cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Magnetmonopool
Spinnjää
frame|vasakul|Aatomite paigutus tetraeedriliselt korrastunud spinnjääs. Mustad nooled näitavad [[spinnide suundi]] 2009. aastal avaldati artikkel, milles uuriti magnetmonopoolide esinemist spinnjääs. Spinnjää on kristalliline materjal, milles esinevad absoluutse nulltemperatuuri (0 K ehk −273,15 °C) lähedaste temperatuuride juures struktuurid, mis käituvad nagu magnetmonopoolid.
Spinnjää materjalitüki sees saavad magnetilised põhjapoolus ja lõunapoolus piltlikult öeldes ringi triivida, kuid on selles materjalitükis lõksus ehk ei eksisteeri vabas olekus. Seepärast ei sarnane spinnjää monopoolid Diraci ennustatud monopoolidega. Järelikult ei kinnita spinnjää katsed magnetmonopoolide olemasolu. Küll aga võivad spinnjää omadused leida rakendust magnetiliste mälumaterjalide valmistamisel.
Rodney McKay
Meredith Rodney McKay (teda mängib David Hewlett) on väljamõeldud tegelaskuju Kanada-USA ulmelises telesarjas "Tähevärav Atlantis" ja "Tähevärav SG-1". McKay oli üks peategelastest kõikidel "Tähevärav Atlantise" hooaegadel (2004–2009). Varem oli ta korduv tegelaskuju "Tähevärav SG-1" neljal hooajal (2002, 2004, 2006–2007).
Magnetmonopool
Spinnjää
Materjalid, mis käituvad spinnjääna, on tahkes olekus tetraeedriliselt korrastunud ja meenutavad sellega vesiniku ja hapniku aatomite paiknemist harilikus jääs. Spinnjää materjalid on aga frustreerunud olekus, kus kristalli struktuur ja aatomitevahelised jõud häirivad üksteist, tekitades magnetisminähtuse. Materjalid, mis on leitud spinnjääna käituvat on düsproosiumi ja holmiumi titanaadid ja stannaadid: Dy2Ti2O7, Ho2Ti2O7, Ho2Sn2O7, Dy2Sn2O7.
Rodney McKay
Doktor Rodney McKay ilmub esimest korda "Tähevärav SG-1" osas "48 hours" teadlasena, kes liitub väljamõeldud Tähevärava programmiga. McKayd on nähtud veel kahes "Tähevärav SG-1" osas, enne kui ta sai üheks peategelaseks "Tähevärav Atlantises", mille tegevus toimub Pegasuse galaktikas.
Välislingid
Lista över rollfigurer i Stargate
Magnetmonopool
Bose'i-Einsteini kondensaat
pisi|270px|Graafikud Bose'i-Einsteini kondensaadina käituvatest rubiidiumi aatomitest. Parempoolseim graafik vastab puhtale Bose'i-Einsteini kondensaadile, kus aatomite liikumiskiirused on väga ühtlased 2014. aastal teatati, et ülimadalatel temperatuuridel gaaside uurimine on viinud arvatavate magnetmonopoolide leidmiseni. Eksperimendis uuriti rubiidiumi aatomite käitumist välises magnetväljas väga madalal temperatuuril. Temperatuur oli vaid mõni miljondik kraadi soojem absoluutsest nulltemperatuurist, millega viidi rubiidiumi aatomid oma madalaimasse kvantolekusse, ehk muudeti Bose'i-Einsteini kondensaadiks. Bose'i-Einsteini kondensaati nimetatakse ka materjali viiendaks olekuks (tahke, vedela, gaasilise ja plasma kõrval), kus aatomid hakkavad käituma kogumina, milles individuaalsete aatomite asukoht ei ole enam oluline . Kondensaadis märgati tillukesi keeriseid, mida teadlased peavad magnetmonopoolide eksperimentaalseks kinnituseks ja arvavad, et need võivad esineda ka looduses. Bose'i-Einsteini kondensaadis tehtud katse oponentide hinnangul on suudetud aga luua ainult katseskeem, mis näitab Diraci matemaatiliste eelduste paikapidavust, kuid ei tõesta magnetmonopoolide olemasolu ning uurimistööd peab jätkama.
Cauči
Cauči on küla (mazciems) Lätis Valmiera piirkonna Vaidava vallas. Küla asub Riiast 98 kilomeetri kaugusel valla keskosas.
Magnetmonopool
Uurimistöö CERN-is
Magnetmonopoolide otsimisega tegeletakse ka CERNi uurimiskeskuse LHC osakestekiirendil. Suure tõenäosusega on magnetmonopoolid liiga massiivsed, et neid osakestefüüsika meetoditega tuvastada saaks. Samas ei pruugi praegu oletatav monopooli massi hinnang tegelikkusega kokku langeda. Magnetmonopooli arvatav mass on arvutatud eeldusel, et monopooli raadius on sama suur kui elektroni raadius. Sedasi on saadud võrrand: kus rM on monopooli raadius, mM on monopooli mass, g on Diraci magnetlaeng, c on valguse kiirus vaakumis, re on elektroni raadius ja me on elektroni mass. Magnetmonopooli arvutuslik mass on selle järgi Praeguste võimaluste juures on see mass detekteerimiseks liiga suur, kuid mõnede arvutusmudelite järgi võivad monopoolid olla ka hetkevõimekuse juures detekteeritavad.
Cauči
Külas on Cauči bussipeatus.
Johannes Dantiscus
thumb|Johannes Dantiscus
Cauči
Cauči jääb Gauja rahvusparki. Looduskaitse all on pärn ümbermõõduga 4,24 ja kõrgusega 23 meetrit, toomingas ümbermõõduga 2,02 ning kõrgusega 14 meetrit, ja saar ümbermõõduga 4,35 ning kõrgusega 24 meetrit.
Johannes Dantiscus
Johannes Dantiscus (ka Johann Dantiscus, Johann von Höfen või Johannes Flachsbinder; poola Jan Dantyszek; 1. oktoober 1485 Gdańsk (Danzig) – 27. oktoober 1548 Lidzbark (Heilsberg)) oli Preisimaa kirikutegelane, humanist ja diplomaat. Dantiscus oli nii Chełmno kui ka Ermlandi piiskop.
Cauči
Aastal 2007 oli külas 12 elanikku. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda.
Johannes Dantiscus
Johannes pärines Danzigi käsitööliste perekonnast. Tema perekonnanimi oli von Höfen, kuid tema suguvõsa kasutas ka nime Flachsbinder, mis tulenes sellest, et tema vanaisa oli köiepunuja. Johannes ise võttis oma lisanimeks Dantiscus, rõhutamaks seda, et ta pärineb Danzigist (ladina Dantiscum).
Dantiscus õppis juurat Greifswaldis ja Krakówis, viimases kohtus ta ka kuningas Jan I Olbrachtiga ning oli alates sellest ajast seotud Poola kuningakojaga. Temast sai Poola üks olulisemaid diplomaate, kes suhtles peamiselt Saksa-Rooma riigis olevate valitsejatega. Ta pälvis keisrilt ka aadlitiitli. Samaaegselt oli Dantiscus ka Poola olulisemaid humaniste, kes kirjutas peamiselt ladinakeelset luulet.
Dantiscuse üks olulisemaid missioone oli aastal 1515, mil ta esindas Zygmunt I Viinis toimunud vürstide kohtumisel, kus keiser Maximilian I, Ungari ja Böömimaa kuningas Vladislav II ning Zygmunt I sõlmisid omavahelised liidusuhted.
