cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seišellid
Kultuur
Seišellid on traditsiooniliselt matriarhaalne ühiskond.
Riigi tuntuim kirikuhoone on Neitsi Maarja Pärispatuta Saamise katedraal Victorias.
Riigis on mitu muuseumi, sealhulgas ajaloo ja loodusmuuseum. Riigi 3 kino kuuluvad ettevõttele Deepam Cinema.
Üks tuntumaid Seišellide kirjanikke oli Antoine Abel, kes kirjutas prantsuse ja seišelli keeles.
Riigi elanike populaarseim spordiala on korvpall. Seišellide sportlased võistlesid esimest korda 1980. aasta suveolümpiamängudel Moskvas. Riigi sportlased pole olümpiamängudelt medaleid võitnud. Riigi suurim staadion on 10 000 pealtvaatajat mahutav Stad Linité staadion Victorias.
Jennifer Lopez
pisi|Jennifer Lopez and Marc Anthony|364x364px pisi|Jennifer Lopez esinemas [[Bakuus|348x348px]] Jennifer Lynn Affleck (tuntud ka kui J. Lo; sündinud 24. juulil 1969 New Yorgis) on USA laulja, näitleja, tantsija, koreograaf, moekunstnik, produtsent ja laulukirjutaja.
Esimese väikese filmirolli sai ta 1986. aastal Geraldine Page'ile viimaseks jäänud filmis "My Little Girl". Seejärel oli tal teisejärgulisi rolle mitmes muusikalis ja pisirolle mängufilmides. Ta esines ka tantsijana, nii oli ta 1991. aastal New Kids on the Blocki taustatantsija Ameerika muusikaauhindade jagamisel ja taustatantsija Janet Jacksoni maailmaturneel.
Lopeze läbimurre näitlejana tuli 1997. aastal filmiga "Selena", mis räägib mõrvatud lauljatarist Selena Quintanillast. Selle filmi eest teenis ta miljon dollarit. See oli tollal latiino päritolu näitlejate ajaloo suurim töötasu ühe filmi eest. Seejärel mängis ta filmides "Anaconda" (1997) ja "Out of Sight" (1998), kus tõestas ennast näitlejana. Demoga "Vivir Sin Ti" tekitas ta huvi Sony Music Entertainmenti juhtides ja 1999. ilmus Lopeze esimene album "On the 6". Sellele eelnes debüütsingel "If You Had My Love", mis jõudis Billboard Hot 100 edetabelisse ning oli mitmes riigis esikohal. pisi|Jennifer Lopez Arena Corinthiansil [[São Paulos|302x302px]]
Lapsepõlv ja noorus
Jennifer Lopez alustas laulu- ja tantsuõpinguid viieaastaselt. Teismelisena õppis ta flamenkot, džässi ja balletti ning õpetas tantsu noorematele õpilastele. Peale keskkooli lõpetamist õppis ta ühe semestri New Yorgi Baruchi kolledžis ärindust, kuid otsustas kolledžist lahkuda, et tantsijakarjääri jätkata. 18-aastaselt astus ta stasionaarõppesse Manhattani Phil Black Dance Studios, kus ta oli juba käinud džäss- ja stepptantsu tundides. Vanemad ei olnud Jenniferi valikutega rahul ja neiu oli sunnitud kodust välja kolima.
Kastre-Võnnu vald
Kastre-Võnnu vald (varem Kastre vald; saksa keeles Kaster) oli vald Tartumaal Võnnu kihelkonnas. Valla pindala oli 281 km² ja elanikke oli 3944 (1922. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866 –1939.
Vallas oli 770 talundit ja need kasutasid 12 458 ha maad. Vallamaja asus Võnnus.
Jennifer Lopez
1989–1998
Peale kodust lahkumist esines Lopez kohalikes lavastustes "Jesus Christ Superstar" ja "Oklahoma!". 1989. aastal oli ta viis kuud Euroopas ringreisil muusikalise revüüga "Golden Musicals of Broadway". 1990. aastate algul esines Lopez kutselise jazz-funk-tantsijana sketšikomöödiasarjas "In Living Color", mille peaosades olid koomikud, sealhulgas Jamie Foxx ja Jim Carrey. Oma esimese suure filmirolli eest 1995. aasta draamas "Mi Familia" pälvis Lopez Independent Spirit Awardi parima naiskõrvalosa nominatsiooni. Seejärel mängis Lopez märulikomöödias "Money Train" (1995) koos kaastähtede Wesley Snipesi ja Woody Harrelsoniga. 1996. aastal oli Lopezel väiksem osa Robin Williamsi kõrval komöödias "Jack". Seejärel mängis ta Jack Nicholsoni kõrval põnevikus "Veri ja vein". Laulja Selena Quintanilla-Péreze rolliga eluloofilmis "Selena" (1997) sai Lopezest esimene latiino näitlejanna, kes teenis filmirolli eest miljon dollarit, selle rolli eest oli ta nomineeritud Kuldgloobuse auhinnale. 1997. aastal mängis Lopez Ice Cube’i kõrval ka õudusfilmis "Anaconda" ning 1998. aastal George Clooneyga kõrval krimifilmis "Out of Sight".
Kastre-Võnnu vald
Valla alale jäi üks mõis: Kastre mõis.
Jennifer Lopez
1999–2002
Jennifer Lopeze debüütalbum ilmus 1. juunil 1999 ja jõudis Billboard 200 edetabelis kaheksandale kohale. Albumi esimene singel "If You Had My Love" oli viis nädalat Billboard Hot 100 esikohal. USA-s müüdi seda 1,2 miljonit eksemplari ning sellest sai plaatinaplaat. Teine singel albumilt "No Me Ames" Marc Anthonyga oli 2000.aastal Billboardi muusikaauhindade jagamisel nomineeritud mitmes kategoorias. Albumi kolmanda singlina ilmunud lugu "Witing for Tonight" jõudis Billboard Hot Dance Club Songs edetabelis esikohale. Mõned kriitikud on pidanud seda Lopeze karjääri üheks parimaks lauluks.
Kastre-Võnnu vald
Perioodil 1900–1904 liideti Kastre vallaga Võnnu vald ja Kastre valla nimeks sai Kastre-Võnnu vald.
Jennifer Lopez
2003–2009
Lopez sai 2003. aastal meedias laialdase kriitika osaliseks tänu oma avalikele suhetele Ben Affleckiga. Koos mängisid nad romantilises komöödias Gigli (2003). Filmist loodeti kassapommi, kuid see osutus ebaõnnestunud filmiks. Gigli osa eest anti Lopezele aasta halvima naisnäitleja Kuldse Vaarika filmiauhind. Lopez kirjeldas seda aastat kui oma karjääri madalamat punkti ja tunnistas, et Giglit ümbritsev meediakajastus muutis ta ebakindlaks ning tema suhe hävines maailma silme all.
2005. aastal linastunud "Monster-in-Law" (2005), kus Lopez mängis koos Jane Fondaga, õnnestus ja tõstis veidi tema langenud mainet. Lopeze kolm järgmist osa filmides "An Finished Life" (2005, Robert Redfordi ja Morgan Freemaniga), "Bordertown" (2006) ja "El Cantante" (2007 Marc Anthonyga) olid piletimüügitulu seisukohalt ebaõnnestumised.
