cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Metamfetamiin
pisi|Metamfetamiini ehk (2S)-N-metüül-1-fenüülpropaan-2-amiin keemiline struktuur Metamfetamiin (ka N-metüülamfetamiin, hüüdnimed ice, meta, kristall, jää) on sünteetiline keemiline ühend, mida kasutatakse peamiselt narkootikumina. Metamfetamiin on amfetamiini teisend: selle mõju on kiirem ja tugevam kui amfetamiinil. Metamfetamiin on uimasti, mis tekitab tugevat sõltuvust. Juba väikestes kogustes tarvitamine võib kutsuda esile eluohtlikke südamerütmihäireid.
Metamfetamiin on valge, enamasti sinaka varjundiga pulber. Võib olla ka kristalli, jämeda soola või purustatud klaasi sarnane.
Teise maailmasõja periood
Teise maailmasõja perioodil müüdi metamfetamiini pervitiini nime all, ning seda tootis Saksa farmaatsiettevõte Temmler. Pervitiini kasutati laialdaselt Kolmanda Reichi relvajõududes. Eriti populaarne oli see Luftwaffe pilootide hulgas, kuna pervitiin toimis ergutina ja selle abil oli võimalik pikendada ärkveloleku aega. Tablette nimetati Saksa relvajõududes "Stuka-tablettideks" või "Göringi-tablettideks". Mõju kestis umbes 12 tundi ja rohkem ning suurte annuste korral võis selle tarvitamine esile kutsuda närvirakkude närbumise, kuna kurnati ära rakkudevaheline energiavahetus, sellega kaasnesid kõne-, tähelepanu- ja keskendumishäired. Pervitiini kasutamise kõrvaltoimed muutusid nii tõsisteks, et selle kasutamist piirati tugevalt alates 1940. aastast. Pärast narkootikumi manustamist olid sõdurid üks-kaks päeva võitlusvõimetud, mõned muutusid väga agressiivseks. Pikemaajalisel kasutamisel esines südamerabandust, infarkti ja kokkukukkumist. Sõltuvusnähtudena esines teotahte puudust ja depressiooni.
Aleksander Luik
Teenis 1. Jalaväerügemendis.
Charles Albert Gobat
thumb|Charles Albert Gobat enne 1914. aastat Charles Albert Gobat (21. mai 1843 Berni kanton Tramelan – 16. märts 1914 Bern) oli Šveitsi jurist ja poliitik.
Ta sündis protestandist pastori pojana. Tema onu Samuel Gobat (1799–1869) oli misjonär ja alates 1846. aastast Jeruusalemma piiskop. Charles Albert Gobat õppis Baseli, Heidelbergi, Berni ja Pariisi Ülikoolis. 1867 lõpetas ta Heidelbergi ülikooli õigusteaduse doktori kraadiga summa cum laude.
Pärast doktorikraadi saamist hakkas Gobat Bernis juristina praktiseerima, lisaks pidas Berni ülikoolis tsiviilõiguse loenguid. Ta avas Berni kantonis Delémontis õigusbüroo, mis sai varsti piirkonna juhtivaks õigusbürooks.
Pärast seda, kui ta oli 15 aastat juristina tegutsenud, hakkas ta tegutsema poliitika ja hariduse alal. 1882 määrati ta Berni kantoni superintendendiks (haridusinspektoriks). Selles ametis püsis ta 30 aastat ja korraldas palju tähtsaid reforme haridussüsteemis, lähtudes eesrindlikust haridusfilosoofiast. Ta reformis algharidussüsteemi, saavutas suurema hariduseelarve, millega suurendas õpetajate arvu ühe õpilase kohta, toetas elavate keelte õpetamist surnud keelte arvel ja andis õpilastele alternatiivi traditsioonilisele kitsale klassikalisele haridusele.
Gobat töötas Parlamentidevahelises Liidus, mille asutas 1903. aasta Nobeli rahuauhinna laureaat William Randal Cremer 1889. 1892 sai ta liidu Bernis toimunud IV konverentsi juhatajaks. Sellel konverentsil asutati Parlamentidevaheline Büroo, mille peasekretäriks Gobat sai. See büroo oli teabekeskus, mis tegeles rahuliikumiste, rahvusvahelise lepitamise ja riikide parlamentide vahelise suhtlusega.
Ta pälvis 1902. aastal koos Élie Ducommuniga Alalise Rahvusvahelise Rahubüroo juhtimise eest Nobeli rahuauhinna. See büroo asutati 1891 Parlamentidevahelise Liidu III konverentsil Roomas. Pärast Ducommuni surma 1906. aastal võttis Cobat rahubüroo juhatamise üle. 1910. aastal sai ka Rahvusvaheline Rahubüroo Nobeli rahuauhinna ja sel ajal oli Gobat selle direktor.
Kui ta 1914. aastal rahukonverentsil Bernis tõusis kõnet pidama, varises ta kokku ja suri tund aega hiljem.
Santa Rosa saar (California)
Santa Rosa on saar Vaikses ookeanis, üks Ameerika Kanalisaartest.
Pindala 215 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 498 meetrit.
Kuulub Ameerika Ühendriikidele.
Hannes Kolehmainen
thumb Juho Pietari "Hannes" Kolehmainen (tuntud ka nimega Johannes Petteri Kolehmainen; 9. detsember 1889 Kuopio – 11. jaanuar 1966 Helsingi) oli soome pikamaajooksja.
1912. aasta suveolümpiamängudel Stockholmis oli ta üks edukamaid sportlasi, võites 3 kuldmedalit (5000 m jooksus, 10 000 m jooksus ja 12 000 m maastikujooksus) ja ühe hõbemedali (meeskondlikus maastikujooksus). Ta püstitas kaks maailmarekordit (5000 ja 10 000 m jooksus). 1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis võitis ta kuldmedali maratonijooksus.
Kolehmainen on arvatud IAAFi kuulsuste halli liikmeks.
Taaskasutus
Taaskasutus on toimimisviis, mille korral kasutatakse varem tarvitatud seadmete ja materjalide jäätmeid või jäätmetes sisalduvat ainet.
Jäätmete ringlussevõtt on jäätmetes sisalduva materjali töötlemine eesmärgiga kasutada materjali kas esialgsel või muul otstarbel. Taaskasutus aitab vähendada energia- ja veekasutust ning õhusaastet, tänu sellele paiskub atmosfääri vähem kasvuhooneefekti põhjustavaid gaase.
Taaskasutus on efektiivne viis jäätmete vähendamiseks ning see on kolmas element reduce, reuse, recycle (vältimine, korduskasutamine, taaskasutamine) jäätmete ringluse hierarhias. Uutest materjalidest valmistatud toote tegemiseks kulub peaaegu alati rohkem energiat, kui valmistada seda toodet taaskasutatud materjalist.
See tähendab, et jäätmete kogumine ja sortimine on palju odavam, kui valmistada toodet uutest materjalidest.
Kasutuskõlbliku materjali kasutamine toote algsel või uuel otstarbel pole looduse jaoks koormav.
Ajalugu
Taaskasutusel on pikk ajalugu, mis sai alguse juba 400 aastat eKr ning mille kohta on palju tõendeid arheoloogilistest väljakaevamistest. Juba sajandeid on kasutusel olnud materjalide ümbertöötamine. Metallide ülessulatamine ja seejärel nendest uute esemete valmistamine on olnud populaarne eriti sõja ajal, kus ülessulatatud metallesemetest valmistati relvi.
