cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anime muusikavideo
AMV vaatajate valik
Töötlejad esitavad oma videod võistlustel ja neid peetakse kas anime konventsioonidel või internetis. Võitjad valivad vaatajad ja vahel on võistlejatel endal õigus hääletada. Konventsioonidel AMV-sid hinnatakse tavaliselt, mis kategoorias nad konkureerivad, näiteks action-teemaline video konkureerib teiste action-teemaliste videotega. Vaatajad vaatavad neid videoid ja nad annavad oma hääle pärast kõigi videote ära vaatamist, mis selles võistluses on. Teine viis, kuidas sellist võistlust hoitakse on läbi interneti veebi. Üks tuntumaid on AnimeMusicVideos.org. Seal on suurim teatud iga-aastane AMV võistlus "The AnimeMusivVideos.org Viewers Choice Awards".
Švaabimaa hertsogkond
pisi|Vapp pisi|Kaart, mis näitab [[Ülem-Burgundiat (roheline) ja Švaabimaa hertsogkonda (oranž) umbes aastal 917]]
Švaabimaa hertsogkond (saksa keeles Herzogtum Schwaben, ladina keeles Ducatus Allemaniæ) oli algselt Frangi riigi hertsogkond ja siis üks viiest hõimuhertsogkonnast keskaegses Saksamaa kuningriigis (Saksa-Rooma riigis) ja seega olid selle hertsogid Saksamaa kõige võimsamate magnaatide seas. Teised hõimuhertsogkonnad olid Baieri, Frangimaa, Lotring ja Saksimaa.
Burchard II kuulutas hertsogkonna välja aastal 917. Burchard oli liidus kuningas Konrad I-ga ja alistas oma võistlejad Alemannia valitsemisele Wahlwiesi lahingus aastal 915.
Kõige tuntum perekond Švaabimaad valitsemas olid Hohenstaufenid, kes valitsesid seda, lühikese vaheajaga, aastatel 1079–1268. Enamuse sellest ajast olid Hohenstaufenid ka Saksa-Rooma keisrid.
Hertsogkond kestis aastani 1268, lõppedes viimase Švaabimaa hertsogi Konradini hukkamisega. Kuningas Rudolf I püüdis aastal 1273 taaselustada Švaabimaa hertsogi tiitlit, kinkides selle oma nooremale pojale, hilisemale Rudolf II-le, kes pärandas selle oma pojale Johann Parricidale. Johann suri aastal 1312 või 1313 pärijateta, tähistades "taaselustatud" tiitli lõppu.
Badeni markkrahvkond eraldas end hertsogkonnast 12. sajandil. Teised järglasriigid olid Württembergi krahvkond, Burgundia hertsogkond ja Vana Šveitsi Konföderatsioon. Tänapäeval asuvad endise hertsogkonna territooriumil Lõuna-Saksamaa, Alsace, saksakeelne Šveits, Vorarlberg ja Liechtenstein.
Ajalugu
pisi|Frangi riigi alad (481–814) Aastal 496 alistati alemannid Frankide kuninga Chlodowech I poolt, allutati Frangi riigile ja valitseti hertsogite poolt, kes sõltusid Frangi kuningatest. 7. sajandil rahvas ristiti ning asutati Augsburgi ja Konstanzi piiskopkonnad. 8. sajandil asutati kloostrid Reichenau saarel ja Sankt Gallenis. Alemannid vabanesid tasapisi Frangi ikkest, kuid aastal 730 taastas Frangi riigi majordoomus Karl Martell nende sõltuvuse ja tema poeg Pippin Lühike kaotas hõimuhertsogi koha ning valitses hertsogkonda pfaltskrahvide kaudu.
Hertsogkond, mis oli jagatud gaudeks või krahvkondadeks, võttis umbes sel ajal ulatuse, mis jäi püsima läbi kogu keskaja, ning piirnes Reini jõe, Bodeni järve, Lechi jõe ja Frangimaa hertsogkonnaga. Lechi jõgi, mis eraldas Alemanniat Baieri hertsogkonnast, ei moodustanud ei etnoloogiliselt ega geograafiliselt väga tugevat piiri ja kahe rahva vahel oli tihe suhtlus. pisi|vasakul|Karolingide keisririik oma suurimas ulatuses, ning kolmeks jagatuna aastal 843 Karolingide impeeriumi hilisematel ja nõrgematel aastatel said krahvid peaaegu sõltumatuks ning nende ja Konstanzi piiskopkonna vahel leidis aset võitlus ülemvõimu pärast. Juhtiv perekond Alemannias olid Reetia krahvid, keda mõnikord kutsuti markkrahvideks, ja ühte nendest, Burchardit, kutsuti "Alaminnia" hertsogiks. Burchard tapeti aastal 911 ja kahte pfaltskrahvi, Bertoldit ja Erchangerit, süüdistati riigireetmises ning surmati saksa kuninga Konrad I käsul.
Aastal 917 võttis Reetia krahv Burchard hertsogi tiitli ja seda tunnistas kuningas Heinrich I Linnupüüdja aastal 919. Tema seisund oli peaaegu sõltumatu ja kui ta aastal 926 suri, järgnes talle troonil Hermann, Frangimaa aadlik, kes abiellus tema lesega. Kui Hermann aastal 948 suri, andis Otto Suur hertsogkonna oma pojale Ludolfile, kes abiellus Hermanni tütre Idaga; kuid ta vähendas hertsogi privileege ja nimetas pfaltskrahvid kuninglike huvide jälgimiseks. Ludolf mässas ja tagandati ning teised hertsogid järgnesid talle troonil kiiresti. pisi|[[Saksamaa kuningriik|Saksamaa kuningriigi kaart Otto Suure valitsemise ajal aastal 972 (tumesinine) ja keisririigi edasine laienemine kuni Saali Konradi valitsemiseni (1024–1039)]] Burchard I poeg Burchard II valitses aastatel 954–973, Ludolfi poeg Otto, hilisem Baieri hertsog, valitses aastani 982 ning hertsog Hermann I sugulane Konrad I valitses aastani 997. Hermann II, võib-olla Konradi poeg, järgnes troonil ning pärast tema surma aastal 1003 järgnes troonil tema poeg Hermann III. Nende aastate jooksul olid švaabimaalased truud Saksi dünastiast Saksa kuningatele, tõenäoliselt piiskoppide mõjul. Hermann III oli lastetu ja troon läks tema vanema õe Gisela ja Austria markkrahvi Ernst I pojale Ernstile. Ernst hoidis hertsogkonda oma pojale kuni oma surmani aastal 1015, kui Gisela võttis valitsemise üle ja abiellus teist korda Frangimaa hertsogi Konradiga, kellest hiljem sai Saksa kuningas Konrad II. Kui Ernst jõudis täisikka, läks ta tülli oma kasuisaga, kes kukutas ta võimult ja andis aastal 1030 hertsogkonna Gisela teisele pojale Hermann IV-le ja pärast selle surma aastal 1038 oma pojale Giselaga Heinrichile. pisi|vasakul|[[Saksa-Rooma riik u 1000. aastal]] Aastal 1045 andis Heinrich, kes oli Heinrich III-na Saksa kuningaks saanud, Alemannia Saksa-Rooma keiser Otto II pojapojale ja Reini pfaltskrahvile Ottole ja aastal 1048 Schweinfurti krahv Ottole. Rheinfeldeni krahv Rudolf kasutas 1057 ära Saksa kuninga Heinrich IV alaealisust ning röövis tema õe Matilda. Seetõttu pidi kuningas talle andma nii Švaabimaa hertsogkonna kui ka oma õe temaga naitma. Rudolf von Rheinfelden oli järgmine hertsog (1057–1079) ja valiti aastal 1077 Saksa kuningaks vastukaaluks keiser Heinrich IV-le, kuid ta ei leidnud toetust Švaabimaal, mis anti Heinrichi poolt ustavale toetajale Hohenstaufeni krahvile Friedrich I-le.