Jennifer Lopeze neljas stuudioalbum "Rebirth" ilmus 23. veebruaril 2005. Võrreldes Lopeze eelmiste albumitega kujunes selle läbimüük kasinamaks. Esimesel nädalal müüdi albumit 314 000 eksemplari. Jennifer Lopeze esimene hispaaniakeelne album "Como Ama una Mujer" ("As a Woman Loves") ilmus märtsis 2007 Euroopas ja Ameerika Ühendriikides. Kuigi album salvestati hispaania keeles, saavutas see Ameerika Ühendriikides edu, debüteerides USA Billboard 200 edetabelis kümnendal kohal. Lopeze kuues stuudioalbum "Brave", mis ilmus hiljem samal aastal, osutus tema kõige kehvema edetabelikohaga albumiks. Juba rase olles alustas Jennifer Lopez 2007. aasta septembris oma esimest kontserditurneed, mille põhiesinejaks oli Marc Anthony. Pärast kaksikute sündi 2008. aasta veebruaris tegi Lopez karjääripausi ning ühtlasi sulges oma restoran Madre's.
Isiklikku
1990. aastate keskpaigani suhtles Jennifer Lopez oma kooliaegse poiss-sõbra David Cruziga. Ta on olnud kolm korda abielus: 1997.–1998. aastal kelner Ojani Noaga, 2001.–2002. aastal tantsija Cris Juddiga ja 2004.–2014. aastal laulja Marc Anthonyga. Pärast Juddist lahutust oli Lopez 2002. aasta keskpaigast kuni 2004. aasta alguseni suhtes näitleja ja filmilavastaja Ben Affleckiga.
Vaigatš
thumb|Vaigatši saare asukoht Vaigatš (neenetsi Хэбиди’’ я, vene остров Вайгач) on saar Põhja-Jäämeres, mis eraldab Barentsi ja Kara merd. Kara Värav eraldab Vaigatši Novaja Zemljast ja Jugorski Šar mandrist. Vaigatš kuulub Venemaale Neenetsi autonoomse ringkonna koosseisus.
Jennifer Lopez
Isiklikku
2004. aastal abiellus ta Marc Anthonyga, kellega oli põgusas suhtes juba 1990. aastate lõpus. 22. veebruaril 2008 sündisid neil kaksikud: tütar Emme Maribel ja poeg Maximilian David. Kaksikute esimeste fotode eest maksti väidetavalt mitu miljonit, need olid tol ajal kõige kallimad kuulsuste fotod. Anthony esitas lahutusavalduse 2012. aasta aprillis ja lahutus viidi lõpule 2014. aasta juunis. Lopezele jäi kahe lapse esmane füüsiline hooldusõigus. Lopez esineb aeg-ajalt koos oma lapse Emmega. Seejärel oli Lopezel suhe tantsija Casper Smartiga ning New York Yankeesi pesapallimängija Alex Rodriguezega.
Vaigatš
Saare pindala on 3700 km². Saar on umbes 100 km pikk ja 45 km lai, ümara kujuga. Saare kõrgus on kuni 170 m.
Saar on moodustunud peamiselt savikiltadest, liivakivist ja lubjakivist.
Saarel on palju soid, järvi ja 20–40 km pikkusi jõgesid. Kõrgendikud jooksevad saarel pikkupidi, loode-kagu suunas.
Saare keskmine temperatuur on kõige külmemal kuul, veebruaris, –20 °C, kõige soojemal kuul, juunis, +5 °C.
Saart katab tundra. Taimedest kasvavad seal rohi, samblikud ja arktilised õistaimed. Puid üldiselt ei ole, aeg-ajalt kohtab kääbuskaski.
Vaigatšil elavad polaarrebane, jääkaru, morsk, lemming ja hülged. Loomad pole kuigi arvukad, küll aga linnud: pardid ja kurvitsad.
Kogu Vaigatš kuulub Venemaa Arktika looduskaitseala koosseisu.
Saare nimi tähendab neenetsi keeles savikallast. 19. sajandil oli Vaigatš neenetsite tähtis pühamu. Saarel olid mitmepäised ebajumalakujud, mida määriti pühade loomade, eriti põhjapõdra verega. Saare külastajad on tähele pannud ohvriposte, mis koosnevad ajupuidust, põdrasarvedest ning karude ja põtrade pealuudest. Hoolimata pöördumisest kristlusesse suhtuvad neenetsid nendesse ohvrikohtadesse endiselt ebausklikult.
Siberi lehis
Siberi lehis (Larix sibirica) on heitlehine okaspuuliik männiliste sugukonnast lehise perekonnast. Selle liigi sünonüümide hulka on arvatud ka vene lehis (Larix sukaczewii), mida vene autorid käsitlesid pärast II maailmasõda iseseisva liigina.
Botaanilised tunnused
pisi|vasakul|Käbid pisi|vasakul|Tüve koor Puu kasvab soodsatel tingimustel kuni 40, harva kuni 50 m kõrguseks. Tüve läbimõõt on kuni 1,2 m. Võrreldes euroopa lehisega on tüvi sirgem ja laasub paremini. Tüve koor on hallikaspruun ja pikisuunas lõhenenud. Vanemate puude korba paksus on 10–15, harva ka 20–30 cm.
Juurestik on hästi arenenud ja tungib paksemates ja hästi vett läbilaskvates muldades küllalt sügavale. Soostunud piirkondades ja igikeltsa aladel moodustub aga maapinnalähedane juurestik.
Võra on väga kahar võrreldes teiste lehistega ning tugevatel okstel on tihedalt pikkade okastega lühivõrseid. Pungad on ümarad või koonilised, vaigused. Võrsed on kollakad ja läikivad.
Okkad on pehmed, tömbi tipuga ja lehiseliikide hulgas kõige pikemad – 3–5 (6) cm; nende pikkus suureneb võrse tipust aluse poole, lühivõrsetel on okkad 25–50 kaupa kimbus.
Isasõisikud on kollakad ja ümarad, emasõisikud on punavioletjad, kahvaturohelised või valkjad. Valminud käbid on pruunid ning 2,5–5,5 cm pikkused. Seemnesoomused on hele- kuni tumepruunid, munaja kujuga, nõrgalt üksteise vastu surutud, suhteliselt õhukesed, tihedalt karvadega kaetud. Kattesoomused on terava tipuga ning ei ulatu seemnesoomuste tagant välja.
Seemnete kest on paks (moodustab 70% seemne massist), pruun, 3–7 mm pikkune, varustatud kestast umbes kaks korda pikema tiivakesega. 1000 seemne mass on 6–14 g. Tõusmetel on tavaliselt 6–7 idulehte.
Puu eluiga on tavaliselt 200–300 aastat, üksikpuud võivad elada ka kuni 500–600-aastaseks. Maksimaalne eluiga võib küündida ka 1300 aastani.
Levikuala ja ökoloogia
pisi|vasakul|Siberi lehised [[Kuznetski Alatau mäestikus]] Siberi lehise looduslik levila paikneb Siberi lääne-, kesk- ja lõunaosas, Ida-Euroopa lauskmaa põhja- ja kirdeosas. Idas ulatub levila Baikali järve taguste mägedeni, läänes kuni Äänisjärveni, põhjas kuni 70° 15'. Hajutatud populatsioonid kasvavad veel Tjan-Šani mäestiku idaosas ning Tarbagatai ja Mongoolia Altai mäestikus. Levila Euroopa osas vähelevinud siberi lehis kasvab seal peamiselt koos kuuse, männiga, arukasega, siberi seedermänniga, dauuria lehisega jt.
