cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ACE geen
Katse sõduritega
Europiidsesse rassi kuuluvaid sõjaväesalga liikmeid (58 meest: 35 I/I-genotüübiga, 23 D/D-genotüübiga) uuriti enne ja pärast 11-nädalast treeninguperioodi. Katsealused sõtkusid veloergomeetril konstantselt 60 pööret minutis, kolmel võimsusastmel. Mõõdeti püsikontsentratsioonis hapnikutarbimise ja väljahingatud massi suhe ja selle abil arvutati, kui palju kulus energiat eri võimsusastmetel. Arvutati kasuteguri delta (minutis tehtud töö muutuse ja energiakulu muutuse suhe), mis näitab lihaste kokkutõmmete efektiivsust. Hinnati treeningu mõju kasuteguri deltale, kasutades paaris t-testi, ja genotüübi rühmade vahelisi võrdlusi tehti sõltumatu t-testiga. Väärtused P<0,05 loeti statistiliselt olulisteks. Selgus, et enne treeningut oli kasuteguri delta genotüübist sõltumatu, aga reageering treeningule oli tugevalt genotüübiga seotud. Seda saab järeldada sellest, et ainult II genotüübiga katsealustest kasuteguri delta kasvas treeningul märkimisväärselt.
Mõju hapniku tarbimisele
Sageli on leitud seoseid ACE genotüübi ja erinevate patoloogiliste, füsioloogiliste kardiovaskulaarsete tulemuste vahel. Seega on püütud kindlaks teha, kas ACE genotüüp mõjutab hapniku maksimaalset tarbimist ja maksimaalset kasutamist vereringes, seda erineva kehalise aktiivsusega naiste seas pärast menopausi. ACE genotüüpide rühmades vanus, keha kompositsioon ja füüsilise aktiivsuse astmed ei erinenud. Pärast füüsilise aktiivsuse mõju arvesse võtmist selgus, et ACE I/I (insertsioon/insertsioon) genotüübi kandjatel oli 6,3 ml/kg*min suurem V˙O 2 max (P < 0,05) kui ACE D/D (deletion/deletion) genotüübi grupil. ACE I/I genotüübi grupil oli 3,3 ml/kg*min kõrgem V˙O 2 max (P < 0,05) kui ACE insertiooni/deletsiooni (I/D) genotüübi grupil. ACE I/D rühmal tavatses olla suurem V˙O 2 max võrreldes D/D genotüübi grupiga, ent erinevus polnud märkimisväärne. Kogu erinevus ACE genotüübi gruppide V˙O 2 maksimumis oli erinevus arteriovenoosses maksimaalses O2 sisalduses. ACE genotüübi gruppide maksimaalne cardiac output ei erinenud üldse.
Saag II
"Saag II" (originaalpealkiri "Saw II") on 2005. aasta Ameerika-Kanada õudusfilm. Selle režissöör oli Darren Lynn Bousman. Stsenaarium oli tema enda ja Leigh Whannelli kirjutatud.
Film jõudis kinodesse Põhja-Ameerikas 25. oktoobril 2005 ning Eestis 13. jaanuaril 2006. Tobin Bell, kes mängis Jigsaw'd, nomineeriti 2006. aastal MTV Movie Awardsil "parima kurikaela" auhinnale.
See on teine film filmisarjast "Saag".
Tulu
Film teenis 10 nädalaga 152 925 093 USA dollarit.
Eesti orelid
"Eesti orelid" on 1970-1990 ilmunud ja 2022 jätkunud albumisari, milles tutvustakse Eestis asuvate orelitega esitatud muusikat. Muusikat esitavad Eesti orelimängijad.
1970-1990 ilmus kokku 32 albumit.
Vireen
AS Vireen (varasema nimega Loomsete Jäätmete Käitlemise AS) on Eesti aktsiaselts, mis peaasjalikult tegeleb loomsete kõrvalsaaduste kokkuveo ja kahjutustamisega. Ettevõte asutati 5. juunil 2001 ja selle tehas avati 1. jaanuaril 2005. Ettevõte tegutseb Maaeluministeeriumi valitsemisalas. Ettevõtte peakontor asub Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas Ebavere külas.
Eesti orelid
Albumid
Albumid:
Saint-Omeri kanton
Saint-Omeri kanton on kanton Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. See moodustati 2014. aasta kantonireformiga, mis jõustus 2015. aasta märtsis. Selle keskus on Saint-Omer.
See koosneb järgmistest valdadest:
TT-süsteem
pisi|TT-süsteemi kasutamine kaubanduskeskuses. Vead: kilbis puudub üldine rikkevoolukaitselüliti ning külmikute automaatkaitselülitite toide tuleb otse liitumiskilbist pealüliti mööda Kuna hoonest alajaamani puudub eraldi kaitsejuht (PE-juht), sisaldab rikkesilmus ka maapinna takistust ja üldjuhul on tema takistus suhteliselt suur. Kui faasijuhist tekib lühis kaitsemaandusjuhti (PE), siis Ohmi seaduse järgi läbib rikkega kohta ja maandust väike voolutugevus, mis ei pane liigvoolukaitset rakenduma. Seetõttu on tuleohu ärahoidmiseks ja inimeste ohutuse tagamiseks enamasti vältimatult vaja kasutada rikkevoolukaitselüliteid.
TT-juhistiku süsteem on levinud mitmes Euroopa riigis (Prantsusmaa, Belgia jt). NSV Liidus oli see sisuliselt keelatud, seega vanades elektripaigaldistes siin üldjuhul seda ei esine. Uutes elektripaigaldistes pole tänapäeval TT-juhistiku süsteemi kasutamine Eestis keelatud.
Orane
Orane (ukraina keeles Оране) on küla Ukrainas Kiievi oblastis Ivankivi rajoonis. Elanike arv on 624. Pindala on 3,1 km².
Mačuliščy
Mačuliščy (valgevene-eesti transkriptsioonis Matšulištšõ, poola keeles Maczuliszcze) on alev Valgevenes Minski oblastis Minski rajoonis, Mačuliščy külanõukogu halduskeskus. Alevit läbib Minski ja Asipovičy vaheline raudtee. Mačuliščy asub merepinnast 228 meetri kõrgusel.
Mačuliščys on keskkool, seal tegutseb 72 erinevat ettevõtet. Alev on tihedalt seotud Valgevene relvajõududega, selle kõrval asub sõjaväele kuuluv lennuväli.
Pikklaugas
Pikklaugas on mitme Eesti veekogu põhinimi või nimevariant:
Steinau (Cuxhaven)
Steinau Land Hadelnis on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cuxhaveni kreisis.
Valla pindala on 36,07 km². 31. detsembril 2015 elas seal 845 inimest.
Ajalugu
Steinau kuulus Land Hadelnisse, esmalt Saksimaa noorema hertsogkonna eksklaavina ja pärast selle de facto dünastilist jagunemist 1296. aastal de jure 1260. aastal loodud Saksi-Lauenburgi hertsogkonna eksklaavina. 1728. aastal keiser Karl VI läänistas Georg II Augustile ja tema Hannoveri dünastiale personaalunioonis tagastatud Saksi-Lauenburgi lääni. Hannoveri territooriumite ümberkorraldamisega 1731. aastal andsid Hannoveri Bremeni ja Verdeni hertsogkonnad Land Hadelni haldamise üle. Hannoveri kuningriik liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Steinaust, sai osa uuest 1823. aastal loodud Stade ringkonnast.
pisi|tühi|Ristija Johannese kirik
Hiiumaa Omavalitsuste Liit
Hiiumaa Omavalitsuste Liit on organisatsioon, mis ühendab Hiiu maakonna omavalitsusi. Liit esindab maakonda ja maakonna omavalitsusi riigiorganites ja muudes institutsioonides. Liitu kuuluvad    Emmaste, Hiiu, Käina ja Pühalepa vald.
