cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vanemuine (selts)
1939. aastal oli seltsil võlgu ümmarguselt 520 000 krooni, sealhulgas Vanemuise hoone ümberehitamise võlga 400 000 krooni. Neid kohustusi ei oleks selts jõudnud kunagi täita ega isegi nende protsente maksta. Olukorrast väljapääsemiseks oleks tulnud luua sihtasutis.
1944. aastal pidi selts oma tegevuse lõpetama. Vanemuise Seltsi tegevus taastati 28. oktoobril 1994. Aastatel 1944–1994 kandis seltsi tegevuse järjepidevust Vanemuise Seltsi segakoor.
Vanemuise Seltsi tegevus taastati 28. oktoobril 1994. Seltsi tegevuse taastamise järel tegutses selts Vanemuise teatrimajas, Pepleri 27 ja Jaama 14 ruumides. 2012. aastast asub selts jälle aadressil Pepleri tänav 27.
Vanemuise Seltsi eesmärk on edendada eesti rahvuslikku kultuuri ja vaimsust. Selts korraldab kirjandus-, kunsti-, teatri- ja muusikaüritusi, loenguid ja ettekandekoosolekuid. Igal aastal tähistatakse koostöös Eesti Keele Kaitse Ühingu, Eesti Kultuuriseltside Ühenduse ja Emakeele Seltsiga emakeelepäeva. Selts on kirjastanud ja välja andnud raamatuid ja muid trükiseid.
Vanemuise Seltsi auliikmed: Johannes Lükki (1996–2004), Kadi Taniloo (1996–1998), Helmi Aren (1996–2006), Velda Otsus (1996–2006), Uno Uiga (1996), Helend Peep (1996–2007), Lea Tormis (1998), Veljo Tormis (1998), Endel Aimre (2000–2006), Juhan Peegel (2000–2007), Krista Aru (2001), Linda Tammur (2006), Evald Kampus (2006), Lembit Eelmäe (2006), Kalju Haan (2006), Elvi Alekand (2008), Endel Taniloo (2008).
Vanemuise Seltsi juhatuse esimees aastatel 1994–2004 oli Evald Kampus, aastatel 2004–2006 oli seltsi esimees Valter Haamer, aastatel 2006–2011 Illi-Maret Uuk. 2011. aastast on Vanemuise Seltsi esimees Andro Roos.
Aive Mandel
Aive Mandel (sündinud 20. juunil 1985 Tartus) on eesti keeleteadlane ja tõlkija.
Haridus
Ta lõpetas 2009. aastal Tartu Ülikooli lähiajaloo alal (bakalaureusetöö "Kirjanduse sovetiseerimine Eesti NSV-s aastatel 1944–1954 loominguliste komandeeringute näitel") ning 2017. aastal eesti ja soome-ugri keeleteaduse alal (bakalaureusetöö "Komitatiivi funktsioonid eesti kirjakeeles 18. sajandist tänapäevani").
Aastail 2011–2012 oli ta vahetusüliõpilane Läti Ülikoolis.
Töökäik
Alates 1. jaanuarist 2020 töötab ta Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna eesti ja üldkeeleteaduse instituudi rakenduslingvistika osakonnas TeKE ("Teismeliste keel Eestis") projekti koordinaatorina.
Tõlked
Ta on tõlkinud läti keelest Inga Gaile raamatu "Klaas" (Tallinn: Kultuurileht, 2018; Loomingu Raamatukogu 12–14).
‘Āţif Şidqī
Ta vahetas 10. novembril 1986 sellel ametipostil välja ‘Alī Luţfī.
Evald Hermaküla
Evald Hermaküla (6. detsember 1941 Jõelähtme vald – 16. mai 2000 Tallinn) oli eesti näitleja, lavastaja ja näitejuht.
‘Āţif Şidqī
‘Āţif Şidqī elas üle novembris 1993 Kairos tehtud atentaadi, mille sooritas islamistlik grupp.
Evald Hermaküla
Haridus
Ta õppis Maardu 7-klassilises koolis (1949–1956) ja Tallinna 17. Keskkoolis (1956–1960), mille lõpetas hõbemedaliga. 1965. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiainsenerina.
‘Āţif Şidqī
Ta astus koos oma kabinetiga ametist tagasi 2. jaanuaril 1996 ja asendati mõne päeva pärast Kamāl al-Janzūrīga.
Evald Hermaküla
Haridus
Aastatel 1961–1965 oli ta tegev Eesti NSV Teatriühingu RAT Vanemuise teatristuudios.
Rahvateater ja tee kutselise teatri juurde
Evald Hermaküla alustas teatriteed keskkooli ajal (1956–1960) näiteringides, sh Ben Drui juhitud Draamateatri stuudios, osalemisega. Mängis kaasa mitme lavastuse ("Kevade", "Juudit", "Antonius ja Kleopatra", "Lumekuninganna") massistseenides, samuti osales Voldemar Panso lavastuses "Härra Puntila ja tema sulane Matti".
Ülikooli astunult hakkas mängima Ametiühingute Nõukogu Tartu Kultuurihoone (alates veebruarist 1959 E. Vilde nimeline Tartu Rahvateater) näiteringis, mida juhtis Venda Päi. Viimane tundis juba varakult, kuidas nende teatris on uus täht särama löömas. 5. detsembril 1961 esietendus Venta Vīgante "Igavesti haljad Palmid", kus Hermaküla esines meeldejäävalt. "Mitte iga kutselisegi teatri etendusel ei kohta nii sügavat sisseelamist osasse, karakteri nii täielikku avamist ja publikult jäägitult kaasahaaravat mängu" (Ants Järv 1961). Samal aastal astus Hermaküla Eesti NSV Teatriühingu RAT Vanemuise teatristuudiosse.
Vanemuine
Kohe pärast Vanemuise teatri õppestuudiosse astumist hakkas ta Vanemuise lavastustes kaasa tegema. 1. detsembrist 1962 sai temast Vanemuise poole kohaga näitleja. Nõudlikke ülesandeid tuli Hermakülal täita Romain Rollandi "14. juuli" (1962), Aleksandr Gribojedovi "Hädas mõistuse pärast", Paul Kuusbergi / Epp Kaidu "Andres Lapeteuse juhtum" ja Aleksei Arbuzovi "Mu vaene Marat" (1965) näidendite lavastustes.
1965. aasta detsembris lõpetas Hermaküla geoloogiainseneri diplomiga Tartu Riikliku Ülikooli ja kevadel Vanemuise juures töötanud Teatriühingu lavakunstistuudio. 10. aprillil tuli Epp Kaidu lavastuses ja Hermakülaga peaosas välja Janis Rainise tragöödia "Joosep ja tema vennad".
Tollal tegi Hermaküla intensiivset tööd ja nõudlikku eneseharimist, et teatritegemises edasi minna hoopis tähendusrikkamale mängumaale. Oma osa selles protsessis etendasid arutlused-väitlused eakaaslastega, kes olid juba tegevad ilukirjanduse loojatena, kuid siiralt huvitatud ka teatri arengust.
Kõrvalseisjal on väga raske nimetada täpset päeva, millest algas teatriuuenduslik areng, aga see algas kindlasti 1960. aastate keskpaiku uue sugupõlve entusiastide eestvõttel Vanemuise teatri sees. Teatriuuenduse areng algas just riiklikus teatris ning sai arenguvõimalusi tänu teatri juhtkonna sallivusele ja julgusele. Vanemuise juht Kaarel Ird oli selles osas julge mees.