1530. aastal sai Dantiscusest Chełmno piiskop. Kuigi ta jäi ustavaks katoliiklusele, sai ta hästi läbi ka Preisimaa protestantidega, sealhulgas Preisimaa hertsogi Albrechtiga. Juba 1530. aastal toetas Dantiscus Albrechti plaani oma vennast Wilhelmist Riia peapiiskopi koadjuutor teha. 1534. aastal toetas Dantiscus Wilhelmit diplomaatiliselt Saare-Lääne vaenuses, kirjutades tema saadikule Georg von Ungernile soovituskirja keisri juurde.
1530. aastate keskpaiku hakkas senise Ermlandi piiskopi Mauritius Ferberi tervis halvenema ning ta otsis endale koadjuutorit. Kuigi suur osa Ermlandi toomkapiitlist toetas sellel kohal Ferberi sõpra Tiedemann Gieset, kuulus Poola kuninga toetus oma diplomaadile ning tänu sellele saigi Dantiscusest Ferberi koadjuutor. Kuid paavstilt ei õnnestunud Dantiscuse koadjuutorikohale siiski kinnitust saada ja seetõttu toimusid 1538. aastal piiskopivalimised. Need võitis Dantiscus, kuna oli varem Giesega kokku leppinud, et viimane saab endale Chełmno piiskopi ametikoha.
Ermlandi piiskopina pidi Dantiscus senisest enam tegelema luterlusega, kuna Elblągi (Elbingi) linn oli selleks ajaks täielikult luterlik ning protestantlus levis ka mujal tema piiskopkonnas. Seetõttu kirjutas Dantiscus pikema luterlusevastase traktaadi ning karmistas kirikureeglistikku. Protestante ta otseselt taga siiski ei kiusanud ning tema head suhted hertsog Albrechti ja Riia peapiiskopi Wilhelmiga jätkusid. 1540. ja 1545. aastal toetas Dantiscus taas Wilhelmit diplomaatiliselt, kui too Liivi orduga vastuoludesse sattus.
Johannes Dantiscus suri 1548. aasta oktoobris 63-aastaselt. Temast jäi maha ulatuslik, enam kui 20 000 kirja sisaldav korrespondents ja mitmeid pikemaid kirjutusi, muuhulgas ka autobiograafia.
Amateur Athletic Union
Amateur Athletic Union (AAU) on mittetulundusühing, vabatahtlike juhitav spordiorganisatsioon Ameerika Ühendriikides. AAU keskendub harrastusspordi arendamisele.
AAU asutati 21. jaanuaril 1888. aastal See korraldas pikka aega USA osalemise paljudel rahvusvahelistel võistlustel ja tegi tihedat koostööd olümpialiikumisega, et valmistada võistlejaid ette olümpiamängudeks. Alates 1978. aasta harrastusspordiseadusest on AAU keskendunud aga kõigi sportlaste spordiprogrammide korraldamisele, olenemata nende vanusest, rohujuuretasandilt. Uue seadusega anti vastutus harrastusspordi eest üle vastloodud Ameerika Ühendriikide olümpiakomiteele, nii et alaliidud vastutavad oma spordiala eest ise.
AAU võistlustel osaleb igal aastal umbes 500 000 võistlejat ja umbes 50 000 vabatahtlikku. AAU on jagatud 56 ringkonnaks, mille ülesandeks on võistluste korraldamine. Igal aastal korraldavad AAU ringkonnad 34 spordiprogrammi, üle 250 osariigi meistrivõistluse ja üle 30 000 vanuseklassi võistluse.
Vanemuise väike maja
pisi|2022 pisi|2010 Vanemuise väike maja on Tartu teatrile Vanemuine kuuluv teatrihoone Tartus Vanemuise tänaval majas 45a, Vanemuise pargi ääres. Algselt rajati juugendstiilis (klassitsismi ja heimatstiili mõjudega) teatrimaja Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi teatri tarbeks.
Hoone ehitati pärast seda, kui Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi aias asunud puust suveteater 1904. aastal tulekahjus hävis, samale kohale. Ehkki Riia Arhitektide Seltsi abiga korraldatud rahvusvahelisele arhitektuurikonkursile laekus 52 projekti, ei oldud ühegagi neist täielikult rahul. Nii koostas toonane Tartu linnaarhitekt Arved Eichhorn uue projekti esimese (arhitektid E. Hoffmann ja F. Schultze Berliinist) ja teise koha (Peterburi arhitektid Nikolai Vassiljev ja Aleksei Bubõr) pälvinud tööde põhjal.
Eesti Vabariigi algaastatel Saksa Teatril oma truppi polnud, seda üüriti Vanemuise teatrile, Vene Teatrile ja mitmesugustele rändartistidele. Ka Vanemuise teatri remondi ajal 1930. aastatel tarvitas teater ajutiselt nüüdset väikest maja. Umsiedlung 'i järel müüs selts 1939. aastal hoone 100 000 krooni eest Tartu linnale.
Kui Vanemuise teatri oma hoone Teises maailmasõjas purustati, kolis eesti teater 1945. aastal püsivalt pargiäärsesse majja. Taastatud hoone avaetenduseks 21. detsembril 1944 sai Kaarel Irdi lavastatud August Kitzbergi "Enne kukke ja koitu". 1946. aastal rajati juurdeehitis linnaarhitekt Arnold Matteuse plaani alusel. Kapitaalremonti tehti 1945. aastal, 1950. ja 1970. aastail.
Ööl vastu 26. septembrit 1978 hoone põles, misjärel Vanemuine tegutses pikalt ainult 1967. aastal valminud suures majas. Hoone seisis kaua tühjalt ja taastati alles 1990. aastaks.
Maja avati 5. oktoobril 1990 Ilmar Külveti näidendiga “Menning”. 2012–2014 oli maja taas remondis, uue, rahvuslikes värvides sise- ja väliskujunduse tegid arhitektid Raul ja Kristo Vaiksoo.
Arhitektuur
Hoone on 20. sajandi alguse eklektikasse kalduva juugendstiili vaimus, millele liideti klassitsistlik dekoor. Teater projekteeriti ristkülikukujulisena, eesküljel ovaalse fuajeeväljaehitisega asümmeetrilise hooneavaga, mille lavapoolses küljes asus kaks trepitorni. Piki hoone külgfassaade kulgesid rõdud ja lavatorn. Saali olid planeeritud kassettlaed. Saalis on pilastrid, mille kapiteelidel on pärl- ja munavöödid. Looži ja rõdude välikülgi kaunistavad lopsakad akantuslehed ja rosetid. Lavaava ümbritsevad akantuslehtede read ning akantuslehtede ja pärlvöödiga ümbritsetud kassetid.
Selle projekti põhjal töötas lõpliku versiooni välja Arved Eichhorn. Lõplik projekt valmis 1914. aastaks. Ehitustöödeks palgati ehitusmeister Pärnust. Ventilatsiooni-, kanalisatsiooni- ja küttesüsteem telliti firmalt Siegel.
Rõdukorrusel on poolkaarekujuline rõdu pooles ulatuses selle ümber kulgeva jalutuskoridoriga ning garderoobidega. Teisel korrusel lavapoolel asuvad näitlejate garderoobid. Koridoridel on laiade profileeritud liistudega ilustatud lagi. Vestibüülist viib teisele korrusele kaks kivist keerdtreppi, mida ilustab sepistatud võre.