Kasvukohad on tundrast põhjas kuni kuivade steppideni lõunas. Puu on üsna valgusnõudlik ning valgusevajadus suureneb koos vanuse kasvuga. Parimad kasvukohad asuvad Altai ja teistes mägipiirkondades, kus puistute tagavara ulatub kuni 800–1000 m3/ha. Siberi lehisel igikeltsal kasvada eriti ei meeldi, ning seal asendab teda dauuria lehis.
Siberi lehise poolt domineerivad metsad asuvad peamiselt Siberi lõunaosa mäestikes (Altai, Sajaanid, Tannu-Ola) kus puud tõusevad metsade levikupiirini, 1900–2400 m kõrguseni üle merepinna.
Paljunemine
Siberi lehis on ühekojaline taim ja paljuneb seemnete abil. Käbikandvus algab valgusele avatud kasvukohtades 10–15, tihedamas puistus 25–30 aasta vanustel puudel. Väga head seemneaastad esinevad 4–5 aasta järel.
Tolmlemine toimub aprilli lõpus või mais (levila põhjaosa karmis kliimas mõnikord ka juunis) ning kestab 5–10 ööpäeva. Seemned valmivad sama aasta augustis-septembris ning varisevad levila lõunaosas septembris-oktoobris, Euroopa-osas talve lõpust kuni juuni alguseni. Käbide vähese vaigusisalduse tõttu väljuvad seemned üsna kergelt. Seemnete idanevus on 24–73%.
Kasutamine
Puidu kasutamisel võib arvestada, et välistingimustes maapinnaga kontaktis olev puit säilib keskmiselt 9–10 aastat, lageda taeva all olev puit 65 (40–90) aastat ja varjualuses olev puit 120 (90–150) aastat. Siberi lehise puit sisaldab 6–16% vaiku (rohkem kui männi- ja kuusepuidus) ning rohke vaigusisalduse tõttu eritab puit kuivamisel tugevat vaigulõhna. Üldiselt sõltuvad lehise puidu säilivusomadused puu kasvukiirusest ja vanusest. Looduslikes metsades kasvanud ühtlaste aastarõngastega puit võib oluliselt erineda puidust, mis on saadud noorest metsakultuurist. Kiire kasv vähendab tõenäoliselt puidu mädanemiskindlust. Kuivamisel on puidu radiaalsuunaline kahanemine ligi 2,5 korda väiksem kui tangentsiaalsuunaline kahanemine, mistõttu puit hakkab lõhenema ja keerduma. Eriti palju kooldub puit, mis on saadud loogelistest ja paljude oksakohtadega tüvedest. Miinuseks on ka asjaolu, et lehise puidu kuivamine on männist ja kuusest 2–3 korda aeglasem. Puidu pikisuunalisel saagimisel tekivad lõikepinnale lahtised puidukiud, kuna erineva tihedusega kevad- ja sügispuit (hilispuit) eralduvad teineteisest kergesti.
Siberi lehis Eestis
Siberi lehis õitseb meil aprilli lõpus või mai alguses. Okkad puhkevad euroopa lehisest umbes nädal aega varem. Mida karmimast kliimast pärineb puu, seda varem hakkavad okkad kolletuma ja varisema. Augustis-septembris valminud seemned varisevad peamiselt järgmisel kevadel – aprillis-mais. Seemnete täisteralisus on meil kasvavatel puudel 20–30%.
Eestis kasvavaid nooremaid ja keskealisi lehiseid kahjustab kõige rohkem seenhaigus lehisevähk, mida tekitab kottseente hulka kuuluv Lachnellula willkommii. See patogeen levib puu vigastuskohtade ja lühivõrsete lehearmide kaudu ning tekitab okstele ja tüvele järjest suurenevaid haavandeid. Haigus võib aastate jooksul põhjustada puu hukkumist. Nakatumist soodustavad rasked savimullad ja veega küllastunud mullad.
Maria Lee Liivak
pisi|Luuletaja Maria Lee esinemas [[rahvusvaheline luulepäev|rahvusvahelise luulepäeva luulemaratonil Tallinna Keskraamatukogus 21. märtsil 2013]] Maria Lee Liivak (kirjanikunimega Maria Lee; sündinud 28. detsembril 1984) on eesti luuletaja ja dramaturg.
Õppis 2004–2008 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis dramaturgi õppesuunal (XXIII lend) ja töötas pärast lõpetamist aastatel 2008–2012 Tallinna Linnateatris dramaturgina.
Isiklikku
Ta on hispanist Lembit Liivaku ja luuletaja Doris Kareva tütar, tema vanaisa oli helilooja Hillar Kareva.
Melinda ja Melinda
"Melinda ja Melinda" on Woody Alleni lavastatud 2004. aastal esilinastunud mängufilm. Film näitab, kuidas ühte ja sama lugu on võimalik näha nii komöödiana kui ka draamana.
Amderma
Amderma on alevik Venemaal Neenetsi autonoomses ringkonnas. Asub Jugori poolsaarel Kara mere kaldal. 4 km kaugusel asub Amderma lennuväli ja sõjaväebaas.
Asula rajati 1933. aastal seoses fluoriidikaevanduse algusega. 1940–2009 oli alev.
20. maist 30. juulini kestab polaarpäev, 27. novembrist 16. jaanuarini polaaröö.
Elanike arvu dünaamika:
Laivõrk
Laivõrk-kohtvõrk skeem|right|416x416px|alt=hj|ääris|raamita Laivõrk (inglise keeles wide area network – WAN) on telekommunikatsiooni võrk või arvutivõrk, mille kokkuleppeline ulatus on üle 1 kilomeetri. Laivõrgud kasutavad järjestikliine (inglise keeles serial line), mis on kaht järjestikporti ühendavad juhtmed, mida mööda liiguvad järjestikustest bittidest koosnevad järjestikandmed (levinuim jadaliini standard on RS-423).
Laivõrk koosneb paljudest kohtvõrkudest (inglise keeles local area network – LAN), mis on omavahel enamasti ühenduses renditud telekommunikatsiooniliinide (näiteks telefoniliin), optilise kaabli või satelliitühenduse läbi. Laivõrgule on tavaliselt iseloomulik aeglasem andmevahetuskiirus kui kohtvõrgus.
Maailma suurimaks laivõrguks võib pidada Internetti.
Äriettevõtted, haridus- ja riigiasutused kasutavad laivõrke informatsiooni jagamiseks töötajate, õpilaste, klientide, ostjate ning müüjate vahel üle mitmete asukohtade maailmas. Olemuselt lubab sellist tüüpi telekommunikatsioon ettevõtetel ja asutustel igapäevaelus efektiivselt tegutseda asukohast olenemata.
Laivõrguga seotud tähtsamad võrgutüübid, järjestatuna nende ulatuse suurenemise järjekorras, on järgmised:
Laivõrgule, mis koosneb mitmest kohtvõrgust, on tavaliselt iseloomulik aeglasem andmevahetuskiirus võrreldes kohtvõrguga.
