cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Life's Dominion
Üks otsustav eristus
Selle raamatu üks põhiteema on see, et selline arusaam abordivaidluse iseloomust on väär ning põhineb arusaamatusel. Kui sellest arusaamatusest aru saadakse, siis on võimalik see vaidlus vastutustundlikult juriidiliselt lahendada, nii et ühtki rühma ei alandada ning kõik võivad seda aktsepteerida, säilitades eneseaustuse. Avalik abordivaidlus ei tunnistanud üht otsustavat eristust. Üks pool jääb selle juurde, et inimese elu algab eostamisel, loode on sellest hetkest inimene, abort on mõrv või tapmine või inimelu pühaduse kallale kippumine. Aga igaühega neist fraasidest saab kirjeldada kahte väga erinevat mõtet. Esiteks, võidakse väita, et looted on olendid, kellel on algusest peale oma huvid, sealhulgas huvi ellu jääda, ning seetõttu on neil õigus, et kõik inimesed kaitseksid neid fundamentaalseid huvisid, sealhulgas õigus, et neid ei tapetaks. Abort on põhimõtteliselt väär, sest ta rikub kellegi õigust, et teda ei tapetaks. Dworkin nimetab seda tuletuslikuks vastuväiteks abordile, sest see eeldab õigusi ja huvisid, mis on inimestele ühised, ja on nendest tuletatud. Selle vastuväite pooldaja, kes usub, et riik peaks sellepärast abordi keelama või seda reguleerima, usub, et riigil on tuletuslik kohustus loodet kaitsta. Teine väide on see, et inimelul on seesmine, kaasasündinud väärtus, inimelu on iseenesest püha, inimelu pühadus algab koos bioloogilise eluga juba enne, kui olendil on liikumine, aistingud, huvid või õigused. Abort on põhimõtteliselt väär sellepärast, et ta ignoreerib ja haavab inimelu mis tahes staadiumi või vormi seesmist väärtust, pühadust. Dworkin nimetab seda erapooletuks [detached] vastuväiteks abordile, sest see ei sõltu konkreetsetest õigustest ega huvidest ega eelda neid. Selle vastuväite pooldaja, kes usub, et riik peaks sellepärast abordi keelama või seda reguleerima, usub, et riigil on erapooletu kohustus loodet kaitsta. See eristus on arusaadavam eutanaasia puhul. Aastal 1989 otsustas Missouri ülemkohus, et vanematel ei ole õigust käskida püsivas vegetatiivses seisundis viibiva tütre elushoidmist lõpetada, tuues põhjenduseks austuse elu pühaduse vastu. USA ülemkohus jättis otsuse jõusse. Ülemkohtunik William Rehnquist lisas, et isegi kui surm on patsiendi huvides, on tahtlik ja enneaegne surm seesmiselt halb. Ülemkohtunik Antonin Scalia lisas, et inimelu seesmine väärtus ei sõltu ühestki eeldusest patsiendi õiguste või huvide kohta; osariikidel on õigus ära hoida enesetapp, mille tahab sooritada inimene, kes õigusega arvab, et tal oleks parem olla surnud.
Samamoodi on mõte, et abort on patune või kuri, sest inimelu on püha, väga erinev väitest, et ta on patune või kuri, sest lootel on õigus elule. Selle pooldaja väidab abordile vastu teistsuguste poliitiliste järelmitega. Nende kahe põhjendi segiajamine ongi arusaamatus, mis on avalikku abordivaidlust mürgitanud ja leppimatumaks teinud. Abordivastaste retoorika paistab eeldavat, et lootel on eostamisest saadik õigused ja huvid, mis on sama tähtsad nagu teistelgi moraalisubjektidel. Aga väga vähesed usuvad tegelikult seda. Tegelik vähem polaarne lahkarvamus puudutab seda, kuidas kõige paremini austada seda fundamentaalset mõtet, mida peaaegu kõik mingil kujul jagavad, et üksiku inimese elu on püha. Peaaegu kõik abordivastased ütleksid järele mõeldes, et nende põhjend ei ole tuletuslik, vaid erapooletu. Nad usuvad, et loode on elav, kasvav inimolend, kelle meelega hävitamine mis tahes staadiumis on seesmiselt halb. Suur osa sellest raamatust kaitseb sellist vaadet abordivaidlusele ning selle juriidilistele ja poliitilistele järelmitele.
Seda, et võitlus ei käi selle ümber, kas lootel on õigused ja huvid, näitab ka see, et on väga raske aru saada mõttest, et varajasel lootel on eostamisest saadik oma huvid, eriti huvi mitte olla hävitatud. Mitte igal asjal, mida saab hävitada, pole huvi olla hävitatud, kuigi sel võib olla seesmine väärtus ja selle hävitamine võib olla inimeste huvide vastu. See eeldab teadvust olevikus või minevikus. Olenditel, kes tunnevad valu, on huvi valu vältida. Neile haiget tegemine pole nende huvides. See käib ka valu tundva loote kohta. Aga loode teadvustab valu alles raseduse lõpupoole (umbes 30. rasedusnädalal). On küll palju inimestele füüsilisi haigettegemisi, mis pole nende huvide vastu. Minu huvide vastu võidakse toimida ka siis, kui mulle ei tehta füüsiliselt haiget ja isegi kui ma ei ole neist tegudest teadlik. Minu huvid on siis mängus minu võime tõttu nautida või mitte nautida, tunda emotsioone, loota, tunda pettumust ja frustratsiooni. Et olendit saab tappa ilma valuta, isegi kui tal on võime valu tunda, põhinevad tema edasielamise huvid neil keerulisematel võimetel. Pole teada, millal need inimestel algelisel kujul kujunema hakkavad. Tundub aga väga ebatõenäoline, et need kujunevad inimese lootel enne kui 30. rasedusnädala paiku, kui ajukoor saab küpseks.
See, et mitteküpsel lootel ei saa olla ellujäämise huvi, jääb sageli kahe silma vahele, sest igaüks mõtleb sellele, et on tema huvides, et ta on praegu elus ja teda minevikus ei tapeti, ning järeldab, et tal äsja eostatud lootena oli huvi ellu jääda. See on eksijäreldus. Kui huvidega olendid on olemas, siis on mõtestatud öelda, et mingid sündmused oleksid olnud nende huvide vastu, kui need minevikus oleks toimunud. Aga sellest ei järeldu, et need toimumise ajal oleksid olnud kellegi huvide vastu. See, et Maa ei plahvatanud taevakehaga kokkupõrke tagajärjel miljoneid aastaid tagasi, on kõigi praegu elavate inimeste huvides, kuid see ei oleks tollal olnud ühegi inimese huvide vastu. Kui tehakse abort, siis on olend, kelle kohta keegi võib mõelda, et see on talle halb. Aga see, kas abort on loote huvide vastu, peab sõltuma sellest, kas lootel endal on sel ajal huvid. Paljud, kes usuvad, et abort on moraalselt lubatav, arvavad ikkagi, et rasedal naisel on väär suitsetada või muul moel käituda loodet kahjustavalt. Kriitikud leiavad, et see on vastuoluline: kellegi tapmine on halvem kui tema kahjustamine. Asi on selles, et kui naine raseduse ajal suitsetab, siis võib hiljem olla inimene, kelle huvisid tema käitumine on tõsiselt kahjustanud, aga kui ta laseb teha abordi, siis ei saa olema kedagi, kelle huvisid ta oleks kahjustanud. See veel ei tähenda, nagu abordis poleks midagi väära, ega seda, nagu abort poleks moraalselt halvem kui tulevase lapse tervise kahjustamine. Aga see tähendab, et kui varajane abort on väär, siis mitte sellepärast, et see oleks loote huvide vastu.
