cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roopa tänav
Roopa tänava hoonestus on mitmekesine. Leidub nii kahekorruselisi puumaju kui ka 20. sajandi lõpul ja 21. sajandi algul ehitatud korterelamuid. Pikki aastaid elas selles tänavas kirjanik Ott Arder.
Tänava nimi
Tänava esialgne nimi oli Starcksche Strasse (1875) (Starcki tänav) maamõõtja Robert Starcki järgi, kes tükeldas temale kuulunud maa-ala ja rajas tänava. 1907. aastal sai tänava nimeks Siini tänav (esines ka nimekuju Schiini tänav, saksa keeles Schienenstrasse, vene keeles Рельсовая улица). Roopa nime sai tänav 17. jaanuaril 1923. 25. septembril 1959 pandi selle tänava nimeks Alma Tiivase tänav. 22. aprillil 1960 taastati tänava endine nimi ja Alma Tiivase tänava nimi anti Kase tänavale Hiiul.
Eugen d'Albert
pisi|Eugen d'Albert Eugen Francis Charles d'Albert (10. aprill 1864 Glasgow – 3. märts 1932 Riia) oli itaalia päritolu saksa pianist ja helilooja, hiljem šveitsi kodanik.
Elukäik
Tema isa oli ballettmeister. Ise õppis ta Londonis ja Weimaris Liszti juures ning 17-aastaselt esitas ta oma esimese klaverikontserdi.
Ta esines Venemaal ning Saksamaal ning teda tunti kui head Bachi ja Beethoveni tõlgendajat.
1882 sai ta d'Albert Mendelssohni-nimelise preemia.
Eestis esines ta 1899. aastal ning hiljemgi. Alates 1907. aastast oli ta Berliinis muusikakooli direktor.
Eugen oli abielus 6 korda.
Looming
Aastatel 1893–1932 kirjutas d'Albert 21 ooperit.
Mõned ooperid:
Orkestriteosed:
Yser
Yser (prantsuse keeles; hollandi keeles IJzer) on 78 km pikkune jõgi Prantsusmaal ja Belgias.
Jõe lähe on Buysscheure'is Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Põhja-Prantsusmaal ning see suubub Põhjamerre Belgia sadamalinnas Nieuwpoortis.
Anneliese Michel
Anneliese Michel (täisnimega Anna Elisabeth Michel; 21. september 1952 Leiblfing, Baieri – 1. juuli 1976) oli sakslasest katoliiklane, keda väidetavalt vaevasid deemonid ja kes läbis deemonite väljaajamise.
Tema loo põhjal on tehtud kolm filmi: "The Exorcism of Emily Rose" (2005), "Requiem" (2006) ja "Anneliese: The Exorcist Tapes" (2011).
Noorus
Anneliese kasvas üles range korraga katoliiklikus perekonnas. Siira tüdrukuna magas ta paljal põrandal keset südatalve, et hüvitada perverssete preestrite ja narkomaanide patte.
1968. aastal, kui Anneliese oli 16-aastane ja õppis keskkoolis, esinesid tal krambid. Järgmisel aastal avastati tal epilepsia. Varsti hakkasid Anneliesel palvetamise ajal esinema hallutsinatsioonid. Ta hakkas hääli kuulma, mis ütlesid, et ta on neetud. 1973. aastaks kannatas ta depressiooni all ja kaalus enesetappu. Tema käitumine muutus eriti veidraks; ta rebis seljast riideid, sõi ämblikke ja sütt ning lakkus iseenda uriini.
Vaimude väljaajamine ja surm
1975. aastal, kui Anneliese Michel oli 23 aastat vana, järeldas üks tema kaaslaseks olnud vanem naine, et teda vaevasid deemonid. Michel ei suutnud Jeesus Kristuse kujust mööduda ja keeldus joomast püha vett. Vaimude väljaajaja lähedalolevast linnast uuris Michelit ja oli kindel, et ta on deemonite poolt vaevatud.
Aastad peale läbikukkunud psühhiaatriliste ravide, anti alla meditsiinilisele ravile ja valiti vaimude väljaajamine raviks. 1976. aastal läbiti rituaal kümne kuu jooksul. Kokku oli 67 seanssi, üks-kaks korda nädalas, mõned kestsid üle nelja tunni. Kuigi Anneliese oli saanud epilepsia vastu ravi, keeldus ta mingi aeg täielikult arstiabist. Michel mainis deemoneid doktoritele, seletades, et nad annad talle käsklusi. Doktorid ei saanud teda kuidagi aidata ning Anneliese oli kaotanud lootuse, et medikamendid teda aitavad.
1. juulil 1976 suri Anneliese Michel une pealt. Lahkamisel selgus, et surma põhjuseks oli alatoitumine.
400 eKr
Aasta 400 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCCLIV (354.) aasta ab urbe condita.
Arvo Haug
pisi|Presidenti valimas 21.09.2001 pisi Arvo Haug (sündinud 14. mail 1938 Tallinnas) on Eesti psühhiaater, tervishoiujuht ja poliitik.
Ta on lõpetanud 1957. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (õppis arstiteaduskonnas), oli psühhiaatriaringi vanem. Koos E. Rebase ja V. Mustaga sai üleliidulisel üliõpilaste uurimistööde konkursil audiplomi.
Ta on teinud uurimistööd tervishoiukorralduse, psühhiaatria, tööravi, hingehaiguste ja perekonnatervise vallas. Tunnustatud tervisehariduse levitaja. 1990. aastast on tal kõrgema kategooria tervishoiujuhi kvalifikatsioon, alates 1992. aastast ka kõrgema kategooria psühhiaatri kvalifikatsioon. Aastatel 1988–1992 Eesti peapsühhiaater.
Ta lõpetas 2001. aastal Soome Vabariigi Kõrgemad Riigikaitsekursused. Arvo Haug on MTÜ Eesti Vabaduse Eest! liige.
Ühiskondlik tegevus
Haug on olnud Tallinna linnavolikogu kolme koosseisu liige, tarbijakaitsekomisjoni esimees.
Rahvusooper Estonia nõukogu, GLOBE'i, Eesti Rooma Klubi, Arstid Parlamendiliikmed täitevkomitee (IMPO), Tallinna Linnaapteegi ja Paljassaaare sadama nõukogu liige, MTÜ Peningi park ja Peningi mõis juhatuse, Eesti Psühhiaatrite Seltsi, Eesti Akadeemilise Seksuoloogia Seltsi, Eesti Vanamootorratta klubi Unic-Moto liige. On veendunud, et arstide kohus on ka ühiskonda tervendada. Haugi hobideks on vanaaegsed mootorrattad ja autod, eestikeelne kultuur 78 p/min grammofoniplaatidel.
Isiklikku
Isa Woldemar, rätsepaäri omanik Tallinnas, ema Miralda-Ludmilla Lenderi gümnaasiumi vilistlane, kodune. Kolm õde. Tütar Merle Mallene. Kaks lapselast Heidi Reinson, Kaisa Mallene. Abikaasa Aiki Haug, endine ooperilaulja, puuetega laste seltsi Kelluke juhatuse liige, udmurdi ansambli Ošmes juht.
Seize the Day
"Seize the Day" on mitme teose pealkiri:
Vitali Gerassimov
Vitali Gerassimov (7. juuli. 1977 Kaasanis) on Venemaa sõjaväelane, kindralmajor.
