cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sitsiilia kuningriik
Ühendamine Itaalia kuningriigiga
4. aprillil 1860 puhkes mäss Bourbonide režiimi vastu. Giuseppe Garibaldi toetas mässu oma vägedega. Ta saabus Marsalasse 11. mail 1860 tuhande punasärgiga. Punasärkide saabumine on tuntud kui Tuhande ekspeditsioon (Spedizione dei Mille). 15. mail võitsid Itaalia väed 15 000-mehelist Hispaania armeed, kaks nädalat hiljem vabastati Palermo. Kuningas Francesco II püüdis kuningriigis kontrolli taastada. 25. juunil 1860 taastas ta kuningriigi põhiseaduse, võttis Itaalia trikoloori rahvuslipuks ja lubas kuningriigile reforme.
21. oktoobril 1860 viidi läbi Itaaliaga ühinemise referendum. Enamus kuningriigi rahvastikust (99%) hääletas ühinemise poolt: enamus sitsiillasi nägi ühinemises Savoia dünastiaga nõustumist, kuhu kuulus esimene Itaalia kuningas Vittorio Emanuele II.
Ühiskond
Normanni Sitsiilia kuningriigis säilitasid kohalikud omavalitsused oma privileegid. Hohenstaufenite kuningriigi valitsejad asendasid kohaliku aadli isandatega Põhja-Itaaliast, mis viis kokkupõrgete ja mässudeni uue aadli vastu paljudes linnades ja maakohtades. Nende mässude tulemuseks oli paljude põllumajanduspiirkondade laostumine ja keskklassi natsionalismi tõus, mis lõpuks viis linnaelanikud Kataloonia-Aragoni liitlasteks. See olukord jätkus lühikese Anjou valitsemise kestel kuni nende troonilt tõukamiseni Sitsiilia Vespri ajal. Anjou alustas maa feodaliseerimist, suurendades aadli võimu kohtuvõimu andmisega. 15. sajandi kestel ei mõjutanud kuningriigi isolatsiooni tõttu seda renessanss.
Samal ajal intensiivistus Sitsiilia kuningriigi feodaliseerimine. Aastal 1669 hävitas Etna purse Catania. Aastal 1693 hukkus 5% kuningriigi rahvastikust maavärina tagajärjel. Samal ajal olid ka katkupuhangud. 17. ja 18. sajand oli kuningriigi langusaeg. Korruptsioon oli valdav ühiskonna ülem- ja keskklassides. Laialdane korruptsioon ja alamklasside väärkohtlemine feodaalisandate poolt viis röövlijõukude loomiseni, kes ründasid aadlikke ja hävitasid nende lääne. Need jõugud, mis kutsusid end "Mafiaks", panid aluse tänapäeva Mafiale. Mässude õhutamine monarhia vastu viis lõpuks Itaalia ühendamiseni.
Rahvastik
Federico II valitsemisajal oli kuningriigi rahvastik umbes 2,5 miljonit. Hohenstaufenite ajal oli kuningriigis kolm linna rahvastikuga üle 20 000. Pärast põhjaprovintside kaotust aastal 1282 Sitsiilia Vespri ajal ning mõnda looduskatastroofi, nagu Etna purse aastal 1669, Sitsiilia kuningriigi rahvastik vähenes. Aastal 1803 oli kuningriigi rahvastik 1 656 000. Kuningriigi peamised linnad sel ajal olid Palermo, Catania, Messina, Modica, Sürakuusa.
Majandus
pisi|Amalfi, tähtis sadam normannide kuningriigis
Maa kõrge viljakus sundis normanni kuningaid tooma naaberpiirkondadest asunikke või talunikke ümber asustama piirkondadesse, kus vajati maaharimist. See viis põllumajandustoodangu kasvuni. Sitsiilia kuningriigi rikkuse põhiallikaks sel ajal olid tema sadamalinnad, millest kõige tähtsamad olid Napoli ja Amalfi, mille kaudu eksporditi kohalikke tooteid. Peamine eksport oli teravili, teised eksporttooted olid pähklid, saematerjal, õli, peekon, juust, nahad, kanep ja tekstiil. Vilja ja teisi kuivaineid mõõdeti salmades, mis võrdus 275,08 liitriga kuningriigi lääneosas ja 3,3 liitriga idaosas. Salma jagunes 16 tumoloks. Üks tumolo võrdus 17,193 liitriga. Kaalu mõõdeti cantarodes. Üks cantaro võrdus 79,35 kilogrammiga ja jagunes sajaks rottoloks. Riiet mõõdeti cannades. Üks canna oli 2,06 meetrit. 12. sajandi lõpuks muutus Messina üheks juhtivaks kaubalinnaks kuningriigis.
Kuningriigi ajal jõudsid Sitsiilia tooted paljudesse erinevatesse kohtadesse. Nende hulgas olid Genova, Pisa, Bütsants ja Egiptus. 12. sajandi jooksul muutus Sitsiilia tähtsaks tooraineallikaks Põhja-Itaalia linnadele nagu Genova. Sajandite jooksul näis see majanduslik suhe muutuvat siiski Sitsiiliale ebasoodsaks ja mõned tänapäeva teadlased näevad suhet lausa orjastavana. Veelgi enam, paljud teadlased usuvad, et Sitsiilia läks keskaja lõpul langusse, kuigi nad pole kokku leppinud selles, millal see langus täpselt toimus.
Erinevad lepingud Genovaga kinnitasid ja tugevdasid Sitsiilia majanduslikku võimu.
Ühiskonna feodaliseerimine Anjou valitsemise ajal vähendas kuninga rikkust. Anjou sõltuvus Põhja-Itaalia kaubandusest ja Firenze pankurite finantsidest oli peategur, mis viis kuningriigi majanduse langusse. Majandusliku languse jätkumine koos kasvanud rahvastiku ja linnastumisega viis põllumajandustoodangu vähenemiseni.
Rahasüsteem
pisi|Messina augustalise näide
Pärast Tuneesia vallutamist aastal 1231 müntis Friedrich II augustalise. Münditi 21 1/2 karaadiseid ja 5,28-grammiseid münte. Aastal 1490 münditi Sitsiilias triumfosid. Need võrdusid Veneetsia ducatoga. Üks triumfo oli väärt 11 1/2 aquilat. Üks aquila oli väärt kakskümmend grani. Tehingutes kasutati peamiselt tari ja pichuli.
Religioon
Normannide valitsemise ajal eksisteeris Sitsiilia kuningriigis koos erinevaid religioosseid kogukondi. Need olid: läänekristlased (Rooma katoliiklased), kreekakeelsed kristlased (ida ortodoksid) ja muslimid. Kuigi kohalikku religioosset tegevust ei segatud, fakt, et läänekristlased olid võimul, pigem soodustas läänekristlust (Rooma katoliiklust). Ida ortodoksi piiskopid pidid tunnistama läänekiriku nõudmisi Sitsiilias, samas muslimi kogukondi ei valitsenud enam kohalikud emiirid. Kreekakeelsed kristlased, läänekristlased ja muslimid suhtlesid regulaarselt ja mõjutasid üksteise elusid, majanduslikult, keeleliselt ja kultuuriliselt. Esines segaabielusid. Kristlased, kes elasid araabiakeelsel alal, võisid võtta araabia või isegi muslimi nimesid. Paljudes linnades oli igal religioossel kogukonnal oma juht- ja kohtuorganid. Palermos lubati muslimitel mošeedes avalikult palvusele kutsuda ja nende õiguslikke küsimusi lahendasid kaadid, kohtunikud, kes valitsesid vastavalt islamiseadustele.
