cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krbava lahing
Lahing
3000 Krbava välja metsasel alal asunud Osmanite ratsaväelast ületasid Krbava jõe ja ründasid Horvaatia tagalat. Seejärel alustas Osmanite Hadum Jakub-paša peavägi, kes ootas samuti metsa peitununa, frontaalrünnakut. Nii rünnati Horvaatia armeed eest, paremalt ja tagant. Horvaatia Bernardin Frankopani vasak tiib ei pidanud Türgi kergeratsaväe rünnakutele vastu ja asus taganema. Kuid enamik Horvaatia jalaväest oli ümber piiratud ega saanud taganeda. Horvaatia armee sai täieliku kaotuse ja vaid väikesel hulgal meestel õnnestus lähedalasuvasse Udbina kindluslinna ohutusse jõuda.
Tagajärg
Kuigi Horvaatia aadel sai raske kaotuse, mida iidsed ajaloolased ja kroonikud kirjeldasid kui "Horvaatia kuningriigi esimest lagunemist", ei saanud Osmanite riik Krbava väljal saavutatud võidu tõttu territoriaalset kasu. Kuna kaotused olid rasked, sai Krbava väli kohalikus pärimuses tuntuks kui "Vereväli" (horvaadi: Krvavo polje). Horvaatia ja Ungari kuningriikide ning Osmanite riigi vaheline rahu sõlmiti 1495. aasta aprillis. Järgmised suured Osmanite sissetungid toimus 1512. ja 1513. aastal ning nende tulemuseks oli Horvaatia võit Dubica lahingus. Pärast lahingut ja hilisematel kümnenditel liikus Horvaatia kohalik rahvastik pidevate Osmanite rünnakute tõttu turvalisematele aladele; Loode-Horvaatiasse, rannikule ja saartele ning ka väljapoole riiki. Franjo Berislavićist sai 1494. aastal Jajce ban.
Ajaloolised ülestähendused
Jutustusi Krbava välja lahingust on jäädvustatud erinevates tänapäevastes ja vanemates ajalooallikates. Vanimate hulgas on paavsti delegaadi Antonio Fabreguesi aruanne, mis on kirjutatud 13. septembril 1493 Senjis, ülestähendus Böömimaa reisijalt Jan Hasištejnskýlt 23. septembril 1493 tema reisikirjas, preester Martinaci glagoolitsas jutustus Novi Vinodolski breviaaris 1493. aastal ja lahingu aruanne Nini piiskopi Juraj Divnići kirjas paavst Aleksander VI-le 27. septembril 1493. 1561. aastal kirjeldas Krbava välja lahingut kroonik Ivan Tomašić oma Horvaatia kuningriigi lühikroonikas (Chronicon breve Regni Croatiae) ja 1696. aastal kirjeldas seda Pavao Ritter Vitezović oma teoses Kronika aliti szpomen vszega szvieta vikov. Osmanite poolelt kajastas lahingut Osmanite ajaloolane Hoca Sâdeddin Efendi oma Ajalugude kroonis. Vanemates ajalooallikates toodud arvud kaasatud sõdurite ja hukkunute kohta on enamasti liialdatud. Kuna teated lüüasaamisest levisid kiiresti, tehti vahetult pärast lahingut kirjutatud teated suure kaotuse mulje all.
Tambek
Tambek on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Tambek (Tambeck, Tambek) on pandud viies mõisas Järva-, Lääne- ja Virumaal. Nimede eestistamisel oli Tambek nii muudetav kui antav perekonnanimi: Tambek määrati uueks perekonnanimeks Tambergi-nimelistele isikutele ja Tambeki-nimelistele isikutele määrati uueks perekonnanimeks Tali, Tamme, Tammemäe, Tammin ja Tammjärv. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Tambek Eestis 18 mehel ja 21 naisel.
Vėžaičiai vald
Vėžaičiai vald (leedu keeles Vėžaičių seniūnija) on teise järgu haldusüksus (vald) Leedus Klaipėda rajoonis.
Valla pindala on 160,5 km². 2011. aasta seisuga elas seal 4288 inimest. Valla keskus on Vėžaičiai alev (2011. aastal oli seal 1646 elanikku). Vallavanem on Liudas Laukaitis.
Vallas on järgmised külad.
Reet Auksmann
Ta lõpetas 1961. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1966. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna inglise filoloogina.
Ta töötas alates 1975. aastast Tartu Linnaraamatukogus, millest aastatel 1977–2006 juhtis ta Annelinna harukogu.
2006. aastast surmani oli ta kultuuriloolise andmebaasi "Tartu ilukirjanduses" (teele.luts.ee) koostaja ja tekstide valija.
Isiklikku
Tema vend oli ajaloolane Rein Helme ja on poliitik Mart Helme.
Kalchas
Kalchas (kr Κάλχας) on vanakreeka mütoloogias ennustaja, kes saatis kreeklaste vägesid Trooja sõjas.
Reet Auksmann
Isiklikku
Tema poeg on EELK vaimulik Enn Auksmann.
Kalchas
Kalchas oli Thestori poeg. "Iliases" avaldab ta mehi vaevanud katku põhjuse: et haigusest pääseda, tuleb Apolloni preestrile Chrysesele tagastada tema tütar Chryseis.
Dan Asplund
Dan Arvo Asplund (1. veebruar 1948, Helsingi – 24. september 2020, Jyväskylä) oli Soome tehnikateadlane, bioenergeetika asjatundja ja eestkõneleja.
Ta oli ettevõtte Benet Oy juhatuse esimees.
Saint-Pie
Saint-Pie on linn Kanadas Québeci provintsis Montérégie halduspiirkonnas.
International Dance Activity
International Dance Activity (ka IDA tantsufestival või I.D.A. tantsufestival) on Tartus toimuv rahvusvaheline tantsufestival. Festival kutsuti ellu 16. detsembril 2000, kui tähistati Vanemuise teatri balleti asutaja Ida Urbeli 100. sünniaastapäeva. Festivali raames kantakse ette nii klassikalise kui ka nüüdisaegse tantsu etendusi. Etendused toimuvad Vanemuise suures ja Vanemuise väikeses majas ning Sadamateatris.
Ingeburg Lange
pisi|Ingeburg Lange (1976) Ingeburg Lange (sünninimi Ingeburg Rosch; 24. juuli 1927 Leipzig – 13. juuli 2013 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Ingeburg Lange isa oli kommunistlik poliitik Alfred Rosch (1899–1945). Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta rätsepaks. 1945. aastal astus ta Saksamaa Kommunistliku Partei liikmeks. Kommunistide ja sotsiaaldemokraatide sundliitmise järel sai temast 1946. aasta aprillis Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei liige. 1946–1961 töötas Ingeburg Lange erinevatel ametikohtadel Saksa Vaba Noorsoo Liidus. 1951. aasta septembrist kuni 1952. aasta juulini õppis ta Moskvas Komsomoli Kõrgkoolis. 1955–1961 õppis ta kaugõppes Parteikõrgkoolis Karl-Marx, mille lõpetas ühiskonnateadlasena.
