cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Victor Lindelöf
2017. aasta juunis liitus ta Manchester Unitediga. Üleminekusumma oli 35 miljonit eurot. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas 29. jaanuaril 2019 mängus Burnley vastu, tuues Manchester Unitedile koduväljakul 2:2 viigi.
Debüüdi Rootsi jalgpallikoondise tegi Lindelöf 24. märtsil 2016 sõprusmängus Türgi vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 10. oktoobril 2016 MM-i valikmängus Bulgaaria vastu. Ta kuulus Rootsi koosseisu 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
2018. aastal valiti Lindelöf Rootsi aasta jalgpalluriks.
Valmiera Siimona ja Juuda kogudus
pisi|[[Valmiera Siimona ja Juuda kirik (aprill, 2000)]] Valmiera Siimona ja Juuda kogudus (ka Valmiera Püha Siimoni kogudus) on luteri kogudus Lätis Valmieras. Kogudus kasutab Valmiera Siimona ja Juuda kirikut.
Enne XVI sajandi reformatsiooni kasutas kirikut katoliku kogudus. Luteri kogudus tegutses kirikus aastani 1964. Kuna seejärel hakati kirikut kasutama muuseumina, kolis kogudus baptistide palvemajja. 1988 naasis kogudus kirikusse ja 1996 anti kirik kogudusele tagasi.
Aegade jooksul on kogudust teeninud ka Eesti alalt pärit vaimulikke, nt Johann Ernst Dingelstädt ja Thomas Paul Julius Girgensohn.
Ropaži piirkond
Ropaži piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Lätis.
Kohtla-Järve Issanda Muutmise kirik
pisi|Kohtla-Järve Issanda Muutmise kirik Kohtla-Järve Issanda Muutmise kirik on õigeusu kirik Kohtla-Järvel.
Kirik on arvele võetud ehitismälestisena. Kirik asub aadressil Järveküla tee 3.
Branko Lazić
Branko Lazić on Serbia elukutseline korvpallur, kes mängib Belgradi Crvena zvezda ridades Serbia korvpalliliigas, Aadria liigas ja Euroliigas. Eelkõige on ta tuntud liiga ühe parima kaitsemängijana.
Karjäär
2011. aastal sõlmis Lazić üheaastase lepingu Belgradi Crvena Zvezdaga. 2012. aasta 10. augustil pikendas ta seda kolme aasta võrra. 2015. aastal sõlmis ta klubiga uue, kaheaastase lepingu.
7. veebruaril 2017 tõusis ta Crvena Zvezda särgis peetud mängude koguarvu poolest kõigi aegade kolmandaks, möödudes Vuk Radivojevićist ja Dragiša Vučinićist.
Pikasöödi
Pikasöödi oli küla Harjumaal, ajalooliselt Ravila mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Raveliku ja Vardja küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kose kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Raveliku ja Vardja külaga.
Külast on teateid alates 1913 (Pikaseddi).
Veliž
Veliž on linn Venemaal Smolenski oblastis, Veliži rajooni keskus. Asub Daugava kaldal.
Veliži kohale rajati 15. sajandil Leedu suurvürstiriigi piirikindlus. 1533 liideti Moskva vürstiriigiga. 1536 hakati vana linnuse kohale rajama uut. Seda loetakse tänapäeval linna asutamisaastaks. Jam-Zapolski vaherahuga 1582. aastal läks Rzeczpospolita valdusse. 1667 läks taas Venemaa valdusse. 1678 läks Rzeczpospolita koosseisu ja 1772. aastal liideti taas Venemaaga. Linnaõigused sai 1776. aastal.
2020. aasta alguses oli linnas 6636 elanikku.
Ignatios IV
pisi|270 px|Ignatios IV Ignatios IV (kodanikunimega Ḩabīb Hazīm; ‏ إغناطبوس الرابع هزيم، بطريرك أنطاكيا وسائر المشرق ‎ 28. august 1921 Maḩardah, Süüria – 5. detsember 2012 Beirut, Liibanon) oli Antiookia Õigeusu kiriku patriarh.
Ta sündis Ḩamāh' provintsis Maḩardah's.
Ta valiti 2. juulil 1979 Antiookia Õigeusu kiriku patriarhiks.
Küljendamine
pisi|300px|Kolmeveerulise küljenduse näide Küljendamine (ingl page layout) on laotud tekstiridadest, neist moodustatud veergudest, piltidest ja kujunduselementidest soovitud suuruse ja kujundusega lehekülgede – küljendite – koostamine.
Uzi
Esimese Uzi püstolkuulipilduja konstrueeris major Uziel alias Uzi Gal 1940. aastate lõpus pärast Iisraeli riigi tekkimist. Prototüüp valmis 1950. aastal. 1954. aastal võeti Uzi kasutusse Iisraeli sõjaväe eriüksustes, kaks aastat hiljem laialdasemalt kogu sõjaväes. Uzid väljastati tagalasõduritele, ohvitseridele, suurtükiväelastele, tankimeeskondadele ja eriüksustele.
Uzit on eksporditud enam kui 90 riiki, see on kasutusel ka Eesti kaitseväes. Seda on tootnud IMI Systems, FN Herstal ja muud ettevõtted. 1960.–1980. aastatel olid Uzid nii populaarsed, et neid müüdi sõjaväe-, korrakaitse- ja julgeolekujõududele rohkem kui mistahes teisi püstolkuulipildujaid kunagi müüdud oli.
2011. aasta Eesti rahareform
2011. aasta rahareformiga võttis Eesti Vabariik rahaühikuna kasutusele euro. Seni kasutusel olnud Eesti kroonid vahetati eurodeks, mis sellest peale on Eestis ainus seaduslik maksevahend.
Esimesed kaks nädalat olid paralleelselt käibel euro ja Eesti kroon. 15. jaanuaril 2011 muutus euro ainukeseks kehtivaks maksevahendiks. Eesti kroone vahetati pangakontorites eurodeks 2011. aasta lõpuni Eesti Panga fikseeritud kursiga 15,6466 ja teenustasuta.
Esimesed võltseurod pärast rahareformi leiti Eestist 4. jaanuaril 2011.
Pikka aega ei vastanud Eesti euroala kriteeriumitele suure inflatsiooni tõttu, see leevenes alles majanduslanguse ajal.
Rahareformile eelnesid seni kehtinud raha Eesti krooni vahetuskampaaniad:
Enne rahareformi arutleti ajakirjanduses võimaluse üle, et eurole ülemineku käigus või eel kroon devalveeritakse. Nii kirjutas näiteks kunagine Ühispanga juht Janek Mäggi 2007. aastal Postimehe arvamusloos "Kroon devalveerub niikuini": "Ühel hetkel muutub krooni suhe euro suhtes majanduslikult väljakannatamatuks ning kroon tuleb elujõu säilimiseks devalveerida. Seda nii juhul, kui tahame euroga liituda, kui ka siis, kui ei taha." Eesti krooni siiski ei devalveeritud ning eurole mindi üle ametlikult kehtinud kursi alusel.
Euro kasutuselevõtu eel ja järel korraldati jaekaubanduses kampaania "Euro hinda ei tõsta", millega rõhutati, et eurole üleminek ei too iseenesest kaasa suuremat hinnatõusu, kui oleks toimunud ilma selleta, tavapärase inflatsiooni korral.
