cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Angola lipp
thumb|175px|Tõenäoliselt tulevane Angola lipp Riigi- ja rahvuslipp võeti kasutusele 11. novembril 1975. Lipu eeskujuks on võetud iseseisvusvõitluse võitnud partei MPLA (Movimiento Popular de Libertação de Angola) lipp, millele on lisatud banganuga (võsalõikamisnuga) ja hammasratas, mis on kommunistide sümboli sirbi ja vasara Angola vaste. Lipp koosneb kahest horisontaalsest värviväljast, punasest ja mustast, mille keskele on lisatud kollane embleem.
Punane esindab verd, mida angolalased on pidanud valama pika koloniaalperioodi jooksul oma maa eest võideldes ja seda kaitstes.
Lipu keskel on pool hammasratast, mis sümboliseerib tööstust, koos võsanoaga tähistavad need tööliste ja talupoegade liitu.
Matšeete sümboliseerib põllumajandust, talupidamist ja relvastatud võitlust.
Täht sümboliseerib rahvusvahelist solidaarsust ja sotsialismi ning selle viis haru ühtsust, vabadust, õiglust, demokraatiat ja progressi.
Kollane värv (hammasratas, matšeete ja täht) sümboliseerib riigi rikkust.
27. augustil 2003 pakkus Angola parlamendi põhiseaduskomisjon välja uue, "optimistlikuma" lipu, kuid seda ei võetud kasutusse. Pakutud lipu keskne motiiv pidi meenutama koopamaale Tchitundo-Hulu koopas. Säilitati lipu senised proportsioonid 2:3.
Rumba maanteesild
Rumba maanteesild oli 1937–1941 kasutusel olnud maanteesild üle Velise jõe. Sild asus Rumba külas.
Maanteesild jäi Rumba raudteesillast mõnikümmend meetrit Velise lähte poole ja oli sarnase konstruktsiooniga. Velise suudmest Vigala jões asus maanteesild umbes 200 meetri kaugusel. (Velise jõge nimetati varem sageli Päärdu jõeks.)
Ehitustööd
Koos sillaga ehitati Kirbla–Tolli 2. klassi maantee uus 1,2 kilomeetri pikkune lõik.
Maanteesilda hakati ehitama kevadel 1936. Ehitustöid tegi Taani firma Hoigaard ja Schultz. Sild läks maksma 78 575 krooni.
Avamine
Sild avati pidulikult 31. oktoobril 1937. Avamisele kogunes umbes 1000 inimest. Pidustuste avakõne pidas Lääne maavalitsuse abiesimees J. Nurk, misjärel Läänemaa praost Ferdinand Jürgenson silla sisse õnnistas ja insener R. Adams silla tehnilisi omadusi iseloomustas. Silla avas maanteede valitsuse direktor, insener Maksimilian Grasberg, kes pärast lühikest kõnet lindi läbi lõikas. Järgnesid tervituskõned Vigala ja Kirbla vallavanematelt ja teistelt kohalikul tasandil tähtsatelt isikutelt. Esinesid Teenuse maanaiste seltsi segakoor ja Vigala muusikaseltsi puhkpilliorkester. Pidustused jäädvustati Eesti kultuurfilmi operaatori poolt filmilindile.
Varem nimetati ajakirjanduses silla avajana teedeminister Nikolai Viitakit, kuid tema kohalviibimist ära ei märgitud.
Grigori Levitski
pisi|Grigori Levitski Grigori Vassiljevitš Levitski (vene keeles Григорий Васильевич Левицкий; 27. oktoober 1852 Harkov – 26. oktoober 1917 Petrograd) oli vene astronoom.
Rumba maanteesild
Avamine
Enne silla avamist liiguti madala veetaseme puhul lihtsalt läbi Velise jõe. Kevadise ja sügisese suurvee ajal tõusis aga veetase ja liiklemine muutus ohtlikuks. Lisaks sellele jõge ka süvendati (koos Kasari jõe süvendustöödega), et vähendada üleujutusi piirkonnas. Seetõttu oli enne silla avamist mõnda aega jõest läbisõit suletud.
Tehnilised andmed
Silla raudbetoonkaar koosnes kolmest liigendist. Sambad olid rajatud paekivist.
Grigori Levitski
Samal aastal määrati ta Harkovi ülikooli astronoomia-geodeesia kateedri dotsendiks. 1884 sai ta erakorraliseks professoriks. Ühtlasi töötas ta kogu oma Harkovi ülikooli perioodi (1879–1894) Harkovi observatooriumi direktorina.
Rumba maanteesild
Silla purustamine
Sild purustati Teise maailmasõja ajal 1941. aastal.
Tänapäev
Sillast on säilinud varemed mõlemal pool jõge. Tänapäeval kasutatakse Kirbla–Rumba–Vana-Vigala tee maanteesillana endist raudteesilda, kuhu üle ühe auto kõrvuti ei mahu (eesõigus on Vana-Vigala poolt Kirbla poole liiklejatel).
Grigori Levitski
1908–11 oli Levitski Vilniuse õpperingkonna ülem, 1911–14 Varssavi õpperingkonna ülem. Alates 1915 oli ta Petrogradis Naiste Pedagoogikainstituudi õppejõud ja 1915–17 Venemaa Astronoomiaühingu esimees.
Harkovi observatooriumis korraldas Levitski päikeselaikude süstemaatilise jälgimise ja hankis sinna meridiaanringi. Ta määras kindlaks Harkovi ja Mõkolajivi pikkuskraadi. Ta tegi gravimeetrilisi mõõtmisi ja töötas horisontaalsete pendlitega, et avastada maakoore kõikumisi. Sellega sai ta üheks vene seismoloogia alusepanijatest ja horisontaalsete pendlite kasutamise pioneeriks seismoloogias. Ta püüdis ennustada maavärinaid. Peale selle tegeles ta loodusteaduste ajalooga ning avaldas töid Harkovi ja Tartu observatooriumi ajaloost.
Karl Fredrik Mandelin
Karl Fredrik Mandelin (29. juuni 1854, Joensuu – 3. veebruar 1906, Vaasa) oli soome arstiteadlane.
Raehärra poeg. Õppis Helsingi Ülikoolis 1877–1878, seejärel Tartus. Töötas Tartu Ülikoolis farmaatsia eradotsendina 1883–1885.
Jootraha
Jootraha on raha, mida makstakse eeskujuliku teeninduse eest.
Jootraha maksmine erineb riigiti. USAs on jootraha kujunenud kohustuslikuks tavaks, samas kui Jaapanis on jootraha maksmine võõras. mõndades Euroopa maades arvestatakse jootraha juba eelnevalt hinna sisse (10-15% arvest).
Andrei Abduvalijev
Andrei Abduvalijev (sündinud 30. juunil 1966 Leningradis) on endise NSV Liidu, 1992–1997 Tadžikistani ja alates 1997. aastast Usbekistani kergejõustiklane (vasaraheitja). Olümpiavõitja (1992) ja kahekordne maailmameister (1993 ja 1995).
27px Olümpiamängudel
olümpiavõitja 82.54
Maailmameistrivõistlustel
maailmameister 81.64
maailmameister 81.56
Maailmakarikavõistlustel
1. koht 81.72 3. koht 79.40
IAAF-i Grand Prix' finaalvõistlustel
1. koht 81.46 3. koht 78.30
Anders Lindstedt
pisi|Anders Lindstedt (1925) Anders Lindstedt (27. juuni 1854 Sundborn – 16. mai 1939 Stockholm) oli rootsi astronoom, matemaatik ja statistik, kes on tuntud eeskätt Lindstedti-Poincaré meetodi leiutajana.
