cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teide rahvuspark
Loomad
Rahvuspargi alal pesitsevaid linde on kümme liiki. Nende seas on sinivint, kanaari kiur, kanaari koldvint ja tuuletallaja alamliik Falco tinnunculus canariensis.
Easy listening
Easy listening on popmuusikasuund, mis pakub ajaviitemuusika funktsioonis mõõduka rokkmuusikaväljendusega lööklaule ja tantsumuusikat. Selle suuna tüüpilised esindajad on olnud The Carpenters ja Ray Conniff. Paralleelnimetusi: middle of the road, no nonsense rock, pop rock.
Teide rahvuspark
Loomad
Rahvuspargis elab kolme endeemse roomajaliigi esindajaid – sisaliklane Gallotia galloti galloti, gekolane Tarentola delalandii ja rullskink Chalcides viridanus viridanus.
Selgrootuid on palju. Neist 40 protsenti on endeemsed, umbes 70 liiki on kohatud ainult Teide rahvuspargis. Esineb nii ämblikke, mardikaid, kahetiivalisi, nokalisi kui ka kiletiivalisi.
Taimed
pisi|[[Kanaari ussikeel]] Rahvuspargis kasvab 168 liiki soontaimi, neist 33 on Tenerife endeemid.
Tenerifel kasvavad taimed on hästi kohastunud vulkaanilise pinnasega, suure kõrgusega merepinnast, lõõmava päikese, äärmuslike temperatuuride ja kuivusega. Tihti on neil väikesed vahaja pinnaga lehed ja rikkalikult värvilisi õisi. Taimed õitsevad enamasti mais-juunis.
Mäenõlval 1000–2100 meetri kõrgusel kasvab kanaari männi mets. Metsapiir on umbes 1000 meetrit madalamal kui mandril samal laiuskraadil asuvate mägede puhul. Kõrgemal kasvab lisaks kanaari männile ka seederkadakas.
Levinumad taimed on tenerife luudpõõsas, endeemne harakalatv Erysimum scoparium ja kanaari ussikeel. Hõbekakar Argyranthemum teneriffae võib kasvada kuni 3600 meetri kõrgusel, kannike Viola cheiranthifolia on aga kõige kõrgemal kasvav õistaim Hispaanias ja võib kasvada lausa vulkaani tipus.
Teide endeemid on lisaks ussikeel Echium auberianium, teide naistenõgese albiinoteisend (nepeta teydea var. albiflora), kassiurb Gnaphalium teydeum, maralijuur Stemmacantha cynaroides.
Ajalugu
Põliselanike guantšide jaoks oli mäe ümbrus pühapaik. Seda peeti põrguväravaks.
Marian Szeja
pisi|Marian Szeja (2007) Marian Henryk Szeja (20. august 1941 Siemianowice Śląskie – 25. veebruar 2015 Wałbrzych) oli poola jalgpallur, väravavaht.
Ta kuulus 1972. aasta suveolümpiamängudel Münchenis kuldmedali võitnud Poola jalgpallikoondisse.
Tallinna Tehnikaülikooli kvartal
pisi|Tallinna Tehnikaülikooli peahoone pisi|IT Kolledži maja Raja tänaval
Tallinna Tehnikaülikooli kvartal on Mustamäe asumi kvartal Tallinnas Mustamäe linnaosas. Linnaline teaduskeskus piirneb Ehitajate, Akadeemia ja Üliõpilaste tee ning Raja tänavaga.
TTÜ kvartaliga külgnevad Mustamäe asumi I ja VII mikrorajoon ning Kadaka asumi Akadeemia ja Mäepealse II kvartal. Lõunasse jääb Nõmme linnaosa Vana-Mustamäe asum.
Teaduslinnakus paiknevad nii Tallinna Tehnikaülikool koos oma instituutidega kui ka muud teadusasutused.
Kergliiklusteid (peateed) on 0,8 kilomeetrit.
Kvartali lõunaossa jääb TTÜ valduses olev parkmets.
Lydia Bock
Lydia Bock (aastani 1926 Lydia Malmsten; 9. aprill 1904 Narva – 17. jaanuar 1980 Jõhvi) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Ta õppis Narva tütarlasteseminaris ja eraviisil laulmist.
Ta alustas lavategevust aastal 1924 Narva "Võitleja" seltsis, töötas aastatel 1936–1947 Narva Teatris (aastast 1944 Paides), olles aastatel 1944–1945 teatri kunstiliseks juhiks.
Isiklikku
Ta oli abielus tšellist Voldemar Bockiga; tema vennad olid näitlejad Franz ja Hugo Malmsten.
Frederick Law Olmsted
Frederick Law Olmsted (26. aprill 1822 Hartford, Connecticut – 28. august 1903 Belmont, Massachusetts) oli Ameerika Ühendriikide maastikuarhitekt, kes projekteeris mitmeid silmapaistvaid avalikke parke, millest kõige märkimisväärsemaks võib pidada New Yorgis asuvat Central Parki.
Elulugu
Frederick Law Olmsted sündis 1822. aastal Hartfordi linnas Connecticuti osariigis. Tema isa John Olmsted (1791–1873) ja ema Charlotte Law Hull (1800–1826) abiellusid 1921. aastal. 1825. aastal sündis pere teise pojana John Hull Olmsted. 14-aastaselt sai Olmsted sumahhi mürgituse, mis kahjustas ta silmanägemist ja piiras tema haridust. 1837. aastal takistas haigus tal Yale'i Ülikoolis õpingute jätkamist pärast esimest semestrit. Järgnenud aastakümned möödusid Olmstedil reisides ja töötades talupidaja, kirjaniku, ajakirjaniku ja ärimehena. Frederick Law Olmsted abiellus 1859. aastal Mary Cleveland Perkins Olmstediga. Neil sündis neli last, kellest kaks surid enne esimest eluaastat.
Karjäär
Olmstedi karjäär maastikuarhitektina algas 1857. aastal, kui ta koos Calvert Vaux’ga võitis New Yorgi Central Parki kujundamise konkursi. Järgnevate aastate jooksul oli ta pargi peaarhitekt, samuti töötas lühidalt kodusõja ajal Ameerika Ühendriikide sanitaarkomisjoni direktorina ning suure kullakaevanduse juhina Californias. Alles 1865. aastal, kui Olmsted oli 43-aastane, tegi ta lõpliku otsuse pühenduda maastikuarhitektuurile.
1873. aastal andis Ameerika Ühendriikide Kongress Olmstedile ülesandeks Kapitooliumi laienenud alade kujundamise. Pärast 1886. aastat oli Olmsted suuresti hõivatud Bostoni ja Brookline'i linna parkide rajamisega ning Bostoni sadama maastiku parandamise kavaga. 1888. aastal sai Olmsted ülesandeks kujundada Biltmore’i ümbruskond Lõuna-Carolina osariigis, mis kuulus George W. Vanderbiltile (raudteemagnaadi Cornelius Vanderbilti pojapoeg). Biltmore’i majamuusemi välialade kujundamine oli Olmstedile üks viimaseid suuri projekte maalilisemas stiilis.
Olmsted valiti 1893. aastal Chicagos toimunud maailmanäituse maastikuprojekti juhiks. Hiljem kujundas Olmsted ala praeguseks Jackson Parkiks. Oma karjääri vältel rõhutas Olmsted koostöö tähtsust teiste erialade spetsialistidega, eriti inseneride, taimekasvatajate ja arhitektidega.