Teesil, et abordi vastu ollakse enamasti "erapooletutel" põhjenditel, on olulised eelised. See teeb vastuseisu kooskõlalisemaks kui "tuletuslik" tõlgendus ning seob selle ususallivuse traditsiooniga. See väldib seda, et inimestele omistatakse mõte, et organismil, kellel pole kunagi vaimu olnud, on huvid. See tees tundub ülbe, sest ta väidab, et see saab inimeste vaadetest abordi kohta paremini aru kui nad ise. Paljud ju ütlevad, et abort on mõrv ja sündimata lastel on õigus elule. Need fraasid tunduvad väitvat, et loodetel on huvid ja õigused. Tuleb aga eristada retoorikat, milles inimesed arvamust väljendavad, arvamusest endast. Enamikul inimestel ei ole suuri teooriaid oma arvamuste metafüüsilistest eeldustel, ja vähesed on märganud abordi vastustamise tuletuslike ja erapooletute aluste eristust. Kui inimestelt küsitakse vaateid üldisel kujul, siis paljud kasutavad huvigruppide juhtide retoorikat, ükskõik kas need on kooskõlas nende tegelike vaistude ja veendumustega. Tegelike otsuste tegemisel võivad nad toimida teistmoodi, kui retoorika ütleb. Sama lugu on eutanaasiaga. Jutt ei ole mitte sellest, et inimesed ei tea, mida nad arvavad, vaid sellest, et nende arvamust pole võimalik teada saada retoorika järgi, mida nad kasutavad. Eriti ettevaatlik tuleb olla väidetega, et inimelu algab eostumisel ning loode on sestsaadik inimene. Me ei tea, kas ta esitab tuletusliku või erapooletu väite. Kui abordi vastane rõhutab, et loode on inimene, siis nad võivad silmas pidada, et ta on inimese geenidega organism; sellest ei järeldu, et tal oleks huvid ja õigused, mida riigil on tuletuslik kohustus kaitsta, ega see, et lootel oleks juba seesmine väärtus, mida riigil oleks erapooletu kohustus kaitsta. Küsimus, kas loode on inimene, on kahemõttelisuse tõttu kasutu. Otsustavad küsimused on moraalsed, ja neid tuleks uurida otseselt ühemõtteliselt. Millal omandab inimolend huvid ja õigused, millal ta omandab seesmise väärtuse, milliste järelmitega? Nendele vastamiseks pole tarvis otsustada, kas loode on eostamise hetkest täielik inimene, millal ta selleks saab, kas järk-järgult või järsku.
Kas loode on isik? See on veel kahemõttelisem küsimus. Oletame, et sead osutuvad palju arukamaks ja emotsionaalselt keerulisemaks ning küsitakse, kas siga tuleks pidada isikuks. Seda võib võtta filosoofilise küsimusena, mis nõuab isiku mõiste täpsustamist, või praktilise küsimusena, kas sigu tuleb kohelda nagu inimesi. Me võime küll pidada neid küsimusi seotuks, kuid üks ei järeldu paratamatult teisest. Küsimus, kas loode on isik, oleks tark kahemõttelisuse (mitte metafüüsilisuse ega vastamatuse) tõttu kõrvale jätta. Selleasemel tuleks küsida, kas lootel on huvisid, mida tuleks õigustega kaitsta, ja kas loote elu tuleks pidada pühaks. Vastamiseks pole tarvis otsustada, kas loode on isik. Dworkin kasutab siiski sõna "isik", sest USA konstitutsiooni 14. parandus ütleb, et kõiki isikuid tuleb kohelda võrdsetena, ja sellepärast, et arutlusele tulevates argumentides on seda sõna kasutatud, näiteks: isegi kui loode on isik, peaks abort olema teatud asjaoludel lubatud. Siis ta kasutab seda ainult praktilises mõttes: isikul on õigus sellele, et teda koheldaks nagu olendeid, kes on kahtlematult isikud.
Filosoofia seestpoolt väljapoole
See raamat esitab argumendi, mitte ajaloo ega ülevaate. See essee tegeleb teoreetiliste küsimustega, kuid algab ja juhindub praktilise poliitilise tähtsusega moraaliteemast. Filosoofid ja teised teoreetikud on loonud uudseid ja mõnikord veenvaid teooriaid, mida teised on püüdnud rakendada ühiskondlikele ja poliitilistele probleemidele. Need teooriad ei ole aga parandanud avaliku poliitilise arutelu kvaliteeti nii palju, kui oleks võinud, ja asi on osalt selles, et need ei ole loodud osavõtuks poliitilistes vaidlustes. Teooria saab seostuda praktikaga kahtepidi. Ta võib seostuda väljastpoolt sissepoole: võib luua üldisi teooriaid õiglusest või isiklikust eetikast või konstitutsiooni tõlgendamisest lähtudes üldistest eeldustest inimloomuse või keele või mõtlemise ehituse kohta või muudest esmaprintsiipidest ning siis püüda neid rakendada konkreetsetele probleemidele. Võib ka liikuda seestpoolt väljapoole, näiteks küsides, kas seadus peaks lubama aborti või eutanaasiat, ja kui, siis mis asjaoludel, ning küsides, milliste filosoofiliste või teoreetiliste küsimustega tuleb rinda pista, et need praktilised probleemid lahendada. Erinevus ei ole abstraktsioonitasemes ja teoreetilises sügavuses, vaid selles, kuidas abstraktseid probleeme valitakse, kõrvuti pannakse ja sõnastatakse. Kui mõeldakse väljastpoolt sissepoole, tuleb valida valmis teooriate seast. Kui mõeldakse seestpoolt väljapoole, tehakse teooriad tellimuse peale, ja sellistel teooriatel on rohkem šansse poliitilisel foorumil läbi lüüa. Võib-olla sobivad need ka akadeemilisse maailma paremini.
2 Abordi moraalsus
Kirglikul lahkarvamusel olevad inimesed ei pruugi selgelt taibata, milles nad lahkarvamusel on. Enamasti arvatakse, et abordi küsimuses vaieldakse selle üle, kas segi vastviljastatud loode on juba oma õiguste ja huvidega inimolend. Poliitiline retoorika nii ka ütleb. Küsimus paistab olevat selles, kas loode on isik, ja kui on, kas siis tema õigus elule peab taganema raseda naise mõne suurema õiguse eest. Selline arusaam abordivaidlusest on eksitav. Enamiku inimeste moraalseid ja poliitilisi veendumusi ei saa nii käsitada. Arvamused jagunevad küll konservatismi ja liberalismi kogu skaalale ning ka väljapoole seda (näiteks kas hilisem abort on varasest halvem). Dworkin eeldab praegu siiski lihtsuse huvides, et arvamused jagunevad sellel skaalal.
