cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mihhail Hodorkovski
Välismaa äripartnerite kaebused
Hodorkovski naftaäri algusaegadel paistis ta käituvat tüüpilise Vene röövelparunina. Amoco, mille hiljem võttis üle British Petroleum, oli algul Jukose partner ühes väga perspektiivses Siberi naftamaardlas. Amoco kulutas maardla arendamiseks 300 miljonit dollarit, kuid Hodorkovski pigistas Amoco tühjaks, kasutades meetodeid, mis on arenenud maailmas enamasti ebaseaduslikud. Praegu saadakse sellest maardlast 90 miljonit barrelit päevas.
Kui Vene rubla 1998. aastal kokku varises, varises kokku ka Menatep, sest laenu oli võetud välisvaluutas. Pank kaotas panganduslitsentsi. Kolm panka, (Lõuna-Aafrika Vabariigi Standard Bank, Jaapani Daiwa pank ja Saksa pank West LB), olid laenanud Menatepile 266 miljonit dollarit Jukose aktsiate tagatisel. Hodorkovski pakkus nende asemel naftat. Pangad keeldusid ja võtsid aktsiad enda valdusse. Nad müüsid aktsiad väga kiiresti maha alandatud hinnaga, saades alla poole laenusummast, sest Hodorkovski ähvardas avalikult emiteerida uusi aktsiaid, et aktsiate väärtust alandada. Selline samm oli Venemaal tol ajal seaduslik, kuigi suuremas osas arenenud maailmas oleks see olnud ebaseaduslik. Jukose põhiliste filiaalide aktsiaid müüdi ka offshore riiulifirmadele, mis arvatakse olevat seotud Hodorkovskiga.
Need kaks tehingut tegid Hodorkovski Menatepi ja Jukose omanikuna Lääne finantsringkondades kurikuulsaks. Alles 2003. aastal julges Hodorkovski uuesti Lääne pankadelt laenu küsida.
Uus läbipaistvuse ajastu
Hodorkovski oli üks esimestest oligarhidest, kes mõistis, et globaalne äri nõuab välisinvesteeringuid. Selleks, et välisinvesteeringuid ligi tõmmata, tuleb investoreid motiveerida nii ahnuse kui ka hirmuga. Karm kohtlemine, mis sai osaks mõnele Lääne suuremale ja võimsamale ettevõttele, tekitas enamikus investorites suurt hirmu. Teised oligarhid käitusid mõnikord samamoodi, kui mitte hullemini. Kui rubla 1998. aastal kokku kukkus oli vähe investoreid, naftakompaniisid ja panku, kes oleks olnud huvitatud Venemaal äri tegemisest.
Hodorkovski muutis Jukose äritegevuse enneolematult läbipaistvaks. Varem oli ta eitanud, et tal on Menatepis ja Jukoses aktsiaid, nüüd ta tunnistas, et tema käes on aktsiate kontrollpakk. Esimest korda avaldati Jukose aktsionäride nimed ja rahvusvahelistele standarditele GAAP vastavad aruanded ning hakati maksma makse ja suuri dividende. Hodorkovski võttis tööle palju ärijuhte Lääne naftakompaniidest ja määras Jukose direktorite nõukogusse palju auväärseid mittetegevdirektoreid.
Menatepi pank, mis taasrajati Peterburis ühe filiaalina, oli jäänud maksevõimeliseks. Pank hakkas isegi laenama raha ettevõtetele, mis ei kuulunud Hodorkovskile. Panga väitel antakse praegu ainult 15% laenudest Hodorkovski grupi ettevõtetele.
Nagu Hodorkovski välisnõuandjad olid ennustanud, tõid uued juhtimismeetodid kaasa aktsiahinna kiire tõusu, sest välisinvestorid unustasid mineviku ja ostsid Jukose aktsiaid, mis on endiselt tugevasti alahinnatud.
Kui konkureerival Alfa pangal õnnestus 2003. aastal panna BP investeerima miljardeid oma naftafiliaali, pidasid paljud Läänes seda pöördepunktiks, kuna julgeti taas Venemaale investeerida. Allakirjutamistseremoonial viibisid nii president Vladimir Putin kui ka Briti peaminister Tony Blair, andes märku, et äri muutub Venemaal rentaablimaks.
Poliitilised ambitsioonid
Hodorkovskist sai filantroop, kes varustas õpetajate internetikoolituse keskusi, finantseeris reformi- ja demokraatiateemalisi ajakirjanike diskussioone, rajas fonde arheoloogiliste kaevamiste, kultuurivahetuse ning laste suvelaagrite finantseerimiseks. Hodorkovski kriitikud nägid selles poliitilist poseerimist, sest ta finantseeris 2003. aasta lõpu Riigiduuma valimiste eel mitut parteid.
Hodorkovski on avalikult kriitiline Venemaa „juhitava demokraatia" suhtes. Tavaliselt hoidub ta kritiseerimast valitud juhte, kuid ütleb, et sõjaväel ja julgeolekuteenistusel on liiga palju võimu. Ta ütles ajalehele Times: "Singapuri mudel, see on termin, millest Venemaal praegu aru saadakse. See tähendab, et teoreetiliselt on olemas vaba ajakirjandus, kuid praktikas on enesetsensuur. Teoreetiliselt on olemas kohtud, praktikas teevad need ülaltpoolt dikteeritud otsuseid. Teoreetiliselt on kodanikuõigused konstitutsioonis kirjas, praktikas ei saa neid õigusi kasutada."
Ühinemine
Aprillis 2003 teatas Hodorkovski, et Jukos ühineb Sibneftiga, moodustades naftakompanii, mille reservid on võrdsed Lääne hargmaiste naftakompaniide omadega. Hodorkovski olevat pidanud läbirääkimisi ExxonMobili ja ChevronTexacoga, et nad ostaksid suure paki Jukose aktsiaid. Sibneft oli rajatud 1995. aastal Boriss Berezovski ettepanekul. Sibneftile kuulusid riikliku naftakompanii mõned kõige väärtuslikumad varad. Vastuolulise oksjoni käigus omandas Berezovski 50% kompaniist hinnaga, mida enamik vaatlejaid peab väga madalaks.
Berezovski läks Putiniga tülli ja oli sunnitud lahkuma Venemaalt Londonisse, kus talle anti asüüli. Ta loovutas oma aktsiad Sibneftis Roman Abramovitšile, kes nõustus ühinemisega.
Ühinenud firma käsutuses oli maailmas teisel kohal olevad nafta- ja gaasivarud (19,4 miljonit barrelit) ExxonMobili järel. JukosSibneftist sai tootmise poolest maailmas suuruselt neljas firma, kus toodeti 2,3 miljonit barrelit toornaftat päevas.
Kremli vastulöögid
25. oktoobril 2003 arreteeriti Hodorkovski Novosibirskis Tolmatšovo lennujaamas süüdistatuna maksudest kõrvalehoidmises.
Väidetavate maksuvõlgade katteks pandi kõigepealt müüki Jukose peamine tootmisüksus Juganskneftegaz, mis müüdi oksjonil ettevõttele Baikalfinansgrup. Baikalfinansgrupi ostis neli päeva hiljem riiklik ettevõte Rosneft.
1. augustil 2006 kuulutas kohus välja Jukose pankroti. Oksjonitel müüdi maha kogu Jukose vara.
