cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ülo Niinemets
Elukäik
Ta õppis aastail 1986–1988 Tartu 5. Keskkoolis ja 1988–1992 Tartu Ülikoolis bioloogia erialal (kitsam eriala ökofüsioloogia), kus tema juhendajad olid Kalevi Kull ja Olevi Kull. 1993. aastal kaitses ta Tartu ülikoolis teadusmagistri väitekirja ning 1996. aastal doktoritöö ökofüsioloogia alal.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti ta 2013. aastal loodusteaduste alal. Ta kuulub akadeemia bioloogia, geoloogia ja keemia osakonda ja on akadeemia juhatuse liige (alates 2014). Oli aastatel 2005-2008 Eesti Teaduste Akadeemia uurija-professor.
Teadustöö
Tema uurimistöö põhiliseks teemaks on taimede kohanemine ja kohastumine keskkonnatingimustega, bioloogiliste stresside mõju ning keskkonna- ja bioloogiliste stresside vastupanuvõimet määravad struktuursed ja füsioloogilised taimede tunnused ning nende muutlikkus. Tema juhitud uurimisrühm püüab mõista kuidas taimede fotosüntees, produktiivsus ja levik muutuvad globaalselt muutuvas kliimas. Uuritakse eriti stressitolerantsete autotraoofsete organismide - sammalde ja samblike – kohanemist muutuva kliimaga ning nende rolli ökosüsteemide süsinikubilansis. Viimastel aastatel on lisandunud Eestile uute põllumajanduskultuuride testimine ja taimehaiguste levik põllumajandustaimedel.
Ta on Keskkonnamuutustele kohanemise tippkeskuse juht. Aastal 2012 sai ta esimese Eesti teadlasena prestiižse Euroopa Teadusnõukogu (inglise European Research Council) tippteadlase grandi taimede ja kliima omavaheliste seoste uurimiseks. Grandi toonud erakordselt ambitsioonika projekti (Stressitingimustes indutseeritud lenduvad ühendid biosfääri-atmosfääri süsteemis ehk SIP-VOL+) eesmärgiks on mõista, mil viisil taimede eritatavad lenduvad stressisignaalid mõjutavad maakera kliimat. Grandi saanud projekt testib hüpoteesi, et taimede roll maakera kliimas on senini suuresti alahinnatud ning taimede stressiemissioonide mõistmine suure praktilise tähtsusega õhukvaliteedi ja kliima ennustamisel.
Ülo Niinemets kuulub oma valdkonnas maailmas enim viidatud teadlaste hulka. Ta on avaldanud üle 550 teaduspublikatsiooni. Ta on mitmete erialaste rahvusvaheliste teadusajakirjade toimetaja.
Ülo Niinemets on tähelepanu pööranud aktuaalsetele teemadele ja protsessidele ka erialaväliselt, algatades teadlase karjäärimudeli ja tenuuri teema, mis nüüdseks on jõudnud kõigi kõrgharidus- ja teadusasutusteni. Artikliseeriaga, kus on kokku võetud senised teaduslikult tõestatud teadmised glüfosaadi kohta, pälvis ta Sirbi toimetuse aastapreemia 2018.
Roomassaare sadam
pisi|Roomassaare sadam 2015. aastal pisi|Roomassaare sadam Roomassaare sadam (sadama kood: EE RMS) asub Kuressaare linna Roomassaare linnajaos Roomassaare poolsaarel. Sadam rajati aastatel 1891–1894.
Sadama geograafilised koordinaadid on.
Sadamas on 6 kaid üldpikkusega 544 m. Suurim sügavus kai ääres on 5,5 m.
Suurim võimalik laev: pikkus 120 m, laius 15 m, süvis 5 m.
Sadamas on alumine tulepaak, kaituli, ülemine tulepaak, teljepoi, tuletorn ja uue laevatee teljepoi. Nüüdisajal on Roomassaare kauba-, reisi- ja jahisadam.
Ajalugu
Sadam rajati aastatel 1891–1894 ning süvendati 1913. aastal, kuid suuremaid ehitustöid takistas esimene maailmasõda.
Aastatel 1917–1918 rajas Saksa okupatsioonivõim Saaremaale 600 mm laiuse väliraudtee, mis algas Roomassaare sadamast ja kulges läbi Kuressaare kuni Röösani, teetamm jõuti valmis teha kuni Orissaareni. 1922. aastal sisemaa liin lammutati, käiku jäi vaid 3 km pikkune lõik Roomassaarest Kuressaareni. 1920.–1930. aastatel ühendas sadamat Kuressaare linnaga kitsarööpmeline raudtee. Linna ja sadama vaheline raudtee kasutamine lõpetati 1940. aasta sügisel. Raudteeliin ja vedurid olid niivõrd halvas seisukorras, et sõit ja kaubavedu raudteel muutusid ohtlikuks. Oleks aidanud põhjalik renoveerimine, kuid see jäi tegemata. 1940. aasta novembri alguseks lõpetati suure veokoormuse tõttu kõvasti kannatada saanud Roomassaare kivitee remont ja kruusatamine.
1994. aastal tähistati Roomassaare sadama 100. aastapäeva. Samal aastal andis Eesti Vabariigi Teede- ja Sideministeerium sadama haldamise üle riiklikule aktsiaseltsile Saarte Liinid.
Kaukaasia Albaania Apostlik Kirik
Kaukaasia Albaania Apostlik Kirik oli tänapäeva Aserbaidžaani aladel tegutsenud kohalik kirik, üks vanimaid kristlikke kogukondi. Mõnda aega oli see autokefaalne, seejärel tegutses aga Armeenia Apostliku Kiriku osana (metropoliitkonnana). Kiriku liturgiliseks keeleks oli udi keel. Kaukaasia Albaania Apostliku Kiriku pea oli katoolikos.
Pärimuse kohaselt pani kirikule aluse püha Elisæus, üks apostel Juudas Taddeuse õpilastest, juba I sajandil. IV sajandil võttis kuningas Urnayr Armeenia kirikult vastu kristluse, see tõi kaasa udide usuvahetuse ja kristluse laiema leviku piirkonnas. Kuna kuninga usuvahetuse tõi kaasa Armeenia kiriku tegevus, pidasid nad endid Albaania kiriku protežeeks, piirkonna elanikud aga pidasid oma kirikut armeenlaste omast vanemaks.
V sajandil tõlgiti udi keelde Piibel. Vanimad säilinud piiblitõlked pärinevad siiski VII sajandist ja neis on tunda märkimisväärseid armeenia mõjusid. Sajandi alguses levis piirkonnas Pärsia mõjul zoroastrism. Sajandi lõpus saabus aga kristluse kuldaeg, mil kiriku struktuur formaliseeriti. VI sajandil saabusid piirkonda hunnid ja kirik alustas nende seas misjonitööd.
Aastal 705 otsustasid piirkonna riigijuhid, et lasevad edaspidi kiriku katoolikose määrata armeenia kirikul, mis tõi edaspidi kaasa kiriku autokefaalia kadumise. VIII sajandil tõi araablaste invasioon kaasa ka selle, et suur osa piirkonna elanikest võttis vastu islami. Piirkonna rahvad, kes islamit vastu ei võtnud, sulasid kas ühte armeenlastega või konsolideerusid ühtseks udi rahvaks. Kahhethi alade asukad liitusid aga Gruusia Õigeusu Kirikuga.