Lindstedt sündis Dalarnas maamõõtja pojana. Ta õppis Lundi ülikoolis ja lõpetas selle 32-aastaselt filosoofiadoktorina ja töötas seejärel Lundis astronoomia lektorina. Ta oli Tartu Ülikoolis 1879–1883 astronoom-vaatleja ning 1883–1886 astronoomia ja rakendusmatemaatika professor. Hiljem töötas Stockholmis.
Lindstedt ühendas praktilise astronoomia huviga teooria vastu. Eriti põhjalikult töötas ta kolme keha probleemiga. Tema töö mõjutas Henri Poincaréd, kes jätkas Lindstedti tööd ning jõudis järeldusele, et kolme keha probleemis eksisteerivad orbiidid, mis ei ole perioodilised, ei ole lõpmatult suurenevad ega lähene piiramatult mingile punktile või kujundile. Niimoodi pandi alus kaoseteooriale. Lindstedti Tartus kirjutatud teadustööd sisaldavad võtet perioodiliste lahendite lähendamiseks harilikele diferentsiaalvõrranditele, kui tavalised häirete käsitlemise võtted ebaõnnestuvad. Seda arendas Poincaré edasi ja praegu tuntakse seda Lindstedti-Poincaré meetodina.
1909 astus Lindstedt oma kohalt tagasi ja asus täiskohaga tööle kindlustuses. Ühtlasi oli ta 1909–1916 Rootsi kõrgeima halduskohtu kohtunik.
Aasta noorsportlane
Aastatel 2006 kuni 2010 premeeris A. Le Coq võitjaid 63 912 euroga (1 miljoni krooniga). Stipendiumist 600 000 krooni läks EOK kaudu Sportlasele stipendiumi maksmiseks ja 400 000 krooni sportlasega kokkulepitud ettevalmistuskulude katteks.
Sergei Malõšev
Sergei Ivanovitš Malõšev (30. aprill 1884 Pužatši küla Venemaal – 9. mai 1967) oli vene loodusteadlane.
Vaimuliku poeg. Astus Tartu Ülikooli, seejärel õppis Peterburis, töötas Leningradis. Oli Tartu Ülikoolis zooloogia eradotsent 1914–1917.
Tema uurimisalaks oli mesilaste ja teiste kiletiivaliste käitumine ja evolutsioon, mistõttu on teda hüütud vene Fabreks. Väitekiri, mille ta kaitses Tartus, käsitles perekonda Ceratina. Ta eriliseks huviks olid putukate instinktid.
Ta oli aktiivne looduskaitsja ja rajas kolm looduskaitseala.
Tema hea sõber oli bioloog Aleksander Ljubištšev.
Khalīfah ibn Salmān Āl Khalīfah
pisi Šeik Khalīfah ibn Salmān Āl Khalīfah (araabia keeles خليفة بن سلمان آل خليفة; snd 24. november 1935 või 22. november 1936 – 11. november 2020) oli alates 16. augustist 1971 kuni surmani 11. novembril 2020 Bahreini peaminister.
Ta sündis Bahreini monarhi Salmān ibn Ḩamad Āl Khalīfah' teise pojana. Hariduse omandas šeik Khalīfah Rifa'a palees ja keskkoolis Al-Manāmah's, jätkates hiljem haridusteed Suurbritannia ülikoolides.
Emil Carl Adolf Masing
pisi Emil Carl Adolf Masing (25. mai 1839, Tartu – 17. veebruar 1898, Tartu) oli eesti arstiteadlane.
Khalīfah ibn Salmān Āl Khalīfah
Riigiteenistust alustas ta 1957. aastal, olles 1957–1960 haridusnõukogu esimees. 1960. aastal nimetati ta vastutavaks Bahreini rahandusasjade eest ja valiti 1962 Al-Manāmah' linnapeaks. 1966 nimetas tema vanem vend ‘Īsá ibn Salmān Āl Khalīfah ta tol ajal Bahreini valitsuse ülesandeid täitnud haldusnõukogu esimeheks. Kui jaanuaris 1970 asendati haldusnõukogu riiginõukoguga, siis jätkas šeik Khalīfah selle esimehena. Pärast Bahreini iseseisvumist 1971. aastal sai temast riigi esimene peaminister.
Emil Carl Adolf Masing
Õpetaja poeg. Õppis Tartu Ülikoolis farmaatsiat 1862–1863, töötas sealsamas õpetatud apteekrina 1868–1891.
Khalīfah ibn Salmān Āl Khalīfah
Tema vennapoeg, Bahreini kuningas Ḩamad ibn ‘Īsá Āl Khalīfah piiras 2002. aasta põhiseadusega tema kui peaministri volitusi.
Šeik Khalīfah oli väidetavalt Bahreini kuningliku perekonna kõige rikkam liige.
Rokkmuusikastiilide loend
Siin on loetletud rokkmuusika (kaasa arvatud punk rock 'i ja heavy metal 'i) stiile.
Nicolae Iorga
pisi|Nicolae Iorga (1914 Nicolae Iorga (17. jaanuar 1871 Botoșani – 27. november 1940 Strejnic, Prahova maakonnas) oli Rumeenia ajaloolane, kirjanduskriitik, näitekirjanik, luuletaja ja poliitik, peaminister 19. aprillist 1931 kuni 6. juunini 1932.
Spetsiesism
Spetsiesism (ka liigišovinism või liigirassism) on liigikuuluvuse järgi kujundatav eelistus või diskrimineerimine, lugupidamatus või sobimatu hoiak inimliiki mitte kuuluvate olendite elu, vajaduste, väärikuse ja õiguste suhtes.
Analoogne rassismi või seksismiga. Tihti kasutatakse seda mõistet, kritiseerimaks "liigišovinistlikke väärtusi, ühiskonnakorraldust ja igapäevategevust, millega toetatakse loomade ekspluateerimise normaliseerimist".
Mõiste võttis 1973. aastal kasutusele Briti psühholoog Richard D. Ryder ja seda populariseeris austraalia filosoof Peter Singer.
Carl Ludvig Engel
Carl Ludvig Engel (3. juuli 1778 – 14. mai 1840) oli saksa päritolu arhitekt.
Engel on eelkõige tuntud kui Helsingi linna ülesehituse autor ning selle kõrgklassitsistlikus stiilis linnasüdame kujundaja. Teda peetakse tänini üheks Läänemere piirkonna kuulsaimaks klassitsistlikuks arhitektiks ja klassikalise stiili üheks puhtaimaks viljelejaks 19. sajandi I kolmandiku Euroopas.
Tema peamine loominguperiood möödus Soomes (1814–1840) ning lühikest aega jõudis ta tegutseda ka Tallinnas.
