cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kose ajalugu
13. sajand
Ürikutes on Koset (Cosius) esimest korda külana mainitud 1241. aastal Taani hindamisraamatus (Liber Census Daniae). Kose suuruseks hinnati 9 adramaad, mis jäi küll alla mitmele teisele tänapäeval endise Kose kihelkonna territooriumil paiknevale asulale (Harmi 25, Kõue 19, Ravila 18, Kirivalla 15 ja Karla 14 adramaad). Taani hindamisraamat valmis küll 1241. aastal, aga seal leiduv oli kirja pandud 1219. ja 1220. aastal.
Hindamisraamatus mainiti ka Kose kirikut ja kirikumõisa. Kose puukirik oli üks Eesti vanemaid kirikuid, mis ehitati varsti pärast Lindanise (Tallinna) vallutamist taanlaste poolt, umbes 1230. aastal.
14. sajand
Hiljemalt 1370. aastal valmis kivikirik. Esialgsest kirikust on säilinud vaid müürid.
Pirita jõe kiiresti voolavat vett kasutati ka vesiveski käimapanemiseks. 1346. aastast on teateid vesiveski kohta.
Jüriöö ülestõus
1343. aastal toimunud Jüriöö ülestõus ei jätnud puutumata ka Kose kihelkonna elanikke, kes samuti ülestõusust osa võtsid. Tagajärjeks oli aga Liivi ordu karistusretk 1344. aastal, mille käigus tehti arvatavasti Kose ja selle ümbrus, nagu muu Harjumaagi, inimestest lagedaks ja sajand hiljem mainiti Koset endiselt 9 adramaa suuruse külana, kus asusid kirik ja veski.
15.–18. sajand
Katolikuaegne Kose kirik hävis 1482. aastal venelaste süüdatud tulekahjus. Kirik oli pärast tulekahju pikka aega varemeis. Samuti kannatas kirik Liivi sõja aegu 1560. aastal suurte purustuste all.
19. sajand
pisi|Kose kirik 19. ja 20. sajandi vahetusel. Pirita jõgi oli veel süvendamata ja pildil on näha ka jõe ääres asunud saun Aastatel 1856–1858 toimusid ulatusliku ümberehitustööd Kose kirikus ja sündis niinimetatud "uus kirik". Pärast ümberehitusi pühitseti kirik 16. novembril 1858. aastal uuesti. 1873 ehitati kirikule ka uus torn, mis pühitseti sisse 16. augustil. Järgmine suurem remont oli 1890. aastal, siis sai kirik uue 2 manuaali ja 15 registriga oreli, mille valmistas orelimeister Gustav Normann.
1840. aastal on esmamainitud Kosel töötanud kirikukooli.
19. sajandi lõpul, kui Kosest hakkas kujunema alevik, hoogustus ka kultuurielu.
Esimesed andmed Kose kooride kohta on 1870. aastast, millal meeskoor esines pastor Hörschelmanni ametijuubeli puhul kirikus. Kose meeskoor võttis 1879. aastal osa teisest üldlaulupeost Tartus. Kooris laulsid ka Tuhala, Oru ja Tammiku vallakooli õpetajad.
1881. aastal asutati Kose pasunakoor. Aastail 1881–1890 juhatas pasunakoori Kose-Uuemõisa kooli õpetaja Siim Oja. 1890. aastal asus pasunakoori juhtima talupoeg ja viiulimeister August Kristal, kes oskas mängida kõiki instrumente. 1892. aasta augustikuus asutati Kose Muusikaselts ja pasunakoor liitus sellega. Neil aastatel korraldati palju pidusid ja kontserte. 1896. aastal telliti pasunakoorile Saksamaalt uued instrumendid. Samal aastal võeti osa ka üldlaulupeost Tallinnas.
1898 valmis Kose kirikuaias uuem kabel, mis oli Paul von Kotzebue kingitus Kose kirikule. Vanem kabel pärineb Rootsi aja algusest ning paikneb keset kirikuaeda piiravat piirdemüüri.
Seltsiliikumine
Seltsitegevus sai kannatada 1905. aastal, kui rahvas võttis revolutsioonist aktiivselt osa ja karistussalgad põletasid karskusseltsi maja maha ja mitmeid tegelasi karistati. Nii olid järgnevatel aastatel seltsid peaaegu varjusurmas.
Kose Haridusselts
Muusika- ja karskusseltside ühendamisel moodustati Kose Haridusselts, mis alustas tööd 5. augustil 1907. Seltsi esimeheks valiti Kose-Uuemõisa kooliõpetaja Jaan Jürgenson.
Haridusseltsi raamatukogu, mis tänapäeval kannab nime Kose Raamatukogu, avati 1908. aastal. Kose kihelkonnas olid raamatukogud veel Paunkülas ja Triigis. Suurim raamatukogu oli kirjanik Voldemar Uexküllil Kose-Uuemõisas.
pisi|vasakul|240px|Kose Laenu- ja Hoiuühisuse pangahoone, kus tänapäeval asub postkontor ja hambaravikabinet
Kose Laenu- ja Hoiuühisus
Revolutsioonist läks mööda mitu aastat, enne kui Kose majanduselu hoogustus. 1909. aastal asutati Põllumeeste Seltsi algatusel Kose Laenu- ja Hoiuühisus. Ühisuse asutamispäevaks oli 16. november, kuna siis toimus esimene peakoosolek. Asja algatajateks ja panga propageerijateks olid Villem Lepp Alansi külast, Johannes Oras Siuge külast ja Gustav Ehkman Triigist. Juhatuse esimeheks oli kirikuõpetaja Harald Põld.
Ühisus asus esialgu kirikumõisa ruumides ja seega kerkis peagi päevakorda pangamaja ehitamine. Selleks rentis Kose Piimaühing 2 vakamaad 99 aastaks, kuna tolleaegne seadus ei lubanud nõnda väikest maatükki osta ega müüa. Rendimakseks oli 400 rubla kohe ja 2 rubla igal järgmisel aastal.
Pangamaja ehitas Jüri Jõffert 1914. aasta suvel. Ehitus vastas tolleaegsetele nõudmistele ja oli tulekindlate vaheseintega. Majas asus veel postkontor (postkontor tegutseb selles hoones siiani). Hoones asunud saali kasutas enne seltsimaja valmimist Kose Haridusselts ja hiljem Kose 6-klassiline algkool. Kose Laenu- ja Hoiuühisuselt said laenu omale majade ehitamiseks nii Kose Piimaühing, Kose Haridusselts, kui ka teised ümberkaudsed asutused.
Kose Laenu- ja Hoiuühisuse juhatuse esimeesteks olid Harald Põld (aastatel 1909–1912), Gustav Ehkman (aastatel 1913–1914), apteeker Edvin Matson (aastatel 1915–1932) ja Otto Kruusement (1933. aastast alates). Panka peeti usaldusväärseks ja iga järgneva aastaga kasvas ka panga liikmete arv. 1909. aastal oli 32 liiget, 1910. aastal 108 liiget, 1917. aastal 298 liiget ja 1934. aastal 961 liiget.
1910. aastad
21. märtsil 1908 anti välja ametlik tegevusluba Kose Raamatukogu asutamiseks. Raamatukogu juhatajaks kinnitati vallakirjutaja Tõnis Hommik ja avamine toimus sama aasta 6. juulil. Avamise ajaks oli raamatukogu jõudnud annetajate kaudu hankida 301 raamatut.
