cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vaiana (2016. aasta film)
Süžee
Tuhat aastat hiljem valib ookean Motunui pealiku Tui tütre Vaiana tagastama südame Te Fitile. Tui ja Sina, Vaiana isa ja ema, püüavad teda ookeanist eemal hoida, et valmistada teda ette saare pealikuks saamiseks. Kuusteist aastat hiljem tabab saart suur õnnetus, mis tapab taimestikku ja vähendab kalasaaki. Vaiana soovib minna oma lemmiksea Puaga saare rifist kaugemale, et leida rohkem kalu ja uurida, mis toimub, kuid Tui keelab selle. Vaiana üritab riffist üle saada, kuid mõõnad trumpavad teda ja ta laev hävib. Sel pärastlõunal näitab Vaiana vanaema Tala talle salajast laevakoobast, mis paljastab, et nende inimesed olid kunagi avastajad, kuni Maui varastas Te Fiti südame; ilma selleta ei olnud ookean enam turvaline. Tala selgitab, et Te Kā pimedus mürgitab saart, kuid seda saab ravida, kui Vaiana leiab Maui ja paneb ta Te Fiti südame taastama. Olles saanud ookeanilt Te Fiti südame, annab Tala selle Vaianale. Tala haigestub hiljem ja ütleb surivoodil Vaianale, et ta peab Maui leidmiseks saarelt lahkuma.
Vaiana purjetab koopast leitud laevaga koos oma tuhmunud lemmikloomakuke Heiheiga, kes on end sinna salaja sokutanud. Nad jäävad taifuuni kätte ja randuvad saarel, kust Vaiana leiab Maui, kes uhkustab oma saavutustega. Ta nõuab, et Maui tagastaks südame, kuid mees keeldub ja meelitab ta koopasse lõksu, enne kui ta Vaiana paadiga lahkub. Lõpuks Vaiana põgeneb ja astub vastu Mauile, kes laseb ta vastumeelselt laeva peale. Neid ründavad Kakamorad, kookospähkli piraadid, kes otsivad Te Fiti südant, kuid Vaiana ja Maui kavaldavad nad üle. Vaiana mõistab, et Maui ei ole enam ammu kangelane, sest ta varastas südame ja needis maailma, ning veenab teda lunastama end südame tagastamisega. Maui peab esmalt saama tagasi oma maagilise kalakonksu hiiglaslikult kookoskrabilt Tamatoalt. Samal ajal kui Vaiana Tamatoa tähelepanu eemale tõmbab, võtab Maui konksu, kuid ei suuda oma kujumuutmivõmeid kontrollida. Tamatoaga võitlemine käib tal aga üle jõu, kuid Vaiana kiire mõtlemine võimaldab neil konksuga põgeneda. Maui paljastab, et sai oma esimese tätoveeringu siis, kui tema surelikud vanemad ta imikuna maha jätsid ja jumalad halastasid talle ning andsid talle tema võimed. Pärast Vianale lohutust õpetab Maui Vaianale tee leidmise kunsti, taastades kontrolli oma jõudude üle ja nad saavad lähedasemaks.
Nad jõuavad Te Fiti saarele, kuid Te Kā ründab neid. Vaiana keeldub tagasi pöördumast, mille tulemusena saab Maui konks tõsiselt vigastada. Soovimata oma konksu uuesti kaotada, hülgab Maui Vaiana, kes kaotab lootuse ja palub ookeanil leida keegi teine südame taastamiseks. Ookean teeb nagu talt palutakse ja võtab südame, kuid Tala vaim ilmub, ning inspireerib Vaianat leidma oma südamekutsumust. Ta võtab südame tagasi ja purjetab tagasi Te Kā'le vastu astuma. Maui naaseb pärast meelemuutust ja võdab Vaianale aega, kuni ta jõuab Te Fitini. Te Kāga võideldes hävib Maui konks. Kui Vaiana ei suuda Te Fitit leida, mõistab ta, et Te Kā on Te Fiti, kes on rikutud ilma oma südameta. Ookean teeb Vaiana jaoks tee puhtaks, võimaldades tal anda südame tagasi Te Fitile, kes tervendab ookeani ja saared. Maui vabandab Te Fiti ees, kes parandab ta konksu enne sügavasse unne vajumist ja saareks muutumist. Vaiana jätab Maui ja Te Fitiga hüvasti. Naastes koju kohtub ta lõpuks uuesti oma vanematega. Ta asub tööle küla pealiku ja teeleidjana, juhtides oma inimesi, kelle hulka kuulub nüüd ka Maui.
Rimini Miramare lennujaam
Rimini Miramare lennujaam, tuntud ka kui Federico Fellini rahvusvaheline lennujaam (Aeroporto internazionale "Federico Fellini"), on lennujaam Itaalias Emilia-Romagna maakonnas Rimini provintsis, 8 km kaugusel Riminist kagus, Miramare fraktsioonis. Lennujaamale on antud Itaalia filmirežissööri Federico Fellini nimi.
Federico Fellini rahvusvaheline lennujaam oli 2013. aastal Itaalias reisijate arvult 26. kohal.
15 km kaugusel San Marino Vabariigi piirist ja 16 km kaugusel San Marino linnast asuv lennujaam on ühtlasi ka San Marino lennujaam.
Tõnis Kindi valitsus
Tõnis Kindi valitsus oli Eesti eksiilvalitsus 1. märtsist 1964 – 8. maini 1971.
Viira lehis
Viira lehis on kaitsealune lehis Põlva maakonnas Räpina vallas Viira külas. Puu võeti kaitse alla 1989.
Puu ümbermõõt on 410 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 20 m.
Katharine Scott Bishop
Katharine Scott Bishop (neiupõlvenimi Katharine Scott, 23. juuni 1889 New York – 20. september 1975) oli Ameerika Ühendriikide anatoom, arst ja histoloog. pisi|Katharine J. Scott Bishop laboris
Haridus ja töö
Ta õppis Wellesley ja Radcliffe'i Kolledžis.
Seto kuningriik
Ajalugu
Seto kuningriigi pidamise idee on metsasoomlaste vabariigi eeskujul maale toonud folklorist Paul Hagu. Esimene kuningriigipäev peeti 20. augustil 1994 Obinitsa kooli õuel. Paari aasta pärast hakkas sündmuse toimumiskoht roteeruma nelja Setomaa eestipoolsele osale jääva valla vahel (Mikitamäe, Meremäe, Värska, Misso valla Luhamaa nulk) ning see toimumiskohtade järjestus püsib tänini, ka pärast haldusreformi, mil neist valdadest moodustati üks Setomaa vald. Järgmine, järjekorras XXVI Seto Kuningriik toimus 3. augustil 2019 Küllätüvä külas.
Võistlused
Žüriid valivad välja parima eeslaulja (sõnolinõ), tantsijad (naiste puhul kargusekargaja, meeste puhul kasatskilüüjä), pillimehed, jõumehe (vägümiis), söökide ja jookide valmistajad (õlu, vein, handsa, pirukas, leib), käsitöömeistrid jm; päeva kulminatsioonina valitakse avalikel valimistel uus ülemsootska. Kõik meistrid kannavad võidetud tiitlit järgmise kuningriigini. Nimetatud võistlused toimuvad igal kuningriigipäeval, kuid harvem on valitud ka teisi kuninga meistreid, nt piltnik. Viimasele võistlusele, ülemsootska valimisele järgneb vaatemänguline sõjaväeparaad.
