cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Koerichi loss
Ajalugu
1950. aastatel kindlustas lossi viimane omanik, tollane Koerichi linnapea hr Pierre Flammang lossi täieliku lagunemise vältimiseks lossi välisseinu. Ta kattis ka võlvkeldrid betoonist tasanduskihiga, et kaitsta neid vihmavee sisseimbumise eest.
Voodilutikas
Voodilutikate seedimine erineb pisut teiste vereimejatest putukate omast. Näiteks kestab imetud erütrotsüütide lõhustamine neil kauem.
Koerichi loss
Loss praegu
pisi|Lossi varemed ja barokk-kirik 1985. aastal sai lossi omanikuks Luksemburgi riik.
Voodilutikas
Inimesed võivad neid endaga koju kaasa tuua mõnelt reisilt või lutikate elupaikadest koos riideesemetega. Inimeste tervist voodilutikad üldiselt ei kahjusta, aga vahel võib hammustuskohas tekkida paistetus või sügelus.
Koerichi loss
Loss praegu
Kuna hooned lagunesid jätkuvalt, tuli juurdepääs platsile sulgeda. Lossi halvenenud seisukorda silmas pidades asutati 1993. aastal Koerichis ühing Käercher Schlassfrënn, mille eesmärk ja ülesanne oli veenda Luksemburgi riiki selles Koerichi hinnalises kultuuripärandis ja kaitsta lossi lõpliku lagunemise eest.
1995. aastal alustati Gréiweschlass'i hooldustöid. Need kestsid 2015. aastani. Seejärel on saanud Koerichi lossi taas külastada. Stabiliseerimis- ja ümberehitustöid jätkati ka pärast 2015. aastat, et kujundada lossist omanäoline kultuurikeskus. 13. septembrist 2019 on loss külastajatele taas avatud. Sissepääs on tasuta. Lossi territooriumil korraldatakse ka kultuuriüritusi.
Rene Kokk
EKREsse astus Kokk 8. detsembril 2014. 9. aprillist 2017 kuni 4. juulini 2020 oli ta erakonna juhatuse liige.
Wąbrzeźno
Wąbrzeźno (saksa keeles Briesen, varem ka Friedeck) on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas, Wąbrzeźno maakonna halduskeskus. Wąbrzeźno asub Bydgoszczist umbes 65 km idakirdes.
Wąbrzeźnot on esmamainitud 1246. aastal, linnaõigused sai enne 1414. aastat. Esimese Poola jagamise tulemusel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). 1920. aastal läks linn Poola koosseisu tagasi.
Rene Kokk
2019. aasta aprilli seisuga oli Kokal elukaaslane ja kaks tütart.
4. novembril 2020 teatas Kokk, et lahkub tervislikel põhjustel ministriametist ning asub taas Riigikogu liikmeks.
Ülem-Bulanka
Ülem-Bulanka (Верхняя Буланка, Verhnjaja Bulanka) ehk Eesti-Pulan (Ešti-Pulan) või Viru-Pulan on 1861. aastal asutatud Siberi eestlaste küla, mis asub Ida-Siberis Krasnojarski krai Karatuzi (kohalikus eesti keeles Karadus) rajoonis Bulanka jõe kaldal. 1850. aastate Ida-Siberi luteriusuline keskus oli Ülem-Suetuk, kust aga lätlased läksid asutama Alam-Bulanka (Läti-Pulan) ja eestlased Ülem-Bulanka (Eesti-Pulan), jättes sisuliselt soomlased Ülem-Suetuki. Viru-Pulan on algselt soomlaste nimetus küla kohta ning kasutuses Suetukis. Tegelikult ajalooliselt need kolme rahvust on läinud piirkonnas segamini ning suhtluskeel on olnud eesti.
Rahvapärimuse järgi soovis küla esimene elanik Jaan Teras rajada küla alati "taigu ligemale". Nõnda olevat küla nimetatud puulaane järgi.
Amfiibinimene
"Amfiibinimene" (vene keeles "Человек-амфибия") on Aleksandr Beljajevi ulmeromaan, mille tegevus toimub 20. sajandi alguses Argentinas.
Teosest
"Amfiibinimene" ilmus eesti keeles 1960. aastal sarja "Seiklusjutte maalt ja merelt" 41. raamatuna koos teise Beljajevi ulmeromaaniga "Maailmavalitseja". Raamatu tiraaž oli 40 000 eksemplari. Raamatu kordusväljaanne ilmus kirjastuses Hea Lugu 2015. aastal pealkirjaga "Amfiibinimene. Maailmavalitseja".
Teos avaldati vene keeles esmakordselt Moskvas 1928. aastal ajakirjas Vokrug Sveta (Вокруг света) järjejutuna.
Kirjanikule oli romaani kirjutamisel eeskujuks Peterburis 1909. aastal välja antud romaan "Inimene-kala", mille süžee oli omakorda võetud Pariisis samal aastal ilmunud följetonist "Inimene, kes võib elada vees".
1940. aastate lõpul oli ameerika kineastidel soov ekraniseerida "Amfiibinimest", kuid sellest loobuti, kuna vajalike veealuste võtete teostamist peeti tolleaegses Hollywoodis liiga keeruliseks ja ohtlikuks. Lenfilmis loodi romaani "Amfiibinimene" ainetel 1962. aastal samanimeline mängufilm. 2004. aastal valmis vene kineastide filmitud seriaal "Amfiibinimene. Merekurat".
Sisukokkuvõte
Buenos Airese lähedal müüriga eraldatud maa-alal elab kirurg professor Salvator, kes tegeleb bioloogiliste uuringutega. Ta uurib laboratooriumis imetajate ning roomajate kehaosade ja elundite siirdamise võimalusi, sealhulgas ka liikidevaheliselt. Operatsioonide tulemusena tekkinud kummalised loomad elavad haigla kinnisel territooriumil. Ühtlasi ravib professor tasuta kohalikke indiaanlasi. Kord tuuakse talle ravida poiss, kellel on väga nõrgad kopsud ja vähe elulootust. Professor siirdab talle abaluude alla noore hai lõpused, nii et laps saab hingata ka vee all. Siirdamise käigus muudab professor ühtlasi lapse organismi kogu elutegevust. Patsient peab edasi elama kindla režiimi järgi – vaheldumisi periooditi asudes maal ja hingates kopsudega ning seejärel vees ja hingates lõpustega –, muidu halveneks kopsude olukord taas. Maal õhu käes viibimise aeg ei tohi ületada kolme päeva. Salvator lapsendab poisi ning paneb talle nimeks Ihtüander, vanematele aga ütleb, et ta suri operatsiooni käigus.
Noormees elab Salvatori juures ning käib laboratooriumist tunneli kaudu ookeanis delfiinidega ujumas. Ta kannab ujumisel lestasid ning ujumisprille ja paistab seepärast kohalikele pärlipüüdjatele "merekuradina". Kuna mehed ei julge enam pärlite järele sukelduda ja äri on kahjumis, otsustab laeva omanik Pedro Zurita välja uurida, kes on "merekurat" ja kus ta elutseb. Saanud teavet tegeliku olukorra kohta, otsustab ta Ihtüandrit kasutada omakasu eesmärgil pärlipüüdjana.
