cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paul Feyerabend
Tegevus õppejõuna
1975 ilmus Feyerabendi esimene raamat "Against Method". Selle põhitees oli "epistemoloogiline anarhism": ei ole olemas niisugust asja nagu teaduslik meetod. Suured teadlased on teaduslikud oportunistid, kes kasutavad mis tahes käepäraseid võtteid, isegi kui nad sellega rikuvad empiristliku metodoloogia kaanoneid. 1976–1977 vastas Feyerabend enamikule raamatu peamistest retsensentidest. Ta sattus depressiooni. Ta avaldas esimese artikli, milles ta pooldas relativismi. 1978 ilmus raamat "Science in a Free Society" (Teadus vabas ühiskonnas), mis sisaldas ka vastused raamatu "Against Method" retsensentidele. Raamatus selgitas ta epistemoloogilist anarhismi. Eelmise raamatu positsioonist taganes ta vähe. Sanuti uuris ta epistemoloogilise anarhismi poliitilisi järelmeid. Samuti toetas ta relativismi. Ilmus ka Feyerabendi filosoofiliste kirjutiste esimene saksakeelne väljaanne. Sellest ajast hakkas ta üha rohkem saksa keeles avaldama. 1981 ilmusid ingliskeelse artiklikogu "Philosophical Papers" esimesed kaks köidet, mis sissejuhatavates peatükkides sisaldab uut materjali.
1984 ilmus kirjutis "Science as an Art" (Teadus kui kunst), milles ta kaitseb eksplitsiitselt relativistlikku arusaama teaduse ajaloost, mille kohaselt teaduses on küll muutused, kuid ei ole progressi. Samuti jätkas ta Ernst Machi taas ausse tõstmist. 1987 ilmus raamat "Farewell to Reason", mis sisaldab kirjutisi ajavahemikust 1981–1987. Jällegi on esiplaanil relativism, eriti selle protagoraslik variant. 1988 ilmus raamatu "Against Method" teine väljaanne, milles oli ära jäetud pikk peatükk kunstiajaloost, kuid sisse võetud osi raamatust "Science in a Free Society".
Sügisel 1989 läks ta Itaaliasse ja Šveitsi, osaliselt Californias oktoobris toimunud maavärina tõttu. 1990 lahkus ta ametlikult Berkeley professuurist ning 1991 emeriteerus ka Zürichi professuurist. 1991 avaldati juubeliväljaanne "Three Dialogues on Knowledge and Beyond Reason", mille toimetaja oli tema kunagine õpilane Gonzalo Munévar. Samuti ilmus palju väiksemaid töid. Ta hakkas ilmutama rahulolematust relativismiga, kuid vastustas endiselt ägedalt objektivismi. 1993 ilmus raamatu "Against Method" kolmas väljaanne. Feyerabendil tekkis ravimatu ajukasvaja ja ta läks haiglasse.
Peale samaaegse professuuri Berkeleys ja Zürichis, mis ta sai karjääri lõpus, töötas muu hulgas Hamburgis, Aucklandis, Kasselis, Yale'i ülikoolis, Londonis ja Berliinis.
Metodoloogia kriitika
Londonis õppides tutvus ta Imre Lakatosiga, kes oli samuti Popperi õpilane. Nad kavatsesid kirjutada raamatu, milles oleks Lakatosi uurimisprogrammide teooria esitatud koos Feyerabendi-poolse kriitikaga. See jäi teostamata Lakatosi ootamatu surma tõttu. Feyerabend pani oma kriitika siiski kirja. Sellest sai alguse tema kuulus metodoloogia kriitika, mille ta avaldas algul artiklina ja seejärel raamatuna "Against Method".
Popperist mõjutatuna uuris Feyerabend teaduse metodoloogia loogikat ning uuris üksikasjalikult ja uuest vaatenurgast teaduse ajaloo otsustava tähtsusega episoode.
Feyerabend väitis, et mis tahes range metodoloogia (näiteks Lakatosi või Popperi oma) range järgimine hakkab pikapeale teaduse progressi takistama.
Nõue, et uued teooriad oleksid vanade teooriatega ühitatavad, annab vanadele teooriatele õigustamatu eelise. Ühitatavus vanema, iganenud teooriaga ei suurenda uue teooria tõesust või kehtivust võrreldes alternatiivse teooriaga sama nähtuste valdkonna kohta. Kui tuleb valida kahe teooria vahel, mille seletusjõud on võrdne, siis otsus falsifitseeritud teooriaga ühitatava teooria kasuks ei ole ratsionaalsus, vaid esteetiline valik. Selle teooria tuttavus võib teha ta teadlastele meelepärasemaks, sest see ei sunni neid oma lemmikeelarvamustest loobuma. Seetõttu võib öelda, et sellel teoorial on "ebaaus eelis".
Feyerabend väitis ka, et ükski huvitav teooria ei ole kunagi kooskõlas kõikide asjassepuutuvate faktidega. Näiteks renormalisatsiooniprotseduuri kohta väljade kvantteoorias ütles ta: "See protseduur seisneb teatud arvutuste tulemuste mahakriipsutamises ning nende asendamises kirjeldusega sellest, mida tegelikult vaadeldakse. Nõnda mööndakse implitsiitselt, et teooria jääb hätta, sõnastades selle viisil, mis vihjab, nagu oleks avastatud uus printsiip." (Against Method, lk 61). See ei ole mõeldud teadlaste praktika kriitikana. Feyerabend ei kutsu füüsikuid üles loobuma renormalisatsioonist ega teistest ad hoc-meetoditest, vaid väidab, et need on teaduse progressi huvides vajalikud. Vaidleb ta aga metodoloogiatega, mis seda tõika varjavad.
Feyerabend kiidab heaks teooriad, mis ei ole hästi teada faktidega kooskõlas. Pluralistlik metodoloogia, mille puhul tehakse võrdlusi mis tahes teooriate vahel, sunnib iga teooria pooldajaid oma teooriat paremini sõnastama. Teadust ei aita kõige paremini edasi mitte induktsioon, vaid induktsioonivastasus.
Feyerabend vastustas mis tahes ühtset ettekirjutavat teadusmetodoloogiat, sest see piirab teadlaste tegevust ja kammitseb teaduse progressi. Uued teooriad ei võetud omaks mitte teadusliku meetodi põhjal, vaid sellepärast, et selle pooldajad kasutasid oma asja edasiviimiseks kõikvõimalikke vahendeid. Ainuke lähenemine, mis teaduse progressi ei takista, on "kõik kõlbab" (anything goes): ""kõik kõlbab" ei ole "printsiip", mida ma pooldan ... vaid ajalugu lähemalt vaatava ratsionalisti kohkunud hüüatus."
Muhammad Ali
Muhammad Ali (sünninimega Cassius Marcellus Clay juunior, hüüdnimedega The Greatest, The Champ ja Louisville Lip; 17. jaanuar 1942 Louisville, Kentucky – 3. juuni 2016 Phoenix, Arizona) oli USA poksija ja aktivist.
Paul Feyerabend
Metodoloogia kriitika
Feyerabend armastas kasutada otsekoheseid väljendusi. Teadust nimetas ta põhiloomult anarhistlikuks. Samuti ütles ta, et teadus on haaratud omaenda mütoloogiast ning esitab väiteid, mis pole kaugeltki tema kompetentsis. Ta kutsus üles lahutama teaduse riigist samadel põhjustel, miks kirik on riigist lahutatud.