1961. aasta augustist oli Ingeburg Lange Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee naiste osakonna juhataja. 1963. aastal sai Ingeburg Lange Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaadiks ja 1964. aasta detsembris Keskkomitee liikmeks. Alates 1973. aastast oli ta SSÜP Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat ja Keskkomitee Sekretariaadi naisasjade sekretär. Lisaks oli ta 1952–1954 ja 1963–1989 Rahvakoja (parlamendi) liige.
8. novembril 1989 astus Ingeburg Lange koos kogu poliitbürooga ametist tagasi, kuid ta valiti ka uude poliitbüroosse. 3. detsembril 1989 astus ta koos kogu Keskkomiteega teist korda ametist tagasi. 21. jaanuaril 1990 heideti Ingeburg Lange Demokraatliku Sotsialismi Parteist välja. Hiljem pensionil olles ta poliitikaga ei tegelnud.
Isiklikku
Ingeburg Lange tütar Katja Lange-Müller (1951) on kirjanik.
Joseph Vissers
Joseph Vissers (28. november 1928; Geeli vald, Turnhouti ringkond – 18. aprill 2006; Turnhout) oli Belgia poksija, rahvuselt flaam.
Vissers sai kergekaalus (kuni 62 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Gerald Dreyerile (Lõuna-Aafrika Liit).
Vissers võitis kergekaalus (kuni 62 kg) 7. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1947) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks.
Vissers poksis novembrist 1948 kuni aprillini 1952 elukutselisena. Ta pidas kokku 15 kohtumist, millest võitis 6 (neist 3 nokaudiga) ja kaotas 8 (neist 3 nokaudiga) kohtumist ning viigistas 1 kohtumise.
Peips
Peips on eesti perekonnanimi.
Reet-Kaie Helmja
Lõpetas 1962 Pärnu 1. keskkooli ja 1968 TPedI kehakultuuriteaduskonna.
Sõudmine
163 cm, 68 kg.
Hakkas sõudma 1959 Evi Lepiku ja Mihkel Leppiku juhendamisel.
Töötanud 1968–71 Pärnu Dünamos sõudetreenerina ja 1971–2010 Pärnu Vanalinna põhikoolis kehalise kasvatuse õpetajana.
Helistve
Helistve on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Helistve uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Soss (Kasaritsa vallas 1936. aastal). 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Jaan Tults
pisi|Jaan Tults 2014. aastal Jaan Tults (sündinud 30. aprillil 1946 Pärnus) on Eesti sõudja, treener ja sporditegelane.
Ta on lõpetanud 1964. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli ja 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna.
Aastast 1997 OÜ Penteer juhatuse liige.
Sõudmine
187 cm, 87 kg. Sportima hakkas Pärnus Ervin Vilepilli õpilasena, tema sõudetreeninguid juhendasid Valentina Luha-Järvoja, Mihkel Leppik, Erich Seiler ja Jüri Kurul.
Kohtuniku ja treenerina
Töötanud 1970–73 Tartu eriinternaatkooli füüsikaõpetajana, 1973–75 Tartus ja 1975–76 Kalevi kesknõukogus sõudetreenerina.
Sõudetreeneri 6. kutsetase (2011).
Tunnustus
B: Eesti sõudespordi ajalugu. [Koostanud H-H. Artma] Tln, 2001, lk 241–246.
Gustav II Adolfi büst
pisi|Gustav II Adolfi büst (2010) Gustav II Adolfi büst on Rootsi kuninga ja Eestimaa hertsogi Gustav II Adolfi büst Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumi aulas.
Selle autor on skulptor Hannes Starkopf. Büst avati 2006. aastal.
Martín Silva
Martín Andrés Silva Leites (sündinud 25. märtsil 1983 Montevideos) on Uruguay jalgpallur, kes mängib väravavahina Paraguay kõrgliiga klubis Libertad ja Uruguay jalgpallikoondises.
Silva alustas klubikarjääri 2002. aastal kodumaa klubis Defensor Sporting. Aastatel 2011–2013 mängis ta Paraguay kõrgliiga klubis Olimpia, millega tuli 2011. aastal Paraguay meistriks. 2013. aastal jõudis Olimpia Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlustel Copa Libertadoresel finaal, kus kaotati Brasiilia klubile Atlético Mineiro.
2013. aasta lõpus sõlmis Silva lepingu Brasiilia klubiga Vasco da Gama ja oli alates 2014. aastast Vasco da Gama põhiväravavaht.
2018. aasta detsembris naasis Silva Paraguaysse, sõlmides Libertadiga kolmeaastase lepingu.
Koondisekarjäär
Debüüdi Uruguay rahvuskoondises tegi Silva 12. augustil 2009 sõprusmängus Alžeeria vastu.
Ta on kuulunud Uruguay koondisse 2010., 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2011. ja 2015. aasta Copa Américal, 2016. aastal Copa América Centenariol ning 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril.
Laiendatud tonaalsus
Laiendatud tonaalsus (inglise keeles extended tonality) on muusikas harmoonia, mida moodustavad akordid ei ole tertsilise ülesehitusega või mis ei järgi funktsionaalharmoonia reegleid.
Traditsioonilise tonaalse harmoonia mõningatest aspektidest loobumist võib täheldada juba 19. sajandi heliloojate, nagu näiteks Ferenc Liszti, Richard Wagneri, Johannes Brahmsi muusikas. Suhteliselt tavaliseks muutub see 20. sajandi heliloojate nagu Aleksandr Skrjabini, Arnold Schönbergi, Alban Bergi, Richard Straussi, Claude Debussy või Sergei Prokofjevi muusikas.
RNA kapillaarülekanne
RNA kapillaarülekanne (inglise northern blot) on meetod RNA osade identifitseerimiseks vastavates proovides, kus agaroosgeelis lahku viidud RNA lõigud viiakse üle nt nitrotselluloospaberile ja üleviimise tulemusel saab RNA lõike uurida nt radioaktiivselt markeeritud geeniproovi kaudu.
1961. aasta Eesti meistrivõistlused vehklemises
1961. aasta Eesti meistrivõistlused vehklemises toimusid  4.–7. mail Tallinnas.
Heinaste merekool
Heinaste merekool oli aastatel 1864–1916 tegutsenud merekool. Merekooli asutamisel mängis olulist rolli Läti ärkamisaja tegelane Krišjānis Valdemārs.
1870. aastast oli kool üheklassiline, 1879. aastast kolmeklassiline.
Algul õpetati koolis eesti ja läti keeles, 1890. aastate lõpust ainult vene keeles.
1979. aastal rajati merekooli ruumidesse Heinaste merekooli muuseum. Selle peahoone on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis.
Yuki Tsuchihashi
Yuki Tsuchihashi (jaapani keeles 土橋 優貴 Tsuchihashi Yuki; sündinud 16. jaanuaril 1980) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastal 2001 4 mängu.
Lüsen
thumb|Lüsen thumb|Lüseni valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 1543 inimest. 2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 97,77% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 1,39% itaalia keelt ja 0,83% ladiini keelt.
Lüsen (Luson) külgneb järgmiste valdadega: Brixen, Mareo, Natz-Schabs, Rodeneck, St. Lorenzen ja San Martin de Tor.