Taaskasutati ka pärgamenti: vana kiri kraabiti maha ja saadud puhtale nahale kirjutati uus. Jäätmete taaskasutust soodustas asjaolu, et isegi tihedalt asustatud piirkondades puudus jäätmekäitlussüsteem. 1813. aastal leiutas Benjamin Law meetodi kaltsude kasutamiseks tekstiilitööstuse lähteainena. Seetõttu hakkasid tegutsema kaltsukaupmehed, kes ostsid rahvalt kokku vanu riideid. Kaltsukaupmehed liikusid ringi kuni Esimese maailmasõjani. Umbes samal ajal hakati koguma vanapaberit, et seda kasutada paberitööstuse toorainena.
Varem taaskasutati rohkem majanduslikel põhjustel, kuid nüüdseks on saanud rohketest jäätmetest globaalne probleem ning mõeldakse, kuidas on võimalik vähendada jäätmete teket prügilatesse.
Prügilate idee tekkis 1940.–1950. aastatel. Prügilad muutusid populaarseks, kuna vanadest asjadest lahtisaamine muutus lihtsaks. Keegi ei osanud arvata, mida selline käitumine endaga kaasa toob. Prügilate kasutamisega sai ka selgeks see, et teatud materjalide, nagu näiteks plasti, lagunemine võib kesta tuhat aastat.
Metallide taaskasutus
Taaskasutatud metalli kasutamine tooraine asemel säästab olenevalt tootest 60–95% energiat. Tänu taaskasutusele väheneb maakide kaevandamine ja nende rikastamine.
Alumiiniumi kaevandamine on eriti energiamahukas, selle taaskasutamine hoiaks kokku 95% energiast. Ühe tonni terase taaskasutamisega on võimalik kokku hoida kuni 75% energiat, sellise koguse energiaga saab ära kütta 5400 eramaja. Ühe alumiiniumpurgi ümbertöötamine võimaldab säästa piisavalt energiat, et 20 W säästupirn saaks põleda 100 tundi järjest või telekas saaks töötada 4 tundi.
Sulatatud metallijäätmed eksporditakse ja saadud massist toodetakse omakorda mitmesuguseid metallesemeid.
Paberi taaskasutus
Paberi taaskasutamine aitab säästa loodusressurssidest puid ja vett. Ühe tonni paberi ümbertöötamisega on võimalik säästa ligikaudu 17 puud, 26 500 liitrit vett, 476 liitrit naftat ja 4000 kW elektrienergiat. Kasutatud paberi ümbertöötamiseks kulub 50% vähem vett ja paiskub õhku 74% vähem õhusaastet võrreldes puidust paberitootmisega. Ligikaudu 50% kasutatud kontoripaberist töötatakse ümber ja sellest valmistatakse näiteks joonistuspaberit. Ümbertöötatud papist ja paberist toodetakse ajalehepaberit, pehmepaberit, lainepappi, soojustusmaterjali, haljastusmaterjali.
Vanapaberi (makulatuuri) ümbertöötamiseks kasutatavad seadmed töötavad eri põhimõtetega, nii saab näiteks ajalehepaberist toota vaid uut ajalehepaberit, kõva pappi või paksu halli värvusega tualettpaberit ja ka tselluvilla. Kõrgema kvaliteediga paberist, nagu näiteks printeripaberist, saab toota isegi õrna kirjapaberit. Enne ümbertöötamist on vaja makulatuur kõigepealt sortida, kuna vanapaberi hulgas võib olla ka plastikaati, mis võib töötlemisprotsessi häirida. Makulatuuri ümbertöötamise esimeses faasis purustatakse materjal ja sellele lisatakse vett. Seejärel eemaldatakse massist kõvad osad, näiteks niit, ja jätkatakse segamist, kuni tekib ühtlane poolvedel mass. Saadud mass pressitakse läbi peene sõela. Selleks, et eemaldada paberilt trükivärvi, on võimalik kasutada kemikaale või suruõhku. Läbi sõela pressitud mass surutakse läbi mitme sooja võlli, mis pressib sellest vee välja ning kuivatab ümbertöötamiseks kasutatava paberaine.
Taaskasutatud paberi ehk keskkonnasäästliku paberi tunneb ära hallika värvuse ja määrdunud oleku järgi. Ümbertöötatud paber pole valge, kuna kõiki trükivärvi jääke pole võimalik korralikult eemaldada. Selleks, et saada valget paberit, on vaja valgendamiseks kasutada kemikaale, mis on keskkonnale kahjulikud ning sellest on viimastel aastatel loobutud.
Eestis tekib keskmiselt 40 000 – 70 000 tonni vanapaberit, kartongi ja pappi aastas. Sellest kogusest kogutakse kokku kõigest 25 000 tonni. Eestis taaskasutatud vanapaberi hulk on mitmeid kordi madalam kui Lääne- ja Põhja-Euroopas. Eestis kogutud vanapaber läheb suuremas osas ekspordiks.
Plasti taaskasutus
Plasti taaskasutamisega on võimalik säästa 88% energiat võrreldes sellega, kui valmistada materjali algsest toormest. Ameerika Ühendriikides kasutatud ja kogutud plastpudelitest piisaks, et valmistada kett, mis ulatuks 4 korda ümber maakera. Plastjäätmete taaskasutusel purustatakse ja granuleeritakse plast ning sellest toodetakse uusi plastesemeid, näiteks prügikaste, kilekotte, ehitusmaterjale ja muid pakendeid. PET-pudeleid kogutakse muudest materjalidest eraldi, pudeleid sorditakse eraldi ka värvi järgi. Kogutud pudelitelt eemaldatakse võõrkehad, näiteks etiketid, siis pudelid purustatakse, nii et saadakse väikesed plasthelbed. Helvestatud plasti kasutatakse PET-kiudmaterjalide tootmisel. PVC-pudelitest saab toota pudeleid, torusid ja teisi ehitusmaterjale, kuid toiduainetööstuses pakendamiseks seda kasutada enam ei saa. Eestis kokku kogutud plastpudelid (karastusjookide PET-pudelid) pestakse puhtaks ja purustatakse ning saadud helvesmaterjal läheb müügiks teistesse riikidesse. Väike kogus taaskasutatud plastist kasutatakse ka Eestis pakendite valmistamiseks. Lisaks pudelitele kogutakse Eestis ümbertöötamise eesmärgil ka pakkekilet. Muid kilesid ei koguta, kuna saadud kogused oleksid liiga väikesed ja materjalid erinevad.
Klaasi taaskasutamine
Klaas on eriline ja ainulaadne materjal, seda saab korduvalt taaskasutada uute klaastoodete valmistamiseks, ilma et materjali kvaliteet halveneks. Ümbertöötatud klaasi omadused on samad, mis esmakordsel loodusliku toorme sulatamisel saadud klaasil. Ühest 600-liitrisest konteinerist, mis kaaluks keskmiselt 110 kg, saadud klaastaarast on võimalik uuesti toota üle 200 uue klaaspudeli. Sulatatud klaasijäätmetest on võimalik saada mitmeid tooteid, näiteks klaasist pudeleid ja purke, samuti kasutatakse ümbertöötatud sulamit ka klaasvilla tootmiseks ja ehitusmaterjalides. Värvilise klaasi (pruun, roheline, valge) puhul eemaldatakse pudelitelt sildid ja magneti abil ka metallosad. Puhastatud klaasijäätmed purustatakse ning sinna lisatakse liiva ja lupja. Saadud segu sulatatakse spetsiaalses ahjus ning tekib sulaklaas. Sulam valatakse vormidesse ning seejärel tehakse sellest uusi klaasist esemeid.