Disainivalikud
Õpikudefinitsiooni järgi on laivõrk võrk, mis levib üle suurte regioonide, riikide või isegi maailma. Praktilisemalt, internetiprotokollide ning mõistete kohaselt, on parem WAN-i defineerida kui arvutivõrkude tehnoloogiat, mida kasutatakse andmete edastamiseks üle pika vahemaa ning kohtvõrkude, linnavõrkude ja teiste asukohapõhiste arvutivõrkude arhitektuuride. Erinevus nende kahe definitsiooni vahel tuleneb faktist, et harilikud kohtvõrgutehnoloogiad, mis töötavad avatud süsteemide sidumise arhitektuuri madalatel kihtidel (nagu näiteks mõned Etherneti või Wi-Fi versioonid), on tihti disainitud võrkudele, mis on üksteisele füüsiliselt lähedal, mistõttu ei saa andmeid vahetada üle kümnete, sadade või tuhandete kilomeetri pikkuste vahemaade. Seega on oluline ära märkida, et WAN ei ole iseseisev võrgutehnoloogia, vaid põhineb väiksema ulatusega (enamasti LAN) tehnoloogiatel.
Laivõrkusid ei kasutata tingimata ainult füüsiliselt kokkusobimatute kohtvõrkude ühendamiseks. Territoriaalvõrgud, näiteks, võivad baseeruda laivõrkude tehnoloogiatele ehk selgroole (inglise keeles backbone), mis on osa arvutivõrgust, mille ülesanne on ühendada omavahel erinevad võrgu osad ja luua võimalus alavõrkudevaheliseks sideks. Need tehnoloogiad ühendavad eri kohtvõrgud ülikoolilinnakus territoriaalvõrku. Selline võrk suudab pakkuda suuremaid andmeedastuskiirusi või täpsemaid vajaduspõhiseid funktsioone võrgu kasutajatele.
WAN-võrke kasutatakse kohtvõrkude ja muud tüüpi võrkude ühendamiseks, et kasutajad ja arvutid ühes asukohas saaksid suhelda kasutajate ja arvutitega teises asukohas. Paljud laivõrgud on ehitatud ühe kindla organisatsiooni või ettevõtte jaoks ja on privaatsed. Teised, mis on ehitatud internetipakkujate poolt, tagavad ühendusi organisatsiooni kohtvõrgust Internetti.
Laivõrke ehitatakse tihti renditud telekommunikatsiooniliinidega. Iga renditud liini lõpus on ruuter, mis ühendab kohtvõrgu liini teises otsas oleva, kohtvõrku kuuluva ruuteriga. Renditud liinid võivad olla väga kulukad. Nende asendamiseks võib laivõrku ehitada ka vähemmaksvate kanalikommutatsiooni või pakettkommunikatsiooni meetodeid kasutades. Võrguprotokollid, mille hulka kuulub ka internetiprotokollistik ehk TCP/IP, toimetavad transpordi- ning adresseerimisfunktsioone. Protokollid nagu POS (Packet over SONET/SDH), hulgiprotokoll-siltkommutatsioon (MPLS), asünkroonülekanne (ATM) ning kaadriretranslaator (Frame Relay) on tihti internetiteenuse osutajate kasutatud viisid ning tehnoloogiad laivõrkudes rakendatavate WAN linkide toimetamiseks.
X.25 protokolliperekond oli oluline varajane laivõrgu protokoll ja seda peetakse tihti kaadrirentranslaatori "vanaisaks", sest paljud X.25-e alusprotokollid ja funktsioonid on siiani kasutuses, kuigi neile on tehtud uuendusi. Siit tuleneb ka kaadriretranslaatori suurem tõhusus võrreldes X.25-ga.
Laivõrkude teadusuuringuid tehakse peamiselt kolmes suunas: matemaatilised mudelid, võrgu emuleerimine ja võrgu simuleerimine.
Laivõrgu omaduste parandamiseks kasutatakse laivõrgu optimeerimistehnikaid.
Ühendustehnoloogiad
Mitmed tehnoloogiad on saadaval laivõrgu linkide jaoks, näiteks kanalikommunikatsiooniga telefoniliinid, raadiolaine ülekanded ning optilised kiud. Tehnoloogiate arengu käigus on järjest suurendatud andmevahetuskiirusi. 1960. aastatel oli 110 bit/s normaalkiirus ning 56-64 kbit/s edastuskiirust peeti suureks. 2014. aastast on majapidamised Internetiga ühenduses 4G, kiudoptika, kaablite, ADSL-ühenduse, WiMAXi või telefoniliini kaudu. Tavakiirused on nende ühendustega 28,8 kbit/s (kasutades 28K modemit) kuni 100 Gbit/s (Ethernet 100GBaseY ühenduse kaudu).
2017. aastal hakati katsetama äriettevõtetes 400-gigabitist Etherneti. Uurijad Robert Maher, Alex Alvarado, Domaniç Lavery ja Polina Bayvel suutsid suurendada võrgukiirusi kuni 1,125 terabitini sekundis. Christos Santis, Scott Steger, Amnon Yariv, Martin ja Eileen Summerfield arendasid uue laseri, mis neljakordistas andmeedastuskiirused tänu valguskaablitele. Kui neid kahte tehnoloogiat seotaks ühte, oleks võimalik saavutada kiirus 4,5 terabitti sekundis, kuid on ebatõenäoline, et turule sellist tehnoloogiat veel arendataks.
Aleksander Schneider
Aleksander Schneider (1881 Tartu – 11. veebruar 1979 Vaasa) oli eesti tõstja ja maadleja, maailmameister tõstmises 1906 Kiievis. Klubi: kuni 1907 Peterburi Kalev, pärast maailmasõda Nõmme Kalju, mõlemas asutajaliige.
Venemaa meistrivõistlustel 13.–15. märtsil 1905 tõstmises Peterburis said eestlased kolmikvõidu: 1. Eduard Gross, 2. Voldemar Seeberg ja 3. Aleksander Schneider. Kavas oli kolm harjutust, mida sooritati parema, vasaku ja mõlema käega.
Aleksander Schneider lõi korduvalt tõstmise maailmarekordeid. 1907 hakkas ta Georg Lurichi kutsel elukutseliseks maadlejaks ja võistles paljudel turniiridel edukalt. Kuulus oli ta sild. 1920 naasis ta Eestisse ja maadles Tallinnas veel 1934 elukutselisena.
II maailmasõja ajal emigreerus ta Rootsi.
Sälk-kollanutt
Sälk-kollanutt (Hypholoma fasciculare) on seen, mis kasvab kõdunevatel kändudel suurte kogumikena.
Isai Rozenfeld
Isai Rozenfeld (1. september 1920 Tallinn – 17. oktoober 1990 Tallinn) oli Eesti majandusteadlane ja maletaja, maleajakirjanik ning problemist.
Rozenfeld lõpetas 1938. aastal Tallinna Juudi Gümnaasiumi ja 1958. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstusökonoomika erialal. Majandusteaduste kandidaadiks sai ta 1965. aastal.
Ta kuulus 7. Eesti Laskurdiviisi, mis oli Eesti laskurkorpuse üks allüksustest.
Oli tuntud ka kui kolmekordne kandidaat – majandusteaduste kandidaat ning meistrikandidaat nii tavamales kui ka kompositsioonmales.
Eidapere järv
Eidapere järv on järv Rapla maakonnas Kehtna vallas Mukri rabas.
pisi|left|Eidapere järv
182. Eesti Laskurdiviis
182. Eesti Laskurdiviis (lõunadiviis; vene keeles 182-я стрелковая дивизия) oli 1940. aastal moodustatud NSV Liidu Punaarmee 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse üksus.