Kose Piimaühing
9. novembril 1911 loodi Põllumeeste Seltsi algatusel Kose Piimaühing. 9. novembrit loetakse asutamispäevaks, kuna sellel päeval peeti esimene peakoosolek kinnitatud põhikirja järgi. Juhatus valiti 6-liikmeline, esimeheks sai jälle kirikuõpetaja Harald Põld.
Kose Piimaühingu tootmishoone, kus tänapäeval asub AS Kohuke, kerkis kohe pangamaja vastu.
Piima kogumine toimus külade kaupa ja piim veeti kordamööda Kosele. Kuna veoraha ei makstud, põhjustas see hiljem Äksi meeste lahkumise ühingust ja oma meierei asutamise Äksi.
1926. aastast avati ühisuse juures 4 koorejaama: Kiisa (töötas ainult mõne aasta), Kolu, Pikavere ja Palvere. pisi|240px|[[Kose Seltsimaja avati 22. augustil 1922. Hiljem toimus suurem ümberehitus. Maja põles maha 1941. aastal. Sellel pildil on näha seltsimaja koos pasunakoori liikmetega]] Kuna ühing oli aeg-ajalt majanduslikes raskustes, siis kõikus pidevalt ühingu liikmete arv. Arusaamatused ühingu juhatuse ja selle liikmete vahel põhjustasid samuti aeg-ajalt probleeme, kuid kohalikud talumehed pidasid ühingu olemasolu ikkagi vajalikuks ja toetasid seda igati.
1912. aastal oli ühingul 98 liiget. 1913. aastal oli ühingu liikmete arv vähenenud kuuekümneni. Aastatel 1916–1918 püsis liikmete arv stabiilselt (57 liiget). 1930. aastal oli liikmete arv kasvanud juba 262-ni ja 1935. aasta andmete kohaselt oli ühingul 256 liiget.
Arstiabi
Kümnendi lõpul, 1918. aastal, ei olnud Kosel veel arsti. Arsti maja oli maha põlenud. Sama aasta suvel asus äsja Tartu Ülikooli lõpetanud doktor Jüri Kaupmees Kosele. 1923. aastal täiendas ta end Berliini Naistekliinikus.
1918. aastal asus arsti vastuvõtutuba Kose-Ristile viiva te ääres. Hiljem oli arsti maja vana apteegi vastas (Kehra maantee 3), kus toimus ka haigete vastuvõtt. Tänapäeval asub selles hoones elumaja ja apteek on kolinud osadesse Kose Kunstikooli endistest ruumidest Pikal tänaval.
Riigivolikogu 58. valimisringkond
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8107 hääleõiguslikku kodanikku.
Kose ajalugu
Arstiabi
Dr Kaupmees töötas aastaid Kosel ainsa arstina, olles elanikkonna hulgas erakordselt populaarne. Kahtlemata oli üks suure populaarsuse põhjuseid see, et ta oli alati valmis haige juurde sõitma olenemata vahemaast või ilmaoludest. Hobuvankril tegi ta väljasõite kuni Vaida ja Virlani.
1920. aastad
pisi|Mälestussamba avamine. Kõneleb [[Harald Põld]] Pärast Eesti iseseisvumist hoogustus ka ehitustegevus ja ettevõtlus. 1922. aastal valmis Kose Seltsimaja, mille pidulik avamine toimus 22. augustil. Alevikus alustasid tegevust mitmed kauplused ja bussijaam. Sellest olenemata oli alevik endiselt väike oma üksikute taludega ja ilma suuremate ettevõteteta.
1923. aastal asus Harju maakonna haridusnõukogu uue maakonna koolivõrku koostama ja otsustati avada Kose 6-klassiline algkool 3 õpetajaga. Esimesel aastal oli ette nähtud esimese kuni neljanda klassi avamine kahe õpetajakohaga. Koolijuhatajaks valiti Gustav Lindmets ja õpetajaks Eliisabet Rannamees. Klassiruumideks üüris vallavalitsus Kose Laenu- ja Hoiu-Ühisuselt saali, millest laudseintega poolitades kaks klassituba tehti. Õppetöö algas 4 klassiga 1. oktoobril 1923. Kooli tuli 68 õpilast.
5. juulil 1925 avati Kose kalmistu keskel asuv mälestussammas Vabadussõjas ja Esimeses maailmasõjas langenud Kose kihelkonna meestele.
Riigivolikogu 58. valimisringkond
Kandideerisid Elmar Gross ja Värdi Velner (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), kes said vastavalt 2346 ja 3338 häält, seega valiti 58. valimisringkonnast Riigivolikogusse Värdi Velner.
Kose ajalugu
1930. aastad
Üheks suuremaks ettevõtteks kasvas Johannes Kruusemendi autobussijaam, mille kümme autobussi vedasid inimesi mitmel liinil ja millel oli Kose keskel suur bussigaraaž ja köetav bussijaam, mis aga hävisid Teises maailmasõjas.
Vallavalitsus lootis 1936. aastaks uue koolimaja ehitamisega lõpule jõuda ja katkestati üürileping Kose Laenu- ja Hoiu-Ühisusega. Endistesse kooli ruumidesse kolis postkontor, mis tegutseb nendes ruumides siiani. Vallavalitsus üüris kooliruumideks Kose koguduselt leeritoa. Uus algkoolihoone aadressil Ravila maantee 12 valmis kaks aastat hiljem, 1938. aasta lõpus. 15. detsembril võeti maja vastu ja anti sissekolimisluba. Õppetöö algas uues koolimajas 9. jaanuaril 1939.
Riigivolikogu 58. valimisringkond
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Johannes Oinas, vastaskandidaat Aleksander Sõster.
Kose ajalugu
1940. aastad
Tõsine tagasilöök aleviku arengus saabus kui Punaarmee 1941. aastal Eestist taganedes süütas Kose suuremad majad. Kokku hävis 25 maja (näiteks Haridusseltsi maja, mille kohal asub tänapäeval Kose Gümnaasium).
1941. aastal lõhuti ka sõjas langenud Kose kihelkonna meestele püstitatud mälestussammas ning samba tükid veeti Pirita jõkke.
1941 hävis koos Kose Haridusseltsi majaga ka selles alates 1922. aastast asunud raamatukogu. Kose Raamatukogu taastati 1949. aastal Ravila Valla Täitevkomitee korraldusega. Raamatukogu asukohaks sai Kose pastoraadi väike saal.
pisi|vasakul|Vana apteegina tuntud maja aadressil Kehra mnt 6 oli pildistamise ajal kasutuses Kose Tarbijate Ühisuse poena. Pärast [[Esimene maailmasõda|esimest maailmasõda kolis apteek vana koolimaja ja tänapäeva raamatukoguhoone koha peal asunud hoonesse ja oli seal kuni 2002. aastani, mil leiti sobivamad ruumid Pikal tänaval]]
1950. aastad
1950–1959, kui Kose oli samanimelise rajooni keskus, kiirenes taas ehitustegevus. Näiteks hakati ehitama täitevkomitee hoonet, mis aga 1960. aastal valmides läks Kose Keskkoolile, kuna Kose rajoon liideti Harju rajooniga.
1954. aastal avati Kosel Ravila maantee 10 asuvas majas lasteaed. Lapsi oli lasteaias alguses 15. Peatselt koliti Kehra maantee 5 paiknevasse ühekorruselisse majja. Tollel ajal töötas lasteaias kaks rühma.
