cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Objekt (programmeerimine)
Semantiline veeb
Oma olemuselt on Semantiline veeb hajusobjektide raamistikuks (framework). Kaheks põhitehnoloogiaks selle kontekstis on veebi ontoloogia keel (Web Ontology Language ehk OWL) ja ressursse kirjeldav raamistik (Resource Description Framework ehk RDF). OWL laiendab objekti mudelit toetudes hulgateooriale lisades seeläbi uusi modelleerimisvõimalusi, näiteks mitmekordne pärimine. RDF aga pakub võimalust defineerida põhilisi objekti nimesid, omadusi, atribuute ja suhteid, mis oleksid kättesaadavad interneti teel.
OWL-i objektid pole sarnased IDL-i teel kättesaadavate rohmakate hajusobjektidega. Interneti puhul poleks selline ühe liideste (interface) kimbu standartiseerimine sobivaks lähenemiseks. Ning seda eeskätt interneti pideva arengu ja muutumise tõttu. OWL-i objektid kipuvad sarnanema pigem nendega, mis on kasutusel rakenduste (applications) arendamisel näiteks keeltes Java ja C++.
Teine tähelepanuväärne erinevus on süsteemis puuduva informatsiooni kohtlemine. Tavaliste programmeerimisobjektide ja enamuse andmebaasi süsteemide puhul on kasutusel "suletud maailma eeldus": kui väide pole süsteemile tuttav, loetakse seda vääraks. Semantilise Veebi objektid kasutavad seevastu "avatud maailma eeldust": väidet loetakse vääraks vaid juhul, kui selleks on süsteemis vastav infokild, vastasel juhul loetakse seda teadmatuks, mis ei ole ei tõene ega väär.
Kõige enam sarnanevad OWL-i objektid tehisintellekti freim keeltega, näiteks KL-ONE ja Loom.
Järgnev tabel võrdleb objektorienteeritud keelte (näiteks Java ja C++) ning Semantilise Veebi objekte:
Vsevolod Jemelin
Vsevolod Jemelin (sündinud 16. märtsil 1959 Moskvas) on vene luuletaja.
Douai ringkond
Douai ringkond on ringkond Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas Nordi departemangus. Seal on 64 valda. Seal elas 245 280 inimest (2016) ja selle pindala on 476,6 km².
Kantonid
Douai ringkonna kantonid on:
Vallad
Douai ringkonna vallad (sulgudes INSEE koodid) on:
Marju. Südame kutse
"Marju. Südame kutse" on 2022. aasta portreefilm Eesti poplauljast Marju Länikust, kuidas sai alguse tema lavakarjäär ja millist elu elab ta 2000. aastate Eestis. Film jälgib tema tegemisi ligi aasta jooksul.
Filmi autor on Urmas E. Liiv, operaatorid Madis Reimund, Ants Martin Vahur ESC ja Urmas E. Liiv, tootja Kriim OÜ 2022.
Cagnicourt
pisi|Cagnicourti peatänav
Cagnicourt on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 18 km Arrasist kagus teede D13 ja D14E ristumiskoha ümbruses.
Indrek Sirp
pisi|Indrek Sirp 2021. aasta Arvamusfestivalil Indrek Sirp on eesti ametnik ja julgeolekuekspert.
Töö ja ühiskondlik tegevus
Indrek Sirp on riigikantselei julgeoleku ja riigikaitse koordinatsioonidirektor. Ta on alates 2001. aastast kaitseministeeriumis, olnud kahepoolsete suhete spetsialist, Balti koostöö büroo juhataja, rahvusvahelise koostöö osakonna juhataja, Eesti esindaja NATO Kooperatiivse küberkaitse koostöö oivakeskuse juhtkomitees, kaitsepoliitika nõunik ja kaitseministeeriumi esindaja Eesti Vabariigi Suursaatkonnas Ameerika Ühendriikides.
Meelis Press
Meelis Press (sündinud 12. augustil 1965) on Eesti arhitekt ja sisearhitekt.
Indrek Sirp
Isiklikku
Tal on kaks last.
Meelis Press
Aastatel 1986–1988 töötas ta sisearhitektina EKE Projektis, 1988–1994 Enn Laansoo Arhitektuuribüroos. 2008–2009 oli ta Eesti Kunstiakadeemia dotsent. 1995. aastast on ta M. Pressi Arhitektuuribüroo arhitekt ja loovjuht.
Seltsimehelik kohus
Seltsimehelik kohus (vene keeles товарищеский суд) oli Nõukogude Liidus ühiskondlik organ, kus arutati väiksemaid õiguserikkumisi.
Seltsimehelikud kohtud tegutsesid asutuste, ettevõtete, organisatsioonide ja majandite (kolhooside ja sovhooside), samuti majavalitsuste ja tänavakomiteede juures ja nende koosseis valiti kaheks aastaks.
Pädevus
Seltsimeheliku kohtu pädevusse kuulusid järgmised küsimused:
1) mõjuva põhjuseta töölt puudumine, alkoholijoobes tööl viibimine, tööle hilinemine või enneaegne töölt lahkumine või muu töödistsipliini rikkumine, kohusetundetu töötamine või tööseisaku tekitamine töötaja lohaka suhtumise tõttu oma kohustustesse;
2) töökaitse (sealhulgas ohutustehnika, töötervishoiu) või tuleohutuse nõuete mittetäitmine (kui see ei toonud kaasa kriminaalvastutust);
3) seadmete, inventari, tööriistade, materjalide ja muu riigi või ühiskonna vara kaotamine või rikkumine oma kohustustesse lohaka suhtumise tagajärjel (kui see ei toonud kaasa kriminaalvastutust);
4) riiklikule ettevõttele, asutusele, organisatsioonile, kolhoosile või muule kooperatiivsele või ühiskondlikule organisatsioonile kuuluvate transpordivahendite, põllumajandustehnika, tööpinkide, tööriistade, tooraine või muu vara omavoliline kasutamine isiklikel eesmärkidel, kui see ei põhjustanud nimetatud ettevõttele, asutusele või organisatsioonile olulist kahju;
6) riigi või ühiskonna vara pisiriisumine, pisihuligaansus, esmakordselt toime pandud pisispekulatsioon, kodanike isiklikus omanduses olevate väheväärtuslike tarbeesemete vargus, kui süüdlane ja kannatanu olid sama kollektiivi liikmed;
7) solvamine, laim, peksmine ja kerge kehavigastuse tekitamine, mis ei põhjustanud terviseriket, kui need teod pandi toime esmakordselt, ropendamine;
8) vanema, eestkostja või hooldaja poolt laste kasvatamise kohustuste täitmatajätmine või mittenõuetekohane täitmine, ebaväärikas suhtumine vanematesse; ebaväärikas käitumine perekonnas, ebaväärikas suhtumine naisisikusse;
9) elu- ja mitteeluruumide ning kommunaalseadmete rikkumine, tuleohutuse eeskirjade mittetäitmine;
10) korterites ja ühiselamutes sisekorra eeskirjade rikkumine, majaelanike vaidlused abi- ja teenindusotstarbeliste ruumide kasutamise, kommunaalteenuste eest tasumise ja ühiskasutuses olevate ruumide jooksva remondi kulude kandmise üle; vaidlused seoses maatüki kasutamisega;
11) kahe või enama kodaniku ühises omanduses oleva ehitise, samuti neile eraldatud maatüki kasutamise kindlaksmääramine, kolhoosipere vara jagamine ja kolhoosipere varast osa eraldamine, abikaasade vahel vara jagamine, kui vaidlevad pooled on nõus asja arutamisega seltsimehelikus kohtus;
12) puude ja muu haljastuse rikkumine; esmakordse väikese metsarikkumisega põhjustatud kahju sissenõudmine, kui kahjusumma ei ületa 30 rubla;
13) kodanikevahelised varalised vaidlused, kui vaidlusosalised on nõus asja arutamisega seltsimehelikus kohtus ja vaidlusalune summa ei ületa 50 rubla;
14) administratiivsed õiguserikkumised, kui organ või ametiisik, kellele on antud õigus määrata administratiivkorras rahatrahvi, peab vajalikuks anda materjalid arutamiseks seltsimehelikule kohtule.
