cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Küllastunud auru rõhk
Vaata ka
Sättigungsdampfdruck Pression de vapeur saturante Vassdamp sitt mettingstrykk
Käsikiri
Käsikiri (käsitsi kirjutatuna ka manuskript) on autori loodud loominguline tekst, mida pole veel avalikku kasutusse antud.
Käsikiri võib olla raamatu, uurimuse või artikli tekst, mis esitatakse kirjastamiseks ja trükis avaldamiseks. Käsikirjaks nimetatakse ka filmi või telesaate stsenaariumi. Käsikiri on see originaal, mille järgi trükitakse trükikojas tekstipõhine trükis või tehakse filmistuudios film.
Neljajalgne trohheus
Neljajalgne trohheus ehk trohheiline tetrameeter on värsimõõt, mis jaguneb neljaks kahesilbiliseks värsijalaks, kus vahelduvad rõhuga ja rõhuta silbid.
Neljajalgset trohheust kasutab näiteks eesti regivärss.
Maa-alused (haigus)
Maa-alused (ka maalised, saartel maalased, maaljad, maadleine ) on eesti folklooris maaviha poolt põhjustatud nahahaigus. Maa-alused oli üldtuntud haiguste nimetusena, mida saadi maast. Enamasti olid need mitmesugused nahahaigused nagu sammaspool, paised, vistrikud, kärnad jt, mõnel pool ka liigesehaigused.
Maaliseid võis saada istumisel või lamamisel tekkivast kokkupuutest maaga, selle vaenuliku jõuga ehk maavihaga. Haigusi võisid põhjustada maa all elavad olendid (ehk samuti maa-alused). Nende tegutsemise (sepavasara kõlksumise, voki ketramise jms) kuulmine ennustas halba. Maa-aluste ja maahaldjate (kes esinesid Lõuna-Eesti rahvapärimustes) pahandamist tuli vältida, et mitte maast haigust saada. Maaliseid tõrjuti ja raviti peamiselt maagiliste võtetega: enne mahaistumist tuli sülitada; haigust kanti soolaga tagasi kohta, kust arvati olevat saadud; haigust toonud paigas ohverdati hõbevalget; samas kohas pöörati pinnas tagurpidi, loeti loitse. Juhuslikumad tõrjemaagilised võtted olid kehal haige koha piiramine või vajutamine hõbe-esemega, vaskrahaga, mullaga jne. Abi otsiti ka mitmetelt iseloomuliku nimetusega taimedelt – maaviharohtudelt, nagu mailase rohi, maavits jt. Levinud oli maaliste raviks ka maahaldjase kividele või ravikividele andide viimine.
Mait Klaassen
Mait Klaassen (sündinud 23. jaanuaril 1955 Tartus) on eesti veterinaariateadlane, haridustegelane ja poliitik.
Klaassen on mitmekordne Eesti Maaülikooli rektor. Esimest korda oli ta rektori ametikohal aastatel 1993–1997, teist korda valiti ta rektoriks 2008. aastal. Rektorina töötas ta 2022. aastani, seejärel asus Riigikokku.
Elulugu
Klaasen sündis 23. jaanuaril 1955 loomaarstide perre. 1973. aastal lõpetas ta Tartu 5. Keskkooli keemia eriklassi ja kõrghariduse sai 1978. aastal, kui lõpetas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaariateaduskonna.
1989–1990 oli ta teadur Helsingi veterinaariaülikoolis. 1990. aastal sai Klaassenist Eesti Põllumajandusülikooli veterinaaria õppetooli juhataja, 1991–1993 oli ta EPA veterinaariateaduskonna sisehaiguste kateedri juhataja ja professor ning 1993–1997 sama ülikooli rektor.
Mait Klaassen oli 1997–1999 Mart Siimanni valitsuse haridusminister. 1998. aastast kuulus ta Eesti Koonderakonda, pärast selle lagunemist astus 2000. aastal Reformierakonda, mille liige oli kuni 2008. aastani. 2017. aastal taasliitus Klaassen Reformierakonnaga.
Aastatel 1999–2000 töötas Klaassen Võrumaa Kutsehariduskeskuse direktorina ning 2000–2004 Võru maavanemana. 2004. aastal asus ta asendusliikmena X Riigikogu koosseisu. Ka XI Riigikogus jätkas ta aastal 2007 asendusliikmena.
2023. aasta valimistel korjas Klaassen 968 häält, kuid ei osutunud parlamenti valituks. Siiski sai pärast valitsuse moodustamise ta Kaja Kallase asendusliikmena Riigikokku, kus tegutseb keskkonnakomisjoni liikmena.
Ta kuulub Tartu Rotary klubisse. On vanatehnikaklubi Levatek ja Vänt ning vanasõidukite Unic liige.
Eesti poistekooride loend
Siin on loetletud Eesti poistekoore.
Kunda raudteejaam
Kunda raudteejaam on raudtee lõppjaam Rakvere–Kunda teelõigul. Jaam kuulub koos raudteega ettevõttele AS Kunda Trans.
Tänapäeval kasutavad raudteed ja jaama ainult AS Kunda Trans kaubarongid (peamiselt Kunda tsemenditehase teenindamiseks), kuid varem on tee olnud kasutusel ka reisijate veoks.
Kunda raudteejaam liitub AS Eesti Raudteele kuuluva avaliku raudteega Rakvere jaamas.
Nafta
pisi|Nafta Nafta on looduslik maakoores leiduv peamiselt vedelate süsivesinike segu.
Koostis
Nafta koosneb põhiliselt süsinikust (82–87%), vesinikust (12–15%), väävlist (1,5%), lämmastikust (0,5%) ja hapnikust (0,5%). Hoolimata sellest, et elemendiline koostis on naftal suhteliselt lihtne, on molekulaarne koostis väga keerukas. Peamised naftat moodustavad ühendid jaotatakse kolmeks: alkaanid (kuni 60%), tsükloalkaanid (kuni 30%) ja aromaatsed ühendid (enamasti üle 10%).
Parafiinide ehk alkaanide keemiline valem on CnH2n+2. Nende keemistemperatuur on 40–200 °C. Nad on nafta peamised koostisosad. Nafteenide keemiline valem on CnH2n. Nad on raskemad ja keerukama struktuuriga kui parafiinid. Nende hulka kuulub ka asfalt. Aromaatsed ühendid on keemilise valemiga CnH2n-6. Nende hulka kuulub näiteks benseen. Aromaatsed ühendid kuuluvad küll alati nafta koostisse, kuid enamasti moodustavad sellest suhteliselt väiksema osa.
Peale süsiniku ja vesiniku sisaldab nafta lisanditena väävlit, hapnikku, lämmastikku, lisaks pisut metalle ning mittetäielikult lagunenud orgaanilist ainet. Maapõuest väljuvas naftas on kuni 4% lahustunud saategaasi, kuni 10% vett ja 0,5% mineraalsooli. Mida suurem on nafta erikaal, seda suurem on lisandite sisaldus. Näiteks rasked naftad sisaldavad väävlit rohkem kui kerged. Rafineerimise käigus puhastatakse nafta väävlist, sest atmosfääri paiskudes põhjustab väävel palju keskkonnaprobleeme.
Naftaga koos esineb ka maagaas, mis koosneb lenduvatest süsivesinikest, peamiselt alkaanidest, millest olulisim on metaan.
Omadused
Eri maardlatest ammutatud naftal võib olla väga erinev koostis ja sellest tulenevalt ka erinevad omadused. Nafta on väga tuleohtlik. Nafta erikaal on muutlik, kuid väiksem kui veel. Maapinnal olev nafta on madalama temperatuuri tõttu viskoossem kui sügaval Maa sees olev nafta.