Vangistus
pisi|Mihhail Hodorkovski [[Maidan Nezaležnosti|Maidanil Kiievis (2014)]] pisi|Mihhail Hodorkovski (2015) pisi|Mihhail Hodorkovski esinemas [[Tallinnas Inimõiguste Instituudi korraldatud inimõiguste aastakonverentsil (2016)]] 31. mail 2005 mõistis Moskva linna Meštšanski kohus Hodorkovski süüdi kuues süüdistuspunktis seitsmest ja karistas teda üheksa aasta pikkuse vangistusega. Muu hulgas tunnistati ta süüdi maksutulude varjamises, maksudest kõrvalehoidmises, Jukosest raha väljakantimises, kohtu nõuete eiramises ja aktsiate ebaseaduslikus omastamises. Täpselt samade punktide eest täpselt sama pikaks ajaks mõisteti vangi ka tema äripartner Platon Lebedev. Süüdimõistmise hetkeks olid mõlemad vanglas olnud juba 583 päeva ehk poolteist aastat, selle võrra vähendati vanglas istuda jäävat aega. Lisaks tuli mõlemal tsiviilhagi raames maksta 17,4 miljardit rubla ehk 7,6 miljardit Eesti krooni.
Teise astme kohtus vähendati karistust kaheksale aastale. Hodorkovski saadeti karistust kandma Tšita oblastis Krasnokamenski linnas asuvasse üldrežiimiga parandusliku töö kolooniasse. 2007. aastal alustati Hodorkovski vastu uut kohtuprotsessi uute süüdistuste alusel.
2003. aastal peaministri ametit pidanud Mihhail Kasjanovi tunnistuse kohaselt oli Hodorkovski ja Lebedevi vahistamise tegelik põhjus see, et nad olid rahaliselt toetanud Kommunistliku Partei tegevust.
Kohtuprotsess Hodorkovski ja Lebedevi üle äratas suurt tähelepanu välismaal. Näiteks Euroopa Nõukogu Parlamentaarne Assamblee saatis Sabine Leutheusser-Schnarrenbergeri oma raportandina Jukose afääri asjus Moskvasse Hodorkovski ja Lebedeviga kohtuma. Meštšanski kohus keeldus 28. septembril 2004 selleks kohtumiseks luba andmast.
2011. aasta juunis saadeti Hodorkovski Kesk-Karjalas Segeža linnas asuvasse parandusliku töö kolooniasse.
20. detsembril 2013 kirjutas Vladimir Putin alla Hodorkovski armuandmispalvele ja ta vabastati vanglast.
Susanne Fülscher
Susanne Fülscher (sündinud 1961. aastal Hamburgi lähedal Stelles) on saksa kirjanik.
Ta on õppinud Hamburgi ülikoolis germanistikat, pedagoogikat ja prantsuse keelt ning töötanud mõnda aega ajakirjanikuna. Praegu on Susanne Fülscher vabakutseline kirjanik ja elab Berliinis. Tema sulest on ilmunud nii noorsooraamatuid, romaane, lühijutte kui ka filmistsenaariume.
Tobias
Tobiaslaste sugukonnas eristatakse 6 üksteisele võrdlemisi lähedast perekonda 14–15 liigiga, kes ühe erandiga elavad põhjapoolkeral. Neist kõige arvukam ja kõige laiema levilaga perekond ongi tobias, kuhu kuulub 5–6 liiki. Need elavad Atlandi ja Vaikse ookeani põhjaosas ning Põhja-Jäämeres.
Tobia perekonnas on järgmised liigid:
Vaikse ookeani tobias jaguneb kaheks alamliigiks: ookeani lääne- ja põhjaosas A. hexapterus hexapterus ning idaosas A. hexapterus personatus. Neid on peetud ka eri liikideks.
Tobiad on väikesed kalad pika ja peenikese kehaga, koonilise teritunud peaga, pika selja- ja pärakuuimega, sabauimega, millel on väljalõige, ning madalal paiknevate paarisuimedega. Keha on kaetud peenikeste kaarsoomustega. Keha külgedel on viltused ristikurrud. Kõhuuimed puuduvad. Nende selg on tavaliselt tume, sinakasroheline, küljed ja kõht on hõbedased. Nende pikkus on 12–20 cm.
Nende peamise toidu moodustavad planktilised vähid ja tõruvähkide vastsed. Nad ise on põhjaeluviisiga tursklaste lemmiktoit.
Tobiate marjaterad on demersaalsed, veidi ellipsoidsed ja kleepuvad liivaterade külge. Nende vastsed on pelaagilised ja ilmuvad massiliselt planktonisse.
Moskva metodoloogiakoolkond
Moskva metodoloogiline koolkond
Kohtla-Järve lipp
pisi|Kohtla-Järve lipp
Lipp on kinnitatud 6. märtsil 1995. Selle autorid on Valdur Napp ja Tõnu Kukk.
Lipu kirjeldus
Lipu vardapoolsest ülanurgast algav kaldjoon (34 kraadi vertikaaljoone suhtes) jaotab laiu kaheks väljaks. Vasakule jääb kaadmiumkollane, Pantone värvitabeli jargi Y 100% ja paremale sinine väli, C 91% ja M 43%. Kollasest väljast eenduvad kaldjoonega risti kuus kollast leeki. Leegirühm asub kaldjoonel kuldlõikeliselt (leegirühmast üles jääva joonelõigu suhe kaldjoone alumisse lüiku on 0,618).
Lipu normaalmõõdud on 105×165 cm.
Põhjendus
Lipu kujunduseks on linna vapi motiivistik. Lipu kollane väli ja leegid sümboliseerivad kollakaspruuni põlevkivi ja selle töötlemist. Sinine vee värv osutab Järve külale, millest linn on nime saanud. Linnamaastikule on iseloomulik kaldjoon – see sümboliseerib kaldsahte ja aherainemägesid. Lipu varras on sinine, vardaehis kuldne.
Bioloogiajaam
Bioloogiajaam on alaline või hooajaline bioloogilistele väliuurimistele spetsialiseeritud teadusasutus või õppebaas.
Esimene Tartu Ülikooli rajatud bioloogiajaam oli 1908. aastal avatud Kovda bioloogiajaam Valge mere ääres, mille organiseeris Tartu Ülikooli zooloogiaõppejõud Konstantin Saint-Hilaire.
Eesti bioloogiajaamad
Tuntumad bioloogiajaamad Eestis on Kuusnõmme bioloogiajaam, Võrtsjärve limnoloogiajaam, Puhtu bioloogiajaam, Laelatu bioloogiajaam, Vooremaa metsaökoloogia jaam, Akste bioloogiajaam ja Kõiguste bioloogiajaam. Lühemat aega on tegutsenud Rootsiküla bioloogiajaam, Rutja bioloogiajaam ja Taevaskoja bioloogiajaam.
Kalakajakas
pisi|Kalakajakas lennul Kalakajakas (Larus canus) on kajaklaste sugukonda kajaka perekonda kuuluv lind.
Kalakajaka rahvapärased nimetused on kalakull, räimekull, kudukajakas, valgepea-kajakas, jääkajakas, tuulekajakas, kaader, lõugas, ratas ja mereratas.
Teaduslikult kirjeldas kalakajakat esimesena Linnaeus 1758.