Pärast Hohenstaufenite võimu kehtestamist säilitasid lääne- ja idakristlased oma privileegid, kuid muslimi rahvastikku rõhuti üha enam. Itaalia asustus toodi Põhja-Itaaliast (need tahtsid muslimite varandust endale), see viis paljud muslimikogukonnad mässuni või ümberasumiseni Sitsiilia mägialadele. Mässude tulemuseks olid mõned vägivallaaktid ja lõpuks muslimite küüditamine, mis algas Friedrich II ajal. Lõpuks küüditas valitsus kogu muslimirahvastiku Lucerasse Apuulias ja Girifalcosse Calabrias, kus nad maksid makse ja töötasid põllutööliste, käsitööliste ja kuninga ammumeestena. Lucera koloonia saadeti lõplikult laiali aastal 1300 Carlo II ajal ja paljud selle asukad müüdi orjusse. Juudi kogukond saadeti välja pärast Hispaania inkvisitsiooni loomist Sitsiilias aastatel 1493–1513. Ülejäänud juudid assimileeriti järk-järgult ja enamus nendest pöörati katoliku usku.
Sitsiilia kuningas
Roger II sai kuningatiitli vastupaavst Anacletus II-lt aastal 1130 ja tunnustuse paavst Innocentius II-lt aastal 1139. Sitsiilia, mis siis ei koosnenud mitte ainult saarest, vaid ka Apenniini poolsaare lõunapoolsest kolmandikust, laienes kiiresti, hõivates Malta ja Mahdia, viimase küll lühikeseks ajaks.
Hauteville dünastia, 1130–1198
Costanza abiellus Saksa-Rooma keisri Heinrich VI-ga ja viimane nõudis Wilhelm II surmast saati endale kuningriiki, kuid tal õnnestus tõrjuda vaid oma naise perekonda aastal 1194.
Hohenstaufenite dünastia, 1194–1266
Manfred oli Sitsiilia regent oma vennapojale, laps Konrad II-le ("Konradin"), kuid võttis krooni aastal 1258, ning jätkas võitlust kuningriigi Hohenstaufenitele hoidmiseks. Aastal 1254 pakkus paavst, kes oli kuulutanud kuningriigi paavsti valduseks, krooni Inglismaa kuninga Henry III pojale Edmund Küürseljale, kuid see ei tulnud kunagi kuningriiki üle võtma. Aastal 1262 muutis paavst oma eelmist otsust ja lubas kuningriigi Prantsusmaa kuninga Louis IX vennale Charles I, kes suutis valdused Manfredilt aastal 1266 üle võtta. Konradin jätkas trooni nõudlemist kuni oma surmani Anjou Charlesi poolt korraldatud pea maharaiumise teel aastal 1268.
Plantagenetite dünastia, 1254–1263
Edmund Küürselg, Inglismaa kuninga Henry III poeg, nõudles Sitsiilia krooni aastatel 1254–1263; nõuet võeti väga tõsiselt nii tema kui ka tema isa poolt, kuid oli täiesti kasutu.
Anjou dünastia, 1266–1282
Manfredi väimees Pedro III Barcelona dünastiaat vallutas Sitsiilia saare Charles I-lt aastal 1282 ja kroonis end Sitsiilia kuningaks. Pärast seda paiknes vana Sitsiilia kuningriik mandril, pealinnaga Napolis, ja kuigi mitteametlikult kutsuti seda Napoli kuningriigiks, oli see ametlikult siiski tuntud kui "Sitsiilia kuningriik". Seega oli kahe riigi vahelise lepingu kohaselt nüüd kaks Sitsiiliat – saarekuningriiki kutsuti siiski sageli "Sitsiilia tuletorni taaga" või "Trinacria".
Roza Otunbajeva tehniline valitsus
Roza Otunbajeva juhitud niinimetatud tehniline valitsus oli Kõrgõzstani 2010. aasta 14. juulist 20. detsembrini juhtinud üleminekuvalitsus, mis võttis volitused üle ajutise presidendi Roza Otunbajeva juhitud Ajutiselt Valitsuselt ja loovutas oktoobris läbi viidud parlamendivalimiste järel moodustatud Almazbek Atambajevi valitsusele. "Tehnilise valitsuse" kokkuseadmise vajaduse tingis asjaolu, et paljud ajutise valitsuse liikmed pidid seoses kavatsusega osaleda parlamendivalimistel ametist lahkuma.
Sitsiilia kuningriik
Barcelona dünastia, 1282–1409
Martino I suri pärijateta ja kuningriigi päris tema isa, kes ühendas selle Aragoni krooniga.
Roza Otunbajeva tehniline valitsus
Valitsuse struktuuri pani paika Roza Otunbajeva ukaas 13. juulist 2010. Valitsusse kuulusid:
Sitsiilia kuningriik
Habsburgide dünastia, 1516–1713
Hispaania pärilussõja lõppedes loovutati Sitsiilia Utrechti rahuga Savoia hertsogile.
Habsburgide dünastia, 1720–1735
Hispaanlaste poolt Poola pärilussõja ajal vallutatuna loovutati kuningriik koos Napoli kuningriigiga Hispaania kuningasoo kõrvalliinile.
Bourbonide dünastia 1735–1816
Aastal 1816 ühendati Napoli kuningriik ja Sitsiilia kuningriik uueks Mõlema Sitsiilia kuningriigiks.
Kiir (kolhoos)
Kiir oli kolhoos Paide rajoonis Koigi külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Päinurme. Kolhoosi pindala oli 5300 ha.
Kalevipoeg (Paide rajooni kolhoos)
Kalevipoeg oli kolhoos Paide rajoonis Koigi külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Koigi. Kolhoosi pindala oli 7600 ha.
Lou Reed
Ehkki The Velvet Underground 1960. aastate lõpul äriliselt läbi kukkus, kogus ansambel pärast laialiminekut märkimisväärse austajaskonna ning sellest on saanud oma aja üks enam viidatud ja mõjukamaid ansambleid. Velvet Undergroundi lauludes kirjutas Reed isiklikest kogemustest, mida rokiajaloos oli harva nii avatult käsitletud, sealhulgas seksuaalsusest ja narkokultuurist. Ta oli üks David Bowie eeskujusid ning avaldas tugevat mõju punkmuusika arengule.
Pärast ansamblist lahkumist 1972. aastal alustas Reed soolokarjääri. Järgmisel aastal kerkis edetabeleisse tema laul "Walk on the Wild Side", ehkki edetabelikohale ei järgnenud kommertsedu. 1975. aastal avaldas Reed müramuusika topeltplaadi "Metal Machine Music", mida hiljem kommenteeris sõnadega "Keegi ei arva, et peaks pärast sellist asja ellu jääma". Reedi tunti eripärase hääle, poeetiliste laulusõnade ning erilise kitarrihäälestuse (nn Ostrich guitar) poolest.
2008. aastal abiellus Reed performance-kunstniku ja muusiku Laurie Andersoniga.
Samal aastal külastas Lou Reed ka Eestit, esinedes Tallinna linnahallis kontsertlavastusega "Berlin".
2015. aastal lisati Lou Reed Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks.
Igor Girkin
Igor Girkin (vene keeles Игорь Всеволодович Гиркин) ehk Igor Strelkov (Игорь Иванович Стрелков; sündinud 17. detsembril 1970), hüüdnimega "Laskur" (Стрелок), on Vene erusõjaväelane ja sõjaväeluure GRU agent, kes sai tuntuks osalusega Krimmi annekteerimises Venemaa poolt 2014. aastal ja selle järel alanud sõjas Donbassis.