Männiku mänd
thumb|Männiku mänd 2007. aastal Männiku mänd on looduskaitsealune põlispuu, mänd Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Kurgja külas.
Ibrahim Boubacar Keïta
Ibrahim Boubacar Keïta (29. jaanuar 1945 Koutiala – 16. jaanuar 2022 Bamako) oli Mali poliitik, alates 4. septembrist 2013 kuni 19. augustini 2020 Mali president. Ta kukutati sõjaväelaste mässuga.
4. veebruarist 1994 kuni 15. veebruarini 2000 oli ta Mali peaminister ja aastatel 2002–2007 parlamendi esimees.
Ta oli erakonna Rassemblement pour le Mali esimees.
Waterloo metroojaam
thumb|Jaama sissekäik Waterloo metroojaam (inglise Waterloo underground station) on metroojaam Londonis Waterloo raudteejaama lähedal.
Metroojaama kasutavad liinid Bakerloo Line, Jubilee Line, Northern Line ja Waterloo & City Line.
Jaam avati 8. augustil 1898. Alguses kasutas seda ainult Waterloo & City Line.
Sophia Antipolis
pisi|300px|Sophia Antipolis Sophia Antipolis on tehnopark, mis asub Antibes'ist loodes ja Nicest edelas, Lõuna-Prantsusmaal, Prantsuse Rivieral.
Antipolis on Antibesi linna vanakreeka nimi ja nimi Sophia viitab tarkusejumalannale. 1970. aastal asutatud tehnoloogiapark on koduks ligikaudu 1300 ettevõttele, mis tegutsevad peamiselt IT-, elektroonika-, farmaatsia- ja biotehnoloogiasektoris, ning teeb tihedat koostööd Université Côte d'Azur. Piirkonnas on üle 9000 elaniku ja selle pindala on 2400 hektarit Antibesi, Bioti, Vallaurise, Valbonne'i ja Mouginsi kommuunides.
European Telecommunications Standards Institute asub Sophia Antipolises.
Orbrida
pisi|500px|Alumine ja ülemine orbrida Orbrida on tekstilõigu üksik eraldiseisev rida lehekülje alguses või lõpus. Vastavalt on tegemist ülemise või alumise orbreaga:
Küljendamisel peetakse selliste ridade teket esteetiliseks veaks, sest nad mõjuvad häirivalt lugemisrütmile ja küljendipildile.
Oumar Tatam Ly
Oumar Tatam Ly (sündinud 28. novembril 1963 Pariisis) on Mali majandusteadlane ja poliitik.
Ta oli 5. septembrist 2013 kuni 5. aprillini 2014 Mali peaminister.
Oumar Tatam Ly on töötanud Maailmapangas ja Lääne-Aafrika Keskpangas.
Pirga
Pirga oli küla Harjumaal, ajalooliselt Anija mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Soodla küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Harju-Jaani kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Soodla külaga.
Külast on teateid alates 1798 (Pirga).
Kordieriit
Omadused
Looduses esineb kordieriit kuusnurksete lühiprismaliste sinakasroheliste või hallikaspruunide kuni violetsete kristallidena. Sagedamini kohtab seda ebakorrapäraste teradena. Mineraalile on iseloomulik tugev pleokroism, st erinevatest suundadest tulev valgus neeldub kordieriidikristallis erinevalt.
Ülemiste luited
Ülemiste luited on luitestik Tallinnas Ülemiste järve loodekaldal. Luited on enamikus kirde-edelasuunalised. Luidete pikkus on 4,2 km ja nende kõrgus on kuni 7 m.
Luidete järgi on nime saanud Tallinna kesklinna linnaosas asuv Luite asum.
Pro ministerio
Pro ministerio on eksam, mille sooritamine annab võimaluse kandideerida koguduse õpetajaks või mõnele teisele preestri ordinatsiooni nõudvale ametikohale.
Jesolo
Jesolo on linnaks nimetatav kohaliku omavalitsuse üksus Itaalias Veneto maakonnas città metropolitana di Venezias. Jesolo asub Aadria mere ääres.
Raido Leokin
Raido Leokin (sündinud 5. märtsil 1992 Keilas) on Eesti jalgpallur (poolkaitsja), kes mängib Eesti jalgpalliklubis Keila JK.
Eesti meister kickpoksis 2012.
Frankie MacDonald
Frankie MacDonald (sündinud 24. aprillil 1984) on Kanada amatöörilmaennustaja, kes pakub ilmaennustusi Whitney Muuli alalt Sydney, Nova Scotiani. MacDonald, kes on autistlik, on tuntud oma pööraste veebi ilmaennustuste poolest. Ta postitab oma videod YouTube'i kanalisse (dogsandwolves),, kus nad on saanud rohkem kui 10 miljonit vaatajat. Ta samuti haldab ka Twitteri konto ja peab blogi. MacDonald on edasi andnud olulisi hoiatusi, tema kodu provintsis Nova Scotias, lumetormist Winnipegis, suurest vihmasajust Vancouveris, tormist Minnesotas, ilmast New Yorgis ja Austraalias, ja lisaks Bermudast orkaani Gonzalo ajal 2014. aastal.
Videod
Lapsena tahtis MacDonald olla ilmaennustaja. Ta tegi oma esimese video 27. detsembril 2007. 16. detsembril 2009 ta tegi oma esimese YouTube'i video. MacDonald sai tunnustust ka Kanadas, tänu oma postitustele "The Weather Network'i" kodulehel.
MacDonaldi videod on muutnud teda "interneti ilmaennustajast sensatsiooni," mõnel videol ulatuvad vaatajad isegi sadadesse tuhandetesse. Tema Minnesota prognoosi video sai üle 150 000 vaataja. Tema ennustused on kasutusel meedias üle kogu maailma ja ta on andnud ilma prognoose Nova raadio võrgustikus Austraalias. MacDonald on jaganud teavet  ilma kohta CBC's ja ta on esindatud video seeriates "Nova Scotia Power'i" jaoks.
Veebruaris 2017, MacDonald sai hõbedase YouTube'i Play-nupu, et tähistada oma saavutust Youtube'i kanalil 100 000. järgija saavutamisega.
Reaktsioon
MacDonald oli välja toodud CBC artiklis "10 parimat uudiste lugu aastal 2013 Nova Scotia's." Lisaks MacDonaldit autasustati olulise "Cape Breton Excellence" auhinnaga, mis austab Cape Bretoni "Islandereid", kes on märkimisväärselt panustanud oma ühiskonna heaollu. Ta oli samuti tunnustatud oma tööga parlamendi liikme Mark Eykingi poolt 4. veebruaril 2015. aastal Avalduste Liikmete istungil.
Tema videod on saanud nii positiivset, (sealhulgas ka inimesed, kes tänasid teda ilmahoiatuste eest) kui ka negatiivset tagasisidet YouTube'is. MacDonald tavaliselt üritab "ignoreerida" pahatahtlikku laimu, kuulutades, et nad on ebaviisakad ja lugupidamatud.
Paroodia
30. jaanuaril 2015 Halifaxis Nova Scotias avaldas päevalehest "The Chronicle Herald'i" animaatorid karikatuuri "Bruce MacKinon", kus oli esindatud Frankie MacDonald, kes andis parasjagu ilmateadet massiivsest "Boondoggle'st".
Endla linnuala
Endla linnuala on linnuala, mis hõlmab alasid Lääne-Viru, Järva ja Jõgeva maakonnas. Linnuala pindala on umbes 10 000 ha.