Ülemsootska
Ülemsootska on kuningriigipäeval üheks aastaks valitav setode esindusisik.
Tegemist ei ole kuninga või kuningannaga, kuna Anne Vabarna lauldud eeposele "Peko" tugineva mütoloogia põhjal on setodel (viljakus)jumal-kuningas Peko, kes magab Petseri kloostri liivakoobastes ning annab oma tahtmise ja nõu seto rahvale teada unenägudes, mida näeb ülemsootska. Niisiis on ülemsootska vahendaja, sõnumitooja, kuid praktilises elus siiski rahva esindaja, autoriteet ja arvamusliider. Ülemsootska tunnuseks on valitsussau kiiora.
Järjestikuste ametiaegade hulk ei ole piiratud. 2018. aastal valiti Lüübnitsas ülemsootskaks Aare Hõrn. Alates 2022. aastast on ülemsootska Anzelika Gomozova (sündinud 4. augustil 1980).
Räsifunktsioon
Räsifunktsioon (ingl. hash function) on krüptograafias kasutatav ühesuunaline funktsioon tekstistringide kodeerimiseks.
Chubu Centrairi rahvusvaheline lennujaam
Lennujaam on All Nippon Airwaysi, Jetstar Japani ja AirAsia Japani kodulennujaam. Japan Airlinesi jaoks on tgeu fookuslinna- ja lennujaamaga.
Räsifunktsioon
Räsifunktsiooni kasutatakse assotsiatiivsete massiivide ülesehituseks, andmekogumite seeriates duplikaatide otsimiseks, unikaalsete identifikaatorite (andmekogumite jaoks) ülesehituseks, kontroll-liitmiseks kogemata või meelega pandud (säilimisel või ülekandmisel) vigade leidmise eesmärgil, ka kaitsesüsteemide paroolide säilitamiseks (sel juhul ligipääs sellele mälukohale, kus asuvad paroolid, ei lase taastada parooli ennast).
Chubu Centrairi rahvusvaheline lennujaam
Lennujaamas on üks lennurada, mille pikkus on 3500 meetrit. Lennujaama läbis 2018. aastal rohkem kui 12 miljonit reisijat.
Räsifunktsioon
Üldjuhul ühemõttelist vastavust lähteandmete ning räsikoodi vahel pole seetõttu, et räsifunktsiooni tähenduste arv on väiksem kui sisendmassiivi variantide arv; on olemas palju massiive erineva sisuga, mis annavad samu räsikoode – siis on tegemist nn kollisioonidega. Kollisioonide tekkimise tõenäosus mängib suurt rolli räsifunktsioonide kvaliteedi hindamisel.
Chubu Centrairi rahvusvaheline lennujaam
Lennujaama omab ja opereerib Central Japan International Airport Co., Ltd. (CJIAC).
Lennujaam sisse on toodud terve Boeing 787 Dreamlineri reisilennuk.
Räsifunktsioon
On olemas palju erinevate omadustega (arvutuse raskus, krüpteerimiskindlus jne) räsimisalgoritme. Ühe või teise räsifunktsiooni valik oleneb lahendatava ülesande eripärast.
Ajalugu
Donald Knuth peab esimese räsimissüsteemi idee autoriks IBMi kaastöötajat Hans Peter Luhni, kes pakkus välja kodeerimise räsimise abil jaanuaris 1953. Arnold Dumey esitas oma 1956. aasta töös "Arvutid ja automatiseerimine" esimesena räsimise kontseptsiooni sellisena, nagu enamik programmeerijatest seda tänapäeval tunneb. Dumey nägi räsimises "sõnaraamatu probleemi" lahendust ning pakkus välja idee kasutada räsiaadressiks algarvuga jagamise jääki.
Esimeseks tõsiseks tööks, mis tegeles otsimisega suurtest failidest, oli W. Wesley Petersoni 1957. aasta artikkel, milles ta käsitles avalikku adresseerimist ning osutas tootlikkuse halvenemisele kustutamisel. Kuus aastat hiljem avaldati Werner Buchholzi töö, milles on läbi viidud räsifunktsioonide põhjalik uurimine. Mitme järgmise aasta jooksul kasutati räsimist küll laialdaselt, kuid ei avaldatud ühtegi olulist uurimust.
1967. aastal mainis räsimist kaasaegses tähenduses Herbert Hellerman oma raamatus "Numbriliste arvutisüsteemide põhimõtted". 1968. aastal avaldas Robert Morris räsimisest põhjaliku ülevaate ning seda tööd peetakse võtmepublikatsiooniks, mis viis räsimise mõiste teaduskeelde ning kinnistas seni vaid spetsialistide argoos kasutatud terminit "räsi".
1990. aastate alguseni kasutati venekeelses kirjanduses tänu Andrei Jeršovi töödele termini "räsimine" ekvivalendina sõna "järjestus", ning kollisioonide jaoks kasutati terminit "konflikt". Tänapäeval on kasutusse jäänud vaid sõna "räsimine".
Räsifunktsioonide liigid
Hea räsifunktsioon peab vastama kahele tingimusele:
Määratletuseks oletame, et võtmete arv on K, ja räsifunktsioonil h(K) on mitte rohkem kui M erinevaid tähendusi:
0<h(k)<M
Halva räsifunktsiooni näitena võib tuua funktsiooni M=1000, mis kümnekohalisele naturaalarvule K vastastab kolm numbri K kahekümnenda ruudu keskelt valitud arvu. Tundub, et räsikoodide tähendused peaksid ühtlaselt jaotuma «000» ja «999» vahel, kuid reaalsete andmete jaoks sobib selline meetod vaid juhul, kui võtmetel pole suurt nullide arvu vasakul ja paremal.
On ka mitu lihtsamat ja kindlamat meetodit, mida kasutavad paljud räsifunktsioonid.
Jagamisele rajatud räsifunktsioonid
Esimene meetodi kohaselt kasutatakse räsina jagamise M-ga jääki, kus M on kõikide võimalike räside arv:
Seejuures on selge, et paaris-M puhul funktsiooni tähendus on ka paarisarvuline, paaris-K puhul, ning paaritu – paaritu puhul, mis võib viia failiandmete olulise nihutuseni. Samuti ei tasu kasutada M-na arvuti arvutamise aluse astet, kuna räsikood sõltub ainult K arvu mitmetest paremal asuvatest numbritest, mis viib suure kollisioonide arvuni. Praktikas tavaliselt valitakse hariliku (alg-) M – enamasti on selline valik täiesti rahuldav.
Veel tasuks mainida räsimise meetodit, mis on rajatud mooduliga kaks jagamisele polünoomile. Antud meetodi puhul M peab samuti olema kahe aste, ning binaarvõtmed on kujutatud polünoomidena. Sel juhul räsikoodina võetakse tegurite tähendusi polünoomist, mis on saadud nagu jääk K jagamisest eelnevalt valitud polünoomiga P astmes m:
Õigesti valitud P(x) puhul tagab selline viis kollisioonide peaaegu sarnaste võtmete vahel puudumise.