Levila
Kalakajakas on levinud Euraasia ja Põhja-Ameerika põhjaosas. Põhjas ulatub tema levila tundrasse üksnes paiguti, nimelt Muurmani rannikul, Põhja-Jäämerre suubuvate suurte jõgede ääres ja Anadõris. Lõunas ulatub tema levila Inglismaale, Saksamaale, Volga alamjooksuni ja Põhja-Kasahstani, idas üle Baikalimaa Ohhoota mereni. Isoleeritud pesapaiku on leitud Taga-Kaukaasia, Türgi ja Iraani järvedel.
Kalakajakas on ränd- ja hulgulind. Ta talvitub Lääne-Euroopas, Vahemere ja Kaspia mere rannikul, Hiinas, Jaapanis ning Ameerikas kuni Lõuna-Californiani.
Välimus
Kalakajakas sarnaneb väga hõbekajakaga, kuid sellest peaaegu poole väiksem. Ta on varesesuurune ja kaalub 315–600 g.
Ta on sinakasvalge sulestikuga. Tiivad on mustvalgete otstega. Nokk ja jalad on kollased.
Eluviis
Kalakajakas asustab mererannikut ning suuri jõgesid ja järvi. Eestis elab ta peamiselt saartel ja rannikul, kohati massiliselt, siseveekogudel seevastu vähe, kuid viimasel ajal on ta sagedamini hakanud pesitsema rabalaugastel.
Ta tegutseb sageli sadamas ja saadab laevu. Seal nopib ta laeva tekitatud voogudest uimaseks raputatud kalu.
Pesitsemise ajal otsib ta toitu niitudel ja põllukünnil. Ta käib tihti toitu otsimas madalaks niidetud muruga õuedel ja väljakutel, mistõttu Helsingis pesitseb see liik ka veekogudest kaugemal asuvates eramurajoonides.
Erinevalt teistest kajakatest ei koondu kalakajakad massiliselt asulatesse, ka prügimägedel kohtab neid vähe.
Tal on välja kujunenud rituaalsed poosid ja kindla tähendusega häälitsused: häire, ähvardus, hirm, alistumine, toidu mangumine, näugumine jt.
Ta sööb mitmekesist toitu: kalu, raipeid, konni, usse, hiirelaadseid närilisi, nii vees elavaid kui lendavaid selgrootuid, samuti marju ja idanevaid teri. On juhtunud, et ta sööb haudenaabrite mune ja nõrku poegi.
Kahjurputukate ja -näriliste hävitamisega toob ta kasu.
Eestis pesitsevate kalakajakate arvukust perioodil 2003–2008 hinnati pesitsusajal 10 000 – 15 000 paarile, talvel 1000 – 10 000 isendile.
Kalakajakate keskmine eluiga on kümme aastat. Teadaolevalt maailma vanim kalakajakas, kalakajakas Marta elas 34 aasta vanuseks.
800px|Kalakajakas püüab väikest kala Soomes Helsingis
Enne poegade koorumist
pisi|Kalakajakapaar Pesitsuspaikadesse saabub kalakajakas levila lõunaosas ja Muurmani rannikul märtsis-aprillis, aga põhjapoolsete jõgede alamjooksule mais ja juuni algul. Eestisse saabub ta märtsi teisel poolel.
Kalakajakas rajab pesa kõrgemale kohale: kaljule, kivile, väikesaarele, jõeleetele, isegi mereheidise vallile, harvem mõnele platvormile või põõsa otsa. Territooriumi hõivab ta varakevadel ja kaitseb seda kogu pesitsemise ajal. Pesa ehitatakse vetikatest ja kõrtest.
Tavaliselt pesitseb ta koloonias, kus on kuni sadakond paari, kuid võib olla tuhandeid paare. Harvem pesitseb ta üksikult. Tihti pesitseb ta koos naerukajakaga, sisemaal mustviirese ja väikekajakaga, rannikul tiirudega.
Kalakajakas muneb mai alguses enamasti 3 muna, mis on oliivhallid tumedate laikudega. Muna on 51–61 mm pikk ja 38–43 mm lai. Nad munetakse poolteise- kuni kahepäevaste vahedega. Hauvad mõlemad vanemad kokku 25–26 päeva.
Pärast poegade koorumist
pisi|Kalakajaka kurn kooruva pojaga pisi|Kalakajaka vastkoorunud poeg, teine poeg on koorumas Pojad kooruvad mai lõpul või juuni algul, aga näiteks Muurmani rannikul juuni lõpus või juuli alguses.
Pärast koorumist katavad vanemad poegi liigse kuuma ja külma eest. Pessa jäävad nad 3–5 päevaks, seejärel viibivad selle lähedal. Nad on väga liikuvad. Vanemad kaitsevad neid hoolikalt ja energiliselt. Hädaohu eest peituvad pojad taimede vahele, põgenevad vette ja ujuvad eemale või jooksevad ära. Nad lennuvõimestuvad kahe kuu ehk 57–60 päeva vanuselt.
Juulis, põhjapoolsetel aladel augustis kogunevad lennuvõimestunud noorlinnud koos vanalindudega salkadesse ja alustavad hulgulende. Hulgulennud lähevad septembris ja oktoobris järk-järgult üle sügisrändeks. Sügisrände ajal peatuvad nende salgad tihti põldudel. Eestist lahkuvad nad novembri lõpul ja detsembri alguses. Kõik isendid ei lahku ka ja talvitumiseks ei vaja nad muud kui lihtsalt jäävaba vett.
Marget Tafel
pisi|Marget Tafel 2012. aastal. Marget Tafel (sündinud 30. jaanuaril 1946 Tallinnas) on eesti keraamik.
Ta lõpetas Tallinna 21. Keskkooli ja ERKI 1972 keraamika erialal. Kuulub Eesti Kunstnike Liitu, Eesti Keraamikute Liitu ja Kunstihariduse Ühingusse (EstSEA).
Näitustel osaleb ta alates 1973. aastast.
Irratsionalism
Irratsionalism (ladina sõnast irrationalis mittemõistuslik) mõistust alahindav suund idealistlikus filosoofias. Irratsionalism on ratsionalismi vastand – ratsionalism võimendab iseseisva mõistuse rolli teadmise omandamisel ja õigustamisel, irratsionalism kas piirab või eitab mõistuse rolli. Irratsionaalsus eeldab maailmavaateliste valdkondade olemasolu, mis on mõistuse jaoks kättesaamatud ja saavutatavad ainult selliste tunnuste abil nagu intuitsioon, tunne, instinkt, ilmutus, usk jne. Niisiis kinnitab irratsionalism reaalsuse irratsionaalset olemust.
Irratsionalistlikke mõtted on väljendanud Arthur Schopenhauer, Friedrich Nietzsche, Friedrich  Schelling, Søren  Kierkegaard, Friedrich Heinrich Jacobi, Wilhelm Dilthey, Oswald  Spengler, Henri Bergson.
Omadused
Irratsionalism on filosoofiline maailmavaade, mis eeldab, et reaalsusest pole võimalik aru saada teaduse meetodi abil. Irrationaalsuse toetajate sõnul ei ole reaalsus või selle iseseisvad sfäärid (nagu elu, vaimsed protsessid, ajalugu jne) objektiivsetel põhjustel lahutamatud, see tähendab et neid ei kohaldata seaduste ja seaduspärasuste suhtes.