Kaitseala on moodustatud 2004, et teiste seas kaitsta järgmisi linnuliike: kaljukotkas, soo-loorkull, punaselg-õgija.
Kupp (kalandus)
Kupp (ka agur, võrgutähis) on võrgumärk, millega tähistatakse ridaõngede või merel võrgurivi algust ja lõppu.
Kuppe oli erinevaid – 30 cm pikkune alt peenenev palgijupp; pikem kepp, millel oli keskosas samast või teisest puust paksend; läbi lauakese pistetud kepp. Kupu alumises osas oli ankruköis ankruga, ülemises osas puust oks, lipuke või mõni muu kergesti märgatav tähis.
Tänapäev
Tänapäeval peavad võrgud olema tähistatud vastavalt kalapüügieeskirja nõuetele: sisemeres (kuni 4 miili rannast) ja sisevetes peab seisevpüünise (võrgujada, õngejada) avavee poolsel tähisel olema 2 lippu, kaldapoolsel 1 lipp. Kui võrgujada on rööbiti rannaga, siis selle vasemas otsas (veekogult kalda suunas vaadatuna) peab olema 2 lipuga ja paremas otsas 1 lipuga tähis. Lipud peavad olema suurusega vähemalt 20x30 cm, punast või oranži värvi.
Turba raamatukogu
Turba raamatukogu on raamatukogu Harju maakonnas Saue vallas Turba alevikus.
Praski
Praski oli küla Harjumaal, ajalooliselt Vihterpalu mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Vintse küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Risti kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Vintse külaga.
Külast on teateid alates 1402 (Brasce, Braske).
Alison Pill
Alison Courtney Pill (sündinud 27. novembril 1985 Ontario provintsis Kanadas) on Eesti juurtega Kanada näitleja.
Ta isa on eestlasest ettevõtja.
2000. aastal võitis ta Burbanki Rahvusvahelisel Lastefilmide Festivalil (inglise Burbank International Children's Film Festival) parima lapsnäitlejatari auhinna (roll filmis "The Dinosaur Hunter", 2000).
Aastatel 2020–2022 oli Pillil kaalukas roll ulmesarjas "Star Trek: Picard".
Jose Tuominen
Jose Tuominen (sündinud 16. aprillil 1963 Neivas Huila departemangus Colombias) on Soome poksija.
Tuominen on kahekordne Soome meister kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1982–1983.
Ted 2
"Ted 2" on aastal 2015 valminud Ameerika Ühendriikide komöödiafilm Johnist (Mark Wahlberg) ja tema sõbrast, rääkivast karust, kes elavad Bostonis. See on järg 2012. aasta filmile "Ted".
Jose Tuominen
Tuominen poksis novembrist 1988 kuni septembrini 1998 elukutselisena. Ta pidas kokku 14 kohtumist, millest võitis 8 (neist 3 nokaudiga) ja kaotas 5 kohtumist ning üks kohtumine jäi viiki.
Ted 2
Filmi režissöör on Seth MacFarlane.
Tartu Harrastajad
Klubi lõpetas tegevuse enne 2013. aasta hooaja algust, nimetades end Tartu FC Santoseks.
Rahvastikupoliitika
Rahvastikupoliitika on riigi sihiteadlik tegevus rahvaarvu, selle demograafilise koosseisu ja paiknemise mõjutamisel.
Uno Prii
Uno Prii (28. veebruar 1924 Tallinn – 27. november 2000 Toronto, Kanada) oli Eesti päritolu Kanada arhitekt.
Rahvastikupoliitika
Rahvastikupoliitika (inglise keeles population policy) on ettekavatsetult koostatud või muudetud institutsionaalne kokkulepe ja/või kindel programm, mille abil valitsus mõjutab otseselt või kaudselt demograafilisi muutumisi ja ka rahvastiku paiknemist. Olenevalt millises demograafilise ülemineku etapis riik on, sõltub rahvastikupoliitika eesmärk. Rahvastikupoliitikaga võivad riigid taotleda rahvaarvu kasvu või vähenemist, sündimuste suurenemist või vähenemist, inimeste eluea pikenemist, sisserännet teistest riikidest või väljarännet. Samuti kuulub rahvastikupoliitika alla regionaalpoliitika, mille eesmärk on tagada piirkondlik areng. pisi|Maailma rahvastik riigiti
Uno Prii
Ta projekteeris umbes 250 ehitist, enamiku Kanadas Torontos, ent ka mujal Ontario provintsis ja USAs.
Rahvastikupoliitika
Hiina ühe lapse poliitika
Ühe lapse poliitikaks nimetatakse ülerahvastatust leevendavat pereplaneerimispoliitikat Hiina Rahvavabariigis, mis viidi ellu Hiina valitsuse poolt 1979. aastal ja kehtib tänapäevani. . Hiina rahvastiku- ja pereplaneerimiskomisjoni esindaja sõnul mõjutab ühe lapse poliitika vaid ligi 35,9% Hiina elanikest. Võimude sõnul on ühe lapse poliitika väga hästi õnnestunud ning alates 1980. aastast hoidnud ära ligi 250 miljoni lapse sünni. Täpsemalt ühe lapse poliitikast saab lugeda artiklist ühe lapse poliitika. 1980. aastal oli Hinna rahvastiku vanuse mediaan (pooled kogu rahvastikust on nooremad pooled vanemad) 22 aastat, 2010. aastal oli see 34,5. Ameerikal oli samal ajal 36,9. Seega kui selline trend jätkub, toob see sügavaid finants-ja sotsiaalseid tagajärgi. Eelkõige tähendab, et Hiinas on liiga palju pensionäre, kuid ei ole jõutud välja töötada vahendeid, mis nende eest hoolitseksid. Erinevalt ülejäänud maailmast jääb enne Hiina vanaks, kui saab rikkaks.
India rahvastikupoliitika
thumb|India rahvaarv 1901–2011 1960. aastate lõpus uskusid paljud India poliitikud, et kiire ja suur rahvastiku kasv võib saada suurimaks majanduse arengu takistajaks. Valitsus alustas massilise steriliseerimise programmiga, kus maksti rahalist kompensatsiooni neile, kes nõustusid steriliseerimisega. Sellest hoolimata kasvas India rahvaarv 1960.–1970. aastate jooksul 25%. Riiklik perekonna tervise uuring, mis tehti aastatel 1998–1999, kinnitas, et steriliseerimine on vähenemas ja rasestumisvastaste vahendite kasutamine on tõusujoonel.
Rumeenia rahvastikupoliitika
Rumeenia on üks karmimaid näiteid totalitaarse riigi sekkumisest rahvastikupoliitikasse. 1965. aastal langes sündimuse üldkordaja 15,6‰ni, mistõttu kehtestati vabatahtlikule abordile ranged piirangud. Tulemusena sündimus suurenes, kuid korraks. 1983. aastal oli uus madalseis (13,6‰). Algatati uus kampaania illegaalse abordi vastu. Kõik naised allutati töökohtades igakuisele tervisekontrollile, avastamaks rasedusi. Sellised karmid meetmed põhjustasid ootamatuid ja järske kõikumisi rahvastiku struktuuris. Aja möödudes tekkisid raskused lasteaia- ja koolikohtade ning ka elukaaslase ja ametikoha leidmisel, põhjustades probleeme tervele riigile.