Nafta värvus ulatub peaaegu värvitust kuni mustani, enamasti on see pruunikat tooni. Et nafta on ühendite segu, millel on erinevad keemis- ja sulamistemperatuurid, ei ole naftal ühtset keemis- ega sulamistemperatuuri. Küll aga tuleb arvestada sellega, et madalatel temperatuuridel muutuvad nafta ja sellest valmistatud tooted viskoossemaks ning võivad seega põhjustada probleeme näiteks õlitatavatel masinatel, mida kasutatakse külmas kliimas.
Teke
Nafta on üks fossiilkütustest. See on tekkinud loodusliku pürolüüsi protsessi käigus mittetäielikult lagunenud orgaanilisest ainest, mis võis olla nii taimne kui ka loomne ning kasvas kas meres või maismaal. Suurem osa naftast on tekkinud arvatavasti merelisest fütoplanktonist ja protistidest. Sellised on näiteks sinivetikad ja foraminifeerid. Mattudes läbis orgaaniline aine diageneesi ning muutus kerogeeniks, olles niiviisi osa tekkinud orgaanikarikkast settekivimist, näiteks savikildast. Suurenev rõhk ja temperatuur viib kerogeeni lagunemiseni kergemateks molekulideks, mis hakkavad rõhu tõttu liikuma lähtekivimist välja ülespoole. Ülespoole liikuvatest vedelikest moodustavad süsivesinikud esialgu vaid tühise osa. See protsess toimub enamasti kahe kuni kolme kilomeetri sügavusel. Nafta koguneb poorsemasse kivimisse, näiteks liiva- või lubjakivisse. Nafta liigub ülespoole niikaua, kuni tuleb vastu kivimkiht, mis ei ole liikuvate vedelike jaoks läbitav. Et naftat moodustavad süsivesinikud on veest kergemad, kogunevad nad kõige ülemisse ossa, moodustadeski naftamaardla. Nafta koguneb nn naftapüünistesse, mis on geoloogilised struktuurid, näiteks antiklinaalid või murrangud, mis takistavad magma edasist liikumist. Naftamaardlad on sageli seotud ka soolakuplitega ehk diapiirilaadselt ülespoole liikuvate evaporiitidega.
Teise versiooni järgi tekivad loodusliku gaasi ja nafta koostisse kuuluvad süsivesinikud Maa sisemuses kõrge rõhu ja temperatuuri mõjul ning tungivad maakoores olevate pragude kaudu pinnale. Antud teooria kohaselt nafta tekkeprotsess jätkub.
Kasutus
Nafta on üks peamisi kasutusel olevaid fossiilkütuseliike. Rahvusvaheline Energiaagentuur on mõni aasta tagasi öelnud, kui tarbimine jääb samale tasemele, jätkub naftavarusid umbes 45 aastaks (maagaasi 60 aastaks). Probleemiks on veel see, et enamus varusid asub regioonides, mis on poliitiliselt ebastabiilsed.
Viimastel aastatel on tarbevaru täienenud (avastatud uusi leiukohti, täpsustatud reservvaru) keskmiselt 3–4 miljardit tonni aastas. Varud paiknevad maailmas väga ebaühtlaselt. 2/3 varudest on Lähis-Idas, 8% Põhja-Ameerikas ja Lõuna-Ameerikas, 7% Euroopas, 7% Aafrikas, 6% Aasias ja 1% Okeaanias. Riikidest on suurimad varud Saudi Araabial ja Iraagil. Venemaa varud moodustavad maailmavarudest umbes 30%. Suuremad naftatootjad on Saudi Araabia 12%, USA 10% ja Venemaa 9%. Suuremad nafta tarbijad aga USA 25%, EL 18%, Jaapan 8%, Hiina 6%.
Ajalugu
Nafta esmakasutamise au omistatakse sumeritele. Väga ammu tunti naftat ka Hiinas ja osati sellest petrooleumi saada. Viimast kasutati lambiõlina, ravimina ja vahest kõige enam sõjapidamiseks.
Sedamööda, kuidas arenes nafta töötlemise tehnoloogia ja kasvas nõudlus energiaallikate järele, hakati üha enam täiustama ka nafta saamisviise. Et maapinnale imbunud naftast ei piisanud isegi meie kaugetele eelkäijatele, ehitati esimesed puurtornid Hiinas juba meie ajaarvamise alguseks. Enam-vähem tänapäevane naftapuurtorn lasti käiku USA-s Pennsylvanias 1855. aastal. Koos nafta tootmise kasvuga arenes ka nafta töötlemine. Sõiduauto Ford esimene, 1892. aastal loodud mudel tarbis kütusena juba bensiini või piiritust. Aastast 1920 on aga Ameerika Ühendriikides bensiin ametlik autokütus.
Suurimad naftatootjad
Järjestatult 2004. aasta andmete alusel, miljonit barrelit päevas:
Naftasaadused
Naftast saadavad kompleksühendid:
Sebeži maakond
Sebeži maakond (valgevene keeles Себежскі павет; vene keeles Себежский уезд) oli Venemaa Keisririigi Vitebski kubermangu ja Vene NFSV Pihkva kubermangu haldusüksus.
Ajalugu
Sealsed maad läksid Venemaa koosseisu esimese Poola jagamise järel, seal hakkasid need kuuluma Pihkva kubermangu. Aastal 1776 läks maakond Polotski kubermangu, seejärel Polotski asehaldurkonna koosseisus. Aastail 1796-1802 kuulus see Valgevene kubermangu koosseisu, seejärel aga Vitebski kubermangu koosseisu. 24. märtsil 1924 läks see Vene NFSV Pihkva kubermangu koosseisu. Maakond likvideeriti koos Pihkva kubermanguga 1. augustil 1927.
Aastal 1897 elas maakonnas 92 055 inimest. Elanikest 47,1 % moodustasid valgevenelased, ka venelasi oli 47,1 %. Juute oli 3,8 %, poolakaid aga 1,5 %. Aastal 1926 oli maakonnas elanikke 127 800.
Aastal 1886 oli maakonnas kolmkümmend kuus õigeusu kirikut, kaks vanausuliste palvemaja ja üks katoliku kirik, lisaks veel üks õigeusu klooster.
Maakonna šlahta marssalid (piirkondliku esinduskogu eesistujad) olid (tähestikulises järjekorras): Dominik Chrapowieki (1790), Hertman, Talat Józef Kiełpsz (1783), Euzebiusz Korsak (1805), Piotr Korsak, Józef Łosowski, Józef Makowiecki, Antoni Meduniecki (1800-1810), Jan Meduniecki, Józef Meduniecki, Kazimierz Meduniecki (1798-1800), Konstanty Meduniecki, Franciszek Mohl, Franciszek Mokicz, Józef Ogiński (1807), Antoni Szantyr, Donat Zebrowski ja Szymon Wlanowski (1809-1820).
Haldusjaotus
Venemaa keisririigi koosseisus jagunes maakond valdadeks (vene keeles Волость). Maakonna keskuseks oli maakonnalinn Sebež, lisaks oli maakonnas aastal 1913 veel 13 valda.
Vallad maakonna koosseisus olid aastal 1913:
Vallad maakonna koosseisus olid aastal 1926:
Eesti ministeeriumid
Eesti Vabariigi ministeeriumid on Eesti Vabariigi avaliku halduse asutused, valitsuse poliitika väljatöötamist toetavad ja täidesaatmist koordineerivad institutsioonid.