Golden Valley maakond (Põhja-Dakota)
thumb|Asend Põhja-Dakota osariigis Golden Valley maakond (Golden Valley County) on maakond USA-s Põhja-Dakota osariigis. Geograafilised koordinaadid on 46°94' N, 103°84' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Beach.
Frederick Law Olmsted
Põhiprintsiibid
Olmsted oli esimene, kes kasutas sõna "maastikuarhitekt" ametinimetusena ja uskus, et maastikuarhitektuur on kui kunstiteos, mille eesmärk on mõjutada emotsioone põhinedes inimese psühholoogia aluspõhimõtetele.
Golden Valley maakond (Põhja-Dakota)
Maakonna pindala on 2595 km². Veekogusid ei ole.
Frederick Law Olmsted
Põhiprintsiibid
Karjääri jooksul kujunesid Olmstedil välja järgmised disaini põhiprintsiibid:
Golden Valley maakond (Põhja-Dakota)
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 1680. Aastal 2000 oli elanikke 1924.
Ajalugu
Golden Valley maakond moodustati 19. jaanuaril 1912 Billingsi maakonna osast.
Reith im Alpbachtal
Reith im Alpbachtal on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Kufsteini ringkonnas. Vald asub 637 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 27,41 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 2702 inimest. Vald paikneb Alpbachtalis, 28,55 km Kufsteinist edelas, 17 km Wörglist läänes ja 8 km Jenbachist idas, Innist lõuna pool.
Küla on väga vana asula, mida on esmamainitud 976. aasta paiku. 15. kuni 19. sajandini kaevandati hõbedat ja vaske. Tänapäeval on peamised sissetulekuallikad põllumajandus ja turism.
pisi|tühi|Reith
Hotellimajandus
Hotellimajandus koosneb majutus-, toitlustus-, meelelahutus- ja kõigi lisateenuste osutamisest majutusasutustes. Hotellimajandus on üks osa turismimajandusest. Lisaks sellele, et osutatakse teenuseid kõikidele kodust eemal viibivatele inimestele, kuuluvad süsteemi ka hotellimajanduse teenused, mida osutatakse kohalikele elanikele.
Funktsionaalne aspekt
Funktsionaalsed aspektid on tegevused ja toimingud, mida majutusasutused osutavad ehk mis funktsiooni need täidavad.
Lisaks mainitud funktsioonidele võib lisanduda muidki tegevusi ja teenuseid.
Kusihape
pisi|Kusihappe [[struktuurivalem]] Kusihape on heterotsükliline ühend molekulivalemiga C5H4N4O3. Kusihappe soolasid nimetatakse uraatideks. Kusihape tekib ainevahetuses puriini nukleotiidide lagundamisel ja on uriini loomulik koostisosa.
Vere suur kusihappe sisaldus ehk hüperuritseemia võib põhjustada podagrat ja on seotud mitmesuguste haigustega, näiteks diabeedi või neerukividega.
Viktor Piisang
Viktor Piisang (10. juuli 1918 Rapla – 24. september 1944 Kohila) oli eesti jalgpallur.
Ta tuli 1938. ja 1939. aastal jalgpalliklubiga Estonia Eesti meistriks.
Aastatel 1938–1940 mängis ta 9 korda Eesti jalgpallikoondises.
Isiklikku
Tema vend oli kergejõustiklane ja spordiajakirjanik Eugen Piisang (1917–2003).
Rattenberg
Rattenberg on linn ja vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Kufsteini ringkonnas. Vald asub 521 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 0,11 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 414 inimest. Linn asub Inni jõe ääres Rattenbergi mäe ja Innsbrucki lähedal. See on väikseim linn riigis.
Ajalugu
Asutatud 14. sajandil, ehitati see sõnasõnaliselt Rotimäe varju, et kaitsta end marodööride eest. Maximilian I laiendas algse linna kantsi võimsaks kindluseks.
Tänapäev
Novembris 2005 teatas linn, et ehitatakse 30 spetsiaalselt pöörlevat peeglit, mida kutsutakse heliostaatideks, et peegeldada talvekuudel linnaosadele päikesevalgust. 2,4 miljoni dollarist operatsiooni soovitas valgustusfirma Bartenbach Lichtlabor GmbH. Euroopa Liit kavatses novembris 2005 poole arvest tasuda. Kuid projekti ei viidud kunagi ellu.
Majandus
Rattenberg on tuntud oma klaasivalmistamise poolest. Kristallklaasipoodide rohkus jätkab töömeisterlikkuse traditsiooni.
East London
East London (afrikaani keeles Oos-Londen) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis, Buffalo City linnaringkonna halduskeskus. Linn asub India ookeani rannikul Buffalo jõe suudmes.
East London on oluline tööstus- ja sadamalinn.
East London on asutatud 1847. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli East Londoni elanikest mustanahalisi aafriklasi 70,09%, valgeid 16,00%, värvilisi 11,63%, India või Aasia päritolu inimesi 1,78% ja teisi 0,50%. Koosa keelt pidas emakeeleks 61,77%, inglise keelt 21,21% ja afrikaani keelt 13,25%.
Wąchock
Esimest korda on Wąchocki mainitud 1179. aastal seoses tsistertslaste saabumisega piirkonda. Magdeburgi linnaõigused sai Wąchock 1454. aastal. 1869. aastal Wąchock kaotas linnaõigused, kuid sai need 1994. aastal tagasi.
Pallada (soomusristleja)
Pallada (vene keeles Паллада) oli viimane neljast Venemaa Keisririigile ehitatud Bajan-klassi soomusristlejast. Laev kuulus Esimese maailmasõja alguses Balti laevastikku ja uppus Saksa allveelaeva U-26 lastud torpeedo tabamuse tõttu. See oli esimene sõjalaev, mille Vene keisririik Esimeses maailmasõjas kaotas ja ühtlasi oli tegemist ohvriterohkeima laevahukuga Soome lahes, kuni Estonia uppumiseni 1994. aastal.
Kirjeldus
pisi|vasakul|Pallada (parempoolne) koos sõsarlaevadega Bajan (II) ja Admiral Makarov Pallada oli 137 meetrit pikk, suurim laius oli 17,5 meetrit, süvis 6,5 meetrit ja veeväljasurve 7874 tonni. Laeva meeskonda kuulus 568 ohvitseri ja madrust. Laev oli nime saanud varasema soomusristleja Pallada järgi, mis langes Vene-Jaapani sõjas Jaapani kätte. Mõlemad laevad olid nime saanud Kreeka jumalanna Pallas Athena järgi.
Laeval oli kaks auruturbiini, mis pidid andma 16 500 hobujõudu (12 304 kW) ning maksimumkiiruse 20,9 sõlme (39 km/h), kuid merekatsetel saavutati 19 320 hobujõudu (14 410 kW) ja maksimusmkiiruseks 22,55 sõlme (41,76 km/h). Turbiinidele vajaliku auru tootsid 26 Belleville boilerit, mille tarbeks mahtus laeva 1118 tonni sütt.
Mõõksarv-orüks
Mõõksarv-orüks (Oryx dammah) on antiloobiliik orüksi perekonnast.