Vallas on järgmised frazione 'd (alljaotused, peamiselt külad ja asundused): Berg (Monte), Petschied (Pezzè), Rungg (Ronco) ja Flitt (Valletta).
Soss
Perekonnanime Soss on pandud Võisiku mõisas Kolga-Jaani kihelkonnas Viljandimaal ja Vastse-Kasaritsa mõisas Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati Sossi-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Helistve, Lannes ja Loit. 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Garafía vald
Garafía on vald Hispaanias Kanaaridel Santa Cruz de Tenerife provintsis La Palma saarel.
Garafía asub saare põhjaosas Atlandi ookeani ääres.
Valla keskus on Santo Domingo.
Garafía valla lõunaosas asuvad saare kõrgeimad mäed, 2545 meetrini ulatuv kaljumäestik Roque de los Muchachos. Mägedes tegutseb Roque de los Muchachose observatoorium.
King's Crossi tulekahju
King's Crossi tulekahju oli 1987. aasta 18. novembril kell 19:30 ajal Londoni metroo King's Cross St. Pancrase metroojaamas puhkenud põleng, milles hukkus 31 inimest.
Põleng
Tulekahju alguses nägid mõned inimesed suitsu eskalaatori kohal. 15 minutit hiljem märgati väikseid leeke astmete alt välja paiskumas, mille peale eskalaator seisati. Poole tunni pärast saabusid päästjad, kes oletasid, et tegu on väikese tulekahjuga. Meeste pealik, Colin Townsley andis igaks juhuks korralduse tuua hapnikumaskid ja vedada kohale voolik. Townsley jäi üksi kolde juurde valvesse.
Järgnes katastroof. Mõne hetke jooksul mattus tulekoldest kõrgemal asunud piletimüügisaal tulle. Väljapääse polnud tiheda suitsu tõttu võimalik näha ja lühise tagajärjel oli kustunud valgustus, mis raskendas ohupiirkonnast väljumist. All jaamas saabusid aga endiselt rongid. Ainukesed pääseteed olidki rongid või metrootunneli kaudu põgenemine.
Oliivroheline
Oliivroheline on üks rohelisi värvitoone, murtud ja soojatooniline, keskmine kuni tume kollakas- või pruunikasroheline, mis meenutab vähem või rohkem rohelise oliivi värvust.
King's Crossi tulekahju
Põleng
Pärast põlengu puhkemist kihutasid õnnetuspaigale üle 30 päästemeeskonna ja 14 kiirabiautot. Põleng suudeti kustutada 1:46.
Oliivroheline
Värviõpetuses
Oliivivärvi varjundeid oliivrohelist ja ka oliivpruuni vaadeldakse erinevates värviteooriates erinevalt. Osa teoreetikuid, näiteks Munsell, näeb selles kollase ja rohelise segatooni segu mustaga, see tähendab varjundit, teised murtud tooni, mis tekib sekundaarvärvide segamisel (Hayteril näiteks oranži ja rohelise segamisel) musta lisamata.
Variatsioonid
E. Glockeri "Grundriss der Mineralogie ..." järgi on Olivengrün "kollasesse kalduv roheline rohke pruuni ja natukese halliga", näitemineraaliks on toodud (roheline) granaat ja oliviin.
King's Crossi tulekahju
Põhjused
Tõenäoliselt põhjustas põlengu kellegi poolt eskalaatori astmele visatud tikk või suitsukoni, mis astme alla kukkudes süütas sinna aja möödudes kogunenud prahi ja tolmu. Kuigi Londoni metroos on suitsetamine keelatud, leidub ikka inimesi, kes keelust kinni ei pea. Väikese tulekolde ebatavaliselt kiiret levikut seletati flashover efektiga ehk tuli levis lööklainetaoliselt. Põlengule aitas kaasa ka puidust ehitatud eskalaator.
Hukkunud
Õnnetuses hukkus 31 inimest ja viga sai üle 60. Enamik hukkunuid suri vingumürgitusse.
Colin James Townsley oli ainus päästetöötaja, kes põlengus hukkus. Arvatakse, et ta jäi inimest aitama ja hingas suitsu sisse, kuna tal polnud hingamisaparaati. Kolleegid leidsid Townsley väljapääsu lähedalt ja hoolimata elustamiskatsetest suri ta haiglas.
Pärast põlengut jäi üks inimene paljudeks aastateks tuvastamata. Mõistatus lahendati alles 22. jaanuaril 2004, kui kohtuekspertiis tõestas, et hukkunu oli 73-aastane Alexander Fallon.
Ülo Tölp
Lõpetas 1949 Pärnu 1. keskkooli ja 1954 hüdrotehnikainsenerina TPI.
Hakkas sportima 1947 Pärnus poksitreener Hugo Soasepa juhendamisel, mängis ka jalgpalli.
Oliivroheline
Variatsioonid
1821. aasta värviõpik "Werner's Nomenclature of Colours" näitab oliivrohelist (olive green) sooja tumerohelise värvusena, mis on segatud rohurohelisest rohke pruuniga. Värvuse näideteks toob ta guajakipuu lehed ja mineraalidest oliviini.
RAL Classic värvikaardi toon 6003 Olivgrün on märgatavalt tume ja veidi hallika varjundiga.
Ülo Tölp
Treenerina
1951 osales Erich Seileri korraldatud treenerite ettevalmistamise kursustel ja hakkas juhendama TPI-s õppivaid sõudesportlasi.
Oliivroheline
Variatsioonid
Pantone tekstiilivärvitoonid 17-0535 Green Olive ja 19-0516 Dark Olive on mõlemad tuntavalt hallikad, mitte küllastatud.
Ülo Tölp
Treenerina
T: Akadeemilise sõudmise tehnika (1990), Eesti sõudespordi ajalugu (2001, autoreid). B: Eesti sõudespordi ajalugu. [Koostanud H-H. Artma] Tln, 2001, lk 351–354.
Oliivroheline
Variatsioonid
ISCC-NBS-i värvide tähistamise süsteemis on oliiv- (Olive) üks 13 põhivärvinimest, hõlmates rohekaskollaste (GY) sektori tumedamad varjundid heledast oliivrohelisest kuni oliivjasmustani. Kollakasroheliste sektori (YG) varjundeid määratletakse nimetusega Olive Green, mis värvuselt lähenevad soojadele tumerohelistele, nagu pudelroheline.
Veebivärv Olive, üks 16 esimesest veebivärvist, on päris oliiviga sarnaneva värvusega, Olive Green selle heledam versioon , Dark Olive Green pudelrohelisega sarnanev soe tumeroheline.
Oliivroheline looduses
Oliivikarva varjundid on väga sagedased igasuguste rohelise taimestiku keskel elutsevate elusolendite välimuses, olles heaks kaitsevärvuseks.
Kasutamine
Heade varjevärvuslike omaduste tõttu looduses kasutatakse oliivrohelist ja oliivpruuni sageli sõjanduses, militaarsõidukite värvusena ja kamuflaažülikondade värvigammas.
