päev varem. Lahkamine tuvastas, et surma põhjustas tsüaniidimürgitus. Kui surnukeha leiti, lebas tema voodi kõrval pooleldi söödud õun. Proove küll ei võetud, kuid mürgitatud õuna söömist on peetud kõige tõenäolisemaks mürgi manustamise viisiks. Surma põhjuste selgitamiseks algatatud uurimise tulemusel leiti, et Turing oli sooritanud enesetapu, ja ta tuhastati 12. juunil Wokingi krematooriumis. Turingi ema väitis järjekindlalt, et tema poja surm oli õnnetus, mille põhjustas Turingi lohakus labori kemikaalide hoiustamisel. Biograaf Andrew Hodges on pakkunud, et Turing lavastas oma surma asjaolud tahtlikult nii ebaselgeks, et jätta oma emale võimalus enesetappu mitte uskuda. David Leavitt on arvanud, et Turing lavastas stseeni 1937. aasta filmist "Lumivalgeke ja seitse pöialpoissi", mis oli Turingi lemmikmuinasjutt. Ta viitas asjaolule, et Turing nautis eriti stseeni, kus kuri nõid kastab õuna mürgi sisse.
Valitsuse vabandus
John Graham-Cumming algatas 2009. aasta augustis petitsiooni, mis kutsus Briti valitsust Alan Turingilt postuumselt vabandust paluma homoseksuaalsuse eest karistamise pärast. Petitsioon kogus tuhandeid allkirju. Peaminister Gordon Brown tunnustas petitsiooni ja esitas 10. septembril 2009 vabanduse, kus kirjeldas Turingi kohtlemist "kohutavana":
William Jones lõi 2011. aasta detsembris e-petitsiooni, mis nõudis Briti valitsuselt Turingi karistuse tühistamist:
Petitsioonile kirjutas alla üle 21 000 inimese, kuid Lord MacNally ülemkojast lükkas selle tagasi:
Tähtaja lõpuks 23. novembril 2012 oli petitsioonile allkirja andnud 37 400 inimest. Juhul, kui allkirju oleks kogunenud vähemalt 100 000, võinuks Alan Turingi küsimuse tõstatada parlamendi alamkojas.
Autasud ja mälestuse jäädvustamine
pisi|Sinine tahvel, mis märgib Turingi kodu Wilmslow's Cheshire'is Alan Turing valiti 1951. aastal Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks.
Kuninglik Selts avaldas varsti pärast Turingi surma (ajal, kui tema sõjaaegsed tööd olid veel salastatud) tema biograafia:
Alates 1966. aastast on Arvutustehnika Assotsiatsioon (Association for Computing Machinery, lühendatult ACM) välja andnud Turingi auhinda, mida antakse isikliku panuse eest arvutitehnika arengusse. Seda peetakse arvutimaailma suurimaks auhinnaks ja võrdäärseks Nobeli auhinnaga.
Turingi biograaf Andrew Hodges avas Turingi 86. sünniaastapäeval 23. juunil 1998 tema sünnikohas ja lapsepõlvekodus ametliku sinise märgi. Turingi 50. surma-aastapäeva mälestuseks avati 7. juunil 2004 mälestustahvel tema endises kodus Hollymeade'is Wilmslow's Cheshire'is.
Ajakiri Time valis Turingi 100 kõige tähtsama 20. sajandi inimese hulka tema panuse eest arvutite arengusse. Ajakiri märkis: "On fakt, et igaüks, kes toksib klaviatuuri ja avab tabelarvutus- või tekstitöötlusprogrammi, töötab Turingi masina kehastusega." BBC üleriigiline küsitlus paigutas Turingi 100 suurima briti hulka. The Princeton Alumni Weekly koostas 2008. aastal nimekirja kõige mõjukamatest Princetoni Ülikooli vilistlastest läbi ajaloo ja Alan Turing platseerus Ameerika presidendi James Madisoni järel teisele kohale.
Saint Vincent ja Grenadiinid andis 13. märtsil 2000 välja margiseeria, millega tähistati 20. sajandi suurimaid saavutusi. Ühel neist, pealkirjaga "1937: Alan Turingi digitaalsete arvutite teooria", on äratuntav Alan Turingi portree, taustaks nullid ja ühed.
