cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lionel Messi
Klubikarjäär
2012. aasta jaanuaris valiti ta kolmandat korda järjest maailma parimaks mängijaks. Barcelona võitis 2012. aastal Hispaania karika, Messi lõi finaalis Athletic Bilbao vastu ühe värava. Terve 2012. aasta peale skooris ta Barcelona meeskonnas rekordilised 79 väravat.
Katalanid tulid 2012–13 hooajal taas Hispaania meistriteks, Messi panustas 46 liigaväravaga. Samuti võitis ta ka Euroopa kuldsaapa. Messi valiti 2013. aasta jaanuaris neljandat korda maailma parimaks jalgpalluriks. Sellega sai temast esimene mängija ajaloos, kes on võitnud neli Ballon d'Ori. Meistrite Liiga kaheksandikfinaalis AC Milaniga lõi ta kaks väravat, kui Barcelona tuli tagasi võõrsil saadud 2:0 kaotusest ja võitis kodus 4:0. Messi lõi veerandfinaalis Paris Saint-Germaini vastu värava, mis viis Kataloonia klubi poolfinaali.
Jin Mao Tower
Kõrghoonel on 88 korrust, katus asub 370 m kõrgusel ja koos antennidega on hoone kõrgus 421 m. 2007. aastani oli see Hiina kõrgeim hoone. Nüüd on selleks samuti Shanghais asuv Shanghai World Financial Center.
Lionel Messi
Klubikarjäär
Hooajal 2013–14 jäi Barcelona ilma ühegi karikata, kaotades La Liga viimase päeva mängus Madridi Atléticole. Messi lõi 2014. aasta kevadel El Clásicos kübaratriki ja jagas ühe resultatiivse söödu; Kataloonia klubi võitis võõrsil 3:4.
Jin Mao Tower
Hoones asub teiste seas Shanghai Grand Hyatt hotell. 88. korrusel asub vaateplatvorm, kuhu mahub korraga üle 1000 inimese.
Lionel Messi
Klubikarjäär
2014–15 hooajal võitis Messi Barcelonaga taas nii La Liga, Copa del Rey kui ka Meistrite Liiga. Messi lõi kõikide sarjade peale 58 väravat. Messi jagas ühe väravasöödu Meistrite Liiga kaheksandikfinaalis Manchester City ja veerandfinaalis Paris Saint-Germaini vastu. Poolfinaalis Müncheni Bayerniga lõi ta kaks väravat ja andis jällegi ühe resultatiivse söödu. Finaalis aitas Messi Barcelonal alistada Juventuse 3:1. Samuti lõi ta kaks väravat Copa del Rey finaalis Athletic Bilbao vastu.
vasakul|pisi|Messi tegemas sooja enne [[UEFA Superkarikas 2015|2015. aasta UEFA Superkarika finaali Sevillaga.|250x250px]]2015. aasta Euroopa superkarika finaalmängus Sevillaga lõi Messi kaks väravat, mis tulid mõlemad karistuslöögist. Augustis valiti ta UEFA poolt Euroopa parimaks jalgpalluriks. 2016. aasta jaanuaris valiti Messi viiendat korda maailma parimaks jalgpalluriks. Messi aitas Barcelonal võita 2015–16 hooaja La Liga ja Copa del Rey. Hispaania kõrgliigas lõi ta hooaja jooksul 26 väravat ja jagas 16 resultatiivset söötu. Copa del Rey finaalis alistas Barcelonal lisaajal Sevilla 2:0, Messi andis mõlemale väravale resultatiivse söödu. Messi lõi kaks väravat, kui katalaanid võitsid Meistrite Liiga kaheksandikfinaalis Arsenali võõrsil 0:2. Ta lõi nende vastu veel ühe värava kodumängus Camp Noul; Barcelona väljus taas võitjatena 3:1.
9. septembril lõi Messi Hispaania kõrgliigas linnarivaali Espanyoli vastu oma hooaja esimese kübaratriki, Barcelona võitis derbi barceloní kodus 5:0. 12. septembril võitis Barcelona Meistrite Liiga hooaja esimeses mängus Torino Juventust 3:0; Messi lõi kaks väravat. Messi lõi 19. oktoobril Olympiakósi vastu oma 100. värava UEFA klubi sarjades. 23. detsembril skooris ta aasta viimases mängus Madridi Realiga penaltist ja jagas ka resulatiivse söödu, aidates Barcelonal võita rivaalklubi võõrsil 3:0.
Noortekoondised
Messi debüüt U20 Argentina jalgpallikoondises toimus 2004. aastal sõprusmängus Paraguay vastu. 2005. aasta suvel tuli Messi juunioride maailmameistriks ning valiti ka turniiri parimaks mängijaks. Kokku mängis ta U20 koondises 18 mängu ja lõi 14 väravat.
2008. aastal võitis Messi U23 Argentina koondisega Pekingi suveolümpiamängudel kuldmedali. Ta mängis turniiril viis mängu ja lõi kaks väravat.
Täiskasvanute koondis
Messi debüteeris Argentina jalgpallikoondises 17. augustil 2005 Ungari vastu. Ta tuli mängu vahetusest 63. minutil ning sai kaks minutit hiljem punase kaardi. Oma esimese värava La Albiceleste rivistuses lõi ta 1. märtsil 2006 sõprusmängus Horvaatiaga.
2006. aasta maailmameistrivõistlustel sai Messist noorim mängija, kes on Argentina koondises MM-il värava löönud. Lisaks väravale andis ta turniiri jooksul ka ühe väravasöödu.
2007. aasta Copa Américal pidi Argentina tunnistama finaalis Brasiilia paremust. Messi lõi turniiri käigus kaks väravat ja andis ühe väravasöödu ning valiti parimaks noormängijaks.
2010. aasta maailmameistrivõistlustel jagas Messi ühe resultatiivse söödu kaheksandikfinaalis Mehhiko vastu.
2011. aasta Copa Américal andis Messi 3 väravasöötu. La Albiceleste langes koduselt turniirilt veerandfinaalis, kui kaotati penaltitega Uruguayle. Messi andis selles mängus ühe resultatiivse söödu. Ta valiti ka turniiri sümboolsesse koondisse.
29. veebruaril 2012 lõi ta Šveitsi vastu oma koondise esimese kübaratriki. 9. juunil 2012 lõi ta taas kübaratriki, kui Argentina alistas sõpruskohtumises Brasiilia 4:3.
pisi|Messi sooritamas pealelööki [[2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused|2014. aasta maailmameistrivõistluste finaalis Saksamaaga]]
2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi Messi neli väravat ja jagas ühe väravasöödu, aidates La Albicelestel finaali jõuda. Finaalis tuli tunnistada 0:1 kaotust lisaajal Saksamaale. Messi valiti turniiri parimaks mängijaks.
Messi jõudis 2015. aasta Copa Américal Argentinaga uuesti finaali, kuid pidi seekord tunnistama Tšiili paremust penaltiseerial. Turniiri jooksul mängis ta enamjaolt ründava poolkaitsjana. Ta lõi ühe värava ja andis kolm väravasöötu.
pisi|vasakul|Messi tähistamas kübaratrikki [[Ecuadori jalgpallikoondis|Ecuadori vastu 11. oktoobril 2017]]
Messi pidi 2016. aasta Copa América alguse vahele jätma, kuna sai kontrollmängus Hondurase vastu vigastada. Ta naasis mängus Panama vastu, kui ta lõi pärast sisse vahetamist 22 minutiga kübaratriki. Veerandfinaalis lõi Messi Venezuela vastu ühe värava ja andis kaks väravasöötu. Poolfinaalis USA vastu lõi Messi karistuslöögist värava ja jagas veel kaks väravasöötu. Finaalis pidi Argentina tunnistama jällegi Tšiili paremust, kui kaotati penaltiseerial. Messi oli üks, kes eksis oma penaltil.