Friedrich pidi võitlema oma seisundi eest hertsog Rudolfi poja Bertholdiga ja hertsogi väimehe Zahringeni hertsog Berthold II-ga, kellele ta aastal 1096 Breisgau loovutas. Friedrich II järgnes troonil oma isale aastal 1105 ja talle järgnes troonil hertsog Friedrich III, hilisem keiser Friedrich I. pisi|300px|[[Hohenstaufenid|Hohenstaufenite valitsetud Saksa-Rooma riik, 1138–1254]] Varased Hohenstaufenid suurendasid keiserlikku domeeni Švaabimaal, kus nad said püsivalt toetust, kuigi kiriklik mõju oli väga tugev. Aastal 1152 andis Friedrich I hertsogkonna oma sugulasele, Rothenburgi krahvile ja Frangimaa hertsogile Friedrichile, pärast kelle surma aastal 1167 valitsesid seda järgemööda keisri kolm poega, kellest noorim, Philipp, valiti aastal 1198 Saksa kuningaks. Oma võitluse ajal trooni pärast ostis Philipp toetust Švaabimaa maade laialdase loovutamisega ning hertsogkond jäi Otto IV valitsemisajal kuninga kätte ja läks aastal 1214 Friedrich II-le.
Saksa-Rooma keiser Friedrich II andis Švaabimaa oma pojale Heinrichile ja pärast tema mässu aastal 1235 nooremale pojale Saksa kuningas Konradile, kelle poeg Konradin, valmistudes aastal 1266 Sitsiilia-retkeks, pantis oma Švaabimaa pärandi Württembergi krahv Ulrich II-le. Pärast Konradini surma Itaalias aastal 1268 läks ülemvõim Švaabimaal Württembergi krahvidele, Badeni markkrahvidele, Tübingeni pfaltskrahvidele, Hohenzollerni krahvidele ja teistele.
Kui keiser Maximilian I jagas Saksa-Rooma riigi aastal 1512 ringkondadeks, oli üks, mis kattus praktiliselt hertsogkonnaga, Švaabi ringkond. Ala, mis oli varem Švaabimaa, kattis Württembergi kuningriiki, Hesseni suurhertsogkonda ja Baieri kuningriigi lääneosa. Kuigi Švaabimaa nime on aeg-ajalt kasutatud üldisel viisil piirkonna tähistamiseks, mille varem hõivas hertsogkond, on nime täpne kasutamine nüüd piiratud Švaabimaa ringkonnaga (Regierungsbezirk), mille pealinn on Augsburg.
Territooriumid
Hertsogkonna osa oli ka Reetia, mis ajalooliselt ei ole Alemannia osa, kuna Burchard II omas hertsogkonna väljakuulutamise ajal ka Reetia krahvi tiitlit. Reetia vastas sel ajal Rooma provintsile Raetia Prima, mis oli Saksamaal tuntud kui Churrätien selle pealinna Curia Raetorum (Chur) järgi.
Krems in Kärnten
Krems in Kärnten on vald Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.
Vald asub Põhja-Kärntenis Kremsi orus, Austria Salzburgi (Lungau) ja Steiermargi liidumaade (Ülem-Steiermark) piiril. See ulatub Drava lisajõest Lieserist alla kuni Nocki mägedeni Gurktali Alpides.
Villar Pellice
Villar Pellice on vald Itaalias Piemonte maakonnas città metropolitana di Torinos. Villar Pellice asub Pellice jõe orus (val Pellice), sõna villar tähendab väikest villat, talu.
Krems in Kärnten
thumb|left|Kiirteesild
Villar Pellice
Villar Pellice kõrgus merepinnast on 664 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Villar Pellice piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Angrogna, Bagnolo Piemonte, Bobbio Pellice, Crissolo, Perrero, Prali, Rorà, Torre Pellice.
Krems in Kärnten
Innerkremsi küla on maalilise Nockalmi maantee alguspunkt Reichenausse, põhjas viib Schönfeldsatteli kuru Thomatali (Bundschuh) Salzburgis. Läänes on Katschbergi kurumaantee ja paralleelne Tauern Autobahn olulised transpordimarsruudid. Mägine piirkond on populaarne talispordisihtkoht, sealhulgas mitmed suusanõlvad ja pinnatõstukid.
Andrija Živković
Andrija Živković (serbia kirillitsas Андрија Живковић; sündinud 11. juulil 1996 Nišis) on Serbia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis PAOK ja Serbia jalgpallikoondises.
Aegna (reisi-kaubaaurik)
pisi|Aegna plakatil
Andrija Živković
Ta alustas klubikarjääri Serbia klubis Partizan, millega liitus 2009. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Serbia kõrgliigas 2013. aasta aprillis. Alates järgmisest hooajast kuulus ta Partizani põhikoosseisu. Hooajal 2014/15 tuli ta klubiga Serbia meistriks.
Aegna (reisi-kaubaaurik)
Aegna oli Eesti reisi-kaubalaev, mis sõitis enne teist maailmasõda Tallinna – Helsingi liinil, laeva omanik oli Gustav Sergo & Ko.
Krems in Kärnten
Kremsi valla osad on Eisentratten, Kremsbrücke, Leoben, Nöring, Puchreit, Reitern ja Sankt Nikolai.
Ajalugu
thumb|left|120px|Eisentratteni kõrgahi
Aegna (reisi-kaubaaurik)
Huvitava kokkusattumusena uppus laev hiljem Nõukogude Liidu teenistuses olles Aegna saare juures.
Andrija Živković
Aastatel 2016–2020 kuulus Živković Portugali kõrgliigaklubi Lissaboni Benfica ridadesse. Hooaegadel 2016/17 ja 2018/19 tuli ta klubiga Portugali meistriks.
2020. aasta septembris sõlmis ta lepingu PAOK-ga.
2015. aastal tuli Živković Serbia kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Serbia jalgpallikoondises debüteeris ta 11. oktoobril 2013 sõprusmängus Jaapani vastu. 17 aasta ja kolme kuu vanuselt sai ta Serbia koondise läbi aegade noorimaks väravalööjaks. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 12. juunil 2022 UEFA Rahvuste Liiga mängus Sloveenia vastu. Ta on kuulunud Serbia koondisse 2018. ja 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
Krems in Kärnten
Ajalugu
Alates 14. sajandist oli Krems rauamaagi (Eisenerz) kaevanduspiirkond, keskaegse vasaraveskiga Eisentrattenis. Kõrgahi ehitati 1541. aastal, 1861. aastal ümberehitatuna on see tänini säilinud maamärk.
thumb|120px|Eisentratteni protestantlik kirik
Aegna (reisi-kaubaaurik)
Eestis
1936. aasta algul laeva modifitseeriti ja valmistati ette kevadel Soome liinile asumiseks. Suurendati ka reisijakohtade arvu. Laev sai 30 1. klassi ja 40 2. klassi kajutikohta ning lisaks suurendati tekireisijate kohtade arvu 170ni. Laevas oli seega kokku pea 250 reisijakohta, erijuhul võeti hiljem peale isegi 375 reisijat.