Red Bull Arena (Leipzig)
Zentralstadion on staadion Saksamaal Leipzigis. Staadionis peavad osa oma kodumängudest jalgpalliklubid FC Sachsen Leipzig ja 1. FC Lokomotive Leipzig, hooajast 2010/11 kolib sinna ka RB Leipzig, kes kavatseb nimetada staadioni ümber Red Bull Arenaks.
182. Eesti Laskurdiviis
182. Eesti Laskurdiviisi staap asus Tartus.
Red Bull Arena (Leipzig)
Algne staadion avati 1956. aastal ja see oli 100 000 kohaga Saksamaa suurim. Leipzigi linn otsustas 1997. aastal aja nõuetele enam mitte vastanud rajatise asendada väiksema ja kaasaegsemaga. Uus 44 345-kohaline staadion valmis nelja-aastase ehitustöö järel 2004. aastal, seal on peale jalgpallikohtumiste peetud ka kontserte ja jumalateenistusi.
182. Eesti Laskurdiviis
Diviisiülemaks oli kindralmajor Jaan Kruus. Korpus kui selline lakkas olemast 10. juulil 1941.
Diviisi moodustamine
Pärast Eesti NSV vastuvõtmist NSV Liidu koosseisu liiduvabariigina 6. augustil 1940 andis Nõukogude Liidu kaitse rahvakomissar Semjon Timošenko 17. augustil 1940 välja direktiivi nr 0/2/105022, mille kohaselt tuli Eesti sõjavägi reorganiseerida septembri keskpaigaks Punaarmee koosseisus olevaks territoriaalseks laskurkorpuseks. Diviiside moodustamisel saadeti 182. diviisi peamiselt endiste 2. ja 4. diviisi sõdurid.
Eesti rahvaväest moodustatud 182. Eesti Laskurdiviis kuulus moodustatud 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse koosseisu, ühena kahest Eesti laskurdiviisist (180. ELD ja 182. ELD) ja korpuse eriüksustest. Ohvitserid kandsid kuni 12. septembrini 1940 Eesti rahvaväe auastmeid ja seejärel Punaarmee auastmeid.
Vastne
pisi|Liblikavastseid nimetatakse [[röövikuiks. Pildil surulase Proserpinus proserpina röövik]] Vastne ehk larv (ladina larva) on moondelise arenguga loomade esimene arengujärk (vastsejärk) pärast munast vms koorumist, kusjuures vastne erineb oluliselt valmikust. Vastseid esineb näiteks putukatel, kahepaiksetel, ainuõõssetel jt.
Vastne võib elada täiesti teistsuguses keskkonnas kui valmik. Näiteks konna vastsed elavad vees, valmikud kuival. Näiteks Vääneljalaliste valmikud on liikumisvõimetud, kuid vastsed on liikumisvõimelised ja tagavad liigi parema levimise.
Harilikult ei ole vastsed võimelised sigima. Mõne loomaliigi vastsed on aga omandanud suguvõime ja nad ei moondugi valmikuks. Niisugust arenguteed nimetatakse neoteeniaks ehk vastsesigimiseks.
Vastsejärgud
Erinevate organismirühmade vastsejärkude morfoloogia on väga mitmekesine. Olenevalt organismirühmast saab eristada arvukalt vastsestaadiumeid, millest paljud kannavad spetsiifilisi nimetusi, näiteks liblikavastsed on röövikud, konnavastsed on kullesed, kalavastsed on maimud, paljudel vähkidel on naupliused, rõngussidel ja mõnel limustel trohhofoorid ehk pärgvastsed.
Jüri Mildeberg
Jüri Mildeberg (sündinud 18. mail 1965) on eesti kunstnik.
Ta on vabakutseline maalija, graafik ja illustraator, kes kasutab kunstnikunime Mildebergius.
Jüri Mildeberg oli aastatel 2004–2005 ETV saadete vaheklippide autor. 2008. aastal maalis ta Eesti Lastekirjanduse Keskuse saali aknaluugid. Tema teoseid on Eesti Rahvusraamatukogu kunstikogus ning erakogudes Eestis ja mujal maailmas.
Ta on ka illustreerinud raamatuid ja ajakirju, loonud originaaltehnikas skulptuure, valmistanud eksliibriseid ning joonistanud karikatuure.
Näitustel on ta esinenud 1989. aastast.
Isiklikku
Tema isa oli graafik Aleksander Mildeberg. Jüri Mildeberg on abielus lasteraamatute illustraatori Piret Mildebergiga.
Põhja-Hartum
Põhja-Hartum on linn Sudaanis Hartumi linnastus. Asub Niiluse ääres Sinisest Niilusest põhjas.
Aurora Voites
Linda Aurora Voites (sünninimi Jakobson; 25. aprill 1903 – märts 2005) oli Eesti pikaealine.
Ta oli keelte- ja kunstiõpetaja.
Universaalne jadasiin
Universaalne jadasiin ehk universaalne järjestiksiin ehk USB (Universal Serial Bus) on seadmete arvutiga ühendamise standard, mis hõlmab kaablite, konnektorite (pistikute ja pesade) füüsilist ehitust, suhtlusprotokolle ning toitevoolu parameetreid.
USB-d kasutatakse arvuti lisaseadmete, näiteks hiire, klaviatuuri, veebikaamera või printeri ühendamiseks, samuti andmevahetuseks mäluseadmetega, näiteks välise kõvaketta või nutitelefoniga. Lisaks kasutatakse USB-ühendust vooluallikana, näiteks hiire, diktofoni või telefoni aku laadimiseks.
USB-seadmete ühendamine ja eemaldamine ei nõua arvuti taaskäivitamist. Üldjuhul seadistatakse draiveri olemasolul seade pärast ühendamist automaatselt. USB jaoturi abil saab ühe USB-kontrolleri külge ühendada kuni 127 seadet.
USB-ühendused
USB-ühenduse puhul on üks seadmetest alati alluv ja teine ülenev. Ülenevate seadmete juures kasutatakse A-tüüpi ja alluvate juures B-tüüpi konnektorit. USB On-The-Go lubab ka rolle vahetada. Näiteks telefoni ühendamisel arvutiga on arvuti telefoni suhtes üleneja, kuid telefoni sama pesa külge USB OTG-ga ühendatud mälupulk on telefoni suhtes alluv.
Ühendamiseks kasutatakse tavaliselt standard- või mikrokonnektoreid. Mikrokonnektor (aastast 2007) on väiksem ja sobib õhukeste seadmete, näiteks nutitelefonide ühendamiseks. Vähem on olnud kasutusel keskmise suurusega nn minikonnektor. Kiirema, USB 3.0 ühenduse puhul on pesadel lisakontaktid, kuid sama tüüpi (A või B) pesasse saab ühendada ka varasemate versioonide (nt USB 2.0) seadmeid.
On ka sellised ühenduspesad nagu mini-AB ja mikro-AB, millega saab ühendada nii A- kui ka B-tüüpi pistikuid.
USB-seade ühendatakse arvutiga tavaliselt emaplaadi küljes oleva USB-pesa kaudu. Emaplaadil võib lisaks olla konnektoreid, mille külge saab ühendada kas seadmed korpuse sees või USB-pesad, mis asuvad väljaspool emaplaati.
Andmevahetuskiirus
All on toodud andmevahetuskiirused, mida USB eri versioonid võimaldavad. Režiimi kasutamiseks peavad seda toetama nii pistik kui ka pesa, vastasel juhul võidakse kasutada madalama kiirusega režiimi.