Messi teatas pärast finaali, et lõpetab koondisekarjääri. 2016. aasta augustis mõtles ta aga ümber ja otsustas koondisse naasta. Naasmismängus lõi ta võiduvärava Uruguay vastu, kui La Albiceleste võitis tähtsa MM-i valiksarja kohtumise 1:0. 11. oktoobril lõi Messi kübaratriki CONMEBOLi viimases MM-i valikmängus Ecuadoriga, aidates koondisel tulla tagasi 0:1 kaotusseisust ja võita 3:1. Võit võõrsil tagas Argentinale ka koha 2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel, kuhu kaotuse puhul poleks pääsetud.
Saavutused ja tunnustus
pisi|Messi (vasakul) triblamas palliga 2014. aasta maailmameistrivõistluste finaalis
Argentina jalgpallikoondis
Sooritused
Perekond
Messi abikaasa on Antonella Roccuzzo, kes on ta lapsepõlvesõber Rosario aegadest. Nad said tuttavaks Roccuzzo nõo, Messi hea sõbra Lucas Scaglia kaudu, kui Messi oli viieaastane.
Neil on kolm last: Thiago (sündinud 2012), Mateo (sündinud 2015) ja Ciro (sündinud 2018).
2017. aasta 30. juunil Messi ja Roccuzzo abiellusid Rosarios.
Heategevus
Kogu karjääri vältel on Messi olnud seotud heategevusega. Ta annetab tihti raha Argentina heategevusorganisatsioonidele ja on UNICEF-i hea tahte saadik. Lisaks on ta loonud omanimelise heategevusfondi Fundación Leo Messi, mis toetab laste arstiabi, haridust ja sportimisvõimalusi.
2016. aastal tahtis Messi kinkida Egiptuse saate "Jah, ma olen kuulus" juhile Mona El-Sharkawyle oma jalgpallisaapad. Egiptlased suhtusid sellesse halvustavalt, kuna kohalikud peavad jalanõude kinkimist solvanguks.
Juriidilised probleemid
2016. aastal mõisteti Messi süüdi 4 miljoni euroses maksupettuses aastatel 2007–2009. Talle määrati 21-kuune tingimisi vanglakaristus.
663
663. aasta
Anamorfoos
Anamorfoos (kreeka keeles anamorphōsis, kujumoonutus) on filmitehnikas optilise kujutise erinev suurendus eri suundades silinderläätsede abil.
Hanno Pevkur
pisi|Hanno Pevkur 2022. aasta Arvamusfestivalil Hanno Pevkur (sündinud 2. aprillil 1977 Iisakus) on Eesti poliitik, Kaja Kallase teise ja kolmanda valitsuse kaitseminister. Ta oli ka XIII ja XIV Riigikogu liige ja aseesimees.
Lapsepõlv, noorus ja haridus
Hanno Pevkur on sündinud Ida-Virumaal Iisakus. Oma haridusteed alustas Pevkur Iisaku Keskkoolis. Gümnaasiumis käis Järva-Jaanis ja lõpetas 1995. aastal hõbemedaliga. Pevkur jätkas õpinguid Tallinna Majanduskoolis õiguse erialal, lõpetas kooli 1998. aastal. Kõrghariduse omandas Pevkur Tartu Ülikoolis õigusteadust õppides, ülikooli lõpetas 2002. aastal bakalaureusetööga "Kohaliku omavalitsusüksuse sisemise detsentraliseerimise probleeme osavalla ja linnaosa näitel". Haridus on võrdsustatud magistrikraadiga.
Varasem töö
Aastatel 1998–1999 oli ta Järva-Jaani Vallavalitsuse õigusnõunik, Koeru ja Kareda Vallavalitsuse jurist-konsultant. Aastatel 1999–2000 töötas õigusbüroos Aleksis juristina.
Poliitiline tegevus
Alates aastast 2000 töötas ta Nõmme linnaosavalitsuses õigusnõunikuna ja haldussekretärina.
Aprillist 2003 kuni märtsini 2005 oli ta Nõmme linnaosa vanem, kui see koht vabanes senise linnaosavanema Urmas Paeti Riigikokku valimise tõttu.
Märtsis 2005 tekkis Tallinna koalitsioonis Erakond Res Publica ja Reformierakonna vahel võimutüli. Selle lahendusena otsustati muu hulgas anda Nõmme linnaosavanema koht Res Publicale. Hanno Pevkurile anti haridust, kultuuri ja sporti kureeriva abilinnapea koht. Linnavolikogu kinnitas selle määramise. Pevkuri karjäär abilinnapea ametis piirdus vaid paari nädalaga põhjusel, et Res Publica loobus koalitsioonist reformierakonnaga.
Riigikogu XI koosseisu liige
Alates 15. aprillist 2007 oli ta Maret Maripuu asendusliikmena XI Riigikogu liige.
Sotsiaalminister
Aastatel 2009–2012 oli Pevkur Eesti Vabariigi sotsiaalminister (töö, tervise ja sotsiaalkaitse valdkond).
Sylvia Plath
thumb|right|Maja Londonis, kus Sylvia Plath sooritas enesetapu Sylvia Plath (27. oktoober 1932 Boston – 11. veebruar 1963 London) oli ameerika luuletaja, proosakirjanik ja esseist.
Hanno Pevkur
Justiitsminister
Alates 10. detsembrist 2012 kuni märtsini 2014 oli Pevkur justiitsminister, vahetades välja ametist lahkunud Kristen Michali.
Siseminister
26. märtsil 2014 asus Pevkur Taavi Rõivase valitsuse koosseisus siseministri ametipostile.
Sylvia Plath
1981. aastal avaldatud "Kogutud luuletuste" eest pälvis ta postuumselt Pulitzeri preemia.
Hanno Pevkur
Siseminister
7. novembril 2016 tegid koalitsioonipartnerid IRL ja Sotsiaaldemokraatlik Erakond Taavi Rõivasele ettepaneku tagasi astuda Eesti peaministri kohalt. 9. novembril 2016 otsustas Riigikogu umbusaldada Taavi Rõivast. Umbusaldamist toetas 63 Riigikogu saadikut. Seoses umbusaldusega toimus 23. novembril valitsuse vahetus ja Pevkuril tuli loobuda siseministri ametikohast.
Sylvia Plath
Elulugu
Ta jätkas õpinguid Inglismaal Cambridge'i ülikooli Newnhami kolledžis, kus avaldas oma luulet kooliajalehes Varsity. 1956. aastal tutvus Plath Cambridge'is noore luuletaja Ted Hughesiga, kellega ta abiellus 16. juunil 1956.
Hanno Pevkur
Riigikogu XIII koosseisu liige, õiguskomisjoni liige
Alates 23. november 2016. Valitud RK 2015 valimistel Võru-, Valga- ja Põlvamaa valimisringkonnast
Sylvia Plath
Elulugu
1957. aastal kolis noorpaar Ameerikasse ning Plath hakkas oma õpingute ülikoolis, Smithi kolledžis, luulekunsti õpetama. Õpetamise kõrvalt jäi tal aga vähe aega kirjutamiseks, mistõttu kolis ta juba 1958. aastal koos abikaasaga Bostonisse. Seal leidis ta töö Massachusettsi osariigis haigla psühhiaatriaosakonna valvelauas. 1959. aastal reisis noorpaar USA-s ja Kanadas ringi ning 1959. aasta lõpus kolisid nad tagasi Inglismaale.
