cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saksa keisririik
Ajalugu
Saksa keisriks sai Wilhelm I, kes oli ka Preisimaa kuningas. Preisimaa moodustas üle poole kogu maa territooriumist. Keisririigi koosseisu kuulusid neli kuningriiki, kuus suurhertsogiriiki, viis hertsogiriiki, seitse vürstiriiki, kolm vabariiki ja Elsass-Lotringi riigimaa.
Keisririigi tegevus
Septembris 1872 toimus Berliinis kolme riigi – Venemaa, Austria-Ungari ja Saksamaa – keisrite esimene kohtumine. Arutelud jätkusid Wilhelm I visiidi ajal Peterburisse ning Aleksander II vastuvõtul Viinis 1873 jõuti niikaugele, et sõlmiti nn kolmekeisriliit. Selles osalejad kohustusid üksteisega konsulteerima ja säilitama heatahtliku erapooletuse juhul, kui üht neist ähvardab neljanda riigi kallaletung või puhkeb sõda mõne sellise riigiga. 1887 toimusid Saksa-Vene läbirääkimised kaksikkokkuleppe sõlmimiseks. Tulemuseks oli nn edasikindlustamisleping, millega mõlemad pooled võtsid endale kohustuse säilitada heatahtlik erapooletus, kui üks neist peaks sattuma sõtta mõne kolmanda suurriigiga. Erandiks kuulutati olukord, kui Venemaa peaks ründama Austria-Ungarit või Saksamaa Prantsusmaad.
1890. aastal oli kantsler Otto von Bismarck sunnitud erru minema. Teda asendas kindrali aukraadis krahv Leo von Caprivi, kes tõi kaasa uue kursi Saksamaa välispoliitikas. Bismarck oli olnud seisukohal, et Saksamaa peab olema tugev eelkõige Euroopa mandril. Kuigi ta ei olnud ka koloniaalvallutuste vastu, oli ta arvamusel, et jõude ei tohi liiga killustada. Euroopa poliitika osas arvas Caprivi, et Saksamaal ei ole võimalik vältida sõda kahel rindel, mille eest oli hoiatanud Bismarck.
Durango
Durango järgi on nime saanud mitu linna Ameerikas, näiteks La Plata maakonna halduskeskus Durango.
Abadiño
Abadiño on asula ja vald Hispaanias Baski autonoomses piirkonnas Biskaia provintsis. Asub Durangost vahetult kagus.
Krasnodari krai lipp
thumb|Krasnodari krai lipp alates 2004. aastast Krasnodari krai lipp on Venemaa haldusüksuse Krasnodari krai lipp.
Lipp võeti kasutusele 23. juunil 2004.
Lipu kirjeldus
Plagu on ristkülikukujuline horisontaalsete laidudega trikoloor (ülalt alla: helesinine, vaarikpunane ja roheline). Sinine ja roheline laid moodustavad 1:4, punane 1:2 lipu kõrgusest. Lipu keskel on kollane, oranžide kontuuridega Krasnodari krai vapp. Uue lipuga võeti kasutusele ka uus vapp.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3.
thumb|Krasnodari krai lipp aastatel 1995–2004.
Krasnodari krai lipp aastatel 1995–2004
Krai endine lipp, mis võeti kasutusele 24. märtsil 1995 ja oli kasutusel 2004. aastani, sarnanes praeguse lipuga, kuid sellel olev sinine laid oli tumesinine. Sinine ja roheline laid moodustasid 1:4, punane 1:2 lipu kõrgusest. Ka vapp erines praegusest.
Pikkuse ja laiuse vahekord oli 2:3.
Valjuhääldi
Valjuhääldi (ingl k speaker driver) on elektroakustiline seade, mis muundab helisagedusliku elektrivõnkumise (audiosignaali) heliks. Valjuhääldeid kasutatakse kõlarites, telerites, raadiovastuvõtjates ja muudes helivõimendiga aparaatides.
Tänapäevani valdavalt kasutatav elektrodünaamiline valjuhääldi loodi USA firmas Western Electric 1925. aastal. 1930. aastail asendati valjuhääldis kasutatud elektromagnet tugeva püsimagnetiga.
