cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johann Elias Lorenz Schatz
Johann Elias Lorenz Schatz (24. aprill 1767 Arnstadt – 23. september 1847 Tirza) oli Läti ja Eesti vaimulik.
Oli aastatel 1801–1812 (introdutseeriti 28. juulil 1801) Aloja koguduse õpetaja. Aastatel 1812–1839 oli Luke koguduse õpetaja, teenides aastast 1823 ka Valga Jaani kogudust. Jäi aastal 1839 emerituuri. Suri Tirzas (Gulbene lähedal).
Isiklikku
Tema äi Paul Pomian-Pesarovius oli Valmiera lähedal oleva Matīšu (Madise) koguduse õpetaja ja hiljem Valka lähedal asuva Trikāta koguduse õpetaja. Väimees Jakob Wilhelm Reinhold Everth oli Kodavere ja Alatskivi koguduse õpetaja.
Murel
pisi|Murelid puul Murel ehk morell ehk morellkirss ehk griott ehk magusveiksel on murelipuu (Prunus cerasus var. austera) vili. Murelipuu on hapu kirsipuu teisend.
Kaubandusvõrgus müüakse murelite nime all sageli hoopis maguskirsse, mis on magusa kirsipuu (Prunus avium) viljad.
Murelid on eristatavad teistest hapukirssidest tumepunase värvuse, viljaliha ja mahla poolest. Vastandina on amarellkirsid heledamad ning ka nende mahl on õrnalt punakas või isegi peaaegu värvitu.
Mureleid kasutatakse eelkõige kookide, mooside ja muude hoidiste valmistamisel. Samuti kasutatakse mureleid mitmesuguste magustoitude valmistamisel.
Jaan Veanes
Jaan Veanes (14. mai 1947 Haapsalu – 16. mai 1994 Linköping, Rootsi) oli Eesti, Nõukogude Liidu ja Rootsi epeevehkleja.
Õppis Tallinna 7. Keskkoolis. Vehklemist hakkas harrastama 1960. aastal Kalevis Klavdi Jadlovski juhendamisel.
Veanes tuli 1967. aastal individuaalselt ning 1964., 1966. ja 1967. aastal meeskondlikult Eesti NSV meistriks. Kuulus 1966–1971 Eesti NSV epeekoondisse. Ta võitis 1971. aastal nii individuaalselt kui ka meeskondlikult esimese Tallinna Mõõga turniiri.
1967. aastal sai ta juunioride maailmameistrivõistlustel individuaalselt 7. koha. Ta oli 1971. aastast Nõukogude Liidu täiskasvanute koondise kandidaat.
Jäi 1971. aastal pärast turniiri Göteborgis Rootsi ja palus poliitilist varjupaika.
Ta võitis 1973. aastal Rootsi meistrivõistlustel Djurgårdeni Spordiseltsi ridades epee individuaalvõistluses ühe kuldmedali ja aastatel 1972–1973 Djurgårdeni Spordiseltsi ridades epee meeskonnavõistluses kaks kuldmedalit.
Võitis Rootsi sportlasena 1973. aastal Heidenheimi suurturniiril. Seejärel sai ta Nõukogude Liidu nõudel eluaegse võistluskeelu. Töötas Rootsis muuhulgas ka vehklemistreenerina.
Isiklikku
Tema põrm maeti 28. oktoobril 1997 Tallinna Metsakalmistule.
Tamara Habicht
Tamara Habicht (30. juuli 1918–2001) oli eesti etnograaf.
Aastatel 1945–1985 töötas ta Eesti Rahva Muuseumis.
Ta on uurinud taluehitisi.
Isiklikku
Eesti meediategelane Jaan Habicht on tema poeg.
Garou
pisi|Garou 2013. aastal Pierre Garand (sündinud 26. juunil 1972 Sherbrooke'is Québecis), rohkem tuntud lavanime Garou järgi, on Kanada laulja. Garand saavutas kuulsuse pärast Quasimodo rolli mängimist muusikalis "Notre-Dame de Paris", mis lavastati 1998. aasta septembris. Pärast muusikali on Garandil õnnestunud luua edukas rahvusvaheline popmuusikakarjäär. Tema esimene album "Seul" ilmus 2000. aastal ning jõudis Belgia, Prantsusmaa ja Poola albumimüügi edetabeli tippu.
Saara Nüganen
Ta lõpetas 2016. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (27.lend). Aastatel 2016–2020 töötas ta Pärnu teatri Endla näitlejana. Alates 2020. aasta sügisest on ta Tartu teatri Vanemuine näitleja.
Isiklikku
Tema isa on näitleja, teatri- ja filmilavastaja Elmo Nüganen ning ema on näitleja Anne Reemann.
Oldhami maakond (Texas)
thumb|Asend Texase osariigis thumb|Oldhami maakonna kohtumaja Vegas thumb|Tuulepark Oldhami maakonnas Oldhami maakond (Oldham County) on maakond USA-s Texase osariigis. Geograafilised koordinaadid on 35°40' N, 102°60' W.
Maakonna halduskeskus on Vega.
Maakonna pindala on 3888 km², millest 3 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 2052. Aastal 2000 oli seal 2185 elanikku.
Rahva Päevaleht
Rahva Päevaleht oli aastatel 1908–1910 Tartus välja antud eesti ajaleht, mille vasutav toimetaja ja väljaandja oli C. Eisenschmidt.
Loovtants
Loovtants on tants, mille eesmärk on õppida tantsuelementide kaudu tundma oma keha liikumisvõimalusi ja seda, kuidas neid kasutada.
Loovtantsu taust
Võime üldistavalt öelda, et loovtantsule pani aluse Isadora Duncan. Duncani eesmärk oli väljendada tantsutehnika demonstreerimise asemel oma sisemist loomust ja selle seotust liikumisega. Samal ajal tegutses Euroopas tantsu uuendaja Rudolf Laban. Selleks, et kogu tantsukunsti uues vaatenurgas mõista ja mõtestada, on antud kontekstis kõige tähtsam tema loodud liikumise analüüs (Laban Movement Analysis, LMA), kus ta toob tantsu mõtestamiseks ja analüüsimiseks välja neli suurt kategooriat: keha; pingutuse, mille alamfaktorid on ruum, kaal, aeg ja vool. On olemas mõningad fundamentaalsed ideed Laban’i töös, mis aitavad mõista keha baasliikumist ja moderntantsu esteetikat.
Loovtantsu eesmärk
Eesmärk on õppida tantsuelementide kaudu tundma oma keha liikumisvõimalusi. Kui lapsed kasutavad elemente iseenda loovaks väljendamiseks, siis see ongi loovtants, nad on loonud ühenduse enda sisemise olemuse ja tantsukeele vahel, ning selle saavutamiseks on soovitatav igas tunnis tuua esile üks tantsuelement. Anda võimalus katsetada, proovida. Pakkuda võimalust tantsuelementi kasutada. Tantsu võib kohata kõikjal. Selleks võib olla rõõmsameelne hüplemine, muusikasse seatud sammude jada, religioosne rituaal või kunstiteos. Loovtantsu puhul on oluline, et tantsija kasutaks enda vahetuks ja selgeks väljendamiseks sisemisi ressursse, loovas liikumises ei ole "õiget" ega "valet" ega ka kindlat tehnikat, mida omandada. Loovtantsus on väljenduslikkus liikumistehnikast olulisem.