Reet Kasik
Töökäik
Ta oli Tartu Riikliku Ülikooli aspirant (1969–1972), vanemõpetaja (1972–1977) ja dotsent (1977–2008). See järel oli ta Tartu Ülikoolis vanemteadur (2007–), eesti keele professori kohusetäitja ja eesti keele õppetooli juhataja 1992–1995.
Tom Clancy
pisi| Tom Clancy (1989) pisi| Tom Clancy kohtumisel lugejatega 1989. aastal [[Bostoni Kolledži John J. Burnsi raamatukogus]]
Thomas Leo Clancy (12. aprill 1947 Baltimore, Maryland – 1. oktoober 2013 Baltimore) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik.
Reet Kasik
Töökäik
18. juunil 2010 nimetati Reet Kasik Tartu Ülikooli emeriitdotsendiks.
Tom Clancy
Ta oli tehnotrilleri ja poliitilise põneviku žanris külma sõja aegsest perioodist ja sündmustest pärast seda kirjutanud menukirjanik, kelle teosed on avaldatud kogutiraažis enam kui 100 miljonit eksemplari.
Reet Kasik
Töökäik
Kasik on töötanud ka Soomes Oulu Ülikooli eesti keele lektorina (1974–1976), Turu Ülikooli eesti keele lektorina (1988–1992) ning Helsingi ülikooli eesti keele külalisprofessorina (1995–1999, 2007–2009).
Tom Clancy
Esimene raamat "The Hunt for Red October" (""Punase Oktoobri" jälitamine") ilmus 1984. aastal. John McTiernan tegi 1990. aastal selle põhjal Sean Connery ja Alec Baldwiniga peaosas mängufilmi "Jaht Punasele Oktoobrile". Baldwin kehastas Jack Ryanit, kellest sai hiljem Tom Clancy romaanide läbiv kangelane (kellest tema romaanides saab lõpuks USA president). Tuntumad Clancy romaanidel põhinevad Hollywoodi filmid on veel "Nähtamatu vaenlane", "Kõigi hirmude summa" ja "Reaalne hädaoht".
1993. aastal sai Clancy pesapalliklubi Baltimore Orioles kaasomanikuks.
Clancy on kirjutanud stsenaariume videomängudele. 1996. aastal oli ta videomängutootja Red Storm Entertainment asutajaid. 2000. aastal müüdi firma videomängude suurtootjale Ubisoft.
Haridus
Ta lõpetas 1969. aastal Loyola Marylandi Ülikooli inglise keele erialal.
Isiklikku
Clancy oli kaks korda abielus. Tema teine abikaasa oli vabakutseline ajakirjanik Alexandra Marie Llewellyn (abielu sõlmiti 1999. aastal).
Clancy oli katoliiklane.
Volmari mõis
pisi|left|Torn Valmiera mõisas Volmari mõis ehk Valmiermuiža mõis, ka Valmiera mõis (saksa keeles Wolmarshof, läti keeles Valmiermuiža ehk Valmieras muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Volmari kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Valmiera vallas Valmiermuižas.
Mõisaansambel
Nüüdseks hävinud hilisbarokse häärberi rajas 1765. aastal hertsog Peter August Friedrich, kes ehitas selle jahilossiks ja suvemajaks. Tänapäeval on sellest alles vaid torn. Löwensternid rajasid suurema osa kõrvalhoonetest; paljud neist on säilinud tänapäevani. Mõisakompleksi juurde kuulub nelja hektari suurune park. See on müüriga ümbritsetud ja selle territooriumile on rajatud õlletehas.
Karjamõisad
Mõisale kuulus aastal 1816 neli karjamõisa: Diedrichshof, Ahsche, Bukke ja Waggul.
Per Edvin Sköld
pisi|Per Edvin Sköld Per Edvin Sköld (25. mai 1891 Svedala – 13. september 1972 Hööri vald) oli Rootsi poliitik, ta kuulus Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei ridadesse.
Kaarnakivi (rahvausund)
Kaarnakivi (saarlaste kõnepruugis: korbikivi) on rahvausundis sile must kivi, millel arvati olevat maagilisi omadusi. Nimetus "kaarnakivi" tuleb sellest, et uskumuse järgi võis neid leida kaarna pesast, kusjuures kaaren olevat toonud selle Ees-Aasiast Jordani jõelt vm kaugelt soojalt maalt.
Per Edvin Sköld
Ta oli aastatel 1932–1936 ja 1945–1948 Rootsi põllumajandusminister. Aastatel 1936–1938 oli ta Rootsi kaubandusminister, aastatel 1938–1945 oli ta Rootsi kaitseminister, aastatel 1948–1949 portfellita minister ja aastatel 1949–1955 Rootsi rahandusminister.
Kaarnakivi (rahvausund)
Usuti, et kaarnakivi leidja saab targemaks ja suudab mõista lindude keelt. Kaarnakivi vahendusel püüti ravida ka haigusi (nt silmapõletikku).
Arvatakse, et kaarnakivi on geoloogiliselt belemniit.
Kemba paisjärv
pisi|Kemba paisjärv Leppoja turisimitalu lähistel Kemba paisjärv on järv Harju maakonnas Kuusalu vallas Kemba külas. Veekogu pindala on 0,9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 949 m. Järves on üks saar.
Vladimir Puriškevitš
pisi|Vladimir Puriškevitš Vladimir Puriškevitš (vene Владимир Митрофанович Пуришкевич; 24. august (12. august vkj) 1870 Chișinău – 1. veebruar 1920 Novorossiisk) oli Venemaa poliitik, monarhistide liidreid.
Vladimir Puriškevitš oli pärit Bessaraabiast vene mõisniku perekonnast. Ta lõpetas Odessas ülikooli klassikalise filoloogia erialal. Töötas aastatel 1895–1900 Bessaraabias haldusjuhtimise alal. Kolis 1900. aastal Peterburisse. Täitis aastatel 1904–1906 Venemaa Keisririigi Siseministeeriumis eriülesandeid.
Oli II, III ja IV Riigiduuma liige, paistis silma äärmusrahvuslike ja antisemiitlike vaadetega. Puriškevitš osales mustsadalaste organisatsioonide Vene Rahva Liit ja Peaingel Miikaeli Liit loomisel.
Vladimir Puriškevitš võttis osa Grigori Rasputini mõrvamisest. 1917. aasta novembri keskel arreteerisid bolševistlikud võimud Puriškevitši, kuid 1918. aasta aprillis ta vabastati. Seejärel sõitis ta Lõuna-Venemaale, kus osales valgekaartliku liikumise organiseerimises. Suri Novorossiiskis tüüfusesse.