Räsimise multiplikaatne skeem
Teine meetod seisneb mingi terve konstandi A, mis on vastastikult harilik w-ga, valimises, kus w on masinsõna abil esindatavate tähenduste arv (IBM PC arvutites see on 2^{32}). Siis võib võtta järgmist räsifunktsiooni:
Sel juhul on kahendsüsteemiga arvutil M kahe aste ning h(K) koosneb korrutise A*K parempoolsetest vanematest bittidest.
Nende kahe meetodi eeliste hulgas tasub mainida, et nad kasulikul viisil kasutavad seda, et reaalsed võtmed pole juhuslikud, näiteks juhul, kui võtmed kujutavad endast aritmeetilist progressiooni (näiteks nimede «NIMI1», «NIMI2», «NIMI3» järjestust). Multiplikaatne meetod näitab aritmeetilist progressiooni kui erinevate räsitähenduste lähtestatud aritmeetilist progressiooni, mis vähendab kollisioonide arvu võrreldes juhusliku olukorraga.
Selle meetodi üks variatsioonidest on Fibonacci arvu räsimine, mis põhineb kuldlõike omadustel. A arvuna võetakse lähedasemat arvule algarvu, mis on vastastikult harilik w-ga.
Muutliku suurusega ridade räsimine
Eelpool mainitud meetodid on kasutatavad ka juhul, kui tegeletakse mitmest sõnast koosnevate või muutliku suurusega võtmetega. Näiteks võib kombineerida sõnad ühte w mooduliga liitmise või "välistav või" operatsiooni abil. Üks sel põhimõttel töötavatest algoritmitest on Pearsoni räsifunktsioon.
Pearsoni räsimine (inglise: Pearson hashing) on Peter Pearsoni pakutud algoritm 8-bitiste registritega protsessoritele, mille ülesandeks on suvalise suurusega rea jaoks räsikoodi kiire arvutus. Sisendile funktsioon saab sõna W, mis koosneb n sümbolitest, igaüks 1 baiti suurusega, ning tagastab tähenduse diapasoonis nullist kuni 255-ni. Seejuures räsikoodi tähendus sõltub sisendsõna iga sümbolist.
Algoritmi saab kirjeldada järgmise pseudokoodiga, mis saab sisendile rida W ning kasutab vaheste tabeli T
Algoritmi eeliste hulgas tasub märkida:
Võtmete K, mis koosnevad l sümbolitest, räsimise alternatiivse viisina võib välja pakkuda arvutust
Ideaalne räsimine
Ideaalseks räsifunktsiooniks (inglise: Perfect hash function) nimetatakse sellist funktsiooni, mis kujutab iga võtme S komplektist täisarvude hulka ilma kollisioonideta. Matemaatilistes terminites see on injektiivne kujutis.
Kirjeldus
Ideaalset räsimist kasutatakse nendel juhustel, kui me tahame omistada unikaalset identifikaatori võtmele, säilitamata mingitki infot võtme kohta. Üheks kõige ilmselgemaks ideaalse (võib pigem k-ideaalse) räsimise kasutamise näiteks on olukord, kui meil on käsutusel väike kiire mälu, kuhu me paneme selliste räsi võtmete tähendusi, mis on seotud suures, aga aeglases mälus säilitatavate andmetega. Seejuures ploki suurust võib valida selliseks, et vajatavad andmed, mis säilivad aeglases mälus, võivad olla saadud ühe päringuga. Sellist lähenemist kasutatakse, näiteks, aparaatruuterites. Samuti ideaalset räsimist kasutatakse algoritmide töö graafidel kiirendamiseks, neil juhustel, kui graafi kujundus ei mahu põhimälus.
Universaalne räsimine
nimetatakse räsimist, mille puhul kasutatakse mitte üht konkreetset räsifunktsiooni, vaid toimub valik antud parvest juhusliku algoritmi järgi. Universaalse räsimise kasutamine tavaliselt tagab väikest kollisioonide arvu. Universaalset räsimist kasutatakse mitmel viisil, näiteks, räsitabelite realiseerimises ning krüptograafias.
Kirjeldus
Oletame, et me tahame kujutada võtmed ruumist U arvudesse [m]. Sisendile algoritm saab teatud andmete hulka S\in U suurusega n, kusjuures ta on teadmata ebaselge. Reeglina räsimise eesmärgiks on kollisioonide minimaalse arvu saamine, mida on raske saavutada, kasutades mingit teatud räsifunktsiooni.
Sellise probleemi lahendusena võib valida funktsiooni juhuslikul viisil teatud hulgast (kogusest), mida nimetatakse universaalseks parveks.
Kollisioonitõrje meetodid
Nagu eespool mainitud, nimetatakse räsifunktsiooni kollisiooniks kaht sellist andmete sisendplokki, mis annavad samasuguseid räsikoode.
Räsitabelites
Enamik esimestest töödest, mis kirjeldasid räsimist, oli pühendatud kollisioonitõrje meetoditele räsitabelites, kuna räsifunktsioonid olid kasutatud otsimiseks suurtes failides. Räsitabelites kasutatakse kaht meetodit:
Esimene meetod seisneb M seotud nimestike toetuses, igaüks iga räsifunktsiooni tähendusele. Nimestikus säilivad võtmed, mis annavad sama räsikoode tähenduse. Üldjuhul, kui meil on N võtmeid ning M nimestikke, räsifunktsiooni keskmine suurus on \frac{N}{M} ning räsimine viib töö keskmise koguse vähenemiseni võrreldes järjestiku otsimisega ligikaudu M korda.
Teine meetod seisneb selles, et tabeli massiivis säilivad paarid võti-tähendus. Sel viisil me loobume täiesti linkidest ning lihtsalt vaatleme tabelikirjeid, kuni leiame otsitud võtme K või tühja koha. Järjestust, milles vaadeldakse tabeli lahtreid, nimetatakse proovide järjestuseks.
Krüptograafiline sool
Paroolide kaitsmiseks võltsimise eest on mitu viisi, mis töötavad isegi siis, kui krüptoanalüütikule on teada antud räsifunktsiooni jaoks antud kollisioonide ehituse viisid. Üheks sellistest meetoditest on krüptograafilise soola (ehk juhuslike andmete rea) lisamine sisendandmetele (vahel "soola" lisatakse räsikoodile), mis oluliselt raskendab lõplike räsitabelite analüüsi. Antud meetodit, näiteks, kasutatakse paroolide säilitamiseks UNIX-taolistes operatsioonisüsteemides.
Räsifunktsioonide kasutus
Räsifunktsioone kasutatakse laialt krüptograafias ja paljudes andmestruktuurides – räsitabelites, Blumi filtrites ja Dekarti puudes.