Loovtantsu tähtsus
Loovtants on ainulaadne. See on ainus tegevus, milles kehaline liikumine toimub mittefunktsionaalse eneseväljendusena. See tegevus on terviklik, hõivates vaimu, keha ja hinge. Tantsides laps ei mängi, ei tegutse mingi vahendiga ega suhtle teistega – ta on kindlalt ja teadlikult keskendunud liikumisele. Tähelepanu keskendamise tulemusena avastavad lapsed loovtantsu kaudu nii mõndagi oma keha, vaimu, keele, mõtete, kujutlusvõime ja ideede kohta. Nad saavad teada, mida keha suudab teha, kuidas see on kokku pandud, millist jõudu ja energiat see omab. Lapse jaoks on oluline ennast tajuda kasvava, areneva olendina. Liikumine, kui loov väljendus mängib elus tähtsat osa, luues minapilti, kasvatades eneseteadvust ja enese iseseisva suunamise oskust. Igasse koolipäeva peaks planeerima aega, mil laps liigub vabalt, ning aega, mil tema liikumist suunatakse.
Loovantsu elemendid
Bill T. Jones defineerib tantsu kui "tegevust ja kuju, mis on ühendatud ruumi ja ajaga selleks, et väljendada tundeid ja ideid".
Somaatiline lähenemine ja kehaline tunnetus
Somaatilise lähenemise idee on õpetada nii, et õpilane oleks teadlik oma keha eripäradest ja oskaks neid kasutada. Somaatilises lähenemises pole vorme ega norme, mida peab täitma. Lähtuda tuleb iseenese tajust: sellest, kust liigutus algab ja kus lõpeb ja kuidas mõjub. Somaatiline liikumine küsib, miks ma liigun. Mis mind liigutab ? Kehaline tunnetus hõlmab kogu inimese organismi nii seest välja kui väljast sisse ja üldistavalt võib seda nimetada ka holistiliseks lähenemiseks. Holistiline õpetaja näeb inimest tervikuna. Kõik on vastastikustes suhetes ja tantsutunnis toimuv aitab õppijal teadlikult oma minapilti kokku panna.
Kehakogemuse üle reflekteerimine
Kui XX sajandil oli fookuses Ameerika kasvatusteoreetiku J. Dewey moto, et õppima peab läbi tegevuse, siis XXI sajandil võiks õppimine käia reflekteerimise kaudu. Reflekteerida võib õppimisprotsessi erinevate tegurite üle. Õpilaste ja kolleegide käitumise, klassiruumi asendi, inventari ja palju muu üle. Enda ja õpilase kehakogemuse üle reflekteerimine aitab õpetajal teadvustada oma tegemisi ja seda, kuidas õpilased tema pakutavat vastu võtavad. Kui õpetaja mõistab iseennast, suudab ta mõista paremini ka teisi.
Tantsuõpetuse eesmärk XXI sajandil
"Mis on tantsuõpetuse eesmärk tänapäeval? Kelleks me noori, lapsi ja täiskasvanuid koolitame? Professionaalseteks tantsijateks saab neist tõenäoliselt väga väike protsent. Küll aga saame aidata neil saada inimesteks, kes tunnevad end oma kehas hästi, tervelt ja nagu ütles Isadora Duncan, saavad võimaluse kogeda kunstilist eneseväljendust."
"Tants on nii palju asju! See võib olla rõõmuhüpe, muusikasse seatud sammude jada, religioosne rituaal või kunstiteos. See võib olla kõik, alates tuvipaari karglemisest kuni Anna Pavlova sureva luigeni."
Richard Lepik
Richard Lepik (15. november 1900 – 5. september 1943) oli Eesti metsavaht.
Osales Vabadussõjas, oli metsavahi kutsepraktikal Kohtla metskonnas, alates 1930. aastast Avinurme metskonna Ulvi vahtkonna, sama metskonna Ennikvere vahtkonna ja alates 1936. aastast Kohtla metskonna Sala vahtkonna metsavaht.
Tal oli siis abikaasa ja neli alaealist last.
Koidu (eesnimi)
Koidu on eestipärane naisenimi, harva esineb ka mehenimena.
Kendra Harrison
Kendra Harrison (sündinud 18. septembril 1992 Tennessee osariigis) on USA kergejõustiklane, tõkkejooksja.
Ta alustas kergejõustikutreeninguid gümnaasiumis. 2011. aastal asus ta õppima Clemsoni Ülikoolis. 2013. aastal siirdus ta koos treener Tim Halliga Kentucky Ülikooli. 2015. aastal tuli ta NCAA meistriks 100 meetri tõkkejooksus ning võitis isikliku rekordiga 54,09 hõbemedali 400 meetri tõkkejooksus. Ta lõpetas samal aastal ülikooli ning otsustas keskenduda lühematele tõkkejooksudele. Ta tegi tiitlivõistluste debüüdi maailmameistrivõistlustel Pekingis, kus ta poolfinaalis valestardi tõttu diskvalifitseeriti.
2016. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Portlandis jooksis Harrison 60 meetri tõkkejooksu finaalis ning sai kaheksanda koha. 22. juulil püstitas ta Londoni Teemantliiga etapil 100 meetri tõkkejooksu maailmarekordi 12,20, ületades senise Jordanka Donkova maailmarekordi ühe sajandikuga. Augustis Rio de Janeiros toimunud olümpiamängudel ta ei võistelnud, sest ei pääsenud Ameerika Ühendriikide katsevõistluste kuuenda kohaga koondisse.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta ajaga 12,74 neljas.
Lastehirmutis
Lastehirmutised on rahvapärases lastekasvatuses laialt tuntud, nad kannavad pedagoogilist ülesannet. Mõnel juhul on need ümbritsevatest erinevad inimesed (näiteks mustlane, setu, korstnapühkija, kotipoiss, miilits jne), kes "panevad kotti", "viivad ära" jms. Lastehirmutiseks võivad olla ka mütoloogilised olendid - veekogu juures ähvardab lapsi näkk; rehes, lakas või mujal tont jne. Nimetused on lähtunud ka varasematest usundilistest mõistetest, nagu muistsed surnu nimetused mumm ja koll ning viimase tuletis kolumats (koll+Mats). Suur hulk hirmutiste nimetusi on ohtlike või keelatud kohtade väiksema või suurema levikuga isikustamised, näiteks kaevus elab Kaevu-Mats, viljapõllul varjab ennast rukkihall või Rukki-Mart, saunas varitseb saunavana, rehes ja ahju taga asub nõgikikas, viruskundra (Võru murdes), põõsas paikneb pusa jne. Need olendid jälgivad inimeste elu ja tegevust, abistavad või takistavad. Neid peab austama, nende reegleid tundma ja nendega korrektselt käituma.
Kendra Harrison
2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis võitis ta 60 meetri tõkkejooksus isikliku rekordiga 7,70 kuldmedali.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas võitis ta 100 meetri tõkkejooksus kaasmaalase Nia Ali järel tulemusega 12,46 hõbemedali.
Lastehirmutis
Tänapäeval on see vana pärimus taandumas, laste hädaohte või hirme (liiklus, eksimine linnas, võõras inimene jne.) hirmuolenditega enam ei peletata.