Ihtüander päästab kord uppuva tüdruku Gutierre ning viib ta kaldale. Hiljem käib ta tüdrukuga pidevalt kohtumas ja armub temasse. Gutierrega on aga ammu tuttav Zurita, kes survestab neidu isa abil endaga abielluma. Zurital õnnestub seejärel pettusega vangistada Ihtüander ning sundida teda keti otsa aheldatult merepõhjast pärleid otsima. Ihtüander põgeneb sobival võimalusel laevalt. Üks pärlipüüdjatest saab teada, et noormees on tema kadunud poeg, ning otsustab Salvatori kohtusse kaevata. Järgnevate sündmuste käigus viibib Ihtüander pikemat aega linnas, kus politsei vahistab nii Salvatori kui ka Ihtüandri ja nad antakse kohtu alla. Salvatori vaenlastel on plaanis korraldada tema vaimuhaiglasse paigutamine ning Ihtüandri mürgitamine. Vanglas tunneb amfiibinimene end õhu käes halvasti ning teda hoitakse veepaagis. Vangivalvuri abiga pääseb noormees siiski veelkord põgenema, Salvator soovitab tal jõuda ujudes Tuamotu saartele, kus professori vanad sõbrad amfiibinimesele abi annaksid. Ihtüander peab seejärel jääma ookeani elama, kuna tema nõrgad kopsud on kahjustunud pika aja jooksul ainult õhu hingamisest.
Lutheri heinamaa
Lutheri heinamaa oli haljasala Tallinnas, praeguste Jaan Poska, Ferdinand Johann Wiedemanni tänava, Johann Köleri ja Friedrich Robert Faehlmanni tänavate vahelisel alal.
Keerdkasv
pisi|Keerdkasvu diagramm pisi|Keerdkasv palgil Keerdkasv ehk kaldkiulisus on puidukiudude suuna spiraalne kõrvale kaldumine palgi pikitelje suunast. Suure keerdkasvuga palgi kasutamisel palkehituses võib palk seinast liikuda. Saematerjalina kuivab keerdkasvuga laud kõveraks.
Muşţafā Madbūlī
Muşţafā Kamāl Madbūlī (araabia keeles مصطفى كمال مدبولي‎, sündinud 28. aprillil 1966) on alates 14. juunist 2018 Egiptuse peaminister. President ‘Abd al-Fattāḩ Khalīl as-Sīsī nimetas ta tagasiastunud Sharīf Ismā‘īli mantlipärijaks vahetult enne 2018. aasta presidendivalimisi. Madbūlī on ühtlasi ka elamumajanduse, kommunaalteenuste ja linnakogukondade minister. Ta oli enne peaministriks saamist kaks nädalat peaministri kohusetäitja.
Post Malone
330x330px|Post Malone 2018. aasta veebruaris|alt=|pisi Post Malone, kodanikunimega Austin Richard Post (sündinud 4. juulil 1995 Syracuse'is New Yorgi osariigis) on Ameerika Ühendriikide räppar, laulja, laulukirjutaja ja muusikaprodutsent.
Post Malone on sündinud Syracuse'is New Yorgi osariigis ning kasvanud üles Grapevine'is Texase osariigis. Ta sai tuntuks 2015. aastal, kui ilmus tema debüütsingel "White Iverson", mis saavutas 14. koha Billboard Hot 100 edetabelis ning sai hiljem viiekordse plaatinasertifikaadi Recording Industry Association of America (RIAA) poolt. Tänu sellele sai Malone lepingu plaadifirmaga Republic Records.
Tema debüütstuudioalbum "Stoney" tuli välja 2016. aastal ja saavutas Billboard 200 edetabelis 6. koha. Albumilt pärinev laul "Congratulations" sai topeltplaatinasertifikaadi.
Malone'i teine album "Beerbongs & Bentleys" tuli välja 2018. aastal ning sisaldas singlit "Rockstar", mille kaasesitaja oli 21 Savage. "Rockstar" tõusis Billboard Hot 100 edetabelis 1. kohale. See oli Malone'i esimene esikoht sooloartistina. "Beerbongs & Bentleys" murdis mitmeid rekordeid, saavutades hiljem edetabelis Billboard 200 esikoha ning plaatinaplaadi tiitli neli päeva pärast albumi ilmumist.
Lapsepõlv
Post Malone on sündinud 4. juulil 1995 Syracuse'is. Tema vanaisa John Carlo Pavetto oli sündinud Pennsylvanias Itaalia peres. Post on öelnud, et osaliselt on ta põlisameeriklane. Ta kasvas üles koos isa Richard Posti ja kasuema Judy Postiga. Tema isa töötas nooruspõlves diskorina ning tutvustas pojale selliseid muusikastiile nagu hiphop, kantri ja rokk.
Muusika juurde jõudmine
Kui Post oli 9-aastane, kolis ta perekond Grapevine'i linna Texases, sest tema isa sai tööd jalgpallimeeskonna Dallas Cowboys hankejuhina.
Post Malone hakkas mängima kitarri ning 2010. aastal kandideeris ta bändi Crown the Empire liikmeks, kuid talle öeldi ära, sest casting'ul purunesid tema kitarril keeled. Ta on öelnud, et tema huvi kitarrimängu vastu sai alguse videomängust "Guitar Hero".
Postile on alati meeldinud ka emomuusika. Enda sõnul tegi ta esimese sammu elukutselise muusiku ellu heavy metal'i bändi astudes. Natuke hiljem läks ta üle rokkmuusika ja hiphopi peale. Hiljem hakkas ta eksperimenteerima FL Studio programmiga ning 16-aastaselt lõi ta esimese mixtape’i “Young and After Them Riches". Ta esitles oma teost mõnele klassikaaslasele, kes arvasid seepeale, et Post saab tõenäoliselt ühel hetkel kuulsaks. Hiljem tõdes ta, et tema esimene mixtape oli kohutav. Ta kandideeris Tarranti maakonna kolledžisse, kuid kukkus sealt hiljem välja. Pärast ülikoolist lahkumist kolis Post koos pikaaegse sõbra Jason Probstiga Los Angelesse.
Austin Richard Post valis lavanime Post Malone teismelisena. Ta ise on väitnud, et nime teine osa, Malone, tuli kasutades nimegeneraatorit, mis mõeldud just räpinime leidmiseks, kuid kuulujuttude kohaselt viitab nimi hoopis elukutselisele korvpallimängijale Karl Malone’ile.
Eraelu
Post Malone elab praegu Los Angeleses. Tema teine kodu on mitu miljonit dollarit maksnud 1200-ruutmeetrine maja Utah' osariigis. Malone hindab privaatsust ning jagab informatsiooni oma eraelu kohta harva. Ta on suhtes Ashlen Diaziga.
Karjäär
pisi|312x312px|Post Malone aastal 2015 Pärast Los Angelesse kolimist moodustas Post koos oma sõbra Probsti ja veel mõne artistiga ansambli BLCKVRD ning nad hakkasid koos muusikat tegema. Grupi mõned liikmed, kaasaarvatud Post, kolisid koos majja, mis asus San Fernando Valleys. Seal elades tutvus Malone mõnede FKi produktsioonifirma liikmetega, kes hiljem produtseerisid ka tema laule (nt "White Iverson"). Kui "White Iverson" ilmumisjärgselt kiiresti populaarsust kogus, sõlmis Post lepingu Republic Recordsiga. Pärast seda on Post töötanud koos mitme kuulsa räppariga, näiteks 50 Cent, Young Thug ja Kanye West.
Großes Wiesbachhorn
thumb|Große Wiesbachhorn vaadatuna Fuschi poolt
Siiri Kaasik
Siiri Kaasik (29. juuni 1938 – 24. november 2013) oli eesti pedagoog ja koolijuht.
