cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gerd Kanter
Tippsportlase karjääri lõpetamine
Tallinnas Eesti Filmimuuseumis toimus Gerd Kanteri üliedukale karjäärile tagasi vaatav rahvusvaheline konverents, kus ettekannetega esinesid Vésteinn Hafsteinsson, Raul Rebane, Indrek Tustit, Hans Üürike, Magnus Kirt ja Robert Harting.
Kastanipuu
Viited
Castanyer
Gerd Kanter
Tegevus olümpiakomiteede sportlaskomisjonides
2016. aastal valiti Gerd Kanter Eesti Olümpiakomitee sportlaskomisjoni juhiks.
Töö treenerina
Aastatel 2018–2020 oli ta Poola tippkettaheitjate Piotr Malachowski ja Robert Urbaneki treener.
27px Olümpiamängudel
thumb|Gerd Kanter Ōsakas
Isiklikku
Ta abiellus Liina Pärteliga 7. oktoobril 2008 Uus-Meremaal. Märtsis 2014 sündis poeg Kristjan.
Kanter elab vaheldumisi Tallinnas ja Märjamaa vallas Tiduvere külas.
Alar Alve
Alar Alve (sündinud 31. jaanuaril 1988) on eesti jalgpallur, kes mängib Eesti Meistriliigas, klubis Tartu JK Tammeka.
Põlva FC Lootos
Alve oli aastatel 2007–2010 klubi suurim väravakütt. Ühtlasi oli ta hooajal 2008 Eesti kõikide liigade resultatiivseim mängija.
Pfaffroda
Kuni 2008. aastani kuulus vald Kesk-Maagimäestiku kreisi.
2017. aastal liideti ta Olbernhau linnaga.
2008. aasta ujumise lühiraja maailmameistrivõistlused
2008. aasta ujumise lühiraja maailmameistrivõistlused olid 9.maailmameistrivõistlused lühiraja ujumises, mis toimusid 9.–13. aprillini Manchesteris Suurbritannias.
50 m vabalt
<br style="clear:left" />
Teoloog
Teoloog on vastava hariduse (mag. theol; dr. theol) saanud usuteadlane. Filosoofia, religiooni, kiriku ajaloo ja piibli valdkondade eriteadlane.
2008. aasta ujumise lühiraja maailmameistrivõistlused
100 m vabalt
<br style="clear:left" />
200 m vabalt
<br style="clear:left" />
400 m vabalt
<br style="clear:left" />
1500 m vabalt / 800 m vabalt
<br style="clear:left" />
50 m selili
<br style="clear:left" />
100 m selili
<br style="clear:left" />
200 m selili
<br style="clear:left" />
50 m rinnuli
<br style="clear:left" />
200 m rinnuli
<br style="clear:left" />
50 m liblikat
<br style="clear:left" />
100 m liblikat
<br style="clear:left" />
100 m kompleksi
<br style="clear:left" />
200 m kompleksi
<br style="clear:left" />
4x100 m vabalt
<br style="clear:left" />
4x200 m vabalt
<br style="clear:left" />
Team Lotus (1958–1994)
Team Lotus osales ka teistes vormelisarjades.
Pobershau
Pobershau oli vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Maagimäestiku kreisis.
Paide
Paide on linnasisene linn Kesk-Eestis, Järva maakonna ja Paide linna nimelise omavalitsusüksuse keskus.
Linna on esimest korda kirjalikes allikates mainitud seoses 1265. aastaga, mil alustati Paide ordulinnuse rajamist. Asula sai linnaõigused 1291. aastal.
2019. aasta alguse seisuga elas linnas 7905 inimest.
Nimi
pisi|[[Paide raekoda]] Paide linnuse ja linna algne nimi oli Wittenstein (alamsaksa keeles 'valge kivi'; kasutati ka nimekuju Wittensten). Nimi pärines ordulinnuse ehitamiseks kasutatud paekivilt. Ülemsaksakeelne Weissenstein tuli kasutusele 17. sajandil.
Linna eestikeelset nime on mainitud esimest korda 1564. aastal Vene-Rootsi vaherahulepingus, kus linna ja linnuse kohta öeldi Paida. 1637. aasta Heinrich Stahli sõnastikus on linna nimena antud Paid. 18. sajandi esimesel veerandil koostatud Salomo Heinrich Vestringi sõnaraamatus on kasutatud nime Paide. Anton thor Helle 1732. aastal ilmunud eesti keele grammatikas on kasutatud samuti nime Paide. 19. sajandi kirikudokumentides on kasutatud nii Paide kui ka Paede nimekuju. Tõenäoliselt tuleneb ka linna eestikeelne nimi paekivist.
Paul Johanseni andmeil kasutati Paide kohta ka ladinakeelset nimetust Albus lapis, mis tähendab valget kivi.
Burgundia diplomaat ja kirjanik Guillebert de Lannoy, kes reisis 1413. aastal Leedus, Vana-Liivimaal ja Venemaal, kasutas Paide kohta nime Wislen. Poola keeles kasutati nime Biały Kamien, mis tähendas samuti valget kivi. Vene allikais on kasutatud saksakeelset nime Wittenstein või nimekuju Белый город, mis tähendas valget linna.
Rahvastik
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Paide elanikest eestlasi 90,1%, venelasi 5,3%, ukrainlasi 1,2% ja soomlasi 1,2%.
Majandus
pisi|püsti|Paide veetorn-elamu – ainus kõrghoone Paides Töötleva tööstuse alal Paide linnas tegutsevate ettevõtete (üle 20 töötaja) müügitulu oli 2015. aastal umbes 56 miljonit eurot. Tähtsaim on toiduainetööstus – 76%. Suurim ettevõte on Eesti Pagar Paide Leivatehas, kus oli 229 töötajat ja müügitulu 40,6 miljonit eurot.
Masinatööstuse esindaja on PMT (ru), mille müügitulu oli 2015. aastal 7,4 miljonit eurot.
Haridus
Paides asub neli üldhariduskooli: Paide Hillar Hanssoo Põhikool, Paide Hammerbecki Põhikool, Paide Gümnaasium ja Paide Täiskasvanute Keskkool. Kutseharidust pakub Järvamaa Kutsehariduskeskus. Linnas töötab ka kaks lasteaeda.
Hariduse ajaloost
pisi|[[Järvamaa Muuseumi hoone]] 1528. aastal rajati Paidesse ladina- ehk linnakool. 17. sajandil tegutses Paide kiriku juures ühe õpetajaga algkool, kus mõnda ainet (usuõpetus) anti eesti keeles. Põhjasõja tõttu tekkis linnakooli tegevusse paus.
1786. aastal asutati alamrahvakool, kus õppetöö käis saksa keeles. Seal õpetati kirjutamist, usuõpetust, joonistamist ja aritmeetikat.
1804. aasta kooliseaduse põhjal rajati Paide elementaarkool, kus kolme aasta jooksul õpiti saksa, ladina ja vene keelt, usuõpetust, aritmeetikat, geograafiat, kalligraafiat, füüsikat, geomeetriat, kodumaa riigikorda ning ajalugu. Õppetöö käis saksa keeles.
11. veebruaril 1818 avati Paides August Wilhelm Hupeli eestvedamisel tütarlastekool. Hupel andis kooli käsutusse oma maja ja toetas seda rahaliselt. Kuni 1856. aastani sai koolis alghariduse 517 neiut.