Eesti Vabariigi ministeeriumid ja kontaktandmed:
1989–1993
6. detsembril 1989 Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu poolt vastu võetud seadus Eesti NSV Valitsuse kohta sätestas järgmised Eesti NSV ministeeriumid:
Ehkki seaduses esitatud ministeeriumide loetelus ei olnud sotsiaalhooldusministeeriumi, siis Eesti NSV Ülemnõukogu 6. detsembri 1989 otsus sama seaduse rakendamise kohta nägi ette säilitada ajutiselt Eesti NSV Sotsiaalhooldusministeerium "seoses uue pensioniseadusandluse väljatöötamise ja rakendamisega."
1990. aasta mais nimetati Eesti NSV ministeeriumid ümber vastavateks Eesti Vabariigi ministeeriumideks.
16. aprillil 1991 nimetati Eesti Vabariigi Transpordiministeeriumi ja Sideministeeriumi reorganiseerimisel Transpordiministeerium ümber Transpordi- ja Sideministeeriumiks.
1991. aasta oktoobris muudeti Eesti Vabariigi Sotsiaalministeerium Eesti Vabariigi Tööministeeriumiks.
Vilma Kelder
Vilma Kelder (8. märts 1927 Lihula vald – 7. jaanuar 2000 Tartu) oli eesti õigusteadlane.
Eufemism
Eufemism ehk peitesõna on mahendav väljend, mida kasutatakse ebasündsa või teatavas situatsioonis sobimatuks peetava sõna või väljendi asemel.
Eesti ministeeriumid
1989–1993
11. novembril 1991 võttis EV Ülemnõukogu vastu seaduse, mille kohaselt liideti 1. jaanuarist 1992 kaubandusministeerium ja materiaalsete ressursside ministeerium ühtseks Kaubandusministeeriumiks.
Vilma Kelder
Ta oli esimene eestlanna, kes kaitses õigusteaduse doktori kraadi, ja ühtlasi Eesti esimene naisprofessor sellel alal.
Eesti ministeeriumid
1993–1996
20. oktoobril 1992 võttis Riigikogu vastu Eesti Vabariigi põhiseadusele tugineva Vabariigi Valitsuse seaduse, millega täidesaatva riigivõimu teostamiseks ja valitsemisalade korraldamiseks moodustati 11 ministeeriumi: Valitsuse struktuur viidi uue seadusega vastavusse 1. märtsiks 1993.
Eufemism
Eufemismi antonüüm on düsfemism, mis on kas solvava tähendusega või irooniline peitesõna või -väljend.
Vilma Kelder
Ta lõpetas 1951. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ja töötas alates 1954. aastast Tartu Riikliku Ülikooli õppejõuna (1954–1959 tsiviilõiguse ja -protsessi kateedri vanemõpetaja, 1960–1971 dotsent, aastast 1972 professor, 1970–1989 kateedrijuhataja, aastast 1993 emeriitprofessor).
Eesti ministeeriumid
1996–2002
1. jaanuarist 1996 jõustus Vabariigi Valitsuse seaduse uus redaktsioon, mis sätestas 12 ministeeriumi. Võrreldes varasema ministeeriumide loeteluga lahutati 1. jaanuarist 1996 Haridusministeerium ja Kultuuriministeerium eraldi ministeeriumideks.
Eufemism
Etümoloogia
Eufemism tuleb vana-kreeka sõnast  (eufemia), mis tähendab "heaendeliste sõnade kasutust", mis omakorda tuleneb vana-kreeka sõnatüvedest eû  ehk "hea, hästi" ning phḗmē (φήμη) ehk "prohvetlik kõne; kuulujutt, jutt". Etümoloogiliselt on eufemism jumalateotuse vastand. Vana-Kreeka kõnelejad kasutasid sõna eufemism samuti eufemismina ning see tähendas "püha vaikust pidama" (läbi vaikimise hästi kõnelema).
Vilma Kelder
Vilma Kelder on uurinud maa- ja kolhoosiõigust ning looduse õiguskaitset.
Eesti ministeeriumid
2002–2003
1. novembrist 2002 ühendati Majandusministeerium ning Teede- ja Sideministeerium Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumiks.
2003–2015
1. jaanuarist 2003 nimetati Haridusministeerium ümber Haridus- ja Teadusministeeriumiks.
Eufemism
Kasutamise põhjused
Mõndasid eufemisme kasutatakse koomilise efekti eesmärgil, samas kui teisi kasutatakse selleks, et otseselt tähenduselt tähelepanu eemale hajutada. Eufemisme kasutatakse tabuks peetavatest teemadest (näiteks puue, seks, väljaheited, surm) viisakal moel rääkimiseks ja vandumise vältimiseks.
Eesti ministeeriumid
2015–2023
1. septembrist 2015 nimetati Põllumajandusministeerium ümber Maaeluministeeriumiks.
Eufemism
Kasutamise põhjused
Minevikus kasutati eufemisme rohkesti küttimisel ja kalastamisel, et mitte peletada saaklooma. Eufemistlikud on ka edusoov jahi- või kalamehele kivi kotti! ning uuemaaegsed nael kummi! autojuhile ja head (läbi)põrumist! eksamile minevale õppurile.
Sündsus ja head kombed on nõudnud varjatud kehaosade nimetuste ning suguakti kirjeldavate sõnade vältimist või nende asemele viisakamate otsimist. Nt perse asemel pee, nimetamata koht, pehme koht, tagumik, taguots, tagument, tagumentum (võõrliide oma tüve küljes on eesti keeles haruldane!), patarei, kannikad, ahter, istumine, istmik, lastekeelsed pepu, tussu. Püsivaimalt on anatoomia ja füsioloogia vallas sobinud ladinakeelsed sõnad.
Eesti ministeeriumid
2023–
1. juulist 2023 jõustus Vabariigi Valitsuse seaduse uus redaktsioon, mis sätestas 11 ministeeriumi. Maaeluministeerium nimetati ümber Regionaal- ja Põllumajandusministeeriumiks ning Keskkonnaministeerium Kliimaministeeriumiks.
Eufemism
Kasutamise põhjused
Kuigi maailm on suuresti muutunud ning inimese sõltuvus loodusest vähenenud, hirm loodusnähtuste ja loomade ees väiksem, kasvatus ja kombed vabamad, ei kao eufemismid ka nüüdismaailmast kuhugi. Eufemisme on poliitikas: konstruktiivne lähenemine (hrl tähenduseta), konkreetse Rootsi esindaja asemel ebamäärane ühe Skandinaavia riigi esindaja, vaesuspiiri asemel toimetulekupiir; majanduses: raha või summade asemel vahendid, hindade tõstmise asemel hindade korrigeerimine; pedagoogikas: kooli poolelijätjad asemel kontingendi kadu.
Perifraas ehk ümberütlus
Näiteks joodiku asemel alkoholilembene mees (või naine); purjus asemel ebakaine, ebakaines olekus, alkoholijoobes, kaaluta olekus; prostituutide asemel kompleksivabad tüdrukud, sekstöötajad, müüdava armastuse preestrinnad; kukkus asemel võttis maaga kontakti; korvpallur sõimas kohtuniku läbi asemel korvpallur kasutas kohtuniku suhtes verbaalseid mõjutusvahendeid.
Üldisem või ebamäärasem sõna täpse otseütleva asemel
Näiteks on rase asemel kannab, on sedapsi või perifraasid ootab peenikest peret, on käima peal, on palli alla neelanud; WC asemel kus keiser jala käib, hea koht; laiskuse asemel viitsimatus.
Lühendis
Näiteks ell, p... või pee.
Moonutis
Näiteks slängisõnad pelts, pelta, peller (< peldik), kemps, kemmer, kemmergiine (< kemmerg).