Maja peafassaadil on eenduv keskrisaliit kolme rõdu ja kõrgete akendega. Akende vahel on pilastrid ja maja esiosa kaunistab voluutfrontoon. Selle keskel on kaaraken, mida ümbritseb vanik. Pilastrite kapiteelid on viljapeadekooriga. Aia tänava poolne fassaad projekteeriti rikkaliku dekooriga, hoone külgfassaad lihtsama dekooriga.
Esimese maailmasõja tõttu ei saadud hoonet luksusklikul kujul kohe välja ehitada. Valminud hoone erines mõneski projektist: saali pääsemiseks ehitati viie ukse asemel seitse; saali keskel puudub läbikäik, et paigutada 382 koha asemel 460 kohta; kaaruste asemel ehitati tavalised tahveluksed. Kavandatud keskkütet teatrisse algul siiski sisse ei pandud.
Teatris on korduvalt tehtud remonti ja sellega seoses ka korduvalt seest värvitud trafarettmuster seintele maalitud. 1923. aastal kindlustati teatri vundamenti. 1924. aastal remonditi saali ja puhvetit. 1926. aastal parandati teatri katust ja korstent, uksi, aknaid ja kahte teise korruse ruumi, kuhu laoti uued ahjud. Suurem ümberehitus ja remont tehti 1932.-1933. aastal. Hoone viidi üle keskküttele.
Uus laienemisplaan esitati 1945. aastal, kuid see viidi ellu ainult osaliselt. Lavatorni ümbritsevale hooneosale ehitati korrus peale, ehitati ka ajutine, kuid siiamaani püsiv kuur. 1946. aastal tehti Matteuse juhatusel juurdeehitus, kus lisati dekoratsioonide hoidmise ruum ja kõrgendati lavatorni. 1950. aastal tehti teatris kapitaalremont. Peatrepp valati uuesti, kõrvaltreppe parandati, uuendati lavauksed, ovaalsaali tehti uus parkettpõrand, värviti jalutusruumide paneelid, asendati saali toolid jne. 1970. aastatel tehti järgmine kapitaalremont, mille käigus vahetati saali mööbel ja koridoride paneeltahveldis tekstiili vastu.
Korallsaar
pisi|[[Maldiivide korallsaar]] Korallsaar on korallrahust või korallrahudest moodustunud saar meres.
Korallsaari on eriti vulkaanilises piirkonnas.
Korallsaari on ainult troopikas ekvaatori ümbruses. Kõige rohkem on neid Vaikses ookeanis.
Kõla
Kõla (saksa keeles Klang) on muusikas kompleksne helisündmus, mille moodustavad koostoimes helitekitajate, näiteks muusikainstrumentide helid ja mürad, aga ka ruumikaja ning kuulajani jõudvad soovimatud helid ja mürad.
Muusikas ja helikunstis võib kõla hõlmata nii harmoonilisi helisidd kui ka kõikvõimalike mitteharmooniliste helide segusid ja mürasid. Kultuuriteadliku lähenemise puhul uuritakse heli lähtuvalt selle ajaloolisest ja kultuurilisest iseloomust ning praktikate ja tehnoloogiate arengust. Kuulaja tajub heli tervikliku helisündmusena, millel võib olla spetsiifiline põhitooniga määratud helikõrgus ning tämber, mille määrab muuhulgas osahelide amplituudide suhe.
Uuringud on näidanud, et helid on palju keerulisemad, kui muusikas traditsiooniliselt arvatud. Vaid "heli" laiem muusikaline käsitus võtab teadmiseks muusikainstrumentide mängimisega kaasnevad ebaharmoonilised helikomponendid, näiteks õhu liikumise müra flöödi puhumisel. Lisaks sõltuvad heli akustilised omadused musitseerimisel konkreetsest instrumendist, muusiku võimetest ja ettevalmistusest ja lõpuks ka ruumiakustikast. Kõik need tegurid on üksikult või tervikuna koondatud ebamäärase mõiste “kõla” alla. Sellisel moel läheneb kõla mõiste ka tämbri või kõlakarakteristikute mõistele.
Kõla kui helisündmuse mõiste kasutamine ei piirdu ainult muusikavaldkonnaga. Tööstuslikus kontekstis tegelevad akustilised disainerid tarbekaupade (nagu näiteks autouste või tolmuimejate) kõlaga. Turunduses on avastatud ka nö "brändiheli", mida kasutatakse märksõna all "helibränding". Heliuuringud käsitlevad helisid eelkõige kultuurilisest, ajaloolisest ja etnoloogilisest vaatenurgast ning küsivad näiteks linnade kõla muutumise kohta.
Kuna muusikaprodutsentide väljatöötatud helipiltidel olid teatud tunnused, mida rakendati teatud aja jooksul sarnaselt paljudel salvestistel, said need professionaalses muusikamaailmas erilised nimed. Näiteks on tuntumateks helipiltideks Phil Spectori välja töötatud Wall of Sound, Nashville Sound, Motown Sound või Philadelphia Sound.
Poreč
Poreč on linn Horvaatia loodeosas Istra poolsaarel Aadria mere rannikul Istra maakonnas.
pisi|Poreči kaldapealnel
Rosa Montero
Rosa Montero Gayo (sündinud 3. jaanuaril 1951 Madridis) on hispaania ajakirjanik ja kirjanik.
Elukäik
1970. aastast töötas ajakirjanikuna mitmes meediaväljaandes, nende hulgas Pueblo, Fotogramas ja Posible. Viimaks, pärast nelja aastat, jättis ta psühholoogiaõpingud pooleli ning omandas ajakirjanduse kraadi (Escuela Superior de Periodismo de Madrid). Neil ülikooliaastatel tegutses ta ka iseseisvates teatritruppides, näiteks Canonis ja Tábanos.
1988. aastal abiellus ta ajakirjanik Pablo Lizcanoga. Mees suri 2009. aastal pärast pikalt kestnud haigust.
Ajakirjanikuna
1976. aastal asus Rosa Montero tööle äsja asutatud päevalehe El País toimetuses. Algul kirjutas ta seal isikupärase stiiliga kolumne. Aastatel 1980–1981 oli ta pühapäevase lisalehe peatoimetaja.
Ta spetsialiseerus intervjuu žanrile, mida teostas peamiselt El País pühapäevalehes ja saavutas nii mõnegi intervjuuga suure edu, nagu Palestiina poliitiku Yāsir ‘Arafātiga. Ta andis žanrile kirjandusliku vormi, mitmekülgsema ja vähem stereotüüpsema kui pelgalt küsimuste ja vastustega intervjuu. Ta kirjutab peamiselt arvamusartikleid üleriigilistes ajalehtedes.
Oma Hiina reisil 2018. aastal külastas ta esinejana Pekingi Välisõpingute Ülikooli, Pekingi Cervantese kooli, võttis osa Macao rahvusvahelisest kirjandusfestivalist, kus kõneles ühel konverentsil, käis Shangais, kus külastas Cervantese instituuti ja pidas muu hulgas seminari Fudani ülikoolis.
Rosa Montero ametliku kodulehe eluloos on märgitud, et "tema ajakirjandustekstid ilmuvad regulaarselt mitmes Ladina-Ameerika ajalehes. Ta on regulaarselt kirjutanud ajalehtedele nagu Clarín (Argentina) ja El Mercurio (Tšiili) ning on teinud kaastööd sellistele meediaväljaannetele nagu Stern (Saksamaa), Libération (Prantsusmaa), La Montagne (Prantsusmaa) ja The Guardian (Suurbritannia). Ta on oma elu jooksul teinud üle 2000 intervjuu (lisaks paljudele teistele Ayatolá Jomeiniga, Yaser Arafatiga, Olof Palmega, Indira Gandhiga, Richard Nixoniga, Julio Cortázariga ja Malalaga) ning tema tehnikat intervjueerijana õpitakse nii Hispaania kui ka Ladina-Ameerika ajakirjanduse ülikoolides."