Kirjandus
Matthias Johann Eisen, Eesti mütoloogia.
Kendra Harrison
Tokyo olümpiamängudel oli ta ajaga 12,52 Jasmine Camacho-Quinni järel teine.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is jooksis ta 100 meetri tõkkejooksu poolfinaalis tulemuseks 12,27 ning pääses maailmarekordi püstitanud Tobi Amusani järel paremuselt teise ajaga finaali. Finaalis diskvalifitseeriti Harrison valestardi tõttu.
Heino Stumbur
Heino Stumbur (31. august 1930 – 21. juuli 2014) oli eesti geoloog, paleontoloog.
Aastal 1955 kaitses ta diplomitöö Eesti ülem-ordoviitsiumi nautiloiididest.
Eesti elektrisüsteem
Eesti elektrisüsteem on Eesti energiasüsteemi elektriline osa. Elektrisüsteemi moodustavad elektrijaam, elektrivõrgud ja elektritarbijad.
Eesti elektrisüsteemi kui terviku toimimise eest vastutab riigiettevõte Elering, kelle peamiseks ülesandeks on tarbijatele võimaldada nõuetekohase kvaliteediga elektrivarustust. Samuti haldavad ja arendavad nad Eesti riigisisest ülekandevõrku ja välisühendusi.
Eesti elektrisüsteem on kolme 330 kV liiniga ühendatud Venemaa elektrisüsteemiga (kaks liini Narvast Peterburi ja Kingisseppa ning üks Tartust Pihkvasse) ja kahe Valmierasse viiva 330 kV liiniga Läti elektrisüsteemiga. Soomega on Eesti elektrisüsteem ühendatud Harku–Espoo ±150 kV alalisvooluliini kaudu Estlink, mille ülekandevõimsus on 350 MW, ja Püssi–Anttila 450 kV alalisvooluliini kaudu Estlink 2, mille ülekandevõimsus on 650 MW.
ELS
ELS või Els võib tähendada järgmist:
Vikkel (arhitektuur)
pisi|Reljeefiga kaunistatud vikkel [[Arc de Triomphe|Triumfikaarel Pariisis]]
Vikkel on kolmnurkne pinna- või võlviosa kaarte vahel või täisnurkse raamistuse ja kaare vahel. Viklit kui sfäärilist kolmnurka kasutatakse üleminekul ruudukujuliselt põhiplaanilt kuplile.
ELÜ
ELÜ on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Viltimine
Ammustest aegadest alates on paljud maailma rahvad vilti kasutanud mitmesugustel eesmärkidel. Vildist saab riideesemeid teha, mütse ja vilte (saapaid, susse) vormida, eluaseme püstitada.
Juba tuhandete aastate eest võtsid rändrahvad vanas Aasias vildi kasutusele nii kaunistuseks kui ka majapidamises. Telkide tegemiseks kasutatud vilt oli koguni 3–4 cm paks, kuid riietuses kasutati imeõhukest 0,1 cm paksust vilti. Viltimisvõtted ja vilditud esemed levisid mugava valmistamise tõttu ühest kohast teise ja kinnistusid igal pool, kus vaid leidus viltimiseks sobivat taimset kiudu ja loomavilla. Viltimisvõtted eri ilmanurkades on suuresti sarnased, kuna seda tingivad juba villa omadused. Mehaaniline töö, soojus ja vesi tekitavad keemilise reaktsiooni, mille tulemus on tugev vilt.
Vilti ei koota, vilt on üks vanemaid materjale, mille valmistamisel ei pea kasutama mingeid seostamismaterjale. See tekib villakiudude haakumisel, sellest kangas pole ei lõime ega kude. Vildil on kõik villase eseme head omadused, see on elastne ja kergesti vormitav, kaitseb meid nii külma kui ka sooja eest.
Vanutamis- ja viltimistehnika on ka meie päevil paljudes tööstusharudes laialdaselt kasutusel: nii teedeehituses, majade soojustamisel, mööbli valmistamisel, riiete ja jalanõude tegemisel ning tarbe- ja kujutavas kunstis.
Vildilegend ja vildileiud
Vildi sünni kohta on erinevaid legende, üks neist on seotud Noa laevaga, kus lambad seisid kitsas kastis. Villa kukkus maha, lambad tallasid selle virtsaga segamini ning kui nad sealt lõpuks pääsesid, oligi tekkinud viltkangas.
Kuidas inimesed taipasid villast vilti teha? Kuidas veeretada villapallikesi, õpetas ilmselt loodus ise: tuul veeretas ju loomade kasukatest pudenenud villatutte, mida omakorda rohi ja puuoksad kraasisid ja vihmajoad läbi trummeldasid. Pole sugugi ime, et juba tuhandete aastate eest märkasid meie esivanemad, kuidas vill muutub ühtlaseks vildiks, mida saab majapidamises edukalt kasutada.
Viltimist peetakse maailma vanimaks tekstiilitehnikaks. Vilt on aga kergesti hävinev materjal ning olulisi leide ei ole seetõttu palju säilinud. Vanim vildist ese pärineb Türgist. Viltimise sünnimaaks peetakse Mongooliat, sealsete rändrahvaste juurest pärineb ka vanim teadaolev viltimise kirjeldus. Roomlastel oli üheks vabaduse sümboliks viltmüts. Vabaks lastud orjadel aeti pea paljaks ning neile anti peakatteks naturaalsetes toonides viltmüts.
Traditsioonid Eestis
Eestis ei olnud viltimine laialt levinud. Viltimistehnika jõudis Eestisse umbes 17. sajandil. Vildimeistrid valmistasid peamiselt kübaraid, 19. sajandi lõpul hakkasid levima viltsaapad. 20. sajandi esimesel poolel hakati tänu käsitööringide aktiivsele tegutsemisele kursustel viltimist õpetama. Nõukogude perioodil aga ununes see valdkond, kuni 1990. aastate keskel Põhjamaade eeskujul avastati viltimine kui unustatud vana käsitöö uuesti. Praegu on vildi valmistamist võimalik õppida nii kursustel, käsitöötundides kui ka kõrgkoolide tekstiilialadel. Veel 1950-ndatel olid vildid nii laste kui ka täiskasvanute talvejalatsiks.
Viltimistehnikad on märgviltimine, kuivviltimine ehk nõelviltimine. Viltimine on suurepärane käsitöö vorm oma loovuse väljendamiseks. Selle abil on võimalik teha nii iluasjakesi kui ka praktilisi tarbeesemeid kodus hubasuse toomiseks.
Liilia Otsmaa
Liilia Otsmaa (aastani 1955 Liilia Tint; 6. jaanuar 1925 Lasva, Võrumaa – 11. oktoober 2017) oli Eesti saksa filoloog.
Elulugu
Liilia Otsmaa oli käsitöölise tütar.
Lõpetas 1944 Võru 1. Keskkooli, 1949 Tartu Riikliku Ülikooli saksa filoloogia erialal. Stažeeris Leipzigi Ülikoolis. 1949–1951 Tartu Riikliku Ülikooli saksa filoloogia kateedri õpetaja, 1951–1954 aspirant, 1954–1966 õpetaja, 1966–1992 vanemõpetaja, 1992–1997 germaani-romaani osakonna lektor. Õpetanud saksa keelt, leksikoloogiat ja fraseoloogiat; koostanud õppevahendeid.