Hanno Pevkur
Riigikogu XIV koosseisu liige
Alates 08.03.2019. Valitud RK 2019 valimistel Võru-, Valga- ja Põlvamaa valimisringkonnast. 08.02.2021–18.07.2022 oli ta Riigikogu I aseesimees.
Sylvia Plath
Elulugu
1960. aastal sündis neil tütar Frieda ja 1962. aastal poeg Nicholas. 1962. aastal läks paar lahku. Lapsed jäid ema hoole alla.
Hanno Pevkur
Parteilisus ja poliitilised vaated
Pevkur on alates 2000. aastast Eesti Reformierakonna liige. Pevkuri kutsus reformierakonda Urmas Paet. Aastatel 2014–2017 oli Pevkur Eesti Reformierakonna aseesimees.
Sylvia Plath
Elulugu
Sylvia Plath suri gaasimürgistusse 1963. aasta 11. veebruari varahommikul kell pool viis, olles pea ahju pannud ja seejärel gaasi lahti keeranud. Vahetult enne seda oli Plath jätnud lauale kooki ja piima ning isoleerinud köögi lastetoast.
Jūrmala lennujaam
Jūrmala lennujaam (varem ka Tukumsi lennujaam, toonane ICAO: EVTA, EVTJ; läti keeles Tukuma lidosta) on lennujaam Lätis Tukumsi piirkonnas Smārde vallas, Tukumsi kesklinnast 4 kilomeetri kaugusel.
Hanno Pevkur
Parteilisus ja poliitilised vaated
7. jaanuaril 2017 valiti Hanno Pevkur Eesti Reformierakonna esimeheks 1048 häälega Kristen Michali ees, kes kogus 635 häält. Valimistel osales 1660 Reformierakonna liiget. Pevkur oli Reformierakonna esimees kuni 14. aprillini 2018, mil uueks juhiks valiti Kaja Kallas ja Hanno Pevkur valiti 869 häälega Reformierakonna juhatusse.
Jūrmala lennujaam
Ajalugu
Tukumsi lennujaama hakati rajama aastal 1939, varem oli aerodroomina kasutusel Tukumsi järve jää. Aastal 1935 põrkasid sealsel jäisel väljal kokku kaks lennukit. Teise maailmasõja ajal paiknesid seal Luftwaffe väed.
Hanno Pevkur
Parteilisus ja poliitilised vaated
Hanno Pevkur oli Eesti Reformierakonna fraktsiooni esimees kuni oktoobrini 2017.
Jūrmala lennujaam
Ajalugu
Pärast sõda rajasid sinna oma baasi NSV Liidu mereväed. Tukumsis hakkasid paiknema merevägede 668. polgu pommitajad Jak-28I ja Jak-28L. Pärast Läti taasiseseisvumist paiknes seal mõnda aega 240. Sevastopoli-Berliini mereründelennuväe kaardiväepolk, seal asusid ka polgu 29 pommitajat Su-24.
Hanno Pevkur
Parteilisus ja poliitilised vaated
Pevkur nimetab enda jaoks oluliste teemadena inimeste heaolu ja turvalisusega seotud küsimused, samuti inimeste põhiõigused ja -vabadused. Tema arvates on eneseteostus ja otsustamisõigus igaühe võõrandamatu õigus.
Jūrmala lennujaam
Ajalugu
Pärast Venemaa vägede lahkumist läks lennuväli Läti relvajõudude kasutusse. Lennuvälja kavatseti kasutada reservlennuväljana juhuks, kui Riia lennujaam oleks olnud mingil põhjusel blokeeritud. Osaliselt läks lennuväli toona ka eravaldusesse või hakkas kuuluma ümbritsevatele valdadele. Aastal 2005 loodi lennuvälja haldamiseks SIA "Tukums Airport". Aastal 2010 ehitati sinna reisiterminal, ka rajati sinna öisel ajal maandumist võimaldav tulede süsteem. Lennujaam kavatseti rajada odavlennufirmadele kui alternatiiv Riia lennujaamale.
Hanno Pevkur
Võrkpalliliidu president
Eesti Võrkpalli Liidu presidendiks valiti Pevkur 2012. aastal Vilja Savisaar Toomasti järel. 2016. aasta mais valiti Pevkur uuesti 4 aastaks Eesti Võrkpalli Liidu presidendiks.
Jūrmala lennujaam
Ajalugu
Tsiviillende ei alustatud, kuna keskkonnamõjude hindamine venis. 2015. aastal kaotas lennujaam kasutusloa, kuna lennujaama kasutuselevõttu takistas oht, et lennujaama võidakse kasutada salakaubaveoks (pool sihtasutusest kuulus salakaubaveoga seostatud firmale "K.S.AVIA").
Hanno Pevkur
Võrkpalliliidu president
Euroopa Võrkpalli Konföderatsiooni (CEV) Euroopa alaliidu asepresident 2015-2020, Euroopa esindaja Rahvusvahelise Võrkpalliföderatsiooni (FIVB) juhatuse liige kui Euroopa esindaja alates oktoobrist 2016–2021.
Eesti Võrkpalli Liidu president 2020-2024.
Isiklikku
Hanno Pevkur on abielus Helin Pevkuriga. Peres on kaks last: Jan Joonas Pevkur ja Mirt Marleen Pevkur.
Hanno Pevkuri sõnavõtte
INDEKSIGA
Rohelised maskid
"Rohelised maskid" on Holger Puki 1960. aastal ilmunud noorsoojutustus. Rohelised maskid on lapsed, kes märgistavad inimesi tähtedega L ja R. Keegi ei tea, mida need tähed tähistavad, kuid hiljem selgub, et need tähendavad looduse rüüstajat. Nende tähtedega märgistatakse paljud. Rohelised maskid teevad seda looduse nimel ja lõpuks saadaksegi teada, kes nad on.
Selle raamatu mõjul loodi 1960. aastail mitmes Eesti koolis (näiteks Tartu 10. 7-aastases koolis) Roheliste Maskide nimelised looduskaitseringid.
Nikolai Laanetu
Nikolai Laanetu (sündinud 29. jaanuaril (passi järgi 9. veebruaril) 1946 Suure-Rõsna külas Mikitamäe vallas) on eesti zooloog (terioloog) ja jahindusteadlane.
Aastatel 1971–1972 ja 1985–1989 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli Zooloogiamuuseumis, olles ka selle direktor.
Aastail 1972–1974 oli ta Tartu Noorte Loodusesõprade Maja direktor.
Aastatel 1996–1998 oli EPMÜ Keskkonnakaitse Instituudi zooloogia spetsialist, aastast 1998 Tartu ülikooli zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi sisevete elustiku teadur.
Ta on uurinud muu hulgas kopra, ondatra ja teiste vee-eluliste loomade bioloogiat ja ökoloogiat; samuti uurinud ebapärlikarbi levikut Eestis.
Aastast 1998 on ta Loodushoiu Ühingu LUTRA esimees.
Õpingute ajal võttis ta osa ansambli Rajacas tegevusest.
Dodoma
Linn on asutatud 1907. aastal. Tansaania pealinnaks sai 1996. aastal, kui sinna kolis Tansaania parlament.