Elukäik
Carl Ludwig Engel sündis Berliini eeslinnas Schönefeldis 1778. aasta 3. juulil. Tema isa Johann Phillip Engel oli elukutselt müürsepp, mistõttu on mõnikord nähtud seost Engeli elukutsevaliku ja isa ameti vahel. 1800. aastaks oli ta saanud Berliini Ehitusakadeemiast maamõõtja kutse, kuid jätkas samas õpinguid ja lõpetas akadeemia 1804. aastal arhitektina. Akadeemias õppides oli Engeli üheks peamiseks õppejõuks ja mõjutajaks David Gilly, kelle sidemeid tulevase kuulsa Läänemere regiooni arhitektiga kirjeldades on Juhan Maiste öelnud, et tegu oli esimese põlvkonna arhitektidega, ”kellele oli määratud ületada kultuuri kitsalt administratiivsed ja geograafilised piirid …”. Gilly õpilastele, sh Engelile, sai omaseks pöördumine ehituskunsti algvormide poole, kus hakati eelistama geomeetrilisi kujundeid. Pöördkehade (kera, silinder) vormid lõid Engeli tulevases loomingus uue mõõtme, mis ühe väljundina andis võimaluse kujutada sambaorderite kaudu looduses peituvaid ürgseid seaduspärasusi. 1800–1807 töötas ta Preisimaa Ehitusvalitsuses – peamiselt koos arhitektide Bersoni ja Rothega –, kus ta jõudis muuhulgas projekteerida Neuruppini ja Zittau uued raekojad. 1808. aastaks oli Engeli tööpõld hõlmanud lisaks Beriinile juba ka Köningsbergi ja Kalischit ning tema projektide järgi on valminud kümneid veskeid tänapäeva Poola aladel.
Napoleoni sõdade tulemusena kuivasid Preisimaal uute ehituste tellimused järsult kokku. 1808. aastal kandideeris Engel Eestimaa Kubermangu pealinna Tallinna linnaarhitektiks. Teda saatis edu ning ta saabus Balti kubermangudesse 1809. aastal. Carl Gustav Engelit peetakse esimeseks Tallinna linnaarhitektiks, ühtlasi on tegu 19. sajandi ainsa ehitusakadeemia paberitega linnaarhitektiga. Engeli tegutsemine Tallinnas 1810. aastate I poolel on aga kindlalt fikseeritud ning meistrit ennast peetakse üheks Läänemere regiooni mõjukamaks klassitsismiajastu arhitektiks. 1811. aastal abiellus Engel Tallinna Gümnaasiumi assessori tütre Sophia Charlotta Barthiga, kellega tal oli kokku viis last. Berliinist pärit arhitekt viis uute hoonete projekteerimise ja vanade värskendamise kõrval lõpule ka varem alustatud, kuid pooleli jäänud töid. Lisaks kuulusid tema kohustuste hulka Tallinnas pidevate ringkäikude läbiviimine ning olukorrast raele aruannete koostamine.
Aja möödudes kerkis Engeli tegevusele Tallinnas ette mitmeid takistusi: 1810. aastate alguses karmistati Vene keskvõimu suunistel linnaplaneerimise alusreegleid ning lisaks kurtis Engel juba 1813. aastal, et tal polevat Tallinnas enam piisavalt tööd. 1814. aastal lahkus ta paarinädalasele puhkusele Peterburi, kust aga Tallinnasse enam ei naasnud, vaid sõlmis Venemaa pealinnas kaheaastase lepingu Peterburi suurtöösturi Lomaniga ning kolis koos perega Soome Turu linna, lahkudes järgmisel aastal ka ametlikult Tallinna linnaarhitekti kohalt. 1816–1817 viibis Engel mõnda aega taas Peterburis, kus teda inspireeris vastvalminud Keiserliku Kunstiakadeemia hoone Vassili saarel. Lisaks langes arhitektile ka Aleksander I soosing ning 1816. aastal määras keiser Engeli Soome Suurvürstiriigi uue pealinna, 1812. aasta tulekahjus tugevalt kannatada saanud Helsingi ülesehitamise komitee arhitektiks. Selles ametis lõi Engel hulganisti uusi avalikke hooneid ja ka eramaju. 1824. aastal sai Engel avalike hoonete ehitamise eest vastutava intendantuuri ülemaks, kus ta sestpeale asendas Charles Bassi, ning koos sellega ka keskaegsete kirikute renoveerimistööde ülevaatajaks. Töid tehti klassitsistlikus laadis ning kirikuid kohendati vastavalt kaasaja vajadustele: nii said näiteks mitmed pühakojad uue krohvikihi, mis omakorda kaeti – endist polükroomiat vältides – sageli valge värviga. Hiljem, pärast 1828. aasta suurt tulekahju Turus, osales Engel aktiivselt ka selle linna ülesehitamises. Lisaks on tema suunistel valminud mitmeid klassitsistlikus stiilis ühiskondlikke hooneid üle terve Soome: Hämeenlinnas, Mikkelis ja Tampereski. Carl Ludwig Engel suri Helsingis 14. mail 1840, olles 61-aastane.
Looming ja peamised teosed
Engelit võib julgelt pidada Läänemere piirkonna kuulsaimaks klassitsistliku arhitektuuri esindajaks. Juhan Maiste nimetab teda linnaehitajaks par excellence ning mainib, et tegu oli Euroopa klassitsismi ühe viimase tõekuulutajaga, kelle arhitektuurikõne sobis nii parasvöötmelisse suvekliimasse kui ka karmidesse talvedesse. Engelis puudub revolutsiooniline ambitsioon, ta rakendab rangelt reeglipärast ehitusstiili ning saadav tulemus kujutab endast „terviklikku, aja ja ruumi seaduspärasustega kokku kõlavat ansamblit“. Eestimaa pealinnas Engelile omistatud töödest on ilmselt tuntuim Kaulbarside aadliperekonna linnapalee, mis asub Toompeal, aadressil Kohtu 8. On avaldatud arvamust, et samal ajal toimunud aadlielamute kuhjamine kõnealuse kõrgendiku servadele pidi looma ainulaadse nn Põhjamaade akropoli. Lisaks on temaga otseselt seotud Kuninga 3 ümberehitus raskepärase ning tiheda dekoreeritud kolmnurkfrontooniga hooneks (1814), Lai 34 projekteerimine 1809–1811 ning samuti on tema käekirja märgatud Vene 15 ja Pühavaimu 8 juures. Teda peetakse ka mitme tänini all-linnas asuva hoone ümberehituse autoriks, ent täpsem ülevaade tema tegevusest selles osas puudub.
Soomes olid Engelil Tallinnast tunduvalt suuremad võimalused oma annet ja oskusi realiseerida. Pärast Helsingi nimetamist Soome pealinnaks 1812. aastal tõusis kohe esile vajadus uue linnaplaani koostamise järele, mis langes peatselt Engeli õlgadele. Kuulsa arhitekti looming esineb kõige täiuslikumal kujul Helsingi Senati väljakul (s.k. Senaatintori): seal on märgata Engeli suurepärast klassitsistliku arhitektuuriteooria mõistmist ning mõõtmete ja proportsioonide meisterlikku rakendamist. Sambaorderite puhul on näha antiiksete reeglite täpset järgimist ning samuti kasutas ta erinevaid ordereid, viitamaks antud hoone funktsioonile. Tema kuulsaimate projekteeritud tööde hulka kuuluvad Senatihoone (tugevalt mõjutatud Peterburi Kunstiakadeemia hoonest), uus ülikooli peahoone ja Helsingi Toomkirik, lisaks uuendas ta Soome kindralkuberneri ametlikku residentsi, nn Kiseleffi maja.
Hardo Aasmäe
Hardo Aasmäe (11. veebruar 1951 Rannamõisa (praegu Rannajõe) – 29. detsember 2014 Tallinn) oli Eesti geograaf, ettevõtja ja poliitik. Hardo Aasmäe oli Eesti Rooma Klubi liige, Eesti Entsüklopeediakirjastuse peatoimetaja ning Tallinna linnapea 1990–1992.
Elulugu
Hardo Aasmäe lõpetas 1969 Tallinna 20. Keskkooli ja 1974 majandusgeograafina Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) ning sai 1982 Leningradi Riiklikus Ülikoolis geograafiakandidaadi kraadi.