Pallada (soomusristleja)
Kirjeldus
Pallada pearelvadeks olid kaks 203-millimeetrist 45-kaliibrist suurtükki, kumbki eraldi soomustatud tornis laeva vööris ja ahtris. Kaheksa 152-millimeetrist suurtükki paiknes kasemattides laeva külgedel. Torpeedopaatide vastu oli laeval 20 75-millimeetrist suurtükki, millest kaheksa paiknes kasemattides laeva külgedel ja pealisehitises. Ülejäänud paiknesid 152-millimeetriste suurtükkide kohal pööratavatel alustel ja olid varustatud kaitsekilbiga. Palladal oli veel 4 47-millimeetrist Hotchkissi kahurit ja kaks 457-millimeetrist torpeedoaparaati, mis paiknesid kummalgi küljel allpool veepiiri.
Mõõksarv-orüks
Mõõksarv-orüksi õlakõrgus on 120 cm ja kaal kuni 200 kg. Tema sarved on kaarjad 1–1,25 m pikkused. Saba on 45–60 cm pikk ja selle otsas on tutt. Isasloomad on suuremad kui emased. Sarved on nii isas- kui emasloomadel, kuid emasloomade sarved on veidi peenemad. Karvkate on valge, sel puuduvad tumedad triibud, välja arvatud aimatavalt tumedamad laigud kaela- ja peapiirkonnas.
Pallada (soomusristleja)
Kirjeldus
Kogu laeva soomustamiseks kasutati Kruppi terast. Veepiiril masinate kohal oli soomusvöö paksus 190 millimeetrit, vööris ja ahtris kahanes see 90 millimeetrini. Veepealsete külgede ja kasemattide kohalt oli soomusvöö 60 millimeetri paksune. Teki soomus oli 50 millimeetrit: suurtükipatareide kohal koosnes see ühest 50-millimeetrisest plaadist, mujal 30- ja 10-millimeetristest plaatidest. Suurtükitornide soomus oli 132 millimeetrit ja komandotorni soomus 136 millimeetrit.
Mõõksarv-orüks
Pärast 8–8,5 kuu pikkust tiinust sünnitab emasloom 1 vasika. Mõõksarv-orüks on looduses väljasurnud. Liik oli levinud laiadel aladel Sahara kõrbe ümber Mauritaaniast Egiptuseni. Tema arvukus hakkas langema kliimamuutuse tõttu, kuid ta suri looduses välja üleküttimise tõttu 1990. aastatel. Nad säilisid mitmel pool loomaaedades ja loodusparkides. Araabia poolsaarel peetakse neid erakollektsioonides ning USAs ja Lõuna-Aafrikas jahirantšodes.
Tšaadis, Tuneesias ja Senegalis peetakse mõõksarv-orükseid suurtel tarastatud kaitsealadel, eesmärgiga neid loodusesse tagasi asustada.
Enne nende looduses väljasuremist olid mõõksarv-orüksid hinnatud jahiulukid kohalike seas. Neid kütiti nii sarvede, liha kui naha pärast. Nende liha kasutati söögiks ja nende paksu nahka kasutati köite, kottide, kingade ja kilbikatete valmistamiseks.
Pallada (soomusristleja)
Teenistus
Vähem kui kuu peale sõja algust, 25. augustil 1914, suundus Saksa laevastikukoondis, mis koosnes kergeristlejatest Magdeburg ja Augsburg ning torpeedopaatidest V 26 ja V 186 Soome lahe suhu. Eesmärgiks oli otsida valves olevaid Vene ristlejaid ja nende vastu torpeedorünnak korraldada. Valveristlejaid Pallada ja Bogatõr aga udu tõttu merel ei olnud. Pimedas ja udus jooksis Magdeburg 26. augustil Osmussaare lähedal madalikule. Magdeburg ennast enam vabaks päästa ei suutnud ja V 26 katsed teda lahti tõmmata ebaõnnestusid samuti. Kergeristleja otsustati õhku lasta ja V 26 hakkas meeskonda evakueerima.
Hommiku saabudes tulid Osmussaare juurde sakslasi otsima Vene laevad: kell 7.25 hakkasid Paldiski lahelt liikuma Pallada ja Bogatõr ning kell 07.00 hävitajad Rjanõi ja Leitnant Burakov Tallinnast. Kommunikatsioonivea tõttu ei teadnud kumbki paar teistest Vene laevadest piirkonnas midagi ja udus kohtudes peeti üksteist sakslasteks. Leitnant Burakovilt tulistati Bogatõri pihta torpeedo, millest viimasel õnnestus kõrvale põigata ja Pallada tulistas Leitnant Burakovi pihta oma 203-millimeetristest suurtükkidest, kuid ei tabanud. Venelaste õnneks varsti udu hajus ja omad laevad tunti ära. Lisaks ilmusid udu hajudes silmapiiril nähtavale ka Magdeburg ja selle juures askeldav V 26.
Vene ristlejad avasid V 26 pihta tule ja see asus kohe põgenema. Torpeedopaat sai kaks tabamust. Üks tappis ohvitseride ühiskajutis 15 meest ja teine pühkis ahtrist kaheksa meest üle parda. Lisaks tuli üks auruturbiin purustuste tõttu seisma jätta ja see aeglustas V-26 liikumist, kuid Vene laevad ei hakanud seda jälitama ja torpeedopaat pääses põgenema. Sakslastel oli õnnestunud Magdeburgi vööriosa õhkida, kuid ülejäänud laeva hävitada ei suudetud. Samuti ei hävitanud nad koodiraamatuid, mis langesid laeva läbiotsinud venelaste kätte. Koodiraamatute koopia anti ka inglastele ja neil oli sellest palju abi sakslaste raadioside jälgimisel. Venelaste kätte langes ka 56 sõjavangi, sealhulgas Magdeburgi komandör fregatikapten Habenicht.
Koos soomusristlejaga Rurik otsiti 27. augusti öösel edutult vastase laevu Bornholmi ja Danzigi (Gdańsk) vaheliselt alalt. Kõigest paar kuud hiljem Pallada uputati.
Uputamine
pisi|vasakul|Postkaart soomusristleja Pallada uputamisest Saksa allveelaeva U-26 poolt Saksa allveelaev U-26 oli 11. oktoobri hommikul kell 4 alustanud sõitu Hanko neeme suunas, kust lootis leida Vene laevu. Seitsme tunni pärast kohtutigi Russarö tuletornist 10 miili lõunas kahe soomusristlejaga Pallada ja Bajan, mis sõitsid 600–800-meetrise vahega teineteise järel. Allveelaev ületas soomusristlejate kursijoone, pööras mõnevõrra ja lasi ahtriaparaadist välja ühe torpeedo. Ideaalselt positsioonilt lastud torpeedo tabas kell 11.10 Palladat otse keskele, kus paiknes laeva laskemoonaruum. Laskemoon plahvatas ning üles kerkis võimas vee ja suitsusammas. Suitsu hajudes oli laev kadunud ja veepinnal hulpisid vaid rusud.
Hukkumispaigal käisid pääsenuid otsimas hävitaja Rezvõi, kaks traalerit ja hiljem ka hävitaja Novik. Veepinnalt leiti puutükke, korgiga täidetud päästeveste ja koisid ning ikoon Nerukotvornõi Obraz Spasitelja. Ühtegi meest meri elusalt ega surnult välja ei andnud. Hukkus eri andmetel 584 või 597 meest, kellest vähemalt kuus olid Eestist pärit. Hukkus ka laeva komandör 1. järgu kapten Sergei Magnus. Tollal kehtinud sõjatsensuuri tõttu Venemaal täpset hukkunute arvu ei avaldatud. Surmakuulutuste ja teada olevate nimede järgi võis Eestist pärit olnud hukkunuid olla rohkemgi, täpsemaid andmeid võib leiduda Vene mereväe arhiivis Peterburis.
