cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siegfried Taubert
Wewelsburg 1938–1945
Himmler asutas Amt Wewelsburgi, mis kuulus nagu Amt Ahnenerbe tema isiklikku staapi. Ameti juhatajaks sai SS-Standartenführer Taubert. Jaanuaris 1934 alustasid vabatahtlikud taastamistöid. 22. septembril 1934 anti kindlus ametlikult Himmlerile üle. 12. veebrusril 1935 läks loss SS-Rassi ja Ümberasustuse Peaameti (SS-Obergruppenführer Walther Darré) vastutusalast Reichsführer-SS Isikliku Staabi alla. Samal ajal sai Wewelsburgi 1. kindluseülemaks Darre väimees SS-Obersturmführer Manfred von Knobelsdorff.
Alates 30. jaanuarist 1938 kuni 30. märtsini 1945 oli Taubert Wewlsburgi Kindluseülem ja Haus Wewelburgi SS-Kooli Ameti ülem Reichsführer-SS Isikliku Staabi Peaametis (sks.k. Burghauptmann von Wewelsburg und Chef des Amtes SS-Schule Haus Wewelsburg/Hauptamt Persönlicher Stab der Reichsführer-SS). Tema adjutant kindluseülema (burghauptmann) ametis oli Gottlieb Bernhardt.
Varem Knobelsdorffi asendanud Taubertil oli peale tema rolli Wewelsburgi kindluse ülemana palju teisi ülesandeid. Seetõttu ta oli tihti kaua Wewelsburgist ära. Taubertit hinnati hea, ideoloogiliselt kindla SS ohvitserina, lisaks oli ta multifunktsionaalne. SS-Gruppenführerite kokkutulekul 8.-9. novembril 1938 otsustati Taubertile anda SS-Gruppenführeri auaste. Sõja ajal sai ta ka Waffen-SS kindralleitnandiks (21. juuni 1942).
30. jaanuaril 1943 tehti temast SS-Obergruppenführer ja Waffen-SS kindral.
SS Wewelsburgis näitab keerukust selles organisatsioonis. Wewelsburgi kindluseülem juhtis Himmleri pseudoteaduslike uuringute läbiviimist ja SS-juhtide koolitust, tema ametkond pärines erinevatest SS-i osadest: Allgemeine-SS-ist, politsei- ja relvastatud SS-ist. SS-Obergruppenführer Taubert teostas oma tööd erinevates organisatsiooniosades läbi oma juhtiva positsiooni Allgemeine-SS-is, SD-Peaameti staabiülemana, Tugevdatud SS-Surnupealuurügementide Inspektuuri staabiülemana ja inspektorina, Waffen-SS kindralina ja lõpuks Wewelsburg’i kindluseülemana ühes isikus.
Suvel 1940 pühendus Taubert täielikult oma ametisse SS-ohvitseride koolis. See üleminek Wewelsburgi oli tingitud tema nõrgenevast tervisest. Taubert oli tõsiselt kõhnunud ja näis ennast ammendanud olevat. Tauberti viibimist Wewelsburgis serveeris tema raviarst talle kui ravikuuri. Sealse koonduslaagri arsti teine "tähtis" ülesanne oli Taubertile vitamiine vms süstida.
9. novembril 1944 arvati Taubert Reichsführer-SS Isiklikku Staapi kui SS-Ehrenführer (auamet).
30. märtsil 1945 käskis Himmler Wewelsburgi hävitada. Täielikult see ei õnnestunud. Järgmise päeva õhtul põgenes Taubert Wewelsburgist Schleswig-Holsteini, mis sõja lõppedes jäi Suurbritannia okupatsioonitsooni.
Ta suri 1946 Kielis.
Ivanivka (Kupjanski rajoon)
Ivanivka on küla Ukrainas Harkivi oblastis Kupjanski rajoonis.
2001. aasta Ukraina rahvaloenduse andmeil elas 1900. aastal asutatud külas 135 inimest.
Pahuvere mõis
Pahuvere mõis (saksa keeles Willust) oli rüütlimõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal.
Ivanivka
Ivanivka on kohanimi.
Leinatamm
Leinatamm
Vaidava mõis
Vaidava mõis (saksa keeles Waidau, läti keeles Vaidavas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Rubene kihelkonnas. Mõisakompleks asub tänapäeval Lätis Valmiera piirkonnas Vaidava vallas Vaidavas muiža külas.
Ajalugu
Aastal 1468 müüsid Hans ja Dietrich von Rosen selle mõisa Andreas Patkullile. Mõis oli algselt ühendatud Podzēni mõisaga. Aastal 1783 ostis selle 20 000 taalri eest Eberhard Wevell (a-st 1788 Wevell von Krüger) (1742−1806). Aastal 1789 müüs too mõisa 30 000 taalri eest Friedrich Ludwig Albedyllile, kes selle omakorda aastal 1803 oma pojale Franz Magnusele 38 000 taalri eest edasi müüs. See pantis aastal 1815 mõisa 35 300 rubla eest Carl Schumannile.
Carl Schumann müüs aastal 1830 pandiõiguse 20 800 rubla eest Matthias Wilhelm von Hübbenetile (1799 − pärast 1862), see aga loovutas õigused aastal 1836 Karl Magnus Adolph Ernst von Siversile (1798−1869). Too sai selsamal aastal ka ametlikult mõisa omanikuks. Seitse päeva hiljem pantis ta mõisa omakorda 24 000 rubla eest Carl Helmsingile (1804−1876). See loovutas järgmisel aastal õigused sama hinna eest Johann Reinhold Schmidtile (1811−1890). Carl ostis temalt mõisa välja aastal 1842 ja aastal 1851 pantis selle taas meditsiinidoktor Leo Theodor von Rohlandile (1811−1877). Aastal 1853 ostis ta mõisa järjekordselt välja, olles selle ennemalt aga 30 000 rubla eest Carnikava pastorile Adolph von Albanusele (1798−1856) müünud. Aastal 1863 ostis mõisa 48 000 rubla eest Gregor Georg Paul von Helmersen (1809−1889), kes müüs selle 1875. aastal Wilhelm Treyle. Viimane omanik oli aastatel 1890−1920 Robert von Vegesack.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/2 adramaad, sellele allus 107 mees- ja 104 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus koos Veļķi mõisaga 24 ja 1/2 adramaad, aastal 1688 oli adramaid 35 ja 5/8. Aastal 1737 oli mõisa suurus 14 ja 7/8 adramaad, 1757 aga 4 ja 1/2 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 3 ja 1/3 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 3 ja 1/5, aastal 1881 aga 2 ja 30/80, lisaks allus mõisale 2 ja 21/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad
Mõisale kuulus aastal 1816 üks karjamõis: Jaunāmuiža (Neuhof).
Alexander Albon
Alexander Albon Ansusinha (tai keeles อเล็กซานเดอร์ อัลบอน อังศุสิงห์, sündinud 23. märtsil 1996 Londonis) on tai vormelisõitja, kes esindab Vormel 1 sarjas Williamsit.
Albon tegi Vormel 1 debüüdi 2019 hooajal Toro Rosso meeskonnas. Peale Ungari Grand Prix-d edendati Albon Red Bull Racingu meeskonda.
2020. hooaja Toscana Grand Prix-l jõudis Albon esimest korda poodiumile lõpetades 3. kohaga. Ühtlasi on Albon ka esimene Tai võidusõitja, kes jõudnud Vormel 1 sarjas poodiumile.