1960. aastad
1960. aastal kolis Kose Keskkool uude majja, mis asub aadressil Pikk 12. See oli 1922. aastal valminud ja Teise maailmasõja ajal hävinud Kose seltsimaja kohale ehitatud ning Kose rajooni täitevkomitee hooneks planeeritud aga enne ehitustööde lõppemist likvideeriti Kose rajoon. Sama aasta kevadel lõpetas keskkooli esimese lennu 17 õpilast.
25. mail 1966 võeti vastu esimesed haiged Kose sanatooriumisse.
1970. aastad
1973–1975 tehti Kose Keskkoolile suurem juurdeehitus.
Kose Lasteaed, tollane Kose Lastepäevakodu, kolis 1978. aastal oma tänapäevani kasutatavasse majja (Pikk tänav 30), mis oli ehitatud spetsiaalselt lasteaiaks.
1980. aastad
pisi|[[Kose Vabadussõja mälestussammas|Kose Vabadussõja mälestussamba taasavamine 1989. aasta suvel. Jaan Künnapi foto]] 1982. aastal leiti Koselt Eesti suurim teadaolev noorema rauaaja hõbeaare. Kokku 1716 münti 8.–12. sajandist kogumassiga 1,9 kg. Aare asus puitlaastudest kaanega savinõusse asetatud nahkkukrus ja oli peidetud 12. sajandi teisel veerandil, arvatavasti pärast 1128. aastat.
Kose Teeninduskooli maa-alale ehitati koos kutsekooli endaga ka 1982–1983 võimaliku sõjaolukorra kartuses ja Eesti NSV kõrgema juhtkonna majutamiseks mõeldud varjendid. Piisav kaugus Tallinnast pidi võimaldama nii turvalisust kui ka kiiret kohalejõudmist. Oma ligikaudse pindalaga 2500 m² on see suurim varjend Kose alevikus. Veel Vene aja lõpuni oli varjend väga heas korras aga 1991. aastal leiti, et selle ülalpidamine ei tasu end ära. Varjendi sisustuse viis Eesti sõjavägi minema ja sellele järgneval ajal leidis palju aset vandaalitsemist ja metallivargusi.
1984. aastal põles ära Aasumäel asuva Kose Lauluväljaku laululava kõlakoda.
1984. aastal avati Kose Keskkooli (praeguse Kose Gümnaasiumi) juures kaarhall, kuid läks veel seitse aastat kuni valmis vaheehitus koolihoonest kaarhallini. Tänapäeva nõuetele vastav võimla avamiseni jõuti 2000. aastal.
1989. aastal püstitas Kose Muinsuskaitse Seltsi aktiivsemad liikmed endisele kohale Kose kalmistul samasuguse mälestussamba, mis avati 17. juunil.
1990. aastad
1999. aasta kevadel lõid Kose-Uuemõisa ja Oru noored jalgpalliklubi FC Kose.
21. sajand
pisi|Kose kirik tänapäeval pisi|Kose Noortelava 2009. aastal 2001. aasta septembris alustas tegevust Kose Kunstikool, kandes siis veel nime Kose Kunstikeskus. 2004. aasta sügisel koliti uutesse ruumidesse, mis paiknevad endise Kose Teeninduskooli ühes tiivas. 2005. aasta augustis, seoses riikliku loaga, muutus Kose Kunstikeskus kunstikooliks. Samuti lõpetas 2005. aasta kevadel kunstikooli esimene lend. Esimese lennu lõpetas kuus õpilast, mida on sama palju, kui 1928. aastal oli tänapäevase Kose Gümnaasiumi eelkäijal esimesi lõpetajaid (tollal kuuenda klassi).
2004. aastal liideti Kose Teeninduskool (endine Kose Kutsekooli nr 40) Tallinna Lasnamäe Mehaanikakooliga. Järgnevalt lõpetati uute õpilaste vastuvõtt ja 2006. aasta sügisest alates ka kogu tegevus Kose Teeninduskoolis, kus suure õppehoonete kompleksi renoveerimine ja üleval pidamine oleks nõudnud liiga suuri kulutusi.
1. jaanuaril 2003 muudeti Kose Vallavolikogu otsusega Kose Keskkool Kose Gümnaasiumiks. 15. augustil 2005 hakati ehitama gümnaasiumi uut tiiba, mis valmis 2007. aasta sügiseks. Samal ajalt toimus ka koolistaadioni suuremahuline ümberehitus ja 1. juulil 2008 avati ümberehitatud Kose staadion BIG Kuldliiga etapiga.
2009. aastal loodud MTÜ Valitsuse Varjend sai Kose Vallalt enda kätte Kose varjendid ning tulevikus peaks aset leidma nende kordategemine ning nii muuseumina eksponeerimine kui ka kasutuselevõtt kultuuri- ja tegevuskompleksina.
2009. aastal avati laululava taga paiknev Kose Noortelava.
2011. aasta kevadel kolis Kose-Uuemõisa Koduloomuuseum (hiljem Kose kihelkonna muuseum) Kose-Uuemõisast ümber Kose Gümnaasiumi ruumidesse.
2013. aastal avati endises Kose Teeninduskooli hoones Kose Kultuurikeskus. Samasse kolis ümber ka Kose raamatukogu.
2017. aastast toimub Siim Pohlaku eestvedamisel Kose Lauluväljakul Põhja-Eesti piirkonna suurim jaanipidu – Kose Jaanituli.
2018. aastal valmis Kose–Kose-Uuemõisa vaheline kergliiklustee.
VÕI
VÕI (ingl k OR) on lauseloogikas disjunktsiooni tehte märgi \lor sõnaline kuju; see tehtemärk on ladina k sõna vel (või) esitähe kujuline.
Sõna VÕI kasutatakse ka vastavat tehet sooritava loogikaelemendi nimena. VÕI-elemendi väljundis on signaal 1 siis, kui vähemalt ühes sisendis on signaal 1.
Toiduainete konserveerimine
Toiduainete konserveerimine ehk konservimine on toiduainete lühema- ja pikemaajaliseks säilitamiseks ettevalmistamine.
VÕI
VÕI-elemendi IEC standardi kohases tingmärgis väljendab disjunktsiooni tehet tähis ≥1 (samas tähenduses on kasutusel ka 1 ilma märgita ≥).
Toiduainete konserveerimine
Konserveerimise eesmärk on toiduainete riknemise takistamine, käärimisprotsessi vältimine ning hallitus- ja pärmseente tegevuse pärssimine.
VÕI
pisi|300px|VÕI-loogikaelemendi skeem
Toiduainete konserveerimine
Ajalugu
Konserveerimine sai alguse Prantsusmaal Napoleoni sõdade ajal, mil sõjaväel oli vaja kaua säilivat toitu. 1809. aastal täheldas Nicolas Appert, et kinnises nõus küpsetatud toit ei rikne, kui pole õhu juurdepääsu. Sellest sai alguse toidu säilitamine kinnises klaasanumas.
VÕI
VÕI-elemendid valmistatakse CMOS-tehnoloogias, kus lülititena toimivad MOSFET-transistoride paarid. Kõrvaloleval skeemil moodustavad transistorid T1…T4 VÕI-EI lüli. Kui sisendis A või B on kõrge potentsiaal (signaal 1), siis juhivad vastavalt transistorid T4 või T3 (lülititena suletud seisus), samal ajal kui T1 ja T2 on mittejuhtivad (lülitite kontaktid avatud). Transistorid T5 ja T6 skeemi väljundis täidavad EI-lüli ülesannet. VÕI-EI lüli koos EI-lüliga kokku annavadki VÕI-elemendi. Seega kui näiteks kõrge potentsiaal on sisendis A, siis on mittejuhtiv T1 ja juhtiv T4; seetõttu on T6 sisendis madal potentsiaal ja see transistor on mittejuhtiv. Samamoodi muudab kõrge potentsiaal sisendis B mittejuhtivaks transistori T5. Järelikult saadakse mõlemal juhul väljundis kõrge potentsiaal.