Paljud, kelle meelest abort ei ole mitte kunagi või peaaegu mitte kunagi moraalselt lubatav, arvavad siiski, et seadus peaks lubama naistel abordiotsuseid vabalt ise teha, enamusel või riigil on väär oma arvamust neile peale suruda. Mõned neist põhjendavad seda kiriku ja riigi lahutatuse põhimõttega, teised sellega, et riik ei tohiks teha inimestele ettekirjutusi isikliku moraali asjus. Aga need, kes tõesti peavad loodet isikuks, kellel on õigus elule, ei saaks kumbagi põhjendust esitada: inimeste kaitsmine mõrva eest on üks riigi keskseid ja möödapääsmatuid kohustusi. Paljud konservatiivid muidugi leiavad, et riik peakski abordi keelustama, ja mõned pühendavad elu sellele eesmärgile. Aga nemadki tunnistavad erandeid, näiteks ema elu päästmiseks. Seegi erand on vastuolus loote õigusega elule. Mõned ütlevad, et siin on õigustuseks enesekaitse; aga aborti teeb keegi teine, ja väga vähesed usuvad, et on moraalselt õigustatav tappa üks süütu inimene teise süütu inimese elu päästmiseks. Mõned abordikonservatiivid peavad aborti moraalselt lubatavaks ka vägistamise ja intsesti puhul. Mida rohkem erandeid tunnistatakse, seda selgemaks saab, et konservatiivsed abordivastased ei eelda, et loode on isik, kellel on õigus elada. Pole usutav, et loote õigus elule, mis õigustab abordi keelamist hoolimata hukatuslikest tagajärgedest emale või perekonnale, lakkab olemast, kui loote olemasolu põhjus on seksuaalkuritegu, milles loode on täiesti süütu.
Liberaalsed vaated abordile ei tulene lihtsalt väitest, et lootel pole õigust elada. Kaalul on mingi teine tähtis väärtus. Jutt ei ole nendest, kelle meelest abort ei üldse moraalselt problemaatiline. Enamasti on liberaalide vaated keerulisemad. Liberaalse positsiooni paradigmal on neli osa. Esiteks, see eitab, et abort on probleemitu, ja rõhutab, et abort on alati tõsine moraaliotsus, sest see tähendab alanud inimelu hävitamist. Abort ei ole kunagi lubatav kergemeelsel põhjendil, vaid eeldab tõsise kahju vältimist. Teiseks, abort on moraalselt õigustatud mitmesugustel tõsistel põhjenditel: ema elu päästmine, vägistamine, intsest, loote diagnoositud ebanormaalsus. Kui ebanormaalsus on väga tõsine ja potentsiaalne elu oleks haige a lühike, siis oleks moraalselt väär niisugust last teadvalt sünnitada. Kolmandaks, naise huve peetakse abordi adekvaatseks õigustuseks, kui sünnitusel oleks tema või tema perekonna elule püsivad tõsised tagajärjed, võib-olla hariduse, töö või rahuldustpakkuva iseseisva elu võimatus. Need on paljude laste jaoks kõige raskemad juhtumid, selle vaate järgi peaks naine sel juhul abordiotsust mingil määral kahetsema, kuid see otsus ei ole isekas ja abordi tegematajätmine võib olla tõsine moraalne viga. Neljandaks: kui just pole tegu hilise rasedusega, ei peaks riik sekkuma isegi mitte moraalselt lubamatute abortide ärahoidmiseks, sest abordi õigustatuse küsimuse peab lõpuks otsustama naine, kes loodet kannab. Teised võivad seda mitte heaks kiita ja neil võib olla selleks moraalne õigus. Seadus võib mõnel juhul kohustada teda oma otsust teistega arutama, kuid riik peab tal laskma lõpuks ise otsustada, mitte teiste moraalseid veendumusi talle peale suruda. Dworkin usub, et niisugusel seisukohal on paljud. See seisukoht on vastuolus eeldusega, et varajasel lootel on oma huvid ja õigused. Ent kuigi paradigmaatilise liberaalse vaate seletamiseks on tarvis eeldust, lootel ei ole oma huvisid ja õigusi, ei piisa sellest seletamiseks, miks abort üldse saab olla moraalselt väär. Miks see üldse moraalse probleemi tekitab, kui pole kedagi, keda see kahjustataks? Miks peaks seda kahetsema? Asi on selles, et liberaalne arvamus eeldab, et inimelul on seesmine moraalne tähtsus, nii et on põhimõtteliselt väär elule lõpp teha, isegi kui kellegi huvid ei ole kaalul.
Inimesed ei reageeri suurtele moraalsetele ja juriidilistele probleemidele ainult indiviididena, vaid paljud rõhutavad, et nende vaated peegeldavad suuremaid, üldisemaid maailmavaatelisi lojaalsusi ja tulenevad nendest. Vaatame, kuivõrd hüpotees, et abordivaidlus käib seesmise väärtuse, mitte õiguste üle, aitab nende liikumiste ja institutsioonide väiteid mõista.
Religioon
Ent abordi taunimine katoliku kiriku poolt paistab tähtsa vastunäitena Dworkini väitele, et enamiku inimeste jaoks puudutab abordivaidlus elu pühadust ebaisikulisemas mõttes, mitte seda, kas loode on inimene, kellel on õigus elule. Katoliku kiriku ametlik seisukoht on, et igal inimesel on õigus elule ja füüsilisele puutumatusele eostumise hetkest kuni surmani. Aga paistan, et enamik ameerika katoliiklasi sellega ei nõustu, ja see on olnud kiriku selge ametlik seisukoht ainult pisut üle saja aasta. Pikki aegu on valitsev arvamus olnud see, et lootest saab isik millalgi hiljem. Mitte et, kirik oleks kunagi nõustunud varajaste abortidega. Kuid see keeld põhines erapooletul vaatel, et abort solvab Jumala loovat eluandi. Erapooletu vaade on ajalooliselt kindlam ja sel on paljude katoliku filosoofide arvates ka kindlam alus traditsioonilises katoliku teoloogias. See ühendab ka vastuseisu abordile vastuseisuga kontratseptsioonile jt muredega seksuaalsuse pärast. Katoliku teoloogid rõhutasid sajandeid neid seoseid, kuid väide, et loode on eostumise hetkest isik, hajutab need. Kiriku ametlik seisukoht, et abort on peaaegu kõigil asjaoludel patune, ei muutuks dramaatiliselt, kui vana seisukoha juurde tagasi pöördutaks. Selle sammu eelis oleks see, et muutuks kiriku ja koguduseliikmete vastasseisu loomus.
Abort oli antiigis tavaline, kuid varakristlus mõistis selle hukka. Augustinus nimetas isegi abielus aborditegijaid hoorasarnasteks. Ükski varajastest abordi taunimistest ei eeldanud, et lootel on eostumise hetkel hing. Augustinus kahtles. Hieronymus ütles, et seemned kujunevad emakas järk-järgult, ja kuni elemendid pole saanud välimust ja liikmeid, pole tegu inimese tapmisega. Aquino Thomas oli kindel, et lootel ei ole eostumise ajal mõistuslikku hinge ning ta saab selle poisi puhul 40 päeva pärast, naise puhul hiljem. Thomas ja peaaegu kõik hilisemad katoliku teoloogis lükkasid tagasi Platoni väite, et inimese hing saab eksisteerida sõltumatult ja kehatult ning saab käia koos mis tahes laadi substantsiga. Platoni järgi saab Jumal anda inimhinge kivile või puule. Thomas pooldas Aristotelese hülemorfismi, mille järgi inimese hing on inimese kehaga loogiliselt seotud, nii nagu iga eseme vorm on loogiliselt seotud materjaliga, millest see on tehtud. Ka Jumal ei saaks teha nii, tohutul tahumatul kamakal oleks Michelangelo "Taaveti" vorm. Samamoodi saab inimese vorm olla ainult sellel, mis on juba inimkeha, st inimese kuju ja elunditega keha. Thomas eitas, et suguühtega loodud embrüol on inimese hing. Tegu on ainult inimese toormaterjaliga, mille kasvu suunab sari hingi, mis vahetuvad staadiumide kaupa välja. Thomas sai aru, et embrüo ei ole pisike, kuid täielikult formeerunud laps, kes sündimiseni ainult kasvab, kes areneb läbi vegetatiivse ja animaalse staadiumi aru staadiumini.