Ta on maetud Tartu Pauluse kalmistule.
Heldi
Heldi on naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 434. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Heldi 269 naisel.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Heldi 258 naisel. Heldi oli populaarsuselt 441. naisenimi. Kõige populaarsem oli eesnimi Heldi vanuserühmas 85+, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 12,45.
Eesti avalikud tegelased
"Eesti avalikud tegelased" on aastal 1932 ilmunud Eesti avaliku elu tegelaste biograafiaid koondav leksikon. Raamatu kirjastas Eesti Kirjanduse Seltsi Kirjastus. Raamatu toimetaja oli Richard Kleis. Raamatus on 412 lehekülge.
Brit
Brit on naisenimi.
EMI (täpsustus)
EMI oli plaadifirma.
EMI on lühend, mis võib tähendada järgmist:
McPhersoni maakond (Kansas)
McPhersoni maakond (McPherson County) on maakond Ameerika Ühendriikides Kansase osariigis.
Maakonna halduskeskus on McPherson.
Ajalugu
Maakond moodustati 1867. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 10 117.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
WebSocket
WebSocket ühildub hüperteksti edastusprotokolliga (HTTP), kasutades kätlusel HTTP Upgrade päist, et HTTP pealt WebSocketi protokollile lülituda.
Enamus brauseritest toetab WebSocketi protokolli, sealhulgas Google Chrome, Microsoft Edge, Internet Explorer, Firefox, Safari ja Opera.
Ülevaade
WebSocketi protokoll võimaldab kliendil, tavapäraselt brauseril või ka muul rakendusel, serveriga andmeid vahetada efektiivsemalt kui pooldupleks alternatiivid nagu HTTP pikk kutsumine (ingl long polling). Reaalaegse andmeside saavutamiseks standardiseeriti viis, et server saaks kliendile andmeid saata ilma, et klient neid eelnevalt pärima peaks. Sama kehtib ka vastupidi, luues kahesuunalise sõnumivahetuse, kuni ühendus on avatud. Sõnumivahetus toimub tavapäraselt üle TCP pordi 433 (80 ebaturvaliste ühenduste korral), mis on kasuks keskkondades, kus muud ühendused on tulemüüri poolt keelatud.
TCP ühendus iseseisvalt edastab voona vaid baite ilma viisita otseselt sõnumite edastamiseks. WebSocketi spetsifikatsioon defineerib kaadrid, mida saab kasutada standardiseeritult sõnumite edastamiseks ja lugemiseks. Spetsifikatsioon defineerib ühenduste tähistamiseks ka kaks ühtset ressursiidentifikaatori (URI) skeemi:  (WebSocket) ja   (WebSocket Secure), vastavalt krüpteerimata ja krüpteeritud ühendusteks. Skeemi nimetuse ja ankru (ehk ei toetata) väliselt jälgivad URI muud osad üldist URI süntaksit.
Websocketi kätlust ja kaadreid on võimalik lähemalt uurida kasutades brauseri arendustööriistu.
Ajalugu
Esmaselt mainiti WebSocketit kui TCPConnection HTML5 spetsifikatsioonis mõne TCP põhise sokli rakendusliidese ajutise kohatäitjana. Esimene versioon protokollist sündis Michael Carteri 2008. aasta juunis alustatud aruteludest. Nimetuse "WebSocket" mõtlesid välja Ian Hickson ja Michael Carter pärast lühidat koostööd #whatwg IRC jututoas. 2009. aasta detsembris avaldatud Google Chrome 4 oli esimene brauser, millel oli WebSocket implementeeritud ja vaikimisi kasutusel. Protokolli arendasid kuni 2010. aasta veebruarini W3C ja WHATWG ja hiljem juba IETF, kus Ian Hickson avaldas veel kaks täiendust.
Pärast protokolli avaldamist ja mitme brauseri poolt implementeerimist, avaldas Ian Fette 2011. aasta detsembris lõpliku kommentaarinõude.
Veebiserverite implementatsioon
NginX toetab WebSocketi protokolli alates versioonist 1.3.14 mis avaldati aastal 2013.
Protokolli kätlus
WebSocket ühenduse loomiseks saadab klient serverile kätluse päringu, millele server vastab kätluse vastusega.
Kliendi päring: Serveri vastus: Kätlus algab HTTP päringu ja vastusega, mis nõuab serveri valmidust samal pordil nii HTTP kui WebSocket ühenduste haldamist. Kui ühendus on loodud, vahetub ühendus kahesuunaliseks WebSocketi protokollile, mis enam ei ühildu HTTP protokolliga.
Lisaks  päisele saadab klient   päise, mis sisaldab base64 kodeeritud juhuslikke baite, ning server vastab sama võtme räsiga   päises. Selle eesmärk ei ole tagada turvalisust, privaatsust või terviklikkust, vaid vältida vahemälu talletava proksiserveri poolt vana vastuse tagastamist ilma uue ühenduse loomiseta. Räsifunktsioon liidab  päise väärtusele UUID sõne  , rakendab sellel SHA-1 räsifunktsiooni ja tagastab tulemuse base64 kodeeringus.
Pärast ühenduse loomist saavad klient ja server mõlemas suunas vahetada nii andmete kui teksti kaadreid. Andmete kaader on minimaalne, sisaldades väikest päist ja sisu. WebSocketi andmeedastusi kutsutakse "sõnumiteks", milles üks sõnum võib valikuliselt olla jaotatud mitmesse edastatud kaadrisse. Tulenevalt on võimalik saata sõnumeid, kus andmete algus on olemas, kuid terve sõnumi pikkus on teadmata, edastades järjestikuselt mitu kaadrit kuni jõutakse lõpuni, mis on tähistatud lõpetusbitiga. Protokolli laiendamise korral on tänu sellele võimalik ka mitut voogu multipleksida, näiteks et vältida olukorda kus üks suur edastus hõivab kogu sokli.
Turvalisus
Erinevalt tavalistest domeenivahelistest HTTP päringutest ei ole WebSocketi päringud piiratud ühisallika poliitika (ingl. same-origin policy) poolt. Tulenevalt peab ühenduse loomise korral WebSocketi serveri pool valideerima päringu  päist lubatud allikate vastu, et vältida veebilehtedevahelist WebSocketi kaaperdamise ründeid (sarnane lehtedevahelisele päringu võltsimisele), mis võib osutuda võimalikuks kui ühendust autenditakse küpsistega või HTTP autentimisega. Tundlike andmete edastamise korral on mõistlikum kasutada lube või muid täiendavaid turvameetmeid et WebSocketi ühendust autentida.
Puhverserveri läbimine
WebSocketi protokolli kliendipoolsed implementatsioonid püüavad ühendamisel tuvastada kas kasutajaagent on seadistatud proksit kasutama, mille korral kasutatakse HTTP CONNECT-meetodit, et luua püsiv tunnel. WebSocketi protokoll üldiselt toimib läbipaistvate (ei muuda päringuid) puhverserveritega, kui krüpteeritud ühendust kasutada. Teistel juhtudel võib piisata puhverserveri ümberseadistamisest või vanemate serverite puhul uuenduste paigaldamisest.