Oblikapoi
Oblikapoi (Gastrophysa viridula) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Toru lomp
Toru lomp (ka Valgjärve tiigid) on järv Põlva maakonnas Kanepi vallas Pikareinu külas. Veekogu pindala on 0,9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 428 m.
Dimitrovgradi mošee
pisi|Dimitrovgradi mošee Dimitrovgradi mošee (vene keeles Димитровградская мечеть) on mošee Venemaal Uljanovski oblastis Dimitrovgradis.
Mošee ehitati 1896. aastal. 1930. aastatel sulgesid Nõukogude võimuorganid mošee ja andsid hoone linnale. Minarett lammutati, hoone oli kasutusel laona, sõjakomissariaadina ja muusikakoolina. 1992. aasta tagastati hoone kohalikule islamikogudusele. 2006. aastal toimus hoone kapitaalremont.
Moskva Eesti Selts
Moskva Eesti Selts on Venemaa eestlaste selts, mis tegutseb Venemaal Moskvas. Seltsi veab Mihkel Maran.
Selts asutati 1990.
Selts on Eesti Kultuuriseltside Ühenduse liige.
Moskva Eesti Seltsi sekretär on Kai Murdmaa.
Siimusaar
Siimusaar on üks Kolga-Jaani voorestiku voortest; halduslikult jääb Meleski külla.
Voorest on arheoloogilistel kaevamistel leitud kivikirveid ja kivitalbu, kirdenõlval on avastatud asulakoht.
Koikse–Jalase–Riidaku tee
Koikse–Jalase–Riidaku tee (registrinumbriga 20242) on kõrvalmaantee Rapla maakonnas. Tee pikkus on 9 km.
Tee algab Koikse külast, läbib Jalase küla ja lõppeb Riidaku küla juures Rapla-Märjamaa maanteega ristumisel.
Narva bastionid
pisi|[[Narva kindlus koos bastionide asukohtadega tänapäevasel Narva kaardil: 1 – Spes, 2 – Justitia, 3 – Pax, 4 – Victoria, 5 – Honori, 6 – Gloria, 7 – Fama, 8 – Triumphi, 9 – Fortuna]]
Narva bastionid on Narva linna ümbritsevad Narva muldkindlustusvööndi kaitseehitised, mis peaasjalikult ehitati 17. sajandil Rootsi ajal.
Narva kaitserajatiste uus muldkindlustuste vöönd
Aastatel 1676–1680 alustati Narvas kaitserajatiste uue muldkindlustuste vööndi uuendamist fortifikatsioonide direktor Erik Dahlbergi kavade alusel, Vaubani süsteemi alusel.
Neo-vedaanta
Lääne õpetlaste poolt kasutusele võetud mõiste mõnede hindu mõtlejate ja reformijate (nagu Vivekānanda, Gāndhī ja Aurobindo Ghose) ja institutsionaalsete liikumiste (nagu Brahmo Samaj) kristluse ja lääne mõtlemise mõjule ning väljakutsetele vastuseks tekkinud vormide kohta 19. sajandi algusest kuni iseseisvumiseni (1947).
Narva bastionid
Narva kaitserajatiste uus muldkindlustuste vöönd
Ehitustöid alustati 1682. aastal ja jätkati kuni Narva vallutamiseni Moskva tsaaririigi poolt Põhjasõjas 1704. aastal. Valmis jõuti ehitada
Neo-vedaanta
See omakorda viis erinevate sotsiaalreformide toetamiseni, eriti seoses kastisüsteemiga.
Narva bastionid
Narva kaitserajatiste uus muldkindlustuste vöönd
Bastionid ümbritseti vallikraaviga, põhjasuunas ehitati uus värav – Kuningavärav, millest kujundati linna peavärav, vanadest väravatest jäi alles Veevärav ja Uus värav (hiljem Pimevärav).
Varasemad Narva kaitseehitised
Varasematest Narva kaitseehitisest on säilinud Narva Hermanni linnus ja 16. sajandil Narva linna kaitseks ehitatud: Vanavall, Kristervall, Kuningavall, Liivavall.
Peipsi järve vesikond
Peipsi järve vesikond on ühe võimaliku jaotuse järgi üks neljast Eesti vesikonnast Soome lahe, Liivi lahe ja Saarte vesikonna kõrval. Vesikonna pindala on 16 187 km². Vesikonna alale jääb 623 vooluveekogu ja 560 järve. Vesikonna aastane äravool on 3,9 km³.
Eri autorid on välja pakkunud ka teisi jaotusi. Samuti erineb veeseaduses määratud vesikondade jaotus. Selle kohaselt on olemas Peipsi alamvesikond Ida-Eesti vesikonna alal ja selle piirid erinevad Peipsi järve vesikonna piiridest.
Tervikuna jääb Peipsi järve vesikond ja kogu ülejäänud Eesti Läänemere vesikonna aladele.
Spektrogramm
Heli spektrogrammi kutsutakse täpsustavalt sonogrammiks. Spektrogrammid on kasutusel kõikjal, kus sagedusliku jaotuse muutumine ajas annab uuritava signaali kohta kasulikku informatsiooni: zooloogias, kohtuekspertiisis, meditsiinis, muusikatööstuses, lingvistikas, seismoloogias jne. Spektrogrammi saab luua optilise spektromeetri, ribapääsfiltrite kogumiga, Fourier' teisenduse või lainikute teisenduse abil. Viimasel puhul nimetatakse tulemit siis skalogrammiks.
Spektrogrammi esitus
Spektrogramm on enamasti kahemõõtmeline graafik, millel on kolmas kõrguse dimensioon esitatud värvidena. Ajateljeks on enamasti horisontaalne x-telg, kus vanim ajahetk asub vasakul ja uusim paremal. Vertikaalne telg iseloomustab sagedust, millest võib mõelda ka kui helikõlast või helikõrgusest. Y-telje alumises osas asetsevad madalamad sagedused (enamasti algab graafik 0-st) ning ülemises osas kõrgemad sagedused. Amplituudi ehk helitugevust iseloomustatakse spektrogrammi kolmandal dimensioonil värvide abil. Enamasti tähistavad tumedamad värvid madalamate amplituudidega komponente ning erksamad ja heledamad värvid kõrgemaid amplituude. Spektrogrammi esitus võib aga varieeruda olenevalt sellest, mida soovitakse uurida. Kohati vahetatakse x- ja y-teljed omavahel ära, seega ajatelg jookseb üles-alla, mitte vasakule-paremale, vahepeal aga kasutatakse värviskaala asemel hoopis kolmanda dimensiooni iseloomustamiseks n-ö kosegraafikut (ingl k waterfall plot), kus amplituude iseloomustatakse hoopis signaali pikkustega lisavaatel.
Spektrogrammi genereerimine
Enne tänapäevase signaalitöötluse sündi loodi ajadomeenis spektrogramme kasutades ribapääsfiltrite kogumit või kalkuleerides signaali Fourier' teisenduse tulemist. Need meetodid lõid küll kaks kujutist, mis olid teatud tingimustel võrdsed. Ribapääsfiltrite meetod kasutab analoogtöötlust, et jagada sisendsignaal sagedusribadeks. Iga filtri väljundi magnituud juhib muundurit, mis üheskoos salvestava spektogrammi pildi paberile Fourier teisenduse abil spektrogrammi loomine eeldab digitaalse signaali ajadomeenis ülekattuvateks tükkideks jaotamist ning seejärel igal tükil Lühiajalise Fourier' teisenduse rakendamist. Seeläbi signaali akendades arvutatakse iga tüki magnituudid sagedusruumis, kusjuures iga tükk vastab ühele vertikaalsele joonele spektrogrammil, mis üheskoos loovadki kolmemõõtmelise kuvandi ehk spektrogrammi sisendsignaali kujutusest sagedusruumis.