Energiakasutus
Jäätmete taaskasutus tähendab ka seda, et jäätmeid põletatakse energia saamise eesmärgil. Jäätmete kasutamine energia saamiseks on põletuskõlbuliku pakendimaterjali põletamine energia tootmiseks. Pakendijäätmete põletamise käigus, kas eraldi või koos muude jäätmetega, eralduvat soojust kasutataksegi energia saamiseks. Jäätmekütuse tootmisega ja kasutamisega väheneb prügilatesse ladestavate jäätmete hulk. Jäätmete põletamisest saadava kütuse kütteväärtus on kaks korda kõrgem võrreldes põlevkivist saadava energiaga.
Kompost
Kompost sisaldab tavaliselt toidu- ja aiajäätmeid, samuti võib kompostida paberit, mida ei saa ümber töötada. Õigusaktides on kompostimine liigitatud jäätmeliikide kaupa kaheks: söögi- ja toidujäätmete ning aia-, haljastus- ja pargijäätmete kompostimiseks. Kompostimine aitab vähendada jäätmeteket ning komposti saab kasutada loodusliku väetisena aias.
Reinhard Heydrich
thumb|Reinhard Heydrich (1940)
Noorpõlv
Sündis 7. märtsil 1904 Halles ooperilaulja ja helilooja Bruno Heydrichi ja tema abikaasa Elisabethi (sünd. Krantz) pojana.
Reinhard Heydrichit kasvatati saksa rahvusluse vaimus, mis oli tema perekonnas laialt levinud. Tema vanemad lugesid rassiteoreetik Houston Stewart Chamberlaini teoseid. Tema perekond pidas Saksamaa kaotust I maailmasõjas ja keiser Wilhelm II troonist loobumist katastroofiks.
Astus 15-aastaselt 1919. aastal Georg Ludwig Rudolf Maerckeri vabakorpusse. Ta oli Halles Deutschvölkischer Schutz- und Trutzbundi liige.
Mereväes
Astus 30. märtsil 1922 merekadetina mereväkke (Reichsmarine), 1926. aastal lähetati ta mereväeluuresse ning 1928. aastal sai ta leitnandiks (Leutnant zur See).
1930. aasta detsembris tutvus ta ühel ballil oma tulevase abikaasa Lina Mathilde von Osteniga († 14. august 1985), kes oli pärit Põhja-Saksamaa perekonnast, mis oli sarnaselt Heydrichi omaga rahvus-patriootlikult meelestatud. 26. detsembril 1931 peeti Grossenbrodes pulmad. Kuna ta oli eelnevalt lubanud abielluda teise naisega, läks see vahejuhtum mereväe aukohtusse, mis tunnistas tema käitumisviisi autuks ning ta oli sunnitud 1931. aastal mereväest lahkuma.
NSDAP-s ja SS-i Julgeolekuteenistuses
thumb|Reinhard Heydrich (1934) 1931. aasta juunis astus Heydrich NSDAP-sse (liige nr 544.916) ja SS-i (SS nr 10.120).
1939. aastal määrati R. Heydrich Riigi Julgeoleku Peaameti juhiks, kellena ta töötas kuni tapmiseni Tšehhis 1942. aastal. Pärast Tšehhoslovakkia okupeerimist Saksamaa poolt määras Hitler ta 27. septembril 1941 kohakaasluse alusel juhtima Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraati. Võrreldes oma eelkäija Konstantin von Neurathiga oli Heydrichi poliitika palju karmim ja resoluutsem. Kuid teisest küljest viis ta läbi osavat sotsiaalpoliitikat, mis võimaldas elanikkonnal jätkata oma igapäevaelu ning selle tulemusena puudus Tšehhoslovakkias arvestatav relvastatud vastupanu Saksa okupatsioonile.
Atentaat
thumb|255px|Heydrichi sõiduk pärast atentaati|vasakul Tšehhoslovakkia eksiilvalitsus (Prozatímní státní zřízení), mida juhtis Edvard Beneš, plaanis Heydrichile atentaati. Briti eriteenistus Special Operations Executive (SOE) valis selleks ülesandeks välja Jan Kubiši ja Jozef Gabčíki. Pärast väljaõppe saamist toimetas Briti lennuvägi nad langevarju teel okupeeritud Tšehhoslovakkiasse. pisi|Heydrichi anonüümne haud Berliini invaliidide kalmistul. 27. mail 1942 pidi Heydrich Hitleriga Berliinis kohtuma. Tema avatud sõidukile korraldati Praha eeslinnas Kobylisys varitsus. Gabčík sihtis teda automaatrelvaga, kuid see ei tulistanud. Kiirendamise asemel käskis Heydrich oma autojuhil peatuda, et asuda kahe ründajaga võitlusse. Kubiš heitis seejärel lõhkekeha (kohandatud tankimiin) auto taha. Nii Heydrich kui ka Kubiš said plahvatuses haavata. Ründajatel õnnestus põgeneda.
Kättemaksuna lasi Himmler 10. juunil tappa Lidice ja Ležáky küla üle 16-aastased meessoost isikud. Asulad põletati maha ja varemed kõrvaldati. Atentaadi toimepanijad põgenesid Praha Püha Kirilli ja Metodiuse kirikusse, kus piiskop Matěj Pavlík aitas neil ennast peita. SS avastas nende peidukoha ning nad tapsid end lootusetus olukorras. Neid aidanud piiskop Pavlík hukati.
Kommutatiivne ring
Kommutatiivne ring on algebras kommutatiivse korrutustehtega ring.
Eurolaul 2005
Eurolaul 2005 oli 12. Eurolaulu konkurss, kus valiti Eestit 2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindavat laulu. Eurolaul toimus ETV stuudios 5. veebruaril 2005. Saatejuhid olid Marko Reikop ja Eda-Ines Etti.
Goswin von Herike
Goswin von Herike (ka Herreke; surnud 10. septembril 1359) oli Liivi ordu maameister aastatel 1345–1359.
Eurolaul 2005
Laul number 2 "Nevermore Island" diskvalifitseeriti. Laulu sõnad ja muusika avalikustati CITV 31. detsembri 2003 programmis kell 20.04, kus selle esitasid Stellah & Lizette. „Nevermore Island“ rikkus Eurolaul 2005 reglemendi punkti 2.1.4, mis sätestab, et laulu sõnad, ega muusika ei tohi olla avalikustatud (avaldatud, avalikult esitatud, üldsusele näidatud, üldsusele edastatud) enne 01.10.2004.
Goswin von Herike
Herike oli aastast 1341 kuni Jüriöö ülestõusuni olnud Viljandi komtuur. Jüriöö ülestõusu ajal määrati ta Taani kuninga asehalduri asetäitjaks ülestõusust nõrgestatud Tallinnas. Liivi ordu maameistiks saades viis ta 1346. aastal edukalt lõpule eelmise meistri Burchard von Dreilebeni algatatud protsessi Taanilt Eestimaa hertsogkonna Liivi ordule ostmiseks, makstes Valdemar IVle Harju- ja Virumaa eest 19 000 hõbemarka (ehk 4 tonni hõbedat) ja Brandenburgi markkrahv Ludwigile 6000 hõbemarka. 1348. aastal sooritas orduvägi Goswin von Herike juhtimisel sõjakäigu leedulaste vastu Žemaitijasse ja samal aastal uuesti Saulemaale, mille ühes linnustega täielikult laastas.
