Philippa_Foot
Abordiprobleem ja topelttagajärje doktriin
Üks argument ütleb, et kui topelttagajärje doktriin tagasi lükata, jätab see meid lootusetul kombel halbade inimeste meelevalda. Oletame näiteks, et türann ähvardab piinata viit inimest, kui me ise ei piina ühte. Kui me seda usume, kas siis pole mitte meie kohus seda teha, sest see ei erineks ühe asemel viie inimese päästmisest piinajate käest? Sel juhul võiks igaüks, kes tahab, et me teeksime midagi, mida me peame vääraks, lihtsalt ähvardada, et muidu ta teeb ise midagi, mis on meie meelest hullem. Hullumeelne mõrtsukas, kellest on teada, et ta peab oma lubadusi, saab siis teha meie kohuseks tappa mõni süütu kodanik, et tema ei tapaks kahte. Sellest järeldusest päästab meid topelttagajärje doktriin: kui me keeldume, siis me näeme ette, et tapetakse rohkem inimesi, aga meie seda otseselt ei kavatse. Foot arvas varem, et need argumendid topelttagajärje doktriini kaitseks on otsustavad, nüüd aga usub, et konflikt tuleks teisiti lahendada. Selle doktriini tugevus paistab olevat see, et ta eristab seda, mida me teeme, (otsene kavatsus) ja seda, mida me lubame juhtuda (kaudne kavatsus). Tõepoolest, huvitaval kombel kiputakse vaidlema selle üle, kas meid tuleb pidada selle eest, mida me lubame juhtuda, sama vastutavaks kui selle eest, mida me teeme. (Näiteks Jonathan Bennett, "Whatever the Consequences" ja G. E. M. Anscombe'i vastus. Ka Anscombe'i "Modern Moral Philosophy".) Pole aga ilmne, et arutada tuleb seda, sest tegemise ja juhtuda lubamise erinevus erineb otsese ja kaudse kavatsuse erinevusest. Saab ju meelega lubada millelgi juhtuda, seades selle eesmärgiks millegi enda pärast või osana plaanist millegi muu nimel. Inimene võib tahta, et keegi teine oleks surnud, ja meelega lasta tal surra. Ja võidakse teha midagi, mis pole eesmärgiks, näiteks trammijuht võib alla ajada mehe, kes on rööbastel. Pealegi on palju asju, mille kohta öeldakse, et neid kutsutakse esile [bring about], mitte ei tehta ega lubata juhtuda. Näiteks võidakse kutsuda esile inimese surm, pannes ta lekkiva paadiga merele, ja tema surma kavatsus võib olla otsene või kaudne. Foot jätab kõrvale loa andmise juhtumi, mis eeldab võimu, ning vaatleb juhtuda lubamise kaht põhilist juhtumit. Esimene juhtum on ärahoidmisest hoidumine. Midagi on juba juhtumas; subjekt saaks selle ära hoida, aga ei tee seda. Meid huvitab just see juhtum. Teisel juhtumil võimaldatakse asjal juhtuda, kõrvaldades takistuse, mis seda enne juhtuda ei lasknud. Esimesel juhtumil tuleb midagi tegemata jätta, aga muud üldist korrelatsiooni tegemata jätmise ja juhtuda lubamise, tegemisest hoidumise ja esile kutsumise või tegemise vahel ei ole. Kui näitleja ei tule etendusele, siis ta üldiselt nurjab etenduse, mitte ei lase etendusel nurjuda. Foot jätab tegematajätmise ja tegemisest hoidumise erinevuse kõrvale. Kui mõelda esimest tüüpi juhtuda lubamisest (ärahoidmisest hoidumine), siis tuleb küsida, kas on moraalne erinevus selle vahel, mida tehakse või põhjustatakse, ja mida lihtsalt lubatakse juhtuda. Tundub selge, et mõnedel juhtudel on üks sama halb kui teine, nagu tunnistavad nii moraal kui ka õigus. Inimene võib oma lapse või elatanud sugulased mõrvata niihästi neid nälga jättes kui ka mürgitades, ja mõlemal juhul võidakse teda mõrvas süüdi mõista. Mõnel teisel juhul aga teeksime vahet. Enamik meist laseb India ja Aafrika näljahädalistel surra ja selles on kindlasti midagi väära, aga oleks absurdne teha nägu, et ainult õigus teeb vahet, kas me lubame arengumaade inimestel nälga surra või saadame neile mürgitatud leiba. Meie moraalisüsteem teeb vahet, mida me võlgneme inimestele abi näol ja mida me võlgneme neile mittesekkumise näol. John Salmond ütleb raamatus "Jurisprudence", et positiivne õigus vastab positiivsele kohusele ning see nõuab, et õiguse subjektile tehtaks mingi positiivne tegu; Negatiivne õigus vastab negatiivsele kohusele ning et hoidutaks õiguse subjekti kahjustamisest. Õiguste ja kohuste üldiseks teooriaks sellest ei piisa, sest kõik ei ole kasu ja kahjuga nii tihedalt seotud, aga siin sellest piisab. Laiendame positiivse kohuse mõistet nii, et arvame selle alla ka asjad, mida rangelt võttes kohuseks ei nimetata, nagu heategevus. Neid asju võlgnetakse vähem ranges mõttes, nii et siin kaldume sõnade tavapruugist kõrvale.