Bostoni Pride nimetas Turingi 2006. aastal aupeamarssaliks (Honorary Grand Marshal).
Turing oli üks neljast matemaatikust, keda käsitleti 2008. aasta BBC dokumentaalfilmis "Ohtlikud teadmised" ("Dangerous Knowledge").
Apple'i arvutite logo peetakse tihti ekslikult austusavalduseks Alan Turingile ja õunast võetud ampsu viiteks tema enesetapu meetodile. Nii logo autor kui ka Apple on sellist seost eitanud.
Turingi Teise maailmasõja aegsed tööd pandi 2011. aastal oksjonile. Kartuses, et dokumendid ostab mõni erakollektsionäär väljastpoolt Suurbritanniat, korraldas National Heritage Memorial Fund kampaania raha kogumiseks. Oksjon paberite üle kestis 11 tundi ja fondil õnnestus need ära osta. Dokumendid asuvad nüüd Bletchley Parkis.
Alan Turingi mälestusmärk Manchesteris
pisi|Tahvel Alan Turingi mälestusmärgi kuju jalge ees
Manchesteris, kus Turing elu lõpu poole töötas, on teda mitmel moel meeles peetud. Aastal 1994 nimetati osa maanteest A6010 (Manchesteri linna keskmine ringtee) "Alan Turingi teeks" (inglise keeles Alan Turing Way). Osa teest kulgeb City of Manchester Stadiumi juurest, kus jalgpalliklubi Manchester City FC oma mänge peab. Ühte selle tee silda laiendati ja see kannab nüüd Alan Turingi silla nime (Alan Turing Bridge). Alan Turingi mälestusmärk avati Manchesteris tema sünniaastapäeval 23. juunil 2001. See asub Sackville'i pargis, Manchesteri Ülikooli Whitworthi tänava hoone ja Canal Streeti geipiirkonna vahel. Monument kujutab arvutiteaduse isa pingil istumas.
Auavaldused ülikoolidelt
pisi|Alan Turingi hoone Manchesteri Ülikoolis Briti Loogika Kolleegium (British Logic Colloquium), Londoni Matemaatikaühing (The London Mathematical Society) ja Briti Matemaatika Ajaloo Ühing (British Society for the History of Mathematics) korraldasid Alan Turingi elu ja saavutuste tähistamise 5. juunil 2004.
Sajanda sünniaasta tähistamine
2012. aasta kuulutati Alan Turingi aastaks ja selle raames toimus üle maailma paljude ülikoolide juures üritusi tema elutöö tunnustamiseks. Turingi sajanda sünniaastapäeva tähistamist koordineeris Turingi sajanda sünniaastapäeva komitee (Turing Centenary Advisory Committee, lühidalt TCAC), kes organiseeris Alan Turingi aastat, terve aasta kestnud ülemaailmset ürituste sarja, millega avaldati austust Turingi elutööle ja saavutustele. Komisjon koosnes laiast inimeste ringist Manchesteri Ülikoolist, Cambridge'i Ülikoolist ja Bletchley Parkist. Komisjoni juhtis S. Barry Cooper, Alan Turingi vennapoeg Sir John Dermot Turing oli komisjoni aupresident.
Üritusi korraldati kogu maailma riikides: Ameerika Ühendriikides, Brasiilias, Hiinas, Tšehhis, Filipiinidel, Uus-Meremaal, Iisraelis, Hispaanias, Šveitsis, Norras, Itaalias, Portugalis, Saksamaal ja Eestis. Kaks põhiüritust olid juunis toimunud kolmepäevane konverents Suurbritannias Manchesteri Ülikoolis, kus keskenduti Turingi saavutustele matemaatikas ja dešifreerimises, ning Turingi sajanda sünniaastapäeva konverents Cambridge'is, mida organiseerisid Cambridge'i King's College ja Association Computability in Europe (CiE). Eestis tähistati Turingi juubelit 13. juunil Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituudis toimunud seminariga.
Royal Mail (Kuninglik Post) andis sarja "Tähelepanuväärsed britid" ("Britons of Distinction") raames 23. veebruaril 2012 välja Alan Turingi teemalise margi.