Mihhail Tuhhatševski
Mihhail Tuhhatševski (vene keeles Михаил Николаевич Тухачевский) (4./16. veebruar 1893 Smolenski kubermangus Aleksandrovskoje külas – 12. juuni 1937 Moskva) oli Venemaa Keisririigi ja Nõukogude Liidu sõjaväelane, üks viiest esimesest Nõukogude Liidu marssalist (1935).
Elulugu
Mihhail Tuhhatševski isa oli Smolenski kubermangu aadlik ja ema talunaine. M. Tuhhatševski õppis 1911. aastast 1. Moskva kadetikorpuses ja aastatel 1912–1914 Aleksandri Sõjakoolis Moskvas. 14. juulil 1914 ülendati alamporutšiku auastmesse ja alustas teenistust Venemaa Keisririigi Semjonovski Ihukaardiväepolgus.
Tuhhatševski osales septembrist 1914 kuni 19. veebruarini 1915 Esimeses maailmasõjas Austria-Ungari ja Saksamaa keisririigi vägede vastu. Kõigest poole aasta jooksul teenis ta kangelaslikkuse eest viis ordenit ning sai haavata. Veebruaris 1915 piirati tema rood ümber ning enamik roodu sõdureid sai surma. Ühena vähestest ellujäänutest sattus ta vangi. 19. veebruarist 1915 – augustini 1917 viibis sõjavangis Saksamaal (sh. Ingolstadtis). Pärast nelja ebaõnnestunud põgenemiskatset saadeti ta Ingolstadti laagrisse, kus hoiti põgenemiskalduvusega vange. Seal tutvus ta Charles de Gaulle'iga. Septembris 1917 õnnestus Tuhhatševskil viiendal katsel lõpuks põgeneda ning oktoobris pöördus ta juba tagasi Venemaale. Detsembris 1917, pärast põgenemist ja Venemaale jõudmist valiti Semjonovi Ihukaardiväepolgus roodukomandöriks.
Vene kodusõjas
27. mail 1918 määrati Läänekaitselõigu Moskva rajooni kaitse rahvakomissariks, 19. juunil 1918 saadeti Idarindele, kus 26. juunil 1918 määrati 1. armee juhatajaks.
4. juulil 1918 viis läbi esimese endiste keisririigi ohvitseride sundmobilisatsiooni Punaarmeesse ning osales 1918. aastal Vene kodusõjas – Simbirski, Sõzrani ja Samaara piirkonnas.
28. detsember 1918 määrati ta Lõunarinde ülema asetäitjaks, 20. jaanuaril 1919 Lõunarinde 8. armee juhatajaks, 23. märtsil 1919 Idarinde 5. armee juhatajaks,
1919. aastal osales ta Vene kodusõjas – Ufaa, Tšeljabinski, Omski piirkonnas, 22. detsember 1919 määrati Lõunarinde 13. armee juhatajaks, 31. jaanuaril 1920 Kaukaasia rinde ajutiseks juhatajaks.
Nõukogude-Poola sõda
M. Tuhhatševski määrati 29. aprillil 1920 Läänerinde armeede juhatajaks ja oli 23. juulist – 14. augustini 1920 Nõukogude-Poola sõda Varssavi vallutusoperatsiooni juhiks.
Siseriikliku nõukogudevastase liikumise mahasurumine
Hilisem Tuhhatševski tegevus on sattunud kriitika alla, sest 1920. aastal aitas ta maha suruda Nõukogude-vastaseid rahutusi ning tema käsul kasutati selleks korduvalt kõike elavat lämmatavaid gaase.
M. Tuhhatševski oli 1921. aasta Kroonlinna ülestõusu ajal – 8. märtsil I Kroonlinna rünnaku, 17. märtsil II Kroonlinna rünnaku ja vallutamise juhataja, aprillis 1921 määrati ta Tambovi kubermangu vägede juhatajaks, lisaks Läänerinde armeede juhataja ülesannetele ning aprillis-mais 1921 juhatas ta Antonovi ülestõusu mahasurumist Tambovi kubermangus.
Teenistus NSV Liidus
5. augustil 1921 määrati M. Tuhhatševski Tööliste ja Talupoegade Punaarmee Sõjaväeakadeemia juhatajaks, 24. jaanuaril 1924 Läänerinde armeede juhatajaks, 1. aprillil 1924 M. Tuhhatševski Tööliste ja Talupoegade Punaarmee staabiülema Mihhail Frunze asetäitjaks ning 17. veebruaril 1925 Lääne sõjaväeringkonna juhatajaks.
pisi|NSV Liidu esimesed viis marssalit (vasakult paremale): istuvad Tuhhatševski, [[Kliment Vorošilov|Vorošilov, Jegorov, seisavad Budjonnõi ja Blücher]]
19. juunil 1931 määrati M. Tuhhatševski NSV Liidu Revolutsioonilise Sõjanõukogu esimeheks ja TTPA relvastuskomissariks, 21. juunil 1934 määrati ta NSV Liidu kaitserahvakomissari asetäitjaks (20. november 1935 nimetati ta NSV Liidu marssaliks).
Langus ja represseerimine
11. mail 1937 vabastati M. Tuhhatševski senistelt ametikohtadelt ning määrati Volga sõjaväeringkonna vägede juhatajaks, 26. mail 1937 vallandati ta Punaarmeest ja vahistati.
11. juunil 1937 mõisteti ta koos Jona Jakiri, Jeronimas Uborevičiuse, Roberts Eidemanise, Boriss Feldmani, August Korgi, Vitali Primakovi ja Vytautas Putnaga süüdi "kodumaa reetmises" ja neile määrati kõrgeim karistusmäär – mahalaskmine. Kohtuotsus viidi täide samal ööl, 11. või 12. juunil 1937. Kohus tegutses 1. detsembril 1934 vastu võetud seaduse alusel, mille kohaselt polnud kohtualusel õigust kaitsjale, otsus oli lõplik ja edasikaebamisele ei kuulunud.
Koos väejuhiga represseeriti ka tema perekond. Tema naine Nina Jevenijevna ning kaks venda, Aleksander ja Nikolai (kes olid ühtlasi brigaadikomandörid ja sõjakooli õppejõud) lasti maha. Kolm õde saadeti laagritesse. Alaealine tütar arreteeriti, kui oli saanud täisealiseks, ning vabastati alles rehabiliteerimisel. Tütar suri 1982. aastal Moskvas. Ema ja tütar Sofia surid pagenduses.
Tuhhatševski ja tema pere rehabiliteeriti 1957. aastal.
Hinnanguid
Marssal Georgi Žukov on Tuhhatševski kohta hiljem kirjutanud: "Olin võlutud temaga kohtumistel tema informeeritusest sõjateadustest. Tark, laialt haritud elukutseline sõjaväelane, taipas suurepäraselt asju nii taktikalistes kui ka strateegilistes küsimustes. Tuhhatševski sai hästi aru meie eri väeliikide rollist tänapäevases sõjas ning oskas loominguliselt läheneda igale probleemile"
Matti Martinson
Matti Martinson (sündinud 12. detsembril 1959 Tallinnas) on eesti pedagoog ja poliitik.
Aastatel 1995–2014 oli ta Tallinna Rahumäe Põhikooli direktor.
Haridus
Ta on lõpetanud Tallinna 27. 8-klassilise Kooli (1975) ja Tallinna 10. Keskkooli (1978). 1988. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi kunstiõpetuse, tööõpetuse ja joonestamise õpetaja diplomiga.
Töökohad
Pedagoogilisel tööl alates 1978. aastast Tallinna 18. 8-klassilises Koolis, 1986. aastast Tallinna 57. 9-klassilises Koolis. 1995–2014 Tallinna Rahumäe Põhikooli direktor.
