cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Moskva tsaaririik
Sõjad khaaniriikidega
15. sajandil hakkas Moskva suurvürstiriik laienema mittevenelastega asustatud aladele. 16. sajandi keskel lõppesid Moskva suurvürstiriigile edukalt 15. sajandil alanud sõjad Kuldhordi järglasriikide Kaasani (1552) ja Astrahani khaaniriigiga (1556), kuid säilis vastasseis Osmanite riigi vasallriigi Krimmi khaaniriigiga. Ivan IV Julma, Moskva tsaar (1547–1584) valitsusajal 1552. aastal liidendati Kaasani ja 1556 Astrahani khaaniriik ning ühtlasi neile allunud rahvaste (marid, mordvalased, tšuvašid, osaliselt baškiirid, tatarlased ja udmurdid) asuala. Aastatel 1552–1584 pidasid marid nn Tšeremissi sõdu Moskva tsaaririigiga, kuid osa neist osales ka Moskva tsaari Ivan IV vägede koosseisus Vene-Liivi sõjas Vana-Liivimaal.
Lõunasuunal pidas Moskva tsaaririik pidevaid sõdu Kuldhordi lagunemisel Musta mere piirkonnas moodustunud islamiusku khaaniriikidega (Astrahani, Krimmi, Kaasani khaaniriik), Astrahani khaaniriigi vallutamise järel 1556. aastal saavutas tsaar Boriss Godunov 1587/1589. aastal õigeuskliku Kahhethi kuningriigi kuninga Aleksandre II-ga ajutise liidulepingu, kuid Gruusia piirkond hõivati uuesti Pärsia šahhi ‘Abbās I Suure poolt ja liideti Pärsia riigiga.
16. sajandi keskel hakkas Moskva tsaaririik arendama majandussidemeid Inglismaaga, tsaaririigi aladel anti kaubandusprivileege Inglismaa kaupmeestele, kes konkureerisid väliskaubanduses Hollandiga. 1555. aastal asutatud Inglise Moskoovia Kompaniil oli 1698. aastani monopol Inglise ja Moskoovia kaubavahetuses. Inglise kaupmeeste eesmärk oli saada otsetee läbi Venemaa kaubanduseks Osmanite võimu all oleva Pärsiaga. Kaubakompanii laevad kasutasid Läänemere vältimiseks seilamist ümber Skandinaavia Valgesse merre suubuva Põhja-Dvina suudme (tulevase Arhangelski linna) sadamat. Kauplemine Inglismaa ja Hollandi kaupmeestega algas 16. sajandi keskel, kui Richard Chancellor avastas meretee ümber Koola poolsaare Arhangelskisse. Paarsada aastat oli Arhangelsk Venemaa ainuke meresadam. Põhiline kaubandus toimus Hollandi ja Inglismaaga, kuid navigatsioonihooaeg kestis ainult neli kuud, Valge meri oli kaua jääs. Esialgu kandis asula nime Novõje Holmogorõ. pisi|left|[[Girolamo Ruscelli, Moschovia Nuova Tavola (Venice, 1562)]]
Vene-Liivi sõda, 1558–1561
16. sajandi teisel poolel pidas Moskva tsaaririik Vene-Liivi sõda Vana-Liivimaal (1558–1561) ning vallutas 1558. aastal Narva, mis oli aastatel 1558–1581 Vene tsaaririigi võimu all ning järgmisel aastakümnel kujunes Narva Vene riigi ainukeseks väliskaubandussadamaks. Vallutatud aladel moodustati (1570–1577) vasallriik Liivimaa kuningriik, mille valitsejaks – Liivimaa kuningaks – nimetati Oldenburgide dünastiast Taani kuninga ja Norra kuninga Christian III poeg ja Taani kuninga Frederik II vend hertsog Magnus.
Opritšnina
Tsaar (1547–1584) Ivan IV Julm surus 1565. aastal moodustatud opritšnina abil karmilt maha bojaaride ja osastisvürstide vastuseisu keskvõimule. Ivan IV ajal liideti Moskva suurvürstiriigiga viimane iseseisev Venemaa vürstiriik Rjazani vürstkond.
Liivi sõda, 1558–1583
pisi|Vene tsaaririigi ja [[Rzeczpospolita vahel sõlmitud Jam-Zapolski vaherahuga määratud territooriumid]]
Aastatel 1570–1595 sõdis Moskva tsaaririik Rootsi kuningriigiga Liivi sõjas ja Kahekümneviieaastases sõjas ning Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi ja Poola kuningriigiga ning nende liitumise järel Rzeczpospolitaga, (1562–1582) Vene-Poola sõjas.
Rzeczpospolita-Rootsi jõud osutusid Moskva tsaaririigist tugevamaks, 1579. aasta sõjaretkes vallutasid Stefan Batory väed Polotski, 1580. aastal vallutasid nad Velikije Luki, Veliži ja Neveli, kuid ei suutnud vallutada 1581. aastal Pihkvat. 1582. aastal sõlmis Moskva tsaaririik Rzeczpospolitaga Jam-Zapolski vaherahu, Lõuna-Eesti ja Liivimaa (endised Liivi ordu ja Riia peapiiskopkonna ja Tartu piiskopkonna) ja Valgevene, Polotski alad jäid Rzeczpospolitale.
pisi|Inglismaa kaupmeestele kaubateed Pärsiasse otsinud (1558–1571) [[Anthony Jenkinsoni koostatud ja Gerard de Jode valmistatud Moskva tsaaririigi idaalade kaart, 1593 ]] pisi|300px|Moskva tsaaririik 1596. aastal. [[Gerardus Mercatori atlasest Atlas sive Cosmographicae Meditationes de Fabrica Mundi et Fabricati Fugura]] 1589. aastal sai Moskva ja kogu Venemaa metropoliit Iiob Konstantinoopoli patriarhi õnnistusel Moskva ja kogu Venemaa patriarhiks, Moskva patriarhaadis. Teised õigeusu patriarhaadid kinnitasid seda otsust 1590. ja 1593. aasta Konstantinoopoli kirikukogudel. pisi|300px|Moskva tsaaririik 1613. aastal. [[Willem Blaeu kaardikogust]]
Siberi Khaaniriik
16. sajandil tunnustasid Moskva ülemvõimu ka kabardiinid ja tšerkessid. Riigi laienemisega kaasnes vene kolonisatsioon Volgamaale ja Siberisse. 1598. aastal ühendati ka Siberi khaaniriigi põhiosa (Lääne-Siber) ning 17. sajandil peaaegu kogu Siber.
Boriss Godunovi valitsusaeg
1598. aasta alguses suri viimane tsaar Rjurikovitšite dünastiast, Ivan IV kolmas poeg Fjodor I meessoost järglaseta. Rjurikovitšite meesliini väljasuremise järel polnud maal enam seaduslikku troonipärijat. Tsaariks saanud Boriss Godunovi valitsemine oli alguses edukas: ta viis läbi läänelikke reforme, koondades Moskvasse Euroopa spetsialiste, ning püüdis edendada ka haridust. Kuid 1601. aastal puhkes Venemaal (nagu ka mujal Ida-Euroopas) suur näljahäda, mis kestis 1603. aastani. Sellel ajal saabus Venemaale Vale-Dmitri, kes Poolast välja ilmus ning kuulutama hakkas, et tema olevat Ivan IV ime läbi surmast pääsenud poeg. Sõjakäigul Põhja-Kaukaasiasse, said vene väed Dagestani piirkonnas kumõkkidelt ja Osmanite vägedelt 1605. aastal lüüa. Venemaa laienemine Kaukaasia suunal peatati ligi sajandiks ja see toimus lõplikult alles Kaukaasia sõdade tulemusel 19. sajandil. 1605. aastal alustas Dmitri teda toetavate vägedega liikumist Moskva poole, ent sai Godunovi vägedelt lüüa. Kuid enne, kui Godunov võitu ära kasutada jõudis, suri ta ise ootamatult.