Kõik sellised kujutlused orienteeruvad inimese mitteratsionaalsele tunnetusele, mis võivad anda inimesele subjektiivse kindluse päritolu suhtes.
Irratsionalism kaasaegses filosoofias
Kaasaegne filosoofia põhimõtteliselt kujunes tänu irratsionalismile. Kaasaegne irratsionalism on selgelt väljendanud peamiselt neotomismis, eksistentsialismis, pragmaatilisuse ja personaalsuse filosoofias. Mõned elemendid võib leida ka positivismis ja neopositivismis.
Subratsionaalsed sfäärid irratsionalismis
Irratsionaalse subjektiiv-idealistliku maailmavaate subratsionaalsetes sfäärides saab mõista näiteks selliseid mõisteid nagu:
Transratsionaalne sfäär objektiiv-idealistlikus maailmavaates
Tranratsionaalsetele sfääridele objektiivse-idealistilistus maailmavaates võivad viidata järgnevad mõistete klassid:
Aratsionaalsed vaated irratsionalismis
Filosoofia, mis vastandub ratsionalismile ei ole alati antiratsionalistlik. Seda võib iseloomustada kui aratsionalistlikku juhul, kui väidetakse, et mõistuse vormid on midagi muud kui mõistus (nagu K. Jaspersi "eksistentsi valgustamine" «olemasolu valgustatus» («Existenzerhellung»)).
Filosoofiline irratsionalism deklareerib objektiivse ratsionalistliku analüüsi sfäärid, mis on loomingulise alusega (näiteks elu, instinktid, tahe, hing) ja vastandub surnud olemuse mehhanitsismile või abstraktsele vaimule, näiteks élan vital (loov jõud või algupärane elutung) Bergsonil, Wille zur Macht (võimutahe) Nietzschel, Erlebnis (kogemus) Diltheyl jne.
Irratsionalism nüüdisaegses teoorias
Sotsioloogias ja kultuuriuurimuses on irratsionaalsed vaated sageli vastuolus sotsiaalsete ja kultuuriliste uuendustega, mida peetakse teaduste ja tehnoloogia võimuks ning seeläbi kinnitavad kultuuris teaduse ratsionaalseid emotsionaalsed väärtusi. Irratsionalismi pooldajad peavad seda tõese kultuuri vaimse aluse languse ilminguks (nagu näiteks O. Spengleri "Õhtumaa allakäigus"). Näiteks Saksamaal kujunesid irratsionalismi kõige reaktsioonilisemateks vormideks poliitilistes teooriates ja programmides  nn noorte konservatiivsus ja natsionaalsotsialism. Need teooriad eitavad seisukohta, et sotsiaalne kogukond on isereguleeriv sotsiaalsete seaduste kaudu. On öedud, et ühiskond põhineb müstilisel šovinismil või rassikultuuril.
Irratsionaalsuse toetajad Böhme, Nietzsche, Kierkegaard, Schopenhauer arvavad, et meie vaadeldava ratsionaalse maailma aluseks on irratsionaalne alge.
Laengsidestusseadis
Laengsidestusseadis ehk CCD (lühend inglise k sõnadest Charge Coupled Device) on pooljuhtstruktuuriga elementidest maatriks, s.o ridade ja veergudena korrastatud kogum. Niisuguse maatriksi eriomaduseks on võimalus elektrilaenguid järgemööda ühest elemendist teise üle kanda. Kuna iga laengu suurus kujutab endast teatava väärtusega informatsiooni, siis kandub info elementide kohta laengupakettidena samm-sammult seadise väljundisse.
CCD-sensoris on valgustundlikeks elementideks sisemisel fotoefektil põhinevad fotodioodid. Iga diood genereerib elektrone vastavalt teda tabavate valguskvantide arvule; niisiis tekitab iga element tema valgustatusega võrdelise elektrilaengu. CCD-sensorites jääb elemendi ‒ piksli ‒ küljepikkus enamasti vahemikku 1,4 µm kuni 27 µm.
Niisuguse fotoelektrilise seadise aukjuhtivusega räniplaadil on optiliselt läbipaistev ränidioksiidist (SiO2) isoleerkiht ja sellel läbipaistvad elektroodid. Laengute edasikandmine toimub siin kolmes järgus ehk faasis: pisi|Laengute edasikandumine ühest CCD elemendist teise
Elektroodide pingestamine toimub taktgeneraatori rütmis, kusjuures taktsagedus võib ulatuda megahertsidesse. Niiviisi nihkuvadki pildielementide valgusinfot kandvad laengupaketid ridade ja kaadrite kaupa edasi sensori väljundisse.
Laengsidestuse põhimõttel info edastamist rakendatakse peale foto- ja videokaamerate ka mitmetes muudes seadmetes, nagu skanner, optiline hiir, digitaalfilter jm.
Bukarest
Bukarest (rumeenia București [bukur'eštj]) on Rumeenia pealinn.
Elanike arv on 2 082 000 (2005, arvestuslikult).
Asulat on esmamainitud 1459. aastal. Rumeenia pealinn on Bukarest alates 1862. aastast.
2002. aasta andmetel oli Bukaresti elanikest rumeenlasi 97,03%, mustlasi 1,42%, ungarlasi 0,30%, juute 0,13%, türklasi 0,13%, sakslasi 0,12%, kreeklasi 0,08% ja venelasi 0,06%.
Bukarestis asuvat Nicolae Ceaușescu ehitada lastud Parlamendipaleed peetakse Pentagoni järel maailma suuruselt teiseks hooneks (üldpindala 350 000 m²).
Bukaresti Henri Coandă rahvusvaheline lennujaam asub Otopenis, 16,5 km Bukarestist põhja pool.
Tallahassee
Tallahassee on linn Ameerika Ühendriikides, Florida osariigi pealinn ja Leoni maakonna halduskeskus. Aastal 2005 oli linna elanike arv 159 000, aastal 2008 201 012.
Florida pealinnaks sai Tallahassee 1824. aastal.
Silciems
Silciems on küla (skrajciems ehk hajaküla) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Īve valla lõunaosas.
Küla asub merepinnast 50 meetri kõrgusel Roja jõe kaldal. Silciems jääb valla keskusest Tiņģerest 7, piirkonna keskusest Talsist 20 ning Riiast 128 kilomeetri kaugusele.
Silciemsis asuvad kalmistu ja liivakarjäär. Küla on tekkinud endise Sile karjamõisa (Sillen) kasutuses olnud maadele. Küla juures asus Roja jõel Ventspilsi-Stende väliraudtee veevõtukoht.
1640
1640. aasta (MDCXL) oli 17. sajandi 40. aasta.
Jalaka liin
Jalaka liin oli 1941. aasta suvel Teise maailmasõja sõjategevuse eel Eestis, enne Saksa vägede pealetungi teostatud kindlustustööde ajal kaevatud tankitõrjekraav Riia maantee ääres Räni aleviku lähedal, 4 kilomeetri kaugusel Tartust.
Kindlustustöid tehti kahel pool Tartut, ka Tartust 7 km kaugusel asuvast Lemmatsis rajati mõlemal pool Riia maanteed ja Tartu-Viljandi maanteed tankitõrjekraavid ja kaevikud. Seal saadi töö valmis 7. juuli õhtuks ja kaitsekraav tuli kogupikkusega umbes 10 km. Üks osa Jalaka liinist asub Tartust Valga poole välja sõites, Lemmatsi külas, E264 maantee ääres. Teine osa liinist rajati Emajõe parempoolsele kaldale Käreverest kuni Praagani.