Aastaks 1434 oli kirik saanud Armeenia kiriku osaks ja kaotanud oma autokefaalia. Lisaks Aserbaidžaani aladele haldas see ka Armeenia Õigeusu Kiriku piiskopkonda, mille aladeks olid Kuldhordi maad ja mille keskuseks oli Sarai-Batu. XVIII sajandil haldas see ka armeenlaste kogukonda Astrahanis.
Aastal 1815 lasi Venemaa keiser Nikolai I Kaukaasia Albaania Apostliku Kiriku võimuorganid likvideerida. Aastal 1836 keelustas ta selle tegevuse täielikult ja kõik selle kogudused võttis üle Armeenia Apostlik Kirik.
Antonio Valencia
Luis Antonio Valencia Mosquera (sündinud 4. augustil 1985 Lago Agrios) on Ecuadori jalgpallur, kes mängib Manchester Unitedis. Ta mängib ka Ecuadori jalgpallikoondises.
Hooajal 2011–12 valiti ta fännide poolt Manchester Unitedi hooaja parimaks mängijaks.
Laos
Laos, ametlikult Laose Demokraatlik Rahvavabariik (lao keeles ສາທາລະນະລັດ ປະຊາທິປະໄຕ ປະຊາຊົນລາວ, Sathalanalat Paxathipatai Paxaxôn Lao) on merepiirita sotsialistlik riik Kagu-Aasias Indohiina poolsaarel. Piirneb Kambodža, Vietnami, Tai, Myanmari ja Hiinaga.
Laos oli 1949. aastani Prantsusmaa protektoraat Prantsuse Indohiinas.
1354. aastal rajati praeguse Laose alale Lan Xangi kuningriik.
Haldusjaotus
thumb|330px|Laose haldusüksused
Laos jaguneb halduslikult 17 provintsiks ja pealinna prefektuuriks:
Provintsid jagunevad 140 ringkonnaks, mis jagunevad rohkem kui 11 000 vallaks.
Friedrich VI (Švaabimaa)
Friedrich VI (mõnikord nimetatud ka Friedrich V-ks, sest tema vend Friedrich V suri alaealisena; veebruar 1167 – 20. jaanuar 1191) oli Friedrich Barbarossa poeg ning Švaabimaa hertsog 1170–1191.
Ta osales koos oma isaga Kolmandas ristisõjas ning oli Saksa-Rooma armee juht pärast oma isa surma. Kuid 1191. aastal suri ta Akko piiramisel, arvatavasti malaariasse, ning seejärel loobusid keisririigi väed Palestiinas sõdimisest.
Purku Samaaria koda
Purku Samaaria koda on EELK Rapla Maarja-Magdaleena koguduse kuulutuspunkt Valli külas Rapla vallas.
Soojusmasin
Soojusmasin ehk soojusjõumasin, ka soojusmootor ehk termodünaamiline mootor, on masin, mis muudab soojust mehaaniliseks tööks.
Energia muundamise viisi järgi on kasutusel järgmist tüüpi soojusmootorid:
Soojusmootorite töö põhineb Carnot’ ringprotsessil.
Ajalugu
18. sajandi lõpus, kui arenev tööstus hakkas nõudma suurel hulgal mehaanilist energiat, leiutati paljudes vee- ja tuuleenergiat mitte omavates kohtades auru jõul töötavaid seadmeid. Need nn. atmosfäärimasinad koosnesid tavaliselt silindrist, milles keeva vee aur tõstis üles raske kolvi. Kolvi jõudmisel silindri külgseinas oleva avani väljus aur atmosfääri ning kolb langes alla. Sellised masinad tulid edukalt toime vee pumpamise või raskuste tõstmisega, kuid ei suutnud anda tööstusmasinatele vajalikku stabiilse kiirusega pöörlemist. Probleemi lahendas James Watt 1788. aastal, leiutades tänaseni kasutusel oleva aurumasina.
Tööpõhimõte
Soojusmasinas olev aine (vesi, õhk jne) saab soojust kõrgema temperatuuriga reservuaarist, teeb kasulikku tööd ning annab tagasi algolekusse minnes soojust välja. Lühidalt öeldes on soojusmasin seade, mis muudab soojusenergia mehaaniliseks tööks. Masina tööks vajalikku soojust võib saada kütuste põletamisel, päikese- või tuumaenergiast, vulkaanilistes piirkondades kasutatakse ka Maa-sisest (geotermilist) soojust. Mehaaniline töö tehakse gaaside paisumisel; et aga masin töötaks pidevalt, tuleb paisunud gaas uuesti algolekusse kokku suruda. Kuidas seda teha nii, et masin töötaks stabiilselt ja ökonoomselt, on tänaseni üks tähtsamaid tehnoloogilisi probleeme. 95% tänapäeva energeetikast põhineb soojusmasinatel.
Aurumasin
Üks näide soojusmasinast on aurumasin. Tänapäeval elektrijaamades kasutatavates aurumasinates soojendatakse vedelas olekus vesi mitmesaja atmosfääri suuruse rõhu all, kuni see umbes 500 °C juures aurustub. Paisumisel surub veeaur vastu turbiini labasid, tehes tööd ning väljub siis palju madalamal temperatuuril. Seejärel jahutatakse veeauru veelgi (võetakse soojust ära), millega viiakse ta tagasi algolekusse. Kondenseerunud vesi pumbatakse tagasi boilerisse ning tsükkel algab jälle otsast peale.
Termodünaamika printsiibid
Klassikaline (Newtoni seadustel põhinev) termodünaamika lähtub kolmest aluspostulaadist, mida nimetatakse termodünaamika printsiipideks ja nummerdatakse nagu Newtoni seaduseidki - esimesest kolmandani. Nagu mehaanika liikumisintegraalid, kujutavad ka termodünaamika printsiibid loodusseadustest tulenevaid tehnoloogilisi piiranguid.
Termodünaamika I printsiip
Kujutab endast energia jäävuse seaduse kirjapanekut: Gaasile antav soojushulk on võrdne siseenergia juurdekasvu ning paisumisel tehtava töö summaga.
Termodünaamika III printsiip
Absoluutne nullpunkt vastab keha väikseimale siseenergiale ja on termodünaamilise temperatuuriskaala alguspunkt. Absoluutne nullpunkt on põhimõtteliselt saavutamatu, ehkki talle saab jõuda kui tahes lähedale.
Kasutegur
Soojusmasina kasutegur näitab, kui palju kogu tööst muudab soojusmasin kasulikuks tööks. Selle käigus võrreldakse kütuse põlemise käigus vabanenud soojust ja kasulikku tööd. "Kahjulik" soojus on see, mis tuleb anda masinale mehaanilise töö saamiseks. Kasuteguri arvutamiseks on valem: kus Q_1 on tsüklis soojendilt saadud soojushulk ja Q_2 on jahutile antud soojushulk.
Kontupohja rajoon
Kontupohja rajoon on haldusüksus Karjala Vabariigis Venemaal.
Soojusmasin
Kasutegur
Selge on see, et kasutegur on väiksem kui 100 %. Reaalsete soojusmasinate kasutegurid jäävad tugevasti alla 100%. Ideaalse soojusmasina tsükli järgi saaks kasutegureid viia küllaltki kõrgele. Kui kasutada jahutina välistemperatuuri 300 K ja soojendina gaasi plahvatust silindris rõhul mõnikümmend atmosfääri, temperatuur on 3000 K, ei saa kasutegurit viia üle 90%. Maksimaalseks kasuteguriks loetakse ka 62%. Reaalses elus seisavad sellele masinale vastu kõiksugu jõud: hõõrdejõud, soojuskaod jne.