1835. aastal avati kirikuõpetaja Carl Gotthard Hammerbecki eestvedamisel vaestemaja ruumides esimene eestikeelse õppetööga kool Paides. Õpetajana tegutses seal talupojaseisusest rätsepmeister Georg Magnus Schütze. Õpingud kestsid kaks aastat ning õpiti kirjutamist, usuõpetust ja arvutamist. Koolimaja asukohta Pärnu tänava ääres tähistab tänapäeval mälestuskivi.
1854–1862 tegutses Paide koguduse juures eesti lastele mõeldud kihelkonnakool, kus õpetati usuõpetust, lugemist, kirjutamist, rehkendamist ning veidi ka ajalugu ja geograafiat.
1865. aastal asutati kolmeklassiline tasuline kreiskool, kus said õppida mõlemast soost eesti noored. Kool asus linna vaestemajas.
1918. aasta novembris loodi Paide Poeglaste Reaalgümnaasium, mille direktoriks määrati ühiskonnategelane Jaan Kana.
4. juulil 1924 ühendati Paide gümnaasiumid ja uue kooli nimeks sai Järva Maakonna Avalik Paide Ühisgümnaasium. Gümnaasium jagunes humanitaar-, reaal- ja tütarlaste majapidamisharuks. Kool tegutses kolmes hoones: Posti 12, Tallinna 58 ja Pärnu 57. Gümnaasiumi direktoriks sai Anna Mangelson-Söödor, kes oli esimene naissoost gümnaasiumidirektor Eesti Vabariigis. 1928. aastal sai direktoriks August Reeben.
Sport
pisi|[[Paide Linnameeskond (kirjus)]] Paide Linnameeskond mängib jalgpalli Eesti Premium liigas.
Tegutseb ka Paide Linnameeskond II, mis oli varem tuntud kui Paide Kumake.
Tervishoid
Paides asub Järvamaa Haigla. Linnas tegutseb mitu perearsti ja hambaarsti, samuti asub Paides mitu apteeki.
Tervishoiu ajaloost
Hospidal, mis oli tõenäoliselt mõeldud pidalitõbistele, asus Paides juba ordu valitsusajal. Vainu ja Pika tänava vahel asunud hospidali kunagist asupaika on mainitud ühes 1626. aasta dokumendis.
1820. aastal avati kreisihaigla, mis 1832. aastal läks Eestimaa kubermangu Üldise Hoolekande Kolleegiumi alluvusse. 1873. aasta sügisel viidi haigla üle uude hoonesse, kus oli 26 voodikohta senise 20 asemel. Haigla läks linna omandisse 1890. aastatel.
Esimesed kutselised meedikud Paides olid kohalikud polgukirurgid. Esimesena on neist nimetatud Andreas Schultzi 1739. aastal. Esimese linnakirurgina tegutses aastail 1753–1805 David Alexander, kes 1784–1797 oli ühtlasi ka kreisikirurg.
Esimene meditsiinidoktor Paides oli Erfurdis sündinud Emmanuel Riedel (1742–1796), kes oli hariduse omandanud oma sünnilinnas. Esimene Järvamaa päritolu arst oli Järva-Peetris sündinud Chrisopher Rinne (1781–1864), kes õppis 1803–1807 Tartu ülikoolis ja oli 1810–1830 Paide kreisiarst, misjärel tegutses eraarstina.
1830. aastal tuli raskelt haiget Christopher Rinnet asendama Carl Hermann Hesse (1802–1896), kes sai 1833. aastal kreisiarstiks. 1897–1909 tegutses kreisiarstina Eduard von Nottbeck (1869–1913), kelle teeneks peetakse sundvaktsineerimise korralduse väljatöötamist Eestimaa kubermangus aastail 1904–1905.
1907. aastal saabus Paidesse eraarstiks Ernst Hörschelmann (1847–1912), kes määrati 1910. aastal linnaarstiks. 1909–1910 töötas Paide kreisiarstina Friedrich August Pindler (sünd. 1867), kes kirjutas uurimistöid naha- ja suguhaigustest, samuti raamatu Tallinna haigemajade ajaloost.
1912–1914 oli Paide kreisiarstiks Karl Schlossmann (1885–1969), hilisem väljapaistev arstiteadlane.
Esimese apteegi avas Paides Johann Joseph Meckin (1740–1794) 1769. aastal. Apteek hävis tulekahjus 1775. aastal, Meckin loobus apteekriametist ja valiti peagi linnapeaks. Samal aastal müüs Meckin apteegipidamisloa Christian Adolph Wedelile (1743–1826), kes asutas peagi uue apteegi, mis aga juba 1778. aasta kevadel maha põles. Tulekahjust alles jäänud varaga asutas Wedel samal sügisel uue apteegi, mis peagi jälle süttis. Wedel rajas uue apteegi ja jätkas linnaelanike varustamist ravimitega. Ta valiti hiljem Paide linnapeaks, mistõttu apteegile jäi vähem aega ja see hakkas alla käima.
Kreisiarst Rinne kutsus Haapsalust kohale sealse apteekri Franz Heinrich Brasche, kes sai 1819. aastal loa asutada Paidesse teine apteek. 1822. aastal andis ta selle üle oma pojale Johann Heinrich Braschele (1799–1889), kes oli vastava hariduse omandanud Tartus.
Vana apteegi omanik Christian Adolph Wedel pärandas varad oma kasupojale Gustav Adolph Rosenfeldtile, kes müüs 1826. aasta varakevadel apteegi Johann Heinrich Braschele. Rosenfeldt suri peagi, Brasche ostis tema pärijatelt kogu apteegimaja ja kahest apteegist moodustati üks.
1849. aastal sai apteegi juhatajaks Johann Heinrichi poeg Franz Rudolf Brasche (1823–1902), kes sai 1858. aastal ka omanikuõigused. 1893. aastal sai omanikuks Franz Rudolfi poeg Oskar Brasche (1865–1954), kes oli mitmekülgne ühiskonnategelane, Paide linnapea ja Riigiduuma liige. 1917. aastal rentis ta apteegi Gustav Lindtkele, kes ostis selle 1925. aastal.
Paidest pärit tuntud isikuid
thumb|püsti|[[August Wilhelm Hupel elas oma elu viimastel aastatel Paides. Hupeli mälestuskivi Paide Reopalu kalmistul]]
pisi|Paides peetakse [[Arvamusfestivali.]]
Keskaeg
thumb|püsti|[[Paide ordulinnuse peatorn Pikk Hermann ehk Paide Vallitorn, praegune Ajakeskus Wittenstein]] Paidet on esimest korda kirjalikes allikates mainitud seoses 1265. aastaga, mil Liivi ordu maameistri Konrad von Manderni valitsemisajal hakati ordulinnust rajama.
30. septembril 1291 sai Paide ordumeister Haltilt linnaõigused.
Jüriöö ülestõusu ajal 4. mail 1343 hukati Paide ordulinnuses eestlaste saadikud.
Liivi sõja ajal sai Paide sõjategevuses tugevasti kannatada. 1558. aastal piirasid Paidet vene väed, kuid ei suutnud linnust vallutada. Siiski põletasid nad linna maha. Piiramise järel lahkus Paidest viimane Järva foogt Bernd von Smerten.