Juba Viljandi komtuurina edendas ta igati ehitustegevust, sealjuures aitas Tartu piiskopil ehitada Vastseliina linnust kaitsmaks Tartust Riiga ja Pihkvasse kulgevaid kaubateid. 1345. aasta lõpus ordumeistriks saanuna jätkas ta seda suunda. 1349. aastal rajati Vasknarva linnus ja tema ajal tugevdati oluliselt teisi ordualade idapiiril asunud linnuseid, sealhulgas Narva linnust.
1359. aastal loobus Herike ordumeistri ametist ja suri samal aastal.
Ristivälja
Ristivälja on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kärdla ja Käina vahel. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.
Ristivälja piirneb põhjas Nõmba, läänes Nõmmerga, edelas Kolga ja Mäeltse, lõunas Allika ning idas Villemi külaga.
Nimi
Kohanimi lähtub arvatavasti talunimest. Kohanime on esmamainitud 1886. aastal kui Ristiwälja.
Loodus
Ristivälja põhjaosa läbib Vaemla jõgi ja lõunaosa Ristivälja jõgi.
Ajalugu
Ristivälja ala kuulus ajalooliselt Putkaste mõisa alla, kus 19. sajandil kujunes Ristivälja talu, mida on esmamainitud 1886. aastal. 20. sajandil kujunenud külaga liideti Teise maailmasõja ajal Kreiandi küla ja Valli küla.
Ristivälja kuulus 1977–1997 Mäeltse koosseisu.
Taristu
Ristivälja piirneb idas Kärdla–Käina maanteega ja läänes Käina–Hüti teega. Küla lõunaosas kulgeb Ristivälja–Kolga–Käina tee ja keskosas Kreiandi tee.
Ettevõtlus
Ristivälja külas asuvad Hiiumaa jäätmejaam ja Lepaniidi talupood.
Tabuaeran
thumb|Tabuaeran õhust thumb|Tabuaerani kallas Tabuaeran ehk Fanningi atoll on atoll Line´i saartel.
Elanikke oli 2020. aasta seisuga 1990. Atolli maismaa pindala on 33,7 km², laguunil 110 km².
Ajalugu
Saare avastas 11. juunil 1798 USA kapten Edmund Fanning (elas 1769–1841).
Aastatel 1902–1963 asus seal Vaikse ookeani ülese sidekaabli vahejaam. 1914 ründas ja vigastas seda Maximilian von Spee eskaader.
Google Chrome
Google Chrome on ettevõtte Google Inc. loodud priivaraline veebibrauser, mis põhineb WebKiti mootoril. Mais 2012 sai Google Chrome'ist maailma populaarseim veebibrauser, möödudes Internet Explorerist.
Google Chrome on internetikeskkond.
Ülevaade
Esimene Google Chrome'i beetaversioon operatsioonisüsteemile Microsoft Windows tuli välja 2. septembril 2008, esimene stabiilne versioon 11. detsembril 2008. 2012. aasta jaanuaris kasutas Google Chrome'i 25–28% brauserikasutajatest ning Chrome oli sellega veebibrauserite seas teisel või kolmandal kohal. Google Chrome'i on sisseehitatud link Google'i veebipoe rakenduste juurde.
Chromium
2008. aasta septembris avaldas Google suure osa Chrome'i lähtekoodist Chromiumi projektis. Chromium on veebibrauser, mis sarnaneb Chrome'iga, kuid kasutab BSD litsentsi ega sisalda muu seas vaikimisi PDF-i lugerit, Flashi tuge ega automaatset uuendamist. Lähtekoodi avamine lihtsustas brauseri portimist Linuxile ja Mac OS X-ile.
Turuosa
2016. aasta septembris oli brauseri turuosa 62,62%.
1944 (laul)
"1944" on Ukraina laulja Džamala laul, mis esindas Ukrainat 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, võites selle 534 punktiga. Laulu salmid on inglise, refrään krimmitatari keeles.
Taust ja sõnad
"1944" sõnad räägivad krimmitatarlaste küüditamisest Nõukogude Liidus 1944. aastal Jossif Stalini käsul. Džamala sai inspiratsiooni oma vanavanaema Nazõlhani loost, kes oli 20. eluaastates, kui ta koos viie lapsega Krimmist Kesk-Aasiasse saadeti. Üks ta tütardest hukkus küüditamise ajal. Džamala vanavanaisa võitles sellal Punaarmee ridades Teises maailmasõjas.
Laulu refrään on krimmitatari keeles ning koosneb sõnadest, mille Džamala õppis oma vanavanaemalt, kui too meenutas oma noorust, mida ta ei saanud veeta kodumaal. Laulus kasutatakse Armeenia dudukki ja Kesk-Aasia helilaadi mugaami.
Valimine Ukraina voorus ja Eurovisioon
Kulude tõttu ei osalenud Ukraina 2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Kui otsustati naasta 2016. aastal, alustati Ukraina esindaja valimisprotsessi, milles osalesid Ukraina riiklik telekanal NTU ja erakanal STB. Džamala oli Ukraina voorus üks 18 võistlejast. Ta esines esimeses poolfinaalis 6. veebruaril 2016, kus võitis nii žürii kui ka televaatajate hääled, jõudes finaali. Finaalis jäi ta nii žürii kui ka televaatajate hääletustel teiseks, jagades kohta ansambliga The Hardkiss. Televaatajate häältega tuli ta lõpuks siiski võitjaks. Džamala kogus 37,77% enam kui 382 000 häälest.
Džamala esindas Ukrainat Eurovisiooni lauluvõistlusel, esinedes teise poolfinaali teises pooles. "1944" oli esimene (osaliselt) krimmitatarikeelne eurolaul. Ta võitis finaali, saades nii žürii kui ka televaatajate hääletustel teise koha.
Poliitilised süüdistused
Džamala on öelnud intervjuus, et laul meenutab talle ka tema enda peret, kes elab praegu Krimmis, mis on alates 2014. aastast Venemaa poolt okupeeritud. Laulu sõnad Krimmi annekteerimist siiski ei maini. Eurovisiooni reeglid ei luba võistlusele laule, mille sõnu võib pidada poliitilisteks.
Kohe pärast laulu valimist Ukraina eelvoorus süüdistasid mõned Venemaa poliitikud ja annekteeritud Krimmi võimud Ukrainat laulu kasutamises "Venemaa solvamiseks" ja "kasu lõikamises tatarlaste tragöödiast, et jätta Euroopa televaatajaile vale mulje tatarlaste tagakiusamisest Venemaa võimu all olevas Krimmis".
9. märtsil 2016 kinnitas Euroopa Ringhäälingute Liit (EBU) Twitteris, et ei laulu pealkirjas ega sõnades pole "poliitilist kõnet", seega ei riku see Eurovisiooni lauluvõistluse reegleid ning lubatakse võistlema.
Eurovisiooni lauluvõistlus
Laul võitis 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse, kogudes 534 punkti.
Vastuvõtt
Enne Ukraina eelvooru finaali kogus "1944" Eurovisiooni-blogi Wiwibloggs žüriilt 8,33 punkti maksimaalsest 10 punktist, mis oli Ukraina kuue finalisti seast parim tulemus.
Münt
Münt (ka: metallraha) on kõvast materjalist (enamasti metallist) valmistatud rahamärk.
Suvorovi atoll
pisi|Suvorovi atolli kaart pisi|Suvorovi atolli satelliidifoto Suvorovi atoll (inglise Suwarrow) on atoll Cooki saarestikus. Laguuni ümbritsevate saarte pindala on umbes 0,4 km².