Muhammad Ali
Harrastajana
Cassius Clay alustas poksimisega 1954. aastal. Ta osales harrastajana kokku 100 kohtumisel, millest võitis 95 ja kaotas 5 kohtumist.
Paul Feyerabend
Isiklikku
Selgroogu sattunud kuul tegi Feyerabendi eluks ajaks impotentseks, kuid ometi oli ta neli korda abielus ning tal oli enda väitel palju armulugusid.
Muhammad Ali
Harrastajana
Clay võitis poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks, alistades finaalis Poola poksija Zbigniew Pietrzykowski.
Paul Feyerabend
Isiklikku
1948 abiellus Feyerabend oma esimese abikaasa Edeltrudiga. 1956 abiellus ta oma teise abikaasa Mary O'Neilliga, kes oli tema endine üliõpilane. Feyerabendi teatel veetis Mary 1957. aasta jõulud mehest eraldi oma vanemate juures, seejärel oli Maryl armulugu ja Paul nägi teda viimast korda 1958. Grazia Borriniga sai Feyerabend tuttavaks 1983 oma loengutel Berkeley ülikoolis. Jaanuaris 1989 nad abiellusid.
Muhammad Ali
Elukutselisena
Clay poksis oktoobrist 1960 kuni detsembrini 1981 elukutselisena. Ta pidas kokku 61 kohtumist, võitis neist 56 (neist 37 nokaudiga) ja kaotas 5 (neist 1 nokaudiga) kohtumist.
Paul Feyerabend
Depressioon
Feyerabendi kirjutistes on kirge ja energiat, mida ei leidu teistel teadusfilosoofidel. Oma autobiograafias "Killing Time" tunnistab ta, et see läks talle kalliks maksma. Pärast valdavalt negatiivseid retsensioone raamatule "Against Method" sattus ta sügavasse depressiooni: "Depressioon jäi minuga rohkem kui aastaks; see oli nagu loom, selgelt määratletud, ruumiliselt lokaliseeritav asi. Ma ärkan üles, teen silmad lahti, kuulatan: on ta siin või ei ole? Pole märkigi sellest. Võib-olla ta magab. Võib-olla ta jätab täna mind rahule. Ettevaatlikult, hästi ettevaatlikult tõusen ma voodist. Kõik on rahulik. Ma lähen kööki, hakkan sööma. Ei ühtki heli. Televiisor, "Good Morning America", David Mis-ta-nüüd-oligi, mees, keda ma ei kannata. Söön ja vaatan saatekülalisi. Aeglaselt täidab toit kõhu ja annab jõudu. Nüüd kiire käik vannituppa, ja välja hommikusele jalutuskäigule – ja siin ta on, minu ustav depressioon: "Kas sa arvasid, et võid ilma minuta välja minna?""
Muhammad Ali
Elukutselisena
1964. aastal, seoses islami usku pöördumisega, võttis ta endale uue nime Muhammad Ali.
Paul Feyerabend
Depressioon
Feyerabend jäi siiski elu lõpuni agressiivseks vaidlejaks. Viimases, poolelijäänud raamatus räägib ta sellest, kuidas kujuneb ja kuidas on piiratud meie reaalsustunne. Raamatus "Conquest of Abundance: A Tale of Abstraction versus the Richness of Being" kaebab ta meie kalduvuse üle seda piiratust institutsionaliseerida.
Muhammad Ali
Hinnanguid Ali poksimisstiilile
Ali paistis välja omapärase poksimisstiiliga. Enamasti hoiab poksija oma käsi alalõua ees, et kaitsta lõuga nii otse-, külg- kui ka altlöökide eest. Ali aga hoidis oma käsi allpool, lootes vastase hoope vältida, liikudes eest oma osavuse ja kiiruse abil ning ühtlasi meelitada vastast rünnakule oma näilise kaitsetusega.
Sageli peetakse Alit poksimisstiili rope-a-dope kasutuselevõtjaks. Selle stiili korral nõjatus Ali poksiringi nööridele ja laskis vastasel oma keha lüüa. Suure osa vastase löökide energiast neelas nööride elastsus, mitte poksija keha. Nii pealtvaatajatele kui vastasele võis kergesti tunduda, et Ali saab palju rohkem viga kui ta tegelikult sai. Pärast seda, kui vastane oli end tükk aega väsitanud, võis Ali matši oma kasuks pöörata.
Eraelu
Muhammad Ali kasvas üles kristlasena, tema vanemad olid baptistid. 1960. aastate algul pöördus ta islamisse.
Ali oli neli korda abielus. Tal oli üks poeg ja seitse tütart.
Tema esimene abikaasa oli baaridaam Sonji Roi. Nad abiellusid 14. augustil 1964. Roi oli vastu mitmele moslemi tavale, näiteks naiste riietuse osas, ja see viis abielu lagunemiseni. Nad lahutasid 10. jaanuaril 1966.
17. augustil 1967 abiellus Ali 17-aastase Belinda Boydiga, kes pärast pulmi pöördus samuti islamisse ja võttis endale nimeks Khalilah Ali. Abielust sündis neli last: tütred Maryum (1968), Jamillah ja Rasheda (1970) ning poeg Muhammad Ali noorem (1972).
1975 alustas Ali suhet 19-aastase modelli ja näitleja Veronica Porschega. Nad abiellusid 1977. Selleks ajaks oli neil juba tütar Hana ja Veronica kandis teist last. Tütar Laila sündis sama aasta detsembris. Abielu lahutati 1986.
19. novembril 1986 abiellus Ali oma praeguse abikaasa Yolandaga, keda ta tundis juba üle kahekümne aasta.
Alil on veel kaks väljaspool abielu sündinud tütart Miya ja Khaliah.
Ali tütar Laila Ali sai samuti elukutseliseks poksijaks. Ta on võitnud kõik 24 kohtumist, mis ta oma elu jooksul on pidanud.
Temast
Oma elust on ta koos Richard Durhamiga kirjutanud raamatu "The Greatest: My Own Story". Selle põhjal on tehtud film "The Greatest" (1977), milles ta mängis iseennast.
Muhammad Alist on loodud veel mitu filmi: "A.k.a. Cassius Clay" (1970), "Ali, the Fighter" (1971), "When We Were Kings" ("Poksikuningate heitlus", 1996) ja "Ali" (2001).
1996. aasta suveolümpiamängudel Atlantas süütas Ali mängude avatseremoonial olümpiatule.
Energia
Energia on skalaarne füüsikaline suurus, mis iseloomustab keha või jõu võimet teha tööd.
Energiaressursside leidmise, ammutamise ja töötlemise ning saadud energia edastamise, salvestamise ja kasutamisega tegeleb energiatehnika. See koos energiamajanduse ja -poliitikaga moodustab energeetika valdkonna.
Energia liike
Energia võib muunduda ühest liigist teise või kanduda ühelt kehalt teisele, kusjuures kehtib energia jäävuse seadus.
