Fraser's_Edition_of_the_Works_of_George_Berkeley
§1. Sissejuhatus
CP 8.11 Keskaja filosoofia on nii täielikult unustatud ja sellel on uusaja inglise filosoofiaga nii tihe ajalooline seos ning nii suur tähtsus Berkeley õpetuse tõesuse seisukohast, et meile võib vast andeks anda mõned leheküljed kuulsa universaalidetüli loomuse kohta. Ja kõigepealt paneme paika mõned daatumid. Vaidlus nominalismi ja realismi üle, mis oli ebamääraselt olemas olnud varemgi, hakkas 11. sajandi päris lõpus omandama erakordseid mõõtmeid. 12. sajandi vältel pakkus see loogikutele ülimat huvi, kui Guyaume de Champeaux, Abélard, John of Salisbury, Gilbert de la Porrée ja paljud teised kaitsesid igaüks erinevat positsiooni. Aga puudus ajalooline seos selle tüli ja päris skolastika, Aquino Thomase, Scotuse ja Ockami skolastika vahel. Sest 12. sajandi lõpu paiku leidis Euroopas aset suur mõtterevolutsioon. Et öelda, millised mõjud selle esile kutsusid, on tarvis uusi ajaloolisi uurimusi. Kahtlemata oli see osaliselt tingitud ristisõdadest. Igatahes leidis sel ajal aset suur intellektuaalne ärkamine. Tõsi küll, on tarvis mõnevõrra uurimist, et eristada seda konkreetset liikumist sajand varem alanud üldisest ärkamisest, mis oli sestsaadik kasvanud. Aga nüüd oli tegu kiirenenud impulsiga. Kaubandus oli taas tähtsust omandamas ning leiutas mõned oma peamised mugavused ja kindlustused. Õigus, mis seni oli olnud äärmiselt barbarlik, hakkas muutuma elukutseks. Euroopas võeti omaks tsiviilõigus, kanooniline õigus kodifitseeriti; tavaõigus hakkas kuju võtma. Kirik hakkas Innocentius III ajal võtma endale kuningate vahekohtuniku subliimseid funktsioone. Ja rajati need kerjusmunkade ordud, millest kaks andsid nii suure panuse skolastilisse filosoofiasse. Kunst tundis uue ajastu vaimu, ja vaevalt saab olla suuremat muutust kui 12. sajandi väga dekoratiivselt ümarvõlvarhitektuurilt 13. sajandi suhteliselt lihtsale gooti arhitektuurile. Tõepoolest, kui keegi tahab teada, kuidas skolastiline kommentaar välja näeb ja missugune mõttetoon seal on, tarvitseb tal ainult vaadata gooti katedraali. Mõlema esmane kvaliteet on religioosne pühendumus, mis on tõeliselt kangelaslik. On tunda, et inimesed, kes need teosed lõid, uskusid tõesti religioonisse nii, nagu meie ei usu mitte millessegi. Meil ei ole lihtne mõista, kuidas Aquino Thomas sai nii palju spekuleerida inglite loomuse üle ja selle üle, kas kümme tuhat inglit saab nõelateral tantsida. Aga asi oli lihtsalt selles, et ta pidas neid reaalseteks. Kui nad on reaalsed, kuidas nad pole siis huvitavamad kui putukate hämmastav mitmekesisus, mida loodusteadlased uurivad; või miks peaksid kaksiktähtede orbiidid tõmbama rohkem tähelepanu kui spirituaalsete intellektide omad? Öeldakse, et meil pole ühtki vahendit, et nende kohta midagi teada saada. Aga see on sama hea kui skolastikute laitmine selle eest, et nad küsimuste lahendamisel viitasid Piibli ja kiriku autoriteedile. Kui nad oma religioonisse tõesti uskusid, ja nii see oli, siis mis neil üle jäi? Ja kui nad leidsid neist autoriteetidest tunnistusi inglite kohta, kuidas nad oleksid saanud neid mitte vastu võtta? Seda laadi vastuväited näitavadki veel selgemalt, kui väga oli tegu usu ajastuga. Ja kui see vaim ei ole täiesti imetlusväärne, siis ainult sellepärast, et usul kui intellektuaalse iseloomu alusel on omad puudused. Tolle aja inimesed uskusid täielikult ning arvasid, et selleks et absoluutselt anduda oma suurele ehitamise või kirjutamise tööle, tasus kõigist elu rõõmudest loobuda. Mõelge, millises vaimus pidi töötama Duns Scotus, kes enne 34-aastaseks saamist kirjutas 13 foolioköidet sama tihedas stiilis nagu Aristotelese kõige tihedamad kohad. Mõlemas tolle ajastu suures intellektuaalses saaduses ei ole miski vapustavam kui see, et kunstnikul või filosoofil puudus täielikult upsakus. Selle peale, et tema pühasse ja katoolsesse teosesse saaks midagi väärtuslikku lisada individuaalsuse maik, ei tulnud ta kunagi. Tema teos ei ole mõeldud sisaldama tema ideid, vaid universaalset tõde; ei leidu ühtki kui tahes pisikest asja, mille kohta te ei leiaks, et ta toetub kellegi autoriteedile; ja mis tahes originaalsus, mis seal ilmub, on seda kaasasündinud laadi, mis imbub inimesest niimoodi läbi, et ta ise seda ei märka. Indiviid kogeb oma väärtusetust võrreldes oma ülesandega ega söanda tuua selle täitmisse sisse omaenda edevust. Edasi, seal ei ole masinlikku tööd, asja mõtlematut kordamist. Iga osa on välja töötatud omaette eraldi probleemina, ükskõik kui analoogne see mõne teise osaga üldiselt on. Ja ükskõik kui väike ja varjatud on mõni üksikasi, on see hoolikalt uuritud, just nagu see oleks mõeldud Jumala silmale. Selle iseloomuga on seotud antiteesi ehk ühe asja teise vastu läbiuuritud tasakaalustamise ning liiga geomeetrilise rühmitamise põlgamine, poseerimise vihkamine, mis on sama moraalne joon nagu teised. Lõpuks, ei ole midagi, mille poolest skolastiline filosoofia ja gooti arhitektuur sarnaneksid teineteisega rohkem kui järk-järgult kasvava tohutusetunde poolest, mis avaldab uurija vaimule muljet, kui ta õpib hindama kummagi tegelikke mõõtmed ja tegelikku kulu. On väga kahju, kui 13., 14. ja 15. sajand aetakse keskaja nime all segi teiste sajanditega, millega nad igas suhtes sarnanevad sama vähe nagu renessanss uusajaga. Loogika ajaloos on katkestus 12. ja 13. sajandi vahel nii suur, et hilisemal ajastul tsiteeritakse üldse ainult ühte varasema ajastu autorit. Kui see panna Aristotelese teostega parema tuttavolemise arvele, siis me küsiksime, mille arvele see sügavam uurimine ise tuleb panna, sest nüüd on teada, et nende teoste tundmist ei imporditud araablastelt. 13. sajand oli realistlik, aga universaalide küsimus ei olnud nii elav nagu mõned teised küsimused. Kuni umbes sajandi lõpuni oli skolastika mõnevõrra ebamäärane, ebaküps ning oma vägevusest ebateadlik. Selle suurim kuulsus oli 14. sajandi esimene pool. Siis väitis Duns Scotus [Suri 1308.], britt (sest on vaieldav, kas ta oli šotlane, iirlane või inglane), esimest korda realistlikku positsiooni järjekindlalt, arendas selle välja suure täielikkuseni ning rakendas seda kõigile erinevatele küsimustele, mis sellest olenevad.