Atolli avastas Venemaa laeva Suvorov meeskond 17. septembril 1814, kui järgneti mere kohal liikunud linnuparvedele. Hiljem on atoll olnud aardeotsijate huviobjektiks. On andmeid, et sealt on leitud ilmselt 15.–16. sajandist pärinevaid kiviehitiste jäänuseid, relvi, samuti Euroopa päritolu musketeid. Samuti on leitud sellest ajast pärinev inimskelett.
Aastal 1978 kuulutati atoll Cooki saarte rahvuspargiks.
William Randal Cremer
William Randal Cremer (18. märts 1828 Fareham Portsmouthi lähedal – 22. juuli 1908 London) oli Inglise parlamendi liige ja patsifist. Ta pälvis 1903. aastal Nobeli rahuauhinna.
Cremer sündis töölisperes. Tal oli kaks õde. Tema isa George oli maaler, kes oma pere maha jättis, nii et ema pidi üksinda oma peret ülal pidama. Lapsena töötas Cremer dokis 12 tundi päevas. 15-aastaselt hakkas ta oma onu kõrval puusepana tööle.
1852 lahkus ta Londonisse ja ühines seal ametiühinguliikumisega. 1858 hakkas ta võitlema 9-tunnise tööpäeva eest. 1859 asutas ta puuseppade ja tislerite ühendatud ametiühingu. 1863 organiseeris ta protestiliikumise Suurbritannia valitsuse vastu, kes USA kodusõjas kaldus pigem lõunaosariike pooldama.
Koos Karl Marxiga asutas Cremer 1864 Rahvusvaheliste Töömeeste Assotsiatsiooni ja valiti 1865 selle peasekretäriks, kuid 1867 astus ta tagasi, sest pooldas töörahva olukorra parandamist üksnes läbirääkimiste, mitte streikide abil, rääkimata revolutsioonist.
1870 Saksa–Prantsuse sõja ajal asutas Cremer Töömeeste Rahuassotsiatsiooni, millest hiljem kasvas välja Rahvusvaheline Vahekohtuliiga. Alates 1903 oli ta liiga peasekretär. 1889 asutas ta koos prantsuse patsifisti Frédéric Passyga Pariisis Parlamentidevahelise Liidu ning sai selle asepresidendiks ja Briti fraktsiooni juhiks.
Esimest korda kandideeris ta Suurbritannia alamkotta 1868. Ta oli 1885–1895 ja alates 1900 kuni surmani Suurbritannia parlamendi liige. Ta valiti parlamenti 5 korral, alati Londoni linnaosast Hackneyst Liberaalse Partei kandidaadina.
Teise Buuri sõja ajal oli Cremer selle kõige mõjukam kriitik Suurbritannias. Ta nägi selles sõjas rünnakut vabaduse ja inimsuse vastu.
1903 pälvis ta Nobeli rahuauhinna, olles esimene, kes selle üksinda sai. Selle auhinnaga tunnustati tema tööd rahvusvahelise vahekohtu osas, eriti 1897 Briti–USA vahekohtulepingu sõlmimisel.
Ta pälvis ka Prantsusmaa Auleegioni ordeni ja Norra Püha Olavi ordeni ning tõsteti 1907 rüütliseisusse.
Cremer oli kaks korda abielus. Tema esimene naine suri 1876 ja teine 1884. Kummastki abielust lapsi ei sündinud.
Tema järgi on nimetatud Hackney linnaosas Haggerstonis asuv Randal Cremeri algkool.
Nullitegur
Nullitegur on ringi nullelemendist ehk nullist erinev element a, mille korral leidub selle ringi nullist erinev element b, nii et a korrutamisel b-ga või b korrutamisel a-ga, saadakse tulemuseks null.
Nulliteguri saab defineerida ka (multiplikatiivse) nullelemendiga rühmoidi, eriti nullelemendiga poolrühma jaoks.
Toivo Sõmer
Toivo Sõmer (sündinud 21. juulil 1967) on eesti muusik, ajalooliste ja etnograafiliste näppepillide mängija. Tegutseb ka muusikapedagoogina. Elab Tartus.
Muusikaline tegevus
Toivo Sõmer alustas muusikuna 1980. aastate algul omaloomingulise punk- ja rokkmuusikaga, aastail 1985–1986 mängis ta kitarri ansamblis Pantokraator. 1987. aastal asus ta Tartus Heino Elleri nimelises muusikakoolis õppima klassikalist kitarri ja kontrabassi.
Ligikaudu samal ajal liitus ta vanamuusikaansambliga Via Sonora, kus mängis keskaja lautot, kandleid, rubabi ja oudi, hilisemates kavades ka renessansslautot. Külalisesinejana on ta mänginud ajaloolisi näppepille Hortus Musicuses ja Viljandi Linnakapellis, samuti Linnamuusikute koosseisus Eesti Filharmoonia Kammerkoori esitatud "Taanieli mängus" 1998. aastal.
1990. aastate algul moodustas ta džässtrio Toi Trio (hiljem ka Toi kvintett), mis mängis eelkõige omaloomingut. Samal perioodil hakkas ta mängima iiri bouzoukit ka iiri rahvamuusikat viljelevas ansamblis Paddy's, mis annab kontserte siiamaani.
1990. aastate keskel täiendas Toivo Sõmer end renessansslautomängus Rolf Lislevandi ja Paul Beieri meistrikursustel. Iseseisvalt on ta õppinud oudi-, rubabi-, bouzouki-, kandle- ja lüüramängu. Ta on aastate jooksul mänginud näppepille arvukates vanamuusikat ja rahvamuusikat siduvates koostööprojektides selliste muusikutega nagu Miriam Andersen (Rootsi), Aladdin Abbas (Egiptus/Soome), Vladiswar Nadishana (Siber/Saksamaa), Jyoti Shirodkar (India/Rootsi), Poul Hoxbro (Taani), Gunnar Stubseid (Norra), Agnete Cristensen (Taani). Aastail 1998–2000 õppis Toivo Sõmer Viljandi Kultuuriakadeemias kannelt ja rahvuslikke näppepille.
Alates 2010. aastast on Toivo Sõmer mänginud improvisatsioonilist näppepillimuusikat Aivar Täpsi projektansambli Helikristallid meditatsioonkontsertidel.
2014. aastal alustas Toivo Sõmer ühe osalejana udmurdi rahvamuusikat esitavas etnoprojektis AR-GOD, millega käis 2018. aastal kontsertturneel Jaapanis.
2018. aasta lõpul algatas Sõmer haruldasi pille tutvustava haridusliku projekti, milles kõlavad ta soolokontserdil vähetuntud keelpillid nagu lüüra, erinevad lautod, mandoola, väikekandled, mis pärinevad hõimurahvastelt, aga ka mujalt Euroopast ja Aasiast. Kontserdikavaga on ta esinenud Lõuna-Eesti maakondades.
Tegutsemine õpetajana
Toivo Sõmer õpetab näppepille huviringides Tartu Waldorfgümnaasiumis ja Tartu Hansa koolis. Alates 2016. aastast juhendab ta pärimusmuusikaansamblit Allikabänd ja on üks õppejõududest ansambli suvistes pillilaagrites erivajadustega inimestele.
Muud
Toivo Sõmer on üks arhailise muusika festivali Regiöö alustajatest ja oli selle kunstiline juht aastail 2002–2016.