Karjääri tulemused
* Hooaeg alles käimas.
Hrabanus Maurus
Hrabanus Maurus, ka Hrabanus Magnentius (sündinud u 780 Mainzis, surnud 4. veebruaril 856 Winkelis) oli Frangimaalt pärit benediktlasest abt ja peapiiskop, teoloog ja õpetlane. Tema kirjutatud tekstid on mõjutanud saksa keelt ja kirjandust nii palju, et teda nimetati "Praeceptor Germaniae" ('Saksamaa õpetaja').
Katoliku kirikus on ta pühak, kelle mälestuspäev on 4. veebruar.
Eluloolist
Hrabanus sündis kõrgest soost perekonnas Mainzis. Tema sünniaasta pole teada, ent 801. aastal ordineeriti ta Fulda benediktlaste kloostri, kuhu ta õppima saadeti ja kus temast sai munk, diakoniks. 802. aastal läkitas kloostri abt Ratgar ta Toursi Alkuini juurde õppima. 803. aastal võttis Hrabanus enda peale Fulda kloostrikooli juhtimise. Ta tegi sellest üle Euroopa tuntud hariduskeskuse ning ühe rikkalikumate kogudega õppeasutuse Lääne-Euroopas, tänu hulgale käsikirjadele ja kunstiteostele, mis ta oma kooli jaoks muretses.
822. aastal valiti Hrabanus Fulda kloostri abtiks. Kasvatades kloostrit suurendas ta vaestele antavat abi ja ehitas ning laiendas kloostri hooneid, kasutades selleks samas kloostris õppivate munkade ja kunstnike abi. Fuldast kujunes terve Saksamaa jaoks kristliku misjoni keskus.
Et Hrabanus oli olnud riigiasjus keiser Lothar I nõuandja, pidi ta põgenema eksiili pärast seda, kui Ludwig Sakslane võitis Karolingide dünastia võimuvõitluses 840. aastal Lothari vägesid. Kõrvaletõmbununa tegeles ta Petersbergi lähedal elades askeesiga ja kirjutamisega, lepitati uue valitseja Ludwig Vagaga ja 847. aastal nimetati ta Mainzi peapiiskopiks. Ülemkarjasetöös saavutas ta maine oma tähelepanelikkusega ühiskondlike probleemide ennetamisel ja tema kaasaegsetelt pärineb teade, et 850. aasta näljahäda ajal suutis ta ära hoida sadade inimeste nälgasuremise.
Teosed
Hrabanus Maurus pidas kunste ja teadusi oluliseks, vahendamaks kristlikke tõdesid Reini jõest ida pool elavatele veel üsna barbaritest sakslastele. Ta kirjutas hulgaliselt traktaate ja tekstikogumikke nii vaimulikele kui ka ilmikutele. Kuigi ta polnud ei mõtete ega tekstide poolest originaalne, on tema panus suur just klassikaliste ja varakristlike autorite õppepärandi koondamises ja tsiteerimises.
Hrabanuse kõige ulatuslikum teos on "De rerum naturis" (842–847; "Asjade loomusest"), tuntud ka kui "De universo" ("Universumist"), 22 raamatust koosnev entsüklopeedia, mis koondab ja sünteesib teadmistepärandit antiigist kuni 9. sajandini. Lähtudes Augustinuse platonismist ja 6. sajandi kirikuisast Gregorius Suurest, koostas Hrabanus pedagoogilise traktaadi "De institutione clericorum" (u 810; "Vaimulike kujunemisest"), mis kujutas endast vabade kunstide kristlikul eesmärgil uurimise apoloogiat. Tema teos "De arte grammatica", mis lähtub 6. sajandi latinisti Priscianuse, Alkuini ja 8. sajandi anglosaksi munga ning ajaloolase Beda kirjutistest, aitas kaasa loogika kui teaduse arengule keskajal. Samuti kirjutas ta kommentaare peaaegu kõikidele piibli raamatutele, millest enim tähelepanu on pälvinud tema annotatsioonid Vana testamendi Pentateuhi ja Matteuse evangeeliumi kohta.
Ta kirjutas rea hümne, millest tuntuim on "Veni Creator Spiritus". See on hümn Pühale Vaimule, mida tihti lauldakse nelipühi ajal ja vaimulikuks ordineerimisel. Gustav Mahler kasutas seda esimese hümnina oma kaheksandas sümfoonias. Teine tuntud hümn on "Christe, sanctorum decus Angelorum", mida lauldakse peaingel Miikaeli ja taevavägede mälestuspäeval.
Üks tema tuntumaid ja ajas vastu pidanud teoseid on Pühale Ristile pühendatud luuletuste kogumik, tuntud pealkirjade "De laudibus sanctae crucis" ja "In honorem sanctae crucis" all. See on rida keeruka keele ja väljenduslaadiga luuletusi, mis kujutavad risti nii sõnades kui visuaalselt (kalligrammi taoliselt) ja viimases luuletuses on Hrabanust ennast kujutatud risti all põlvitamas.
Gravitatsioon (film)
"Gravitatsioon" on 2013. aastal linastunud ulmefilm. Filmi lavastaja on Alfonso Cuarón ning peaosades on Sandra Bullock ja George Clooney.
"Gravitatsioon" oli 28. oktoobril 2013 alanud 70. Veneetsia filmifestivali avafilm ning Ameerika Ühendriikides esilinastus film kolm päeva hiljem Telluride'i filmifestivalil. Kriitikutelt sai film kiita ning eriti kiideti Alfonso Cuaróni režissööritööd, Emmanuel Lubezki operaatoritööd, Steven Price'i kirjutatud filmimuusikat ja peaosatäitjate näitlemist. Lisaks said kiita ka eriefektid ja 3D tehnoloogia oskuslik kasutamine. Gravitatsiooni on peetud ka 2010. aastate üheks parimaks filmiks. Film oli 2013. aastal piletitulult kaheksandal kohal, kogudes ülemaailmselt 723 miljonit USA dollarit.
Film kandideeris kümnele Oscarile ja võitis seitse. Lisaks võitis film kuus BAFTA auhinda ja ühe Kuldgloobuse.
Sisu
Geniaalne biomeditsiinitehnik dr Ryan Stone, kes on esimesel süstikumissioonil koos veteranist astronaudi Matt Kowalskiga, jääb orbiidile lõksu, kui süstik kosmoseprügi tõttu puruneb ja viiest meeskonnaliikmest kolm surma saavad. Ainsana ellu jäänud Stone ja Kowalski üritavad seejärel iseseisvalt leida tee tagasi Maale, sest side Maaga on kadunud ja appi tulemas pole kedagi.
Jērcēni vald
pisi|Kaņepesi põlistamm Jērcēni vald (läti keeles Jērcēnu pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Strenči ja Seda linnaga, Plāņi, Valmiera, Rencēni ja Ēvele vallaga ning Valka piirkonna Härgmäe ja Valka vallaga.
Ajalugu
Vald moodustati aastal 1894, mil liideti Jaunjērcēni, Vecjērcēni ja Ķeiži mõisavallad. Aastal 1935 oli valla pindala 92,9 km² ja elanikke oli seal 1140. 1945. aastal jagati vald Jērcēni ja Ķeiži külanõukogudeks, aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Jērcēni külanõukoguga likvideeritav Ķeiži külanõukogu, aastal 1977 aga likvideeritav Ēvele külanõukogu. Aastal 1981 liideti osa külanõukogu maid Rencēni külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu taas vallaks. Aastal 1992 eraldus sellest Ēvele vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Strenči piirkonda. Aastal 2010 liideti vallaga Seda linna ümbruses asuvad ja seni linnale allunud inimtühjad alad.