Großes Wiesbachhorn
Großes Wiesbachhorn on mägi Austria Salzburgi liidumaal ja kõrgusega 3564 m (teistel andmetel 3570 m) kõrguselt kolmas Kõrg-Tauerni mäestiku tipp.
Siiri Kaasik
Aastatel 1972–1976 oli ta C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli huvijuht ja keemiaõpetaja.
Großes Wiesbachhorn
Selle täiesti eraldiseisev firniga kaetud tipp moodustab Fuschi/Kapruni aheliku peamise tipu ja on Alpi-kirjanduses sageli kui Großglockneri rivaal. Suur nõlv selle ida- ja kagupoolsel küljel langeb u. 2300 m Fuscher Achesse - üks suuremaid kõrguste erinevusi mäetipu ja orupõhja vahel Ida-Alpides. Alpinistliku tähendusega oli Franz Riegele ja Willo Welzenbachi esmatõus 15. juulil 1924 loodeküljelt (Nordwestwand). Nad olid esimesed, kes kasutasid abistamiseks jäänaelu (Eisnägel); nendest arenesid hiljem välja tänapäeval kasutatavad jääkruvid. Loodesein oli üks klassikalisi jääseinu Ida-Alpides; kuid jää on nüüdseks sulanud.
Siiri Kaasik
2000. aastatel oli ta Kaagvere Erikooli õppealajuhataja ja direktori asetäitja õppealal, 2004. aastal ka direktori kohusetäitja.
Großes Wiesbachhorn
Asukoht ja ala
Großes Wiesbachhorn on peaaegu täielikult liustikest ümbritsetud. Põhjas on Wielingerkees, kirdes voolab Sandbodenkees idasuunas ja alla Sandbodenile ja edasi Fuscher Achesse. Lõunas asub Teufelsmühlkees ja läänes Kaindlkees. Oluline naabermägi põhjas, mida eraldab Sandbodenscharte tuulevlõhe (3211 m), on Kleines Wiesbachhorn (3286 m). Edelas, teisel pool Wielingerschartet (3265 m), Kaindlkeesi ja Teufelsmühlkeesi liustike vahel asub kaks tippu, Hinterer Bratschenkopf ja Vorderer Bratschenkopf (vastavalt 3413 ja 3401 m). Läänes langeb maapind Mooserbodeni veehidlani, idas Fuscher Tali. Lähim oluline asula on Fusch an der Großglocknerstraße, linnulennult u. 10 km põhjas.
Siiri Kaasik
Ta on kirjutanud laulusõnu laagrilauludele (helilooja Aleksander Blumberg):
Hanley
Hanley on linn Suurbritannias Inglismaal Staffordshire'i krahvkonnas.
Juri Vlassov
Ta osales 1960. ja 1964. aasta olümpiamängudel ning võitis 1960. aastal kuld- ja 1964. aastal hõbemedali; mõlematel mängudel oli ta Nõukogude Liidu olümpia lipukandja.
Vlassov oli neljakordne maailmameister ja püstitas 31 maailmarekordit. Ta läks pensionile 1968. aastal ja temast sai silmapaistev kirjanik ja hiljem poliitik.
Ta oli NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi (1989–1991) ja seejärel Venemaa Riigiduuma (1993–1995) liige ning kandideeris 1996. aastal Venemaa presidendivalimistel.
Juba sportlaskarjääri jooksul tegutses ta kirjaniku ja ajakirjanikuna ning tal ilmus elu jooksul mitu kirjandusteost, sealhulgas üle 15 romaani ja üle 10 lühijutukogu.
Lihtkõverus
pisi|Palgi lihtkõverus Lihtkõverus on palgi kõverdumine ühes suunas ja ühel tasandil.
Andrea Pozzo
Andrea Pozzo ([anˈdrɛːa ˈpottso]; ladinapäraselt Andreas Puteus; 30. november 1642 Trento – 31. august 1709 Viin) oli itaalia jesuiit, barokiajastu maalikunstnik, arhitekt ja kunstiteoreetik.
Pozzo astus jesuiitide ordusse juba varajases nooruses ja tema kunstiline tegevus on seotud ka ordu tohutute kunstiettevõtetega. Tema meistriteos, Rooma jesuiitide kirikute Il Gesu ja Sant'Ignazio kaunistamine, määras mitmeks põlvkonnaks hilisbarokkstiilis kirikute sisekujundamise viisi peaaegu kogu Euroopas. Tema fresko Sant'Ignazio kirikus koos perspektiivse, ruumi laiendava illusoorse arhitektuuriga ja ülal taevasse keerleva ilmega pakkus eeskuju, mida kopeeriti mitmes jesuiitide ordu Itaalia, Austria ja Saksamaa kirikutes. Pozzo avaldas oma kunstilised ideed graveeringutega illustreeritud teoreetilises teoses "Prospettiva de ’pittori a architetti".
Elukäik
Andrea Pozzo sündis Trentos Milanost pärit isa Jacopo ja tema naise Lucia peres. Kuni 17. eluaastani õppis Andrea Trento jesuiitide koolis, kuid kuna tema õppetulemused olid küllalt kasinad, andis isa ta õpipoisiks maalikunstnikule. Arvatakse, et Andrea õppis perspektiivi kasutama just teatri jaoks dekoratsioone maalides. Oma kunstiharidust jätkas Andrea Comos ja Milanos, kus astus detsembris 1665 Jesuiitide Ordu liikmeks. Kuigi Pozzo elukäigust on vähe teada, pärinevad need vähesedki infokillud just jesuiitide aastaaruannetest, kus Andreat on ajavahemikus 1670–1705 hinnatud tema suure kunstiande poolest.
Pozzo jäi Jesuiitide ordu ilmikvennaks oma surmani 1709. aastal. Ta on maetud Viini Jesuiitide kirikusse.
Teoseid
pisi|339x339px|St. Ignazio kabeli altar Il Gesù kirikus
Il Gesù kirik Roomas
Il Gesù kirik on jesuiitide peakirik, mis asub Roomas Gesù väljakul. Kiriku fassaad on "esimene tõeline barokkfassaad" ning on ühtlasi barokkarhitektuuri üks kuulsamaid näiteid. Andrea Pozzo maalitud on kiriku altarimaal "Püha Francesco Borgia palves" ning St. Ignazio kabel.
St. Ignazio kabel
Efektne ja luksuslik St. Ignazio kabel koos pühaku hauaga asub kiriku ristlõike vasakul küljel. Kabeli altar kujutab püha kolmainsust maakera kohal. Arvati, et Maad esindav lasuriit on maailma suurim tükk seda kivimit, kuid tegelikult on see lasuriidiga kaunistatud mörditükk. Neli lasuriidiga kaetud sammast ümbritsevad Pierre Legrose'i loodud St. Ignazio kuju. Viimane on koopia, ilmselt Adamo Tadolini poolt, kes töötab Antonio Canova stuudios. Paavst Pius VI lasi esialgse hõbekuju sulatada, näiliselt maksmaks sõjatasu Napoleonile, nagu see kehtestati Tolentino lepinguga 1797. aastal. St. Ignazio kabelis asub ka taastatud macchina barocca ehk Pozzo lavatõstuk. Päeval on St. Ignazio kuju peidetud suure maali taha, kuid igal pärastlõunal kell 17.30 kõlab vali muusika ja maal libiseb alla, paljastades kuju, mille esile toomiseks on see valgustatud mitmete prožektoritega.