Latgalid
pisi|Latgalid teiste Balti hõimudega, umbes [[1200. aastal. Idabaltid on pruuni värviga tähistatud, läänebaltid rohelisega. Piirid on umbkaudsed]]
Etnogenees
Latgalitega seostatav arheoloogiline kultuur ilmus Ida-Lätti Daugava põhjakaldale 6.–7. sajandil. Selle iseloomulikeks tunnusteks olid maa-alused laibamatused, kus surnud mehed asetati peaga itta, naised läände. Tüüpilised meeste hauapanused olid võitlusnuga, kirves ja 1–2 oda, naistel pronksspiraalidega peaehted. Kultuuri põhijooned ja selle kandjate antropoloogiline tüüp püsisid suures osas muutumatuna kuni 13. sajandini, mil kirjalike allikate vahendusel on teada, et neid alasid asustasid latgalid. Arvatakse, et latgalid kujunesid välja erinevate hõimude ühtesulandumisel ja selles oli oma osa varem seda ala asustanud balti ja läänemeresoome rahvastikul, lääne ja kagu poolt sinna asunud kuralastel ja semgalitel, samuti Põhja-Leedu ja Daugava ülemjooksu aladelt saabunud hõimudel. Selliste protsesside asetleidmist kinnitavad ka antropoloogilised leiud. Hiljem lisandus neile ida poolt idaslaavlaste ekspansiooni eest taanduvaid baltlasi ja mõned keeleteadlased peavad just seda rännet kõige olulisemaks. Samuti jätkus vähemalt kuni 13. sajandini põhja poole jäävate läänemeresoomlaste järkjärguline assimileerumine ja seeläbi oma osa andmine latgali kultuuri. Latgalite asuala levis keskmisel rauaajal Võnnu, Alūksne ja Ludza ümbrusse ning nooremal rauaajal praeguse Eesti-Läti piirini, hõlmates muinasaja lõpuks tänapäeva Vidzeme idaosa ja Latgale ning tekitades mitmeid segarahvastikuga piirkondi (Adsele, Idumea, Ümera). Põhjasuunalisest kaubandusaktiivsusest annavad tunnistust arvukad latgalipäraste käsitöötoodete leiud praeguse Eesti alal. Latgalite omaga väga sarnane arheoloogiline kultuur levis ka Daugava jõest lõuna pool, kus hilisemate kirjalike allikate järgi elasid aga seelid, kelle arheoloogilises materjalis ilmnev erisus latgalitest seisneb selgelt teistsuguse antropoloogilise tüübiga rahvastikus. .
Ühiskond ja võimusuhted kuni 13. sajandi alguseni
Valter Langi arvates olid latgalite ala peamised administratiivsed ja poliitilised haldusüksused (vähemalt muinasaja lõpus) linnusepiirkonnad, mille valitsejate võim põhines lihtkogukondlaste maksustamisel. Makse nõuti sisse vakuseinstitutsiooni kaudu, mida kasutati ka kohtumõistmiseks ja üldise korra tagamiseks. Paljudest linnustest, mis ühtlasi olid käsitöö- ja kaubanduskeskusteks, tõusid keskmisel rauaajal esile Daugava kui olulise kaubatee äärsed Dignāja ja Asote. Dignāja tähtsus vähenes 10.–11. sajandil, kui otse vastaskaldale strateegiliselt paremale positsioonile rajatud Jersika linnus ta varju jättis. Ühe osa kindlustustest moodustasid järveasulad, millest uurituim on 9.–10. sajandil Võnnu lähedal kasutusel olnud Āraiši järvelinnus.
Arnis Radiņši arvates jõudis latgali ühiskond 10. sajandiks riigi kujunemise faasi. Hauapanustes kajastub see sotsiaalsete klasside eristumises ja teineteisest kaugenemises, jõukate sõjameeste ja kaupmeeste haudade ilmumises. Ühiskonna tipus seisis ilmselt enam-vähem päritava võimuga suveräänne valitseja, lisaks oli hulk erinevaid ülikuid. Tähtsamate poliitiliste otsuste vastuvõtmise juures oli oma osa ka vanemate nõukodadel ja rahvakoosolekutel. Rahva põhiosa moodustasid vabad inimesed, aga tuntud oli ka orjapidamine. Riigid tekkisid siiski vaid lõunapoolsetel aladel, kust 13. sajandi algusest on teada Jersika ja Koknese vürstiriikide olemasolu. Põhja pool asusid ühtse keskvõimuta Tālava ja Atsele muinasmaakonnad.
Suurt mõju avaldasid latgalitele õigeusklikud idaslaavlaste riigid. Alates 11. sajandist levis nende vahendusel latgalite alale ristiusk. 13. sajandi algusest on kirjalike allikate vahendusel teada, et Jersikas ja Kokneses olid kirikud ja kristlikud vürstid ning et ka põhjapoolsed Tālava latgalid olid Pihkvast ristiusu vastu võtnud. Vaieldav on aga usu leviku ulatus – on arvatud, et kristlus võis domineerida vaid ühiskonna ülemkihis, samal ajal kui enamik rahvast jäi muinasusundi juurde, ja et ristiusu sümboolikaga esemed arheoloogilises leiuaineses ei pruugi märkida nende kasutajate religioosseid vaateid, vaid võisid toimida prestiiži või moeasjadena. 13. sajandi alguseks olid latgalite alad jäänud ka poliitiliselt sõltuvaks: Jersikat ja Kokneset peetakse alluvaks Polotski vürstile ning Tālava ja Adsele maksid andamit Pihkvale.
13. sajandi lõpus kirjutatud Liivimaa vanem riimkroonika kirjeldab latgaleid, keda teoses kutsutakse lätlasteks, järgnevalt: "Seal [seelide] lähedal asub veel üks rahvas, neid kutsutakse lätlasteks. Sellel paganarahval on veidrad kombed, nad elavad harva hulgakesi koos, nad asuvad hajali metsades. Nende naised on imeliku kujuga ja kannavad veidraid riideid. Nad ratsutavad nii, nagu nende isad ratsutasid. Nende väel on suur jõud, kui nad kokku kogutakse." Viide ratsutamisele tähendab, et nad ei kasutanud daamisadulat, kus istutakse jalad ühel pool.
Liivimaa ristisõda
Olulise muutuse latgalite ühiskonnakorda ja poliitilistesse suhetesse tõi Liivimaa ristisõda. Tālava latgalid, kes Henriku Liivimaa kroonika kohaselt olid leedulaste, eestlaste ja liivlaste käe läbi palju kannatada saanud, sõlmisid 1208. aastal sõjalise liidu Riia piiskopi ja Mõõgavendade orduga, tehes eriti tihedat koostööd Võnnusse oma baasi rajanud ordu haruga, mida juhtis Bertold. Latgalid toetasid piiskoppi, ordut ja ristisõdijaid paljudel nende sõjakäikudel, saades vastutasuks abijõude võitlemaks oma vaenlastega. Eriti teravaks kujunes konflikt Tālava latgalite ning sakalaste ja ugalaste vahel, mis tõi kaasa rohkesti vastastikuseid sõja- ja rüüsteretki, mis lakkasid alles 1224. aastal, mil Sakala ja Ugandi lõplikult piiskopi ja ordu võimule allutati. Algne latgalite liitlassuhe piiskopi ja orduga muutus selleks ajaks juba alluvussuhteks – 1224. aastal sõlmisid need omavahelise Tālava ja selle naaberala Adsele võimualadeks jagamise leppe, mille kohaselt piiskop sai 2/3 ja ordu 1/3 maadest. Pihkva vürsti õigus sealt maksu koguda jäi pärast seda siiski veel mõneks ajaks püsima. Samamoodi võttis aina enam latgaleid vastu Riia kiriku katoliku usku, mis asendas õigeusu lõplikult 14. sajandil.