Esimesele liinireisile Tallinnast Helsingisse sõitis Aegna 18. mail 1936. Enne seda sõitis Tallinna – Helsingi liinil Soome laev Suomi. Eesti laeva liinile tulekuga langes pileti hind 25%.
Nõukogude Liidu teenistuses
Augustis 1940 Aegna natsionaliseeriti ja omanikuks sai Eesti Riiklik Merelaevandus. 1941. aastal jõudis laev Tallinnast evakueeruda ja sai 1941. aasta lõpul uueks nimeks Volhov.
Alates 1944. aastast teenis Volhov Leningradis 5. allveelaevade õppedivisjoni baaslaevana.
23. novembril 1944 teel Porkkalast Tallinna sattus Volhov navigatsioonivea tõttu Aegna saarest põhja pool madalale ja jäigi sinna. Pärast sõda kasutati laeva arvatavasti samas õppelaskmistel märklauana.
Laeva vraki jäänused on siiani uppumiskohas merepõhjas, põhiosa on lagunenud. Laeva kella on sukeldujad vrakilt välja toonud ja see on hoiul Eesti meremuuseumis.
Anette Käis
Isiklikku
Tema esimene abikaasa oli gümnaasiumiõpetaja Vitold Budkovsky ja teine pedagoog Johannes Käis. Ta oli Naiskodukaitse Võrumaa ringkonna esimene esinaine.
Ta küüditati 1941. aasta juuniküüditamisel Siberisse ning hukati seal.
Keskkonnabilanss
Keskkonnabilanss (inglise keeles eco-balance) on keskkonnategevuse tulemuslikkuse hindamise meetod, mis põhineb ettevõtte sisend-väljundanalüüsil.
Selle peamine eesmärk on vähendada jäätme- ja heitmekoguseid, suurendada tõhusust (loodusvarade kokkuhoid) ja sellest tulenevalt vähendada kulusid.
Druskas
Druskas on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Vana-Laitsna vallas. Druskas asub valla lääneosas merepinnast 190 meetri kõrgusel Pilskalna järve kaldal. Küla jääb valla keskusest Kornetist 2, piirkonna keskusest Alūksnest 31 ja Riiast 197 km kaugusele.
Külas asub muinsuskaitse all olev Druskase ehk Korneti linnus.
Külast läheb läbi maantee V381.
Aastal 2007 oli külas 16 elanikku.
Bartolomeu Jacinto Quissanga
pisi|Bastos 2014. aastal [[FK Rostovi särgis]] Bartolomeu Jacinto Quissanga (tuntud enam lihtsalt kui Bastos; sündinud 23. novembril 1991 Luandas) on Angola jalgpallur, kes mängib kaitsjana Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al-Ain ja Angola jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri 2010. aastal kodulinna klubis Petro Luanda. 2013. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Venemaa kõrgliiga klubiga FK Rostov. 2016. aasta augustis suundus ta viie miljoni euro eest Itaalia kõrgliiga klubisse Rooma Lazio, kus mängis kokku neli hooaega.
Pontus De la Gardie ja Sofia Gyllenhielmi hauamonument-sarkofaag ja epitaaf
pisi|[[Johann Christoph Brotze joonistus hauamonument-sarkofaagis ja epitaafis (1800)]] Pontus De la Gardie ja Sofia Gyllenhielmi hauamonument-sarkofaag ja epitaaf on hauamonument-sarkofaag koos epitaafiga Tallinna Toomkirikus. Teosel on kujutatud Pontus De la Gardie'd ja tema abikaasat Sofia Gyllenhielmi.
Teose lõi ajavahemikul 1589–1595 Arent Passer. Teos on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Bartolomeu Jacinto Quissanga
Angola jalgpallikoondises tegi Bastos debüüdi 10. augustil 2011 mängus Libeeria vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 28. mail 2014 sõprusmängus Maroko vastu. Ta on kuulunud Angola koondisse 2013. ja 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Jolla
pisi|Alternatiivne logo
Jolla Oy (vahepeal nimetatud kui ka Jolla Ltd või Jolla Mobile) on mitme mobiiltelefoni ja Sailfish OS-i, mis põhineb MeeGol ja Mer Corel vaba tarkvara projektidel, väljatöötaja ja arendaja. Lisaks on tal peakorter Tamperes, Soomes, R&D teostatakse Helsingis ja Tamperes. Hongkongi kontor tegeleb R&D-ga Hiinas, selleks et juhtida Sailfish Alliance'i arendust ja ökosüsteemi. Jolla peamine toode on nende Jolla nutitelefon, mille operatsioonisüsteem on Sailfish OS, mille põhisüsteemiks on Meri projekt, mis on MeeGo projekti jätk.
Jolla jätkab tööd, mis alustati Nokia N9 arendajatena. Kui Nokia lõpetas Meego projektis osalemise, hakkas N9 arendajate töö aeglustuma ja kaotas oma senise tuleviku. Nokiast lahkunud N9 põhiarendajad ja arenduse juhid lõid Jolla Oy, mis jätkab N9 pärandit.
Ajalugu
Jolla asustasid endise Nokia töötajad 2011. aasta oktoobris. Asutajateks olid Sami Pienimäki, Jussi Hurmola, Marc Dillon ja Stefano Mosconi. Nad kasutasid firma allüksust, mis loodi 2011. aasta märtsis. See nimetati ümber Jollaks ning nende eesmärgiks oli jätkata MeeGo Linuxi nutitelefonide arendust.
Meego oli Nokia Maemo ja Inteli Moblini projektide ühendamise tulemus. Need mõlemad olid linuxilised. Meego on majutatud Linux Foundationi poolt ja ei ole enam pidevalt arenduses. Sellest hoolimata on MeeGo avatud lähtekoodiga projekt, ning arendati edasi kommuuni poolt (peamiselt Carsten Munk), kes kujundas selle iseseisvaks Meri projektiks. Ümberkujundamise eesmärgiks oli toetada Maemot Meego taasehitamises. Selle töö eesmärgiks oli taaskasutada Meego arendust ja mitte lasta kulunud ressurssi raisku.
Kui Nokiat juhtis Stephen Elop, hakkas Nokia kasutama Windows Phone'i operatsioonisüsteemi. Väidetavalt kulude kokkuhoiuks lõpetati Windowsiga mitteseotud projektide rahastamine. Paljud töötajad koondati või lahkusid firmast. Et vähendada meedia reaktsiooni, loodi Nokia Bridge'i programm, mille eesmärgiks oli toetada endiste nokialaste loodud uusi idufirmasid. Üheks lisaeesmärgiks oli soov aidata neil elatist teenida.
Jolla juhid koos CEO Jussi Hurmolaga ja Nokiaga on pidanud koosolekuid Jolla osalemises Nokia Brige programmis. . Nokia on maksund lahkuvatele töötajatele kokku umbes 25 000 eurot ühe inimese kohta, aga pole andnud Jollale ühtegi patenti või teist intellektuaalset omandit Jolla tuleviku projektide jaoks. Seetõttu saab Sailfish OS baseeruda ainult MeeGo avatud lähtekoodiga komponentidel. Suletud lähtekoodiga kasutajaliidese disain tuleb Jollal endal ise teha. Kuna Jolla Sailfish OS baseerub MeeGO API-l, oli loomulik kasutada põhidistributsioonina Meri projekti, sest vabatarkvaralise projektina saab seda edasi arendada.