Vrakk
Soome ajalehes Helsingin Sanomat ilmus 6. oktoobril 2012 artikkel, kus teatati Pallada vraki avastamisest Hanko lähedal. Vraki leidsid soome sukeldujad juba 2000. aastal, kuid hoidsid leidu 12 aastat saladuses.
Laev lebab 60 meetri sügavusel merepõhjas kolme tükina, kõik põhi ülespidi. Kuigi laev sai uppumise ajal tõsiselt kannatada ja on praeguseks setetega kaetud, on mitmed detailid senini selgelt eristatavad. Teiste seas ka suur puidust kahepealine Vene kotkas. Üks suurtükitorn 203-millimeetrise suurtükiga lebab merepõhjas ahtrisektsiooni kõrval.
Kibuvitsa tänav (Pärnu)
Kibuvitsa tänav on tänav Pärnus Rääma linnaosas.
Tänav saab alguse Kirsi tänavalt, suundub kagusse ja lõppeb Raba tänaval. Kibuvitsa tänav ristub veel Mureli ja Sireli tänavaga.
Tänava pikkus on ligikaudu 558 meetrit.
Ajalugu
Tänav sai nime 1. detsembril 1998.
SM U-26
SM U-26 oli Esimese maailmasõja aegne Saksa diiselelektriline allveelaev. Selle suurimad võidud olid Vene Keisririigi soomusristleja Pallada uputamine 11. oktoobril 1914 Hanko lähedal ja miiniveeskaja Jenissei uputamine 4. juunil 1915 Suurupi väina suus. Laev lahkus 11. augustil 1915 Liepājast ja viimati nägi seda Briti allveelaev HMS E9 seda Kõpu tuletornist edelas. Edasine saatus on täpselt teadmata, kuid tõenäoliselt hukkus laev kusagil Soome lahes miinil koos kõigi 30 mehega pardal.
Teenistus
U-26 leidis 10. oktoobril 1914 Soome lahe suust Vene ristleja Admiral Makarov ja jõudnud laskekaugusel, saatis teele kaks torpeedot. Paraku hakkas ristleja just sel hetkel manöövrit sooritama ja torpeedod läksid mööda. U-26 alustas 11. oktoobril 1914 kell 4 hommikul sõitu Hanko neeme suunas, kust loodeti leida Vene laevu. Ristlejad Aurora ja Rossia ilmusid allveelaeva vaatevälja kell 9.15, kuid liikusid liiga kiiresti selleks, et neile järgi jõuda. Kell 11.30 või 10.30 tunni pärast kohtutigi Russarö tuletornist 10 miili lõunas kahe soomusristlejaga Pallada ja Bajan, mis sõitsid 600–800-meetrise vahega teineteise järel. Allveelaev ületas soomusristlejate kursijoone, pööras mõnevõrra ja lasi ahtriaparadist välja ühe torpeedo. Ideaalselt positsioonilt lastud torpeedo tabas kell 11.10 (või 12.10 ) Palladat otse keskele, kus paiknes laeva laskemoonaruum. Laskemoon plahvatas ning üles kerkis võimas vee ja suitsusammas. Suitsu hajudes oli laev kadunud ja veepinnal hulpisid vaid rusud. Hukkus eri andmetel 584 või 597 meest, kellest vähemalt kuus olid Eestist pärit.
Edasi suundus U-26 talvekorterisse ja jätkas tegevust järgmise aasta kevadel. 23. aprillil 1915 uputati Ahvenamaa lähedal 849 brutoregistertonnise mahutavusega Vene kaubalaev Fråk. 4. juunil 1915 luuras U-26 Pakri saarte juures, lootes tabada mõnda Tallinnast väljuvat laeva. Varsti ilmus nähtavale ilma saatelaevadetta miiniveeskaja Jenissei, mis kalda ääres liikudes Väinamere poole suundus. Allveelaev võttis Keibu lahe suus positsiooni sisse ja lasi 600 meetri kauguselt Jenissei suunas teele torpeedo. Jenissei sai tabamuse otse keskele ja plahvatus rebis allpool veeliini paremasse pardasse suure augu. Jenissei hakkas kiiresti kreeni vajuma ja uppus kümne minutiga. Korraliku väljaõppeta madrused ei osanud laeva ja enda päästmiseks suurt midagi teha ning paljud hüppasid lihtsalt vette. Kuigi rannalt tõtati pea kohe kalapaatidega appi, õnnestus päästa vaid 21 meest – paljud veest välja tõmmatud surid alajahtumise või hirmušoki tõttu. Hukkus 298 meest, teiste seas ka laeva komandör 2. järgu kapten K. V. Prohhorov.
Kuigi venelased olid nüüd läheduses tegutsevast vastasest teadlikud ja valvasid oma laevu paremini, õnnestus U-26 25. augustil Suurupi väina suus uputada 1982 tonnise veeväljasurvega transpordilaev Petšora, mida sõjalaevastik ujuvtöökojana kasutas. Veidi hiljem, 30. augustil langes Vormsi lähistel allveelaeva saagiks 869 tonnise veeväljasurvega transpordilaev Zemlja.
Saatus
Pärast Zemlja uputamist hakkas U-26 lõunasse, kodusadama poole liikuma, kuid jäi koos kõigi 30 meeskonnaliikmega kadunuks. Kokkuleppeliselt peetakse laeva hukkumise kuupäevaks 31. augustit, hukkumispaik on teadmata. Tõenäoliselt põhjustas hukku meremiin kuid võimalikud on ka inimlik viga või tehniline rike.
Eesti meremuuseumi uurimislaev Mare leidis 21. mail 2010 Naissaare ja Osmussaare vahelt 100 meetri sügavusel lebava allveelaeva vraki, mida esialgsete uurimistulemuste järgi peeti U-26-ks. Juulis vraki juurde saadetud allveerobot tuvastas aga, et tegemist on hoopis Teise maailmasõja aegse Nõukogude allveelaevaga Štš-322.
Mais 2014 teatas Soome tuukritemeeskond Badewanne, et on laeva vraki leidnud Soome lahe lääneosast. Ahter ees uppunud allveelaeva torn ja suur osa kerest paistab mudast välja. Kuna vrakk asub laevatee all, on sukeldumistööd selle juures raskendatud.
Reeta Parmo
Reeta Parmo (sündinud 29. septembril 1950 Kiidjärve vallas Tartumaal) on eesti majandusteadlane.
Elulugu
Reeta Parmo on kolhoosniku tütar.
Ta on lõpetanud 1968. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli majandusküberneetika erialal. Oli aastatel 1993–1997 EPMÜ magistrant, majandusmagister põllumajandusökonoomika ja ettevõtluse erialal (1997, EPMÜ), väitekiri "Kvaliteetse piima tootmise tasuvusest Eesti Vabariigis". Täiendas end 1990. aastal Läti Põllumajanduse Akadeemias maamajanduse alal.
Ta töötas aastatel 1975–1979 Eesti Tarbijate Kooperatiivide Vabariiklikus Liidus, 1979–1980 oli Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi vanemökonomist, 1980–1993 nooremteadur, teadur ja vanemteadur, 1994 Eesti Põllumajandusülikooli loomakasvatusinstituudi nooremteadur, seejärel äriühingute konsultant.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: lüpsikarjafarmid ja nende tasuvus. Ta osales aastatel 1995–1996 Helsingi Ülikooli ja Valio kontserni uurimisprojektis, millega uuriti Eesti piimatootjaid.