Mõõtühikud
SI ühiku džaul kõrval on kasutusel muidki energia mõõtühikuid. Džauli määratluse kohaselt on džauliga samaväärne ühik vattsekund (W·s). Vattsekundist laiemalt kasutatavad on vatt-tund (W·h) ja eriti kilovatt-tund (kW·h ehk kWh).
SI-välistest energiaühikutest on kasutusel elektronvolt (eV), vähem kalor (cal) ja erg (erg).
Elektronvoltides väljendatakse aatomi-, tuuma- ja elementaarosakeste füüsikas energiatasemete ja osakeste energiat.
Kalor on olnud kasutusel kalorimeetrias. Tänapäeval väljendataks kilokalorites toiduainete kalorsust (energiaväärtust) ja füsioloogilist põlemissoojust.
CGS-süsteemi ühik erg leiab kasutamist peamiselt teoreetilises füüsikas.
Vibratsioon
Vibratsioon on nähtus, kus toimub süsteemi võnkumine tasakaaluasendi ümber. Sõna vibratsioon tuleb ladinakeelsest sõnast vibrationem ('värisemine, viibutama'). Vastavad võnkumised võivad olla perioodilised nagu matemaatilise pendli väikeseamplituudiline võnkumine, aga ka juhuslikud nagu auto ratta liikumine sõites kruusateel. pisi|Auto amortisaator: vibratsioonidega arvestamine ja nende kontrolli all hoidmine on oluline erinevates insenerivaldkondades nagu [[rakendusakustikas või masinaehituses]]
Bioloogiline mõju
Teatava sageduse ja intensiivsusega vibratsioonid võivad olla ohtlikud nii inimestele kui ka loomadele ja taimedele, olles seega häirivaks keskkonnateguriks.
614
614. aasta
Santiago saar
pisi|Saare kaart Santiago (ka São Tiago) on saar Atlandi ookeanis, suurim Roheneemesaartest. Kuulub Roheneemesaartele.
Santiago on üks Tuulealustest saartest, ta asub 40 km Maiost läänes ja 50 km Fogost idas.
Pindala 991 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 1392 meetrit.
Saarel asub Cabo Verde Vabariigi pealinn Praia. Santiago on Cabo Verde põllumajanduskeskus, seal elab pool kogu riigi rahvastikust. Saar oli ka esimene, mis asustati, Cidade Velha asula rajati 1462. aastal.
Piiskop
pisi|[[Õigeusu kiriku piiskopi mitra]] Piiskop (laenu algallikas on vanakreeka sõna ἐπίσκοπος episkopos 'ülevaataja') on roomakatoliku kiriku, õigeusu kiriku ja luteriusu kiriku ülemvaimulik, piiskopkonna koguduste ülevaataja.
Piiskopi nimetus kaasneb vastava pühitsusega, see ei ole amet nagu näiteks abt, kardinal, metropoliit, patriarh või paavst.
Algselt olid piiskopid koguduse ülevaatajad.
Jumalad
Jumalad (ehk jumalused) on polüteistliku usundisüsteemi austusobjektid.
Vaata ka
<div style="position: relative; width: ; text-align: center; margin-left: auto; margin-right: auto">
Vaivara raudteejaam
Vaivara raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Vaivaras.
Jaamas peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn–Narva.
Perroonid
Vaivara raudteejaamas asusid varem kaks madalat perrooni pikkusega 350 m ja 400 m.
Nende asemel avati 2014. aastal uus lühike teedevaheline (35 m) ooteplatvorm, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala.
Ajalugu
pisi|vasakul|Vaivara raudteejaam ja esimene jaamahoone aastal 1874. Foto autor: [[Charles Borchardt]] pisi|Vaivara jaam aastal 2020 Raudteejaam rajati aastal 1870. seoses laiarööpmelise Tallinna–Narva raudteega.
Raudtee tulek tõi olulisi muudatusi Vaivara majandus- ja kultuuriellu. Peterburist algas puhkajate massiline vool Vaivarasse suvitama ning asula elanikkond kasvas.
Jaama lääneküljel asuvad tänini 1960. aastal rajatud Sillamäe−Vaivara−Viivikonna maantee viadukti jäänused, mis suleti 1985. aastal seoses kokkupõrkega viadukti alt läbisõitnud raudteekraanaga. Viadukti asemele rajati järgmisel aastal möödasõiduteena raudteega samatasapinnaline raudteeülesõit, kuid 2024. aastaks on kavas viadukt taastada.
Vaivara jaamast hargneb praeguseks kaks olulist tööstusraudtee haru, millest põhjasuunas kulgev raudtee suundub Sillamäele (vt Sillamäe kaubajaam) ja lõunasuunaline Eesti soojuselektrijaama (vt Enefit Kaevandused), Viivikonda ning teistesse Ida-Virumaa tööstuspiirkondadesse, mida kasutatakse valdavalt põlevkivi ja põlevkivi saaduste veoks.
Vaivara naaberjaam Tallinna suunal on Oru ja Narva suunal Auvere raudteejaam.
Kuni 2010. aastani oli Oru–Vaivara raudteelõik kahe peateega.
Vaivara jaamas asub 6 rööpapaari ja 17 pööret, samuti võib jaamas toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Jaamahoone
pisi|vasakul|Vaivara [[Stalinistlik arhitektuur|stalinistlik jaamahoone]] Vaivara esimene jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Paldiski, Keila, Aegviidu jt jaamahoonetega. Hooneid iseloomustas madal viilkatus ning asümmeetriline pikifassaad, mille kõrgem viiluga keskosa jagas maja ühe- ja kahekorruseliseks tiivaks. Teises maailmasõjas hoone hävis ning selle asemele ehitati 1950. aastatel stalinistlik kivist jaamahoone (analoogne Sonda jaamahoonega). Jaamahoone keskteljel domineerib keskne klaasitud kaarava, mida raamib profileeritud sillus lukukiviga. Samuti on tolle ajastu uusklassitsistlikele jaamahoonetele iseloomulik sümmeetriline külgfassaad ja kõrgendatud keskviil, mis paikneb kohakuti endise ootesaaliga. Hoone tiibades paiknesid erinevad ametiruumid jaamatöötajatele. Hoone arhitektuurile lisab veel kummalise arhailise noodi poolkelpkatus.
Hoone kuulub AS Eesti Raudteele ja on praegu kasutuseta.
Reisirongiliiklus
pisi|Vaivara jaama perroon Vaivaras peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn-Narva.
Vassili Utkin
pisi|Vassili Utkin (2008)
Vassili Vjatšeslavovitš Utkin (vene keeles Василий Вячеславович Уткин; sündinud 6. märtsil 1972 Balašihhas) on vene ajakirjanik, telekommentaator ja raadiosaatejuht.
Utkin sündis füüsiku ja arsti perekonnas. Õppis neli aastat Lenini-nimelise Moskva Riikliku Pedagoogilise Ülikooli filoloogiateaduskonnas.
1992. aastast on ta töötanud televisioonis. Aastatel 1992–1993 oli ta Kesktelevisiooni populaarse telesaate "Vzgljad" korrespondent, 1993–1994 telekanali NTV uudistesaate kaastööline ning 1994–1999, 2000–2001 ja 2004–2006 NTV telekanalil näidatava iganädalase telesaate "Futbolnõi klub" saatejuht. Aastatel 2010–2014 juhtis Utkin raadiojaamas Ehho Moskvõ koos Anton Orehiga õhtusaadet "Russki bombardir" ja oli 2008–2018 hommikusaate "Utrennõi razvorot" üks saatejuhtidest. Aastatel 2010–2015 oli ta meediakontserni NTV Pljuss spordikanalite peatoimetaja. 2018. aastal lõi Utkin YouTube'is oma kanali, millel oli 2020. aasta mai seisuga 520 000 tellijat.