Vaino
Vaino on eestipärane mehenimi.
Eritrea vabadussõda
Etioopia kodusõda oli aastatel 1961–1991 toimunud relvakonflikt Etioopia valitsuse ja Eritrea vabadusvõitlejate vahel.
Kuu aega hiljem kukutati Addis Abebas võimule tulnud Etioopia Rahvademokraatliku Vabariigi valitsus. Riigipöörde korraldas ERVR-i abil Etioopia Rahva Revolutsiooniline Demokraatlik Rinne (ERRDR). Aprillis 1993 toimus Eritrea iseseisvusreferendum, kus suur enamus eritrealastest omariikluse poolt hääletasid. Samal aastal iseseisvuski Eritrea Riik.
Paslepa viik
Paslepa viik (ka Paslepa laht) on laht Lääne maakonnas Noarootsi vallas.
Lahe koordinaadid on.
Rodrigo Moledo
Rodrigo Modesto da Silva Moledo (sündinud 27. oktoobril 1987 Rio de Janeiros) on Brasiilia jalgpallur, keskkaitsja. Ta mängib Brasiilia kõrgliiga klubis Internacional.
Staapel
Staapel on veepinnast kõrgemal asuv ehitatava või remonditava laeva seismise lahtine koht kuival. Harilikult on see pikemaajaliselt eraldatud koht, kus hilisem sõiduki kohene kasutuselevõtt on võimalik ilma pikka maismaatransporti kasutamata. Staapel võib olla kaetud ellinguga. Kui staapel asub veepinnast madalamal, nimetatakse seda dokiks.
Kaldstaapel
Harilikult on staapel veekogu poole kaldu plaat või platvorm, kust laev lastakse vette piki slippi. Laevade asetuse järgi kaldstaaplil eristatakse piki-(laev asetseb staaplil piki kallet) ja põikstaapleid (laev asetseb staaplil risti kallet).
Horisontaalstaapel
Staapel võib olla ka horisontaalne plaat või platvorm, kust laev tõstetakse vette kraana või mõne muu tõstukiga.
Kirjandus
Стапель (судостроение)
Tööstuse tänav (täpsustus)
Tööstuse tänav on tänav paljudes Eesti asulates:
Valter
Valter on mehenimi. Nime on pandud ka eestlastele.
Vestlusi vene kultuuriloost
"Vestlusi vene kultuuriloost" ("Беседы о русской культуре") on Eesti Televisiooni saatesari semiootiku ja kirjandusteadlase Juri Lotmani loengutest vene kultuuriloo ja kirjanduse teemadel, keskendudes Venemaa aadli elule Aleksandr Puškini ajastul.
Sari salvestati 1980. aastate lõpul. Loengud on vene keeles, eestikeelsete subtiitritega. Saatesarja toimetaja oli Jevgenia Haponen.
Saatesarja tekstid avaldati hiljem ka raamatuna.
Albert Paabo
Albert Paabo (3. detsember 1907 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 1. detsember 1985 Hawks Nest (Sydney lähedal), Austraalia) oli eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu
Albert Paabo oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1927 Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 1932 Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna, dr. med. vet. (1939, TÜ), väitekiri "Kunsttehislikust pneumotooraksist hobuste kroonilise kopsu-alveoraalemfüseemi ravimisel". Täiendas end 1942 stipendiaadina Hamburgi Veterinaariaülikoolis. Oli 1932–1935 TÜ loomaarstiteaduskonna sisekliiniku noorem- ja 1935–1941 vanemassistent, 1942 parasitoloogia ja veterinaaria-zooloogia alal õppeülesande täitja, 1942–1944 professor ja väikeloomakliiniku juhataja.
Põgenes 1944 Saksamaale, oli esialgu Giesseni ja Leipzigi Ülikooli veterinaaria-patoloogia instituudis, 1946–1948 Balti Ülikooli veterinaariaosakonna prodekaan ning veterinaaria-zooloogia ja zoohügieeni professor. Siirdus 1949 Austraaliasse, oli 1949–1969 Sidney piirkonnas ehitustööline ja ehitusettevõtja.
Köie tänav (Pärnu)
Köie tänav on tänav Pärnus Eeslinna linnaosas.
Tänav algab Väike-Sepa tänavalt, suundub kagusse ja lõppeb Laatsareti tänaval. Köie tänav ristub veel Henno ja Kalamehe tänavaga.
Tänava pikkus on ligikaudu 282 meetrit.
Koidu tänav (Pärnu)
Koidu tänav on tänav Pärnus Eeslinna linnaosas. See saab alguse Rähni tänavalt ja lõppeb Liiva tänaval. Koidu tänav on umbes 178 meetrit pikk.
Mai 2012
Mai 2012, kroonika
2012. aasta mai algas teisipäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast neljapäeval.
Pusku viik
Pusku viik on Topu lahe osa Lääne maakonnas Haapsalu linna halduspiirkonnas Pusku küla ääres.
Votivkirche
Votivkirche on uusgooti stiilis kirik Austrias Viini ringtee kõrval. See on üks kõrgemaid ehitisi Viinis (99 m).
Ajalugu
Pärast Franz Josephi mõrvakatset 1853. aastal algatas tema vend ertshertsog Ferdinand Maximilian kampaania, et tänada tulevase keisri elu päästmise eest jumalat. Selleks hakati Innere Stadti kõrvale rajama kirikut, mille ehitamiseks eraldati vahendeid kogu keisririigist.
Kirik pühitseti 1879. aastal keisri ja keisrinna Elisabethi 25. pulma-aastapäeval.
Ümbruskond
Kirikut ümbritseb haljasala Votiv Park ning üle Straße des Achten Mai tänava avaneb Sigmund-Freud Park.
Jaak Joala monument
Mälestusmärgi tellis MTÜ Meie Viljandi ja valmistas skulptor Mati Karmin. Ametlikult avati monument 31. detsembril 2020. Tegemist oli heledates toonides interaktiivse betoonist sambaga, millesse oli salvestatud Jaak Joala laule ning mida kaunistasid laulja nägu, käed, värvilised tuled ning kuldne plaat, millel oli Jaak Joala nimi ja eluaastad. Samal kohal asus aastatel 1979-1991 Jaan Sihveri ausammas.