Lõunapoolsed Koknese ja Jersika vürstiriikide koosseisu kuulunud latgalite alad hõivasid piiskop ja ordu sõjalise jõuga. Nendega konflikti sattunud Koknese vürst Vjatško jättis 1208. aastal oma riigi maha ja põgenes. Järgmisel aastal vallutati Jersika linnus ja sunniti sealset vürsti Vissevaldet piiskopi vasalliks hakkama ja osa oma maadest loovutama. 1224. aastal andis ta ära veel maid ja lõplikult läksid Jersika valdused piiskopile pärast vürsti surma 1230. aastatel. Latgalite asuala kaguosa pärast kestsid võitlused Leedu suurvürstiriigiga pikemalt ja see suudeti lõplikult vallutada alles 1313. aastaks.
Läti rahva teke
Ristisõja ja hilisemate sõdade ning katkuepideemiate ebaühtlaselt laastav mõju rahvastikule, kuralaste ja semgalite massiline ränne Leetu, uute põllumaade kasutuselevõtt ja asustuspildi muutumine ning kohalike rahvaste talupojaseisusse taandumine soodustas Läti ala hõimude omavahelist assimileerumist ja väiksemate hõimude kadumist. Assimileerumisprotsessis oli domineeriv positsioon just suhteliselt arvukamal ja sõdades vähem kannatanud latgalitel, kelle keel kujunes mitmetes piirkondades lingua francaks, mistõttu just nende baasil kujunes 17.–18. sajandiks välja ühtne läti keel ja läti rahvas.
Arheoloogilised andmed
Lääne- ja idalatkalite aladel on välja kaevatud umbes 80 latgalite matmispaika ja leitud üle 2000 haua. Esimene laiaulatuslik väljakaevamine toimus aastatel 1891–1892 Ludza Odukalnsi matmispaigas, kust leiti umbes 400 hauda, mis pärinesid hilisest rooma rauaajast. Pilda Nukši matmispaigas aastatel 1947–1948 toimunud väljakaevamiste käigus uuriti läbi 218 hauda, mis pärinesid 9.–12. sajandist. Zvirgzdene Kivti kalmistul kaevati aastatel 1948 ja 1955–1958 läbi 175 hauda, mis pärinesid 7.–12. sajandist. Aastatel 1928, 1938, 1977–1980, 1984–1987 ja 1999–2000 on Aglona Kristapiņi matmispaigast leitud kokku 302 hauda, mis olid kasutusel 8. sajandi lõpust 12. sajandini. Ērgļi Jaunāķēni matmispaik kaevati täielikult läbi aastatel 1971–1972, kui sealt leiti 89 hauda. Koknese matmispaigastst leiti aastatel 1986–1989 102 hauda, mis pärinesid hilisest rauaajast. Koiva piirkonna latgalite Drabeši Liepiņa kalmistul ja Priekuļi Ģūģeri kalmistul on samuti palju väljakaevamisi tehtud.
Arheoloogilisi väljakaevamisi on tehtud ka Ķente, Koknese, Sārumkalnsi, Tanīskalnsi maalinnustes ning teistes sarnastes latgalite asupaikades. Ainult mõnda läänelatgalite elupaika on uuritud, ulatuslikke väljakaevamisi tehti 1960.–1970. aastatel. Rekonstrueeritud on 9. sajandist pärit Āraiši järvelinnus.
Rohekas üleniidik
Rohekas üleniidik (Hypomyces viridis) on kottseente hulka kuuluv seeneliik.
Bolohhovo
Bolohhovo on linn Venemaal Tula oblastis Kirejevski rajoonis. Asub Tulast 20 km kagus Oleni jõe kaldal.
Asula on teada 16. sajandist.
1932 sai aleviks ja 1943 linnaks. 1994 liideti linnaga Ulanovski alev, kus 1989. aastal elas 465 inimest.
2020. aasta alguses oli linnas 8828 elanikku.
Linnas on tehased, mis toodavad varustust ettevõttele Venemaa Raudteed.
Ettemääratud harmoonia
Ettemääratud harmoonia teooria (inglise pre-established harmony) on Gottfried Wilhelm Leibnitzi seisukoht, et keha ja vaim ei mõjuta teineteist, kuid nii kehalised kui ka vaimsed sündmused on jumala poolt ette määratud ning kooskõlastatud. Need sündmuste ahelad on nagu kaks kella, mis pole omavahel kuidagi seotud, kuid näitavad ikka ühte aega.
Soju
pisi|Jinro brändi Chamisuli soju pudel koos pitsiga Soju (hääldus so-džu; korea keeles 소주) on värvusetu alkohoolne jook, mis on pärit Lõuna-Koreast. Jook on üks mitmest niinimetatud Lõuna-Korea rahvuslikust alkohoolsest joogist, mida võiks olemuselt ning joomisviisilt võrrelda Ida-Euroopa viinaga: seda juuakse üldiselt pitsi kaupa või segatakse teiste vedelikega. Soju alkoholisisaldus jääb üldiselt alla 20%. Sageli müüakse seda jooki 360-milliliitristes rohelistes pudelites, mis maksavad Lõuna-Korea toidupoodides alla 2000 vonni (1,38 €, 11.04.2023 ).
Etümoloogia
Sõna soju (소주) on Sino-Korea ehk Hanja sõna ehk koreakeelne sõna, millel on hiinakeelne päritolu. Sõnaosa so (소) tähendab põlemist ja ju (주), mis tähendab alkoholi. Seega viitab juba sõna sisu joogi ajaloolisele tegemisviisile.
Ajalugu
Soju alkoholi eelkäijateks arvatakse olevat Lähis-Idas leiduvaid destilleeritud alkohoolseid jooke, mida Ida-Aasia piirkondades on kutsutud araabiapärase nimega arak, mis tähendab otsetõlkes higistamist. Arkhi on Mongoolias ja Kesk-Aasias populaarne alkohol, mis sarnaneb olemuselt ja valmistamisviisilt Lähis-Ida arakijookidega, kuid see levis Aasias jõudsalt tänu mongolite võimuperioodile 13. sajandil. Jook jõudis läbi Hiina Korea poolsaarle, kus hakati mongolite eeskujul destilleerimise kaudu alkohoolseid jooke valmistama. Joogipoolis sai nimetuse Hiinas valmistatava sarnase joogi shaojiu (燒酒) järgi. Lisaks Koreale jõudis joogivalmistamise kunst Jaapanisse, kus hakati tootma peaaegu identse nimetusega – shōchū (焼酎) – joovastavat jooki. Kolme eri joogi olemasolu, kuid nende sarnane olemus ja sarnased nimetused kinnitavad mongolite mõjusfääri suurust Aasias, aga ka Lähis-Ida kultuuride jõudmist Ida-Aasiasse rahvaste rändamise ning maade vallutamisega.
Joogi koostis
Soju on alkohol, mida tehakse mitut liiki tärklistest. Esialgu kasutati joogi valmistamiseks ainult riisi, kuid Korea sõja ajal tekkis riisipuudus ning selle kasutamine muuks otstarbeks kui rahva toitmiseks keelati ära. Pöörduti muude tärkliste, näiteks bataadi-, odra- ja tapioki ehk maniokitärklise poole. Kuigi see keeld ei kehti enam aastakümneid, valmistatakse siiski alkoholi eri koostisosadest lisaks traditsioonilisele riisile. Alates 2015. aastast on toodud turule ka maitsestatud sojujoogid, millele on lisatud looduslikke lõhna- ja maitseaineid. Neist populaarseimad on rohelise viinamarja ja greibi maitsega versioon.
Populaarsus tänapäeval
Korea rahvusalkohol on viimaste aastatega saanud üle maailma populaarseks tänu Korea meelelahutussektori tuntuks saamisele, mida nimetatakse Hallyu ehk Korea laine. Korea kultuur on K-popi muusika ja K-draamade abil jõudnud kõikjale üle maailma ning sellega on kogunud omale fänne ka rahvuslikud toidud ja joogid, sealhulgas soju. Jook on jõudnud müüki poodidesse rohkem kui 80 riigis ning aastal 2013 oli see enim müüdud alkohol maailmas, edestades isegi viina müüki.