Rolling Stone'i kõigi aegade 500 parema albumi loend
Rolling Stone'i kõigi aegade 500 parema albumi loend on 2003. aastal muusikaajakirja Rolling Stone koostatud nimekiri 500 parimast albumist. Loendi koostamisel osales 273 muusikut, muusikakriitikut ja muusikatööstuse tegelast.
Friedrich Kõlli
Friedrich Kõlli (9. märts 1901 Orava vald, Võrumaa – 29. juuni 1978 Tallinn) oli eesti tõlkija, ajakirjanik ja kirjastustegelane. Friedrich Kõlli sündis Orava vallas Pääväkese külas. Õppis Petseri algkoolis, Pihkva maamõõtjate koolis ja Tallinna Kõrgemas Tehnikakoolis tehnilise keemia osakonnas, mis jäi lõpetamata.
Tallinnas õppimise ajal (1919–1923) töötas põllutööministeeriumis joonestaja ja maamõõtjana, pärast seda kodutalus ning Orava raudteejaamas teemeistri ja raudteeametnikuna.
1940. aastal määrati Kõlli Orava vallavanemaks. Uuel ametikohal näis Orava Pearule, et mõned peremehed ei mõtlegi talivilja maha teha. Kiiresti moodustati raudteetöölistest agitbrigaad, mis käis talust talusse ja soovitas peremeestel külvama hakata. Vallavanema abi Nurme Kuka käis isiklikult talud läbi ja pani suurnikud tööle, teda nad kartsid. Isegi endine vallavanem Richard Järg ("ta oli kaval mees") tegi kontrollijate suureks imestuseks talivilja maha. Ainult nisuplaan jäi vallas täitmata. Kui taliviljad maas olid, edutati Kõlli Võru ajalehe Töörahva Elu vastutavaks toimetajaks, 1941. aastal läks ta hävituspataljoni koosseisus rindele.
1945. aastal astus kommunistlikku parteisse. Pärast sõda töötas kirjastuses Ilukirjandus ja Kunst, kirjastuste reorganiseerimise järel Eesti Riiklikus Kirjastuses ilukirjanduse toimetajana.
Alates 1934. aastast avaldas Kõlli Postimehes vesteid Pearu Orava nime all. 1936. aastal ilmus Pearu Orava raamat «Humoreske ja lühijutte». Pärast sõda jätkas ta kirjutamist, tema lühiproosat ilmus ajakirjas Looming, eraldi raamatuna Priit Kajari pseudonüümi all pikem kolhoosiaineline jutustus "Uus Tee". Kõlli vesteloomingut, mälestusi ja lühiproosat koondab 1976. aastal ilmunud "Meenutused naeratusega".
Tõlkeid
Lisaks sellele tõlkis Kõlli vene keele kaudu teiste liiduvabariikide kirjanike loomingut ja vene nõukogude autoreid.
Krimmitatari keel
Krimmitatari keel (krimmitatari keeles Qırımtatarca, Qırımtatar tili, Къырымтатарджа, Къырымтатар тили) on Krimmi põlisrahva krimmitatarlaste keel. Krimmitatari keel kuulub turgi keelte hulka.
Lisaks Krimmile kõneldakse seda krimmitatari diasporaas Usbekistanis, Türgis, Rumeenias ja Bulgaarias, vähemal määral USA-s ja Kanadas.
Krimmitatari keel ja Tatarstanis kõneldav tatari keel on küll sugulaskeeled, kuid mitte vastastikku mõistetavad. Krimmitatari ja mitmeid teisi turgi keeli on pikaajaliste kontaktide kaudu tugevalt mõjutanud türgi keel, mistõttu need keeled on vastastikku mõistetavad, nagu ka aserbaidžaani ja türkmeeni keel.
Enne krimmitatarlaste küüditamist Krimmist Usbekistani 18. mail 1944 oli krimmitatari keel Krimmi Autonoomse Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi ametlik keel.
2016. aastal võitis Eurovisiooni lauluvõistluse Ukraina laujatari Džamala esitatud laul "1944", mille refrään oli krimmitatari keeles.
Kõnelejad
Tänapäeval elab Krimmis enam kui 260 000 krimmitatarlast. Umbes 150 000 elab Kesk-Aasias (peamiselt Usbekistanis), kuhu Nõukogude võim küüditas nende esivanemad 1944. aastal. Valdavalt kõneleb krimmitatari keelt siiski vaid vanem põlvkond. 2013. aastal arvati keel olevad kadumise piiril, seda õpetati vaid 15 koolis Krimmis. Türgi on toetanud krimmitatarikeelset kooliõpetust Ukrainas. Türgis elab umbes 5 miljonit Krimmi päritolu inimest, kelle esivanemad emigreerusid 19. sajandil ja 20. sajandi algul. Neist kõneleb keelt ligikaudu 2000. Väiksemaid krimmitatari kogukondi leidub ka Rumeenias (22 000), Bulgaarias (6000) ja USAs. Krimmitatari keel on üks Euroopa tõsiselt ohustatud keeltest.
Peaaegu kõik krimmitatarlased on kaks- või mitmekeelsed, kasutades esimese keelena asukohariigi põhikeelt, milleks on ukraina, türgi, usbeki või vene keel.
Polištšukid
pisi|Polištšukid umbes 1916. aastal Polištšukid ehk polesjelased (ukraina keeles поліщуки) on ukrainlaste etnograafiline rühm.
Rühma nimetus pärineb sõnast "polesje", mis tähendab metsast metsarohtla suunas üleminekuga maastikku. Need inimesed elavad Žitomõri, Volõõnia, Rivne ja Hmelnõtskõi oblastis. Polesje on metsade ja soode piirkond, traditsiooniliselt kasvatatakse seal lina.
Mina olin siin. Esimene arest (film)
"Mina olin siin. Esimene arest" on Ilmar Raagi ja René Vilbre film, mis on tehtud Sass Henno samanimelise romaani põhjal.
2008. aasta jooksul kogus film Eesti kinodes 46 561 vaatajat.
Steven McCrory
Steven "Steve" D. McCrory (13. aprill 1964 Detroit, Michigan – 1. august 2000 Detroit, Michigan) oli USA poksija.
Harrastajana
Ta võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Jon Istad
Jon Istad (29. juuni 1937 Vossi vald – 17. mai 2012) oli Norra laskesuusataja. Ta oli kolmekordne maailmameister.
Jon Istad osales laskesuusatamise rahvusvahelistel võistlustel juba 1960. aasta olümpiamängudel Squaw Valleys, kuid alles 1966. aasta maailmameistrivõistlustel Garmisch-Partenkirchenis jõudis ta medalivõiduni. Ta tuli seal kahekordseks maailmameistriks, saades kulla nii 20 km distantsil kui ka 4×7,5 km teatesõidus. Kolmanda MM-kulla sai ta 1967. aasta MM-il Altenbergis teatesõidus. Individuaaldistantsil sai Istad pronksmedali.
Olümpiamängudelt võitis ta ühe hõbemedali 1968. aasta OM-il Grenoble'is teatesõidus.
Hüdromeetra
Hüdromeetra (hydrometra) on vesise lima või muu vesise vedeliku kogunemine emakasse.
Naistel leiab see aset klimakteeriumi ajal emakakaela kinnikleepumise tõttu.
Tagakeha
Tagakeha ehk abdoomen (abdomen) on lülijalgsete keha tagaosa (pea ja rindmiku taga).