Kontupohja rajoon
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kontupohja rajooni elanikest venelasi 80,5%, karjalasi 8,0%, valgevenelasi 4,1%, soomlasi 2,7%, ukrainlasi 1,7% ja muudest rahvustest inimesi 3,0%.
Sirli Hanni
Sirli Hanni (sündinud 27. oktoobril 1985 Vastseliinas) on endine eesti laskesuusataja.
Sirli Hanni treeneriteks on olnud Üllar Tähe, Tõnu Pääsuke, Anatoli Hovantsev, Hillar Zahkna, Kristjan Oja ja Maris Cakars.
2004. aasta juunioride MM-il sai ta 10 km distantsil hõbemedali.
Ta kuulus 2003–12 Eesti koondisse, sealhulgas Vancouveri olümpiamängude koondisse.
Tootsi
Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus naabervaldadega Põhja-Pärnumaa vallaks.
Alevi järgi on nimetatud Pirgu lademe Tootsi kihistu.
Ajalugu
pisi|Tootsi briketivabrik enne II maailmasõda Asula tekkis briketitehase lähedusse, mida hakati ehitama Pööravere Suursoos 1937. aasta sügisel ning mis alustas briketitootmist 1939. aasta veebruaris. Pööravere Briketitööstus nimetati veel vabriku ehitamise ajal ümber Tootsi Briketitööstuseks lähedalasuva Tootsi karjamõisa järgi. Tootsi raudteejaamast rajati valmiva Tootsi briketivabriku juurde 3 km pikkune harutee. Kuivendatut soost veeti turvast rabaraudtee võrgu abil vabrikusse.
Asula esimesed töölismajad rajati 1938. aastal kuivendatud soo- ja metsaalale. Tootsi sai alevi staatuse 1949. aastal.
Briketivabrik suleti 2011. aastal.
Tänavad
Tootsis on järgnevad tänavad ja muud aadressikohad: Ehitajate, Jaama, Kesktänav (Kesk tänav), Kooli, Metsa, Männi, Sõmera, Tuleviku, Tööstuse ja Uus.
Sagadi
Sagadi on küla Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vihula valda. Suurim vaatamisväärsus on Sagadi mõisa kompleks.
Tiit Aleksejev
pisi|Tiit Aleksejev 2021. aasta Kirjandustänava festivalil thumb|Tiit Aleksejev esinemas Tallinna Kirjandusfestivalil [[HeadRead 7. mail 2010]] Tiit Aleksejev (sündinud 6. juuli 1968 Kohtla-Järvel ) on eesti kirjanik ja ajaloolane. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajaloo erialal 1992. aastal ja on korp! Sakala vilistlane. Aleksejev on reservohvitser (lipnik) ning alates 22. aprillist 2016 Eesti Kirjanike Liidu esimees.
Coburg
Coburg on kreisivaba linn Saksamaal Baieri liidumaal Ülem-Frangimaa ringkonnas. See asub Itzi jõe ääres.
Ajalugu
Coburgi on esimest korda mainitud 1056. aastal, 1331. aastal sai see linnaõigused.
Coburg ja kuningasuguvõsad
Coburg oli Saksi-Coburgi ja Gotha dünastia Mandri-Euroopa valduste keskpunkt, mille viimane valitseja oli Ühendkuningriigi kuninganna Victoria poja Albany hertsogi prints Leopoldi poeg Saksi-Coburgi ja Gotha hertsog Carl Eduard, kes osales I maailmasõjas Saksamaa keisririigi sõjaväes Idarindel. Pärast Saksamaa kaotust maailmasõjas ja 1917. aasta novembrirevolutsiooni liitus ta saksa natsionaalsotsialistliku liikumisega, olles II maailmasõja ajal Saksa Punase Risti president.
Vaatamisväärsused
Tähtsamad vaatamisväärsused Coburgis on vanalinn koos osaliselt säilinud linnamüüriga, 1414. aastal valminud raekoda, Ehrenburgi loss ning Morizkirche ja Coburgi teatrihoone.
Väärisgaasid
Väärisgaasid (vananenud nimetusega inertgaasid) on sarnaste omadustega keemiliste elementide rühm: nad on standardtingimustel lõhnatud, värvitud, monoaatomilised gaasid, millel on madal reaktsioonivõime.
Kuus looduses esinevat väärisgaasi on heelium (He), neoon (Ne), argoon (Ar), krüptoon (Kr), ksenoon (Xe) ja radoon (Rn). Kõiki neid leidub vähesel määral Maa atmosfääris ja heelium on universumis levikult teine element. Aastal 2002 avastasid teadlased sünteetilise väärisgaasi oganessooni, mille füüsikalisi ega keemilisi omadusi pole võimalik otseselt määrata väga lühikese poolestusaja (0,89 ms ) tõttu.
Väärisgaasid kuuluvad keemiliste elementide perioodilisussüsteemi 18. ehk VIIIA rühma. Looduslikud väärisgaasid on tüüpiliselt väga madala reaktsioonivõimega, välja arvatud ekstreemsetes tingimustes. Inertsuse tõttu saab neid kasutada keskkondades, kus soovitakse vältida keemilist reaktsiooni.
Väärisgaaside omadused on hästi seletatavad tänapäevaste teooriatega aatomistruktuuri kohta. Nende elektronkatte väliskihis on 8 (heeliumil 2) elektroni ehk välimine elektronkiht on "täis". Seetõttu on neil vähe kalduvusi keemilistes reaktsioonides osalemiseks. Väärisgaase sisaldavaid ühendeid on suudetud valmistada vaid mõnisada. Väärisgaaside sulamis- ja keemistemperatuuride vahe on väga väike, erinevus on alla 10 °C. See tähendab, et nad on vedelas olekus väga väikeses temperatuuride vahemikus.
Neooni, argooni ja ksenooni saab toota õhust gaasi vedeldamise ja fraktsioneeriva destillatsiooni teel. Heeliumit eraldatakse tavaliselt maagaasist ja radooni raadiumi radioaktiivse lagunemise laguproduktidest. Väärisgaase kasutatakse tööstuses valgustites, keevitamise juures ja kosmosetööstuses. Heeliumi-hapniku hingamisgaasi kasutavad tihti tuukrid, kes peavad sukelduma sügavamale kui 55 meetrit. Sellega välditakse kõrgest rõhust põhjustatud hapnikumürgitust ja lämmastikunarkoosi. Pärast vesiniku tuleohtlikkusest tulenevate riskide ilmnemist hakati selle asemel õhupallides ja aerostaatõhulaevades kasutama heeliumit.
Ajalugu
Pierre Janssen ja Joseph Norman Lockyer avastasid uue elemendi 1868. aastal, kui nad vaatlesid Päikse kromosfääri, ja nimetasid selle heeliumiks kreekakeelse sõna ήλιος (ílios või helios) järgi, mis tähendab Päikest. Siis polnud keemiline analüüs võimalik, kuid hiljem selgus, et heelium on väärisgaas. Henry Cavendish oli enne neid, 1784. aastal, avastanud, et õhk sisaldab väikeses koguses ainet, mis on veel väiksema reaktsioonivõimega, kui lämmastik. Lord Rayleigh avastas 1895. aastal, et õhust võetud lämmastikuproovid ja keemilistest reaktsioonidest saadud lämmastikuproovid on erineva tihedusega. Koos šoti teadlase William Ramsayga oletas ta, et õhust saadud lämmastik on segunenud mingi teise gaasiga. See viis eksperimendini, mille käigus õnnestus eraldada uus element argoon, mille nimetus tuleb kreekakeelsest sõnast αργός (argós) ehk "mitteaktiivne". Selle avastuse valguses taipasid nad, et perioodilisustabelist puudub terve klass gaase. Argooni otsimise käigus õnnestus Ramseyl esimest korda mineraali kleveiiti kuumutades eraldada heelium. Dmitri Mendelejev, nõustunud tõenditega argooni ja heeliumi olemasolu kohta, lisas väärisgaasid oma elementide süsteemi 1902. aastal 0-rühmana. Tema süsteemist sai hiljem perioodilisussüsteem.