Krüpteeritud ühenduste korral tagab transpordikihi turbeprotokoll (TLS) HTTP CONNECT-meetodi kasutuse kui brauser on seadistatud konkreetset puhverserverit kasutama. Sellega luuakse tunnel, mis võimaldab kliendi ja serveri vahelist TCP andmesidet läbi puhverserveri. Läbipaistvate puhverserverite puhul ei tuvasta brauser puhverserverit ja HTTP CONNECT-meetodit ei rakendata. Krüpteeritud andmete korral võib aga puhverserver andmed lihtsalt läbi lubada. Krüpteeritud ühenduse kasutamine ei ole ressursside mõttes tasuta, kuid tagab suurima ühenduse õnnestumise tõenäosuse.
TROP2
pisi|TROP2 rakuvälise osa struktuur. Valk esineb dimeersena. Kristallstruktuuri koordinaatide allikas: PDB 7E5N. TROP2 on geeni TACSTD2 kodeeritav imetajarakkude plasmamembraanis paiknev valk. Valgu jaoks on kasutusel mitu täisnime, sealhulgas trofoblastide rakupinna antigeen 2 (ingl k trophoblast cell-surface antigen 2) ja vähiga seotud kaltsiumisignaali muundur 2 (ingl k tumor-associated calcium signal transducer 2). Inimese TROP2 koosneb 323 aminohappest ja selle molekulmass on ligi 35 kDa, kuigi see võib olla suurem glükosüülimise tulemusena.
TROP2 signaalirajad on põimunud Ca2+ rakusiseste signaaliradadega. Lisaks on näidatud, et TROP2 funktsioneerimine on seotud mitmete teiste rakusiseste sekundaarsete virgatsainete jm efektoritega, näiteks fosfatidüülinositool-4,5-bisfosfaat (PIP2), proteiinkinaas C (PKC), klaudiin, tsükliin D, beeta-kateniin, mitogeenide aktiveeritavad kinaasid (MAPK).
TROP2 tase on kõrge trofoblastides (platsentas) ja loote mõnedes kudedes. Raseduse konteksti väliselt on valgu ekspressioonitase täiskasvanud inimeste tervetes kudedes suhteliselt madal, kuid suureneb oluliselt mitmete vähkkasvajate puhul (sh eesnäärmevähis, kopsuvähis ja rinnavähis). Vähi arengu seisukohalt võib TROP2 omada olulist rolli metastaaside tekkes, kuna valk on seotud rakkude liikuvuse ja kinnituvuse tagamisega. Samuti on kirjeldatud TROP2 seost rakutsükli reguleerimisega.
TROP2 võib vaadelda vähi ravimiresistentsust käivitava faktorina: muuhulgas on näidatud TROP2 taseme tõusu hormoonravimi tamoksifeeni suhtes resistentsetes rinnavähi rakkudes ning ka sihtmärkravimi gefitiniibi suhtes resistentsetes kopsuvähi rakkudes. Samas kasutatakse TROP2 taseme suurenemist vähirakkude pinnal ära omakorda sihtmärkravi eesmärgil. TROP2 vastast antikeha sisaldavad antikeha-ravimi konjugaadid (nt satsitusumab govitekaan) seostuvad vähirakkude pinnal selektiivselt TROP2 külge ning suunatakse vähirakku. Seejärel saab vabaneda antikehaga algselt ühenduses olev tsütotoksiline molekul, mis põhjustab rakusurma (näiteks govitekaan inhibeerib DNA parandamise eest vastutavat ensüümi topoisomeraas 1). Ameerika Ühendriikide Toidu- ja Ravimiamet kiitis heaks satsitusumab govitekaani kasutamist metastaatilise rinnavähi ja metastaatilise uroteliaalse vähi ravis 2021. aastal. Mitmed samal põhimõttel töötavad antikeha-ravimi konjugaadid läbivad 2023. aasta keskpaiga seisuga kliinilisi uuringuid.
Eži
Eži on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Cēsise piirkonnas Kaive vallas.
Küla asub valla põhjaosas Koiva jõe kaldal. Eži jääb valla keskusest Kaivest 3, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 17,1 ja Riiast 111,6 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.
Külas kasvab looduskaitsealune Straumkalniņi tamm ümbermõõduga 5,24 meetrit.
Aastal 2007 oli külas 16 elanikku.
Juozas Olekas
pisi|Juozas Olekas (2012) Juozas Olekas (sündinud 30. oktoobril 1955 Krasnojarski krais) on Leedu poliitik ja arst, alates 2. juulist 2019 Euroopa Parlamendi liige. Ta oli aastatel 2006–2008 ja 2012–2016 Leedu Vabariigi kaitseminister.
Ta sündis Bolšoi Ungutis Mana rajoonis Krasnojarski krais. Aastal 1974 lõpetas ta Vilkaviškises keskkooli. Aastatel 1974–1976 õppis ta Kaunase Meditsiiniinstituudis, aastal 1980 lõpetas ta Vilniuse Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
Sulevi tänav (Rakvere)
Sulevi tänav on tänav Rakveres.
Umbtänava pikkus on 71 m ja see asub Kondivalu linnaosas ning saab alguse Olevi tänavalt. Tänavast lääne pool paikneb Juhan Kunderi tänav ja selle kõrval Palermo mets.
Piirkonna tänavad on kujunenud välja 20. sajandi teises pooles, mil sinna ehitati ühepereelamuid.
Lizumsi vald
Valla pindala on 108 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1417 inimest. Valla keskus on Lizumsi küla, vallavanemaks on Aigars Uģis.
Ajalugu
Esimese maailmasõja eel asus praeguse valla alal Lizumsi mõis. Aastal 1935 oli valla pindala 119 km² ja seal oli 1791 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Lizumsi ja Velēna külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti.
Aastal 1951 liideti Lizumsi külanõukoguga likvideeritav Velēna külanõukogu, aastal 1960 aga Sinole külanõukogu kolhoosi «Spars» maad. Aastal 1977 liideti külanõukoguga veel osa likvideeritavast Sinole külanõukogust. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Gulbene piirkonda.
Loodus
Looduskaitse all on kolm Lizumsi mõisa pargis kasvavat põlist tammepuud.
Kaitstavad mälestised
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Velēna kirik ja selle orel, Lizumsi mõisa peahoone ja tallid, Uriekste linnamägi ja Brīvzemnieki muinaskalmed ehk Rootsi kalmistu. Kohaliku kaitse all on Velēna vesiveski, Velēna kiriku altar, kantsel ja orelirõdu, Lizumsi mõisa hoonetekompleks (sealhulgas park, ait, aedniku maja ja kaks teenijate maja), Brici keskaegne kalmistu ehk Kalmeküngas ja Pietiņi muinaskalmed.
Asustus
Valla külad on:
Krisztina kirik
Krisztina kirik on roomakatoliku pühakoda Budapestis. See asub Várkerületi ringkonna Krisztinavárosi naabruskonnas Krisztina väljaku ääres.
Kirik valmis 1815. aastal ja on mälestisena kaitse all.
Svea Otsmaa
Svea Otsmaa (aastani 1956 Svea Palis; sündinud 18. oktoobril 1932 Tallinnas) on eesti majandusteadlane.