Loodus
Valla põhiosa jääb Põhja-Vidzeme tasandikule, asudes Burtnieki lademe liivakividel, savil ja aleuroliidil. Valla lääneosas asub arvukalt vooresid, mis ulatuvad 55 – 65 m üle merepinna. Valla idaosas on arvukalt rabasid, kus toodetakse turvast. Suurimad rabad on Mežstrenči raba (2435,15 ha), Cālīši raba (2429,45 ha) ja Gorēni raba (2405,39 ha). Madalsoodest on suurimad Muižnieku soo (2408,43 ha) ja Jērcēni soo (2406,56 ha). Valla suuremad jõed on selle lõunapiiril voolav Koiva jõgi oma lisajõgede Krāčupe ja Stakļupītega, samuti ka valla põhjapiiril voolav Säde jõgi oma lisajõe Purgailega.
Kaitstvad objektid
Looduskaitse all on Jērcēni kivi, Kaņepesi tamm ja Daudzžuburi kask. Valla idaosa asub Seda soo hoiualal, lõunaosa aga Ziemeļgauja kaitstaval maastikul, vald asub osaliselt ka Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal. Kaņepesi tamm on hiiepaigana ka riikliku kaitse all olev muinsusmälestis. Kohaliku kaitse all on Liepiņase muinaskalmed.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 408 lätlast, 20 venelast, 17 valgevenelast, 1 ukrainlane ja 8 poolakat.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes. Varem kuulus valla külade hulka ka Jēņi 23 elanikuga aastal 2000.
Valentin Mankin
Valentin Mankin (19. august 1938 – 1. juuni 2014) oli juudi päritolu Ukrainas sündinud Nõukogude Liidu purjesportlane.
Mankin on ainus purjetaja, kes võitis olümpiakullad kolmes erinevas võistlusklassis - Finn, Tempest ja Star jahiklassis.
Oonurme (Jõgeva)
Oonurme (18. sajandi kaartidel Onurm) oli küla Tartumaal Laiuse kihelkonnas Vaimastvere vallas Vaimastverest lõunas. Tänapäeval jääb endine küla Jõgevamaale Jõgeva valda.
Valentin Mankin
Aastast 1988 töötas treenerina Itaalias. Tema käe all on teiste seas treeninud Luca Devoti ja Alessandra Sensini.
Oonurme (Jõgeva)
Geograafilised koordinaadid on
Hiidrahe
pisi|Hiidrahe sadu [[Holstre-Nõmmel 12. augustil 2015. Autor: Mirit Vares]] Kui raheks nimetatakse sademeid, mis kujutavad endast väga erineva kuju ja suurusega jäätükke, mille läbimõõt on vähemalt 0,5 cm, siis hiidrahe (inglise keeles giant hail, large hail) on rahe, mille rahetera läbimõõt on suurem kui 2 cm. Kuna suurtel raheteradel on suur purustusjõud, siis see muudab hiidrahe väga ohtlikuks.
Rahe südamik on läbipaistmatu, (hiid)rahetera tuumast väljapoole liikudes hakkavad vahelduma läbipaistvad (jäised) ja läbipaistmatud (lumised) kihid. Enamasti on raheterade diameeter väike, harvadel juhtudel võib see ulatuda mõne sentimeetrini. Suured raheterad kaaluvad tavaliselt vaid mõni gramm, aga erakordsetel juhtudel mõnisada grammi. Rahet sajab soojal aastaajal rünksajupilvedest (Cumulonimbus) tavaliselt koos hoogvihmaga. Rohke, jäme rahe on peaaegu alati seotud äikesega.
Ülihiidrahe (inglise keeles very large hail) on rahe, mille rahetera läbimõõt on suurem kui 5 cm.
Hiidrahest tuleb eristada megakrüometeoorite, mis on hiidrahega sarnase tekstuuriga väga suured jäälahmakad, kuid mis erinevad tavalisest hiidrahest oluliselt tekke- ja esinemisviisidelt. Megakrüometeoore kutsutakse vahel ka ülihiidraheks, kuid selle nähtuse puhul pole vajalik rünksajupilvede (ja seega äikesetormide) kohalolu. Järelikult võivad megakrüometeoorid esineda täiesti selge ilmaga.
Hiidrahe tekkimine
Rahet võib sadada nii kevadel, sügisel kui ka suvel. Rahega äikesetorm tekib enamasti ootamatult, sest seda on raske prognoosida. Raheallikaks on võimsad ja kõrged rünksajupilved, millega kaasnevad ka tihtipeale hoogsademed. Üheks rahepilve tekkimise tingimuseks on väga suur CAPE (inglise keelest convective available potential energy) ehk potentsiaalne energia, mis on õhumassil, kui see tõuseb vertikaalselt kindlale kõrgusele. See väljendab konvektsiooniks saadaolevat potentsiaalset energiat, väärtusega vähemalt 1500–2000 J/kg. Teiseks rahepilve tekkimise tingimuseks on väike LI (inglise keelest lifted index ehk temperatuurierinevus kerkiva õhu ja seda ümbritseva õhu vahel) väärtusega väiksem/võrdne -4. Vajalik on ka sellise energia äkiline vabanemine.
Soojusülekandetegur
Soojusülekandetegur iseloomustab konvektiivse  soojusülekande intensiivsust tahke keskkonna ja vedela või gaasilise keskkonna eralduspinnal. Selle võrdeteguri tähis on \alpha (ehitusfüüsikas h) ning ühik vatt ruutmeetri ja kelvini kohta, W/(m2·K). Seega väljendab soojusülekandetegur soojushulka, mis läbib sekundis (J/s = W) 1 m2 suurust eralduspinda, kui keskkonnatemperatuuride erinevus on 1 K.
Hiidrahe
Hiidrahe tekkimine
Nende tingimuste olemasolu soodustavad lämmatavad suvepäevad, kui Eestisse jõuab väga niiske troopiline õhumass, näiteks lõunatsükloni soojas sektoris. Alumistes õhukihtides esinev väga soe ja niiske õhumass on sageli labiilne, soodustades konvektsiooni tekkimist. Konvektsiooni käigus liigub õhk suure kiirusega otse üles, jahtub ja teatud kõrgusest alates tekib kondensatsiooni tagajärjel tohutu hulk veepiisakesi. Tekivad võimsad kuni 30–40 m/s (~100 km/h) ja harva enamgi liikuvad konvektsioonivoolud, mis kannavad kergeid jääkristalle tõusuvooludega üles, kus läbipaistva külmunud veekihi külge kinnituvad järjest uued lumekübemed. Nii moodustub raheterale läbipaistmatu kiht. Tõusvate ja laskuvate õhuvoolude tõttu liiguvad raheterad rünksajupilves üles-alla ning nendega liituvad uued jäätunud vee- ja läbipaistmatud lumekihid. Hiidrahe puhul toimub selline liikumine mitmeid ja mitmeid kordi, nii et selle käigus võib kasvavale raheterale liituda lausa kuni 25 kihti. Kui tõusvad õhuvoolud ei suuda enam järjest raskemaks kasvanud rahetera kaasas kanda, siis saavutab ta langema hakates sellise kiiruse, et läbib allpool olevad soojemad õhukihid nii kiiresti, et jäätunud vesi ei jõua sulada.