Eesti rahvastikupoliitika
Siiski lähtub Eesti riik inimeste seksuaalsetest ja reproduktiivsetest õigustest. Tunnustatakse inimese õigust ise otsustada, kuna saada järglased; riik tagab seksuaal- ja reproduktiivtervise teenuste ning vastava hariduse ja informatsiooni ligipääsemise. Eesti rahvastikupoliitika üldeesmärk on tagada Eesti rahvastiku jätkusuutlik areng.
Parujr Sevak
Parujr Sevak (armeenia Պարույր Սևակ; sünninimi Parujr Ghazarjan, Պարույր Ղազարյան; 24. jaanuar 1924 – 17. juuni 1971) oli armeenia luuletaja ja tõlkija.
Rahvastikupoliitika
Rändepoliitika
Rändepoliitikas rakendatakse kodakondsuse, elamis- ja töölubade saamisel piiranguid ja/või soodustusi. Paljud riigid reguleerivad immigratsiooni kvootidega, mis võivad erineva sotsiaalse tausta, sisserände põhjuse, oskuste või majandusliku staatusega inimeste jaoks olla erinevad. Eesti majandusliku olukorra paranemine, rahvaarvu vähenemine ja rahvastiku vananemine võib suurendada vajadust täiendava immigratsiooni järele ning uusimmigrantide sissevoolu tõenäosust. Rahvastikupoliitika aluste 2009–2013 dokumendis on kirjas, et migratsioonisurve suurenemist on eeskätt oodata Aafrika ja Aasia riikidest, Venemaalt, Valgevenest, Makedooniast, Moldovast ja Poolast. Emigratsioon on kõige tõenäolisem Soome, Saksamaale ja Rootsi. Eesti riigi püsimajäämiseks on välja pakutud mitmeid tegevussuundi:
Parujr Sevak
Ta on tuntud Hruštšovi sula ajal valminud poeemiga "Vaikimatu kellatorn" ("Անլռելի Զանգակատուն", 1959), mis on pühendatud armeenia heliloojale Komitasile ning räägib armeenlaste genotsiidist.
Rahvastikupoliitika
Laste- ja perepoliitika
Eesti laste- ja perede arengukava 2012–2020 peaeesmärk on laste ja perede heaolu suurendamine ning elukvaliteedi tõstmine, soodustades seeläbi laste sünde. Peaeesmärgi saavutamiseks on püstitatud viis strateegilist eesmärki:
Tervisepoliitika
Eesti elanike tervislik seisund on küll viimastel aastatel paranenud, kuid siiski jääme alla Euroopa keskmist. Eesti keskmine eeldatav eluiga on praegu 73,2 aastat, Euroopa Liidu keskmine 78 aastat. Eesti rahva tervise arengukava (ERTA) peaeesmärgiks ja lähtekohaks on pikk ja kvaliteetne elu. Tervena elatud eluiga peaks Eestis aastaks 2020 olema pikenenud meestel keskmiselt 60. ja naistel 65. eluaastani ning keskmine eeldatav eluiga on tõusnud meestel 75. ja naistel 84. eluaastani. Eluea pikkus ei ole enam kõige olulisem, vaid tuleks ka võimalikult kaua terve ja tegus olla.
Aed & Interjöör
Aed & Interjöör on Eesti Päevalehe lisa, mis käsitleb aianduse ja interjööriga seotut.
Lisa ilmub aastast 2009. Nime Aed & Interjöör kannab see aastast 2013. Varem kandis see nimesid Interjöör ja aed ning Aed ja Interjöör.
Organisatsiooni sotsialiseerumine
Organisatsiooni sotsialiseerumine on sotsialiseerumine uude organisatsiooni või uude rolli samas organisatsioonis. Organisatsiooni pingutused selle õnnestumiseks on organisatsiooni sotsialiseerimine.
Uude organisatsiooni sotsialiseerumisel saadakse selgeks, kuidas organisatsioon toimib, elatakse selles sisse ning leitakse endale selles sobiv koht. Kohanemise ajal ollakse organisatsiooni teravdatud tähelepani all. Uustulnukas kogeb tavaliselt teatud määral ebakindlust, stressi või šokki. Et saada organisatsiooni täisväärtuslikuks liikmeks, tuleb palju õppida, sealhulgas omandada tööoskusi, õppida tundma inimesi ja nendevahelisi suhteid, saada aru oma tulevikuväljavaadetest ning saada selgeks, kuidas organisatsioonis asjad käivad, näiteks millises rollis hakatakse olema, milline on organisatsioonikultuur, mis on organisatsiooni väärtused ja eesmärgid ning millised on võimuvahekorrad ning formaalsed ja mitteformaalsed suhted. Sotsialiseerumise õnnestumisest oleneb hilisem tööga rahulolu, pühendumus, aktiivsus ja selgus oma rollis.
Liina Tennosaar
Liina Tennosaar (sündinud 23. mail 1965 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 1986. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (12.lend).
Aastatel 1986–1988 töötas ta Vanemuise teatris, 1988–1993 Endla teatris ja 1996–2001 Vanalinnastuudios.
Tennosaare väljapaistvamad tööd draamalaval on olnud Epu osa Priit Pedajase lavastuses "Epp Pillarpardi Punjaba potitehas", proua Itami osa Merle Karusoo lavastuses "Täieline Eesti vabariik", Josie Hogani osa Priit Pedajase lavastuses "Saatuse heidikute kuu" (tunnustatud Ants Lauteri preemiaga) jpm.
Ta on muu hulgas mänginud filmides "Tants aurukatla ümber", "Püha Susanna ehk Meistrite kool", "Sügis" (Juuli Vispel), "Sügisball" jm.
Alates 2001. aastast on ta vabakutseline näitleja.
Isiklikku
Liina Tennosaare isa oli Kalmer Tennosaar, ema Sirje Tennosaar.
Liina Tennosaar on olnud abielus näitleja ja laulja Heino Seljamaaga, kellega neil on ühine poeg Jass Seljamaa, ning näitleja Sten Zuppinguga, kellega neil on ühine tütar Epp. Alates 2008. aastast elab Liina Tennosaar koos näitleja Egon Nuteriga.
Ülemiste järve äärne mets
Ülemiste järve äärne mets on mets Tallinnas Ülemiste järve juures.
Keskajal oli järv ümbritsetud männimetsaga, mis hävitati Liivi sõja ajal. Uue metsa rajamine järve kaldale tõusis päevakorrale 1830. aastal. Liivikute süsteemne ja ulatuslik metsastamine algas alles 1870. aastate lõpus. 1918. aastaks oli Ülemiste järve ja Pärnu maantee vahelisele alale istutatud 184 ha metsa (1994. aasta seisuga 126 ha). 2010. aastast saadik kannab osa sellest metsast Järve metsa nime.
Unguri
Unguri (vanasti ka Ungurmuiža) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Cēsise piirkonnas ja Raiskumsi vallas.
Vjatšeslav Ovtšinnikov
Vjatšeslav Ovtšinnikov (vene Вячеслав Александрович Овчинников; 29. mai 1936 Voronež – 4. veebruar 2019 Moskva) oli vene helilooja ja dirigent.
Unguri
Unguri asub merepinnast 70 m kõrgusel.
Ungursi järve ääres asub kämping. Külas on Unguru kapi ja Unguri bussipeatus.