USB 1.0
Spetsifikatsioon 15. jaanuarist 1996. Tehnilised andmed:
USB 1.1
Spetsifikatsioon töötati välja septembris 1998. Parandati versiooni 1.0 probleemid ja vead. See oli esimene laialt levinud USB versioon.
USB 2.0
Spetsifikatsioon töötati välja aprillis 2000. USB 1.1-ga võrreldes kasvas andmeedastuskiirus 480 megabitini sekundis. Kasutada saab kolme andmeedastuskiirust:
Järgnenud muudatused
Järgnenud aastatel on USB spetsifikatsioonis tehtud mitmeid muudatusi:
USB 3.0
USB 3.0 ilmus 2008. aastal. Standardi loomisega tegelesid Intel, Microsoft, Hewlett-Packard, Texas Instruments, NEC ja NXP Semiconductors. USB 3.0 pistikud ja kaablid on füüsiliselt ja funktsionaalselt ühilduvad standardiga 2.0. Kui USB 2.0 kaabel on nelja juhtmega – üks juhtmepaar andmete saatmiseks/vastuvõtmiseks ja teine paar toite jaoks, siis USB 3.0 standardis lisandusid neli juhet. Nüüd saab lihtsalt määrata juhtme sobivust ühele või teisele standardi versioonile, sest pistikud on erinevad. Spetsifikatsioon USB 3.0 suurendab maksimaalset andeedastamise kiirust väärtuseni 4,8 Gbit/s. Versioonis 3.0 on välisseadmete lubatav voolutarve on 900 mA.
USB-C
USB-C ehk USB tüüp-C on 24 kontaktiga USB-konnektor andmete ja energia edastamiseks. USB Type-C spetsifikatsioon avaldati 2014. aastal asendamaks USB varasemad versioonid. Selle konnektori iseloomulikud omadused on väikesed mõõtmed, suur toitevõimsus (laadimiseks) ja võimalus ühendada pistikut pesasse mõlemat pidi; seega kujult ei ühildu ta teiste USB-pesatüüpidega.
USB On-The-Go
pisi|USB OTG kaabel USB On-The-Go (OTG) võimaldab ühendada (välis)seadmeid omavahel ilma arvuti ja tarkvaraliste seadmedraiverite osaluseta. Näiteks digifotoaparaadi saab ühendada otse fotoprinteriga, kui üks neist toetab USB OTG standardit. See standard loodi vajadusest luua seadmete vahel turvaline ühendus, kasutamata vahendajana arvutit.
Wireless USB
Wireless USB (WUSB) on USB spetsifikatsioon, mis võimaldab luua kiire traadita andmesideühenduse – kuni 480 Mbit/s 3 meetri kaugusel ja kuni 110 Mbit/s 10 meetri kaugusel. See on saadaval alates maist 2005. 23. juulil 2007 teatati USB arendajate foorumil esimesest seadmetest, mis toetavad Wireless USB standardit.
Kaablid ja pistikud
Lisaseadmete ühenduseks USB-ga kasutatakse neljasoonelist kaablit, kus kaks soont (keerdpaar) on diferentsiaallülituses andmete vastuvõtmiseks ja saatmiseks, kaks ülejäänut lisaseadme toiteks. Maksimaalne voolutugevus USB-siini kaudu on 500 mA.
USB-kaablite AWG-markeering ja vastav pikkus:
Tekkelugu
USB loomisele panid aastatel 1994–1995 aluse Compaq, DEC, IBM, Intel, Microsoft, NEC ja Nortel. Eesmärk oli asendada mitmed varasemad liidesed ühtse liidesega, mida oleks lihtne seadistada ja kasutada, pakkudes sealjuures suuremat andmeedastuskiirust.
USB hakkas asendama sellised liideseid nagu PS/2, jadaport, paralleelport, Game port (juhtkangi ühendamiseks) ja SCSI. Eeldati, et USB asendab neid kõiki ja samal ajal annab tõuke uut tüüpi seadmete arendamisele. USB-d hakati kasutama näiteks kõnede ja andmete digitaalseks edastamiseks mobiiltelefonist arvutisse.
Vanemad liidesed (nt jada- ja paralleelpordid) olid arendajate jaoks lihtsad kasutada, kuid ei võimaldanud rakendada seadmete isehäälestust (plug and play). USB-seadmeid oli küll keerukam luua, kuid need olid töökindlamad ja kasutajasõbralikumad ning võimaldasid käigultühendust.
USB tugi tuli täiendusena Windows 95le. Esialgse seadme andmesidekiirus oli tagasihoidlik, aga arendajad said kiiresti aru USB kasulikkusest. Aastaks 2000 oli enamik printereid ja skannereid uue liidesega.
Sündinud 3. novembril
''Siin loetletakse 3. novembril sündinud tuntud inimesi.
Ruskavere
Ruskavere on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Jõhvi–Tartu–Valga maantee ääres 6 km kaugusel Peipsi järvest.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Saare valda.
Inimlased
Inimlased ehk hominiidid (Hominidae) on imetajate sugukond esikloomaliste seltsist. Inimlased ja gibonlased moodustavad ülemsugukonna Hominoidea.
Algselt arvati inimlaste sugukonda ainult nüüdisinimene (Homo sapiens) ja tema väljasurnud eellased ja lähemad sugulased (praegu triibus Hominini, mõnede autorite järgi alamtriibus Hominina); orangutanid, gorillad ja šimpansid arvati sugukonda Pongidae (inimahvlased). Ent Pongidae on parafüleetiline takson, seetõttu on süstemaatikat muudetud. Inimlased jaotatakse alamsugukondadeks Ponginae, kuhu kuuluvad orangutanid, ja Homininae, kuhu kuulub inimene koos gorillade ja šimpansidega.
Inimlaste viimane ühine esivanem elas 14 kuni 4 miljonit aastat tagasi, kui orangutanid lahknesid teiste inimlaste liinist. Inimlased lahknesid gibonlastest arvatavasti 12 kuni 34 miljonit aastat tagasi.
Tänapäeval elavad inimlased on orangutanid, gorillad, šimpansid ja inimene. Inimlaste hulka kuuluvad ka nende väljasurnud eellased ja fossiilsed sugulased, kes ei ole eellased, näiteks Gigantopithecus ja neandertallane. Gibonid on inimlaste lähimad sugulased, kes moodustavad gibonlaste sugukonnana.
Alles inimese (Homo sapiens) levimisega Aafrikast väljarändamise tulemisel jõudsid inimlased ülemaailmse levikuni. Teised inimlased elavad looduslikult Aafrika ja Kagu-Aasia troopikapiirkondades; kõik nad on ohustatud.
Nomenklatuur
Sugukonna autor on John Edward Gray (1825).
Inimlaste, inimahvlaste ja inimahvide mõiste ajalooline areng
pisi|Alamsugukondade Ponginae ja Homininae ning tänapäevaste perekondade asend inimlaste sugupuus. Triibusesse [[Hominini kuuluvad nüüdisinimene (Homo sapiens) ning tema fossiilsed eellased ning nende fossiilsed lähisugulased (nt neandertallane), kes arenesid pärast šimpansideni viiva liini lahknemist inimesteni viivast liinist.]] Inimlaste põlvnemise üha täpsema rekonstrueerimise tulemusena on nimetuste "inimlased" ja "inimahvid" tähendus muutunud. Varem mõisteti inimlaste ehk hominiidide (Hominidae) all nüüdisinimest (Homo sapiens) ja inimese fossiilseid lähimaid sugulasi, tema lähimad retsentsed sugulased šimpansid, gorillad ja orangutanid arvati aga inimahvlaste (Pongidae) sugukonda, millest inimene jäeti välja, ning neid nimetati suurteks inimahvideks või lihtsalt inimahvideks.