Valguse spektrogramm luuakse kasutades teatud aja vältel optilist spektromeetrit.
Miks eelistada spektrogramme?
Signaali analüüsimine ajadomeenis võib viidata defektile testitavas seadmes, kuid ei täpsusta probleemi asukohta või olemust. Kuna spektrogramm võib hõlmata suurt sagedusruumi andmete kogumit, on sellega lihtsam eristada erisusi ajas muutuvates ja mittelineaarsetes signaalides. Just seetõttu on spektrogrammist kasu päriseluliste signaalide uurimisel, kus võib esineda palju sageduskomponente ning mehaanilist või elektroonilist müra.
Erinevalt spektraaltihedusest või Fourier' kiirteisendusest, kus väikesed signaalimuutused ei pruugi visuaalselt esile kerkida, reageerib spektrogramm paremini muutuva keskkonna signaalianalüüsile, sest spektrogramm kuvab jooksvalt, kuidas signaal ajas muutub.
Brady Skjei
Aastatel 2010–2012 mängis Skjei noorteliigas United States Hockey League. Aastatel 2012–2015 mängis ta Minnesota Ülikooli jäähokimeeskonnas.
2012. aastal valis New York Rangers ta NHL-i draft'is 28. valikuna. Rangersiga sõlmis ta lepingu 2015. aasta aprillis. Seejärel debüteeris ta hooaja 2014/15 lõpus American Hockey League'is (AHL) Rangersi tütarklubis Hartford Wolf Pack. Seal mängis ta ka suurema osa hooajast 2015/16. 2015/16. põhihooajal sai Skjei NHL-is kirja oma esimesed seitse mängu. Alates hooajast 2016/17 kuulus Skjei Rangersi põhikoosseisu. 11. detsembril 2016 lõi ta mängus New Jersey Devilsi vastu oma esimese värava NHL-is. Hooajal 2016/17 sai Skjei NHL-is kirja viis väravat ja 34 väravasöötu ning valiti NHL-i hooaja uustulnukate sümboolsesse koosseisu.
2020. aasta veebruaris kaubeldi SKjei Rangersist Carolina Hurricanesi.
2012. aastal tuli Skjei USA kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks. USA jäähokikoondise koosseisus on ta osalenud 2016., 2017. ja 2019. aasta maailmameistrivõistlustel.
Skjei on Norra päritolu.
Harilik kännumampel
Harilik kännumampel (Kuehneromyces mutabilis) on šampinjonilaadsete seltsi värvikuliste sugukonda kuuluv seente liik.
Domenico Alberti
Domenico Alberti (umbes 1710 Veneetsia – 14. oktoober 1740 Rooma) oli itaalia laulja, klavessinist ja helilooja.
Õppis ja Antonio Lotti juures, töötas alates 1737. aastast Roomas laulja ja klaviiri-mängijana nn. galantses stiilis. Tema nimeline on klaviirimuusika vasaku käe stiil – alberti bass, mida hakkasid kohati kasutama Pachelbel (Hexachordum Appolinis 1699), Haydn, Mozart ja noor Beethoven.
Klaviirimuusika
40 sonaati (sh op.1 kaheksa sonaati cembalole)
Karl Ludwig Friedrich (Baden)
Karl (Karl Ludwig Friedrich; 8. juuli 1786 – 8. detsember 1818) sai suurhertsogina Badeni suurhertsogiriigi valitsejaks 11. juunil 1811 ja valitses kuni oma surmani.
Elu
Karli isa oli pärast Saksa-Rooma riigi lõpetamist 1806. aastal suurhertsogkonnaks ülendatud Badeni suurhertsogiriigi troonipärija Karl Ludwig. Tema ema oli Amalie. Ta oli Baieri, Venemaa ja Rootsi valitsejate naisevend. Tema õde Karoline oli Baieri Maximilian I Josephi abikaasa, tema õde Luise oli Venemaa Aleksander I abikaasa ja tema õde Friederike oli Rootsi Gustav IV Adolfi abikaasa.
15-aastaselt külastas Karl oma õdesid nende õukondades Peterburis ja Stockholmis. Ta oli koos isaga teel koju, kui isa 15. detsembril 1801 tõllast kukkudes surma sai. Karl oli selle õnnetuse tunnistaja.
Juli Šokalski
pisi Juli Šokalski (vene Юлий Михайлович Шокальский) (17. oktoober (vkj 5. oktoober) 1856 Peterburi – 26. märts 1940 Leningrad) oli vene mereväelane, okeanograaf, kartograaf, polaaruurija, kindralleitnant (1912). Aastail 1917–1931 oli ta Vene Geograafiaseltsi esimees.
Karl Ludwig Friedrich (Baden)
Elu
Prantsusmaa tugeva mõju tõttu Badeni õukonnale oli Karl sunnitud 8. aprillil 1806 Pariisis abielluma keiser Napoleon I kasutütre Stéphanie de Beauharnaisiga, seda vaatamata tema enda ning tema ema ja õdede vastuseisule. Karl eelistas ilmselt oma nõo Auguste von Bayerni kätt. Läks viis aastat, enne kui paaril sündis pärija.
Karl läks 1807. aastal sõtta Badeni kontingendi juhina François Joseph Lefebvre'i alluvuses. Seal võttis ta osa Danzigi piiramisest.
1808. aastal tuli Karl tagasi oma vanaisa kõrvale. Tema vanaisa oli juba eakas ja Karlist sai kaasvalitseja. Karl oli 25-aastane, kui temast sai vanaisa Karl Friedrichi järglane pärast viimase surma 11. juunil 1811.
Kuna temal ega ka teistel vanaisa esimesest abielust pärit poegadel ei olnud ellujäänud meessoost järeltulijaid, kinnitas Karl 4. oktoobril 1817 oma Hochbergi morganaatilist suguvõsast pärit poolonude pärimisõigust, andes igaühele Badeni vürsti ja markkrahvi tiitli. Ta palus 20. novembril 1818, vaid mõni nädal enne oma surma, Aacheni vürstikongressil kinnitada suurhertsog Karl Friedrichi morganaatilise teise naise Hochbergi krahvinna Luise Karoline poegade pärimisõigust.
Näätämöjoki
pisi|left|Juga Neidenelval Norras Näätämö jõgi (soome keeles Näätämöjoki või Näätämönjoki, põhjasaami keeles Njávdánjohka või Njeävdám, norra keeles Neidenelva) on jõgi Soomes Lapimaal Inari järvest põhjas ning Norras. Jõgi saab alguse Iijärvist Inari vallas ja suubub Põhja-Jäämerre (Neidenfjordenisse) Norras.