Asjade arutamine
Asjade arutamine seltsimehelikus kohtus toimus õigusrikkuja töö-, õppimis- või elukoha järgi. Seltsimehelik kohus pidi lahendamiseks saabunud asjad lahendama 15 päeva jooksul nende saabumisest.
Mõjutusvahendid
1) kohustada süüdlast avalikult vabandama kannatanu või kollektiivi ees;
2) teha seltsimehelik hoiatus;
3) avaldada ühiskondlikku laitust;
4) teha ühiskondlik noomitus selle avaldamisega ajakirjanduses või ilma;
5) määrata rahatrahvi kuni 10 rubla, kui üleastumine polnud seotud töödistsipliini rikkumisega; riigi või ühiskonna vara pisiriisumise eest – kuni 30 rubla, korduva pisiriisumise eest – kuni 50 rubla;
6) töödistsipliini rikkumise korral teha ettevõtte, asutuse või organisatsiooni juhile ettepanek tööseadusandluses ettenähtud korras süüdlase üleviimiseks vähemtasutavale tööle või madalamale ametikohale;
7) teha ettevõtte, asutuse või organisatsiooni juhile ettepanek seadusandluses ettenähtud korras vallandada töölt kasvatuslikke funktsioone täitev töötaja või rahaliste või kaubaliste väärtustega vahetult tegelev töötaja, kui seltsimehelik kohus, arvestades selle isiku poolt toime pandud üleastumise iseloomu, ei pidanud võimalikuks talle edaspidi seda tööd usaldada.
Seltsimeheliku kohtu koosseis
Seltsimeheliku kohtu liikmed valiti töötajate kollektiivide üldkoosolekutel ja kodanike elukohajärgsetel koosolekutel avalikul hääletamisel kaheks aastaks. Kohtu koosseisus pidi olema vähemalt viis liiget.
East–West. Golden Arch
"East–West. Golden Arch" (vene keeles Восток-Запад. Золотая арка) on rahvusvaheline iga-aastane Euraasia filmiauhind, mida antakse välja saavutuste eest filmikunstis.
Filmiauhinna "East–West. Golden Arch" asutas Kinoliitude Konföderatsioon. Auhindu jagatakse alates 2018. aastast.
Filmiauhinna kodulehel on kirjas, et auhind antakse saavutuste eest filmikunstis Ida-Euroopa ja Lääne-Aasia maades toodetud filmide autoritele. See pole päris täpne. Filmiauhinnale East–West. Golden Arch saavad pretendeerida Ida-Euroopa ja Kesk-Aasia maade, Balkani maade, Baltimaade, samuti Soome, Aserbaidžaani, Gruusia, Armeenia, Türgi, Küprose ja Iisraeli filmid – kokku 31 riigist.
Filmiauhinna haldamiseks on loodud viieliikmeline auhinna hoolekogu (selle liikmeid on Venemaa presidendi eriesindaja Mihhail Švõdkoi) ja 20-liikmeline auhinna juhatus (juhatuse esimees Rüstəm İbrahimbəyov). Valdav osa hoolekogu ja juhatuse liikmetest on Venemaa filmitegelased. Juhatus moodustab viieliikmelise filmide valikukomisjoni (siiani Venemaa filmikriitikutest). Auhinna nominendid ja võitjad valib 24-liikmeline žürii (žürii liikmeteks kutsutakse filmikriitikud ja filmiteadlased üle maailma).
Filmiauhinda East–West. Golden Arch jagatakse 11 kategoorias. Kategooria võitjale antakse auhinnakuju Kuldne Kaar. Esimesed kaks auhindade kätteandmise tseremooniat (2018, 2019) peeti Moskvas.
Nomineeritud Eesti filmiloojad
pisi|200px|[[Rainer Sarnet, kelle film "November" nomineeriti 2018. aastal filmiauhinna "East–West. Golden Arch" kolmes kategoorias]] Filmiauhinna "East–West. Golden Arch" esimesel konkursil (2018) sai Rainer Sarneti 2017. aastal valminud mängufilm "November" kolm nominatsiooni :
Rahvusvaheline žürii andis kategoorias "Parim kunstnikutöö" esikoha ja auhinnakuju Kuldne Kaar filmikunstnikele Roometile ja Mäesalule.
Rachel Weisz
Rachel Hannah Weisz (sündinud 7. märtsil 1970 Londonis) on Briti näitleja.
Söyembikä
Söyembikä (kirjutatakse ka Söyenbikä, Sujumbike; kirillitsas: Съембике) (1516 – pärast 1554. aastat) oli tatari valitseja, xanbikä. Ta teenis Kaasani regendina oma poja lapsepõlve ajal, aastatel 1549–1551.
Elu
Ta oli Nogaidi aadliku Yosıf Bäki tütar ning Canğäli (1533–35), Safagäräy (1536–49) ja Şahğäli (pärast 1553. aastat) naine. 1549. aastal sai temast regent oma poja Kaasani khaani Ütämeşgäräy lapsepõlve ajal.
Aastal 1551, pärast Kaasani khaaniriigi esimest osalist vallutamist Ivan Julma poolt, viidi ta koos oma pojaga sunniviisiliselt Moskvasse ja hiljem abiellus Şahğäliga, Venemaa poolt peale surutud Qasimi ja kaasanitatarlaste khaaniga.
Enesetapu legend
Ta on Tatarstani rahvuskangelane. Tema nime seostatakse ennekõike Söyembikä torniga. Nimelt, Ivan Julm tahtis temaga abielluda ja ta oli nõus tingimusel, et kui Ivan Julm ehitab talle seitsme korruselise torni (üks igale nädalapäevale). Väidetavalt sai Ivan Julm torni nädalaga valmis, Söyembikä ronis torni tippu ja nähes oma kaunist kodulinna Kaasanit oli tal nii suur emotsioon oma rahva vastu, et ei suutnud tsaariga abielluda ja hüppas alla. Tema surma tegelik kuupäev ja hauaplats on aga teadmata.
Qinngua org
pisi|Qinngua org (1900) Qinngua org (tuntud ka kui Qinnquadalen, Kanginsap Qinngua ja taani keeles Paradisdalen) on ainus looduslikult metsastunud piirkond Gröönimaal.