Vassili Šuiski valitsusaeg
pisi|left|Moskva tsaar ([[1606–1610) Vassili IV]] Vassili Šuiski tõusis troonile pärast Vale-Dmitri kukutamist ja tapmist vandenõulaste poolt, keda ta juhtis, ja kuulutati Vassili IV-na tsaariks. 1607. aasta augustis alustas Venemaa vastu järjekordset sõjakäiku, tsaarikandidaat Vale-Dmitri II. 1. mail 1608 sai Vassili IV Volhovi lahingus lüüa ja taganes Moskvasse. Sama aasta lõpuks oli suur osa Vene tsaaririigist juba Poola võimu all. Rahvas ja bojaarid lakkasid Vassilit toetamast ja ta võim oli sisuliselt olematu. Et võimul püsida, sõlmis ta 1609. aasta veebruaris Rootsi kuninga Karl IX-ga lepingu, et abivägesid saada, kuid vastutasuks oli sunnitud tegema Rootsile territoriaalseid järeleandmisi. Rootsi toetas Moskva tsaari Vassili IV-t, vältimaks Poola-Leedu valitseja Zygmunt III Waza ülemvõimu kehtestamist Kesk- ja Ida-Euroopas. 1609. aastal sõlmitud sõjalise liidulepinguga lubas Rootsi saata tsaarile appi vägesid, nõudes vastutasuks Käkisalmi lääni. Jakob De la Gardie määrati Venemaale mineva ning peamiselt soomlastest ja palgasõduritest koosneva väe ülemaks. De la Gardie sõjakäiguna tuntud ettevõtmine päädis Rootsi-Vene vägede jõudmisega Moskvasse ning Tušinost Vale-Dmitri vägede pagendamisega. 1609. aasta märtsis ületasid Jakob De la Gardie väed piiri ning peletas Vale-Dmitri toetajad Novgorodi piiramiselt ning purustas ka Vale-Dmitrit toetanud poolakate ja kasakate väesalgad ja vabastas Staraja Russa, Porhovi, Toržoki ning tema, kui tsaar Vassili Šuiski liitlase võimu alla läksid Jaroslavl, Kostroma, Nižni Novgorod, Kinešma, Jurjev, Galitš, Romanov, Pošehonje, Ustjug, Kašin, Borissov, Vjatka ning Beloozero põhja- ja kirde-Venemaal. Koos tsaari väejuhi Mihhail Skopin-Šuiski (1586–1610) (Михаил Васильевич Скопин-Шуйский) vägedega vabastasid Venemaa tsaaririigi põhjaosa ja Volga-äärsed linnad Vale-Dmitri II toetajatest ning 1610. aasta jaanuaris poolakate vägede poolt piiratud Troitse-Sergi suurkloostri.
1610. aasta 4. juuli kaotasid De la Gardie vägi koos vürst Dmitri Šuiski ja Andrei Vassiljevitš Golitsõniga Klušino lahingu, arvulises vähemuses olnud Poola-Leedu vägedele, mida juhtis Poola Krooni välihetman Stanisław Żółkiewski ja mis lõppes Vene-Rootsi vägede lüüasaamisega. De la Gardie väel lubati alistumislepingu kohaselt lahkuda ning nad taandusid Loode-Venemaale, kus kontrollisid neid ja endise tsaari Vassili IV sõlmitud lepingu kohaselt Rootsile lubatud alasid. De la Gardie mängis olulist rolli ka 1610. aastal Rootsi ja Władysław IV Waza valitsetava Moskva vahel puhkenud Ingeri sõjas. Pärast Vene-Rootsi vägede lüüasaamist Klušino lahingus 24. juunil 1610 kukutasid kunagised poolehoidjad Vassili IV. Vene tsaariks sai Poola kuningapoeg Władysław, Zygmunt III Waza poeg.
Vene-Poola sõda, 1609–1618
pisi|300px|[[Rzeczpospolita ja Moskva tsaaririigi Deulino vaherahu (1618) järgsed piirid]]
1609–1618 aastate Vene-Poola sõjas Rzeczpospolitaga kaotas Moskva tsaaririik Smolenski vojevoodkonna, mis jäi Rzeczpospolita koosseisu Deulino vaherahuga (1618).
Mihhail I valitsusaeg
pisi|[[Moskva tsaar (1613–1645) Mihhail I Fjodorovitš]] Mihhail I Fjodorovitš oli Romanovite dünastia rajaja, ta oli Vene tsaar 11. juulist 1613 kuni surmani, ta valiti Maakogu (Zemski Sobor) poolt 21. veebruaril 1613 kogu Venemaa valitsejaks 16-aastasena. Mihhali isa, patriarh Filaret oli Moskva tsaari Ivan IV esimese abikaasa, tsarinna Anastasia vennapoeg ja tsaar Fjodor I onupoeg. Enne Mihhaili valitsemisaega oli Moskva tsaaririigis nn segaduste aeg, mille tingisid senise valitseva tsaaridünastia Rjurikovitšite valitsejateliini katkemine pärijate puudumisel.
Vene-Poola sõda, 1632–1634
Vene-Poola sõjas 1632–1634 püüdis Moskva tsaar Mihhail I Fjodorovitš vallutada Smolenski piirkonda, sõja lõpetanud Poljanovka rahulepinguga Poola kuningas Władysław IV Waza loobus kõigist Segaduste aegsetest nõuetest Moskva tsaaririigi troonile, kuid territooriumid mille nimel Moskva tsaaririik sõda alustas, jäid aga Rzeczpospolita valdusse.
Aleksei I valitsusaeg
pisi|Tsaar ([[1645–1676) Aleksei I]] 17. sajandi keskel hakkas Moskva tsaaririigis kujunema absolutism. Tsaar Aleksei I (1645–1676) oli üks oma aja haritumaid Venemaa riigipäid. Tema valitsusajal algatati ja koostati 1649 Venemaa seaduste kogu Maakogu seadustik (Соборное Уложение). Selle seadusega loeti näiteks talupojad sunnismaiseks. Aleksei I alustas Venemaa aegunud sõjaväe uuendamist uueliigilise sõjaväe moodustamise ja Venemaale välismaa sõjaspetsialistide palkamisega. Allutas Vene riigile seni kreeka kiriku võimu all olnud Vene Õigeusu Kiriku riigis koos kirikujuhi patriarh Nikoniga.
Rzeczpospolita Ukraina osas 1648. aastal alanud Bogdan Hmelnõtskõi ülestõusu järel autonoomia saavutamiseks Ukrainale Poolast, sekkus Venemaa tsaar kasakate poolel sõtta ning 1654. aastal pärast nelja-aastast iseseisvat võitlust oli Ukraina kasakad sunnitud pöörduma abi saamiseks Moskva tsaari poole, kelle abi eest võitluses nõustus Ukraina 1654. aastal Perejaslavi raadal andma Moskva tsaaririigi protektoraadi alla. 8. jaanuaril 1654 otsustas Perejaslavi raada, mida juhtis hetman Bogdan Hmelnõtskõi, et edaspidi ei allu kasakad Poola kuningale, vaid Moskva tsaarile.