Karl Ludwig Friedrich (Baden)
Elu
Kuid see Badeni pärandi väljakuulutamine kutsus esile rahvusvahelisi väljakutseid. Viini kongress tunnustas 1815. aastal Austria ja Baieri võimalikke nõudeid Badeni osadele, mis eraldati Karl Friedrichile Oberpfalzis ja Breisgaus, eeldades, et tema peatse surma korral lakkavad need maad olemast suurhertsogkonna osa. Vaidlused lahendati 1819. aasta Frankfurdi lepinguga, millega Baden loovutas Wertheimi osa, mis oli juba enklaav Baieris, sellele kuningriigile, misjärel tunnustasid Baieri ja Austria 1817. aastal lahendatud pärimisõigust.
Näätämöjoki
Soome piirides kulgeb jõgi umbes 50 km ja selle langus on umbes 130 m (Iijärvi paikneb 193 m kõrgusel üle merepinna). Paiguti laieneb jõgi järvedeks, millest suuremad on Kaarttilompolo, Vuodasluobal ja Opukasjärvi.
Lõhe aastaselt väljapüügilt on Näätämö Norras kolmandal kohal.
Karl Ludwig Friedrich (Baden)
Abielu ja lapsed
Troonipärija Karl abiellus 8. aprillil 1806 Pariisis Claude de Beauharnais' tütre ja keiser Napoléon I kasutütre Stéphaniega (28. august 1789 – 29. jaanuar 1860). Nad said järgmised lapsed:
Kuna suurhertsog Karlil ei olnud ühtegi elusolevat meessoost last, sai pärast tema surma tema järglaseks tema onu Ludwig I. On oletatud, et leidlaps Kaspar Hauser oli tema poeg ja seega tegelik troonipärija. Kuna Kaspar oli vallaline ja lastetu, kui ta 1833. aastal surnuks pussitati, liideti tema tugevalt vaidlustatud nõue tegeliku pärandiga, mis tol ajal kuulus Badeni suurhertsog Leopoldile, kuna Ludwig I suri kolm aastat varem samuti vallalise ja lastetuna.
Neutralisatsioon
Keemiline neutralisatsioon (ehk neutraliseerimine) tähendab happe ja aluse vahelist reaktsiooni, mille tulemusel keskkond muutub neutraalseks.
Sitsiilia (Rooma provints)
pisi|Sicilia provints Rooma keisririigis, u 125 pKr
Sicilia oli esimene provints, mille Rooma vabariik omandas. Saare lääneosa toodi Rooma kontrolli alla aastal 241 eKr Esimese Puunia sõja tulemusena Kartaagoga. Preetor määrati saarele korrapäraselt u. aastast 227 eKr. Hieron II juhitud Siracusa (Sürakuusa) kuningriik jäi iseseisvaks Rooma liitlaseks kuni lüüasaamiseni aastal 212 eKr Teise Puunia sõja ajal. Seejärel hõlmas provints kogu Sitsiilia saare, Malta saare ja väiksemaid saarerühmi (Egadi saared, Lipari saared, Ustica ja Pantelleria).
Rooma vabariigi ajal oli saar Rooma linna jaoks peamine teravilja allikas. Ekstraheerimine oli raske, provotseerides teisel sajandil eKr relvastatud ülestõusu, mida nimetatakse Orjasõdadeks. Esimesel sajandil süüdistas Cicero Rooma kuberneri Gaius Licinius Verrest suurepäraselt korruptsioonis. Rooma vabariigi lõpetanud kodusõdades kontrollis Sextus Pompeius Sitsiiliat Teise triumviraadi vastu. Kui saar aastal 36 eKr lõpuks Augustuse kontrolli alla läks, reorganiseeriti seda oluliselt, mitmes suuremas linnas rajati suured Rooma kolooniad.
Neutralisatsioon
Tugevad happed ja alused vees dissotsieeruvad ioonideks. Seda arvesse võttes saame soolhappe (HCl) ja naatriumhüdroksiidi (NaOH) reaktsiooni vees kirjutada järgmisel kujul (kus H3O+ on hüdroksooniumioon):
Sitsiilia (Rooma provints)
Enamuse keisririigi ajast oli provints rahulik põllumajanduslik territoorium. Seetõttu on seda kirjalikes allikates harva mainitud, kuid arheoloogia ja epigraafia näitavad paljusid edukaid linnu, nagu Lilybaeum ja Panormus läänes ning Siracusa ja Catania idas. Need kogukonnad korraldati sarnaselt teiste Rooma keisririigi linnadega ja olid suures osas iseseisvad. Kreeka ja ladina keel olid saare peamised keeled, kuid räägiti ka puunia, heebrea ja arvatavasti muid keeli. Saarel oli mitmeid juudi kogukondi ja umbes aastast 200 pKr on ka tõendeid oluliste kristlike kogukondade kohta.
Neutralisatsioon
Tugevate hapete ja aluste reaktsioon kulgeb lõpuni ja keskkond muutub neutraalseks ekvivalentsete ainehulkade reageerimisel; näiteks 1 mool H2SO4 ja 2 mooli NaOH.
Sitsiilia (Rooma provints)
Provints langes veidi enne Lääne-Rooma keisririigi kokkuvarisemist aastal 476 lühikeseks ajaks vandaalide Põhja-Aafrika kuningriigi kontrolli alla, kuid tagastati varsti Itaalia kuningriigile ja läks lõpuks bütsantslastele.
Esimene Puunia sõda
pisi|vasakul|püsti=1.8|Sitsiilia Rooma ja Kartaago vahelise Esimese Puunia sõja ajal (264–241 eKr)
Kooperaator
Kooperaator oli Eesti Tarbijate Kooperatiivide Vabariikliku Liidu (ETKVLi) tööstusettevõte, täisnimega ETKVLi tootmiskoondis "Kooperaator". Enamik ettevõtte toodangust (87%) oli mitmesugused mööbli- ja puittooted, vähesel määral (11%) toodeti ka kergetööstustooteid (nt peakatteid) ja metalltooteid (nt veemõõdupaake).
Neutralisatsioon
Happe ja aluse vaheline reaktsioon on neutralisatsioonireaktsioon. Selle tulemus sõltub teatud määral reageeriva happe ja aluse omadustest. Neutralisatsioon on enamasti eksotermiline (vabaneb soojust, nimetatakse neutralisatsioonisoojus) ja tavaliselt saadakse neutraalne keskkond, kuid mitte alati pH = 7, sest see sõltub happe ja aluse tugevusest. Mitte alati ei teki soola kõrval vett (näit HF + NH3 →  NH4F) ja mõnel juhul võib protsess olla ka endotermiline (näit NaHCO3 + CH3COOH  →   CH3COONa  + CO2 + H2O). Kui hape või alus dissotsieerub astmeliselt, toimub tema neutralisatsioonireaktsioon samuti astmeliselt.
Sitsiilia (Rooma provints)
Esimene Puunia sõda
Agathokles, Siracusa türann aastast 317 eKr ja Sitsiilia kuningas aastast 307 või 304 eKr, suri aastal 289 eKr. Rühmale tema Campania palgasõduritele, keda kutsuti mamertiinideks, pakuti linnast lahkumise eest hüvitist. Nad võtsid kontrolli Messina üle, tapsid ja saatsid pagendusse kodanikke ning võtsid nende naised endale.
Neutralisatsioon
Happe või aluse lahuse kontsentratsiooni määramisel kasutatakse happe-aluse reaktsiooni tiitrimist ekvivalentpunktini.
Kooperaator
Endine ETKVL Tootmiskoondis "Kooperaator" peahoone asus Pärnu maantee 137 // Saku tn 2 // Kohila tn 1. Kogu kvartal kuulus ETKVL-ile.