Muud tüüpi valjuhääldid (nt elektrostaatilised, magnetostaatilised, piesokeraamilised) leiavad peamiselt eriotstarbelist kasutamist.
pisi|175px|Kõrgsageduselement: 1 – magnetsüsteem 2 – võnkepool 3 – membraan 4 – tsentreerimisrõngas pisi|175px|Kesksageduselement: 1 – magnetsüsteem; 2 – radiaator: 3 – võnkepool 4 – tsentreerimisrõngas 5 – membraan pisi|175px| Madalsageduselement: 1 – püsimagnet 2 – võnkepool 3 – tsentreerimisrõngas 4 – membraan
Liigitus sageduse järgi
Kõlaris on tavaliselt mitu valjuhääldit, mis esitavad teadud osa üldisest helisagedusalast, nt 20–150 Hz (süvabassid), 40–400 Hz (madalsagedused), 400–2500 Hz (kesksagedused), 2,5–16 kHz (kõrgsagedused) ja üle 16 kHz (superhelisaged). Vastavalt on kasutusel järgmist tüüpi väljuhääldid (kõlarielemendid):
Kasutatakse ka avarsagedushääldeid, mis esitavad helisagedusi võrdlemisi laias vahemikus, enamasti alates 50 hertsist.
Joonistel on näidatud ka valjuhääldite sisemist ehitust (kohtlõikes). Suure nimivõimsusega elemendil võib olla jahutusradiaator (nagu see on kesksageduselemendil), mis hajutab võimsa valjuhääldi võnkepoolis eralduvat soojust.
Ehitus
pisi|300px|Bassielement
Elektrodünaamiline valjuhääldi
Elektrodünaamilise muunduri talitlus põhineb elektromagnetismi nähtusel, et magnetväljas asuvale juhtmele mõjub juhet läbiva vooluga võrdeline mehaaniline jõud. Juhe on mähitud ja tugevalt kinnitatud silindrilisele poolialusele. Võnkepool paikneb magnetahela rõngakujulises õhupilus. Pooli hoiab pilus kontsentriliselt lainestatud elastne tsentreerimisrõngas, nii et pool saab telje sihis teatud ulatuses liikuda, kuid ei puutu magneti osade vastu. Võnkepooli külge kinnitub heli kiirgava osana koonuse- või kuplikujuline membraan.
Valjuhääldi magnet (täpsemalt magnetahel) koosneb magnetvälja tekitavast püsimagnetist ja magnetringi loomiseks vajalikest pehmemagnetmaterjalist valmistatud magnetjuhtivatest detailidest (ikkest). Püsimagnetina kasutatakse peamiselt ferriidist rõngasmagnetit. Eriti heade magnetiliste omadustega on neodüümmagnetid (neodüümi, raua ja boori sulamist).
Koonusmembraan on enamasti pressitud kiudmaterjalist või polüpropüleenist ja tema lainestatud välisserv on liimitud valjuhääldi osi ühendava metallkorpuse ehk korvi külge. Madalsageduselementidel kinnitub membraan korvi külge elastse kummist või plastist manseti vahendusel, nii et liikuv süsteem saab võnkuda suure amplituudiga. Koonuse keskosa katab sfääriline kaitsekuppel, mis ühtlasi jäigastab membraani ja tõkestab õhu läbipääsu, eraldades seega kõlaris valjuhääldi tagakülje esiküljest. Mööda membraani pinda väljuvad võnkepooli otsad on paindjuhtmete abil ühendatud korvi küljes olevate klemmidega. Ühe klemmi juures on polaarsust tähistav märgis (plussmärk või värvitäpp), mille järgi saab süsteemi kuuluvaid valjuhääldeid ühendada õiges faasis.
Sarah Palin
Sarah Louise Heath Palin [ˈpeɪlɨn] (sündinud 11. veebruaril 1964 Sandpointis Idahos) on Ameerika Ühendriikide poliitik, endine Alaska osariigi kuberner. Ta oli Vabariikliku Partei asepresidendikandidaat 2008. aasta presidendivalimistel. 2009. aastal avaldas ta oma elulooraamatu "Going Rogue: An American Life". 2010. aasta jaanuaris alustas ta tööd Fox News Channeli poliitikakommentaatorina.
Valjuhääldi
Elektrodünaamiline valjuhääldi
Suure valjuhääldi ümber on tugev magnetväli, mis võib kustutada nt kõvaketta isegi kuni poole meetri kauguselt (magnetvälja mõju väheneb koos kauguse ruuduga). Kvaliteetsed valjuhääldid (eriti bassikõlarites kasutatavad) on magnetiliselt varjestatud, mille tulemusena väheneb magnetvälja tugevus vähemalt 50% võrra. pisi|300px|Elektrostaatilise valjuhääldi ehituse ja ühendamise skeem
Lamemembraaniga valjuhääldid
Tasapinnalise membraaniga elektroakustiltest muunduritest on tuntud elektrostaatilised ja magnetostaatilised valjuhääldid.