Eesti keeles esineb värvinimetus oliiwi-rohiline juba 1888. aasta ajalehes riidevärvi värvuse nimetusena.
Sergio Leone
Sergio Leone (3. jaanuar 1929 Rooma – 30. aprill 1989 Rooma) oli Itaalia filmilavastaja, produtsent ja stsenarist. Teda loetakse spagetivesterni žanri loojaks ja selle populariseerijaks.
Ta oli Itaalia filmitööstuse pioneeri Roberto Roberti (õieti Vincenzo Leone; 1879–1959) ja tummfilminäitleja Edvige Valcarenghi (1886–1969) poeg. Kuigi isa soovis, et poeg õpiks ülikoolis juurat, oli Leone huvitatud hoopis filmitegemisest. Ta töötas esmalt mitu aastat mitme Itaalia ja Itaalias tegutseva Ameerika lavastaja assistendina.
Leone oli ka mitme filmi kaasstsenarist. Tema esimene lavastatud film on "Pompei viimased päevad" ("Gli ultimi giorni di Pompei"; 1959). Algselt pidi filmi lavastama Mario Bonnard, kuid pärast Bonnardi haigestumist võttis Leone filmi lavastamise üle. 1960. aastatel sai Leone tuntuks vägivaldsete spagetivesternide filmitriloogiaga: "Peotäis dollareid" ("Per un pugno di dollari"; 1964), "Mõne dollari pärast" ("Per qualche dollaro in più"; 1965) ning "Hea, paha ja inetu" ("Il buono, il brutto, il cattivo"; 1966). Need hiljem "dollaritriloogiaks" nimetatud filmid osutusid äärimiselt edukateks, pälvides tohutu publikuhuvi üle maailma. "Dollaritriloogia" filmid tõid tuntuse samuti peaosatäitjale Clint Eastwoodile ja heliloojale Ennio Morriconele.
Pärast filmi "Ükskord Ameerikas" hakkas Leone plaanima filmi Leningradi blokaadist. Tal õnnestus saada selleks isegi Nõukogude Liidu toetus. See film ei saanud teoks, kuna Leone suri 1989. aasta aprillis.
Kuigi Leone tegi karjääri jooksul vaid kaheksa filmi, on tal olnud märkimisväärne mõju hilisematele filmilavastajatele, kelleks on teiste seas Sam Peckinpah, John Woo, Quentin Tarantino ja samuti Eastwood, kes pühendas enda 1992. aastal lavastatud filmi "Armutu" ("Unforgiven"; 1992) Leonele.
Reet Lubi
pisi|Reet Lubi 2021. aasta Arvamusfestivalil Reet Lubi (sündinud 1979) on eesti raamatukogundustegelane, Viljandi Linnaraamatukogu direktor.
Ta lõpetas 2000. aastal Viljandi Kultuurikolledži raamatukogunduse erialal, samuti Tallinna Ülikooli infoteaduse erialal, Tartu Ülikoolist on tal magistrikraad kultuurikorralduse alal. Koos Reet Sinimaaga andis ta 2011. aastal välja raamatu "Kirjanduslikud ekskursioonid". Reet Lubi on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Viljandi Jaani koguduse nõukogu liige.
Manipuri keel
Manipuri keel ehk meithei keel (manipuri keeles মেইতেই লোন্ Meitei-lon) on Kirde-Indias Manipuri osariigis ja ümberkaudsetel aladel Assami, Lääne-Bengali, Nagalandi, Tripura ja Uttar Pradeshi osariigis ning Bangladeshis ja Birmas kõneldav keel. 2001. aasta andmetel oli keele rääkijaid 1,5 miljonit.
Manipuri keel kuulub Hiina-Tiibeti keelkonna Tiibeti-Birma keelerühma keelte hulka. Kirjutamisel kasutatakse bengali kirja, mis võeti kasutusele 18. sajandil. Enne seda märgiti tekst üles meitei kirjas. 20. sajandi keskel on meitei kirja hakatud uuesti kasutusele võtma ning 1980. aastast alates õpetatakse seda koolides paralleelselt bengali kirjaga.
Puriin
pisi|Puriini [[struktuurivalem]] Puriin (tähis R) on bitsükliliste heteroaromaatsete ühendite hulka kuuluv keemiline aine, mille molekulis on neli lämmastikuaatomit. Molekuli ehitus sarnaneb indooli omaga, kuid 3., 5. ja 7. positsioonis on süsinikuaatomi ja vesinikuaatomi asemel lämmastikuaatom. Molekuli võib vaadelda koosnevana pürimidiini ja imidasooli tsüklitest (ta on lihtsaim [4,5-d]pürimidiin). Sellepärast on aine teised nimed 3,5,7-triasaindool ja 7H-imidaso[4,5-d]pürimidiin. Molekulivalem on C5C4N4.
CAS-i registreerimisnumber on 120-73-0.
Penijõe mõis
pisi|Penijõe mõisa peahoone (2009) Penijõe mõis (saksa keeles Pennijöggi) oli rüütlimõis Lihula kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Lääneranna valda.
Puriin
Puriin on puriinide aineklassi põhiliige.
Levik
Puriin looduses vabalt ei esine, küll aga esineb selle derivaate.
Saamine ja tootmine
Puriini sai esmakordselt 1884 Emil Fischer kusihappe kuumutamise teel.
Penijõe mõis
Mõis kuulus 20. sajandi algul Wetter-Rosenthalidele ja viimane (1919. aastal) omanik oli Johannes von Wetter-Rosenthal.
Puriin
Saamine ja tootmine
Puriini toodetakse aminoatsetonitriilist ja formamiidist või ftalimiidatsetonitriilist ja tris-formaminometaanist. Teine viis põhineb Wilhelm Traube leiutatud Traube sünteesil 4,5-diaminopürimidiinist ja veevabast sipelghappest.
Penijõe mõis
Tänapäeval on mõisa peahoone muudetud Matsalu looduskaitseala keskuseks, kus on ka looduskaitseala tutvustav muuseum.
Puriin
Füüsikalised omadused
Puriin on normaaltingimustel tahke, moodustab rombilise kristallvõrega värvilisi nõelakujulisi kristalle.
Aine molaarmass on 120,11 g·mol−1, tihedus 1,22 g·cm−3.
Puriin lahustub hästi vees, kuumas etanoolis ja benseenis, lahustub halvasti dietüüleetris, atsetoonis ja kloroformis.
Tahke puriini põlemisentalpia on −2708 kJ·mol−1, vastav tekkeentalpia 169,4 kJ·mol−1.
Keemilised omadused
Puriini molekuli võib käsitada kondenseerunud ringsüsteemina, mis koosneb heterotsüklilistest ühenditest pürimidiinist (punane) ja imidasoolist (roheline).
7H-puriin on tasakaalus oma isomeeri 9H-puriiniga.
Ohutus ja mürgisus
Puriin ei kuulu ohtlike ainete hulka.
Keskmine surmav annus rottidel intraperitoneaalsel manustamisel on 800 mg·kg−1.