Ta oli 16. maist kuni 14. augustini Venemaa nukuriigiks peetava tunnustamata Donetski Rahvavabariigi kaitseminister. Girkin kõrvaldati ametist pärast Malaysia Airlinesi lend 17 allatulistamisega seotud skandaali puhkemist. Lend tulistati alla Ida-Ukraina kohal venemeelsete vägede poolt. Madalmaade prokurörid esitasid Girkinile ja kolmele kaasosalisele mõrvasüüdistuse ning kuulutasid nad rahvusvaheliselt tagaotsitavaks.
Pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse 2022. aasta veebruaris kogus Girkin uuesti tuntust sõjablogijana. Ta kiitis Ukraina vastu peetava sõja heaks, kuid kritiseeris Venemaa sõjaväge puuduliku tegutsemise ja ebakompetentsuse eest. 21. juulil 2023 vahistati Girkin Vene võimude poolt. Talle esitati süüdistus ekstremismi õhutamises kahe postituse eest sotsiaalmeedias. Üks puudutas okupeeritud Krimmi ja teine väljamakseid sõjaväelastele. Moskva Meštšanski kohus määras talle tõkendiks vahi all pidamise kuni 18. septembrini. 3. augustil teatas Girkini advokaat Aleksandr Molohhov, et kriminaalasja uurimine salastati.
Osalus Vene-Ukraina sõjas
On tõendeid, et Girkin võis juhtida Ukraina revolutsiooni päevil sabotööre Kiievis, kelle hulgas võis olla ka protestijaid tapnud snaipereid.
2014. aasta 15. aprillil algatas Ukraina julgeolekuteenistus (SBU) "Strelkovi" vastu kriminaalasja.
2014. aasta 26. aprillil andis "Igor Strelkov" videointervjuu Komsomolskaja Pravdale, kus kinnitas enda ja teiste Venemaa Föderatsiooni võitlejate kohalolekut Ukrainas. Polkovnik Girkinile allusid väidetavalt mitmed Ida-Ukrainas tegutsevad relvastatud üksused. 29. aprillil määras GRU ohvitser Strelkov (Girkin) ametisse Kramatorski miilitsaülema.
Girkin on tuntud ka uut tüüpi sõja pooldajana, kus edu aluseks on preventiivsed erioperatsioonid, mitte aga suuremastaapsed sõjalised operatsioonid.
Ukraina Julgeolekuteenistuse andmetel võib Girkin 2014. augusti seisuga viibida Venemaal Rostovis hospitalis.
7. septembril ilmus DRV/LRV väljaande Agenstvo Novorossija veebilehele väidetavalt Girkini poolt saadetud läkitus.
11. septembril 2014 Moskvas Interfaxile antud intervjuus teatas Girkin, et ei kavatse lähiajal Donbassi naasta.
Girkin on Donetski Rahvavabariigi kangelane.
11. novembril väljaandes "Vaba press" (Свободная Пресса) avaldatud intervjuus selgitas Girkin põhjuseid, miks oli vaja hõivata Slovjansk.
Aleksandr Borodai, kes kuulutati Donetski Rahvavabariigi kangelaseks sama käskkirjaga kui Girkin, on Girkini kohta väitnud, et poliitilise liidri roll sobib talle samuti kui baleriini kihiline seelik.
2015. aasta juuli keskel kaevati Girkin USAs kohtusse süüdistatuna Malaisia reisilennuki allatulistamise korraldamises. 18 hukkunu omaksed nõuavad Girkinilt kahjutasuna 900 miljonit dollarit. 2022. aasta novembris tunnistas rahvusvaheline kohus Girkini süüdi ja mõistis talle tagaselja eluaegse vanglakaristuse.
Venemaa sissetungi puhul Ukrainasse (2022) on Grinkin korduvalt avalikult kritiseerinud Vene relvajõudude vigu.
Eluaegne vangistus tagaselja
17. novembril 2022 tunnistas Haagi ringkonnakohus in absentia (tagaselja) Igor Girkini süüdi Malaysia Airlinesi reisilennuki Boeing 777 allatulistamises ja mõistis talle eluaegse vangistuse. Kuu hiljem antud intervjuu käigus ütles ta, et kui Venemaa kaotab Ukrainale käimasolevas sõjas, siis tal ei ole mingit kahtlust enda tulevase saatuse kohta: ta saadetakse Haagi eluaegset karistust kandma, sealt aga antakse Ukrainale üle, kus ta Kiievis üles puuakse.
ESO 3,6 m teleskoop
pisi|ESO 3,6 m teleskoop pisi|ESO 3,6 m teleskoop [[Lõunataevas|lõunataeva ja Nova Centauri 2013 taustal]] ESO 3,6 m teleskoop on Euroopa Lõunaobservatooriumi (ESO) peegelteleskoop, mis asub La Silla observatooriumis.
Teleskoop valmis 1976. aastal ja alustas tööd 1977. aastal. Teleskoobi ava diameeter on umbes 3,6 meetrit. See oli valmides üks suurimaid optilisi teleskoope ning esimesi, mis kasutas adaptiivoptikat.
Jaan Kallas
Jaan Kallas (sündinud 18. veebruaril 1956 Tallinnas) on eesti tootmisjuht ja ametnik.
ESO 3,6 m teleskoop
ESO 3,6 m teleskoopi on kaks korda renoveeritud ja selle abil on avastatud üle 130 eksoplaneedi.
Jaan Kallas
Ta lõpetas aastal 1974 Tallinna 20. Keskkooli ja aastal 1979 Tallinna Polütehnilise instituudi ühiskondliku toitlustamise tehnoloogia ja organiseerimise erialal.
Töökäik
Ta oli aastatel 1979–1983 restorani Tarvas juhataja. Aastatel 1983–1996 töötas ta Tartu Tarbijate Kooperatiivi Kaubamajas, sellest 1983–1985 asedirektorina ja 1983–1996 direktorina. Aastatel 1996–2001 oli ta Tartu Kaubamaja direktor, alates aastast 2002 AS Sangari juhatuse esimees ja AS Kalevi juhtkonna mentor. Aastatel 2003–2006 töötas ta Haridus- ja teadusministeeriumi kantslerina. Aastast 2007 on ta Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ameti peadirektor.
Ühiskondlik tegevus
Ta oli aastatel 1997–2009 Tartu Maarja Kooli hoolekogu esimees. 2001. aastal sai temast Maarja küla asutajaliige ja ta asus tegutsema Maarja küla nõukogu esimehena.
Rässa allikad
Rässa allikad on kaks ohvriallikat Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Nehatu külas.
Allikad on arvele võetud arheoloogiamälestistena.
Allikad on üksteisest linnulennult u 800 m kaugusel.
Kirna kolhoos
Kirna kolhoos oli kolhoos Paide rajoonis Türi külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Türi-Alliku. Kolhoosi pindala oli 7800 ha.
Sergei Kljaštornõi
1945–1950 õppis ta Leningradi Riikliku Ülikooli orientalistikafakulteedis turgi filoloogiat ja Lähis-Ida ning Kesk-Aasia ajalugu.
1950–1957 töötas Kljaštornõi Üleliidulises Geoloogia Instituudis (VSEGEI) esmalt bibliograafina (kuni 1953), seejärel bibliograafiaosakonna juhatajana. 1957 viidi ta üle NSVL TA orientalistikainstituudi Leningradi osakonna turkoloogia ja mongolistika sektorisse. 1960–1962 töötas ta NSVL TA OI LO raamatukogus.