Arvestades fülogeneetilisi teadmisi, mille järgi šimpansid ja gorillad on inimestega märgatavalt lähemas sugulused kui orangutanid, on see süstemaatika aegunud. Sellepärast arvatakse inimene ja tema väljasurnud lähisugulased tänapäeval šimpanside, gorillade ja orangutanidega ühisesse inimlaste (Hominidae) ühte sugukonda.
Nimetus "inimahvlased" tähendab tänapäeval ülemsugukonda Hominoidea. Inimahvlasteks nimetati varem sugukonda Pongidae. Mõnikord nimetatakse inimahvlasteks ka inimlasi.
Nimetus "inimahvid" on ebamäärane. See võib tähendada inimlasi, tänapäeva inimlasi peale inimese, tänapäeva inimahvlasi peale inimese või ülemsugukonda Hominoidea. Üldkeeles tähendab see enamasti endiselt kõiki inimlasi peale inimese.
Evolutsioon
pisi|[[Sumatra orangutan]] Varases Miotseenis, umbes 22 miljonit aastat tagasi, oli Ida-Aafrikas palju algelisi puu otsas elavate ahvide liike parvordo'st Catarrhini. Nad pidid olema juba pikka aega mitmekesistunud. Vanimad teadaolevad fossiilid on 20 miljoni aasta vanused, neist vanimad on luustikufragmendid, mis omistatakse Victoriapithecus'ele. Varajaste perekondade seas on Proconsul, Rangwapithecus, Dendropithecus, Limnopithecus, Nacholapithecus, Equatorius, Nyanzapithecus, Afropithecus, Heliopithecus ja Kenyapithecus.
Pärdiklaste hulka mittekuuluvad esikloomalised keskmises Miotseenis olid ka Otavipithecus, kelle fossiile on leitud Namiibia koopasetetest, ning Pierolapithecus ja Dryopithecus, kelle fossiile on leitud Prantsusmaalt, Hispaaniast ja Austriast. Need annavad täiendavat tunnistust sellest, et inimahvide eelkäijatel oli kogu Aafrikas ja Vahemere maades varajase ja keskmise Miotseeni suhteliselt soojas ja parajas kliimas suur mitmekesisus. Kõige hilisem teadaolev neist Miotseeni hominoididest on Oreopithecus, kelle 9 miljoni aasta vanuseid fossiile on rikkalikult leitud Põhja-Itaalia söelademetest.
Geneetiliste tõendite järgi lahknesid gibonlased inimlastest umbes 18–12 miljonit tagasi ja orangutanide liin (Ponginae) lahknes teistest inimlastest umbes 12 miljonit aastat tagasi. Gibonite põlvnemise kohta selgeid tõendeid fossiilide näol ei ole, kuid arvatakse, et nende tundmatud esivanemad elasid umbes 10 miljonit aastat tagasi Kagu-Aasias. Fossiilsed orangutanide eelkäijad olid näiteks Sivapithecus Indias ja Griphopithecus Türgis umbes 10 miljonit aastat tagasi.
Gorillade, šimpanside ja inimeste viimasele ühisele esivanemale lähedased perekonnad on võib-olla Nakalipithecus, kelle fossiile on leitud Keeniast, ja Ouranopithecus, kelle fossiile on leitud Kreekast. Geneetiliste tõendite põhjal järeldatakse, et 8 kuni 4 miljonit aastat tagasi lahknesid inimeseni viivast liinist kõigepealt gorillad ja seejärel šimpansid. Inimese DNA on üksiku nukleotiidi polümorfismide võrdluses umbes 98,4% ulatuses šimpanside omaga identne (vt inimese evolutsioonigeneetika). Gorilladest ja šimpansidest on siiski vähe fossiile, tõenäoliselt peamiselt sellepärast, et vihmametsades on tavaliselt happelised mullad, milles luud ei säili, ja valimi kallutatuse tõttu.
Teised hominiinid kohastusid tõenäoliselt kuivemate keskkondadega väljaspool Aafrika ekvaatoripiirkonda. Seal nad kohtasid antiloope, hüääne, elevante ja teisi Ida-Aafrika, eriti Saheli ja Serengeti savanniloomi. Niiske ekvatoriaalvöönd kitsenes umbes 8 miljonit aastat tagasi, ja umbes sel ajal aset leidnud hominiinide liini lahknemisest gorillade ja šimpanside liinist on väga vähe fossiilseid tõendeid. Kõige varasemad fossiilsed liigid, kes mõnede autorite arvates kuuluvad hominiinide hulka, on Sahelanthropus tchadensis (7 miljonit aastat tagasi) ja Orrorin tugenensis (6 miljonit aastat tagasi), järgneb perekond Ardipithecus (5,5–4,4 miljonit aastat tagasi, liigid Ardipithecus kadabba ja Ardipithecus ramidus).
Tänapäeval elavad inimlased
thumb|tühi|300px|Hominiidide ehk inimlaste sugupuu
Üldine kehaehitus ja karvkate
pisi|[[Gorillad on suurimad inimlased ja suurimad nüüdisaegsed esikloomalised]] Inimlased on suurimad nüüdisaegsed esikloomalised. Nende suurim kaal on 25 (emased šimpansid) kuni 200 (isased gorillad) kg ja seisupikkus umbes 1 kuni 2 m. Kõigil liikidel esineb märgatav sooline dimorfism: isased on sageli suuremad ja oluliselt raskemad kui emased; orangutanidel ja gorilladel on nad sageli poole raskemad. Inimlased on tugeva kehaehitusega, kere on võrdlemisi lühike, rindkere on lai. Saba puudub, nagu kõigil hominoididel. Lai vaagen, võrreldes neljajalgsete imetajatega väiksem nimmelülide arv ja kerge lülisambakõverdus ristluu piirkonnas kaasnevad kehahoiu osalise püstisusega, mis on kõige tugevamani väljendunud inimesel. Püsti kõndimine on toonud kaasa mõned morfoloogilised eripärad lülisamba ehituses (inimesel kahekordselt s-kujuliselt kõverdunud, teistel liikidel ühekordselt kõverdunud) ja vaagna ehituses (inimesel lühike ja lai, teistel liikidel pikem ja kitsam).
Imsi järv
Järve kaitsmiseks on 1964. aastal loodud Imsi järve kaitseala.
Nyala
Nyala on linn Sudaanis, Lõuna-Dārfūri keskus.
Blatnoi
Blatnoi oli kõrgema seisuse liige nõukogude kurjategijate hierarhias.
Nunavik
Nunavik on Kanada eskimote asuala riigi põhjaosas Québeci provintsis. Ala lõunapiir kulgeb mööda 55 põhjalaiuskraadi. Nunavik on osa Nord-du-Québeci piirkonnast.
Alal elab üle 12 000 inimese, neist 90% on inuitid. Nunavikis on 14 inuiti küla ja kriide küla Whapmagoostui.
"Nunavik" tähendab inuktituti keeles 'elukoht'.