Uurimislugu
Puriini sai esmakordselt 1884 Emil Fischer kusihappe kuumutamise teel. Nime pani ta kokku ladina sõnast purus 'puhas' koos sõnaga uricus 'kusi-' (kusihappe nimetuses acidum uricum), sest kusihape on puriini derivaat ja seega on puriin kusihape "puhtal kujul". Aastal 1898 Fischer ka sünteesis puriini esimesena.
Puriinalkaloidid
Puriini derivaadi ksantiini derivaatide seas on ka mõned alkaloidid:
Sausti mõis
pisi|Sausti mõisa peahoone esifassaad (2010) Sausti mõis, varem Kaarepere mõis (saksa keeles Sauß) oli rüütlimõis Jüri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Kiili valda.
Mõisat on esimest korda mainitud 1453. aastal.
XVII sajandil kuulus mõis Scharenbergidele.
XVII sajandil eraldati Sausti mõisast Saue mõis (tollase nimega Väike-Sausti mõis) ja vana ehk Sausti mõisat hakati nimetama Suure-Sausti mõisaks (Groß-Sauß).
Tarbes
Tarbes [tarb] on linn Prantsusmaal Hautes-Pyrénées' departemangus. Ta on departemangu prefektuur (prefecture) ehk halduskeskus. Linn on viie kantoni keskuseks. Ta oli ka ajaloolise Bigorre krahvkonna pealinn.
Linn asub Prantsuse Püreneede mäestikus, Oksitaania piirkonna edelaosas ja Hautes-Pyrénées' departelangu kesk-loodeosas.
Linna territoorium asub 284–326 meetri kõrgusel üle merepinna.
Aastal 2011 oli tema linnastu Midi-Pyrénées' regiooni teine linnastu rahvaarvult. Seal elas 116 056 elanikku.
Linna läbivad põhja-lõuna suunal kolm jõge: idas l'Adour ning läänes l'Echez ja temasse suubuv la Gespe.
Sõpruslinnad ja selleks saamise aasta
pisi|tühi|Tarbesi plaan ja teda ümbritsevad vallad
Lajen
thumb|Jumalaema kirik thumb|Lajeni valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
Geograafia
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 2610 inimest.
Valla pindala on 37 km².
Lajen külgneb järgmiste valdadega: Barbian, Kastelruth, Klausen, Urtijëi, Villanders, Villnöß ja Waidbruck.
Frazioni
Lajeni vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Albions, Freins (Fraina), Ried (Novale), St. Peter (San Pietro), Tanirz (Tanurza) ja Tschöfas (Ceves).
Keeleline jaotus
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 89,93% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 3,93% itaalia keelt ja 6,14% ladiini keelt.
Aktiivsünnitus
Aktiivsünnitus on loomuliku sünnituse (vastandina meditsiinilisele sünnitusele) erisuund, mille puhul naine on sünnituseks valmistunud vastavalt kolmele põhialusele:
Aktiivsünnitus ei välista meditsiinilist sekkumist ja keisrilõiget.
Aktiivsünnituse ajalugu maailmas
1970. aastate lõpul organiseerus Põhja-Londonis grupp naisi, kes nõudsid sünnitusmajade meditsiinitöötajatelt, et naised saaksid kogu sünnituse vältel kasutada endile meelepäraseid asendeid. Liikumise juhiks sai Janet Balaskas, kes valmistas naisi sünnituseks ette algul psühholoogiliselt, hiljem ka kehaliselt jooga põhjal.
Naised, kes Janeti tundides käies olid õppinud oma keha tundma, ei tahtnud enam selili sünnitada. Nad tahtsid liikuda nii sünnituse avanemis- kui ka väljutusperioodil ja ka platsenta väljutuse ajal. 1982. aasta aprillis kirjutas Janet Balaskas "Aktiivsünnituse Manifesti" ("Active Birth Manifesto"), mis oli adresseeritud Inglismaa tervishoiuorganitele. Tekkisid konfliktid sünnitusmajade meditsiinitöötajatega. Naised tulid koos oma lastega 1982. aasta 11. aprillil tänavale, korraldades meeleavalduse ("Birthrights Rally"), et nõuda endile õigust käituda sünnitusel nii, nagu neil on mugavam, ja mitte nii, nagu on mugavam arstidel ja ämmaemandatel. Sünnitavad naised ei tahtnud enam olla patsiendi seisuses, haige rollis. Nad mõistsid järsku, et rasedus ei ole haigus, vaid normaalne füsioloogiline seisund.
Sünnitamise ajalugu (aktiivsest naisest passiivse sünnitajani)
Doktor Georg Julius Engelmann kirjeldas 1883. aastal raamatus "Labour Among Primitive Peoples" esimest korda loodusrahvaste kasutatud eri sünnitusasendeid. Naine oli põhiliselt neljas erinevas asendis: a) kükkis, b) põlvili (neljakäpakil), c) poollamavas asendis, d) püsti. Kirjalikke tõendeid oli umbes neljakümnest loodusrahvaste sünnitusasendist. Sünnituse juures viibis tihti abistaja, kes toetas naist füüsiliselt ja psüühiliselt.
Ajaloos edasi liikudes muutub naine mugavamaks. Ta hakkab sünnitusel kasutama abivahendeid, kuni lõpuks leiutab sünnitustooli, mis püsis ämmaemandate asendamatu abivahendina 1700. aastate keskpaigani.
Kuna selili sünnitades oli last raskem kätte saada, leiutasid vennad Chamberlenid sünnitustangid. Moeks sai ka arsti kutsumine sünnitaja juurde (sel ajal olid arstideks vaid mehed). Nii kaotas ämmaemand tasapisi oma õiguse tegutseda sünnitaja abistaja ja lapse vastuvõtjana, temast sai arsti käsutäitja. Et sünnitused muutusid väga valulikeks ja raskestitalutavaiks, võeti kasutusele valuvaigistid ja narkoos. Aktiivsest naisest oli saanud passiivne sünnitaja.
Aktiivsünnituse ajalugu Eestis
1980. aastatel valmistati naisi sünnituseks ette haiglate juures olevates "emadekoolides", kus informeeriti naisi, kuidas on vaja sünnituse ajal ja pärast sünnitust käituda, et meditsiinipersonal saaks teostada vajalikke protseduure.
31. jaanuaril 1989 toimus avalik arutelu "Loomulik sünnitus, millal ometi?" koostöös Eesti Rohelise Liikumisega.
1. juunil 1989, lastekaitsepäeval, esinesid Soome aktiivsünnituse ühingu liikmed Tallinnas loenguga "Loomulik ehk aktiivsünnitus" (ühingu juhataja Malla Korhonen-Rautaparta). Korraldaja Kristiina Rummo. Augustist 1989 töötasid Viimsi tervisekeskuses esimesed sünnituseks ettevalmistujate grupid. Juhendajaks oli Ülle Liivamägi, kes oli intensiivselt õppinud Eestis ja Soomes (õpetaja Malla Korhonen-Rautaparta) ning suhtles aktiivselt sünnitusabi meditsiinilise personaliga kogu Eestis.