Raheskaala
Kuna Eesti ajakirjanduses kirjeldatud raheterade suuruste võrdluseks kasutatud ühikud on suhteliselt püsivad, on koostatud vastav skaala, mida võiks kutsuda ka "munaskaalaks". Raheskaalal on läbimõõdud ja massid tuletatud teineteisest eeldusel, et rahetera on kerakujuline ning tihedusega 0,8 g/cm<sup id="cite_ref-6">3.
Raheteri saab paigutada skaalale erinevalt, süstematiseerides raheteri kas nende keskmise või maksimaalse diameetri, kaalu, võrreldava eseme suuruse, võimaliku kineetilise energia, intensiivsuse kategooria ja/või kokkupõrkest saadava kahju järgi. Rahetormi intensiivsuse ning raheterade suuruse hindamiseks on välja töötatud mitmeid skaalasid, nagu TORRO-skaala :
Hiidrahe rekordid
Teadaolevalt kõige raskem (1 kg) rahetera on maha sadanud 14. aprillil 1986 Bangladeshis ja kõige suurema diameetriga (20 cm) rahetera 23. juulil 2010 Ameerika Ühendriikides Lõuna-Dakota osariigis.
Kõige suurema Eestis mõõdetud rahetera läbimõõt on olnud 9 cm, kusjuures kamaka kaal ulatus 150 grammini. See teadaolev rekord registreeriti 2000. aasta 29. mail Jõgevamaal Piibumäe külas.
Kahjud ja ohud
Hinnanguliselt langeb rahetera, mille diameeter on 1 cm, kiirusega 9 m/s (32 km/h) ja 8 cm läbimõõduga rahetera 48 m/s (~173 km/h). Rahetera kiirus on arvutatav antud valemiga 1,4*D0,8, kus D on rahetera diameeter ehk läbimõõt. Lisaks õhutakistusele pärsivad lõppkiiruse saavutamist ka kokkupõrked teiste raheteradega, sulamine, tuule poolt tekitatud hõõrdejõud, kuid kindel on see, et mida suurem on rahetera diameeter ja mida sfäärilisem see on, seda suurema kiirusega see langeb ning seda suuremat purustust maapealsete objektidega põhjustab.
Hiidrahesajud on väga ohtlikud, sest suurtel raheteradel on suur purustusjõud. Tugevad rahesajud purustavad hooneid, sõidukeid, hävitavad põllu- ja aiakultuure ning ohustavad inimesi ja loomi. Hiidrahesaju ajal tuleb kindlasti liikuda varjulisse kohta ning hoida eemal akendest, sest raheterad võivad purustada aknaklaasi. Soovitatav on ka sõidukid varjulisse kohta toimetada.
Hiidrahe Eestis
12. augustil 2015 tekkis Viljandi maakonna kohal võimas rünksajupilvede kogum, mis tõi mitmele poole Lõuna- ja Ida-Eestisse hiidrahet. Hiidrahe läbimõõt oli kohati üle 5 cm ja seda sadas näiteks Viljandimaal, Jõgevamaal ja Tartumaal (Laeval, Lähtel, Saadjärvel, Varal). Lääne- ning Põhja-Eestis ja Viljandimaal esinesid ka väga tugevad padusademed.
PZU Kindlustuse andmetel tekitas 12. augusti rahesadu kahju ligi kahe miljoni euro väärtuses. Enamuse kahjudest moodustasid kaskokahjud, näiteks umbes 6–7 mm sügavused mõlgid autodel, mida põhjustasid 5–6 cm läbimõõduga hiidrahe terad. Kahjudest ülejäänud osa moodustasid hoonete varakahjud, nagu aknaklaaside purunemised.
Hiidrahe Euroopas
12. juulil 1984 läbis Saksamaal Baieris Müncheni piirkonnas 5–15 km laiusega rahepilv 250 km pikkuse teekonna, tekitades purustusi 70 000 hoonele, 200 000 autole ning 150 lennukile. Üle 400 inimese sai vigastada ning kindlustusfirmad maksid kahjutasu 1,5 miljardi Saksa marga (770 000 000 €) ulatuses. Raheterade läbimõõt ulatus 10 sentimeetrini.
Hiidrahe mujal maailmas
Maailmas on mitmeid kohti, kus rahet esineb palju sagedamini kui Eestis. Samuti on suuremad ka tekitatud kahjud, näiteks USA keskosas, Hiinas ja Indias. Sealsed kasvatatavad põllu- ja aiakultuurid on aga väga raheõrnad, kuid rahe ei hävita ainult põllu- ja aiakultuure: fataalseid kahjustusi saavad ka koduloomad. 1965. aastal surmas rahe Naltðiki ümbruses 2000 lammast.
Läbi aegade suurimat kahju tekitanud rahesadu oli 11. juulil 1990 USA-s Colorado osariigis Denveris. Selle äikese- ja rahetormi tekitatud kahjusumma ulatus 625 miljoni dollarini.
Hiidrahe filmis
Hiidrahet (ja ka megakrüometeoore) võib näha 2004. aasta filmis "Päev pärast homset" (Day After Tomorrow), kus hiid- ja ülihiidrahe sajupiirkonda jääb Chiyoda rajoon Jaapani pealinnas Tōkyōs.
Hiidrahe Piiblis
Hiidrahet on mainitud ka Piibli Vana Testamendi Joosua raamatus – "Aga kui nad Iisraeli eest põgenedes olid Beet-Hooroni nõlvakul, siis heitis Issand taevast nende peale suuri raheteri, ja nii kuni Asekani, nõnda et nad surid; neid, kes surid raheteradest, oli rohkem kui neid, keda Iisraeli lapsed tapsid mõõgaga."
NGC 265
NGC 265 on hajusparv, mis asub Väikeses Magalhãesi Pilves, Tuukani tähtkujus.
Parve avastas 11. aprillil 1834 John Herschel. Parv asub Maast umbes 200 000 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on 65 valgusaastat.
Rainbow
Rainbow (ka Ritchie Blackmore's Rainbow) on Suurbritannia rokkansambel, mille asutas 1975. aastal kitarrist Ritchie Blackmore.
Algselt koosnes ansambel Ronnie James Dio juhitud endise ansambli Elf liikmetest, kuid pärast ansambli debüütalbumi "Ritchie Blackmore's Rainbow" ilmumist 1975. aastal vallandas Blackmore taustaliikmed ja jätkas tegevust Dioga. Dio salvestas Rainbow'ga veel kaks stuudioalbumit – "Rising" (1976) ja "Long Live Rock 'n' Roll" (1977) –, misjärel liitus 1979. aastal Black Sabbathiga.
Algusaastatel viljeles Rainbow peamiselt neoklassikalist metal 'it ja laulud olid sageli müstilise sisuga. Pärast Dio lahkumist võttis ansambel rohkem poprokile orienteeritud suuna. 1979. aastal liitusid ansambliga laulja Graham Bonnet, klahvpillimängija Don Airey ja endine Deep Purple'i basskitarrist Roger Glover. Samal aastal andis ansambel välja oma neljanda stuudioalbumi "Down to Earth", millelt pärinev "Since You Been Gone" sai ansambli esimeseks hittsingliks (Suurbritannias #6). 1980. aastate alguses jätkus ansambli edu albumitega "Difficult to Cure" (1981), "Straight Between the Eyes" (1982) ja "Bent Out of Shape" (1983). 1984. aastal läks ansambel laiali, kuid 1993. aastal moodustas Blackmore selle uue koosseisuga uuesti. 1995. aastal anti välja kaheksa ja seni viimane stuudioalbum "Stranger in Us All". Seejärel keskendus Blackmore roki asemel põhiliselt renessansist ja keskajast mõjutatud muusikale. 1997. aastal läks ansambel teist korda laiali, kuid alates 2015. aastast on aeg-ajalt kontserte antud.