1962. aastal kaitses Kljaštornõi oma kandidaadiväitekirja "Muistsed ruunikivid Kesk-Aasia ajaloo allikana" (juhendajad Aleksandr Bernštam ja Sergei Malov). Alates 1963. aastast oli ta NSVL TA OI LO turkoloogia ja mongolistika sektori juhataja.
Renate Loll
Renate Loll (sündinud 1962 Aachenis) on saksa füüsik, kes tegeleb kvantgravitatsiooniga.
Ahti (eesnimi)
Ahti on eesti ja soome mehenimi.
Renate Loll
Ta töötab Radboudi Ülikooli Matemaatika, Astrofüüsika ja Osakestefüüsika Instituudis Nijmegenis.
Ahti (eesnimi)
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Ahti 775 mehel. Ahti on levikult 206. mehenimi. Ahti oli keskmiselt 45 aasta vanune (mediaanvanus oli samuti 45). Kõige populaarsem oli eesnimi Ahti vanuserühmas 45–49, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 16,49.
Rein Mets (usutegelane)
Rein Mets (sündinud 4. aprillil 1951 Tallinnas) on eesti LGBT-aktivist, usutegelane ja inimõiguslane. 1988. aastast elab ta Rootsis Stockholmis.
Ta on kirjutanud publitsistikat, olnud tantsija, tantsuõpetaja ja meelelahutusprodutsent.
Ta oli usulis-poliitilise liikumise Elu Sõna asutajaid ja 1986–1988 selle juhte.
Aino Talvi
Aino Talvi (õieti Aino Pindam, aastani 1928 Aino Müller, aastatel 1928–1938 Aino Oja; 6. veebruar 1909 Tartu – 12. märts 1992 Tallinn) oli eesti näitleja.
Aino Talvi alustas kooliteed Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tartu Tütarlaste Gümnaasiumis. Aastal 1921 kolis perekond Mustveesse, kus ta õppis reaalkoolis. Aastal 1922 suri ta ema kopsupõletikku, isa abiellus uuesti ja pöördus Tartusse tagasi. Aino Talvi jätkas õpinguid gümnaasiumis.
Zasulauks
pisi|Zasulauksi asendikaart pisi|Zasulauksi depoo Zasulauks on asum Lätis, Riia linna Kurzeme rajooni osa pindalaga 1,190 km². Asub Dzirciemsist lõunas, Imantast idas, Āgenskalnsist läänes ja Šampēterisest lõunas. 9139 elanikku (2010).
Zasulauksi asumi hoonestus on väga ebaühtlane. Asumis on kunagistele rannaluidetele püstitatud tööstushooned läbisegi XIX sajandil ehitatud puumajade ja XX sajandil püstitatud paneelidest korterelamutega.
Asumi maad liideti suuremalt jaolt Riiaga aastal 1828, kuigi väiksem osa liideti linnaga alles aastal 1919. Esimeseks ettevõtteks oli ilmselt osalt Dzirciemsi asumis asunud Jānis Šteinhauersi (saksapäraselt Johann Steinhaueri Zasa mõis ja paberivabrik. Šteinhauersi poeg müüs aga vabriku maha. Aastal 1806 kolis paberitootmine Ulbrokasse ümber, aga aastal 1810 oli Zasulauksi aladel olnud hoonetel uus omanik. Vabrikus töötasid lätlased ja tehase juurde kerkisid tööliselamud. XIX sajandil asutati vabriku juurde kool. Aastal 1856 ostis vabrikuomanik piirkonnas 100 krundi jagu maad ja jagas need töölistele.
Aastal 1873 sai Zasulauks raudteeühenduse ülejäänud Riiaga, kui Bolderājasse viivale raudteele rajati Zasulauksi jaam (saksa keeles Sassenhof). Praegune jaamahoone pärineb küll veidi hilisemast ajast, olles püstitatud aastal 1912. 1876 sai Zasulauksist raudteesõlm, kui rajati Tukumsi linna viiv raudtee.
Zasulauksis asub ka Läti Ülikooli botaanikaaed, mis rajati endise Wolfschmidti mõisa hoonetekompleksi juurde. Lisaks Wolfschmidti mõisale asus Zasulauksi aladel veel Pīlādžbirzsi mõis. Wolfschmidti mõis kandis kunagi nime Zasa mõis, sellest tuleb ka asumi nimi. Lisaks mõisatele on arhitektuuriliselt tähelepanuväärne veel Riia 34. Keskkooli aastal 1934 püstitatud funktsionalistlik hoone ja XIX sajandil püstitatud juugendstiilis puitmajad.
XX sajandi seitsmekümnendatel ja kaheksakümnendatel aastatel püstitati asumisse hulgaliselt paneelelamuid.
Piret Laurimaa
Ta töötas aastatel 1996–2014 näitlejana Endla teatris. Aastast 2014 töötab ta näitlejana Vanemuise teatris.
Andy McCoy
pisi|Andy McCoy esinemas 2005. aastal Andy McCoy (kodanikunimi Antti Hulkko; sündinud 11. oktoobril 1962 Pelkosenniemi vallas) on soome muusik.
Andy McCoy on ise väitnud, et ta on osaliselt mustlaspäritolu, kuid see ei vasta tõele.
Kaaliumpermanganaat
pisi|Kaaliumpermanganaat (tahke) Kaaliumpermanganaat on anorgaaniline aine molekulivalemiga KMnO4. See on sool, mis koosneb kaaliumi katioonist ja MnO4 anioonist. Tugev oksüdeerija. Lillaka värviga sool. Aastal 2000 toodeti 30 000 tonni kaaliumpermanganaati. Mangaani oksüdatsiooniaste on ühendis VII.
Tootmine
Tehases toodetakse KMnO4 mangaandioksiidist. MnO2 sulatatakse kokku kaaliumhüdroksiidiga ning soojendatakse hapniku olemasolul. Seejärel ühineb saadus süsihappegaasiga ning lõppsaaduseks on KMnO4.
2 MnO2 + 4 KOH + O2 → 2 K2MnO4 + 2 H2O
3 K2MnO4 + 2 CO2 → 2 KMnO4 + 2 K2CO3 + MnO2
Üldandmed
Tihedus on 2,7 g/cm3. Toatemperatuuril lahustub vees 64 g/L. Molaarmass on 158 g/mol.
Kasutusala
pisi|100px|KMnO4 vesilahus Kasutatakse orgaanilisel sünteesil, on apteegis ravimina kättesaadav. KMnO4 vesilahust kasutatakse titrandina tiitrimisel (kus toimub redoksreaktsioon analüüdi ja titrandi vahel). Veidi happelised KMnO4 vesilahused on kasutusel gaasilisel elavhõbeda kogumisel.
Konfessionaliseerumine
Konfessionaliseerumine (saksa Konfessionalisierung) on alates 1970.–1980. aastatest laiemalt kasutusel olev reformatsiooni- ja sotsiaalajaloos kasutatav mõiste. See tähistab kiriku, riigi ja ühiskonna vastastikmõjust kantud protsessi, mis viis selgete usuliste vastasleeride kujunemiseni eriti Saksa-Rooma riigis ning riigisiseselt ühe läänekristliku uskkonna (konfessiooni) kehtestamiseni riigiusuna ja ühes sellega ka riikliku kontrolli kasvamisega kogu ühiskonna üle. Mõistet on kasutatud Euroopa, eriti aga Saksamaa ajaloos perioodi 1555–1648 (Augsburgi usurahust Vestfaali rahuni) kohta, mida on nimetatud ka konfessionalismiajastuks.