Polesje madalik
thumb|300px|Polesje madalik on märgitud värvilisena Polesje madalik (ukraina keeles Полісся, valgevene keeles Палесьсе) on madalik kummalgi pool Ukraina-Valgevene piiri, osaliselt ka Venemaa ja Poola territooriumil. Madaliku pindala on umbes 270 000 km2, kõrgus 100...250 meetrit. Suurem osa Polesje madalikust on kaetud metsade ja soodega (Pinski soostik).
Polesje madalikul voolavad Dnepr (keskjooksul), Prõpjats ja Desna. 1960. kuni 1980. aastateni tehti madalikul ulatuslikke kuivendustöid.
Stanovoi mäestik
thumb|Stanovoi mäestiku asend Stanovoi mäestik (vene Становой хребет) on mäestik Ida-Siberis. Ulatub Oljokma jõe keskjooksult Aldani lisajõe Utšuri läteteni. Selle pikkus ligikaudu 700 km, laius 100–180 km. Kõrgus on valdavalt 1500–2000 meetrit, maksimaalselt 2412 meetri kõrgune.
Mäestik on veelahkmeks Põhja-Jäämere ja Vaikse ookeani vahel.
Stanovoi mäestik koosneb mitmest paralleelsest ida–läänesuunalisest ahelikust.
Leidub kulda ja rauamaaki.
Papeete
Papeete on Prantsuse Polüneesia pealinn ja Tuulepealsete saarte halduskeskus. Asub Tahitil.
Elanikke on umbes 26 000.
Linnakeskusest 5 km kaugusel asub Prantsuse Polüneesia ainus rahvusvaheline lennujaam.
pisi|tühi|Papeete
Kõhulihased
pisi|Kõhulihased Kõhulihased (musculi abdominis) on selgroogsetel kere eesosa lihased, mis asetsevad rindkere ja vaagna vahel.
Vatsalihakset
Balti tiigrid
Balti tiiger on nimetus, mida kasutati Eesti või välismaal ka Balti riikide kohta tervikuna, kirjeldamaks Balti riikide kiiret majanduskasvu 2000. aastatel. Termin on võetud kasutusele analoogselt Aasia "tiigritega", mida kasutatakse alates 1960. aastatest Ida- ja Kagu-Aasia riikide (Hongkongi, Taiwani, Singapuri, Lõuna-Korea) kohta.
SKP elaniku kohta
Rahvusvahelistes dollarites ostujõu pariteedi (PPP) alusel.
Eurolaul 2004
"Eurolaul 2004" oli 11. eurolaulu võistlus, kus valiti Eestit 2004. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindavat laulu.
"Eurolaul 2004" toimus Eesti Televisiooni stuudios 7. veebruaril 2004. Saatejuhid olid Marko Reikop ja Karmel Eikner.
Esimest korda sai rahvas võimaluse valida Eestit esindava laulu, mille rahvas valis 8696 häälega ansambli Neiokõsõ esitatud võrukeelse laulu "Tii".
Stavropoli krai
Suuremad linnad on Stavropol, Pjatigorsk, Nevinnomõssk, Kislovodsk, Jessentuki, Mineralnõje Vodõ, Georgijevsk ja Budjonnovsk.
Haldusjaotus
Krai koosseisus on järgmised rajoonid:
Rahvastik
1. septembril 2007 oli krai arvestuslik rahvaarv 2 702 700. 2011. aasta 1. jaanuaril 2 785 327.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Stavropoli krai elanikest venelased 80,11%, armeenlased 5,79%, dargid 1,77%, kreeklased 1,20%, mustlased 1,11%, ukrainlased 1,09%, nogaid 0,79%, aserid 0,64%, karatšaid 0,56%, turkmeenid 0,54%, tšetšeenid 0,43%, tatarlased 0,42% ja türklased 0,37%.
Stavropoli krai kuberner on 2014. aastast Vladimir Vladimirovitš Vladimirov.
Orest Niinemäe
Orest Niinemäe (kuni 18. aprill 1935 Baumthal; 8. aprill 1909 Vana-Vändra vald – 13. märts 1988 Viljandi) oli eesti pedagoog, koduloolane ja looduskaitsja.
Elukäik
Ta sündis Vana-Vändra vallas Võidula mõisa klaasivabriku kõrtsi rentniku Mihkel Baumthali teise pojana. 1914 suleti kõrts sõja tõttu ja pere kolis Nisuaugule. 1916 haigestus kogu pere peale Oresti verisesse kõhutõppe. Pärast venna Magnuse surma 1916. aastal saatis ema Katta poja vanaisa juurde elama. 1918 läks Orest samas vallas asuvasse Andersaru kooli. Jaanuaris 1922 suleti Andersaru kool ning Orest hakkas käima Vändra 6-klassilises kihelkonnakoolis. 1924. aasta kevadel lõpetas Orest selle kooli ning proovis astuda Tallinna õpetajate seminari, kuhu teda ei võetud vastu. Asus õppima Vändra Põllumajanduslikku Ühisgümnaasiumi, mille lõpetas 1929. aasta juunis.
Vaatamata isa vastuseisule võttis osa Tallinna Pedagoogiumi aiandusharu loengutest. 1930 saatis direktor August Kuks Oresti Tallinnas Lasnamäel toimunud vabariiklikule põllumajandusnäitusel lehmalüpsivõistlustele, kus ta sai II koha. Auhinnaga kaasnes kooli stipendium ja tasuta koht internaadis. 1931. aastal lõpetas Orest Niinemäe Pedagoogiumi. Kandideeris õpetajakohtadele Hiiumaal, Tartumaal ja Pärnumaal, kuid majanduskriisi tõttu tööd ei saanud. Töötas 1931. aasta Vändra 4-klassilises ja Vändra 5–6-klassilises algkoolis ja Vändra Gümnaasiumis palgalise praktikandina.
1. veebruaril 1932 määrati ta õpetajaks Pärnumaa Enge valla Pööravere algkooli. Seal algas tema ühiskondlik tegevus Agnes Taari näidendi "Emake meenutab" lavastamisega. Aastal 1933 valiti ta Vana-Vändra valla Pärnjõe 6-klassilisse algkooli õpetajaks.
18. aprillil 1935 eestistas oma nime Baumthalist Niinemäeks. 1938 korraldas Vändras Karl Ernst Särgava 70. sünnipäeva tähistamise, kus talle anti üle album Vändra minevikust fotode näol. Samal aastal läbis raamatukogujuhataja kursused, kuid oli sunnitud Pärnjõelt lahkuma, kuna ei tahtnud saada kooli juhatajaks ega kaitseliitlaseks.
Asus Viljandisse asendusõpetajaks ja sai juba samal aastal Viljandimaa Pedagoogilise kabineti juhatajaks. 1939. aastal külastas kõiki Põhja-Viljandimaa koole ning ühendas nende koolide aiandusalase tegevuse. 29. juunil 1940 abiellus Ellen-Blandiine Jamsiga Viljandi Pauluse koguduses. 1940 asus Viljandi I Mittetäieliku Keskkooli õpetajaks. Novembris kutsuti tagasi tööle Viljandi Maavalitsusse. 1941. aasta juulist määrati Viljandi I Algkooli õpetajaks.
1942 taotles ta Viljandi ja Tartu arstidelt tõendeid, et on sõjaväeks kõlbmatu. 14. augustil sündis tütar Sirje Niinemäe. 1943 töötas Viljandi Naiskutsekooli aiandusõpetajana. 24. juunil 1944 sündis tütar Anu Niinemäe.