Org asub merest umbes 50 km kaugusel ja on kaitstud Gröönimaa siseliustikelt tulevate külmade tuulte eest. Kokku kasvab orus üle 300 taimeliigi. Qinngua oru mets on tihnik, mis koosneb peamiselt puhmaskasest (Betula pubescens) ja hallilehelisest pajust (Salix glauca), mis kasvab kuni 7–8 meetrit. Mõnikord kasvab puu kõrguseks Gröönimaa pihlakas (Sorbus groenlandica), mis on tavaliselt põõsas. Orus kasvab ka roheline lepp (Alnus crispa). pisi|vaade Qinngua orule (2008) Gröönimaal eksisteeris kunagi ka teisi sarnaseid metsi, kuid varajased asukad raiusid need küttepuude või ehitusmaterjali jaoks maha, viimase saja aasta jooksul on taasistutatud puistuid mitmesse lõuna Gröönimaa piirkonda, kuid Qinngua org on hetkel ainus looduslikult metsastunud piirkond. Org kuulutati 1930. aastal looduskaitsealaks. Peaaegu kogu jäävabal Gröönimaal valitseb arktiline tundrakliima (ET Köppeni kliimaklassifikatsioonis), aga Qinngua orus võib esineda ka borreaalne kliima.
Loomastik
Saarel puuduvad roomaja ja kahepaiksete populatsioon.
Imetajad
Suurtest maismaaimetajatest on esindatud muskusveis, Karibu, jääkaru ja polaarhunt. Teiste Gröönimaa tuttavate imetajate hulka kuuluvad valgejänes, põhjakaelus-lemming, kärp ja polaarrebane. Karibujahil on Gröönimaa elanike jaoks märkimisväärne kultuuriline tähtsus.
Linnud
== Inimasustuse teke == Oma kliima tõttu oli org üks esimesi alasid, mille viikingid 10. sajandil asustasid. Rannikualalt on leitud vana talu varemed, mida mõned peavad Erik Punase majapidamiseks. Umbes 500 aastat hiljem ala hüljati, arvatavasti seoses Gröönimaa jahtumisega väikesel jääajal. Viikingite asustus põhjustas orule ka palju kahju, maa üleharimine ja intensiivne karjakasvatus põhjustasid erosiooni ja laevaehituseks raiuti maha suur osa Gröönimaa metsi.
Paju ravimtaimena
''See artikkel räägib paju kasutamisest ravimtaimena.
Rahvameditsiinis
Paju valu vaigistav toime on olnud teada paljude maade rahvameditsiinis.
Hiinas kasutati babüloni paju noorte võrsete keedist reumaatilise palaviku, külmetuste, verevalumit ja struuma raviks ja üldise antiseptikumina haavade ja mädanike korral.
Birmas kasutati punapaju koort reuma raviks.
Vanaaeg
Sumeris kasutati pajulehtede ekstrakti reumaatiliste muskuloskeletaalsete valude korral ja palavikuvastase vahendina. Ka hiljem Babüloonias kasutati paju palaviku, valu ja põletiku korral.
Umbes 1300 eKr kasutati Vana-Egiptuses pajulehtede (või mürdilehtede) dekokti liigesepõletiku korral ning haavadega seotud põletiku ja valu leevendamiseks ja palavikuvastase vahendina. Ebersi papüüruses öeldakse: "Kui te vaatate läbi ebakorrapärase haavaga inimest (...) ja see haav on põletikus (...) soojuse koondumine; selle haava huuled punetavad ja inimene on seetõttu kuum (...) siis peate talle tegema jahutavaid aineid, et soojust välja tõmmata ... pajulehtedest." Vana-Hiinas oli paju mitmeotstarbeline ravivahend.
Hippokrates soovitas pajulehtede leent valu vaigistava vahendina sünnitavatele naistele ja kasutas paju palaviku korral. Dioskorides (teoses "De materia medica", 135, Περί Ίτέας) kirjutas: "Paju on tuntud puu, mille viljal, lehtedel, koorel ja mahlal on kootav toime. Peeneks hõõrutud lehed jooduna koos väikese koguse pipra ja veiniga on sobivad soolekeeru korral, omaette koos veega võetuna takistavad need eostumist. Vilja söömine aitab veriokse korral, aga ka koorel on sama toime. Põletatuna ja äädikaga segatuna kõrvaldab koor plaastrina kõvanahksused ja mõhnused. Aga lehtede ja koore mahl granaatõunapeekris ravib koos roosiõliga segades soojendatuna kõrvahaigusi. Nende keedis on parim kuum mähis podagra korral, samuti puhastab kõõmast. Pajust saadakse aga ka mahla, lõigates selle koort õitsemise ajal, sest siis on see taimes kalgendunud. Tal on võime kõrvaldada seda, mis pupille ähmastab." Berendese järgi on jutt hõberemmelgast, Guntheri järgi pajust või sõrmrohust, Salamanca väljaande järgi punapajust.
Paju kui ravimtaime on maininud ka Plinius Vanem (soovitas pajukooretuhast tehtud pastat naha mõhnade ja kõvendite raviks) ja Galenos (kasutas naha haavade, haavandite ja erüsiiplite raviks).
Keskaeg ja varauusaeg
Šveitsi ravimtaimeraamatus "Herbarius zu Deutsch" (u 1486) viidatakse "meister Serapiole", kes soovitas äädikaga segatud põletatud pajukoort ja -lehti haavade ja haavandite raviks. Pulbristatud või peenestatud pajulehtede ning pipraterade ja "põletatud vee" (tõenäoliselt midagi viinataolist) segu soovitati kõhulahtisuse vastu. Veega segatud pajumahla soovitatakse menstruatsiooniaegse vereerituse ja düsenteeria korral. Viidatakse Galenosele, kelle järgi roosiõliga segatud pajuõite plaaster teeb kuumad ja märjad koed kuivadeks ja külmadeks.
Uusaeg
Inglismaal tegi Oxfordshire'i krahvkonna vaimulik Edward Stone esimese kliinilise katse pajukoorega ning kasutas pajupulbrit palaviku raviks. Kui ta kord kõndis Chipping Nortoni lähedal aasal, kannatades mitmesuguste vahelduvate palavikkude käes (need olid tollal Inglismaal levinud), rebis ta pajupuu küljest tükikese koort ning näksis seda. See osutus väga kibedaks. Teades, et ka kollakoorelise kiinapuu koor, millega ravitakse malaariapalavikku, on sarnase kibeda maitsega, oletas Stone, et ka pajul on raviomadused. Ta lähtus ka antiikaegsest signatuuride õpetusest, mille järgi haiguse põhjus annab vihje ravi kohta: paju armastab niisket või märga mulda, mis on malaariakolletele iseloomulik. Stone kogus ja kuivatas naela pajukoort ning valmistas naela pajupulbrit, mida ta andis umbes 50 inimesele. Viis aastat kestnud katse näitas, et sellel on tugev kootav toime ning see ravib väga tõhusalt mitmesuguseid palavikke. Pajukoor toimis kõigi puhul, välja arvatud mõned kõige raskemad juhtumid, mille puhul oli tõhusaks raviks tarvis lisada üks viiendik osa kiinapuukoort. Stone oletas, et teises mullas võivad kasvada tugevama ravitoimega pajud. 25. aprillil 1763 teatas ta oma avastusest Kuningliku Seltsi presidendile George Parkerile, teisele Macclesfieldi krahvile. See kiri avaldati ajakirjas Philosophical Transactions. (Rainsfield 1984:2–3)
Toimeaine avastamine ja kasutuselevõtt
1826. aastal said Luigi Valentino Brugnatelli ja Francesco Fontana väga ebapuhtal kujul paju toimeainet salitsiini. 1828. aastal ekstraheeris ja eraldas pajukoorest (puhastades välja tanniinid jt lisandid) toimeaine salitsiini Müncheni ülikooli farmakoloogiaprofessor Johann Andreas Buchner. Ta sai selle vähese hulga okkakujuliste kollaste kibedamaitseliste kristallidena. Buchner pani ainele nime paju (Salix) järgi. Aastaks 1829 täiustas prantsuse farmatseut Henri Leroux salitsiini eraldamise protseduuri ja sai 1,5 kilogrammist pajukoorest umbes 30 g salitsiini. Aastal 1830 näitasid Joseph Louis Gay-Lussac ja François Magendie, et salitsiin ei ole lämmastikuühend.