Kirjanikuna
1979. aastal avaldas Rosa Montero oma debüütraamatu "Crónica del desamor", mis pani tollase Hispaania kirjandusmaailma kihama. Romaani taustaks on naiste vabadusliikumise tipp. See räägib kolmanda isiku perspektiivis kangelanna armastuse ja abielu kogemustest. Naiste eneseteadvuse kirjeldamise ja kujutamise kaudu näitab teos Hispaania naiste kogemusi sotsiaal-poliitilises üleminekus.
Järgnevatel aastatel avaldas ta lisaks lastelugusid ja teoseid ka kümmekond romaani.
1995. aastal avaldas ta teose "Historias de mujeres" ja 2005. aastal anti välja selle hiinakeelne tõlge Nanhai Publishing Company poolt (Hiinas). See raamat sisaldab 16 Lääne silmapaistva naise dokumentaalses stiilis kirjutatud legendilisi elulugusid, sealhulgas ka prantsuse kirjaniku Simone de Beauvoiri, George Sandi ja prantsuse skulptori Camille Claudeli elulugusid.
1997. aastal võitis ta romaaniga "La hija del caníbal" Hispaania Premio Primavera de Novela auhinna. Romaani tõi mehhiklane Antonio Serrano kinoekraanidele samanimelise filmina, "La hija del caníbal".
Eesti keeles on Rosa Montero loomingust ilmunud teos "Hurm ja pimedus" ("Bella y oscura"). See avaldati Marin Mõttuse tõlkes Loomingu Raamatukogu kirjastuselt 1996. aastal.
Rosa Monterot on autasustatud mitu korda ajakirjanikutöö ja kirjandusteoste eest nii kodumaal Hispaanias kui ka väljaspool seda. Tema teoseid on tõlgitud paarikümnesse keelde.
Mandiraja
Mandiraja on linn Indoneesias Kesk-Jaava provintsis Banjarnegara regentkonnas. Linn asub Jakartast 300 kilomeetrit kagus. Linna pindala on 52,61 km² ja elanike arv 2010. aastal oli 63 679.
Andrea Šušnjara
2007. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta koos Igor Cukroviga Horvaatiat lauluga "Lijepa Tena".
Rana vald
Rana vald on vald Norras Nordlandi maakonnas.
Valla keskus on Mo i Rana linn.
Harri Piho
Harri Piho (sündinud 10. novembril 1927 Koiola vallas Võrumaal) on eesti majandusteadlane.
Elulugu
Harri Piho on talupidaja poeg.
Teadustöö
Uurinud loomakasvatuse (eriti kanakasvatuse) ökonoomikat, arvutustehnika kasutamist, ettevõtete juhtimist. Osalenud koostöös Leipzigi Ülikooli, ja Wroclavi Kõrgema Majanduskooliga. Akadeemilise Põllumajanduse Seltsii ja Akadeemilise Ühistegevuse Seltsi juhatuse liige. Üle 70 teadustrükise.
Pažaislis
Pažaislis (poola keeles Pożajście) on Kaunase asum, mis asub linna idaosas Petrašiūnai valla territooriumil Petrašiūnai linnaosas. Pašžaislis piirneb lõunas Kaunase veehoidlaga ja jääb Kaunase veehoidla regionaalparki.
Asumi keskmeks on Pažaislise klooster, kus kevaditi korraldatakse muusikafestivale. Linnaosas asuvad ka supelrand, jahtklubi ja reisilaevade sadam, lisaks asub seal linna veepuhastusjaam. Suure osa asumist võtab enda alla Pažaislise männik. Piirkond liideti Kaunasega aastal 1946.
Klooster
17. sajandi keskpaigas asus seal Pažaislise mõis, mis kuulus Oborskistele. Pažaislise kloostri ja kiriku rajas 17. sajandil Leedu suurvürstiriigi suurkantsler Kristupas Zigmantas Pacas rajas sinna sajandi teisel poolel Pažaislise kloostri ja kiriku. 1660. aastal pöördus ta kirja teel Roomasse kamalduulide orduülemate poole, tõotades rahastada ordule Leedusse kloostri ja kiriku ehitamist. Peatselt pärast kõrgematelt kirikuvõimudelt õnnistuse saamist leidsid tulevase kloostri arhitekt ja Krakówi Bielany kloostri mungad uuele kloostrile sobiva asukoha Kaunase lähistel Pažaislises. Ta ostis sealse kena metsase maatüki Kaunase kohtunikult Samuelis Oborskiselt 40 000 zloti eest ja nimetas selle "rahu mäeks" (ladina keeles 'Mons Pacis').
Esimese hoonena ehitati sinna kirik, millele pandi nurgakivi aastal 1667. Kloostrikompleks ise valmis aastaks 1712. Pärast 1830.–1831. aasta novembriülestõusu mahasurumist suleti klooster keiser Nikolai I käsul. Pažaislises elanud kamalduulid asustati ümber Mogiljovi kubermangu katoliku kloostritesse ja kloostri vara konfiskeeriti. 1832. aastal kohandati senine katoliku klooster ümber õigeusu kloostriks, anti üle Vene Õigeusu Kirikule ja sai uueks nimeks Požaiski Jumalaema Uinumise meesklooster. Õigeusu klooster tegutses Pažaislises kuni 1915. aastani, mil see sõja eest evakueeriti.
Pärast Leedu iseseisvumist ja sõdade lõppu asustasid 19. novembril 1920 Pažaislise kloostri Ameerika Ühendriikides Chicagos 1907. aastal asutatud Püha Kazimierzi Õdede Kongregatsiooni nunnad.
1940. aastal riigistas nõukogude võim kloostri hooned ja konfiskeeris selle varad, kuid õed elasid kloostris veel kuni selle täieliku sulgemiseni nõukogude võimu poolt 16. augustil 1948. Pärast Teist maailmasõda paigutas nõukogude võim esmalt kloostrisse osa keskarhiivist, seejärel kasutati seda vanadekoduna. 1950. aastal sai kloostri uueks peremeheks vabariiklik psühhoneuroloogiahaigla. Kaunase hüdroelektrijaama rajamisel tungis vesi peaaegu kloostrikompleksini, mis jäi sellest ajast peale poolsaarena veehoidlasse. 1964. aastal üritas Kaunase linn kloostrikompleksist teha turismibaasi, kuid see ei õnnestunud ja perioodil 1967–1992 oli Pažaislise klooster Mikalojus Konstantinas Čiurlionise nimelise kunstimuuseumi filiaal.
Pažaislise männik
Männiku silmapaistvaim puu on Rahu mäe tamm. See kasvab kloostri lähistel, puu ümbermõõt on 5,15 meetrit ja kõrgus 21 meetrit. Tamme vanus on umbkaudu 600 aastat. Varem kasvas selle lähistel veel suurem Pažaislise tamm, mis aga murdus aastal 2001 tormis. Selle vanus oli hinnanguliselt 800 aastat, ümbermõõt 6,7 meetrit ja kõrgus 23 meetrit. Pärast seda, kui vandaalid murdunud puu jäänused ära põletasid, pandi selle asukohta mälestustahvel.