Volta annab kaeblikku vilet
"Volta annab kaeblikku vilet" on Aarne Rubeni romaan, millest sai "Romaanivõistluse 2000" võiduteos.
Sisu
1. peatükk. Riks tutvustab oma vanaonu Gustav Kalendrit.
2. peatükk. Riks kõneleb oma nurjunud armastusest ja lisab, et vanaonu ei oleks nii käitunud.
3. peatükk. Gustav räägib oma seiklustest 1905. aasta hilissügise Tallinnas, mainib Noor-Eesti I albumi ilmumist, mässulisi miitinguid ja maasaadikute kohtumist tehase Volta keldris enne sõjaseaduse väljakuulutamist.
4. peatükk. Gustav müüb revolvrit, et Tartusse Eltse juurde sõita ja käib Teataja toimetuses Niguliste tänaval. Gustav jõuab Eltse juurde ja Elts tutvustab oma feministlikke põhimõtteid.
6. peatükk. Gustav ja Elts tantsivad korporantide korraldatud peol, Gustav läheb Kassitoomele ostma kassipoega, kes saab nimeks Miux. Gustav läheb end maale sulaseks pakkuma ja saab teenistusse Eltse isatalus.
7. peatükk. Gustavil on romaan mustlanna Leaga, välja ilmub aga Lea perepojast peigmees, kelle Gustav kogemata puuhaluga surnuks viskab.
8. peatükk. Gustav külmal maal, Kaug-Põhjas. Oma nutikusega pääseb ta nganassaanide ohverdusrituaalist.
9. peatükk. Saanud teada, et Elts on abiellunud pankuriga, kogub Gustav mõni aeg raha ja reisib peagi Euroopasse. Eksirännakutel Zürichisse sattudes peatub ta Voltaire'i kabaree ees ja astub sisse, kuna seostab seda oma kunagise töökoha Voltaga.
10. peatükk. Gustav keset dadaistide lärmakaid manifestatsioone ja šokeerivaid tuluõhtuid. Ta tutvub Tristan Tzara ja Vladimir Leniniga. Tzara demonstratiivne duell Hans Arpiga. Gustavist saab arvestatav dadaistlik kunstnik.
11. peatükk. Gustav peab filosoofilist dispuuti Leniniga. Lenini jõulupuu kirjeldus.
12. peatükk. Gustav saab kirja Tallinnast ema käest.
13. peatükk. Gustav tutvub nais-dadaisti Maia Kruscekiga, kes kannab Ypres lahingut sümboliseerivaid kõrvarõngaid.
14. peatükk. 9. aprillil 1922 jõuab Gustav tagasi Tallinnasse. Ta on rikas mees ja tuntakse kuulsa kunstnikuna ära isegi maal. Volta kaeblik vile sümboliseerib linna lähedust maale. Haridusministri vastuvõtul räägib Gustav oma tuludest.
16. peatükk. Gustav kirjutab artiklit ajakirjale Kunstiteaduslik Eksperiment.
17. peatükk. Gustav kohaliku kunstieliidi seas. Gustav ja Hanno Kompus aitavad matemaatik Paul Teppichil talu osta, kuid teel maakohta tõmbab Teppich kogemata rongis hädapidurit ja tõstetakse rongist välja.
18. peatükk. Gustavi kunstiteaduslikud arutelud ärritavad lihtsaid maainimesi.
Kriitika
Ajakirjas Keel ja Kirjandus nr 11 2007 kirjutab Cornelius Hasselblatt: “Tegur, mis tõstab Rubeni romaani huviorbiiti, on ajaline distants. Poole sajandi möödudes kirjutab üks autor jälle 1905. aasta teemal ning toob varasemate teostega võrreldes sisse hoopis uue aspekti. Ruben ei rõhuta sotsiaal-majanduslikku arenguloogikat, rahvuspoliitilist aspekti ega ka vabadust, vaid tema romaan keskendub hoopis armastusele.”
Ajakirjas Keel ja Kirjandus nr 12 2014 kirjutab Mart Kuldkepp: “Ruben leiab Kesküla mõistatuslikust isikust lausa dada enese, mõistuspärase ja eneseküllase ekstravagantsuse, mis romaani kui terviku seisukohalt on omamoodi mise et abime, kõige miniatuurne teisik.”
Uherský Brod
Uherský Brod (saksa keeles Ungarisch Brod, tõlkes Ungari Koole) on linn Tšehhis Zlíni maakonnas Uherské Hradiště ringkonnas. Linn asub Bílé Karpaty mägedes Olšava jõe kaldal merepinnast 251 meetri kõrgusel.
Tähtsamad tööstusettevõtted on sealne õlletehas, ehitusfirma ja tulirelvi valmistav ettevõte Česká zbrojovka Uherský Brod. Linnas on kino, kultuurimaja ja raamatukogu
Vaatamisväärsusteks on aastal 1692 neitsi Maarja auks püstitatud sammas, Jan Amos Komenský muuseum, häärber aastast 1512, raekoda aastast 1702, hussiitide kirik aastast 1733 ja kaks keskaegset katoliku kirikut
Ajalugu
Piirkonda on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1140; toona kandis see nime Brod ja seal asus koolmekoht. Aastal 1272 andis Otakar II asulale kuningliku linna staatuse. Aastal 1506 andis Ulászló II linna Janile Kunovicist, ühtlasi kaotas see kuningliku linna staatuse.
XVI sajandil valmisid nii sealne häärber kui ka raekoda. XVII sajandil ründasid linna ungarlased, mistõttu selle areng peatus. Sajandi keskel ehitati sealse dominiiklaste kloostri juurde katoliku kirik. Taas hakkas linn intensiivsemalt kasvama XVIII sajandil, mil sinna asusid elama nii sakslased kui ka juudid. Toona domineerisid raes sakslased, tšehhid hakkasid linna juhtimisel rolli mängima allesXIX sajandil, mil tööstuse areng tõi sinna maalt tšehhi rahvusest elanikke. Aastal 1894 ehitati sinna õlletehas. Tol perioodil jagunes linn kolmeks – juudi agul, kesklinn, kus elasid rikkamad tšehhi ja saksa soost elanikud, ning poolagraarne äärelinn, kus elasid valdavalt tšehhid.
Pärast Tšehhoslovakkia iseseisvumist kujunes linn kohaliku põllumajandusliku piirkonna keskuseks. Linnas peeti kolm korda aastas laata. Aastal 1922 rajati sinna esimene kino. Kui Saksamaal tulid võimule natsid, rajati sinna linna strateegilist asukohta arvestades tulirelvade tehas.
Teise maailmasõja ajal hävitasid sakslased sealse juutide kogukonna. Ellu jäänud linnast pagenud juudid sõja lõppedes sinna tagasi enam ei tulnud, eelistades jääda välismaale.
Aastal 2015 leidis sealses restoranis aset tulistamine, mille käigus hukkus üheksa inimest.
Elanikkond
1930. aasta rahvaloenduse andmetel oli Uherský Brod elanikest tšehhoslovaki päritolu 5445 inimest, sakslasi oli 42. Roomakatoliku usku oli 4268 inimest, luterlasi oli 79, 998 inimest olid aga hussiidid. Juute oli 493.