Ta töötas 1974–1977 Tartu Riikliku Ülikooli majandusgeograafia kateedris, 1977–1990 Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumis teadustöötajana, 1989–1990 Mainori teadusdirektorina, 1992–2006 Tallinna Pedagoogikaülikoolis / Tallinna Ülikoolis dotsendina ning juhtimis- ja planeerimisnõustajana. Aastatel 1995–1996 oli ta AS-i Eesti Fosforiit nõukogu esimees. 2001. aastast oli Aasmäe Eesti Entsüklopeediakirjastuse juhatuse liige ja 2002. aastast peatoimetaja. Alates 2005. aastast oli ta OÜ Mark Invest nõukogu liige. Ta oli Eesti Entsüklopeediakirjastuse suurim aktsionär 25,6% osalusega. Eesti Entsüklopeediakirjastus lõpetas tegevuse pankroti tõttu, suure osa selle varadest omandas 2009. aastal loodud ning Aasmäe juhitud MTÜ Entsüklopeedia.
Aasmäe oli NSV Liidu rahvasaadik 1989–1991. Ta oli 9. aprillil 1989 Thbilisis toimunud meeleavalduse mahasurumise asjaolude uurimise komisjoni aseesimees.
Hardo Aasmäe oli Tallinna linnapea 1990–1992. 1991 juhtis ta Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee likvideerimist ("Aasmäe komisjoni").
Ta oli NLKP liige 1975–1990, Eestimaa Rahvarinde volikogu ja eestseisuse liige 1990–1991. Aasmäe oli Keskerakonna asutajaliige 1991 ning mitmel korral selle juhatuse liige. Ta oli üks Arengupartei asutajaid 1996. aastal.
pisi|Hardo Aasmäe 2013. aastal 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel oli ta Vaba Tallinna Kodaniku linnapeakandidaat.
2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kandideeris ta Eesti Iseseisvuspartei nimekirjas, sai 2193 häält ega osutunud valituks.
Ta tegi aastaid raadiosaateid ja kuulus alates 1998. aastast saatesarja "Mnemoturniir" Tarkade klubisse. Kuku Raadios oli tal igapäevane saade "Raadioentsüklopeedia". Hardo Aasmäe oli Eesti Geograafia Seltsi ja MTÜ Konstantin Pätsi Muuseum liige, 2008. aastani oli ta Eesti Rooma Klubi president.
Hardo Aasmäe suri 29. detsembril 2014 Tallinnas trepilt õnnetu kukkumise tagajärjel. Maetud Tallinna Metsakalmistule.
Vladimir Jagunov
Vladimir Jagunov (sündinud 12. märtsil 1956 Poltavas Ukraina NSVs) on Eesti poksija.
Jagunov poksis Narva Dünamos ja Tööjõureservides, hiljem põhiliselt Kalevis.
Jagunov oli helveskaalus (kuni 48 kg) kuuekordne Eesti NSV meister (1978, 1983–1987) ning kärbeskaalus (kuni 51 kg) neljakordne Eesti NSV meister (1981–1982 ja 1988–1989). Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel helveskaalus (kuni 48 kg) II koha (1990).
Jagunov tuli 1986. aastal helveskaalus (kuni 48 kg) ja 1988. aastal kärbeskaalus (kuni 51 kg) meistriks ilma võistluseta, seega loetakse tihti, et ta on kümne korra asemel tegelikult kaheksa korda meistriks tulnud.
Selleaegsete Eesti NSV meistrivõistluste lahtise laadi tõttu esinesid seal ka külalisvõistlejad. Helveskaalu (kuni 48 kg) 1985. ja 1987. aasta võistlusel oli mõlemal korral ainult kaks võistlejat. Jagunovi vastane oli mõlemal korral väljastpoolt Eesti NSV-d. Ka 1990. aasta helveskaalu (kuni 48 kg) võistlusel oli Jagunovi vastane väljastpoolt Eesti NSV-d, sedakorda Jani Nousiainen Soomest.
Jagunov sai Leedu NSV lahtistel meistrivõistlustel helveskaalus (kuni 48 kg) esikoha (1987).
Haldusüksus
Haldusüksus ehk administratiivüksus on haldusjaotusel põhinev, seaduse ja teiste õigusaktidega kindlaks määratud staatuse, nime ja piiridega üksus, mille territooriumi ulatuses teostatakse riiklikku või omavalitsuslikku haldamist.
Eesti haldusüksused
Eestis praegu kasutatavad haldusüksused on maakond, vald ja linn. Ajalooliselt on Eesti olulisim haldusüksus olnud kihelkond (alates muinasajast kuni 1920. aastate alguseni), mida tihti on rühmitatud maakondadeks/kreisideks.
Eesti maakondade EHAK koodid on järgmised:
Bristol
pisi|Ajalooline vaade Bristoli kesklinnale
Bristol on linn, tseremoniaalkrahvkond ja tervikomavalitsus Edela-Inglismaal 169 km kaugusel Londonist läänes.
Tervikomavalitsuses elas 2009. aastal hinnanguliselt 433 100 ja laiemas linnaalas 2007. aastal 1 070 000 inimest. Bristol on suuruselt Inglismaa kuues ja Suurbritannia kaheksas linn.
Bristol piirneb Somerseti ja Gloucestershire'i krahvkonnaga ning asub ajalooliste linnade Bathi ja Gloucesteri lähistel. Avoni jõe suudmes paikneval linnal on lühike rannajoon ka Severni jõe suudmelahe kaldal.
Linnaõigused sai Bristol 1155. aastal. 13. sajandist kuni tööstusliku pöördeni 18. sajandi teisel poolel oli Bristol Yorki ja Norwichi kõrval üks kolmest Inglismaa suurima maksutuluga linnast. Tänapäeval on Bristol piirkonna kultuuri-, haridus- ja tööelu keskus ja peamisteks ettevõtlusvaldkondadeks on loovmeedia, elektroonika- ja kosmosetööstus. Mere lähedus on linna asutamisest alates majanduses olulist rolli mänginud. Varem linna keskuses asunud Bristoli sadam on nüüdseks üle viidud Severni suudmelahe äärsesse Avonmouthi eeslinna ja Portbury sadam asub linna läänepiiril. Linna keskel asuvatest dokkidest on saanud pärimus- ja kultuuriobjektid.
Asend
Bristol on ühtaegu nii linn kui ka tervikomavalitsus ja seetõttu on haldusüksuse piirid mitmeti määratletavad. Kõige kitsamas tähenduses hõlmab Bristol linnana Severni suudmelahte kuni Steep Holmi ja Flat Holmi saarteni, kuid saared ise jäävad linna piiridest välja. Briti statistikaamet käsitleb Bristoli osadena ka linnaga külgnevaid asulaid – näiteks Whitchurchi küla, Filton, Patchway ja Bradley Stoke –, arvates aga samas Bristolist välja linna piiridesse jäävad asustamata alad. Statistikaamet on määratlenud eraldi üksusena veel Bristoli linnaasula, mis hõlmab Kingswoodi, Mangotsfieldi, Stoke Giffordi, Winterbourni, Frampton Cotterelli, Almondsburyt ja Easton-in-Gordanot. Suur-Bristolina mõistetakse enamasti piirkonda, mis hõlmab Bristoli linna ja osa kolmest ümbritsevast omavalitsusest (Bath ja Kirde-Somerset, Põhja-Somerset ning Lõuna-Gloucestershire).