Utkin on kirjutanud kaks jalgpalliteemalist raamatut (mõlemad ilmusid 2008. aastal) ja mänginud mitmes mängufilmis. Komöödiafilmides "Den võborov" (2007) ja "Den võborov 2" (2016) kehastas ta kubernerikandidaati.
Soldina raudteejaam
pisi|Soldina raudteejaam Soldina raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Soldinas. Reisirongid Soldinas ei peatu.
Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ja neilt maha laadimine.
Perroonid
Soldina raudteejaamas asus üks madal perroon (pikkusega 300 m), mis on tänaseks lammutatud.
Ajalugu
Raudteejaam rajati 1870. aastatel Balti Raudtee Seltsi (hilisema Balti raudtee) Tallinna–Narva raudteel. 1939. aastal taotles Auvere-Joala vallavalitsus Soldino küla ja raudteejaama ümbernimetamist Alutaguseks.
Raudteejaamast hargneb lisaks Soldina õlibaasi kulgevale haruteele ka umbes 5 km pikkune tööstusraudtee Balti soojuselektrijaama.
Reisirongiliiklus
Soldinas peatusid Edelaraudtee reisirongid liinil Tallinn–Narva ja Narva–Musta, viimasel liinil asus Soldina ja Narva raudteejaama vahel veel Energia raudteepeatus.
Alates 27. maist 2012 reisirongid enam Soldinas ei peatu.
Viited
pisi|Jaamateed Soldinal
Hannu Aravirta
pisi| Kari Hannu Juhani Aravirta (sündinud 26. märtsil 1953 Savonlinnas) on soome jäähokitreener ja endine jäähokimängija.
Ta on Soome meistriliigas mängiva meeskonna Oulun Kärpät treener.
Aastal 1992 sai ta Soome jäähokikoondise treeneriks; aastatel 1998–2003 oli koondise peatreener.
Tema kui treeneri käe all tuli meeskond kaks korda Soome meistriks ning võitis kolm hõbemedalit ja kaks pronksmedalit. Aastal 1989 valiti ta liiga parimaks treeneriks.
Hannu Aravirta oli Curt Lindströmi kõrval koondise teine treener, kui Soome tuli 1995. aastal esimest korda maailmameistriks. Ta oli peatreener, kui Soome koondis võitis pronksmedali Nagano olümpiamängudel, hõbemedali 1999. ja 2001. aasta maailmameistrivõistlustel ning pronksmedali 2000. aasta maailmameistrivõistlustel.
Pühalepa kihelkond
thumb|[[Pühalepa kirik]] Pühalepa kihelkond (lühend Phl; saksa keeles Kirchspiel Pühhalep) oli kihelkond Läänemaa koosseisu kuulunud Hiiumaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis.
Piirkonna ajalugu
pisi|[[Haapsalu kreis Eestimaa kubermangus Ludwig August Mellini kaardil "Atlas von Liefland, oder von den beyden Gouvernementern u. Herzogthümern Lief- und Ehstland, und der Provinz Oesel". 1798]] Kihelkonna ala kuulus 1234. aastast Saare-Lääne piiskopkonda, pärast 1254. aasta maadejagamist Liivi ordule (Maasilinna foogtkonna Pühalepa ametkond keskusega Suuremõisa ordumõisas).
Kihelkonnakirik ehitati eeldatavalt aastatel 1255–1260. Kirikukihelkonda on esmamainitud 1519. aastal kui kerspel to sunte Laurencius (Püha Laurentiuse kihelkond). 1522. aastal on kihelkonda esmamainitud Pühalepa nimega seoses Saare-Lääne piiskopi Johannes Kieveli visitatsiooniga.
Rootsi võimu ajal (1563–1710) oli kihelkond 1620. aastast kuni reduktsioonini de la Gardie'de valduses. Tähtsaks sai lubjapõletus- ja laevaehituskoht Suursadam. Hiljem arendasid samu alasid ka Ungern-Sternbergid, kes asutasid Hiiu-Kärdla kalevivabriku. Selle juurde tekkinud asula oli peagi Hiiumaa suurim (Kärdla). 18. sajandi teisel poolel levis kihelkonnas vennastekoguduseliikumine. Aastail 1885–1887 toimus hoogne õigeusku siirdumine. 1890. aastal ehitati Kuri külasse õigeusu Pühalepa Issanda Taevaminemise kirik.
Pühalepa kihelkonna mõisad
Pühalepa kihelkonnas paiknes ajalooliselt 11 mõisat – neist 1 kirikumõis ja 3 rüütlimõisast peamõisat koos 5 kõrvalmõisaga ning 3 karjamõisat.
Kihelkonna alad tänapäeval
Tänapäeval kattub kihelkonna ala endise Pühalepa valla alaga, v.a enamus Kassari saarest (Kassari mõis), mis kuulus Käina valda.
Küprose jalgpallikoondis
Küprose jalgpallikoondis on Küprose jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Küprost rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Üks Küprose silmapaistvamaid jalgpallureid on olnud Sotíris Kaïáfas.
Küprose jalgpallikoondis ei ole kordagi maailmameistrivõistlustele ega Euroopa meistrivõistlustele kvalifitseerinud.
Praegune koosseis
Küprose jalgpallikoondis UEFA Rahvuste Liiga mänguks Eesti vastu 24. märtsil 2022:
Igor Kurve
Igor Kurve (24. juuni 1945 Viljandi – 17. juuli 2009) oli eesti kergejõustiklane (kõrgushüppaja), näitleja ja ajakirjanik.
Kurve lõpetas C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli ning asus Tartu Riiklikus Ülikoolis õppima vene keelt ja kirjandust. Teenis vahepeal Nõukogude armees, osa tema teenistusest möödus Riias spetsiaalses sportlaste väeosas.
Sportlasena
1963. ja 1964. aastal oli ta Eesti NSV meister kõrgushüppes. 30. juunil 1963 püstitas ta kõrgushüppes 2.01-ga Eesti NSV rekordi.
Näitlejana
Aastal 1972 lõpetas Kurve Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris (5.lend). Seejärel võttis äsja Eesti Draamateatri peanäitejuhiks saanud Voldemar Panso ta koos kursusekaaslaste Kersti Kreismanni, Juhan Viidingu, Tõnis Rätsepa, Rein Kotkase, Martin Veinmanni ja Helle Pihlakuga sinna tööle.
Ajakirjanikuna
Aastatel 1982–1986 õppis Kurve kaugõppes Tartu Riiklikus Ülikoolis, kus ta omandas ajakirjanikudiplomi.
Kakskümmend aastat töötas Kurve Eesti Televisioonis, kus ta oli režissöör, saatejuht ning paljude saadete ja telefilmide autor. Ta andis oma panuse rohkem kui tuhande saate valmimisse.
Kurve kirjutas aeg-ajalt arvamuslugusid päevalehtedele.