1990. aastal loodi MTÜ Aktiivsünnituse Ühing (asutajad Tiina Kaitsa, Jana Kima, Ülle Lember, Tiina Liivamägi, Ülle Liivamägi, Kristiina Rummo). Ühing lagunes 1994. aastal liikmete erinevate vaadete tõttu suhtele meditsiiniga.
1990. aastast alates tehti koostöös sünnitushaiglatega muudatusi riiklikus sünnitusabis, esimesena viis suure hulga muudatusi ellu Põlva haigla sünnitusosakond. Aja jooksul ühinesid ka suured haiglad. Olulisemad muudatused 1990. aastate alguses Eesti sünnitushaiglates: 1993. aastal avati erahaigla Fertilitas, kus pakuti sünnitajale meditsiinilist tuge vastavalt aktiivsünnituse põhimõtetele. Eesti aktiivsünnituse ühe juhtfiguuri Ülle Liivamägi õpingud Inglismaal aktiivsünnituse liikumise juhi Janet Balaskase juures (aktiivsünnituse ettevalmistusse kuulusid ka loodusteraapiad refleksoloogia, aroomteraapia ja homöopaatia). 1994. aastal ilmus Ülle Liivamägi raamat aktiivsünnitusest "Uue elu algus". 1995. aastal avati Ülle Liivamägi Perekool.
Aastatel 1995–2000 oli aktiivsünnitus haritud naiste hulgas väga populaarne. 1997. aastal loodi MTÜ Aktiivsünnituse Perekeskus (tegutseb siiani). 2000.-2010. aastatel võeti silte "loomulik sünnitus" ja "aktiivsünnitus" kasutusele sünnitushaiglates ja perekoolides, sisu ei pruugi alati vastata sildile.
Aktiivsünnituse kolm põhisammast 21. sajandi alguse Eestis
"Aktiivsünnitus on sünnituse ajaloos revolutsiooniline mõiste. Sõnade "aktiivne" ja "sünnitus" ühendamine on juba oma olemuselt äärmiselt nutikas: aktiivsünnitus tähendab mitmeid asju mitmel erineval teineteist täiendaval tasandil." Dr Michel Odent
Esimene on füüsiline tasand: sünnituse lõpus, kui laps väljutatakse, on emad kas püstises asendis või toetavad ennast millelegi. See tähendab, et naine on füüsiliselt võimeline olema nendes asendites.
Teine on füsioloogiline tasand. Kui naine sünnitab ise, siis tema aju primitiivne toimingutasand on töös. See osa ajust on ühesugune nii inimesel kui kõikidel imetajatel. Sealt erituvad protsessiks vajalikud hormoonid. Selleks et see toimiks ja naine suudaks iseseisvalt sünnitada, on vaja väga põhjalikku ettevalmistust inimese füsioloogia sünnitust puudutavast osast.
Kolmas tasand on ühiskonna suhtumine sünnitusse. On vaja mõista süsteeme, neid mitte ignoreerida. Eestis on sünnitushaiglad, seega kõik rasedad on ühiskonna mõttes haiged. Kui sellest aru saada, on võimalik sünnitada ilma liigse pingeta sünnitaja ja haigla personali vahel.
Aktiivsünnitus ei välista meditsiinilist vahelesegamist. Keisrilõige saab olla aktiivsünnituse lahend, kui see on ainus võimalik viis laps siia maailma saada.
Hilary Minc
pisi|Hilary Minc Hilary Minc (24. august 1905 Kazimierz Dolny – 26. november 1974 Varssavi) oli juudi rahvusest Poola kommunistlik poliitik ja riigitegelane.
Hilary Minc oli pärit keskklassi juudi perekonnast. Poola Kommunistlikku Parteisse astus ta 1922. aastal. Ta õppis Varssavi ülikoolis õigusteadust. Kui Minci ähvardas tema vasakpoolse poliitilise tegevuse tõttu vahistamine, siis asus ta elama Prantsusmaale, kus jätkas ülikooliõpinguid. 1928. aastal saadeti ta Prantsusmaalt poliitilistel põhjustel välja. Poolasse tagasi tuli 1929. aastal. Poolas töötas ta Varssavis Poola Statistikaametis ja Rahandusministeeriumis teadusliku nõunikuna ning Gdynia linnavalitsuses. Pärast Saksamaa kallaletungi Poolale 1939. aasta septembris põgenes Hilary Minc Nõukogude Liitu. Esialgu elas ta Lvivis, pärast Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahelise sõja algust töötas Samarkandis ülikooli õppejõuna. 1943. aasta märtsis oli ta üks Poola Patriootide Liidu asutajatest. 1944. aasta jaanuaris moodustas ta Moskvas Poola Kommunistide Keskbüroo.
Aastatel 1944–1956 oli ta Poola Töölispartei ja Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee liige, 1948–1954 Poliitbüroo liige. Aastatel 1944–1947 oli ta tööstusminister, 1947–1949 tööstus- ja kaubandusminister. 1948–1954 oli ta Riikliku Plaanikomitee esimees.
1956. aastal oli Minc sunnitud Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomiteest lahkuma ja 1959. aastal heideti ta parteist välja.
Michael Hopkins
Michael Scott Hopkins (sündinud 28. detsembril 1968) on Ameerika Ühendriikide kosmoseväelane ja NASA astronaut.
Hopkins lõpetas 1991. aastal Illinoisi ülikooli aerokosmose insenerinduse erialal ja 1992. aastal samal erialal Stanfordi ülikooli. 1992. aastal liitus ta Ameerika Ühendriikide õhuväega ja lõpetas 1997. aastal Ameerika Ühendriikide Õhuväe Katselendurite Kooli. Ta on osalenud Boeing C-17 Globemaster III ja Lockheed C-130 Hercules-e katsetustel. 2009. aastal valiti ta NASA astronaudiks.
Septembrist 2013 kuni märtsini 2014 oli Hopkins Rahvusvahelise Kosmosejaama 37. ja 38. ekspeditsiooni liige. Augustis 2018 teatas NASA, et Hopkins on määratud missiooni USCV-1 meeskonda. Missioon startis 15. novembril 2020 ja Hopkinsist sai 64. ja 65. ekspeditsiooni meeskonnaliige. Jaamas viibimise ajal viidi ta õhuväest üle kosmoseväkke. Ta jõudis tagasi Maale 2. mail 2021.
Kaljuvald
Kaljuvald (ka Kaleva ehk Kaljuve) on eesti pseudomütoloogias kangelaste (Vanemuine, Ilmarine, Lämmeküne, Vibuane ja teised) eluase. Kaljuvalda samastatakse Soomega.
Charles Lecocq
Alexandre Charles Lecocq (3. juuni 1832 Pariis – 24. oktoober 1918 Pariis) oli prantsuse helilooja.