Loodus
Bristol asub lubjakivipinnasega kaetud alal, mis ulatub Mendip Hilli kõrgustikust lõunas kuni Cotswoldsi kõrgustikuni kirdes. Avoni ja Frome'i jõed voolavad läbi lubjakivipinnase ja vormivad sel moel Bristolile omase künkliku maastiku. Bathist ida pool läbib Avoni jõgi maa-ala, mis enne linna laienemist oli soine ja seal paiknesid lamminiidud. Läänepoolses osas on jõgi läbinud paekivi, moodustades Avoni kuristiku, millest kaevandati kive Bristoli linna ehitamiseks. Kuristiku ümbruskonnas, näiteks The Downsis ja Leigh Woodsis, on arendustegevusele kehtestatud piirangud.
Kliima
Bristol on Suurbritannia üks soojemaid linnu – aasta keskmine temperatuur jääb vahemikku 10,2–12 °C. Ühtlasi on tegemist ka riigi ühe päikeselisema linnaga, kus aastas on keskmiselt 1541–1885 tundi päikesepaistet. Keskmine sademetehulk aastas on riigi keskmise lähedane (741–1060 mm). Vihma sajab aasta ringi, kuid kõige sademeterohkemad on sügis ja talv.
Normannide vallutustele eelnev periood
Shirehamptonist ja St Annest pärit 60 000 aasta vanused arheoloogilised leiud näitavad, et Bristoli piirkonnas oli inimasustus juba paleoliitikumi ajal. Lähikonnas asuvad kindlustused pärinevad rauaajast.
Praeguses Sea Millsis asus Rooma ajastul Abona asula, mis oli teedevõrgustikuga ühendatud Bathi ja Inns Courtiga. Väljakaevamised Abonas on tõestanud tänavate, poodide, surnuaedade ja kaide olemasolu, mis viitab sellele, et tegu oli sadamalinnaga. Piirkonnas leidus ka üksikuid Rooma villasid ja kindlusi.
Kaubalinn Bristol rajati 11. sajandi algusaastatel. Seda kinnitab umbes 1010. aastal kuningas Aethelredi nimel vermitud mündi leidmine. Asula tolleaegne nimi Brycgstow tähendab vanainglise keeles kohta silla lähedal. Bristol oli anglosaksi orjakaubanduse oluline keskus – Walesis ja Põhja-Inglismaal kinni võetud mehi, naisi ja lapsi kaubeldi orjadeks Dublinisse, kus valitsenud viikingid müüsid neid mujale edasi. Worcesteri piiskop võttis orjakauplemise vastu regulaarselt sõna ja lõpuks kuningas keelustaski selle, kuid inimestega kaubeldi salaja veel aastaid.
Keskaeg
Normannide vallutuste järel rajati Bristolisse üks Lõuna-Inglismaa võimsamaid kindlusi ja 11. sajandil tekkis sadam Frome'i ja Avoni jõe ristumiskohale, algse Bristoli silla kõrvale ja linnamüüride vahetusse lähedusse. 12.–13. sajandiks oli Bristolist saanud oluline sadamalinn, mille kaudu toimus suur osa Inglismaa ja Iirimaa vahelisest kaubandusest. Bristolist eksporditi villast kangast ja nisu ning imporditi Gascogne'i ja Bordeaux' veine, Hispaania šerrit ja Toledo terast. 1141. aastal osalesid Bristoli laevad ja nende meeskonnaliikmed Lissaboni lahingus, mille käigus vallutati linn mauridelt tagasi.
Bristoliga liideti 1373. aastal Redcliffe ja Bedminster ning kuningas Edward III korraldusel eraldati Bristol Gloucesteri ja Somerseti krahvkondadest. 14. sajandi keskpaigaks oli Bristol 15 000–20 000 elanikuga arvatavasti Londoni ja Yorki järel Inglismaa suuruselt kolmas linn. 1348.–1349. aastal puhkenud katk vähendas rahvaarvu oluliselt ja 15.–16. sajandil elas Bristolis umbes 10 000–12 000 inimest.
Saja-aastase sõja lõpp 1453. aastal tähendas, et Suurbritannia ei saanud enam kaubelda Gascogne'i veinidega, mistõttu kasvas import Hispaaniast ja Portugalist. Iirimaalt imporditi tol perioodil eelkõige kala, nahka ja riiet; Bristolist eksporditi kalevit, toiduaineid, rõivaid ja metalli.
Varauusaeg
Bristoli piiskopkond asutati 1542. aastal, kui endisest St Augustine'i kloostrist sai Bristoli katedraal. Tavakohaselt tähistas see samm ühtlasi ka linnaõiguste saamist. Inglise kodusõja ajal 1640. aastatel okupeerisid linna rojalistid.
Uus kasv saabus 17. sajandil kolooniate laiendamisega ja 18. sajandil Inglismaa osatähtsuse kasvuga orjakaubanduses. Bristolist sai Liverpooli kõrval Suurbritanniat, Aafrikat ja Ameerikat ühendava kaubateede võrgustiku keskpunkt. Tööstuskaupu transporditi esmalt Lääne-Aafrikasse, kus laadung vahetati orjadeks viidavate aafriklaste vastu. Aafriklased toimetati Ameerikasse, kust omakorda toodi Suurbritanniasse suhkrut, tubakat, rummi, riisi ja puuvilla. Ka Suurbritanniasse toodi orje, kes müüdi aristokraatide majapidamistesse teenijateks. Orjakaubanduse kõrgajal 1700.–1807. aastatel lahkus Bristoli sadamast enam kui 2000 laeva, millega toimetati Aafrikast Ameerikasse vähemalt pool miljonit inimest.
18. ja 19. sajand
Konkurents Liverpooliga, Prantsusmaal peetud sõdade tõttu katkenud merekaubandus ja orjakaubanduse kaotamine viisid selleni, et Bristol ei suutnud põhja pool asuvate tööstuslinnadega enam arengus sammu pidada. 1804.–1809. aastatel ehitatud uue ujuvsadama rajamise kulud tõstsid sadamamakse.
Hoolimata sellest viiekordistus 19. sajandil Bristoli elanike arv tänu uute tehaste avamisele ja kaubavahetuse kasvule. Olulist rolli mängis insener Isambard Kingdom Brunel, kes kavandas Bristoli ja London Paddingtoni vahelise raudtee, kaks Bristolis ehitatud ookeanisõiduks sobivat aurulaeva (SS Great Britain ja SS Great Western) ning Clifton Suspension Bridge'i silla.
20. ja 21. sajand
1901. aastal elas Bristolis umbes 330 000 inimest ja linnaelanike arv kasvas 20. sajandi jooksul pidevalt. Sadamategevust laiendati 1900. aastate alguses uue doki rajamisega ja 1970. aastatel avati Portbury dokk. Õhutranspordi kasvust mõjutatuna rajati 20. sajandi esimesel poolel linna mitmeid lennundustööstusettevõtteid.
Linna hariduselu elavdas Bristoli Ülikooli rajamine 1909. aastal. 1969. aastal avati linna teise kõrgkoolina polütehnikum, mis muudeti 1992. aastal Lääne-Inglismaa Ülikooliks (University of the West of England).
Teise maailmasõja ajal sai Bristoli kesklinn Luftwaffe õhurünnakutes oluliselt kahjustada. Kokku hukkus rünnakutes umbes 1300 inimest ja kannatada sai ligi 100 000 hoonet, millest 3000 hävis täielikult. Bristoli silla ja kindluse lähistel asunud ja sõjas hävinenud kunagine kaubanduspiirkond on tänapäeval muudetud pargiks, kus asuvad kahe kiriku ja kindluse varemed. Kolmas pommitamistes kannatada saanud kirik on restaureeritud ja selles asub muuseum.