Sitsiilia (Rooma provints)
Esimene Puunia sõda
Roomas arutati mamertiinide abistamise asjakohasust. Varem oli Rooma sekkunud Campania palgasõdurite vastu, kes olid järginud mamertiinide eeskuju ja võtnud kontrolli Rhegiumi üle (praegu Reggio Calabria). Pealegi tundus selge, et sekkumine Sitsiilias tooks kaasa konflikti Kartaagoga. Kadunud ajaloolase Agrigentumi Filinose sõnul, kes oli kartaagolasi soosiv, oli Rooma ja Kartaago vahel leping, mis määratles nende vastavad mõjusfäärid ja andis Sitsiilia kartaagolastele. See "Filinose leping" on meile teada Polybioselt, kes mainib seda, et selle olemasolu eitada. Polybios väidab ka, et roomlasi julgustasid sekkuma majanduslikud põhjused, Sitsiilia rikkuse tõttu sel ajal. Senat andis otsustamise, kas aidata mamertiine või mitte, rahvakoosolekule, kes otsustas abi saata. See ei olnud ametlik sõjakuulutus Kartaagole, kuid sekkumine Sitsiilias oli piisav kui casus belli ja seega tähistas see Esimese Puunia sõja (264–241 eKr) algust.
Kooperaator
Ettevõte asutati 1967. aastal Tallinnas, kui ühendati ETKVLi tööstuskontor ja Harju Rajooni Tarbijate Kooperatiivide Liidu segatööstuskombinaat.
Sitsiilia (Rooma provints)
Esimene Puunia sõda
Esimese Puunia sõja lõppedes oli Rooma vallutanud suurema osa saarest, välja arvatud Siracusa, mis säilitas laialdase autonoomia (kuigi nõuti Rooma ülemvõimu tunnustamist piirkonnas). Lisaks Siracusale anti Hieroni kuningriigile mitmeid keskusi saare idaosas, nagu Akrai, Leontinoi, Megara, Helorus, Neeton ja Tauromenion ning arvatavasti ka Morgantina ja Kamarina.
Kooperaator
Aastal 1988 töötas ettevõttes 1608 inimest.
Sitsiilia (Rooma provints)
Esimene Puunia sõda
Lisaks ülalmainitud Filinosele oli teisigi Esimesest Puunia sõjast Rooma-vastastest autoritest kirjutajaid, nagu Sosylos. Polybios analüüsis ja kritiseeris Filinose tööd, samas kui Sosylose töö lükkas ta täielikult tagasi kui " habemeajaja vulgaarse kuulujutu". Rooma-meelse jutustuse kirjutas ajaloolane Quintus Fabius Pictor, mida Polybios samuti kritiseeris. Sellest tulenev sõja esitus iidses allikmaterjalis on väga osaline: mamertiinide motivatsioon on jäänud läbipaistmatuks ja Polybiose ajaks (umbes sada aastat pärast sõja puhkemist) olid isegi Roomas erinevad arvamused. Iidsete jutustuste mulje, et sõda Kartaago ja Rooma vahel oli vältimatu, tundub samuti kaheldav. Isegi traditsiooniline seletus, et Kartaago ähvardas Roomaat Messina väinas, tundub Moses Finley sõnul anakronistlik, sest Kartaago ei olnud kunagi näidanud kalduvust Itaaliasse laieneda. Tõenäoliselt ei näinud Roomas keegi ette, et Messinas sekkumine tooks kaasa sellises ulatuses konflikti. Polybiose jutustuse järgi muutus see alles pärast Agrigentumi vallutamist. Finley ütleb: "see väide tundub liiga lihtne ja skemaatiline, kuid on õige selles mõttes, et alles siis tegi Rooma olulise otsuse laevastiku loomise kohta, ilma milleta ei olnud lootust kartaagolastega võrdsetel tingimustel võidelda". Kartaagolaste reaktsioon Rooma sekkumisele on aga kergesti seletatav: Sitsiilia oli Kartaago merekontrollis alati oluline olnud.
Igal juhul raskendas asjaolu, et roomlased lõpuks saare vallutasid, tasakaalu taastamist Sitsiilias selle aja tingimustes. Kindel on see, et Esimesel Puunia sõjal oli territooriumile katastroofiline mõju. Nii Rooma kui ka Kartaago tegid julmusi: 250 000 Agrigentumi elanikku (Filinose kodukant) müüdi aastal 262 eKr orjadeks ja seitse aastat hiljem lammutasid kartaagolased sama linna müürid ja panid linna põlema. Aastal 258 eKr vallutas Rooma Camarina, enamus elanikke müüdi orjusesse ning 27 000 Panormuse elanikku kannatasid sama saatust (kuigi 14 000 lunastati välja). Aastal 250 eKr tegid roomlased Selinouse maatasa ja see taasasustati alles hilisantiigis. Lilybaeum pidas Rooma piiramisele vastu kümme aastat, kuni sõja lõppemiseni pärast Egadi saarte lahingut.
Esimene Rooma provints?
Rooma võiduga Esimeses Puunia sõjas langes kogu Sitsiilia saar Rooma kätte. Varasemad Rooma vallutused Itaalias olid viinud otsese annekteerimiseni või asümmeetriliste lepinguteni Rooma kui hegemoonilise võimuga. Need lepingud tagasid olulise sisemise autonoomia socii jaoks: nad pidid andma vägesid, kui nõuti, kuid mitte maksma mistahes kujul andamit. Ilmselt tänu saare keerukale etniliste rühmade segule ja võib-olla ka selleks, et sõja ajal tekkinud kulud maksukontrolli süsteemi kaudu tasa teha, mis välistas laia autonoomia möönduse, tuli Sitsiilia määratleda erineva institutsioonilise süsteemiga.
pisi|vasakul|püsti=1.0|Filistis, [[Hieron II (Siracusa)|Hieron II naine, ajavahemikus 218–214 eKr vermitud tetradrahmil]]
Lõppkokkuvõttes koosnes provintsi struktuur preetorist, keda abistas finantsküsimustes kaks kvestorit, üks Lilybaeumis ja teine Siracusas. Kuid pole selge, kuidas see süsteem kujunes. On väidetud, et aastast 240 eKr oli Lääne-Sitsiilia valitsus usaldatud igal aastal Lilybaeumi saadetud kvestorile. Teadlased, nagu Filippo Coarelli ja Michael Crawford peavad võimalikuks, et Sitsiilia valitsus oli usaldatud privatus cum imperiole, kes on aristokraat ilma amtliku ametikohata ja isiklikul alusel antud sõjalise käsuga, saadetud igal aastal haldus- ja kohtuliku pädevusega. Selliseid erakorralisi kubernere nähti juba Esimese Puunia sõja ajal ja ilmusid taas Teise Puunia sõja ajal. Eeldades, et Lilybaeumolis oli kvestor, on ebaselge, kas see positsioon loodi kohe pärast sõja lõppu või millalgi hiljem, või kui see oli üks juba eksisteerinud kvestoritest, oli see üks quaestores classici (laevastiku varahoidja), mis loodi esmakordselt aastal 267 eKr, kui kvestorite arvu suurendati neljalt kaheksani. Samuti ei ole selge, kas provintsis oli algusest peale kaks kvestorit (üks Lilybaeumis ja teine Siracusas), sest kõigis provintsides, mis hiljem loodi, oli ainult üks kvestor. Antonino Pinzone sõnul on see erinevus seletatav asjaoluga, et Sitsiilia "tuli Rooma kontrolli alla kahes etapis", nii et "Lilybaeumi kvestori positsiooni tuleb pidada teatavaks fossiilseks ja tema mõju tuleb arvestada finants- ja sõjalistele korraldusele, mis päritud quaestor (classicuselt?)".