Palju valitsusasutusi on endiselt varasemas pealinnas ning riigi suurimas linnas, Dar es Salaamis.
Korrelatsioon (muusika)
Korrelatsioon (prantsuse keeles corrélation) on muusikas Pierre Schaefferi kasutatud mõiste, mille all mõistetakse helisignaali kui füüsikalise heli ja heliobjekti kui tajutava heli vastastikust seost.
Craiova
Craiova on linn Rumeenias Olteenias. Dolji maakonna keskus. Asub Jiu jõe ääres.
Craiova kohal asus antiikajal daaklaste ja roomlaste asula Pelendava.
Craiova on elanike arvult kuues linn Rumeenias.
Drenthe provints
Drenthe provints ehk Drenthe on Hollandi 1. järgu haldusüksus (provints).
Drenthe paikneb Hollandi kirdeosas. Ta piirneb põhjas Groningeni provintsiga, idas Saksamaaga, lõunas Overijsseli provintsi ja läänes Friisimaa provintsiga.
Drenthe on Hollandi provintside seas pindalalt üheksandal ja rahvaarvult kümnendal kohal. Rahvastiku tihedus on 186 inimest ruutkilomeetri kohta (2009).
Provintsi hümn on "Mijn Drenthe".
Kuninganna esindajaks provintsis on Jacques Tichelaar.
Asustus
Drenthe provints on suurelt jaolt maa-asustusega piirkond.
Loodus
Provintsi idaosas on liivane seljandik Hondsrug, mis ulatub Emmenist Groningeni linnani välja.
Provintsi kaguosas on säilinud nõmmesid.
Zuidlaardermeeri järve suubub väike Hunze jõgi ehk Oostermoerse vaart.
Provintsi läbib Oranje kanal (Oranjekanaal).
Haldusjaotus
pisi|Drenthe vallad
Harilik kõrvits
Kirjeldus
Juurestik on hästi arenenud. Peajuur tungib kuni 2 m sügavusele, kõrvaljuured sellest aga 2–5 m kaugusele.
Vars on enamasti roomav, kuni 5 m (mõnedel vormidel isegi kuni 10 m pikk). Vars sügavasooneline, kandiline, ogalise karvastusega.
Lehed suured südajad, 5–7 hõlmised, peenehambulise servaga.
Lehtede kaenlas moodustuvad külgvõsud, 3–5 harulised köitraod ning kollase või rebukollase krooniga 8–10 cm läbimõõduga isas- ja emasõied.
Hariliku kõrvitsa teisendite seas on taldrikkõrvits ehk patisson, rullkõrvits ehk kabatšokk ja puhmik-õlikõrvits ehk tsukiini.
Toiteväärtus ja biokeemiline koostis
Tabelites on antud värske ja lisanditeta keedetud kõrvitsa toiteväärtus ja biokeemiline koostis.
Gioachino Rossini
thumb|right|Gioachino Rossini 1865. aastal Gioachino Rossini (Gioachino Antonio Rossini; 29. veebruar 1792 Pesaro – 13. november 1868 Passy, Pariis) oli Itaalia helilooja, keda on peetud üheks maailma suurimaks ooperiheliloojaks. Itaalia romantilise ooperi isa, bel canto ajastule alusepanija. Itaalia 19. sajandi esimese kolmandiku konkurentsitult tähtsaim helilooja. Oma aja väljapaistvaim koomiliste ooperite looja. Kutsutud "Pesaro luigeks".
Stendhal on kirjutanud raamatus "Vie de Rossini" ("Rossini elu", 1824): "Pärast Napoléoni surma on olnud teine mees, kellest on iga päev räägitud Moskvas ja Napolis, Londonis ja Viinis, Pariisis ja Calcuttas. Selle mehe hiilgus on kitsendatud vaid tsivilisatsiooni piiridega. Ja see mees on alles 32-aastane!".
Rossini oli teedrajav isiksus ka prantsuse 19. sajandi ooperi arengusuundade väljakujundamisel. Tema stiilist lähtus enamik itaalia heliloojatest, samuti prantslased Adam, Meyerbeer ja Offenbach ning sakslane Wagner oma loomingutee alguses.
Arthur Väkram
Arthur Väkram (26. november 1905 – 25. veebruar 1964 Nõmme) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Gioachino Rossini
Elulugu
pisi|left|Adolph Kunike litograafia noorest Rossinist
Arthur Väkram
Teenis Pioneerpataljonis.
Gioachino Rossini
Elulugu
Rossini isa Giuseppe Antonio mängis metsasarve, trompetit ja klavessiini ning töötas tapamajades järelevalvajana. Ema Anna oli Imola ja Ravenna ooperiteatri primadonna. Kuueaastaselt mängis ta isa ansamblis trianglit. 1806. aastal 14-aastaselt asus õppima Bologna konservatooriumisse metsasarve, viiulit, Cavedagni juures tšellot ja klavessiini Giuseppe Prinetti juures. Oli ka sepa juures õpipoiss ning õppis laulmist. Esines professionaalse lauljana ja kirjutas opera buffa stiilis kavatiine. Kirjutas õppimise ajal 17-aastaselt esimese ooperi "Demetrius ja Polybios" (1809). Ta töötas kohalikus ooperiteatris mitmes ametis ning kirjutas seal revolutsioonilise laulu, mis pidi innustama itaallasi võitlusele austerlastest okupantide vastu. Esimene professionaalne lavateos oli sädelev ühevaatuseline farss "Abieluveksel" (La cambiale di matrimonio, 1810), mille esitas Veneetsia Teatro San Moisè. 1812. aastal komponeeris juba neli ooperit, millest Milano La Scalas esitatud ""Proovikivi" (La pietra del paragone) sai kriitikutelt heakskiitva vastuvõtu osaliseks. Tänu selle ooperi menule sai Rossini vabastuse sõjaväeteenistusest ja maestro di cartello tiitli, mis tähendas, et tema nimi garanteerib teatrile publiku. pisi|Isabella Colbran ca 1835. Autor Johann Baptiste Reiter 1813. aasta kujunes noorele heliloojale läbimurdeaastaks. Taas valmis neli ooperit, millest tänaseni on regulaarselt esitatav "Itaallanna Alžiiris" (L'italiana in Algeri). Kriitikud panid imeks, kui värskelt suutis noor helilooja panna kõlama orkestri ning teha koostööd lauljatega. Pärast 1814. aasta suurt edu La Scalale kirjutatud vaimukas buffo draamaga "Türklane Itaalias" (Il turco in Italia) sai väga soodsa lepingu tollal Euroopa kõige paremal majanduslikul järjel olnud Napoli Teatro San Carlo legendaarselt impressaariolt Domenico Barbaialt. Selles teatris olid palgal tollased itaalia parimad lauljad Isabella Colbran, Giovanni Davide, Manuel García, Andrea Nozzari ja Michele Benedetti, kes kõik olid võimelised laulma mistahes raskeimagi partii. Nende võimetega Rossini ka oma loomingus täpselt arvestas.