Carolei
Carolei on vald (comune) Itaalias Calabria maakonnas Cosenza provintsis. Caroleis on sündinud laulja Tony Vilar ning helilooja ja pianist Alfonso Rendano.
Konfessionaliseerumine
Konfessionaliseerumise mõiste eelkäijaks oli konfessioonirajamine (saksa Konfessionsbildung), mille võttis kasutusele Ernst Walter Zeeden, tähistades sellega riiklikku konfessioonipoliitikat riigikiriku rajamisel. Konfessionaliseerumise mõiste võtsid aga 1970. aastatel kasutusele Saksa ajaloolased Heinz Schilling ja Wolfgang Reinhard. Nad hakkasid seda kasutama tunduvalt laiemas tähenduses kui Zeeden, nimelt mõjutas konfessioonide kujunemine ja nende riiklik rajamine nende tõlgenduses sisuliselt kõiki ühiskondlikke protsesse, eriti aga riigi keskvõimu tugevnemist ning seega riigi ja absolutismi kujunemist, sellega seoses ka riikliku sunnivõimu olulist laienemist oma alamate üle. Seetõttu on konfessionaliseerumist seostatud ka sotsiaalse distsiplineerimise mõistega.
Carolei
624 meetri kõrgusel merepinnast asuva Carolei asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Konfessionaliseerumine
Kuigi konfessionaliseerumine mõjutas Reinhardi ja Schillingi järgi kogu ühiskonda, oli selle keskmeks siiski kiriku ja riigi vahekord. Konfessionalismiajastul kujunes välja tugev riigikirik, mis asus koostöös riigiga ühiskonnale peale suruma seaduseid, norme ja piiranguid. Konfessiooni tähtsus hakkas aga vähenema seda enam, mida tugevamaks muutus riigiaparaat, mis hakkas kirikuvõimu tagaplaanile tõrjuma. Üldiselt loetakse konfessionalismiajastu lõpuks 17. sajandi keskpaika, ent samas jäi kiriku positsioon ühiskonnas mõjukaks veel vähemalt 18. sajandini, mil konfessionaliseerumine valgustusajastu jooksul oma tähenduse kaotas.
Carolei
Carolei halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Cardili, Deposito, Lacconi, Monache, Pantanolungo, Treti, Vadue.
Konfessionaliseerumine
Alates 1990. aastatest on Reinhardi ja Schillingi esialgset konfessionaliseerumisteooriat ka kritiseerima asutud. On leitud, et see on liialt riigikeskne ning ka, et väljaspool Saksamaad selle peamised karakteristikud täies ulatuses ei kehti: Lääne-Euroopas näib, et kiriku positsioon jäi võrreldes riigi omaga nõrgemaks või ei integreeritud seda kuigivõrd riigi struktuuridesse; idapoolses Euroopas (eriti Ungaris ja Poolas) aga polnud keskvõim piisavalt tugev, et kirikut endale allutada või keskset kirikukorraldust rajada.
Simon
Simon on heebrea või vanakreeka päritolu eesnimi või perekonnanimi.
Eesnimena on see mehenimi. Naisenimena kasutatakse vorme Simona või Simone.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Simon 335 mehel. Simon oli populaarsuselt 358. mehenimi. Simon oli keskmiselt 14 aasta vanune (mediaanvanus oli 11). Kõige populaarsem oli eesnimi Simon vanuserühmas 0–4, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 9,24.
Nova Centauri 2013
Noova avastas 2. detsembril 2013 Austraalia amatöörastronoom John Seach. Avastamisel oli selle heledus 5,5 ning see jõudis haripunkti 14. detsembril, kui heledus oli 3,3. See oli seni heledaim teadaolev noova.
Noovat uurinud kosmoseteleskoobid tuvastasid korduvalt sellest eraldumas röntgenikiirgust ning 2015. aastal avaldati, et noovast on esimest korda tuvastatud liitiumi. See toetab hüpoteesi, mille kohaselt on metallirikastest tähtedest leitud tavalisest suurem kogus liitiumi pärit noovadest.
Agu (eesnimi)
Agu on eesti mehenimi. Nime variant on Ago.
1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Agu 440 mehel. Agu on Eestis populaarsuselt 284. mehenimi.
Kõige populaarsem on eesnimi Agu vanuserühmas 65–69, kus neid on 10 000 elaniku kohta 9,23 ning Võru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 12,86. Agu on keskmiselt 59 aasta vanune (mediaanvanus on 60).
Korvpalli Meistriliiga 2012/2013
Korvpalli Meistriliiga 2012/2013 (G4S Korvpalli Meistriliiga) hooaeg oli Eesti kõrgeima korvpalliliiga 89. hooaeg. Sellel hooajal osales liigas üheksa meeskonda. Põhiturniiri lõppedes pääsesid neist kaheksa edasi kohamängudele. Põhiturniiril viimaseks jäänud meeskond mängis Meistriliigas püsimiseks esiliiga võitjaga üleminekumänge.
Meistriliiga võitis kolmandat aastat järjest BC Kalev/Cramo, kes ei kaotanud kohamängudel ühtegi kohtumist.
Põhiturniir
Põhiturniir algas 10. oktoobril. Kokku mängis iga meeskond 32 kohtumist (iga meeskonnaga, v.a BC Kalev/Cramo ning Tartu Ülikool/Rock, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil) kuna BC Kalev/Cramo mängis lisaks Meistriliigale ka VTB Ühisliigas ning Balti Liigas ja Rock mängis Balti Liigas ja EuroChallenge sarjas, siis mängisid nad iga meeskonnaga korra võõrsil ja korra kodus, mis läksid topelt tulemusena arvesse.
Play-off mängud
Play-off vooru pääsesid põhiturniiri kaheksa paremat meeskonda.
Veerandfinaalid
Veerandfinaalides läksid omavahel kokku põhiturniiri esimene ja kaheksas, teine ja seitsmes, kolmas ja kuues ning neljas ja viies meeskond. Mängiti kolme võiduni, koduväljaku eelis oli põhiturniiril parema koha saanud meeskonnal. Kuna põhiturniiri esimesed meeskonnad mängisid teistega ainult ühe korra nende kodu väljakul otsustas Korvpalliliit muuta mängugraafiku 1-2-2 formaadiks (koduväljaku eelise saanud meeskond mängis korra kodus, siis kaks korda võõrsil ja vajadusel veel kaks korda kodus).
Kolmanda koha mängud
Kolmanda koha mängud peeti kahe võiduni 1–2 formaadis.
Finaalmängud
Meistriks tulemiseks oli vaja teenida 4 võitu. Mängiti 2-2-1-1-1 formaadis.
Kuu parim mängija
Järgmised mängijad nimetati Korvpalli Meistriliiga kuu parimateks.
V. I. Lenini nimeline kolhoos (Paide rajoon)
V. I. Lenini nimeline kolhoos oli kolhoos Paide rajoonis Paide külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Sargvere. Kolhoosi pindala oli 14 800 ha.
Eurütoopne organism
Eurütoopne organism on elupaika vähevaliv organism ehk laia ökoloogilise amplituudiga organism. Ta on võimeline elutsema mitmes erinevas biotoobis. Talle vastandub stenotoopne organism.
Lehtse kolhoos
Lehtse kolhoos oli kolhoos Paide rajoonis Lehtse külanõukogus. Kolhoosi keskus asus Lehtses. Kolhoosi pindala oli 7200 ha.