Ramsey jätkas väärisgaaside otsimist, kasutades vedela õhu komponentideks lahutamiseks fraktsioneerivat destillatsiooni. Ta avastas 1898. aastal elemendid krüptoon, neoon ja ksenoon ning nimetas need kreeka sõnade "peidetud" (κρυπτός, kryptós), "uus" (νέος, néos) ja "võõras" ( ξένος, xénos) järgi. Radooni avastas Friedrich Ernst Dorn 1898. aastal ja sellele pandi nimetuseks radium emanation, kuid seda ei peetud väärisgaasiks enne 1904. aastat. Siis avastati, et see sarnaneb omaduste poolest teiste väärisgaasidega. Rayleigh ja Ramsay said 1904. aastal väärisgaaside avastamise eest Nobeli auhinna, vastavalt füüsikas ja keemias. Rootsi Kuningliku Akadeemia toonane president J. E. Cederblom ütles oma kõnes, et terve uute elementide klassi leidmine on unikaalne sündmus keemia ajaloos.
Väärisgaaside avastamine aitas kaasa teadmiste arenemisele aatomimudeli kohta. Prantsuse keemik Henri Moissan üritas ebaõnnestunult reageerima panna fluori, kõige elektronegatiivsemat elementi, ja argooni, ühte väärisgaasidest. Teadlastel ei õnnestunud argooniühendeid valmistada enne 20. sajandi lõppu, kuid katsed selleks aitasid arendada uusi teooriaid aatomi struktuuri kohta. Taani füüsik Niels Bohr oletas 1913. aastal eksperimentidele toetudes, et elektronid aatomis on organiseeritud kihtidena, mis ümbritsevad tuuma, ja kõigil väärisgaasidel, välja arvatud heelium, on väliskihis alati kaheksa elektroni. Gilbert Newton Lewis formuleeris 1916. aastal oktetireegli, mis ütleb, et kaheksa elektroni väliskihis on iga aatomi jaoks kõige stabiilsem olukord. Selline paigutus põhjustas väärisgaaside väikese reaktsioonivõime, kuna nad ei vajanud oma elektronkatte väliskihi täitmiseks enam rohkem elektrone.
Neil Bartlet avastas 1962. aastal esimese väärisgaasiühendi, ksenoonheksafluoroplaatina. Varsti pärast seda avastati ka teisi väärisgaaside ühendeid: 1962. aastal radoondifluoriid (RnF2) ja 1963. aastal krüptoondifluoriid (KrF2). Teade esimesest stabiilsest argooniühendist saabus 2000. aastal, kui temperatuuril 40 K (−233,2 °C) valmistati argoonfluorohüdriidi (HArF).
Pihlaspea
Pihlaspea (nimetatud ka Pihlaspää) on küla Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Vergi poolsaarel.
Väärisgaasid
Ajalugu
Aastal 2002 avastasid Vene teadlased sünteetilise väärisgaaside hulka loetava radioaktiivse oganessooni, mille kolm aatomit moodustusid kaliforniumi pommitamisel kaltsiumiioonidega 1080 tunni jooksul. Oganessooni füüsikalisi ega keemilisi omadusi pole võimalik otseselt määrata väga lühikese poolestusaja (0,89 ms) tõttu. Alfalagunemise käigus moodustub oganessoonist livermoorium. Kuna oganessooni on õnnestunud sünteesida vaid mõni üksik aatom, piirdub elemendi kasutamine vaid teaduslike uurimistöödega.
Füüsikalised omadused
Väärisgaasidele on omased nõrgad aatomitevahelised jõud, mistõttu neil on madalad sulamis- ja keemistemperatuurid. Standardtingimustel on nad üheaatomilised gaasid. See kehtib ka nende elementide kohta, millega sarnase aatommassiga ained oleksid tavaliselt tahked. Heeliumil on võrreldes teiste elementidega mitmeid unikaalseid omadusi: selle sulamis- ja keemistemperatuurid on madalamad kui ühelgi teisel tuntud ainel, see on ainus teadaolev element, mille juures ilmneb ülivoolavus. See on ainus element, mida ei saa standardtingimustel tahkesse olekusse viia: heeliumi tahkestamiseks tuleb temperatuuril 0,95 K rakendada rõhku 25 atm (2500 KPa, 370 psi). Väärisgaasidel kuni ksenoonini on mitu stabiilset isotoopi. Radoonil stabiilseid isotoope ei ole: pikima elueaga isotoobi 222Rn poolestusaeg on 3,8 päeva ning see laguneb heeliumiks ja polooniumiks, mis omakorda laguneb pliiks.
Pihlaspea
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vihula valda.
Väärisgaasid
Füüsikalised omadused
pisi|vasakul|400px|See graafik näitab [[ionisatsioonienergia ja aatominumbri sõltuvust. Väärisgaasidel on iga perioodi kõige suurem ionisatsioonienergia]] Väärisgaaside aatomi raadius kasvab rühmas sujuvalt ülalt alla, nagu ka teiste rühmade elementide puhul. Aatomi suurus on seotud mitmete omadustega, näiteks ionisatsioonipotentsiaal väheneb raadiuse kasvades, kuna valentselektronid on suurte aatomite puhul tuumast kaugemal ja seetõttu hoiab tuum neid nõrgemini kinni. Väärisgaasidel on iga perioodi elementidest kõige suurem ionisatsioonienergia, mis väljendub nende elektronkonfiguratsiooni stabiilsuses ja reaktsioonivõime suhtelises puudumises. Mõne raskema väärisgaasi ionisatsioonipotentsiaal on siiski piisavalt madal, et olla võrreldav teiste elementide või molekulidega. Teadmine, et ksenooni ionisatsioonipotentsiaal on võrreldav hapniku molekuli ionisatsioonipotentsiaaliga, viis katseni ksenooni plaatina heksafluoriidiga oksüdeerida. Tegemist on hapnikuga reageerimiseks piisavalt tugeva oksüdandiga. Väärisgaasid ei saa stabiilsetelt anioonidelt elektrone vastu võtta, mis tähendab, et nende elektronafiinsus on negatiivne.
Väärisgaaside makroskoopilised füüsikalised omadused jäävad nõrkade aatomitevaheliste van der Waalsi jõudude varju. Tõmbejõud kasvavad koos aatomi suurusega kuna kasvab polariseeritavus ja väheneb ionisatsioonipotentsiaal. See põhjustab rühmas süstemaatilisi trende: liikudes 18. rühmas ülalt alla, kasvavad aatomi raadius ja aatomitevahelised jõud, mistõttu kasvavad ka sulamistemperatuur, keemistemperatuur, aurustumis entalpia ja lahustuvus. Tiheduse kasv tuleneb aatomi massi suurenemisest.