Asulas oli Ungurmuiža mõisa (Orellen) süda. Asulat on esmamainitud aastal 1421, kuid mõisa pargis asub endine Urele linnamägi, kus võis asuda Urele linnus. Aastani 2021 kuulus küla Pārgauja piirkonda.
Linnamägi ja Ungurmuiža mõisa hoonetekompleks (sealhulgas mõisniku elumaja, kabel, veskimehe maja, kelder, laut, ait, tall-tõllakuur, eluhoone, park ja teepaviljon, lisaks veel kabeli värav ja kaks kabelis asuvat hauatähist, häärberi trepid, seina- ja laemaalingud, üks häärberi uks, ühed häärberi ukseraamid, ühe ruumi lagi ja kaks häärberi ahju). Kohaliku kaitse all on Ungurmuiža mõisa kõrts.
2007. aastal elas külas 69 inimest.
Endla nõgu
Endla nõgu on nõgu Pandivere kõrgustiku lõunanõlva jalamil.
Nõgu asub umbes 80 m üle merepinna.
Nõo keskel on Endla järv. Nõos on Endla soostik.
Kurese Pakamäe linnusasula
Kurese Pakamägi on muinasaegne kindlustatud asula  Kuresel, Lääneranna vallas, Pärnu maakonnas.
Kirjeldus
Muistne kindlustus asub Pakamäe nimelisel Biohermsel paekõvikul. 22 m läbimõõduga õue ümbritseb kolmest küljest ligemale 5 m laiune ja 0,8 kuni 0,9 m kõrgune, raudkividest ja mullast vall. Idapoolset külge, kus vall puudub, kaitses järsk looduslik nõlv.
Arheoloogilised kaevamised
Arheoloogilistel kaevamistel, mille viis läbi Mati Mandel juulikuus 2015. aastal sai selgemaks, et tegemist oli tugevamalt kindlustatud asulaga, mis kuulus tõenäoliselt ainult ühele majapidamisele. On ka tõenäoline, et kindlustatud asula võis kuuluda ülikule või lihtsalt rikkale perekonnale. Esialgse dateeringu järgi elati kindlustatud asulas keskmisel pronksiajal.
Kirjandus
Mati Mandel. Arheoloogia Läänemaa radadel. Eesti ajaloomuuseum. Tallinn 2011
Iwo Jima lahing
Iwo Jima lahing oli 19. veebruarist kuni 26. märtsini 1945 toimunud II maailmasõja lahing, mille vältel ründasid Ameerika Ühendriikide merejalavägi ja merevägi Jaapani vägede käes olnud Iwo Jimat ning hõivasid selle. Viis nädalat kestnud lahing oli üks II maailmasõja Vaikse ookeani sõjategevuse verisemaid ja ägedamaid lahinguid.
Jaapani väed olid saare põhjalikult kindlustanud punkrite, tunnelite ja peidetud suurtükipositsioonide võrgustikuga. USA vägedel oli seevastu hea suurtükivõimekus ja kontroll saare õhuruumi üle.
Jaapan kaotas lahingus kolm korda rohkem sõdureid kui Ameerika Ühendriigid, kuid Ameerika kaotuste koguarv (hukkunud ja haavatud) ületas Jaapani omi, mis oli Vaikse ookeani sõjategevuses haruldane. Saart kaitsnud 21 000 Jaapani sõdurist võeti vangi ainult 216 ning ülejäänutest enamik hukkus lahingus. Arvatavalt umbes 3000 jaapanlast jätkasid pärast lahingut sissisõda ning surid saadud vigastustesse või andsid nädalaid hiljem alla.
Hoolimata verisest võitlusest oli Ameerika vägede võit kindel juba enne lahingut, sest neil oli suur ülekaal ja kontroll õhuruumi üle. Saart kaitsnud Jaapani vägedel polnud võimalik taganeda ega saarele lisajõudusid ja varustust tuua.
Lahingu ajal tegi sõjafotograaf Joe Rosenthal foto "Raising the Flag on Iwo Jima", mis on üks tuntumaid II maailmasõja fotosid.
Mustvee Püha piiskop Nikolause kirik
pisi|Mustvee Püha piiskop Nikolause kirik (2011) Mustvee Püha piiskop Nikolause kirik on õigeusu kirik Jõgeva maakonnas Mustvees. Kirik ehitati aastatel 1861–1864 Apollon Edelsoni projekti järgi.
Päraldi
Päraldi oli küla Harjumaal, ajalooliselt Haiba mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Kustja küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Hageri kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Kustja külaga.
Päraldi kujunes külaks 20. sajandil. Siiski on võimalik, et külast on teateid juba 1798 (Peresalda).
Toscana suurhertsogkond
Toscana suurhertsogkond (itaalia Granducato di Toscana, ladina Magnus Ducatus Etruriae) oli Kesk-Itaalia monarhia, mis eksisteeris vaheaegadega aastatel 1569–1859, asendades Firenze hertsogkonna. Suurhertsogkonna pealinn oli Firenze. Enne Lotringite saabumist oli Toscana nimeliselt Saksa-Rooma riigi osariik kuni Vestfaali rahuni aastal 1648.
Algselt valitsesid Toscanat Medicid kuni selle vanema haru hääbumiseni aastal 1737. Kuigi rahvusvaheliselt mitte nii tuntud kui vana vabariik, kosus suurhertsogkond Medicite ajal ja oli tunnistajaks enneolematule majanduslikule ja sõjalisele edule Cosimo I ja tema poegade ajal, kuni Ferdinando II ajani, kelle valitsemine nägi riigi pika majandusliku languse algust. See tipnes Cosimo III ajal. Medicite ainus edutamine nende olemasolu hilisematel päevadel oli nende ülendamine Saksa-Rooma keisri poolt aastal 1691 kuningaseisusse.
François Stephane Lotringi dünastiast, kauge Medicite järeltulija, järgnes oma perekonnale ja tõusis oma Medici esivanemate troonile. Toscanat valitses kogu võimutäiusega asekuningas Marc de Beauvau-Craon. Tema järglased valitsesid ja asusid suurhertsogkonnas aastani 1859, väljaarvatud katkestus, kui Napoleon Bonaparte andis Toscana Bourbon-Parma dünastiale. Pärast Napoleoni süsteemi kokkukukkumist aastal 1814 suurhertsogkond taastati. Sardiinia-Piemonte vasallriik Kesk-Itaalia ühendprovintsid annekteeris Toscana aastal 1859. Toscana annekteeriti ametlikult Sardiiniasse aastal 1860 pärast ülekaalukat referendumit, milles 95% valijaid oli poolt.
Asutamine
Aastal 1569 oli Cosimo de' Medici valitsenud Firenze hertsogkonda 32 aastat. Tema valitsemise ajal ostis Firenze Genova vabariigilt Elba saare (1548), vallutas Siena (1555) ning arendas Elbale hästivarustatud ja võimsa mereväebaasi. Cosimo keelas ka vaimulikel vallata ilmalike ameteid ja kuulutas välja usuvabaduse seadused, mis olid sel ajal tundmatud. Cosimo oli ka pikaaegne paavst Pius V toetaja, kes Firenze laienemise valguses kuulutas augustis 1569 Cosimo Toscana suurhertsogiks, seda tiitlit varem Itaalias ei tuntud.