Ehitati ka kaitsekraave 5-6 km kaugusel Meleskist, Maramaa all ning Peetri surnuaia juures ning Luunjas ja Kabinal, lõuna pool Anne mõisat, Saia juures Tartu–Võru maantee ääres ja kaevati veel Kavastul, Savaküla ja Sääsekõrva juures.
Rajamine
Kindlustustöid Tartu ümbruses alustas Punaarmee 1941. aasta juuli esimestel päevadel. Kaitsetööde aluseks oli Tartu linna garnisoni ülema, polgukomissar Tkatšenko käskkiri Tartu linna garnisonile 2. juulil 1941, milles kästi viivitamatult alustada välitüüpi õhukaitsevarjendite valmistamist tsiviilelanikonna poolt linna täitevkomitee poolt määratud kohtades. Sellest käskkirjast lähtudes asus ka Tartu linna täitevkomitee eesotsas esimees Kristjan Jalakaga kõike tegema, et kaevamistöid võimalikult suuremas ulatuses läbi viia. Ehitati õhukaitsevarjendeid, kaevati kaevikuid, kuulipildujapesi ja tankitõrjekraavi. Tänavatel püüti inimesi – neid saadeti sundkorras linnast välja mullatöödele. Kaevikute liin pidi Emajõe vasakpoolsel kaldal ulatuma Käreverest Praagani. Mullatöid juhatas esialgu Nõukogude okupatsioonivõimu poolt ametisse määratud Tartu Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees Kristjan Jalak. Sestap nimetatigi Tartu all kaevatud tankitõrjekraave Jalaka liiniks. Mõne päeva pärast võttis tööjuhatuse üle Punaarmee major.
Täitevkomitee käsutas sundkorras välja mullatööle kõik naised-mehed 16.–55. eluaastani. Linna komandant nõudis 30 000 inimest, mis oli Tartu linna täitevkomitee esimehe asetäitja arvates liig mis liig. 3. juulil oli näha Tartu tänavatel inimesi labidate ja moonakottidega. Iga grupi juures oli valve – käitise komissar, usaldusmees ja miilitsamehed, kes kontrollisid kohaletulijaid nimekirjade järgi. Tänavanurkadele pandud valvepostid nabisid juhuslikult tänaval liikujad kinni ja saatsid mullatööle.
Tankitõrjekraav pidi olema 2 m sügav ja umbes sama lai. Tõkke linnapoolne perv tuli kaevata järsk, vastasperv aga kaldu. Mõnel pool töötati kahes vahetuses ööpäev läbi. Iga 50 minuti järel anti 10 minutit puhkuseks. Söömiseks oli aega pool tundi. Kes ei saanud kodust toitu kaasa võtta, töötas poolnäljas. Paljud olid riietatud kergelt, mistõttu öösiti tunti külma. See sunnitöö oli eriti ränk naistele ja nendele, kes varem polnud labidat käes hoidnud.
Kaitsetöödelt pageti võimaluse korral metsa. Paljud mullatöödelt põgenenud varjasid ennast Vasula metsades.
Jalaka liin vangide hukkamispaigana
1941.-1942. aastal kasutati Jalaka liini Tartu koonduslaagris kinnipeetud surmamõistetud vangide hukkamispaigana.
Pärast Teise maailmasõja lõppu süüdistasid Nõukogude võimud Punaarmee vastu võidelnud eestlasi, eriti metsavendi ja Omakaitset korduvalt sõjakuritegudes. Süüdistustes kujutati Jalaka liinil hukatuid süütute inimestena. Muu hulgas räägiti maha lastud sõjavangidest, juutidest ja mustlastest.
Endla Suits:
Nõukogude allikad väidavad, et toimepandud kuritegude varjamiseks hakati 1943. aastal hävitama tankitõrjekraavis hukatute laipu. 21. oktoobrist 3. novembrini 1944 välja kaevatud laibad olid aga tervelt säilinud. See on seletatav sellega, et valdav osa hukkamisi toimus ida pool Riia maanteed, praeguse mälestusmärgi poolses osas aga vaid väike osa. Laipade põletamist hiljem samuti hukatud juutide poolt lasid sakslased ka filmida.
Ajavahemikul 21. oktoobrist 3. novembrini 1944 lasi NSV Liidu Erakorraline Riiklik Komisjon lahti kaevata lääne pool Riia maanteed asunud tankitõrjekraavi, kust võeti välja ja uuriti läbi 157 laipa. Osa laipu olid omavahel nööriga kokku seotud. Uuritud laipadest olid 139 koljus kuuliaugud. Osa laipadel kuuliauke ei avastatud. Nõukogude uurijate arvamuse järgi võis selle põhjuseks olla, et mõned mahalastavatest jäid kuulidest puutumata, kuna nad olid aga teistega kokku seotud, tõmbasid kukkujad nad endaga kaasa ja nad maeti elusalt.
Magnus Stenbock
thumb|Krahv Magnus Stenbock Krahv Magnus Stenbock (12. mai 1664 Stockholm – 23. veebruar 1717 Kopenhaagen) oli Rootsi väepealik.
Magnus Stenbock sündis Gustaf Otto Stenbocki ja Christina Catharina De la Gardie pojana. Hariduse sai ta Uppsalas ja Pariisis. Otsustanud valida sõjaväelasekarjääri, siirdus ta 1683 Hollandi sõjaväkke. Sealt naastes astus ta Rootsi armeesse.
1687. aastal oli ta Otto Vellingki rügemendis kapten ja 1688. aastal Nils Bielke rügemendis major. Ta teenis Rootsi vägedes Madalmaades ja Reini ääres. Pfalzi pärilussõja ajal näitas ta üles suurt vaprust, eriti 1690. aastal Fleurusi lahingus.
1699. aastal ülendati ta ooberstiks ning määrati Kalmari rügemendi pealikuks.
1700. aastal sai temast Dalarna rügemendi ülem. Samal aastal osales ta oma rügemendiga Narva lahingus, kus rootslased saavutasid suure võidu. 1702. aastal võttis ta osa Kliszówi lahingust ning 1703. aastal Pułtuski lahingust.
1704. aastal ülendati ta kindralleitnandiks. 1705. aastal sai ta jalaväekindraliks ja Skåne kindralkuberneriks. 1710 sai ta riiginõunikuks ja 1712 ülendati feldmarssaliks, maavägede ülemjuhatajaks. Samal aastal vallutas ta 9000 mehega Mecklenburgi ja saavutas hiilgava võidu Gadebuschi lahingus. 6. mail 1713 kapituleerus Tönningi kindlus ja taanlased võtsid Magnus Stenbocki vangi. Teda hoiti Kopenhaagenis Fredrikshavni kindluses, kus ta 1717. aastal suri.
Magnus oli Kiiu ja Kõnnu mõisa omanik Eestimaal ja Vapnö, Kjellstorpi ning Rånäsi mõisa omanik Rootsis.