Pihlaspea
Külas asub Pihlaspea kalmistu, mis tunnistati 1997. aastal riiklikuks kultuurimälestiseks.
Kalmistu juures oli Pihlaspea kabel, mis ehitati 1673. aastal ja lammutati 1845. aastal seoses kabeli üleviimisega Eskule.
Väärisgaasid
Keemilised omadused
pisi| Väärisgaasid on standardtingimustes värvitud, lõhnatud, maitsetud ja mittesüttivad. Neid nimetati kunagi perioodilisustabeli 0-rühmaks, kuna arvati, et nende valents on 0 ehk nende aatomid ei saa teiste elementidega ühendeid moodustada. Hiljem avastati, et teatud väärisgaasid siiski moodustavad ühendeid, ja see nimetus pole enam käibel.
Nagu ka teiste rühmade puhul, järgivad väärisgaaside elektronkonfiguratsioonid ühtset mustrit, eriti elektronkatte väliskihis, mis mõjutab keemilisi omadusi:
Pihlaspea
Eesti NSV aastatel asusid külas pakendeid tootva ettevõtte Mehis ja teenindusettevõtte Kiir puhkekodud. Tänapäeval on puhkekodude hooned eravalduses.
Väärisgaasid
Keemilised omadused
Väärisgaaside kõige välimine, valentselektronide kiht, mille elektronid osalevad keemiliste sidemete loomisel, on täitunud. Sellised aatomid on väga stabiilsed ning ei kipu seetõttu keemilisi sidemeid looma, elektrone liitma ega loovutama.
Ühendid
pisi|XeF4 struktuur Kuna väärisgaaside reaktsioonivõime on ülimadal, on õnnestunud valmistada vaid mõnisada väärisgaasi ühendit. Neutraalseid ühendeid, kus heelium ja neoon oleks seotud keemiliste sidemetega, ei ole valmistatud, kuigi heeliumi ühendite võimalikkuse kohta on mõningaid teoreetilisi tõendeid. Ksenoon, krüptoon ja argoon on demonstreerinud vaid väikest reaktsioonivõimet. Reaktsioonivõime alusel reastuvad elemendid järgmiselt: Ne < He < Ar < Kr < Xe < Rn.
Kõige arvukamalt on valmistatud ksenooniühendeid. Enamikus neist on ksenooniaatom oksüdatsiooniastmes +2, +4, +6 või +8 ning seotud väga elektronegatiivse aatomiga nagu fluor või hapnik, nagu näiteks ksenoondifluoriid (XeF2), ksenoontetrafluoriid (XeF4), ksenoonheksafluoriid (XeF6), ksenoontetraoksiid (XeO4) ja naatriumperksenaat (Na4XeO6). Mõningaid neist kasutatakse keemilise sünteesi juures oksüdeerijana. Näiteks XeF2 on tööstuses vabalt saadaval fluorimiseks. Aastaks 2007 oli avastatud umbes 500 ühendit, kus ksenoon on keemiliselt seotud teiste elementidega, sealhulgas orgaanoksenoon ühendeid (kus ksenoon on seotud süsinikuga). Ksenooni ühendeid on moodustatud lämmastiku, kloori, kulla, elavhõbeda ja ksenooni endaga. Ühendeid, kus ksenoon on seotud boori, vesiniku, broomi, joodi, berülliumi, väävli, titaani, vase ja hõbedaga on samuti täheldatud, kuid ainult väga madalatel temperatuuridel väärisgaasides koosnevas maatriksis või ülikiiretes väärisgaasijugades.
Krüptooni aatomid moodustavad sidemeid teiste mittemetallidega (vesinik, kloor, süsinik) ja mõningate siirdemetallidega (vask, hõbe, kuld), kuid seda ainult madalatel temperatuuridel väärisgaasidest koosnevates maatriksites või siis ülikiiretes väärisgaasijugades. Sarnastes tingimustes valmistati 2000. aastatel esimesed argooniühendid (argoonflorohüdriid HArF ja mõned sidemed siirdemetallidega vask, hõbe ja kuld. 2007. aasta seisuga pole teada ühtegi stabiilset neutroolset molekuli, mis sisaldaks heeliumi või neooni kovalentset sidet.
Väärisgaasid, sealhulgas heelium, võivad moodustada stabiilseid molekulaarseid ioone. Kõige lihtsam neist on heeliumhüdriidi ioon, mis avastati 1925. aastal. Kuna see koosneb kahest universumis kõige levinumast elemendist, siis arvatakse, et seda esineb looduslikult tähtedevahelises ruumis, kuigi seda pole veel avastatud. Lisaks ioonidele on teada ka mitu neutraalset väärisgaasi eksimeeri. Need ühendid, näiteks ArF ja KrF, on stabiilsed ainult ergastatud olekus; mõned neist leiavad kasutust eksimeerlaserites.
Lisaks ühenditele, kus väärisgaas moodustab kovalentse sideme on ka mittekovalentseid ühendeid. Klatraadid, mida esmakordselt kirjeldati 1949. aastal, koosnevad väärisgaasi aatomitest, mis on lõksustatud teatud orgaaniliste ja mitteorgaaniliste ainete kristallstruktuuri. Oluline eeltingimus nende moodustumisel on, et sisestatud (väärisgaasi) aatom peab olema sobiva suurusega, et kristallstruktuuris olevatesse tühimikesse mahtuda. Näiteks argoon, krüptoon ja ksenoon moodustavad klatraate hüdrokinooniga, kuid heelium ja neoon mitte, sest nad on liiga väikesed või ebapiisavalt polariseeritavad, et neid kinni hoida. Neoon, argoon, krüptoon ja ksenoon moodustavad klatraate ka hüdraatidega, kui väärisgaas on jäässe lõksu jäänud. pisi|Väärisgaasi aatomit sisaldav endoheedriline fullereen Väärisgaasid võivad moodustada ühendeid endoheedriliste fullereenidega, kus väärisgaasi aatom on lõksustatud fullereeni sisse. Aastal 1993. avastati, et kui C60, 60 süsiniku aatomist moodustunud sfääriline molekul panna kõrge rõhu all väärsigaasi keskkonda, siis tekivad kompleksühendid nagu He@C60 (@ tähendab, et He paikneb C60 sees, mitte ei ole sellega kovalentselt seotud). 2008. aasta seisuga on saadud endoheedrilisi komplekse heeliumi, neooni, argooni, krüptooni ja ksenooniga. Neid ühendeid on kasutatud fullereenide struktuuri ja reaktsioonivõime uurimiseks, kasutades väärisgaaside tuumamagnetresonantsi.
Väärisgaasi ühendeid, nagu näiteks ksenoondifluoriid (XeF2), peetakse hüpervalentseteks, kuna nad rikuvad okteti reeglit. Sidemete moodustamist sellistes ühendites saab seletada Pimentel–Rundle kolme keskme mudeliga. Esimest korda 1951. aastal välja pakutud mudeli järgi tekib side kolme kollineaarse aatomi vahel. Näiteks sidemeid XeF2 kirjeldatakse kolme molekulaarorbitalina, mis on moodustatud iga aatomi p-orbitalidest. Side tekib ksenooni täitunud p-orbitali kombineerumisega kummagi fluoriaatomi pooltühja p-orbitaliga. Selle tulemusel tekib täitunud siduv orbital, täitunud mittesiduv orbital ja tühi lõdvendav orbital. Kõrgeim täitunud molekulaarorbital paikneb kahel otsasidemel. See näitab laengu lokaliseerumist, mida soodustab fluori suur elektronegatiivsus.