Isiklikku
Tema ema oli õpetaja ja koolijuht Niina Kurve.
Tema tütar on endine lapsnäitleja ja praegune tõlkija Anna-Liisa Kurve. Tema poeg on poliitik Kaspar Kurve.
Kevin Barry
Ta sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali.
Tema hõbemedali saamislugu oli ebaharilik, sest teises poolfinaalis diskvalifitseeriti tema vastane Evander Holyfield (USA) kohtuniku käsu eiramise pärast ning Barry kuulutati selle kohtumise võitjaks. Kuna Holyfield oli just enne seda löönud Barry nokauti, ei saanud Barry arstlike nõuete tõttu osaleda finaalis ning Barry andis loobumisvõidu Anton Josipovićile (Jugoslaavia).
Hilisemal videoülevaatusel on leitud, et Holyfield ei eksinud ringis määruste vastu. On oletatud, et selle poolfinaali jugoslaavlasest ringikohtunik tegutses meelega Holyfieldi kahjuks, et saada finaali oma kaasmaalase vastu arvatavalt nõrgem võistleja.
Poksitreeneri- ja tegelasena
Barry on alates 1990. aastast töötanud poksitreenerina, muuhulgas on ta olnud kuni 2003. aastani Uus-Meremaa elukutselise poksija David Tua treener.
Ta on olnud tegev Uus-Meremaa harrastuspoksiliidu juures ning poksikommentaatori ja -eksperdina erinevates meediumites.
Anton Orehh
pisi|210px|Anton Orehh (201O)
Anton Orehh (vene keeles Антон Орехъ; sünninimi Андрей Леонидович Кравченко Andrei Leonidovitš Kravtšenko; sündinud 14. mail 1972 Moskvas) on vene raadioajakirjanik.
Orehh sündis ajalehetoimetaja, hilisema riigitegelase Leonid Kravtšenko perekonnas.
1994. aastal lõpetas ta Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli žurnalistikateaduskonna.
Alates 1992. aastast töötab Orehh raadiojaamas Ehho Moskvõ saatejuhina. Aastatel 2010–2014 juhtis Orehh koos Vassili Utkiniga raadiosaadet "Russki bombardir".
Aruküla rahvamaja
pisi|Aruküla rahvamaja pisi|Aruküla vana rahvamaja. Ehitatud 1939, lammutatud 2006 Aruküla rahvamaja (ka Aruküla kultuurimaja) ehitati Arukülla 1974. aastal Harju rajooni uueks kultuurimajaks ning pidi kuni Eesti Vabariigi taastamiseni maja jagama Aruküla kolhoosiga. Praegu asub hoones peale MTÜ Aruküla Kultuuriselts veel ka Raasiku vallavalitsus.
Praegune Aruküla kultuurimaja on järglaseks 1939. aastal Eesti Vabariigi peaminister Kaarel Eenpalu toetusel ning tema abikaasa Linda Eenpalu ja kohaliku Aruküla Aedlinna Heakorra Seltsi eestvedamisel rajatud vanale Aruküla rahvamajale, mis lammutati 2006. aasta sügisel.
Kiviloo piiskopilinnus
pisi|Linnuse asendiplaan [[19. sajandist. Autor: Carl Faehlmann ]] pisi|Linnuse vaade idast [[19. sajandil. Autor: Carl Faehlmann ]] pisi|Droonivideo Kiviloo piiskopilinnusest 2021. aasta kevadel Kiviloo piiskopilinnus (saksa keeles Fegefeur, Fegwevr) asub Harjumaal, Raasiku vallas Jõelähtme jõe ääres.
Kiviloo piiskopilinnust - Fegefeuer (puhastustuli) on esmamainitud 1474 Kiviloo lossina, mil piiskop oli Simon von der Borch. See oli L-kujuline väikelinnus, mille 50×85 ruutmeetri suurune maa-ala oli vallikraaviga piiratud. Sellel paiknes kahekorruseline paekivist linnus, mille kirdenurgas kõrgus ümar suurtükitorn ja kogu lõunakülje võttis enda alla saal. Nende vahele jäi muid ruume, võlvitud mantelkorsten-köök teiste hulgas.
Liivi sõjas ründasid Vene väed 12. septembril 1560 Kiviloo linnust, mida kaitses 11 sakslast. Linnus vallutati ja põletati maha. Sestpeale on ta varemetes.
Praegu on linnus koos Kiviloo mõisahoonega eravalduses.
Fermi-Diraci statistika
Fermi-Diraci statistika on kvantstatistika, mis kirjeldab põhimõtteliselt eristamatutest poolespinnilistest elementaarosakestest koosnevaid süsteeme.
Risti külanõukogu
Risti külanõukogu moodustati 1945. aastal Piirsalu valla koosseisus.
Piirsalu vald kaotati 1950. aastal, kui toimus ümberadministreerimine. Vald jagati Risti, Ellamaa ja Linnamäe külanõukogu vahel, kusjuures Risti sai endisest vallast suurima osa. 1954. aastal liideti Risti külanõukogule Kuijõe külanõukogu.
Hanila valla vapp
pisi|Hanila valla vapp Hanila valla vapp on Lääne maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Hanila valla vapp.
Vapp kinnitati 23. jaanuaril 1995.
Vapi kirjeldus
Sinisel kilbil hõbedased rõngasrist ja lainelõikes latt.
Põhjendus
Hanila kirikaia vanadelt hauakividelt pärinev rõngasristi kujutis sümboliseerib viljakust – põllumehe töökuse tulemust ja jõukuse alust läbi aegade. Vapikilbi sinine värvus ja lainelõikeline varras viitavad valla mereäärsele asukohale ja paljude elanike merega seotud tegevusaladele.
Kiiu vasallilinnus
pisi|Kiiu vasallilinnus
Kiiu vasallilinnus ehk Kiiu mungatorn ehk Kiiu torn asub Harju maakonnas Kuusalu vallas Kiiu mõisapargis 3 kilomeetrit Kuusalust Tallinna poole.
Linnus rajati oletatavasti 1520. aasta paiku Kiiu mõisaomaniku Fabian von Tiesenhauseni poolt kindlustatud tornelamuks. Kiiu torn vasallilinnusena on Eesti väikseim linnuseehitis. Tornis on neli korrust, väljastpoolt ümbritseb kivimüüri puidust ringrõdu. Müüride paksus jalamil on 1,8 meetrit, torni sisemine läbimõõt küünib 4,3 meetrini. Kitsad aknad olid algselt mõeldud laskeavadeks, ringrõdu aga kaitsekäiguks, mille põrandas olid tõrjeaugud. Torni pääses vaid läbi ühe riivpalgiga suletava sissepääsu. Viimast kaitses omamoodi eeslinnusena praeguseks hävinud majandushoov, mida piiras paekivist müür.
Sõja korral kasutati eluruumina vaid II korrust, kus lisaks kaminale ja danskerile, mis esinevad ka ülejäänud korrustel, on seina ehitatud voodinišš. Ülejäänud korrused on puht kaitseotstarbelised, millest annavad tunnistust ka 11 erineva kujuga laskeava. Esimese ja teise korruse vahelaed on võlvitud. Kolmanda ja neljanda korruse vahel on talalaed. Ühelt korruselt teisele pääseb müüritreppi mööda. Kiiu tornlinnuse muudab aga Baltimaades erandlikuks III korrust ümbritsev taladele toetuv kaitsekäik ehk urdaaž.