Jaan Plado
Jaan Plado (16. mai 1876 Metste, Peri vald, Võrumaa ‒ 1941) oli eesti kultuuritegelane. Jaan Plado sündis talupidajate pojana. Ta õppis tisleriametit ja tegutses mõnda aega ehitusmeistrina.
Plado oli 1907. aastal asutatud Põlva Rahvahariduse Seltsi asutajaliige (hiljem abiesimees) ja projekteeris 1910. aastal ehitatud seltsimaja (praegu asub selles hoones Põlva Keskraamatukogu).
1917. aastast oli ta põllumees Kioma vallas. Ta oli eri aegadel Kähri kontrollühisuse esimees, Põlva ühispanga üks asutajaid ja nõukogu liige, Kioma kartuliühisuse esimees, Kioma põllumeeste kogu esimees. Pikemat aega osales Kioma valla omavalitsuse töös.
Helle Kuningas
Ta sündis 1949. aastal Pärnus ajakirjanike perekonnas ja lõpetas 1968. aastal Sindi Keskkooli. Aastatel 1970–1972 õppis ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris, kuid ei lõpetanud seda.
Kuningas töötas Pärnu teatris Endla näitlejana aastatel 1968–1970 ja 1972–2009, kuid tegi lavastustes kaasa ka hiljem.
Lisaks on ta mänginud mängufilmides "Ideaalmaastik" (1980), "Jõulud Vigalas" (1981), "Naerata ometi" (1985) ja "Eestlanna Pariisis" (2012).
Isiklikku
Helle Kuningas oli 1978. aastast abielus näitleja Eduard Raljaga. Abielust sündis tütar.
Tema onu oli eesti kirjandusteadlane, kirjandus- ja teatrikriitik, kultuuriloolane ja tõlkija Oskar Kuningas.
Reidilahing
pisi|300px|[[Nicholas Pocock. Reidilahing 2. aprillil 1801. Õli lõuendil. 19. sajandi algus. Esiplaanil vasakul all on Briti pommitajad. Paremal on lahinguks joondunud Briti ja Taani laevad. Tagaplaanil on Kopenhaagen]] Reidilahing (taani keeles laget på Reden) ehk Kopenhaageni merelahing ehk Esimene Kopenhaageni lahing ehk Kopenhaageni lahing oli merelahing 2. aprillil 1801 Kopenhaageni reidil Kopenhaageni all merel Suurbritannia laevastiku (komandör admiral Sir Hyde Parker) ja ankrus seisnud Taani laevastiku (komandör Olfert Fischer) vahel. Lahingu toimumispaiga geograafilised koordinaadid on.
Rünnaku viis läbi viitseadmiral Horatio Nelson, kes olevat jätnud täitmata Parkeri taganemiskäsu. Nelson hävitas suure osa Taani laevastikust. Taani-Norra võttis vastu vaherahu. Sageli nimetatakse seda lahingut Nelsoni raskeimaks lahinguks (ta kinnitas seda ise). Taani pool meenutab seda lahingut tänini kui näidet Taani mereväelaste erakordsest vaprusest. Kuigi inglased pidasid lahingut suureks sõjaliseks ja poliitiliseks võiduks, ei ole taani ajaloolaste meelest selge, kes oli võitja.
Eellugu
Reidilahinguni viis pikk rida ebaõnnestunumisi diplomaatias 18. sajandi lõpus. 1801. aasta alguses, Prantsuse revolutsiooniliste sõdade ajal, oli Suurbritannia peamine sõjaline eelis Prantsusmaa ees üleolek merel. Kuninglik Merevägi otsis Prantsusmaa sadamatega kauplevaid neutraalseid laevu ning konfiskeerides nende lasti, kui see oli mõeldud Prantsusmaaga kauplemiseks. Relvastatud neutraliteeti – liitu, mille oli organiseerinud Venemaa keiser Paul I, et oleks võimalik vaba kaubandus Prantsusmaaga, kuulusid peale Venemaa veel Rootsi, Preisi ning 1800. aastast Taani-Norra, kes ei tahtnud lasta end kaasa tõmmata Prantsusmaa ja Suurbritannia vahelisse suurkonflikti. See liit oli Suurbritannia silmis Prantsusmaa huvides ja koos Napoleon I peaaegu täieliku domineerimisega Euroopa mandril tõsine ähvardus Briti laevastikule. Inglased olid eriti mures Rootsiga ja Baltimaadega ühendavate kaubateede olemasolu ja julgeoleku pärast. Taani-Norra oli palju rohkem mures Venemaa ja Prantsusmaa poolt ähvardava ohu pärast. Relvastatud neutraliteedi liit oli Suurbritannia blokaadi vastu vaenulik ning selle olemasolu ohustas puidu ja männivaigutoodete sissevedu Skandinaaviast.
1801. aasta alguses kogus Suurbritannia valitsus Grest Yarmouthi Briti laevastiku, mille ülesanne oli relvastatud neutraliteedi liit lõhkuda ning sundida Taanit relvastatud neutraliteedist lahkuma. See aeg valiti sellepärast, et siis oli Taani-Norral raske Kopenhaagenit kaitsta, sest suur osa laevadest oli talveankrus ja Venemaa laevastik, mis baseerus Kroonlinnas ja Tallinnas, ei saanud Läänemere jää tõttu appi tulla. Venemaa, Rootsi ja Taani-Norra ühendatud laevastikus oleks olnud 123 lahingulaeva, mis oleks olnud väga suur jõud.
Briti laevastiku komandör oli admiral Sir Hyde Parker ja tema asetäitja oli viitseadmiral Horatio Nelson, kes oli suhte tõttu Emma Hamiltoniga ebasoosingus. 61-aastane Parker oli äsja abiellunud 18-aastase neiuga ega tahtnud Great Yarmouthist merele minna. Nelson saatis kirja oma sõbrale kapten Thomas Troubridge'ile, kes oli merelord. Seejärel saatis Esimene Merelord St Vincent erakirja, mille peale Briti laevastik väljus Great Yarmouthist 12. märtsil 1801.
Parkerile saadeti käsud minna Kopenhaagenisse ning tõmmata Taani-Norra relvastatud neutraliteedi liidust välja kas "sõbraliku kokkuleppega või tegeliku vaenutegevusega", millele pidi järgnema "kohene ja jõuline rünnak" venelastele Tallinnas ja Kroonlinnas. .
Briti laevastik jõudis Skagenist juba 17. märtsil või 19. märtsil. Seal kohtuti Briti diplomaadi Nicholas Vansittartiga, kes teatas, et taanlased on ultimaatumi tagasi lükanud.
Kuigi admiraliteet oli teinud Parkerile ülesandeks saavutada relvastatud neutraliteedi liidu laialiminek, vajaduse korral jõuga, tegutses ta ettevaatliku inimesena aeglaselt. Hoolimata laevastike ühinemise ohust tahtis ta Läänemere blokeerida; Nelson tahtis ignoreerida Taanit ja Rootsit, kes olid mõlemad liiduga ühinenud vastumeelselt, ning rünnata kohe venelasi. Lõpuks suutis Nelson veenda Parkerit ründama Taani laevastikku, mis oli parajasti koondatud Kopenhaageni alla.
pisi|Tundmatu kunstnik. Reidilahing 1801. Õli. 1801
Taani-Norra õnnetuseks ei jõudnud Rootsist Karlskronast appi kutsutud laevastik kohale (põhjuseks olid arvatavasti ebasoodsad tuuled). Venemaa laevastik oli endiselt jäävangis. Abi ei tulnud ka Preisist, kus laevastik oli minimaalne. Nii jäi Suurbritannia ainsaks vastaseks Kopenhaageni all Taani-Norra.