Esimeseks tõsisemaks teatriuuendusliku laadi näiteks oli Hermaküla poolt Vanemuises põhiliselt teatri stuudiolastega tehtud lavastus "Lugusid argielust ehk Valtoniana" (esietendus 12. märtsil 1966), mille teksti oli Arvo Valtoni novellide põhjal kokku seadnud Paul-Eerik Rummo. Tegemist oli Eesti NSV oludes väga uuendusliku lavastusega, mis seadis seejuures kesksele kohale just vabaduse, tegi tajutavaks, et "miski on mäda" ümbritsevas elus. Mati Unt, kes tollal oli Vanemuise dramaturg, kirjutas: "Julgen öelda, et selles etenduses oli midagi uut ja seniolematutki. See oli samm mõtte liikumise vabaduse suunas. /--/ Mõtte liikumise vabaduse suunas all mõtlen ma nii ühiskondlikku mõtet kui ka konkreetse teatrietenduse mõtte liikumist".
Eesti Televisioon
1966. aasta septembris tuli ootamatu pööre. Hermaküla lahkus Tartust ja läks Eesti Televisiooni lavastajaks. Kaarel Irdile kirjutatud kirjas põhjendas ta lahkumist huviga filmi- ja televisioonitegemise vastu ning lubas kolme aasta pärast Vanemuises tagasi olla. Tema kirjad veenavad, et noore Hermaküla kiusatus ja isu end proovile panna, kogeda, õppida, teada saada oli tõsine ja sügav. Hermaküla esimene Tallinna-aeg Vanemuisest lahkumise järel jäi napiks. "Mu vaese Marati" ja "Joosepi ja tema vendade" etendused jätkusid Hermakülaga peaosas novembrini. Detsembri alguses vabastati ta näitlejakohalt ning 1966. aasta detsembrist 1967. aasta detsembrini oli Hermaküla sõjaväes Kaliningradi oblastis Sovetskis. Nii sõjaväes olles kui ka hiljem Tallinnast saatis Hermaküla Tartusse Irdile kirju, kus kõneleb oma soovist ennast jagada teatri ja televisiooni vahel.
3. detsembril 1969 kirjutas Hermaküla Irdile:"... lavastaja põhikoht on teatris, kus ta teeb suuremaid või väiksemaid ekskursse kinosse ja TV-sse. Seda mitte ainult sellepärast, et teater on neist kolmest kõige vähem riiklik ja industriaalne. Teater on minu jaoks kinost ja TV-st palju ausam ja meie päevadele ja tükkidekskäristatud maailmale hoopis vajalikum".
1969–1972. Teatriuuenduse algus
1960. aastatel ilmus kõigis kunstides uus põlvkond, keda Nõukogude okupatsioonide omaaegne äkiline trauma enam nii tugevasti ei muserdanud. Nende tõusu soosis ka kultuuripoliitika jätkuv diferentseerumine tohutu impeeriumi erinevates piirkondades. Kunstivabaduse tõmmet (enamasti mitmesuguste modernistlike suundade poole) tunti kogu "idablokis" ju kõikjal, kuid selle tegelik avaldumisjõud sõltus kohalike võimude leebusest.
Baltimaades eelistasid kohalikud võimud vaadata vähem ohtlikele opositsioonivormidele (nagu kunstilised uuendused) üldiselt läbi sõrmede. Seetõttu meenutasid arengud siin mõnes osas pigem Ida-Euroopa "rahvademokraatiaid" kui Vene NFSVd ennast. Abstraktne maal, atonaalne muusika, vabavärss, teadvusvooluromaan, mis Moskvas või Leningradis kõik olid keelatud, võisid Baltikumis teatud määrani vaikselt õilmitseda.
Teatris oli muutuste esimeseks ilminguks kohati absurdidraamat meenutavate näidendite väike laine 1960. aastate lõpupoolel. Neid kirjutasid enamasti luuletajad, näiteks Artur Alliksaar, Ain Kaalep ja Paul-Eerik Rummo. Niisuguste näidendite tinglikkus lubas käsitleda laiemaid ja üldisemaid eksistentsiaalseid küsimusi, mõnevõrra ka totalitaarsuse julmust ja tobedust. Sellele järgnes 1969 alanud radikaalsem teatriuuendus, mida kandsid tollal Vanemuises tegutsenud noored lavastajad Hermaküla ja Jaan Tooming, ajutisemalt ka Kaarin Raid. See avaldus näidenditekstidega ümberkäimise vabaduses, lavategevuse agressiivsuses ja füüsilisuses, sümbolite ja metafooride ohtras kasutamises.
Too algne agressiivsus kajastas süvenevast ühiskondlikust reaktsioonist sündinud võimetuse raevu. Kuid suurele osale publikust, kes neid tundeid muidu võinuks jagada, osutus uudne teatrikeel siinpuhul tõkkeks. Avangardi ja laiema publiku vastasseis, mis oli jõudnud noorde eesti kultuuri juba 20. sajandi alguskümnenditel, kuid siis 1930. aastail nõrgenenud ja Nõukogude okupatsiooni esimeseks 15 aastaks peaaegu kadunud, ilmnes 1960. aastail kõigis kunstides taas uue jõuga.
Mati Unt postuleeris Hermaküla ja Toominga kaks paradigmamuutust. Esiteks, eemaldumine kirjandusest ja ükskõiksus sõna vastu, lähenemine inimesele, kehalisusele ja selle siinolekule, presentsile. Teiseks, eemaldumine mõistuspärasusest ja apolloonilisusest ja lähenemine alateadvusele, dionüüsile.
Elukroonika
Abiellus Riina Hausenbergiga. Abielust sündisid pojad Alar (1965–2015) ja Hannes. Hermaküla stuudio lõpetas tegevuse. Kevadel mängiti stuudiolaste esituses Murray Schisgali "Lavv-stoorit" ja Lãzlõ Gyurkõ "Elektra, mu arm". Lahkus Vanemuisest ja asus 1. novembril lavastajana tööle Tallinna Riiklikus Akadeemilises Draamateatris. 1. augustil asus Tallinna Draamateatri kunstilise juhi kohale. Valmis telefilm "Hermaküla". Eesti Teatri Arendamise Keskuse (ARKES) kunstiline juht. Lahutas abielu Liina Orlovaga, abiellus Kaie Mihkelsoniga. 2. märtsil vabastati töölt. 16. mail sooritas enesetapu. Maeti 20. mail Metsakalmistule. Pooleli jäi Georg Büchneri "Leonce ja Lena" lavastus Nukuteatris, selle lõpetas Hendrik Toompere juunior.
Patagoonia
right|thumb| Patagoonia on geograafiline piirkond Lõuna-Ameerikas, mis hõlmab ligikaudu 1 035 995 ruutkilomeetrit Argentina ja Tšiili aladel Colorado jõest ning Biobio jõest lõunas. Samuti loetakse Patagooniasse kuuluvaks Tulemaa piirkond.
Patagoonia on hõredalt asustatud – piirkonnas elab kokku 1,75 miljonit inimest, rahvastiku keskmine tihedus on umbes 2 inimest ruutkilomeetri kohta. Elanikkond tegeleb peamiselt lambakasvatusega – Argentinas Santa Cruzi provintsis elab 36 lamba kohta kõigest üks inimene.