Nao Shikata
Nao Shikata (jaapani keeles 四方 菜穂 Shikata Nao; sündinud 5. novembril 1979) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Charles Lecocq
Õpiaastad
Lecocq oli pärit Pariisi vaesest viielapselisest perekonnast. Lapsena põdes liigeste tuberkuloosi, mistõttu vajas karke liikumiseks kogu elu. Asudes 17-aastaselt õppima Pariisi konservatooriumi, oli juba arvestatav pianist. Õppis harmooniat François Bazini ja kompositsiooni Fromental Halévy juhendamisel. Võttis ka François Benoist'lt orelitunde. Tema kaasüliõpilasteks olid Georges Bizet ja Camille Saint-Saëns. Viimasest sai tema eluaegne sõber. Üliõpilasajal komponeeris ta klaverisonaate ja kammermuusikat. Võitis üliõpilasena 1850. aastal konservatooriumi harmooniavõistlused ja sai 1852 teise auhinna fuuga alal.
Esimest korda pandi teda operetiheliloojana tähele 1856. aastal, kui ta jagas samale libretole, kuid eraldi komponeeritud operetiga "Le docteur Miracle" ("Imedoktor") Bizet'ga esimest auhinda Offenbachi poolt Théâtre des Bouffes-Parisiensi repertuaari täiendamiseks korraldatud konkursil. Järgmise 15 aasta jooksul kirjutas samale teatrile peamiselt ühevaatuselisi lavatükke. Ühtki neist ei saatnud eriline menu.
Laineharjal
pisi|Charles Lecocq, 1910 Läbimurre tuli Pariisi Athénée teatrile kirjutatud koomilise ooperiga "Fleur-de-thé" ("Teelill"), mida esitati üksnes selles teatris üle 100 korra ning mängiti mitme aasta jooksul menukalt kõikjal Prantsusmaal, samuti Londonis ja Brüsselis.
Elas alates 1872 Brüsselis, kus komponeeris Fantaisies-Parisiennesi teatrile opereti "Les cent vierges" ("Sada neitsit") ning tema operetiloomingu parimateks teoseks peetavad "La fille de Madame Angot" ("Madame Angot' tütar"), mida mängiti ühtejärge üle 500 korra. Menukas oli ka "Giroflé-Girofla". Saavutas nende oopustega triumfaalse rahvusvahelise menu kõrval ka arvestatava operetihelilooja maine. Teda peeti Jacques Offenbachi ja Florimond Hervé kõrval Prantsusmaa väljapaistvaimaks opéra bouffe heliloojaks. Prantsuse operetiteatrid pakkusid talle üksteise järel soodsaid lepinguid, mida Lecocq meelsasti ka ära kasutas.
Naasis 1874. aastal Pariisi, et töötada järgmise 14 aasta jooksul sealsete teatrite Variétés, Folies-Dramatique, Théâtre de la Renaissance ja Théâtre des Nouveautés heaks. Komponeeris tol perioodil 1−2 operetti, koomilist ooperit, opéra buffa 't ja vodevilli aastas. Selle perioodi loomingust on väljapaistvaim teos koomiline ooper (ka operetiks nimetatud) "Le petit duc" ("Väike hertsog").
Komponeeritud 51 kergesisulise lavateose tase ja populaarsus ei ületanud kunagi tema suure innustaja ja konkurendi Offenbachi saavutusi. Lecocqi teosed olid palju akadeemilisemad ja tõsisema alatooniga, mistõttu suur osa neist pidas vastu vaid kümmekond etendust. Proovis kätt ka balletiga "Le cygne" ("Luik") ja monoloog-ooperiga "La salutiste" ("Päästja"), kuid need ei saavutanud erilist tähelepanu. Tänaseni on helilooja populaarsemad teosed operetid "La fille de Madame Angot", "Giroflé-Girofla" ja "Le petit duc", mida peamiselt Prantsusmaal, aga ka Belgias regulaarselt esitatakse.
Komponeeris 21 koomilist ooperit, 12 opéra buffa 't, 14 operetti ja 9 vodevillilaadset lavateost. Eestis ei ole Lecocqi operette lavastatud. pisi|Charles Lecocqi hauamonument Pariisi [[Père-Lachaise'i kalmistul]]
Hillar Kalda
Hillar Kalda (sündinud 6. märtsil 1932 Mallika külas Rõuge vallas) on eesti arst ja poliitik.
Ta lõpetas 1950. aastal Võru 1, Keskkooli ja 1956. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
Ta töötas aastatel 1956–1959 Rõuge jaoskonnahaigla juhatajana ja 1959–1986 Võru Rajooni Keskhaigla peaarstina ja röntgenoloogina.
Ta osales Eesti Punase Risti organisatsiooni taastamisel ja oli selle president aastatel 1991–2007.
Southerni kapillaarülekanne
Southerni kapillaarülekanne ehk DNA kapillaarne ülekanne (inglise Southern blot) analüüsimeetod DNA-järjestuste identifitseerimiseks vastavatest proovidest.
Meetodi kasutamisel kantakse agaroosgeelis lahku viidud DNA-osad üle nitrotselluloosmembraanile, kus neid uuritakse edasi näiteks radioaktiivselt markeeritud sondiga nukleiinhappehübridisatsiooni kaudu.
Meetod on nime saanud inglise bioloogi Edwin Southerni järgi.
Hatšhatur Abovjan
Hatšhatur Abovjan (venepärane nimekuju Hatšatur Abovjan; armeenia keeles Խաչատուր Աբովյան; 15. oktoober 1809 Kanaker, Jerevani lähedal – jäi kadunuks 14. aprillil 1848 Jerevanis) oli Armeenia kirjanik, õpetaja, valgustaja-demokraat, armeenia uue kirjanduse ja uue kirjakeele rajaja. thumb|Hatšhatur Abovjan. [[Friedrich Ludwig von Maydelli maal 1831. aastast]]
Elulugu
Hatšhatur Abovjan sündis auväärses, ent vaesunud aadliperekonnas Kanakeri külas Erivani (Jerevani) lähedal Erivani khaaniriigis.
Ta õppis aastatel 1818–1822 Etšhmiadzini kloostrikoolis ja 1824–1826 Nersesi koolis Thbilisis. Aastatel 1827–1828 töötas ta õpetajana Sanaini kloostris ja 1828. aasta maist Etšhmiadzini kloostris armeenia katoolikose tõlgi ja sekretärina.
9. oktoobril 1829 tõusis ta Tartu ülikooli professori Friedrich Parroti juhitud ekspeditsiooni koosseisus viimasega koos Ararati mäe tippu. Aastatel 1830–1836 õppis ta Tartu õpetajate seminaris ja vabakuulajana Tartu ülikoolis. Tartus õppimise aeg kujundas oluliselt tema maailmavaadet.
1836. aastal naasis ta kodumaale, kavatsusega asutada Etšhmiadzini kloostris seminar õpetajate ettevalmistamiseks armeenia koolidele. Kavatsus ei leidnud mõistmist ja toetust vaimulikkonna seas ja lõppes Abovjani loobumisega vaimuliku ametist. Samal aastal lõpetas ta majandusgeograafilise uurimuse Armeenia maa ja rahva majandusliku ja kultuurilise olukorra parandamise teedest (saksa keeles).
1837. aastast kuni 1843. aasta juunini töötas ta maakonnakooli ülevaatajana Thbilisis; samal ajal avas ta rahvakooliõpetajaid ette valmistava erakooli.