Itaalia keemik Raffaele Piria (1838) tegi kindlaks, et salitsiin on glükosiid. Ta lahutas selle hüdrolüüsi teel D-glükoosiks ja saligeniiniks, mida oksüdeerides ta sai esimesena salitsüülhapet. (Nicolaou, Montagnon 2008:21) Ta tegi kindlaks, et salitsüülhappel on samad raviomadused mis salitsiinil, ning sünteesis 1845 salitsüülhapet. Ka H. Gerland (1852) sünteesis salitsüülhapet.
Antiikmeditsiinis
Tõenäoliselt kasutasid enne kreeklasi paju palavikku alandava ja valu vaigistava vahendina Põhja-Ameerikas mitmed indiaanihõimud.
Vana-Kreeka arst Dioskorides (u 40–90 pKr) kirjeldas paju lehtede, viljade, koore ja mahla kootavaid omadusi.
Varauusajal
Saksa loodusteadlane, arst ja botaanik Adam Lonitzer (1528–1586) kirjeldas paju ravitoimet kootava ja verd mõjutavana, mis ühtlasi toimib podagra korral.
Osiander (pole teada, kas Andreas, saksa reformist ja astronoom, Lucas, teoloog, või hoopis keegi muu) pidas paju rahvapäraseks vahendiks palaviku ja lamatiste vastu.
Nicholas Culpeper (1616–1654) kirjutas oma 1652. aastal ilmunud taimekäsiraamatus, et äädikaga segatud pajutuhk on hea vahend soolatüügaste, konnasilmade ja liigliha korral.
Saksa arst ja makrobiootik Christoph Wilhelm Hufeland (1762–1836) kirjeldas pajukoort kui kootava toimega vahendi kasutamist kiinapuu koore asendajana.
Palaviku alandamiseks hakati pajukoort tarvitama juba 19. sajandi alguses. 1838. aastal eraldas Rafael Piria sellest salitsüülhappe, mida aga tugeva kõrvaltoime tõttu palavikku alandava vahendina kasutada ei saanud.
Aasia meditsiinis
Hiina meditsiinis kasutatakse babüloni remmelgat (Salix babylonica), Matsuda remmelgat (Salix matsudana Koidz.) ja Salix babylonica't, kuid peamiselt siiski hõberemmelgat. Hiina meditsiinis ja India ajurveedas peetakse teda maitselt tugevaks ja mõruks, omadustelt jahedaks ja kuivaks.
Aasia meditsiinis on taim arvatud mõjutavat kusepõie, neerude ja südame meridiaani.
Pikki oksi on kasutatud reumatismi ja gonörroa korral.
Rahvameditsiinis
Eri rahvaste meditsiinis teatakse paju palavikku alandava, haavu parandava ning reuma- ja podagravastase vahendina. Lisaks leevendab paju põletiku tekitatud valu ja toimib kõhulahtisuse vastu.
Pajukoor ka rästikuhammustuse korral. Ka kaasaegne, et pajus leiduvad tanniinid seovad maomürgis leiduvaid polüpeptiide.
Koor
Koort kogutakse eri liiki pajudelt (vt pajuliikide loend) sealhulgas Eestis kasvavatelt puna- ja härmapajult ning rabedalt remmelgalt.
Droogi kogutakse kevadel 2–5 aasta vanustelt okstelt puu mahlade liikumise ajal, mil koor on lahti. Droog on 25–30 cm pikkused torukesed või pooltorukesed, mis võetud pajuokstelt ringlõigete ja neid ühendava pikilõigete abil.
Koor kuivatatakse hea tuuletõmbusega ruumis või temperatuuril 20 °C umbes 10 päeva.
Euroopa farmakopöa järgi koosneb droog pajukoor (Salicis cortex) noorte okste peenestatud või peenestamata ja kuivatatud koorest või selle aasta peenestamata ja kuivatatud võrsetükikestest, kelle salitsülaatide derivaatide sisaldus on vähemat 1,5%.
Kvaliteetne Euroopa farmakopöa droog sisaldab kuni 3% võrseid (läbimõõduga üle 10 mm), kuni 2% muid võõrlisandeid, kuni 11% niiskust ning tuhastamisel ei tohi üldtuhasisaldus ületada 10%.
Pajukoor on kantud Poola farmakopöasse kui mitmete droogide koostisosa, toidulisand ja kaalulangetusvahend. Pajukoore preparaate taluvad patsiendid paremini kui sünteetilisi derivaate ja neid võib kasutada palaviku, infektsioonide, kerge reumaatlise valu, peavalu ja kroonilise valu sündroomi korral. Pajukoore preparaatidel on antioksüdantsed omadused ja mitmed inimesed on hakanud neid aspiriini asemel tarvitama. Poolas kasutatakse taimravi eesmärgil järgmisi pajuliike punapaju, halapaju, ja hõbepaju.
Keemiline koostis
Pajukoore keemiline koostis varieerub, olenedes nii paju liigist, vanusest, kasvukoha mullastikust kui ka kliimast. Koor sisaldab fenoolglükosiide (alates 1,5%-st), sealhulgas salitsiin (1–12%), salikortiin (0,01–9%), 2'-atsetüülkortiin, temulatsiin (harva üle 1%), populiin, salireposiid (punapajus 0,1–1,2%), purpureiin, pitseiin, vimaliin ja triandiin, salitsiin, salikortiin, salireposiidi atsetüleeritud derivaadid, salitsüülhappe estrid ja salitsüülalkohol.
Veel on droogis flavonoide, D- ja L-naringeniin-5-glükosiidi, isosalipurposiidi (0,2–1,5%), tanniine (8–20%, kondenseerunud tanniinid ja gallotanniinid) ja polüfenoole (5%).
Toime loomadele
Loomkatsete ja in vitro laboriuuringute tulemused näitavad pajukoore põletikuvastast toimet, mida seostatakse temas leiduvate salitsülaatidega.
Pajukoores leiduvate ainete farmakoloogiline toimemehhanism pole päris selge.
Pajukoore tugevaim põletikuvastane toimeaine on tõenäoliselt salitsiin. Saligeniin, mis on salitsiini aglükoon, muutub organismis salitsüülhappeks. Sellel baseerub pajukoore kasutamine palaviku-, reuma- ja valuvastase vahendina ja sellest tuleneb tema tugev mao limaskesta ärritav toime.