Ühiskondlik tegevus
Eesti Koolijuhtide Ühenduse (EKJÜ) liige 1996 aastast, 2001 EKJÜ eestseisuse ja juhatuse liige. Tallinna Koolijuhtide Ühenduse juhatuse esimees 2001–2005 ja juhatuse liige 2005–2011.
Õppefilmide "Me räägime alkoholist" ja "Vaenlane no. 1" (esilinastus 11. oktoobril 2006) kaasautor.
Poliitiline tegevus
Eesti Reformierakonna liige 1997. aastast. 1999. aastast Nõmme Linnaosa Halduskogu liige. 2002–2013 halduskogu esimees ja Tallinna Linnavolikogu liige. Aprillis 2007 jätkas tööd Nõmme Linnaosa Halduskogu esimehena.
Tikksaag
pisi|Reguleeritava töökiiruse ja pendelliikumisega, saagimiskoha valgusti ja saepurueemaldusega tikksaag pisi|T-kinnitusega tikksaelehtede näited. Vasakult: muutuva hammastikuga universaalsaag [[puit|puidu ja metalli läbivaks ning puidu mitteläbivaks saagimiseks ristlõike suhtes; kaks saagi puidu ja plasti saagimiseks; kaks eri pikkusega metallisaagi; kaks puidusaagi]] pisi|Käsitööriist: tikksaag Tikksaag ehk orasaag (ka augusaag) on avade saagimiseks kasutatav noataoline kitsa lehega saag.
Eesti olud
Orasaag, vanimaid saage eesti külades, oli talurahva väikseim kitsa lehega väikesaag, mida kasutati suuremate või erilise kujuga aukude saagimiseks, näiteks toobri kõrvaaugud, võtmeaugud jms. Seda kasutati ka igasuguseks ümarsaagimiseks, kus lauasse puuritud august saeti vajaliku kujuga ava.
Orasae leht oli küllaltki paks (1,5–2 mm), hambad räsamata, löödud kaldnurgaga. Hiljem nimetati seda ka vargasaeks, kuna seostus aidaukse lõhkumisega, nimelt kasutasid vargad orasaagi ukseluku väljasaagimiseks.
Elektriline tikksaag
Elektrilist tikksaagi kasutatakse puidu, metalli, plasti ja muude materjalide saagimiseks. Tikksae kaal jääb tänapäeval enamasti 2–3 kg piiresse.
Eriti hästi sobib tikksaag kõverjooneliste lõigete tegemiseks, samuti saematerjali tükeldamiseks. Tikksae tööorgan on üles-alla (edasi-tagasi) liikuv ühest otsast ajami külge kinnitatud saeleht. Saagimist võib soodustada saetera pendelliikumine, ehkki igal tikksael seda ei kasutata. Saetera hammastus, selle materjal ja pikkus olenevad saetavast materjalist.
Sae pikisuunaline liikumiskäik on tavaliselt 18–26 mm. See on suhteliselt väike. Sellepärast paksude detailide (üle 4 cm) saagimisel halveneb märgatavalt saepuru eemaldamine saagimisjäljest, mis muudab saagimise aeglaseks.
Tikksae töösagedus on enamasti kuni 3200 töökäiku minutis. Enamasti on see ka sujuvalt reguleeritav ja valitakse vastavalt saetavale materjalile. Metalli ja plasti saagimisel on saetera kiirus väiksem, puidu saagimisel suurem.
Tavaliselt kasutatakse tikksaagidel vooluvõrgust toidet saavaid elektrimootoreid, mille võimsus on 300–800 W ja pinge 110–240 V, kuid on ka akudel ja suruõhul töötavaid mudeleid.
Enamikul tikksaagidel saab reguleerida talla ja lõiketera vahelist nurka kuni ±45°, samuti kasutada juhikut sirg- või ringlõike korral. Sõltuvalt sae mudelist on maksimaalne saetava materjali paksus terasel 2–10 mm, alumiiniumil 5–25 mm ja puidul 40–140 mm.
Scintilla arendas seda ideed edasi. 1947 hakkas ta tikksaage tootma ja müüma nime "Lesto jigsaw" all.
1964 vahetati see kaubamärk Boschi nime vastu, kuna juba 1954 oli Scintilla AG läinud Boschi kontrolli alla. Edasi ongi suurimat arendustööd tikksaagide konstruktsioonis teinud Bosch, kes 1966 lisas saelehe pendelliikumise ja 1989 saelehtede (tööriistavaba) kiirkinnitussüsteemi. Suurem osa Boschi tikksaagidest, mida on kokku toodetud juba üle 30 miljoni, valmistatakse 2007. aasta andmetel Šveitsis Solothurnis.
Ultraviolettkiirgus
pisi|Laborivahendite steriliseerimine kasutades UV-kiirgust Ultraviolettkiirgus ehk UV-kiirgus on elektromagnetkiirgus, mille lainepikkus on väiksem kui nähtaval valgusel (piirneb violetse valgusega) ja suurem kui röntgenikiirgusel. Seega on ultraviolettkiirgus osa elektromagnetlainete spektrist.
Ultraviolettkiirguse liigid
Ultraviolettkiirgus hõlmab lainepikkuste riba 100 nanomeetrist (nm) kuni 380 nanomeetrini, vastavalt sagedusriba 789 terahertsist (THz) kuni 3 petahertsini (PHz), mis on jaotatud mitmeks alaliigiks. Tabelis esitatud liigituse kõrval on kasutusel ka teistsuguseid jaotusi. Näiteks WHO määratluse järgi ulatub UV-kiirguse ala 1 nanomeetrist 400 nanomeetrini.
Päikesest lähtuvast UV-kiirgusest neeldub atmosfääris (peamiselt osoonikihis) täielikult lühilaineline kiirgus lainepikkusega alla 200 nm, seega ekstraviolettkiirgus ja vaakumiultraviolettkiirgus (levibki üksnes vaakumis). Maapinnani tungib UV-A-kiirgus ja vähemal määral UV-B-kiirgus.
Tehislikud UV-kiirguse allikad on näiteks kõrgrõhu- ja ülikõrgrõhu-elavhõbelamp, UV-valgusdiood ja ultraviolettlaser (eksimeerlaser). UV-kiirgus tekib ka näiteks luminofoorlampides, kus selle ultraviolettkiirguse muundab nähtavaks valguseks lambi klaaskesta sisepinnale kantud luminofoor.
Denis Villeneuve
Denis Villeneuve (sündinud 3. oktoobril 1967 on Kanada prantslasest filmilavastaja, -produtsent ja stsenarist.
Ultraviolettkiirgus
Ultraviolettkiirguse liigid
Tavaline (akna)klaas neelab UV-B- ja UV-C-kiirguse, kuid pikemalainelist (üle 300 nm) kiirgust laseb osaliselt läbi. UV-seadmeis kasutatakse sellele kiirgusele läbipaistvat kvartsklaasi.
Denis Villeneuve
Ta neli korda pälvinud Kanada Filmiauhinna parima režissööritöö kategoorias, vastavalt filmide Maelström" (2001), "Polytechnique" (2009), "Incendies", Enemy" (2011) eest. Samuti on talle antud Kanada Orden ja Quebeci Riiklik Orden.
Saabumine
Film esilinastus Kanadas ja Ameerika Ühendriikides 11. novembril 2016.
Denis Villeneuve
Rahvusvahelist tuntust on ta kogunud põnevikega "Vangistatud", "Sicario" (2015), lisaks ulmefilmidega Saabumine" ("Arrival") (2016) ja "Blade Runner 2049" (2017).