"Rooma kontrolli all olevad kaks saart muudeti provintsideks samal ajal, kui sel aastal [227 eKr] määrati M. Valerius Sardiinia ja C. Flaminius teise saare preetoriks."
- Collectanea rerum memorabilium, 5.1
Aastal 227 eKr määriti iga-aastane teraviljaandam Sitsiilia kogukondadele kaela lex frumentaria abil. See on kõige paremini tuntud Sitsiilia provintsis 1. sajandi eKr kontekstis (Cicero In Verrem tulemusena). Sel ajal koosnes andam kümnendikust saagist ja on võimalik, et see süsteem pärines Siracusa kuningriigist (lex Hieronica, tuletatud omakorda Ptolemaioste teraviljamaksust). Kümnendikule decuma sõlmiti leping kõrgeima pakkujaga (kes lubas koguda kõige rohkem modii). Neid lepingulisi kutsuti decumani. Tundub, et see lex frumentaria oli tulemusega, mis "ei olnud linnadele liiga ränk maksta ... ja saarel elasid Itaalia väikesed ettevõtjad. See arenes Gaius Flaminiuse keskendumise kontekstis arendada väikeomanikke ja nende klassi".
Teine Puunia sõda
pisi|Hieronymos, Siracusa kuningas (215 eKr), kujutatud ühel tema müntidest pisi|Nõguspeegel, mida [[Archimedes väidetavalt kasutas Siracusa kaitses aastal 212 eKr, kujutatud Opticae Thesaurus frontispissil]]
Teise Puunia sõja, mis toimus aastatel 212–202 eKr, algatas Hannibal, kes oli teadlik Itaalia socii tähtsusest Roomale ja otsustas seega rünnata roomlasi nende omal murukamaral, minnes läbi Gallia üle Alpide Itaaliasse. Eriti raskes olukorras Roomale pärast kaotust Cannae lahingus (216 eKr) suri Hieron II (215 eKr). Tema järglaseks oli tema 15-aastane pojapoeg Hieronymos, kes otsustas asuda Kartaago poolele. See tegu toimus Siracusas pingelise konflikti ajal Rooma-meelse aristokraatliku fraktsiooni ja Kartaago-meelse demokraatliku fraktsiooni vahel. Hannibal ise saatis kaks Siracusa päritolu venda, Hippocratese ja Epicydese, et rahvast roomlaste vastu üles tõsta.
Rooma poolel Cannae lahingus ellujäänud saadeti Sitsiiliasse ja neil keelati enne vaenutegevuse lõppu lahkuda. Hieronymose otsus poolt vahetada põhjustas Rooma vägede saatmise Siracusa väravatesse. Ka kartaagolased saatsid vägesid saarele ja võitlesid roomlastega saare kontrollimise üle. Siracusa vallutamine aastal 212 eKr Marcelluse vägede poolt oli sõja otsustav hetk, mille põhjuseks oli kas linna reetmine Siracusa aristokraatia liikmete poolt või Hispaania palgasõdurite poolt Kartaago laagris. Siracusa vallutamine oli roomlaste jaoks kulukas linna topograafia, Archimedese ehitatud kaitsemehhanismide ja ulatuslike kindlustuste tõttu, eriti Euryaluse kindluse, mille algselt ehitas türann Dionysios I (404–367 eKr) Epipolae lääneotsa kaitseks. Linn rüüstati ja paljud elanikud tapeti, sealhulgas Archimedes.
Seejärel saatis Marcellus Roomasse palju saaki, sealhulgas templitest ja avalikest hoonetest võetud teoseid (ja Polybios kritiseeris teda selle eest): Titus Liviuse sõnul tekitas selle saagi saabumine esmast Rooma entusiasmi kreeka kunsti vastu. Roomlased leidsid, et siracusalaste poolt vihatud Marcellus on otstarbekas asendada Marcus Valerius Laevinusega. Nende sündmuste järel liidendati Siracusa Sitsiilia provintsi, sellest sai provintsi pealinn ja kuberneri asukoht.
Kogu Sitsiilia oli nüüd Rooma käes, välja arvatud Agrigentum, mis pidas vastu aastani 210 eKr, kui see Numiidia palgasõdurite poolt reedeti. Suvel tuli aeg pidada Roomas tsenturiaatsed komiitsid, et valida konsulid. Valimiste korraldamise ülesanne pidi langema Marcellusele kui vanemkonsulile, kuid ta saatis Senatile kirja, kui seda talle meelde tuletati, kuulutades, et vabariigile oleks kahjulik jätta Hannibal oma sepitsustega. Kui Senat selle kätte sai, arutati, kas oleks parem konsul kampaaniast tagasi kutsuda, isegi kui ta ei tahtnud, või lükata konsulite valimised aastasse 209 eKr. Lõpuks otsustati Valerius Laevinus Sitsiiliast tagasi kutsuda, kuigi ta oli väljaspool Itaaliat. Senat käskis linnapreetor Lucius Manlius Acidinusel võtta kiri Valeriusele koos kirjaga, mille Marcellus saatis Senatile, ja selgitada talle, miks nad olid otsustanud teda tagasi kutsuda.
Valerius Laevinus lahkus Roomast 10 laevaga ja saabus Sitsiiliasse ohutult, usaldas provintsi kontrolli ja armee juhtimise preetor Lucius Cincius Alimentusele, siis saatis laevastiku komandöri Marcus Valerius Messalla koos osa laevastikuga Aafrikasse kartaagolaste ettevalmistusi uurima ja nende territooriumi ründama. Kui ta Roomasse tagasi jõudis, teatas ta Senatile, et Kartaago vägesid saarele jäänud ei ole, ja et kõik pagulased on koju naasnud ja töö põldudel jätkub. See oli liialdus, kuivõrd Laevinius veetis peaaegu kogu aasta 209 eKr püüdega taaselustada Sitsiilia põllumajandust. Mitte ainult kogu Sitsiilia sõltumatus ei lõppenud, vaid enamus saarte äritegevusest pöörati Itaalia suunas. Siiski otsustas Senat aastal 210 eKr taastada Siracusa autonoomia, koos ulatusliku tagamaaga.
Hiline vabariik
Seejärel sai Sitsiilia üheks kõige jõukamaks ja rahulikumaks Rooma provintsiks, kuigi seda häirisid kaks tõsist mässu. Esimene neist on tuntud kui Esimene orjasõda (u. 138–132 eKr), seda juhtis kuningas Eunus, kes tegi pealinnaks Enna ja vallutas ka Tauromeniumi. Eunus võitis Rooma armeed mitu korda, kuid aastal 133 sai ta konsul Publius Rupiliuselt Messina juures lüüa; sõda lõppes Tauromeniumi ja Enna vallutamisega aastal 132 eKr ning umbes 20 000 õnnetut orja löödi risti. Teist orjasõda (104–101) juhtisid Athenio saare lääneosas ja Salvius idas. Selle sõja peatas Manius Aquillius. Mõlemat sõda on kirjeldanud Diodorus Siculus sõnastuses, mis viitavad sellele, et Sitsiilias oli suur hulk orje Vahemere idakaldalt (u. 200 000), olulise majandusliku ja sotsiaalse mõjuga saarele.