Pajukoore ekstraktide põletikuvastane ja valu vaigistav toime ei baseeru ainuüksi salitsüülhappel ja selle derivaatidel, vaid ka teistel ühenditel nagu flavonoidid, proantotsüanidiinid ja fenoolhapped, millel on antioksüdantsed omadused ja võime vabu radikaale neutraliseerida.
Saligeniini, salitsiini ja salitsüülhappe toimeid uuriti rottidel farmkokineetiliste ja farmakoloogiliste uuringute raames. Salitsüülhape imendus kiirelt pärast naatriumsalitsülaadi ja saligeniini manustamist plasmasse, kuid mitte pärast salitsiini manustamist. Salitsiin, manustatuna rottidele 5 mmol/kg kohta, ei põhjustanud maos koldeid, kuid naatrium salitsülaat ja saligeniin põhjustasid doosist sõltuvalt maos raskeid haavandeid. Uuringu põhjal arvatakse, et salitsiin on eelravim, mis soolestiku bakterite poolt muudetakse palavikku alandavaiks ühendeiks.
Sünergia teiste ainetega
Pajukooreekstraktide bioaktiivsete komponentide ja teiste inimese poolt tarvitatud ainete sünergistiliste toimete kohta teatakse vähe. Ühes uuringus kasutati kohviekstakti ja S. myrsinifolia ning kohviekstrakti ja S. purpurea ekstrakti uurimaks nende in vitro sünergilisi toimeid. Selgus, et kohviekstrakti antiradikaalide vastane toime oli väikseim, suurim vabade radikaalide neutraliseerimise võime oli S. myrsinifolia 'l (EC50 = 5.65 mg/mL), järgnes punapaju.
Koostoime teiste ravimitega
Pajukoore salitsülaatide sisalduse tõttu võib koostoime teiste manustatud ravimitega toimida nii inhibeerivalt kui ka tugevdavalt.
Pajukoor võib koos
Euroopa Ravimiameti heakskiidetud näidustused
Euroopa Ravimiamet jagab pajukoore inimkasutuse näidustused kaheks: teaduslikult tõestatuteks ja traditsioonilisel kasutusel põhinevateks.
Kuldpilvik
Kuldpilvik (Russula aurea) on pilvikuliste sugukonda pilviku perekonda kuuluv söögiseen.
Kübar on ere- või oranžikaspunane, niiskelt kleepuv ja läikiv, 5–10 cm lai.
Kuldpilvik on hea söögiseen, mis ei vaja kupatamist.
Ta on Eestis üsna sage, peamiselt Põhja- ja Lääne-Eestis.
Ladislas Püha
pisi|Ladislas Püha Ladislas Püha (ungari keeles Szent László, horvaadi keeles Ladislav I., slovaki keeles Svätý Ladislav, poola keeles Władysław I Święty; umbes 1040 – 29. juuli 1095) oli Ungari kuningas aastast 1077 ja Horvaatia kuningas alates aastast 1091. Ta oli Ungari kuninga Béla I teine poeg.
Kutseõpe
Kutseõpe on õppimis-, õpetamis- ja korraldustegevuste kogum, mille eesmärk on kutsehariduse omandamise võimaldamine. Kutseõpe on reguleeritud Eestis kutseõppeasutuse seaduse ja kutseharidusstandardiga. Alates 2013. aastast on kutseõppe liigid tasemeõppes järgmised:
Aadu Kalve
Aadu Kalve (kuni 1922 Ado Mädasson, kuni 1936 Ado Kalve; 4. aprill 1899 Ennuvariku talu, Tarvastu vald, Viljandimaa – 9. november 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major).
Kutseõpe
1) teise taseme kutseõpe
Raikküla mõisa kalmistu
pisi|220px|Vaade kalmistu kirdeosale. 11. august 2007 Raikküla mõisa kalmistu on kalmistu Rapla kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Raikküla külas Rapla vallas Rapla maakonnas.
Kutseõpe
2) kolmanda taseme kutseõpe
Aadu Kalve
Elukäik
Õppis Andres Kamseni kaubanduskoolis Viljandis. Astus 16. detsembril 1918 Tarvastu Kaitseliitu ning osales selle 7-mehelise salgaga Viljandi Vabatahtlike Pataljoni II rühma koosseisus Pikasilla juures peetud võidukais lahinguis. 1. märtsist 1919 vabastati Kaitseliidust. Alates 20. maist 1919 Viljandi Kooliõpilaste Pataljonis, selle koosseisus oli taas lahinguis 6.–16. juulini ja 19. augustist – 1. novembrini 1919. 29. novembrist 1919 kuni 6. augustini 1921 õppis Sõjakooli esimesel rahuaegsel kursusel jalaväe alal ning ülendati seoses selle lõpetamisega alamleitnandiks.
Raikküla mõisa kalmistu
Kirjeldus
Kalmistu jääb Raikküla mõisa südamest linnulennult umbes 1,2 km kaugusele lääneloodesse. Kalmistu on jäetud maha ja rüüstatud, kuid seda on 2010. aastatel hakatud võsast puhastama ja korrastama.
Kutseõpe
3) neljanda taseme kutseõpe
Aadu Kalve
Elukäik
Sõjakooli lõpetamisel asus teenima lennuväes, kus määrati Merilennu salga nooremaks ohvitseriks. Samal ajal õppis lennuväe õppejaoskonnas lendurvaatlejate kursusel, mille lõpetas 1. jaanuaril 1923 ning kinnitati lendurvaatleja kutses. 9. augustist 1923 määrati tehnikajaoskonna ülema abiks, 15. märtsist 1924 (seoses lennuväerügemendi formeerimisega) viidi üle Tartus asunud eskadrilli nr. 1 luurelennukite rühma ülema kohusetäitjaks. 1. novembrist 1925 kuni 4. novembrini 1926 oli vastastikuse tutvumise huvides lähetatud Läti lennuväedivisjoni teenima. Seoses lennuväerügemendi ümberformeerimisega sai ta 1. aprillist 1927 eskadrilli nr. 5 rühmaülemaks. 1929. aastal lõpetas Tartu linna Õhtuse Ühisgümnaasiumi humanitaarharu ning asus Tartu Ülikoolis teoloogiat õppima, kuid need õpingud katkesid 1934. aastal seoses Tallinnasse teenistusse asumisega.
Raikküla mõisa kalmistu
Ajalugu
Kalmistu rajas mõisa tollane omanik Alexander von Keyserling 1874. aastal, kui noorelt suri tema tütar Marie. Kalmistule viis tee pealt allee. Selle äärde istutati ka enelaid, mis on hiljem hävinenud.
Kalmistule maetud
Kalmistule on maetud kokku neli lahkunut.
Kutseõpe
Nimetatud liigid lähtuvad kutseseaduses kehtestatud kvalifikatsiooniraamistiku tasemetest ning arvestatakse õpiväljundeid ja õppima asumise nõudeid.