Joomiskultuur
Maailma Terviseorganisatsiooni 2018. aastal tehtud uuringu andmetel joob keskmine korealane aastas peaaegu 8 liitrit puhast alkoholi. Suur alkoholi tarbimine tuleneb sellest, et Lõuna-Koreas nähakse alkoholi joomist pigem sotsiaalse ettevõtmisena kui üksinda ajaveetmise viisina. Tihti võib isegi töövestlustel tulla ette olukordi, kus tööandja küsib tööle kandideerijalt tema alkoholitaluvuse kohta või viiakse vestlus läbi koos alkoholi juues. See tuleneb korealaste uskumusest, et töötaja, kes suudab suure koguse alkoholiga säilitada kainet mõistust, oskab ka firmat hoida.
Korea joomiskultuuri tähtis osa on niinimetatud põhjani ning „pommide“ ehk poktanju (폭탄주) joomine, mis kujutab endast segatud alkohoolsete jookide, nagu näiteks õlu ja viski või õlu ja soju, joomist. Pommijoogi nimi tuleneb selle valmistamise viisist: pits soju või viskit kukutatakse koos pitsiga suuremasse klaasi õllesse ning seejärel juuakse see korraga põhjani tühjaks. Selline alkoholi tarbimine põhjustab suurtes kogustes, aga ka kiiresti joomist ning purju jäämist, mistõttu proovib Lõuna-Korea valitsus inimeste harjumusi muuta. Alates 2012. aastast on tehtud kampaaniad, mis on suunatud tööga seotud meelelahutusele. Kampaaniatele on pandud lihtsad nimed nagu „119“, mis kannab sama numbrikoodi nagu riiklik hädaabiliin ning mille eesmärk on edastada töötajatele infot nagu „joo ainult ühte tüüpi alkoholi, joo ühes kohas ja lõpeta joomine enne kella üheksat“, ning „222“, millega tuletada inimestele meelde mitte segada kahte erinevat alkoholi, mitte juua rohkem kui kaks pitsi järjest ja mitte minna järgmisesse pubisse jooma.
Wanna
Wanna on küla ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cuxhaveni kreisis.
Valla pindala on 53,93 km². 31. detsembril 2015 elas seal 2179 inimest.
Soju
Reklaamid
Viimaste aastakümnetega on soju reklaamimine täiesti muutunud: fookusesse on ilmunud ilusad noored naised, üldiselt kuulsad lauljad või näitlejad, taustal mängib tuntud poplaul ning reklaamteksti loeb maheda häälega neiu. Jook on aastatega muutunud ja saanud uue kuue – kangest mehelikkuse näitajast kõigile sobivaks peomeeleolu tekitajaks.
Wanna
Wanna kuulus Land Hadelnisse, esmalt Saksimaa noorema hertsogkonna eksklaavina ja pärast selle de facto dünastilist jagunemist 1296. aastal de jure 1260. aastal loodud Saksi-Lauenburgi hertsogkonna eksklaavina. 1728. aastal keiser Karl VI läänistas Georg II Augustile ja tema Hannoveri dünastiale personaalunioonis tagastatud Saksi-Lauenburgi lääni. Hannoveri territooriumite ümberkorraldamisega 1731. aastal andsid Hannoveri Bremeni ja Verdeni hertsogkonnad Land Hadelni haldamise üle. Hannoveri kuningriik liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Wannast, sai osa uuest 1823. aastal loodud Stade ringkonnast.
pisi|tühi|Wanna
Põld-härghein
Põld-härghein (Melampyrum arvense L.) on härgheina perekonda kuuluv taimeliik.
Eestis kasvab ta vaid Lääne-Eesti saartel heinamaadel.
Ulila elektrijaam
Ulila elektrijaam oli soojuselektrijaam Tartu maakonnas Ulilas.
Jaam sai valmis 1923 ja see kasutas kütusena turvast. Esialgu oli jaam eraettevõte, ent 1926 sai omanikuks Tartu linn. Peale Tartu varustas jaam elektriga ka Elvat ja Otepääd. Jaam lasti õhku 1944.
Piret Kärtner
pisi|Piret Kärtner Piret Kärtner (aastani 1980 Kaasik; sündinud 10. mail 1961 Tartus) on võõrkeeleõppe didaktik ja eesti haridustegelane. Kärtner on tuntud inglise keele õppejõu ning õpetajate ja õppejõudude koolitajana.
Haridus
1979. aastal lõpetas Tartu 2. Keskkooli, 1979.–1984. aastal õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis ja omandas kõrghariduse inglise filoloogias. Aastatel 2003–2006 õppis Tartu Ülikooli haridusteaduste magistrantuuris, mille lõpetas koolikorralduse magistrina. Jätkas õpinguid Tartu Ülikooli doktorantuuris.
Töö
On töötanud aastatel 1984–1988 Miina Härma Gümnaasiumis inglise keele õpetajana, 1988–2003 Tartu Kutsehariduskeskuses inglise keele õpetaja-metoodikuna. Alates 2003. aastast alustas Kärtner tööd Tartu Ülikooli germaani, romaani ja slaavi filoloogia instituudis inglise keele assistendina, alates 2006. aastast jätkas samas inglise keele lektorina. Ta on Tartu Ülikoolis juhtinud inglise keele õpetaja magistriprogrammi aastatel 2006–2012. Aastatel 2012–2020 töötas Haridus- ja Teadusministeeriumi keeleosakonna juhatajana. Alates 2021. aasta sügisest on Kärtner Tartu Ülikooli Narva kolledži õppedirektor.
Õhuruum
Õhuruum (inglise keeles airspace) on õhuga täidetud ruum territoriaalselt jaotatud Maa pinna kohal, mille ülemine piir lõpeb Karmani joonel (kõrgus maapinnast 100 km), teisiti ka, õhuruum on nii öelda homosfääri see osa, kus õhu koostis on konstantne (kõrgus maapinnast ca 90 km).
Piret Kärtner
Töö
Kärtner on õppejõudude õpetamis- ja juhendamisoskuste arendamise temaatikaga tegelnud alates 2005. aastast. Ta on välja töötanud õppejõudude õpetamis- ja juhendamisalased täiendusõppekursused "Üliõpilaste uurimistööde juhendamine ja tagasiside andmine", "Tõhustatud loeng", "Õppejõudude sotsiaalsed ja kommunikatiivsed oskused", viinud läbi õpetamisalaseid koolitusi. Kärtner on uurinud ja arendanud kõrgkoolis õpetamise metoodikaid, avaldanud õppematerjali "Üliõpilaste uurimistööde juhendamine ja tagasisidestamine".
Õhuruum
Õhuruumi juriidiline jagamine ja lennuliiklus selles toimub rahvusvaheliselt kehtivate reeglite alusel.
Piret Kärtner
Töö
Ta on Eestis algatanud inglise keele täienduskoolituse võrgustiku ja alates 1990ndatest tegutsenud võõrkeeleõpetajate koolitajana. 1990. aastate lõpus koordineeris ta rahukorpuse vabatahtlikukoolitust Eestis. Kärtner on koostanud metoodikaraamatuid keeleõpetajatele. Erialases tegevuses on ta keskendunud õpetamise arendamisele – Tartu Ülikoolis töötades koolitas ta õppejõudusid ja mentoreid teisteski valdkondades. Teda on valitud mitmel korral Tartu Ülikooli humaniora valdkonnas aasta õppejõuks. Haridus- ja Teadusministeerium on Kärtneri valinud aasta kolleegiks.