Julian Wagstaffi ooperit "Turingi test" ("The Turing Test") etendati Edinburghi lavadel 2007. aastal ja oktoobris käidi sellega Ühendkuningriigis turneel, millega tähistati Turingi 100. sünniaastapäeva. Ooperi tegevus toimub lähitulevikus ja räägib andekast doktorandist Stephaniest, kes on kistud kahe teadlase vahelisse rivaalitsemisse. Kumbki üritab ehitada maailma esimest tõeliselt intelligentset arvutit.
Lõim (informaatika)
thumb|Näide protsessist kahe lõimega läbi aja Lõimed (inglise thread) on informaatikas operatsioonisüsteemi või arvutiprogrammi omadus mitmeks protsessiks, mis eeldab, et protsess operatsioonisüsteemis võib koosneda mitmest striimist, mis täidetakse paralleelselt (sealhulgas täpsustamata on, mis järjekorras protsesse täidetakse).
Mitmelõimelisuse puhul luuakse üldjuhul ajapõhise-jagamise jaoturiga ("ajakvantimisega"), mis töötab samamoodi kui paralleelne mitmete käskude täitmine arvuti programmide puhul: protsessor lülitub erinevate lõimede protsesside teostamise vahel. Siiski, kuna ajakvant on pisike ja võib inimtaju poolt saada tekitatud illusioon samaaegsusest lõppkasutajale. Mitmeprotsessorilistes või mitmetuumalistes süsteemidas võib saavutada lõimelisuse multitöötluse abil, kus erinevad lõimed ja protsessid võivad põhimõtteliselt samaaegsusest saada täidetud teistes protsessorites või tuumades.
Lisaks, programmid võivad implementeerida lõimelisuse kaudselt läbi operatsioonisüsteemi, kasutades taimereid, signaale ja teisi meetodeid täiendamaks oma programmi üldist programmivoo täitmise kulgu saavutades nõnda ad hoc ajakvantimise. Vahel kutsutakse seda kasutajaruumi lõimedeks.
Prioriteet
Lõimel on omadus prioriteet, mis määrab selle element-protsessi käivitamise eelistuse teiste lõimede suhtes. Prioriteet on määratud täisarvuga. Olenevalt arhitektuurist ja operatsioonisüsteemist on rakendatud protsessori haldussüsteem ning vastavalt nendele reeglitele täidetakse programme. Näiteks lihtne (protsessori haldussüsteemist): väikese prioriteediga lõimesid peavad protsessori ootuse järjekorras olema seni, kuni leidub neist kõrgema prioriteediga lõimesid. Reaalselt on protsessori haldussüsteeme palju, nad töötavad erinevalt ja neil kõigil on omad eelised, hea tava kohaselt on programmeerijale jäetud võimalus eelistada üht lõime teisele. Ühesuguse prioriteediga lõimed jagavad neile antud ajakvanti või on nende tegevus sünkroonitud.
Ajajaotus
Lihtne (protsessori haldussüsteemis) toimub ajakvandiga, mis on tavaliselt (15–18 ms), järgmiste reeglite kohaselt ümberlülitused:
Sünkroonimine
Lõimed üldjuhul jagavad ressursse, et välistada samaaegselt välja jagatud ressursi probleeme, tuleb lõimedele seada piirangud. Selleks luuakse nn kriitiline koodiosa, kus ei võimaldata teistel protsessidel samade objektidega tööd teostada. Kriitiline koodiosa lukustatakse ja teised lõimed saavad seda alles siis kasutada, kui sisenenud lõim on kriitilisest koodiosast väljas. Lõimede, mis üldse saavad protsesse teostada, arvu piiramiseks saab kasutada semafori.
Objektorienteeritud keeltes nagu Java on primaarobjekti (mis on Javas "object") tihti lisatud lukkude lisamise ja eemaldamise meetodid (neid meetodeid tuntakse ka "monitorina").
Teise maailmasõja kronoloogia
''Siin on teise maailmasõja kronoloogia. ''
1792
1792. aasta (MDCCXCII) oli 18. sajandi 92. aasta.