Looduslikult on Patagoonia tundra, stepi ja rohtla (pampa) segu, seal on ka tihedaid metsaalasid. Tšiili osa alast, eriti Andide tuulepealsed mäenõlvad, on niiske ja jaheda kliimaga. Argentina alade kliima on see-eest kuivem ja tuulevaiksem.
Viited
thumb|[[Ushuaia]]
Raadio
pisi Raadio (ladina k radiare, kiirgama) on informatsiooni juhtmeteta edastamine raadiolainete abil.
Raadio rakendusalad on ringhääling, raadioside, raadiolokatsioon, raadionavigatsioon, raadioastronoomia, raadiotelemehaanika, raadiometeoroloogia, raadiospektroskoopia.
Igapäevases keelekasutuses nimetatakse raadioks raadioringhäälingut ja ka raadiovastuvõtu aparaati.
Rožõštše
Rožõštše (ukraina Рожище, poola Rożyszcze) on linn Ukrainas Volõõnia oblastis, Rožõštše rajooni halduskeskus. Rožõštše asub Lutskist umbes 19 km põhjas.
Zhuk-klassi patrullkaater
Zhuk-klassi patrullkaater (vene keeles tuntud kui Projekt 1400 Grif) on Nõukogude Liidus ja hiljem Venemaal valmistatud kerge patrullkaater, mis on kasutatav piirivalve või rannavalve funktsioonides.
Kirjeldus
Kaater on alumiiniumkerega ja kiirekäiguline. Maksimumkiirus on 30 sõlme, ökonoomne kiirus 15 sõlme. Sõidukaugus 1100 meremiili, autonoomsus 5 ööpäeva. Relvastuseks 1 või 2 kuulipildujatorni 12,7 mm paariskuulipildujatega NSV, algul ka 14,5 mm paariskuulipildujad kilbiga lafetiga. Samuti on varustuses helgiheitjad.
Meeskonna suurus on sõltuvalt relvastusest ja ülesandest 6–9 liiget, neist 1 ohvitser ja 2 vanemallohvitseri.
Rožõštše
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Rožõštše elanikest ukrainlasi 97,81%, venelasi 1,54%, valgevenelasi 0,29% ja poolakaid 0,16%.
Zhuk-klassi patrullkaater
Ajalugu
Kaatrit hakati Nõukogude Liidus valmistama 1969. aastal. Kokku on toodetud umbes 300 seda tüüpi alust, mis on osaliselt kasutusel ka tänapäeval. Neid on veel kasutusel ligikaudu 15 muuski riigis, kuhu Nõukogude Liit neid eksportis. Ekspordiks toodeti kokku u 100 kaatrit. Kaatrit tootsid laevatehased Leningradis ja Feodossias. Tootmine lõpetati hiljemalt 1996.
Grifid on sattunud lahingutegevusse Lahesõjas, operatsioonil Iraagi Vabadus ja Gruusia sõjas, kus neid on uputatud õhuründevahendite või teise laeva poolt kokku 7 ja pääsenud on 1.
Grif Eesti mereväes
Eesti mereväe käsutuses oli 1990-ndate algul 2 Grif-tüüpi kaatrit. Need võeti Kaitsealgatuskeskuse eestvõttel 8. juunil 1992 jäägrikompanii poolt jõuga üle firmalt Favora (mis ütluste kohaselt pidanuks saama nende edasimüügist 5 miljonit USA dollarit) ja jäid esialgu Kaitseliidu käsutusse – üks seisis Pärnus, teine Haapsalus. Mõne aja pärast anti kaatrid vabariigi valitsuse korraldusega üle Eesti mereväele, kus said nimedeks Grif ja Leopard. 25. mail 2001 arvati mõlemad amortisatsiooni tõttu kasutusest välja.
Grif kingiti Eesti Meremuuseumile, Leopard lammutati. Grif on kaldale tõstetuna eksponaat Meremuuseumi Lennusadamas.
Mart Sander
pisi|Mart Sander lavastuses "Ruddigore" (Buxton Opera House, 2007) pisi|Mart Sander kuninganna Elizabeth II vastuvõtul (2006) Mart Sander (õieti Martin Laurent Sander; sündinud 10. augustil 1967 Tallinnas ) on eesti muusik, filmitegija, lavastaja ja kirjanik.
Haridus
Mart Sander õppis Tallinna Muusikakeskkoolis viiulit ja klaverit. Hiljem õppis ta Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis koorijuhtimist, Eesti Humanitaarinstituudis semiootikat ja ajalugu ning Tallinna Pedagoogikaülikoolis inglise ja saksa keelt, viimast kaht eriala lõpetamata. 2005. aastal sooritas ta eksternina Cambridge'i ülikooli kõrgeimad välismaalastele mõeldud inglise keele eksamid (Proficiency In English).
Bakalaureusekraad on tal Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudist kunstide didaktika õppesuunalt. Pärast Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudist telerežii ja tootmise erialal magistrikraadi saamist õpib ta sealsamas doktoriõppes (audiovisuaalkunstid ja meediauuringud), olles samas ka külalislektor (20. ja 21. sajandi kunsti ja muusika ajalugu).
Eesti Kirjanike Liidu ja Eesti Audiovisuaalautorite Liidu liige.
Muusika
pisi|left|[[Modern Fox 1989. aastal. Priit Zimmermann, Aivar Raigla, Uko Paabumets, Ülo Mälgand, Henno Soode ja Mart Sander]] Muusikukarjääri alustas ta Estonias koorilauljana 1985–1991, hiljem jätkanud samas lavastaja ja külalissolistina.
Ta oli pikka aega laulja 1930.–1940. aastate estraadimuusikale keskendunud ansamblis Modern Fox ning pärast seda oma ansamblis The Swing Swindlers ehk Bel-Etage Swingorkester. Tal on ilmunud ligi kakskümmend heliplaati, millest enamiku produtsent on ta ise.
Sanderi hobideks on raamatute kirjutamine ja maalimine. Ta on Tallinna Peeter-Pauli katedraali koguduse liige ja Püha Stanislause ordu rüütel. Sander valdab seitset võõrkeelt ning on tegelenud tõlkimisega.
Mart Sander juhib Bel-Etage Svingorkestrit (rahvusvaheliselt tuntud kui Swing Swindlers) ja on selle solist. Eesti Vabariigi 100. aastapäeva raames toimus orkestri turnee Ameerika Ühendriikides, mille käigus esineti muuhulgas mainekas Kennedy Keskuses Washingtonis. Washingtoni linnapea Muriel Bowser kuulutas 24. veebruari 2018 ametlikuks Eesti päevaks ning mainis oma proklamatsioonis muuhulgas ka Mart Sanderi kontserti kui kaalukat kultuurisündmust. Orkestri albumid on ilmunud eelkõige USA plaadifirma Divine Art kaudu ning saanud mainekaid auhindu (näiteks klassikalise muusika ajakirja The Gramophone kriitikute aastapreemia).
Heliloojana on Sander loonud muusikat filmidele ja telelavastustele, samuti muusikat oma tantsuorkestrile, kammermuusikat, soololaule ja vaimulikku muusikat. Tema filmimuusika on saanud rahvusvahelisi preemiaid.
Teater
pisi|Mart Sander "Beau Monde'i" etenduses Teatris on Mart Sander esinenud peamiselt operettides ja muusikalides, kuid ka sõnalavastustes. Ta on kirjutanud muusikalise fantaasia "The Vaudevillains" (2005), mille on ette kandnud BBC4 klassikaraadio.