Krüptograafilised räsifunktsioonid
Mitmesuguste olevate räsifunktsioonide hulgas on kombekohane eristada krüptograafiliselt kindlaid, mida kasutatakse krüptograafias, kuna neile seatakse lisatingimusi. Selleks, et räsifunktsiooni H võiks pidada krüptograafiliselt kindlaks, ta peab vastama kolmele põhinõudmistele, millel on rajatud enamik räsifunktsioone kasutusi krüptograafias:
Need nõuded pole sõltumatud:
Tasub märkida, et pole tõestatud pöördumatute räsifunktsioonide olemasolu, mille jaoks räsifunktsiooni selle tähenduse mingisuguse prototüübi arvutamine on teoreetiliselt võimatu. Tavaliselt vastupidise tähenduse leidmine on vaid arvutamise poolest keeruline ülesanne.
"Sünnipäevade" atakk lubab leida kollisioone räsifunktsiooni jaoks keskmiselt tähenduste pikkusega n bitti ligikaudu 2^{n/2} räsifunktsiooni arvutustega. Seepärast n-bitine räsifunktsioon on peetud krüptokindlaks, kui tema jaoks kollisioonide leidmise arvutuslik keerulisus on lähedane 2^{n/2}-ni.
Kriptograafiliste räsifunktsioonide jaoks on tähtis ka, et argumendi väikseimagi muutumisega funktsiooni tähendus muutuks oluliselt (laviini efekt). Sealhulgas räsi tähendus ei pea andma info kadumist isegi argumendi omaette bittidest. See nõudmine on krüptokindluse tagatiseks sellistele räsimise algoritmidele, mis räsivad kasutaja parooli võtme saamiseks.
Räsimist tihti kasutatakse digitaalallkirja algoritmides, kus šifreeritakse mitte teadet, vaid selle räsikoodi, mis vähendab arvutamise aega ning suurendab krüptokindlust. Samuti enamikul juhtudest paroolide asemel hoitakse nende räsikoodide tähendusi.
Kontrollsummad
Lihtsad, äärmiselt kiired ning kergesti täidetavad aparaadialgoritmid, mida kasutatakse kaitseks ettekavatsemata moonutustest, sealhulgas aparatuuri vigade eest. Matemaatika seisukohast on räsifunktsiooniks selline, mis arvutab sellist kontrollkoodi, mida kasutatakse vigade avastamiseks info edastamisel ning säilitamisel.
Arvutuse kiiruse poolest on kümnete ning sadade kordade kiiremad, kui krüptograafilised räsifunktsioonid, ning oluliselt lihtsamad aparaadi abil teostamise seisukohast.
Sellise kõrge kiiruse tasuks on krüptokindluse puudus – kerge võimalus sobitada teadet eelnevalt teadaolevaks summaks. Samuti on kontrollsummade järgulisus (tüüpiline arv:32 bitti) vähem, kui krüptograafiliste räside omad (tüüpilised arvud: 128, 160 ning 256 bitti), mis tähendab tahtmatute kollisioonide tekkimise võimalust.
Sellise algoritmi lihtsamaks näiteks on teate jagamine 32- või 16-bittisteks sõnadeks ning nende liitmine, mida kasutatakse näiteks TCP/IP-s.
Reeglina sellisele algoritmile esitatakse tüüpiliste aparaadiga sooritatavate vigade jälgimise nõudmiseid. Nõndanimetatud (nn) tsükliliste üleliigsete koodide algoritmide parv vastab sellistele nõudmistele. Nende hulga võib arvata, näiteks, CRC32, mida kasutatakse Etherneti vahendites ning andmete pakkimise formaadis 2IP.
Kontrollsumma võib näiteks olla kantud üle sidekanali kaudu koos põhitekstiga. Vastuvõtuotsas kontrollsumma võib olla arvutatud üle ning seda võib võrrelda ülekantud (saadetud) tähendusega. Kui on avastatud erinevus, siis see tähendab, et edastamisel tekkisid moonutused ning tuleb veel kord proovida.
Räsimise olmeanaloogiks antud juhul võib olla vastuvõtt, kui ülesõidudel mälus hoitakse pagasi kohtade arvu. Siis kontrolliks pole vaja meelde tuletada igat reisikohvrit, vaid piisab nende ülelugemisest. Klappimine tähendab, et mitte ükski kohver pole kaotatud. Teisiti öeldes, pagasi kohtade arv on selle räsikood. Antud meetodit on lihtne täiendada kaitseks edastatava info võltsimise eest (MAC meetod). Sel juhul teostatakse räsimist krüptokindla funktsiooni abil teatele, mis on ühendatud salavõtmega, mida teavad ainult teate saatja ning vastuvõtja. Niimoodi krüptoanalüütik ei saa koodi taastada ülevõetud teate ning räsifunktsiooni tähenduse abil, see tähendab, ta ei saa teadet võltsida.
Andmete otsimise kiirendamine
Räsitabeliks nimetatakse andmete struktuuri, mis lubab säilitada paare tüüpe (võti, räsikood) ning toetab elemendi otsimise, sisestamise ning eemaldamise operatsioone. Räsitabelite ülesanneks on otsimise kiirendamine, näiteks, tekstiväljade kirjutamisel andmebaasis võib olla arvutatud nende räsikood ning andmed võivad olla pandud jakku, mis ühtib sellise räsikoodiga. Siis andmete otsimisel tuleb kõigepealt arvutada teksti räsikoodi ning on kohe teada, kus (mis jaos) neid tuleb otsid, see tähendab, neid tuleb otsida mitte kogu baasis, vaid selle ühes jaos (see kiirendab otsingut märgatavalt).
Olmeanaloogiks võib sel juhul pidada tähestikulist sõnade järjestust sõnaraamatus. Sõna esimene täht on selle räsikood, ning otsimisel me vaatame üle mitte terve sõnaraamatu, vaid vajaliku tähe.
Ben Street
Ben Street (sündinud 13. veebruaril 1987 Coquitlamis, Briti Columbias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana Saksamaa kõrgliigaklubis EHC Red Bull München.
Aastatel 2003–2005 mängis ta British Columbia Hockey League'i klubis Salmon Arm Silverbacks ja 2005–2010 Wisconsini Ülikooli jäähokimeeskonnas.
NHL-is debüteeris Street 9. veebruaril 2012 Calgary Flamesi meeskonnas mängus Vancouver Canucksi vastu. NHL-is on ta mänginud Colorado Avalanche'i, Detroit Red Wingsi, Anaheim Ducksi ja New Jersey Devilsi meeskonnas. Enim mänguaega sai ta hooajal 2018–19, mil ta sai kirja 21 mängu ja oma NHL-i karjääri ainsad kolm väravat.
Aastatel 2010–2021 mängis Street põhiliselt American Hockey League'is (AHL), kus ta esindas kokku seitset erinevat klubi. Tema resultatiivseim hooaeg AHL-is oli 2017–18, mil ta lõi Grand Rapids Griffinsis mängides 21 väravat ja andis 44 väravasöötu. 2017. aastal võitis ta Griffinsiga Calder Cup'i. Aastatel 2014 ja 2020 valiti ta AHL-i tähtede mängule.
Kanada jäähokikoondise koosseisus osales ta 2022. aasta taliolümpiamängudel.
500 Fifth Avenue
500 Fifth Avenue on pilvelõhkuja New Yorgis Manhattanil Midtownis tänavate West 42nd Street ja West 43rd Street vahel Bryant Parki kõrval.