Isiklikku
Tema väimees Kristjan Luhamets on eesti vaimulik.
Õhuruum
Lennuliikluse õhuruum
Õhuruumi võib jagada mitmesugusteks tsoonideks, sealhulgas lennupiirangutega aladeks ja lennukeelualadeks.
Õhuruum veekogude kohal
Rahvusvahelise õiguse kohaselt vastab riigi suveräänne õhuruum mereõiguses tarvitatavale territoriaalvete määratlusele, mille kohaselt need ulatuvad 12 meremiili (22,2 km) kaugusele riigi rannajoonest. Väljapoole riikide piire jäävat õhuruumi peetakse rahvusvaheliseks, sarnaselt "rahvusvaheliste vete" mõistega mereõiguses. Rahvusvahelise lepingu alusel võib riik siiski võtta vastutuse rahvusvahelise õhuruumi teatud osa eest, näiteks ookeanide kohal. Nii katab näiteks USA lennuliiklusteenistus suure osa Vaiksest ookeanist, ehkki see õhuruum on rahvusvaheline.
Õhuruum riigi territooriumi kohal
Suveräänse õhuruumi kõrguse suhtes pole rahvusvahelist kokkulepet, mis tõmbaks selge piiri riigi õhuruumi ning väljapoole riikide jurisdiktsiooni jääva kosmose vahele. Soovitused jäävad 30 km (lennukite ja õhupallide suurim lennukõrgus) ja 160 km (madalaim stabiilne lühiajaline orbiit) vahele. Rahvusvaheline Lennuspordiföderatsioon (FAI) määrangu järgi on Maa atmosfääri kõrguseks 100 km ehk Kármáni joon, sellest kõrgemal algab kosmos. USA laskuvad kosmosesüstikud on lennanud ka madalamal kui 80 km üle teiste riikide, näiteks Kanada, küsimata esmalt luba. Sellegipoolest on nii Kármáni joon kui ka USA määratlus pelgalt praktilised soovitused, millel puudub juriidiline kehtivus riigi suveräänsuse küsimustes.
Longuenesse'i kanton
Longuenesse'i kanton on kanton Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. See moodustati 2014. aasta kantonireformiga, mis jõustus 2015. aasta märtsis. Selle keskus on Longuenesse.
See koosneb järgmistest valdadest:
Albrecht Karu orden
Ajalugu
Ordeni asutasid 1836. aasta 18. novembril Askania soo ühise kojaordenina Anhalt-Kötheni hertsog Heinrich, Anhalt-Dessau hertsog Leopold IV ja Anhalt-Bernburgi hertsog Alexander Karl. Pärast hertsogkondade ühendamist (1863) sai sellest Anhalti hertsogiriigi teenetemärk. Orden sai oma nime Askania dünastiast pärit XII sajandil elanud esimese Brandenburgi markkrahvi Albrecht Karu järgi. Kuni 1918. aastani oli see Anhalti riiklik orden, tänapäeval on see Askania suguvõsa autasu (Anhalti hertsog on ordeni suurmeister).
Ordeni klassid
Alguses oli ordenil kolm klassi:
Juba 1848. aastal lisati 1. klassi komandöririst, millega jagati komandöririst kaheks klassiks. 1854. aastal jagunes kaheks ka rüütlirist, samal ajal lisandus võimalus lisada kõigile klassidele juurde mõõgad. 1901. aastast võidi ordenit anda koos krooniga. 1904. aastal muudeti komandöriristi nimetus komtuuriristiks.
Nende klasside kõrval olid autasuks ka kuldne ja hõbedane teenetemedal.
4-beat
Teost esitatakse kiirusel 150–170 lööki minutis (BPM).
Viini veri
"Viini veri" (originaalpealkiri saksa keeles "Wiener Blut") on Johann Straussi muusikale loodud pastišš-operett 3 vaatuses Victor Leóni (teg Viktor Hirschfeld) ja Leo Steini (teg Leo Rosenstein) libretole. pisi|Stseen Berliini Theater am Nollendorfplatzi "Wiener bluti" etendusest
Faktoloogia
Esmaettekanne toimus 26. oktoobril 1899 Viinis Carl-Theater’is.
Rollide esmaesitajad: Eduard Steinberger (Ypsheim-Gindelbach), Julius Spielman (Zedlau), Ilona Szoyer (Cagliari), Valerie Stefan (Pepi), Louis Treumann (Josef), preili Marker (Gabriele).
Opereti esietendus toimus ligi viis kuud pärast Straussi surma. Lavateose pealkiri valiti tollal väga populaarse Straussi samanimelise 1873. aastal komponeeritud valsi (Op. 354) järgi. Selle koostas Straussi teadmisel ja loal dirigent Adolf Müller jun (1839–1901), et aidata majanduslikes raskustes olevat teatrit meelitada sinna publikut populaarse maestro muusikal põhineva lõbusa looga. Strauss ei komponeerinud sellele operetile ühtegi uut lugu. Ilmselt seetõttu võetigi esietendus jahedalt vastu, sest Straussi valsimeloodiad olid publikule liiga hästi tuntud. Neid ei haaranud ka küllaltki intriigiderohke tegevus. Uus lavalugu pidas Viini operetimaastikul vastu vaid 30 etendust.
Pärast taasesitamist mõne aasta pärast Theater an der Wienis kujunes aga maestro „Nahkhiire”, „Öö Veneetsias” ja „Mustlasparuni” kõrval tema muusikast lugu pidavatele inimestele meelepäraseks oopuseks, mida on regulaarselt paljudes operetilembelistes maades esitatud.
1942. aastal valmis sõda pidaval Saksamaal Deutsche Forst-Filmproduktion GmbH ja Wien-Filmi stuudiote ühistööna režissööride Willi Forsti ja Hans Somborni lavastuses samanimeline film. Peaosades esinesid Fred Liewehr, Willy Fritsch, Maria Hols, Hans Moser ja Theo Lingen. Film osutus üldse Kolmanda Reichi edukaimaks kassatükiks, tuues sisse seitse miljonit riigimarka.
Eestis on seda lavateost esitanud Estonia 1965, 1994 ja 2004.
Peamised osad: Josef (tenor), vürst Ypsheim-Gindelbach (bariton), krahv Balduin Zedlau (tenor), mademoiselle Franziska Cagliari (sopran), Pepi Pleininger (sopran), krahvinna Gabriele Zedlau (sopran), Hans Kagler (bariton), krahv Bitowsky (buffo), Anna (subrett), markii de la Fossade (metsosopran). pisi|Johann Strauss II valsi "Wiener Blut" (op. 354) noodi esileht 1873
Faabula
Tegevus toimub 1815. aastal tollal palju kära tekitanud Viini kongressi ajal. Seal arutati, kuidas korrigeerida Euroopa piire. Kongressil osalejad elasid lõbusat elu ning said väljaspool nõupidamistesaali pidevalt kokku, et tantsida ja kohalike neidudega flirtida. Rahva seas oli liikvel kõnepruuk, et kongress tantsib.