"Heraklese võidukäik"
Viinis asuva Liechtensteini palee Heraklese saali laemaal jutustab Kreeka mütoloogia tegelase Heraklese vägitegudest ja tema Olümpose mäele saabumisest. Pozzo kujutab Herculese lugu lapsepõlvest alates, kui ta kägistas maod, mille Juno tema hälli pani, kuni võiduni Nemea lõvi ja teiste koletiste üle. Kujutatud on ka Antaeuse ja Amazonase ületamine ning lõpuks Heraklese võidukäik Olümposele saabumisel. Nende episoodide vahele on põimitud ja pronksreljeefide jäljenditena maalitud muudki Heraklese müüdi stseenid. Võlvi keskmik juhatab pilgu üles, taevase ruumi illusiooni, mis tähistab kõigi maiste rännakute lõppu.
Pozzo nägi fresko kallal vaeva neli aastat, kinnitades lõpparuande 22. oktoobril 1708. See laemaal on virtuoosse kunstniku töö, mille valmimisel on täpselt välja arvestatud, kuidas oma kunstilisi eesmärke saavutada suurima vahendite kokkuhoiuga. Fresko maalimise ajal skitseeris Pozzo figuurid söetükiga otse värskele krohvile, hoides nii kokku aega ja ka lisamaterjalide kulu. Fresko värvigamma varieerub kirkatest ja eredatest toonidest maapealsetes stseenides tagasihoidlike ning looduslike toonideni kaugetes taevasfäärides.
Viini Jesuiitide kirik
Viini Jesuiitide kirik (saksa keeles Jesuitenkirche), tuntud ka kui ülikooli kirik (saksa keeles Universitätskirche), on kahekorruseline kahe torniga kirik Austrias Viinis. Varajase baroki põhimõtetest mõjutatuna muutis Andrea Pozzo aastatel 1703–1705 kiriku kujundust, nii väliselt kui ja interjööris, lisades kirikule kaksiktornid ning kujundas ümber fassaadi, lisades kitsaid horisontaalseid ja vertikaalseid sektsioone. Kirik on pühitsetud neitsi Maarja taevasse minemisele. pisi|Viini Jesuiitide kiriku läänefassaad Andrea Pozzo lõi interjööris vana ruumi kesta uue ruumi. Maalitud valekupli alla loodi omamoodi vägevate pinkidega pealtvaatajate ala. Värvitud kupli jalamil troonib usk. Fanfaaride kõlas, lilled näpus, kuulutavad inglid võitu kõrgel võlvides. Võitjate inglite rünnaku all langevad deemonid pea ees. Mõlemal stseenil, nii langenud inglite kui võitjate inglite stseenil, on pseudoarhitektuurne raam, millest avaneb vaade kiirgavale heledale taevale.
Võlvikaartel on kujutatud stseene 113. psalmist. Selles tähistatakse Jumala võitu, kes tõstab nõrgad tolmust välja, ülendab vaeseid ja aitab alahinnatud naist (neitsi Maarjat) austada. Jumala võitu, lunastust, tähistatakse lõpuks suure altari ja koorivõlvi fresko näol. Maarja võetakse isiklikult taevasse, kantakse kolmainu jumala juurde, et ta teda krooniks. Suurepärane kroon moodustab suure altari ülemise osa. Maarja taevasse minemine kuulutab võitu maise üle kulla läikes, selle värvide soojuses, milles domineerivad roosakad toonid ja ooker.
Kunstiteooria
pisi|"Prospettiva de 'pittori a architetti". Väljavõte kunstniku illustratsioonist Andrea Pozzo oli ka andekas kunstiteoreetik. Tema mõjukas traktaat "Prospettiva de 'pittori a architetti" (2 köidet, Rooma 1693–1700, London 1707, Augsburg 1708–1711) andis juhiseid arhitektuuriliste perspektiivide, lavakujunduste ja kirikudekoratsioonide maalimiseks. Praktilisi juhtnööre andis kunstnik quadratura tehnika kasutajatele.
Tähtsus
Andrea Pozzo kunst moodustab maali ja arhitektuuri sümbioosi, mida iseloomustab reaalsete ruumide ’jätkamine’ kasutades perspektiivi ja quadratura tehnikat.
Liitkõverus
pisi|Liitkõverus Liitkõverus on palgi kõverdumine enam kui ühes suunas või ühel tasandil.
Samasooliste abielu
Samasooliste abielu on abielu kahe samast soost inimese vahel. 1. aprillil 2001 seadustas Holland esimese kaasaegse riigina samasooliste abielu. Eestis on samast soost paaridel võimalik abielluda alates 1. jaanuarist 2024.
Seisuga 31. mai 2023 on samasooliste abielu õiguslikult tunnustatud (üleriigiliselt või osades piirkondades) järgmistes riikides: Ameerika Ühendriigid (2015), Andorra (2023), Argentina (2010), Austria (2017), Austraalia (2017), Belgia (2003), Brasiilia (2013), Colombia (2016), Costa Rica (2020), Ecuador (2019), Hispaania (2005), Holland (2001), Iirimaa (2015), Island (2010), Kanada (2005), Kuuba (2022), Luksemburg (2015), Lõuna-Aafrika Vabariik (2006), Malta (2017), Mehhiko (2022), Norra (2009), Portugal (2010), Prantsusmaa (2013), Rootsi (2009), Saksamaa (2017), Sloveenia (2022), Soome (2017), Suurbritannia (2020), Šveits (2022), Taani (2012), Taiwan (2019), Tšiili (2022), Uruguay (2013) ja Uus-Meremaa (2013). Iisrael tunnustab välismaal sõlmitud abielusid täielikult. 9. jaanuaril 2018 avaldas Ameerika Inimõiguste Kohus märgilise otsuse, milles toetas samasooliste abielu seadustamist. Eeldatakse, et see aitab kaasa abielu seadustamisele Ameerika kontinendil.
Samasooliste abielu seadustamine (nimetatud ka abieluvõrdsus) on toimunud riigiti erinevalt: selleks on muudetud abiellumisega seotud õigusakte, kohtud on langetanud põhiseadusele tugineva võrdse kohtlemise otsuse ning on korraldatud rahvahääletusi. Samasooliste abielu tunnustamist on peetud poliitiliseks, sotsiaalseks ja religioosseks küsimuseks, hõlmates inim- ja kodanikuõigusi. Olulisemad samasooliste abielu toetajad on inim- ja kodanikuõiguste organisatsioonid ning meditsiini- ja teaduskogukonnad. Juhtivamad samasooliste abielu vastased on religioossed rühmitused. Küsitlused arenenud demokraatlikes riikides on näidanud pidevalt kasvavat toetust samasooliste abielule.
Teaduslikud uuringud näitavad, et abielu suurendab samasooliste paaride finantsilist, psühholoogilist ja füüsilist heaolu. Samuti seda, et samasooliste paaride lapsed saavad kasu sellest, et nende vanemad on seaduslikult tunnustatud ühenduses, mida toetavad ühiskonna institutsioonid. Uurimistöö sotsiaalteadustes osutab sellele, et geide ja lesbide kõrvalejätmine abielus institutsioonist toob endaga kaasa homoseksuaalsete inimeste häbimärgistamise ja nende vastase avaliku diskrimineerimise. Samuti lükkavad uurimistulemused ümber arvamuse, et tsivilisatsioon või elujõulised ühiskonna korraldused sõltuvad abielust kui eksklusiivsest heteroseksuaalsest institutsioonist. Samasooliste abielu reguleerib samasooliste paaride suhteid riigiga sarnaselt nagu teeb seda erisooliste abielu. Sinna hulka võivad kuuluda erinevate riigi poolt pakutavate teenuste võimaldamine ning finantsilised kohustused riigi ees. Abielu annab samasoolistele paaridele õiguslikud tagatised nagu näiteks pärandamise ja haiglates lähedaste külastamise õiguse.