Alates 1843. aasta augustist töötas ta maakonnakooli ülevaatajana Jerevanis. Aastatel 1843–1844 osales ta saksa geograafi Moritz Wagneri füüsilise geograafia uurimisreisidel Ida-Armeenias; saatis preisi õpetlast August von Haxthausenit tema agraarsuhete uurimisreisidel Armeenias; reisis koos saksa luuletaja Friedrich von Bodenstedtiga Armeenias, tõlkis viimase soovitusel saksa keelde ning valmistas ette väljaandmiseks Saksamaal armeenia, kurdi ja aseri laulud. 1845. aastal võttis ta iseseisvalt ette reisi kurdide asulatesse, mille tulemusena valmisid uurimused "Kurdid ja jeziidid", "Ülevaade kurdide päritolust, rahvuslikest iseärasustest, keelest, olustikust ja kommetest" (saksa keeles). 1846. aastal kogus ta koos Jerevani maakonnakooli auülevaataja N. Blavatskiga materjale Armeenia esimese kodulookabineti jaoks.
1848. aasta kevadel valmistus Abovjan sõitma Thbilisisse, et võtta vastu Nersesi kooli juhataja amet, kuid kadus jäljetult.
Ararati tippu tõusmine
1829. aastal kutsus Tartu Ülikooli füüsikaprofessor, hilisem rektor Friedrich Parrot Etšhmiadzini kloostri noore diakoni Abovjani endale teejuhiks ja tõlgiks, et tõusta koos Ararati mäele. Kohalikud pidasid Ararati mäge pühaks, sest pärimuse kohaselt on selle otsas Noa laeva jäänused, ning ei soovinud Parrotit aidata. Abovjan, kes unistas euroopalikust haridusest ja otsis õppimisvõimalusi, nõustus. Hiljem kutsuski Parrot ta Tartu ülikooli õppima.
27. septembril 1829 alustati mäkketõusu. Kaks esimest katset ebaõnnestusid, kuid 9. oktoobril avanenud hea võimaluse kasutasid Parrot ja tema kolm armeenlasest (nende hulgas Hatšhatur Abovjan) ning kaks venelasest saatjat ära ning jõudsidki Ararati mäe tippu (5137 m). Esimesena jõudsid pärale Parrot ja Abovjan, olles teadaolevalt esimesed Ararati tipus käinud inimesed.
Mälestuse jäädvustamine
Kolmanda Nõukogude okupatsiooni ajal aastatel 1964–1989 kandis Tartus praegune Munga tänav Hatšatur Abovjani nime. Hatšatur Abovjan elas Tartus olles Rüütli ja Munga tänava nurgal ning tänava ümbernimetamise aegu mais-juunis 1964 oli Tartus käimas armeenia kunstinädal.
2009. aastal tegi Armeenia ettepaneku nimetada taas üks tänav Tartus Abovjani-nimeliseks.
Tartus asuv Armeenia ja Eesti rahva sõpruse monument on teiste hulgas pühendatud ka Abovjanile.
Hanno Tünder
Hanno Tünder (sündinud 13. oktoobril 1963 Tartus) on eesti sõudja.
Lõpetas 1982 Tartu 5. keskkooli ja 1990 Tartu Ülikooli kehakultuuri teaduskonna.
Aastast 1994 OÜ Intelli juhataja ja juhatuse liige.
Sõudmine
Hakkas 1973 käima ujumistreeninguil, sõudmist treeninud Inge Pindi ja Jüri Kuruli juhendamisel.
Töötanud 1986–90 Tartu Dünamos sõudetreenerina. Tema õpilaste sead olid: Toomas Vernik, Mait Marran, Toomas Kiting, Gunnar Kokka.
Anatoli Kaigorodov
Anatoli Kaigorodov (ka Kaigorodoff, Kaigarodow 2. november 1878 Peterburi – 18. juuli 1945 Mondsee, Austria) oli vene päritolu Eesti maalikunstnik.
Elukäik
Anatoli Kaigorodov sündis Peterburis vene meteoroloogi professor Dmitri Kaigorodovi ja tema friislannast abikaasa pojana. Ta lõpetas 1903. aastal Peterburi Ülikooli õigusteaduskonna ning õppis vabakuulajana A. Stieglitzi Kunsttööstuskoolis ja Peterburi kunstiakadeemias professorite Vassili Mathé ja Arhip Kuindži juures. Seejärel täiendas ta end Münchenis ja Pariisis Académie Julian ' is ja paljude eestlaste seas kõige enam hinnatud Filippo Colarossi vabaakadeemias. 1918. aastal tuli ta Eestisse revolutsiooni eest pakku ning jäigi.
Anatoli Kaigorodov oli kahe maailmasõja vahelisel ajal hinnatud kunstnik, esinedes paljudel näitustel, sealhulgas ka Eesti kunsti näitustel välismaal (Helsingis, Lübeckis, Kielis, Kölnis, Kopenhaagenis, Riias, Kaunases, Roomas ja Budapestis). Ta töötas Prantsuse Lütseumis joonistusõpetajana. Alates 1920. aastast juhatas ta omanimelist maalistuudiot. Kaigorodovi kunstistuudio Tallinnas oli iseäranis populaarne baltisakslaste seas.
Kuigi sünnilt venelane, lahkus Anatoli Kaigorodov 1939. aastal Saksa riigi kutsel Eestist, sest tema abikaasa oli sakslanna sünninimega Rotermann. Nad seadsid end esialgu sisse Gdanskis (Danzigis) ja hiljem Poznanis. 1939. aastal toimusid Danzigis ning 1942. ja 1944. aastal Poznanis Kaigarodovi isikunäitused, põhiliselt kaasavõetud töödest. Sõja lõpus asus ta elama Austriasse, kus suri Salzburgi lähistel Mondsees.
Looming
pisi|Anatoli Kaigorodoff - Kevad 1930 Anatoli Kaigorodov on maalinud väga erinevates tehnikates (õli-, tempera-, pastell- ja akvarelltehnikas) maastikke. Tema loomingu hulka kuulub ka figuraalkompositsioone, loomamaale, portreid ja lillepilte. Tema isikupärane stiil oli ekspressiivne ning värvikirev.
Anatoli Kaigorodov oli Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühing liige.
Uhke
Uhke on eesti perekonnanimi.
Lennart Meri büst (Tauno Kangro)
Lennart Meri büst on Eesti endise presidendi Lennart Meri büst, mis asub Eesti välisministeeriumis.
Büsti autor on skulptor Tauno Kangro. Büst avati 2016.
Büst on pärit Jaak ja Mikk Lippmaa erakogust.
Matemaatiline psühholoogia
Matemaatiline psühholoogia on psühholoogilise teadustöö üks lähenemisviise, mis baseerub motoorsete protsesside, kognitsiooni või tajuelamuste matemaatilisel mudeldamisel ja kvantifitseeritava käitumise kvantifitseeritavate stiimulite karakteristikutega seostuvate üldiste reeglite loomisel. Matemaatilist lähenemist rakendatakse eesmärgiga tuletada hüpoteese, mis on täpsemad ja seetõttu suurema empiirilise valiidsusega.