Ansambli tegevusaja jooksul on selle ainus püsiv liige olnud Blackmore. Pärast Bonnetit täitsid ansambli solisti kohta Joe Lynn Turner ja Doogie White. Ansambli praeguse koosseisu moodustavad lisaks Blackmore'ile laulja Ronnie Romero, taustalaulja Candice Night, klahvpillimängija Jens Johansson, basskitarrist Bob Curiano ja trummar David Keith.
Streptococcus pyogenes
Streptococcus pyogenes on bakteriliik.
Kõnekeeles on see bakter teatud tingimustel tuntud ka kui lihasööja streptokokk ehk lihasööjabakter ehk mädatekitajabakter.
Kirjeldus
Nad on:
Immunoloogiline klassifikatsioon
Lancefieldi klassifikatsiooni alusel liigitatakse streptokokk Streptococcus pyogenes rakumembraani antigeeni alusel seroloogilisse A-gruppi.
Klassifikatsioon hemolüüsivõime alusel
Hemolüüsivõime alusel liigitatakse Streptococcus pyogenes beetahemolüütiliseks streptokokiks.
Serotüübid
Tuvastatud on rohkem kui 100 M serotüüpi ja 20 T serotüüpi.
Virulentsusfaktorid
Streptolüsiin O ja streptolüsiin S lõhustavad vere punaliblesid ja teisi rakke.
Pürogeensed eksotoksiinid
Pürogeensed eksotoksiinid (SpeA, SpeB, SpeC) toimivad teadlaste arvates superantigeenidena, indutseerivad tsütokiinide (näiteks tuumornekroosifaktor alfa TNFα) vabanemist ja vahendavad palavikku, sarlakite löövet, organpuudulikkust, hulgielundihäiret, šokki ja toksilise šoki sündroomi.
SpeB toimel surevad südamelihaserakud.
Streptokokkinfektsioonid
Streptococcus pyogenes võib põhjustada selliseid stafülokokkinfektsioonidest põhjustatud mädaseid haigusi nagu streptokokktonsilliit, neelumandlipõletik, erüsiipel (roos), sarlakid, nekrotiseeruv fastsiit, mädavill-lööve, haavainfektsioone, veremürgistus, streptokokiline toksilise šoki sündroom, bakterieemia, pneumoonia jt.
Tüsistustena võib ta põhjustada ka mittemädaseid haigusi, näiteks reumat ja ägedat glomerulonefriiti.
Bakter tekitab nekrotiseerivat fastsiiti, mis on kiiresti leviv põletik, haigustekitajad liiguvad lümfiteede kaudu edasi pehmetesse kudedesse, näiteks lihastesse ja neid katvatesse sidekirmetesse ja sealt edasi verrre.
Tartu Ülikooli meditsiinilise biotehnoloogia erakorralise professori Marika Mikelsaare sõnul esineb Eestis raskeid Streptococcus pyogenes ' e põhjustatud infektsioone umbes kümme juhtumit aastas.
Tundlikkus
Enamik Streptococcus pyogenes ' e tüvesid on tundlikud penitsilliinile, kuid on ka resistentseid tüvesid.
Saadused
Bakteri Streptococcus pyogenes kaht ensüümi kasutatakse meditsiinis ka terapeutilistel eesmärkidel:
Su-tüvi indutseerib vesinikperoksiidi komplekteerimist ja eritumist, vastavalt valmistatud ja uuritud preparaate võidakse katsetada vähivastases kemoteraapias.
Radnice
Radnice (saksa keeles Radnitz) on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Rokycany ringkonnas. Radnice asub Rokycanyst umbes 13 km põhjas ja Plzeňist ligikaudu 21 km kirdes.
Radnicet on esmamainitud 1336. aastal. Alevi staatuse sai Radnice 1418. aastal ja linnaõigused 1570. aastal.
Short 184
Short 184 oli Esimese maailmasõja suurimas merelahingus olulist rolli täitnud vesilennuk ja Esimese maailmasõja järel üks levinumaid vesilennukeid maailmas.
Eestis lendasid Short 184 lennukid aastatel 1919–1933. Kaheksa seda tüüpi lennukit oli kasutusel lennuväes ning need asusid Lennusadamas vesilennukite angaarides.
Short 184 esimesed lennud
Maailma esimene lennukiehitusfirma Short Brothers konstrueeris I maailmasõja ajal Briti Kuningliku mereväe tellimusel vesilennuki Short 184. Esmalend toimus 1915. aasta aprillis. Kuu hiljem saadeti prototüüp ja esimene seeriamasin laeva pardal Vahemerele. Augustis sooritas Short 184 ajaloo esimese eduka õhutorpeedorünnaku Türgi kaubalaevale.
Mudelit 184 kasutati laialdaselt allveelaevavastase patrull-lennukina, pommitajana ja luureks nii Vahemerel kui ka Briti saarte ümbruses. Ühtekokku valmis erinevates tehastes üle 900 lennuki.
Short 184 koopia
Short 184 vesilennukeid ehitati kogu maailmas kokku 936. Tervikuna ei ole aga säilinud ühtegi. Inglismaal Fleet Air Armi muuseumis eksponeeritakse üht osaliselt säilinud Short 184 vrakki.
Lennusadama ekspositsiooni jaoks alustati 2010. aasta kevadel maailmas ainsa täismõõtmetes Short 184 valmistamist. Jooniste ja piltide alusel valminud lennuki ehitajaks oli Nurmsi Lennuklubi Türil. Lennuki koopia valmis suures osas Kalju Käi, Urmas Haugi ja Meelis Kupitsa töö tulemusel. Short 184 ehitamine oli selle valmistajatele suur katsumus, kuna puudusid täpsed joonised kõikidest detailidest ja paljuski tuli toetuda fotodele. Kõige keerulisemaks ülesandeks kujunes kere ja tiibade katmine spetsiaalse riidega. 2012. aasta märtsis tõsteti lennuk pärast lõplikku kokkupanemist lae alla – muuseumi õhutasapinda.
President (film)
"President" (vene keeles "Президент") on Vladimir Solovjovi 2015. aasta dokumentaalfilm, mis kajastab Putini-ajastut Vladimir Putinile soodsast vaatevinklist.
Koos Andrei Kodrašovi dokumentaalfilmiga "Krimm. Tee koju" olid need kaks 2015. aasta vaadatuimat dokumentaalfilmi Venemaal.
Wall Street Journal nimetas filmiga seoses Putinit "rahvuse säilitajaks Venemaa ja Lääne teravnenud suhete foonil".
Pilistvere Andrease kogudus
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Pilistvere kirikus, talvel Pilistvere pastoraadis.
Ajalugu
Misjonitöö alguseks loetakse 1222. aastat, sellest annab tunnistust aastaarv kiriku torni müürikivil. Esimest alalist preestrit on mainitud 1234. aastal. Kivikirik arvatakse olevat rajatud 13. sajandi kolmandal veerandil kindluskirikuna. 17. sajandil algupoolel Poola-Rootsi sõdades sai Pilistvere kirik tugevasti kannatada. Aastast 1624 seisab kirikukirjades otsus: “Püha Andrease kirikul on müürid terved ja ei teeks suurt raha kirik uuesti üles ehitada.”