Hoonel on 60 korrust. 216,1 meetri kõrguse äripindadega hoone projekteeris arhitektuuribüroo Shreve, Lamb & Harmon, kelle looming on ka Empire State Building. Hoone valmis aastatel 1929–1931 ning see on kujundatud art déco stiilis. Linnapildis on see vähemärgatav ja seda peetakse New Yorgi üheks anonüümsemaks pilvelõhkujaks.
Sirusho
Siranuš Harutjunjan (Սիրանուշ Հարությունյան; esinejanimega Sirusho (Սիրուշո); sündinud 7. jaanuaril 1987) on armeenia laulja.
2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Armeeniat lauluga "Khele Khele".
Telekommunikatsioon
pisi|Suurim paraboolantenn satelliitside jaoks. [[Raisting, Baieri, Saksamaa]] pisi|Teleprinteri mudel 33 ASR, millel oli perfolint ja perforaator. Kasutati arvutiterminalides Telekommunikatsioon (ka elektrooniline side, kaugandmeside, kaugside) tähendab informatsiooni edastamist ja sidepidamist pikemate vahemaade taha.
Varasematel aegadel on olnud telekommunikatsiooni vahenditeks visuaalsed signaalid. Nendeks on olnud majakate valgus, suitsusignaal, semafortelegraaf, signaalilipud ja optilised halogrammid, samuti helisõnumite kaudu kodeeritud trummiheli, sarveheli ja vali vilistamine. Tänapäeval kasutab telekommunikatsioon elektrilisi seadmeid: telegraafe, telefone, teleprintereid, raadiosidet, kiudoptikat, orbitaalsatelliite ja Internetti.
Traadita telekommunikatsiooni revolutsioon algas 20. sajandi esimesel aastakümnel. Traadita raadioside teerajajateks olid Nikola Tesla ja Guglielmo Marconi. Marconi pälvis oma saavutuste eest füüsikas 1909. aastal Nobeli auhinna. Teised väga olulised telekommunikatsiooni arendajad ja nende avastused: Charles Wheatstone ja Samuel Morse (telegraaf), Alexander Graham Bell (telefon), Edwin Armstrong ja Lee de Forest (raadio), John Logie Baird ja Philo Farnsworth (televisioon).
Maailma võime vahetada teavet kahesuunalise telekommunikatsiooni võrgu kaudu kasvas 281 petabaidist informatsioonist 1986. aastal 471 petabaidini 1993. aastal ning 2,2 eksabaidist informatsioonist 2000. aastal 65 eksabaidini 2007. aastal. 1986. aastal oleks see olnud informatsiooniliselt samaväärne tänapäeva kahe ajalehe lugemisega iga inimese kohta päevas ning 2007. aastal tervelt kuue ajalehe lugemisega. Arvestades taolist kasvu, mängib telekommunikatsioon üha olulisemat rolli maailma majanduses. Ülemaailmse telekommunikatsioonitööstuse tulu oli 2008. aastal hinnanguliselt 3,85 triljonit USA dollarit. Prognoositi, et 2013. aastal on selleks 2,7 triljonit dollarit.
Vanaaeg
Muistsed kreeklased ja roomlased kasutasid sõjateadete laialisaatmiseks põlevaid tõrvikuid. Mingi tähe edastamiseks tuli tõrvikut teatud arv kordi lehvitada, tõsta või langetada. Teate andis vahitornist vahetorni edasi signaalmeeskond.
Kreeklased kasutasid kodeeritud teadete edastamiseks ka päikesekiiri peegeldavaid peegleid. Kreeklaste teist märguande süsteemi kasutati juba 4. sajandil eKr. See toimis nagu optiline telegraaf ja töötas valgussignaalide mõjul. Sellega sai saata piiratuid sõnumeid ainult hea nähtavuse tingimustes.
Hispaania armaada käigus kasutati majakate signaaliahelat Plymouthist Londonisse, et märku anda Hispaania sõjalaevade saabumisest.
Kirjavahetus
Nüüdse Iraagi alal elanud assüürlastel oli juba 4000 aastat tagasi väga hästi toimiv postiteenistus. Sõnum kirjutati väiksele savitahvlile, mis pandi saviümbrikku. Rooma posti – cursus publicus'e – asutas 1. sajandil eKr Rooma keiser Augustus.
Lõuna-Ameerika indiaanlased inkad rajasid oma riigi eri osade ühendamiseks ulatusliku teedevõrgu. Sellel oli kaks peateed: 400 kilomeetri pikkune rannikutee ja Kuninglik tee, mis oli 5200 kilomeetrit pikk. Riiklikud jooksjad – chasquis'ed – ootasid teel kolmekilomeetrise vahemaa tagant. Nad vahetasid ja edastasid nii õukonnast lähtunud kui ka sinna jõudma pidanud teateid ja pakke.
Euroopas toimus 15. sajandil side ajaloo tähtsamaid läbimurdeid – leiutati trükkimine. Enne 15. sajandit kirjutati Euroopas kõik kirjad ja raamatud käsitsi. Trükikunsti leiutamisega sai raamatuid ja sõnumilehti toota palju suuremas koguses ja odavamalt ning toodang jõudis palju enamatele inimestele. 14. sajandil lõid Euroopa kaupmehed oma kulleriposti. 1627 avas Prantsuse valitsus mitmes suuremas linnas avaliku postkontori ja kehtestas postimaksud.
1806. aastal rajati USA-s tõhus postiteenistus – poniekspress. Posti toimetamiseks 3165 kilomeetri kaugusele kulus kõigest 240 tundi. Ratsanik läbis korraga 160-kilomeetrise vahemaa, vahetades iga 25 kilomeetri tagant hobust.
Telegraaf ja telefon
Charles Wheatstone ja William Fothergill Cooke konstrueerisid esimese elektrilise kommertstelegraafi. Seda hakati kasutama 9. aprillil 1839. Wheatstone ja Cooke kirjeldasid oma seadet kui "tõestus juba olemasolevast elektromagnetilisest telegraafist". Ameerika Ühendriikidest pärit ärimees Samuel F. B. Morse ja füüsik Joseph Henry töötasid välja lihtsama versiooni elektrilisest telegraafist. Morse demonstreeris edukalt seda süsteemi 2. septembril 1837. Morse kõige tähtsam tehniline tööpanus selle telegraafi juurde oli morsekoodi lihtsus ja tõhusus. See andis eelise Wheatstone'i keerulisemast ja oluliselt kallimast telegraafi süsteemist. Morse ja tema koostööpartner Alfred Vail arendasid koodi empiiriliselt. Esimene transatlantiline telegraafikaabel saadi lõplikult valmis 27. juulil 1866, võimaldades esimest korda transatlantilist elektersidet. Varasemat kaablit oli kasutatud mõned kuud 1859. aastal. See saatis tervitussõnumeid USA presidendi James Buchanani ja Suurbritannia kuninganna Victoria vahel.
Siiski muutus transatlantiline kaabel kasutuks. Ameerika kodusõja tõttu hilines asendusliini paigaldamise projekt viis aastat. Kuigi telefon oli juba leiutatud, oleksid need transatlantilised kaablid olnud võimetud telefonikõnede edastamiseks. Esimene transatlantiline telefonikaabel (sisaldas sadu elektroonilisi võimendeid) polnud kasutusel kuni 1956. aastani.