Aadu Kalve
Elukäik
1. juulil 1930 toimunud õhukaitse reorganiseerimisel määrati Tartus loodud Üksiku Lennuväedivisjoni nr. 2 fotoohvitseriks. 1. juunist 1934 toodi üle lennukooli, kus määrati adjutandi kohusetäitjaks. 13. maist 1935 lähetati ajutiseks teenistuseks Õhukaitse Staapi, kus teenis I osakonna ülema ajutise kohusetäitjana. 2. veebruarist 1937 sai temast lennukooli aspirantide klassi õppejõud ning ka maapealse väljaõppe jaoskonna ülema kohusetäitja. 16. detsembrist 1938 vabastati omal soovil tegevteenistusest.
Asus tööle Vasalemma lubja ja marmoritööstuses Külm & Co direktorina, pärast 1940. aasta juunipööret jäeti samasse tööstusse ametisse tehnilise direktorina, tööstuse juhtimine läks uue võimuesindaja komissaride kätte. Töö kõrvalt pidi Kalve juhtima ka Vasalemma rahvamaja tegevust. 1941. aasta suvel otsustas Nõukogude Liidu tagalasse evakueerimise vältimiseks asuda teenima Tallinna Töölispolku, ta määrati selle II pataljoni adjutandiks. Deserteerus polgust, kui Saksa sõjavägi Tallinna jõudis, ning asus koos perega Tartus elama.
Arreteeriti 17. oktoobril 1941 ning mõisteti peale lühikest juurdlust surma. Süüdistuskokkuvõttes seisis: "Aktiivne kommunist. Töölispolgus. Pidas rahvamaja juhatajana kommunistlikku korda ülistavaid kõnesid."
1970. aasta Poola protestid
1970. aasta Poola protestid (poola keeles Rewolta grudniowa; tuntud ka kui must neljapäev) olid rahvarahutused, mis said alguse toidu- ja esmatarbekaupade ootamatust hinnatõusust. See tõi kaasa ulatuslikud streigid, mille surusid maha Poola Rahvaarmee ja Poola riiklik politseiorganisatsioon Milicja Obywatelska. Selle tulemusena sai surma umbes 40 inimest ja tuhatkond inimest sai vigastada.
Taust
Kogu 1970. aasta jooksul oli Poolas saak olnud kehv ja sama aasta detsembris tegi Poola Ühendatud Töölispartei teatavaks peamiste toiduainete, eriti piimatoodete, suured hinnatõusud. Hinnatõus osutus tavaliste kodanike jaoks suureks šokiks ja seda eriti suuremates linnades.
Demonstratsioonid
Hinnatõusude vastased demonstratsioonid lahvatasid Poola põhjapoolsemates Läänemere-äärsetes linnades Gdańskis, Gdynias, Elblągis ja Szczecinis. Valitsev režiim kartis, et alata võib salapolitsei poolt tagant õhutatud sabotaažilaine, kuna salapolitsei soovis legitimeerida karmi vastust protestijatele.
Gdynia linnas oli sõduritele antud käsk tööle naasvad töölised peatada. 17. detsembril tulistasid nad rongidest väljuvate tööliste hulka ja tapetute ning vigastatute koguarv ulatus sadadesse. Seejärel levis protestiliikumine ka teistesse linnadesse, tuues kaasa streike ja hõivaimisi. Valitsus mobiliseeris 5000 politsei eriüksuste liiget ning 27 000 rasketankide ja kuulipildujatega varustatud sõdurit.
Ohvreid oli palju: tänapäevastel andmetel sai 39–44 inimest surma, enam kui 1000 vigastada ja 3000 inimest ka arreteeriti. Poola valitsus aga teatas samal ajal vaid kuuest hukkunust. Rahulolematuse levimise vältimiseks maeti kõik surnud maha üleöö ja nii, et kohal oli vaid nende lähimad sugulased.
Jõgeva SK Noorus-96
Jõgeva SK Noorus-96 on Eesti jalgpalliklubi, mille kodulinn on Jõgeva.
1970. aasta Poola protestid
Lahendus
Hiljem pöörati hinnatõusud tagasi, kuulutati välja palgatõusud ning lubati ulatuslikke majanduslikke ja poliitilisi muudatusi. Gierek külastas Gdańskit ja kohtus töölistega, vabandades varasemate vigade eest ning lubades poliitilisi uuendusi. Lisaks ütles ta, et tema kui tööline valitseb nüüd rahva heaks.
Pärand
Vaatamata asjaolule, et protestijate eesmärgid olid peamiselt ühiskondlikud ja majanduslikud, mitte poliitilised, taaselustasid mahasurutud rahutused Poola ühiskonna uinunud poliitilist aktiivsust. Siiski ei suutnud rannikuala töölised lõplikult takistada valitsust toiduainete hinnatõusu plaane rakendamast. Selle saavutasid mõni nädal hiljem 1971. aastal Łódźis streikinud poolakad.
Namibiana
Namibiana on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Namibiana klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Need maod elavad Lõuna-Aafrikas.
Castellana koobastik
pisi|Peasissepääs
Castellana koobastik (itaalia keeles Grotte di Castellana) on Itaalias Apuulia maakonnas Bari suurlinnapiirkonnas Castellanas, Trulli ja Grotte platool asuv karsti tekkeline maa-alune koobaste võrgustik.
Koobastiku juures tegutseb speleoloogiamuuseum.
Esimesed kirjalikud teated umbes 91 miljonit aastat tagasi, kriidiajastul alanud protsessi tulemusel moodustunud grottidest on pärit 18. sajandi lõpust, kui mõned kohalikud lapsed jäid koobastiku peasissepääsu lähistel mõne meetri sügavusel lõksu.
Umbes 3 km üldpikkusega koobaste kaardistamist alustati 1938. aastal.
Sülluste must mänd
Sülluste must mänd on kaitsealune mänd Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Sülluste külas. Puu võeti kaitse alla 1958.
Vaari tänav
Vaari tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kitseküla asumis.
Karinõmme mõis
Karinõmme mõis (saksa keeles Karrinöm) oli mõis Läänemaal ajaloolises Mihkli kihelkonnas, praeguses Lääneranna vallas Pärnumaal.
Rootsi aeg, Freyburg ja Bülderingid
pisi|Von Büldring suguvõsa vapp Mõis rajati Karinõmme külla arvatavasti 16. sajandi lõpus või 17. sajandi alguses. 1592 pantis kuningas Johan III Christoph Seydel von Freyburgile palgavõla eest 6 adramaad Paimvere (Poinower) ja 4 adramaad Sõnniku (Sönnicke) küladt, millele kuningas Sigismund lisas juurde 9,5 adramaad Sõnniku külast, 7 adramaad Pivarootsi (Piwarotzi) ja Cardina külast ning 1,25 adramaad Paimvere külast. 1608 doneeris kuningas Karl IX von Freyburgile lisaks ka juba olemasoleva Karinõmme mõisa, mille omakorda konfirmeeris kuningas Gustav Adolf 1614. aastal.
1630 konfirmeeris kuningas Gustav Adolf mõisa koos Paimvere, Sõnniku, Pivarootsi ja Sipa külaga Christoph von Freyburgi lapselapsele Christoffer Bülderingile (ka Buelderingk, Büldring) (abielu kaudu Gertrud von Nierothiga kuulusid talle ka Taevere ja Kriimanni mõis ).