Rahvusvaheline vastukaja Cosimo ülendamisele oli kõle. Prantsusmaa kuninganna Caterina, kuigi ise Medici, vaatas Cosimot ülima põlgusega. Viini õukonnas levitati kuulujutte, et Cosimo oli Inglismaa kuninga kandidaat. Maximilian II ja Felipe II reageerisid üsna vihaselt, kuna Firenze oli keiserlik lään, ja kuulutasid Pius V teod kehtetuks. Siiski kinnitas Maximilian aastal 1576 ülendamise lõpuks keiserliku diplomiga.
1571. aasta Pühas Liidus võitles Cosimo Osmanite riigi vastu, liidus Saksa-Rooma riigiga. Püha Liit tekitas osmanitele purustava kaotuse Lepanto lahingus. Cosimo valitsemine oli üks kõige sõjakamaid Toscana ajaloos.
Cosimo koges mitmeid isiklikke tragöödiaid oma valitsemise hilisematel aastatel. Tema naine Toledo Eleonora suri aastal 1562 koos oma nelja lapsega katkuepideemia tõttu Firenzes. Need surmad mõjutasid teda suuresti, mis koos haigusega sundisid Cosimot aastal 1564 mitteametlikult troonist loobuma. See jättis tema vanema poja Francesco hertsogkonda valitsema (1574–1587). Cosimo I suri aastal 1574 ajurabandusse, jättes maha stabiilse ja ülimalt õitsva Toscana, olles kõige kauem valitsenud Medici. pisi|Suurhertsog (1574–1587) [[Francesco I (Toscana)|Francesco I]] pisi|Suurhertsog (1587–1609) [[Ferdinando I (Toscana)|Ferdinando I]]
Aru Pähe!
Aru Pähe! on Eesti Vabaerakonna häälekandja. Leht ilmub aastast 2016 Tallinnas. Leht ilmub üks kord aastas. Lehte levitatakse koos ajalehtedega Postimees ja Õhtuleht.
Toscana suurhertsogkond
Francesco ja Ferdinando I
Francesco huvitus vähe oma valduste valitsemisest, selle asemel tegeles ta teaduslike eksperimentidega. Riigi haldus oli delegeeritud bürokraatidele. Ta jätkas oma isa liitu Habsburgide keisririigiga, kindlustades seda abieluga Austria Johannaga. Francescot mäletatakse kõige paremini suremise pärast samal päeval, kui tema teine naine Bianca Cappello ergutas kuulujutte mürgitamisest. Tema järglane oli tema noorem vend Ferdinando de' Medici, kellele ta oli vastumeelne.
Ferdinando võttis innukalt üle valitsemise Toscanas. Ta korraldas Toscana soode kuivendamist, ehitas teedevõrgu Lõuna-Toscanas ja edendas kaubandust Livornos. Toscana siiditööstuse tõstmiseks nägi ta ette mooruspuude istutamist piki peamisi teid (siidiussid toituvad mooruspuu lehtedest). Ta nihutas Toscana kaugemale Habsburgide hegemooniast, abielludes esimese mitte-Habsburgist kandidaadiga Alessandro de' Medicist saati, Prantsusmaa kuninganna Caterina de' Medici lapselapse Christine de Lorraine'iga. Hispaania vastas kindluse ehitamisega Elba saare enda osale. Uue Toscana liidu tugevdamiseks andis ta lahkunud Francesco noorema tütre Marie Prantsuse kuningale Henri IV-le naiseks. Henri ütles otsesõnu, et kaitseb Toscanat Hispaania agressiooni eest, kuid hiljem taganes lubadusest. Ferdinando oli sunnitud naitma oma pärija Cosimo ertshertsoginna Maria Magdalenaga Hispaania lepitamiseks (kus Maria Magdalena õde oli kuningannaks). Ferdinando rahastas Toscana kolooniat Ameerikas, kavatsusega rajada Toscana asustus alale, mis nüüd on Prantsuse Guajaana. Vaatamata kõigile nendele majandusliku kasvu ja õitsengu stiimulitele oli Firenze rahvastik 17. sajandi algul pelgalt 75 000 hinge, palju väiksem kui teistes Itaalia pealinnades: Roomas, Milanos, Veneetsias, Palermos ja Napolis. Francesco ja Ferdinando olid lõdva eristamise tõttu Medicite ja Toscana riigi varanduse vahel arvatavalt rikkamad, kui nende eellane Cosimo de' Medici, dünastia asutaja. Suurhertsogil üksi oli eesõigus kasutada riigi maavarade ja soolaressursse. Medicite õnn oli otseselt seotud Toscana majandusega.
Ferdinando, vaatamata sellele, et ei olnud enam kardinal, kasutas palju mõju järgnevatel konklaavidel, valimistel, kus valiti katoliku kiriku pea paavst. Aastal 1605 õnnestus Ferdinandol lasta valida oma kandidaat Alessandro de' Medici paavstiks kui Leo XI. Kuid Leo XI suri hiljem samal kuul. Siiski oli Medicite õnneks Leo järglane, paavst Paulus V, ka Medici-meelne. Ferdinando paavstimeelsel välispoliitikal oli ka varjupooli. Toscanasse tulid vaimulikud ordud, kes ei olnud maksukohustuslikud. Ferdinando suri aastal 1609, jättes maha rikka riigi; siiski ajas tema tegevusetus rahvusvahelistes suhetes Toscana poliitika provintslusse.
Cosimo II ja Ferdinando II
pisi|vasakul|Maria Magdalena, [[Cosimo II de' Medici|Cosimo II ja Ferdinando II, Justus Sustermansi maal]]
Ferdinando vanem poeg Cosimo II de' Medici asus troonile (1609–1621) pärast tema surma. Nagu tema onu Francesco I, ei pakkunud valitsemine tallegi huvi ja Toscanat valitsesid ministrid. Cosimo II 12 aastast valitsemist rõhutasid tema rahulolev abielu Maria Magdalenaga ja tema eestkoste astronoom Galileo Galileile.
Ferdinando kinnisideedeks olid uued tehnoloogiad ja tal oli Pitti paleesse paigaldatud mitu niiskusmõõturit, baromeetrit, termomeetrit ja teleskoopi. Aastal 1657 rajas suurhertsogi noorem vend Leopoldo de' Medici Accademia del Cimento, mis loodi teadlaste meelitamiseks kogu Toscanast Firenzeks ühiseks õppeks.
Toscana võttis osa Castro sõdadest (viimane kord, kui Medicite Toscana osales konfliktis) ja põhjustas aastal 1643 kaotuse paavst Urbanus VIII vägedele. Varakamber oli nii tühi, et kui Castro palgasõduritele maksti, ei saanud riik enam maksta intresse valitsuse võlakirjade eest. Intressimäära langetati 0,75%. Majandus oli nii jõuetu, et maapiirkondades kauplemisel muutus valdavaks barterkaubandus. Riigikassa jõudis vaevu katta riigi jooksvaid kulutusi, mille tulemuseks oli pangatehingute täielik lõpetamine Medicitele. Ferdinando II suri aastal 1670, tema järglaseks sai vanim elusolev poeg Cosimo.