1562. aastal sügisel piirasid linnust Rootsi väed Klas Kristersson Horni juhtimisel ja sundisid linnuse asevalitseja Johann Grolli kapituleeruma.
1565. aastal ajasid Rootsi võimud Paidest minema mõned sakslastest kodanikud, kellest kahtlustati, et nad ei ole Rootsi riigile truualamlikud.
Aastatel 1570–1571, seitsme kuu jooksul piirasid linna taas vene väed, kuid ei suutnud seda vallutada.
1573. aastal vallutasid Moskva väed Ivan IV juhtimisel Paide. Tapeti peaaegu kõik linnaelanikud ja linnuses viibinud isikud. Paide asevalitseja Hans Boy seoti ora külge ja küpsetati tulel surnuks.
1581. aastal vallutasid Rootsi väed Göran Boije, Johann von Koskulli ja Caspar von Tiesenhauseni juhtimisel Paide tagasi. 1583. aasta Moskva tsaaririigi ja Rootsi kuningriigi vahelise Pljussa vaherahuga tunnistati Paide Rootsi valduseks.
Paide allakäik 17.–18. sajandil
thumb|Paide linn ja linnus. [[Friedrich van Hulseni vasegravüür 1632. aastal ilmunud teosest "Inventarium Sueciae"]] pisi|Simsoni vesiveski varemed Paides. Sellesse asupaika Vallimäe kõrval märgiti veskit juba 1683. aasta plaanil 1600. aastal sügisel, Poola-Rootsi sõja ajal, oli Paides hertsog Karli (hilisem Rootsi kuningas Karl IX) peakorter. Karli abikaasa Kristina viibis Paides veel ka 1601. aasta alguses. 1602. aastal piirasid Paidet Poola väed suurhetman Jan Zamoyski juhtimisel ja sundisid linnuse kaitsjad kapituleeruma. 1604. aastal toimus Paide ordulinnuse müüride all Paide lahing, milles Poola väed lõid Leedu välihetmani Jan Karol Chodkiewiczi juhtimisel Rootsi vägesid. Lahingut peeti niivõrd oluliseks, et Chodkiewicz ülendati lahingu järel Leedu suurhetmaniks, ja Rootsi vägesid juhtinud Arvid Eriksson Stålarm mõisteti surma (kuigi surmaotsust ei viidud täide). Linn ja linnus said sõjas rängalt kannatada.
1615. aastal põletati Paides 9 nõida.
Sõdades kannatada saanud Paide kaotas oma tähtsuse sõjalise tugipunktina ja eemaldati 1636. aastal kindluste nimistust. Linnusevaremed ja neid ümbritsev linn annetati Mäo mõisnikule Lennart Torstensonile ning Paide kaotas senised linnaõigused. Esimesed omanikud Lennart ja Anders Torstenson suhtusid Paide elanikesse heatahtlikult. 1669. aastal omandas Mäo mõisa Hans von Fersen ning tema ja ta järeltulijad protsessisid korduvalt Paide elanikega maksude ja maavalduste pärast. Paide elanike ja Mäo mõisnike vaheline vaidlus jõudis isegi Svea õuekohtusse. 14. mail 1696 andis Eestimaa kindralkuberner Axel Julius De la Gardie korralduse arvata Paide Mäo mõisa võimu alt välja.
Põhjasõja ajal 1703. aastal põletasid Vene väed Paide maha ja kui Eesti läks Venemaa valdusse, anti Paide taas Mäo mõisale. See tõi kaasa uued kohtuvaidlused Paide elanike ja Mäo mõisnike vahel, kuid paidelaste jaoks lõppesid need edutult.
August Wilhelm Hupeli andmeil oli 18. sajandi keskel Paides vaid 40 hoonet. Kõik nad olid õlgkatusega ja ainult pastoraat oli ehitatud kivist.
1769. aastal asutas Johann Joseph Meckin Paides apteegi.
1773. aastal rajati Reopalu kalmistu.
1783–1918
Paide sai oma linnaõigused tagasi 1783. aastal seoses Katariina II algatatud haldusreformiga. Paidest sai Järva kreisi keskus ja 1789. aastal määrati ka uus linnapiir. Sel perioodil valmis ka mitmeid olulisi ehitisi: 1786. aastal valmis Paide kirik ja 1789. aastal kohtumaja. 1796. aastal asutasid linnaelanikud seltsi Bürgerliche Einigkeit, mida rahvasuus tunti ka Bürgermussena.
thumb|left|[[Paide kirik valmis kivikirikuna 1786. aastal]]
1820. aastal avati Paides kreisihaigla ja 1835. aastal hakati Paide vaestemajas andma eestikeelset kooliharidust.
1862. aastal lasi Peterburi kaupmees Russanov Vallimäele rajada õigeusu Paide Jumalaema Uinumise kiriku.
1886. aastal külastas Paidet suurvürst Vladimir Aleksandrovitš, kes istutas Vallimäele puu ja avas Paide-Mäo tee ääres asuva Liivi sõjas hukkunud vene sõduritele pühendatud mälestussamba.
19. sajandi viimasel kümnendil hoogustus linna heakorrastamine. 1895–1897 korrastati Vallimägi ja taastati Vallitorn. 1898. aastal rajati Pärnu tänava äärde pärna- ja Tallinna tänava äärde kaseallee.
1902. aastal valiti Paide linnapeaks apteeker Oskar Wilhelm Brasche (1865–1954), kelle eestvedamisel asutati 1905. aastal Paide muuseum.
1907. aastal ehitati Laiale tänavale kivist tuletõrjedepoo. 1908. aastal rajati linnuse edelabastioni juurde historitsistlik laohoone koos hobusetallidega ja Posti tänava äärde kahekorruseline punastest tellistest Paide tütarlastegümnaasiumi hoone. 1910. aastal valmis Pärnu tänaval saksa gümnaasiumi hoone ja rajati Peetri park.
1907. aastal korraldas karskusselts "Idu" Paides esimese Järva laulupäeva.
1900. aastal avati Paide–Türi kitsarööpmeline raudtee (valmis koos Tallinna–Viljandi raudteeliini ehitusega) ja 1918. aastal Paide–Tamsalu kitsarööpmeline raudtee.
1912. aastal avati tuletikuvabrik Baltika. Paides korraldati rahvarohkeid lina- ja hobuselaatu.
Ajalugu pärast 1918. aastat
pisi|Paide jaam 1920. aastatel pisi|Kunagine koolihoone Paides Tallinna 60
1918. aastal alanud Eesti Vabadussõja alguses moodustati 18. detsembril 1919 Paides Järvamaa kaitsepataljon.
1920. aastatel rajati Pärnu tänava äärde aedlinliku ilmega elamurajoon. Ehituskrunte jagati ka Laia ja Lembitu tänava äärde. 1920. aastal rajati keskväljaku äärde kivist raekoda, millele lisati 1925. aastal ka teine korrus. 1926. aastal võeti vastu otsus rajada Paidesse rahvamaja, mälestamaks Vabadussõjas hukkunud Järvamaalt pärit sõdureid. Hoonele pani 1927. aastal nurgakivi riigivanem Jaan Teemant. Paide rahvamaja avati 3. veebruaril 1929. Rahvamaja kujutas endast endise Pikaküla mõisa härrastemaja, mis võeti tükkideks ja pandi Paides uuesti kokku. 1936–1937 rajati Lembitu park. 1939. aastal valmis uus funktsionalistlikus stiilis jaamahoone, mille projekteeris G. Tumm.