Rakendused
pisi|vasakul|Vedelat heeliumit kasutatakse ülijuhtivate magnetite jahutamiseks tänapäevastes magnetresonantstomograafides Väärisgaasidel on väga madalad keemis- ja sulamistemperatuurid, mis muudab nad kasutatavaks kürogeeniliste jahutusvedelikena. Vedel heelium, mis keeb 4,2 K (−268,95 °C) juures, on levinud tuumamagnetresonantsspektroskoopias ja magnetresonantstomograafias kasutatavate ülijuhtivate magnetite jahutamisel. Kuigi vedela neooniga ei saavutata nii madalaid temperatuure nagu heeliumiga, on selle külmutusvõimsus 40 suurem kui heeliumil ja kolm korda suurem kui vesinikul.
Heeliumi kasutatakse hingamisgaasides lämmastiku asemel, sest see lahustub halvasti vedelikes, eriti lipiidides. Rõhu all, näiteks sukeldumisel, absorbeerivad veri ja koed gaase, mis põhjustab lämmastikunarkoosina tuntud anesteetilist efekti. Kuna selle lahustuvus on väike, satub vaid väike kogus heeliumi rakumembraani. Kui kasutada heeliumi hingamisgaasi, näiteks trimixi või helioxi osana, siis väheneb narkootiline efekt. Heeliumi vähene lahustuvus tuleb kasuks ka kessoontõve puhul. Väiksem lahustuvus tähendab väiksema hulga gaasimullide teket sügavusest pinnale tõusmisel. Argooni peetakse parimaks kuiva ülikonna täitegaasiks. Heeliumit kasutatakse ka täitegaasina tuumareaktorite kütusevarrastes.
pisi|Aerostaat Pärast Hindenburgi katastroofi 1937. aastal on heelium asendanud vesiniku tõstegaasina aerostaatides ja õhupallides, kuna see on kerge ja mittesüttiv, kuigi 8,6% väiksema üleslükkejõuga.
Paljude rakenduste puhul kasutatakse väärisgaase inertse keskkonna tekitamiseks. Õhu ja ka lämmastiku suhtes tundlike ainete sünteesimisel argooni. Tahket argooni kasutatakse väga ebastabiilsete ühendite, näiteks reaktsiooni vaheühendite uurimiseks, lõksustades viimaseid väga madalal temperatuuril inertsesse maatriksisse. Heeliumi kasutatakse gaasikromatograafias kandegaasina, täitegaasina termomeetrites ja radioaktiivsust mõõtvates seadmetes, nagu geigeri loendur ja mullikamber. Nii heelium kui ka argoon on levinud keevituskaare ja seda ümbritsevate oksüdeerivate metallide kaitsmiseks atmosfääri eest keevitamise või lõikamise ajal. Mõlemat kasutatakse ka muudes metallurgiaprotsessides ja räni tootmiseks pooljuhtide tööstuses.
pisi|vasakul|4 kW ksenoonlamp Väärisgaase kasutatakse tänu nende vähesele reaktsioonivõimele valgustites. Lämmastikuga segatud argoon on kasutusel täitegaasina hõõglampides. Krüptooni kasutatakse kvaliteetsetes pirnides, millel on kõrge värvitemperatuur. Eriti halogeenlampides on kasutusel joodi- või bromiidiühenditega segatud krüptoon. Väärisgaasid helendavad iseloomulikult, kui neid kasutada gaaslahenduslampides, nn neoonvalgustites. Neid valgusteid nimetatakse neooni järgi, kuid need sisaldavad tihti muid gaase ja fosfaate, mis lisavad neooni oranž-punasele värvile varjundeid. Ksenooni kasutatakse peamiselt ksenoonlampides, mille valgus sarnaneb päevavalgusega ning mis on kasutusel videoprojektorites ja autolaternates.
Mõningaid väärisgaase kasutatakse meditsiinis. Heeliumit kasutatakse mõnikord lihtsustamaks astmahaigel hingamist. Ksenooni kasutatakse üldnarkoosis, kuna see lahustub hästi lipiidides ja on seetõttu efektiivsem kui lämmastikoksiid ja kuna see lahkub kergesti organismist, taastub patsient kiiremini. Väga radioaktiivset radooni on saada vaid väikeses koguses ja seda kasutatakse kiiritusravis.
Värvid
Gaaslahenduse värv sõltub mitmest asjaolust, sealhulgas:
Axel von Freytagh-Loringhoven
Axel August Gustav Johann Freiherr von Freytagh-Loringhoven (1. detsember 1878 Kuressaare – 28. oktoober 1942 Breslau) oli saksa jurist ja poliitik.
Elu
Oli pärit kuulsast baltisaksa perekonnast. Õppis Tartu ja Müncheni ülikoolides. 1918. aastast tegutses Breslau ülikoolis rahvusvahelise õiguse alal. Oli Weimari vabariigi põhiseaduse kritiseerija.
Axel von Freytagh-Loringhoven oli korporatsiooni Livonia vilistlane.
Perekond
Axel von Freytagh-Loringhoven abiellus 1910. aastal Berliinis vabapreili Ulla von Puttkameriga (1884–1922), kes oli Preisi rittmeistri ja politseimajori Erich von Puttkameri ja Sophie von Blücheri tütar. Abielust sündisid
Hiljem abiellus Axel von Freytagh-Loringhoven 1933. aastal Breslaus vabapreili Luise von Stackelbergiga (1882–1934), kes oli Tumala mõisniku Gustav von Stackelbergi ja Marie von Buhrmeisteri tütar.
Sakussaare
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vihula valda.
Louhi rajoon
Louhi rajoon on haldusüksus Karjala Vabariigis Venemaal.
Karel Tammjärv
Karel Tammjärv (sündinud 25. mail 1989 Tartus) on endine eesti murdmaasuusataja.
Ta on osalenud kolmedel olümpiamängudel ja neljadel maailmameistrivõistlustel.
2011. aasta Otepää maailma karikavõistluste etapil sai Karel klassikasprindis 22. koha ja teenis oma karjääri esimesed MK-punktid.
2019. aasta veredopinguskandaal
2019. aasta 27. veebruaril korraldas Austria kriminaalpolitsei suusaalade MM-i võistluslinnas Seefeldis dopinguga seotud läbiotsimise, mille käigus peeti kinni Karel Tammjärv. Kokku vahistati Seefeldis viis sportlast, sealhulgas teine eestlane Andreas Veerpalu, kasahh Aleksei Poltaranin ning kaks austerlast – Dominik Baldauf ja Max Hauke. Samal päeval vahistati Saksamaal Erfurdis veel kaks inimest, kellest üks oli spordiarst Mark Schmidt. Viimast on juba varem kahtlustatud veredopingu vahendamises. Tammjärv ja Veerpalu vabanesid vahi alt 28. veebruaril, olles tunnistanud seotust dopinguga. Tammjärv tunnistas 1. märtsil, et ta on veredopingut tarvitanud alates 2016. aasta suvest ja et spordiarst Mark Schmidti kontakti andis talle endine Eesti suusakoondise peatreener Mati Alaver. Tammjärvele määrati 4-aasta pikkune võistluskeeld, mis lõppes 2023. aasta veebruari lõpus.
Teemu Selänne
Teemu Ilmari Selänne (sündinud 3. juulil 1970 Helsingis) on Soome jäähokikoondise endine mängija.