Cosimo III
pisi|Suurhertsog ([[1670–1723) Cosimo III vanas eas]] pisi|Suurhertsog Gian Gastone kroonmisportree; ta oli viimane Medici monarh Toscanas
Cosimo III valitsemist (1670–1723) iseloomustasid drastilised muutused ja suurhertsogkonna terav langus. Cosimo III oli vagatseja, keelates maipidustused, sundides prostituute maksma litsentside eest ja lüües sodomiitidel päid maha. Ta alustas ka mitmeid haridust tsenseerivaid seadusi ja algatas juudivastase seadusandluse. Ta kehtestas kurnavaid makse, kui riigi rahvastiku vähenemine jätkus. Aastal 1705 oli suurhertsogkonna varakamber praktiliselt pankrotis ja Firenze rahvastik oli vähenenud ligikaudu 50%, samas kogu suurhertsogkonna rahvastik oli vähenenud arvatavasti 40%. Kord võimas laevastik oli vähenenud haledasse seisu.
Cosimo maksis sageli oma feodaalisandale Saksa-Rooma keisrile kõrgeid makse. Ta saatis keisrile laskemoona Viini lahingu ajal. Toscana oli Hispaania pärilussõja ajal neutraalne, osaliselt Toscana lagunenud sõjaväe tõttu; 1718. aasta sõjaväe kontroll näitas, et armees oli vähem kui 3000 meest, paljud neist haiged ja eakad. Vahepeal täitus riigi pealinn Firenze kerjustega. Euroopa kuulis Toscana ohtudest ja Saksa-Rooma keiser Joseph I esitas kauge nõude suurhertsogkonnale (mõne Medici järglase kaudu), kuid suri enne, kui suutis nõuet rõhutada.
Cosimo abiellus Henri IV ja Marie de' Medici lapselapse Marguerite-Louise d'Orléans'iga. Nende liit sepistas kõrge rahulolematuse, kuid vaatamata pingetele oli neil kolm last, Ferdinando, Anna Maria Luisa ja viimane Toscana Medici suurhertsog Gian Gastone de' Medici. Kumbki Cosimo kahest pojast ei olnud sobiv pärija; Ferdinando oli alkohoolik ja epileptik, samas tema noorem poeg Gian Gastone ei olnud ajaloolase Paul Stratherni järgi valitsejaks sobiv.
Cosimo kavandas Firenze vabariigi taastamist, see otsus oli keerukas suurhertsogkonna feodaalse seisundi tõttu: Firenze oli keiserlik lään, Siena Hispaania lään. Plaani pidid heks kiitma Geertruidenbergi kogunenud jõud, kuid Cosimo lisas järsult, et kui tema ja tema kaks poega peaksid surema enne tema tütart, Pfalzi kuurvürstinnat, peab viimane pärima ja pärast tema surma tuleb vabariik taastada. Ettepanek vajus ära ja suri lõpuks koos Cosimoga aastal 1723.
François Stephane
François I (nagu François Stephane tuntuks sai) elas Firenzes lühikest aega koos oma naise, Habsburgide pärijanna Maria Theresiaga, kellest sai Toscana suurhertsoginna. François pidi loovutama oma iidse Lotringi hertsogkonna, et majutada kukutatud Poola valitseja, kelle tütar Maria Leszczyńska sai aastal 1725 Prantsusmaa ja Navarra kuningannaks. Maria isa Stanisław Leszczyński valitses Lotringi kompensatsioonina oma Poola kuningriigi kaotamise eest. François ei olnud valmis hertsogkonnast loobuma, kuid Saksa-Rooma keiser Karl VI (Maria Theresia isa) sätestas, et kui ta ei loobu oma õigustest Lotringile, ei saa ta Maria Theresiaga abielluda. François ei elanud oma Toscana valdustes, vaid elas oma naise valduste pealinnas Viinis. Ta valiti aastal 1745 Saksa-Rooma keisriks. Ta suri Innsbruckis aastal 1765 insulti; tema naine tõotas teda oma ülejäänud elu leinata, valitsedes samas koos oma poja ja François' keiserliku järglase Joseph II-ga. Toscana läks teisele pojale Leopoldile. Suurhertsogkonna haldusstruktuur ise muutus François I ajal vähe.
Reform
pisi|[[Leopold II|Suurhertsog Leopold I oma laste ja naisega, 1776]] pisi|Toscana riigilipp 1849–1860 pisi|[[Etruria Kuningriik, Toscana järglasriik Napoleoni sõdade ajal]]
Leopold arendas ja toetas paljusid sotsiaalseid ja majanduslikke reforme. Ta uuendas maksu- ja tollisüsteemi. Rõugetevastane vaktsineerimine tehti süstemaatiliselt kättesaadavaks (Leopoldi ema Maria Theresia oli suur väikeste rõugete vastase kaitsepookimise toetaja) ja asutati varajane institutsioon noorte kurjategijate rehabiliteerimiseks. Leopold kaotas ka surmanuhtluse. 30. novembril 1786, pärast de facto hukkamise peatamist (viimane oli aastal 1769), kuulutas Leopold välja karistusseadustiku reformi, mis lõpetas surmanuhtluse ja käskis hävitada kõik hukkamisvahendid riigis. Samuti keelati piinamine. 2000 Toscana kohalikus omavalitsuses algatati sündmuse tähistamiseks 30. novembril iga-aastane puhkepäev. Sündmust mälestavad sel päeval ka 300 linna üle maailma, tähistades Linnade Elu Päeva.
Leopold algatas ka radikaalsed reformid vaimuhaigete hooletu ja ebainimliku kohtlemise süsteemi parandamiseks. 23. jaanuaril 1774 kehtestati "legge sui pazzi" (vaimuhaigete seadus), esimene omataoline kogu Euroopas, mis võimaldas hospitaliseerida persoone, keda peeti hulluks. Mõni aasta hiljem algatas Leopold projekti ehitada uus haigla, Bonifacio. Ta kasutas oma oskust valida kaastöölisi ja pani noore arsti Vincenzo Chiarugi seda juhtima. Chiarugi ja tema kaastöölised algatasid haiglas uued humanitaarmäärused ja hoolitsesid vaimuhaigete patsientide eest, sealhulgas keelasid ahelad ja füüsilise karistamise, ja olid seda tehes varased pioneerid selles, mida hiljem tunti kui moraalse käitumise liikumine.
Leopold püüdis ilmalikustada usuliste ühingute kinnisvara või panna vaimulikud täielikult valitsuse kontrolli alla. Need meetmed, mis häirisid sügavalt rahvas juurdunud veendumusi ja viisid vastasseisuni paavstiga, ei olnud edukad.
Leopold kiitis ka heaks ja tegi koostööd poliitilise põhiseaduse loomisel, ja seda palju aastaid enne Prantsuse põhiseaduse väljakuulutamist ja milles olid mõned sarnasused Virginia õiguste deklaratsiooniga 1778. aastast. Leopoldi mõistes põhines see kodanike poliitiliste õiguste austamisel ning harmoonial täidesaatva ja seadusandliku võimu vahel. Siiski oli põhiseadus nii radikaalselt uus, et see kogus vastuseisu isegi nendelt, kes võinuks sellest kasu saada. Aastal 1790 suri keiser Joseph II pärijateta ja Leopold kutsuti Viini, et võtta üle tema perekonna Austria valduste valitsemine ja saada keisriks. Tema teine poeg Ferdinand sai suurhertsogkonna valitsejaks. Leopold ise suri aastal 1792.