Sulla teise kodusõja lõppedes aastal 82 eKr saadeti väga rikas ja andekas noor kindral Pompeius diktaator Lucius Cornelius Sulla poolt Sitsiiliasse puhastama saart Mariuse toetajatest ja seeläbi tagama Rooma viljaga varustamist. Pompeius purustas opositsiooni ja kui linnad kaebasid, vastas ta ühe oma kõige kuulsama avaldusega, millest on teatanud Plutarchos: "miks sa ikka ülistad seadusi minu ees, kui ma kannan mõõka?". Ta saatis oma vaenlased Sitsiiliast välja, surmates konsul Gnaeus Papirius Carbo.
Saare valitsust kontrollis sel ajal preetor, keda abistas kaks kvestorit (kes keskendusid finantsküsimustele), üks Siracusas ja teine Lilybaeumis. Mõned kogukonnad jätkasid rahvakoosoleku pidamist, kuid võim koondus kasvavalt kohaliku eliidi kätesse.
Aastatel 73–71 eKr oli provintsi preetor Gaius Licinius Verres, keda sitsiillased väljapressimise, varguse ja röövimise eest hukka mõistsid ning Roomas süüdistas teda Cicero, kelle kõned tema vastu, tuntud kui In Verrem, on säilinud. Kuna need süüdistused on Verresi tegevuse peamised tõendid, on raske saada objektiivset arusaama tema tegevuse mõjust Sitsiiliale. Cicero rõhutab teraviljamaksu väga ranget rakendamist (pigem tema isiklikuks kasuks kui vabariigile) ja kunstiteoste vargust, sealhulgas riituslikud pühitsetud ohvriannid. Verres oli eeldanud oma sõprade võimu ja osavat manipuleerimist õigusliku menetlusega, et tagada enda õigeksmõistmine, kuid pärast sisuliselt tõhusat esimest Sitsiilia kõnet põgenes ta maapakku.
Aastal 70 eKr võitles preetor Caecilius Metellus edukalt piraatide vastu, kellest kubisesid mered ümber Sitsiilia ja Campania, kes rüüstasid Gaetat ja Ostiat (69–68 eKr) ja röövisid Misenumis Marcus Antoniuse poja. Järgnenud piraadivastase sõja käigus aastal 67 eKr määrati Sitsiiliat ümbritsev meri Plotius Varusele. Aastal 61 eKr saadeti Clodius saarele kvestoriks.
Sitsiilia mäss
Pärast Verrest taastus Sitsiilia kiiresti, kuigi endise preetori rööve ei hüvitatud. Caesari kodusõda (49–45 eKr) ei katkestanud ka tavapärast tegevust. Caesari vastased olid mõistnud Sitsiilia saare strateegilist tähtsust Põhja-Aafrika ründamise baasina või kaitseks Aafrika rünnakute eest. Kuid pärast seda, kui Julius Caesar ületas Rubico ja alustas kodusõda, võttis ta saare üle kontrolli; Gaius Asinius Pollio saadeti Caesari saadikuna eemaldama saare tolleaegset kuberneri Cato Nooremat. Caesari toetajad võisid nüüd minna Lilybaeumis laevadele, et rünnata Pompeiuse toetajaid Põhja-Aafrikas.
Olukord muutus Caesari mõrvaga (44 eKr). Aastal 42 eKr nimetas Senat Pompeius Magnuse poja Sextus Pompeiuse Massaliasse kogunenud Rooma laevastiku juhiks. Ta sattus konflikti Teise triumviraadiga, mis koosnes Octavianusest, Marcus Antoniusest ja Lepidusest, ning proskribeeriti lex Pedia alusel koguma teisi proskribeeritud isikuid ja orje Epeirosest ning viima läbi erinevaid piraatlusakte. Seetõttu võttis ta kontrolli Mylaes, Tyndarises ja siis Messanas. Pärast seda allus talle kogu Sitsiilia. Esmalt tappis ta preetor Aulus Pompeius Bithynicuse ja siis alistas ta Octavianuse legatuse Quintus Salvidienus Rufuse merelahingus Rhegiumi juures (40 eKr). Sextus Pompeius suutis Sitsiiliast takistada Rooma teraviljaga varustamist. Esialgu ei teinud Octavianus sellest välja, kuid siis sundisid Rooma inimesed ta kompromissile. Seega sõlmisid Sextus Pompeius ja Teine triumviraat aastal 39 eKr Pax Misenensise, mis tunnustas Sextus Pompeiuse kontrolli Sitsiilia, Sardiinia ja Korsika üle ning andis vabaduse orjadele tema eestkoste all. Vastutasuks lubas Sextus Pompeius lõpetada Rooma blokaadi, jätkata Rooma varustamist Sitsiilia teraviljaga ja mitte koguda rohkem orje. Kokkuleppest ei peetud kinni ja triumvirid pöörasid oma tähelepanu Sitsiiliale. Konflikt hõlmas ehk 200 000 meest ja 1000 sõjalaeva ning laastas Sitsiiliat suuresti. Tyndarise ja Messina territoorium said kõige suurema kahju.
Octavianus sai merel lüüa Messina lahingus (37 eKr) ja taas augustis 36 eKr. Kuid Octavianuse leitnant Agrippa, andekas väejuht, suutis Sextuse laevastiku kuu aega hiljem septembris 36 eKr Naulochuse lahingus hävitada. Octavianus kehtestas Sitsiiliale raske kahjutasu 1600 talenti ja talle vastu hakanud linnad said karmilt karistada. 30 000 orja Sextus Pompeiuse teenistusest võeti kinni; enamus tagastati isandatele, kuid umbes 6000, kellel ei olnud isandaid, torgati surnuks.
Pärast Aktioni lahingut aastal 31 eKr oli Octavianusel Rooma vabariigi üle ainuvõim. Aastal 27 eKr vormistas Senat selle olukorra ametlikult ja ta võttis endale Augustuse tiitli.
Augustuse ümberkorraldused
pisi|püsti=1.6|Augustuse Itaalia regioonid (7. aasta paiku pKr)
Pärast konflikti triumvirite ja Sextus Pompeiuse vahel oli Sitsiilia laastatud: linnad ja maapiirkonnad olid sõjapidamise tõttu kahjustatud ja palju maad jäi viljelemata, sest omanikud olid surnud või põgenenud või nende maa oli Octavianuse poolt karistusena konfiskeeritud. Osa Sitsiiliast jäi keiserlikuks varaks, samas kui suured alad, tõenäoliselt Catania madalikul, anti Agrippale. Kui ta suri, läks enamik tema varadest üle Augustusele ja on võimalik, et teised Sitsiilia maad läksid Augustusele sarnaselt. Muu põllumaa, eriti ida- ja põhjarannikul, anti Itaalia veteranidele, kes olid teeninud Augustuse leegionides.
pisi|vasakul|Landolina Venus, nimetatud arheoloog Saverio Landolina järgi, kes avastas selle aastal 1804, on 2. sajandi pKr Rooma koopia hellenistlikust originaalist ([[Museo archeologico regionale Paolo Orsi)]]
Messina, Lipara ja võibolla Lilybaeum, Agregentum ja Halaesa tehti munitsiipiumiteks – oluliselt madalam staatus kui colonia. Nendesse asulatesse ei asustatud veterane; nad said lihtsalt hüvitist lojaalsuse eest Augustusele.