Teemu abiellus 19. juulil 1996 Sirpa Vuorisega. Neil on neli last: pojad Eemil, Eetu ja Leevi ning 2007 sündinud tütar Veera Johanna. Nad elavad Californias Orange'i maakonnas.
2007. aastal võitis ta NHL-i klubi Anaheim Ducksi koosseisus Stanley karika.
Koondisekarjäär
Soome jäähokikoondisse arvati Selänne esimest korda 1991. aasta maailmameistrivõistlusteks, mis toimusid Soomes. Soome tuli 5. kohale. Selänne kogus 11 resultatiivsuspunkti ning oli sellega Mats Sundini ja Jari Kurri järel resultatiivsuselt kolmas mängija.
Samal aastal osales Selänne Soome koondisega Kanada karikavõistlustel. Esimest korda ajaloos jõudis Soome Kanada karika poolfinaali, ehkki ta kaotas seal USA jäähokikoondisele 3:7. Ühtlasi oli see esimene kord, mil NSV Liidu jäähokimeeskond poolfinaalist välja jäi, ja viimane turniir, mil NSV Liidu meeskond üldse osales.
1992. aasta taliolümpiamängudel Albertville'is lõpetas Soome pettumust tekitava 7. kohaga. Selänne oli soomlastest resultatiivseim 7 värava ja 4 sööduga, millega oli kogu turniiri resultatiivsuselt 4. mängija. Järgnenud maailmameistrivõistlustele Selänne ei läinud, kuid Soome saavutas seal oma esimese MM-medali, hõbeda.
1995. aasta MM-il tuli Soome seni ainsal korral maailmameistriks, kuid selles koondises Selänne ei mänginud.
1996. aasta MM-il Viinis tuli Soome alagrupis teiseks ja kaotas veerandfinaalis 1:3 Kanada jäähokikoondisele. Samal aastal osales Selänne taas Kanada karikavõistlustel, mis korraldati esmakordselt pärast 1991. aastat, ning Soome kaotas veerandfinaalis Venemaa jäähokikoondisele 0:5.
1998. aasta taliolümpiamängudel Naganos olid Selänne ja Saku Koivu turniiri kaks resultatiivseimat mängijat. Selänne lõi 4 väravat ja andis 6 resultatiivset söötu. Meeskond tuli alagrupis kolmandaks, kuid suutis veerandfinaalis 2:1 võita Rootsi jäähokikoondise. Poolfinaalis tuli vastu võtta 4:7 kaotus Venemaalt, kuid pronksimängus võideti 3:2 Kanada.
1999. aasta MM-il Norras võitis Soome täiseduga oma alagrupi. Veerandfinaalis alistati 5:3 Rootsi, kuid finaalis kaotati Tšehhi jäähokikoondisele. Taas olid turniiri resultatiivseimad mängijad Koivu (4+12) ja Selänne (3+8).
thumb|Teemu Selänne (2010) 2002. aasta taliolümpiamängudel Salt Lake Citys lõpetas Soome alagrupi teisena, aga veerandfinaalis kaotas Kanadale 1:2. Kanada tuli olümpiavõitjaks.
2004 osales Selänne Kanada karikavõistlustel, mis korraldati esimest korda pärast 1996. aastat. Alagrupis mängisid Soome ja Rootsi omavahel viiki ja võitsid ülejäänud vastased; parem väravate vahe andis Soomele alagrupivõidu. Veerandfinaalis alistati 2:1 Saksamaa jäähokikoondis ja poolfinaalis samuti 2:1 USA. Finaalis tuli 2:3 kaotus vastu võtta Kanadalt.
2006. aasta taliolümpiamängudel Torinos läbis Soome alagrupi täiseduga. Veerandfinaalis alistas Soome USA 4:3 ja poolfinaalis Venemaa 4:0. Finaalis tuli 2:3 kaotus vastu võtta Rootsilt. Turniiri resultatiivseimad mängijad olid Selänne (6+5) ja Koivu (3+8). Selänne valiti turniiri parimaks ründajaks.
2008. aasta MM-il Kanadas oli Soome hädas vähese resultatiivsusega. Soome võitis alagrupi ja jäi vahegrupis Kanada järel teiseks. Veerandfinaalis võitis Soome USA 3:2 ja kaotas poolfinaalis Venemaale 0:4. Pronksimängus võitis Soome Rootsi 4:0.
2010. aasta taliolümpiamängud Vancouveris jäid Selänne viimaseks võistluseks Soome koondises. Alagrupi lõpetas Soome Rootsi järel teisena. Veerandfinaalis alistati Tšehhi jäähokikoondis 2:0, aga poolfinaalis kaotati USA-le 1:6. Pronksimängus võideti Slovakkia jäähokikoondis 5:3. Selännest sai viiel olümpial teenitud 20 värava ja 17 resultatiivse sööduga olümpiaturniiridel enim punkte teeninud mängija.
2014. aasta taliolümpiamängud Sotšis võitis Soome koondis pronksmedali. Teemu lõi pronksimängus kaks väravat. Kogu turniiril 4.
Soome rahvas hääletas ta Soome kõigi aegade parimaks jäähokimängijaks.
Raivo Piirsalu
pisipilt|Raivo Piirsalu, 2006 Raivo Piirsalu (hüüdnimi Kuriraivo ehk KuriRaivo, sündinud 8. juulil 1975) on eesti muusik, ansambli Metsatöll basskitarrist ja laulja.
Lakk
pisi|Puidust [[trepp, mille pind on lakitud]] Lakk on vedelik, mille kuivamisel moodustub kelme. Lakk sisaldab peale kelmet moodustava aine lahustit ja muid komponente.
Mõistet lakk kasutatakse mitmete kõvade ja potentsiaalselt läikivate viimistluste jaoks mida pannakse näiteks puidu peale. Lakid jagunevad eri rühmadesse.
Mõiste lakk pärineb sanskriti sõnast lākshā (लाक्षा), mis tähistab numbrit 100 000, lakki tootvat putukat kilptäid ja nende punast vaigust eritist, mis sisaldab šellakit. Šellak on vaik, mida kasutati puidu viimistlemiseks iidses Indias ja naaberpiirkondades.
Aasia lakk, mida võib nimetada "päris lakiks", on tehtud töödeldud, värvitud ja kuivatatud värnitsa-mürgipuu vaigust. Sellist lakki pannakse mitme kihina alusele, mis on tavaliselt puidust. See kuivab väga kõva ja sileda pinnaga kihiks, mis on vastupidav, veekindel ja atraktiivne katsumiseks ja vaatamiseks. Aasia lakile maalitakse vahel pilte, inkrusteeritakse koori (või muid materjale), või nikerdatakse, lisaks tolmutatakse kullaga ja viiakse läbi edasisi dekoratiivsed meetodeid.
Tänapäeva tehnikates märgib sõna lakk läbipaistvaid, värvitud või värvimata puidu viimistlusi, mis kuivavad lahusti aurustumise või kõvendamisprotsessi käigus ja toodavad kõva, vastupidava kaitsekihi. Viimistlus võib olla ükskõik millise läikega, väga matist kuni kõrge läikeni ja seda saab veelgi lihvida vastavalt vajadusele. Samuti on sõna lakk kasutatud "lakk värvi" jaoks, mis on värv, mis tavaliselt kuivab paremini kõval ja siledal pinnal.
Medex päevakirurgia erakliinik
Medex päevakirurgia erakliinik on Tartus asuv kliinik, mis osutab ambulatoorset ja lühiajalist statsionaarset arstiabi.