Rossini sai tolle aja kohta unikaalse lepingu. Talle maksti 12 000 franki aastas pluss honorarid. Ta pidi seitsme aasta jooksul kirjutama 10 ooperit ning võis teha samal ajal tööd ka teistele teatritele. Rossini saabus Napolisse 1815 sügisel ja lahkus sealt pärast täidetud lepingut märtsis 1822. Selle aja jooksul kirjutas ta 18 ooperit, millest 10 kuulusid lepingu järgi Napoli teatritele. Esimene teos, mis San Carlos esitati, oli dramaatiliselt jõuline "Elisabeth, Inglise kuninganna" (Elisabetta, regina d’Inghilterra), kus esines ka Rossini tulevane abikaasa, temast seitse aastat vanem Isabella Colbran, kelle energiline helilooja lõi üle oma tööandjalt Barbaialt. Rooma Teatro Argentina ja Teatro Valle olid teatrid, kus esietendusid sel perioodil maestro meistriteosed "Sevilla habemeajaja" (Il barbiere di Siviglia) ja "Tuhkatriinu" (La Cenerentola).
Arthur Väkram
1939. aastal ülendati ta kapteniks.
Gioachino Rossini
Elulugu
1818. aasta paiku hakkas Rossini tunnetama, et itaalia publik kippus olema ükskõikne ja ilmutama jahedat suhtumist tema teoste vastu. Kui Napoli leping lõppes, kirjutas veel ainult ühe ooperi Itaalia teatrile. See oli melodramaatiline meistriteos "Semiramide". 1822 siirdus Viini kaudu Pariisi ning tegutses ka Londonis. Pariisi loominguetapi esimene töö oli kuningas Charles X ekstravagantsete kroonimispidustuste jaoks tollastele Prantsusmaal tegutsenud tipplauljatele komponeeritud briljantne jant "Teekond Reimsi" (Il viaggio a Reims, 1825). See tõi kaasa lepingu Prantsuse valitsusega komponeerida Pariisi Opérale viis ooperit. 1826. aastal asus alaliselt elama Pariisi, kus sai Théâtre-Italieni muusikajuhi koha. Tuntud täpse lepingutingimuste täitjana, valmiski tal aastatel 1826–1829 soovitud viis ooperit. Nendest paistab meistriteosena silma koomiline ooper "Ory krahv" (Le comte Ory, 1828) oma soojuse, elegantsi ja huumori poolest. Rossini viimaseks ooperiks jäi neljavaatuseline, samuti meistriteoseks tituleeritud "Wilhelm Tell" (Guillaume Tell). See on prantsuse grand opéra stiilis kirjutatud teos, mis on jäänud omasuguste seas ületamatuks. Teos tõuseb kogu Rossini toodangust esile kui koorile tõsist tööd pakkuv ooper.
Septembris 1829 läks Rossini tagasi Itaaliasse Bolognasse abikaasa ja isa juurde. Teatro comunale di Bolognas lavastati 1830. aastatel kakskümmend Rossini ooperit. Prantsusmaal toimusid poliitilised muudatused. Rossinisse hästi suhtunud valitsus läks erru ja Charles X põgenes eksiili. Uus valitsus lõpetas Rossiniga lepingu. Selleks ajaks oli maestro aga oma ooperihelilooja võimed ammendanud. Õieti demonstreeris ta taas oma tugevat ja kompromissitut iseloomu ning loobus 37-aastaselt ooperite komponeerimisest, mis oli talle toonud ülemaailmse kuulsuse. On väidetud, et üks loobumise põhjuseid oli tervis, sest ta kannatas raskekujulise maniakaalse depressiooni all, mille oli põhjustanud pidev ületöötamine 17 aasta jooksul. Lisaks sellele põdes kroonilist süüfilist, mille oli hankinud prostituutidelt, kellega abieluväliselt tihti suhtles. Haigus oli jätnud tema hinge sügava süü- ja häbitunde. Selleks ajaks oli ta saavutanud täieliku majandusliku sõltumatuse ning erinevalt paljudest kolleegidest oskas rahaga mõistlikult ja ratsionaalselt ümber käia.
Ta oli väga hea kokk ja tuntud eksklusiivse gurmaanina. Oli Pariisis elades väga kriitiline prantslaste söögikommete suhtes ning laskis sinna endale delikatesse saata Itaaliast. Talle meeldis korraldada hiilgavalt külluslikke õhtusööke ning kutsuda sinna tollaseid Pariisi "arvamusliidreid" ja avaliku elu tegelasi. Korraldas Pariisis oma kuulsaid suareesid, mille külaliste hulgas olid Verdi, Liszt, Niccolò Paganini, Meyerbeer, Auber, Gounod, Saint-Saëns, Thomas, Boito, Eugène Delacroix, Gustave Doré, Alexandre Dumas (isa), Francesco de Sanctis, Lules Dupré jt parajasti Pariisis resideerivad kuulsad heliloojad, kirjanikud ja kunstnikud ning hulgaliselt nimekaid lauljaid, kes võisid tunde kuulata maestro vaimukaid lugusid elust ja inimestest, tema gurmaanlikke tõekspidamisi ja nautida maestro musitseerimist.
pisi|Rossini hauamonument Firenze Santa Croce katedraalis Rossini oli müütiline isiksus noortele heliloojatele, kellele ta kunagi ei keeldunud oma nõu või abi andmast. Kui üks neist talt kunagi küsis, millal on õige aeg kirjutada ooperile avamäng, vastas Rossini, et tuleb oodata esietenduse päeva eelset õhtut. "Miski ei stimuleeri paremini komponeerima kui hädavajalikkus homseks tööga valmis saada, kui impressaario ahastades juukseid kitkub ja noodikirjutaja sulg käes ootab, et saaks orkestrile õigeaegselt avamängu ulatada." Ta lisas selgituseks, et tema ajal olid kõik Itaalia impressaariod kiilaspead juba enne, kui nad said 30 aastaseks. Näiteks Barbaia pani ta oma majas ühte väikesesse tuppa luku taha taldrikutäie makaronidega enne "Otello" esietendust ja ähvardas maestrot mitte lubada elavana toast välja, kuni paberile ei ole pandud avamängu viimane noot. "Varastaja harakas" (La gazza ladra) esietenduse eelõhtul lukustas La Scala direktor ta teatrimaja katusekambrisse ning pani valvesse neli kopeerijat, kes said kambri aknast välja visatud noodilehed ükshaaval, vastavalt avamängu valmimisele kopeerimiseks, et orkester saaks loo jupphaaval selgeks õppida. Selle ooperi avamäng on võrratu meistriteos. "Il barbiere di Siviglia" puhul kasutati maestro suhtes samu võtteid, kuid siis ei tulnud vaim peale ja ta oli sunnitud kasutama varem komponeeritud "Elisabetta" avamängu. Varem polnud see publikule meeldinud, kuid nüüd kutsus kuulajates esile marulise vaimustuse. Ooperi "Le comte Ory" avamäng valmis, kui Rossini oli kalal ja kuulas jalgupidi vees oma võõrustaja selgitusi Hispaania finantsolukorrast. "Mosè in Egitto" puhul jäi aga avamäng üldse kirjutamata.
Anīsah Makhlūf
Anīsah Makhlūf abiellus Ḩāfiz̧ al-Asadiga 1957. aastal, mil viimane oli vanemleitnant. Neil sündis viis last. Lastest on elus Bashshār, Māhir ja Bushrá al-Asad. Ülejäänud kaks, Bāsil ja Majid, on surnud.
Anīsah saatis oma abikaasat Ḩāfiz̧ al-Asadit välisvisiitide ajal. Ta tundis huvi eelkõige naiste, perede, märtrite, vanurite ja orbude probleemide vastu. Anīsah Makhlūf suri pärast pikka haigust. Ta oli käinud end ravimas muu hulgas Saksamaal.
Gioachino Rossini
Elulugu
Rossini on Bernhard Paumgartneri ooperi "Rossini in Neapel" tegelaskuju.