1876. aasta märtsis patenteeris Alexander Graham Bell tavalise telefoni, mis on nüüdseks kasutusel üle kogu maailma. Oli ka teisi suuri leiutisi, nagu raadio, televisioon, elektripirn ja digitaalne arvuti. Rühm leiutajaid tegid eksperimentaalset tööd "kasutades hääle edastamiseks traati". Nii said nad kommenteerida ja täiustada üksteise ideesid. Peamised innovaatorid olid siiski Alexander Graham Bell ja Gardiner Greene Hubbard. Nad lõid esimese telefonifirma Ameerika Ühendriikides – Bell Telephone Company. Sellest arenes hiljem välja ettevõte American Telephone & Telegraph (AT&T). Esimene kommertstelefoniteenus loodi aastatel 1878 ja 1879 New Havenis ja Londonis.
Raadio
Raadio tegi võimalikuks tehnika areng. 1888. aastal avastas saksa füüsik Heinrich Hertz elektromagnetlained. 1895. aastal õnnestus itaallasel Guglielmo Marconil võtta neid lained vastu 3218,6 meetri kauguselt. 1896. aastal sai Marconi oma leiutisele patendi. 1901. aastal õnnestus tal luua side üle Atlandi ookeani (3600 km). Vene teadlane Aleksandr Popov võttis 1895. aastal vastu elektromagnetilisi lained allikast 64 meetri kaugusel. 1906. aasta jõuludeks oldi leiutist üsna palju täiendatud. Vastavate aparaatidega varustatud laevad võisid New Yorgi sadamas vastu võtta klassikalist muusikat ja piiblitsitaate. Seda võib nimetada raadio kui meediumi sünnipäevaks. Ingliskeelne sõna broadcasting tähendas esialgu, et põllumees külvab enda ümber seemet. Broadcasting 'u eeskujul võeti saksa keeles kasutusele Rundfunk ja rootsi keeles rundradio. Soomlastel on oma yleisradio 1923. aastast. Samal aastal tuli käibele ka eesti sõna "ringhääling". Selle mõtles välja Hindrek Rikand, kes oli tolleaegne postivalitsuse ülem.
Esimeseks avalikuks raadiosaateks peetakse 1920. aastal toimunud USA presidendivalimiste tulemuste teatavakstegemist raadio kaudu. Sellele järgnesid muusika, spordiuudised ja jumalateenistus. 1922. aastal oli eetris esimene raadioreklaam.
Ringhäälingu areng kulges Euroopas ja Põhja-Ameerikas eri teid mööda. Euroopas muutus raadio avalik-õiguslikuks, mis sisuliselt tähendas riiklikku monopoli. Eeskujuks oli seejuures BBC mudel. Ringhäälingu tegevust rahastati peaasjalikult loamaksust. Põhja-Ameerikas alustas raadio tegevust kommertsalustel. Mõnel maal (nt Saksamaal) muudeti raadio propagandavahendiks. Eestis sai regulaarne ringhääling alguse 1926. aastal. Riigi osalus oli seejuures tugev ja kontroll üksikasjalik. Täpselt samal aastal alustasid tegevust ka Saksamaa ja Soome ringhääling. II maailmasõja ajal pandi raadio kõikjal propaganda teenistusse ning saateid tsenseeriti.
Pärast sõda oli raadio kõige populaarsem meedium. 1950. aastatel võeti pikk- ja kesklaineala kõrval kasutusele ultralühilained. Samal aastakümnel hakkasid raadiolampe asendama transistorid, mis leiutati 1948. aastal. Eestis hakkas 1970. aastate lõpus levima stereoraadio ja 1990. aastatel digitaalraadio. 1980. aastatel lõppes Euroopas avalik-õigusliku raadio monopol. See on olnud tootmise poole suurim muutus. Selle tulemusel tekkis kommertsringhääling. Kommertsraadiojaama tulud tulevad üksnes reklaamist. Märkimisväärne osa on programmis muusikal.
Televisioon
pisi|Televisiooni kasutuselevõtt riigiti
Televisiooni puhul edastavad raadiolained nii pilti kui ka heli. Televisiooni põhimõtteline tehniline eeldus oli Nipkow' ketta leiutamine 1884. aastal.
Esimene avalik telesaade läks eetrisse 1925. aastal Londonis. 1926 korraldas Šoti insener John Logie Baird oma Londoni laboris esimese televisioonidemonstratsiooni. Televiisor näitas poisi näo udust pilti. Alguses ei suutnud Baird häält ja pilti korraga edastada, kuid 1930. aastal oli ta võimeline näitama oma stuudiost juba 30-minutilist näidendit. Algul oli televisioon must-valge. Regulaarsed telesaated algasid Saksamaal 1935., Suurbritannias 1936. ja Ameerika Ühendriikides 1939. aastal. Need katkesid II maailmasõja ajal. USA-s tehti pärast sõda televisiooni arendamisel suuri edusamme, kus 1950. aastal oli vähem kui 10 protsendil perekondadest televiisor, 1955. aastal juba 60 protsendil ja 1960. aastal 90 protsendil perekondadest.
Raadio levik oli kestnud 20 aastat, kuid televisioon murdis end läbi 10 aastaga. 1954. aastal algasid USA-s juba regulaarsed värvisaated. 1962. aastal kanti sidetehiskaaslase Telstar abil Ameerikast Euroopasse üle esimene värvitelevisioonisaade. Värvitelevisioonile pandi alus USA-s, kus 1953. aastal näidati esimesi värvipilte. Suurbritannias alustas värvitelevisioon tööd 1960., Eestis 1970. aastatel. 1950. aastail õpiti pilti koos heliga lindile jäädvustama.
Eestis algas aastail 1934–1936 teleamatörism. 1955. aastal alustas tööd Tallinna telekeskus ja 1972. aastal oli esimene värvisaade. Esimesed videomagnetofonid olid kohmakad ja kallid. Neid kasutasid ainult telejaamad. 1970. aastal ilmusid müügile juba odavamad ja väiksemad videomagnetofonid. Neid sai ühendada koduteleviisoriga. Praeguseks on televisioon kõigis arenenud riikides valdav meedium. Siingi on arengu vältel toimunud muutused: uudiste ja vestlussaadete kõrval on koha leidnud haridussaated, dokumentalistika, muusika jne. Film sai televisiooni näol endale uue kanali. Isegi näidendeid kohandatakse televisiooni tarbeks.
Kõige väiksem televiisor on teler-käekell, mille valmistas 1982. aastal Jaapani ettevõte Seiko. Selle ekraan on vaid 30-millimeetrine.