2000. aastal asutas Sander teatri Bel-Étage ning 2003. aastal Bel-Étage'i tantsuorkestri The Swing Swindlers. Ta on olnud teatris lavastaja ja näitleja ning kuulub mittetulundusühingu Teater Bel-Etage juhatusse.
Rahvusooperis Estonia on ta lavastaja ja kunstnikuna toonud lavale lavastused "Silva" (2010) ja "Savoy Ball" (2014). Mõlemad lavastused on olnud aasta kõige külastatumad (vastavalt 2011 ja 2014). Aastal 2012 sai ta oma muusikalise ja lavategevuse eest Georg Otsa medali.
Film ja televisioon
Sander on mänginud filmides "Iskelmäprinssi" (1991), "Senkiföldje" (1993), "Candles in the Dark" (1993) ja "Kallis härra Q" (1998), samuti teleseriaalis "Kättemaksukontor" (2011, osad "Blondid 1" ja "Blondid 2"). Ta oli üks peaosalistest Mihkel Raua näidendi "Viimne voor" järgi valminud telefilmis (2014).
Mart Sander oli teleseriaali "Tähed muusikas" saatejuht 1998–2002 ETV-s ja alates 2002. aastast Kanal 2-s. "Tantsud tähtedega" saatejuht 2006 koos Kristiina Heinmets-Aigroga ja 2007 koos Merle Liivakuga ; hiljem olid tema partnerid Gerli Padar ja Liina Randpere. Koos Randperega on ta aastaid juhtinud ka "Viking Lotto aastaloosi". Ta on olnud ka Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti võistluse (1999) ning telesaadete "Tähed muusikas", "Muusa poolt valitud", "Ooperilabor" jne saatejuht.
Sander on olnud kohtunik TV3 saatesarjas "Eesti otsib superstaari".
Kevadel 2013 alanud TV3 saatesarjas "Su nägu kõlab tuttavalt" oli Sander saatejuht. Ta jätkas samal kohal ka 2. ja 3. hooajal, kuid seejärel vahetasid saate tegijad ta Märt Avandi vastu. Märtsis 2016 jõudis ekraanidele televiktoriin "Mälupokker", kus Sander oli saatejuht.
Kevadel 2016 toimusid näidendi "Juhuslik nimetaja" järgi täispika mängufilmi võtted; filmi produtsent ja režissöör on Mart Sander. Film esilinastus 2017. aasta kevadel Haapsalu Õudus- ja Fantaasiafilmide Festivalil (HÕFF) ning sai nii kodu- kui ka välismaal (Cineuropa) väga tunnustava kriitika osaliseks. Selle filmiga võitis ta Nice'i 9. rahvusvahelisel filmifestivalil parima režissööri auhinna ning Madridi Rahvusvahelisel Filmifestivalil "Parima Meesnäitleja" preemia, kusjuures võites selliseid nimekaid näitlejaid nagu Laurence Fishburne, Bruno Ganz, Carlos Bardem ja Robert Davi. Sügisel 2021 omandas filmi õigused Amazon Prime. 2018. aastal esilinastus HÕFFil tema lühimängufilm "Tegelikult", mis jõudis mitme rahvusvahelise festivali võistlusprogrammi ja sai võite tosinalt festivalilt.
2017. aastal valmis tema ajalooline teleseriaal "Litsid", mis jõudis TV3 kaudu vaatajani Eesti Vabariigi 100. juubeli raames veebruaris 2018. IMDB järgi on see kõige kõrgema reitinguga Eestis valminud seriaal (hinne 8,8). Kroonika Meelelahutusauhindade finaalis kandideeris "Litsid" (ainsa uustulnukana) kahes kategoorias: "Aasta teleseriaal" ja "Aasta teleseriaali näitlejanna" (Merle Palmiste, võitis). Eesti Filmi- ja Teleauhindade jagamisel kandideeris "Litsid" mitmes kategoorias (aasta teleseriaal, parim stsenaarium, parim naisnäitleja – Merle Palmiste); sari võitis "Aasta teleseriaali 2018" peapreemia. Sügisest 2020 jõudis vaatajate ette ka II hooaeg, alapealkirjaga "Naiste sõda".
2019. aasta detsembris jõudis kinodesse filmiantoloogia "Kõhedad muinaslood", mis tunnistati 2020. aasta mais Haapsalu Õudus- ja Fantaasiafilmide Festivalil HÕFF parimaks Eesti žanrifilmiks. Film on toonud rahvusvahelistelt filmifestivalidelt tosinkond auhinda, sealhulgas ka kaks peavõitu. Sügisel 2021 omandas filmi õigused Amazon Prime.
Veebruaris 2021 esilinastus USAs, Santa Fe Filmifestivalil "Naiste sõja" paralleelprojektina valminud mängufilm "Kennedy intsident", mis võitis festivali peapreemia. Järgnevatel kuudel võitis film auhindu veel tosinalt filmifestivalilt. Mais 2022 esilinastus Haapsalu Õudus- ja Fantaasiafilmide Festivalil HÕFF Sanderi film "Kuues saladus", võites seal publikupreemia. Juuli alguses lekkis piraatkoopia sellest internetti ning muutus viraalseks. Maailma suurimates piraadisaitidelt laeti seda alla miljoneid kordi, kusjuures eriline kultus tekkis Indias. Film tõusis seeläbi Eesti rahvusvaheliselt tuntuimate filmide sekka.
2023. aastal esilinastub tema ajalooline põnevik "Kaarnakuld".
Kunst
Sander on tegev nii maalikunstniku, teatrikunstniku kui ka raamatuillustraatorina. Kunstnikuna on ta iseõppija; on täiendanud end meistriklassides Londonis. pisi|Mart Sanderi näitus projekti "Meistriteoste lummus" raames Eesti Kunstimuuseumis (2006) Skandalistist kunstnik Sandra Jõgeva on kritiseerinud Sanderi amatöörkunsti presenteerimist Eesti ajakirjanduses võrdväärsena professionaalse kunstiga: "Mart Sanderi kui mitte kunstiharidust saanud inimese maale vaadates on kohe aru saada, et tegemist on asjaarmastaja ning diletandiga. /---/ Seda üllatavam on, et Mart Sanderit, tuntud tele- ja meelelahutustegelast intervjueerisid hiljuti ka kui kunstnikku nii Eesti Päevalehe kultuuritoimetaja Kaarel Kressa kui ajakirja Naised tarvis selle toimetaja, ka filmikriitikuna tuntud Dagmar Reinolt. /---/ Asi muutub kahtlaseks alles siis, kui isegi kultuuriajakirjanikud amatöörluse ja professionaalsuse mõiste lootusetult segamini ajavad ning oma olemuselt art brut ' i esindaja ei tea ise ka enam, kelleks ennast pidada." Vastuseks kritiseeris Sander Jõgeva teoseid (need on sageli väljakutsuvad fotod Jõgevast endast) ning avaldas nördimust sallimatuse pärast: "Ma ei tea, kas autor esindab kogu akadeemilist kunstikonda, või kas viimasedki tema vere- ja kakamänge ametlikul tasandil hindavad. Ent nüüd on ka Sandra Jõgeva kuulus". Hiljem on Sander juhtinud tähelepanu, et tema kõrghariduse diplomil seisab "kunstide didaktik" (kunstipedagoog); samuti on ta lektorina pidanud loenguid Eesti Kunstiakadeemias ning olnud koos kunstiteadlase Epp Preemiga Julie Hagen-Schwarzi kunstialbumi koostaja ja väljaandja.