Kuna pärijate sõnul ei vastanud monumendi lõpptulemus kavandile ning oli sellisena vastuvõetamatu ja laulja au rikkumine, siis esitas pärijaid esindanud advokaadibüroo jaanuaris 2021 monumendi eemaldamiseks sellekohase nõudekirja ning hagihoiatuse Viljandi linnavalitsusele. Monument oli kriitikat saanud ka kunstnikelt ja linnakodanikelt. 2022. aasta jaanuaris otsustas Viljandi linnavalitsus monumendi maha võtta. 13. jaanuaril 2022 eemaldati Jaak Joala monument ja viidi Viljandi Linnahoolduse lattu, juulis aga Eesti Rahva Muuseumi hoidlasse.
Ausammas sattus kiirelt tugeva kriitika alla, mille tulemusel jõudis teos vaatajate silme all olla veidi üle kuu aja ning 2. veebruaril 2021 kaeti monument puitkastiga. Olles aga sedavõrd kurioosne ning palju melu tekitanud teos, kujunes ka monumenti ümbritsev kast omamoodi vaatamisväärsuseks – sellesse puuriti piilumisauke, kirjutati grafitisõnumeid, kleebiti QR-koode ning kasti seinu lõhuti maha. Kuju eemaldati algsest asukohast 13. jaanuaril 2022.
Monumendi püstitamise algatanud MTÜ Meie Viljandi eestvedaja oli Isamaa partei ja linnavolikogu liige Harri Juhani Aaltonen, kes taotles eraisikuna ka Jaak Joala kaubamärki, kuid loobus hiljem taotlusest.
Monumendi saatus
Juba enne monumendi ametlikku avamist saatis seda eriskummaline ning poleemikat tekitav sündmusterida. Selle paigaldamise vastu oli näiteks Eesti Kujurite Ühendus, mille liikmed väitsid, et kunstikonkurss valimaks Jaak Joalale pühendatud mälestusmärgi kavandit oli korraldatud haltuuralikult ning osalemiseks ei olnud määratud piisavalt aega. Monumendi püstitamise vastu seisis ka osa Viljandi rahvast, kelle arvates ei olnud linnavalitsuse 50 000 euro suurune rahaeraldus monumendi loomiseks piisavalt läbipaistev. pisi|vasakul|Varjatud Jaak Joala monument pealtvaates 29. detsembril 2020 paigaldati ausammas oma asukohale ning varjati koormakilega, et seda alles kaks päeva hiljem linnarahvale esitleda. Samal öösel rebiti kile tundmatu(te) poolt maha ning viljandlastel oli võimalus monumendiga tutvuda juba päev varem. Ausammas avati ametlikult 2020. aasta viimasel päeval kui autori Mati Karmini, teose tellinud MTÜ esindaja Harri Juhani Aaltoneni, aga ka linnavolikogu liikme Helir-Valdor Seederi avamiskõnesid saabus kuulama hulga linnaelanikke.
Pärast monumendi avamist külastasid seda paljud uudishimulikud, kel avanes võimalus tänu liikumisandurile kuulata ka Jaak Joala tuntumaid laule. Värvilised tuled ja kõlavad laulud pälvisid lähedal elavate inimeste kriitikat. Kurdeti, et muusika on liialt vali, vaatamata sellele, et öörahu ajal monument laule ei esita, ning et monumendi ülaosas asuvad tulukesed paistavad liiga eredalt tuppa. pisi|Jaak Joala monument grafitiga illustreeritud kastis novembris 2021 Enim kajastust saanud teose kritiseerijaks kujunes Jaak Joala lesk Maire Joala, kes nõudis pärast samba avamist, et sealt eemaldataks Jaak Joala nägu, käed, nimi ja kõik, mis viitab lauljale, muusika eemaldamise nõuet ei esitatud. Naise sõnul ei vastanud monumendi lõpptulemus eskiisile ning resultaat oli tema arvates vastuvõetamatu ja laulja au rikkumine. Jaak Joala nime patendi omanikuna saatis Maire Joala koos oma advokaadibürooga sellekohase nõudekirja ning hagi hoiatuse Viljandi linnavalitsusele. Linnapea Madis Timpson ei soovinud monumendi pärast kohtusse minna ning tegi paar päeva pärast Maire Joala nõudekirja ettepaneku monument seesugusel moel eemaldada. Joalale pühendatud mälestusmärk oli selleks ajaks kohalikke elanikke lõhestanud ning saanud kriitikat nii kunstnikelt kui ka teistelt kodanikelt.
2. veebruaril 2021 otsustas Viljandi linn pärast puhkenud poleemikat ning suuremahulist meediakajastust Jaak Joala monumendi puidust seintega kinni katta, kuni läbirääkimistes jõutakse selgusele. Kaks nädalat pärast kinnikatmist otsustasid Jaak Joala pärijad läbirääkimised lõpetada ning jäid oma nõudmise juurde monument eemaldada. Taiese Karminilt tellinud MTÜ-l Meie Viljandi on soov Joala monument linnalt ära osta, kuid hiljem veel läbirääkimistega jätkata ning monumenti rahvale tulevikus ka eksponeerida.
Jaak Joala monument seisis kaetuna, seda katnud kasti lõhuti mitu korda, mis monumendi ajutiselt avalikkusele nähtavaks muutis.
Monumendile pakuti ka uut asukohta, näiteks Narva või Haapsallu.
2022. aasta jaanuaris otsustati Viljandi linnavalitsuses monument maha võtta. 13. jaanuaril 2022 eemaldati Jaak Joala monument ja viidi Viljandi Linnahoolduse lattu.
2022. aasta mais arutas linnavalitsus kuju ja seda ümbritseva kasti kinkimist Eesti Rahva Muuseumile. Monument viidi muuseumi juulis ning esialgne plaan näeb ette seda mitte eksponeerida lähema kümne aasta jooksul.
Eduard Purfeldt
Eduard Purfeldt (15. märts 1890 Väätsa vald, Järvamaa – 8. veebruar 1952) oli eesti omavalitsustegelane.
Pärast Paide linnakooli lõpetamist 1907. aastal töötas Paides kohtu-uurija tõlgi ja Türi paberivabriku haigekassa asjaajajana. 1917. aastal oli ta Järvamaa kaitsepataljoni üks organiseerijaid.
Elas Paides Pärnu tänav 91 hoones, mille oli ise projekteerinud.
Pärast linnapea ametist lahkumist koostas ta ehitusprojekte. Pärast sõda jäi töötuks ja tegi käsitööd. 1908. aastast osales ta Paide seltsides, ta oli karskusseltsi Idu juhatuse liige ja Kaubatarvitajate Ühisuse Iva revisjonikomisjoni liige.
Ta on maetud Reopalu kalmistule.
Aureoliin
pisi|Koobaltkollane Aureoliin (ladina keelest aureola 'kullavärvi'), ka koobaltkollane on kollane anorgaaniline tehislik värvipigment, mida on kasutatud õli- ja akvarellvärvides.
Keemiliselt koostiselt on ta kaaliumkoobaltnitrit, valemiga K3[Co(NO2)6]. Rahvusvahelises värvainete indeksis on ta tähised PY40 (Pigment Yellow 40) ja 77357.
Ajalugu
Esimesena sünteesis selle Nikolaus Wolfgang Fischer 1831. aastal Breslaus ja seejärel Émile Saint-Evre tema avastusest sõltumatult uuesti 1851. aastal. Pigmenti valmistatakse äädikhappe segamisel koobaltisoolaga koos kaaliumnitriti kontsentreeritud lahusega. Sade filtreeritakse, pestakse läbi ja kuivatatakse. N. W. Fischer kirjeldab pigmendi valmistamist artiklis "Ueber die salpetrichtsauren Salze" ajakirjas Annalen der Physik (1848).