Toiduainete konserveerimine
Ajalugu
50 aastat hiljem selgitas Louis Pasteur, miks sel moel töödeldud toit ei rikne. Põhjuseks oli mikroorganismide hävimine kuumuse mõjul ning sulgemine vältis uute mikroorganismide sattumist anumasse.
Meetodid
Algselt kasutati konserveerimiseks haprast klaasist klaaspurke, mida oli keeruline transportida. Seetõttu asendati need silindrilise kujuga tinast või rauast purkidega, mida oli tunduvalt odavam ja lihtsam toota.
Et vältida toidu riknemist, kasutatakse mitut meetodit: pastöörimine, keetmine, külmutamine, kuivatamine, vakumeerimine. Peale steriliseerimise pole ükski meetod ilma säilitusaineteta täiesti töökindel. Näiteks võib mikroorganism Clostridium botulinum põhjustada botulismi ja seda saab eemaldada ainult vee keemistemperatuurist kõrgematel temperatuuridel. Inimeste tervise seisukohalt vajavad väikese happesusega (pH üle 4,6) toiduained kõrgel temperatuuril (116–130 °C) steriliseerimist. Keemistemperatuurist kõrgemate temperatuuride saavutamiseks tuleb kasutada rõhuregulaatorit. Toiduained, mida saab konserveerida, on enamasti juurviljad, liha, mereannid, linnuliha ja piimatooted. Ainsad toidud, mida võib tavalises keevas veevannis ohutult konserveerida, on tugevalt happelised ehk mille pH on alla 4,6, nagu puuviljad, marineeritud köögiviljad või muud toidud, millele on lisatud happelisi lisaaineid. pisi|Purgi ääristuse läbilõige
Kinnitusseade
Kinnitusseadme leiutas 1888. aastal Max Ams. Kinnitused aitavad ära hoida mikroorganismide levikut konservidesse ja anum on saastumise eest kaitstud. Kinnitusseadet kasutatakse nii alumise kui ka ülemise kaane kinnitamiseks plekkpurgi külge. Kahekordse kinnituse korral kasutatakse rullikud purgi vormimiseks, kaant ja lõplikku kahekordset kinnitust. Selleks, et teha purk ja kaas sanitaarselt sobivaks kinnitamiseks, tuleb alustada kaetud tinaplaadi lehest. Purgi keha loomiseks lõigatakse ristkülikukujulised plaadid, mis keeratakse ümber vormi ja keevitatakse kokku silindrikujuliseks.
Üks oluline osa on kinnitusseadme seadistamine, mida teeb kogemustega tehnik. Seadistamist vajavad osad on rullikud ja hoidikud, mis tuleb asetada täpselt õigesse kohta.
Toiteväärtus
Konserveeritud puu- ja juurviljad on rikkalikud kiudaine- ja vitamiiniallikad, nagu ka samad tooted värskelt või külmutatult, mõnel juhul on konserveeritud tooted isegi paremate omadustega. Näiteks on konserveeritud tomatitel suurem lükopeenide sisaldus.
Võimalikud ohud
19. sajandi alguses tegeleti toidu konserveerimisega peamiselt konservitehastes. Seal ei pööratud sanitaariale suurt tähelepanu, mistõttu oli probleeme hügieeniga. Kuna külmkappe veel ei olnud ja konserveerimise standardid polnud paigas, jõudsid saastunud toidud tihti poodi.
Konserveerimises tähendab migratsioon ainete liikumist purgist selle sisusse. Võimalikud toksilised ained on plii, mis põhjustab pliimürgistust, ja bisfenool A.
Konserveerimise protsessis kasutatakse vees lahustunud soola. Seepärast on konservidel suur soolasisaldus, mis võib inimesel suurendada südameprobleemide ja kõrgvererõhktõve riski. Konservi põhjalik loputamine pärast selle avamist võib soolasisaldust vähendada.
Väikese happesusega ja hapendatud konservtoitude töötlemiseks on soovituslik rahvusvaheline hügieenieeskiri CAC/RCP 23-1979.
Konserveerimisel kasutatakse abiainetena vürtse, suhkrut, soola, äädikat ja keemilisi konservante.
Klassikalised lood (raamatusari)
"Klassikalised lood" on kirjastuse Sinisukk raamatusari lastele.
Esimesed kuus raamatut ilmusid 2000. aastal. Kõvas köites ja suure formaadiga raamatutes on rohkesti illustratsioone (autor prantsuse kunstnik Pierre Couronne) ja adapteeritud (tugevasti kärbitud) tekst. Raamatud on eesti keelde tõlkinud Anne Tamberg.
Järgmised kuus raamatut ilmusid 2012. aastal pehmes köites ja nende tekst on trükitud trükitähtedega. Tõlkinud Kristiina Orm.
Vanakubja
Vanakubja on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mustjala valda.
2000. aastal elas Vanakubjal 37 inimest.
Vanaküla asub Tõlli–Mustjala–Tagaranna teel Mustjalast põhja pool.
Vanakubja küla esmamainiti 1798. aastal kujul Wannakubja. Küla sai nime talupoja lisanime järgi. Vanakubja oli Mustjala tütarküla ja seetõttu hüüti teda ka Mustjala-Kirikukülaks.
Linnud
Linnud (Aves) on keelikloomade klass selgroogsete alamhõimkonnast, kellele on iseloomulik võime aktiivselt lennata, nende keha on kaetud sulgedega ja esijäsemed on moondunud tiibadeks. Lindude ninamik on arenenud nokaks, neil ei ole hambaid ja nad hingavad kopsudega. Lindudel on parempoolne aordikaar ja neljakambriline süda ning nad paljunevad koorega munade abil. Linnud on püsisoojased.
Vanakubja
Küla kuulus Mustjala kihelkonda Mustjala kirikumõisale. Aastatel 1977–1997 oli ta Mustjala külaga liidetud. Vanakubja eraldi osad on Kohula kirdes ja Taguküla läänes.
Linnud
Linde uurivat teadust nimetatakse ornitoloogiaks ja linnu-uurijaid ornitoloogideks.
Vanakubja
Külast voolab läbi Vanakubja oja, mis suubub Tagalahte. Küla alale jäävad Liisagu järv, Navajärv ja Linajärv.