Toscana Prantsuse revolutsioonisõdade ja Napoleoni sõdade ajal
Leopoldi järglane oli Ferdinando III. Ferdinando oli valitseva suurhertsogi ja suurhertsoginna María Luisa poeg. Prantslased sundisid ta Prantsuse revolutsioonisõdade ajal lahkuma, esmalt aastal 1799 ja siis pärast Aranjuezi lepingut, mil ta sai Salzburgi kuurvürstiks, valitsedes endise peapiiskopkonna territooriumi. Siis suurhertsogkond lõpetati ja asendati Etruria kuningriigiga Bourbon-Parma dünastia võimu alla, kompensatsiooniks Parma hertsogkonna kaotuse eest. Etruria omakorda annekteeriti prantslaste poolt aastal 1807, sellest tekkisid Arno, Méditerranée ja Ombrone departemangud. Napoleon Bonaparte annetas Toscana suurhertsoginna tiitli oma õele Élisa Bonaparte'ile.
Toscana taastamine ja lõplik kadumine
pisi|[[Leopoldo II (Toscana)|Leopoldo II (valitses 1824–1859) Austria feldmarssali vormis, 1828, Pietro Benvenuti]]
Napoleoni süsteem kukkus kokku aastal 1814 ja järgnev territooriumide ümberjaotaja, Viini kongress, loovutas Stato dei Presidi taastatud Toscanale. Ferdinando III jätkas oma valitsemist ja suri aastal 1824. Itaalia rahvuslus kasvas Napoleoni-järgsetel aastatel, mille tulemusel loodi salaühinguid Itaalia ühendamiseks. Kui need jõudsid Toscanasse, küsis muretsev Ferdinando oma nõolt, Austria keisrilt Franzilt riigi kaitseks Austria garnisoni. Ferdinando joondas Toscana Austriaga.
Pärast Ferdinando surma järgnes talle tema vanem poeg Leopoldo II. Leopoldot pidasid ta kaasaegsed liberaalseks monarhiks. Vaatamata tema teenetele vallandasid tema alamad ta kui välismaalase. Tema sugulus Austriaga oli võrdselt vastumeelne. Aastal 1847 annekteeris Leopoldo pärast valitseva Parma hertsoginna Maria Luisa surma Lucca hertsogkonna. (Riik loodi ainult Bourbon-Parma dünastia majutamiseks, kuni nende Parma valduste tagasisaamiseni). Samal aastal kutsuti kokku loodud Toscana riiginõukogu.
Leopoldo ajal olid Itaalias rahvarahutused, mis tipnesid 1848. aasta revolutsioonidega. Nimetatud revolutsioonid kukutasid Prantsusmaa trooni ja põhjustasid korratusi kogu Euroopas. Toscanas kehtestas Leopoldo II liberaalse põhiseaduse ja algatas liberaalse valitsuse. Vaatamata tema püüetele leppida puhkesid Livornos augustis režiimivastased tänavavõitlused. Leopoldo II toetas Sardiinia kuningriiki Austria-Sardiinia sõjas. Veebruaris 1849 loovutas Leopoldo II Toscana vabariiklastele ja põgenes Napoli linna Gaetasse. Tema asemele loodi ajutine vabariik. Ainult Austria abiga sai Leopoldo tagasi Firenzesse tulla. Põhiseadus tühistati aastal 1852. Austria garnison viidi välja aastal 1855.
Teine Austria-Sardiinia sõda puhkes suvel 1859. Leopoldo asus Austria poolele. Vittorio Emanuele II vallutas terve Toscana ja hoidis seda kogu konflikti jooksul; Leopoldo põgenes seetõttu Toscanast. Villafranca relvarahu lubas Leopoldol veel kord tagasi tulla. Pärast naasmist loobus ta troonist oma vanema poja Ferdinando kasuks. Ferdinando IV hüpoteetiline valitsemine ei kestnud kaua; Habsburgid tagandati ametlikult Rahvusassamblee poolt 16. augustil 1859.
Detsembris 1859 lakkas suurhertsogkond tõhusalt olemast, olles ühendatud koos Modena ja Parma hertsogkondadega Kesk-Itaalia ühendatud provintside moodustamiseks, mis annekteeriti Sardiinia kuningriiki mõni kuu hiljem. 22. märtsil 1860, pärast referendumit, mis hääletas ülekaalukalt (95%) Sardiiniaga ühinemise kasuks, annekteeriti Toscana ametlikult Sardiiniasse. Itaalia ühendati aastal 1870, kui Kirikuriigi riismed annekteeriti septembris paavst Pius IX kukutamisega.
Valitsemine
Toscana oli jagatud kaheks peamiseks haldusringkonnaks: stato nuovo (uus riik), mis koosnes endisest Siena vabariigist, ja stato vecchio (vana riik), vana Firenze Vabariik ja tema sõltlased. Kahte ala valitseti eraldi seadustega. Need olid jagatud, kuna stato nuovo oli Hispaania lään ja stato vecchio keiserlik lään. Sienat valitses suurhertsogi nimetatud kuberner. Saksa-Rooma keiser Karl V kuulutas Alessandro de' Medici Firenze pärilikuks valitsejaks.
Pärast vabariigi alistumist Firenze piiramisel kuulutas Saksa-Rooma keiser Karl V selgesõnaliselt välja, et vaid tema üksi võib määrata Firenze valitsuse. 12. augustil 1530 paigaldas keiser Firenze vabariigis Medici pärilikud valitsejad (capo). Paavst Clemens VII soovis oma sugulast Alessandro de' Medicit Firenze monarhistlikuks valitsejaks ja nõutas seda tiitlit väga tungivalt; ta tahtis jätta mulje, et firenzelased valisid Alessandro demokraatlikult oma monarhiks. Aprillis 1532 veenis paavst Firenze valitsevat komisjoni balíat koostama uue põhiseaduse. Kõnealune dokument avaldati 27. selle kuu päeval. See tekitas ametlikult päriliku monarhia, kaotades igivana signoria (valitav valitsus) ja gonfaloniere (Firenze titulaarvalitseja, kes valiti kaheks kuuks) ametikoha; nende asemele tuli consigliere, neljameheline nõukogu, mis valiti kolmeks kuuks ja mida juhtis "Firenze vabariigi hertsog" (ja hiljem Toscana suurhertsog). 48 mehest koosnev Senat, mis valiti põhiseadusliku reformi komisjoni poolt, sai eesõiguse määrata Firenze raha-, julgeoleku- ja välispoliitika üle. Lisaks nimetas senat sõja- ja avaliku julgeoleku komisjonid ning Pisa, Arezzo, Prato, Voltera ja Cortona kubernerid ja suursaadikud. Valitav pidi olema meessoost ja aadlik. Kahesaja nõukogu oli kaebuste kohus; liikmesus oli eluajaks. See põhiseadus oli jõus läbi kogu Medicite suurhertsogkonna, kuigi institutsioonid lagunesid ja nõrgenesid Ferdinando II valitsemise ajal.
Aja jooksul omandasid Medicid mitmeid territooriume, sealhulgas: Pitigliano krahvkond, ostetud välja Orsini perekonnalt aastal 1604; Santa Fiora krahvkond, omandatud Sforza dünastialt aastal 1633; Hispaania loovutatud Pontremoli aastal 1650, Silvia Piccolomini müüs oma valduse, Castiglione markiikonna Cosimo I ajal, Pietrasanta isandkond ja Capistrano hertsogkond ja Penna linn Napoli kuningriigis. Vittoria della Rovere tõi Montefeltro ja Rovere hertsogkonnad perekonda aastal 1631, pärast tema surma aastal 1694 läksid need tema nooremale pojale Francesco Maria de' Medicile. Need läksid kroonile Gian Gastone ajal.