30. märtsil läbisid Briti väed Taani väinad, hoidudes Rootsi ranna lähedale, et kaitsta end Taani relvade eest. Brittide õnneks ei rünnatud neid ka Rootsi poolelt.
Parkeri viivitus teele asumisega oli võimaldanud taanlastel lahinguks valmistuda nii hästi kui võimalik ja nüüd oli neid raske rünnata. Taani-Norra oli paigutanud ankurdatud laevade kaitseliini piki Kopenhaageni reidi alates Prøvestenshavnenist põhja suunas – piki Kongedybeti laevateed, mis lõpeb Trekronerforteti juures Kopenhaageni sadama sissepääsust lõunas. Taani-Norra kaitseliin koosnes valdavalt blokklaevadest (blokskibe), kusjuures enamik laevadest oli sel aastaajal taglastamata (erandiks olid Steen Bille komando all olevad laevad, mis lahingus ei jõudnud osaleda). Koos vanade sõidukõlbmatute laevadega moodustasid nad ujuvpatareid. Trekronerfortetis oli 68 suurtükki, mis vastab ühe lahingulaeva relvastusele. Trekronerfortetist veel põhja pool, Kopenhaageni sadama sissepääsu juures, olid taglastatuna kaks lahingulaeva, suur fregatt ja kaks prikki, peale selle veel kaks sõidukõlbmatut laeva. Patareid katsid vee Taani kaitseliini ja ranna vahel, ja kaugemal merel kitsendas laevateed suur kari Middelgrunden. Et kaitsta relvastatud neutraliteeti, pidid taanlased ära hoidma uute sõjalaevade hävitamist, sest need pidid kaubalaevu saatma ja kaitsma.
Brittidel ei olnud usaldatavaid kaarte ega laevajuhte, mistõttu kapten Thomas Hardy tegeles suurema osa 31. märtsi ööst vee sügavuse mõõtmisega kuni Taani kaitseliinini. Siiski ei leidnud Briti laevad kõige sügavamaid vesi üles ja hoidusid seetõttu rannast liiga kaugele.
Lahingu käik
pisi|Lahingu skeem Lahingu ajal pani viitseadmiral Nelson ette ennetava rünnaku eesmärgiga veenda Taani-Norrat võitluseta alistuma. Ülemjuhataja Parker oli selle vastu ning Suurbritannia nõudmised esitati üksikult fregatilt. Taani-Norra keeldus läbirääkimistest ja lahing võis alata.
Kopenhaageni reid oli navigeerimiseks väga keeruline ja oli Taani-Norra tiheda kaitse all. Ent Nelson sai Parkerilt juhtimiseks 12 Briti lahingulaeva, mille kruvid olid kõige madalamad, ning kõik väiksemad laevad, et ta saaks läbida tundmatud madalveealad. Ühe Nelsoni laeva (HMS Glatton) komandör oli HMS Bounty kangelane William Bligh.
30. märtsil sõitsid Nelson ja tema asetäitja kontradmiral Thomas Graves koos kapten William Dometti ja jalavägede komandöriga renditud lüügriga Lark luurama Taani kaitseliini. . Nad leidsid, et kaitse on tugev, ja arutasid õhtu läbi plaani. Ankrus kaitsepatareidel oli suurtükilaevade ees oluline eelis, sest need olid stabiilsemad ja suuremate relvadega, ning taanlased said oma laevu lahingu ajal täiendavalt varustada (sealhulgas kaptenit välja vahetada). Teisest küljest aga olid nende laevad eklektiliselt kokku kogutud, mõned neist olid väiksed, ning Nelsoni vägedel kokku oli nende suhtes ülekaal relvastuses.
Nelsoni plaan oli, et Briti laevad lähenevad Taani kaitseliini nõrgemale, lõunapoolsele otsale Taani kaitseliiniga paralleelse liinina. Kui esimene laev jõuab Taani laevaga kohakuti, heidab ta ankrusse ja hakkab selle laevaga võitlema. Ülejäänud laevad mööduvad, kuni järgmine laev jõuab järgmise Taani laevani, ja nii edasi. Fregatt HMS Desiree koos väikeste suurtükiprikkidega tulistab Taani kaitseliini lõuna poolt ning fregattide vägi laeva HMS Amazon kapteni Edward Riou juhtimisel ründab kaitseliini lõunaotsa. Kui Briti laevastik on Taani laevade kaitseliinist jagu saanud, ründavad jalaväelased Trekronerfortetit. Pommituslaevad pommitavad taanlasi Briti liini tagant. Kui brittidel ei õnnestu jagu saada kaitseliini tugevamast, põhjapoolsest osast, siis piisab lõunapoolsete laevade hävitamisest, et pommilaevad pääseksid küllalt lähedale linnale, nii et sundida vastast alustama läbirääkimisi linna pommitamise vältimiseks.
1. aprillil lõunatuulega hakkas Nelson oma laevadega karide vahelt läbi tulema. Parker jäi ülejäänud laevadega lahingupaigast kirdesse, kattes Nelsonit sekkumise eest merelt ja liikudes Kopenhaageni poole, asudes võitlusse põhjapoolsete kaitsepatareidega.
HMS Agamemnon jooksis karile enne väina jõudmist ega osalenud lahingus. Seejärel jooksid HMS Russell ja HMS Bellona karile ohtlikus faarvaatris Middelgrundeni ja Refshaleøeni vahel. Kolme aluse kaotamine nõudis liini kiiret ümberkorraldamist ja nõrgendas vägede põhjaotsa.
Kell 13, pärast neli tundi kestnud intensiivset võitlust, oli lahing veel täies hoos ja tulemus endiselt lahtine. Taani laeva Prøvesteenen raskem tuli oleks hävitanud HMS Isise, kui HMS Desirée ei oleks HMS Polyphemuse abiga teda tulistanud. HMS Monarch sai kõvasti kannatada Holsteeni ja Sjællandi ühise tule all. Üks gardemariin, kes saadeti relvalaost midagi tooma, ütles: "Kui ma jõudsin peatekile, millelt ma pidin läbi minema, siis ei olnud ühtki meest püsti peamastist eespool, kus oli kaheksa suurtükki, millest mõne laskevalmidus oli otsa saanud; teised olid lahti võetud; kolmandad olid taganemisel jäetud, nii nagu nad olid... Ma kiirustasin eesmisest trapist alla alumisele tekile, ja mulle oli tõeliseks kergenduseks näha, et keegi on veel elus."