Linnud
Süstemaatika ja evolutsioon
pisi|[[Archaeopteryx. Selle ürglinnu jäänuste leidmine ja lähem uurimine pani aluse arvamusele, et linnud on arenenud roomajaist]] Lindude eellased eraldusid keskaegkonna esimesel poolel diapsiidide hulka kuulunud roomajatest. Millisest diapsiidide rühmast ja millal linnud täpsemalt alguse said, pole selge, kuigi uusi fossiile leitakse pidevalt. Pikka aega valitsev seisukoht on olnud lindude pärinemine Dromeasauridae hulka kuulunud dinosaurustest. Viimasel ajal on toetust kogunud ka alternatiivne hüpotees lindude ja dinosauruste pärinemisest samast eellasest (varastest diapsiididest). Selle kasuks räägivad eriti lindude ja sisalvaagnaliste esijäsemete (ja oletatavasti hingamiselundite) ehituse erinevused ning teooria, et suled olid diapsiidide primaarne kate ja soomused nende derivaadid. Esimene selgelt tänapäevaste lindude tunnustega (ning ka paljude roomajalike tunnustega, nagu hambad ja sõrmedega esijäsemed) fossiil on arheopterüks umbes 160 miljoni aasta tagusest ajast (on ka teada palju talle lähedasi vorme, nt Rahona, Confuciornis). Arheopterüksist vanemaid lindude fossiile ei ole teada (triiasest pärineva väga halvasti säilinud nn Texase linnu rekonstruktsiooni peetakse enamasti ebakorrektseks), küll aga pärineb hilisemast ajast mitu huvitavat leidu, kes meenutavad arheopterüksi ja dinosauruste vahevorme (tegu võib niisiis olla reliktidega, nt Unenlagia, Sinosauropteryx). Juba väga lähedane tänapäevastele lindudele oli vaid veidi hilisem (~140 miljonit aastat tagasi) Liaoningornis. Nende leidude põhjal on varased linnud jagatud kaheks rühmaks: Ornithurae (Liaoningornis, läänelinnulised, kalalinnulised ja tänapäevased linnud Neornithes) ja Sauriae (arheopterüks, Confuciornis, Enanornithes, Patagopteryx jt). Tänapäevased lindude seltsid tekkisid ilmselt juba kriidiajastul (paljude molekulaarbioloogiliste andmete põhjal isegi varem) ja nad elasid kriidi lõpu väljasuremise hästi üle.
pisi|[[Vääveltuukan]] pisi|[[Kurgkotkas]] pisi|[[Rüüt Kakerdaja rabas]] Järgnev lindude süsteem ei sisalda segase süstemaatilise kuuluvusega ja vähetuntud väljasurnud lindude rühmi.
Alamklass pärislinnud (Neornithes)
Maailmas on 2012. aasta seisuga kirjeldatud 10 064 nüüdisaegset linnuliiki.
Skelett
Lindude skeletile on iseloomulik kergus ja jäikus. Luud on enamasti õõnsad (sisaldavad õhuruume). Selgroolülid on sadullülid, üksikutel liikidel ka tagalohksed. Kaelalülisid on 11–25, rinnalülisid 3–10 (osalt kokku kasvanud). Nimmelülid (mõnikord ka viimased rinnalülid) koos ristluulülidega ja esimeste sabalülidega on kokku kasvanud ühtseks liitristluuks. Sabalülid on lõpus liitunud päranipuks. Kolju on esimese kaelalüliga (kandelüli) ühendatud ühe kuklapõnda abil. Kolju sarnaneb mitmeti roomajate koljuga: puudub silmakoobaste luuline vahesein, esineb osaliselt liikuv ruutluu, alalõualuu koosneb mitmest osast. Lindude koljud jaotatakse ehituse alusel kuude tüüpi: iidislõugne, lõhislõugne, sidelõugne, harklõugne, lõhissõõrmene ja ümarsõõrmene kolju. Roietel esinevad nn konksjätked, mis lisavad rinnakorvile jäikust. Abaluu on piklik, kaarnaluu suhteliselt suur ja ühendatud rinnaluuga. Rinnaluul on kõigile lennuvõimelistele liikidele iseloomulik suur rinnakiil. Rangluud on kokku kasvanud ühtseks harkluuks. Tiiva põhiraskust kannavad tugevad ja kerged õlavarreluu, küünarluu ning kodarluu. Kahe viimase sõrme luud on kadunud, randme luud on osaliselt liitunud randme-kämblaluuks. Vaagnavöötmes paiknevad tugevad puusaluud, mis on kokku kasvanud liitristluuga. Niudeluudele kinnituvad poolliikuvalt süleluud (pole alt omavahel ühendatud) ja päraluud. Reieluud on suhteliselt keha sisemuses ja osalevad kõndimisel vähe. Sääreluu ja pindluu on kokku kasvanud sääre-kannaluuks. Kanna- ja pöialuud liituvad samuti omavahel, andes ühtse jooksmeluu. Kannaliiges paikneb alles jooksmeluu ja varbaluude vahel.
Lihaskond
pisi|[[Merikotkas Tartumaal]] Lindude lihased jaotatakse mõnikord punasteks (sarkoplasmarikkad, aeglaselt töötavad) ja valgeteks (sarkoplasmavaesed, kiiresti töötavad) lihasteks. Võimsaimad lihased enamiku lindude kehas on lendamisega seotud suur rinnalihas (tõmbab tiiba alla ja taha, suurem) ning rangluulihas (tõmbab tiiba ette ja üles, väiksem). Koos moodustavad need lihased kuni 20% linnu keha massist. Seljalihased on vähe arenenud. Keerulises hingamissüsteemis talitlevad roietevahelised lihased ja roiete tõsturlihased (suurendavad rinnakorvi mahtu) ning kõhu põiklihased (vähendavad rinnakorvi mahtu).
Lendamisvõime pärast on lindudel sageli tarvis istuda kõrgetel ja kitsastel kohtadel (näiteks puude okstel), selleks on jalalihastel arenenud omapärane kohastumus. Jalas paikneb kaarlihas, mis allpool põlve läheb üle varbapainutaja-lihaseks. Istudes paindub jalg, varbapainutaja-lihas tõmbub pingule ja tõmbab varbad konksu, ilma et lind peaks selleks energiat kulutama. Samasugust funktsiooni täidab värvulistel üksinda varbapainutaja-lihas, mis surutakse oma kareda pinnaga istumisel vastu kõõlustupe karedat pinda, fikseerides nii varvaste haarde.
Närvisüsteem ja meeleelundid
pisi|Enamik linde on head lendajad Lindude närvisüsteemi talitluses mängivad olulist rolli tingitud refleksid, kuid instinktiivne käitumine on enamasti siiski valitsev.
Seljaajus on lai kaela- ja nimmepaisumus nagu roomajatelgi. Suurim peaaju osa on otsaju, milles paiknevad suured juttkehad (instinktiivse käitumise keskused). Ajumantel on õhuke ja ülaosas tihedas ühenduses juttkehaga. Haistesagarad on väikesed (lindude haistmismeel on nõrk). Vaheaju paikneb otsaju all ning sisaldab hästi arenenud talamust ja hüpofüüsi, mille hormoonid on olulised käitumise mõjutajad. Kõrgelt on arenenud ka keskaju. Seal paiknevad suured nägemissagarad, samuti on keskaju tähtis liigutuste koordineerija ning võtab vastu ka kuulmisaistinguid. Nägemine on enamik lindudel ümbritseva tajumisel juhtiv meel. Paljud (eriti röövlinnud) on erakordselt terava nägemisega või kohastunud nägema pimedas. Lindude silmi kaitsevad silmalaud, millest liikuv on tavaliselt alumine, samuti silma siseküljelt algav pilkkile. Ka kuulmine on enamasti hea, kuigi tajutavate helide sagedusvahemik pole lai. Teojuha keskkõrvas on suhteliselt pikk, helivõnked trummikilelt annab sellele edasi kuulmetulbake.
Lindude väikeaju, mis on tasakaalu ja liigutuste koordinatsiooni keskus (seega tähtis lendamisel), on väga suur. Piklikust ajust algab 12 paari peaajunärve.