Harrison
Harrison on inglise perekonnanimi.
Vaestehoolekanne
Vaestehoolekanne on vaeste inimeste eest hoolitsemise korraldamine ühiskonnas.
Pazin
Pazin on linn Horvaatias, Istra maakonna halduskeskus.
Nekrutikohustus
Nekrutikohustus oli Vene keisririigi kehtestatud kohustus, mille järgi talupoegadel tuli enda seast anda Vene väeteenistusse teatud arv mehi ehk nekruteid.
Kulgu kanal
Kulgu kanal on kanal Ida-Viru maakonnas Narvas. Kanali pikkus on 3,9 km. Kanali valgla suurus on alla 10 km².
Słupca
Słupca (saksa Slupca, 1943–1945 Grenzhausen) on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas, Słupca maakonna halduskeskus. Słupca asub Poznańist umbes 66 km idas.
Słupcat on ürikutes esimest korda mainitud 1282. aastal, linnaõigused sai 1290. aastal.
E.N.I.
E.N.I oli Horvaatia ansambel.
1997. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel Horvaatiat lauluga "Probudi me".
Elif Şafak
pisi| Elif Şafak (sündinud 25. oktoobril 1971 Strasbourgis) on türgi kirjanik.
Elif Şafak on kirjutanud romaane, esseid ja luulet. Eesti keeles on ilmunud tema romaan "Armastuse 40 reeglit" ("Aşk", tõlkinud Mari-Liis Remmel, Doris Kareva, Kirjastus Verb, 2014). Tema teoseid on tõlgitud enam kui 40 keelde.
Maja Blagdan
Maja Blagdan (sündinud 16. märtsil 1968) on Horvaatia laulja.
1996. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Horvaatiat lauluga "Sveta ljubav".
Laatsarus
Laatsarus ...
Harrison (eesnimi)
Harrison on inglise mehenimi.
Eerik Jõks
pisi|Eerik Jõks teenimas [[nelipüha oikumeenilisel jumalateenistusel Harkujärve Stefanose Kirikus 23. mail 2010]] Eerik Jõks (sündinud 12. septembril 1970) on eesti muusikateadlane, laulja ja helilooja ning endine kirikupoliitik.
Elulugu
2001. aastal lõpetas ta Iirimaal Limericki ülikoolis magistriõppe liturgilise laulu alal. Pärast seda astus ta Inglismaale Yorki ülikooli doktoriõppesse. Aastatel 2011–14 läbis ta järeldoktorantuuri Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias olles Marie Curie Fellow.
Aastatel 1996–2004 oli ta Eesti Kirikute Nõukogu täitevsekretär ja täitis teadurina kuni 2017. aasta lõpuni samas asutuses erinevaid ülesandeid, sh. teoloogiakomisjoni esimees ja religioonisotsioloogilise töö kuraator. Jõks oli ka 2002. aastal allkirjastatud Vabariigi Valitsuse ja Eesti Kirikute Nõukogu Ühishuvide protokolli initsiaator.
Eerik Jõks asutas aastal 2012 Tallinna Toompea Kaarli koguduse juures Pühalaulu Kooli, mida juhatab tänaseni. Aastatel 2016–2017 oli ta EELK peapiiskopi assistent.
Jõks on tegev Eesti Meremeeste Misjoni, Liturgilise Muusika Ühingu Scandicus ja teiste mittetulundusühingute töös.
Looming
Ta on loonud liturgilist, klaveri- ja elektroonilist muusikat. Tema tuntumate teoste hulgas on "Jõulumüsteerium" ja "Ülestõusmispühade müsteerium" solistidele, koorile ja orelile (mõlemad 1993), "Ecce" flöödile ja keelpillikvartetile ning "Püha" segakoorile, kammerorkestrile ja tamtamile (mõlemad 2005), ballaad "Rändav järv" segakoorile ja metsosopranile (1993).
Isiklikku
Tema ema oli pianist ja muusikapedagoog Liina Jõks (1939–2018), vanaisa Rudolf Jõks oli laulja (tenor) ja muusikapedagoog, õde Teele Jõks on laulja (metsosopran).
Baltika (õlletootja)
Baltika (vene keeles Пивоваренная компания "Балтика") on Vene õlletootja. See on Euroopa suuruselt teine ning Venemaa suurim (üle 38% turuosa) õlletootja. Baltika peakorter asub Peterburis ning osa sellest kuulub ettevõttele Baltic Beverages Holding.
Noova
Noova, ladina keeles nova stella (uus täht), on kataklüsmiline muutlik täht, mille heledus on lühikese aja (mõne päeva või nädala) jooksul 10–15 tähesuuruse võrra kasvanud ning kahaneb siis aeglaselt (mõnesaja päeva või mõnekümne aasta jooksul) algheleduseni. Noovaplahvatused tekivad lähiskaksiktähe süsteemides, mille primaartäheks on valge kääbus ja sekundaartäheks peajada täht või punaseks hiiuks evolutsioneeruv täht. Vesinikurohke aine ülevool ja ladestumine sekundaartähelt primaartähele vallandab viimase pinnal hetkeliselt termotuumareaktsioonid ning ladestunud aine paiskub tähest eemale, täht muutub heledaks.
Sõna noova ladinakeelne nimetus on eksitav – tegemist ei ole uue tähega, samuti ei tohiks noovaga segi ajada noova-sarnaseid objekte, kääbus-noovasid (ingl k dwarf nova), röntgen-noovasid, supernoovasid või suure infrapuna heledusega täheplahvatusi, mida inglise keeles kutsutakse ka heledateks punasteks noovadeks. Mainitud objektid ja protsessid on teistsuguste tekkemehhanismidega kui noovad.
Noovad jagunevad klassikalisteks ja korduvateks noovadeks ning omakorda ka kiireteks, aeglasteks ja väga aeglasteks noovadeks.
Avastamine
Kui vanal ajal tähistaevas noovasid silmati, pandi nad ühte kategooriasse kõigi "külalistähtede" ehk näiteks supernoovadega. Nime nova stella andis supernoovale SN 1572 Tycho Brahe 1572. aastal, kuid siis ei tehtud veel erinevust kahe nähtuse vahel. Ka Isaac Newton defineeris "noova" (või supernoova) oma 1726. aasta raamatus "Philosophiae Naturalis Principia Mathematica": "Sellised on paigalseisvad tähed, mis ilmuvad järsku ja säravad imelise heledusega ja pärast hääbuvad tasapisi."
Alles 20. sajandil kasvasid "noova" ja "supernoova" mõisted lahku ning hakati mõistma mõlema tekkemehhanisme. 1930. aastatel märgati, et supernoovade ja noovade maksimaalsete heleduste vahe on umbes kuus tähesuurust. 1960. aastatel mõisteti, et noovad kuuluvad lähiskaksiktähe süsteemidesse, kus üks kaaslastest on valge kääbus ja teine on peajada täht. Alates sellest ajast on noovad pideva vaatluse all ning tekke- ja evolutsiooniteooriat täiustatakse pidevalt.
Tekkimine
pisi|Kunstniku nägemus valge kääbuse ja punase tähe kaksiksüsteemist, kus toimub aineülevool Noova tekib lähiskaksiktähest, mis koosneb valgest kääbusest (primaartäht) ja väiksema tihedusega peajada tähest või punasest hiiust (sekundaartäht, doonor). Valge kääbus on kaaslasele nii lähedal, et hakkab sekundaartähelt ainet üle võtma. Samuti võib evolutsioneeruv peajada täht punaseks hiiuks paisuda ning aine voolab seetõttu tähe Roche'i kriitilisest pinnast üle valgele kääbusele. Primaartähe ümber tekib akretsiooniketas ning gaas hakkab ladestuma tähe pinnale. Pika aja jooksul ladestub järjest rohkem ainet valge kääbuse pinnale, kus satub see suure rõhu alla.
