Robert_Johnson_(filosoof)
Hea tahe ja kohusest toimimise moraalne väärtus
Kant ütleb, et erinevalt loodusseaduste järgi toimuvatest sündmustest saavad mõistusega olendid toimida kooskõlas ettekujutusega seadustest, st juhtmõtete ja plaanide, ehk nagu Kant ütleb, praktiliste printsiipidega. See ei ole lihtsalt teo valimine, mis Kanti järgi on ka loomadel. Loomad ei vali tegusid juhtmõtete ja mõistlike strateegiate järgi, vaid otseselt soovide põhjal, ja nii soovid kui ka valikud on seletatavad loodusseadustega. Inimeste valikud ei ole kunagi loodusseadustega täielikult seletatavad, kuigi soovid mõjutavad valikute aluseks olevate plaanide kujunemist ja elluviimist. See eristab inimeste tahet pühast tahtest, mis soovide puudumise tõttu teeks paratamatult mõistuspäraseid valikuid lihtsalt juhtmõtete järgi. Inimese tahe on võime toimida valikute kaudu põhjendite alusel, kusjuures mittemõistuspärased soovid afitseerivad teda, kuid ei määra teda. Sageli jääb mulje, et Kanti väide, et inimese tahe toimib erinevalt kõigest muust looduses, on põhiliselt metafüüsiline, nimelt et tahe on väljaspool loodusmaailma, kuid siiski afitseerib seda. Nagu kõik muu vaadeldavgi, on tahe mingil moel olemas iseeneses, lahus sellest, kuidas ta nähtub tegude (ka meie oma tegude) vaatluses. Ja sellel tahtel iseeneses on ainulaadne vahekord vaadeldava maailma toimimisega, nii et me saame vaadeldavad sündmused panna mittevaadeldava tahte arvele. Ja sellest on raske isegi aru saada. Aga oletame, et me jätame Kanti metafüüsika kõrvale. Jääb siiski see, et mõistusega olenditena me oleme ühelt poolt maailma vaatlejad, teiselt poolt seda muutvad tegijad. Kui me teame kõike maailma kohta ja oma koha kohta selles, siis me ei tea ikka veel, kuidas maailma muuta. See küsimus on ainult tahtega mõistusega olendil, ja see teeb ta ainulaadseks. Valides juhindume printsiipidest selle kohta, mida tuleks valida, mitte loodusseadustest. Kant ütleb selle kohta, et meil on tahe, mida ei seo loodusseadused. Selleks et me oleksime õigustatud kaalutlema, ei pruugi meil olla uskumust, et me tõesti oleme sellised olendid. Omistades heale tahtele tingimatu väärtuse, ei omista me Johnsoni arvates erakordset omadust tunnetumatule võimele, mis toimib ainult mittelooduslikus maailmas. Kogu jutt on lihtsalt mõeldud mõistusega olenditele, kelle ees on küsimus, mida teha. Kant ei ütle, kas hea tahe seisneb ühes valikus, valikute kogumis mingi aja jooksul või dispositsioonis teha teatud laadi valikuid. Juhul kui ta räägib üksikutest valikutest, siis ta väidab, et ainsad moraalse väärtusega asjad on teatud konkreetsed valikud. Aga vaevalt on isoleeritud sündmustel nii suur väärtus. Vaevalt on konkreetse valiku tegemine konkreetsel põhjendil juhuslik. Usutavam oleks oletada, et Kant räägib valikute kogumist pikema aja vältel; hea tahte üle ei saa otsustada ühe valiku järgi. Ja sügavam tõsiasi ei ole isegi mitte valikute kogum (võib-olla vaadeldaval ajal ei olnud keerulisi olukordi). Sellepärast peab Johnson tõepäraseks, et Kant peab silmas dispositsiooni teha teatud laadi valikuid, toimida teatud kindlate juhtmõtete järgi, püüelda teatud laadi eesmärkide poole jne. Dispositsiooni all mõtleb Johnson inimese joont, mille tõttu ta teatud laadi asjaoludel valiks, mida teha, teatud laadi põhjenditel. Kant saab aga aru, et väidet, et niisugune dispositsioon on tingimusteta hea, võidakse kergesti vääriti mõista. Sellepärast ta ütleb, et selle võime tõttu ei ole inimestel tingimata parem. Vastupidi, inimestel oleks parem, kui neil oleks õnnelikkuse poole püüdlemiseks mõistuse asemel instinkt. Et mõistus tihti jätab soovitamata viisid meie õnnelikkuse saavutamiseks, siis nähtavasti tahe ei ole mõeldud meie õnnelikkuse saavutamiseks.