Neuroendokriintelg
Lindudel on endokriinsüsteemi kaudu olemas kõik näärmed, mis roomajatel, maolistel, inimestel jpt, näiteks
Seedeelundkond
Tänapäeva lindudel asendab hambaid nokk, millega toitu kinni hoitakse või toidu küljest tükke nokitakse. Süljenäärmed on üldiselt hästi arenenud, välja arvatud veelindudel. Keel on liikuv ja otsa poole sarvestunud. Söögitoru alaosas paikneb paljudel lindudel pugu. Pugus eelseeditakse toitu, aga sinna võivad koguneda ka seedimatud jäägid (röövlindudel), mis hiljem väljutatakse räppetompudena.
Magu jaguneb eespoolseks näärmemaoks ja tagapoolsemaks lihasmaoks. Näärmemaos seeditakse seedemahlade toimel toidu pehmemaid osi. Lihasmagu on paksude ja lihaseliste seintega ning kokkutõmbumisvõimeline, seal peenestatakse toidu kõvemad osad. Paljud linnud neelavad ka kivikesi ja liivaterasid, mis lihasmaos toidu purustamisele kaasa aitavad. Röövlindude lihasmagu on vähearenenud. Soolestik jaotub peen- ja jämesooleks, nende vahel asub veel üks kuni kaks umbsoolt. Peensool on suhteliselt pikk, eriti taimtoidulistel liikidel. Jämesool on võrdlemisi lühike ja seda tühjendatakse sageli (vajalik võimalikult väikese kehakaalu säilitamiseks). Jämesool avaneb kloaaki.
Hingamiselundkond
Lindude hingamiselundkond on selgroogsete seas efektiivseim. Hingetoru on pikk ja tugevdatud kõhreliste rõngastega. Kopsud on suhteliselt väikesed, kuid suure pinnaga. Mõlema kopsuga on ühendatud viis õhukotti: kaela-õhukott, rangluu-õhukott, eesmine ja tagumine rinna-õhukott ning kõhu-õhukott. Rangluu-õhukotid on omavahel ühendatud. Tagumised õhukotid on otse ühendatud läbi kopsu kulgeva hingetoru haruga (peabronhiga). Sissehingamisel satub õhk kõigepealt tagumisse rinna-õhukotti ja kõhu-õhukotti, õhk kopsudest aga eesmistesse õhukottidesse. Väljahingamisel väljub kasutatud õhk eesmistest õhukottidest peabronhi kaudu, kopsudesse aga satub värske õhk tagumistest õhukottidest.
Enamikule lindudest on omane võime häälitseda. Kohas, kus hingetoru kopsude suunas kaheks jaguneb, paikneb lindudel nn laulukõri. See koosneb kolmest häälekilest, mille asendit kontrollivad häälelihased. Eriti keeruliseks on laulukõri arenenud n-ö laulvatel lindudel.
Vereringe
Lindude väike-vereringe (toimub südame ja kopsude vahel) ja suur vereringe (toimub ülejäänud keha ja südame vahel) on teineteisest täielikult eraldatud, arteriaalne ja venoosne veri ei segune. Süda on suur ja vereringlus on suhteliselt kiire. Süda koosneb vasakust kojast, paremast kojast, vasakust ja paremast vatsakesest. Roomajate kahest aordikaarest on säilinud vaid parempoolne, mis saab alguse vasakust südame vatsakesest ja millest hargnevad enne paremale pöördumist veel unearterid, mis varustavad verega pead ja esijäsemetesse suunduvaid rangluuartereid. Aordikaar suundub ise aordina tahapoole ning hargneb paljudeks keha varustavateks arteriteks. Venoosne veri keha eesosast saabub kahe eesmise õõnesveeni kaudu paremasse südame kotta. Sinna suubub ka tagantpoolt tulev paaritu tagumine õõnesveen. Tagumine õõnesveen saab verd neerude kaudu keha tagaosast ja reieveeni kaudu jalgadest. Neerudesse saab veri kahest neeru värativeenist, mis algavad kaudaalsest õõnesveenist. Paremasse kotta saabunud veri liigub edasi paremasse vatsakesse, kust see pumbatakse kopsuarterite kaudu kopsudesse. Kopsudest liigub veri kopsuveenide kaudu tagasi vasakusse kotta.
Öine vahtkond (rühmitus)
Öine vahtkond (vene keeles "Ночной дозор") on pärast pronkssõduri mäkerdamist sinise värviga 21. mail 2006 pronkssõduri kaitseks moodustatud rühmitus. Rühmitus on nime saanud Sergei Lukjanenko ulmeromaani ja sellel põhineva filmi "Öine vahtkond" järgi.
Linnud
Lümfisüsteem
Ehituselt, arengult ja kulgemiselt meenutab lindude immuunsüsteem paljuski roomajate (ka maoliste) ning imetajate (ka inimese) immuunsüsteemi.
Lindude lümfisüsteem koosneb põrnast, Fabriciuse paunast, lümfisoontest ning kudedest, rakkudest ja hormoonidest. Suured veresooned on pea kõikjal ümbritsetud lümfoidkoega, kuid lümfiklapid on peamiselt suuremate veenide suudmetes. Lümfisõlmede asemel on pulseerivad lümfisüdamed ehk lümfiklapid. Fabriciuse pauna (Bursa cloacalis), mis paikneb kloaagi piirkonnas naha all, imetajatel teadaolevalt ei ole.
Öine vahtkond (rühmitus)
Öise vahtkonna liider Dmitri Linter vahistati pärast aprillirahutusi kuueks kuuks süüdistatuna rahutuste organiseerimises.
Linnud
Erituselundkond
Lindude neerud on suhteliselt suured (eriti veelindudel) ja lamedad, harilikult kolmesagaralised. Tüübilt on need järelneerud. Looteeas on lindudel veel keskneerud, millest kujunevad täiskasvanute neerud ja isaste raiamanused. Kusejuhad väljuvad otse kloaaki, kusepõit ei ole. Neerud talitlevad väga efektiivselt, vesi imetakse uriinist peaaegu täielikult tagasi. Uriin on hulgaliselt kusihapet sisaldav valge püdel mass.
Öine vahtkond (rühmitus)
2009. aasta 23. juulil jõustus rahutuste ässitamise eest kohtu all olnud Öise Vahtkonna aktivistide Dmitri Linteri, Maksim Reva, Mark Sirõki ja Dimitri Klenski õigeksmõistmine, kui riigikohus ei võtnud nende süüasja arutusele. Kohus tuvastas, et süüdistatavate omavahelisel tegevusel ja aprillirahutustel polnud seost.
Linnud
Sigimine
vasakul|pisi|Linnupojad arenevad munas Linnud siginevad kõva (kaltsiumkarbonaadist) koorega munade abil.
Öine vahtkond (rühmitus)
Öine Vahtkond on tegutsenud ka mittetulundusühinguna Öine Vahtkond, mis 2011. aasta kevadel ei esitanud Harju maakohtu registriosakonnale juhatuse liikmete registreerimiseks vajalikke dokumente. Samuti ei esitanud mittetulundusühing registripidajale 2010. aasta majandusaasta aruannet, mistõttu ühendus võidakse sundlõpetada.
Linnud
Sigimine
Isase suguaparaat koosneb kahest kõhuõõnes neerude juures paiknevast raiast, mis sigimisperioodil oluliselt suurenevad. Raigades valminud seemnerakud liiguvad seemnejuhades kloaagini. Hanelistel ja jaanalindudel paikneb kloaagis veel väljasopistatav suguti, enamikul lindudest see aga puudub või peaaegu puudub.