1000. aastad
1000. aastad
Sajandid: 10. sajand – 11. sajand – 12. sajand
Aastakümned: 950. aastad 960. aastad 970. aastad 980. aastad 990. aastad – 1000. aastad – 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad
Aastad: 1000 1001 1002 1003 1004 1005 1006 1007 1008 1009
Heinatööriistad
Heinatööriistad on tööriistad, mida kasutati või kasutatakse heina (tavaliselt loomasöödaks) niitmisel, kuivatamisel, kogumisel, transportimisel jm käitlemisel ehk heinatöödel.
Enne mehhaniseerimise levikut olid tavalisemateks heinatööriistadeks vikat, hang ja reha. Vikatiga (vahel ka sirbiga) niideti hein maha. Kuivavat heina ehk loogu pöörati ümber ehk kaarutati reha abil. Reha abil riisuti ka kuiv hein kokku ning pandi kokku rõukudeks, saadudeks või kuhjadeks, kust see hiljem hangu ehk heinaviglaga vankrile tõsteti, heinaküüni juurde veeti ja sinna hoiule paigutati.
Eestis on leitud nooremast rauaajast pärinevaid heinaniiduvikatite teri.
19. sajandi teisel poolel tulid üldisele kasutusele hobuse veetavad masinad: niidumasin ja looreha.
Kuiva heina ja põhu pressimiseks ning kinnisidumiseks traadi või nööriga kasutatakse heinapressi. Eristatakse kolbheinapresse, mis valmistavad risttahukakujulisi pakke ja ruloonpresse, mis veeretavad-keeravad heinavaalu silindrilisteks rullideks.
Carlo Emanuele III
Carlo Emanuele III (27. aprill 1701 Torino – 20. veebruar 1773 Torino) oli Savoia hertsog ja Sardiinia kuningas aastail 1730–1773.
Elulugu
Carlo Emanuele sündis Torinos Savoia hertsogi ja hilisema Sardiinia kuninga Vittorio Amedeo II ja tema esimese abikaasa Orléansi Anne Marie pojana.
Vittorio Amedeo II loobus 1730. aastal Carlo Emanuele kasuks. 1731. aastal naasis ta troonile ja süüdistas oma poega ebakompetentsuses. Carlo Emanuele lasi oma isa vangistada ning hoidis teda Rivoli kindluses, kus viimane ka peagi suri.
Poola pärilussõjas toetas Carlo Emmnuele III koos Prantsusmaaga Stanisław Leszczyńskit. 1733. aastal vallutas ta Milano ja Lombardia. Prantsusmaa üritas liitu kutsuda ka Hispaania kuningat Felipe V-t, kuid viimane nõudis vastutasuks omale Milanot ja Mantovat. Carlo Emanuele, kes ründas oma vägede eesotsas Mantovat, ei soovinud, et Hispaania taastaks Itaalias oma ülemvõimu. Carlo Emanuele pidurdas seejärel oma vägede edasiliikumist, kuna teadis, et Mantova vallutamise puhul tuleks see kohe Hispaaniale üle anda.
Kui Austria ja Prantsusmaa sõlmisid rahu, oli Carlo Emanuele sunnitud oma vägedega Lombardiast lahkuma. Talle anti mõned maa-alad, muuhulgas Langhe, Tortona ja Novara.
Austria pärilussõjas osales ta Austria poolel ning nii rahaliselt kui ka oma mereväega toetas teda Suurbritannia. Algul saavutas ta sõjas küll mõne väljapaistva võidu, kuid pärast Napoli kuningriigi vallutamiskatset tungisid Savoiasse Prantsuse ja Hispaania ühendväed. 1744. aastal juhtis ta isiklikult Cuneo kaitsmist. Järgmisel aastal langesid vaenlase kätte tähtsa Alessandria, Asti ja Casale kindlused.
1746. aastal sai ta Austriast lisavägesid ning vallutas tagasi Alessandria ja Asti. Järgmisel aastal toimunud Assietta lahingus saavutasid Sardiinia väed prantslaste üle kaaluka võidu, ning peatselt liikus sõjatander põhja poole.
Aacheni kongressil paistis ta silma osava läbirääkijana ning talle tagastati Savoia ja Nice ning anti veel lisaks Vigevano ning veel mõned alad Po madalikul.