Lehtse kolhoos moodustati 1970. aastal kolhoosi "Uus Elu" (keskus Rägavere külas), "Täht" (keskus Tõõrakõrve külas) ja "Põhjala" (keskus Jootme külas) ühendamisel.
Lehtse kolhoos lõpetas tegevuse märtsis 1993.
Tiiu Sandrak
Tiiu Sandrak (neiupõlvenimega Tiiu Jõgi; sündinud 14. märtsil 1958 Tallinnas) on leedu keele tõlkija, toimetaja ja kultuurikorraldaja.
Sandrak on tõlkinud ilukirjanduslikke ja ajaloolisi raamatuid, tarbe- ja ajakirjanduslikke teoseid, ning näidendeid, mida on lavastatud Ugalas, Eesti Draamateatris, Tallinna Linnateatris, harrastusteatrites. Ta on tõlkinud Eesti Kultuuriministeeriumile, Justiitsministeeriumile, Eesti Televisioonile, Eesti Raadiole, Leedu Televisioonile, Leedu Kinostuudiole, Leedu Rahvakunstikeskusele, ajakirjadele, Eesti ja Leedu tõlkebüroodele jne. Ta on Eesti Tõlkide ja Tõlkijate Liidu ja KL Tõlkijate sektsiooni liige.
Töötanud Kolga klubi juhatajana ja loodus- ning kultuurigiidina Eestis, Lätis ja Leedus.
Elukäik ja töö
Tiiu Sandrak kasvas üles Tallinna vanalinnas ning lõpetas aastal 1976 Tallinna 1. Keskkooli. Õppis aasta Tartu Riiklikus Ülikoolis vene keelt, mis võimaldas vastuvõtu Vilniuse Riikliku Ülikooli leedu keele ja kirjanduse tõlkijate eriprogrammi, mille ta lõpetas 1982. aastal. Lisaks leedu keele oskusele on läbinud ka "Generumi" läti keele kursuse.
Töötas aastatel 1982–1989 ajakirja "Loomingu" korrektori, toimetaja ning mittekoosseisulise töötajana, aastatel 1991–1998  "Hansa" kooperatiivi nõustaja ja toimetajana.
Tallinnast Lahemaa Rahvusparki kolimise järel (1996) pühendas T. Sandrak oma energia peale viie lapse kasvatamise ka kohaliku kultuurielu edendamisele. Ta juhtis 1999–2001 Kolga klubi, organiseeris Raamatuaasta kohtumisi, korraldas mitu aastakäiku Kolga Karapi-nimelist piirkonna suurimat rahvaüritust. Lisaks asutas T. Sandrak Kolga kino, juhtis selle tegevust mitu aastat ning vedas muid kultuuriprojekte. Koos abikaasa Ott Sandrakuga on üks Kuusalu Valla Lasterikaste Perede Liidu asutajaid.
Praegusel ajal on T. Sandrak keskendunud põhiliselt ilukirjanduse tõlkimisele ning Baltimaade kirjanduselu suhete arendamisele.
Isiklikku
Ta on kirjanduskriitik Olev Jõgi ja Salme Jõgi (neiupõlvenimega Leps) tütar, kirjandusteadlase Mall Kaevatsi ja Tallinna Ülikooli õppejõu Jaan Jõgi õde. Tiiu Sandrak on abielus ajaloolase ja filminõuniku Ott Sandrakuga. Neil on viis last, sealhulgas Lennart Meri Konverentsi korraldaja Maret Koplus ja ajaloolane ning Tallinna Ülikooli nooremteadlane Piia Sandra Sandrak. Tiiu Sandrak on Mihkel Kaevatsi ja Marten Kaevatsi tädi.
Kaltsifiil
Kaltsifiil ehk kaltsikool on lubjalembeline liik ehk organism, mis eelistab elutseda lubjarikkas keskkonnas.
Kaltsifiilide näideteks on punapeet, elulõng, harilik mustnupp ja osa Euroopa käpalisi.
Kööbe lõugas
Kööbe lõugas on laht (lõugas) Saare maakonnas lääneosas. Laht jääb Vilsandi rahvuspargi piiresse.
Lahe koordinaadid on.
Agressiivne käitumine
pisi|315x315px|Kehtestav käitumine (enesekehtestamine) suhtlusoskuste skeemil (ESTÜ, 2007) Agressiivseks käitumiseks suhtluspartneri poolt nimetatakse ründavat tegevust teise suhtes, mis ületab teise poole piire. See võib olla omane inimesele, kes lähtub eelkõige oma huvidest ja õigustest, pidades teis(t)e osapool(t)e huvisid ja õigusi ebaolulisteks ning tühistades neid oma käitumisega, nii-öelda sõites neist üle. Agressiivset käitumist esineb ka loomariigis.
Agressiivseks käitumiseks nimetatakse suhtlemises käitumist, mis kahjustab teiste huvisid ja rikub nende õigusi. Tavaelus ilmneb see süüdistamise, pilkamise, alandamise või hirmutamisena, millega võivad kaasneda karjumine, sõim või kehaline vägivald. Sellist käitumist võib määratleda n-ö kuuma agressiivsusena. Kuid liiga võib teha ka väliselt rahulikuks jäädes ja lausa naeratades (n-ö külm agressiivsus).
Inimestevaheliste psühholoogiliste piiride arvestamise / mittearvestamise alusel saab eristada kolme peamist käitumisviisi: alistuv, agressiivne ja kehtestav käitumine.
Agressiivne käitumine keelekasutuses ja vastutus
Erutuse korral, ajapuuduses jm põhjustel kõlavad sina-sõnumid, nt ''Kus sa olid nii kaua, ise lubasid juba kella viieks tulla! Sa peaksid vähem suitsetama / suitsetamise maha jätma! Sa ei tohi mulle kogu aeg selle tööjutuga peale käia – muudkui otsi ja otsi ja otsi!''
Agressiivsus keelekasutuses ilmneb sina-lausete sageda kasutamisena. Enamik sina-sõnumeid kõlab ründavalt või süüdistavalt, väljendades rääkija veendumust, et tema teab (paremini), mida teine pool tegema ja mõtlema peab. Sõnumi vastuvõtjale võib selline toon ja tekst kergesti mõjuda ebaõiglasena, sest eeldab temalt kuuletumist (alistuv käitumine) või provotseerib vasturünnakule: Aga sa ise ju… (agressiivne käitumine). Sel juhul puhkeb tõenäoliselt konflikt. Seega tekitab agressiivne pöördumine kas vastupanu või passiivsust, loobumist oma vajadustest. Nii vastupanu kui ka loobumise korral võib olla takistatud mõlema poole vajadustega arvestamine ehk koostöö.
Agressiivse käitumise eelised
"Tugevama õigus" loob eelised :
Agressiivse käitumise ohud
Agressiivse käitumisega kaasnevad puudused:
Soovitused
Teiste inimeste oma tahte alla painutamise asemel on kasulik väljendada rohkem huvi nende mõtete ja tunnete vastu, st rohkem ärakuulamist. Agressiivse sina-sõnumi asemel kasutada mina-sõnumit, nt Sa ei saanud üldse aru! asemel Las ma seletan veel kord. või Mis sul viga on? asemel Ma olen sinu pärast mures.
Agressiivselt käituv inimene võtab endale tavaliselt kogu (psühholoogilise) vastutuse, käitudes sealjuures ka manipulatiivselt. Siis on kasu sellest, kui teine osapool käitub kehtestavalt, kasutades selget eneseväljendust, aktiivset kuulamist ja käiguvahetusi.