Vastuseis samasooliste abielule rajaneb väidetel, et homoseksuaalsus on ebaloomulik ja ebanormaale. Kardetakse, et samasooliste paaride tunnustamine propageerib ühiskonnas homoseksuaalsust. Samuti usutakse, et lastel on parem, kui neid kasvatavad erisoolised paarid. Need väited ei ühildu teadusega, mis on näidanud, et homoseksuaalsus on loomulik ja normaalne inimese seksuaalsus, et seksuaalset sättumust ei saa valida ega mõjutada ning et samasooliste paaride lapsed tulevad vastassooliste paaride lastega võrreldes sama hästi toime.
Alates 1. jaanuarist 2024 saavad samast soost paarid Eestis abielluda. Siis jõustub 20. juunil 2023 Riigikogu poolt vastu võetud perekonnaseaduse ja muude seaduste muutmise seadus. Seni kehtiva korra järgi ei saa samasoolised paarid abielusid sõlmida. Ehkki Eesti perekonnaseaduse järgi on abielu tühine, kui "abielus on samast soost isikud", tunnustab Eesti välismaal sõlmitud samasooliste paaride abielusid. Samast soost paaridel on Eestis võimalik omavahelisi suhteid õiguslikult reguleerida kooseluseaduses sätestatud korras kooselulepingu kaudu.
[[Pilt:World marriage-equality laws.svg|pisi|centre|upright=2| Samasooliste abielu ja kooselu tunnustamine maailma riikides: {{legend|#025|Samasooliste abielu sõlmimine võimalik}} {{legend|#90C|Tunnustatakse teistes jurisdiktsioonides sõlmitud samasooliste abielusid}} {{legend|#71c837|Valitsus või kohus on teada andnud samasooliste abielu legaliseerimise kavast}} {{legend|#06F|Tsiviilpartnerlus/samasooliste registreeritud kooselu}} {{legend|#9CF|Samasooliste registreerimata kooselu}} {{legend|#CCC|Samasooliste abielu ega kooselu ei tunnustata}}
Mindvalley
Mindvalley on rahvusvaheline haridus- ja tehnoloogiaettevõte, mille 2002. aastal asutas Vishen Lakian.
Ettevõtte tooted on suunatud enesearengule ja elukestvale õppele. Ettevõte on üks haridusvaldkonna kirjastajatest, kes annab välja trükiseid ja tarkvara ning osutab teenuseid teadlikkuse, meditatsiooni, isikliku kasvu, fitnessi ja tervise valdkonnas. 2018. aastal töötas ettevõttes üle 202 töötaja 46 riigist. Ettevõtte tooteid ja teenuseid, mis põhinevad digitaalsel sisuloomel ja tehnoloogiapõhistel õpilahendustel, levitatakse rohkem kui 135 riigis ja rohkem kui 60 keeles.
Ajalugu
Mindvalley alustas tegevust digitaalkirjastamise ettevõttena ning arenes edasi haridusettevõtteks, pakkudes õpet meditatsiooni, enesearengu, fitnessi ja tervise valdkondades.
Ettevõtte esimene märgiline toode oli Silva Meetod. See oli sel ajal nende peamine toode.
2013. aastal ületas ettevõtte aastatulu 15 miljoni USA dollari piiri (50 miljonit Malaisia ringgitit). Nüüdseks on Mindvalley aastatulu enam kui 20 miljonit dollarit.
Rakendused
2017. aastal loodi Quest rakendus, mis on loodud tänapäevase kiire elutempoga infoühiskonna jaoks. Rakendus on loodud selleks, et aidata inimestel omandada elumuutvaid teadmisi kõigest 20-minutiliste intervallidega päevas. Praktilisi nõuandeid jagavad sellised enesearengu valdkonna tip-koolitajad nagu Robin Sharma, Eric Edmeades ja Lisa Nichols. Saadaval on umbes 30 ingliskeelset kursust.
2015. aastal loodi meditatsiooniäpp Omvana sisaldades tuhandeid meditatsioone, millest umbes 75 on tasuta allalaadimiseks 2018. aastaks on allalaadimisi olnud enam kui 100 000.
Seotud ärid
Mindvalley venekeelsel turul. Umbes 30 programmi eri teemadel, iganädalased meditatsioonid Moskva aja järgi.
Mindvalley Itaalia turul. Lisaks mitmetele itaaliakeelsetele kursustele pakutakse muuhulgas ka e-raamatuid.
A-fest on üritus 2000 osalejaga 50 riigist, mida korraldatakse kaks korda aastas. Festivali eesmärk on tulla kokku ja õppida maailma parimatelt õpetajatelt. Varem on festival toimunud Balil, Mykonosel ja Mayan Rivieras Mehhikos.
Zenaga keel
Kõnelejate arvu kohta on erinevaid hinnanguid: umbes 200 või 5000. Kõnelejad on peamiselt vanemad inimesed, enamik zenagasid lastega zenaga keelt ei räägi, kasutades selle asemel hassaniija keelt. Zenaga keel on seetõttu väljasuremisohus.
Zenaga keelel on sarnane struktuur teiste berberi keeltega, kuid on teistest kõige erinevam. Häälikuliselt erineb see teistest berberi keeltest mitme omapärase häälikumuutuse poolest, nt /l/ > /dj/ ja /x/ > /k/.
Senegali jõe nimi on arvatavasti tuletatud zenaga nimest.
Neljas sein
pisi|Fotokoomiks mürgitajast, milles antikangelanna “näeb” vaatajat Neljas sein on teatri kontekstis kasutatav mõiste, mis tähendab mõttelist piiri, mis eraldab publikut näitlejatest.
Kõverus (metsandus)
pisi|Lihtkõverus pisi|Liitkõverus Kõverus on palgi keskjoone kõrvalekalle palgiotste keskkohtade vahele tõmmatud mõttelisest sirgjoonest. Liiga kõver palk ei sobi saematerjaliks. Kõverus võib olla ühe- või mitmesuunaline, vastavalt liht- või liitkõver.
Neljas sein
Neljanda seina kontseptsiooni teket seostatakse kõigepealt prantsuse filosoofi, kriitiku ja kirjaniku Denis Diderot’ teatrialaste kirjutistega. Tugevamalt kujunes mõiste välja realismi tõusuga 19. ja 20. sajandil, mis tõi teatrikunsti argisemate teemade käsitlemise, näitlejate loomulikuma mängustiili ja taotluse kujutada igapäevaelu võimalikult autentselt. Laval hakati esitama olukordi ja sündmusi nii, nagu need reaalses elus võiksid välja näha, kui ruumil, milles tegevus aset leiab, oleks üks sein (ehk "neljas sein") läbipaistev. Selline lähenemine muutis publiku- ja lavaruumi vahelise piiri teravamaks.
Neljas sein avaldub ühest küljest näitlejate mängu kaudu. Publikule on see läbipaistev, kuid näitlejad mängivad, nagu see oleks reaalne ja läbipaistmatu, ignoreerivad vaatajaid ega võta nendega kontakti. Neljandat seina võivad tähistada ka füüsilised elemendid nagu lavaportaal, eesriie, orkestriauk. Tihtipeale rõhutatakse seda ka valgus- ja lavakujundusega. Neljanda seina avaldumist võib märgata ka publiku käitumismustrites: lavastuse käigule ei segata vahele ning reageeritakse väljakujunenud normide piires.