Austria suursaadik krahv Zedlau on abielus krahvinna Gabrielega, kuid tema naine ei viibi Viinis. Krahv kurameerib elavalt Viini teatri tantsijanna Franziska (Franzi) Cagliariga, kelle suvemaja Döblingis Viini lähedal ta otsustab külastada. Samas on ta mõtted ka vallatu mannekeeni Pepi Pleiningeri juures, keda ta on lubanud külastada Hietzingis peetava rahvapeo ajal. Pepi on aga kihlatud Zedlau kammerteenri Josefiga. Zedlau tahab kõigest hingest neiuga suhteid säilitada, kuid lisaks manööverdamisele kahe kohaliku naise vahel süvendab probleeme ootamatult Viini saabuv abikaasa Gabriele.
Pepi toob Franzi Cagliarile kostüümi, milles too peab krahv Bitowsky ballil esitatama oma tantsunumbri. Franzi lubab Pepile suuremeelselt, et too võib kasutada seda kostüümi ise ja üldse esineda ballil tema nimel. Franzit külastab ka krahv Zedlau ülemus, armujanune Reuss-Schleiz-Greizi peaministrist vürst Ypsheim-Gindelbach. Ta satub Franzi isa Hans Kagleri peale, kes esitleb end majaperenaise isana. Sellest teeb peaminister järelduse, et Franzi ongi krahvinna. Kui Franzi suvemajja saabub lõpuks Gabriele, siis peab peaminister teda tantsijannaks ja krahvi armukeseks. Nüüd on krahv vägagi keerulises olukorras. Ta palub peaministrit, et too esitleks Franzit oma abikaasana. Kuid peaminister saab valesti aru ja esitleb Gabrielet oma abikaasana.
Hietzingi rahvapeol on krahv ja Pepi väga üllatunud, kui näevad seal krahvinnat ja peaministrit ning Franzit ja Josefit. Algab läbisegi suhete selgitamine. Lõpuks saab kõik selgeks. Õppetunni saanud krahv Zedlau tunnistab, et armastab endiselt Gabrielet. Too annab mehele suuremeelselt tema kõrvalhüpped andeks. Franzi Cagliari lepib peaministriga ning ka Josef ja Pepi lepivad ära.
Ķirbiži
Küla asus algselt Riia peapiiskopkonna maadel, Lemsalust Salatsi jõe äärde viiva tee ääres Metsapoole muinasmaakonna aladel. Teede ristmikule Vitrupe jõe kaldale kujunes ka Lemsalu piiskopilinnusele alluv Ķirbiži mõis, mis aastal 1638 läks Fabian von Aderkase valdusse. Aastal 1634 asus külas ka üks Riia ja Pärnu vahelise postimaantee kuuest hobupostijaamast. Ķirbižis on Ķirbiži bussipeatus.
Järvi Pikklaugas
Pikklaugas (ka Järvi Pikklaugas) on järv Harju maakonnas Kuusalu vallas Koitjärve ja Suru külas. Veekogu pindala on 2,5 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1261 m.
Ķirbiži
Aastal 1879 avas vennastekogudus küla lähistel Brīdagas palvemaja. Selle juurde rajati ka ühe hektari suurune kalmistu. Tänapäeval on palvemaja hoone kasutusel kalmistu kabelina, kalmistul asub ka Aderkaside suguvõsa rahula.
Ķirbižis asub aastal 1989 sealse mõisa aidas avatud metsandusmuuseum.
pisi|tühi|Ķirbiži, sild üle Vitrupe jõe
Epp Saar
Ta lõpetas 1965. aastal Pärnu-Jaagupi Keskkooli ja 1971. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhtimise erialal.
Ta oli aastatel 1974–1980 Rakvere Teatris näitleja. Aastatel 1981–1991 juhendas ta Rakvere Koolinoorte kooliteatrit.
1991. aastast elas ta Soomes. Aastatel 1991–2007 oli ta Soomes lavastanud, juhendanud näiteringe ja õpetanud harrastusnäitlejaid (omanimelises teatrilaboris Epps Teatteri, Lapua Teatris ja mujal). 1992–2012 töötas Lapua Teatrikooli juhina.
Uppland
pisi|Upplandi asukoht Rootsis. pisi|Upplandi vapp. Uppland on ajalooline maakond (rootsi keeles landskap) Rootsi idarannikul, põhja pool Rootsi pealinna Stockholmi. See piirneb Södermanlandi, Västmanlandi ja Gästriklandiga. Uppland piirneb ka Mälareni järve ja Läänemerega. Sel on ülilühike ja kummalise kujuga maapiir Soome autonoomse piirkonna Ahvenamaaga väikesel asustamata Märketi saarel Läänemeres.
Tartu staarostkond
Tartu staarostkond oli Tartu vojevoodkonda kuuluv haldusüksus (üks viiest staarostkonnast) Poola-Leedu võimu aegsel Liivimaal, keskusega Tartu linnas.
Tartu staarostkonna staarostid (starosta dorpacki; starosta derpski)
Auk (loomapüünis)
Aukudega püügiviisi nimetatakse augupüügiks.
Eesti alal püüti aukudega eriti hunte (hundiauk); esimesed teated Eesti ala aukude kohta pärinevad 14. sajandist.
TEP70
pisi|300px| TEP70-0294 TEP70 (ТЭП70) on diiselvedurite seeria, mida tootis aastatel 1973–2006 Kolomna veduritehas Venemaal.
Veduriseeria konstrueeriti raskete reisi- ja kiirrongi koosseisude vedamiseks 1520 mm rööpmelaiusega raudteedel. TEP70 on kasutusel paljudes endistes NSV Liidu liiduvabariikides, nagu näiteks Venemaal, Ukrainas, Valgevenes, Lätis, Leedus ja ka Eestis, kus nendega teostab reisijate vedu GoRail Tallinna–Moskva liinil.
TEP70 on veduriseeria TEP60 edasiarendus, ja seda on toodetud koos eri versioonidega nagu TEP70BS, 2TE70 ja TEP70U ligi 800 vedurit. Lisaks on tehtud TEP70 põhjal veduriseeriad TEP75 ja TEP80, kuid mõlemast seeriast ehitati valmis ainult kaks vedurit, mis praeguseks on leidnud koha vanarauas või muuseumis. TEP80-ga sooritati 1993. aasta oktoobris mitteametlik diiselvedurite kiirusrekord, kui vedur suutis Moskva ja Peterburi vahelisel raudteelõigul arendada kiirust 271 km/h.
Nihe (filosoofia)
Nihe filosoofias on mõiste tähenduse (tähendusnihe) või teadvuse hoiaku muutumine.
Gilles Deleuze'i filosoofias tähendab nihe erinevuse mõiste nihutamist keskseks tuummõistete hulgas. Mõistet nihe kasutas Deleuze doktoritöös "Erinevus ja kordus" ("Différence et répétition", 1968). Tänapäeva mõtlemises toimub erinevuse lakkamatu nihkumine, elus kordub kõik erinevalt.
Füüsika (Aristoteles)
pisi|Aristotelese "Füüsika" esimene lehekülg [[Immanuel Bekkeri väljaandest (1837)]] pisi|"Füüsika" keskaegne käsikiri tõlkes ladina keelde; äärele on lisatud kreekakeelne algtekst
"Füüsika" on üks Aristotelese peateoseid "Metafüüsika" ja "Nikomachose eetika" kõrval.
Teos tegeleb mõningate igapäevaelu looduslike protsesside kirjeldamiseks kasutatavate filosoofia põhimõistete defineerimise ja selgitamisega. Tähtsamad neist on ruum, aeg, liikumine ja põhjus. Tegu ei ole looduse põhijoonte matemaatilise modelleerimisega nagu tänapäeva füüsikas.