Seitsmeaastasest sõjast keeldus ta osa võtmast ning tegeles selle asemel riigi siseasjadega. Ta asutas Sassari ja Cagliari ülikooli.
Perekond
thumb|Hessen-Rotenburg-Rheinfelsi printsess Polyxena Christina Carlo Emanuele III abiellus kokku kolm korda.
Kõigepealt abiellus Baieri printsessi Anna Christine Louisega (1704–1723). Abielust sündis:
Seejärel abiellus ta Hessen-Rotenburg-Rheinfelsi printsessi Polyxena Christinaga (1706–1735). Abielust sündisid:
Tema kolmandaks abikaasaks sai Lorraine printsess Elisabeth Teresa. Abielust sündisid:
It's Time To Awake
"It's Time To Awake" on ansambli P.W.A. debüütalbum. See ilmus 2000. aastal.
Artem Sõtnõk
Artem Sõtnõk (ukraina keeles Артем Сергійович Ситник; sündinud 19. augustil 1979 Kirovogradi oblastis) on Ukraina jurist ja riigiametnik.
Kuuba
pisi|Kuuba Trinidad kuulub UNESCO maailmapärandi nimekirja Kuuba on riik Ladina-Ameerikas. Ta hõlmab suurema osa Kuuba saarest ja seda ümbritsevad väiksemad saared.
Pinnamood
Umbes kaht kolmandikku Kuubast hõlmavad künklikud tasandikud. Suurim mäestik on riigi idaosas paiknev Sierra Maestra, kus asub Kuuba kõrgeim tipp Pico Turquino (1974 m).
Kliima
Kuuba kliima on troopiline. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on 21 °C ja juuli keskmine õhutemperatuur 27 °C.
Rahvastik
Riikliku Statistikavalitsuse andmete järgi kasvas Kuuba rahvaarv esimest korda viimase nelja aasta jooksul. 2009. aasta lõpuks elas Kuubal 11 239 000 inimest, neist mehi 5 629 000 ja naisi 5 610 000. 60-aastased ja vanemad moodustavad rahvastikust 17%.
Imikusuremus oli 2009. aastal 4,8‰, mis koos eelnenud aasta 4,7‰-ga on Kuuba ajaloo madalaim.
Ajalugu
Kuuba põliselanikud olid aravakkide hulka kuuluvad tainod ja siboneid.
27. oktoobril 1492 avastas Christopher Kolumbus oma esimesel merereisil saared ja Kuubast sai Hispaania koloonia, mida valitses Hispaania kuninga esindajana Havanna kuberner. 1762. aastal kuulus see suurlinn ka põgusalt Suurbritannia kuningriigile, enne kui ta vahetusena Florida eest tagasi saadi. Aastatel 1756–1763 toimunud Seitsmeaastase sõja tulemusel tõid britid kümne kuu jooksul Aafrikast Kuubasse tuhandeid orje. (Hispaanlased ise Aafrikast orje tuua ei saanud, sellega tegelesid peamiselt inglased, prantslased ja hollandlased.) Orje toodi ka hiljem ja tänu neile sai Kuubast üks tähtsamaid suhkrutootjaid 19. sajandil. Kuuba põhilised põllumajandussaadused olid tubakas ja suhkur.
Aastatel 1868–1878 toimunud Kümneaastase sõja tulemusena kaotati orjanduslik kord 1884. aastal ja Kuuba oli eelviimane riik, kus seda tehti (viimane oli Brasiilia).
19. sajandil toimus mitu ülestõusu, mis kasvatasid pinget Hispaania ja USA vahel, mis lõppesid Hispaania-Ameerika sõjaga ja mille tulemusel saavutas Kuuba 1902. aastal iseseisvuse Hispaaniast, kuid jäi USA mõjuvõimu alla; ka Guantánamo laht jäi USA-le. USA mõjuvõim tähendas, et USA-l oli õigus Kuubal oma sõjaväge hoida ja kolm neljandikku suhkrukasvandustest kuulus USA investoritele. Havannast ja Varaderost said turismikeskused koos hulga kasiinode ja striptiisiklubidega.