Emaste sugurakke toodab (samuti kõhuõõnes paiknev) munasari. Enamikul lindudel esineb vaid üks (vasakpoolne) munasari, papagoilistel ja pistrikulistel aga kaks. Valmivad munarakud liiguvad munasarjast munajuhasse, mille esimeses pooles eritatakse munaraku ümber valguline kest – munavalge. Järgnevas kitsamas munajuha osas tekib munavalgele ümber nahkkest. Munajuha viimases osas (seda nimetatakse ka emakaks) moodustatakse munale mineraalne koor ja (sageli) pigmenteeritakse see pinnalt. Munajuha avaneb kloaaki. Muna ehituse ja lindude lootelise arengu kohta loe täpsemalt muna ja linnu arengu artiklitest.
Füsioloogilised eripärad
Lindude füsioloogilised eripärad on paljuski seotud nende lennuvõime ja püsiva kehatemperatuuriga. Püsiva kehatemperatuuri hoidmiseks on vajalik intensiivne ainevahetus. Suure energiakulu tõttu kasvab lindude ainevahetuse kiirus lennates mitukümmend korda. Ka lindude südametegevus on kiire (eriti väiksematel liikidel), rahuldamaks keha suurt hapniku- ja toitainetarvidust. Keha temperatuur on üldiselt kõrge, tavaliselt 39–45 °C (emastel enamasti veidi kõrgem kui isastel). Püsivat kehatemperatuuri aitab säilitada halva soojusjuhtivusega sulestik, liigsest soojusest vabaneda aitab peamiselt soojusvahetus hingamisel. Mõned linnud võivad alajahtumisel ajutiselt letargiasse langeda (koolibrid ja pääsukesed), sel juhul võrdsustub kehatemperatuur välistemperatuuriga.
Lindude lämmastiku ainevahetuse lõppsaadus on vees lahustumatu kusihape. Kuna munas viibival linnulootel ei ole võimalik jääkaineid keskkonda eritada, saavad nad nii ohutult koguneda.
Eluviis
Enamik linde on päevase eluviisiga, kuid mõned (öösorrilised, kakulised) on ka öise eluviisiga.
Ökoloogia
pisi|Uusmeremaa tuvi Linnud on levinud väga erinevates ökoloogilistes tingimustes. Tänu lennuvõimele, kõrgelt arenenud füsioloogiale ja närvisüsteemile on lindude levikut piirav peamine tegur toidu kättesaadavus, mitte madalad või kõrged temperatuurid, veekogud või kõrgused. Kokku arvatakse linde olevat ligikaudu 100 miljardit isendit.
Lindude käitumine võib olla üsna keeruline. Sageli elavad linnud väiksemates seltsingutes või suuremates parvedes. Lindude omavahelises kommunikatsioonis on põhiroll häälitsusel, kuid ka visuaalsetel märkidel.
Sigimisel (pesitsemine) moodustavad linnud sageli püsivaid paare. Munade kaitseks ehitatakse enamasti pesa. Munadele arenemiseks vajaliku püsivalt kõrge temperatuuri tagamiseks soojendavad linnud neid oma kehaga – hauvad. Suur osa liike hoolitseb poegade eest ka pärast nende koorumist, mõni kauem (nn pesahoidjad linnud), mõni lühemat aega (nn pesahülgajad linnud).
Enamik parasvöötme ja külmemate alade linde võtavad ebasoodsa aastaaja üleelamiseks ette pikemaid või lühemaid rändeid (nn rändlinnud; mitte rändavaid linde nimetatakse paigalindudeks), põhjalikumalt vt lindude ränne.
Paljud linnud aitavad kaasa taimede levimisele, kandes laiali nende seemneid.
Linnud on väga tundlikud puuliikide ja metsa vanuse suhtes.
Linnud ja inimene
pisi|Lindude toitmisega kaasneb mitmeid probleeme Inimene on ammustest aegadest tegelnud lindude küttimisega, tarvitamaks nende liha toiduks või sulgi ehetena ja soojust hoidva voodrina. Palju linnuliike on kodustatud, toiduks tarvitatakse ka lindude mune. Mitu linnuliiki on muutunud inimesekaaslejateks (nt kodutuvi, koduvarblane), mõnesid peetakse nende kauni välimuse tõttu puurilindudena.
Tänu oma põllumajanduslikule tähtsusele on kodukana valitud üheks molekulaarbioloogia mudelorganismiks, mugavaks uurimisobjektiks on ta ka embrüoloogidele.
Inimesele on veel kasulik merelindude väljaheide guaano, mida kasutatakse väetisena.
Lind reageerib rongile, kui see on 60–125 meetri kaugusel.
Harrison Ford
Harrison Ford (sündinud 13. juulil 1942 Chicagos Illinoisi osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Lapsepõlv
Harrison Fordi ema Dorothy (õieti Dora Nidelman; 17. oktoober 1917 – 10. veebruar 2004) oli koduabiline ja ta isa Christopher Ford (õieti John William Ford; 20. november 1906 – 10. veebruar 1999) oli näitleja.
Rollid
Harrison Ford on mänginud Indiana Jonesi viies filmis: "Indiana Jones kadunud laeka jälil" (1981), "Indiana Jones ja hukatuse tempel" (1984), "Indiana Jones ja viimane ristiretk" (1989), "Noore Indiana Jonesi seiklused" (1993) ning "Indiana Jones ja Kristallpealuu kuningriik" (2008). Ta kehastas 36–58-aastast Jonesi, nooremat ja vanemat Jonesi kehastasid teised näitlejad.
Ta on mänginud Han Solot kolmes "Star Warsi" kinofilmis: IV seerias "Tähtede sõda" (1977), V seerias "Impeeriumi vastulöök" (1980) ja VI seerias "Jedi tagasitulek" (1983) ning telefilmis "Tähesõjad: Pühade eri" (1978). Arvatavasti teeb ta kaasa ka "Tähtede sõja" VII osas, mis eeldatavalt jõuab kinodesse 2015. aastal.
Autasud
Ford nimetati Oscari kandidaadiks parima meesnäitleja kategoorias 1985. aasta filmiga "Tunnistaja". Ta ei võitnud seda.
Ta nimetati Kuldgloobuse kandidaadiks parima meesnäitleja kategoorias neli korda: filmidega "Tunnistaja" (1985), "Moskiitorannik" (1986), "Jälitatav" (1993) ja "Sabrina" (1995). Ta ei võitnud neist ühtegi.
Imikusuremus
Imikusuremus ehk rinnalaste suremus (inglise keeles infant mortality) on kuni üheaastaste laste suremus.
Imikusuremuse intensiivsust iseloomustab imikusuremuskordaja.
Vaata ka
fa:مرگ‌ومیر نوزادان शिशु मृत्यु दर Mortalitate infantilă
Silver Kübar
Silver Kübar (sündinud 16. novembril 1980) on kahekordne Eesti meister külgvankritega motokrossis.
Ta lõpetas 1999. aastal Kose Keskkooli 40. lennu.
Clyde Drexler
Clyde Austin Drexler (sündinud 22. juunil 1962 New Orleansis) on endine USA korvpallur, kes mängis NBA korvpalliliiga Portland Trail Blazersi ja Houston Rocketsi klubis kokku 15 hooaega, tulles 1995. aastal ka NBA meistriks. Drexler võitis 1992. aasta Barcelona olümpiamängudel legendaarse Dream Teami koosseisus kuldmedali ja on valitud korvpalli kuulsuste halli.