Arvutivõrgud ja Internet
pisi|[[Opte projekt. Marsruudid internetis]]
1960. aastatel hakati USA-s Internetti välja töötama. Tekkis tungiv vajadus ühendada standardsesse ja töökindlasse võrku akadeemilises, kaitse- ja sõjandusvaldkonnas töötavad arvutid. Seega võib internetti pidada külma sõja saavutuseks, mis võeti tsiviilalal kasutusse alles hiljem. Võrk konstrueeriti nii, et mitte ühegi arvuti rivist väljaviimine ei kutsuks esile kogu võrgu halvamist. 1. septembril 1969 saadi esimene proovivõrk tööle. Tollal koosnes see küll ainult neljast arvutist ning kandis ARPANet'i nime, mida haldas organisatsioon Advanced Research Projects Agency. See jaotati hiljem tsiviilkasutusega ARPANETiks ja salastatud sõjaväeliseks MILNETiks. Aastail 1962–1968 arendati välja paketipõhine tsentraliseerimata andmesidevõrk, mis rajati selleks, et tagada töökindlus ka suurte purustuste (näiteks tuumasõja) korral. See tehnoloogia võimaldas andmepakettidel jõuda sihtkohta isegi mõne võrgulüli kahjustuse korral, sest nende edastamiseks on mitu liini. 1969. aastal toimusid esimesed õnnestunud katsed pakettedastusprotokolliga California Ülikoolis Los Angeleses (UCLAs) professor Kleinrocki juhtimisel ning 1970. aastate alguses töötasid Vint Cerf ja Robert Kahn välja TCP/IP-protokolli.
1983. aastal käivitati 200 hostarvutiga esimene TCP/IP-arvutivõrk. Järgmisel aastal alustas tööd sellel põhinev kommertsarvutivõrk.
1980. aastate lõpus hakati Genfis Euroopa Tuumauuringute Keskuse CERN-i teaduslaboris arendama jooniseid ja viiteid sisaldavate dokumentide edastamise süsteemi. Seda juhtis inglane Tim Berners-Lee. Aluseks võeti uus loodav hüpertekstikeel HTML (HyperText Markup Language).
1993. aastal formuleeris Tim Berners-Lee oma hüpertekstikeele (HTML-i) esimese versiooni. Teaberuumi, kus seda kasutama hakati, nimetati veebiks (World Wide Web, WWW). Samal ajal töötas Marc Andreessen Illinoisi Ülikoolist välja esimese mugava kasutajaliidesega veebibrauseri Mosaic 1.0 ja Interneti. Veebi laialdasem levik võis alata.
Mõisted
Telekommunikatsioonisüsteem koosneb kolmest põhiüksusest, mis on alati mingis vormis olemas:
Telekommunikatsioonivõrgud
Kommunikatsioonivõrk on saatjate, vastuvõtjate ja sidekanalite kogum, mis saadab üksteisele sõnumeid. Mõned digitaalsed kommunikatsioonivõrgud sisaldavad ühte või mitut ruuterit, mis töötavad koos selleks, et edastada teavet õigele kasutajale. Sidevõrgu analoog koosneb ühest või mitmest lülitist, mis loovad ühenduse kahe või enama kasutaja vahel. Mõlema võrgustikutüübi puhul võivad repiiterid olla vajalikud signaali võimendamiseks või loomiseks, kui seda edastatakse pikkade vahemaade taha.
Sidekanalid
Mõistel "kanal" on kaks tähendust. Ühes tähenduses on kanal füüsiline kandja, mis kannab signaali saatja ja vastuvõtja vahel. Siia hulka kuuluvad näiteks atmosfäär sideheli jaoks, klaasi optilised kiud mõne optilise kommunikatsiooni jaoks, koaksiaalkaablid sideme jaoks pingete ja elektrivoolu vahel. Vaba ruum side jaoks, mis kasutab nähtavat valgust, infrapunakiirgust, ultraviolettkiirgust ja raadiolaineid. See viimane kanal on niinimetatud "vaba ruumi kanal". Raadiolained reisivad läbi ideaalse vaakumi just nagu nad reisivad läbi õhu, udu, pilvede või mis tahes muu gaasi puhul peale õhu.
Teine mõiste "kanali" jaoks sidesektoris on edastamise keskkonna alajaotus, nii et seda saab kasutada mitme voolu informatsiooni samaaegseks saatmiseks. Näiteks üks raadiojaam saab teha ülekande raadiolainetest naabruse vabasse ruumi sagedusel 94,5 MHz, samas kui teine raadiojaam võib üheaegselt eetrisse edastate raadiolained sagedusel 96,1 MHz. Iga raadiojaam võib saata raadiolained üle sageduse ribalaiuse, mis on umbes 180 kHz. Iga jaam selles näites on eraldatud selle kõrvaljaamast 200 kHz. Vahe 200 kHz ja 180 kHz (20 kHz) vahel on tehnika toetus kommunikatsioonisüsteemide puudujääkide korral.
Modulatsioon
Modulatsioon on signaali kujundamine informatsiooni edastamiseks. See on protsess, millega genereeritud kõrgsageduslikku võimsust muudetakse ülekantava signaali rütmis. Modulatsioon on teabe edastamiseks kasutatava füüsikalise nähtuse mingi parameetri muutmine, seda vastavalt signaali muutusele. Modulatsiooni eesmärke on mitu:
Modulatsioon raadio- ja sidetehnikas on impulsijada või kõrgsagedusliku elektrivõnkumise mingi parameetri muutmine, mida muudetakse tunduvalt madalama sagedusega moduleeriva signaali rütmis. Saatjast väljakiirguv konstantse väärtusega võimsus on kandev laine. Teda on vaja selleks, et muutused kanda üle vastuvõtjani. Vastuvõtjas taastatakse kasutatud signaalide algkujud muudetud signaalidest. Tavaliselt on raadiosaatjast moduleeriva signaali algkujuks helisageduslikud võnkumised. Need muudetakse mikrofoniga amplituudilt ja sageduselt vastavaks vahelduvvoolu võimsuseks. Mikrofoni väljundvõimsus on väga väike. Seetõttu võimendatakse seda enne moduleerimist. Selle protsessiga rakendatakse signaali võimsust kas kandelaine sageduse, amplituudi või faasi muutmiseks.
Ühiskond ja telekommunikatsioon
Telekommunikatsioonil on tänapäeva ühiskonnas oluline sotsiaalne, kultuuriline ja majanduslik mõju. 2008. aastal ennustati telekommunikatsioonitööstuse tuludeks 3,85 triljonit USA dollarit, napilt alla 3 protsendi maailma sisemajanduse kogutoodangust (SKT).
Mikroökonoomika
Mikromajanduse tasandil on ettevõtted kasutanud telekommunikatsiooni globaalse äri loomiseks. Isegi jaemüügiga tegelev Wal-Mart on saanud kasu telekommunikatsiooni infrastruktuurist võrreldes oma konkurentidega. Koduomanikud linnades üle kogu maailma kasutavad telefone, et korraldada koduteenuseid alates pitsa tellimisest kuni elektrikute väljakutsumiseni. Isegi suhteliselt vaesed kogukonnad on pööranud telekommunikatsiooni arengu enda kasuks. Bangladeshis Narshingdi piirkonnas kasutavad isoleeritud külaelanikud mobiiltelefoni hulgimüüjatega rääkimiseks, et saada parem hinnapakkumine. Elevandiluuranniku kohvikasvatajad kasutavad mobiiltelefone selleks, et järgida igas tunnis kohvihinna muutust. Nii saavad nad oma toodangut müüa parima hinnaga.