1924. aastal tehti Paides 1 ametlikult registreeritud abort iga 1,2 sünnijuhtumi kohta. See suhtarv oli suurem kui kuskil mujal maailmas, kaasa arvatud suured maailmalinnad.
Teises maailmasõjas Paide suuri purustusi ei saanud, kuid taganevad Nõukogude Liidu väed lasid 1941. aastal õhku Vallitorni.
pisi|left|Paide õigeusu kiriku alusmüür Paide Vallimäel Teisele maailmasõjale järgnenud aastakümnetel lammutati suur hulk Paide vanalinna puithooneid, mille asemele rajati plokk- ja paneelmaju.
1967. aasta juulis avati kaubanduskeskus ja söökla-restoran "Paide". 1973. aastal loodi Paide vanalinna kaitsetsoon ja hakati vanalinnas asuvaid hooneid restaureerima. 1977. aastal valmis veetornelamu, linna ainus kõrghoone.
1982. aastal valmis Paide tehisjärv.
1987. aasta veebruaris külastas Paidet Mihhail Gorbatšov. Sama aasta detsembris avati Paide Kultuurikeskus.
24. veebruaril 1990 heisati Paide raekojal alaliselt Eesti lipp.
1991. aastal tähistati linna 700. aastapäeva. Sama aasta 21. mail sai Paide omavalitsusliku staatuse.
23. aprillil 1993 avati uuesti Paide vallitorn ja 29. aprillil põles maha Vallimäel asunud õigeusu kirik.
Paide linn asulana oli enne 2017. aasta haldusreformi ühtlasi omaette haldusüksus. 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimiste järel liideti ta senise Paide valla ja Roosna-Alliku vallaga. Moodustatud haldusüksus hakkas kandma nime Paide linn.
Friis
pisi|Friisi ja karniisi kujunduse variandid. Meyers Kleines Konversationslexikon, tahvel artikli "Baukunst" juures, lk. 194. Tõlge lisatud pisi|Anteemionfriis, munavööt ja astragaal. Erechtheioni friis 5. sajandist eKr pisi|Ateena Tuulte torni friisil on kujutatud 8 [[tuult]] pisi|Historitsistlik friis Circus'e fassaadil Bathis pisi|Friise keskaja ehitistelt: ümar[[kaarfriis, ristkaarfriis ja täringfriis, ja kaks varianti inglise romaanikale iseloomulikest nn 'nokkpeadest' (beak-head ornament). Meyers Kleines Konversationslexikon, joonis artikli "Fries" juures]] Friis (sõna oletatav päritolu ladina Phrygium 'früügia tikand', üle itaalia fregio ja prantsuse frise , saksa sõnast Fries) kõige üldisemas tähenduses on horisontaalne, kogu ulatuses muutumatu laiusega lame (erinevalt eenduvast simsist või karniisist) ehisriba. Termin, mis antiikarhitektuuri kontekstis tähistab üht kindlat ehitusdetaili, on laiemas mõistes hakanud märkima igasugust horisontaalset korduva kujundusega dekoorielementi. Arhitektuuris, sisekujunduses ja tarbekunstis leiab friis kasutust liigendava ja kaunistava elemendina.
Friis antiikarhitektuuris
Antiikarhitektuuris on friis rõhtne ehitusdetail, mis asetseb ehitise talastiku alumise tala arhitraavi ja pärgsimsi ehk karniisi vahel. Friis on kas sile või kaunistatud reljeefiga. Arhitraavi suhtes on friis samas tasapinnas või väga kergelt eenduv, friisi kohal asetsev karniis eendub friisi suhtes tugevalt.
Vana-Kreeka arhitektuuris friisi kujundus sõltub orderist. Dooria orderi friisis vahelduvad triglüüfid ja metoobid. Joonia orderis on friis kogu ulatuses reljeefidega kaetud ühtlane riba, kuid võib ka üldse puududa. Korintose orderis on friisi kasutus varieeruv. Reljeefidega riba võis kaunistada ka arhitraavi, sel juhul oli ta juba friis dekoorielemendi tähenduses. Sarnased friisitüübid on olemas ka Vana-Rooma arhitektuuris.
Hellenistlikul perioodil leidis skulptuurfriis kasutust peale ehitiste talastiku ka mujal. See võis liigendada ja kaunistada ka templi cella seinu, nagu Bassae friis, sarkofaage või altareid, nagu Pergamoni altar. Friisi laius võis ulatuda kitsast ribast tervet seina katva pinnani.
Antiigist pärit friisi- ja ehisliistutüübid:
Friis antiigi järgses arhitektuuris
Lääne-Euroopa keskaja arhitektuuris tekkisid uued, ülekaalukalt abstraktse või geomeetrilise ruumilise kujundusega friisitüübid, mille peamine eesmärk oli lagedat seinapinda liigendada ja kaunistada, ja mis võisid paikneda seinal igasugusel kõrgusel. Keskaja arhitektuuri kontekstis võib friisiks nimetada ka diagonaalselt katuseviilu kallet järgivat kaunistusriba. Nimetuse on nad saanud enamjaolt ornamendi järgi, nagu rombfriis, teemantfriis, kuulfriis jne. Uue elemendina leiab romaani kunstis laialdast kasutamist ümarkaarfriis, millele hiljem gootikas lisandub teravkaar- ja kolmiksiirkaarfriis. Kaarfriis esineb ka islamimaade ehituskunstis. Lihtsustatud kujul elasid romaani kunstis edasi palmeti- ja akantusemotiivid. Gooti kunst toob friisikujundusse tagasi realistlikud taimemotiivid. Väga gootipärane on ehisraamistiku elementidega friis.
Renessanssarhitektuur taaselustab antiiksed orderiga seotud friisitüübid ning täiendab ja varieerib neid, sama protsess toimub edasi barokk-kunstis ja klassitsistlikus arhitektuuris. Väga armastatud on hammasfriis, akantusmotiivid ja pärlvööt.
Historitsistlik ehituskunst kopeerib ja kasutab kõigi varasemate ehitusperioodide friisitüüpe. Veel ka juugendarhitektuuris on friis oluline kujunduselement, hilisemas arhitektuuris on see oma tähtsuse kaotanud ja seda kasutatakse vaid erandjuhtudel.
Keskajal tekkinud friisi- ja ehisliistutüübid:
Friis tarbekunstis ja sisearhitektuuris
Sisearhitektuuris nimetatakse friisiks seina, rõdu jm liigendavat ornamenteeritud või figuraalset kaunistusriba, nimetatuna ka ehisvöödiks või ehisliistuks. See võib paikneda lae lähedal seina ülaosas, silma kõrgusel või ka põranda lähedal. Tarbekunstis nimetatakse friisiks mööbli, näiteks kapi, altariretaabli, oreli või kahhelahju horisontaalset ehisliistu. Nagu arhitektuuris, võivad kaunistused olla nii reljeefsed kui ka maalitud, või isegi kalligraafilised.