Sander ise on kritiseerinud tänavakunsti, väites 2010. aastal, et "lööks sodijad maha" ja oleks nõus maksma "mätserdaja" tabajale omast taskust 10 000 krooni preemiat. Sellegipoolest oli ta 2012. aastal valmis juhtima Tartu ettevõtlusnädala raames korraldatavat noore kunsti oksjoni, kus tulnuks müüki ka tänavakunst; seoses maalivõltsingute skandaaliga asendati Sander oksjonijuhina siiski Berk Vaheriga.
Sander tegeleb ka kunstikaubandusega, talle kuulub kirjastamise, kunstiteoste müügi ja galeriipidamisega tegelev ettevõte Literarity OÜ. 2011–2012 juhtis ta saatesarja "Antiigireporter" (2011 Kanal 2-s, 2012 TV3-s), kus korraldas oksjoneid inimeste kodudest leitud maalidele ja vanavarale. Oksjonite tulust toetati heategevust.
2012. aasta septembris sattus Sander ajakirjanduse huviorbiiti seoses tema kunstigaleriis toime pandud võltsingutega: veebioksjonitelt ostetud vähetuntud Lääne kunstnike teostele oli lisatud tuntud Eesti kunstnike allkirju, mis võimaldas neid Eesti oksjonitel märksa kallimalt müüa. Vahel lisati ka muid asjakohaseid detaile, näiteks maaliti ühel Ria Picco-Rückerti allkirjaga teosel vedurile viisnurk ning asendati allkiri Andrus Johani omaga. Intervjuus Eesti Päevalehele väitis Sander, et võltsingutes on süüdi mõni tema assistentidest, ehkki majandusaruande kohaselt firmas ühtki palgalist assistenti polnud. Ka keeldus ta nimetamast konkreetseid nimesid. Õhtulehele avaldas ta arvamust, et skandaali taga on mõni tema konkurentidest ning et ajakirjanduse tähelepanu juhiti maalidele sihilikult. Päevalehe päringu peale eemaldas Sander samal õhtul toimunud "Antiigireporteri" oksjonilt kahtluse alla sattunud maalid (72 teosest 7). Mõni päev pärast skandaali teatas Politseiamet, et kahtlusalune on üks Sanderi galerii vabatahtlik kaastöötaja, kes ka on politseile oma süüd tunnistanud.
Raamatud
Romaanitsükli "Litsid" III osa ilmus 2019. aastal.
2022. aasta detsembris ilmus romaan "Kaarnakuld. Kõhe muinaslugu". 2023. aasta alguses saavutas romaan noortekirjanduse edetabelis esikoha. Kirjastus WSOY avaldab selle Soomes.
Lisaks on Mart Sanderi sulest ilmunud teatri- ja filmikriitikat ning populaarteaduslikke artikleid; samuti on ta kirjutanud laulutekste ning tõlkinud nii ilukirjandust kui ka näidendeid ja libretosid. Ta on Eesti Kirjanike Liidu liige
2014. aastal kaebas ta advokaat Helen Hääle abiga kohtusse Raivo Kaera, kelle kirjutatud elulooraamat "Varjatud elu" oli kohtuvaidluse põhjuseks. Uurimine ja kohus tunnistasid Kaera raamatus toodud Sanderit puudutavad väited ebatõesteks ning keelasid raamatu levitamise mis iganes kujul.
Diskograafia
pisi|Mart Sander ja Bel-Etage Swingorkester (The Swing Swindlers)
Maailmamuusika
Maailmamuusika (inglise keeles world music) on termin, mida mõnikord kasutatakse pärimusmuusika ja sellest inspireeritud muusikalise loomingu kohta, eriti kui ühes ja samas kontekstis (festivalid, raadioprogrammid jms) on hõlmatud eri rahvaste pärimusmuusika.
Veebileht
pisi|350px|Pilt [[Vikipeedias olevast veebilehest]] Veebileht on dokument või teabeallikas, mis kõlbab veebi (World Wide Web) jaoks ja millele pääseb ligi ja mis on loetav veebibrauseris. Veebileht on tavaliselt HTML- või XHTML-vormingus ja võib sisaldada hüperlinke, mille abil saab liikuda muudele veebilehtedele, sama veebilehe mõnele osale või muudele andmeobjektidele veebis. Veebilehed hõlmavad sageli muidki teabeallikaid, näiteks laadilehti, skripte ja pilte.
Zurab Nogaideli valitsus
Zurab Nogaideli valitsus oli Gruusia valitsus 2005. aasta 17. veebruarist kuni 2007. aasta 16. novembrini.
Veebileht
Veebilehele võib pääseda kas kohalikust arvutist või veebiserverist. Veebiserver võib piirata kasutajate ligipääsu, nii et ligi pääseksid vaid privaatsed võrgud, või avaldada lehti avalikus veebis. Veebilehti küsitakse veebserveritelt hüperteksti edastusprotokolli (HTTP) abil.
Zurab Nogaideli valitsus
16. novembril 2007 astus peaminister Nogaideli tervislikel põhjustel tagasi. Kuni järgmise peaministri (Lado Gurgenidze) ametisseasumiseni 22. novembril oli peaministri kohusetäitja Giorgi Baramidze.
Veebileht
Lehed võivad koosneda failidest, tekstist ja muudest elementidest, mis on veebiserveri failisüsteemis (staatiline veebileht), või olla konstrueeritud serveripoolse tarkvaraga (programmidega), kui seda on taotletud (dünaamiline veebileht). Kliendipoolne skriptimine (kliendi arvutis käivitatavad programmid) võimaldab kasutaja käskudele veebilehtedel kiiremini reageerida.
Värv, tüpograafia, illustratsioon ja interaktsioon
Veebilehed sisaldavad tavaliselt teavet teksti värvide ja tausta kohta, tihti ka lõplikus vaates nähtavate piltide ja muud tüüpi meedia linke. Paigutus, tüpograafia ja värviskeemide informatsioon on tagatud laadilehe (inglise keeles: Cascade Style Sheet, CSS) instruktsiooni poolt. CSS võib ka olla HTML-koodi sisse kirjutatud või esitatud eraldi failina, millele viidatakse lehe koodis. Viimane variant on tarvilik olukorras, kus üks suur laadileht mõjutab tervet veebilehte: kuna HTTP töötab nii, et veebibrauser laadib alla laadilehe veebiserverist arvutisse vaid ühe korra ning kasutab selle vahemälus olevat eksemplari terve lehe jaoks. Pildifaile hoitakse veebilehe serveris eraldi failidena, kuid kui HTTP-leht on kord juba avatud ja seega ka veebibrauseriga arvutisse alla laaditud, on suur tõenäosus, et seotud failid, näiteks pildid, päritakse juba vaatamisprotsessi käigus.
HTTP 1.1 veebiserver hoiab veebibrauseriga ühendust seni, kuni kogu vajalik teave on taotletud ja tagatud. Veebibrauser renderdab tavaliselt pildid koos teksti ja muude veebilehe materjalidega.
Dünaamiline käitumine
Kliendipoolset arvutikoodi nagu JavaScripti või Ajaxit saab tagada kas veebilehe HTML-koodis või nagu CSS-laadilehtedega, eraldi, lingitult allalaadimiseks määratletud HTML-koodis. Need skriptid võivad joosta kliendi arvutis, kui kasutaja seda lubab.
Veebibrauserid
Veebibrauseril võib olla graafiline kasutajaliides (nt Internet Exploreril, Mozilla Firefoxil, Chrome'il ja Operal) või tekstipõhine kasutajaliides (nt Lynxil või Linksil).