Vene-Poola sõda, 1654–1667
Vene-Poola 1654–1667 sõja tulemusel 1667. aastal sõlmitud Andrussovo rahulepinguga liideti Dnepri jõest idas asuvad Ukraina alad Moskva tsaaririigiga, Vasakkalda-Ukraina kuulus Venemaale ja Paremkalda-Ukraina Poolale, piirijõeks oli aga Ukrainat poolitav Dnepri jõgi. Moskva tsaaririik laienes lääne poole, väljapoole venelastega asustatud territooriumi. 1686. aastal sõlmisid Rzeczpospolita ja Venemaa tsaaririik, Igavese rahu lepingu, millega anti Venemaa võimu alla Smolensk ja osa Ukrainat koos Kiieviga, mis oli 1667. aastal sõlmitud Andrussovo rahulepingu põlistamine.
Majanduse arenedes tekkisid 17. sajandil manufaktuurid. Maksukoorma suurenemine ja feodaalne rõhumine põhjustasid linlaste ja talupoegade mässe (1648 ja 1662 Moskvas, 1650 Pihkvas ja Novgorodis, 1670–1671 Stepan Razini juhitud ülestõus).
Vene-Rootsi sõda, 1656–1658
Aastatel 1656–1658 sõdis Moskva tsaaririik Rootsi kuningriigiga väljapääsu pärast Läänemerele, kuid ei saavutanud eesmärki, sõja lõpetas (Kärde rahu 1661).
Fjodor III valitsusaeg
pisi|left|[[Vene tsaar Fjodor III]] Moskva tsaaririigi tsaar (1676–1682) Fjodor III püüdis jätkata isa alustatud kirikureforme. Ta vabastas asumiselt kirikureformi algataja, endise patriarhi Nikoni ja lasi elusalt põletada vanausuliste juhi Avvakumi. 1678. aastal viidi tsaaririigis läbi rahvaloendus ning asendati erinevad maksud ühise majapidamise pealt makstava maksuga. Fjodori ajal seati sisse ka tsaaririigi valduste ainuvalitsemine ja valitsejad – vojevoodid. Likvideeriti varasem kord, mille järgi elatist ja riigimakse kogusid ametnikud nende valitsetavalt territooriumilt, ning viidi sisse alaline valitsus.
Fjodor III ajal moodustati endise maakaitseväe asemel Venemaal regulaararmee. 1680. aastal oli Vene tsaaririigi regulaararmees 41 sõduripolku, 21 streletsipolku 26 reitari- ja piigipolku ja 4 kasakapolku. 1682. aastal lasi ta ära põletada bojaaride sugupuud, mis määrasid nende omavahelised võimusuhted, kohajärguse. See lubas tal ametnikke määrata nende isiklike võimete, mitte väljakujunenud võimusuhete ja aadlipäritolu alusel.
Aastatel 1676–1681 sõdis Moskva tsaaririik Osmanite riigi vasallriikidega Dnepri ja Lõuna-Bugi ülemjooksu piirkonnas vahelduva eduga. Bahtšisarai rahulepinguga (1681) tunnustas Türgi Vasakkalda-Ukraina ja Kiievi allutamist Moskva tsaaririigile.
Ivan V ja Peeter I kaksikvõim
1682. aastal suri tsaar Fjodor III ning võimuvõitlus riigivalitsemise üle toimus tsaar Aleksei esimese abikaasa sugulaste Miloslavskite pooldajate ning tema ema sugulaste Narõškinite pooldajate vahel. Pärast tsaar Fjodori matuseid kuulutas Bojaaride Duuma Peeter I tsaariks, minnes mööda tema vanemast poolvennast Ivanist. Ent peagi algasid streletside rahutused hovanštšina), mille provotseerisid Miloslavskid Peetri vanema poolõe Sofja Aleksejevna juhtimisel. Tsaarideks kuulutati mõlemad vennad – Peeter ja Ivan, kusjuures Ivan kuulutati "vanemaks" tsaariks. Regendiks sai aga Sofja Aleksejevna, kes oli faktiliselt täie võimuga valitseja ning kõrvaldas Peetri ema Natalja Kirillovna täielikult riigi juhtimise juurest.
1686. aasta Igavese rahu leping
pisi|300px|[[Rzeczpospolita ja Moskva tsaaririigi piirialad (1686), Igavese rahu lepingu järel]] Osmanite riigi sekkumise järel Ukraina aladel, sõlmisid Moskva tsaaririik ja Rzeczpospolita 1686. aastal Igavese rahu lepingu, milles kinnitasid Andrussovo rahulepingu (1667) punkte. Rahuleping kinnitas tsaaririigi valdusi Vasakkalda-Ukrainas ja Kiievi linnale, Rzeczpospolitale maksti 146 000 rubla kompensatsiooniks kaotatud Vasakkalda-Ukraina eest. Rzeczpospolita loovutas Moskva tsaaririigile Zaporižžja Sitši, Siveeria ning linnad Tšernigivi, Starodubi, Smolenski neid ümbritsevate maadega. Rzeczpospolita säilitas kontrolli Paremkalda-Ukraina üle. 1686. aastal allutati ka Kiievi patriarhaat, Vene Õigeusu Kiriku Moskva ja kogu Venemaa patriarhile.
Kui Peeter sai 17-aastaseks, abiellus ta ema pealekäimisel Jevdokija Fjodorovna Lopuhhinaga, sai abiellumisega täisealiseks ning pretendeeris ainuvõimule riigis. Aastal 1689 hakkas Sofja Aleksejevna ette valmistama uut streletside ülestõusu, et kõrvaldada Peeter võimult ja kindlustada oma positsiooni ainuvalitsejana. Ent Peetril ja tema pooldajatel õnnestus Sofja Aleksejevna regendistaatusest ilma jätta. Ta vangistati Novo-Devitši kloostrisse. Ivan V, kes oli sünnist saadik haige ja peaaegu pime, jäi nominaalselt Peetri kaasvalitsejaks kuni oma surmani 1696.
Peeter I valitsusaeg
pisi|püsti|Peeter I, Moskva tsaar [[1682–1721]] Muslimliku Osmanite riigi ohu ees sõlmisid katoliku Poola-Leedu ja vene õigeusu Moskva tsaariiriik liidu, misjärel liitus Moskva tsaaririik Püha Liigaga. Pühasse Liigasse kuulusid lisaks Poola-Leedule ka Veneetsia vabariik ja Saksa-Rooma riik.
Vene-Türgi sõda, 1686–1699
Vene-Türgi sõjas (1686–1699) Osmanite riigi vastases liidus (sinna kuulusid Moskva tsaariiriik, Austria, Rzeczpospolita ja Veneetsia vabariik) korraldas Venemaa aastatel 1687 ja 1689 sõjaretki Osmanite riigi vasalli Krimmi khaaniriigi vastu ning 1695 ja 1696 Aasovi sõjakäikude tulemusena vallutati Azovi kindlus (1699) ja allutati koos osa Aasovi mere rannikualaga Venemaa tsaaririigile. Peeter I soov saavutada väljapääs Mustale merele ebaõnnestus. pisi|300px|Euroopa kaart 1706. aastal
Põhjasõda
18. sajandi alguses Venemaa tsaar Peeter I jätkas sõdu Osmanite riigiga ja majanduslike ja poliitiliste ambitsioonide mõjul sekkus Euroopas Rzeczpospolita–Rootsi kuningriigi-Taani kuningriigi vahelisse sõtta. Põhjasõja tulemusel saavutas Venemaa strateegilist tähtsust omava rannikuala Läänemere ääres ja sõnaõiguse suures Euroopa poliitikas.
Vene-Türgi sõda, 1710–1713
Peeter I korraldas põhjalikult ümber riigi halduse ja struktuuri: 1708 moodustati kubermangud, 1715 loodi prikaaside asemele kolleegiumid, 1711 asutati senat, 1721 sinod ja 1721 andis Venemaa Keisririigi valitsev senat Peetrile ametlikult keisritiitli (Imperaator). Moskva tsaaririik nimetati ümber Venemaa Keisririigiks.