Omadused
Aureoliin on väga läbipaistev, laseeriv pigment, mõnevõrra teistest värvustest läbitungiv ja keskmise kollase värvusega. Võrreldes sidrunkollasega on ta toon murtum ja soojem, prantsuse keeles on olemas ka värvusenimi aureolin. Laseerivuse poolest on seda pakutud india kollase asendajaks. Pigmendi püsivuse üle vaieldakse, õlivärvides sobib ta kõigi anorgaaniliste pigmentidega, kuid seda ei tohi mingil juhul segada orgaaniliste ainetega. Ühed hindavad seda akvarellvärvides valguspüsivaks ja stabiilseks, teised heidavad ette, et värv tumeneb ja hallineb aja jooksul.
Kasutamine
Ebapiisava püsivuse ja tootmisprotsessi kalliduse tõttu on pigment jäänud vähepopulaarseks. Eksklusiivse õlivärvina toodavad seda vähesel määral värvitootja Holbein ja veel mõni üksik tootja, akvarellvärvides kasutatakse seda siiski laialdasemalt, näiteks müüvad aureoliinkollast akvarellvärvi Rembrandt, Rowney, Daniel Smith, Sennelier, Winsor & Newton.
Ravil Maganov
Elukäik ja tegevus
Sündis kaevandusinsener ja geofüüsik Ulfat Maganovi (1928–2018) peres, vend Nail Maganov on Tatarstani peamise naftafirma Tatneft peadirektor.
Lõpetas keskkooli kuldmedaliga. 1977. aastal lõpetas kaevandusinsenerina Gubkini nimelise Moskva Naftakeemia- ja Gaasitööstuse Instituudi. Peale ülikooli töötas nafta- ja gaasitööstuses. Aastatel oli ta 1982–1984 Almetjevskis asuva NSV Liidu Naftatööstuse Ministeeriumi Tatnefti tootmisühingu Sulejevnefti osakonna kapitaalremondi ja maa-aluste remonditöökodade kaevude juhataja, 1984–1985 Jamašnefti peainsener ja asejuht ning 1985–1988 Urjevnefti juht. 1988–1991 Langepasneftegazi peainsener ja peadirektori asetäitja, 1991–1993 juhatuse esimees Langepassis Tjumeni oblastis. 1991. aastal üks Langepass-Urai-Kogalõmneft naftakontserni asutajatest, mille alusel moodustati 1993. aastal ettevõte naftafirma Lukoil. Mõnede allikate kohaselt mõtles selle nime välja Maganov, vastavalt naftat tootvate linnade nimede algustähtedele – Langepass, Urai ja Kogalõm. 1993 Lukoili peadirektor, aastast 1994 Lukoili esimene asepresident. 2020. aastal sai temast ettevõtte direktorite nõukogu esimees. Lukoili direktorite nõukogu esimeheks sai ta 2020. aastal.
Lääneratsutamine
Lääneratsutamine ehk vesternratsutamine on ratsaspordi haru, mis sai alguse 19. sajandist, kui karjakasvatus arenes Põhja-Ameerikas väga kiiresti.
Veskiviik
Veskiviik on laht Lääne maakonnas Haapsalu ääres. Lahe ääres asub Veskiviigi sadam.
Lääneratsutamine
Lääne hobused
Tõud, kellel on tihe side lääne elustiiliga:
Maya Paabo
Maya Paabo (kuni 1933 Maya Gehrke ; aastani 1951 Maya Lannesto; 11. juuni 1929 Võru – 17. veebruar 2013) oli eesti keemik.
Lääneratsutamine
Lääneratsutaja
Lääneratsutaja tunnused:
Veskiviik
Lahe koordinaadid on.
Lääneratsutamine
Vesternvaljad
pisi|Vesternvaljad. Puudub kapsel. Fotol Satirikon ox (omanik Rita Randviir)|alt=|341x341px Peamine märgatav erinevus inglise ja vesternvaljaste vahel on see, et viimastel puudub kapsel. Valjaid on kahte tüüpi: otsmikurihmaga ja otsmikurihmata. Otsmikurihmata valjaste puhul on kuklarihma küljes aas, mis pannakse hobuse ühe kõrva ümber. See kerge valjastus sobib ilusa väikese peaga hobusele.
Bosal-valjad
Bosal-valjad on suulisteta ning avaldavad mõju nina- ja lõualuu närvidele. Neid kasutatakse 4-aastastel hobustel, kellel on suud õrnad uute hammaste kasvamisest. Bosali külge on kinnitatud juhtnöör, mis on omakorda seotud sadulasarve külge.
Maya Paabo
Elulugu
Põgenes 1944 Saksamaale. Lõpetas 1949 Augsburgi Eesti Gümnaasiumi, siirdus samal aastal USA-sse. Lõpetas 1956 George Washingtoni Ülikooli Washingtonis, keemiamagister (1962, samas). Oli 1956–1990 Riiklike Standardite ja Tehnoloogia Instituudi (Gaithersburg) ja aastani 1988 Riiklike Standardite Büroo uurimiskeemik.
Lääneratsutamine
Vesternratsmed
Vesternratsmed on lahus, ehk pole omavahel ühendatud. Ratsmete pikkus jääb vahemikku 1,8–2,4 meetrit. Osadel ratsmetel on otsas ka nahkklapid, millega saab hobust mõjutada.
Maya Paabo
Elulugu
Oli The Estonian Fund for Economic Education üks asutajaliikmeid.
Isiklikku
Tema abikaasa oli Gunnar Paabo.
Teadustöö
Uurinud happelisuse skaala väljaarendamist vee/alkoholi ja raske vee lahustes, identifitseerinud sünteetiliste materjalide põlemisel tekkinud toksilisi produkte. Phi Beta Kappa, Ameerika Keemiaseltsi jt teadusühingute liige. Üle 75 teadusartikli.
Lääneratsutamine
Vesternsuulised
Lääneratsutamises on kõige tavalisemalt kasutuses kangsuulised. Neil on külgedel pikad metallpulgad ehk peeled, mis võivad olla sirged või kõverad. Teised kasutuses olevad suulised on liht- ehk pulksuulised, mis on pisut õhemad kui tavalised pulksuulised. Suulised on valmistatud väga kiiresti roostetavast rauast ning kuna hobustele meeldib rooste maitse, pole sellest midagi.
Jalused
Lääneratsutamises sõidab lääneratsutaja pikema jalusega kui euroopa ratsutaja klassikalistel ratsaspordialadel. Pikka aega ratsutades on sirge jalg mugavam. See stiil arenes välja nende pikkade tundidega, mis kauboid sadulas veetsid. Põhilisemad jalusetüübid on roper, bell bottom, ox bow ja visalia, valik on enamasti igaühe maitseasi. Hobuste taltsutamisel ja kiirusvõistlustel kasutatakse lameda põhjaga jaluseid, mis toetavad pöida. Karjapidamistöödes kasutatakse oxbow` tüüpi jaluseid, mis on surutud vastu kontsa sisemist serva. Jalustele on võimalik lisada ka nahast katte ehk tapadero, mis kaitseb ratsutaja jalga jalusesse takerdumast ja teel põõsaste eest.