Doris Tislar
Doris Tislar (sündinud 20. aprillil 1993) on eesti näitleja.
Haridus
Ta on lõpetanud Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumi 2012. aastal. 2014. aastal lõpetas ta Rootsis Valla Folkhögskolas kaheaastase kursuse Acting and Collaborative Theater. 2016–2017 õppis ta Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias tantsukunsti eriala.
Töökoht
Alates 2018. aastast on ta Eesti Noorsooteatri näitleja.
Pockau
Pockau on vallaosa ja endine vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Maagimäestiku kreisis, üleriigiliselt tuntud puhkekoht.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Kesk-Maagimäestiku kreisi.
2014. aastal liideti ta Pockau-Lengefeldi linnaga.
Endised vallaosad
Forchheim, Görsdorf, Marterbüschel, Nennigmühle ja Wernsdorf.
Šāriputra
pisi|Šāriputra kuju ([[Birma, 19. sajand]]
Šāriputra (sanskriti keeles Śāriputra; paali keeles Sāriputta) on budismi pärimuse järgi üks kahest peamisest Šākjamuni õpilasest Maudgaljājana kõrval.
Ta olevat olnud päritolult braahman, kuid ühinenud Buddha sanghaga varsti pärast seda, kui kuulis seadmust, ning jõudis peagi arhati seisundisse.
Buddha ise hindas teda väga kõrgelt ja pidas tarkuse poolest endast järgmiseks. Anupada Suttas iseloomustab Buddha teda targa, suure, sügava, avara ja lõbusana ning kirjeldab siis üksikasjalikult jhānade tasemeid vastavalt Šāriputra kogemustele. Mitmes paali kaanoni tekstis kuulutab Šāriputra seadmust Buddha asemel ja tema heakskiidul.
Hinajaanas on Šāriputrale omistatud ülim mõistmisvõime (sanskriti keeles prajñā), kuid mahajaanas jääb ta selles osas alla Subhūtile.
Teda peetakse abhidharma traditsiooni rajajaks.
Šāriputra, kes oli ea poolest Buddhast vanem, suri mõni kuu enne teda.
Kullassepa tänav
thumb|Majad Kullassepa tänaval
Kullassepa tänav on tänav Tallinna vanalinnas Harju tänava ja Raekoja platsi vahel.
Ajalugu
Kullassepa tänav kujunes välja Tallinnas 13. sajandi keskel linna laienemise käigus. Kullassepa tänav oli algselt Kraamipoodnike tänav (mainitud 1327. aastal ja 1390. aastal on seda nimetatud kui "kremerstrate"). 16. sajandil kerkisid tänavale mitmed tinakannude ja teiste tinast esemete valajate elamud ja töökojad. Nende järgi hakati tänavat nimetama Kannuvalajate tänavaks. Praeguse nime sai tänav 18. sajandi teisel poolel sinna maju ostnud kullasseppade järgi.
1944. aasta märtsipommitamise tulemusel hävinesid tänava paarisnumbritega hooned: Kullassepa 6, 8, 10, 12. Arhitekt Rudolf von Knüpfferi projekti järgi 1878. aastal ehitatud hoone Kullassepa 2 // Dunkri 1 pommitamisel palju kannatada ei saanud. Kullassepa 14, 16 ja Kullassepa 18 // Niguliste 2 taastati sõja järel, kuid lammutati 1950. aastate algul ning ehitati stalinistlikus stiilis Niguliste 2 // Kullassepa 4 maja, mis valmis 1953. aastal arhitekt Ilmar Laasi projekti kohaselt.
2022. aastal avati Jaan Krossi auks, tema 102. sünniaastapäevaks püstitatud Jaan Krossi monument Kullassepa, Kuninga, Niguliste ja Harju tänava nurgal.
Polli
Polli on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas).
Külas asus Polli mõis.
Külast voolavad läbi Halliste jõgi, millele on paisutatud Karksi järv ja Saksaveske järv, ja Kutsiku oja, millele on paisutatud Linnutare paisjärv ja Kutsiku paisjärv ehk Kutsiku veehoidla. Karksi järv on kaitse all Karksi maastikukaitseala koosseisus, Saksaveske järve kaldal kasvab kaitsealune Polli elupuu.
Asulas tegutseb Polli Aiandusuuringute Keskus.
Kapiteel
pisi|Kapiteelitüüpe. 1 – Egiptuse lootoskapiteel. 2 – Egiptuse Hathori kapiteel. 3 – Pärsia kapiteel. 4 – India kapiteel. 7 – dooria kapiteel. 8 – joonia kapiteel. 9 – Toscana kapiteel. 10 – Korintose kapiteel. 11 – komposiitkapiteel. 12 – Bütsantsi kapiteel. 13, 14 – romaani kapiteelid. 15, 16 – gooti kapiteelid. 17 – renessansskapiteel. 18 – 18. sajandi vormides kapiteel. Joonistus entsüklopeediast "Larousse universel en 2 volumes : nouveau dictionnaire encyclopédique. Tome 1" pisi|Korintose kapiteel peapostkontori hoonel New Yorgis pisi|[[Barokkarhitektuur|Baroksed kapiteelid Prantsusmaalt, kataloogifoto Cooper Hewitti tarbekunstimuuseumis]] pisi|Kapiteel [[Yarkandi mošees]] Kapiteel (ladina keeles capitelium 'peake' sõnast caput 'pea') on samba, piilari või pilastri ülemine, sageli kaunistatud lõik, mis klassikalistes orderites paikneb samba tüvese ja talastiku vahel. Kapiteeli peal võib asetseda ka talum, sellele omakorda toetuda talasilluse, kaare või võlvi mingi osa.
Kapiteel on kujundatud sambatüvesest selgesti eristuvaks. Ta on arhitektuuris oluline kaunistuslik osa, kujundatud taimemotiividega, voluutidega või figuraalse raiddekooriga. Kunstiajaloos on erinevates kultuurides kujunenud välja rohkelt erinevaid kapiteelide tüüpe.
Vana-Egiptus
Vana-Egiptuse arhitektuuris esinevad sambad on kujundatud enamasti taimemotiividega ja samba kapiteel imiteerib papüüruse-, palmi- või lootosetaime mõnd osa. Kapiteeli järgi nimetatakse Vana-Egiptuse sambaid papüürussammasteks, palmsammasteks ja lootossammasteks.
Vana-Kreeka
Vana-Kreeka arhitektuuris kujunevad välja kolm klassikalist orderit – dooria, joonia ja Korintose order, mil igaühel on iseloomulik kapiteelikujundus: dooria orderis lihtne ümara padjandi kujuline kapiteel, joonia orderis voluutidega ja Korintose orderis akantuselehtedega kapiteel. Klassikaliste orderite hulka ei loeta arhailisel ajastul kasutusel olnud protojoonia ehk aioolia orderit.
Vana-Rooma
Vana-Rooma arhitektuuris kasutatakse edasi klassikalisi ordereid, mida modifitseeritakse ja kaunistatakse erinevatel ehitistel uute friiside ja üksikmotiividega, orderitest lisanduvad lihtne Toscana order ja joonia ning Korintose orderit kombineeriv komposiitorder.