Tudu järv
Tudu järv on järv Eestis Lääne-Viru maakonnas. Järv asub Tudust 4,5 km lääneedela pool Järvesoo rabas.
Järv on 25,7 hektarit suur ja tema absoluutne kõrgus merepinnast on 80,2 m.
Tudu järvest voolab välja Tagajõgi.
Onn
Onn (ka osmik, hütt) on minimaalsete mõõtudega ja elementaarseid elamisvajadusi rahuldav ehitis.
Hytte Hytte
Küün
Küün ehk heinaküün (põhjaeesti ja hiiu ladu) on kariloomade talvesöödaks kasutatava heina säilitamiseks ettenähtud hoone või hooneosa.
Grott
pisi|[[Voltveti mõisa grott]] pisi|Grott, [[Ontario, Kanada]] Grott on madal looduslik või tehislik koobas.
Küün
Küün võib olla talus eraldi kergehitis, millel on õhku läbilaskvad katuseservad ja uksega või ukseta lai sissekäik, enamasti ka kõrgemal asetsev luuk. Küün võib olla ka lauda või aida otsa ehitatud osa. Talust eemalolevad heinamaad on tihti samuti olnud varustatud küüni või küünidega.
Küün on enamasti puitehitis, kuid leidub ka paekivist seinte ja rookatusega küüne (nt Allika puisniidul).
Kujunemine
Heina niitmine ja varumine sai võimalikuks rauast (raie)vikati laiema levimisega esimese aastatuhande teisel poolel. Enne seda tarvitati loomade talvesöödana peamiselt lehisvihtu. Karjakasvatuse areng ja maaviljeluse paiksemaks muutumine eeldas loomadele kvaliteetse talvesööda tagamist. Heina varasest säilitamisest ei ole võimalik täpsemalt teada saada, kuid arvatavasti oli selleks kuhi. Nähtavasti tekkis suurem vajadus heina hoidmiseks Lääne-Euroopast pärineva löega varustatud kahekäevikati levimise ja niidutöö tõhustumisega meil 13. sajandist alates.
Küünid asusid enamasti taluõuedest eemal metsa-, soo-, niidu-, ranna- või luhaheinamaadel. Talve jooksul oli võimalik hein reega, harvem ka vankriga, tallu lauda või rehealuse lakapeale vedada. Tihti kuulus ühele talumajapidamisele mitu heinaküüni. 19. sajandi teisel poolel hakati küüne sagedamini ehitama taluõuele raitadesse – tallide, lautade ja teiste abihoonetega kokku, aga ka eraldi hoonetena. Korrapäraste heinamaade rajamine põldude kõrvale taludele senisest lähemale on seejuures küllaltki hiline nähtus ja seostub kultuurheina kasvatamise levikuga Eesti Vabariigi algusajal. Paikades, kus säilis metsaheinamaade kasutamise traditsioon, olid taludest eemal asuvad küünid laialdaselt kasutusel veel ühismajandite algusaastatel. pisi|260x260px|Heinaladu Ajaotsa külas Randveres Jõelähtme kihelkonnas. Foto: Ernst Wittoff.
Küünide ehitus
Küün on lihtsa ehitusega hooajaliselt kasutatav talu abihoone. Talust kaugemal heinamaadel asuvad küünid ehitati kohapealsest käepärasest materjalist. Arhailised küünid rajati kas post-hirs või rõhtpalk (latt) tarindina, erandjuhtudel ehitati neid ka paekivist. Valdavalt olid küünid viilkatusega, mis mõnel pool pikalt üle otsaseina ulatus.
Maasse löödud postide ja teivaste vahele laoti hirred või punuti sein ritvadest. Kuna selline ehitis ei kestnud kuigi kaua, siis hakati hiljem kasutama kividele asetatud raampuid, millesse siis postid ja teibad sisse tapiti. Rõhtseintel tahuti lattide või palkide otstesse kerge õnarus koerakaela nurga tarbeks. Põrandad üldjuhul puudusid, kuivale heinale visati alla hagu või oksi. Ehitusmaterjaliks sobisid kuused, männid, haavad ja kased – mis parasjagu kätte sattus. Seinad pidid olema piisavalt tihedad, et metsloomade koonud ei mahuks palkide vahelt heinu kiskuma. Maapinnast kõrgemal asunud seinaava suleti peale küüni heintega täitmist luugi, palgijuppide, teivaste või saohagudega – viimaseid kasutati heinasaadude kohale vedamiseks. Tihti olid heinamaaküünidel lahtised katuseviilud heinte hangumiseks või oli viilule selleks vajalik luuk jäetud.
Katusekatteks pruugiti traditsiooniliselt õlgi, põhku, pilpaid, harvem pilliroogu. Metsarikkamates piirkondades ehitati ka laudkatuseid, Kagu-Eestis levisid küünidel laastukatused. Katused olid sarnaselt ülejäänud tarinditega üksnes hädapärased.
Vanemad taluõuedel asunud küünid olid tihti rõhtpalkehitised. Tõenäoliselt on talu õueküünide ehitustehnikaid suurte mõisaküünide eeskujul täiustatud. See on jälgitav nii tahutud puitsõrestiktarindite, aga ka avaramate, kivipiilarite ja laudisega küünide puhul. Põldheina hoimiseks rajatud küünid olid reeglina suuremad ja külgseintes asusid väravad vankriga läbisõitmiseks.
Tallinna Ülikooli kirjandusauhind
Tallinna Ülikooli kirjandusauhind on Tallinna Ülikooli välja antav kirjandusauhind, mille algatas 2007. aasta jaanuaris ülikooli rektor Rein Raud. Auhinna eesmärk on tunnustada eesti autoreid, kes õpivad või õpetavad Tallinna Ülikoolis või on selle vilistlased.
Algselt anti Tallinna Ülikooli kirjandusauhinda välja kahes kategoorias. Alates 2011. aastast on Tallinna Ülikooli kirjandusauhinnal on kolm kategooriat. Peaauhind, millega kaasneb ka suurem rahaline preemia, pannakse välja eraldi raamatuna ilmunud originaalkirjandusteose autorile ning väiksemate preemiatega tunnustatakse ühte ajalehes, ajakirjas, almanahhis või kogumikus ilmunud teksti ning ilukirjandusliku tõlke autorit.
Kandidaate võivad üles seada kõik Tallinna Ülikooli akadeemilised üksused, kõik professorid ja kõik varasemad preemia laureaadid. Konkursi žürii koosneb kirjandusala ekspertidest, mille koosseisu kinnitab rektor.
Kirjandusauhinna laureaadid kuulutatakse välja ning neile antakse kätte preemiad märtsikuus Tallinna Ülikooli aastapäeva sündmusel.
Tatra jõgi
Jõe pikkus on 11,1 km ja valgla 39,4 km².
Jõgi saab alguse Luke külast ida pool ja suubub Porijõkke. Jõgi voolab Tatra ürgorus.
Tatra jõge tuntakse ka Virulase oja nime all.
Granuliit
pisi|Keskmiseteraline granuliit Granuliit on kõrgekvaliteediline heledavärviline moondekivim, mis on tekkinud graniidi moondumisel sügaval maakoores kõrge temperatuuri ja rõhu tõttu. Põhikoostisosaks on kvarts ja päevakivid. Granuliidile on iseloomulik suur punase granaadi kristallide sisaldus, mis annab kivimile omapärase teralise välimuse.
Granuliidid pakuvad geoloogidele huvi, kuna sisaldavad mandrilise maakoore sügavusest pärit aineid. Osa granuliite on dekompressiooni tõttu kõrge temperatuuriga keskkonnast sügavalt Maa seest tõusnud pinnapealsema maakooreni; osa on vastupidi jahtunud ja jäänud Maa sügavusse.