Neljanda seina kontseptsiooni tekkimisega kerkis nähtusena esile ka "neljanda seina lõhkumine" ehk publiku ja lavastuse vahelise piiri ületamine. Peamisteks võteteks, mida selleks kasutatakse, on näiteks näitleja otsene pöördumine publiku poole, vestluse alustamine, rollist väljatulek, oma tegelase või toimuva kommenteerimine või ümberjutustamine, aga ka publiku mängu kaasamine valgus- või ruumilahenduste kaudu.
Jaroslav Drobný
Jaroslav Drobný (tšehhi hääldus: [ˈjaroslav ˈdrobniː]; 12. oktoober 1921 Praha – 13. september 2001 London) oli Tšehhoslovakkia päritolu tennisist ja hokimängija. Drobný oli erakordselt andekas sportlane, mängis talvel jäähokit ja suvel tennist. Mõlemal spordialal tõusis ta maailma tippu.
Ta osales hokimängijana aastatel 1936–1949 Praha klubis I. ČLTK. Ta mängis ka Tšehhoslovakkia rahvuskoondises, osales 1939. aasta maailmameistrivõistlustel. Prahas peetud 1947. aasta maailmameistrivõistlustel aitas ta meeskonnal võita esimese jäähoki MM-i kuldmedali. Ta osales ka 1948. aasta taliolümpiamängudel, kus Tšehhoslovakkia võitis hõbeda.
Drobný alustas tennisekarjääri Wimbledoni turniiril 1938. aastal, kus tema laeks jäi esimene ring. 1946. aastal jõudis ta Prantsusmaa lahtiste finaali, kus kaotas Marcel Bernardile. 1949. aastal lõpetas Drobný jäähokiga tegelemise ja keskendus tennisele. Samal aastal kolis Drobný Egiptusse ja võttis Egiptuse kodakondsuse ning pääses 1949. aasta Wimbledoni finaali.
Aastatel 1951 ja 1952 võitis ta Prantsusmaa lahtised meistrivõistlused, alistades 1951. aasta finaalis Eric Sturgessi ja 1952. aasta finaalis Frank Sedgmani.
Drobný oli Wimbledoni turniiri finaalis nii 1949. kui ka 1952. aastal kaotanud, enne kui ta lõpuks 1954. aastal finaalis Ken Rosewalli võites tuli Suurbritannia meistriks. 1954. aastal sai temast esimene ja praeguseks ainus Aafrika riigi kodakondsusega mängija, kes on võitnud Wimbledoni turniiri (välja arvatud topeltkodakondsusega Roger Federer, kellel on Lõuna-Aafrika kodakondsus, kuid kes esindab spordis ametlikult ainult Šveitsi).
Drobný nimetati tennise kuulsuste halli 1983. aastal.
Reet Rääk
Reet Rääk (sündinud 10. jaanuaril 1953) on eesti sotsiaaltöötaja ja õpetaja.
Ta lõpetas 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia eriala.
Ta on töötanud Liivalaia Gümnaasiumi bioloogia- ja sotsiaalhoolekande õpetajana ja Tallinna Sotsiaal- ja Tervishoiuameti hoolekande osakonna lastekaitse peaspetsialistina.
Ta on nõustamisühingu Herek juhatuse liige.
Dagö Palmses
"Dagö Palmses" (ka "Dagö DVD+CD") on ansambli Dagö album, mis ilmus 2007. Albumi tootis HyperRecords. Album koosneb DVDst ja CDst.
Endel Edasi
Endel Edasi (4. juuni 1929 – 4. aprill 2002) oli Eesti ujuja ja veepallur.
1951. aastal lõpetas ta Tallinna Kehakultuuritehnikumi.
Aastatel 1945–1959 tuli ta kokku 20 korda Eesti meistriks vaba-, rinnuli- ja liblikujumises ning 12 korda Eesti meistriks teateujumises. Lisaks tuli ta aastatel 1955–1958 4 korda Eesti meistriks veepallis Tallinna Dünamo meeskonnas.
1949. aastal tuli ta Eesti ujujatest esimesena Nõukogude Liidu meistriks. Kokku võitis aastatel 1949–1953 NL meistrivõistlustelt 15 medalit, sealhulgas 4 kulda individuaaldistantsidel ja 2 kulda teateujumises.
Ta osales Nõukogude Liidu koondise liikmena 1952. aasta suveolümpiamängudel, kus sai meeste 100 meetri vabaujumises 18.–19. koha.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
2011.–2012. aasta maailma karikasari suusahüpetes
2011.–2012. aasta maailma karikasari suusahüpetes oli 33. ametlik maailma karikasarja hooaeg, mis algas 25. novembril 2011 Soomes Kuusamos. Hooaja jooksul hüpati 27 individuaalsel ning viiel meeskondlikul etapil. Viimane etapp toimus 18. märtsil 2012 Sloveenias Planicas. See oli maailma karikavõistluste esimene hooaeg, kus naistele korraldati eraldi sari. Varem oli naiste kõrgem sari Continental Cup. Naistel oli kavas 14 etappi.
MK-sarja paremusjärjestus
'''<small style="color:#9933ff;">Seisuga 18. veebruar 2012 '''
Saida Ausing
Saida Ausing (sündinud 14. detsembril 1935) on eesti riigiametnik.
Ta on töötanud Rahandusministeeriumi eelarve osakonna peaspetsialistina, hiljem sotsiaalkulude talituse juhatajana.
Aastatel 1997–2010 oli ta Lastekaitse Liidu vanematekogu liige.
Aastatel 2008–2010 oli ta poliitilistel põhjustel represseeritud inimeste sotsiaalsete tagatiste asjatundjate komisjoni liige.
Ta on olnud ka Kagu-Eesti probleemidega tegeleva valitsuskomisjoni liige ja Hasartmängumaksu Nõukogu liige.
Oława
Oława (saksa keeles Ohlau) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Oława maakonna ja Oława valla halduskeskus. Oława asub Odra jõe vasakul kaldal.
Oława sai linnaõigused 1234. või 1235. aastal. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Linna olulisemad vaatamisväärsused on Oława loss ja uusklassitsistlikus stiilis raekoda.
Giornale de' Letterati (Rooma)
17. sajandil ilmunud Giornale de' Letterati eeskujul andsid samanimelist ajakirja Roomas 1742–1759 välja vennad Pagliarinid, see oli itaalia multitalendi Giovanni Gaetano Bottari üks peamisi inspiratsiooniallikaid.
Ajalugu
Giornale de' Letterati oli üks Itaalia vanemaid ajakirju ja Itaalia esimene raamatutele spetsialiseerunud ajakiri. Selle esimese numbri andis välja 28. jaanuaril 1668 trükkal Nicolò Angelo Tinassi. Ajakirja asutas rühm Rooma õpetlasi, kelle seast on teada Michelangelo Ricci, Salvatore Serra, Francesco Nazzari ja Giovanni Giustino Ciampini. Asutajad said idee prantsuse ajakirjast Journal des sçavans ja inglise ajakirjast Philosophical Transactions of the Royal Society – mõlemad vastureformatsiooniaegse Euroopa kuulsaimad väljaanded hakkasid ilmuma 1665. aastal. Giornale kaastööliste seas olid mitmed tollase Itaalia tähtsad kultuuritegelased: Michelangelo Ricci, Giovanni Giustino Ciampini, Francesco Serra, Giovanni Luci, Tommaso de' Giuli ja Giovanni Patrizi.