Bütsants
Bütsantsi arhitektuurile iseloomulik kapiteelivorm on korvkapiteel, ülasuunas laienev ja kergelt kumerate külgedega tagurpidi tüvipüramiidi kujuga ja tihedalt pitsilise stiliseeritud taimdekooriga kaetud kapiteel, millel asetses samasuguse kujuga talum. Korvkapiteel võis olla ka ümmargune, dekoor võis olla ka põimornamendist või figuraalne. Samuti kasutati edasi antiikseid kapiteelitüüpe nende puhtal kujul või kombineeriti nende elemente korvkapiteeli vormiga, nii et tekkis kahetasandiline Bütsantsi kapiteel. Talum võis kanda keisrite monogramme või ristikujutisi.
Islami arhitektuur
Islami arhitektuuris on kapiteelid vastavalt elusolendite kujutamise keelule selle religiooni esteetikas peaasjalikult abstraktse geomeetrilise kujuga, nende ornamendi moodustavad väikesed ehisliistud ja seeriatena korduvad miniatuursed kaared (muqarnas-kapiteel). Teine iseloomulik kapiteelivorm on konsoolkapiteel kahes suunas ulatuvate konsoole meenutavate väljaulatuvate osadega (esineb ka India arhitektuuris). Paljudes keskaegsetes ehitistes on kasutatud varasematelt ehitistelt võetud spolia-kapiteele või Korintose ja komposiitkapiteeli lihtsustatud vormides koopiaid, samuti klassikaliste vormidega võrreldes väljavenitatuma kujuga ja peene ažuurse taimornamendiga kaetud bütsantslikke vorme meenutavad kapiteelid.
Varakeskaeg ja romaanika
Eel- ja vararomaanikas kasutati kas hilisantiikseid spolia 'id või lähtuti raidkunstis antiiksete kapiteelide vormist, mida lihtsustati. Kapiteelide dekoor oli pinnaline ja stiliseeritud.
Gootika
Gootikale iseloomulik kapiteelikuju on karikkapiteel, ülasuunas laienev sirgete või kergelt nõgusate külgedega kapiteelivorm. Karikkapiteel esines taimdekooriliste pungkapiteeli ja lehtkapiteelina ning inglise varagootikale iseloomuliku peaaegu dekoorita taldrikkapiteeli kujul.
Renessanss ja renessansijärgne aeg
Renessansiperioodil algas kapiteeli uus õitseng uuesti avastatud orderiarhitektuuri kontekstis, kuid kapiteelide varieeruvus oli peaaegu sama suur kui eelnenud romaanikas ja gootikas. Arhitektuuris laialdaselt kasutatud lame pilaster nõudis kapiteeli tasapinnalisust, kuigi kõrgreljeefsena, ja see mõjutas kapiteelide kujundust. 15. sajandi versioon komposiitkapiteelist on sissepoole pööratud voluutidega jäiga lehtornamendi kohal. Enamik ornamente renessansskapiteelides on siiski laenatud Rooma eeskujudelt, kuid renessanss oli suurel määral klassikalise antiikarhitektuuri interpretatsioon. Erinevalt Vana-Kreeka ja Vana-Rooma joonia sammastest, mille voluudid oli seinaga samas tasapinnas ja ainult üksikutel juhtudel pöörati voluut templi nurgasammastel 45 kraadi (Athena Nike templil Akropolisel), kuid 16. sajandi arhitekt Sebastiano Serlio pööras oma joonia kapiteelidel kõik voluudid väljapoole (sama kujuga, ehkki klassitsistlikud, on näiteks ka Tartu ülikooli aula sammaste kapiteelid).
Klassikaliste orderite baasil leiutati renessansis uusi ordereid, mis sageli olid küll klassikaliste orderite variatsioonid muudetud või täiendatud dekooriga (juba klassikalises traditsioonis lubati dekoori orderi üldkuju mõjutamata varieerida), kuid eriti populaarseks sai see renessansijärgsel ajal. Benjamin Henry Latrobe'i kavandatud senati vestibüül Kapitooliumis Washingtonis (1807) kasutas arhitekt "ameerikapäraseid" Korintose kapiteele, milles akantuse asemel olid maisitõlvikud ning maisi- ja tubakalehed.
Kārsava
Kārsava (latgali Kuorsova, saksa keeles Karsau, poola keeles Korsówka) on linn Lätis Latgales Ludza piirkonnas.
Kapiteel
Renessanss ja renessansijärgne aeg
Teine väljamõeldud kapiteelitüüp oli briti arhitekti Edwin Lutyensi Delhi order New Delhi asekuninga palee jaoks (nüüd presidendi residents Rashtrapati Bhavan), kus ta kasutas India arhitektuuri motiive. Korintose orderi ainetel loodud kapiteeli akantusevööndis kulgevad ümber kapiteeli vertikaalsed sügavad vaod ja voluutide asemel ripuvad kapiteeli ülanurkadel kellad. Orderit kasutas ta ka mõnedel oma hilisematel ehitistel, nagu näiteks Campion Hall Oxfordis.
Kārsava
2009. aastani kuulus Ludza rajooni. Aastatel 2009–2021 oli linn Kārsava piirkonna keskus.
Kaitstavad objektid
Muinsusmälestistest on linnas riikliku kaitse all Malnava katoliku kirik, selle kolm kabelit ja piirdemüür, kaks kiriku külgaltarit, kantsel ning altar.
Looduskaitse all on hõberemmelgas ümbermõõduga 4.97 m ja kaks Kārsava hiidremmelgat (ümbermõõdud 5.29 ning 5.16 meetrit.
pisi|tühi|Malnava katoliku kirik
Johannes I
Johannes I on olnud mitu isikut:
Tuhalaane
Külas tegutsevad Lõuna-Mulgimaa Kunsti- ja Käsitöökoda, 1997. aastal loodud Tuhalaane Külaperede Selts ja 2003. aastal loodud MTÜ Tuhalaane, mis toetab küla säilimist ja arengut. Külavanem on Enn Sarv.
1900. aastal rajati õigeusu koguduse tarvis Tuhalaane kalmistu.
Külast voolab läbi Tuhalaane oja, mis küla keskuses läbib Loisu järve, Kutsiku järve ja Lossi järve, küla edelaserveas Mäejärve ja Vahejärve ning suubub edelapiiril asuvasse Paluküla järve. Paluküla järvest voolab läbi küla edelapiiril kulgev Vidva oja. Küla lääneservas asub Elujärv.
Olaine
pisi|Olaine raudteejaama hoone Olaine on linn Lätis, Olaine piirkonna halduskeskus. Asub poolel teel Riia ja Jelgava vahel.
Ajalugu
Olaine küla on esimest korda mainitud aastal 1177. Aastast 1266 hakkasid need maad kuuluma Riia linnale. XVII sajandil ehitati Olaine kirik ja loodi Olaine kihelkond. Aastail 1830–1857 ehitati läbi asula Riiast Jelgavasse viiv suurtee, asulas hakkas tegutsema postijaam. Aastal 1868 avati Riia–Jelgava raudteel Olaine raudteejaam, mida sakslased kasutasid Esimese maailmasõja ajal vägede rindele toimetamiseks.
Aastal 1939 rajati Olainesse briketivabrik, mille juurde tekkis töölisasula. Olaine sai aleviks 1963. aastal ja linnaks 1967. aastal. 2009. aastani kuulus Riia rajooni.