Saabumine
Filmi aluseks on Ted Chiangi jutustus „Sinu elu lugu“ ("Story of Your Life", 1998).
Ringo Starr
Ringo Starr (sündinud 7. juulil 1940 Richard Starkey nime all Liverpoolis) on Suurbritannia muusik ja laulja, ansambli The Beatles trummar.
Starr oli biitlitest vanim ning liitus bändiga viimasena (augustis 1962). Tema trummikäsitlust iseloomustab lihtsus, kindlus ja uuenduslikkus. Starr on kätt proovinud ka näitlejana ("Caveman", "The Magic Christian").
Tema trummimängu on paljud kiitnud, aga paljud ka kritiseerinud. Kriitikast hoolimata peavad mitmed tuntud trummarid teda oma eeskujuks.
Biitlite lugude hulgas on vaid kaks Ringo Starri kirjutatud laulu: "Octopus's Garden" ja "Don't Pass Me By", kuid ta on laulnud sisse mitu hitti, nagu "Yellow Submarine" ja "With a Little Help from My Friends".
Soolokarjääri alustas ta albumiga "Sentimental Journey", mis sisaldas töötlusi 1940. aastate kuulsatest lauludest, kõik produtseeritud mõne tuntud muusiku poolt ("Stardust" näiteks Ringo Starri endise bändikaaslase Paul McCartney poolt). Samal aastal salvestas ta veel kantrialbumi "Beaucoups of Blues", mis polnud edukas.
Kõige edukam projekt oli album "Ringo" 1973. aastal. See tõusis mõlemal pool Atlandi ookeani plaadimüügiedetabeleis esikümnesse ja andis kaks esikohasinglit: "Photograph" (kirjutatud kahasse endise bändikaaslase George Harrisoniga) ja "You're Sixteen" (töötlus rokenrollhitist).
Tema hitid on veel "No No Song", 'It Don't Come Easy", "Back Off Boogaloo", "Goodnight Vienna", veel üks rokenrolltöötlus "Only You", "La De Da" ja "Never Without You". Viimane kirjutati pärast George Harrisoni surma.
Ringo Starr on mänginud trumme paljude sõprade bändides, sõbrad on vastutasuks tema albumitel kaasa teinud.
Isiklikku
Starr abiellus 1965. aastal Maureen Coxiga. Neil sündis kolm last: Zak, Jason ja Lee. 1975. aastal abielu lahutati.
1981. aastal abiellus Starr näitleja Barbara Bachiga, kelle tuntuim roll on Bondi-tüdruk Bondi-filmis "The Spy Who Loved Me". Nad tutvusid 1980. aastal filmi "Caveman" võtetel. 19. mail 1980 sõitsid nad Lõuna-Londonis Starri valge Mercedesega ning neil juhtus autoõnnetus. Pärast seda tegi Starr Bachile abieluettepaneku, öeldes: "Kui me suutsime selle koos üle elada, siis me suudame kõik üle elada." ("If we could both survive that, we could survive anything").
John Brown
pisi|John Brown (1859) John Brown (9. mai 1800 Torrington, Connecticut – 2. detsember 1859 Charles Town, Virginia (praegu Lääne-Virginia)) oli Ameerika Ühendriikide abolitsionist, kes pooldas orjuse kaotamist relvastatud võitluse teel.
1837 mõrvasid orjuse pooldajad Illinoisis ajalehe toimetaja Elijah Lovejoy, kes oli oma ajalehes propageerinud orjuse kaotamist. Vastuseks sellele mõrvale vandus Brown avalikult tunnistajate juuresolekul, et pühendab oma edaspidise elu orjuse vastu võitlemisele.
Kansas ei olnud tol ajal veel osariigiks saanud, samuti oli määratlemata, kas Kansases orjapidamine lubada või keelata. Brown asus Kansasesse elama ja püüdis ühiskonda mõjutada, et see pärast Kansase osariigiks saamist keelustaks osariigis orjuse. Kuid orjuse pooldajad olid seal üsna mõjukad. Sellepärast alustas Brown relvastatud võitlust orjuse pooldajate vastu. Seda pole päris kohane nimetada sissisõjaks, sest kuigi tema jõuku kuulus kõige rohkem paarkümmend meest, polnud ka tema vastas üldjuhul suuremaid jõude. Seda ajajärku aastail 1854–58 nimetatakse Veritsevaks Kansaseks.
24. mail 1856 korraldas Brown Pottowatomie veresauna, mille käigus tema mehed röövisid ja tapsid 5 orjust pooldavat asunikku mõõkadega. Neist 3 olid endised orjapüüdjad ja üks oli sõjaka orjapidamisaktivisti Henry Shermani vend.
Seejärel vahistati kolm veresaunas osalenud isikut, kellest kaks olid Browni pojad. Henry Pate, kellest hiljem sai USA kodusõjas Konföderatsiooni ohvitser, juhtis umbes 30-mehelist väesalka, mis pidi ka Browni enda ja tema kaasosalised kinni pidama, aga järgnenud Black Jacki lahingus langesid tema 23 meest, sealhulgas Pate ise, Browni kätte vangi. Brown vabastas nad vahetusena oma poegade vastu.
pisi|John Browni farm [[Lake Placidis]] 30. augustil 1856 suundus kindralmajor John Reid enam kui 300 Missourist pärit sõduriga Kansases asuva Osawatomie linna suunas, kus olid ülekaalus orjuse vastased. Linna kaitses Brown 38-mehelise väeüksuse ülemana. Brown korraldas Reidi väele varitsuse, tappes vähemalt 20 ja haavates veel 40 meest. Kui Reid suutis mehed ümber organiseerida ja kaitsele asuda, Browni salk põgenes, nende kaotuseks olid 2 surnut ja 4 vangilangenut. Reidi sõjavägi rüüstas Osawatomiet ja põletas linna maha.
Ta vallutas 1859 Virginias Harpers Ferry arsenali, tappes oma 24 mehega 4 inimest, kuid piirati Robert Lee juhtimisel kohalike farmerite, maakaitseväelaste ja USA merejalaväelaste poolt sisse ja vangistati. Tema üle mõisteti kohut ja ta hukati poomise läbi.
Teda on peetud nii revolutsionääriks, oma põlvkonna väljapaistvaimaks isikuks kui ka ameerika terrorismi isaks.
1848 ostis Brown New Yorgi osariigis Lake Placidi lähedal maatüki, makstes aakri (0,4 ha) eest 1 USA dollari. Ta veetis seal küll vähe aega, aga pärast tema hukkamist tõi tema lesk tema surnukeha sinna ja mattis ta. Alates 1895 kuulub see farm New Yorgi osariigile. Tänapäeval on see farm ajaloolise tähtsusega mälestusmärgina muinsuskaitse all.
Magistrikraad
Magistrikraad on akadeemiline kraad, mis omandatakse bakalaureusekraadi olemasolul ühe- kuni kolmeaastase õppekava läbimisel. Magistrikraad on eelduseks doktorikraadi omandamisele. Eestis vältab magistriõpe kaks aastat.
Sturmpanzer I
Sturmpanzer I täisnimetusega '''15 cm sIG 33 (Sf) auf Panzerkampfwagen I Ausf. B''' on Teise maailmasõja alguses Saksamaal toodetud liikursuurtükk.
Magistrikraad
Magistriõpe ehk magistrantuur on akadeemilise õppe teine aste, mille kestel magistrant süvendab oma erialaseid teadmisi ja kutsealaseid oskusi ning omandab iseseisvaks tööks ja doktoriõppeks vajalikke teadmisi ja oskusi.