Libisevad hobuserauad
Hobustele, kes peavad tegema palju libisevaid peatusi, tehakse spetsiaalsed libisevad hobuserauad. Need on avaramad ja pikemad kui tavalised rauad.
Läänesadul
Lääne sadulal on kontroll ja kiirus mugavusele ohvriks toodud. Kauboisadul saabus Põhja-Ameerikasse Mehhikos töötavate kauboide kaudu ja arenes Ladina-Ameerikasse toodud hispaania konkistadooride sadulatest. Sadul on toekas ja vastupidav ning sellel on lameda ülaosaga sarv, kuhu saab lassoga kinni püütud vasika siduda, sügav iste, kõrge tagakaar. Taga võib olla sadula tagaosa all hoidmiseks teine sadulavöö, kui vasikas on kinni seotud või hobune õhkuhüppeid teeb. Vesternratsutamises kasutatakse kindlaks otstarbeks mitmeid erinevaid sadulatüüpe:
Rantšo- või lõbusõidusadul
Selle sadulatüübi juures on kasutatud käsitsi töödeldud nahka ja sageli kaunistatud puhta hõbedaga. Sobib tavaliseks ratsutamiseks. Eraldi esinemiseks on spetsiaalne sportratsutamissadul.
Cutting-sadul
Selle sadula ehitus aitab sõitjal õiget asendit säilitada samal ajal kui hobune härja manöövreid järgides kiireid liigutusi teeb. Sadula iste on lame ja esikaar kõrge, et ratsanik ette ei vajuks ning saaks jääda lõdvestatuks. Ühte kätt hoiab sõitja sadulasarvel, et see ei segaks hobuse liikumist, kes on õpetatud iseseisvalt töötama.
Barrel racing-sadul
Barrel racing'u sadul (est tünnisõidusadul) on ehitatud lameda sügava istme ja suhteliselt laia esikaarega, et sõitja istakut kindlamaks muuta ja aidata ratsanikul hobust pööretel tasakaalustada. Sadul on väike, kerge ja tugeva konstruktsiooniga, et tünnisõidule vastu peaks. Mitmetel tünnisõidusadulatel on ainult esimene sadulavöö tripp, kuid puudub tagumine.
Robing-sadul
Sellel sadulal on veelgi sügavam iste kui western trail-sadulal ning jalused on paigutatud nii, et ratsaniku jalad on otse tema keha all. Sadula iste on tavaliselt seemisnahast ja sadularaam ja sarv on tugevamad kui teistel sadulatel. Kasutatakse tõelise rantšotöö juures. Lassoga härga püüdes peab ratsanik istuma vertikaalselt ja hästi tasakaalus.
Kauboide riietus
Kauboi riietus on loodud rantšotöölise karmile elule vastu pidama, mistõttu on see olnud väga praktiline minevikus ja tänapäeval. Asendamatuteks rõivasteks on paar Levi'se teksaseid, millel pole seespool topeltõmblusi (hõõrdumise vältimiseks ratsutamisel) ja Stetsoni kaabu. Kauboi kaabu on tehtud traditsiooniliselt vildist ja sellel on lai serv ja kõrge põhi. Lai serv kaitseb päikese, tuule, lume ja vihma eest ning kõrge põhi jätab isoleeriva õhukihi pea jaoks. Kauboisaapaid iseloomustab kõrge alt kitsenev konts ja sageli terav nina. Valmistatud tihti nahast ja kaunistatud keerukate mustritega ning lisaks võib olla nende küljes paar suuri ketastega kannuseid. Nahast kaitsmeid kasutatakse jalgade kaitsmiseks kui ka demonstratsiooniks. Võistlustel ei nõuta kaitsmete kandmist, siiski kannab enamik ratsanikke neid veisekarjahobuste võistlustel ja cutting 'ul. Töö- või rantšokaitsmetel pole tavaliselt ääres narmaid ja need on üldiselt laiemad. Esinemiskaitsmeid on võimalik pingutada kogu ulatuses, kuid töökaitsmetel on vaid paar pingutusrihma.
Võistlused
Ratsaniku ja hobuse oskuste demonstreerimiseks on lääneratsutamises mitmesuguseid võistlusi.
Lääneratsutamisel on kolm põhidistsipliini
– kiirust nõudvad mängud
– töövõistlused
– taltsutamine
Ajalugu
Vaid Põhja-Ameerika hobusetõugude nägemisest piisab, et meenuks nende osa indiaani hõimude elustiili muutumises Suurel tasandikul. Hobune on nii tihedalt seotud Põhja-Ameerika läänepiirkondade ajalooga, et tänapäevani on need kaks lahutamatud. Vaadates dramaatilist rodeot, tulevad meelde kauboid ja karjakasvatusrantšod ning appaloosa seljas sügaval käsitööna tehtud sadulas istudes tunnete, et Metsiku Lääne vaim on siiamaani täies elujõus.
Põhja-Ameerikas oli hobune eelajaloolisel ajal välja surnud. 16. sajandil toodi ta hispaania konkistadooride poolt uuesti sisse ning hobused muutsid täielikult sealsete indiaanlaste eluviisi. Suure tasandiku hõimudest said esimesed reaalsed Ameerika hobuseinimesed. Hobune andis neile suurema liikumise ja tegi jahipidamise kergemaks. Indiaanlased polnud enam sunnitud paikse eluviisi juurde jääma ega end jõekallastel põllundusega elatama. Paljud hõimud läksid üle rändavale eluviisile, sealhulgas siuud, šaieenid, komantšid ja apsalooke'd. Hobuste omamine lubas neil piisoneid otsides suuri vahemaid läbida. Piisoneid tapeti nii naha kui ka liha pärast.
Koer oli olnud ainuke veoloom enne hobust ning kogus, mida koer suutis vedada oli väike. Koerarakend ja lohisti kohandati hobusele sobivaks ning nendega saadi vedada palju raskemat koormat.
Paljud indiaanlased ratsutasid sadulata, valjaste asemel kasutati vaid toornahast rihma ümber hobuse nina. Kasutati ka tekki või väikest nahast sadulat, mis oli topitud rohu või piisonikarvadega. Hobune kaunistati tihti sulgedega ja helmestest ehetega. Hobuses nähti jõukuse sümbolit ja mõnel suguharupealikul oli kuni tuhat looma. See oli ajendiks vaenutsevate suguharude vahel.
Eriti lahingus oli Suure tasandiku indiaanlaste ratsutamisoskus legendaarne. Sõdalane võis rippuda hobuse ühel küljel, peites end vaenlase laskude eest, samal ajal ise nooli lendu lastes. 19. sajandil indiaanlaste peetud sõdade ajal ületasid nende väikekasvulised hobused hõlpsasti kiiruse poolest USA ratsaväe suuremaid hobuseid ja olid kaugelt vastupidavamad.
Esimesed kauboid olid pigem mehhiklased kui põhjaameeriklased. Hispaanlased olid nad oma rantšodesse tööle palganud. 19. sajandi kauboi elu oli karm. Algselt kasvatati veiseid rohkem naha kui liha pärast, aga see muutus sajandi keskel. Vastavalt Põhja-Ameerika elanikkonna kiirele kasvule suurenes nõudlus veiseliha järele. Karjakasvatus hakkas läänes õitsvale järjele jõudma.