Strateegia
6. juulil 2013 avalikustas Jolla, et tahab hakata arendama ja turundama uut nutitelefoni, mis põhineb Linuxil ja on uudse, žestidele orienteeritud kasutajaliidesega. Operatsioonisüsteem nimetati Sailfishiks, mis põhineb MeeGo operatsioonisüsteemil ja on Meri projekti põhjaks. Meri põhja all on Qt, QML ja HTML5 funktsionaalsus.
Jolla meeskond koosneb suures osas endistest Nokia inseneridest ja juhtidest. Lisaks on ta agressiivselt palganud parimaid MeeGo talente, et nad panustaksid uue nutitelefoni arendusse ja tootmisse.
Jolla juht Jussi Hurmola ütles: "Me tahame tuua üle MeeGost meeldivad asjad: natiivne mitmiktöö, rakenduste ja andmete integratsioon (...) ning kasutajaliides peab olema kohandatav."
"Ökosüsteemiloomina on nagu koostöö. See pole üksi minemine. See, mida me teeme, on partnerite otsimine (...). Ma olen avatud ükskõik missugusekskoostööks. On olemas erinevaid koostöö vorme, aga põhirõhk on ökosüsteemi kasvatamisel." Koos täieliku Jolla kasutajaliidesega on Jolla arvestatav toode vanade MeeGo partnerite jaoks, keda leidub üle ümber maakera.
Dr. Antti Saarnio, (Chairman) Jolla, ütles: "Hiina nutitelefoniturg on üks maailma suurim ja kiiresti laienev. See väide koos D. Prone'iga on üks suurimaid samme Jolla teekonnaks olulise nutitelefoni turu olulise liikmeks saamisest.
Meego ja Symbiani telefonide rakenduste ökosüsteem oli mitu korda nõrgem kui iOS-i ja Androidi oma. Jolla loodab teistega koostööd teha ja kasvatab ökosüsteemi. Jolla avalikustas 17. septembril 2013, et Jolla telefonis saab kasutada enamikku Androidi rakendusi, ilma et peaks otseselt kasutama Google Play Store'i
Asukoht
Peakontorid on Ruoholahtis Helsingis, koos R&D kontoriga Tamperes. Jollal on väli-R&D kontor Cyberport Hongkongis.
Esimese toote andmed
20. mail 2013 avalikustas Jolla oma esimese telefoni välimuse ja tehnilised andmed. Avalikustamine toimus #IamTheOtherHalf internetiturundusena.
500px
Seni teadaolevad andmed:
Riistvara
Jolla riistvara esitleti 2013. aasta märtsi lõpus ja see läks müüki 2013. aasta märtsis. See on nutitelefon, millel on Ample 4,5" IPS qHD-ekraan, 16 GB püsimälu, 1 GB RAM, Micro-SD-pesa ja 8 MP kaamera. Alates detsembrist hakkas seda müüma ka üks soome operaator (DNA).
Pavilionys
pisi|2022 pisi|2020 pisi|2015
Pavilionys on Vilniuse linnaosa, mis asub linna loodeosas Pašilaičiai valla territooriumil.
Linnaosa on kujunenud Vilniusega liidetud samanimelise Buivydiškėse külanõukogus asunud küla aladele ja osalt ka Gineitiškėse küla Vilniusega liidetud ossa. Pavilionys piirneb loodes Tarandėga, lõunas Pašilaičiaiga, idas aga Pavilionysiga. Linnaosa kagupiirkonda on rajatud uued korterelamud, põhjapoolne osa on aga säilitanud oma külalise ilme.
Surnuaiapüha
Surnuaiapüha (ka kabelipüha või kalmistupüha) on tähtpäev, mil surnuaial mälestatakse surnuid. Sel puhul koristatakse sugulaste haudu, kiriklikel surnuaiapühadel peetakse kalmistul või lähedases kirikus jumalateenistus. Tava surnuaial süüa ja juua on pigem lõunaeestilik, ehkki surnutele toitu ohverdada on kombeks paljudes kultuurides.
Teoloogiaprofessor Toomas Pauli teatel sai surnuaiapühade tähistamise komme alguse 19. sajandil Liivimaa luteri kogudustes, Kambjas olla peetud kalmistupüha juba 1830. aastal. Kui tava levis, võtsid selle üle ka teised usulahud (nt õigeusk).
Kuna Nõukogude ideoloogias oli tähtsal kohal võitlus religiooniga ja ateismi levitamine, loodi kiriklike kalmistupühade kõrvale konkureeriv üritus. 1958. aastal hakati Eestis tähistama ilmalikke kalmistupühi nii eesti kui ka vene keeles, neid kuulutati ka ajalehes. Kiriklik kalmistupüha pidi Nõukogude ajal toimuma alles pärast ilmalikku ning seda avalikult ei reklaamitud. Ilmalike kalmistupühade populariseerimiseks oli mõnel pool kohal ka kauplusauto, kust müüdi alkohoolseid jooke ja defitsiitseid kaupu.
Surnuaiapühi tähistavad mõnel pool ka väliseestlased.
Teistelgi soome-ugri rahvastel on kombeks käia esivanemate matmispaikades paar korda aastas omakseid rituaalse mälestussööminguga austamas, ehkki kalmude korrashoid ei ole varem üldjuhul tavaks olnud.
Sebiș
Sebiș (ungari keeles Borossebes) on linn Rumeenias Aradi maakonnas. Linn asub ajaloolises Krisaania piirkonnas, maakonnakeskusest Aradist ligikaudu 65 km idakirdes.
Linna haldusalasse kuulub kolm küla: Donceni (Dancsfalva), Prunișor (Kertes) ja Sălăjeni (Szelezsény).
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanikest rumeenlasi 86,92%, mustlasi 6,3%, ungarlasi 2,17% ja teistest rahvustest inimesi 0,38%. Rahvus oli teadmata 4,21%-l elanikest.
Adam Hložek
Adam Hložek (sündinud 25. juulil 2002 Ivančices) on Tšehhi jalgpallur, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliigaklubis Leverkuseni Bayer ja Tšehhi jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Tšehhi klubis Praha Sparta. Tšehhi kõrgliigas debüteeris ta 2018. aasta novembris ning sai 16 aasta, kolme kuu ja 16 päeva vanuselt Sparta kõige nooremaks mängijaks Tšehhi kõrgliigas. Esimese värava lõi ta Tšehhi kõrgliigas 9. märtsil 2019 mängus Plzeňi Viktoria vastu. Hooajal 2020/21 lõi ta Tšehhi kõrgliigas 19 mänguga 15 väravat ning oli vaatamata sellele, et jäi vigastuse tõttu neljaks kuuks eemale, Jan Kuchta kõrval liiga suurim väravakütt.
Sebiș
Sebișit on esmamainitud 1506. aastal, tänapäeval Sebiși koosseisu kuuluvat Prunișori küla aga 1406. aastal. Linnaõigused sai Sebiș 1968. aastal.
Adam Hložek
2022. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu Leverkuseni Bayeriga.
Sebiș
Sebișis on sündinud kirjanik Mihai Beniuc (1907–1988).
Adam Hložek
Tšehhi jalgpallikoondises tegi Hložek debüüdi 4. septembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Slovakkia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 11. oktoobril 2021 MM-i valikmängus Valgevene vastu. Ta kuulus Tšehhi koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Romeškalns
Romeškalns on küla (mazciems) Lätis Alūksne piirkonnas Vana-Laitsna vallas. Romeškalns asub valla lõunaosas merepinnast 198 meetri kõrgusel. Küla jääb valla keskusest Kornetist 6, piirkonna keskusest Alūksnest 23 ja Riiast 189 km kaugusele.