Puuetega veebikasutajad kasutavad tihti abistavad tehnoloogiad ja kohastuvaid strateegiaid, et veebilehti kasutada oma erivajadustele vastavate abivahenditega. Kasutaja võib olla värvipime või ei saa kasutada hiirt mõne vigastuse tõttu, kasutaja võib olla kurt ning tal on tarvis, et heli tema jaoks tekstiks töödeldakse, kasutaja võib olla pime ning vajada abivahendit, mis ekraanil oleva teksti heliks töötleb, või spetsiaalset Braille ekraani.
Nii puuetega kui ka puueteta kasutajad võivad keelata allatõmbamised, piltide ja teiste meediate vaatamise, et säästa aega, võrgu ribalaiust või siis lihtsalt teha enda veebisirvimist kergemaks. Näiteks mobiilsetel seadmetel olevatel kasutajatel on piiratud ekraanisuurus ning ka ribalaius, seega kasutatakse piltide ja muu meedia vaatamise võimaluse keelamist sagedasti. Paljud, kellele ei meeldi ka mingid kindlad kirjastiilid, kirjasuurused või siis värvid, mille veebilehe omanik on valinud, võivad seadetest valida endale sobivad.
World Wide Web Consortium (W3C) ja Web Accessibility Initiative (WAI) soovitavad, et kõik veebilehed oleksid kujundatud just neid võimalusi silmas pidades.
Elemendid
Veebileht kui informatsioonikogum võib sisaldada mitut tüüpi teavet, mis on lõppkasutajale nähtav-kuuldav.
Üldisemast vaatepunktist, mõne informatsiooni elemendid, näiteks kerimisriba, on standardi järgi samasugused kõikidel lehtedel. Seda tüüpi veebilehe standardset informatsiooni pakuvad vastavad tehnoloogiad, näiteks veebilehemallide süsteem.
Renderdamine
Veebilehed vajavad tavaliselt rohkem ekraaniruumi, kui kuvari lahutusvõime lubab. Enamik tänapäevaseid veebibrausereid lisab automaatselt kerimisriba, mis lubab kasutajal liikuda veebilehel alla-üles ja vasakule-paremale, et näha kogu lehe sisu. Horisontaalselt kerimine on vähem levinud kui vertikaalselt, mitte ainult selle pärast, et tihti on selliseid lehti halb printida, vaid selle pärast, et horisontaalne kerimine on kasutaja jaoks ebamugavam kui vertikaalne. (Kuna read on horisontaalsed, edasi-tagasi kerimine iga rea pärast oleks ebamugavam, kui kerimine pärast seda kui kogu ekraani ulatuses olev tekst on loetud; ning suuremal osal arvuti klaviatuuridel on klahvid "Lehekülje võrra üles" (Page Up) ja "Lehekülje võrra alla" (Page Down) ja hiirtel vertikaalne kerimisratas, horisontaalse kerimisrattaga hiiri ei ole just eriti palju)
Kui veebileht on asetatud veebiserveri harilikku kataloogi, muutub see veebisaidiks. Veebisait hõlmab tavaliselt veebilehti, mis on üksteisega lingitud või mõnda muud ühtset meetodit navigeerimiseks. Kõige olulisem leht, mis veebilehel olema peab on esileht. (index page)
Olenevalt veebiserveri sätetest võib esileheküljel on palju erinevaid nimetusi, kuid kõige levinum on index.html. Kui veebibrauseri abil vaadatakse veebisaidi avalehte või ükskõik millist URL-i, mis suunab edasi mingisse kausta, mitte kindlale failile, siis annab veebiserver veebibrauserile ette avalehe. Kui avalehte pole konfiguratsioonis määratud või sellist faili pole olemas, kuvatakse kasutajale veebibrauseris veateade või kausta sisu.
Veebileht võib koosneda kas ühest või mitmest HTML-failist, kasutades paneele või serveripoolseid lisasid (Server Side Includes). Paneelid on tuntud selle poolest, et tekitavad probleeme veebile ligipääsemisega, autoriõigustega, navigeerimisega, printimisega ja otsingumootori edetabelitega, tänapäeval kasutatakse paneele vähem kui 1990-ndatel.
Paneelid ja SSI lubavad kasutada teatud sisu, mis ilmub paljudel lehtedel (näiteks lehekülje navigeerimises, päises), korrata ilma HTML koodi duplitseerimiseta paljudes failides. W3C soovitab kasutada 2000. aasta alternatiivi, märgist, mis samuti lubab osal sisul jääda paigale ning teist samal ajal navigeerimisribaga liigutada. Tänapäeva CSS-i ja JavaScripti kliendipoolse tehnoloogiaga on samuti sellised asjad võimalikud.
Veebilehte tehes tuleks silmas pidada W3C loodud HTML, CSS, XML ja teisi standardeid. W3C standardid on loodud selle jaoks, et kõik veebibrauserid saaksid veebisaite kuvada identselt, ilma et peaks kasutama mingeid erilisi renderdamistehnikaid. Korralikult kirjutatud veebilehte on võimalik korralikult vaadata mitut tüüpi veebibrauserites, nii nende uutes kui ka vanades versioonides, sõltumata kuvari lahutusvõimest. Paljudes veebibrauserites on lisavõimalused ka kuulmis- kui ka nägemispuudega inimestele.
URL
Tänapäeva veebilehed muutuvad aina enam dünaamiliseks. Dünaamiline veebileht tehakse valmis serveri poolt, kui seda nõutakse ning seejärel antakse kätte lõppkasutajale. Tänapäeval on seda näha paljudes populaarsetes foorumites, online poodides ning isegi Vikipeedias. Osadel otsingumootoritel tekib raskusi dünaamiliste veebilehtede leidmisega, siis on soovitatav ka lisada staatiline veebilehekülg.
Vaatamine
Veebilehe graafiliseks esitamiseks on vaja veebibrauserit (GUI-keskkonnas). See on tarkvara, mis teeb veebilehe tavakasutaja jaoks saadavaks. Enamikus tänapäevastest veebibrauseritest saab vaadata ka veebilehe lähtekoodi. Lähtekoodi on võimalik vaadata ka allalaaditud veebilehe avamisel tekstiredaktoriga.
Valmistamine
Veebilehe disain on igaühe enda teha, kasutada võib ka valmis veebilehemalle. Mallid lubavad kujundajal muuta lehekülje sisu ilma, et ta peaks muretsema lehe üleüldise esteetika pärast. Paljud inimesed avaldavad oma veebilehti kasutades tooteid nagu Tripod või Angelfire. Nende vahenditega saab igaüks teha tasuta kodulehe ning hoiustada seda internetis.
On ka teisi võimalusi veebilehe tegemiseks, võib paigaldada tarkvara, nagu näiteks Wiki, sisuhaldustarkvara või forum, mis aitavad kasutajal kiiresti ning hõlpsasti "valmistada" "dünaamilise veebilehe". Tänapäeval kõige populaarsem platvorm veebilehe loomiseks on WordPress, seda kahel põhjusel. Esiteks on WordPress põhimõtteliselt tasuta, kui sa just ei soovi hankida lisapluginaid. Teiseks on WordPressile loodud sadu tuhandeid lisapluginaid, mis suudavad teha kõike, mida ette oskad kujutada.