Sturmpanzer I
1939. aasta lõpus töötas firma Alkett PzKpfw I Ausf. B šassiil välja kaks liikursuurtüki prototüüpi. Neist esimesele šassiile oli paigaldatud 105 mm haubits sIG 30 (sIG – schwere Infanterie Geschutz) koos soomuskilbi ja ratastega. Teine aga, millest ka seeriamasinad said uue 150 mm haubitsa sIG 33, mis oli paigaldatud šassiile spetsiaalse alusega ja ilma ratasteta. PzKpfw I Ausf. B-l oli eemaldatud torn ning korpuse pealmine (tornialune) soomusplaat, mille asemele paigaldati soomuskast, mis oli avatud pealt ja tagant. Soomuskasti seinad olid 10 mm paksused. Sturmpanzer I kaalus 8,5 tonni ja oli üle 3 meetri kõrge. Kõrgus, mille andis haubits (kaaluga 1,75 tonni), oli masinale suureks ohuks ümberminemisel.
Magistrikraad
Ajalugu
Juunis 1999 võeti Euroopa Liidus vastu Bologna deklaratsioon, mille eesmärk oli kujundada Euroopa ühtne kõrgharidusruum, muutes kõrgharidussüsteemid läbipaistvaks ja ühilduvaks. Bologna protsessi lõpptähtaeg oli aasta 2010. Selle süsteemi raames pakuti välja ka kõrghariduse süsteem 3+2, kus bakalaureuseõpet lühendati kolmele aastale. Uued liikmesriigid, nende hulgas ka Eesti, reformisid oma kõrgharidussüsteemi vastavalt deklaratsioonile, vanad liikmesriigid jäid äraootavale seisukohale. Eestis lõpetas kolmeaastase bakalaureuseõppe esimene lend 2005. aasta kevadel. Bologna deklaratsioon näeb ette, et 3+2-süsteemis jätkab õpinguid magistriõppes 2/3 bakalaureuseõppe lõpetanutest. Eesti seda punkti täitnud ei ole.
Jäämägi
pisi|Jäämägi [[Baffini saare lähedal]] pisi|Jäämäe veepealne ja veealune osa Jäämägi on mere pinnal triiviv liustiku küljest lahti murdunud suur jäätükk.
Jäämäed triivivad peamiselt Atlandi ookeani põhjaosas ning Antarktise ümbruses. Atlandi põhjaosa jäämägedest 90% on pärit Gröönimaad katvast jääkilbist. Suur osa Antarktise jäämägedest on lahti murdunud šelfiliustike küljest.
Jäämäed koosnevad magedast liustikujääst. Hunnikuisse kokku lükatud rüsijääd ei loeta jäämägede hulka kuuluvaks. Jäätüki läbimõõt peaks ületama 20–25 m, et teda jäämäeks nimetataks.
Mageveejää tihedus on 920 kg/m³, seevastu merevee tihedus on 1025 kg/m³. Seetõttu on umbes 9/10 jäämäest allpool veepinda. Jäämäe veepealse osa kuju järgi on raske määrata jäämäe veealuse osa kuju, sealhulgas seda, kui sügavale ta ulatub.
Suurimate jäämägede läbimõõt võib ulatuda mitmesaja kilomeetrini. Teadaolevatest suurim jäämagi eraldus 2000. aastal Antarktikas Rossi šelfiliustikust ja sai nime B15, kus B tähendab eraldumist 90. läänepikkuskraadist lääne poolt. Selle esialgne pindala oli 11 000 km². Novembris 2002 murdus ta kaheks, aga suurem tükk B15-A oli maailma suurim jäämägi kuni 27. oktoobrini 2005, mil ta madalikule jooksis ja mitmeks tükiks murdus.
Magistrikraad
Ajalugu
Seoses uue 3+2 süsteemiga võrdsustati 4-aastane bakalaureus ja ka Eesti NSV-s saadud kõrgharidus magistriõppe lõpetanutega.
Sturmpanzer I
Haubitsat oli võimalik liigutada külgedele 25 kraadi ja vertikaalselt −4 kuni + 75 kraadi. Meeskonda kuulus 4 meest: juht-mehaanik, komandör-sihtur, laadija ja lukustaja. Kahuri laskekomplekti kuulusid kild-, kild-fugass- ja suitsumürsud. Mürsu algkiirus oli 240 m/s ja lennukaugus 4,7 km. 1941. aasta sügisel võeti lahingukomplekti kumulatiivse laenguga mürsud Gr 39 Н1/А, algkiirusega 280 m/s ja kaaluga 25 kg, mis läbistasid 100 meetri pealt kuni 160 mm soomust.
Magistrikraad
Magistrikraadide nimetused, ingliskeelsed vasted ja lühendid
Eestis on kasutusel järgmised nimetused.
Sturmpanzer I
Kõigile Sturmpanzer I-le olid paigaldatud raadiojaamad FuG 5, mille tegevusraadiuseks telefonina oli 2 ja telegraafina 4 km.
Jäämägi
Kõrgeim teadaolev jäämägi on olnud 168 m kõrge. Umbes nii kõrge on 55-korruseline pilvelõhkuja.
Jäämäe sisetemperatuur on samasugune kui liustikes, kus ta moodustus: –15...–20 °C.
Jäämäe liikumiskiirus oleneb tuulest ja hoovustest, kuid keskmiselt arvatakse jäämäe kiiruseks 17 km ööpäevas.
Ranniku lähedal võivad jäämäed vahel olla ka merepõhjaga ühenduses. Mõnd niisugust jäämäge on ekslikult saareks peetud ja kaardistatud.
Kui jäämägi sulab, siis teeb ta kihisevat häält. See hääl tekib jää sisse lõksu jäänud õhumullide vabanemisel. Mullid sisaldavad esialgu pehmes lumes olnud õhku, aga kui sellele lumele üha uued kihid peale sadasid, siis tihenesid alumised lumekihid lõpuks jääks ja õhk on mullides tugeva surve all.
Mõnikord korraldatakse tasase pinnaga jäämäele retk, kus inimesed löövad jäämäele laagri üles. See on väga ohtlik. Jäämäe veealune osa sulab nullilähedasel temperatuuril kiiremini kui veepealne osa, see võib jäämäe raskuskeset muuta ja jäämägi võib igasuguse hoiatuseta kummuli pöörduda.
Sturmpanzer I
Jaanuaris-veebruaris 1940 valmistas firma Alkett 36 seeriamasinat. Nende masinatega relvastati 701–706 kompaniid (sIG (Sf) Kompanien), mis olid ühendatud ühtseks tankidiviisiks, hiljem nimetati ümber tankikorpuseks. Sturmpanzer I võtsid osa lahingutest Prantsusmaal, Balkanil ja Nõukogude Liidus. Viimast korda kasutati neid masinaid 704 kompanii koosseisus 1943. aastal.
Sellest masinatüübist pole tänapäevani säilinud ühtegi eksemplari.
Magistrikraad
Välislingid
Maîtrise
Anemomeeter
pisi|Kaussanemomeeter, mille leiutas Thomas Romney Robinson aastal 1846 Anemomeeter on mõõteriist, millega mõõdetakse tuule või gaasivoolu kiirust.
Tuule kiiruse määramiseks on mitu võimalust. Seda saab leida tuule rõhust riista pöörlevale osale (kaussanemomeeter, tiivikanemomeeter), Pitot’ toruga õhuvoolu dünaamilise ja staatilise rõhu vahest (manomeetriline anemomeeter), kuumutatud keha tuulest tingitud temperatuurilangusest (termoanemomeeter) või tuule mõjust helilainete liikumisele (helianemomeeter).