Temperatuur hakkab tõusma, kuni jõuab 2×107 kelvinini, siis vallanduvad õhukeseks valge kääbuse pinnapealses ja ladestunud aine alumises kihis hetkelised CNO-tsükli termotuumareaktsioonid. Valge kääbus ise on n-ö surnud täht, kus termotuumareaktsioonid enam ei toimu. Kiirgusrõhu tagajärjel paiskub ladestunud aine suurtel kiirustel (mõnisada kuni mõni tuhat km/s) eemale ja tähe heledus kasvab.
2010. aastal detekteeriti esimesena ka noovalt tulenevat gammakiirgust, seda NASA Fermi Gammakiirguse Kosmoseteleskoobiga. Noovaplahvatust peeti varem liiga nõrgaks protsessiks, et kõrge energiaga osakesi tekitada. Täht kaotab selle protsessi juures vaid vähesel määral massi, 10−5–10−4 Päikese massist, kuid väljapaisatud aine kiirus võib olla kuni 1500 km/s. Aine ülevool jätkub ning seetõttu võivad noovaplahvatused korduda. Astronoomide hinnangul toimub igal aastal kokku Galaktikas 20–60 noovaplahvatust, neist osa asub (vaadates Maalt) Galaktika kettas ja osa tsentri ümbruses.
Kiired, aeglased ja väga aeglased noovad
pisi|Korduva noova U Scorpii heleduskõver 1. jaanuarist kuni 1. septembrini 2010, mis näitab tähe heleduse vähenemist ajas. Tähesuuruse (Magnitude) skaala väiksemad arvud tähendavad suuremat heledust. Ajaskaalal on märgitud nii [[Juliuse päevad (Julian Date) kui kuupäevad. Eri värvidega (V,B) märgitakse vaatlusi erinevates filtrites ning andmepunktide õigsuse kontrollitust (validated – inimese kontrollitud, prevalidated – arvuti abil kontrollitud). AAVSO (Ameerika Muutlike Tähtede Vaatlejate Assotsiatsioon)]]
Korduvad noovad
Enamikul süsteemidel kordub noovaplahvatus 1000–100 000 aasta jooksul, kuid on ka lühikese perioodiga noovasid. Nn korduvad noovad (NR või RN, nagu Recurrent Nova) läbivad mitu noovaplahvatust 10–80-aastaste vahedega. Nii lühikese perioodi jaoks on vaja, et valge kääbuse mass oleks lähedane Chandrasekhari (stabiilse valge kääbuse) massilimiidile ning aine ülevool oleks kiire. Suure massi tõttu on kääbuse gravitatsioon pinnal tugevam, mistõttu aine ladestumisel kasvab temperatuur kiiremini. Seega vallanduvad termotuumareaktsioonid varem. Siiski, kui aine ülevool on liiga kiire, jõuab valge kääbus enne Chandrasekhari massilimiidini (mis on 1,4 Päikese massi) kui noovaplahvatuseni. Selle tagajärjeks on Ia-tüüpi supernoovaplahvatus.
Korduvaid noovasid on teada vaid kümme – T Pyx, IM Nor, CI Aql, V2487 Oph, U Sco, V394 CrA, T CrB, RS Oph, V745 Sco ja V3890 Sgr. Näiteks RS Oph on üks uuritumaid korduvaid noovasid, mille heledus on 12,5 tähesuurust miinimumis ja 4,8 maksimumis. Seega noovaplahvatuse ajal on noova vaadeldav ka ilma optilise abita. Senimaani on täheldatud kuut noovaplahvatust, aastal 1898, 1933, 1958, 1967, 1985 ja 2006.
Noovajäänukid
pisi|vasakul|Ilutulestiku Udukogu
Noovaplahvatuses väljapaisatud ainest moodustub noova ümber enam-vähem sfäärilise kujuga udukogu, mis aja jooksul ka muutub – aine liigub tähest eemale ja hõreneb. Kiirete noovade udukogud muutuvad niiviisi silmanähtavalt aastast aastasse. Heaks näiteks on noovajäänuk GK Persei ehk Ilutulestiku Udukogu, mille evolutsiooni on uuritud ka Tartu Observatooriumis. Noovajäänuk paisub meie taevasfääril umbes üks kaaresekund aastas. Kasutades maapealseid teleskoope, on sellist muutust võimalik näha juba paari kuu lõikes.
Noovajäänuki keemiline koostis on segu sekundaartähe (H ja He) ja primaartähe (raskemad elemendid) ainest. Seetõttu klassifitseeritakse noovasid ka keemilise koostise põhjal, mida on võimalik noova spektris näha. See oleneb just valge kääbuse massist ja koostisest. Näiteks eristatakse klassi "neoon-noovad", kuhu kuulub näiteks V1974 Cygni.
Noovajäänuki spektraalne koostis muutub aja jooksul täheainesarnasest "nebulaarseks". Nimelt kui aine hõreneb, saavad toimuda optiliselt õhukese keskkonna protsessid. Näiteks võivad juhtuda aatomite üleminekud metastabiilsete energiatasemete vahel. Nii tekivad "keelatud jooned" noovajäänuki spektrisse. Tihedamas keskkonnas läheb aatom enne madalamatele stabiilsetele energiatasemetele põrgete tõttu. Seetõttu näeb spektris lisaks vesiniku- ja heeliumijoontele ka hapniku, neooni, lämmastiku nn keelatuid jooni.
Noovad tähistaevas
Tähistaevasse ilmuvad palja silmaga vaadeldavad noovad harva.
2013. aasta augustis Delfiini tähtkujus "süttinud" Nova Del 2013, saavutas maksimumis 4,3 tähesuuruse ja oli hea asukoha tõttu vaadeldav ka Eestis. Samal aastal oli vaadeldav ka Nova Centauri 2013, kuid seda lõunapoolkeral.
V1974 Cygni, mis 1992. aasta veebruaris tähistaevasse ilmus ning maksimumis neljanda tähesuuruseni jõudis, on aga enim uuritud noova enne ja peale selle ilmumist. V1974 Cygni võeti vaatluse alla kõikvõimalikes lainepikkuste vahemikes: nii optilises, röntgen- kui ka ultravioletses lainealas.
Palju-uuritud on ka eelnevalt mainitud noova GK Persei, kuna tegemist on kõige energeetilisema ja heledaima noovajäänukiga, mis on seni avastatud. GK Persei sarnaneb rohkem supernoova jäänukiga kui tavalise noovajäänukiga. Noova avastati 1901. aasta veebruaris ning tema heledus maksimumis oli 0,2 tähesuurust (võrreldav Veegaga).
Noovad standardküünaldena
Standardküünlad on astronoomias kauguse hindamiseks kasutatavad astronoomilised objektid, mille tõeline heledus on teada. Kui võrrelda seda heledust vaadeldava heledusega, saab teada objekti kauguse. Maksimumis püsib noovade heledus konstantsena mõnda aega (mõni päev kuni aasta) ning seetõttu on võimalik neidki kasutada standardküünaldena. Noovad on suure heledusega optilises lainealas (vaid supernoovad on heledamad) ning nende maksimumheledus on seotud heleduse vähenemise kiirusega. Seda seost saab kasutada astronoomiliste vahemaade hinnanguks. Tuntumad standardküünlad on Ia supernoovad, kuid noovaplahvatusi toimub umbes sada korda tihedamini kui supernoovaplahvatusi.