Sudiste
Sudiste on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas).
Külas asuvad Iivakivi rändrahn ja Kaprali hiiepuu. Külast voolab läbi Kõpu jõgi, külas saab alguse Morna oja.
Johannes II
Johannes II on olnud mitu isikut:
Eesti Raamatukoguvõrgu Konsortsium
Eesti Raamatukoguvõrgu Konsortsium ehk ELNET Konsortsium (Estonian Libraries Network Consortium) on põhikirja järgi raamatukogude avalike huvide ühiseks teostamiseks asutatud mittetulundusühingPõhilisteks tegevusaladeks on integreeritud raamatukogu infosüsteemi ja sellel põhinevate elektronkataloogi ESTERi, Eesti artiklite andmebaasi ISE, Eesti märksõnastiku (EMS), Eesti mäluasutuse ühisotsingu portaali E-varamu haldus ning liikmesraamatukogude nimel elektroonilise teadusinformatsiooni ühishangete korraldamine, samuti ühisprojektide algatamine ja koordineerimine.
Ajalugu
Eesti Raamatukoguvõrgu Konsortsiumi asutamiskoosolek peeti 4. aprillil 1996 ja põhikiri registreeriti 18. juunil 1996. Viimast kuupäeva loetaksegi ELNETi sünnikuupäevaks.
1996. aasta mais taotleti ühinemist integreeritud raamatukogusüsteemiga INNOPAC (arendajaks Innovative Interfaces, Inc). Tarkvara kasutusleping allkirjastati 9. juunil 1997. Eesti riik rahastas integreeritud raamatukogusüsteemi loomist Eesti Informaatikakeskuse kaudu. 1997. aastal said kolme miljoni krooni eest minimaaltasemel paika kohtvõrgud ja töökohad. 1998. aasta sügisel, Eesti Raamatukoguhoidjate VII kongressil, võeti süsteem ametlikult vastu.
1998. aasta lõpuks töötasid liitunud raamatukogud kahe keskarvutiga, millest üks asus Tallinnas ja teine Tartus. Serverite andmebaasid ei olnud identsed, vaid täiendasid teineteist, moodustades kõiki raamatukogusid ja nende kogusid katva võrgu. Süsteemil oli WWW-väljund ja enamik kasutajakeskkonnast oli tõlgitud eesti keelde. 1998. aasta lõpus alustati täiemahulise kataloogimise ning 1999. aasta jaanuaris laenutamisega.
1999. aasta esimesel poolel võttis ELNET Konsortsium vastu arengukava Digitaalne Raamatukogu: Eesti raamatukogude lülitamine Eesti infoühiskonda. Selle mõte oli universaalse elektroonilise infokeskkonna loomine. Kuna arengukava vastuvõtmine tähendas selgelt ka ELNET Konsortsiumi funktsioonide laiendamist, võttis konsortsiumi üldkoosolek 1999. aasta lõpus vastu ka uue põhikirja, kus sõnastati märksa laiemalt ELNETi eesmärgid ja võimalik liikmeskond.
ESTER
Ühise andmehaldussüsteemi – e-kataloogi nimeks valiti ESTER. Nimi tuleneb kahes antud süsteemis kasutatavast koodist – EST tähistab eesti keelt ja ER Eesti riiki.
2000. aastate algul sai algselt tekstipõhisest INNOPACist Millennium, mis arenes järgnevate aastatega süsteemiks nimega Sierra. 2003. aasta lõpus loodi ELNET Konsortsiumi digiteerimiskeskus. Hangiti vastav riistvara – mikrofilmiskanner, tasapinnaline skanner ja keskserver. Loodi esimene versioon pildifailide indekseerimise ja veebis esitlemise tarkvarast. 2013 loodi e-kataloogi ESTER avakogujuht. See on veebipõhine tarkvaralahendus, mis aitab e-kataloogis leida väljaande täpse asukoha raamatukogus. Tarkvaralahendus võimaldab graafiliselt kuvada valitud eksemplari asukoha kas raamatukogu korruse- või saaliplaanil või kohaviidale vastaval riiuli. 2014 liitusid Tallinna ja Tartu raamatukogusüsteemide ning e-kataloog sai uue veebikuva. 2018 võeti kasutusele nutiseadmetele kohanduv ESTER. Aastaks 2020 koondas algselt seitsmest raamatukogust alguse saanud konsortsium ligi 20 liikmes- või partnerraamatukogu ning kui võtta arvesse ka kõik instituutide, kolledžite, filiaalide jm raamatukogud, siis koondas e-kataloog ESTER andmeid u 100 raamatukogu kohta.
Alates 2005. aastast teeb ELNET koostööd Sihtasutusega Autorihüvitusfond. ELNET edastab vastavalt Autoriõiguse seadusele ning selle alusel välja antud õigusaktidele SA Autorihüvitusfondile ESTERi väljavõtte, mille põhjal tehakse otsus autoritele laenutushüvitise maksmiseks.
ETIS ja ISE
1.05.–31.07.2006 aitas ELNET Konsortsium Sihtasutusel Archimedes rakendada tööle uut Eesti teadus- ja arendustegevuse infosüsteemi ETIS. ELNETi kaasabil kanti publikatsioonikirjed senisest Eesti teadus- ja arendustegevuse infosüsteemist ERIS (www.eris.ee) üle uude, senini kasutuses olevasse Eesti Teadusinfosüsteemi ETIS.
2009 loodi Eesti artiklite andmebaas ISE ning Eesti märksõnastiku andmebaas. 2019 loodi kaanepildi andmebaas EPIK ning Eesti artiklite andmebaas ISE viidi üle Sierra tarkvaraplatvormile.
2016 võeti kasutusele veebipõhine kasutajate registreerimis- ja autentimissüsteemi (KRAS) ning loodi E-varamu portaal (Eesti raamatukogude, muuseumide ja arhiivide ühine otsinguportaal, kus on leitavad rohkem kui 15 miljoni objekti metaandmed ja u 1 miljonit digitaalobjekti).
Tänapäev
Seisuga 01.01.2020 oli konsortsiumis 9 liiget: Eesti Kunstiakadeemia; Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia; Eesti Maaülikool; Eesti Rahvusraamatukogu (koostöölepingu alusel ka Emakeele Seltsi raamatukogu); Tallinna linna volitusel Tallinna Keskraamatukogu (on e-kataloogi kaasanud ka Tallinna Linnaarhiivi, Tallinna Linnamuuseumi ja Tallinna Loomaaia raamatukogud); Tallinna Ülikool (hõlmates 2005. aastal liitunud Tallinna Pedagoogikaülikooli raamatukogu, Eesti Akadeemilise raamatukogu ning 2007. aastast ka Eesti Meditsiiniraamatukogu kogusid); Tartu linna volitusel Tartu Linnaraamatukogu (koostöölepingu alusel ka Lõuna-Eesti Pimedate Ühingu raamatukogu); Tallinna Tehnikaülikool; Tartu Ülikool (koostöölepingu alusel ka Balti Kaitsekolledž, Riigikohus, Soome Instituut, Tartu Kõrgem Kunstikool, Tartu Observatoorium ja Tartu Kunstimuuseum).