1950. aastal viidi ta üle Viljandi Rajooni Pedagoogilise Kabineti juhatajaks. 1953. aastal lahkus Viljandi 2. Keskkoolist ning korraldas Pärnjõel raamatuaasta. 1954. aastal korraldas Orest Niinemäe Viljandis esimesed pedagoogilised loengud. 1956. aastast korraldas Orest Niinemäe lastevanemate konverentse. 1959. aastal koostas ta 2.–4. klassi koduloo programmi.
1969. aastal jäi Orest Niinemäe pensionile. Ta suri 1988. aastal Viljandis.
Vaemla
Vaemla on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käinast läänes. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.
Vaemla piirneb läänes Laheküla, põhjas Kogri, idas Niidiküla ja lõunas Esiküla külaga.
Nimi
Kohanime tähendus on selgusetu, kuid kui selle aluseks on eesti keel, võib nimi lähtuda nimisõnast vaim ’pisike olend või ese’. 1453 on mainitud isikut Peter Somelepis tho Vaymonen, kuid kohanimi on kindlasti mainitud 1565 kujul Waymäll.
Loodus
Vaemla lääneosa jääb Kassari lahe ja idaosa Vaemla lahe äärde. Küla rannaala kuulub Käina lahe–Kassari maastikukaitseala koosseisu. Vaemla jõgi ei voola küla alal. Külas asub kaitsealune Vaemla mõisa park, kus esineb haruldasi puid (Vaemla mägivaher, Vaemla hõbevaher).
Adõgeed
Adõgeed ehk adõgeelased (ka adõõgid) on Adõgee põlisrahvas. Adõgeed elavad ka Krasnodari krai Kubani-taguses osas, Musta mere rannikul ning Türgis ja mujal Lähis-Idas.
Vaemla
Ajalugu
Vaemla mõisa alal kujunes 1920. aastatest Vaemla asundus, mis alates 1977 on küla.
Adõgeed
Adõgeedee koguarv on 2004. aasta hinnangul üle 750 tuhande. Venemaal on neid kokku 132 000, sealhulgas Adõgees 95,4 tuhat ja Krasnodari krais 20,8 tuhat.
Vaemla
Taristu
Küla põhjaosa läbib Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee, kust algab Vaemla–Kassari–Luguse tee.
Kultuur
Vaemlas asub kaitsealune Vaemla mõisa park. Külas asub nõukogude vägede kasarmuks ehitatud elamu varemed. Külast pärines helilooja Aado Velmet.
Adõgeed
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 3 adõgeed.
Vaemla
Ettevõtlus
Külas tegutseb OÜ Hiiu Vill hallatav Vaemla Villavabrik, kus saab jälgida vanadel masinatel villatöötlemist.
Adõgeed
Adõgeed kõnelevad adõgee keelt. Nad on sunniidid.
Mukomeetra
Mukomeetra (ka: mukometra; ladina mucometra) on lima või limase vedeliku kogunemine emakasse.
Poliitiline geograafia
Poliitiline geograafia on inimgeograafia haru, mis uurib poliitilise kaardi ja geopoliitiliste struktuuride kujunemist, poliitiliste jõudude paiknemist ning nende seoseid poliitilise elu ruumilise korraldamisega planetaar-, regionaal- ja riigitasemel.
Üks poliitilise geograafia haru on valimisgeograafia.
Käbi Laretei
Käbi Alma Laretei (14. juuli 1922 Tartu – 31. oktoober 2014 Stockholm) oli eesti päritolu pianist ja kirjanik.
Tema isa oli Eesti Vabariigi saadik NSV Liidus ja Rootsi Kuningriigis Heinrich Laretei ning ema Alma Laretei. Käbil oli kaks aastat noorem õde Maimu Laretei.
Muusikaõpinguid alustas Käbi Laretei Tallinnas ja klaveriõpinguid 1936. aastal Aino Kõrbi juures Tallinna Konservatooriumis.
Kui Nõukogude Liit okupeeris Eesti Vabariigi 1940. aastal, sõitis Käbi Laretei mõni päev enne seda isa juurde Rootsi. Käbi isa Heinrich Laretei oli sellel ajal Rootsis Eesti Vabariigi suursaadik. Välismaalasena ei õnnestunud Käbil jätkata õpinguid Rootsi Kuninglikus Muusikaakadeemias, mistõttu hakkas ta võtma eratunde. Rootsis õppis Käbi Laretei klaverit Gottfried Booni ja Annie Fischeri käe all ning 1947. aastast kuni 1950. aastate keskpaigani muusikateooriat ja kompositsiooni Eduard Tubina juures. Edaspidi jätkusid õpingud Šveitsis ja Saksamaal. Käbi klaveriõpetajad olid ka Maria-Luisa Strub-Moresco, Edwin Fischer ja Anna Hirzel-Langenhan.
Käbi Laretei alustas kontserttegevust 1946. aastal ning esines juba 1952. aastal Londonis Wigmore Hallis. Tema karjääri üheks suursaavutuseks loetakse ülesastumist New Yorgis Carnegie Hallis 1965. aastal. Ta esines pika pianistikarjääri jooksul nii Skandinaavias ja Lääne-Euroopas kui ka Kanadas ja Ameerika Ühendriikides. Ta on andnud kontserte ka Washingtonis Valges Majas ja Londoni Royal Festival Hallis ning salvestanud palju plaate (Mozart, Chopin, Debussy, Schumann, Bartók, Rahmaninov, Hindemith, Grieg, Pärt jpt).
Isiklikku
pisi|Käbi Laretei ja [[Ingmar Bergman]] Käbi Laretei abiellus 1950. aastal rootsi dirigendi Gunnar Staerniga ja 1955. aastal sündis neil tütar Linda. Nad olid abielus kuni 1959. aastani. Käbi Laretei lõpetas selle abielu Ingmar Bergmani tõttu, kellega ta tutvus 1950. aastate lõpus.
Aastail 1959–1969 oli Käbi Laretei abielus rootsi filmirežissööri Ingmar Bergmaniga ja neil sündis 1962. aastal poeg Daniel. Käbi Laretei mängib kaadri taga klaverit Ingmar Bergmani filmis "Sügissonaat" ja ta mängis ka abikaasa filmides väiksemaid rolle. Ingmar Bergman ja Käbi jäid lähedasteks sõpradeks kuni Ingmari elu lõpuni.
Marten Seppel
pisi|Marten Seppel [[2012. aastal]] Marten Seppel (sündinud 6. jaanuaril 1979) on eesti ajaloolane, kes uurib peamiselt agraarajalugu.
Ta on lõpetanud 2001. aastal Tartu Ülikoolis bakalaureuseastme. 2003. aastal sai ta Cambridge'i ülikoolist magistrikraadi. 26. juunil 2008 kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoritöö teemal "Näljaabi Liivi- ja Eestimaal 17. sajandist 19. sajandi alguseni". Tema juhendajad olid Enn Tarvel ja Tiit Rosenberg, oponent Aleksander Loit. Tema doktoritöö võitis ühe kahest peapreemiast üliõpilaste teadustööde riiklikul konkursil. 2010. aastal oli ta järeldoktorantuuris University College Londoni Slaavi ja Ida-Euroopa Uuringute osakonnas ning 2013–2014 Uppsala ülikoolis.
Aastatel 2008–2016 töötas Seppel Tartu Ülikoolis üldajaloo lektorina, seejärel varauusaja dotsendina; 2021. aastast töötab varauusaja kaasprofessorina. 2018. aastal oli ta Greifswaldi ülikooli külalisprofessor.