Salvestamine
Veebilehe sirvimisel salvestatakse see automaatselt arvutisse. Sõltuvalt veebibrauseri seadetest salvestatakse veebileht kasutaja arvutisse määramata ajaks, mõnikord isegi kasutaja teadmata. Selle eksemplari saab arvutist eemaldada igal ajal. Enamik graafilise kasutajaliidesega veebibrausereist võimaldab salvestada veebilehti arvutisse jäädavalt.
Salvestamisvõimalusi: Enamik operatsioonisüsteeme lubab rakendusprogrammidel, näiteks veebibrauseritel, mitte ainult välja printida veebilehte, vaid ka printida failiks, mida saab hiljem vaadata või välja printida. Kasutades laadilehti, on mõningad veebilehed juba kujundatud nii, et kõik hüperlingid, menüüd ja muud navigeerimisobjektid, mis on paberil kasutud, on kas eemaldatud või siis lisatakse prinditava lehe kehasse või lõppu.
Ambient
Ambient on 1970. aastatel Euroopas sündinud muusikastiil, mis on tihedalt seotud New Age ' i muusikaga. See keskendub põhiosas helide kõlavärvingutele, et luua atmosfäärilist, "visuaalset" või taustaheli. Ambient ' i on mõjutanud 20. sajandi klassikaline muusika, elektrooniline muusika, minimalistlik muusika, Kosmische Musik, konkreetne muusika ja space rock.
Esimese teadaoleva ambient-albumi on komponeeritud Brian Eno 1978. aastal. Album "Ambient 1: Music For Airports" sisaldab ka manifesti, mis kirjeldab Eno ambient-muusika filosoofiat: "Ambient peab sobitama mitut kuulamisviisi, ilma et suruks peale ainult üht, see peab ühtaegu olema eiratav kui ka huvitav." (Brian Eno, september 1978)
Foidi sisaldav kivim
pisi|Foidi sisaldavad kivimid [[QAPF-diagrammil]] Foidi sisaldav kivim (inglise foid-bearing) on väheses koguses feldšpatoide sisaldav tardkivim.
Vastavalt IUGS-i klassifikatsioonile nimetatakse foidi sisaldavateks tardkivimeid, mille feldšpatoidide sisaldus on kuni 10%. Protsendid ei tähenda antud juhul mitte protsenti kogu kivimi koostisest, vaid protsenti kivimi koostisest, kui eeldada, et ta koosneb vaid päevakividest (plagioklassid + leelispäevakivid) ja feldšpatoididest. Seega peab feldšpatoidide ja päevakivide suhe olema väiksem kui 0,1.
Termin "foid" on lühendvorm sõnast "feldšpatoid". Lühendatud kuju kasutatakse kiviminimetuste lihtsuse ja lühiduse eesmärgil.
Klassifikatsiooni järgi võivad foidi sisaldavaiks kivimeiks olla näiteks süeniit, dioriit, gabro, anortosiit, trahhüüt, latiit jne.
Tardkivimeid, mille foidisisaldus on suurem kui foidi sisaldavatel kivimitel, nimetatakse foidkivimiteks, näiteks foidsüeniit. Kui foidisisaldus on üle 60% ehk feldšpatoidide ja päevakivide suhe on suurem kui 0,6, siis nimetatakse vastavat tardkivimit foidoliidiks.
Juhul kui peamine feldšpatoid on teada, asendatakse "foid" tema nimetusega. Näiteks feldšpatoid nefeliini korral on kivimi nimetuseks foidi sisaldava süeniidi asemel nefeliini sisaldav süeniit jne.
Foidi sisaldavad kivimid ei sisalda kvartsi, välja arvatud siis, kui kvarts on võõrkristallina kivimi koostisse sattunud.
David Lynch
David Keith Lynch (sündinud 20. jaanuaril 1946) on Ameerika Ühendriikide režissöör, stsenarist, produtsent, kunstnik, animaator ja helilooja.
Olev Pikknurm
Olev Pikknurm (29. oktoober 1925 – 6. märts 2009) oli eesti klarnetist ja muusikapedagoog.
David Lynch
Lynch on saanud parima režissööri Oscari filmide "Elevantmees" ("The Elephant Man", 1980), "Sinine samet" ("Blue Velvet", 1986) ja "Mulholland Drive" ("Mulholland Dr.", 2001) eest. Ta on võitnud auhindu ka Cannes'i ja Veneetsia filmifestivalil.
Lynch alustas oma režissöörikarjääri eksperimentaalfilmiga "Kustukummipea" ("Eraserhead", 1977) ning pärast seda on temast saanud kultusrežissöör.
Chuch'e
pisi|Chuch'e ideede monument [[Pyongyangis]] Chuch'e (chosŏn'gŭl: 주체; [tɕutɕʰe]), ka kimilsungism, on Põhja-Korea ametlik valitsusdoktriin. Termin tuleb koreakeelsest sõnast, mis tähendab inimese iseseisvust ja eneseteadvust. Chuch'e põhineb marksismil-leninismil ning Kim Il-sŏngi õpetustel.
Kim Il-sŏng töötas chuch'e välja 1930. aastate alguses jaapanivastase võitluse ajal. Aastal 1955 Kim kasutas terminit chuch'e esimest korda, rääkides marksismi-leninismi korea versioonist. Definitsiooni järgi kuulub tööliste revolutsioon rahvale, kes organiseerub oma suure juhi abil. Chuch'e rõhutab eriti poliitilist, sotsiaalset ja majanduslikku iseseisvust ja sõltumust. Rahvamasse näeb chuch'e subjektina, kes võib oma saatust ise vormida. Aastal 1970 võttis Kim Il-sŏngi poeg, Põhja-Korea praegune liider Kim Chŏng-il, kasutusele uue võrdpildi, rääkides rahvast kui kehast, mida riigi liider ühiskonna ajuna juhib. Partei on "närvisüsteem, mis rahvast esindades hoiab kontakti ajudega".
Olev Pikknurm
Muusikalist tegevust alustas ta juba 1940. aastatel sõjaväeorkestrites. 1950–1971 mängis ta Estonia teatri orkestris.
Aastatel 1958–1992 oli Olev Pikknurm ühtlasi õpetaja Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakoolis. Tema õpilasteks olid tuntud muusikud Arvo Pilliroog, Lembit Saarsalu, Vahur Vurm, Ülo Üksik ja paljud teised.
Chuch'e
Chuch'e kesksed põhimõtted on 1) poliitiline iseseisvus, 2) majanduslik iseseisvus 3) sõjaline iseseisvus.
Chuch'e asendas marksismi-leninismi Põhja-Korea põhiseaduses ametliku ideoloogiana aastal 1972.
David Lynch
Lynchi filme ja nende loomist iseloomustab alternatiivne ja ebatraditsiooniline lähenemine. Tema filmilooming on tuntud oma sürrealistlikkuse ja unenäolisuse ning omapärase helitausta poolest. Lynchi töödes paljastuvad sageli "Ameerika väikelinnade" tumedamad pooled (näiteks "Blue Velvetis" ja "Twin Peaksis") või siis California suurlinnaelu (näiteks "Mulholland Drive'is").
Türi vapp
Vabariigi Valitsuse 30. juunist 2005 pärineva määrusega nr 153 "Kabala valla, Oisu valla, Türi linna ja Türi valla haldusterritoriaalse korralduse ja sellega seonduvalt Vabariigi Valitsuse määruste muutmine" alusel moodustati senise Kabala valla, Oisu valla, Türi linna ja Türi valla ühinemisel on uus kohalik omavalitsuse üksus Türi vald. Türi linna kui asula liigiks kehtestati vallasisene linn.