Eriarstid
Medexis võtavad vastu järgmised eriarstid:
Koeru kirik
pisi|Koeru kirik pisi|Koeru kirikuaia kabel
Koeru Maarja Magdaleena kirik on Koeru kihelkonna kirik asukohaga Koerus. Seal tegutseb EELK Koeru Maarja-Magdaleena kogudus. Kirik on pühitsetud Maarja Magdaleenale ja selle nimepäev on madlipäev (22. juuli).
Kirik on gooti stiilis, ehitatud 13.–18. sajandil. Kiriku ajalugu arvestatakse sisseõnnistamisest 22. juulil 1287. Kirik on arhitektuurimälestis.
Kiriku aadress on Väinjärve tee 1.
Arhitektuur, sisustus ja ajalugu
Kirik on kõrge ja avar. Ta koosneb nelinurksest koorivõlvikust, avarast pikihoonest, ja tornist (43,5 m), mis eendub lääneseinast. Kooriruumi idaseinas on kõrge baldahhiinkaar. Idaaknal on keskaegne ehisraamistik. Kooriruumi lõunaseinas on piiskopi istenišš. Pikihoonet ja kooriruumi ühendab kõrge, võrendiga võidukaar. Kooriruumi põhjaseinas on müüritrepp, mille üks haru viib pikihoone võlvidele, teine viis läbi võidukaare ukseava võrendile, millel oli jutluspult. Selline trepikäik on Eestis ainulaadne. Ukseavale on praegu antud akna kuju. Läänefassaadil on ümaraken, nagu mitmel teiselgi Kesk-Eesti kirikul.
1253. aastal sai Tallinna piiskop Thorkill Saksa Ordult vahetuse teel maavaldusi Koeru ümbruses. Nendest kujunes hilisema Preedi piiskopimõisa tuumik. Võib arvata, et Koeru kirik ehitati varsti pärast seda; ehitusisandaks oli piiskop.
Kolmelööviline pikihoone jäi algselt võlvimata, kuigi kirdenurga müüritrepi järgi võib arvata, et võlvimine oli kavas. Torn ehitati koos pikihoonega. Torni linnuselaadsele ülakorrusele sai ligi pikihoone pööningu kaudu.
1280. aastatel sai Koeru kihelkonnas vahetuse läbi Järvamaa foogtilt maavaldusi tsistertslaste Valkena klooster (Kärkna klooster). Sellega seoses võlviti pikihoone saledate ümarsammastega kolmelööviliseks kodakirikuks (arvatakse, et seejuures järgiti Ambla kiriku eeskuju). Võlve kannavad ka nelinurkse profiiliga vööndkaared ja seinakonsoolid. Kesklööv on külglöövidest üle poole laiem. Ühe samba kapiteelil kujutatud tsistertslasest ilmikvenda (kitsaste varrukatega rüüga). See on kapuutsiga habetunud meest, kes hoiab käsi üleval nii, et koos kapuutsi teravikuga moodustub kolmnurk. See on tsistertslaste käemärk, mis tähendab kirikut. Teistel kapiteelidel on kujutatud looma- (väänlat neelav hundi- ja ahvipea) ja taimemotiive (varagootilikud punga- ja lehemotiivid). Hiljem ehitatud rõdude tõttu ei ole need hästi vaadeldavad. Sellest ajast on pärit ka seinamaalingud, mis imiteerivad kvaadreid.
Võlvitud eeskoda põhjaportaali ees oli nähtavasti algselt kasutusel kabelina, sest ida- ja lääneseinas on aknaavad. Arvatavasti on see pärit hiliskeskajast.
Wredede suguvõsa, kes 17. sajandil omandas endise Preedi piiskopimõisa, tegi kirikule heldelt annetusi. 1645. aastal kinkis vabahärra Caspar von Wrede kirikule praeguse vana altariseina, kantsli ja osaliselt säilinud pingid. Need valmisid arvatavasti Tallinna meistri Lüdert Heissmanni töökojas. Barokne kahepealise kulliga kroonlühter pärineb 1654. aastast ja Tallinna meistri Christian Ackermanni suur nikerdatud krutsifiks 17. sajandi lõpust.
Põhjasõja algul süütasid kiriku Vene väed. Kannatada saanud torn ja katus taastati 1720. aastatel. Praegune tornikiiver pärineb 1721. aastast. Tõenäoliselt ehitati taastamistööde käigus ka käärkamber. Selle ruumijaotus ja silindervõlv ei ole tüüpiliselt keskaegsed, ukseavad on klassitsistlikud.
1784 sai kirik esimese oreli.
19. sajandist on pärit veel kaks kroonlühtrit.
1901. aastal kinkis Hermann von Wrede oreliprospektiga harmoneeruva uue uusgooti altariseina. Uusgooti õpetajapink on Kersti Markuse hinnangul tähelepanuväärselt ilus.
22. juunil 2002 vahetati välja kiriku tornikell. Eelmine kell oli olnud juba aastaid mõranenud, kuni vaikis lõplikult. 400-kilone kell, mis torni tõsteti, on valatud Peterburi kellavalutehases 1897. aastal.
Kirikus võib näha katkeid kunagi seinu katnud secco-maalidest.
Kirikuaed
pisi|Koeru kirikuaia piirdemüür Kiriku surnuaias on Baeride, Wrangellide, Benckendorffide, Wredede, Knorringite, Hoffmannide, Bremenite ja Baranoffide rahula. Viiest kabelist, mis 19. sajandi esimesel poolel kirikaia lääne- ja põhjamüüridel paiknesid, on alles üks.
Rahvaluule
Muistendi järgi kerkinud Koeru kirik maa alt metsa sisse. Kiriku asukoha juhatanud kätte koera haukumine. Algul hakatud kirikut nimetama koerte kirikuks, hiljem nimetatud see halva kõla pärast ümber Koeru kirikuks.
Teise muistendi järgi oli Koeru kirik juba valmis, aga nime ei olnud. Kui ta oleks veel ühe päeva ilma nimeta olnud, oleks ta ära lagunenud. Üks mees läks koerakarjaga kirikust mööda. Koerad hakkasid kiriku peale haukuma ja sestsaadik jäi nimi Koeru.
Muud
Keskajal oli Koeru kirik palverändurite peatuspaik.
Stigma Erakliinik
Stigma Erakliinik on ambulatoorset arstiabi osutav kliinik Tartus.
Urve Palo
Urve Palo (neiuna Urve Koit; sündinud 10. juulil 1972 Haapsalus ) on Eesti majandustegelane ja poliitik.
1990. aastal lõpetas Palo Värska Keskkooli. Seejärel õppis ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas, mille lõpetas 1994. Ta õppis ka Estonian Business Schooli rahvusvahelise ärijuhtimise magistrantuuris.
Palo kuulus aastatel 2006–2018 Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. Aastatel 2007–2009 oli ta rahvastikuminister, 2014–2015 majandus- ja taristuminister, 2015. aastal ettevõtlusminister ning 2016–2018 ettevõtlus- ja infotehnoloogiaminister.
Tegevus poliitikuna
Urve Palo kuulus Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda 2006–2018 ja 2007–2009 oli ta rahvastikuminister.
Palo kandideeris 2007. aasta Riigikogu valimistel Harju ja Rapla maakonnas ning kogus 465 häält. 2007. aasta aprillist kuni 21. maini 2009 oli Palo rahvastikuminister Andrus Ansipi teises valitsuses. Mais 2009 lahkusid sotsiaaldemokraadid koalitsioonist.