1637. aastal kuulus Karinõmme mõisale Paimvere (Painuör) küla 9 talupojaga, Pivarootsi (Piewarotz) küla 8 talupojaga, Sipa (Sipp) küla 3 talupojaga ja Sõnniku (Sönnigk) küla 11 talupojaga. Mõisa suurus oli kokku 10 1/8 adramaad.
1663 pärandas Christoffer Büldering nimetatud valdused edasi oma pojale, leitnant Hermann von Bülderingile. 1672 pantis Hermann von Büldering Karinõmme koos Paimvere ja Sõnniku külaga rüütelmeister Johann Heinrich von Derfeldenile, kellele kuulusid ka Velise, Veltsa ja Jädivere mõis (siit peale kuulub Karinõmme pikka aega naabermõisa Veltsaga samasse omandisse). Sipa küla loovutas Büldering aga 1674 võla katteks Johann von Mohrenschildile. pisi|Von Derfelden suguvõsa vapp
Derfeldenid, Helwigid
1710. aastal päris mõisa Johann Heinrich von Derfeldeni poja Hans Heinrich von Derfeldeni tütar Gertrude Sophie (mõisa valdajateks olid tema abikaasad: Berend Wilhelm von Taube ning selle surma järel 1726 aastal ooberst Berend Erich von Schwengelm). 1757 omandas mõisa avalikul müügil Berend von Toll, tehes seda Gertrude Sophie nõdrameelse venna, Hans (nimetatud ka Johann) Heinrich von Derfeldeni, jaoks.
1765 müüsid Hans Heinrich von Derfeldeni pärijad mõisa 12900 hõberubla eest major Karl Friedrich von Helwigile, kelle poeg Karl Thure von Helwig müüs 1767 mõisa oma õe Anna Charlotte mehele, kapten Wilhelm Gustav von Wrangellile. 1774 eraldati Karinõmmest Aru mõisa osa, mis sai iseseisvaks mõisaks, kuid jäi pikka aega samasse omandisse. 1787 läks mõis müügi teel tagasi Anna Charlotte vennale, Karl Thure von Helwigile, kes 1810 pärandas oma valdused, sealhulgas Karinõmme, edasi oma tütrele Anna Christina von Rosenile (abikaasa Otto Johann Stephan von Rosen).
Uexküllid ja teised
pisi|Von Uexküll suguvõsa vapp 1839 läks mõis edasi Anna Christina von Roseni tütre, paruness Karoline Sophie Louise von Uexkülli (abikaasa Johann Karl von Uexküll) valdusse ning sealt 1846 omakorda viimase poja Bernhard Otto Jakob von Uexkülli valdusse, kellele kuulusid ka Keblaste, Aru ja Veltsa mõis.
1866. aasta vallaseadusega loodi Aru, Karinõmme, Keblaste ja Veltsa mõisapiirkondi hõlmav Veltsa vald.
1880 müüs Bernhard Otto Jakob von Uexküll osa Karinõmme mõisa maadest (mõisamaad koos Suurepea, Kalmo ja Sipelga taludega) Alexander von Kursellile, jättes teise osa oma vennale Alexander von Uexküllile. 1885 ja 1886 läksid nii Kursellile müüdud Karinõmme mõisamaad kui ka Uexküllidele alles jäänud ja Veltsaga liidetud Karinõmme talumaad edasi Bernhard Jakob Johann Ludwig von Uexküllile, kes 1888 müüs need koos Oidrema mõisaga edasi parun Roman Gotthard von Maydellile.
Roman Gotthard von Maydell pärandas mõlemad mõisad 1906 oma lesele Natalie (Nelli) Magdalene Ottilie Elisabeth von Maydellile (sünd von Lueder) ja tütardele Katherinele ja Maragrethele. 1914 omandas mõisad kinkelepinguga Gotthard von Schilling ning kinkis need 1917 edasi Berend Hermann Otto von Wetter-Rosenthalile, kes oli ühtlasi ka viimane mõisa võõrandamiseelne omanik.
Mõisakompleks
Mõisakompleks on kaasajaks hävinenud, härrastemaja ning majandushooned varemetes.
Arnold Eentamm
Arnold Eentamm (aastani 1936 Arnold Estam; 11. november 1906 Tallinn – 21. detsember 1992 Tallinn) oli Eesti jalgpallur ja kergejõustiklane.
Jalgpalli mängis Tallinna Spordis, hiljem klubides Sirius, Kalev, JK Estonia. Tuli neljakordseks Eesti jalgpallimeistriks (1930, 1934–36). Eesti meister 4x400 m teatejooksus.
Adolf Rüütel
Adolf Rüütel (16. september 1906 Võnnu, Tartumaa – 4. august 1981 Tallinn) oli Eesti jalgpallur.
Alustas karjääri Kalevis, hiljem oli TJK kapten. Mängis aastatel 1930–1931 neli mängu Eesti koondises.
Piima tänav (Tallinn)
Piima tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kitseküla asumis.
Piima tänav sai nime 29. aprillil 2013. Tänav on saanud nime sealkandis asunud piimakombinaadi järgi.
Aleksandra Ovtšinnikova
Aleksandra Jakovlevna Ovtšinnikova (vene keeles Александра Яковлевна Овчинникова; 7. jaanuar (vkj 25. detsember 1914) 1915 Njurba uluss, Jakuudi oblast – 8. juuni 2009 Jakutsk) oli põline jakuut, Jakuudi Autonoomse Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi partei- ja riigitegelane.
Tema vanemad olid kirjaoskamatud karjakasvatajad piirkonnas, mis jääb Jakutskist läände. Ta õppis teedetehnikumis, hiljem parteikoolis. Ta valiti 1963. aastal Jakuudi ANSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimeheks ja ta oli selles ametis kuni 1979. aastani. Tema järglaseks sai Jevdokija Nikolajevna Gorohhova.
Ta suri 95-aastaselt 2009. aastal.
Kuldne vikerkaar
"Kuldne vikerkaar" on Tom Rickettsi poolt Ameerikas 1915. aastal loodud tummfilm.
Elonna Spriit
pisi|Elonna Spriit 2009. aastal fotomuuseumis Elonna Spriit (19. märts 1934 – 1. detsember 2016) oli Eesti tantsija ja tantsupedagoog.
Ta on olnud ansambli Laine tantsusolist ja varieteestaar.
Tema abikaasa oli Edgar Spriit. Nende poeg on ettevõtja Egon Spriit (snd 1959).
Klooga rand
Klooga rand on liivaluiteline supelrand Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Kloogaranna külas. Rand jääb Lahepere lahe kaguossa. Klooga rand ja temaga piirnevad alad kuuluvad Natura 2000 võrgustikku. pisi|Lahepere laht kaardil Männimetsaga kaetud supelranda kasutati juba 19. sajandi lõpul. 1960 aasta suvel valmis piirkonda Klooga–Klooga-Ranna raudteelõik koos Klooga-Ranna raudteepeatusega (praegu Kloogaranna), mille ooteplatvorm jääb rannast umbes 50 meetri kaugusel. Lahe juurdepääs muutis Klooga ranna suvitajate seas populaarseks.
Käesoleval ajal on rand väheses kasutuses. Keila vallavalitsus algatas 2010. aastal koos Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse kaasrahastamisega projekti "Kloogaranna rannapiirkonna väljaarendamise kava" ranna korrastamiseks.