Tõlge
184a
Et teadmine [arusaamine; εἰδέναι] ja teaduslik teadmine [teadmine; ἐπίστασθαι] tekib kõikide uurimiste puhul, mille puhul on alged või põhjused või elemendid, nende tundmaõppimisest (sest me arvame, et tunneme üksikut asja, siis, kui tunneme esimesi põhjusi ja esimesi algeid kuni elementideni välja), siis on selge, et ka loodusteadustes tuleb kõigepealt püüda kindlaks teha see, mis puudutab algeid. Loomulik tee viib meie jaoks teadaolevamatelt ja selgematelt asjadelt loomu poolest selgematele ja teadaolevamatele; sest meile teadaolevad ja lihtsalt teadaolevad asjad pole samad. Sellepärast tuleb käia seda teed loomu poolest kõige ebaselgematelt, aga meile kõige selgematelt asjadelt loomu poolest kõige selgematele ja teadaolevamatele. Meile on alguses kõige ilmsemad ja selgemad pigem hägused asjad; hiljem saavad nende jagamise teel tuttavaks elemendid ja alged. Sellepärast tuleb minna üldistelt asjadelt üksikutele; sest tervik meeltetaju kaudu on teadaolevam, aga üldine on mingi tervik; sest ta hõlmab paljusid asju üldise osadena. Kuidagi samamoodi suhtuvad ka nimed definitsioonisse [λόγον]; sest nad tähistavad mingit tervikut, kusjuures määratlematult, nagu näiteks ring, aga selle definitsioon jagab üksikuteks asjadeks. Ja lapsed hüüavad alguses kõiki mehi isadeks ja naisi emadeks, hiljem aga teevad kummalgi vahet.
Kommentaar
Aquino Thomas ütleb oma kommentaaris "Füüsika" selle koha juurde, et "Füüsika" on esimene traktaat loodusest, seetõttu tuleb selle alguses öelda, mis on loodusteaduse aine. Iga teadus põhineb arul, ja iga asi saab arusaadavaks mateeriast kuidagi abstraheerituna. Asjad, millel on mateeriaga eri suhe, kuuluvad eri teaduste alla. Iga teadus saadakse tõestuse ja definitsiooni abil, nii et eri defineerimisviisidest peavad tulenema eri teadused. Mõnede asjade olemasolu sõltub mateeriast, nii et neid ei saa defineerida ilma mateeriata, mõnede asjade definitsioonis mateeria ei osale, kuigi nad saavad olemas olla ainult mateerias. Need suhtuvad omavahel nagu kõvernina ja kõver. Kõik looduslikud asjad on esimest sorti, kõik matemaatilised asjad teist sorti. On ka asju, mis ei sõltu mateeriast ei olemasolu ega definitsiooni poolest: Jumal ja teised lahutatud substantsid, mis ei ole kunagi mateerias; substants, võimalikkus ja tegelikkus, olemine jne, mis üldisena ei ole mateerias. Viimastega tegeleb metafüüsika, teist sorti asjadega matemaatika ja esimest sorti asjadega loodusteadus ehk füüsika ehk loodusfilosoofia. Et kõik materiaalne on liikuv, siis loodusfilosoofia aine on liikuv olev. Tõepoolest, loodusfilosoofia tegeleb looduslike asjadega, looduslikud asjad on need, mille alge on nende loomus, ja loomus on selle asja liikumise ja paigalseisu alge, mille loomus see on. Loodusteadus tegeleb seega asjadega, milles on liikumise alge.
Thomas jätkab: teaduse esitust tuleb alustada sellest, mis on selle ainele ühine, et seda hiljem mitte korrata. Sellepärast tuleb loodusteaduse esitust alustada liikuvast olevast üldse. Samamoodi pannakse kõikide teaduste ette esimene filosoofia, milles tehakse kindlaks, mis on ühine olevale kui olevale. "Füüsika" aine ongi liikuv olev absoluutselt võetuna. Tema aine ei ole liikuv keha, sest selles traktaadis tõestatakse, et iga liikuv olev on keha, aga ükski teadus ei tõesta oma ainet. Sellepärast alustataksegi järgmises traktaadis "Taevast" ühest keha ilmingust. Järgnevates loodusteaduse traktaatides käsitletakse liikuvate olevate liike, näiteks traktaadis "Taevast" kohta vahetavat olevat, traktaadis "Tekkimisest ja hävimisest" vormi poole liikumisest ja esimestest liikuvatest olevatest, nimelt elementidest ja nende üldiste teisenemiste poolest, traktaadis "Meteooridest" elementide erilistest transformatsioonidest, traktaadis "Mineraalidest" poolelututest liikuvatest olevatest ning traktaadis "Hingest" ja järgnevates traktaatides elusatest olevatest.
Thomas jätkab: Aristoteles varustab selle traktaadi eessõnaga, kus ta näitab, mis järjekorras loodusteaduses tuleb asju käsitleda. Ta kehtestab ka kaks reeglit: tuleb alustada algete ehk printsiipide käsitlemisest ning (184a16) printsiipide seas tuleb alustada üldisematest. Kõikides teadustes, kus leiduvad alged, põhjused või elemendis, tulevad nendest arusaamine ja nende teadmine algete, põhjuste ja elementide tundmisest. Loodusteadusel need on, nii et tuleb alustada algete käsitlemisest. Arusaamisest rääkides peab ta silmas definitsioone ja teadmisest rääkides tõestusi. Nagu tõestusedki, tekitavad ka definitsioonid põhjusi, sest täielik definitsioon on tõestus, vahe on ainult dispositsioonis, nagu ta ütleb "Teise analüütikas" (I, 8). Algete, põhjuste ja elementide all ei mõtle ta sama asja. Mitte kõik põhjused ei ole elemendid, sest element on see, millest asi on algselt kokku pandud ja mis temas leidub ("Metafüüsika" V, ptk 3). Näiteks sõna elemendid ei ole silbid, vaid tähed. Aga asja põhjused on need asjad, millest tema olemasolu või tekkimine sõltub. Erinevalt elemendist võib asja põhjuseks nimetada ka seda, mis on temast väljaspool või küll tema sees, ilma et asi oleks temast algselt kokku pandud. Alge ehk printsiibi ehk alguse puhul on oluline järjekord mingis protsessis. Asi võib olla alge, olemata põhjus, näiteks koht, kust liikumine alguse sai, ja punkt, mis on joone alge. Paistab, et Aristoteles mõtleb siin algete all liikumapanevaid põhjuseid ja toimijaid, mis annavad protsessi järjestuse, põhjuste all vormpõhjusi ja lõpp-põhjuseid, millest asjade olemine ja tekkimine eelkõige sõltuvad, ja elementide all esmaseid materiaalseid põhjusi. Ta kasutab neid nimetusi sõnaga "või", et näidata, et iga teadus ei tõesta igat sorti põhjuste abil. Matemaatika kasutab ainult vormpõhjust, metafüüsika vorm- ja lõpp-põhjust, samuti toimivpõhjust, loodusteadus kõiki põhjusi. Edasi tõestab ta üldise arvamuse väite (nagu ka "Teises analüütikas" I, 2), et arvatakse, et asja teatakse, siis, kui teatakse kõiki selle põhjusi esimestest kuna viimasteni. Ja siin tuleb võtta põhjusi, elemente ja algeid samas tähenduses nagu ülalpool (Averroes arvab vastupidi). Aristoteles ütleb lõpuks "elementideni välja", pidades silmas, et tunnetuses tuleb viimasena mateeria. Mateeria peab silmas vormi, vorm tuleb toimijalt, kes peab silmas eesmärki, kui ta pole eesmärk. Näiteks sael on hambad saagimise pärast, ja nad peavad olema rauast, et saaks saagida.