Karjakasvatajad katsid oma hobustega sageli väga pikki vahemaid. Karjaajamised võisid kesta viis kuud ja teel ähvardasid ajajaid paljud hädaohud. Indiaanlased olid peamiseks ohuks, jõgede veetase tõuseb ohtlikult kõrgele või kari hakkab kiini jooksma. Veiseid võis karjas olla 1000–2000, mis polnud sugugi ebatavaline. Seda karja hoidis koos 12-meheline meeskond, igaühel neist oli vaja kaheksat kuni kümmet hobust. Varuhobuste eest pandi hoolitsema üks ajaja – wrangel, teised aga võtsid kohad sisse karja ümber. Mehed töötasid paaridena, üks kummalgi pool karja, sest suur kari võis kuni kaks miili mööda teed ulatuda. Osavaimad ajajad pandi karja ette takistama loomi jooksu pistmast. Ülejäänud töötasid taga, vaadates, et irdujad karjast maha ei jääks. Päevas läbiti karjaga umbes 15–25 kilomeetrit.
Pärast USA kodusõja lõppu, 1865. aastal, oli karjaajamise tippaeg ja lõppes raudteede tulekuga Texasesse. 1880. aastal ilmusid külmutusseadmed, mis tähendas, et veiseid ei tulnud enam linna tapale ajada.
Sellest kõigest arenes vesternratsutamise stiil. Karja ajades juhtisid mehed hobust ühe käega, sest teist oli vaja töötegemiseks. Tänu pikkade vahemaade katmisele arendasid nad välja turvalise ja mugava ratsutamisstiili. Tööst vabal ajal lubasid nad endale vabaõhumeelelahutusi, mis said aluseks tänapäeval tuntud lääneratsutamisele. Lääneratsutamisel pole siiski midagi ühist rodeoga. Rodeo on erutav ja põnev, kuid lääneratsutamine rahulik ja lihtne. Lõõgastunud hobune on väga oluline.
Lääneratsutamine Eestis
Eestis pole lääneratsutamine veel nii levinud. Samuti pole talle, kus saaks seda stiili õppida. Küll aga on korraldatud tünnisõiduvõistlusi. Näiteks 7. augustil 2016 korraldati Hiiumaal Linnumäe ratsaspordi keskuses tünnisõidu võistlusi.
Pawnee maakond (Kansas)
Maakonna halduskeskus on Larned.
Ajalugu
Maakond moodustati 1867. aastal.
Rahvastik
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Kivi tänav (Pärnu)
Kivi tänav on tänav Pärnus Eeslinna linnaosas, mis saab alguse Väike-Kuke tänavalt ja lõppeb Väike-Posti tänaval. Sealt saab alguse Suur-Kuke tänav ja see ristub Karja tänavaga.
Tänava pikkus on ligikaudu 285 meetrit.
Siĕm Réabi provints
Siĕm Réabi provintsis asub muistne linn Ângkôr ja selle peatempel Angkor Wat.
Haldusjaotus
Provints jaguneb 12 ringkonnaks, kus on 100 valda.
Õhtumaa allakäik
"Õhtumaa allakäik" (saksakeelse originaalpealkirjaga Der Untergang des Abendlandes) on Oswald Spengleri peateos, mille esimene köide ilmus 1918. ja teine köide 1922. aastal.
Spengler käsitleb raamatus maailma kultuuride üksteisest sõltumatut arengut, mis teeb iga kultuuri puhul umbes tuhandeaastase tsükli jooksul läbi samad staadiumid (aeg on saatus ja ruum on juhus). Talupoeg on kultuuri vältimatu eeltingimus, kuid mitte kultuuri looja ega kandja. Kultuuri arengu indikaatoriks on linnade tähtsuse järkjärguline kasv (kultuur sünnib ja sureb koos linnaga, mis muutub lõpuks, hiigellinnana, kultuuri kasvajaks). Kultuur on Oswald Spengleri jaoks elusorganism. Ta suhtub Õhtumaa kultuuri tulevikku fatalistlikult, rõhutades, et see on jõudnud oma arengu viimasesse staadiumi – tsivilisatsiooni – umbes aastaks 1900. Õhtumaa tsivilisatsiooni tippajaks luges Spengler 18. sajandit.
Raamatu sissejuhatus algab sõnadega: "See raamat on esimene niisugune, kus juletakse teha katset ajaloo kulgu ette kindlaks määrata. Nimelt jälgitakse siin ühe kultuuri, selle ainsa, mis tänapäeva maailmas on täiusele jõudmas – lääneeuroopa-ameerika kultuuri – saatust tema eelolevates staadiumides."
Kultuuri elutsükkel "Õhtumaa allakäigus"
Varajasele Spenglerile oli omane analoogiatel põhinev filosoofiline käsitlus, mis otsis mitte mõisteid ja seadusi, vaid ajaloo toimumise põhivorme. Käsitles kaheksat tsivilisatsiooni, mida nimetas suurteks kultuurideks. Võrdles neid looduse ja organismidega, mille elukäigule on omane kasv, õitseng, närbumine ja surm. (Lapseiga, noorus, keskiga ja vanadus.) Huvipakkuvaks on ka ta teooria kultuuri algsümbolist kui arusaamast ruumist, mille järgi muu kultuuris olevat vaid selle väljendus. Suurtele kultuuridele olevat omaseks nende eluead. Kogu eluterviku keskmiseks pikkuseks leidis olevat poolteist tuhat aastat.
Kevad
Naiivse elutunnetuse aeg. Luule ja tõelisuse segu, inimliku ja jumaliku segu. Suurmeesteks romantilised sangarid, mitte arvestavad teoinimesed. Loomis- ja kangelaslood. Asjalik tõestus pole veel tõe mõõdupuuks. Kunst isikupäratu ja seotud religiooniga. Poliitikas liidriks preestrid ja tekkiv aadel. Erinevus maa ja linna vahel ei paista silma.
Sügis
Selginev tarkus. Mõistus ja kahtlus pidurdavad teotahet, kuid ei õõnesta veel usku oma kõikvõimsusse. Ajastu tunnussõnaks on valgustus. Kultuuri traditsioonilisi vorme tajutakse sundusena. Tagasi loodusesse! Algab lagunemine, mille eest hoiatavad oma loominguga üksikud geeniused. Maksimaalne kodanlik ja linlik elu. Aadli ja preesterkonna osa elus juba varju jääv. Võimu vormid, mis kaitsevad rahva huvisid traditsionaalselt privilegeeritute eest.
Talv
"Kultuur tardub tsivilisatsiooniks. Lõppeb loomine. Eelnenud vaimupingutused muudetakse standardiseeritud masstoodanguks kogu kultuuripiirkonnas. Kunstist saab ajaviide ja hobi, teadusest tehnika, filosoofiast kabinetitarkus ja religioonist lunastusõpetus kõigile. Pluralistlik -ismide aeg. Poliitilise elu keskmeiks üksikud maailmalinnad. Ümberringi provintsid täis vana hiilguse jälgi. Poliitika peateguriks massid ja nende juhid. Riigielu aina primitiivsem ja võimukultuslikum. Lõpuks sattub vastutava ülemklassi (aadelkond) puudumisel riigimasin seiklejate, küündimatute ja vallutajate kätte. Kaob rafineeritus ja taastuvad kultuurieelsed primitiivsed eluvormid. Aeg tardub."