Looming
Ooperid (sulgudes esmaettekande aeg ja koht):
Lavastused Eesti teatrites
Eestis on lavastatud järgmisi Rossini oopereid:
Frank Kirskorf
Frank Kirskorf (surnud 1. septembril 1435) oli Liivi ordu maameister aastatel 1434–1435.
Kirskorf pärines Kleve hertsogkonnast Kleve lähedalt. Tema suguvõsa kuulus Gelderni ja Kleve läänimeeste hulka. Mitu tema sugulast olid Saksa ordu liikmed, vend Wolter Kerskoff - Preisi suurkomtuur.
Aastal 1427, võimalik ka, et juba 1424, oli Kirskorf Lihula komtuur, seejärel Karksi foogt ning Liivi ordu maamarssal. 1433. aasta 8. novembril valis Liivi ordu reinimaalaste "partei" ta ordumeistriks. Kõrgmeister kinnitas ta 1433. aasta detsembris või järgmise aasta jaanuaris. Sama aasta jaanuaris on Kirskorfi esimest korda selgelt ordumeistrina ka mainitud. Tema vastaskandidaadist Heinrich von Böckenfördest sai uus maamarssal. Kirskorf oli kõrgmeistri truu liitlane ja osales koos temaga Poola-Leedu vastases sõjas. Ta langeski Swienta lahingus, mille orduväed kaotasid.
Julius Bartels
Julius Bartels (14. september 1883 – 3. oktoober 1944 Leningrad) oli ja Eesti arst ja sõjaväelane (kolonel).
Albaanlased
298px|pisi|Albaanlaste kodumaad ja diasporaa
Albaanlased (endanimetus shqiptarë 'kotkaste pojad') on rahvas Balkani poolsaare lääneosas, kelle üldarv on umbes 8 miljonit.
Intensiivse migratsiooni tõttu alates 1980. aastatest on täpseid arve raske öelda. Albaanlaste (ajalooliselt Euroopa valgete moslemite) päralt on kaks vabariiki: Albaania ja Kosovo.
Albaanias elas 2001. aasta rahvaloenduse esialgsetel andmetel 2 312 159 albaanlast; hinnang 2011. aasta kohta on 2 873 782.
Kosovos elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 1 616 869 Kosovo albaanlast ehk 92,9% riigi elanikest.
1981. aasta rahvaloenduse andmetel elas Kosovos 1 303 034 albaanlast; see arv ei arvesta põgenike voolu välismaale Kosovo sõja ajal 1998–1999; nende arv võis ulatuda 1 900 000-ni.
Albaania diasporaa
298px|pisi|Albaanlaste leviala Euroopas
Päritolu
Arvatakse, et albaanlased põlvnevad illüürlastest, kes elasid Albaania territooriumil antiikajal (alates pronksiaja lõpust). Teatav osa albaanlaste etnogeneesis võis olla ka traaklastel ja Balkani poolsaare romaniseeritud elanikel. Türgi võimu ajal (15. sajand – 1912) sai peamiseks usundiks kristluse asemel islam, kuigi on ka õigeusulisi kristlasi (Lõuna-Albaanias) ja katoliiklasi (Põhja-Albaanias). Albaanlased on üks vaesemaid rahvaid Euroopas. 20. sajandi esimesel poolel oli albaanlastel suurim loomulik iive Euroopa suuremate kohalike rahvaste seas. Rahvaarv tõusis 1,5 miljonilt 1900. aasta paiku alla 2,5 miljonile 1950.
Albaanlased räägivad albaania keelt. Albaanlased jagunevad kaheks rühmaks: geegideks põhjas ja toskideks lõunas.
Albaania natsionalism
Nii Kosovos (mis on formaalselt Serbia provints, kuid on alates juunist 1999 rahvusvaheliste vägede kontrolli all) kui ka Lääne-Makedoonias on viimastel aastatel tegutsenud relvastatud liikumised, mille eesmärgiks on iseseisva albaania riigi loomine või ühinemine Albaaniaga.
Kosovo albaanlaste enamik ei ole nõus Serbia võimu taastamisega, aga ÜRO ja NATO ei soovi Kosovot lõplikult Serbiast eraldada.
Makedoonias anti sealsetele albaanlastele suurem autonoomia ning õigus kasutada albaania keelt hariduses ja halduses. Sellega paistab probleem olevat lahendatud.
Barat Daya saared
thumb Barat Daya saared (indoneesia Kepulauan Barat Daya) on saarteahelik Malai saarestikus, Väikestest Sunda saartest idas.
Konstantin Tamm
Konstantin Tamm (5. mai 1896 Tallinn – 31. mai 1949 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major, 1939) ja arst.
Barat Daya saared
Saarte pindala on kokku umbes 7000 km². Saared on vulkaanilise tekkega ja seetõttu mägised, kõrgus kuni 1412 meetrit. Kuuluvad Indoneesiale.
Albaanlased
Albaanlaste identiteet
Albaanlased on kogu ajaloo vältel elanud suhtelises isolatsioonis, mida on soodustanud mägine maastik.
Konstantin Tamm
Ta oli raamatupidaja poeg. 1915. aastal lõpetas ta Vladivostokis gümnaasiumi. Aastatel 1915–1921 õppis Tamm arstiteadust Tomski ülikoolis ning jätkas aastatel 1921–1923 samal alal Tartu Ülikoolis. Oli Korporatsioon Rotalia liige.
Albaanlased
Albaanlaste identiteet
Albaanlased pärinevad tõenäoliselt illüürlastest, kes elasid Balkani poolsaare kesk- ja idaosas. Kreeka ja rooma kultuur ja hiljem Bütsantsi impeerium tõrjusid illüüria tsivilisatsiooni välja. Kui Rooma riigi ajal läbis Albaaniat Ida ja Läänt ühendav tee Via Egnatia, siis hiljem muutus Albaania ääremaaks, olles kordamööda Bütsantsi, Serbia ja Bulgaaria võimu all.
Konstantin Tamm
Pärast seda teenis Tamm kaadriohvitserina ning oli arst Sõjaväe Keskhaiglas.
Albaanlased
Albaanlaste identiteet
Esimesed keskaegsed albaania vürstiriigid olid sõltuvad Veneetsiast, Napolist või Serbiast. Ühtset albaania riiki ei tekkinud. Alles Türgi vallutuse vastu võitleval Skanderbegil (1405–1468) õnnestus Lezhë liiga (1444) näol moodustada albaania vürstide lõtv liit, mis aga lagunes juba tema eluajal. Järgnes pikk Türgi võimu aeg. Kui Osmanite riik hakkas lagunema, tekkis rahvuslik liikumine Rilindja Kombetarë. Selleks ajaks olid teised Balkani maad juba iseseisvuse saavutanud (Kreeka 1829, Serbia, Montenegro, Bulgaaria ja Rumeenia 1878).
Albaanlased olid uhked selle üle, et nad on üks Balkani poolsaare vanemaid rahvaid, kuid pikaajaline võõrvõim, eriti Türgi võim, oli kultuurilise järjepidevuse hävitanud.
Albaanlased on pidanud valima mõne Euroopa suurriigi eestkoste või naabritepoolse allaneelamise vahel. Kultuurilisi võõrmõjusid ei võetud kuigi suurel määral vastu, sest need tulid vaenlastelt. Albaanlased kui nõrgemad pidid laveerima eri riikide huvide ja pretensioonide vahel. Oma olukorda ise parandada tundus lootusetu; lootusetusemeeleolule aitas kaasa islami fatalism. See pidurdas rahvuslikku võitlust. Esiplaanil olid individuaalsed ja kohalikud huvid. Albaania koosnes stagneerunud isoleeritud kogukondadest. Poliitilise teadvuse kujunemist takistas kodanliku eliidi puudumine.