Ehitus algas alles 1641. aastal ja kestis etappidena peaaegu sajandi. Kiriku kantsel on Tartu meister Thomas Öhmanni töö aastast 1686. Altarimaali “Kolgata” (1901) autor on baltisaksa kunstnik Sally von Kügelgen. Romantilise kõlavärvinguga orel on valminud Wilhelm Saueri töökojas 20. sajandi alguses.
Põhjasõjas sai Pilistvere kirik taas tugevalt kannatada. Aastast 1713 leiame kirikukirjadest märkme: “15. augustil on kiriku laudkatus, tänu Jumalale, valmis saanud.” Hoone oli katuseta olnud 10 aastat.
Hõõrdetegur
Hõõrdetegur (tähis µ) on kahe keha vahelise hõõrdejõu ja normaaljõu (hõõrdepinna normaali sihis mõjuva jõu) suhe või kontaktpinge ja normaalpinge suhe.
Koit Komissarov
Koit Komissarov (sündinud 8. oktoobril 1948 Võrus) on eesti arhitekt.
Pilistvere Andrease kogudus
Ajalugu
1835. aasta 29. augustil langes kiriku katus kokku, sest sarikad olid mädanenud. Kokkulangenud katuseosa kaeti esialgu õlgedega, paari aasta pärast pandi sindlikatus. 1855. aasta 10. mai pikne süütas kiriku põlema. Tules hävis torni puitosa ja katus. Juba järgmisel aastal ehitati kirik uuesti üles, pühakoda sai kõrge sihvaka torni, mis on nüüd endisel kujul taastatud.
20. augustil 1988 loodi Pilistveres Ida-Euroopa esimene mittekommunistlik partei – Eesti Rahvuslikkuse Sõltumatuse Partei. 2. novembril 1988, hingedepäeval, alustati kommunistliku genotsiidiohvrite memoriaali rajamist talgutega. Memoriaali keskmes on murekivide kangur, kuhu on toodud kive igast Eesti kihelkonnast ja ka paljude väliseestlaste poolt. Memoriaalialal on jõudsalt arendatud parki, kus on rajamisest alates istutatud üle 1000 puu, lisaks on võsast välja puhastatud vana kiriku ja pastoraadi park. Memoriaali kolmas osa on muuseum, mis on planeeritud monumentaalsesse rehehoonesse kalmistu kõrval, kuid on raha puudusel välja ehitamata.
Heade toetajate abiga on Navesti jõe soostunud ja võsastunud luha asemel rajatud ilus tehisjärv saartega, mille kaldale põliste tammede vahel taastatud ajalooline Pilistvere koguduse pastoraat. Vanad võlvkeldrid olid säilinud, kuid hoone ise jäi Nõukogude ajal varemetesse. 1687. aastal toimus Pilistvere pastoraadis piiblikonverents, mida filoloogid nimetavad esimeseks eesti keele konverentsiks.
Üle 20 aasta teenis Pilistveres Vello Salum, pärast teda Hermann Kalmus. 19-aastase vaimuliku koguduse teenimise juures, edendas Hermann Kalmus jõudsalt edasi laagrikeskuse infrastruktuuri. Kogudus, Hermann Kalmuse eestvedamisel, andis ka väga suure panuse Pilistvere küla üldilme loomiseks (erinevad haljastusprojektid, talgutööde korraldus, uusrajatiste ehitamine) ja kogudus panustab siiani. Hermann Kalmuse tugev pealehakkamine, järjepidev partnerlussidemete loomine/hoidmine, projektide elluviimine ja vaimne koguduse juhtimine on see millisena võib suure osana Pilistvere näha.
2023. aasta seisuga teenib kogudust vikaarvaimulik Andres Aaste.
Koit Komissarov
Ta lõpetas aastal 1967 Tallinna 16. Keskkooli ja aastal 1976 ERKI arhitektina.
Ta on töötanud aastast 1974 Eesti Maaehitusprojektis. Aastatel 1989–1990 täiendas ta ennast Soomes. Praegu töötab ettevõttes Komissarov Arhitektuur OÜ. Ta on aastast 1982 Eesti Arhitektide Liidu liige.
Isiklikku
Ka tema abikaasa Tiina Komissarov on arhitekt. Tema vend Kalju Komissarov oli näitleja, teatri- ja filmilavastaja, õde Eha Komissarov on kunstiteadlane ja kuraator.
Svea Raidna
Svea Raidna (aastani 1991 Svea Sirel; 11. aprill 1961 Kunda – 17. oktoober 2011 Hyvinkää) oli eesti maalikunstnik.
Svea Raidna lõpetas 1988. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi joonestamise, kunsti ja tööõpetuse erialal. Tema õpetajateks olid Tiiu Maasik, Enda Palmeos, Sigrid Uiga, Rein Raamat ja Tiia Külv. Svea Raidna töötas kunstiõpetajana aastatel 1988–1990 Nissi 9-klassilises koolis ning 1996–2001 Rakvere Gümnaasiumi kunstikallakuga klassides. Ta oli aastail 1990–1991 animaator väikeettevõttes Stuudio B. Aastatel 1991–1995 töötas ta kunstniku-kujundajana Paikuse Politseikoolis. Svea Raidna oli Paikuse Politseikooli tollase sümboolika autor. Alates aastast 2002 töötas ta vabakutselise kunstnikuna.
Svea Raidna kasutas õli-, siidi- ja akvarellvärve, vähem pastell- ja portselanivärve. Ta viljeles looduslähedases laadis lille- ja maastikumaali. Tavaliselt maalis ta otse loodusest, kuid lõi ka abstraktseid ja sümbolistlikke kompositsioone, elu lõpukümnendil sageli piibliainelisi. Mitmetel kujutistel tõstis ta esile looduses leiduvat sinimustvalget värvikombinatsiooni. Svea Raidna osales isiku- ja grupinäitustel.
Arturo Vidal
Arturo Erasmo Vidal Pardo (sündinud 22. mail 1987 Santiagos) on Tšiili jalgpallur, poolkaitsja. Alates 2023. aasta juulist mängib ta Brasiilia kõrgliigaklubis Athletico Paranaense.
2016. aastal valiti ta Tšiili aasta jalgpalluriks.
Klubikarjäär
Klubikarjääri alustas Vidal Tšiili pealinna klubis Colo-Colo, 2007. aastal aga kolis Saksamaa Bundesliga klubisse Leverkuseni Bayer. Bundesliga hooajal 2010–11 valiti ta hooaja sümboolsesse koosseisu.
2011. aastast mängis ta Itaalia klubis Torino Juventus ning tuli neljal korral Serie A meistriks. Hooajal 2012–13 valiti ta Juventuse hooaja parimaks mängijaks ning hooaegadel 2012–13 ja 2013–14 Serie A hooaja sümboolsesse koosseisu.
2015. aastast mängis ta Saksamaa Bundesliga klubis Müncheni Bayern, kellega tuli kolmel korral Saksamaa meistriks ning korra karikavõitjaks ja superkarikavõitjaks.
2018. aasta augustis sõlmis ta kolme aasta pikkuse lepingu Barcelonaga.