1902. aastal valiti Kuuba presidendiks Tomás Estrada Palma, kes valitses edukalt neli aastat. Kui ta soovis oma valitsemisaega pikendada, järgnes sellele ülestõus, mis maha suruti. Palma astus tagasi ja USA kuberner Charles Magoon võttis Kuubas võimu üle kuni 1909. aastani. Kuuba järgmised valitud presidendid, kel erilist kohalikku võimu ei olnud, olid José Miguel Gómez (1908–1912), Mario Garcia Menocal (1913–1920) ja Alfredo Zayas (1921–1925).
Esimesest maailmasõjast Kuuba sõdurid otseselt osa ei võtnud, kuid Kuuba kuulutas sõja Saksamaale üks päev pärast USA-d, 7. aprill 1917.
1925. aastal valiti Kuuba presidendiks Gerardo Machado, kes oli tuntud oma natsionalistlike vaadete poolest ja kandis seepärast hüüdnime Troopika-Mussolini. Tema presidendikampaaniat toetasid rahaliselt tuntud USA miljonärid Rockefeller, Guggenheim ja Morgan. Esimesel valitsemispäeval lasi ta oma vastaskandidaadid kas mõrvata või eksiili saata, nende hulgas saatis ta USA-sse eksiili ka oma eelkäija Mario Garcia Menocali. 1933. aastal astus Machado pärast mitut ülestõusu ametist tagasi.
Poole aasta pärast, septembris 1933 toimus Kuuba armees edukas vastuhakk, mille tulemusel sai ülemjuhatajaks Fulgencio Batista. Pärast seda oli Kuubal küll veel mitu riigijuhti, aga tegelik võim oli Batista käes.
1940. aastal toimusid Kuubas presidendivalimised, mille võitis kommunistidega koalitsiooni moodustanud Fulgencio Batista, Grau San Martíni ees. 1944. aastal võitis valimised Grau San Martín, sest põhiseadusel järgi ei saanud Batista uuesti kandideerida ja ta läks elama USA-sse. 1948. aasta presidendivalimised võitis Carlos Prío Socarrás. 1952. aastal pidid toimuma uued valimised, mida Batista oleks soovinud uuesti võita, aga kuna avaliku arvamuse küsitlused ei näidanud talle selleks võimalust, otsustas ta Socarráse 10. märtsil 1952 võimult kõrvaldada, see tal ka õnnestus. Ta moodustas kõikide parteide esindajatest presidendivalimiste nõukogu, kes valis ta kolm kuud enne ametlikke valimisi teist korda presidendiks. Tänu Batista valitsemisele (koos kommunistidega) sai Kuuba populaarseks turistimagnetiks. Havanna oli kalliduselt ja dünaamikalt maailma kolmas linn. Kuna kuubalased olid väsinud korrumpeerunud valitsustest, siis toetasid nad Batistat, kes rajas infrastruktuure ja koolimaju. Hoolimata riigi majanduslikust edust organiseerisid opositsiooniparteid, näiteks Orthodoxo ja Auténtico, 1950. aastatel üliõpilaste osavõtul rahutusi, lõhkasid pomme ja tapsid tsiviilelanikke.
Kuna lõpuks leiti, et ka Batista valitsus on korrumpeerunud ja teeb koostööd maffiaga, kasvas Kuuba kesk- ja kõrgklassi vastuseis valitsusele. Fidel Castro, kes kuulus parteisse Orthodoxo ja parlamenti, oli üks aktiivsemaid valitsusvastaseid. Ta levitas avaldusi, et Batista valitsus tagasi astuks, sest valimisel oli rikutud valimisprotseduuri. 26. juulil 1953 korraldas Castro ebaõnnestunud rünnaku Moncada sõjaväele Santiago de Cubas, paljud tema sõdurid hukkusid ja Castro mõisteti 15 aastaks vangi.
Havanna, mis oli USA maffiabossi Meyer Lansky võimu all, sai tuntuks kui rahvusvaheline narkootikumide sadam. Batista ja teised poliitikud nautisid kasumeid, mida nad narkootikumiärist ja kasiinodest said. See aga ei meeldinud paljudele kuubalastele ja ameeriklastele. Rahva rahustamiseks kuulutas Batista 1954. aastal välja valimised, kus oli vaid üks ametlik kandidaat – tema ise.