Nunaviki asulad
thumb|450px|Nunaviki asulate kaart
William Boyce
thumb|William Boyce William Boyce (11. september 1711 London – 7. veebruar 1779 London) oli inglise organist ja helilooja.
Teda on nimetatud Inglismaa 18. sajandi üheks tähtsamaks heliloojaks.
Elu
Lapsena laulis William Saint Pauli katedraali kooris. Kui tal oli häälemurre, hakkas ta õppima orelit Maurice Greeni juures. Juba 1734 sai William Boyce oma esimese töökoha organistina Oxfordi kabelis, mis asub Londonis Oxfordi tänaval. 1736 sai ta organistiks Püha Miikaeli kirikus. Samast aastast tegutses ta heliloojana Kuninglikus Kabelis ning täitis järgnevatel aastatel muidki muusikaga seotud ametikohti. 1755 sai ta kuninglikuks muusikameistriks, 1758 Kuningliku Kabeli organistiks.
1768 halvenes Boyce'i kuulmine ja ta tõmbus muusikast eemale, kuid kuninglikuks muusikameistriks jäi ta surmani, sest see oli auamet, millel polnud kindlaid tööülesandeid. Ta suri 1779 ja on maetud Saint Pauli katedraali. Tema matustel esitasid Westminster Abbey ja Kuningliku Kabeli muusikud tema loomingut.
Looming
William Boyce tegi palju tööd kirikumuusika valdkonnas. Anglikaani kirikus kasutatakse tema teoseid tänapäevani. Ta kirjutas laule, uvertüüre, sonaate ja sümfooniaid. Loomingu moodustavad
Suurema osa William Boyce'i teoseid kogus kokku Philip Hayes. William Boyce'i lesk andis need välja 1780. aastatel.
Välislingid
Selle artikli kirjutamisel on kasutatud materjali raamatust "Great composers 1300-1900. A Biographical and Critical Guide". The H.W. Wilson Company. New York.
On a New List of Categories
"On a New List of Categories" ("Uuest kategooriate nimekirjast") on Charles Sanders Peirce'i esimene filosoofiaalane publikatsioon (kui mitte arvestada formaalse loogika alaseid töid ja loengusarju teaduse loogikast).
See ilmus ajakirjas "Proceedings of the American Academy of Arts and Sciences" (kd 7, 1868, lk 287–298). Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemiale esitas ta selle 14. mail 1867. 1894. aasta käsikirjas "How to Reason" on see artikkel ümbertöötatud kujul sissejuhatuseks. Ta on ilmunud Peirce'i väljaannetes kui CP1.545–59, W2:49–59 ja EP1.1.
Selles esitas ta oma aastatepikkuse mõttetöö tulemused. Hiljem omistas Peirce sellele tööle suure tähtsuse nii oma hilisema filosoofilise uurimistöö alusena kui ka alustrajava tööna filosoofias üldse. Alates sellest tööst jõudis ta enda arvates sellisele filosoofilise küpsuse astmeni, et tema hilisemad tööd on omavahel põhimõtteliselt kooskõlas. Peirce'i uurijate seas puudub üksmeel selles, kas selline kooskõla on olemas.
Peirce on selle artikli kohta öelnud, et see on "loogilisest vaatepunktist võib-olla kõige vähem ebarahuldav, mis mul iial on õnnestunud toota," ning üks tema kahest "tugevaimast filosoofilisest tööst".
Sisu
Ta esitas selles uut laadi fundamentaalse kategooriate süsteemi. Sellega pani ta aluse oma kategooriateõpetusele ("fenomenoloogiale" ehk "kategoorikale" ehk "faneroskoopiale" ehk "ideoskoopiale").
§ 1
Käesolev artikkel põhineb juba kindlaks tehtud teoorial, et mõistete [conceptions] funktsioon on taandada meeltemuljete mitmekesine ühtsusele ning et mõiste kehtivus seisneb võimatuses taandada teadvuse sisu ühtsusele, võtmata kasutusele seda mõistet.
§ 2
See teooria tekitab kontseptsiooni [conception] gradatsioonist nende mõistete vahel, mis on üldised [universal]. Sest üks niisugune mõiste võib ühendada meelelise mitmekesise ning sellegipoolest võib olla tarvis teist mõistet, et ühendada esimene mõiste ja mitmekesine, millele seda rakendatakse, ja nii edasi.
§ 3
See üldine mõiste, mis on meeltele kõige lähemal, on mõiste kohalolevast [present] üldse [in general]. See on mõiste, sest ta on üldine. Ent niinagu tähelepanu aktil ei ole üldse konnotatsiooni, vaid ta on vaimu puhas denotatiivne jõud, mis suunab vaimu mingile objektile, erinevalt selle objekti mingi predikaadi mõtlemise jõust, ei ole ka mõistel kohalolevast üldse, mis ei ole mitte midagi muud kui selle üldine [general] tunnistamine [recognition], mis tähelepanus sisaldub, mingit konnotatsiooni, ega seetõttu ehtsat ühtsust. See mõiste kohalolevast üldse, SELLEST [IT] üldse, tõlgitakse filosoofia keelde sõnaga "substants" ühes selle tähendustest. Enne kui kohaloleva vahel saab teha mingi võrdluse või diskriminatsiooni, peab olema tunnistatud kohalolevat kui niisugust, kui "seda", ning seejärel omistatakse sellele "sellele" metafüüsilised osad, mida tunnistatakse abstraheerimise teel, kuid "seda" ennast ei saa teha predikaadiks. Niisiis ei preditseerita seda "seda" ei subjektile ega subjektis, ning seega on ta samane substantsi mõistega.
§ 4
Ühtsus, millele aru muljed taandab, on propositsiooni ühtsus. See ühtsus seisneb predikaadi sidumises subjektiga; ja seetõttu viibki see, mida peetakse silmas [implied] koopulas, ehk olemise mõiste, lõpule mitmekesise ühtsusele taandamise mõiste töö. Koopula (või õigemini tegusõna, mis on koopula ühes selle tähendustest) tähendab kas 'on tegelikult' või 'oleks', nagu neis kahes lauses: "Greifi ei ole [olemas]" ja "Greif on tiivuline neljajalgne." Olemise mõiste sisaldab ainult seda predikaadi ühendamist subjektiga, milles need kaks tegusõna ühtivad. Sellepärast olemise mõistel lihtsalt puudub sisu.
Kui öelda "Ahi on must," siis ahi on substants, millest tema mustust ei ole diferentseeritud, ja "on", jättes substantsi täpselt selliseks, nagu teda nähti, selgitab tema segasust, rakendades talle predikaadina mustust.
Kuigi olemine subjekti ei mõjuta, eeldab ta predikaadi umbmäärast määratletavust. Sest kui keegi teaks mõne propositsiooni, näiteks "... on sabaga inimene," koopulat ja predikaati, siis ta teaks, et see predikaat on rakendatav vähemalt millelegi oletatavale. Niisiis, on propositsioone, mille subjektid on täiesti umbmäärased, näiteks, "On [olemas] ilus ellips," kus subjekt on kõigest miski tegelik või potentsiaalne, aga ei ole propositsioone, mille predikaat on täiesti määratlemata, sest oleks päris mõttetu öelda: "A-l on kõigi asjade ühised tunnused," sest niisuguseid ühiseid tunnuseid ju ei ole.
Seega on substants ja olemine igasuguse mõiste algus ja lõpp. Substants ei ole rakendatav predikaadile, ja samamoodi ei ole olemine rakendatav subjektile.