Albaanlaste identiteeti on mõjutanud sotsiaalne, majanduslik ja rahvuskultuuriline mahajäämus ja iseseisvuse puudumine ning ühiskondliku arengu moonutused (kodanluse arengu lühiajalisus ja pealesunnitud kommunism).
Ajaloopildid on olnud erinevad. Tavaliselt on domineerinud ühekülgsed kujutlused, mis ei võta arvesse koostööd kreeklaste ja slaavlastega türklaste vastu ega albaanlaste valmidust olla türklaste liitlased teiste Balkani rahvaste vastu.
Müüdid ja legendid albaanlaste päritolust on suunatud eelkõige naabrite eelarvamuste vastu. Rilindja kombetarë ajal kasutati identiteedi kujundamisel müüte kangelaslaulude (Kënget kreshnike) kujul.
Müüt, mille kohaselt albaanlased on "Kagu-Euroopa vanim tõug", mis põlvneb otseselt pelasgidest, lasti käiku Rilindja teerajajate poolt. Hilisemad autorid on koguni väitnud, et Philippos, tema poeg Aleksander Suur ja teised makedoonlased ei olnud kreeklased, vaid albaanlaste esivanemad.
Ka müüdil albaanlaste rahvuslikust puhtusest puudub alus.
Kõikide albaanlaste keskne kangelane on Skanderbeg, kellega on seotud ka albaania rahvuslik sümboolika – punane lipp kahe peaga musta kotkaga ning kitsepeaga kiiver. Skanderbeg on olnud rahvuslik juhtkuju nii Rilindja tegelastele, 1930. aastate kuningavõimule kui Teise maailmasõja aegsele SS-diviisile Skanderbeg. Kommunistlik propaganda kasutas Skanderbegi albaanlaste võitlejanatuuri tõendusena. Albaania olevat olnud kindlus, mis pani vastu "lääne imperialistlikule ja ida revisionistlikule vaenlasele", nagu kunagi Skanderbeg Türgi sultani vägedele. Siiski peeti Enver Hoxhat suurimaks meheks, kes albaania pinnasest on kasvanud. Teda peeti eksimatuks kõigeteadjaks.
Fatos Nano laskis 1997 käiku vormeli "555 kaotatud aastat": 500 aastat Türgi võimu all, 50 aastat kommunismi ja 5 aastat Sali Berisha võimu all. Radikaalset muutust ei ole siiski toimunud.
Albaania keelt on peetud teistest keeltest paremaks, sest see olevat üks maailma vanemaid keeli. Näiteks Ismail Kadare leiab, et albaanlased tunnevad alaväärsust Albaania väiksuse pärast, kuigi albaanlased on "inimkonna ühe peamise keele loojad ja kandjad" ning lõid "ühena esimestest kristluse kantsidest Euroopas toitepinnase Lääne-Euroopa tsivilisatsioonile".
Rahvuslik iseloom
1875. aasta Briti entsüklopeedia ütleb albaanlaste kohta, et nad on "raevukas ja suureline rahvas", kelle hoiak on ''"sedavõrd sirge ja majesteetlik, et rabab alati rändajat." ... "Albaanias on vähe tööstureid ja need on tähtsusetud, piirdudes peaaegu ainult tikitud mantlite, vähesel määral noakaupade ning laskeriistade, püsso- ja püstolilaadide valmistamisele vaid kodumaiseks tarbimiseks (...) Albaanlane on alati relvastatud (...) ning kogu tema rõõm koosneb relvadest ja röövimistest." ''
Eriti iseloomustab mägilaslik uhkus geege. Toskid on alati olnud välismõjudele avatumad.
Cluji maakond
Cluji maakond on 1. järgu haldusüksus (maakond) Rumeenias. Asub Transilvaanias.
Maakond on mägine. Suuremad jõed on Someșul Mic, Arieș ja Crișul Repede.
Linnad
Maakonna elanikest 79% on rumeenlased, 15,7% ungarlased ja 3,4% mustlased.
Majanduslikult on Cluj üks Rumeenia arenenumaid piirkondi.
Karl Iman
Karl Iman (21. november 1906 Tallinn – 20. veebruar 1945 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (vanemleitnant).
3. aastatuhat
Kolmas aastatuhat on periood, mis algas 1. jaanuaril 2001 ja lõpeb 31. detsembril 3000.
Hiidplaneet
pisi|300px|Hiidplaneedid
Kõige suurem mass on Jupiteril (317,8 Maa massi), järgnevad Saturn (95,152 Maa massi), Neptuun (17,147 Maa massi) ja Uraan (14,536 Maa massi).
Päikesesüsteemi hiidplaneete iseloomustavad rõngad ja arvukad kaaslased. Teleskoobis silmaga nähtavad rõngad on vaid Saturnil, kuid täpsete maapealsete vaatluste või kosmoseaparaatide abil on avastatud rõngad ka Jupiteril, Uraanil ja Neptuunil.
Alates 1990. aastatest on ka teiste tähtede ümbert planeete avastatud. Suurem osa neist nn eksoplaneetidest on massilt ja läbimõõdult Jupiteri-sarnased või isegi suuremad, seega võiks ka neid liigitada hiidplaneetideks.
=Vaata ka=
Constanța maakond
Constanța maakond on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Rumeenia kaguosas Musta mere kaldal. Piirneb lõunas Bulgaariaga.
Hans Kaasik (sõjaväelane)
Hans Kaasik (9. veebruar 1885 Kärkna, Tartumaa – 13. veebruar 1969 Bronx, New York) oli Eesti sõjaväelane (major).
Teenis Tallinna Garnisoni komandantuuris, vabastati tegevteenistusest 25. jaanuaril 1940.
664
664. aasta
Sajandid: 6. sajand - 7. sajand - 8. sajand
Aastad: 659 660 661 662 663 - 664 - 665 666 667 668 669
Aarne Vahtra
Aarne Hans Vahtra (24. mai 1940 Põltsamaa – 27. jaanuar 2011 Toronto, Kanada) oli eesti teatriametnik, teatritegija, maalikunstnik ja karikaturist.
Elukäik
Vahtra lõpetas Tallinna 20. Keskkooli 1958. aastal. Õppis Tallinna Pedagoogilises Instituudis joonistamise, joonestamise ja tööõpetuse õpetaja eriala, mille lõpetas 1965. aastal.
Töötas aastatel 1965–1968 Tartu rajoonis Meeri Eriinternaatkoolis.
Osales Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva tegevuses. Alustas 1964. aastal Džambulski rühma lihtliikmena, 1966. aastal oli komissar, 1967. aastal komandöri asetäitja ning aastatel 1968 ja 1969 komandör.
1969. aastal astus Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei liikmeks.
Töötas aastatel 1969–1971 Eesti Televisiooni (ETV) laste- ja noortesaadete vanemtoimetajana, 1971–1974 laste- ja noortesaadete peatoimetaja asetäitjana, 1974–1975 ETV mittekoosseisulise autorina.
Aastatel 1975–1977 oli ta Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri direktor (peanäitejuht oli siis Kalju Komissarov).