Parker nägi suurtükkide suitsu tõttu lahingust vähe, kuigi ta nägi kolme karile jooksnud Briti laeva signaale: Bellona ja Russell näitasid hädasignaali ja Agamemnon võimetust jätkata. Arvates, et Nelson on võib-olla jõudnud ummikseisu, kuid ei saa ilma käskudeta taganeda, (Sõjaartiklid nõudsid, et kõigi astmete sõjaväelased teeksid lahingus vaenlase vastu nii palju kui võimalik), ütles Parker kell 13.30 oma lipulaeva kaptenile: "Ma annan Nelsonile tagasikutsumise signaali. Kui ta saab lahingut jätkata, siis ta ignoreerib seda; kui mitte, siis on see taganemise õigustuseks ja teda ei saa milleski süüdistada." Nelson käskis signaali tunnustada, kuid mitte korrata. Ta pöördus oma lipulaeva kapteni Foley poole, öeldes: "Te teate, Foley, mul on ainult üks silm — parem silm on mul selleks, et oleksin mõnikord pime," ning seejärel ütles teleskoopi pimeda silma ees hoides: "Ma tõesti ei näe signaali!". Kontradmiral Thomas Graves kordas signaali, kuid kohas, mis oli enamikule teistele laevadele nähtamatu, hoides samal ajal masti otsas Nelsoni lähivõitluse signaali. Nelsoni kaptenitest järgis Parkeri signaali ainult Riou, kes ei näinud Nelsoni lipulaeva HMS Elephant. Riou tõmbas oma laeva tagasi, ründas seejärel Trekronerfortetit, jäi tugeva tule alla ja hukkus.
Sel ajal kaldus lahing otsustavalt brittide kasuks, sest nende ülekaal relvastuses hakkas tunda andma. Tosina kõige lõunapoolsema Taani laeva suurtükid olid hakanud vaikima, sest laevad olid nii palju kahju saanud, ja lahingu kese nihkus põhja poole. Briti pealtnägijate tunnistusel oli kella 14-ks suur osa Taani kaitseliinist tulistamise lõpetanud. Mõned taani ajaloolased vaidlustavad seda kellaaega, väites, et kogu Taani-Norra kaitseliin jätkas vastupanu kuni kella 14.30-ni. Tulistamise lakkamine tegi Briti pommituslaevadele tee vabaks Kopenhaagenile lähenemiseks. Peale selle, kuna laevad said täiendust rannapatareidest, muutusid viimased ebatõhusaks. Nyborg püüdis liinilt lahkuda, pukseerides Aggershuusi, kuid mõlemad läksid põhja. Kõige põhjapoolsem laev fregatt Hjælperen taganes edukalt. Kell 11.30 läks Taani komandör Olfert Fischer süttinud Dannebrogilt üle Holsteenile. Kui Holsteenist vahetult põhja pool olnud Infødselsretten umbes kell 14.30 alistus ja langetas lipu, läks Fischer üle Trekronerfortetisse. Seal ründas ta kolme Parkeri laeva, mis olid saanud kõvasti kahjustada ja kaotanud juhitavuse. Kui kapten Schrodersee viidi Indfødselsrettenile ja ta võttis juhtimise üle, hakkas laev uuesti tulistama. Schrodersee langes lahingus, ja kroonprints Frederik püstitas hiljem "murtud laevamasti" kohta, kus Schroderseele anti käsk Indfødselsretteni juhtimine üle võtta. Võib-olla meeskondade kogenematuse tõttu tulistas mitu Taani laeva Briti paatide pihta, mis saadeti nende juurde, kui ohvitserid olid teatanud alistumisest.
Maadlus 2000. aasta suveolümpiamängudel
Maadlus 2000. aasta suveolümpiamängudel toimus Sydneys Austraalias.
Reidilahing
Lahingu käik
Nelson ütles, et ta peab kas saatma kedagi randa ja peatama selle reeglitevastase tegevuse või põletama laevad. Ta läks oma kajutisse taanlastele kirja kirjutama. Ta saatis selle taani keelt oskava ohvitseri kapten Sir Frederick Thesigeriga relvarahu lipu all Taani-Norra regendile kroonprints Frederikile, kes jälgis lahingut Vestindisk Pakhusist ning pidi nägema valge lipuga saadikuid. Kiri oli niisugune:
Maadlus 2000. aasta suveolümpiamängudel
Medalialad
Nii Kreeka-Rooma kui ka vabamaadluses võisteldi kaheksas kaalukategoorias: kuni 54 kg, kuni 58 kg, kuni 63 kg, kuni 69 kg, kuni 76 kg, kuni 85 kg, kuni 97 kg ja kuni 130 kg.
Reidilahing
Lahingu käik
Nelson kuulutas hiljem, et kirjutas selle kirja kaastundest taanlaste vastu, kuid mõned Briti ja Taani ohvitserid pidasid seda osavaks sõjakavaluseks. Taani ajaloolased kinnitavad ikka jälle, et see kiri oli Nelsoni meeleheitlik katse lahingut peatada. Mõned ajaloolased on leidnud, et ilma relvarahuta oleksid britid lahingu kaotanud, sest paljud Briti laevad, nagu ka paljud Taani laevad, ei olnud võimelised lahingut jätkama. Pealegi, kumbki pool ei olnud lahingusse saatnud reservis hoitud laevu, ja Taani reserv oli väidetavalt suurem. Relvarahu hoidis ära Taani reservi käikulaskmise hetkel, mil Briti laevastik oli ohus. Mõned taani ajaloolased kinnitavad, et Nelson ei olnud kirja saatmise ajal tegelikult vallutanud ega vangi võtnud ühtki Taani-Norra laeva. Nende väidete kasuks räägib see, et kuigi britid polnud ühtki laeva lahingus kaotanud, oli enamik neist kõvasti kannatada saanud ning kolm Briti liinilaeva olid kaotanud manööverdamisvõime ja seisid relvarahu hetkel Trekronerforteti laskeulatuses. Nagu teisedki kindlused, oli Trekronerfortet Briti laevade laskeulatusest väljas.
pisi|Nelsoni teine kiri kroonprintsile Kui kroonprints kirja luges, aktsepteeris ta kohe relvarahu ja peatas tulistamise, konsulteerimata Taani-Norra komandöride Olfert Fischeri ja Steen Billega. Selleks ajaks oli rida Taani laevu löödud ja kahjutuks tehtud. Kroonprints Frederik saatis oma kindraladjutandi, Taani parlamendiliikme Hans Lindholmi küsima Nelsoni kirja põhjust. Lindholmil paluti küsimus kirjalikult esitada, mida ta tegigi inglise keeles, naljatades: "Kui teie suurtükid ei ole paremini teritatud kui teie suled, siis te avaldate Kopenhaagenile vähe muljet." Vastuseks kirjutas Nelson:
See kiri saadeti kroonprintsile tagasi. Seejärel saatis Lindholm Parkerile küsimuse Londoni kohta. Kell 16 lepiti kokku 24-tunnises relvarahus.
Kell 16.30 plahvatas Taani lipulaev Dannebrog. Hukkus 250 meest. Pärastlõuna lõpuks jooksis kolm kõige rohkem kannatada saanud Briti laeva, sealhulgas ka Elephant, karile.
Selles lahingus paistis silma noor Taani merekangelane Peter Willemoes.
Osalenud laevad
pisi|[[Steen Bille jätab Toldbodeni pardal teel lahingusse hüvasti Ernst Peymanniga]]
Taani-Norra
Fischeri eskadron Kongsdybetis
(järjekord lõunast põhja; ainult Siælland ja Holsteen olid heas seisukorras, laevad olid ka vanad)
Suur Kollaps
pisi|Suur Kollaps animatsioonina Suur kollaps on üks universumi võimalikest saatustest, mis saab tõeks, kui universumi paisumine aeglustub ja hakkab lõpuks kokku tõmbuma. Universum tõmbub kokku kuni temast saab singulaarsus ja uue Suure Pauguga saab alguse uus universum.
Reidilahing
Taani-Norra
pisi|Merepatarei [[Trekronerfortet]] Kindlustused