1956. aastal kuulutas Batista valitsus välja amnestia poliitvangidele, kaasa arvatud Castrole. Castro läks eksiili Mehhikosse, kus kohtus Ernesto Che Guevaraga, ja nad organiseerisid Batista valitsuse vastase 26. juuli liikumise. Kui nad 80-mehelise salgaga 1956. aasta detsembris laeval Granma Kuuba edelarannikul maabusid, tapsid valitsusjõud neist enamiku ja Castro põgenes Sierra Maestra mägedesse.
1956. aastal keeldus Batista valimiste korraldamisest ja valimised toimusid 1958. aastal, kui Batista pani ametisse presidendi, kel polnud Kuubal mingit võimu. Batista valitsus kaotas ka USA toetuse ning 1. jaanuar 1959 astus Batista mitme poliitilise rühmituse survel ametist tagasi ja siirdus Dominikaani Vabariiki. Castrost sai Kuuba peaminister.
USA tunnustas kohe Castro valitsust. Castro alustas riigis radikaalseid reforme, natsionaliseerides ettevõtted ja põllumajanduse ning lõpetas USA domineerimise riigis. 1960ndatel loodi riiki koonduslaagrid, kus oli 1961. aastaks vangistatud kokku 300 000 inimest.
3. jaanuaril 1961 lõpetas Washington diplomaatilised suhted Kuubaga ja 16. aprill 1961 kuulutas Kuuba end sotsialistlikuks riigiks. Järgmisel päeval saatis USA CIA-s väljaõppe saanud sõdurid Sigade lahte, kus toimus Sigade lahe dessant. Castro valitsuse kukutamine ei õnnestunud ja veebruaris 1962 kuulutas USA välja täieliku kaubandusembargo Kuuba vastu, mis kehtib tänini. USA president Barack Obama siiski tühistas osaliselt piirangud Kuuba suhtes. 2015. aasta juulis taastasid Washington ja Havanna rohkem kui pool sajandit kestnud vihavaenu järel diplomaatilised suhted. Kuuba arvutuste kohaselt on embargo läinud praegustes hindades maksma ühtekokku 125,8 miljardit dollarit. Hoolimata embargost on USA aga ikkagi viies riik Kuubasse eksporditavate kaupade mahu poolest.
Raketikriis
Suvel 1962 tõi NSV Liit Kuubale maa-maa-tüüpi tuumalõhkepeadega keskmaaraketid ja oktoobris seadis need üles (sihtmärgiks USA). Kuubal olid ka NSV Liidu pommituslennukid. 22. oktoobril 1962 tegi USA president John Kennedy avalduse, milles informeeris USA-d ja muud maailma, et USA blokeerib Kuuba selleks, et NSV Liit ei saaks sinna lisavägesid viia. USA sõjavägi viidi kõrgendatud lahinguvalmidusse. Samaga vastas Nõukogude Liit. Tekkis reaalne tuumasõja oht. Mõlema riigi väed olid valmis iga hetk sõjategevust alustama. 28. oktoobril teatas NSV Liit, et toob raketid Kuubast ära. Vastusena sellele lõpetas USA Kuuba blokeerimise ja viis Türgist ära ka sealt NSV Liidu suunas sihitud raketid. Pärast Kuuba kriisi seati USA ja NSV Liidu vahel sisse riigipeade "kuum liin".
Haldusjaotus
Kuuba on halduslikult jaotatud 15 provintsiks ja 1 eriomavalitsuseks:
Artemisa ja Mayabeque provints moodustati 2011. aastal endise La Habana provintsi jagamisel.
Liigestatud robot
Liigestatud robot ehk liigendrobot on robot, mis sisaldab vähemalt kahte järjestikust pöörlevat lüli. Liigestatud robotid on eriti levinud tööstusrobotite hulgas.
AML
AML (akronüüm ingliskeelsetest sõnadest A Manufacturing Language) on interaktiivne robotite programmeerimiskeel, mida arendab IBM.