Punane Hommik
Punane Hommik oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus Riias 1919. aasta aprillis ja mais; Läti Kommunistliku Partei Keskkomitee häälekandja.
Ajaleht ilmus kolm korda nädalas, ühtekokku ilmus 13 numbrit.
Inntal
Inntal (Inni org) on Inni jõe ümber Šveitsis, Austrias ja Saksamaal. Oru kogupikkus on 517 km ja suurim linn Inntalis on Innsbruck.
Harju Matkaklubi
Harju Matkaklubi (Harju MK) on matkajaid ühendav MTÜ, mis asutati 11. novembril 1971. aastal. Klubi kuulus Eesti Matkaföderatsiooni ja praegu Eesti Matkaliitu (alates selle moodustamisest 1989. aastal).
Inntal
Org jaguneb lähtuvalt piirkondlikest ja riigipiiridest järgmisteks osadeks:
Harju Matkaklubi
Klubi esimees valitakse. Esimehed on olnud Ole Ehelaid (kuni 1983. aastani), Enno Välk (1983–1986), Tõnis Puss (1986–2000). Praegu on matkaklubi esimees Jüri Kõiv.
Sportlikku matkamist juhtisid aastaid meistersportlased Rein Sinisalu ja Jüri Muru. Harrastati kõiki matkaliike. Pärast Eesti taasiseseisvumist on käidud lisaks kodumaale matkamas paljudes Euroopa, Aasia, Aafrika ja Ameerika riikides. On saadud Eesti meistermatkaja ja Aasta matkategelase nimetusi. Viimastel aastatel on paljud klubi liikmed saanud matkatreeneri kutse. Näiteks Tõnis Puss on jalgrattamatka- ja Ülo Kangur  mägimatkatreener.
Surnud 25. novembril
Siin loetletakse 25. novembril surnud tuntud isikuid.
Harju Matkaklubi
Kirjandus
1. Harju Matkaklubi veeb matk.ee 2. Ülo Kanguri veeb http://yloka.planet.ee/ 3. Harju Matkaklubi, 1971–2001, 2001 4. Harju Matkaklubi, 1971-2011, 2011 5. 50 aastat Eesti mägimatkamist, Ülo Kangur, 2017
Leninlik Tee (kolhoos)
Leninlik Tee oli kolhoos Paide rajoonis Ollepa külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Kabala. Kolhoosi pindala oli 11 700 ha.
Kaimo
Kaimo on eesti mehenimi.
1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Kaimo 186 mehel. Kaimo on Eestis levikult 461. mehenimi.
Nime Kaimo nimepäev on 3. november.
Triin Lepik
Triin Lepik (sündinud 25. detsembril 1983 Kihelkonnal) on eesti näitleja.
Ugala teatrihoone
pisi
Carpanzano
Carpanzano on vald (comune) Itaalias Calabria maakonnas Cosenza provintsis.
Ugala teatrihoone
Ugala teatrihoone on kaitsealune teatrihoone Viljandis, kus tegutseb teater Ugala.
Carpanzano
600 meetri kõrgusel merepinnast asuva Carpanzano asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Triin Lepik
Triin Lepik on õppinud Kihelkonna Põhikoolis ja lõpetanud 2002. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi, seejärel Kuressaare Ametikooli lapsehoidja erialal. 2007. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia VI teatrilennu ning töötas seejärel samast aastast kuni 2014. aastani näitlejana Endla Teatris. Pärast Endlast lahkumist on ta olnud vabakutseline näitleja ja töötanud Pärnu laste ja noorte tugikeskuses.
Natasha Barrett
pisi|Natasha Barrett Natasha Barrett (sündinud 9. märtsil 1972 Norwichis Inglismaal) on briti helilooja ja elektroakustika muusikakunsti esitaja.
Triin Lepik
Aastatel 2008–2011 õppis Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli magistriõppes lavakõne ja teatripedagoogika erialal.
Natasha Barrett
2006. aastal sai ta Põhjamaade Nõukogu muusikaauhinna.
Ugala teatrihoone
Hoone arhitektid on Irina Raud ja Inga Orav, sisearhitekt Mait Summatavet. Hoone on registreeritud riikliku ehitismälestisena.
Kirjeldus
Punastest tellistest fassaadiga modernistlik hoone sobitub harmooniliselt ümbritsevasse keskkonda Valuoja orgu tiigi kaldale.
Sisekujunduses annavad tooni vestibüülis asuvad ümmargused toolid ja suured laevalgustid, garderoobipiire, Olev Subbi seinamaal, pilvena paigutatud fuajee laevalgustuse lahendus, suure saali seinte ja lae kujundus.
Asukoht
Teatrihoone asub Valuoja oru läänenõlval ojale paisutatud tiigi kaldal. Läänest piirab hoonet Viljandi vana kalmistu, põhjast Vana-Vaksali tänav ja lõunast Reinu tee.
Kaitsestaatus
Hoone on alates 2016. aastast registreeritud kultuurimälestisena kui silmapaistev hoone Eesti arhitektuuriajaloos, näide nõukogudeaegsest avalikust hoonest ja kõrge arhitektuurse väärtusega autentsena säilinud ehitis. See on Endla ja Vanemuise teatrihoonete kõrval üks kolmest nõukogude ajal ehitatud suurest teatrihoonest ja nendest ainus, mis on kaitse alla võetud. Hoone on Viljandi kontekstis silmapaistva mõjuga kohalikule ruumilisele identiteedile, märgiline objekt nii linnaruumis kui kultuuriloos.
Carpanzano
Carpanzano piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Altilia, Belsito, Colosimi, Marzi, Scigliano.
Ugala teatrihoone
Ajalugu
Hoone projekteerimiseks toimus aastatel 1968-1971 arhitektuurivõistlus, mille tulemusena said projekteerimisõiguse arhitektid Irina Raud ja Inga Orav. Tööprojekti koostamiseks kaasati Kalju Luts. Projekteerimistööd alustati 1972. ja projekt valmis 1976. aastal.
Teatri nurgakivi pandi 1975. aasta detsembris ja hoone valmis 1981. aastal.
1982. aastal anti hoone eest "Ugalale" NSV Liidu Arhitektide Liidu preemia.
2015. aastal läks hoone kapitaalremonti ja avati uuesti 2017. aasta märtsis. Aastal 2016 võeti hoone ehitismälestisena riikliku kaitse alla kui arhitektuurse, linnaehitusliku ja ajaloolise väärtusega hoone.
Majak
Majak võib tähendada järgmist:
Imagia
Imagia (ka Imagia-94) oli Eesti esimene disaini- ja reklaami tehnoloogia mess, mis toimus 10. veebruaril 1994 Tallinnas Eesti Näituste Sinises ja Valges paviljonis.
STS-115
See oli esimene ISS-i kooste missioon pärast Columbia katastroofi. STS-115 startis 9. septembril 2006 kohaliku aja järgi kell 11:14:55.
Atlantis viis jaama sõretiku, kaks päikesepaneeli ja akud. Missiooni ajal väljusid meeskonnaliikmed kolm korda avakosmosesse ja valmistasid päikesepaneelid ette kasutuselevõtuks.
STS-116 pidi algsete plaanide järgi startima aprillis 2003, kuid Columbia katastroofi ja muude viivituste tõttu lükati seda korduvalt edasi.
Meeskond
Kuna jaama detailid kaalusid 16 tonni, oli süstiku meeskond tavapärase seitsme asemel kuueliikmeline.