2020. aasta septembris liitus ta Milano Internazionalega. Hooajal 2020/21 tuli ta klubiga Itaalia meistriks.
2022. aasta juulis sõlmis ta 18 kuu pikkuse lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Flamengo. Tema lepingu lõpetati osapoolte kokkuleppel 13. juulil 2023. Päev hiljem sõlmis ta kuni aasta lõpuni kehtiva lepingu Athletico Paranaensega.
Koondisekarjäär
Vidal esindas Tšiilit alla 20-aastaste koondises 2007. aasta Lõuna-Ameerika juunioride meistrivõistlustel, kus ta oli kuue väravaga turniiri teine väravakütt. Ta viis meeskonna juunioride maailmameistrivõistlustele. Ta lõi neil võistlusel kaks väravat ja Tšiili võitis turniiril pronksmedali.
Debüüdi Tšiili rahvuskoondises tegi ta 2007. aastal sõprusmängus Venezuelaga. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 5. septembril 2009 MM-i valikmängus Venezuela vastu.
2015. aasta Copa América esimeses alagrupimängus 11. juunil lõi ta penaltist värava Ecuadorile. 15. juunil toiminud teises alagrupimängus Mehhikoga lõi ta kaks väravat, sealhulgas ühe penaltist. Tšiili jõudis lõpuks finaali, kus penaltiseerias alistati Argentina ja tuldi esimest korda Copa América võitjaks. Ta valiti ka turniiri sümboolsesse koosseisu.
2016. aasta Copa América Centenario teises alagrupimängus 10. juunil lõi ta kaks väravat Boliiviale, sealhulgas ühe penaltist. Finaalis kohtuti Argentinaga, keda taas penaltiseerias võideti; Vidal eksis penaltiseerias ainsa Tšiili mängijana. Ta valiti taas ka turniiri sümboolsesse koosseisu.
2017. aasta FIFA konföderatsioonide karika esimeses alagrupimängus 18. juunil lõi ta värava Kamerunile.
2019. aasta Copa Américal valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu.
Ta on esindanud Tšiilit koondises veel 2010. ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Summiti maakond (Ohio)
pisi|Asend Ohio osariigis pisi|Summiti maakonna kohtumaja Akronis Summiti maakond (Summit County) on maakond USA-s Ohio osariigis. Geograafilised koordinaadid on
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Akron.
Maakonna pindala on 1088 km², millest 19 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 540 428. 2010. aastal oli elanikke 541 781.
Suur osa Cuyahoga Valley rahvuspargist paikneb Summiti maakonna alal.
Ajalugu
Summiti maakond moodustati 3. märtsil 1840 Medina, Portage'i ja Starki maakonna osadest. Maakond on saanud nime selle järgi, et seal asub Ohio ja Erie kanali kõrgeim koht (inglk summit – 'kõrgeim punkt').
Severo-Evenski rajoon
Severo-Evenski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaa Kaug-Ida föderaalringkonnas Magadani oblasti idaosas. Piirneb põhjas Tšuktšimaaga, idas Kamtšatka kraiga ja lõunas Ohhoota mere Šelihhovi lahega.
Rajoon jaguneb üheks linna- ja viieks külaasunduseks.
Ain Erik
pisi|Erumetsaülem Ain Erik [[Krokodillikuusk|krokodillikuuse kõrval, mai 2014]] Ain Erik (14. märts 1932 – 30. juuli 2018) oli metsamees, loodusõppe spetsialist ja loodushoidja.
Kanozero
Kanozero (vene keeles Кано́зеро) on järv Venemaal Koola poolsaare edelaosas, Umba jõe keskjooksul.
Ain Erik
Elukäik ja töö
Ain Erik sündis Pärnumaal Audru metskonna metsaülema peres, lõpetas 1950. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1955. aastal cum laude Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsanduse ja maaparanduse teaduskonna (õppima asus ta veel Tartu Riiklikku Ülikooli, kuid 1951. aastal loodi eraldi Eesti Põllumajanduse Akadeemia).
Kanozero
Kanozero veepinna tase on 52 meetrit üle merepinna. Välja voolavad Kitsa ja Rodvinga jõgi. Muna ja Kana jõgi voolavad läbi Kanozero Umba jõkke.
Ain Erik
Elukäik ja töö
Ülikooli lõpetamise järel töötas ta Vändras metsaülemana (august 1955 – juuli 1958), seejärel Suure-Jaani metsamajandis (1958 juuli − 1966 juuli; metsakultuuride ja hooldusraiete meister, insener metsakasutuse alal, 1962. aastast vaneminsener), Jõgeva metsamajandi peametsaülema (1966–1971) ja direktorina (1971–1981). Tööle asudes oli nimetus veel Kurista metsamajand, alates 1978 Jõgeva metsamajand).
1981. aastast elas ja töötas ta Põlvamaal Kiidjärvel. Aastatel 1981–1997 oli ta Kiidjärve metsaülem, kuni 2008. aastani Riigimetsa Majandamise Keskuse loodushoiu (puhkemajanduse) osakonna loodusõppe spetsialist ja puhkeala juhataja (1998. aastal avatud RMK Kiidjärve Looduskeskus).
Ain Eriku tegevus oli mitmetahuline ja samas väga terviklik. Tema eestvedamisel kujundati Ahja jõe keskjooksul välja Kiidjärve-Taevaskoja huvimets. Ta tundis suurt huvi kodukandi pärandkultuuri vastu. Ain Erik tegi kaastööd trükiväljaannetele, Kiidjärve looduskeskuses töötades koostas teabematerjali, pildistas ja kirjeldas mitmeid huviväärseid loodusobjekte, nende hulgas nn krokodillikuuske Kiidjärve mail.
Isiklikku
Ain Eriku vaateid mõjutas tugevalt isa Paul Erik. Isa metsameheks kujunemise loo on avaldanud Õpetajate Leht: "Pärnumaa noormees Paul Erik pidi eelmise sajandi algusaastatel otsustama, mida oma eluga peale hakata. Üldhariduskool oli pooleli jäänud, kodukülas alustada raske. Otsus omandada Kaug-Idas metsandusharidus võimaldas mitme riigikorra ajal tööd ja leiba." Lembit Lauri küsitles P. Erikut saate "Kirjutamata memuaare" tarbeks 1977. aastal, sõna saavad ka pojad Ain ja Ülo.
Olulisel kohal oli läbi elu muusika. Suure-Jaani metsamajandi perioodi helgemaid mälestusi oli segakooriga "Ilmatar" seonduv: "Aga nüüd tuli metsamajandisse tööle Ain Erik ja hakkas aktiivselt segakoori organiseerima. Dirigendikepp usaldati Ain Eriku abikaasa ja keskkooli muusikaõpetaja Mare Eriku kätte".
"Pean sügavalt tänulik olema oma Saatusele, kelle tahtel minu elutee läbis Suure-Jaani ajal, mil siin elasid veel suured suurejaanilased, kuulsad eesti helimeistrid Hüpassaare ja Lehola laulikud Mart Saar ja Villem Kapp. Võimsad muusikamehed Artur Kapp ja Julius Vaks puhkasid aga kahjuks sel ajal juba kohalikul kalmistul Kappide perekonnarahupaigas.
Suure-Jaani jõudsin ma 1958. a suvel äsja Vändras minu abikaasaks saanud noore sädeleva Marega, kes hariduselt oli muusikaõpetaja ja koorijuht, mina aga metsamajanduse insener".
Pühajõe mõis
Mõisa omanikud olid Rosenid.