Centuripa, Notum ja Segesta muudeti "ladina" linnadeks, samas kui ülejäänud linnad säilitasid sama staatuse, mis neil oli provintsi loomisest saati 3. sajandil eKr – võõrkogukonnad Rooma kontrolli all.
Ükski privileegidest ei lubanud erinevatele keskustele automaatselt vabastust Roomale andami maksmisest. On mõistlik eeldada, et sarnaselt teiste coloniatega väljaspool Itaaliat maksid Sitsiilia coloniad andamit. Teraviljakümnis asendati stipendiumiga, kinnisvaramaksuga, ja võis olla ka isikumaks. On võimalik, et Augustus tegi selle reformi tänu Egiptuse uuele rollile teraviljavarustuse allikana, kuigi keisri Sitsiilia talude toodang saadeti edasi Rooma.
Keisririigi provints
Sel perioodil mängisid ühiskonnas ja majanduses olulist rolli eksportimiseks mõeldud põllumajandusele (teravili, oliiviõli, vein) spetsialiseerunud latifundiumid, või suurmaavaldused. Esimesel kahel sajandil pKr läbis Sitsiilia majanduslanguse ning linnaelu vähenes, maapiirkonnad olid maha jäetud ja rikkad omanikud ei elanud kohapeal, nagu näitab eluasemete puudumine erinevatel tasanditel. Lisaks jättis Rooma valitsus territooriumi tähelepanuta ja sellest sai väljarände ja varjupaik orjade ja brigandide jaoks.
Historia Augusta (tuntavalt ebausaldusväärne neljanda sajandi tekst) järgi oli keiser Gallienuse (253–268) ajal Sitsiilias orjamäss.
Maaelu Sitsiilia sisenes 4. sajandi alguses uude jõukuse perioodi, kus kaubanduslikud asulad ja talumajapidamised jõudsid oma laienemise ja tegevuse tippu.
Põhjusi tunduvad olevat kaks: kõigepealt laienesid uuendatud kaubandussidemed Põhja-Aafrikaga teravilja tarnimiseks Itaaliasse, samas kui Egiptuse toodang, mis oli siiani Rooma vajadusi rahuldanud, saadeti aastal 330 pKr uude pealinna Konstantinoopolisse; seepärast võttis Sitsiilia kahe kontinendi vahelistel uutel kaubateedel keskse rolli. Teiseks hakkasid kõige jõukamad ratsaniku- ja senaatoriseisused loobuma linnaelust, pöördudes tagasi oma maavaldustesse, kasvava maksukoormuse ja nende kulude tõttu, mida nad pidid vaeses massis taluma. Nende maad ei harinud enam orjad, vaid kolonistid. Märkimisväärseid rahasummasid kulutati nende villade suurendamiseks, kaunistamiseks ja mugavamaks muutmiseks.
Uuendatud ehituse jäljed on Filosofianas, Sciaccas, Punta Seccas, Naxoses ja mujal. Ilmselge ümberkujundamise märk on saare kubernerile omistatud uus tiitel, correctorist consulariseks.
4. sajandil ei olnud Sitsiilia lihtsalt "Rooma viljaait", vaid sai ka populaarseimate Rooma aristokraatiaperekondade elupaigaks, nagu Nicomachi ja Caeionii, kes tõi endaga kaasa impeeriumi pealinna luksuse ja maitse.
Kõige kuulsamad arheoloogilised jäänused sellest perioodist on Villa Romana del Casale. Teised on Villa Romana del Tellaro ja Villa Romana di Patti.
Latifundiumid
Latifundiumite päritolu Sitsiilias, nagu ka mujal, oli ager publicus sõjasaagist, mida konfiskeeriti vallutatud rahvastelt 2. sajandi algusest eKr. Latifundiume võis kasutada kariloomade (lammaste ja veiste) või oliivide, teravilja ja viinamarjade kasvatamiseks. Need vaevasid Plinius Vanemat (suri aastal 79 pKr) tema reisidel, nähes maal töötamas vaid orje, mitte tugevaid Rooma põllumehi, kes olid olnud vabariigi armee selgroog. Ta väitis, et latifundiumid olid hävitanud Itaalia ja hävitavad ka Rooma provintsid.
Latifundiumid alustas kiiresti majanduslikku konsolideerimist, kuna suuremad kinnistud saavutasid suurema tasememajanduse ja senaatorid ei maksnud maamakse. Omanikud investeerisid oma kasumi, ostes väiksemaid naabertalusid, kuna väiksematel taludel oli madalam tootlikkus ja nad ei suutnud agrotööstuse iidsete eelkäijatega konkureerida. 2. sajandil pKr olid latifundiumid väiketalusid Rooma keisririigi põllumajandusliku alusena ümber paigutanud. See mõju aitas kaasa Rooma ühiskonna destabiliseerimisele; kuna Rooma talupoegade väiketalumajapidamised osteti rikaste poolt üles ja nende tohutute orjavarudega sunniti maatud talupojad jõudeellu, mis tugines suuresti armuandidele.
Kristluse saabumine Sitsiiliasse
pisi|[[Püha Agatha märtrisurm (12. sajandi lõpp)]] pisi|Püha [[Lucia kujutis Aragoni Martini breviaaris]] pisi|püsti=1.4|Rooma amfiteater Catanias (võibolla 2. sajandist pKr) ja taustal San Biagio kirik, ehitatud 18. sajandil pärast massiivset 1693. aasta [[1693. aasta Sitsiilia maavärin|maavärinat kohas, kus pärimuse järgi püha Agatha ahju aeti]]
Esimene viide kristlaste kohalolekule saarel ilmub Apostlite tegudes (28.12–13): "Me randusime Siracusas, kuhu me jäime kolmeks päevaks ja siis me reisisime piki rannikut ja jõudsime Rhegiumisse". Sel moel reisis Paulus oma reisil Levantist Rooma läbi Sitsiilia, mida on kirjeldatud Apostlite tegude lõpus. Ta peatus Siracuses pärast laevahukku ja sunnitud maabumist Maltal. Apostlite tegude kohaselt reisis Paulus Maltalt Siracusasse, kuid pole selge, miks ta siin peatus. On selge, et Siracusat kasutati sellel perioodil kaubateedel peatusena teel Rooma. Võib-olla võõrustas Paulust juudi kogukond, nagu neid oli paljudes Vahemere sadamates – Catania juudi kogukond on epigraafiliselt tõestatud. Pärast Paulust pole allikaid enne 3. sajandit pKr, mis mainiks sõnaselgelt kristlaste kohalolekut saarel.
On legende, mis seovad kristluse saabumist Sitsiiliasse Pauluse lühikese viibimisega saarel, samal ajal kui teised pärimused teatavad, et Paulus kohtus kristlastega, kes olid juba enne teda saabunud ja et see oli põhjus, miks ta saarel peatus. Kuid Apostlite teod ei maini ühtegi sellist ja need pärimused võivad vastata soovile muuta kristluse saabumine Sitsiiliasse võimalikult varajaseks (aastal 60 või isegi 40 pKr), et tugevdada Sitsiilia kiriku autoriteeti.