Camblain-l'Abbé
pisi|Vana raudteejaam
Camblain-l’Abbé on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 15 km Arrasist loodes teede D341 ja D73E ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Huviväärsused
thumb|left|200px|Kirik thumb|left|200px|Kirikutorni detailid
Klooga rand
Klooga ranna piirkonna arhitektuur
Rannas oli vetelpäästejaam (alles vaid algne NSV Liidu piirivalve 106. piirivalvesalga 11. piirivalvekordoni tehnilise vaatluse post Lahepere lahe ääres Kloogarannas, soditud torn), rannarestoran Kajakas (hävinud), rannavahendite laenutus-garderoob, 6 alalist müügikioski (enamus hävinud või maha jäetud), hulgaliselt laste liumägesid-kiikesid jm atraktsioone, palliplats.
Meelis Käärik
pisi|Meelis Käärik 2021. aasta Arvamusfestivalil Meelis Käärik (sündinud 3. novembril 1976) on eesti matemaatik ja statistik.
Haridus
Käärik on lõpetanud 1994. aastal Hugo Treffneri gümnaasiumi hõbemedaliga ja 1998. aastal Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe (matemaatika-informaatikateaduskonnas) cum laude. 2005. aastal sai ta doktorikraadi väitekirjaga "Fitting Sets to Probability Distributions".
Töökäik ja teadustegevus
Meelis Käärik on Tartu Ülikooli matemaatika ja statistika instituudi juhataja ja tõenäosusteooria kaasprofessor. Tema teadustöö käsitleb tõenäosusjaotuste lähendamist ja varjatud Markovi mudelsid.
Kruuda (perekonnanimi)
Kruuda on eesti perekonnanimi.
Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kruuda 55 inimesel: 32 mehel ja 23 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kruuda meeste puhul 3592. kohal ja naiste puhul 5778. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Kruuda vanuserühmas 55–59, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,98. Nimi oli kõige sagedasem Võru maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 4,59 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupojale Võrumaal Põlva kihelkonnas Tilsi mõisavallas nimeks Kruda (normaliseeritult Kruuda).
Gattendorf (Burgenland)
Gattendorf on vald (Gemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas.
pisi|tühi|Katoliku kirik Gattendorfis
Hannibal (film 2001)
Sündmuste kronoloogia järgi on see Hannibal Lecteri sarja viimane film:
"Hannibal: Koletise sünd" (2007) – "Punane draakon" (2002) – "Voonakeste vaikimine" (1991) – "Hannibal" (2001).
Film tõi piletimüügist sisse 351 692 268 dollarit, sh USA-s 165 092 268 dollarit (esimesel nädalavahetusel 58 003 121 dollarit), ülejäänud maailmas 186 600 000 dollarit. Filmi võtted kestsid 2000. aasta 8. maist kuni 1. septembrini. Film esilinastus 9. veebruaril 2001.
Marghita
Marghita (ungari keeles Margitta, saksa keeles Margarethen) on linn Rumeenias Bihori maakonnas. Linn asub ajaloolises Krisaania piirkonnas, maakonnakeskusest Oradeast ligikaudu 46 km kirdes.
Linna haldusalasse kuulub kaks küla: Cheț (Magyarkéc) ja Ghenetea (Genyéte).
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Marghita elanikest rumeenlasi 49,39%, ungarlasi 40,25%, mustlasi 5,57% ja teistest rahvustest inimesi 0,57%. Rahvus oli teadmata 4,2%-l elanikest.
Üü tulõk
"Üü tulõk" on muusik Mari Kalkuni esimene album, mis ilmus CD-na 2007. aastal. Albumil on 4 võru-, 1 setu-, 6 eestikeelset laulu ning 3 instrumentaalpala. Albumi tootis Õunaviks.
Hõimpilvik
Hõimpilvik (Russula consobrina) on pilvikuliste sugukonda pilviku perekonda kuuluv seen.
Reketi tänav
Reketi tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kitseküla asumis.
Hõimpilvik
Kübar on hall või hallikaspruun, niiskena kleepuv ja sileda servaga, 5–10 cm lai.
Reketi tänav
Reketi tänav sai nime 29. oktoobril 2008. Tänav on saanud nime sealkandis asunud suuski ja reketeid tootnud vabriku järgi.
Hõimpilvik
Seeneliha on habras ja valge, muutub muljutud kohtadel halliks. Maitse on põletavalt kibe.
Hõimpilvik ei ole söögiseen, kuid peale kupatamist võib teda süüa.
Ta on Eestis väga sage.
Ortoreksia
Ortoreksia (ladina keeles orthorexia nervosa) on toitumishäire või psüühikahäire, mida iseloomustab äärmuslik või üleliigne hõivatus ebatervisliku toidu vältimisega.
Ajalugu
Ortoreksia on tuletatud kreekakeelsetest sõnadest ορθο- (orthos, 'õige') ja όρεξις (orexis, 'isu'). Termini võttis 1997. aastal kasutusele Steven Bratman, arstiteaduse doktor, et võrrelda seda teiste toitumishäiretega, näiteks anoreksiaga. Bratmani väitel võib äärmuslik ortoreksia viia tõsise vaegtoitumiseni või lõppeda isegi surmaga. Ka vähem piiravatel juhtudel võib tekkida toitainete puudus, mille tulemuseks omakorda ortorektiku enesehinnangu langemine, kuna ta süüdistab näljatundes ning keelatud toitude tarbimissoovis iseennast, mitte aga oma dieeti. Bratman kirjeldab ortoreksiat kui haiglast sundmõtlemist, mille puhul on eesmärgiks vältida kõike ebatervislikku. See võib tähendada teatud ebatervisliku toidu vältimist, näiteks ei sööda rasva, säilitusaineid, kunstlikke lisaaineid või loomseid saadusi sisaldavaid toiduaineid, või muid, mida isik kahjulikuks peab. "Mittesobivale" toitumisele võib järgneda alatoitumus. Bratmani väitel on ortoreksia all kannatajatel kindlad eelistused toitude suhtes, mida nad tarbivad ja mida väldivad. Toite, mis sisaldavad säilitusaineid, võidakse pidada ohtlikeks. Tööstuslikke tooteid võidakse pidada kunstlikeks, samas puu- ja juurvilju võidakse näha tervislikuna. Bratman kinnitab, et kõhnumine on teatud tervisliku toitumise dieetide puhul tavaline, näiteks toortoitumise puhul, ning mõnikord võib sellest areneda anoreksia. Lisaks väidab Bratman, et anorektiline ortoreksia (anorexic orthorexia) võib olla sama ohtlik kui anorexia nervosa, kuid neil on erinev ajend. Kui anorektik tahab kaalu kaotada, siis ortorektik soovib end tunda puhta, tervisliku ja looduslikuna.
Diagnostilised kriteeriumid
Sarnaselt muude toitumishäiretega on ortoreksia all kannatajatele loodud diagnostiline küsimustik. Bratman pakub välja esialgse enesekontrolltesti, mis koosneb kahest küsimusest:
Davise lisatud küsimused WebMD lehel kõlavad järgmiselt: Kui vähemalt kahele küsimusele on vastus "jah", võib olla tegemist ortoreksia leebe vormiga.