Granuliidis sisalduvad mineraalid varieeruvad sõltuvalt lähtekivimist ning temperatuurist ja rõhust metamorfismi ajal. Tavatüüpi granuliit, mis on leitud metamorfoossest kivimist mandril, sisaldab pürokseeni, plagioklassi ja granaati, vähesel määral ka sillimaniiti, küaniiti, augiiti, turmaliini ja korundi.
Granuliiti on võimalik eristada rohkete väikeste roosade või punaste granaatide ja gneisja vöödilise tekstuuri järgi.
Tekkeprotsess
Granuliidid tekivad sügaval maakoores, tavaliselt kõrgetel temperatuurigradientidel piirkondliku metamorfismi ajal, temperatuuril üle 30 °C/km. Mandrilise maakoore kivimites võib biotiit kõrgel temperatuuril laguneda moodustades ortopürokseeni + kaaliumpäevakivi + vee, tekitades granuliidi.
Leiukohad Eestis
Eestis on granuliiti põhiliselt Lõuna-Eesti aluskorras. Leitud on ka üksikuid granuliitse koostisega rändkive.
Moma ahelik
Moma ahelik on mäestik Venemaal Ida-Siberis Jakuutias. Kulgeb loode-kagu suunas. Kõrgus kuni 2533 meetrit.
Ur-Namma
pisi|Ur-Namma (istumas) ja ülempreester Ḫašḫamer, kelle ees ja järel on [[Lamassu|kaitsejumalannad lammad. Poolkuu on jumalanna Nanna ehk Sin. Umbes 2400 eKr.]] Ur-Namma ehk Ur-Nammu või Urnamma (suri umbes 2096 eKr) oli sumeri valitseja umbes 2112–2096 eKr, Uri III dünastia rajaja.
Ur-Namma oli Uruki valitseja Utuhegali vend, kes oli ühendanud kogu Sumeri ala enda võimu alla, alistades gutilastest võõrvallutajad. Pärast Utuhegali ootamatut surma päris tema riigi Ur-Namma, kes viis pealinna Uri.
Tema nime kannab ka maailma vanim säilinud seadustekoodeks, mis võib olla koostatud ka tema poja Šulgi ajal.
Kosmogoonia
Kosmogoonia (vanakreeka sõnast κοσμογονία (kosmogonia; 'maailma tekkimine')) on astronoomia haru, mis uurib Universumi ja selle koostisosade teket ja arengut.
Aldani jõgi
Aldan (jakuudi ja vene keeles Алдан) on jõgi Aasias Venemaa idaosas.
Geograafia
Pikkusega 2273 km ja valgla pindalaga 729 000 km² on Aldani jõgi Leena jõe suurim lisajõgi, kannab sellesse 30% tema äravoolu. Algab Stanovoi mäestiku põhjanõlvast. Seejärel voolab pikalt kirdesse ja itta. Lõpuks pöördub põhja ja läände ning suubub paremalt Leenasse.
Aldani jõgikond paikneb igikeltsa ja aluskorra kristalsete kivimite levialal. Aldani mägismaa ulatuses voolab kivide ja kärestikutega jõesängis, Utšuri ja Maja jõe suudmete vahel voolab laies jõeorus ning edasi mägedevahelisel tasandikul. Lammis on hästi palju järve. Alamjooksul moodustab Aldani jõgi mitu haru.
Lisajõed
Suuremad lisajõed on parempoolsed Timpton, Utšur, Maja, Allaah-Üün, Tompo, Baraiõ, Tumara; vasakpoolsed Amga, Notora ja Tatta. Kokku on jõel 275 lisajõgi pikkusega üle 10 km. Aldani jõgikonnas on üle 114 tuhat voolaveekokku ja üle 51 tuhat järve.
Inimtegevus
Kogu Aldani jõe pikkusest on umbes 1600 km laevatatav. See on oluline veetee mäetööstusettevõtede toodangu väljaveo jaoks ning toidu- ja tööstuskaupade sisseveoks Leena jõest. Peamised sadamad: Tommot, Ust-Maja, Handõga. Jõgikonnas paiknevad suured kulda, kivisöe ja kiltkivi leiukohad.
Aldani jõgikonnas on plaanis hüdroelektrijaamade kaskaadi (Lõuna-Jakuudi hüdroenergiakompleksi) ehitamine. Aldani jõel otse on võimalik Verhnealdanski HEJ ehitamine.
Loodus
Aldani jõgi on kalarikas (siberi tuur, sterlet).
Kivisüsi
pisi|250px|Kivisüsi pisi|250px|Kivisüsi Kivisüsi on taimset päritolu süsinikurikas põlev maavara, kaustobioliit.
Kivisüsi kuulub fossiilkütuste hulka.
Kivisüsi on must või hallikasmust. Eristatakse nelja kivisöe petrograafilist erimit: läikivat (viträän), poolläikivat (klarään), matti (düraan), ja kiulist (füsfään). Kivisöe põhiosa (kuni 90%) moodustab kõrgmolekulaarne orgaaniline aine. Selle koostis ja omadused sõltuvad suurel määral muundumisastmest ning pertograafiliste erimite sisaldusest. Koostisse kuuluvad peale süsiniku (kuni 95%) vesinik (kuni 6%), hapnik (kuni 15%), väävel (kuni 5%, harilikult alla 1,5%) ja lämmastik (kuni 2%). Peale orgaanilise aine sisaldab kivisüsi alati niiskust (harilikult alla 10%) ja mineraalaineid (5–40%).
pisi|200px|Antratsiit Kivisüsi tekib taimse materjali mattumisel ja mittetäielikul lagunemisel. Enam-vähem samast materjalist koosnevad ka turvas, pruunsüsi ja antratsiit. Nendevahelise erinevuse määrab peamiselt mattumissügavus. Vastav arengurida näeks välja järgnev: turvas -> pruunsüsi -> kivisüsi -> antratsiit. Seega võib turbast edasisel mattumisel saada pruunsüsi, sellest omakorda kivisüsi jne. Sellesse ritta ei kuulu merelise tekkega fossiilkütused nafta ja maagaas. Ehkki kivisüsi on valdavalt maismaalise tekkega, esineb ka merelise tekkega kivisütt, näiteks boghed.
Maailma kivisöevarud on moodustunud peamiselt Mesosoikumis.
Kivisöe kasutamine
Kivisüsi on tähtis energia saamise tooraine juba tööstuse algusaastatest kuni tänapäevani välja. Praeguseks on kivisöe kasutamine vähenenud ja nafta osakaal suurenenud. Kuna maakera kivisöevarud on suuremad kui naftavarud, tuleb naftavarude vähenedes uuesti hakata rõhku pöörama kivisöele. Levinuim valdkond, kus kivisütt kasutatakse, on tööstus ja soojuse saamine, ka elektrienergia tootmises on kivisüsi tuumajõu suur konkurent. Lisaks valmistatakse kivisöest erinevaid kompleksühendeid. Kivisüsi on Eestis traditsiooniline katlakütus väikekateldes. Tänapäeval Eesti turul pakutav kivisüsi tarnitakse peamiselt Siberist Hakassiast (kütteväärtus keskmiselt 6,1 MWh/t) ja Kuzbassist (kütteväärtus 7,4–7,6 MWh/t). Kivisöe fraktsioon on 50–150 mm. Kivisüsi sisaldab 10–25% ka peenemat fraktsiooni.
Kivisöe kütteväärtus on 36 MJ/kg.
Kivisöest saadavad kompleksühendid:
Tomism
Alates 1879. aastast on tomism katoliku kiriku ametlik filosoofia.
Tomism on tänapäeval võrdlemisi levinud Ameerika Ühendriikides.