Küla lähistelt läheb läbi maantee A2. Romeškalns asub Romeškalnsi järve kaldal, sellest läänes asub Romeškalnsi küngas (219,6 m)ä
Romeškalns on tekkinud endise Romeškalnsi mõisa juurde.
Aastal 2007 oli külas 8 elanikku.
Jaan Luks
Jaan Luks (kuni 23. veebruarini 1935 Joann Luks; 23. juuli 1900 Aidu vald, Paistu kihelkond, Liivimaa – 14. august 1973 Saku) oli Eesti kaitseväe (kapten, 1933) ja Nõukogude sõjaväelane (polkovnik) teises maailmasõjas, 8. Eesti Laskurkorpuse tagalaülem ja hiljem Kostivere sovhoosi direktor.
Jaan Luks osales Eesti Vabadussõjas vabatahtlikuna Viljandi kooliõpilaste pataljonis. 1922. aastast nooremleitnant, läbis Sõjaväe Ühendatud Õppeasutuste allohvitseride kursused aastatel 1922–1927, ülendati leitnandiks 1927. aastal, lõpetas edukalt Kõrgema Sõjakooli kursused ohvitseridele aastatel 1928–1932. Teenis Eesti kaitseväe Kaitsevägede Staabi kehalise kasvatuse juhi abina aastast 1932, ülendati kapteniks aastal 1933. Teenis ka lühikest aega Eesti sõjaministri adjutandina ja teenis seejärel Varustusvalitsus.
Petuški
pisi|Petuški keskväljak pisi|Petuški raudteejaam Petuški (vene Петушки) on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Petuški rajooni keskus.
Petuški asub Kljazma jõe kaldal, 67 km Vladimirist läänes. Linna läbivad Moskva ja Nižni Novgorodi vaheline raudtee ja maantee.
Petuški tekkis 1861 rajatud raudteejaama juurde. Linnaõigused sai 1965. aastal.
Babrujski kindlus
thumb|Babrujski kindlus; Minski väravad Babrujski kindlus (valgevene keeles Бабруйская крэпасць on endine kindlus Valgevene linna Babrujski territooriumil. Kindlus asub Biarezina jõe läänepoolsel kaldal.
Petuški
Elanike arv oli 2010. aastal 15 200.
Babrujski kindlus
Ajalugu
Kindlust hakati rajama aastal 1810. Kindluse projekteeris Teodor Narbutt; tema valis ka kindluse asukoha Biarezina jõe kaldal, kuigi algselt sooviti seda rajada hoopis Dnepri kaldale. Kindlus rajati vana Babrujski lossi asemele, selle alla jäi ka vana Babrujski linn (tollel ajal alevi staatuses). Algselt juhatas ehitustöid Narbutt ise, kuid peatselt ta haigestus ja tema asemele asus Gavriil Ignatjev.
Petuški
Venedikt Jerofejev on kirjutanud teose "Moskva–Petuški".
Babrujski kindlus
Ajalugu
Algselt kavandati kindlus kaheksast bastionist kompleksina, mida pidid ühendama muldvallid ja piirama veetõkked. Püssirohulaoks ehitati ümber vana jesuiitide kool-klooster.1812. aasta sõja puhkedes ei olnud kindlus veel täielikult valmis. Valminud olid siiski väravad, kasarmud, hospidal, laod, valminud olid viis bastionit. Kindluse ees asuvad fordid olid samuti kasutuskõlblikud.
Kindluse ehitamine jätkus vahemikus 1812–1836. Aastal 1817 külastas kindlust Aleksander I, kes andis korralduse lammutada kõik puidust hooned, nende asemele rajada aga uued kivist ehitised. Kindluse plaan muudeti, lisati veel 18 bastionit. Uue projekti autoriks oli Karl Opperman. Aastal 1822 valmis fort Friedric Wilhelm, ka rajati hulktahukakujuline suurtükitorn (Oppermani torn). Selle valmimisel (aastal 1825) külastas tsaar taas kindlust. Kindlusest põhja poole rajati kaks mullast lünetti. Kuigi aastal 1825 suuremad ehitustööd lõppesid, jätkus ehitus veel aastani 1836.
Kindluses paiknenud väeosas, 9. jalaväediviisis, teeninud ohvitseridest olid paljudel head sidemed dekabristidega. Sealse väeosa abil kavatseti aastal 1823 kinni võtta tsaar Aleksander I. Hiljem see plaan hüljati.
Pärast dekabristide ülestõusu mahasurumist aastal 1825 võeti kindlus kasutusele ka vanglana. Algul olid sinna vangistatud 23 dekabristi. Novembriülestõusu ajal oli kindlus ülestõusu mahasurumisel tähtis vene vägede tugipunkt, pärast hoiti seal ka vangistatud ülestõusnuid. Tuntumate vangide seas olid kirjanik Vincent Dunin-Marcinkievič ja luuletaja Paŭluk Bahrym.
Algselt modernne ja Nikolai I arvates Euroopa parim kindlus kaotas pärast aastat 1836 järjest oma sõjalist tähtsust. Aastal 1897 kustutati see kindluste nimekirjast. Vanglana olid sealsed hooned siiski kasutusel ka hiljem.
Aastal 1905 toimus kindluses ülestõus, milles osales ligi 900 kindluses karistust kandnud sõdurit. Nende seas oli ka 300 Balti laevastiku madrust.
Pärast seda, kui Poola väed aastal 1918 Babrujski hõivasid, rajasid nad sinna laagri, kus hoiti vangi langenud Punaarmee sõdureid. Laager tegutses aastani 1920.
Kindluse hooned olid kasutusel sõjavangide laagrina ka Teise maailmasõja ajal. Toona viibis kindluse südames asunud kahes vangilaagris ligi 40 000 vangi langenud punaväelast. Samuti asus kaks koonduslaagrit eelkindlustuste vööndis, kus hoiti tsiviilisikutes vange.
Lembit Lepp
Lembit Lepp (17. jaanuar 1931 Mustajõe, Võrumaa – 31. jaanuar 2002 Põlva) oli eesti kunstnik (graafik ja maalikunstnik) ja vabadusvõitleja.
Ta õppis Võru 1. Keskkoolis. 1947–1949 osales ta Võru koolinoorte salajases Noorte Kuperjanovlaste Organisatsioonis.
Aastatel 1957–1961 õppis ta Tartu Kunstikoolis, 1961–1962 töötas kunstiõpetajana. Aastatel 1963–1989 oli ta Eesti Rahva Muuseumi kunstnik.
Vähendatud kõrgushajutusmiinimum
Ajalooline taust
1958. aastal määras Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon (ICAO) õhusõidukite omavaheliseks kõrgushajutusmiinimumiks 1000 jalga maa- või veepinnast kuni lennutasandini FL290 ulatuvas kontrollitavas õhuruumis ja 2000 jalga ülalpool lennutasandit FL290. Suurem kõrgushajutusmiinimum ülalpool lennutasandit FL290 oli tingitud tolleaegsete kõrgusmõõturite ebatäpsusest suurtel kõrgustel. Lennutasandit FL290 ei valitud hajutusmiinimumide erinevuse piiriks mitte teaduslikel põhjustel, vaid sellepärast, et see lennutasand oli tolleaegsete õhusõidukite maksimaalseks reisilennukõrguseks. 1970. keskpaigas alanud ülemaailmne naftakriis ja sellega kaasnenud kütusehindade tõus tõi lennufirmade kasvava nõudluse õhuruumi efektiivsema kasutuse ning läbilaskevõime suurendamise järele. Need tingisid omakorda ettepanekud vähendada kõrgushajutusmiinimumi ülalpool lennutasandit FL290. 1982. aastal alustati ICAO eestvedamisel hajutusmiinimumi vähendamise võimalikkuse uuringuid, mille tulemusena leiti 1988. aastal, et vähendatud kõrgushajutuse rakendamine on tehniliselt võimalik ilma liigsete kulutusteta. Samas jõudsid vähendatud kõrgushajutusmiinimumi rakendamise jaoks piisavalt täpsed õhusõidukite avioonika, kõrgusmõõturid ning autopiloodisüsteemid laialdasemalt kasutusse alles 1990ndatel.