Tammiku looduskaitseala
pisi|300px|Tammiku looduskaitseala ja teised lähedalasuvad kaitsealad kaardil (2014) Tammiku looduskaitseala oli looduskaitseala Harju ja Rapla maakonnas. Kaitseala koosnes kahest lahustükist, mille kogupindala oli 379 ha.
Kaitseala moodustati 1991. aastal, kui kaitse alla võeti neli allikasood, kus kasvab mitmeid haruldasi ja kaitsealuseid liike.
Kaitseala kaotati 2014. aastal seoses Nabala-Tuhala looduskaitseala moodustamisega.
Rakvere Kolmainu kogudus
EELK Rakvere Kolmainu kogudus on luterlik kogudus Rakveres.
Kogudus kuulub Viru praostkonda.
Koguduse õpetaja on Tauno Toompuu, organist Mart Siimer. Juhatuse esimees on Olev Rohumäe.
Aastal 1835 moodustati Rakvere saksa kogudus. Aastal 1931 lõi Kolmainu kogudusest lahku Rakvere Pauluse kogudus.
Õpetajad
Vt. Rakvere Kolmainu koguduse vaimulikud
Bruno Giacometti
Bruno Giacometti (24. august 1907 Stampa – 21. märts 2012 Zollikon) oli Šveitsi arhitekt.
Ta õppis Zürichi tehnikainstituudis Otto Salvisbergi ja Karl Moseri käe all ning töötas seejärel Zürichis arhitektina.
Giacometti tööde seas on Zürichi spordihall Hallenstadion, Zürichi ülikooli hügieeni- ja farmakoloogiainstituudi hooned, Šveitsi paviljon Veneetsia biennaalil, Usteri raekoda ja Churi loodusloomuuseum.
Tema isa Giovanni Giacometti oli maalikunstnik ning vennad Alberto Giacometti ja Diego Giacometti skulptorid.
Giacometti abiellus 1935. aastal Odette Duperretega, kellega elas koos kuni viimase surmani 2007. aastal. Giacometti suri ise 104-aastaselt Zürichi lähedal Zollikonis.
Susanna M. Salter
pisi|Susanna Madora Salter 1887. aastal Susanna Madora Salter (neiupõlvenimega Kinsey; 2. märts 1860 – 17. märts 1961) oli Ameerika poliitik ja aktivist. Ta oli USA Kansase osariigis Argonia linnapea, esimene naine, kes valiti USA linnapeaks ja üks esimesi naisi üldse Ameerika Ühendriikide mis tahes poliitilisel ametikohal. Ta oli maailma esimene valitud naislinnapea.
Tõnu Jürvetson
Tõnu Jürvetson (18. aprill 1938 Tallinn – 12. detsember 2014 California) oli eesti insener Ameerika Ühendriikides.
Susanna M. Salter
Nooruspõlv ja haridus
Susanna Madora Kinsey sündis 2. märtsil 1860 Ohio osariigis Belmonti maakonnas Lamira asula lähedal. Ta oli Inglismaalt pärit kveekeritest kolonistide järeltulijate Oliver Kinsey ja Terissa Ann White Kinsey tütar.
Tõnu Jürvetson
Elukäik
Tõnu Jürvetson sündis Artur ja Silvia Jürvetsoni esiklapsena. 1941. aasta küüditamisest õnnestus perel pääseda, kui nad viibisid Tõnu emapoolsete vanavanemate Külma talus Lagedil. Tõnu Jürvetsoni ema Silvia Jürvetson oli Voldemar ja Johanna Pätsi tütar. Kui naaber peret hoiatas, õnnestus neil küüditamise ajaks varjuda. Tõnu isa vanemad Aleksander ja Maria Jürimäe olid otseselt seotud Eesti iseseisvusmanifesti trükkimisega.
Susanna M. Salter
Nooruspõlv ja haridus
12-aastaselt kolis ta koos vanematega Kansase osariiki, asudes elama 32 hektari suurusse farmi Silver Lake'i lähedal. 1878. aastal astus ta Manhattanis Kansase osariigi põllumajanduskolledžisse (praegune Kansase osariigi ülikool). Tal lubati esimene kursus vahele jätta, kuna ta oli keskkoolis läbinud kolledži tasemekursused, kuid oli sunnitud haiguse tõttu õpingud katkestama kuus nädalat enne kooli lõppu.
Ülikooliõpingute ajal tutvus ta Lewis Allison Salteriga (1858–1916), tulevase advokaadi ja Kansase endise asekuberneri Melville J. Salteri pojaga. Nad abiellusid peagi ja kolisid Argoniasse, kus Salter tegutses kohalikus naiste kristlikus karskusliidus ja karskusorganisatsioonides ning tutvus riiklikult tuntud karskusaktivisti Carrie Nationiga.
Catherine Colonna
pisi|Catherine Colonna (2019) Catherine Colonna (sündinud 16. aprillil 1956 Toursis) on Prantsusmaa diplomaat ja poliitik. Ta on 20. maist 2022 Prantsusmaa välisminister Élisabeth Borne'i valitsuses.
Susanna M. Salter
Nooruspõlv ja haridus
1883. aastal tõi ta ilmale esimese Argonias sündinud lapse, Francis Argonia Salteri. Lewisel ja Susanna Salteril oli kokku üheksa last, kellest üks sündis naise linnapeaks oleku ajal ja suri imikueas. Pärast linna asutamist 1885. aastal valiti Salteri isa ja abikaasa vastavalt linna esimeseks linnapeaks ja linnaametnikuks.
Tõnu Jürvetson
Elukäik
1951. aastal otsustas perekond ümber asuda Kanadasse Torontosse, seejärel Montreali. Seal lõpetas ta 1957. aastal töö kõrvalt YMCA õhtukeskkooli.
Catherine Colonna
Ta sündis aastal 1956 Toursis Korsika juurtega talupoja perekonnas. Ta lõpetas õigusteduse magistrina avaliku õiguse alal Toursis asuva François-Rabelais' ülikooli. Seejärel lõpetas ta Pariisi Poliitikauuringute Instituudi ja École nationale d'administrationi.
Susanna M. Salter
Linnapeana
vasakul|pisi| Susanna Salteri kodu Argonias, Kansases Salter valiti Argonia linnapeaks 4. aprillil 1887. Tema valimine oli ootamatu, sest ta nimi oli kantud kandidaatide lehele vembuna grupi meeste poolt, kes lootsid tema kaotust, alandades sellega naisi ja tõrjudes neid poliitikas osalemast. Neli aastat varem oli Kansases antud naistele valimisõigus. Kuna kandidaate ei pidanud enne valimispäeva avalikuks tegema, ei teadnud Salter ise enne valimiste algust, et ta on kandidaadiks seatud. Kui ta valimispäeval nõustus valituks osutumise korral ametisse astuma, loobus naiste kristlik karskusliit eelnevalt eelistatud kandidaadist ja hääletas üksmeelselt Salteri poolt. Lisaks saatis kohalik Vabariiklaste Partei esimees tema koju delegatsiooni, et saada kinnitust tema osalusest ning parteiliikmed nõustusid seepeale teda toetama, aidates tagada tema valimise 2/3 häältega.
Catherine Colonna
Aastal 1983 valis ta diplomaatilise karjääri ja määrati ametisse Prantsusmaa saatkonda Ameerika Ühendriikides, algul poliitikaosakonnas, seejärel pressi- ja teabeosakonnas.