Kesklinna üles ehitades valmisid 1960. aastate stiilis kõrghooned ja laiendati teid. Alates 1980. aastatest on suuremaid teid taas suletud, taastatud on Queen Square'i ja Portland Square'i väljakud, uuendatud Broadmeadi kaubanduspiirkonda ning lammutatud üks kesklinna kõrgemaid sõjajärgseid uusehitisi. Bristoli infrastruktuuri mõjutas 1960.–1970. aastatel oluliselt maanteede M4 ja M5 arendamine. Need ristuvad linnast pisut põhja pool ja on ühendatud Londoni, Cardiffi, Exeteri ja Birminghamiga.
1936. aasta taliolümpiamängud
1936. aasta taliolümpiamängud olid IV taliolümpiamängud, mis toimusid 6.–16. veebruarini 1936 Saksamaal Garmisch-Partenkirchenis.
Garmisch-Partenkirchen on tuntud ka nimelühendiga Ga-Pa. Garmisch on rajatud aastal 802 (esimene ajalooline mainimine), Partenkirchen aastal 257. Asulad ühendati 1935. aastal.
Colorado (täpsustus)
Colorado on Ameerika Ühendriikide osariik. Samuti kannab seda nime mitu jõge Ameerika mandril.
1936. aasta taliolümpiamängud
Garmisch-Partenkirchen asub Lõuna-Saksamaal Baieri liidumaal, umbes 70 km Münchenist. Alpide jalamil, 710 meetrit üle merepinna.
Colorado (täpsustus)
Jõed:
1936. aasta taliolümpiamängud
Olümpialinnaks kinnitati ROK-i 29. istungil Barcelonas 1931. aastal.
Colorado (täpsustus)
Muu:
1936. aasta taliolümpiamängud
Korralduskomitee president oli Dr. Karl Ritter von Halt (1891–1964).
Colorado (täpsustus)
Vaata ka:
1936. aasta taliolümpiamängud
Olümpiamängudel osales 28 riiki. Esimest korda võtsid osa Austraalia, Bulgaaria, Hispaania, Kreeka, Liechtenstein ja Türgi.
Mängudel osales 668 sportlast, neist 80 naist. Suurim võistkond oli Austrial – 97 sportlast.
Spordialad
Olümpiamängudel jagati välja 17 komplekti medaleid (lisandusid 4 × 10 km teatesuusatamine meestele ja Alpi kahevõistlus nii meestele kui ka naistele).
Näidisaladena olid kavas kurling ja partullsuusatamine.
Olümpiamängud avas riigikantsler Adolf Hitler. Olümpiavande andis kahevõistleja Wilhelm Bogner.
Olümpiamargid: Saksamaa postiteenistus andis välja kolmemargilise taliolümpiaseeria. Markidel oli kujutatud kiiruisutajat, suusahüppajat ja bobisõitjaid.
Edukaim riik medalite arvult oli Norra (7 kuld-, 5 hõbe- ja 3 pronksmedalit). Teise koha pälvis korraldajamaa Saksamaa (3 kuld-, 3 hõbemedalit), kolmas oli Rootsi (2 kuld-, 2 hõbe- ja 3 pronksmedalit).
Edukaim sportlane olümpiamängudel oli Norra kiiruisutaja Ivar Ballangrud kolme kuld- ja ühe hõbemedaliga.
Helios (täpsustus)
Helios on vanakreeka mütoloogias päikesejumal.
Seda nime on kasutatud ka mujal:
Hódmezővásárhely
Hódmezővásárhely on komitaadi õigustega linn Ungaris Csongrád-Csanádi komitaadis.
Knut Tore Apeland
Knut Tore Apeland (sündinud 11. detsembril 1968) on endine Norra kahevõistleja, kes võistles 1990. aastatel.
Apeland võitis olümpiamängudel kaks hõbemedalit meeskonnavõistluses 1992. aastal Albertville'is ja 1994. aastal Lillehammeris. Lisaks on ta tulnud Norras toimunud maailmameistrivõistlustel maailmameistriks ja võitnud kaks hõbemedalit meeskonnavõistluses.
Maailmakarikavõistluste üldkarika võitis Apeland hooajal 1995/1996.
Ta lõpetas oma sportlaskarjääri 2000. aasta kevadel. Norra meistrivõistlustel on täiskasvanute arvestuses kahevõistlusel saanud korra teise ja viis korda kolmanda koha.
Érd
Érd on komitaadi õigustega linn Ungaris Pesti komitaadis. Budapesti eeslinn, asub Budapestist edelas.
Érd on linn 1979. aastast, kuid tänapäeva linnaosa Óvárost mainitakse juba 1243. aastal.
Linnas on 17. sajandist pärinev minarett.
Imre Nagy
Imre Nagy (7. juuni 1896 Kaposvár – 16. juuni 1958 Budapest) oli Ungari poliitik.
Ta oli 1944–1949 ja 1951–1955 Ungari Töörahvapartei Keskkomitee Poliitbüroo liige. Aastatel 1953–1955 oli ta Ungari Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu esimees.
Ungari ülestõusu ajal oktoobris ja novembris 1956 oli ta jälle Ministrite Nõukogu esimees. Ta taaskehtestas mitmeparteisüsteemi ja kuulutas välja Ungari väljaastumise Varssavi Lepingu Organisatsioonist.
Aastal 1958 mõisteti ta surma ja hukati.
Kislovodsk
270px|thumb
Kislovodsk on linn Venemaal Stavropoli krais. Asub Kaljuaheliku põhjanõlval.
Linn on asutatud 1803. aastal. Linnaõigused sai 1830. aastal.
Kislovodsk on tuntud kuurortlinn. 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses elas seal palju tuntud kultuuritegelasi ja aristokraate.
Kislovodskis villitakse alates 1896. aastast narsaani.
Lähim lennujaam asub Mineralnõje Vodõs.
Kislovodskis on sündinud Aleksandr Solženitsõn.
Carles Puyol
Carles Puyol i Saforcada (sündinud 13. aprillil 1978 La Pobla de Seguris) on Hispaania endine jalgpallur, kaitsja.
Ta kuulus kogu karjääri jooksul Barcelona meeskonda, kus mängis 15 aasta jooksul 593 mängu, lõi 18 väravat ja võitis 21 karikat.
Aastatel 2000–2013 mängis Puyol rahvuskoondises 100 mängu ja lõi kolm väravat. Hispaaniat esindades võitis ta 2008. aasta Euroopa meistrivõistlused ja 2010. aasta maailmameistrivõistlused, kus ta lõi poolfinaalis Saksamaa vastu peaga võiduvärava.
Algusaastad
vasakul|pisi|Puyol [[FC Barcelona|Barcelona meeskonnas 2007. aastal]] Puyol liitus 1995. aastal Barcelona noorteakadeemiaga La Masia. Kahe aasta pärast mängis ta juba Barcelona B-meeskonnas.
2. oktoobril 1999 tegi Puyol debüüdi Barcelona põhimeeskonnas Valladolidi Reali vastu Hispaania kõrgliiga raames, mäng lõppes 2:0 Barcelona võiduga.
2003–2008
2003–04 hooajal, pärast Luis Enrique karjääri lõpetamist, nimetati Puyol Barcelona kapteniks.