Schwarz-Gelbe Allianz
Schwarz-Gelbe Allianz ('Must-Kollane Allianss') on 2004 asutatud Austria monarhistlik organisatsioon, mis taotleb  Habsburgide-Lotringite naasmist Austria troonile.
Liechtensteini jalgpallikoondis
Liechtensteini jalgpallikoondis on Liechtensteini jalgpalliliidu esindusmeeskond, kes esindab Liechtensteini rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Sonja
USA-s kuulus Sonja aastail 1930–1992 1000 kõige populaarsema tüdrukunime hulka, sealjuures 1936–1979 500 populaarseima tüdrukunime hulka. Kõrgeim koht oli 1938. aastal: 180. koht.
Piirsalu Algkool
Piirsalu algkool oli algkool Piirsalu külas, mis tegutses aastatel 1837–1973.
Kooli esimene koolmeister oli köster Daniel Sehmiedeberg. Esimese saja aasta jooksul tegutses kool neljas majas: koguduse rehetoas, koguduse majas, ümberehitatud kõrtsis (1937. aastal asus seal meierei) ja alates 1912. aastast kahekorruselises ministeeriumikooli tarbeks ehitatud majas.
Neitsi (tähtkuju)
right|250px|Neitsi Neitsi (ladina Virgo, sümbol ♍) on põhjataeva ja sodiaagi tähtkuju.
Neitsi tähtkuju katab 1294 ruutkraadi taevast ja on ulatuselt 88 tähtkuju seas 2. kohal. Heledaim täht on 220 valgusaasta kaugusel asuv Spiika (tähesuurus kõigub +0,92 ja +1,04m vahel).
Porrima (γ Virginis) on üks tuntumaid kaksiktähti.
Tähtkujus asub Neitsi galaktikaparv, kus asuvad näiteks galaktikad M49, M58, M59, M60, M61, M84, M86 ja M87 ning parve mitte kuuluv Sombreerogalaktika M104.
Kalevipoeg (täpsustus)
"Kalevipoeg" on Friedrich Reinhold Kreutzwaldi koostatud Eesti rahvuseepos.
Kalevipoeg on ka sama eepose peategelane.
Neitsi (tähtkuju)
Kreeka mütoloogias on neitsi tähtkuju olemuse taga kas tähtedeks muudetud neitsilik õiglusejumalanna Astraia, või Demeter.
Miilijooks
1 miili jooks on kergejõustiku ala.
Kalevipoeg (täpsustus)
Muud teosed:
Neitsi (tähtkuju)
Viited
Panna (znamení) Virgo מזל בתולה Jungfrun Thất Nữ
Kalevipoeg (täpsustus)
Organisatsioonid:
Sõidukid:
Gelasius I
Gelasius I oli paavst 492–496. Ta oli 49. paavst.
Kohtla-Järve rajoon
Kohtla-Järve rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1965–1989. Kohtla-Järve rajoon moodustati 15. detsembri 1964 otsusega alates 1. jaanuarist 1965. See hõlmas 19 külanõukogu, Kiviõli linn ning Püssi ja Viivikonna alevid jäid Kohtla-Järve linnanõukogu alluvusse.
Gelasius I
Gelasiust peetakse Augustinuse õpilaseks ja ta oli Felix III ajal ülemdiakon.
Paavstiks saamine
Gelasius I valiti paavstiks pärast Felix III surma 1. märtsil 492.
Kohtla-Järve rajoon
Seisuga 1. jaanuar 1965 oli rajooni pindala 3186,7 km², maaelanikke arv 29 783 inimest. Rajooni koosseisu kuulusid Alajõe (740 in.), Alutaguse, Aseri (2507 in.), Avinurme, Iisaku, Illuka, Jaama (498 in.), Jõhvi (2432 in.), Kohtla, Lohusuu, Lüganuse, Maidla, Mäetaguse, Sonda, Toila, Tudu, Tudulinna, Ulvi ja Vaivara külanõukogud.
Gelasius I
Skisma
Gelasius I ajal jätkus Felix III ajal alanud skisma Konstantinoopoli patriarhiga. Gelasius kirjutas esmalt Ida-Rooma keisrile Anastasius I-le, kellelt ta vastust ei saanud. Konstantinoopoli patriarh Euphemios kinnitas paavstile, et Akakios polnud ketser ja soovis skisma likvideerimist.
Kohtla-Järve rajoon
1967. aastal likvideeriti Jaama külanõukogu. 1976. aastal likvideeriti Alutaguse külanõukogu, mis liideti Vaivara külanõukoguga (alates 1977. aastast Sinimäe külanõukogu), ja Ulvi külanõukogu, mis liideti Avinurme külanõukoguga.
Gelasius I
Skisma
Paavst keeldus kompromissist ja õigustas Euphemiosele Akakiose ekskommunitseerimist. Samuti kinnitas ta, et lepitust ei tule seni, kuni Akakiose ja teiste ekskommunitseeritute nimed on diptühhonis. Oma seisukohti selgitas paavst traktaadis "De duabus naturis in Christo adversus Eutychem et Nestorium".
Kohtla-Järve rajoon
Seisuga 1. jaanuar 1978 oli rajooni pindala 3204,6 km², elanikke 25 935. Rajooni koosseisus oli 15 külanõukogu (Alajõe (356 in.), Aseri (3572 in.), Avinurme, Iisaku, Illuka, Jõhvi (2432 in.), Kohtla, Lohusuu, Lüganuse, Maidla, Mäetaguse, Sinimäe (2385 in.), Sonda, Toila ja Tudulinna (813 in.)), neis 14 alevikku ja 171 küla.
Seoses maakondade taastamisega nimetati Kohtla-Järve rajoon Kohtla-Järve maakonnaks ja seoses ajaloolise nime taastamisega 26. märtsil 1990 nimetati Kohtla-Järve maakond Ida-Viru maakonnaks.
Gelasius I
Skisma
Ta kinnitas aastal 493 Bütsantsi piiskoppidele, et nad toetaksid teda Akakiose hukkamõistmisel. Ta põhjendas seda otsust neile kui “apostelliku kohtumõistmist, mida toetasid Jeesuse Kristuse hääl, traditsioon ja kaanonite autoriteet”. Paavsti nimi oli diptühhonist eemaldatud.
13. mail 495 Roomas peetud sinodil vabastas Gelasius ekskommunikatsioonist Kyme piiskopi Mesenuse, kes oli üks Felix III legaate aastal 484 Konstantinoopolis.
Suhted idagootidega
Gelasius I suhted idagootidega olid kirikuajaloolase J. N. D. Kelly väitel suurepärased. Ta iseloomustab Gelasiuse ja kuningas Theoderich Suure vahelist suhet sõprusena.
Paavsti võimu taotlemine
Ida-Rooma keisrile Anastasius I-le aastal 494 või 496 saadetud kirjas selgitas Gelasius maailma valitsevat kahe võimu teooriat (ka kahe mõõga doktriin): vaimulike pühitsetud autoriteet (mida esindab paavst) ja kuninglik võim (mida esindab keiser).