Ulsteri šotlased
pisi|Traditsiooniline [[Ulsteri lipp]] Ulsteri šotlased (ulsteri inglise keeles Ulster Scots people, ulsteri šoti keeles Ulstèr-Scotch Fowk, iiri keeles Albanaigh na hUladh) on etniline rühm, kes elab peamiselt Ulsteri provintsis Põhja-Iiris ja vähemal määral ülejäänud Iiris. Nende esivanemad olid enamasti Šoti madalikelt pärit presbüterlastest protestantlikud asunikud. Kõige rohkem inimesi saabus Iirimaa saare kirdepoolsematele rannikutele Gallowayst, Lanarkshire'ist, Renfrewshire'ist, Ayrshire'ist ja Šotimaa piiridelt, kaasa arvatud Põhja-Inglismaa lähipiirkondadest. Vähesemal määral saabuti Põhja-Šoti mägismaalt.
Giornale de' Letterati (Rooma)
Ajalugu
Ajakiri sisaldas tähtsamate välismaal ilmunud trükiste arvustusi. Kaastöölised kohustusid kirjutama kokkuvõtteid Euroopa võõrkeeltes ilmunud teostest. Tööd juhtisid peamiselt kaks meest:
Ulsteri šotlased
Need šotlased rändasid Iirimaale arvukalt nii valitsuse sanktsioneeritud Ulsteri istanduste kui ka kavandatava koloniseerimisprotsessi tulemusena. See leidis aset James VI ja I egiidi all, gaeli aadelkonna liikmetelt konfiskeeritud maadel. Ulsteri šotlased rändasid Iirimaalt siiski märkimisväärsel hulgal edasi praeguse Ameerika Ühendriikide ja tollase ülemaailmse Briti impeeriumi kõikidesse soppidesse.
Põhja-Iiri on tänapäeval üks Ühendkuningriigi neljast osast, enamik sealseid inimesi omab Suurbritannia või Iiri kodakondsust.
Giornale de' Letterati (Rooma)
Ajalugu
Märtsis 1775 vahetas Nazzari trükkalit. Benedetto Carrara rahastusel läks ta Tinassi trükikojast Giacomo Mascardi juurde.
Tinassi Giornale
Nicolò Tinassi jätkas Giornale de Letterati väljaandmist Giovanni Giustino Ciampini juhtimisel. Seepärast ilmus edaspidi Roomas kaks samanimelist ajakirja.
Nazzari Giornale
Nazzari juhtimisel ilmus Giornale de' Letterati kuni 1679. aastani Carraras.
1686. aastal hakkas samanimelist ajakirja Parmas avaldama Benedetto Bacchini.
Ungari keskmäestik
pisi|Mäestik Ungari kaardil Kesk-Ungari mäestik (ungari keeles Dunántúli-középhegység) on Kesk-Doonau madalikul paiknev mägismaa Ungaris Kisalföldi ja Alföldi vahel. See piirneb kirdes Põhja-Ungari keskmäestikuga, neid eraldab Doonau jõgi. Kõrgeim mägi on 757 m kõrgune Pilis.
Mäestiku Buda mägedes asub riigi pealinna ajalooline keskus.
Danube Flats
Danube Flats on tarindamisel 167-meetri kõrgune elamispindadega pilvelõhkuja, mis asub Donau City's Viini XXII ringkonnas. Selle 49 korrusele ehitatakse 2023. aastaks umbes 600 korterit.
Tomáš Vaclík
pisi|Tomáš Vaclík (2017) Tomáš Vaclík (sündinud 29. märtsil 1989 Ostravas) on Tšehhi jalgpallur, kes mängib väravavahina Kreeka kõrgliiga klubis Olympiakós ja Tšehhi jalgpallikoondises.
2014. aasta mais sõlmis ta nelja-aastase lepingu Šveitsi kõrgliiga klubiga Basel. Hooaegadel 2014–15, 2015–16 ja 2016–17 tuli ta klubiga Šveitsi meistriks.
Aastatel 2018–2021 mängis ta Hispaania kõrgliiga klubis Sevilla. Kahel esimesel hooajal oli ta Sevilla esiväravavaht. Hooajal 2019–20 võitis ta Sevillaga UEFA Euroopa Liiga.
2021. aasta juulis sõlmis ta lepingu Olympiakósega.
Tšehhi jalgpallikoondises tegi Vaclík debüüdi 14. novembril 2012 sõprusmängus Slovakkia vastu. Ta on kuulunud Tšehhi koondisse 2016. ja 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Jaśliska
Jaśliska on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Krosno maakonnas, Jaśliska valla halduskeskus. Jaśliska asub Slovakkia piirist ligi 6 km kaugusel.
Jaśliska sai linnaõigused 1365. aastal, kuid kaotas need 1896. aastal.
Daniel Carriço
pisi|Daniel Carriço (2015) Daniel Filipe Martins Carriço (sündinud 4. augustil 1988 Cascaises) on Portugali jalgpallur, kes mängib keskkaitsja või kaitsva poolkaitsjana Hiina kõrgliiga klubis Wuhan Zall.
Lutowiska
Lutowiska (aastatel 1944–1957 Szewczenko) on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Bieszczady maakonnas, Lutowiska valla halduskeskus. Lutowiska asub Ukraina piirist umbes 2 km kaugusel.
Daniel Carriço
Ta alustas klubikarjääri Lissaboni Sportingus, mille noorteakadeemiaga liitus ta 1999. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Portugali kõrgliigas hooajal 2008–09. Enne seda mängis ta hooajal 2007–08 laenul Portugali esiliiga klubis Olhanense ja Küprose kõrgliiga klubis AEL Limassol. 2010. aastal valiti Carriço Sportingu aasta mängijaks.
2012. aasta detsembris liitus ta Inglismaa kõrgliiga klubiga Reading.
Lutowiska
Lutowiska sai linnaõigused 1742. aastal, kuid kaotas need enne 1919. aastal. 1944. anti küla piirimuudatuste käigus Nõukogude Liidu koosseisu ja küla uueks nimeks sai Szewczenko. 1951. aastal anti küla Poolale tagasi.
Daniel Carriço
2013. aasta juulis suundus ta laenule Hispaania kõrgliiga klubisse Sevilla, kellega sõlmis järgmisel aastal püsilepingu. Hooaegadel 2013–14, 2014–15 ja 2015–16 võitis ta Sevillaga UEFA Euroopa Liiga.
Jaanus Järva
Jaanus Järva (sündinud 21. veebruaril 1970) on eesti loodusfotograaf, looduskirjanik ja koolitaja.
Daniel Carriço
2020. aasta veebruaris liitus Carriço Wuhan Zalliga.
Jaanus Järva
Haridus
Ta lõpetas 1988. aastal Paide Kaugõppekeskkooli ja 1992. aasta juunis Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna kehakultuuri erialal (liikumisravi spetsialist ).
Töö ülikoolis
Aastatel 1992–2000 töötas ta Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas, algul assistendi ja hiljem funktsionaalse morfoloogia lektorina.
Töö koolitajana
Ta on 2006. aastast Tartu Rahvaülikooli koolitaja. 2010. aastal pälvis ta Eesti Täiskasvanute Koolitajate Assotsiatsiooni Andras (ETKA Andras) aasta koolitaja eripreemia.
Loodusfotograafia ja looming
2001. aastast on ta vabakutseline fotograaf. Alates 2006. aastast viib ta läbi loodusfotograafiakursusi Rahvaülikoolis. Alam-Pedja looduskaitseala Tartumaal on tema armastatuim pildistamise koht. Välismaal eelistab ta käia pildistamas Põhjamaades ja Šotimaal. Eksootilisemad sihtkohad on olnud Aafrikas: Keenia, Tansaania ja Uganda.