Rakendamine
27.03.1997 rakendati Põhja-Atlandi kohal esimene vähendatud kõrgushajutusmiinimumiga kontrollitud õhuruum lennutasandite FL330 (u 10 000 meetrit) ja FL370 (u 11300 meetrit) vahel. Eesti õhuruumis rakendus vähendatud kõrgushajutusmiinimum jaanuaris 2002. Aastaks 2005 oli vähendatud kõrgushajutusmiinimum kasutusel kogu läänepoolkeral, samuti Põhja-Aafrikas, Kagu-Aasias ja Vaikse Ookeani kohal. Kogu Aafrikas rakendati vähendatud kõrgushajutusmiinimum 2008. aastal, Hiina Rahvavabariigi õhuruumis 2007. aastal, Venemaa Föderatsiooni õhuruumis 2011. aastal.
Tehnilised nõuded õhusõidukile
Vähendatud kõrgushajutusmiinimumiga õhuruumis lendamiseks peab õhusõiduki varustusse kuuluma : Kõigil õhusõidukitel, mis pole tehniliselt võimelised vähendatud kõrgushajutusmiinimumi nõudeid täitma, rakendatakse endiselt 2000-jalast hajutust.
Kasulikkus
Hajutusmiinimumi vähendamine on toonud järgnevat kasu :
Peter Odemwingie
Peter Osaze Odemwingie (sündinud 15. juulil 1981 Taškendis Usbekistanis) on endine Nigeeria jalgpallur, ründaja.
Debüüdi Nigeeria rahvuskoondises tegi Odemwingie 4. mail 2002 mängus Keenia vastu, minnes mängu vahetusest.
2008. aasta suveolümpiamängudel võitis ta Nigeeria meeskonnaga hõbemedali, kaotades finaalis Argentinale 1:0.
2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus 21. juunil lõi Odemwingie Bosnia ja Hertsegoviina vastu värava.
Paul Mitt
Paul Mitt (31. august 1896 Aleksandri vald – 10. jaanuar 1969) oli eesti pedagoog, ühiskonnategelane ja kirjamees.
Kirjandustegevus
Ta on kirjutanud ajaleheartikleid ja jutte, nt "Eedi: jutukesed noortele" (1921).
Lisbeth Zwerger
Lisbeth Zwerger (sündinud 26. mail 1954 Viinis) on Austria lasteraamatute illustraator.
Aastail 1971–1974 õppis ta Viini Tarbekunsti Akadeemias, kuid õpingud jäid pooleli.
Lisbeth Zwergeri esimene illustreeritud raamat ilmus 1977. aastal. Selleks oli E. T. A. Hoffmanni "Das Fremde Kind".
Eesti keeles on tema illustratsioonidega tõlkeraamatutest ilmunud L. Frank Baumi "Võlur Oz" (1998, tõlkija Peedu Haaslaava, kirjastus Avita) ja Wilhelm Hauffi "Kääbus Nina" (1998, tõlkija Tiit Matsulevitš, Avita).
Anna Kuvõtško
pisi|Anna Kuvõtško (2016) Anna Kuvõtško (vene keeles Анна Александровна Кувычко; sündinud 26. juunil 1979 Volgogradis) on Vene poliitik (Ühtne Venemaa) ja jurist.
Kuvõtško lõpetas Volgogradi Riikliku Ülikooli 2002. aastal mänedžmendi erialal ja 2003. aastal õigusteaduse erialal. Aastatel 2001–2003 töötas ta advokaadi abina ja alates 2003. aastast advokaadina. 2004. ja 2008. aastal valiti ta Volgogradi Linnaduuma liikmeks. 2013. aastal valiti ta Volgogradi oblasti Duumasse.
18. septembrist 2016 kuni 11. oktoobrini 2021 oli ta Riigiduuma liige.
16. mail 2022 määrati ta Volgogradi linnapea asetäitjaks sotsiaalküsimuste alal.
2017. aasta novembris laadis telekanal "Novosti-Volgograd" YouTube'i video, milles Anna Kuvõtško koos Volgogradi 44. kooli kadetiklasside õpilastega esitas laulu "Дядя Вова, мы с тобой" ("Onu Vova, me oleme sinuga").
Mehdi Hasan
pisi| Mehdi Hasan (sündinud 1979) on Suurbritannia ajakirjanik.
Ta juhib telekanali Al Jazeera English jutusaadet "Head to Head".
Elmari Top 10
Elmari Top 10 on edetabel, mida koostab Raadio Elmar. Edetabeli laulud esitatakse igal laupäeval toimuvas saates "Eesti lugude edetabel".
Edetabel koostatakse muusikaekspertide arvamusi ja Elmari soovisaadetes esitatud laulude esituskordi arvestades. Iganädalaste edetabelite tulemuste põhjal selgitatakse aasta lõpus ka Elmari aasta laul.
Kangelase peegel
"Kangelase peegel" on 1987. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Süžee
Kaks juhuslikku tuttavat, Sergei Pšenitšnõi ja Andrei Nemtšinov, sattuvad saladuslikel asjaoludel peaaegu 40 aasta tagusesse minevikku. See päev, 8. mai 1949, hakkab nende jaoks pidevalt korduma. Kummalegi peategelasele annab saatus oma šansi: Andrei saab ära hoida kaevandusõnnetuse, Sergei saab võimaluse uutmoodi vaadata oma vanemate elule ja mõista neid.
Laialepa laht
Laialepa laht (ka Laiapea laht) on mageveeline järv Saaremaa looderannikul Harilaiu poolsaare keskosas.
Galina Starovoitova
Galina Starovoitova (Галина Васильевна Старовойтова; 17. mai 1946 Tšeljabinsk – 20. november 1998 Peterburi) oli Venemaa poliitik ja inimõiguslane.
Lõpetas 1971. aastal Leningradi Riikliku Ülikooli psühholoogiateaduskonna. Aastatel 1973. kuni 1976. Nõukogude Liidu Teaduste Akadeemia Etnograafiainstituudis aspirantuuris.
1996. aasta jaanuaris loodi initsiatiivgrupp Galina Starovoitova kandidatuuri ülesseadmiseks Venemaa presidendi kohale, kuid aprillis keeldus Keskvalimiskomisjon kandidatuuri registreerimast.
1998. aasta aprillis sai Starovoitovast partei Demokraatlik Venemaa esimees. Ta kavatses kandideerida sama aasta detsembris Peterburi Seadusandlikusse kogusse.
Starovoitova tapeti 1998. aasta 20. novembri õhtul Peterburis oma kodumaja trepikojas. Teda saatnud abi sai raskelt vigastada.
2008. aastal kinnitas Ülemkohus süüdimõistvad otsused Vjatšešlav Leljavini (mõrva kaasosaline) ja Pavel Stehnovski (relvade vahendamine ja omandamine) suhtes.
Tõnu Tennisson
pisi|Tõnu Tennisson 1974. aastal. pisi|Tõnu Tennisson [[Mustjala pank|Mustjala pangal.]] Tõnu Tennisson (1946 – 27. juuni 1974) oli eesti alpinist.
Ta on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu.
Tipputõus Kommunismile
1970. aastal osales ta III Eesti Pamiiri ekspeditsioonis, mille käigus tõusis koos 7 kaaslasega Heino Paltseri juhtimisel Kommunismi mäetippu (7495 m, 5B raskuskategooria). Tõus Kommunismile oli Baltikumis esimene. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks.
Kõrgtraavers
1973. aastal võttis ta osa Priit Vürsti juhitud ekspeditsioonist Edela-Pamiiri Marxi ja Engelsi piirkonda, mille käigus sooritati Tennissoni juhtimisel kõrgtraavers Nikoladze (6250 m) – Karl Marxi mäetipp (6723 m; raskuskategooria 5B).
Hukkumine
1974. aastal võttis ta osa Ilmar Priimetsa juhtimisel ekspeditsioonist Lenini mäetipule (7134 m). Tippu tõusti kahe grupiga erinevatel marsruutidel. Tõnu Tennisson tegi kaasa Enn Saare juhtimisel 5-liikmelises grupis, kes valis tippu tõusmiseks mitte tavapärase harjapidi marsruudi, vaid ronimise mööda kaguseina (marsruudi raskuskategooria Vene süsteemi järgi 5B). 6800 m kõrgusel tabas neid laviin, milles hukkusid Tõnu Tennisson, Priit Vürst ja Eerik Reino.
Lanohi keel
Lanohi keel on austroaasia keelte moni-khmeeri keelkonda kuuluv keel, mida kõnelevad aslid Malaisias Malaka poolsaarel. Keelt räägitakse Peraki osariigis.
Lanohi keeles on mitu murret, kuid vaid semnami murret räägitakse veel igapäevakeelena.
Rulles
Rulles (ka Rules) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Vana-Laitsna vallas. Rulles asub valla idaosas merepinnast 185 meetri kõrgusel. Küla jääb valla keskusest Kornetist 9, piirkonna keskusest Alūksnest 23 ja Riiast 197 km kaugusele.
Külast läheb läbi maantee V382. Külast põhja poole jäävad pisike Rullese järv ja Grantskalnsi mägi (223,6 m).
Aastal 2007 oli külas 2 elanikku.
Richmond (KwaZulu-Natal)
Richmond on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis uMgungundlovu ringkonnas, Richmondi valla halduskeskus.
Richmond on asutatud 1850. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Richmondi elanikest mustanahalisi aafriklasi 62,74%, India või Aasia päritolu inimesi 16,78%, valgeid 9,85%, värvilisi 9,61% ja teisi 1,02%. Suulu keelt pidas emakeeleks 49,18% inimesi, inglise keelt 38,17%, koosa keelt 3,27%, afrikaani keelt 1,99% ja sotho keelt 1,76%.
Positiivne diskrimineerimine
Positiivne diskrimineerimine (inglise keeles positive discrimination) on sotsiaalpoliitika vorm, mis annab ebavõrdsuse kaotamise eesmärgil teatud eeliseid vaesunud või diskrimineeritud rühmadele või piirkondadele.
Positiivne diskriminatsioon ei jõua tavaliselt ebavõrdsuse tekkepõhjusteni, vaid tegeleb ainult tagajärgedega.
Georg Teuffel
Georg Teuffel, alamsaksa keeles Jürgen Teuffel (umbes 1610 Nürnberg – umbes 1672 Lübeck) oli saksa arhitekt, ehitusmeister ja skulptor.
Teuffel tegutses Nürnbergis, Lübeckis ja Strassburgis. Alates 1651. aastast oli ta Lübecki linna kodanik. Aastail 1663–1672 elas ja töötas ta Eestimaal ja Liivimaal, mis 1629. aastal läksid Altmargi vaherahuga Rootsile, eelkõige Tallinnas, Narvas ja Riias. Neis linnades leidub tänaseni tema ehitisi, Eestis näiteks Narva raekoda ja Roseni palee, praegune Rootsi Suursaatkonna hoone Tallinnas.
Pašilaičiai
Pašilaičiai (poola keeles Poszyłajcie) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna loodeosas Pašilaičiai valla territooriumil. Pašilaičiai piirneb kagus Šeškinėga, lõunas Justiniškėsega, idas Fabijoniškėsega, põhjas aga Pavilionysi ja Perkūnkiemisega.
Pašilaičiais asub Vilniuse rajooni keskhaigla. Haridust annavad algkool, progümnaasium, leedukeelne gümnaasium ja venekeelne keskkool. Valdavad viie- üheksa- ja kuueteistkorruselised korterelamud, idaosas asub kommertspiirkond.
Linnaosa on kujunenud Vilniusega liidetud samanimelise Avižieniai külanõukogus asunud küla aladele. Aastal 1987 asuti sinna rajama arhitekt Kazimieras Rimantas Balėnase kavandatud uut mikrorajooni. Sealse künkliku maastiku tõttu kujundati hoonete vahele ohtralt haljasalasid. Tähtsamad tänavad on saanud nime balti rahvaste muinasusundi ja mütoloogia jumalannade järgi.
Jakob Portaeusi maja
Jakob Portaeusi maja oli 17. sajandi teisel poolel ehitatud barokk-klassitsistlik elumaja Narva vanalinnas endisel Rüütli tänaval, Koidu tänava nurgal. See hävis märtsipommitamises 1944. aastal.
Ajaloost
Kaupmees Jakob Portaeusi maja ehitati Koidu ja Rüütli tänava nurgale arhitekt Georg Teuffeli projekti järgi. Ehitise eeskujuks sai linnapea Joch Schwarzi maja, mis lähtus Saksamaa renessansi ehitustraditsioonist. Hoone ehitati 1667. aastal üsna samaaegselt bürgermeister Joch Chr. Schwarzi majaga või veidi hiljem. Maja esimene omanik oli hollandi kaupmees Jacob Portaeus (u 1668. aastal), kes rajas Narva lähistele saeveskeid ja korraldas sealset laevaehitust, alates 1788 aastast oli omanik Georg Voldemar von Rosen. 19. sajandil oli hoone puusepp Azmusi omandis ning 20. sajandi alguses asus seal Narva ettevõtja Benjamin Mihhailovski trükikoda.
Kirjeldus
Majal oli neli aknatelge ning kaks mitmetahulist nurgaerkerit. Hoones olid kaupmehe töö- ja kontoriruumid ning rikkaliku dekoori ja viimistlusega eluruumid. Jakob Portaeusi maja nurgaerkeritega arhitektuurilahendust kopeerisid teised Narva kaupmehed, sarnased olid ka Hans Fonne, Bengt Erichi ja Jacob Niemani majad. 20. sajandi alguseks oli hoone väliskuju võrreldes ehitusajaga oluliselt muutunud. 19. sajandil lammutati ümberehituse käigus üks erker ja teiselt võeti ära tornikiiver. Algselt fassaadi keskel asunud uks müüriti kinni ning sissepääsu asukohta muudeti.
Veronika Alu
Veronika Alu (sünninimi Veronika Leisalu; sündinud 5. juunil 1977 ) on eesti köite- ja nahakunstnik ning kunstipedagoog.
Hariduskäik
Ta lõpetas aastal 1995 hõbemedaliga Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastal 1999 lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia nahakunsti erialal bakalaureusena, aastal 2000 Eesti Kunstiakadeemia kunsti ja kunstiajaloo õpetajana.