Loodusaeg
Loodusaeg on Eesti Kaitsealade Liidu (asutatud 6. juunil 1991, lõpetatud 27. detsembril 2005) loodud ning alates detsembrist 2005 MTÜ Loodusaeg jätkatud elektrooniline loodushoiuajakiri, mis refereerib ajakirjanduses ilmunud artikleid ning annab teavet looduskaitseliste ettevõtmiste, sündmuste ja õiguse kohta.
Loodusaeg on looduskaitsest huvitatud inimeste suhtluskanal ja diskussiooniruum.
Asfalt
Asfalt (kreeka keeles άσφαλτος asphaltos 'mäepigi'), maalikunstis pigmendina kannab ka nimetust bituumen (ladina keeles bitumen sõnadest bix humina 'maavaik', 'maatõrv'), on pruunikasmusta värvusega pigitaoline viskoosne looduslik orgaaniline ühend. Koosneb peamiselt süsivesinikest.
Mõned käsitlused eristavad looduslikku asfalti, milles moodustavad keeruka segu nii mineraalne kui orgaaniline osis, bituumenist, mis on asfaldi orgaanilisi asineid sisaldav komponent.
Värvainete indeksis kannab asfalt nime NBk6 (Natural Black 6).
Saamine
Asfalti leidub looduses mineraalsel kujul peamiselt nafta muundumise saadusena. Raske nafta koosnebki suurel määral asfaldist. Asfalti sisaldavaid setteid nimetatakse tavaliselt tõrvaliivadeks, ehkki tõrv ja asfalt on erinevad asjad.
Enamik tänapäeval kasutatavast asfaldist ei ole ammutatud otse loodusest, vaid on naftatöötlemise saadus.
1794
1794. aasta (MDCCXCIV) oli 18. sajandi 94. aasta.
Asfalt
Omadused
Maalipigmendina on asfalt valguskindel, kuid õhuhapniku toimel kõveneb, mis võib põhjustada maalipinna kahjustusi.
Kunstis
Asfalti kasutati juba 3000 a. eKr Mesopotaamias tellisseintele veekindluse andmiseks, samuti oli see Vana-Egiptuses kasutusel kleepainena. Piibli Esimeses Moosese raamatus on kirjeldatud, kuidas maapigi kasutati Paabeli torni ehituses, samuti esineb selle aine nimetus mujalgi Vanas Testamendis.
17. ja 18. sajandil kasutati asfalti ühe koostisosana läbipaistvas laseerivas vesivärvi- ja õlivärvipigmendis, mida kasutati laseerivate kihtidena varjudes ja mujal. Õlijas pigment aeglustas linaõli kuivamist ja jäi pehme kihina maali pinnale, aja jooksul õhus kõvenedes on ta põhjustanud vanadel maalidel alligaatorinahale sarnanevaid krakelüüre.
Kiidjärve vald
Kiidjärve vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Vald moodustati senise Vastse-Kuuste valla maa-alast; senise Kambja valla Voore asunduse piirkonnast ning Tigase nr. 67, Rumaski nr. 66, Sojo nr. 61, Kangro nr. 62, Kõrve nr. 63, Kõrve nr. 64, Inso nr. 65, Lalli nr. 68, Serumetsa nr. 69 ja Soosaare nr. 45 talude maa-aladest; senise Vana-Kuuste valla Laane raudteejaama ja Klaose, Pärna ning Pullikese talude piirkonnast; senise Karilatsi valla Voorepalu, Karilatsi ja Kikka külade ning Kirissaare asunduse piirkonnast; senise Valgjärve valla, Põdra, Puusepa, Tuutska, Rootsi, Koivo ja Kangro talude ning Tõdu metsavahikoha piirkonnast.
1939. aasta aprillist oli Kiidjärve vallavanem August Nukk. Pärast 1939 oktoobris toimunud vallavolikogude valimisi ei suutnud volikogu kahel korral järjest vallavanemat valida, mistõttu nimetas siseminister vallavanemaks Eduard Hintseri. .
1940. aasta augustist oli vallavanem Taaniel Velman.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega moodustati Kiidjärve valla koosseisus kaks külanõukogu – Kiidjärve ja Vastse-Kuuste külanõukogu.
Kudina vald
Kudina vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Esimene Kudina vallavanem oli Mihkel Selgis.
Kiidjärve vald
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Kiidjärve vald likvideeriti ja selle territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu.