cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Timur
Kesk-Aasia
1357. aastal peale Transoxiana piirkonna vallutamist Kaxgari emiiri Tughlugh Timuri poolt, sai ta piirkonna asevalitseja abiks ja Keši valitsejaks. Timur liitus aga emiiri hõimlasega, aastast 1361 Tšagatai ulussi ühe osa, Mogolistani khaani Tugluk-Timuri (surnud 1363) teenistuses ja valitses Kaškadarja vilajetti, pealinnaga Shahrisabz (praegu Qashqadaryo Usbekistanis). Võim läks kiiresti ühe valitseja käest teisele, kuni 1369. aastal haaras Samarqandis võimu Timur, kes tolleks ajaks juba osav sõdur ja poliitik. Samarqandi ja Balhi valitseja emiir Husainiga (surnud 1370) liidus olles alustas Timur sõda sarbadaride vastu. 1370. aastal hõivas Timur Balhi, sürjutas võimult Husaini ja sai Tšingis-khaani järglaste nimel Mavarannahri ainuvalitsejaks. Ta kuulutas end Tšagatai järglaseks ning Mongolite riigi taastajaks.
Kuldhord
Edasi võitles ta Armeenias, Kurdistanis ja Iraagis. 1381. aastal vallutas ta Herāti, Ilkhaniidide dünastia viimase valitseja Abu Sa'id Bahaduri surma järel oli Ilkhanaat lõhestunud troonipretendentide vahel. Aastatel 1382–1385 vallutas Timur Khorāsāni ja ida-Pärsia alad. Aastatel 1386–1387 ja 1393–1394 vallutas ta Fārsi, Iraagi, Aserbaidžaani ja Armeenia alad, 1394. aastal Mesopotaamia ja Gruusia alad.
Aeg-ajalt oli ta sunnitud pöörduma tagasi koju, et kohalike valitsejate iseseisvust kärpida. 1385. aastal tegi sõjakäigu Aserbaidžaani aladele ja 1388. aastal Transoxianasse Tohtamõš. 1388., 1391. ja 1394.–95. aastate sõjakäikudega purustas Timur Horezmi liitlase Kuldhordi ja hävitas selle pealinna Sarai.
1390. aastal asus Tohtamõš Samarkandist suure sõjaväega teele, Timur põrkas Tohtamõši vägedega Volga (Etil'i) ääres kokku ja lõi ta väe 1391. aastal puruks. Tohtamõš taganes Venemaale, kogus sealt uue väe, et uuesti tugevale vastasele vastu astuda, sai aga Kaukaasias 1395. aastal uuesti lüüa. Timur laastas Astrahani ja Sarai ning võttis talt ta riigi ja ta võimu ning nimetas uue Kuldhordi khaani. Igat vastuhakku karistas Timur väga karmilt. Mongoli viisil võis ta olla halastamatu, vali ja metsik. Kui tema karistas, siis pidi see hirmutama rahvaid pikaks ajaks. Torne laskis ta ehitada pealuudest ja mälestussambaid laipadest ning elus vangidest.
Indias
1399. aastal asus Timur vallutama Indiat. Raskete võitluste järel ta heitis alla India põhjapiiril asuvad rahvad, edasi vallutas pooleaastase piiramise järel Multani, siis Lahori ja viimaks ka Delhi. Suure saagiga pöördusid võitjad 1399. aastal Samarkandi tagasi.
Osmanid
Tuli pöörata tähelepanu läände, kus osmanite võim oli tõusmas. Osmanid olid türklased, kes enne olid asunud Kaspia merest ida poole ja 1220. aastal olid taganenud mongolite eest Väike-Aasiasse. Il-Khaani nõrkust kasutades olid nad 1300. aastal paiku alistanud kogu Väike-Aasia ja rajanud suure riigi. Osmanite riigis asus 1389. aastal troonile Türgi sultan Bayezid I, kes võitis korduvalt Bütsantsi riiki. Edasi lõi Bayezid I liidu Egiptuse sultaniga, et anda hoop Timurile. Timur, kes oli Indiast vaenlaste plaani nurjaajamiseks tagasi tõtanud, lõi esiteks Egiptuse mamelukkide väe Süürias puruks, vallutas 1400. aastal Damaskuse, 1401. aastal Bagdadi ja siis verises Ankara lahingus Ankara juures 1402. aastal ka Osmanite oma. Peale teiste langes vangi ka sultan Bayezid I. Smyrna Kogu Lääne-Aasia tunnustas nüüd Timuri valitsust, Osmanite riik jagati valitsemiseks Bayezid I poegade vahel ja isegi Egiptus võttis tema ülemvalitsuse vastu.
Nii oli „lombak“ Timur (Timur-lenk) uuesti ühendanud mongoli maailmariigi kolm läänepoolset põhiosa, nimelt Tšagatai, Kuldhordi ja Ilkhanaadi, ja nende piire veel laiendanud. Edasi kavatses ta teha mongolid uuesti valitsejaks ka Hiinas. Samarkandi kurultail 1404. aastal teatas ta, et talle jääb veel üks suur ettevõtmine: Hiina riigi vallutamine. Juba oli ta ajanud kokku 200 000-mehelise sõjaväe, juba oli ta sellega jõudnud Otrar'ini (Sõr-Darja ääres), kui surm tegi tema kavatsustele lõpu (1405).
Temas oli veel kord kehastatud mongolite vana sõjakus ja taltsutamatu vallutamis- ning valitsemishimu. Timuriga lõpeb mongolite vägevuse ajajärk. Tema riik oli nii lähedalt ühendatud tema isikuga, et see ei võinud temata kesta. Timur oli mees, kes ühendas kõik väejuhid. Väed hoiti koos sõjasaagiga, iga juht kogus endale mehi iseseisvalt ja sai saagist teatud osa. Kui ei olnud sõda, ei olnud võimalik ka vägede pidamine. Kadus autoriteetne ülemjuht, kes võis viia väed võidukäikudele, siis kadusid ka väed ja kadus ka suurriik. Pärast Timuri surma jagunes riik mitmeks osaks, mida hakkasid valitsema tema pojad ja pojapojad (Timuriidid).
Timuriidid
Timuri rajatud suurriigis ja selle osades valitses aastatel 1370–1507 Timuriidide dünastia, kus juba oma eluajal oli Timur läänistanud riigi osi oma 4 pojale ja pojapoegadele. Timuriidide riigi ülemvalitsejate võim (1409–47 Šahruhh, 1447–49 Ulugbek, 1458–69 Abu Said, 1470–1506 sultan Husain Baikara) oli enamasti nimeline ega takistanud riigi killunemist Timuri surma järel. Timuriidide võim oli kindlaim Herātis ja Samarqandis, mis 15. sajandi II poolel olid tähtsad tadžiki ja usbeki kultuuri keskused (nn Timuriidide renessanss). 1500. aastal alustasid Timuriidide vastu sõda Šeibaniidid, 1507. aastal vallutasid nad Herāti, Afganistanis. Indiasse taandunud Babur rajas seal Suurmogulite ehk India Timuriidide dünastia.
Välislingid
fr: Väidetavalt osutus Tamerlan(e) europiidseks inimeseks, kui kaevati lahti tema haud, uuriti tema skeletti ja tehti geneetilised uuringud. Seega on praeguseks tema mongoliidne päritolu kahtluse alla seatud.
Petšenga rajoon
Petšenga rajoon on haldusüksus Venemaal Murmanski oblastis. Piirneb Norra ja Soomega. Enne Teist maailmasõda kuulus Soomele.
Suuremad asulad on Zapoljarnõi, Nikel ja Petšenga.
Väärtused
Väärtused (ka sotsiaalsed väärtused, ühiskondlikud väärtused) on ühiskonnas väljakujunenud arvamused hea ja halva kriteeriumitest, nende hinnangute alusel juhinduvad inimesed igapäevaelus valikute tegemisel ning otsuste langetamisel. Erinevalt sotsiaalsetest normidest, mis reguleerivad käitumist teatud kindlates olukordades, on väärtused kindlate olukordade ülesed. Väärtused omandatakse sotsialiseerumise käigus.
Shalom Schwartzi (1992) määratluse kohaselt on väärtused veendumused või mõtted, mis on seotud soovitavate tagajärgede või käitumisviisidega, on konkreetsetes olukordades püsivad, suunavad käitumise, inimeste või sündmuste valikut ning järjestuvad suhtelise tähtsuse järgi.
Väärtusteks võidakse nimetada ka konkreetseid või abstraktseid objekte ja protsesse, millele on omistatud kas positiivne või negatiivne väärtus.
Ühiskond ja väärtused
Ühiskondlikud (sotsiaalsed) väärtused kujundavad ühiskonna keskseid tõekspidamisi ja eesmärke.
Kuigi paljud väärtused on ühiskonna toimimise seisukohalt olulised, kaitsevad nad tihti ka kehtivat võimu ja laiemalt ühiskondlikku status quo-d, takistades nii oluliste muudatuste tegemist. Kehtivate väärtuste juurde jäämine võib tuleneda pigem pragmatismist ja mugavusest, mitte sügavast veendumusest väärstuste õigsuses.
Mõnikord hinnatakse väärtuste tähtsust ühiskonna püsimisel ka üle, sest ühiskond võib püsida ka konsensuseta ning selle juhtimine toimub poliitilise ja majandusliku võimu kaudu.
Louis P. Pojmani valdkondlik klassifikatsioon
Louis P. Pojmani järgi saab väärtused jagada nelja rühma:
Erik Ahlmani ja Ilkka Niiniluoto valdkondlik klassifikatsioon
Soome filosoofid Erik Ahlman ja Ilkka Niiniluoto jagavad väärtused üheteistkümnesse rühma:
Väärtused kui moraaliga seotud ja sidumata voorused
Voorused on väärtused, mida iseloomustab iseloomutäius, sisseharjunud käitumiskalduvused ning mille tulemuseks on ühiskonna poolt oodatud harjumuspärased teod. Voorused jagunevad moraaliga seotuteks ja mitteseotuteks:
Põhihariduse alusväärtused
Vastavalt Põhikooli riikliku õppekava paragrahvile 2 on eesti põhihariduse väärtused
Gümnaasiumihariduse alusväärtused
Vastavalt Gümnaasiumi riikliku õppekava paragrahvile 2 on gümnaasiumihariduse väärtused:
Ann Viskar
Ann Viskar (31. detsember 1882 Seli vald – 6. märts 1940) oli eesti ajakirjanik (pseudonüüm Spectatrice), kirjanik (pseudonüüm Jaagurein) ja tõlkija.
Ta töötas korrektorina Päevalehe, Tallinna Teataja, Sotsiaaldemokraadi, Riigi Teataja, Vaba Maa ja Ühiselu juures.
Teri rajoon
Teri rajoon on haldusüksus Venemaal Murmanski oblastis. Asub Koola poolsaare lõunaosas.
Prõpjats
thumb|350px Prõpjats (valgevene keeles Прыпяць (Prypiać), ukraina keeles Прип'ять (Prõpjat)) on jõgi Ukrainas ja Valgevenes.
Prõpjats saab alguse Volõõnia oblastist, voolab läbi Valgevene Bresti ja Gomeli oblasti ning suubub Ukrainas Kiievi oblastis Tšornobõli linna juures Dnepri jõel olevasse Kiievi veehoidlasse.
Jõe pikkus on 710 km.
Prõpjats voolab läbi Tšornobõli katastroofi tsooni ja on seetõttu radioaktiivselt reostatud.
Suuremad lisajõed on Turja, Stohhid, Jasselda, Stõr, Gorõn, Ptsitš ja Už.
Karl Friedrich Julius Peter Franz Rühl
Karl Friedrich Julius Peter Franz Rühl (26. oktoober 1845 Hanau – 3. juuli 1916 Jena) oli ajaloolane.
Tubakavabrikandi poeg. Õppis Jena ülikoolis 1863–1867, tudeeris ka Berliini ja Marburgi Ülikoolis. Oli 1871–1872 eradotsent Leipzigis, töötas Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia ja arheoloogia dotsendina 1872–1875 ja professorina 1875–1876, seejärel oli professor Königsbergi ülikoolis.
Oniomaania
Oniomaania (kreeka keeles ὤνιος ṓnios "müügiks" ja μανία maanía "hullumeelsus" ) (kõnekeeles "šopahoolik"), on vastupandamatu vajadus pidevalt asju osta. Kellett ja Bolton, väidavad, et oniomaania on kontrollimatu tung, kui inimene kulutab palju raha ja aega ostmistegevuseks ja tulemuseks on sotsiaalsed, isiklikud ja rahalised raskused. Paljudel inimestel on oniomaania isiksusehäire või ka impulsihäire. Seda on nimetatud ka sõltuvushäireks.
Oniomaaniaga kaasnevad tihipeale ka ärevus, ainete kuritarvitamine, söömishäired. Inimesed, kel on vastupandamatu vajadus osta, kalduvad omi tundeid halvasti mõistma ja nad ei suuda hakkama saada oma negatiivsete tujudega. Tavaliselt saab sõltuvus alguse teismelisena või kahekümnendates ning on krooniline. Enam põevad seda naised kui mehed. Oniomaania pole vaid neil, kes ostavad asju rohkem, kui neil vaja, vaid hõlmab ka neid, kes veedavad väga pikalt aega ostmisega või mõtlevad pidevalt, et peaks asju ostma, aga nad ei osta neid. Tänu internetikaubandusele on oniomaania üks internetisõltuvuse oluline alaliik.
Oniomaania võib esineda koos patoloogilise kogumisega, kuid tihtipeale on inimesele olulisem ostmise protsess ise, kui vajadus neid asju hiljem omada ja kasutada. Inimene võib nautida näiteks internetioksjonil pakkumiste tegemist, allahindlustel "soodsa hinnaga" asjade saamist, vana töötava eseme asemele uue mudeli hankimist jmt.
Oniomaaniat ravitakse antidepressantidega.
1023
1023. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Ilmārs Bricis
Bricis võitis maailmameistrivõistlustelt kaks pronksmedalit: 2001 20 km ja 2005 10 km distantsil. Ta on 5 MK-etapil esikolmikusse jõudnud, aga ühtki neist ta ei võitnud.
1023
Aastakümned: 970. aastad 980. aastad 990. aastad 1000. aastad 1010. aastad - 1020. aastad - 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad
Ilmārs Bricis
Ta osales kuutel taliolümpiamängudel. Sealt on tema parimateks jäänud 4. koht 2006 jälitussõidus, 5. koht 1998 20 km sõidus ja 6. koht 1998 teatesõidus.
1023
Aastad: 1018 1019 1020 1021 1022 - 1023 - 1024 1025 1026 1027 1028
Ilmārs Bricis
1992. aasta taliolümpiamängudel Prantsusmaal Albertville'is saavutas Bricis 20 km sõidus 61. ja 10 km sõidus 39. koha.
1993. aasta MM-il Bulgaarias Borovetsis saavutas ta 10 km distantsil 79. koha.
1994. aasta taliolümpiamängudel Norras Lillehammeris saavutas ta 10 km distantsil 41. ja teatesõidus 16. koha (Eesti oli 13.).
1995. aasta MM-il Itaalias Anterselvas tuli ta 20 km distantsil 69., 10 km-s 35. ja teatesõidus 12. kohale.
1996. aasta MM-il Saksamaal Ruhpoldingis tuli ta 20 km distantsil 30., 10 km-s 13. ja teatesõidus 11. kohale. Sel aastal oli ta maailma karikasarja arvestuses 55.
1997. aasta MM-il Slovakkias Breznos tuli ta 20 km distantsil 16., 10 km-s 23., jälitussõidus 18. ja teatesõidus 12. kohale (Eesti oli 9.).
1998. aasta taliolümpiamängudel Jaapanis Naganos tuli ta 20 km distantsil 5., 10 km-s 32. ja teatesõidus 6. kohale. Samal aastal peetud maailmameistrivõistlustel jälitussõidus Sloveenias Pokljukas oli ta 9. Maailma karikasarja arvestuses oli ta 11. MK-etapil tuli ta kaks korda esikolmikusse: Hochfilzenis oli ta 10 km sprindis teine ja Pokljukas samuti 10 km-s kolmas.
1999. aasta MM-il Soomes Kontiolahtis ja Norras Oslos tuli ta 20 km distantsil 10., 10 km-s 12., jälitussõidus 6., ühisstardis 15. ja teatesõidus 5. kohale (Eesti oli 13.). Maailma karikasarja arvestuses oli ta 23.
2001. aasta MM-il Pokljukas tuli ta 20 km distantsil pronksmedalile, 10 km-s 40., jälitussõidus 22., ühisstardis 8. ja teatesõidus 9. kohale (Eesti oli 16.). Maailma karikasarja arvestuses oli ta 17.
2003. aasta MM-il Venemaal Hantõ-Mansiiskis tuli ta 20 km distantsil 18., 10 km-s 33., jälitussõidus 12., ühisstardis 4. ja teatesõidus 12. kohale (Eesti oli 9.). Maailma karikasarja arvestuses oli ta 18.
2004. aasta MM-il Saksamaal Oberhofis tuli ta 20 km distantsil 30., 10 km-s 45., jälitussõidus 28. ja teatesõidus 13. kohale (Eesti oli 14.). Maailma karikasarja arvestuses oli ta 62.
2005. aasta MM-il Austrias Hochfilzenis tuli ta 20 km distantsil 38. kohale, 10 km-s pronksmedalile, jälitussõidus 14., ühisstardis 13. ja teatesõidus 19. kohale (Eesti oli 16.). Maailma karikasarja arvestuses oli ta 16.
thumb|Ilmārs Bricis [[Otepääl (2008)]] 2006. aasta taliolümpiamängudel Itaalias Torinos tuli ta 20 km distantsil 19., 10 km-s 13., jälitussõidus 4., ühisstardis 28. ja teatesõidus 16. kohale (Eesti oli 15.). Maailma karikasarja arvestuses oli ta 17. Kahel MK-etapil jõudis ta esikolmikusse: Oslos oli ta 10 km sprindis teine ja Östersundis samuti 10 km-s kolmas.
2007. aasta MM-il Anterselvas tuli ta teatesõidus 12. kohale (Eesti oli 11.). Maailma karikasarja arvestuses oli ta 39.
2009. aasta MM-il Lõuna-Koreas Pyeongchangis tuli ta 20 km distantsil 48., 10 km-s 25., jälitussõidus 38. ja teatesõidus 17. kohale (Eesti oli 14.). Maailma karikasarja arvestuses oli ta 80.
2010. aasta taliolümpiamängudel Kanadas Vancouveris tuli ta 20 km distantsil 74., 10 km-s 14., jälitussõidus 32. ja teatesõidus 19. kohale (Eesti oli 14.).
Ilmārs Bricis ja kelgutaja Anna Orlova on osalenud kuutel taliolümpiamängudel, mis on Läti rekord, aga suveolümpiamängudel on laskja Afanassi Kuzmin osalenud 8 korda. Lisaks Bricisele on laskesuusatajatest kuutel olümpiamängudel osalenud veel Alfred Eder (Austria) ja Michael Dixon (Suurbritannia).
Perekond
Bricis on abielus kolmekordse taliolümplase Anžela Bricega (1998 murdmaasuusatamine, 2002 ja 2006 laskesuusatamine). Neil on 1992. aastal sündinud tütar Anete Brice, kes võistles murdmaasuusatamises 2010. aasta taliolümpiamängudel ja keda treenib Anžela. Ilmārs ja Anete on Läti ainus isa ja tütre paar, kes on osalenud samadel olümpiamängudel.
Ann Coulter
thumb|Ann Coulter (2004) Ann Hart Coulter (sündinud 8. detsembril 1961) on Ameerika Ühendriikide konservatiivne poliitikakommentaator, publitsist ja kolumnist. Coulter ütles 2002. aastal enda kohta, et erinevalt teistest ei teeskle ta, et on "erapooletu ja tasakaalukas".
Vaated
Kaks päeva pärast terrorirünnakut Maailma Kaubanduskeskusele, 13. septembril 2001 teatas ta: "Lennujaamad järgivad punktuaalselt ühesugust naeruväärselt ebatõhusat läbiotsimismeetodit nii Suzy Chapsticki kui moslemitest lennukikaaperdajate jaoks. Absurdne on oletada, et iga reisija on potentsiaalne hullumeelne mõrvarlik maniakk. Me teame, kes need mõrvarmaniakid on. Need on need, kes praegu rõõmustavad ja tantsivad. Me peame nende maadesse tungima, nende juhid tapma ja nad kristlusse pöörama. Me ei olnud Hitleri ja tema tippjuhtide asukoha kindlaksmääramisel ja karistamisel punktuaalsed. Me lauspommitasime Saksa linnu; me tapsime tsiviilisikuid. Niimoodi käib sõda. Ja see on sõda.
Coulter väitis USA kohta: "See oleks palju parem maa, kui naised ei hääletaks. See lihtsalt on fakt. Tegelikult oleksid kõik presidendivalimised alates 1950 – välja arvatud Barry Goldwater 1964 – võitnud vabariiklased, kui ainult mehed oleksid hääletanud.
5. oktoobril 2007 ütles ta New York Observerile: "Kui me võtaksime naistelt hääleõiguse, siis ei peaks me kunagi muretsema demokraadist presidendi pärast. See on minu isiklik unelm, kuid ma ei usu, et see kunagi teostub. Ja see on hea viis juhtida tähelepanu sellele, et naised hääletavad nii rumalalt, vähemalt üksikud naised."
2. aprillil 2008 kritiseeris ta oma blogis Barack Obama raamatut "Unistused minu isast", mida võrdles Mein Kampfiga: "Ta ütleb, et põhjus, miks neegrid hoiduvad omaette, on see, et see on lihtsam kui kulutada kogu oma aeg katsumisele ära arvata, mida valged sinust mõtlevad. Siin on väike sisevihje valgetest inimestest: me ei mõtle sinust. Eriti valged anglosaksi protestandid. Me mõtleme, et kõik ülejäänud on meist alamad, ja me oleme selle mõttega täiesti rahul.
Isiklikku
Ta hankis endale juhiloa, millel sünnikuupäev on õigest kaks aastat hilisem. Kui see teistes ajakirjanikes huvi tekitas, jäi ta selle juurde, et on sündinud 1963. aastal, kuid "privaatsuse huvides" ei esitanud vastavaid tõendeid.
Rannu kihelkond
thumb|[[Rannu Püha Martini kirik]] Rannu kihelkond (lühend Ran; saksa keeles Kirchspiel Randen) on ajalooline kihelkond Tartumaa lääneosas ja Tartu kreisis Liivimaa kubermangus.
Piirkonna ajalugu
Ürikutes on esimesed teated kihelkonna kohta aastast 1347, kui seal oli teadaolevalt iseseisev preester. Praegusel kohal paiknev Püha Martini kirik ehitati tõenäoliselt 15. sajandi esimesel poolel.
Enamikku kihelkonna küladest on esmamainitud 16.–17. sajandil.
Dokument 1689. aastast märgib, et Rannu kihelkonda asutati kool.
Rannu kihelkonna mõisad
Kihelkonnas paiknes 5 mõisat – 1 kirikumõis, 2 rüütlimõisast peamõisat koos 1 kõrvalmõisaga ning 1 riigimõis. Lisaks veel 5 karjamõisat.
Sodar
paremal|pisi|180x180px|Tuule mõõtmine faasijärjestussodariga Sodar on meteoroloogiline mõõteriist, mida kasutatakse tuulte kiiruste ja suundade profileerimiseks. Sodarid kasutavad tuulte kiiruste ja suundade määramiseks atmosfääris turbulentsil tekkivat helilainete hajumist.
Rannu kihelkond
Rannu kihelkonna pärand
1. jaanuari 2010 seisuga on Eesti Rahva Muuseumi kogudes Rannu kihelkonna päritoluga 374 eset, ligi 400 fotot ja 57 etnograafilist joonist. left|pisi|[[Rannu mõisa aednikumaja.]] left|pisi|Rannu vasallilinnuse territoorium.
Valdo Pant
Valdo Pant (21. jaanuar 1928 Valgjärve vald – 30. juuli 1976 Tallinn) oli eesti tele- ja raadioajakirjanik.
Rannu kihelkond
Kihelkonna alad tänapäeval
Tänapäeval kuuluvad kihelkonna alad tervikuna Tartu maakonna koosseisu. Võrtsjärve idakaldal asuv väike kihelkond jaguneb laias laastus kahe valla vahel. Enamiku kihelkonna aladest hõlmab endine Rannu vald, kihelkonna lõunapoolsed alad moodustavad endise Rõngu valla loodenurga.
Valdo Pant
Elukäik
Valdo Pant sündis politseikonstaabel Voldemar Pandi (1896–1945) ja tema abikaasa Ida Pandi (neiupõlvenimi Ruber; 1897–1982) kolmanda pojana.
Tegevus- ja töö
Alaealisena kuulus Noorte Kotkaste Tartumaa maleva Jõgeva malevkonna Sadala rühma. Pälvis 1939. aasta suvel noorkotkaliku käitumise ja eeskujuliku esinemise eest erakorralise auhinna.
Aastal 1944 mobiliseeriti Pant Saksa sõjaväkke ja ta teenis 20. Eesti diviisi väljaõpperügemendis. Samal aastal langes ta Punaarmee vangi, veetes 1944–1945 Maardu vangilaagris. Aastal 1945 teenis ta Punaarmees.
Pärast sõda 1945–1948 oli Valdo Pant Kohtla-Järve 1. Keskkooli geograafia õpetaja.
Aastast 1950 oli Valdo Pant teinud reportaaže laulupidudest.
Ta juhtis Eesti TV mälumängusaateid, sealhulgas rahvusvahelist telesaadet "Naapurivisa", kus eesti ja soome kilbarid teineteiselt mõõtu võtsid. Pandi algatusel hakati viktoriini nimetama mälumänguks.
Sodar
Nimetus "sodar" on tulnud ingliskeelsest nimetusest SOnic Detection And Ranging – heliline tuvastamine ja kauguste määramine.
Valdo Pant
Tegevus- ja töö
Pant on kirjutanud ka mitu näidendit, mängu- nuku- ja dokumentaalfilmi stsenaariumi, kuuldemängu ning estraadinäidendit.
Sodar
Sodarisüsteeme kasutatakse maapinnast eri kõrgustel esinevate tuulte kiiruse mõõtmisteks ja maapinnalähedase atmosfäärikihi termodünaamilise struktuuri määramiseks.
Sodarisüsteemid on põhimõtteliselt sonarid, mida kasutatakse veekeskkonna asemel õhus. Täpsemalt on tegu sonarisüsteemi alamtüübiga, mis on tuntud akustiliste Doppleri efektil toimivate voolu profileerijatena. Inglise keeles nimetatakse sodareid ka kajaloodideks (echo sounder) ja akustilisteks radariteks (acoustic radar).
Valdo Pant
Tegevus- ja töö
Aastast 1958 kuulus ta Ajakirjanike Liitu.
Pant maeti 4. augustil 1976 Tallinna Metsakalmistule.
Mälestuse jäädvustamine
Aastast 1980 antakse välja temanimelist auhinda.
Valdo Pant valiti Eesti 20. sajandi saja suurkuju hulka.
Isiklikku
Valdo Pandi abikaasa oli Eesti Raadio diktor Elsa Pant (neiuna Peterson; 1926–2002), kellega ta tutvus 1945. ja abiellus 1949. aastal. Valdo ja Elsa poeg Ville sündis aastal 1966.
Valdo Pandil oli kaks vanemat venda Ilo (1921–1942) ja Kalju (1923–1988) ning noorem vend Uno (1932–1970).
Uurali kaja
pisi "Uurali kaja" on soome-ugri ja samojeedi rahvaste teemaline püsinäitus Eesti Rahva Muuseumis.
Põhiosa näituse etnograafilistest eksponaatidest, nagu rõivad, tarbeesemed ja tööriistad (ligikaudu kümnendik ERMi soome-ugri esemekogust) pärineb 20. sajandi esimesest poolest ja keskpaigast, vanimad eksponaadid aga isegi 19. sajandi algusest. Neid täiendavad multimeediainstallatsioonid, sh puutetundlikud ekraanid info ja mängudega, spetsiaalselt näituse jaoks valminud soome-ugri rahvaste lugudel põhinevate animafilmide paneelid, valgusjõgi jms. Ekspositsiooni elustab ka hiiglaslik, kogu näitust kattev heliinstallatsioon.
Näituse ülesehitus
pisi "Uurali kaja" esimeses sissejuhatavas saalis saab ülevaate uurali rahvaste arvukusest ja asualadest, keelkonna keelepuuinstallatsioon näitlikustab soome-ugri ja samojeedi keelte sugulust ning võimaldab kuulata vanimaid ühistüvega sõnu. Teine saal jätkab teemat: siin selgitatakse uurali rahvaste geneetilise suguluse küsimust, näidatakse videomaterjali abil nende tänapäeva eluolu ning tutvustatakse eri autorite vaateid-tähelepanekuid soome-ugri rahvaste kohta alates vanimatest kirjapanekutest kuni nüüdisaegsete teadlaste ja kirjanike mõteteni.
Keskne osa jaotub nelja saali vahel: valgusjõel liikuv külastaja suunatakse esmalt permi, siis volga, seejärel läänemeresoome ja viimaks põhjarahvaste saali. Rahvad on rühmitatud keelelise ja geograafilise läheduse ning eluviisi alusel. Kõike seob ja raamistab meeste-naiste suhete teema: kuidas nende traditsioonilised rollid ja ülesanded väljenduvad maailmamõistmises, igapäevases elukorralduses ja materiaalses kultuuris; kuidas need rollid teineteist täiendavad ning kas või kuidas need on muutunud. Ajaliselt hõlmab ekspositsiooni põhiosas kajastatav soome-ugri rahvaste eluolu tinglikult 20. sajandi esimest poolt.
Permi rahvaste saal tutvustab komisid ja udmurte neile omase koduse maailma kaudu komi tare ja udmurdi aida näitel. Volga rahvaste saalis saab tutvuda maride, ersade ning mokšadega. Keskmes on pulmapeostseen: udmurdi neiu ja mari noormehe abiellumine näitab lähedasi suhteid kahe naaberrahva vahel. Läänemeresoome rahvaste saalis on neli põhiteemat: karjala saun, vepsa alepõllundus, lahkunute mälestamine vadjalastel ning liivi merekalastus. Põhjarahvaste saalis on keskselt eksponeeritud saami koda, handi metsalaager ja mansi kosimisrituaal.
Näituse meeskond
Näituse tegemisega oli seotud kokku ligikaudu 200 inimest.
Anarhofeminism
pisi|Anarhofeminismi esindav lipp Anarhofeminism kombineerib omavahel anarhismi ja feminismi. Poliitiline liikumine ja terminoloogia sai alguse 1960. aastatel teise laine feminismist. Anarhofeministid näevad patriarhaalsust kui hierarhia manifestatsiooni ja ühte ühiskonna fundamentaalset probleemi. Nad näevad patriarhaarsuse vastases võitluses anarhistliku võitlust riigi vastu.
Anarhofeministid said inspiratsiooni 20. sajandi alguse feministidest nagu Emma Goldman ja Voltairine de Cleyre. Esimese laine feminist Mary Wollstonecraft omas samuti anarhistlikku maailmavaadet ja William Godwini peetakse oluliseks teenäitajaks anarhofeminismile. Hispaania kodusõja ajal olid anarhistidel ja feministidel ühine liikumine Mujeres Libres ("Vabad naised"), milles olid esindatud nii feministlikud kui anarhistlikud ideed. Traditsionaalsed anarhistid-teoreetikud nagu Pierre-Joseph Proudhon ja Mihhail Bakunin kritiseerisid anarhofeministe. Nad ei pidanud patriarhaalsust ühiskonnas mingiks probleemiks ning seotuks kapitalismiga, mis kaob samuti koos kapitalismiga. Proudhon hoopis toetas patriarhaalsust. Ta leidis, et perekond on ühiskonna- ja moraalsuse alustala ning naisel on perekonnas kohustus täita oma traditsionaalset rolli. Anarhofeministide üks olulisemaid aspekte oli opositsioon traditsioonilisele perekonnale, haridusele ja sugude rollidele. Neile ei meeldinud ka mitte hierarhiline perekond ja haridus. Eriti laialt rünnati abielu institutsiooni ja rajasid 1911. aastal New Yorgis Francesc Ferrer i Guàrdia ideedel põhineva Moodsa kooli.
Gruppenführer
pisi| Gruppenführer (SS-Gruppenführer või SA-Gruppenführer) oli SS-i (Schutzstaffel) ja SA (Sturmabteilung) sõjaväeline auaste Kolmandas Riigis. Auaste vastas Wehrmachti ja teiste armeede kindralleitnandi auastmele. Gruppenführer 'i auaste loodi SA-s 1925., SS-is 1930. aastal.
Gruppenführer 'i auaste oli ühe astme võrra kõrgem Brigadeführer 'ist ning ühe astme võrra madalam Obergruppenführer 'ist.
Alates 1933. aastast dubleeriti SS-kindrali auastmega isiku määramisel politseitööle SS-i auaste mitte-SS-i kindrali auastmega SS-Gruppenführer und der Generalleutnant der Polizei.
Alates 1939. aastast dubleeriti SS-kindrali auastmega isiku määramisel relvajõududesse SS-i auaste mitte-SS-i kindrali auastmega SS-Gruppenführer und der Generalleutnant der SS.
Alates Relva-SS-i (Waffen-SS) moodustamisest dubleeriti Gruppenführer 'i auastmega isiku määramisel relvajõududesse SS-i auaste mitte-SS-i kindrali auastmega SS-Gruppenführer und Generalleutnant der Waffen-SS.
Kuno Pajula
Kuno Pajula (enne eestistamist 1936. aastani Kuno Preis; 11. märts 1924 Käru küla – 26. november 2012) oli Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) peapiiskop aastatel 1987–1994.
Aastatel 1931–1942 õppis Käru ja Salla algkoolis ning Väike-Maarja gümnaasiumis.
Kuno Pajula õppis EELK Usuteaduse Kõrgemas Katsekomisjonis (praeguse nimega EELK Usuteaduse Instituut) aastatel 1949–1959. Ta ordineeriti 1950. aastal aseõpetajaks, õpetaja õigused anti 1959. aastal. 1960/61 saadeti ta täiendõppele Göttingeni Ülikooli Saksamaal.
Täitis ka Tallinna abipraosti, hiljem Tallinna praosti ning konsistooriumi assessori ülesandeid.
Kuno Pajula on teeninud Illuka, Iisaku, Kursi ja Narva Aleksandri kogudust ning aastatel 1957–1987 Tallinna Jaani kogudust.
11. juunil 1987 valis EELK Kirikukogu Kuno Pajula EELK peapiiskopiks. 29. juunil 1994 määrati ta emerituuri seoses vanusepiiri tätumisega.
Oli Eesti Kirikute Nõukogu esimene president aastatel 1989-1993 ning Kirikute Maailmanõukogu keskkomitee liige 1983-1992
NSV Liidu Ülemnõukogu
NSV Liidu Ülemnõukogu (vene keeles Верховный Совет СССР, Verhovnõi Sovet SSSR) oli Nõukogude Liidu kõrgeim riigivõimuorgan (rahvaesindusorgan).
Ülemnõukogu ülesanded ja volitused
Ülemnõukogu otsustas põhiseaduste kehtestamise ja muutmise, uute liiduvabariikide vastuvõtu NSV Liitu ning kogu riigi majanduse ja ühiskonna arendamise plaanide ja riigieelarve kinnitamise, kehtestas NSV Liidu seadused ja moodustas valitsuse – NSV Liidu Ministrite Nõukogu.
Ülemnõukogu valiti 5 aastaks. See koosnes kahest neljaks aastaks valitud kojast – Liidunõukogust ja Rahvuste Nõukogust (alates 5. septembrist 1991 Vabariikide Nõukogust), mõlemas oli võrdne arv rahvasaadikuid NSV Liidu Ülemnõukogu istungjärke peeti kaks korda aastas. Ülemnõukogu istungid toimusid Kremli Suures Palees.
Nõukogude Liidu Konstitutsiooni kohaselt: NSV Liidu Ülemnõukogu on õiguspädev otsustama kõiki küsimusi, mis on käesoleva konstitutsiooniga arvatud NSV Liidu võimkonda. NSV Liidu konstitutsiooni vastuvõtmist ja selles muudatuste tegemist, uute vabariikide NSV Liidu koosseisu vastuvõtmist ning uute autonoomsete vabariikide ja autonoomsete oblastite moodustamise kinnitamist, NSV Liidu majandusliku ja sotsiaalse arengu riiklike plaanide ja NSV Liidu riigieelarve ning nende täitmise aruannete kinnitamist, talle aruandekohustuslike NSV Liidu organite moodustamist teostab eranditult NSV Liidu Ülemnõukogu. NSV Liidu seadused võetakse vastu NSV Liidu Ülemnõukogu poolt või rahvahääletusel (referendumil), mis korraldatakse NSV Liidu Ülemnõukogu otsusel.
NSV Liidu Ülemnõukogu ja kojad on üheõiguslikud.
Liidunõukogu valitakse võrdse rahvaarvuga valimisringkondade järgi. Rahvuste Nõukogu valitakse järgmiste normide alusel: 32 saadikut iga liiduvabariigi, 11 saadikut iga autonoomse vabariigi, 5 saadikut iga autonoomse oblasti ja üks saadik iga autonoomse ringkonna poolt. Liidunõukogu ja Rahvuste Nõukogu võtavad nende poolt valitavate mandaatkomisjonide esildusel vastu otsuse saadikute volituste õigekstunnistamise kohta, valitsemisseadusandluse rikkumise juhul aga tunnistavad üksikute saadikute valimised kehtetuks.
Erakorralised istungjärgud kutsub kokku NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidium omal algatusel, samuti ühe liiduvabariigi või ükskõik kumma koja vähemalt kolmandiku saadikute ettepanekul. NSV Liidu Ülemnõukogu istungjärk koosneb kodade eraldi ja ühistest istungitest, nendevahelisel ajal aga kodade alatiste komisjonide või NSV Liidu Ülemnõukogu komisjonide istungitest. Istungjärk avatakse ja lõpetatakse kodade eraldi või ühistel istungitel.
NSV Liidu Ülemnõukogu moodustab NSV Liidu Rahvakontrolli Komitee, kes juhib rahvakontrolliorganite süsteemi. Rahvakontrolliorganite korraldus ja tegevuse kord määratakse kindlaks seadusega rahvakontrolli kohta NSV Liidus.
Ajalugu
Läbi aegade kandis Nõukogude Venemaa ja Nõukogude Liidu kõrgeim valitav võimuorgan nimetusi:
Ülevenemaaline Nõukogu Kesktäitevkomitee
Aastatel 1917–1922 tegutses Nõukogude Venemaa kõrgema võimuorganina Ülevenemaaline Tööliste, Soldatite, Talupoegade ja Kasakate Saadikute Nõukogu Kesktäitevkomitee (Всероссийский Центральный исполнительный комитет Советов рабочих, солдатских, крестьянских и казачьих депутатов, lühend ВЦИК) ehk Ülevenemaaline Kesktäitevkomitee ja selle juhtorgan Ülevenemaaline Kesktäitevkomitee Presiidium.
Kesktäitevkomitee tegutses ajavahemikul 8. november 1917 – 30. detsember 1922 Ülevenemaalise Tööliste, Soldatite, Talupoegade ja Kasakate Saadikute Nõukogu kongresside vaheaegadel alalise tööorganina, teostades nii seadusandlikku kui ka täidesaatvat võimu.
NSVL Kesktäitevkomitee
Ajavahemikul 30. detsember 1922 – 17. jaanuar 1938 tegutses kõrgeima võimuna NSV Liidu Kesktäitevkomitee (Центральный исполнительный комитет (ЦИК) Союза ССР).
Kesktäitevkomitee esimehed ja asetäitjad
NSV Liidu Kesktäitevkomitee kaasesimehed NSV Liidu liiduvabariikidest:
Liiduvabariikide ja autonoomsete vabariikide ülemnõukogud
Liiduvabariikide ja autonoomsete vabariikide ülemnõukogud valiti samuti 5 aastaks. Need otsustasid liiduvabariigi põhiseadust vastuvõtmist ja muutmist, vabariigi majanduse ja ühiskonna arendamise plaanide ja eelarve kinnitamist, vabariigi valitsuse moodustamist ning vabariigi seaduste kehtestamise üle.
1024
1024. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastad: 1019 1020 1021 1022 1023 - 1024 - 1025 1026 1027 1028 1029
Astri Arena
Astri Arena on Tartu Lõunakeskuses asuv sisejääväljak. See avati 2005. aastal ning seal mängib oma kodumänge jäähokiklubi Tartu Välk 494.
1022
1022. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 970. aastad 980. aastad 990. aastad 1000. aastad 1010. aastad - 1020. aastad - 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad
Aastad: 1017 1018 1019 1020 1021 - 1022 - 1023 1024 1025 1026 1027
Hiis
pisi|[[Tammealuse hiis]] Hiis on looduslik pühapaik, kus taotleti rituaalide ja ohvritalituste abil kõrgemate jõudude (vaimude, jumaluste, esivanemate) soosingut. Tänapäeval mõistetakse hiie all peamiselt püha puudesalu (hiiemetsa), aga ka teisi looduslikke pühapaiku nagu kivid, jõed, ojad, allikad ja põlispuud.
Ehkki sõna hiis seostub eelkõige eesti rahvapärimusega, kõneldakse eesti keeles hiitest ka teiste maade, eelkõige küll loodususundite usundite kontekstis.
Etümoloogia
Tuleneb uurali sõnatüvest *šijte või *šijta (*šejte või *šejta), milles š on ajapikku h-ks muutunud. Algne tähendus: põõsad, heinamaa, ohvrikivi või ohverduse püha koht.
Sõnad "hiis" ja "hiid" on sama päritolu. Soome keeles tähendab hiisi hiiglast, keda tavaliselt kujutletakse deemonlikuna. Lääne-Soomes on tuntud muistsed ohvrikivid hiidenkivit.
Ilmar Talve arvates hiisi algne tähendus oli ilmselt kultuspaik, sealt kandus see üle paiga kaitsevaimule, siis metshaldjale ja lõpuks hiiglasekasvu kurivaimule. Sõna tähendust läänemeresoome keeltes on käsitlenud Mauno Koski oma raamatus "Itämerensuomalaisten kielten hiisi-sanue".
Traditsioon
right|thumb|Muinsuskaitsealune [[ohvrikivi Viljandi maakonna Viiratsi valla Vasara külas.]]
Maausuliste definitsiooni järgi on hiis põlisrahva poolt traditsiooniliselt pühaks peetud ja kogukondlikult kasutatud kompleksne maa-ala, mis ühendab suuremal maa-alal asuvaid pühi puid, kivi, allikat, veesilma, ohvrilohku, kalmeid, kiige-, tantsu ja palvuskohta.
Hiied on tavalised Põhja-, Lääne- ja Kesk-Eestis. Kõige vähem leidub hiielaadseid pühapaiku ajaloolisel Võru- ja Viljandimaal. Viimastes kummardati pigem üksikuid hiiepuid.
Rahvakalendri tähtpäevadel ja -aegadel, hingedeajal, põllutööde alguses ja lõpus käidi hiies palvetamas ja ande viimas. Hiies ei tohtinud puid raiuda, heina niita, metsaande korjata ega loomi karjatada.
Hiisi on peetud seotuks matmispaikadega (kajastus muistsest metsa matmise kombest; Hiiela kui Toonela analoog), aga arheoloogilised leiud seda oletust ei kinnita.
Rahvalauludes nimetatakse hiies elavaid hiie neitseid ja noormehi, samuti koeri ja hobuseid. Pole üheselt teada, keda hiies paluti. Taara tammikud on pseudomütoloogiline kujund. Varaseimas piiblitõlkes kasutatakse hiie mõistet paganliku viljakusjumalanna Ašera (Ištar, Astarte) tõlkevastena. Kesk-Eestis segunesid hilisemal perioodil Tõnni kultus ja hiie kultus, tõnnivakka hoiti hiies.
Oskar Loorits kirjutab "Eesti rahvausundi maailmavaates": "Nõndaviisi on kujunend soomesugu rahvaste usundi võib-olla kõige veetlevamaks jooneks just suur ja sügav loodustunne kuni harda ja anduva austuseni. See austus on eriti hell seelletõttu, et kõigele suhtutakse kui omaväärsele. /.../ Saksa vaimsus ja orjaaja miljöö tõrjuvad meil austava suhtumise looduselle kui omataoliselle sõbrale järjest enam tahaplaanile ja nihutavad esikohale sootu uue ja endiselle elutundele otse vastaka püüu ekspluateerida loodusvägesid ja -jõude kõige toorema egoismiga ja kõigi mehaaniliste abinõudega, mida keskaja katoliiklik Lääne-Euroopa meile külluses importeeris."
Teistes maades
Looduslikke pühapaiku on teistelgi rahvastel. Ühest Itaalias asunud ning Dianale pühendatud hiiest alustab oma arutlust ja reisikirja "Kuldne oks" tuntud briti antropoloog James George Frazer. Dodones asub tamm, mis on pühendatud Zeusile. Kreekas on olnud ka Demeterile, Aresele, Hermesele ja Artemisele pühendatud tammesid.
Hiielaadsed pühapaigad on olulised ka Jaapani põlises shinto usus.
Uueaegsed hiied
Ehkki levinud arvamuse kohaselt peaks kõik hiied olema muistsed, on neid tänapäeval ka juurde rajatud. On juhtumeid, kus eraisikud on oma maadele eraotstarbeks hiisi istutanud või metsas kujundanud. 20. sajandil loodud hiitest tuntuim on Sõjamäe hiis Tallinnas, mis rajati 1920. aastate lõpul Eesti Kultuuriajaloolise Seltsi ettepanekul. Selliste hiite kultuslik (ja usundilooline) väärtus sõltub kohalike inimeste arvamusest, ajaloolist või arheoloogilist väärtust neil siiski ei ole.
Hiitega seotud üleloomulikke olendeid
Folklooris tuntud:
Konkreetsete hiiekohtadega seotud:
Mujal:
Edmund August Friedrich Russow
pisi|Edmund August Friedrich Russow 1890. aastatel Edmund August Friedrich Russow (24. veebruar/8. märts 1841 Tallinn – 11/23. aprill 1897 Tartu) oli baltisaksa botaanik.
Russowi isa oli sõjaväeinsener. Ta õppis aastatel 1860–1864 Tartu Ülikoolis ja seejärel Berliini Ülikoolis.
Ta töötas Tartu Ülikoolis botaanika eradotsendina aastatel 1866–1867, dotsendina 1867–1874 ja professorina 1874. aastast kuni surmani.
Aastatel 1864–1874 töötas ta Tartu Ülikooli botaanikaaia direktori abilisena. 1865. aastal sai ta magistrikraadi tööga "Beiträge zur Kenntniss der Torfmoose" ("Lisandused teadmistele turbasambla kohta").
1872. aastal ilmus Russowi suurteos "Vergleichende Untersuchungen der Leitbündel Kryptogamen" ("Eostaimede soonte võrdlev uuring") ja Russow pälvis selle eest samal aastal Karl Ernst von Baeri preemia. See oli 200 rubla suurune preemia, mida andis välja Peterburi Teaduste Akadeemia, ja Russowile tuli läbi aegade teine Baeri preemia. 7. detsembril 1885 sai Russow Peterburi Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliikmeks.
1895. aastast kuni surmani oli Russow Eesti Looduseuurijate Seltsi president.
Russow oli üks looduskaitseliikumise algatajaid Eestis. Ta oli kontaktis Euroopa looduskaitse rajaja Hugo Conwentziga.
Ta uuris turbasamblaid ja tegeles loodusfotograafiaga.
Isiklikku
Tema vend oli ornitoloog Valerian Carl Michael Russow.
Jeghegnadzor
Jeghegnadzor on linn Armeenias, Vajotsh Dzori maakonna keskus.
Michael Shanks
Michael Garrett Shanks (sündinud 15. detsembril 1970 Vancouveris Briti Columbias) on Kanada näitleja, kes sai tuntuks Daniel Jacksoni rollis kauakestnud televisiooni ulmesarjas "Tähevärav SG-1".
Varasem elujärk
Pärast Briti Columbia Ülikooli lõpetamist kunstibakalaureuse kraadiga 1994. aastal esines Shanks mitmes lavastuses, teenides nii välja kaheaastase praktikaprogrammi Stratfordi Festivalis Ontario provintsis. Ta on esinenud külalisena telesarjades "Surematu", "University Hospital" ja "The Outer Limits". Esines ka telefilmis "A Family Divided" ja tal oli väike roll telefilmis "The Call of the Wild", enne kui sai Daniel Jacksoni rolli sarjas "Tähevärav SG-1".
"Tähevärav SG-1" ja "Tähevärav Atlantis"
Shanks kehastas arheoloogi Dr. Daniel Jacksonit viiel esimesel "Tähevärav SG-1" hooajal enne sarjast lahkumist, viidates sellele, et sarja edasine areng võib tema karakterit mõjutada halvustavalt. Ta tegi mitu külalisesinemist "Tähevärava" kuuendal hooajal, kehastades Jacksoni karakterit ja samuti andis oma hääle "Asgardi" tegelaskujule Thorile. Pärast fännide entusiastlikule kampaaniale "Päästke Daniel Jackson") tuli ta sarja tagasi, et osaleda seitsmenda ja edasiste hooaegade osades. Aastal 2004 võitis ta Leo auhinna parima meesosatäitmise eest draamasarjas tänu seitsmenda hooaja osale "Päästepaat". Kümnendal hooajal registreeris ta end osalema ainult 16 jeos, kuna tahtis aja maha võtta 2006. aasta märtsiks, mil sündis tema kolmas laps (see oli tema teine laps näitleja Lexa Doigiga). Ta esines ka mõlemas "Tähevärava" DVD-filmis, mis esilinastusid 2008. aastal; "Tähevärav: Kontiinum" ja "Tähevärav: Tõelaegas", võitis 2009. aastal Leo auhinna parima meesosatäitmise eest täispikas draamafilmis "Kontiinum". Aastal 2004 esines Shanks ka sarja "Tähevärav: Atlantis" esimeses tutvustavas jaos "Tõusmine". Samuti esines ta "Atlantise" viienda hooaja 10. ja 11. osas ning veel ka "Tähevärav: Universumi" avaosas.
Muud esinemised
Aastal 2002 esines Shanks Saksa/Inglise/Lõuna-Aafrika teadusfilmis "Sumuru" astronaut Adam Wade'ina. Talle pakuti ka Shinzoni rolli "Star Trek Nemesises" ja Tobina Daxi rolli filmis "Star Trek: Enterprises", aga pole teada, kas ta üldse kaalus nendest filmidest osavõtmist.
Aastal 2007 liitus ta Fox Networki sarjaga "24", kus ta mängis kolmes jaos Mark Bishoppi.
2008–2009 mängis Shanks sarjas "Burn Notice", kus ta kehastas luureagent Victorit ning tegi koostööd peaosatäitja Jeffrey Donovaniga. Aastal 2008 oli tal pisiroll sarjas "Eureka", kus ta mängis akadeemikut.
Aastal 2010 mängis ta sarjas "Sanctuary", kus peaosas oli tema endine kolleeg "Tähevärava" sarjast – Amanda Tapping. Shanksi viimane televisiooni külalisesineja roll oli arheoloog Carter Hall, DC Koomiksi superkangelane pistrikmees, keda ta kehastas sarja "Smallville" üheksanda hooaja osas "Absolute Justice", mis esilinastus 5. veebruaril 2010.
Eraelu
2. augustil 2003 abiellus Shanks näitleja Lexa Doiga, kellega oli tutvunud 2001. aastal, kui ta oli külaliseesineja sarjas "Andromeda", kus Doig mängis peaosa. (Nad töötasid koos ka ulmesarjas "Tähevärav SG-1", Lexa Doig mängis Dr. Carolyn Lami rolli, harvaesinevat karakterit üheksandal ja kümnendal hooajal). Neil on tütar Mia Tabitha Shanks (sündinud 13. septembril 2004) ja poeg Samuel David Shanks (sündinud 19. märtsil 2006). Shanksi vanim laps on tütar Tatiana (sündinud augustis 1998), kui tal oli suhe modelli ja näitleja Vaitiare Banderaga, kes kehastas Sha'red, tema endise karakteri naist "Tähevärav SG-1-s".
Shanksile meeldib mängida jäähokit ja ta on kaalunud isegi profijäähokimängija karjääri. Ta oli "Tähevärava SG-1" jäähokimeeskonnas, võisteldes nii teiste Vancouveri jäähokimeeskondade vastu, näiteks Smallville'i vastu. Ta mängis oma lemmikspordialal 2006. aasta telefilmis "Under the Mistletoe", kus tal oli pisiroll kooli jäähokitreenerina.
Olenegorsk
Olenegorsk on linn Venemaa Murmanski oblastis. Asub 112 km kaugusel Murmanskist.
Asutatud 1947. aastal. 1957. aastal sai linnaõigused. Linna läheduses on rauamaagikaevandused.
Linnas on 1963–1976 rajatud radarijaam, mis oli osa raketitõrje eelhoiatussüsteemist.
Rutt Tänav
Rutt Tänav (sündinud 29. novembril 1965) on eesti muuseumitegelane.
Ta lõpetas 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal.
Töötas 1997–2002 Põltsamaa Ühisgümnaasiumis bioloogiaõpetajana. Aastast 1999 on ta Põltsamaa Muuseumi juhataja. Töötas selles ametis kevadeni 2020.
Teoseid
Ta on mitme Põltsamaa-teemalise raamatu autor või toimetajaː
George Bähr
pisi|Dresdeni Jumalaema kirik (2013) George Bähr (15. märts 1666 Fürstenwalde – 16. märts 1738 Dresden) oli saksa arhitekt.
Bähr töötas Saksimaal ja projekteeris mitmed selle piirkonna kirikud. Lisaks projekteeris ta kuulsa Dresdeni Jumalaema kiriku (Frauenkirche), mis hävis täielikult Teises maailmasõjas kuid taasavati 2005. aastal.
Kildu
Kildu on küla Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas. Küla lähistel voolab Kildu oja. Külast voolab läbi Lemmjõgi, millele on paisutatud Kildu järv.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Suure-Jaani valda.
Kildul asus kuni 2014. aastani Kildu Põhikool, mille ajalugu ulatub tagasi 1909. aastasse. Aastatel 2014-2016 oli Kildu koolimajas Suure-Jaani Kooli Kildu õppekoht.
Riigieelarve
Riigieelarve on riigi finantsplaan, milles kajastatakse rahalisi vahendeid, mida riik eelarveaastal plaanib koguda, saada toetusena, vahendada ja kasutada. Riigieelarve näitab, kui palju raha saab riik kulutada erinevate avalike teenuste osutamiseks ja kui palju peaks erinevatest allikatest riigikassasse raha laekuma.
Majandusliku sisu järgi liigendatakse riigieelarve vahendid tuludeks, kuludeks, investeeringuteks ja finantseerimistehinguteks.
Eesti riigieelarve mahud
Kokku riigieelarve kulud kroonides
Sangaste kihelkond
Sangaste kihelkond (lühend San; saksa keeles Kirchspiel Theal) on ajalooline kihelkond Tartumaa lõunaosas ja Tartu kreisis, Liivimaa kubermangus. Kihelkonnakirikuks oli Püha Andrease kirik.
Piirkonna ajalugu
Kihelkond asutati 13. sajandi esimesel poolel. Arvatavasti eelnes sellele samas paikkonnas asunud muinaskihelkond, kuid selle olemasolu ja piirid ei ole kindlalt teada. Allikates on kihelkonda esimest korda mainitud 1379. aastal, teistel andmetel Toyveli nime all 1272. aastal
Eesti esimese iseseisvusaja jooksul kuulus Sangaste kihelkond algul Tartumaa alla, 1920. aastal loodi uus, Valga maakond. Kuni 1939. aasta valdade reformini kuulus Sangaste kihelkonda 5 valda: Keeni, Kuigatsi, Laatre, Tõlliste ja Sangaste.
Sangaste kihelkonna mõisad
Kihelkonnas paiknes 15 mõisat – 1 kirikumõis ning 12 rüütlimõisat koos 2 kõrvalmõisaga. Lisaks veel 16 karjamõisat.
Sangaste kihelkonna pärand
Sangaste kihelkonna pärimuse kogumisega alustas Eesti Rahva Muuseum enne Esimest maailmasõda. Üks esimestest omandatud esemetest oli näiteks 1912. aastal muuseumile kingitud 200-aastane veimevakk Puka vallast. Aastatel 1923–1924 tehtud inventuuri järgi oli muuseumi kogudes Sangaste kihelkonnast 103 eri eset. 1. jaanuaril 1993 oli Sangaste kihelkonnast pärit esemete arv 327, nendest liigiliselt tekstiil ja ehted (nt vaibad, tanud, särgid, sukad, vööd, sõled) – 197, tehnika (nt lõngavalmistamine, kangakudumine, puu- ja metalltööriistad) – 29, veo-, kandmis- ja liikumisabinõud (kepid) – 3, arheoloogilised asjad – 7. Pärast 1993. aastat on Sangaste kihelkonnast kogutud veel 19 eset.
Kihelkonna alad tänapäeval
Sangaste kihelkonna alad jäävad tänapäeval Valga maakonna Otepää ja Valga valla koosseisu.
Joseph McCarthy
thumb|Joseph McCarthy (1954) Joseph Raymond McCarthy (14. november 1908 Grand Chute, Wisconsin – 2. mai 1957 Bethesda, Maryland) oli Ameerika Ühendriikide poliitik, kes sai 1950. aastatel tuntuks külma sõja aegse kommunistide jälitamise kampaania algatajana. Ta kuulus Vabariiklikku Parteisse.
Ta sündis Wisconsini osariigis ja lõpetas 1935. aastal õigusteaduse alal Marquette'i Ülikooli. Aastatel 1942–1945 teenis ta merejalaväes. Teise maailmasõja lõppedes ülendati ta majori auastmesse.
1946. aastal valiti McCarthy Wisconsini osariigi esindajana USA Senatisse. Kommunistide jälitamisele pani ta aluse 1950. aasta veebruaris peetud kõnega, kus teatas, et USA välisministeeriumisse on imbunud 200 kommunisti. Tema eesmärgiks oli kõrvaldada avalikest ametitest isikud, kes olid väidetavalt kommunistid või kommunistidega seotud.
Aastatel 1951–1954 korraldatud avaliku arvamuse küsitlustel oli McCarthy vastaseid alati märksa rohkem kui toetajaid. Kuid McCarthy muutus ajapikku järjest tuntumaks: kui 1951. aasta augustis ei osanud 61% küsitletutest tema suhtes seisukohta võtta, siis 1954. aasta augustis oli selliseid üksnes 13%.