Pavilionys (Perkūnkiemis)
pisi|2022 pisi|2020 pisi|2014
Linnaosa on kujunenud aastal 1987 Vilniusega liidetud samanimelise Avižieniai külanõukogus asunud küla aladele. Pavilionys piirneb põhjas Bajoraiga, läänes Pavilionysiga, lõunas Pašilaičiaiga, idas aga Fabijoniškėsega. Linnaosa kagupiirkonda on rajatud uued korterelamud, põhjapoolne osa on aga säilitanud oma külalise ilme.
Laeva soo
pisi|Laeva soo. Esiplaanil on [[Selli-Sillaotsa matkarada]] Laeva soo (ka: Laeva raba, Emajõe-Pedja soo) on soo Tartu maakonnas Tartu vallas. Soo jääb Alam-Pedja looduskaitsealale.
Kolmas planeet
"Kolmas planeet" on 1991. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
NSV Liidu Kunstide Akadeemia
pisi|240px|[[Moskvas asuv endine Morozovi härrastemaja, Nõukogude Liidu ajal oli kunstide akadeemia presiidiumi asupaigaks]] pisi|240px|[[Olev Subbi, akadeemia korrespondentliige 1988. aastast]]
Akadeemiat peeti Keiserliku Kunstide Akadeemia klassikaliste traditsioonide järgijaks, kuid samal ajal oli akadeemia eesmärk edendada sotsialistliku realismi põhimõtete järgimist loomingulises arengus.
Asutused akadeemia koosseisus
Akadeemia koosseisu kuulusid Moskvas asunud Kujutava Kunsti Teooria ja Ajaloo Teadusinstituut, Surikovi-nimeline Moskva Riiklik Akadeemiline Kunstiinstituut koos kunstikeskkooliga, Leningradis asunud Repini-nimeline Maali-, Skulptuuri- ja Arhitektuuriinstituut koos kunstikeskkooliga ning arvukalt muuseume ja loomingulisi õpikodasid.
Liikmeskond
Akadeemia liikmeskonda kuulusid tegevliikmed (akadeemikud), korrespondentliikmed, auliikmed ja välisliikmed. Liikmeid valiti akadeemia üldkogul. 1970. aastate lõpus oli akadeemial 61 tegevliiget ja 95 korrespondentliiget.
Narr (taro)
Narr on tarokaart. See kuulub Suure Arkaani kaartide hulka. Tavaliselt on see pakis esimene ja kannab numbrit 0 (mõnes pakis 21 või 22), tähistades seda, et see kaart sisaldab kõiki inimkonna vastuolusid ja võtab kokku kõik ülejäänud kaardid.
Narr sümboliseerib uut algust, värskeid väljakutseid ja muretut tegutsemist.
Vaata ka
Maag - Ülempreestrinna - Keisrinna - Keiser - Ülempreester (Hierofant) - Armastajad - Kaarik - Õiglus - Eremiit (Erak) - Õnneratas - Jõud - Poodu - Surm - Mõõdukus - Saatan - Torn - Täht - Kuu - Päike - Kohtumõistmine (Kohus) - Maailm
Colin Pitchfork
Colin Pitchfork (sündinud 1960. aasta märtsis) on kurjategija, kes mõisteti süüdi kahes mõrvas ja vägistamises. Ta on esimene kurjategija, kes mõisteti süüdi DNA-analüüsi põhjal. Pitchfork vägistas ja tappis kaks 15-aastast tüdrukut. Esimese kuriteo pani ta toime 1983. aasta novembris ja teise 1986. aasta juulis. 19. septembril 1987 ta tabati ja 26. jaanuaril 1988 mõisteti ta pärast kuritegude ülestunnistamist eluks ajaks vangi.
Kuriteod
21. novembril 1983 lahkus 15-aastane Lynda Mann kodust, et minna sõbrale külla. Koju ta ei naasnud ja järgmisl hommikul leiti ta peamiselt kohalike kasutatavalt jalgteelt vägistatuna ja tapetuna. Kriminalistid leidsid ta kehalt DNAd ja politsei tegi kindlaks, et ründajal on A-veregrupp ja et DNA sobib vaid 10% meestega. Kuna DNA oli ainus asitõend ja ühtegi juhtlõnga polnud, jäi mõrv lahendamata.
31. juulil 1986 kasutas jalgrada teine kohalik 15-aastane tüdruk, Dawn Ashworth. Tema laip leiti kaks päeva hiljem jalgraja lähedalt. Ashworthi oli mõrvar peksnud, jõhkralt vägistanud ja seejärel ta surnuks kägistanud. Modus Operandi klappis Lynda Manni mõrvaga ja spermale tehtud DNA test kinnitas, et rünnaku taga oli sama mees.
1. augustil 1987 rääkis üks Pitchforki kolleegidest oma töökaaslastele, et Pitchfork oli andnud talle 200 naela, et mees annaks tema eest DNA proovi. Üks vestlust kuulnud naine teatas sellest politseile ja Pitchfork arreteeriti. Enne seda oli politsei peamiseks kahtlusaluseks olnud kohalik 17-aastane noormees Richard Buckland. Pitchforkilt ja Bucklandilt võeti DNA-proovid. Bucklandi proov oli negatiivne, aga Pitchforki DNA klappis Manni ja Ashworthi mõrvapaikadelt leituga ja lõpuks tunnistas mees mõrvad üles.
Samal ajal kui Pitchforkist sai esimene kurjategija, kes mõisteti süüdi DNA-proovi põhjal, sai Bucklandist esimene inimene, kelle süütuse tõestas DNA-proov. Analüüsi välja töötanud Alec Jeffreys ütles hiljem, et kui noormehele poleks tehtud DNA-analüüsi, oleks ta ilmselt süüdi mõistetud ja Pitchfork oleks puhtalt pääsenud.
Kohus mõistis Pitchforki vägistamise ja mõrva eest eluks ajaks vangi ja ta saab ennetähtaegset vabanemist taotleda 2016. aastal.
Wilhelm Sasnal
Wilhelm Tomasz Sasnal (sündinud 29. detsembril 1972 Tarnówis Poolas) on Poola maalikunstnik.
1999. aastal lõpetas Sasnal Krakówi kaunite kunstide akadeemia (Akademia Sztuk Pięknych w Krakowie) maali erialal.
Ta on teinud peamiselt pliiatsi- ja tindijoonistusi, fotosid, videoid ja maale. Sasnal on kujutanud mitmesuguseid igapäevaseid objekte, Krakowi linnavaateid, kuid ka kujutisi internetist või massimeediast. Ta on tarvitanud alusmaterjalina Art Spiegelmani 1973. aastal ilmunud holokausti teemalist koomiksit "Maus" ning kaadreid Claude Lanzmanni 1985. aasta dokumentaalfilmist "Shoah".
Wilhelm Sasnali teoseid on selliste muuseumite kollektsioonides nagu Guggenheim Saatchi Gallery ja Tate Modern Londonis ning kaasaegse kunsti muuseum Varssavis.
Antsla tänavate loend
Siin on loetletud Antsla tänavaid ja toodud nende pikkused.
Noah Okafor
Noah Arinzechukwu Okafor (sündinud 24. mail 2000 Binningenis) on Šveitsi jalgpallur, kes mängib ründajana Itaalia kõrgliiga klubis AC Milan ja Šveitsi jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Šveitsi klubis FC Basel, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2009. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Šveitsi kõrgliigas 2018. aasta mais. Esimese värava lõi ta Šveitsi kõrgliigas 28. juulil 2018 mängus Xamaxi vastu.