Perekond
Krahv Stenbock abiellus 23. märtsil 1690 Eva Magdalena Oxenstiernaga (1671–1722), kes oli aastatel 1662–1666 Liivimaa kuberneriks olnud Rootsi riigitegelase Bengt Gabrielsson Oxenstierna (1623–1702) ja Magdalena Eriksdotter Stenbocki tütar. Abielust sündisid:
Avangardism
Avangardism (pr k avant garde 'eelvägi, eelsalk') on kunstistiil, mida iseloomustavad piiride rikkumine, tungimine tundmatule territooriumile, riskimine, terav intellektuaalne profileerumine, vastu astumine ühiskondlikule arvamusele. Avangardismile on omane ka hukutav, kodanlusevastane protest, mis on seotud eelkõige dadaismi ja sürrealismiga.
Meka
Meka (araabia مكة Makkah, ka مكة المكرمة Makkat al-Mukarramah) on linn Saudi Araabia läänepiirkonnas Meka provintsis, muslimite püha linn. Mekasse võivad siseneda ainult muslimid.
Muslimitele on palverännak (hadž) Mekasse üks islami nn viiest sambast. Iga muslim peab, kui tal on võimalik, sooritama elus vähemalt ühe korra palverännaku Mekasse.
Palverännakud Mekasse
Palverännakute keskpunktiks Mekas on Masjid al-Ḥarāmi mošees asuv Kaaba, mille islami arhitektuuri kõige pühama ehitisena rajasid pärimuse kohaselt Aabraham ja tema poeg Ismael. Palverändurite rituaalide hulka kuulub seitsmekordne käimine ümber Kaaba, musta kivi suudlemine ja joomine Zemzemi kaevust.
Hadži ajal käivad palverändurid ära ka Arafati mäel ja loobivad Mina külas seitse sümboolset kivi Saatanat kujutava samba pihta.
Intsidendid Mekas
Hadž on kuulus kui maailma suurim iga-aastane rahvakogunemine. Kuna sel ajal saabub Mekasse tihtipeale korraga enam kui 2 miljonit palverändurit, pole harvad õnnetused, surmajuhtumid ja isegi enam kui 100 hukkunuga intsidendid. Kõige enam õnnetusi juhtub tavaliselt saatanasammaste (Jamrah al-Aqaba) loopimisel.
Haanja
Haanja ehk Haani on küla Võrumaal Rõuge vallas, kunagises Rõuge kihelkonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Haanja valla halduskeskus.
Küla territooriumile jäävad Suur Munamägi ja Vällamägi.
CMOS
CMOS (ingl k Complementary Metal-Oxide-Semiconductor ehk "komplementaarne metall-oksiid-pooljuht") on loogikalülituste rühm ja tehnoloogia.
Haanja
Küla läbivad Rõuge–Rebäse–Haanja tee, Rõuge–Kurgjärve–Haanja tee, Kose–Käbli tee ja Haanja–Kündja tee.
CMOS
CMOS-tehnoloogial põhineb valdav osa tänapäeval toodetavatest integraallülitustest, sealhulgas mikroprotsessorid, mikrokontrollerid, SRAM-moodulid ja paljud muud digitaalsed elektroonikalülitused. Samuti kasutatakse seda tüüpi lülitusi analoogsignaali seadmetes, näiteks opvõimendites ja CCD-sensorites, samuti segasignaaliga (analoog/digitaal-) seadmetes, mille tööpiirkond võib ulatuda mikrolainete sageduspiirkonda.
CMOS-tehnoloogia töötas välja Frank Wanlass USA firmas ja patenteeris 1967. aastal.
Tehnilised omadused
CMOS-lülituste eelisteks on väga väike voolutarve – peamiselt tarbitakse voolu ainult sel ajal, kui transistorid lülituvad ümber juhtivast olekust mittejuhtivasse olekusse; sellest tulenevalt on väike ka soojuseraldus (võrreldes näiteks transistor-transistor-loogika ehk TTL-iga). CMOS-loogikaelemente on võimalik paigutada kiipides väga tihedalt. See oli ka peamine põhjus, miks CMOS-ist on saanud 1980. aastatest alates ainukasutatav tehnoloogia lausintegraallülituste (VLSI) kiipide tootmisel.
Siiski väga kõrgel töösagedusel ei jõua ümberlülitumine toimuda piisavalt kiiresti ja võib saabuda hetk, mil mõlemad komplementaarpaari transistorid on korraga juhtivad ning lühistavad lülituse lühikeseks ajaks. Ka on metalloksiid-pooljuhtseadised väga tundlikud elektrostaatiliste laengute suhtes ja kui nendega ettevaatamatult ümber käia, võivad nad pöördumatult rikneda.
Tavalised CMOS-komponendid võivad töötada temperatuurivahemikus −55 °C kuni 125 °C. Teoreetiliselt suudab räni-CMOS töötada kuni ‒233 °C juures.
pisi|CMOS-inverter pisi|NMOS- ja PMOS-transistoridega kiibi ristlõige
Tööpõhimõte
CMOS-tehnoloogial põhinevates lülitustes on loogikaelemendid üles ehitatud komplementaarsete (teineteist täiendavate) sümmeetriliste transistoripaaride baasil. Transistorideks on MOSFET-tüüpi väljatransistorid, kusjuures ühel neist on juhtiv kanal p-tüüpi (aukjuhtivusega) ja teisel n-tüüpi (elektronjuhtivusega), vastavalt PMOS- ja NMOS-transistorid. Loogikalülitustes töötavad CMOS-paari transistorid lülitina, kusjuures ükskõik kumma sisendsignaali (1 või 0) korral on üks neist transistoridest juhtiv (lüliti on sisse lülitatud) ja teine mittejuhtiv (lüliti on välja lülitatud).
PMOS-transistor on ehitatud nii, et kui paisule anda madal pinge, tekib lätte ja neelu vahele väike takistus. Ning kui anda paisule kõrgem pinge, tekib lätte ja neelu vahel suur takistus. NMOS-transistor toimib vastupidi: kui paisule anda madal pinge, tekib lätte ja neelu vahel suur takistus, ning kui anda kõrge pinge, tekib väike takistus.
Kui pingenivoo lülituse sisendis muutub kõrgeks (keskmiselt pool toitepingest), siis muutub PMOS-transistor mittejuhtivaks (tema takistusväga suureks) ja NMOS-transistor juhtivaks, ühendades väljuni maaga, nii et pinge lülituse väljundis muutub peaaegu nulliks.
Niisugune lülitus toimib järelikult EI-loogikaelemendina ehk inverterina, mille kõrgele pingenivoole vastab kahendsüsteemis 1 ja madalale 0.
Bipolaarväljundiga CMOS
Selle lülituse sisendis on komplementaarsete väljatransistoride paar ja väljundis kaks npn-bipolaartransistori koos takistitega baasahelas. Bipolaartransistorid annavad võimaluse suurendada ümberlülitusvõimsust, seega suurendada nii väljunvoolu kui ka lülitatavat pinget.
Isiksus
Isiksus erineb intelligentsusest, mis on seotud rohkem teoreetiliste kui praktiliste võimetega. Iseloomu mõiste hõlmab ka moraalset aspekti ning on seetõttu isiksuse mõistega võrreldes laiem, kuigi neid sõnu kasutatakse sageli sünonüümidena.