2005–06 hooajal mängis ta klubis 52 ametlikku mängu, kui Barcelona võitis nii La Liga kui ka Meistrite Liiga. Meistrite Liiga finaalis alistati Londoni Arsenal skooriga 2:1.
Järgmisel aastal tuli ta klubiga uuesti Hispaania meistriks.
2008–2014
16. septembril 2008 mängis Puyol Meistrite Liiga alagrupimängus Lissaboni Sportingu vastu oma 400. Barcelona kohtumise.
Sel hooajal tegi ta vigastuste tõttu La Ligas kaasa ainult 28 kohtumist ja lõi ühe värava. Värav tuli Madridi Reali vastu, kui Barcelona võitis võõrsil 2:6.
2009. aastal aitas ta Barcelonal klubi kaptenina võita Meistrite Liiga, Euroopa superkarika ja jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused.
2009–10 hooajal tuldi taas Hispaania meistriks.
Järgmisel hooajal oli Puyol taas kimpus vigastustega. Ta võitis klubiga La Liga ja Meistrite Liiga. Meistrite Liiga finaalis Manchester Unitedi vastu mängis ta kuus minutit.
2. märtsil 2014 tõusis ta mööda Miguelist Barcelonas mängitud mängude arvestuses, ainult Xavi oli mänginud temast toona rohkem mänge.
15. mail 2014 lõpetas Puyol jalgpallurikarjääri. Ta mängis Barcelona meeskonnas kokku 15 aastast (kümme neist kaptenina), tegi kaasa 593 mängus, lõi 18 väravat ja võitis 21 karikat.
Koondisekarjäär
pisi|Puyol mängimas [[Kataloonia jalgpallikoondises|309x309px]] Puyol debüteeris Hispaania jalgpallikoondises 15. novembril 2000 mängus Hollandiga. Esimese värava lõi ta 17. aprillil 2002 sõprusmängus Põhja-Iirimaa vastu.
Puyol võitis koondisega 2008. aasta Euroopa meistrivõistlused ning valiti ka turniiri sümboolsesse koosseisu.
2009. aasta FIFA konföderatsioonide karikal langes Hispaania poolfinaalis, Puyol valiti taas turniiri parimasse rivistusse.
2010. aasta maailmameistrivõistlustel mängis ta kõikides Hispaania mängudes. Poolfinaalis Saksamaaga lõi ta peaga mängu ainsa värava. Finaalis Hollandi vastu tegi Puyol kaasa kõik 120 minutit, kui hispaanlased võitsid Andrés Iniesta väravast 1:0.
Puyol mängis viimase mängu rahvuskoondises 6. veebruaril 2013, kui koondis alistas 3:1 Uruguay.
Kokku mängis Puyol aastatel 2000–2013 Hispaania koondises 100 mängu ja lõi 3 väravat.
Ta mängis koondises 2000. aasta suveolümpiamängudel, 2002., 2006. ja 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2004. ja 2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Kataloonia jalgpallikoondises tegi ta kaasa kuues sõpruskohtumises.
Saavutused
pisi|Carles Puyol 2008. aastal
Isiklikku
Puyol elab koos Hispaania modelli Vanessa Lorenzoga, kellega tal on kaks tütart.
Fred Børre Lundberg
Fred Børre Lundberg (sündinud 25. detsembril 1969 Bardus) on endine Norra kahevõistleja. Tema karjääri parimad aastad olid 1990. aastatel, kui ta oli üks maailma parimaid kahevõistlejaid. Lundberg esindas spordiklubi Bardu IL.
Maailmakarikavõistluste üldkarika võitis Lundberg hooajal 1990/1991. Samal aastal Val di Fiemmes toimunud 1991. aasta maailmameistrivõistlustel tuli ta tavavõistluses maailmameistriks. 1992. aasta olümpiamängudel Albertville'is võitis Lundberg koos Trond Einar Eldeni ja Knut Tore Apelandiga meeskonnavõistluses hõbemedali. Sama kordus ka aasta hiljem 1993. aasta MM-il Falunis.
1994. aasta OM-il Lillehammeris tuli Lundberg tavavõistluses olümpiavõitjaks ning sai meeskonnavõistluses koos Apelandi ja Bjarte Engen Vikiga hõbemedali. 1995. aasta MM-il Thunder Bays tuli ta teist korda tavavõistluse maailmameistriks ning oli koos Apelandi, Viki ja Halldor Skårdiga meeskonnavõistluses teine. Samas koosseisus tuli ta kaks aastat hiljem Trondheimis toimunud 1997. aasta maailmameistrivõistlustel meeskonnavõistluses maailmameistriks ning 1998. aasta olümpiamängudel Naganos olümpiavõitjaks. 1999. aasta MM-il Ramsaus sai ta koos Viki, Eldeni ja Kenneth Bråteniga meeskonnavõistluses hõbemedali.
Maailmakarikavõistluste etapivõidud
Fred Børre Lundberg osales karjääri jooksul kokku 93 maailmakarikavõistluste etapil, millest poodiumile jõudis 29 korda ja neist 9 korral kõige kõrgemale astmele.
Isiklikku
Tema elukaaslane on Marit Bjørgen. 25. detsembril 2015 sündis neil esimene poeg, 23. märtsil 2019 sündis neil teine poeg.
Timo Simonlatser
Timo Simonlatser (sündinud 17. mail 1986) on Eesti murdmaasuusataja, sprinter.
Timo kuulub Tamsalu AO Suusaklubisse. On kuulunud ka Eesti noorte murdmaakoondise MERKO tiimi (MERKO TEAM).
Timo Simonlatseri treeneriks on Björn Kristiansen. Endine treener Arvo Orupõld.
27px Olümpiamängudel
2010 Vancouveris
Maailmameistrivõistlustel
2007 Sapporos:
2011 Oslos
Juunioride maailmameistrivõistlustel
2005. aasta juunioride maailmameistrivõistlused Rovaniemis:
Põhjamaade Noorte meistrivõistlustel
2003. aasta Põhjamaade Noorte meistrivõistlustel Sysslebäckis:
Bihar
Bihar on India osariik. Seal elas 2011. aasta seisuga 104 miljonit inimest, millega see oli rahvaarvult riigi kolmas osariik.
Piirneb põhjas Nepaliga. Läände jääb Uttar Pradesh, lõunasse Jharkhand ja itta Lääne-Bengali osariik.
Osariigi suuremad linnad on Patna, Gaya, Bhagalpur, Muzaffarpur, Darbhanga, Bihar ja Arrah.
Umbes 2500 aastat tagasi sai sellest piirkonnast alguse budism. Kohanimest 'Bihar' tuleneb budistliku kloostri nimetus vihaara jpm.
2016. aastal hakkas osariigis kehtima alkoholi müügi ja tarvitamise keeld.
Haldusjaotus
Osariik jaguneb 38 ringkonnaks, mis rühmitatakse 9 jaotiseks.
Välislingid
🇮🇳
Vanapõhja keel
pisi|Vanapõhja keele ning selle lähemate sugulaskeelte levik [[10. sajandil. Punane ala märgib läänepõhja murret, oranž ala idapõhja murret, roosa ala gutni murret ning roheline ala teiste germaani keelte levikut, mille kõnelejad said mingil määral aru ka vanapõhja keelest]]
Vanapõhja keel ehk vanaskandinaavia keel (rootsi keeles fornnordiska, taani keeles oldnordisk ehk norrønt, norra keeles norrønt, inglise keeles Old Norse) on germaani keelte põhjagermaani harusse kuuluv keel, mida kõneldi Skandinaavias ning selle elanike ülemereasundustes viikingiajal ja keskaja alguses, kuni 13. sajandini. Vanapõhja keel kujunes välja muinaspõhja keelest 8. sajandil.