Alates 2013. aastast eristatakse konsortsiumis liikmete kõrval ka partnereid. Partneritena käsitletakse konsortsiumi põhikirjas lepingu alusel konsortsiumi töös osalevaid asutusi. Partneriteks võivad olla Eestis tegutsevad valitsusasutused, valitsusasutuste hallatavad riigiasutused, kohalike omavalitsuste ametiasutused ja hallatavad asutused, kui nende asutuste või nende struktuuriüksuste põhimäärusest tulenevaks tegevuseks on informatsiooni kogumine ja kättesaadavaks tegemine. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga on konsortsiumi ühistöös osalemas 10 partnerit: Eesti Hoiuraamatukogu, Eesti kaitsevägi, Eesti Kirjandusmuuseum, Eesti Kunstimuuseum, Eesti Pank, Eesti Rahva Muuseum, Eesti Rahvusarhiiv, Sisekaitseakadeemia, Tallinna Tehnikakõrgkool ning Tallinna Tervishoiu Kõrgkool.
Asutajaliikmed
Eesti Rahvusraamatukogu, Tartu Ülikool, Tallinna Tehnikaülikool, Eesti Põllumajandusülikool, Eesti Teaduste Akadeemia raamatukogu, Tallinna Pedagoogikaülikool, Eesti Kirjandusmuuseum.
Kuressaare tänavate loend
''Siin on loetletud Kuressaare tänavaid ja muid aadressikohti.
Liina Roomet
Liina Roomet (sündinud Raunam; 5. märts 1957 Tallinn – 23. veebruar 2007 Tallinn) oli eesti keraamik, alates 1995. aastast Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Keraamikute Liidu liige.
Liina Roomet omandas keskhariduse Tallinna 1. Keskkoolis, mille ta lõpetas aastal 1975. Õpingud jätkusid 1976. aastal Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis arhitektuuri erialal. Instituudi lõpetas ta aastal 1982, olles vahepeal ümber spetsialiseerunud keraamika erialale. Tema loodusteemaline diplomitöö on tänaseni eksponeeritud Eesti Kunstiakadeemias.
Kohe pärast kõrgkooli lõpetamist asus Liina Roomet tööle kunstitoodete kombinaadi Ars keraamikaateljees, millega jäi seotuks oma elu lõpuni. Peamiselt kavandas ta toodangunäidiseid ja autoritöid. Tema loomingus on domineerivaks koobaltsinine maaling valgel pinnal.
Ta osales arvukatel tarbekunsti- ja erialanäitustel. Tuntud on tema võistlustööd Tartu keraamikanäituselt aastal 1983, Helsingi portselanitehase muuseumis korraldatud ARSi keraamika näituselt aastal 1991 ja Eesti Keraamikute Liidu aastanäituselt "Kann" aastal 1993.
Liina Roometi esimene isikunäitus leidis aset 1985. aastal Eesti Kunstnike Liidu maja reklaamakendel Tallinnas Võidu väljakul.
Ta suri pärast rasket haigust veebruaris 2007 ja tuhastati sama aasta 5. märtsil Pärnamäe kalmistu krematooriumis.
Isiklikku
Tema isa oli professor Oskar Raunam, ema metallikunstnik Salme Raunam, õde metallikunstnik Ane Raunam.
Võrukeelne Vikipeedia
pisi|Võrukeelse Vikipeedia logo pisi|[[Sulev Iva rääkimas võrukeelsest Vikipeediast]] Võrukeelne Vikipeedia on Vikipeedia võrukeelne versioon. See sai alguse 2005. aasta juunis.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
Võrukeelse Vikipeedia eestvedaja on Sulev Iva.
Pikk Hermann (täpsustus)
Pikk Hermann (saksa keeles Langer Hermann) on mitme linnuse silmapaistvama torni nimetus. Bergfriedi-tüüpi Pikk Hermann levis kindlusetorni nimena saksa kultuuriruumis, sh Tallinnas Toompeal, Narva Hermanni linnuses, Paide ordulinnuses ja Kuressaare piiskopilinnuses, 9. aastal pKr võitsid germaanlased pealetungivaid Rooma leegione Teutoburgi lahingus, nende pikk väejuht Lange Hermann oli saksa rahva esimene sõjasangar.
Pika Hermanni nime kannab:
Äriküla
Äriküla on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas).
Külas saab alguse Kõpu jõgi. Küla idapiiril asub Ikeperä järv.
Saga prefektuur
Saga prefektuur on Jaapani prefektuur Kyūshū saarel. Piirneb põhjas Jaapani merega, lõunas Ariake merega.
Haldusjaotus
Saga prefektuur on jaotatud 23 omavalitsusüksuseks, sealhulgas on 10 linna (市, shi).
Prefektuur jaguneb 8 ajalooliseks maakonnaks (郡, gun).
Sümbolid
Saga prefektuuri tunnuslind on harakas (Pica pica), tunnuspuu on kampripuu (Cinnamomum camphora) ja tunnuslill kampripuu õis.
Johannes III
Johannes III on olnud mitu isikut:
Novomoskovsk
Novomoskovsk on linn Venemaal Tula oblastis. Asub Tulast 60 km idas, Doni jõe lähte lähedal.
Asutatud 1930. aastal Bobriki küla juurde keemiakombinaadi ja elektrijaama rajamisel. 1930. aastal sai linnaõigused ja 1933–1961 kandis nime Stalinogorsk. 1961. aastal nimetati Novomoskovskiks.
Merkuri Vagin
Merkuri Vagin (Меркурий Вагин, suri 1712) oli Siberi kasakast vene meresõitja, maadeavastaja ja kaupmees.
Talvel tekkis neil nälg. Merkuri Vagin planeeris "suurt saart" otsima hakata, aga kasakad said sellest teada ning tapsid Merkuri Vagini, tema poja ja Jakov Permjakovi.
Merkuri Vagini auks sai nime tema tapmise koht – pikk maasäär Merkušina Strelka, mis eraldab Omuljahhi lahte Ida-Siberi merest.
Johannes IV
Johannes IV on olnud mitu isikut:
Bud Powell
Bud Powell (õieti Earl Rudolph Powell; 27. september 1924 New York – 31. juuli 1966 New York) oli ameerika džässpianist ja -helilooja, hinnatuim pianist džässiajaloos.
Johannes V
Johannes V on olnud mitu isikut:
Johannes VI
Vaata ka
Johano (regantoj)
Vana Mets
Vana Mets on paik J. R. R. Tolkieni Keskmaa-raamatute sarjas, ennekõike romaanitriloogias "Sõrmuste Isand".
Johannes VII
Johannes VII on olnud mitu isikut:
Vana Mets
Vana Mets asub ida pool Brandywine'i jõge Pukivallas. Vanal Metsal ja selle puudel oli kahtlane kuulsus. Räägiti, et puud on võimelised teineteisega rääkima ja vahel isegi liikuma. Räägiti ka, et puudele inimesed ei meeldi ja mõnikord mässivad nad inimesi oma juurtesse kinni.
Pukkivalla kääbikud istutasid Vana Metsa piirile heki, mis kasvas kõrgeks ja tihedaks. Hekk kulges umbes 20 miili ulatuses Vana Metsa servas. Vana Metsa puud ründasid hekki ja kääbikutel ei jäänud muud üle kui puid raiudes ja põletades neile vastu seista. Sellest võitlusest jäi metsa tühi maalapp.