Kaasaegseid käsitlusi
Suure viisiku käsitlus on rahvusvaheliselt üks levinumaid teaduspõhiseid lähenemisi isiksusele. Eestigi uurijad nagu Jüri Allik on palju uurinud Costa ja McCrae (1995) suurt viisikut ehk viiefaktorilist isiksusemudelt. On näidatud, et viiefaktoriline isiksusemudel on ka kultuuriüleselt üsna stabiilne (Terraciano jt, 2005). Viiefaktorilise isiksusemudeli komponentideks on sotsiaalsus, ekstravertsus, neurootilisus, avatus kogemusele ja meelekindlus.
Ajaloolisi käsitlusi
Alfred Adler (1870–1937), austria psühholoog leidis, et inimese isiksuslikku arengut ja küpsust näitab inimese võime ületada oma alaväärsustunnet kaasinimesi arvestades, nende vastu osavõtlikkust ilmutades, ühtsustunnet (Gemeinschaftsgefühl) kogedes. Inimese eetiline missioon on jõuda enda ja oma keskkonnaga (pere, sõprusringi, kodukandi, rahvuse, elusloodusega) harmoonilisse vahekorda. Praktikas tähendab see püüet aidata sootsiumi teistel liikmetel oma alaväärsustundest vabaneda.
Meenutagem, et neuroosi keskseks põhjuseks on Frommi jt psühhoanalüüsi reformaatorite meelest inimeste haiglane hõivatus oma ego tarvetega. Neurootiku hädad algavad sellest, et ta vastandab end potentsiaalselt võõra ja vaenulikuna tajutud maailmale ning leiab end seejärel üksi ja hüljatuna. Tänu tööle, ühiskonnas väärtusi loovale tegutsemisele, ületab inimene oma eraldatuse, temast saab lüli maid ja rahvaid siduvas ketis, mida ei saa kahjustada, ilma et kahjustataks inimeste üleilmset kogukonda. Adleri meelest õilistab vastastikuseid huve arvestav ühistegevus ja koostöö teiste inimestega inimest sedavõrd, et ta ületab loomulikult ja edukalt, ilma haiglase ülekompenseerimise tarbeta oma algse alaväärsustunde. Sotsiaalne hoolivus on isiksusliku küpsuse selgeim avaldus, samuti vaimse „normaalsuse“ baromeeter. Adlerit vabalt tõlgendades võiks öelda, et meie elu väärtuse määrab see, kuivõrd me suudame tõsta teiste inimeste elu väärtust. Hoolivus teiste suhtes, kogukondliku kokkukuuluvuse tunne on kindlaim tõke neuroosidele.
Gordon Willard Allport (1897–1967), ameerika psühholoog, leidis, et isiksuse kese on tema väärtustele ja veendumustele toetuv prooprium (prooprium). Proopriumi seitse aspekti on järgmised: oma keha tunnetus; iseenda pideva identsuse tunnetus; eneseaustus (self-esteem); oma isiksuse avardamine (extension of self); kujutlus iseendast (self-image); ratsionaalne isiksus (rational self) ning isiklikud püüdlused (propriate strivings). Eriti rõhutas ta mõtet, et käitumine pole mitte üksnes adaptiivne (taotleb keskkonnaga kohanemist), vaid ka ekspressiivne (teostab inimese eneseväljendust).
Erich Fromm (1900–1980), saksa-ameerika psühhoanalüütik, määratles isiksust päritud ja omandatud psüühiliste omaduste kogumina, mis teevad ta individuaalselt kordumatuks. Kui sünnipärased omadused vastavad tema käsituses enamasti temperamendile, siis elu käigus omandatud jooned kujundavad iseloomu – selle spetsiifilise vormi, „millesse inimese energiavarud on suletud inimlike vajaduste dünaamilise kohanemise läbi antud ühiskonnale omase eksisteerimisviisiga".
Abraham Maslow (1908–1970), ameerika psühholoog, leidis, et isiksuse kõige olulisemaks tunnuseks on eneseteostuse püüe. Samas rõhutas ta, et nad pole mingil juhul n-ö inglid, neid iseloomustavad inimlikud veidrused ja puudused, näiteks võivad nad olla ambitsioonikad, karjäärile orienteeritud, teiste suhtes hoolimatud jne, elades samas nagu „tavainimesedki“ läbi süü, viha, ebakindluse, ärevuse, mure või kurbuse tundeid. Isiksusliku arengu tipu tunnustena nimetas ta:
Ajalooline areng
Mõiste "persoon" (kr prósōpon – πρόσωπον, lad persona) märkis Antiik-Kreekas maski, mida näitlejad kandsid teatris näitemängude esitamise ajal. Erinevad maskid esindasid eri rolle ja nende tundemaailma. Vaatajatele ja kriitikutele jäi võimalus vaielda selle, üle kes mingi maski taga tegelikult oli ja kui hästi ta oma rolli välja mängis.
Vanas Roomas hakkas see sõna märkima (vaba) inimest. Orje ei olnud isiksus, sest tal puudus õigus teha otsuseid enda elu puudutavates küsimustes. Algselt märkis persona vaid riigi kõige mõjuvõimsamaid inimesi (Senati liikmeid ja kõrgeid riigiametnikke), hiljem laienes see riigi kõigile kodanikele.
Varase keskaja kristlikus kogukonnas toimunud kristoloogilistes debattides kolmainsuse teemal taheti eristada seda, mida märkis vanakreeka sõna Λóγος, (rooma Lógos/Verbum) ja Jumalat. Kui algselt märkis kreeka teatrist pärinev sõna prósōpon kõike, mis jäi väljapoole materiaalset maailma, siis hiljem laienes see mõiste ka Pühale Vaimule, inglitele ja inimese vaimsusele. Aquino Thomas (1225–1274) jätkas seda mõttekäiku rõhutades inimese „intellektuaalse olemuse loodusest erinevat olemust“. Skolastilised filosoofid kasutasid sõna personalitas inimeses peituva täiuslikkuse tähistamiseks.
Uusajal hakati seda sõna kasutama järjest enam inimese „isiklike omaduste“ tähenduses, mistõttu muutus ta praktiliselt inimese sünonüümiks.
Filosoofilised käsitlused
Immanuel Kant (1724–1804), preisi protestantlik filosoof, sõnastas raamatus „Moraali metafüüsiline alus“ (Grundlegung zur Metaphysik der Sitten, 1755) isiksuse kui absoluutse väärtuse kontseptsiooni, eristades teda sellega radikaalselt tavalistest asjadest ja nähtustest.
Kant lähtus oma arutluses skolastilisest ratsionalismist ning tõlgendas maailma, vaimu (isiksust) ja Jumalat mõtte absoluutse väljendusena. Raamatus „Puhta mõistuse kriitika“ sõnastab ta inimesena olemise põhiküsimused: Mida ma võin teada? Mida ma peaksin tegema? Mida ma peaksin ootama elult? Mida tähendab olla inimene? Ja vastab siis nendele, et esimesele küsimusele annab vastuse metafüüsika, teisele moraaliõpetus, kolmandale religioon ja neljandale antropoloogia.
Püüdes ületada ratsionalismi ja empirismi vahelist vastuolu jõudis ta arusaamani, et reaalsuse objektiivne kirjeldus ületab materialismi piirid ja on olemuslikult transtsendentne. Kanti filosoofias tähistab transtsendentaalne kogemuse eelset ning transtsendentne viitab kogemuse välisele teadmisele. Transtsendentaalsed on aeg ja ruum, meele aprioorsed vormid, substantsi, põhjuslikkuse ja aru kategooriad.