Elulugu
Svea Otsmaa on teenistujate tütar ja Vello Otsmaa abikaasa.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: ehituse ja ehitusmaterjalide tööstuse ökonoomika, sh monteeritavate raudbetoondetailide ja konstruktsioonide unifitseerimine. Üle 40 teadustrükise.
Werlte ühisvald
Werlte ühisvald (Samtgemeinde Werlte) on ühisvald (Samtgemeinde) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Emslandi kreisis.
Selle pindala on 200,11 km². 31. detsembril 2015 elas seal 16 989 inimest.
Sellesse kuuluvad järgmised vallad:
Vilkėnase mõis
pisi|Švėkšna mõisa peahoone Vilkėnase mõis (Vilkėno dvaras) on endine mõis Leedus Šilutė rajoonis Švėkšna vallas Vilkėnas I külas.
Vilkėnase mõisa on esmamainitud 1695. aastal. Toona oli tegemist Švėkšna mõisale kuuluva karjamõisaga. Iseseisvaks mõisaks sai see aastal 1820, mil Platerite valduses olev Švėkšna mõis jagunes toonase omaniku nelja poja vahel neljaks. Esimeseks omanikuks sai Pranciškus Pliateris, kes rajas paisjärve ning vesiveski, teine omanik oli aga Aleksandras Konstantinas Mykolas Pliateris, kes lasi mõisakompleksi välja ehitada. Aastal 1922 sai mõisa omanikuks Janina Pliaterienė. Aastal 1940 mõis võõrandati.
Peahoone on uusklassitsistlikus stiilis. See valmis aastal 1880. Aastal 1913 püstitati selle ette marmorist skulptuur „Rebeka”, mis aga 1981. aastal viidi pärast restaureerimist Palanga mõisa juurde.
Peahoone ümber paikneb park, mille pindala on 13 hektarit, seal kasvavate liikide arv on 70. Aastal 1963 filmiti seal filmi „Marš, marš, tra-ta-ta!“ välivõtted. Kõrvalhoonetest on säilinud vesiveski, tall, mõned teenijate elamud ja üks põllumajanduslik tootmishoone, mõisa laut on varemetes. Aastal 1958 muudeti mõisa tall koolimajaks, kus asuvad praegu Švėkšna gümnaasiumi algklasside ruumid. Vesiveski remonditi aastal 1995, pärast seda peetakse seal restorani ja võõrastemaja.
Tänapäeval on mõisa peahoone ja park õigusjärgseile omanikele tagastatud, omanik on Laimė Felicija Platerienė.
Maasirk
Maasirk (Geospiza) on perekond linde tsiitsitajalaste (või teise süsteemi järgi tangaralaste) sugukonnast.
Selle perekonna liigid elavad üksnes Galápagose saartel.
Tänu Charles Darwini uurimistööle said nad tuntuks kui Darwini vindid. Darwin oletas, et kõik maasirgud on põlvnenud ühest eellasliigist adaptiivse radiatsiooni tulemusel. Liigid erinevad märgatavalt noka suuruse poolest; liigid ka toituvad erinevalt.
Süstemaatika
Darwini vintideks on nimetatud peale maasirkude ka liike perekondadest Camarhynchus, Certhidea, Pinaroloxias.
Liigid
Perekonda kuulub kuus liiki.
Väike-Maarja kihelkonnakool
Väike-Maarja kihelkonnakool on endine kool Lääne-Virumaal Väike-Maarja valla keskuses Väike-Maarja alevikus. Praegu asub kihelkonnakooli ruumides Väike-Maarja muuseum.
Aastatel 1893–1907 juhatas kooli Jakob Tamm.
Selles koolis õppis ka Anton Hansen Tammsaare.
Wellington (täpsustus)
Wellington võib tähendada järgmist:
Rasmus Haugasmägi
Rasmus Haugasmägi (sündinud 11. veebruaril 1993) on eesti veemootorisportlane.
Isiklikku
Kaksikvend Hannes Haugasmägi on olnud samuti veemotosportlane, saanud 2009 EM-il juunioride arvestuses võistlusklassis JT-250 hõbeda. Hilisemal ajal assisteerinud Rasmust tema karjääris.
Ruupia
pisi|Ruupiat kasutavad riigid. Ruupia (sümbol Rs) on rahaühik, mis on kasutusel mitmes Aasia riigis.
EMKL
EMKL on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Pēterēni
Pēterēni on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Kaive vallas.
Aastal 2007 oli külas 19 elanikku.
Fleksotrükk
Fleksotrükk on trükitehnika.
Fleksograafiline trükk on üks paljudest trükiliikidest. Lihtsalt seletades toimub fleksograafiline trükk nii, et trükiplaadid paigaldatakse sliividele ning need asetatakse masina sõlmedesse. Masinas kannavad trükiplaatidele värvi peale aniloksvõllid. Värviga kaetud trükiplaadid kannavad värvi materjalile, moodustades pildi selle pinnale. Materjal jookseb läbi masina kokkukerimisse, millest saab valmis toodangu rull.
Ajalugu
Tänapäeval kasutatav termin "fleksograafia" võeti kasutusele 21. oktoobril 1952 Ameerikas toimunud pakendimaterjalide konverentsil. Termini aluseks on ladinakeelne sõna flexibillis, mis tähendab elastset, ja teine osa terminist on tulnud kreekakeelsest sõnast graphlem, mis tähendab joonistamist ja kirjutamist. Fleksograafilist trükki on nimetatud ka aniliintrükiks ja kummitrükiks. Aniliintrüki nimetus pärineb kasutusel olnud värvidest. Tol ajal olid kasutusel aniliinõlipõhised värvid ja sellest ka selline väljend. Saksamaal kasutati sõna gummdruck, mis otsetõlkes tähendab kummitrükki. See nimetus tuli trükiplaatide materjalist. Trükiplaadid on elastsest materjalist kummist või fotopolümeerist. Esmalt kasutati trükiplaatide materjalina looduslikku kautšuki. Fleksograafia tegi suure arengu aastal 1912, mil hakati valmistama pakendeid tsellofaanist, mille peale sai trükkida aniliintrükiga. Tänapäeval on fleksotrüki peamised kasutusalad trükk elastsetele pakendimaterjalidele, trükk gofreeritud kartongidele ja trükk etikettidele.
Olemus
Klassikalise kõrgtrüki ja fleksograafia trükivormide erinevus seisneb fleksograafia trükielementide elastsuses. See väike, ent väga oluline erinevus võimaldab fleksograafilises trükis trükkida niivõrd erinevatele materjalidele, mida harilikus kõrgtrükis ei ole võimalik teha. Algselt valmistati trükivormid nii nagu kõrgtrükis. Metallvormidelt tehti matriits ja selle alusel valmistati elastne trükivorm. Praegu on kasutusel enamasti fotopolümeersed plaadid, mida on kerge teha ning millest ebavajaliku osa eemaldab laser. Kasutusel olevad fotopolümeersed trükiplaadid peavad olema kindlad kasutatavate kemikaalide suhtes ning eelkõige kasutatavate fleksovärvide suhtes. Kasutusel on erineva paksusega trükiplaadid. Standardsemad jäävad 1 mm kuni 2 mm vahele. Fleksograafilises trükiprotsessis mängib väga suurt rolli surve, kuna alusmaterjal ei ole alati väga ühtlane ja selle pisemate defektide vältimiseks survestatakse rohkem trükiplaate. Mida suurem on surve trükiplaadil, seda rohkem moondub selle trükitav osa töö käigus. Kuna tegemist on väga täpse ja kvaliteetse trükiga, siis selline olukord viib üldjuhul trükikvaliteedi halvenemiseni. Samas selline olukord on kehv ka trükiplaadi pinnale selle kestvuse suhtes, kuna suurema survega kulub ka plaat kiiremini. Kuigi trükiplaat omab head vastupidavust deformatsioonile, siiski pikaajaline suure surve all trükkimine kahjustab plaati.