Masashi Oguro
Masashi Oguro (jaapani keeles 大黒 将志 Ōguro Masashi; sündinud 4. mail 1980 Toyonakas) on Jaapani jalgpallur, ründaja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2005–2008 22 mängu ja lõi 5 väravat.
Vitsut
Vitsut on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Vitsut Eestis 18 mehel ja 19 naisel.
Yūko Obuchi
pisi|Yūko Obuchi Yūko Obuchi (jaapani keeles 小渕 優子 Obuchi Yūko; sündinud 11. detsembril 1973 Bunkyōs Tōkyōs) on Jaapani poliitik. Ta on Liberaaldemokraatliku Partei liige. Aastatel 2008–2009 oli ta Jaapani sõjajärgse aja noorim minister.
Ķūķi
Ķūķi on küla (mazciems) Lätis Valmiera piirkonna Vaidava vallas. Küla asub valla kirdeosas Rābuti järve kaldal. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda.
Yūko Obuchi
Ta oli kolmas laps Keizō Obuchi perekonnas. Ta on lõpetanud Seijo ülikooli.
Ķūķi
Ķūķi jääb Gauja rahvusparki. Looduskaitse all on Lode tamm ümbermõõduga 4,35 meetrit, tammed ümbermõõduga 4,96 meetrit ja 4,62 meetrit, ning Leimaņi tamm ümbermõõduga 4,72 meetrit.
Yūko Obuchi
Ta töötas aastatel 1996–1998 Tokyo Broadcasting Systemsis. Aastatel 1999–2000 töötas ta oma isa peaministriks oleku ajal tema büroos.
Isiklikku
Tema isa Keizō Obuchi (1937–2000) oli aastatel 1998–2000 Jaapani peaminister. Ka tema vanaisa Mitsuhei Obuchi oli poliitik.
Java platvormi siluri arhitektuur
Java platvormi siluri arhitektuur (inglise keeles Java Platform Debugger Architecture, lühidalt JDPA) on mitmetasandiline siluri arhitektuur, mis aitab arendajatel luua silumisrakendusi, mida saab teisaldatavalt kasutada eri platvormidel ning mitmesuguste virtuaalmasinate ja Java arenduskomplektidega.
Tasemed
Java platvormi siluri arhitektuur koosneb kolmest tasandist: Java virtuaalmasina tööriista liides, Java silumise ülekande protokoll ja Java siluriliides.
Java silumise ülekande protokoll
Java silumise ülekande protokoll (Java Debug Wire Protocol, edaspidi JDWP) defineerib siluri ja silutavate protsesside vahelise kommunikatsiooni.
Java siluriliides
Java siluriliides (Java Debug Interface, edaspidi JDI) defineerib kõrgetasemelise Java keele liidese, mida tööriista arendajad saavad kasutada kaugsiluri rakenduste kirjutamiseks.
Näiterakendus
Oracle on lisaks kolme taseme liideste kirjeldusele välja andnud ka kirjeldust täitva näidisrakenduse, mis koosneb järgnevatest osadest:
Siluri arhitektuuri kasutamine
Siluri arendaja võib siluri arhitektuuri kasutada ükskõik mis tasemel. Kuna JDI on kõige kõrgemal tasemel ja kõige lihtsam kasutada, siis kasutatakse seda enim siluri loomiseks. Selle peamiseks eeliseks on teisaldatavus - seda saab kasutada eri platvormide ja virtuaalmasinate peal ilma koodi muutmata.
Kui arendajal on vaja rohkem funktsionaalsust, siis on võimalik ka kirjutada rakendus, mis on ehitatud protokolli JDWP või liidese JVM TI peale. Näiteks siluriliidese arendamine mõnele teisele keelele on võimalik ainult JDWP või JVM TI abil.
Kõige levinumat kasutust siluri arhitektuurile pakuvad integreeritud arenduskeskkonnad, kus on tihti juba olemas graafiline ja lihtsasti arusaadav kasutajaliides programmi silumiseks. Sellisteks keskkondadeks on näiteks Eclipse, IntelliJ IDEA, NetBeans ja JDeveloper.
Näide JDI kasutamisest
Allolev Java programm loob liidest JDI kasutades ühenduse virtuaalmasinaga samal arvutil pordil 5005. Seejärel saadab programm virtuaalmasinale üle JDWP käsu lisada klassi 'näide.SilutavKlass' reale 10 katkestuspunkti ning pärast seda küsib virtuaalmasinalt kas katkestuspunkti on läbitud.
Mootor (ettevõte)
OÜ Mootor oli Tallinnas 1926–1940 tegutsenud transpordiettevõte.
Ettevõte registreeriti 19. jaanuaril 1926. 1926 sai ettevõte oma kätte kõik Tallinna linnasisesed ja linnast väljuvad bussiliinid.
1930. aastatel oli see ettevõtte Eesti suurim transpordiettevõte. Ettevõttes töötas üle 300 töötaja, OÜ kontor asus Sadama tänav 1/3. Ettevõte natsionaliseeriti 1940. aastal.
Harilik männivaablane
Harilik männivaablane (Diprion pini) on putuka liik.
Paljunemine ja toitumine
Emased männivaablased munevad munad vanemate okaste lõhedesse. Vastsed kooruvad munadest 2 - 4 nädala pärast. Hariliku männivaablase vastsed toituvad mändide võsudel rühmana koos - süües nii värskeid kui ka eelmise aasta juurdekasvusid kuni juulini. Peale juulit koovad nad kookoni ja nukkuvad männiokstel. Järgmine põlvkond valmikuid koorub juulis-augustis. Ka nemad toituvad männiokstel koos kuid talvituvad kookonites mullas ja valmikud ilmuvad mais-juunis.
Looduslikud vaenlased
Kaitseks vaenlaste eest pritsivad männivaablaste vastsed suu kaudu mürgina toimiva vedeliku tilgakesi.
Kahjurina
pisi|230px|Harilike männivaablaste poolt kahjsutatud männioks Hariliku männivaablase vastsed toituvad mändidel, eriti vastuvõtlikud neile on keerdmännid ja harilikud männid aga toitumiseks sobivad ka teised männiliigid ja okaspuud, sh kuused.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud soomekeelset artiklit fi:Pilkkumäntypistiäinen ja hollandikeelset artiklit nl:Gewone dennenbladwesp seisuga 31.01.2014.
Danijela Martinović
Danijela Martinović (15. juulil 1971) on Horvaatia laulja.
1998. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Horvaatiat lauluga "Neka mi ne svane".
Vilma Raudsepp
Elulugu
Vilma Raudsepp oli pagari tütar ja Ludvig Raudsepa abikaasa.
Lõpetas 1944 Tallinna 5. Gümnaasiumi, 1948 TÜ põllumajandusteaduskonna ja 1962 EPA aspirantuuri; põllumajanduskandidaat (1965, EPA), väitekiri "Eesti tumedapealiste lammaste liha- ja villajõudlus uttede erineval söötmisel". Oli 1954–59 EPA põllumajandusloomade söötmise kateedri assistent, 1962–66 eriloomakasvatuskateedri zootehnik, 1966–68 assistent, 1968–70 vanemõpetaja, 1970–86 dotsent ja 1986–90 vanemteadur.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: lammaste söötmine ja pidamine, eesti lambatõugude liha- ja villajõudluse sõltuvus lammaste kehaehitusest ja liinilisest kuuluvusest, uttede viljakus, tallede kasv ja areng. 65 teadustrükist.