Jacques Maritain (1882–1973), prantsuse katoliiklik filosoof, arendas edasi Aquino Thomase (1225–1274) õpetust. Tema filosoofias domineerib antropoloogiline aspekt, millest kasvab välja tema eetiline ja poliitiline nägemus. Ta peab inimest puudulikuks olendiks – kõigist kõige kaitsetumaks loomaks, kellel on siiski transtsendentse arengu võime. Kuna inimese ja inimkonna tõeline olemus ilmneb tema subjektiivses kultuuris, siis määratles ta inimest kultuurse loomana. Ja haridus on see, mis avab inimesele isiksusliku arengu ja humaansema ühiskonna rajamise tee ning annab tähenduse tema käitumisele. Just seda – inimesest isiksuseks kasvamist – peabki Maritain inimliku eksistentsi mõtteks. Jätkates Thomase poolt loodut, ühendab ta religiooni ja filosoofia ning sõnastab kristliku personalismi kontseptsiooni.
Maritain väitis, et „täiuslikkuse saavutamiseks peab inimene omandama nii filosoofilise kui ka religioosse arusaama. Filosoofia on vajalik, sest vaid selle kaudu suudab ta aduda enda olemust ja kohta looduses. Usuõpetuse kaudu saab ta mõista enda eksistentsiaalset sõltuvust Jumalast. Inimese isiksuslik dimensioon avaneb alles siis, kui ta tunnustab enda vaimset olemust ja Jumala osadust temas endas. Isiksus on inimene, kes valitseb oma loomalikku olemust rakendades selleks oma vaimseid võimeid ja tahtejõudu.
Emmanuel Mounier (1906–1950), prantsuse filosoof, esitas väite, et inimene saab kasvada isiksuseks vaid siis, kui ta suudab eneses maha suruda ahnuse ja kadeduse tunded ning suhtleb aktiivselt sootsiumi teiste liikmetega. Ta väitis, et „Isiksus on vaimne olend, mis toimib ainelise keha kaudu kindlustades selle toimetulekut, järgides omaks võetud väärtushinnanguid ning elades vastutustundlikult pühendudes ja pidevas muundumises. Isiksuse olemus väljendub tema tegevusvabaduses ja arengus, samuti loovusaktides, mis on omased vaid temale.“ Inimene tähendab füüsilist keha, kuid isiksus on täiesti vaimne. Mounier kasutab keha ja vaimu ühtsuse märkimiseks väljendit „olemasolu kehastus“ (pr. L'existence est incarnée).
Mounier väitis, et inimlik üksindus kaob, kui ta muudab oma moraalset olekut ja võtab omaks aktiivse rolli kogukonnas. Inimene mõistab oma kutsumust vaid siis, kui ta võtab vastu Jumala kutse ning alistub universumis valitsevale põhimõttele „armasta oma ligimest“. Teiste armastamine tähendab inimestevahelisi suhteid ja kogukondlikku läbikäimist, mille käigus inimene kõigepealt lepib endaga, seejärel ülendab ennast ja lõpuks kujundab ümber enda olemuse. Olles avatud suhtlusele, saab inimene transtsendentseid kogemusi, mis jäävad enda üksindusse määranutele kättesaamatuks.
Oma teoses „Manifest personalismi teenistuses“ (Manifeste au service du personnalisme, 1936) sõnastas ta ühiskonnaõpetuse, milles rõhk on isiksusliku inimese kasvatamisel. Rõhk oli seejuures järgmistel punktidel:
Budism
Isik ei ole budismis midagi tõelist. Isekus, endast kinni hoidmine, sellesse kiindumine ei lase jõuda virgumiseni. Isiksuse moodustajaid, skandasid, mainitakse juba Buddha esimeses jutluses "seadmuseratta käimapanemine": "Lühidalt: viis isiksuse moodustajat (upādānakkhandha) valmistavad kannatusi."
Skandhade kirjeldamisele on pühendatud Buddha teine jutlus "isetuse õpetus" (Anattalakkhaṇa Sutta).
Isiksuse seosed empaatiaga
Suure viisiku isiksusemudeli konstruktidest on prosotsiaalse käitumisega seostatud ekstravertsust ja sotsiaalsust. Intuitiivselt tundub, et sotsiaalsusel peaks olema tugev seos empaatiaga. Sotsiaalsuse ja empaatia vahel on seos leitud mitmest uuringust (Cote jt, 2011; Kraus, Cote, ja Keltner, 2010). Mõnes uuringus seda seost seevastu leitud ei ole (Bastian, Burns, ja Nettelbeck, 2005; Hall, Andrzejewsk, ja Yopchick, 2009). Avatus kogemusele, milles on seoseid intelligentsuse, kultuuri, loomingulisuse ja laia huvideringiga, võiks hästi soodustada tunnetuslikku empaatiat. Neurootilistel inimestel on kalduvus kogede negatiivseid emotsioone, mistõttu tundub paslik hüpotees, et neil on tugevam empiiriline empaatia. Empiiriline empaatia ei näi jällegi kokku sobivat tugeva meelekindlusega, kuna teistele sügavalt kaasa elades peaks need elamused endale seatud teelt just kõrvale kallutama. Järgnevalt vaadeldakse empaatia ja isiksuse seoseid kahest perspektiivist lähtuvalt – tunnetuslikust ja empiirilisust.
Isiksus ja tunnetuslik empaatia
Davise IRI neljadimensioonilise empaatiaküsimustiku ja isiksuse viiest tegurist koosneva mudeli seoseid on uurinud näiteks Mooradian, Davis, ja Matzler (2011). Nad leidsid, et IRI vaatenurga võtmise (VV) alaskaala on oluliselt korreleeritud kõikide isiksuseomadustega, kui mõõdikuna kasutati NEO-FFI testi. Kõige tugevam seos oli sotsiaalsusega (r = .38), siis kogemusele avatusega (r = .27) ja ekstravertsusega (r = .21, kõigil kolmel p < .001). Pole kuigi üllatav, et kõrgem skoor sotsiaalsuses tähendab ka kõrgemat skoori tunnetuslikus empaatias. Üllatab see, et avatus kogemusele ja VV jagavad variatiivsusest vaid 9%. Lisaks leiti VV nõrk negatiivne korrelatsioon neurootilisusega (r = –.17) ja positiivne korrelatsioon meelekindlusega (r = .16, mõlemal p < .05).
Cote jt (2011) kasutasid empaatia mõõtmiseks mitmeid empaatilise täpsuse teste, milles ühes tuli fotodel esitatud nägudelt õigesti emotsioone tuvastada. Kuna järjestikune vaid nägudest tehtud piltide vaatamine ei ole eriti emotsionaalselt kaasahaarav, siis liigitasime selle testi tunnetusliku empaatia mõõdikute alla. Cote jt (2011) leidsid regressioonanalüüsi teel, et sotsiaalsus ennustas statistiliselt olulisel määral empaatilist täpsust. Haas, Brook, Remillard, Ishak, Anderson, ja Filkowski (2015) uurisid samuti empaatilist täpsust ja tulemused näitasid sama – empaatiline täpsus ja sotsiaalsus on märkimisväärselt korreleeritud (r = .33).