Ta kinnitas, et paavsti eesõigus on kinnitada oikumeeniliste kirikukogude otsuseid ja neid kaitsta.
Teoloogilised vaidlused
Gelasius I julgustas Picenumi ja Dalmaatsia piiskoppe võitlema pelagianismi ilmingutega.
Ta taunis monofüsiitlust, manilust ja arianismi. "Liber Pontificalis" kirjeldab, et paavsti käsul aeti manilased Roomast välja ja nende püharaamatud põletati Santa Maria Maggiore basiilika lähistel.
Ta taunis 494 paganliku pidustuse Lupercalia pidamist.
Marseille preester Gennadius saatis paavstile traktaadi tuhandeaastase rahuriigi kohta.
Liturgilised otsused
Gelasius I taotles kevadel 494 Roomas peetud sinodil uute vaimulike ordineerimist, et leevendada vaimulike puudust kirikus. Ta reguleeris hoolekannet ja korjanduste läbiviimist.
Ta sätestas, et diakonid ei tohi ristida, välja arvatud teatud juhtudel.
Aastal 496 sätestas ta 14. veebruari Valentinuse mälestuspäevaks (valentinipäev).
Ta komponeeris "Liber Pontificalise" järgi praeguseks kadunud vaimulikke hümne ja koostas missaali.
Tema ajal oli Roomas püha Vituse austamispaik.
Ta sätestas Quatemberi päevad neljal aastaajal, mille tähistamine laienes tema ajal väljapoole Roomat. Ta lubas ordineerida preestreid ja diakoneid Quatemberi laupäevadel.
Ta lubas munkadel tegutseda Lateraani basiilikas. Ta sätestas ka novitsiaadiajad, mille järgi tuleb munk ordineerida preestriks aasta ja ilmik 18 kuu möödudes pärast novitsiaadiaja algust. Ta sätestas, et madalamad vaimulikupühitsused võib sooritada ühe päeva jooksul.
11. märtsil 494 Lõuna-Itaalia piiskoppidele saadetud kirjas kinnitas ta, et ostiariuseks ordineeritav vaimulik suudaks lugeda.
Aastal 496 lubas ta röövitud neiu abielu vangistajaga tingimusel, et neiu on sellega nõus ja mõlemad olid kihlatud.
Temalt on säilinud 18 missat.
Talle on omistatud "Decretum Gelasianum" ja "Sacramentum Gelasianum", kuid nende tekstide autorsus on vaieldav.
Kristlik eetika
Gelasius I abistas vaeseid ja korraldas näljahäda ajal paavsti valdustes toiduabi jaotamist.
Allikad
Gelasius I-lt on teada sadakond kirja ja 6 teoloogilist traktaati:
Gelasius I kultuuriloos
"Liber Pontificalis" omistab paavstile Monte Gargano kiriku rajamise ja Tivoli Santa Euphemia kiriku pühitsemise. Talle omistatakse ka praeguseks hävinenud kirikute rajamist Via Labicana ja Via Laurentina piirkondades.
Surm
Gelasius I suri 19. novembril 496 Roomas ja maeti "Liber Pontificalise" järgi 21. novembril Rooma Peetri kirikusse.
Teda austatakse katoliku kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 21. november.
Kvantfüüsika
Kvantfüüsika ehk kvantteooria on 20. ja 21. sajandi füüsika haru, mis hõlmab teooriad, mis võtavad arvesse mikromaailma omadusi, mis pole klassikalise füüsika raames ennustatavad ega seletatavad.
Molekulide ja neist väiksemate osakeste puhul annavad mõõtmised klassikalise mehaanikaga vastuolulisi tulemusi. Muuhulgas osutub, et teatud füüsikalistel suurustel on diskreetne iseloom: nende väärtuste skaala ei ole pidev, vaid nende väärtused saavad erineda kindlate suuruste – nn kvantide – võrra, ehk teiste sõnadega, nad on kvanditud. Samuti osutub, et osakesi ja laineid ei saa mõttekalt eristada, sest üks ja seesama füüsikaline objekt käitub olenevalt uurimisviisist kas lainena või osakesena (seda nimetatakse laine-osakese dualismiks). Kvantfüüsika teooriad taotlevad nende nähtuste selliseid seletusi, mis võimaldavad vahemaade ja masside väikestes mastaapides saadavaid mõõtmistulemusi tõepäraselt ennustada.
Mõistet "kvantfüüsika" on esimest korda kasutatud 1931. aastal Max Plancki raamatus "The Universe in the Light of Modern Physics".
Tänapäeval kasutatakse kvantteooriatena kvantmehaanikat ja väljade kvantteooriaid. Neile on iseloomulik, et füüsikaliste süsteemide olekuid ei kirjeldata mitte vaadeldavate füüsikaliste suuruste väärtuste komplektidena, vaid mõõdetavate suuruste väärtused on antud oleku puhul määratud üksnes tõenäosuslikult.
Poolklassikalised kvantteooriad
Poolklassikalisteks, vanadeks ehk varajasteks kvantteooriateks nimetatakse teooriaid, mis küll postuleerivad teatavate suuruste kvanditust ning mõnikord ka annavad seletuse lainelis-korpuskulaarsele dualismile, kuid ei võimalda siiski kirjeldatavaid nähtusi kuigi sügavalt mõista. Need teooriaid ei andnud ka ennustusi väljaspool mõne kitsa nähtusteklassi raame.
1900 . aastal tuletas Max Planck Plancki kiirgusseaduse – valemi, mis kirjeldab absoluutselt musta keha kiirguse vaadeldud sagedusjaotust. Planck lähtus eeldusest, et must keha koosneb diskreetselt jaotunud energiatasemetega ostsillaatoritest. Valgust kiiratakse väikeste kvantidena, mille energia on võrdeline valguse sagedusega, kusjuures võrdeteguriks on Plancki konstant h. See asjaolu oli tolleaegsete teooriate abil seletamatu. Planck pidas sellist energia kvanditust aine, mitte valguse enda omaduseks. Tema meelest puutus valgus asjasse ainult nii palju, et valgus saab ainega energiat vahetada ainult kvantide kaupa sellepärast, et aine võimaldab ainult teatud kindlaid energianivoosid.
Albert Einstein laiendas seda kontseptsiooni, tulles fotoefekti seletuseks välja teooriaga, et valguse energia on ise kvanditud. Lähtudes vaadeldud asjaolust, et energiahulgad, mis valguskiir saab ainele ära anda, on võrdelised valguse sagedusega, seega valguse enda omadusega, leidis Einstein, et energianivood ei ole kvanditud ainult aines, vaid valgus ise koosnebki ainult teatud energiaportsjonitest. Selline kontseptsioon ei ole ühitatav valguse puhtlainelise iseloomuga. Seega tuli välja, nagu ei käituks valgus ei klassikalise valgusena ega ka klassikalise osakeste vooga.