Enamik säilinud vanapõhjakeelseid tekste on 12.–13. sajandil selle alavariandis vanaislandi keeles kirjutatud Islandi saagad.
Ajalugu
Vahel kasutatakse ka mõistet "keskpõhja", mis on pigem ajalooline kui lingvistiline määratlus, kuigi just sel ajal leidsid aset muutused, mis viisid tänapäevaste keelte tekkeni. Kuni 13. sajandini pidasid kõnelejad ida- ja läänepõhja ning gutni dialekti samaks keeleks. Seda kutsuti ida dialektis dansk tunga ja lääne dialektis dönsk tunga, mis tähendab taani keelt.
Vanapõhja keele idamurrete hulka kuulus ka Gotlandil räägitud gutni murre, läänemurrete hulgas oli ka praeguseks väljasurnud norni keel, mida räägiti Orkney ja Shetlandi saartel ning Caithnessil Šotimaal. Vanapõhja keel oli arvatavasti arusaadav ka vanainglise, vanasaksi ja teiste alamsaksa keelte rääkijatele.
15. sajandist alates võib rääkida moodsatest skandinaavia kõnekeeltest.
Tänapäeva keeled
Vanapõhja keel arenes edasi põhjagermaani keelteks. Idamurretest arenesid välja taani ja rootsi keel, läänemurdest islandi, norra ning fääri. Kõige vähem erineb vanapõhja keelest tänapäeva islandi keel. Islandi keeles on näiteks säilinud käänded ja tegusõna pöördelõpud.
Grammatika
Vanapõhja keeles oli neli käänet: nominatiiv, akusatiiv, genitiiv ja daativ. Nimisõna käändus nii arvus kui soos. Nimisõnal oli kolm sugu ning sugu sõltus enamasti tüvevokaalist. Arve oli kaks, kusjuures algse duaali on asendanud mitmus.
Verbid, nagu ka teistes germaani keeltes, jagunevad tugevateks ja nõrkadeks.
Sõnavara
Suur osa vanapõhja sõnavarast kuulub germaani keelte ühisleksikasse, kuid on ka skandinaaviapäraseid sõnu, näiteks n-järelliitelised bjǫrn (karu) ja ǫrn (kotkas). Laensõnades on tihti eesliide lühenenud, näiteks vanainglise belūcan (sulgema) ja onlūcan (avama) lühenesid mõlemad vanapõhja keeles lúka’ks. Tähenduse eristamiseks kasutati tagasõnu: lúka upp (avama). Näiteid on veelgi – gooti ga-razna lühenes granni’ks (naaber), germaani genug’ist sai vanapõhja gnóg (küllalt).
Sõnu laenati paljudest keeltest, millega kokku puututi. Friisi keelest pärinevad klæði (rõivad) ja bátr (laev)(võib olla laenatud ka vanainglise keelest), anglosaksi sál (müüma) ja ladina sekkr (kott, märss) on samuti vanapõhja keeles kinnistunud.
Kristluse tulekuga saabus Skandinaaviasse loomulikult ka kristlik sõnavara. Sõnu laenati kreeka ja ladina keelest: prestr (preester), kristen, munkr (munk), engel (ingel), djevel (kurat), kirkja (kirik) ja klokke, nonne (nunn), messe (missa). Samas toimusid tähenduse muutused ka vanapõhja keele sees: jól, guð (jumal), dygð (voorus) said uue, kristliku sisu.
Hansa Liidu tugevnedes keskaja lõpul oli vanapõhja keele kõige suuremaks mõjutajaks alamsaksa keel. Alamsaksa keelest laenati näiteks käsitöö ja rüütlikultuuriga seonduvaid sõnu. Alamsaksa keele mõju ulatus aga ka suletud sõnaklassidesse ja grammatilistesse struktuuridesse – laenati sidesõna men (aga) ning alamsaksa modaal bli(va) (saama) tõrjus välja skandinaavia verða.
Mõju vanainglise keelele
Viikingiajal laenas vanainglise keel väga palju vanapõhja keelelt. Osaliselt on keelte sarnasus põhjendatav nende germaani päritoluga, kuid vanapõhja keelest on palju sõnu ka laenatud. Tänapäevases inglise keeles on paljud neist kasutusel: husband < húsbóndi (abikaasa), die < deyja (surema), get < geta (saama) jne. Vanapõhja keelest on laenatud ka they < þæiR (nemad) ja their < þæiRa (nende).
Kiri
Vanapõhja keele ülestähendamiseks kasutati nii ladina tähestikku (alates 11. sajandist) kui ka ruunikirja (alates 2. sajandist). Skandinaavia vanimad ruunikirjanäited pärinevad 150 pKr, vanimad vanapõhja kirjanäited 8. sajandist. Ladina tähestik jõudis Skandinaaviasse koos kristlusega u 1000. a. Keskajal kasutasid ladina tähestikku peamiselt vaimulikud ja ametnikud, lihtrahvas kasutas ruunikirja. Ühe põhjusena võib nimetada ruunide kirjutamisel kasutatavate puu- ja luutükkide kättesaadavust võrreldes pärgamendiga, mida oli raske valmistada ning mis oli kallis.
Lihtrahvas jäädvustas ruunides kõike: "Ruune võib leida pea igalt poolt, kuhu märke oli võimalik sisse lõigata või kraapida: näiteks laevaplankudelt, noapeadelt, odavartelt, ilunaastudelt, sõlgedelt, vöökõladelt, kammidelt; enamasti on tegemist kas puust või luust esemetega. Sageli on esemele kirjutatud omaniku nimi või lihtsalt midagi kriipseldatud."
Säilinud tekstid
Lisaks islandi ja norra saagadele on säilinud mitmesuguseid teisi tekste. Ladina tähestikus on jäädvustatud peamiselt pühad ja seaduste tekstid. Üheks erandiks on 14. sajandist pärinev Skåne seadustekogu "Codex Runicus", mis on kirjutatud ruunidega pärgamendile. Ruune kasutati iga päev ning tihti jäädvustati neid väikesele puu- või luutükile, samuti on säilinud suur hulk ruunikive.
Keelenäide
Järgnev lõik on pärit Egilli saagast. Tekst pärineb 13. sajandist ning näitab, kui sarnane on kaasaegne islandi keel vanapõhja keelega.
Ruuniteksti näide Bergenist (B390):
inkibiørkunimerþaerikuarisþaf/akri
Ruuniteksti näide Bergenist (N617):
''Ave Maria, gratia plena, Dominus tecum, benedicta tu in mulieribus, et benedictus fructus ventris tui. Amen.''
Anna Katharina
pisi|Anna Katharina Brandenburgi Anna Katharina (taanipäraselt Anna Cathrine, 26. juuni 1575 Halle – 8. aprill 1612 Kopenhaagen) oli Taani ja Norra kuninga Christian IV abikaasa.
Christian IV tutvus Anna Katharinaga 1595 oma Saksamaa-reisil ja otsustas temaga abielluda. 1596 sai Christian Taani kuningaks ning Anna Katharina osales koos oma vanematega tema kroonimisel.
27. novembril 1597 abiellus Anna Katharina Christianiga Lõuna-Jüütimaal Haderslevhuse lossis. 11. juunil 1598 krooniti Anna Katharina kuningannaks.