David Lynch
2007. aasta novembris külastas David Lynch koos füüsik John Hageliniga Tallinna.
Türi vapp
Vapi kirjeldus
Kilbi poolitab diagonaalis vasakult ülanurgast lähtuv hõbedane varras. Kilbi ülemisel sinisel väljal on hõbedane täpp ning selle ümber laienevate raadiustega neli hõbedast ringjoont. Alumisel punasel väljal on kuldne õunapuuoks.
Andres Olvik
Andres Olvik (sündinud 16. aprillil 1986) on endine eesti ujuja.
Saavutused
Aastal 2004 Lissabonis toimunud juunioride Euroopa meistrivõistlustel saavutas ta 200 m seliliujumises 13. koha.
2007. aasta Bangkoki universiaadil sai ta 200 m seliliujumises 25. koha.
Aastal 2008 Eindhovenis toimunud Euroopa meistrivõistlustel saavutas Andres Olvik 200 meetri seliliujumises 19. koha.
Isiklikud rekordid
Andres Olviku isiklikud rekordid 25 m basseinis.
Andres Olviku isiklikud rekordid 50 m basseinis.
Lüganuse kolhoos
Kolhoosi keskus oli Varja külas, hiljem Lüganusel.
Kolhoosi pindala oli 1970. aasta seisuga 5590 ha, 1976. aasta seisuga 5518 ha. Ühiskasutuses olevat põllumajanduslikku maad oli 3930 (3965) ha, sealhulgas haritavat maat 3930 (2937) ha.
Töötajaid oli 1970. aastal keskmiselt 330, 1973. aastal keskmiselt 339.
Lüganuse kolhoosiga liideti muuhulgas Hiie kolhoos ja kolhoos Ühisjõud.
Aastal 1993 tükeldati majand neljaks osaks, sealhulgas OÜ Sigwar.
1954. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
Esimesed NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Leningradis M. Tšigorini nimelises maleklubis 1954. aasta septembris.
Hüperhiid
pisi|püsti=1.2|Päike punase ülihiiu VY Canis Majorise kõrval Hüperhiiud kuuluvad kõige massiivsemate ja heledamate tähtede hulka, mida tähistatakse heledusklassiga 0, Ia+ või Ia-0. Taoliste tähtede läbimõõt võib küündida üle 2000 Päikese läbimõõdu. Mass võib aga ulatuda kuni umbes 265 Päikese massini.
Hüperhiiud tekivad väga harva – siis, kui nende tekkeks on olemas väga suur kogus küllalt tihedat gaasi või kui tähetekkepiirkonnas sulab kokku mitu väga massiivset just sündinud tähte.
Hüperhiiud aitavad mõista tähtede evolutsiooni, eriti nende teket, stabiilsust ja supernoovana plahvatamist.
Meie Galaktikas on neid teada umbes kümme, lähemates galaktikates on neid kokku veidi rohkem.
Päritolu ja mõiste
1956. aastal kasutasid astronoomid Feast ja Thackeray mõistet "üli-ülihiid" tähtede kohta, mille absoluutne heledus oli suurem kui −7. 1971. aastal tegi astronoom Philip Childs Keenan ettepaneku terminit kasutada ainult ülihiidude jaoks, mille spektri Hα piirkonnas esineb üks lai emissioonijoon. See viitab tähe ulatuslikule atmosfäärile või suhteliselt intensiivsele massikaotusele. Tänapäeval kasutataksegi kõige laialdasemalt Keenani kriteeriumit.
Lisaks eeldatakse, et hüperhiidude spektris on karakteristlikust spektrijoonte laienemisest ja punanihkest tulenev kuju, mida nimetatakse P Cygni profiiliks. Spektris võivad peale tavaliste neeldumisjoonte esineda ka kiirgusjooned, mis viitavad tähe ümber olevale gaasikettale.
Kujunemine
Tähed algse massiga 25 M☉ (Päikese mass) lahkuvad kiiresti peajadast ja saavad sinisteks ülihiidudeks. Nad jahtuvad ja kasvavad peaaegu sama heledust säilitades punasteks ülihiidudeks, pärast seda tõmbuvad kokku ning kuumenevad, kui välimised kihid ära heidetakse. Ülihiiud võivad kuni supernoovana plahvatamiseni või oma välimiste kihtide täieliku äraheitmiseni veel punasest faasist siniseks muutuda ja vastupidi. Algmassi 40 M☉ omavad tähed on liiga heledad stabiilse ulatusliku atmosfääri omamiseks ning nad ei jahtu kunagi piisavalt, et saada punaseks ülihiiuks. Kõige massiivsemad tähed võivad juba eelnevad etapid vahele jättes oma kihid täielikult ära heita. Selliseid nimetatakse Wolfi-Rayet' tähtedeks.
Tähed Hertzsprungi-Russelli diagrammi ülemises osas, kus hüperhiiud asuvad, võivad olla hiljuti peajadast arenenud ja omada endiselt suurt massi või olla palju kauem arenenud endised punased ülihiiud, mis on märkimisväärse osa oma algsest massist kaotanud.
Hüperhiidude eluiga on nende suurest massist tingituna kosmilises ajaskaalas väga lühike – vaid mõni miljon aastat võrreldes Päikese-sarnaste tähtede elueaga umbes 10 miljardit aastat.
Hüperhiiud tekivad ainult suurimates ja tihedaimates täheformeerumise piirkondades. Vaatamata sellele, et neid on ekstreemse heleduse tõttu võimalik tuvastada ka lähedates galaktikates, on hüperhiidude lühikese eluea tõttu leitud neid vaid väike arv. Mõnes, näiteks üliheleda sinise muutliku tähe (ingl luminous blue variable) faasis veedetakse ainult mõni tuhat aastat.
Stabiilsus
pisi|püsti=1.1|vasakul|[[Eta Carinae Kiili udukogus (Carina Nebula)]]
Peaaegu kõikide hüperhiidude heledus varieerub nende sisemiste ebastabiilsuste tõttu. Heledad sinised muutlikud tähed ja kollased hüperhiiud paiknevad HR-diagrammil eraldiseisvas ebastabiilsuse piirkonnas. Viimased läbivad ainukesena ala, mida nimetatakse tühikuks kollaste hüperhiidude arengudiagrammil (ingl Yellow Evolutionary Void). Teatud heledusega tähed muutuvad seal äärmiselt ebastabiilseks ja kaotavad tohutul hulgal oma massi. Hüperhiidude heledus on tihti väga lähedane Eddingtoni piirile. Viimane on suurim saavutatav heledus tähte paisutava ja väljapoole mõjuva kiirgusrõhu ning sissepoole mõjuva gravitatsioonijõu tasakaalu korral. Seega võib fotosfääri läbiv kiirgusvoog olla piisavalt tugev fotosfääri ülestõstmiseks. Eddingtoni piirist kõrgemal olles tekitaks täht nii palju kiirgust, et tema välimised kihid heidetaks massiivsetes pursetes eemale. See piiraks tähte pikemaks ajaks suurtel heledustel kiirgamast.
On võimalik, et 130-kordse Päikese massi ja nelja miljoni kordse Päikese heledusega Eta Carinae võib vahetevahel Eddingtoni piiri ületada. Rida võimalikke purskeid vaadeldi aastatel 1840–1860, mil massikaotus oli palju intensiivsem sellest, mis saaks praeguse arusaama järgi tähetuule puhul võimalik olla.