Makroökonoomika
2003. aasta Rahvusvahelise Telekommunikatsiooni Liidu (ITU) uuringus selgus, et ühes kolmandikus riikides on vähem kui üks mobiilside- ja telefoniliin iga 20 inimese kohta. Umbes pooltes riikides on 20 inimese kohta vaid ühel internet. Selle teabe põhjal koostas ITU indeksi, millega võrrelda üldist kodanike informatsiooni ja kommunikatsioonitehnoloogiate juurdepääsu ja kasutust. Selle indeksi järgi on kõige eesrindlikumad Rootsi, Taani ja Island. Aafrika riigid Nigeeria, Burkina, Faso ja Mali olid edetabeli tagaotsas.
Muud mõjud
Kultuuriliselt on telekommunikatsioon suurendanud avalikkuse juurdepääsu muusikale ja filmile. Inimesed saavad omas kodus vaadata televiisoriga filme. Selleks ei pea minema videolaenutusse või kinno. Raadio ja internetiga saavad inimesed ilma muusikapoodi minemata kuulata muusikat.
Telekommunikatsioon on muutnud ka uudiste edastamise viisi. Mittetulundusühing Pew Internet ja American Life Project viisid läbi uuringu, kus küsisid üle 3000 USA-s elava inimese käest, millisest allikast nad eile uudiseid said. Suurem osa inimestest vastas, et televiisorist või raadiost, mitte ajalehtedest. Tulemused on toodud järgnevas tabelis (kokku on rohkem kui 100%, sest mõned inimesed valisid rohkem kui ühe allika).
Telekommunikatsioonil on suur mõju reklaamile. 2007. aastal teatas TNS Media Intelligence, et Ameerika Ühendriikides kulutati reklaamiraha meediumitele, mis sõltusid telekommunikatsioonist. Tulemused on toodud järgmises tabelis.
Välislingid
הנדסת מערכות תקשורת
IV üldtantsupidu
IV üldtantsupidu toimus Tallinna lauluväljakul 21. juulil 1950. Kandis nimetust rahvakunstiõhtu. Toimus üks etendus.
Pärast 1950. aasta märtsipleenumi vahetati välja üldlaulupeo peakomisjon. Kõrvale lükati ka eelmise peo järel Eesti NSV teeneliseks kunstnikuks nimetatud Ullo Toomi, kelle asemele nimetati rahvatantsude üldjuhiks Juhan Raude. Peo ametlikus kavas on tantsude üldjuhina nimetatud küll Toomit, kuid seda ilmselt tehnilistel põhjustel – kava võis selleks ajaks olla juba valmis trükitud, kui toimusid repressioonid. Teise versiooni järgi trükiti kava viimasel päeval, kui korraldajad olid sunnitud viimases hädas Toomi tagasi kutsuma.
Korraldajad kavandasid väga suurejoonelist laulupidu koos enneolematult rohkearvulise rahvakunstiõhtuga. Peole lubati kõik tantsijad, kes selleks vähegi soovi avaldasid – Tallinna saabus 2500 ebaühtlase tasemega tantsijat. .
Esimene proovipäev oli täielik läbikukkumine. Pealavastajaks määratud Aleksander Viner tegi otsuse rahvakunstiõhtu tantsijate halva ettevalmistuse tõttu ära jätta. Sama päeva hilisõhtul EKP Keskkomitees kogunenud üldlaulupeo peakomisjon ja rahvakunstiõhtu komisjon otsustas peo juhiks tagasi kutsuda Ullo Toomi, kes oli esimest proovi lauluväljakul pealt vaadanud.
Järgmisel päeval valiti saabunud tantsijatest välja 1800. Hoolimata ebaõnnestunud proovist suudeti kontserdil väljakule moodustada isegi esimesi keerulisemaid mustreid.
Etendused
21. juulil kell 18
Inga & Anush
Inga & Anuš (Ինգա և Անուշ) on Armeenia ansambel. 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas duett Armeeniat lauluga "Džan Džan".
Meinhard Pille
Meinhard Pille (7. veebruar 1922 Vastse-Kuuste vald, Tartumaa – 20. märts 2009) oli eesti agrotehnikateadlane.
Elulugu
Meinhard Pille oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1945 Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi, 1951 Tartu Riikliku Ülikooli metsandusteaduskonna metsatööstuse osakonna, 1964–1965 Moskva Üleliidulise Põllumajanduse Mehhaniseerimise Kaugõppeinstituudi sihtaspirant, tehnikakandidaat (1965, samas), väitekiri käsitles lahusagregaatse hüdraulilise süsteemi ja traktorite diiseltoiteaparatuuri täppisdetailide tampoongalvaanilist taastamist. Oli 1951–1954 Eesti Põllumajanduse Akadeemia masinapargi ekspluatatsiooni ja remondi kateedri assistent, 1954–1963 metallide tehnoloogia ja masinate remondi kateedri vanemõpetaja, 1965–1968 metallide tehnoloogia ja masinate remondi kateedri vanemõpetaja, 1968–1993 dotsent. Õpetanud masinate remonti, metallide tehnoloogiat, põllumajandustehnika töökindlust.
Klassipilt (Supernova)
"Klassipilt" on ansambli Supernova teine album, ilmus 2008. aastal.
Meinhard Pille
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: galvaanika, tampoongalvaanika kasutamine masinate ja seadmete remondil ning stantsimisel, lõikeriistade ja matriitside püsivuse suurendamisel, korrosioonivastaste kaitsekatete loomine. Töötas välja masinate remondi tampoongalvaanika meetodi, mida seejärel rakendati NSV Liidus ja võeti õppeprogrammidesse; lõi väärismetalli kokkuhoidu võimaldava kuldamisagregaadi Tallinna Juveelitehasele, raudbetoonkonstruktsioonides kasutatavate ja mitmesuguste terasdetailide suure korrosioonikindlusega katte ning selle metallile kandmise tehnoloogia. Rahvamajanduse Saavutuste Näituse diplomid (1967, 1970) ja medal (1970). Üle 110 teadustrükise, 8 autoritunnistust.
Paul Alles
Paul Alles (1921 – 2009) oli eesti mesinik.
Ta töötas Tartu Ülikoolis dotsendina.
Adam Kelly
Adam Kelly (sündinud 6. juulil 1997 Missouris) on ameerika päritolu Eesti vasaraheitja. Ta esindab Eestit alates 2019. aastast.
Krinčinase vald
Krinčinase vald (leedu keeles Krinčino seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Pasvalysi rajooni territooriumil.
Valla pindala on 122 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1955 inimest. Valla keskus on Krinčinase alev (aastal 2011 oli seal 461 elanikku). Vallamaja asub aadressil Žalgirio g. 16, vallavanem on Remigijus Janušis.
pisi|Vallamaja pisi|Valla piirisilt pisi|Kraštai
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid.
Andmebaasi disain
Andmebaasi disain on andmete korraldamine andmebaasi mudeli kohaselt.
Andmebaasi disainer määrab, milliseid andmeid tuleb säilitada ja kuidas on nad omavahel seotud. Selle info abil saab andmeid andmebaasi mudelisse sobitada. Andmebaasi disain hõlmab andmete liigitamist ja nendevaheliste seosete määramist.