Andrew Bertie
Andrew Willoughby Ninian Bertie (15. mai 1929 London – 7. veebruar 2008 Rooma) oli Malta ordu suurmeister alates 11. aprillist 1988 kuni oma surmani veebruaris 2008.
Ta oli järjekorras ordu 78. suurmeister ja esimene Suurbritanniast pärit suurmeister.
Bertie sai katoliikliku keskhariduse ja lõpetas Oxfordi ülikooli Christ Churchi kolledži uusaja ajaloo alal. 23 aastat töötas ta katoliiklikus koolis võõrkeelte õpetajana.
Malta orduga liitus Bertie 1956. aastal. 1981. aastal andis ta igavesed tõotused ja sai ordu vaimulikuks liikmeks. Seitse aastat hiljem valiti ta ordu suurmeistriks.
11. märtsil 2008 valiti tema järglaseks suurmeistri ametis samuti Suurbritanniast pärit Matthew Festing.
Real Betis
pisi|Real Betise meeskond 1913. aastal Real Betis Balompié on Hispaania linna Sevilla jalgpalliklubi. Klubi mängib Hispaania kõrgliigas La Liga alatest hooajast 2015–2016.
Klubi on asutatud 12. septembril 1907. Klubi on tulnud korra Hispaania meistriks (hooajal 1934–35) ning võitnud kolmel korral Hispaania karika (hooaegadel 1976–77, 2004–05 ja 2021–22).
Real Betis on jõudnud korra UEFA Meistrite Liiga alagrupiturniirile (hooajal 2005–2006). UEFA Euroopa Liigas ehk endises UEFA karikas on parim tulemus 16 sekka jõudmine (hooaegadel 2005–06 ja 2013–14).
Klubi kodustaadion on Benito Villamarín, mis mahutab 60 720 pealtvaatajat.
Praegune koosseis
''Seisuga 2. september 2022''
Angelo de Mojana
pisi|Angelo de Mojana vapp Malta ordu suurmeistrina Angelo di Mojana dei Signori di Cologna (u 1905 Milano – 17. jaanuar 1988 Rooma) oli Malta ordu suurmeister 11. maist 1962 kuni surmani.
Ülo Altermann
pisi|Ülo Altermann (esiplaanil) koos teiste metsavendadega, 1953 (koloriseeritud pilt) Ülo Altermann (5. oktoober 1923 Paide vald – 15. aprill 1954 Koigi vald) oli Eesti metsavend.
Peale maakooli lõpetamist läks Ülo Paide Tööstuskooli. Saksa okupatsiooni ajal otsustas Altermann liituda Eesti Leegioniga. Ta saadeti väljaõppele Heidelaagrisse, ning peale väljaõpet saadeti lahingutesse Neveli rindele ja varsti Eestisse Sinimägedesse. Kui Saksa väejuhatus otsustas Eestist taanduda põgenes Ülo oma kodukohta, kus ta varjas ennast 1946. aastani, mil kuulutati välja amnestia.
Peale metsast välja tulekut läks Altermann tööle, kui peagi kutsuti julgeolekusse ülekuulamisele. Sama aasta sügisel tuli Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeerium teda koju arreteerima, kuid Altermanni polnud kodus. Ta sai aga sellest teada ja otsustas uuesti metsavennaks hakata. Metsas sai Altermann tuntuks ja kogus enda ümber arvestatava metsavendade salga (Ülo Altermanni salk). Tema salk paistis silma kõrge moraaliga ja distsipliiniga. 1953. aastal lõhkis salk Lenini monumendi Mäekülas.
1954. aasta kevadel õnnestus julgeolekul Altermann meelitada varitsusse, ning ta langes 15. aprillil 1954. aastal.
Karl Jungholz
pisi|[[Theodor Altermanni haud vasakul ja Karl Jungholzi haud paremal Tallinna Vana-Kaarli kalmistul]] Karl Jungholz (9. (vkj) / 21. detsember 1878 Teilma küla, Kivijärve vald, Laiuse kihelkond, Tartumaa – 26. november 1925) oli eesti teatritegelane, lavastaja, näitleja ja spordimees.
Elukäik
Karl Jungholz sündis Söödi saunas Teilma külas. Kui poiss oli kolmekuune, asusid vanemad elama Tartusse, isa töötas raudteel ja vabrikus, ema Ello oli pesunaine.
Poiss pandi viie aastaselt kohalikku eraalgkooli ning hiljem Hugo Treffneri eragümnaasiumi. 1890. aastatel õppis ta palju Tartu Käsitööliste Seltsi suveteatri etendustest, tutvus nii teatrikulisside taga toimuvaga kui ka tegi kaasa massistseenides ja lastekooris. Aastast 1894 töötas C. Mattieseni trükikojas, kus omandas trükiladuja kutse. Aastatel 1901–1905 tegutses Taara seltsi näitleja ja näitejuhina.
1905–1907 täiendas oma teatriharidust Berliinis Emanuel Reicheri kõrgemas draamakunsti ülikoolis (Emanuel Reicher's Hochschule für Dramatische Kunst) ja Lessingi teatri direktori Brahmi juures.
Aastatel 1907–1908 töötas ta Vanemuises näitejuhi abi ja näitlejana, kuid sattus konflikti teatrijuht Karl Menninguga, mistõttu oli sunnitud Vanemuisest lahkuma. Jungholzist sai aastateks 1909–1914 ja 1915–1925 Estonia lavastaja ning näitleja, aastast 1919 direktor. Aastatel 1914–1915 oli ta Pärnu Endla teatri juht.
Ta on korraldanud näitemängukursuseid Tallinnas, Narvas, Viljandis jm. 1917 oli ta Näitlejate Liidu asutajate seas ning valiti selle esimeheks. Osales Tallinna Meestelaulu Seltsi, Tallinna Maleklubi ja Eesti-Soome-Ungari Liidu tegevuses. Asutas teatriajakirja "Valge Raamat" (1918) ning on kirjutanud teatriartikleid.
Jungholz suri 26. novembril 1925 ja maeti Tallinna Vana-Kaarli kalmistule.
Looming
Ta on lavastanud muu hulgas William Shakespeare’i „Othello” (1910), „Kuningas Leari” (1911) ja „Hamleti” (1913); August Kitzbergi „Püve talus” (1911), „Tuulte pöörises” (1911) ja „Libahundi” (1915), Eduard Vilde „Tabamata ime” (1925), välisautoritelt Giuseppe Verdi „Aida” (1923), Friedrich Schilleri „Wilhelm Telli” (1921), Henrik Ibseni „Rahvavaenlase” (1909), „Nora” (1904, 1910, 1914, 1916), „Hedda Gableri” (1914) jpm.
Alfred Käärmann
Alfred Käärmann (14. september 1922 Hargla – 4. veebruar 2010 Saru) oli eesti metsavend, Eesti Kongressi liige.
Ta osales Eesti kaitsmisel 1944. aastal ning pärast Lõuna-Eesti vallutamist Punaarmee poolt liitus metsavendadega. Aasta hiljem sai ta haarangu käigus nii raskelt vigastada, et tal tuli käsi amputeerida. Sellegipoolest jätkas ta sissisõda ning tabati alles 1952. aastal reetmise tõttu. Seejärel veetis ta 15 aastat Nõukogude Liidu vangilaagrites.
Idee lisada Eesti Vabariigi põhiseadusse eesti rahvuse ja kultuuri säilimisse puutuv lisandus on väidetavalt pärit Käärmannilt ning jõudnud seaduse preambulisse Kaido Kama kaudu.
Vabaduse vaim, lk 23.
Šelfimeri
Šelfimeri ehk epikontinentaalne meri on meri, mille põhjaks on mandrilava ehk šelf.