Seejärel edutati ta tööle Eesti NSV Kultuuriministeeriumi Teatrite Valitsuse juhataja asetäitjaks aastatel 1977–1981 (juhataja oli siis Jaak Allik). Peale Alliku lahkumist sai juhatajaks Aarne Vahtra, märtsis 1982 kinnitati ta ka Eesti NSV Kultuuriministeeriumi kolleegiumi liikmeks.
Pariisis turismireisil olles lahkus Vahtra 22. septembril 1982 turismigrupist, mille vastutav juht ta oli, ja palus Prantsusmaal poliitilist varjupaika. Aarne Vahtra oli sel ajal Eesti NSV Kultuuriministeeriumi parteialgorganisatsiooni sekretär (partorg) ja teatrite valitsuse juhataja, seega kõige kõrgema positsiooniga Eesti NSV ametnik, kes on palunud välismaal poliitilist varjupaika. EKP KK büroo otsusega 2. novembrist 1982 heideti Vahtra "kodumaa reetmise eest" välja NLKP liikmete seast. Tema suhtes algatati kriminaalasi ENSV KrK §62 lg.1 alusel, eeluurimine peatati 3. veebruaril 1983 süüdistatava leidmiseni.
Näitused
Aarne Vahtra oli Kanadas Eesti Kunstide Keskuse juhatuse liige. Tema isikunäitusi toimus Tallinnas, Tartus, Pärnus, Torunis ja Varssavis (Poola), Stockholmis (Rootsi), Pariisis (Prantsusmaa), New Yorgis (USA), Torontos, Vancouveris (Kanada) jm. 1978. aastal oli Poolas kaks karikatuuride näitust. 1998. aastal toimus Torontos näitus "Selle Aasta Sada Väikest Pilti & Taevamärgid", koos maalikunstnikust tütre Sirja Liisa Vahtraga.
Ta korraldas ka teiste kunstnike näitusi, sealhulgas kolm näitust kodumaa maalikunstnike töödest, mille tulu läks Eesti Vähiliidule.
1999. aasta suvel õnnistati Toronto Peetri kiriku aias Vahtra skulptuur "Kivid Pühalt Maalt", mis võimaldab mälestusküünla asetamist kaugele maetud rahvuskaaslastele.
Ühiskondlik tegevus
Eesti NSV-s oli Aarne Vahtra Eesti NSV Ajakirjanike Liidu liige, Eesti NSV noorsooühingute komitee liige, Eesti NSV Teatriühingu juhatuse liige, Eesti NSV Kultuurialal Töötajate Ametiühingu Vabariikliku Komitee presiidiumi liige. 1978. aastal valiti ta Ministeeriumi partei algorganisatsiooni sekretäriks.
Eduard Päll
Hugo Angervaks (õieti Eduard Päll; 15. september 1903 Koosa, Kavastu vald – 13. juuni 1989 Tallinn) oli Eesti NSV riigitegelane, kirjanik ja keeleteadlane, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1961).
Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks valiti 1961. aastal eesti keele alal. 1955–1968 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudi direktor ja 1968–1973 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ühiskonnateaduste Osakonna akadeemilise sekretär.
Teadustöö
1929. aastal lõpetas ta Herzeni-nimelise Leningradi Riikliku Pedagoogikainstituudi ning töötas seejärel keeleteaduse alal mitmes teadusasutuses. Ta avaldas Leningradis jutukogu "Kuues lint" (1931) ja pseudonüümi Siim Sepik all följetone. Keeleteaduses uuris ta eesti keele süntaksit. Samuti on ta uurinud kirjandusajalugu.
Looming
Hugo Angervaksa nime all avaldas ta publitsistliku kallakuga luulet, lühiproosat ja kaks romaani.
Valli Lember-Bogatkina
Valli Lember-Bogatkina (sünninimi Valentine Lember; 30. oktoober 1921 Tartu – 14. juuni 2016) oli eesti akvarellikunstnik.
Elulugu
Valentine Lember sündis ajateenijast isa ja koduperenaisest ema peres Tartus. 1922. aastal kolis perekond Nõmmele. Valli Lember õppis Nõmme vene algkoolis ja 1928. aastast Nõmme linna Hiiu algkoolis, mille lõpetas 1934. aastal. Klassiõpetaja märkas õpilase joonistusannet ning soovitas tal astuda Riigi Kunsttööstuskooli. See oli viimane lend, kuhu võeti algkooliharidusega. Lember lõpetas Riigi Kunsttööstuskooli 1940. aastal Roman Nymani, Eerik Haameri ja August Janseni käe all dekoratiiv-monumentaalmaali erialal.
Aastatel 1940–1941 töötas ta arhitekt Meyeri juures sisekujundajana, peamiselt klaasimaali- ja mosaiigiimitatsioone maalides. 1941. aastal täiendas ta end Tallinna Kõrgema Kunstikooli juures, töötades samal ajal dekoraator Voldemar Haasi juures Estonia teatris ning dekoraatorina varietees Plaza. 1942. aastal sai ta kutse skulptor Anton Starkopfilt tulla õppima Kõrgematele Kujutava Kunsti Kursustele Tartus. Seal esines ta ka esimest korda näitusel, tema akvarellid olid väljas kooli sügisnäitusel.
1943. aastal naasis ta Tallinna, kus asus tööle Tarbekunstiateljees.
Kunstnike Liitu kuulus 1944. aastast. 1949. aastal abiellus kunstnik Vladimir Bogatkiniga.
Kunstniku suvekodus Karepal tegutses suviti "avatud ateljee".
Looming
Valli Lember-Bogatkina üheks meelistehnikaks oli akvarell.
Näitustel esines ta alates 1942. aastast. Viimasel aastakümnel olid kunstniku näitused muuhulgas Eesti Kopenhaageni saatkonnas, Soomes Jyväskylä Ülikoolis, Tallinna Kunstihoones ja Nõmme muuseumis. 3. novembril 2012 avati Tõnismäe Galeriis Valli Lember-Bogatkina näitus "Muusika/Tants", kus olid väljas tema Riigi Kunsttööstuskooli lõputööd: kolm mosaiiki, mis kolme kauni neiu läbi kujutavad Eesti majanduse kolme tugisammast.
Isiklikku
Tema poeg Georg Bogatkin on keraamik ja Vladimir Bogatkin noorem on dokumentaalfilmi režissöör-operaator, minia Airike Taniloo-Bogatkin on skulptor ja keraamik.
Mälestuse jäädvustamine
Valli Lember-Bogatkina 90. juubelisünnipäevale pühendati dokumentaalfilm "Vivat Valli!".
Välislingid
Suvekodu Karepal Pannoost «Lähme suurele peole!» Pannoost «Trilobiit» Maalid Näitused Raamat Tunnustus Looming temast Video
662
Sajandid: 6. sajand - 7. sajand - 8. sajand
Aastakümned: 610. aastad 620. aastad 630. aastad 640. aastad 650. aastad - 660. aastad - 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad 710. aastad
Aastad: 657 658 659 660 661 - 662 - 663 664 665 666 667
2010. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus
2010. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus oli kaheksas Laste Eurovisiooni lauluvõistlus. See toimus 20. novembril 2010. Saatejuhid olid Denis Kourian ja Leila Ismailava. Selle võitis Vladimir Arzumanyan lauluga "Mama"
Helene Schjerfbeck
Helene (Helena Sofia) Schjerfbeck [šärvbek] (10. juuli 1862 Helsingi – 23. jaanuar 1946 Saltsjöbaden, Rootsi) oli Soome maalikunstnik. Ta oli üks Soome hinnatumaid modernistlikke maalikunstnikke.