Trükiprotsess
Alussilindri peal jookseb materjal, kuhu peale trükitakse. Trükiplaat on paigaldatud sliivile (silindriline detail). Sliivid võivad olla erinevate läbimõõtudega. Läbimõõt sõltub trükisammust. Aniloksvõllil on kambrikesed, kuhu peale kantakse värv duktorplaatide kambrist ehk raaklist. Raaklisse pumbatakse värv vastavast värvinõust. Aniloksvõllid on erinevate värviülekannetega ja need on väga kallid. Aniloksvõllid on keraamilised, mille pinnal on väga pisikesed kambrikesed, mis täituvad värviga, mis kantakse edasi trükiplaadile. Raaklis pidevalt vahetub värv. Ühest otsast pumbatakse värv sisse ja siis teisest otsast välja. Värvi pidevas ringluses hoidmine aitab säilitada värvi sobivat viskoossust. Kui trükiplaadi surve on liiga suur, siis on ka see osa pildil tumedam. Kui värv on liiga paks, siis samuti on see värv pildil tumedam, ent kui värv on liiga vedel, siis on see värv ka pildil liiga hele.
Britt
Britt on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 753. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Britt 101 naisel.
Browning Automatic Rifle
Browning Automatic Rifle ('Browningu automaatvintpüss', BAR) on Ameerika Ühendriikide automaatvintpüsside ja kuulipildujate seeria, mida 20. sajandil mitme riigi sõjaväed kasutasid. BAR-i seeria peamine mudel oli M1918, mis kasutas padrunit .30-06 Springfield. Selle konstrueeris Euroopas tegutsenud Ameerika Ekspeditsioonijõududele John Browning. M1918 asendas varem kasutuses olnud Prantsusmaal valmistatud kuulipildujaid Chauchat ja Hotchkiss M1909.
BAR oli mõeldud jalaväelastele kasutamiseks rünnakmanöövri ajal, seda tulistati kasutades üle õla käivat kinnitust või lihtsalt puusalt. Sellist taktikat kutsuti "marsituleks", kuna seda kasutasid sõdurid kaevikusõjas liikudes. BAR lõpuks seatud kõrgetele ootustele ei automaadi ega kuulipildujana ei vastanudki.
USA armee kasutas BAR-i praktikas kergekuulipildujana, mida lasti harkjalalt (mudelitel, mis valmistati pärast aastat 1938). Originaalse M1918 BAR-i variant Colt Monitor Machine Rifle on kergeim .30-06 Springfield moona kasutav tulirelv. Selle 20-lasuline salv piiras relva kasutamist selles kuulipilduja rollis.
Kuigi BAR-i kasutati mõnel määral juba esimeses maailmasõjas, sai sellest Ameerika Ühendriikide armee standardkergekuulipilduja alles aastal 1938. Relva kasutati laialdaselt nii teises maailmasõjas kui Korea sõjas. Vietnami sõjas BAR enam nii levinud ei olnud. Ameerika Ühendriikide maavägi hakkas BAR-i asendama viiekümnendatel, algul võeti kasutusele M14 vintpüssi jao automaatrelva variant, aastal 1957 M60.
Lugova (Illintsi rajoon)
Lugova (ukraina keeles Лугова) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Illintsi rajoonis. Elanike arv on 129. Pindala on 0,56 km².
Joseph Alvinczy von Berberek
Varajane elu ja sõjaväeteenistuse algus
Joseph Alvinczy sündis 1. veebruaril 1735 Translivaanias Alvinczis (mis hiljem nimetati ümber Vintu de Jos-iks).
Wilhelm Noorem (Braunschweig-Lüneburg)
thumb|right|250px|Wilhelm (keskel), ette lugemas oma lastele. Wilhelm (1535–1592), kutsutud ka Wilhelm Noorem, oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Lüneburgi vürst aastast 1559 kuni oma surmani. Aastani 1569 valitses ta koos oma venna Heinrichiga.
Joseph Alvinczy von Berberek
Varajane elu ja sõjaväeteenistuse algus
1750. aastal astus ta ühte husaarirügementi ning peale kolme aastat teenistust ülendati ta kapteniks. 1756. aastal alanud seitsmeaastases sõjas paistis Alvinczy oma vaprusega välja Torgau lahingus (1760), Schweidnizi vallutamisel (1761) ja Teplitzi lahingus (1762). Pärast sõja lõppu tervendas ta oma haavu, mis oli Torgau ja Teplitzi all saanud.
Järgmise kümne aastaga tõusis ta oobersti auastmeni. Lisaks sai tast jalaväerügemendi N. 19 juhatajaks.
Järgmine suurem sõda, milles Alvinczy osales, oli Baieri pärilussõda. Selle sõja raames näitas ta Habelschwerdti juures taas üles oma vaprust. 1779. aastal ülendati ta kindralmajoriks ning autasustati lisaks Militär–Marie–Theresien Orden-i rüütliristiga. 1786. aastal tegi Joseph II ta jalaväerügmendis N. 26 Inhaber-ks (mingi sõjaüksuse auliikme positsioon), kust Alvinczy peatselt taas jalaväerügement N. 19 üle läks. Lisaks oli ta lühikest aega tulevase keisri Franz II sõjateooria õpetaja.
1788–1791 osales ta Austria-Türgi sõjas, kus paistis oma oskustega taas välja, mille eest ülendati ta 1789. aasta 27. mail feldmarssal-leitnandiks.
Osalus Hollandi sõjategevuses
vasakul|pisi|Maria Theresia militaarordeni suurrist Esimese koalitsioonisõja algul viidi Alvinczy üle Hollandisse, kus määrati diviisiülemaks. 1792. aastal osales ta krahv Clerfayt sõjakäigus. Järgmise aasta 18. märtsil kamandas ta Neerwindeni lahingus ühte reservi jäänud diviisi. Lahingus osaluse eest autasustati teda Maria Theresia ordeni komtuuriristi. pisi|Mantua ümbruskonna kaart 1794. aastal juhatas ta Austria Hollandis asuva armee reservi. 26. aprillil saavutas Anglo-Austria armee Beaumonti lahingus võidu Prantsuse armee üle. Selle eest ülendati Alvinczy Feldzeugmeister-ks (kahuriväekindral). 3. juunil sai temast Oranje prints William Fredericki nõunik. Koostöös printsiga aitas Alvinczy kaasa Charleroi piiramisrõngast vabastamisele. Selles kokkupõrkes lasti ta alt kaks hobust maha. Oma osaluse eest sai Alvinczy Maria Theresia ordeni suurristi. 1795. aastal viidi ta üle ülem-Reini armeesse, kuid kutsuti siis tagasi Viini, kus asus sõjanõukogu teenistusse ning lahkus alles järgmine aasta.