Šelfimeredeks on näiteks Läänemeri, Pärsia laht, Põhjameri, Arafura meri jne.
Šelfimerede sügavus ei ületa reeglina 300 m.
Ruslan Ponomarjov
Ruslan Ponomarjov (sündinud 11. oktoobril 1983 Gorlivkas) on Ukraina maletaja. Aastal 2002 tuli ta FIDE male maailmameistriks, võites kaasmaalase Vassõl Ivantšuki tulemusega 4,5:2,5. Maailmameistriks tulles oli ta vaid 18-aastane, olles sellega noorim selle tiitli võitnud maletaja.
Angèle
Angèle Van Laeken (esinejanimega Angèle; sündinud 3. detsembril 1995 Uccle'is) on Belgia laulja, laulukirjutaja, helilooja, instrumentalist ja muusikaprodutsent.
Loomad
Loomad (Animalia, Metazoa) on riik organismide taksonoomilises klassifikatsioonis.
Loomad on päristuumsed ja hulkraksed organismid. Väheste eranditega on nad heterotroofse toitumisega, lihasrakkudega ja liikumisvõimelised, hingavad hapnikku, on võimelised suguliselt sigima ja arenevad embrüogeneesi käigus õõnsast kerakujulisest rakukobarast blastulast.
Loomariiki kuuluvad ka inimesed.
2022. aasta seisuga oli kirjeldatud 2,16 miljonit elavat loomaliiki, sealhulgas 1,05 miljonit putukaliiki, üle 85 000 limuseliiki ja umbes 65 000 selgroogseliiki. Arvatakse, et loomaliike on umbes 7,77 miljonit.
Loomade pikkus ulatub 8,5 mikromeetrist 33,6 meetrini.
Neil on omavahel ja keskkonnaga keerukas interaktsioon. Nad moodustavad toiduvõrgustikke.
Loomi uurib zooloogia.
Enamik elavaid loomaliike on kahekülgsed – klaad, mille liikmetel on bilateraalse sümmeetriaga keha. Kahekülgsete seas on esmassuused, kelle hulgas on näiteks ümarussid, lülijalgsed, lameussid, rõngussid ja limused, ning  teissuused, kelle hulgas on okasnahksed ja keelikloomad, sealhulgas selgroogsed.
On kindlaks tehtud 6331 geenirühma, mis on ühised kõikidele elavatel loomadele. Need võivad pärineda üheltainsalt ühiselt eellaselt, kes elas krüogeenis (650 miljonit aastat tagasi).
Aristotelese bioloogias olid loomad jaotatud verega ja vereta loomadeks. Carl von Linné lõi 1758 teoses "Systema naturae" esimese hierarhilise loomade klassifikatsiooni, mille Jean-Baptiste Lamarck 1809. aastal laiendas 14 hõimkonnaks. Aastal 1874 jagas Ernst Haeckel loomariigi hulkrakseteks (Metazoa) ja ainurakseteks (Protozoa), keda enam loomadeks ei peeta. Tänapäeval kasutatakse loomade klassifitseerimisel molekulaarfülogeneetikat, mis näitab taksonite vahelisi evolutsioonilisi suhteid.
Inimesed kasutavad paljusid teisi loomi toiduks (näiteks nende liha, piima ja munasid), materjalide (näiteks naha ja villa) saamiseks, lemmikloomadena ja tööloomadena, sealhulgas veoloomadena. Koeri ja jahilinde on kasutatud jahipidamisel, paljusid loomi on kütitud sportlikel eesmärkidel. Teised loomad figureerivad iidsest ajast ka kunstis ning mütoloogias ja religioonis.
Tunnused
pisi|Ainult loomadel areneb varase [[embrüo rakukobar (1) õõnsaks keraks blastulaks (2)]]
Loomadel on mitu tunnust, mis eristavad neid teistest organismidest. Loomad on päristuumsed ja hulkraksed.
Loomade evolutsioon
Esimesed loomad ilmusid Maale veidi enne kambriumi, umbes 600 miljonit aastat tagasi. Tekkeperioodil elasid nad vees. Nende fossiile on leitud Austraaliast, Adelaide'i lähedalt. Neid nimetatakse Ediacara faunaks ja seni pole teada, kas neil ka järglasi oli. Veidi sarnanevad nad millimallikatega, mõned ka meriliiliatega ja ussilaadsetega. Praeguse aja loomariigi eellaseks peetakse kambriumiaegset väikest lülilise ehitusega organismi Pikaia. Taimi sel ajal ei olnud, küll aga olid fotosünteesivad algloomad ja vetikad. Meres elavate sugukondade arv oli kambriumi lõpuks 20 ringis.
Eelmets
Eelmets on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Eelmets uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Ehrilich, Ehrlich, Eisen, Emberg, Erlemann, Essensohn, Oinas ja Skrastin. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Eelmets Eestis 30 mehel ja 22 naisel.
Väikesed Sunda saared
pisi|Asendikaart
Väikesed Sunda saared (indoneesia keeles Nusa Tenggara 'kagusaared') on saarteahelik Balist Timorini.
Saared on osa Sunda saartest. Peaaegu kogu saarestik kuulub Indoneesiale, välja arvatud Timori idaosa, kus asub Ida-Timor.
Väikesed Sunda saared koosnevad kahest geoloogiliselt erinevast saarerühmast. Põhjapoolne rühm, mis hulgas on Bali, Lomboki, Sumbawa, Floresi ja Wetari saar, on vulkaanilise päritoluga. Paljud nendel olevatest vulkaanidest, näiteks Rinjani mägi, on endiselt aktiivsed.
Lõunapoolne saarterühm on mittevulkaaniline. Arvatakse, et see on 1–15 miljonit aastat vana.
Emotsionaalne intelligentsus
Emotsionaalne intelligentsus ehk emotsionaalne andekus ehk tundetarkus ehk tundetaip ehk EI on tihti defineeritud kui võime tajuda, kasutada, mõista, juhtida ja hallata emotsioone.
Emotsionaalse intelligentsuse mõiste propageerija Daniel Golemani arvates on tundetaip olulisemgi kui IQ. Golemani hinnangul sõltub emotsionaalse intelligentsuse tasemest inimese suutlikkus oma vaimsele intelligentsusele vastavaid võimeid realiseerida. Tema näide selle kohta on, et kui inimene ei sea eesmärke ega püüdle nende poole, ei tarvitse ta hoolimata oma vaimuannetest midagi erilist saavutada. Psühholoogide uurimused on näidanud, et tundetaibu kontseptsioon ei ole tugev.
Kriitika
Golemani teooriat on palju kritiseeritud. Peamiselt on kaheldud selles, kas emotsionaalsel intelligentsusel on midagi pistmist intelligentsusega, mis viitab võimele asjadest kiiresti ja õigesti aru saada. Arvatakse, et tegu on pigem emotsionaalse kompetentsusega või viitega eesmärgipärasele käitumisele, mis teadlikult püüab inimeste emotsioone mõista ja nendega midagi ette võtta. Samuti heidetakse tundetaibu mõiste kasutajatele ette, et puudub emotsionaalse intelligentsuse korrektne diagnoosimise vahend. Teadlased ütlevad, et emotsionaalne intelligentsus on teaduses tarbetu mõiste, kuna tundetaibuga seotud omadused on kirjeldatud ühelt poolt isiksuse omadustena (mõõdetavad näiteks isiksuse viiefaktorises mudelis), samas võime ära tunda teise kavatsusi ja emotsioone on seotud üldise võimekusega (ehk IQ).