Läbilöök
pisi|Läbilöök õhus Läbilöök on dielektriku järsk muutumine elektrijuhiks piisavalt tugeva elektrivälja toimel. Läbilöögi protsessis kasvab vabade laengukandjate hulk laviinitaoliselt. Sellest tulenevalt tugevneb elektrivool hüppeliselt, mis muudab osa või kogu isoleeriva keskkonna juhtivaks. Läbilöögi tulemusel kaotab isoleermaterjal oma isoleerivad omadused (teatud materjalide puhul võib läbilöögi järel isolatsioonivõime siiski taastuda).
Anemomeeter
Kaussanemomeeter
pisi|Kolme kausiga kaussanemomeeter koos tuulesuuna mõõtjaga Kaussanemomeeter on ehituslikult võrdlemisi lihtne seade. See koosneb kolmest või neljast poolkerakujulisest kausikesest. Need kõik asuvad horisontaalsete pulkade otstes, mis on ühendatud vertikaalse võlliga nii, et kausid on omavahel võrdse nurga all. Ükskõik mis suunaline horisontaalne õhuvool liigutab kausse proportsionaalselt tuule kiirusega. Lugedes süsteemi pöördeid kindla ajaperioodi jooksul, leitakse keskmine tuule kiirus, mis kehtib laiale tuule kiiruste vahemikule.
Thomas Romney Robinson ehitas esimesena töötava kaussanemomeetri eksemplari. Ta arvas ekslikult, et puudub seos seadme detailide suuruste ja mõõtmistäpsuse vahel. Ta eeldas, et tulemuseks saadakse alati üks kolmandik tuule tegelikust kiirusest. Tänu põhjalikele uuringutele aga avastati, et nelja kausiga mõõteriistad tekitavad tuule kiiruse mõõtmisel üsna suuri vigu ja mõõtmistäpsus sõltub oluliselt kausside ning neid ühendavate lattide mõõtmetest. Kanadalane John Patterson töötas välja kolme kausiga anemomeetri. Ta leidis, et tuule mõju riistale oli suurim, kui kausid paiknevad tuule suuna suhtes 45-kraadise nurga all. Erinevalt nelja kausiga seadmest vastasid mõõtmistulemused üsna täpselt tegelikule tuule kiirusele (100 km/h puhuva tuule kohta oli viga 3%). Samuti oli seade ka tundlikum tuulepuhangutele, andes seega täpsemaid tulemusi.
Läbilöök
Dielektrikus tekib läbilöök, kui sellele rakenduv pinge saavutab läbilöögitugevusega kindlaks määratud väärtuse (etteantud keskkonnatingimustel).
Anemomeeter
Tiivikanemomeeter
pisi|Tiivikanemomeeter Tiivikanemomeeter koosneb kahest erinevast instrumendist: üks tuule kiiruse ja teine tuule suuna mõõtmiseks. Tuule kiirust mõõdab tiivik, õhuvoolu suuna määrab laba, mis on paralleelne tiiviku pöörlemisteljega. Tänu laba konstruktsioonile, ning vabalt pöörlevale võllile, mille otsas seade seisab, keerab aparaat ennast alati nii, et tuul puhuks tiiviku suunaga risti. See ei sõltu tuule tugevusest ega suunast. Nii saab seade töötada alati oma maksimaalse kasulikkusega, vältides olukordi, kus tuul puhub tiiviku suunas külje pealt, mis ei tagaks täpseid mõõtmistulemusi. Tiivikanemomeeter kinnitatakse tavaliselt maapinnast kõrgemale, näiteks katustele või pikkade mastide otsa. Sellised anemomeetrid on väga levinud ilmavaatlusjaamades, lennujaamades ning laevadel.
Termoanemomeeter
pisi|Kuuma traadi anemomeetri sensorKõige levinum termoanemomeeter on kuuma traadi anemomeeter. See kujutab endast katmata peenikest kuuma traati. Traadilt saadakse informatsiooni kahel erineval moodusel: läbi traadi lastakse ajaliselt muutumatu elektrivool või hoitakse traati kogu aeg ühtlasel temperatuuril. Mõlemal juhul on konvektsiooni tõttu kaotatud soojus funktsioon õhuvoolust. Mida kiiremini õhk ümber traadi liigub, seda rohkem traat jahtub. Mõõtes traadi temperatuuri konstantsel elektrivoolul või vooluhulka, mida läheb vaja, et hoida traadil ühtlast temperatuuri, saab leida kadumaläinud soojuse määra. Kasutades konvektsiooniteooriat, saab arvutada sellest tuule kiiruse. Tavaliselt on termoanemomeetri traat tehtud plaatinast või volframist. Traadi diameeter on umbes 4–10 mikronit ja pikkus ligikaudu 1 millimeeter. Kuuma traadi anemomeetrite probleemiks on kasutatavate metallide kõrge hind. Samuti on seade väga õrn, kuna peenike traat võib kergesti puruneda.
Läbilöök
Läbilöök pooljuhtseadises tähendab seda, et selle pn-siiret läbiv ja normaalrežiimis väga nõrk vastuvool tugevneb teatud vastupingel järsult. Pooljuhtseadises võib toimuda soojusläbilöök, tunnelläbilöök ja laviinläbilöök:
Edgar Kant
pisi|Edgar Kant pisi|Edgar Kant 1938. aastal [[Tartu Ülikooli vana keemiahoone|Tartu ülikooli keemiahoone nurgakivi panekul kõnet pidamas]]
Anemomeeter
Helianemomeetrid
pisi|Kolmemõõtmeline ehk täielik helianemomeeter Helianemomeetrid annavad kolmemõõtmelisi tuule kiiruse mõõtmisandmeid, olles seejuures väga täpsed, kiired ning laia mõõtmisvahemikuga. Sellise kiiruse ja täpsusega mõõtmised aitavad koostada suure resolutsiooniga õhu turbulentseid struktuure. Mõõteriist koosneb kolmest üksteise suhtes nurga all olevast ultraheli allikas-andur paarist, mille signaalide põhjal arvutatakse turbulentsed vood. Kuna süsteem mõõdab kolmemõõtmeliselt, saab mõõtmistulemustest leida tuule suuna ja kiiruse. Helianemomeetritel puuduvad liikuvad osad, mis teeb seadme hooldamise lihtsaks. Helianemomeeter mõõdab aega, mis kulub ultraheliimpulsi levimiseks allikast vastavasse andurisse. Aeg sõltub andurite vahemaast, helikiirusest ning õhu liikumise kiirusest mööda andurite telgi. Kui tuul puhub paralleelselt ühe teljega, siis heli levimine tuule suunas toimub kiiremini kui tuulega vastupidises suunas. Heliimpulsi levimine tuulega ristuva telje suhtes ei muutu. Helikiirus õhus sõltub temperatuurist, õhurõhust ning õhus olevatest osakestest, nagu udu või tolm. Selleks, et leida tuule kiirust kahe anduri vahel, vahetub anduri roll vastuvõtjast allikaks nii, et heliimpulsid liiguvad mõlemas suunas andurite vahel. Aeg ühest andurist teise avaldub valemiga:
, kus T – aeg, L – anduritevaheline kaugus, c – helikiirus ja v – õhu kiirus mööda andurite telgi. Tuule kiirus arvutatakse mõlemas suunas:, kus v – gaasivoolu kiirus, t1 ja t2 – heliimpulsside levimiseks kulunud aeg.
Hüdrostaatiline rõhk
pisi|Hüdrostaatiline rõhk anuma põhjale on ühesuguse vedelikutaseme korral kõigis anumates ühesuurune (ei sõltu anuma kujust ega vedeliku hulgast)