CNC World
CNC World on 2010. aasta 1. juulil tööd alustanud ööpäevaringselt inglise keeles saateid edastav riigi enamusosalusega (51%) Hiina uudistekanal, mis on osa riigi püüdest esitada „Hiina vaatenurgast lähtuv rahvusvaheline nägemus“.
Alpide peaahelik
thumb|320px|Alpide peaahelik
Alpide peaahelik, ka Alpi veelahe, on mägede keskjoon, mis moodustab mäestiku veelahkme. Nii määratakse traditsiooniliselt mäestike peaahelikke ja need hõlmavad üldjuhul kõige kõrgemaid mäetippe; Alpid on midagi ebatavalist, kuna mitmed olulised mäerühmad on peaahelikust väga kaugel. Nende rühmade hulka kuuluvad Dauphiné Alpid, Ida- ja Lääne-Graia Alpid, kogu Berni Alpid, Tödi, Albula ja Silvretta rühmad, Ortleri ja Adamello mäestikud, ning Lõuna-Tirooli Dolomiidid, samuti Vorarlbergi, Baieri ja Salzburgi Alam-Alpid.
Põhilised tunnusjooned
Alpid on üldiselt jaotatud Lääne-Alpideks ja Ida-Alpideks, eraldusjoon on Bodeni järvest Como järveni piki Reini orgu.
Lääne-Alpid on kõrgemad, kuid nende keskahelik on lühem ja käänulisem; nad paiknevad Prantsusmaal, Itaalias ja Šveitsis.
Ida-Alpid (peamine hari väljavenitatud ja lai) kuuluvad Austriasse, Saksamaale, Itaaliasse, Sloveeniasse ja Šveitsi. Lääne-Alpide kõrgeim tipp on Mont Blanc (4810,45 m), Ida-Alpides Piz Bernina (4049 m).
Lääne-Alpid
Algusega Bocchetta di Altares või Colle di Cadibonas (Savonast läänes) kulgeb peaahelik algul edelasse, siis loodesse Colle di Tendasse, kuigi kuskil ei tõuse see okaspuude vööndist kõrgemale. Colle di Tenda järel on suund alguses laias laastus läände, siis loodesse Rocca dei Tre Vescovile (2840 m), vahetult Enciastraiast (2955 m) lõunas, mitu ligi 3000 meetrist tippu kerkib veelahkmel, kuigi kõigist kõrgeim Punta dell'Argentera (3297 m) on veidi põhja pool. Rocher des Trois Evequesist kulgeb veelahe pikalt põhja suunas, kuigi selle piirkonna kaks kõrgeimat tippu Aiguille de Chambeyron (3412 m) on veelahkmest läänes ja Monviso (3841 m) on veelahkmest idas. Val Pelline otsast kulgeb peaahelik loodesse ja kahaneb keskmises kõrguses, kuni jõuab Mont Thaborini (3178 m), mis moodustab esileulatuva nurga tipu, mida peaahelik esitleb siin lääne suunas. Siit kulgeb veelahe ida poole, kulmineerudes Aiguille de Scolettes (3505 m), kuid teeb suure kaare loodesse ja tagasi kagusse enne, kui tõuseb Rocciamelonele (3509 m). Siit võtab suuna põhja kuni Levanna idatipuni (3619 m), tõstes veelahkme rea lumiste tippudeni, kuigi piirkonna kõrgeim punkt Pointe de Charbonnel (3760 m) jääb veidi lääne poole. Ahelik paindub veelkord loodesse, tõustes mitmesse kõrgesse tippu (kõrgeim on Aiguille de la Grande Sassière, 3751 m), enne märkimisväärset langemist Väikesesse Sankt Bernhardi kurusse.
Siis pöördub veelahe lühidalt põhja Col de la Soigne'i ja siis piki Mont Blanci aheliku harja kirdesse, mis kulmineerub Mont Blanci tipus (4810,45 m), Alpide kõrgeimas. Mitu kõrget tippu määravad veelahkme enne jõudmist Mont Dolentile (3823 m). Pärast lühikest kaldumist kagusse võtab ahelik Suure Sankt Bernhardi kuru juures üldiselt suuna itta, mille säilitab Monte Rosale jõudmiseni, kust kaldub põhja poole, tehes ühe väikese kaldumise itta Simploni kuruni. Selles veelahkme osas Suure Sankt Bernhardi ja Simploni kuru vahel säilitab peaahelik suurema keskmise kõrguse, kui kusagil mujal. Ja kuigi see tõuseb mitme kõrge tipuna, nagu Mont Vélan (3727 m), Matterhorn (4478 m), Lyskamm (4527 m), Monte Rosa põhjaots (4575 m) ja Weissmies (4023 m), paljud piirkonna kõrgeimad tipud, nagu Grand Combin (4314 m), Dent Blanche (4357 m), Weisshorn (4505 m), Monte Rosa tõeline tipp ehk Dufourspitze (4634 m) ja Dom (4545 m), tõusevad kõik selle põhjanõlval ja mitte peaahelikus. Teisest küljest langetab ahelik Suure Sankt Bernhardi ja Simploni vahel vaevu pool tosinat tippu alla 3000 meetri. Simploni kuru võiks pidada peaaheliku korratuseks. Siit Sankt-Gotthardini kulgeb veelahe kirdesse, kõik sellest tõusvad kõrgemad tipud (sealhulgas Monte Leone, 3533 m, ja Pizzo Rotondo, 3192 m) veidra kontrastiga äsjakirjeldatud pikas ulatuses. Sankt-Gotthardist Malojani kulgeb veelahe Reini ja Po vesikondade vahel tervikuna ida suunas, kuigi teeb kaks suurt kaldumist lõunasse, esimene Vogelbergi (3220 m) juures ja taas Pizz Gallagiuni (3107 m) juures, nii et see pakub murtud ja ebakorrapärase ilme. Kuid kõik kõrgeimad tipud tõusevad sellest: Scopi (3200 m), Piz Medel (3210 m), Rheinwaldhorn (3402 m), Pizzo Tambo (3279 m) ja Piz Timun (3209 m).
Ida-Alpid
thumb|270px|Peamine hari ([[Fuscherkarkopf) Kõrg-Tauerni mäestikus]]
Maloja kurust kaldub veelahe lühidalt kagusse ning kulgeb siis itta ja peaaegu üle Bernina mäestiku kõrgeima tipu Piz Bernina (4049 m) Bernina kuruni. Edasi Rescheni kuruni on peaahelik halvasti määratletud, kuigi sellel kõrgub Corno di Campo (3305 m), mille järel kulgeb see kergelt kirdesse mööda Adda lättest ja Fraele kurust, alaneb, et moodustada Ofeni kuru nõgu, suundub varsti põhja ja tõuseb taas kord Piz Sesvennale (3204 m).
Lõhe Alpi aheliku järjepidevuses, mida tähistab sügav Vinschgau org Adige ülemjooksul, on üks Alpide orograafia olulisemaid tunnuseid. Väike Reschensee, mis moodustab Adige peamise allika, on vaid 4 meetrit Rescheni kurust (1504 m) madalamal ja on vaid 8 km Inni orust. Sellest kurust ida pool kulgeb peaahelik kirdesse Brenneri kuruni piki Ötztali ja Stubai Alpide lumist harja, mille kõrgeim tipp on Weißkugel (3739 m, Ötztal), kus nii Ötztali kui ka Stubai piirkondade kõrgeimad tipud Wildspitze (3774 m) ja Zuckerhütl (3505 m) paiknevad veidi põhja pool.