Enamik tundetaipu mõõtvaid küsimustikke põhineb inimese enda arvamusel, kuidas ta teiste ja enda emotsioonide juhtimisega hakkama saab. See ei kajasta uuringute järgi tegelikku ehk objektiivset sooritust. Muuhulgas ka Eestis on uuritud (Jüri Allik jt) tundetaibu mõiste asjakohasust. Selgus, et reaalne võime teiste emotsioone ära tunda ei kattunud kuidagi inimese enda hinnanguga oma võimele. Võib öelda, et inimese enda arvamust oma kompetentside kohta ei saa tegeliku võime uurimiseks kasutada.
Tundetaibu testi (kus on valed ja õiged vastused) autorid on Salovey, Mayer ja Caruso. "Õiged" vastused on selles testis määratud enamuse arvamusega. See tähendab, et "õigeks" on määratud vastused, mida testitavad kõige rohkem märkisid. See ei kajasta oma olemuselt võimekust, vaid masside arvamuse ühtsust. Test suudab seega eristada inimesi, kes ei suuda tajuda sotsiaalseid norme. Test ei erista edukaid juhte vähem edukatest ning test ei suuda kindlaks teha, kas inimene ka reaalselt käitub olukordades nii, nagu ta teab, et peaks käituma. Teadmine õigest käitumisest ja reaalne käitumine tihti ei lange kokku, näitavad mitmed uuringud.
Tundetaibu mõiste ei tohiks paljude teadlaste arvates olla teaduslik termin, samas paljud juhtide koolitajad kasutavad seda mõistet rohkelt, viidates peaasjalikult asjaolule, et inimeste emotsioonid on tulemuse poole pürgimisel olulise tähtsusega ning suhetele ja emotsionaalsele enesetundele peaks edukas juht tähelepanu pöörama. EI mõiste aktiivsed kasutajad kannavad endas sõnumit, et inimestega suhtlemise stiil on oluline ning sõnu tuleks enne kasutamist hoolikalt valida. Tundetaibu mõiste kasutajad, kes teevad teadust, rõhutavad oskuste ja suhete loomise praktiseerimist käitumuslikult: tundetaibu edukas praktiseerija võtab suhete ja emotsionaalse kliima loomiseks teadlikult aega. Räägitakse empaatia praktiseerimisest, mis tähendab, et empaatilises tegevuses sisaldub teadlik soov mõista emotsioone ja teise inimese taju ja emotsioone reguleerida. Tundetaibu kriitikud ütlevad, et kui emotsionaalne intelligentsus on tõepoolest ainult midagi sellist, mida edukas inimeste juht käitumuslikult teeb, siis intelligentsuse mõiste kui viide võimekusele on sisuliselt eksitav ja koguni vale.
Ollepa
Ollepa (rahvapäraselt ka Olleva) on küla Järva maakonnas Türi vallas.
Küla läbival Tallinna–Viljandi raudteeliinil on Ollepa raudteepeatus.
Ollepal oli mõis.
Ajalugu
19. detsembril 1905 pärast Paide laata toimus Ollepa lähedal relvastatud kokkupõrge streikijate ja mõisnike valgekaardi vahel. Streikijad põgenesid, jättes kuus raskesti haavatud meest vanasse Olleva kõrtsi.
Sõmeru jõgi
Sõmeru jõgi on jõgi Eestis Lääne-Viru maakonnas.
Philippe Katerine
pisi|Philippe Katerine (2011) Philippe Blanchard esinejanimega Philippe Katerine (sündinud 8. detsembril 1968 Thouarsis Deux-Sèvresis) on prantsuse laulja, laulukirjutaja, helilooja, näitleja, lavastaja ja kirjanik.
Sõmeru jõgi
Jõgi saab alguse Mõdriku ja Vinni piiril ning suubub Selja jõkke. Jõe pikkus on 15,6 km ja valgla pindala 65,9 km².
Sõmeru jõge tuntakse ka Kaarli jõe ja Mõdriku oja nime all.
Tadjourah
Tadjourah (ka Tadjoura) on Djibouti vanim linn ja Tadjourahi piirkonna halduskeskus.
Linnas asub lennujaam ja sadam. Tadjourah on tuntud ülelubjatud valgete hoonete ja linnalähedaste randade poolest.
Urson
thumb|Urson puu otsas Urson (Erethizon dorsatum) on okaslaste sugukonda ursoni perekonda kuuluv näriline.
Urson on oma perekonna ainus liik.
Urson asustab Alaska, Kanada ning Ameerika Ühendriikide põhja- ja lääneosa okas- ja segametsi. Levila ulatub otsapidi Mehhikosse. Ta on ainus Ameerika Ühendriikides elav okaslane, ülejäänud 22 liiki 3 okaslaste perekonnast elavad Kesk- ja Lõuna-Ameerikas.
Urson on suhteliselt suur näriline: tema tüvepikkus on 64–86 cm, tüse saba on kuni 30 cm pikk. Tal on väike pea ja lühikesed jalad. Hambaid on 20. Keha katavad kollakasvalged musta või pruuni tipuga okkad, mida igal loomal on kuni 30 tuhat. Okkad kasvavad pigem seljas, kõhupoolel on neid vähe, peas on nad lühikesed. Pealiskarvad on okastest mõnevõrra pikemad.
Urson on aktiivne aasta ringi. Ta tegutseb peamiselt öösiti ja siis võib metsas kuulda tema soiguvate häälitsuste seeriaid. Kuid päevalgi pole raske ursonit kohata, kui ta aeglaselt mööda maad astub või puu otsa ronib. Tema tegutsemispaiku reedavad oakujuliste väljaheidete kuhilad uruavade läheduses, jäljed niiskel maapinnal ja näritud puukoor.
Ursoni okkad kinnituvad üsna nõrgalt, eriti karvavahetuse ajal, ja kukuvad kergelt välja, kuid ise urson endal okkaid välja ei kisu. Kui ursonit häiritakse, pöördub loom tagumikuga ründaja poole ning tõstab okkad ja saba üles, püüdes vaenlast hirmutada. Ise urson ei ründa.
Ursoni looduslikud vaenlased on nugise perekonda kuuluv ilka, ilves ja puuma.
Adramaa
Adramaa oli maakasutus-, maksustus- ja pindalaühik Eestis.
Urson
Urson on aktiivne aasta ringi. Suvel eelistab urson omaette elada, aga talvel koguneb mitu isendit ühte varjepaika. Nad kasutavad samu radu ning toituvad samadel puudel.
Adramaa
Varaseimad andmed Eesti ala asustusüksuste adramaade kohta pärinevad 13. sajandi esimesest poolest Taani hindamisraamatust. Mida sel ajal adramaa all täpselt mõeldi, pole aga selge. On arvatud, et adramaa märgib talu, mille põldu hariti ühe adrarakendiga. On välja pakutud nii seda, et see vastas ühele normaaltalule, kui ka seda, et see oli maksustamisühikuks, mis võis, aga ei pruukinud tähistada üht majapidamist. Samamoodi pole kindlalt teada, kas tegu oli ainult maakasutusmaksu ühikuga või hinnati sellega näiteks ka merendusest ja kaubandusest saadud sissetulekuid.
13. sajandi teisel poolel hakati adramaa all mõistma pinnamõõtühikut: adramaa suurust hinnati külvatud vilja pinna järgi. Alates 15. sajandist on kasutatud ka ruutmõõdus adramaad ehk ruutadramaad.
Urson
Suvel sööb urson rohttaimi, ka vees kasvavaid. Sügisel ja talvel koorib ta puid, süües koorealuseid mahlakaid ning tärkise- ja suhkrurikkaid kihte. Tihti närib ta mitu päeva järjest sama puud ja võib selle ära kuivatada. Kindlaid puueelistusi tal pole, kõlbavad näiteks männid, vahtrad ja künnapuud. Kevadel sööb urson puudel õisi ja noori lehti.