1913. aastal kasutas Niels Bohr kvanditud energiatasemete kontseptsiooni vesiniku aatomi spektrijoonte seletamiseks. Tema järgi nimetatud Bohri aatomimudel lähtub sellest, et elektron tiirleb vesiniku aatomis ümber tuuma teatud kindlal energiatasemel. Seejuures vaadeldakse elektroni osakesena, mis käitub klassikaliselt, välja arvatud selle poolest, et tema energial võivad olla ainult teatud kindlad väärtused. Teised teoreetikud, eriti Arnold Sommerfeld, täiustasid Bohri aatomimudelit, et seda saaks kasutada ka teiste aatomite spektrite seletamiseks. Muu hulgas postuleeriti elektronide ellipsikujulised trajektoorid (Bohri-Sommerfeldi aatomimudel). Rahuldava seletuseni siiski ei jõutud. Bohri aatomimudeli postulaatidel polnud ka põhjendust, nii et see ei võimaldanud nähtuste olemust sügavamalt mõista.
1924. aastal avaldas Louis de Broglie mateerialainete (Broglie lainete) teooria. Selle järgi võib igasugune mateeria (aine) ilmutada laineiseloomu ning lained ka osakeseiseloomu. See teooria võimaldas seletada fotoefekti ja Bohri aatomimudelit ühtselt aluselt. Elektronide orbiite aatomituuma ümber vaadeldi seisulainetena. Elektroni arvutuslik lainepikkus ning orbiitide pikkused Bohri aatomimudeli järgi sobisid selle kontseptsiooniga hästi kokku. Teiste aatomite spektrite seletamine ei olnud siiski veel võimalik.
1927. aastal leidis de Broglie teooria kinnitust kahes sõltumatus eksperimendis, mis tõendasid elektronide difraktsiooni. Briti füüsik George Paget Thomson juhtis elektronkiire läbi üliõhukese metalli ning vaatles de Broglie ennustatud interferentsimustrit. Sarnases eksperimendis, mis juba 1919. aastal viidi läbi Bell Labsis, vaatlesid Clinton Davisson ja tema assistent Lester Germer niklikristallilt peegeldunud elektronkiire difraktsioonimustrit. Nähtust õnnestus seletada alles 1927 de Broglie laineteooria abiga.
Kvantmehaanika
Moodne kvantmehaanika sai alguse 1925. aastal, mil Werner Heisenberg, Max Born ja Pascual Jordan formuleerisid maatriksmehaanika. Mõni kuu hiljem leiutas Erwin Schrödinger hoopis teistmoodi – de Broglie mateerialainete teooriast lähtudes – asjale lähenedes lainemehaanika ja Schrödingeri võrrandi. Varsti õnnestus Schrödingeril tõestada, et tema lähenemine on maatriksmehaanikaga ekvivalentne.
Schrödingeri ja Heisenbergi tööd tõid kaasa uue lähenemise mõõdetavatele suurustele. Varem oli neid võetud funktsioonidena, mis seavad süsteemi teatud olekule vastavusse arvu või vektori, mis väljendab suuruse, näiteks koordinaadi (või kohavektori) või impulsi väärtust. Heisenberg ja Schrödinger püüdsid vaadeldava suuruse mõistet niiviisi modifitseerida, et see oleks ühitatav interferentsiga kaksikpilus. Nimelt, kui mõõtmisega tehakse kindlaks, läbi kumma pilu osake lendab, siis ei saada mitte kaksikpilu interferentsimustrit, vaid kaks üksikpilumustrit. Seega mõjutab mõõtmine osakeste süsteemi olekut. Vaadeldavaid suurusi võetakse funktsioonidena ühelt olekult teisele. Nõnda ei saa süsteemi olekut enam määrata näiteks koordinaadi ja impulsi väärtuse kaudu, vaid olek tuleb vaadeldavatest suurustest ja nende väärtustest lahutada. Trajektoori mõiste asendus abstraktse oleku mõistega (olekut kirjeldab olekufunktsioon). Mõõtmisprotsessis viiakse olekuga vastavusse vaadeldava suuruse üks omaväärtustest, millele vastab teatud reaalne mõõtmistulemus. See on täiendav "reaalväärtuselisustingimus", mida vaadeldav suurus peab rahuldama.
Vaadeldavate suuruste säärasest uuelaadsest mõistmisest tuleneb, et mitme mõõtmise puhul on oluline mõõtmiste järjekord, sest ilma kindla järjekorrata ei saa kaks vaadeldavat suurust mingile olekule mõjuda. Tulemus võib oleneda mõõtmiste järjekorrast sellest võib oleneda mõõtmise tulemus. Kui kahe vaadeldava suuruse puhul on lõpptulemused erineva mõõtmiste järjekorra puhul erinevad, siis tekib määramatuse relatsioon. Koordinaadi ja impulsi puhul kirjeldas seda esimesena Werner Heisenberg 1927. Määramatuse relatsioonid kirjeldavad kvantitatiivselt lõppolekute erinevust vaadeldavate suuruste järjekorra äravahetamisel.
1927. aastal sõnastasid Bohr ja Heisenberg Kopenhaageni interpretatsiooni, mida nimetatakse ka kvantmehaanika ortodoksseks interpretatsiooniks. See tugines Borni ettepanekule käsitada süsteemi olekut kirjeldava olekufunktsiooni ehk lainefunktsiooni väärtuse mooduli ruutu tõenäosustihedusena (Borni interpretatsioon). Kuigi vahepeal on ilmunud arvukalt muid kvantmehaanika interpretatsioone, pooldab seda tänini enamik füüsikuid.
Umbes 1927. aastal hakkas Paul Dirac töötama kvantmehaanika ja erirelatiivsusteooria ühendamise kallal. Samuti võttis ta 1930. aastal ilmunud raamatus kasutusele bra-ket-tähistuse. Samal ajal formuleeris John von Neumann kvantmehaanika range matemaatilise baasi, mida ta kirjeldas 1932 ilmunud raamatus. Ta kasutas muu hulgas lineaarseid operaatoreid Hilberti ruumidel.
Sellel etapil saadud tulemused kehtivad tänini ning on kvantmehaaniliste küsimuseasetuste kirjeldamisel üldkasutatavad.
Kvantväljateooria
Alates 1927. aastast on tehtud katseid rakendada kvantmehaanikat mitte ainult osakestele, vaid ka väljadele. Nõnda on tekkinud väljade kvantteooriad. Esimesed tulemused selles valdkonnas said Paul Dirac, Wolfgang Pauli, Victor Weisskopf ja Pascual Jordan. Lainete, osakeste ja väljade kirjeldamiseks vaadeldakse neid kvantväljadena (vaadeldavate suuruste sarnaste objektidena). Kvantväljad ei pea rahuldama "reaalväärtuselisuse" nõuet ega ole tingimata seotud mõõdetavate suurustega. Kvantväljade puhul on osutunud probleemiks, et keeruliste hajumisprotsesside arvutamisel saadakse lõpmatud väärtused, lihtsate protsesside puhul aga saadakse sageli vaadeldavatest väärtustest väga erinevaid tulemusi.
1940. aastate lõpus leiutati lõpmatute väärtuste probleemi lahendamiseks renormeerimine. See võimaldas Richard Feynmanil, Freeman Dysonil, Julian Schwingeril ja ka Shin'ichirō Tomonagal formuleerida kvantelektrodünaamika. See teooria kirjeldab elektrone, positrone ja elektromagnetvälja esimest korda ühtsest vaatekohast ning ennustab mõõtmistulemusi väga täpselt. Kvantelektrodünaamika oli eeskujuks teistele väljade kvantteooriatele.