Närvivapustus
Närvivapustus on ülitugev järsk psüühiline vapustus, mille kogemust võib inimesel olla väga raske üle elada. Närvivapustus toimub pigem introvertselt ehk sissepoole, samas kui afektiseisund on pigem ekstravertne ja psühholoogiliselt väljapoole. Vapustusega võivad kaasneda tikid ehk vaplevad lihastõmblused.
Kõrgessaare kanal
Kõrgessaare kanal on kanal Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõrgessaare asulas. Kanali pikkus on 0,5 km. Kanal saab alguse Kirikulahest ja suubub merre.
Vereškõ
Vereškõ (ukraina keeles Верешки) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Bari rajoonis. Elanike arv on 47. Pindala on 0,205 km².
Petrašiūnai
Petrašiūnai (poola keeles Pietraszuny) on Kaunase linnaosa, mis asub linna idaosas Petrašiūnai valla territooriumil. Petrašiūnai piirneb põhjas Amaliaiga, kirdes Palemonasega ja kagus Kaunase veehoidlaga. Linnaosa alla kuulub ka Pažaislise asum.
Ajalugu
Linnaosa alal asus varem mitu küla. XVIII sajandil mainiti kirjalikes allikates Petrašiūnai mõisa ja küla. Hiljem asusid seal Žemieji Petrašiūnai ja Aukštieji Petrašiūnai külad, samuti kuulus selle alla Pažaislise kloostri juures asunud Varniai (küla ise ujutati Kaunase veehoidla rajamisel üle). Asustus ise on selles piirkonnas varasem, Žemieji Petrašiūnai külas asub muinasaegne asulakoht, mida aastail 1920–1941 arheoloog K. Jablonskise eestvedamisel ka uuriti. XX sajandi alguses kuulus see ala Pažaislise valda, Leedu isesseisvumisel hakkas see kuuluma aga Petrašiūnai valda.
Aastal 1930 ehitati sinna soojuselektrijaam, aastal 1932 aga paberivabrik. Aastal 1934 rajati sinna katoliku kirik, mille juurde ehitati ka kinosaal. Aastal 1937 valmis sealne raamatukogu. Aastal 1941 rajati linnaosa aladele ka Petrašiūnai kalmistu.
Kaunasega liideti see piirkond aastal 1946, seejärel hakkas Petrašiūnai kujunema tööstuspiirkonnaks. Aastal 1959 rajati sinna metallurgiatööstus, aastal 1960 valmis Kaunase hüdroelektrijaam.
Välbe
Välbe on eesti perekonnanimi.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Välbe 24 mehel ja 29 naisel. Perekonnanimede levikult oli Välbe meeste puhul 5187. ja naiste puhul 4665. kohal. Nimi on levinuim Jõgeva maakonnas, kus seda on 10 000 elaniku kohta 2,87.
Vedelikukromatograafia
Vedelikukromatograafia (inglise liquid chromatography, lühendatult LC) all mõeldakse ainete lahutamise kromatograafilisi meetodeid, milles ainete segu kantakse läbi liikumatu faasi eluendi (solvendi) vooluga.
Tavaliselt eristatakse kolme põhimeetodit:
Enamasti on liikumatuks faasiks kolonni täidisele kantud vedelik ja seega on tegu vedelik-vedelikukromatograafiaga (see on olemuselt jaotuskromatograafia), mille tänapäevane laialtkasutatav meetod on kõrgsurve vedelikukromatograafia (HPLC).
Kui mobiilne faas on vähem polaarne võrreldes statsionaarse faasiga, siis vähem polaarne aine liigub kiiremini ja polaarsem aine aeglasemalt (jääb tahapoole).
Täidiskolonnide korral on selle parameetritel oluline tähtsus kolonni lahutusvõimele: pikema ja peenema täidisega kolonni lahutusvõime on palju suurem, kuid, teiseltpoolt, nõuab see vedeliku täidisest läbisurumiseks (suurt) rõhku. Selleks on välja töötatud efektiivsemad (kiiremad) surve-vedelikukromatograafia meetodid.
Survevedelikkromatograafia
Tänapäeval on aparatuuri tootvad firmad välja töötanud automatiseeritud süsteemid vastavalt vajadustele. Need seadmed on varustatud rõhu tõstmise pumbaga, pakitud kolonni(de)ga, detektoriga ja automaatse fraktsioneerimisseadmega.
Uritava segu komponentide lahutusvõime on LPLC süsteemidel alati madalam kui HPLC korral, kuid esimesed on lihtsamad ja odavamad.
Vaata ka
Chromatography
Mõlema Sitsiilia kuningriik
Mõlema Sitsiilia kuningriik, üldiselt tuntud ka kui Kaks Sitsiiliat isegi juba enne ametlikku asutamist, oli suurim ja rikkaim Itaalia riikidest enne Itaalia ühinemist. See moodustati aastal 1816 Sitsiilia kuningriigi ja Napoli kuningriigi ühendamisega ja kestis aastani 1860, kui selle annekteeris Sardiinia kuningriik, mis sai aastal 1861 Itaalia kuningriigiks. Kahe Sitsiilia pealinn oli Napoli ja seetõttu kutsuti seda üldiselt ka "Napoli kuningriigiks". Kuningriik hõlmas Mezzogiorno (Itaalia mannermaa lõunaosa) ja Sitsiilia saare. Mõlema Sitsiilia kuningriigi integratsioon Itaalia kuningriiki muutis Napoli seisundit igaveseks. Suur vaesus tähendas seda, et kogu Napolis ja Lõuna-Itaalias otsustasid tuhanded lahkuda paremat tulevikku otsima. Paljud lahkusid Ameerika Ühendriikidesse. See oli peamiselt põllumajandusmaa, nagu ka muud Itaalia riigid; kirik omas 1750. aasta paiku 50–65% maast.
Nimi
Nimi "Kaks Sitsiiliat" tulenes keskaegse Sitsiilia kuningriigi jagunemisest. Aastani 1285 olid Sitsiilia saar ja Mezzogiorno mõlemad Sitsiilia kuningriigi osa. Sitsiilia Vespri sõja tulemusel kaotas Sitsiilia kuningas valdusi Aragonile, kuid jäi kuningaks poolsaare osa valduste üle. Kuigi tema territoorium sai tuntuks kui Napoli kuningriik, ei loobunud tema ja ta järeltulijad kunagi tiitlist "Sitsiilia kuningas" ja nad kutsusid oma valdusi "Sitsiilia kuningriigiks". Samal ajal kutsusid ka Sitsiilia saare Aragoni valitsejad oma valdusi "Sitsiilia kuningriigiks". Seega oli ametlikult kaks kuningriiki, mis kutsusid end "Sitsiiliaks": seepärast Kaks Sitsiiliat.
Mõlema Sitsiilia kuningriigi asutamine
Mõlema Sitsiilia kuningriik tekkis Sitsiilia kuningriigi ühendamisest Napoli kuningriigiga (poolsaare Sitsiilia kuningriik) kuningas Alfonso V poolt aastal 1442. Need kaks olid eraldatud alates Sitsiilia Vesprist aastal 1282. Kuningas Alfonso surmaga aastal 1458 jagati kuningriik tema venna Juan II, kes sai Sitsiilia, ja tema vallaspoja Ferdinando I, kes sai Napoli, vahel.