Ülikool
Clyde Drexler õppis 1980–1983 Houstoni ülikoolis. Kahel viimasel aastal jõudis Houston NCAA korvpalliturniiril poolfinaali. 1983 valiti ta USA üliõpilaskorvpalli sümboolsesse esiviisikusse. Drexler tegi vaheltlõigetes ülikooli rekordi ning on seni ainus mängija Houstoni ülikooli ajaloos, kes on visanud üle 1000 punkti, võtnud maha üle 900 lauapalli ja jaganud üle 300 resultatiivse söödu.
NBA
Clyde Drexleri valis Portland Trail Blazers 1983. aasta draft'ist 14. valikuna. Ta kuulus 1983–1995 Portlandi ja 1995–1998 Houston Rocketsisse, kus mängis Hakeem Olajuwoni kõrval. Hea hüppevõime ja kiirus tegid temast peagi liiga ühe parima tagamängija.
1995 tuli ta Houstoniga NBA meistriks, 1990. ja 1992. aastal jäi finaalis teiseks. NBA play-off'ides käis ta väljakul 145 kohtumises.
Clyde Drexler viskas karjääri jooksul 22 195 punkti (keskmiselt 20,4 mängus), hankis 6677 lauapalli (keskmiselt 6,1) ja andis 6125 resultatiivset söötu (keskmiselt 5,6). Portlandi kasuks viskas ta 18 040 punkti, võttis 5339 lauapalli ja tegi 1795 vaheltlõiget, mis on klubi rekordid. Drexler tegi NBA-s 24 kolmikduublit.
Clyde Drexleri isiklikud rekordid NBA-s on 50 punkti, 18 lauapalli, 16 tulemuslikku söötu, 10 vaheltlõiget (2 korda) ja 5 viskeblokeeringut (2 korda).
NBA karjäär hooaegade kaupa
Clyde Drexler valiti 1983. aasta NBA draft'ist 14. valikuna. Esimesel, 1983/84. hooajal viskas Drexler keskmiselt 17 minutiga 7,7 punkti. Teisel, 1984/85. hooajal viskas Drexler keskmiselt 17,2 punkti, krabas 6 lauapalli ja andis 5,5 korvisöötu.
1985/86. hooajal valiti Drexler esimest korda NBA tähtede mängule, kui ta keskmised näitajad olid 18,5 punkti, 5,6 lauapalli ja 8 tulemuslikku söötu mängus. Tol hooajal oli ta keskmiselt 2,63 vaheltlõikega NBA-s paremuselt kolmas.
Drexleri 1986/87. hooaeg oli samuti väga hea, kuid hoolimata keskmiselt 21,7 punktist, 6,3 lauapallist, 6,9 söödust ja 2,49 vaheltlõikest teda tähtede mängule ei valitud. Koos Larry Birdi ja Magic Johnsoniga olid nad ainsad, kes viskasid tol hooajal keskmiselt üle 20 punkti, andsid üle 6 resultatiivse söödu ja võtsid maha üle 6 lauapalli.
Tema järgmine, 1987/88. hooaeg oli elu üks parimaid ning ta saavutas põhihooaja kõige väärtuslikuma mängija (MVP) valimistel viienda koha. Tol hooajal sai ta kirja 27 punkti, 6,6 lauapalli, 5,8 söötu ja 2,51 vaheltlõiget mängus. Ta valiti NBA teise sümboolsesse viisikusse. Oma teises tähtede mängus viskas ta 15 minutiga 12 punkti ja noppis 5 lauapalli.
Hooajal 1988/89 viskas Drexler oma karjääri parimad 27,2 punkti mängus, noppis 7,9 lauapalli ja andis 5,8 korvisöötu, kuid hoolimata heast põhihooajast kaotati väljalangemismängude avaringis Los Angeles Lakersile.
1992/93. hooajal pidi Drexler vigastuse tõttu 33 kohtumist vahele jätma ning 49 mänguga kujunesid tema hooaja keskmisteks 19,9 punkti, 6,3 lauapalli ja 5,7 resultatiivset söötu mängus. Hooajal 1993/94 tegi Drexler kaasa 68 mängu, kus viskas keskmiselt 19,2 punkti, noppis 6,5 lauapalli ja andis 4,9 tulemuslikku söötu. 1994/95. hooajal vahetati Drexler Houston Rocketsisse, kelle meeskonnas tõi ta 35 mänguga keskmiselt 21,4 punkti ja 7 lauapalli. Koos Hakeem Olajuwoniga tuli Drexler esimest ja ainsaks jäänud korda NBA meistriks. Play-off'is mängis Drexler 22 mängu, kus tõi keskmiselt 20,5 punkti ja 7 lauapalli. 1995/96. hooajal osales Drexler põlvevigastuste tõttu vaid 52 mängus. Keskmiselt viskas ta sel hooajal 19,3 punkti. Drexler valiti läbi aegade 50 parima korvpalluri sekka ja 24. novembril 1995 sai temast 24. mängija, kes oli visanud NBA karjääri jooksul vähemalt 20 000 punkti. Hooajal 1996/97 viskas ta 18 punkti, noppis 6 lauapalli ja andis 5,7 söötu, lisaks tegi ka kolm kolmikduublit. Drexleri karjääri viimaseks jäänud 1997/98. hooajal viskas ta keskmiselt 18,4 punkti, hankis 4,9 lauapalli ja andis 5,5 resultatiivset söötu mängus.
Metafüüsika 4
Raamat räägib esimese filosoofia ainest.
Tõlge
1003a 21
1003b 1
ja arstlikku arstimiskunsti suhtes (sest arstlikku öeldakse kord arstimiskunsti omavana, kord selle jaoks loomu poolest sobivana, kord selle otstarbena), ja me leiame ka teisi asju, mida öeldakse nende sarnaselt,
[5] nii ka olevat öeldakse mitmeti, aga iga kord ühe alge suhtes: sest mõnesid asju öeldakse olevaks sellepärast, et nad on substantsid, mõnesid sellepärast, et nad on substantsi seisundid [πάθη], mõnesid sellepärast, et nad on tee substantsi poole, või substantsi või substantsi kohta öeldava hävimised või ilmaolekud või kvaliteedid või tekitajad [γεννητικὰ], või nendest mingi või substantsi [10] eitused: sellepärast me ütleme, et ka mitteolev on olev. Ja nii nagu kõigi tervete [või tervislike] asjade kohta on üks teadus, on ka muude puhul. Sest mitte ainult ühe kohta öeldavate puhul ei ole vaatlus ühe teaduse oma, vaid ka ühe loomuse suhtes öeldavate puhul, sest ka neid öeldakse mingil moel [15] ühe kohta. Seega on selge, et ka olevate kui olevate [vaatlus] on ühe teaduse oma. Igal pool on ju teadmine peamiselt esmase kohta, ja selle kohta, millest teised asjad sõltuvad, ja mille järgi neid öeldakse. Kui nüüd see [esmane] on substants, peab filosoof saama alged ja põhjused substantsist.
Puutetahvel
pisi|Interaktiivne puutetahvel
Interaktiivne puutetahvel on suur puuteekraan, mis on ühendatud arvutiga. Projektori abil projitseeritakse arvutipilt ekraanile, kus kasutaja saab kujutist hallata puutepliiatsi, sõrme, stiiluse või mõne muu osutusvahendi abil. Tahvel on tavaliselt kinnitatud seinale või toetub põrandajalale.