Osalus Itaalia sõjategevuses
1796. aasta mais viidi Alvinczy üle Itaaliasse, kus võttis üle sealse väliarmee juhatajakoha. Veel enne seda oli ta aidanud Tirolis maakaitsevägesid organiseerida. Oma 50 000-mehelise armeega võttis ta nüüd ette uue retke vabastada Mantuas ümber piiratud Austria vägesid.
Mantua päästmisoperatsioon
Austria väed hakkasid liikuma Garda järvest paremalt poolt, Davidovich Adige jõe äärest ning Alvinczy kaugemalt Piave jõe äärest.
Davidovich suutis 2. ja 6. novembril oma vastas olevad Prantsuse väed tagasi lükata, kuid jäid Serravalles seisma kuni 16. novembrini. Siis jätkas Davidovich oma edasitungi ning jõudis 18. novembriks Castelnuovosse. Ta jagas oma üksused kaheks: Quasdanovich ühe salgaga liikus Bassano ning Provera Citadella poole. Prantsuse väed taganesid sealt piirkonnas Vicenza poole. Ka Napoleon liikus oma peavägedega sinnapoole.
Teine Bassano lahing ja Caldiero lahing
6. novembril kohtusid Napoleon ja Alvinczy teises Bassano lahingus. Peale oma rünnakute läbi kukkumist oli Napoleon sunnitud taganema.
12. novembril toimus Caldiero all järgmine lahing. Ka see lahing algas Napoleoni vägede rünnakutega, mis algul õnnestusid. Austria uus kaitseliin pidas prantslasi aga kinni ning Alvinczy saatis ühe väesalga Napoleoni parema tiiva selja taha. See sundis Napoleonit taganema. Austria armee oli aga väga kehvas seisus ning ei suutnud seda edu eriti ära kasutada. pisi|Joseph Alvinczy
Arcole silla lahing
Kuigi Napoleoni enesekindlus oli peale sellist ebaedu vähenenud, kogus ta end kiirest ja asus uuesti rünnakule. 16. novembril toimus lahing Arcole silla juures. Prantslased ründasid Alvinczy positsioone taas edutult ning Austria väeüksused asusid vasturünnakule, mille käigus ligi 2000 Austria sõdurit ümber piirati. Sellele järgnesid uued Prantsuse rünnakud, mis sundisid Alvinczyt oma löödud vägedega põhjapoole taganema. Napoleonit jäi ohustama vaid Davidovichi armee, keda Napoleon 22. novembril ka võitis.
Seega oli Mantua vabastamiskatse täielikult läbi kukkunud ning Alvinczy põgenes Brenta jõe taha. 1797. aasta jaanuaris tegi ta järgmise katse Mantua alla jõuda, kuid sai Rivoli lahingus valusalt lüüa. Peale seda vahetati Alvinczy ertshertsog Karliga välja. Alvinczyl olid Itaalia sõjakäigu ajal ka terviseprobleemid tekkinud, nii et peale Rivoli lahingut oli ta sunnitud paistes jalgade tõttu voodis olema.
Hilisem karjäär ja hinnang
Itaalia sõjategevuse ebaeduka lõpu järel sai Alvinczy siiski kõrge ametikoha Ungari kindralkubernerina. 1808. aastal ülendati ta feldmarssaliks.
Joseph Alvinczy suri 25. septembril 1810 Budas.
Olenemata ebaedust, mida ta Itaalias koges, tuntakse Alvinczyt kui oskuslikku, populaarset ja vaprat väejuhti. Itaaliasse jõudmise ajal oli ta lihtsalt liiga vana (ligi 60. aasta vanune) ja kehva tervisega.
Siiski võitis Alvinczy Napoleonit kahes lahingus (teine Bassano ja Caldiero), mida peetakse ka tulevase Prantsuse keisri esimesteks kaotusteks, mis talle ka eriti raskelt mõjusid. Napoleon ise tunnistas, et Alvinczy oli kõikidest vastasväejuhtidest, keda ta Itaalias kohtas, kõige oskuslikum.
Leena (eesnimi)
Leena on naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 444. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Leena 257 naisel.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Leena 2 inimesel.
EMKS
EMKS on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Leeni
Leeni on naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 815. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Leeni 87 naisel.
Whitby
Whitby on linn ja vald (civil parish) Suurbritannias Põhja-Inglismaal Põhja-Yorkshire'i krahvkonnas Eski jõe suudmes Põhjamere kaldal.
Esimesed teated püsiasutusest on aastast 656. 16. sajandil hakati seal maarjajääd tootma ja see tõstis sadama tähtsust. 18. sajandiks kujunes linnast oluline laevaehituskeskus ning sama sajandi lõpuks ka vaalapüügikeskus. 19. sajandil need tööstusharud hääbusid ja linnast kujunes pigem kuurort.
Ajalugu
15. novembril 655 võitis Northumbria kuningas Oswiu viimase mõjuka Inglismaal valitsenud paganliku kuninga, Mercia kuninga Penda. See andis Oswiu võimu alla kogu Põhja- ja Kesk-Inglismaa. Selle võidu tähistamiseks otsustas Oswiu rajada kloostri. See asutati kohta, mida 6.–8. sajandil nimetati Streanæshalc, Streneshalc, Streoneshalch, Streoneshalh ja Streunes-Alae. Klooster oli ette nähtud nii munkadele kui nunnadele. Seda hakkas juhtima abtiss Whitby Hilda, keda pärastpoole hakati pühakuna austama. Klooster sai Deira riigi juhtivaks kloostriks ja selle kuningapere matusepaigaks.
pisi|left|Whitby kloostri varemed peegeldumas kloostri tiigis Kloostri laastasid viikingid ajavahemikus 867–870 ja pärast seda oli Whitby mahajäetud kuni normannide vallutuseni. Alles 1078 annetati see piirkond benediktiinidele, kes rajasid sinna kaks kloostrit, Peetrusele pühitsetud mungakloostri ja pühale Hildale pühitsetud nunnakloostri. Kloostri juurde kerkisid kiiresti asula ja sadam. Rajati palju kirikuid ja kabeleid ning mitu veskit. Henry I andis kloostrile õiguse korra aastas, püha Hilda mälestuspäeval 25. augustil laata pidada, hiljem lisandus teinegi laadapäev mardipäeval. Kuid kõigest hoolimata jäi Whitby asula kõigest kloostrit teenindavaks üksuseks, mille elu juhtisid kloostri otsused.
1539. aasta detsembris saatis Henry VIII Whitby kloostri laiali, nagu ta 1536–1541 saatis laiali kõik Inglismaa kloostrid. Sel ajal oli Whitbys 20–30 maja ja umbes 200 elanikku. Whitby püüdis endale saada omavalitsust, aga seda Henry VIII ei lubanud, sest Whitby oli liiga väike. Veel Elizabeth I ajal oli Whitby kõigest väike kalasadam, kus 24 inimesel oli õigus kaubelda mereandidega. Omavalitsuse sai Whitby alles 1837. aasta haldusreformiga.