Tema artikleid ja fotosid on avaldatud ajakirjades Outdoor Photography, Birds Illustrated, Birder's World, Broadleaf, Bark, Ärielu, Eesti Loodus, Loodusesõber, Kodu ja Aed, ajalehe Äripäev kuulisas Visioon ja mujal.
Muu tegevus
Ta on mittetulundusühingu Eesti Kutseliste Mesinike Ühingu juhatuse liige. 2010. aastal asutas ta Tartus osaühingu Loov Loodus.
Isiklikku
Tema abikaasa on Kerttu Rahe.
Liiva tänav (Pärnu)
Liiva tänav on tänav Pärnus Eeslinna linnaosas.
Tänav algab Pärnu jõe kaldalt ja kulgeb algul edelasse, kuid peale Kooli tänavaga ristumist suundub kagusse. Liiva tänav lõpeb ristumisel Suur-Kuke tänavaga. Liiva ristub veel Suur-Jõe, Suur-Veski, Koidu (paremalt), Väike-Veski, Riia maantee, Kooli ja Väike-Kuke (paremalt) tänavaga.
Tänav on ligikaudu 900 meetrit pikk.
Nimi
Liiva tänava ajalooline saksakeelne nimi oli Sandstraße.
Ajalugu
Liiva tänav on olnud ajalooliselt väga oluline tänav, kuna tänava otsast viis paat jõe teisele kaldale Räämale. Aastatel 1915–1923 asus Liiva tänava ja jõe vastaskalda vahel Vene sõjaväe ujuvsild.
Liiklus
Väike-Kuke ja Suur-Kuke vahelisel lõigul on tänav ühesuunaline. Sellel lõigul on võimalik sõita vaid Suur-Kuke tänava suunas.
Majdan Królewski
Majdan Królewski sai linnaõigused enne 1763. aastat, kuid kaotas need 1785. aastal.
Hochhaus Neue Donau
pisi|Hochhaus Neue Donau Hochhaus Neue Donau on 120 meetri kõrgune pilvelõhkuja-kortermaja, millele lisandub 30 meetrit kõrge betoonstruktuur. Arhitekt Harry Seidleri projekteeritud kõrghoone on ehitatud aastatel 1999–2002 ja sellel on 33 korrust (neist 32 on elamiskõlblikud). Ehitis asub Austria pealinnas Viinis, täpsemalt Donau Citys.
Džomolungma lõunatipp
Džomolungma lõunatipp, ka Džomolungma eeltipp, ka Lõunatipp, (inglise keeles: South Summit of Mount Everest), on mäetipp (eeltipp) Džomolungma mäel Himaalajas.
Lõunatipp asub peatipust (8848 m) 360 m lõunakagu suunas.
Tipu kõrgus on 8749 m. Ta on kõrgem kui K2 (maailmas kõrguselt 2. mäetipp), kuid ta ei klassifitseeru mäeks.
Esmatõus
Esmatõusu tippu tegid 26. mail 1953 Briti ekspeditsiooni liikmed Charles Evans ja Tom Bourdillon, kes tõusid eeltippu mäe lõunapoolsest küljest. Neil oli eesmärgiks küll jõuda peatippu (8848 m), kuid edasiminekuks polnud neil lihtsalt jõudu jagunud. Vallutanud eeltipu (8749 m), seisid nad sellel ja arutlesid, et suudavad ehk peatipuni jõuda, kuid elusatena ei pöördu nad sealt enam tagasi. Kolm päeva hiljem, 29. mail kell 9 hommikul, jõudsid sama ekspeditsiooni liikmed Edmund Hillary ja Tenzing Norgay eeltippu ja liikusid sealt edasi 2,5 tunniga peatippu.
1996. aastal hukkus Lõunatipul Rob Hall, Uus-Meremaa alpinist ja mägigiid.
Florido Tower
pisi|Florido Tower Florido Tower on 113 meetrit kõrge pilvelõhkuja Austria pealinna Viini ringkonnas Floridsdorfis. Arhitekt Andreas Müller-Hartburgi projekteeritud kõrghoonel on 31 korrust, mida kasutatakse büroopindadena. Ehitis valmis aastal 2001.
Heinrich I (Braunschweig-Wolfenbüttel)
Heinrich I (14. juuni 1463 – 23. juuni 1514, Leer), kutsutud Vanemaks, oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Wolfenbütteli vürst aastast 1491 kuni oma surmani.
Perekond
Heinrich I abiellus aastal 1486 Pommeri hertsogi Erich II tütre, Katharinaga. Nad said järgmised lapsed:
Põhja-Ungari keskmäestik
pisi|Mäestik Ungari kaardil pisi|Mäestik Slovakkia kaardil on tähistatud roosaga Põhja-Ungari keskmäestik (ungari keeles Északi-középhegység) on Kesk-Doonau madalikul paiknev mäestik Ungari Alföldist põhja pool, piirneb põhjas ja kirdes Karpaatidega.
Slovakkias moodustavad mäestiku Burda, Slanské kõrgustik, Zemplíni mäestik ja Cerová kõrgustik. Ungaris moodustavad selle Börzsöny, Zempléni mäestik, Bükk, Cserhát, Visegrádi mäestik, Gödöllő küngastik, Monor–Irsai küngastik ja Mátra. Geopoliitiliselt on selle osaks ka Aggteleki karst, kuigi geoloogiliselt on see osa Slovaki maagimäestikust, olles sealse Slovaki karsti jätk Ungari aladel. Kõrgeim mägi on 1092 m kõrgune Šimonka Slovakkias. Ungaris on kõrgeim tipp Kékes (1015 m).
Mäestik läheb läänes üle Ungari keskmäestikuks.
Krasiczyn
Krasiczyn on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Przemyśli maakonnas, Krasiczyni valla halduskeskus. Krasiczyn asub Sani jõe paremal kaldal, Przemyślist umbes 8 km läänes.
Krasiczyn sai linnaõigused 1620. aasta paiku, kuid kaotas need enne 1919. aastat.
Kaoliin
pisi|Kaoliin Kaoliin ehk portselansavi on valdavalt kaoliniidist koosnev savi erivorm. Lisaks kivimi põhimassi moodustavale kaoliniidile sisaldab see ka teisi savimineraale, opaale, tridümiiti, kristobaliiti ja murenemata jäänud päevakivide jäänuseid. Kivim võib lisandina sisaldada ka kvartsliiva.
Sõna "kaoliin" on tuletatud Hiinas Jiangxi provintsis Jingdezheni linna lähedal paikneva Gaolingi küla (高岭, Gāolǐng) nimest. Sealselt mäelt kaevati esimest korda kaoliini. Kaoliniiti kui mineraali kirjeldas esimesena Song Yingxing 1637. aastal teoses "Tiangong Kaiwu" (天工開物). Hiinlased nimetasid kaoliiniks mineraali, kaoliini nimetasid nad aga Gaolini mullaks. Sõna kandus teistesse keeltesse üle prantsuskeelsest sõnast kaolin, mis pärines prantsuse preestri Francois Xavier d'Entrecollesi Jingdezheni aruannetest, kus ta selgitas hiinlaste portselani valmistamise tehnikat. Kivim ei olnud siiski Euroopas eelnevalt tundmatu, seda nimetati sõltuvalt piirkonnast kas "valgetuuniks" või "Passau mullaks". Lipari saartel kaevandati seda juba antiikajal.