Elektrostaatilises valjuhääldis mõjub liikumapanev jõud ühtlaselt kogu membraani pinnale. Helikiirguriks on metallitatud kile, mis paikneb pinguldatult kahe metallvõrgust elektroodi vahel. Elektroodidele rakendatakse kõrge polarisatsioonipinge (nt 2000 V) ja membraanile pingekõrgendustrafo kaudu kuni 1000-voldine helisageduspinge. Füüsikast tuntud nähtuse tõttu, et erinimeliselt laetud kehad tõmbuvad, hakkab membraan helisagedusega võnkuma. Kasutegur on siiski võrdlemisi väike.
Magnetostaatilises valjuhääldis on võnkepooli mähis trükiribana liimitud plastkile pinnale, mis toimib membraanina. Püsimagneti elemendid (sirgmagnetid) on ühtlaselt jaotatud kogu membraani pinna ulatuses. Toimemehhanism on sama mis elektrodünaamilisel valjuhääldil.
Sarah Palin
Elulugu
Sarah Louise Heath sündis Idahos neljalapselise pere kolmanda lapsena. Tema ema oli kooli sekretär ning isa loodusteaduste õpetaja ja kergejõustikutreener. Pere kolis Alaskasse, kui Sarah oli imik. Sarah Palin õppis Wasilla keskkoolis ning oli edukas sportlane ja korvpallivõistkonna kapten. Ta osales edukalt ka mitmel missivõistlusel.
Ta õppis Hawaii Pacificu Ülikoolis ärijuhtimist ning omandas Idaho Ülikoolis bakalaureusekraadi ajakirjanduse alal, õppides kõrvalerialana ka politoloogiat. Seejärel töötas ta spordireporterina televisioonis ja osales kalapüügiga tegeleva perefirma töös.
Poliitilise karjääri algus
Aastatel 1992–1996 kuulus ta Wasilla linnavolikokku ning 1996–2002 oli ta Wasilla linnapea. Aastal 2002 kandideeris ta Alaska asekuberneriks, kuid kaotas valimised. Aastatel 2003–2004 juhtis ta Alaska Nafta- ja Gaasikomisjoni.
Alaska kubernerina
2006. aastal sai Palinist 42-aastaselt Alaska kõigi aegade noorim kuberner ja ühtlasi esimene naiskuberner.
Ta teatas, et tema peamisteks prioriteetideks on ressursside arendamine, haridus- ja tööjõupoliitika, tervishoid ja turvalisus ning transpordi ja infrastruktuuri arendamine.
3. juulil 2009 toimunud pressikonverentsil teatas Palin, et ta ei kandideeri uuesti 2010. aasta kuberneri valimistel ning astub enne juuli lõppu ametist tagasi. Põhjusena nimetas ta seda, et pärast asepresidendiks kandideerimist hakati tema vastu poliitilistel põhjustel eetikanormide rikkumise kaebusi esitama. Tema vastu esitati viisteist kaebust, millest ühtegi ei rahuldatud. Ta lisas, et nii tema kui ka osariigi õigusabikulud ulatusid nende kaebustega tegelemisel ligi kahe miljoni dollarini.
26. juulil 2009 astuski ta sellest ametist tagasi. Pärast tema lahkumist viidi Alaskas läbi arvamusküsitlus, milles 48% vastanutest vastas, et nad suhtuvad temasse negatiivselt, 47% vastas, et nad suhtuvad positiivselt ning 5% ei teadnud või ei omanud selles küsimuses seisukohta.
2008. aasta presidendivalimised
29. augustil 2008 teatas Vabariikliku partei presidendikandidaat John McCain, et on valinud Sarah Palini oma asepresidendikandidaadiks. Palin oli esimene alaskalane ja teine naine, kes kandideeris sellisesse ametisse. Esimene naissoost asepresidendikandidaat oli demokraat Geraldine Ferraro, kes kandideeris koos presidendiks kandideerinud Walter Mondale'iga.
Mitmed konservatiivsed kommentaatorid kohtusid Paliniga juba 2007. aasta suvel. Näiteks Bill Kristol soovitas McCainil valida just Palin, sest see meeldiks usklikele parempoolsetele vabariiklastele ning tema vähene tuntus mõjuks samuti hästi.
2. oktoobril 2008 toimus tema ja demokraadist asepresidendi kandidaadi Joe Bideni vahel debatt. Pärast seda toimunud Rasmusseni arvamusküsitluse kohaselt pidas 45% valijaist selle võitjaks Bidenit, 37% Palinit.
Pärast 2008. aasta presidendivalimisi
thumb|Sarah Palin Saksamaal (2007) Sarah Palini tähelepanu äratanud 2008. aasta presidendivalimiste kampaania tekitas spekulatsioone tema kandideerimise kohta 2012. aasta presidendivalimistel. Novembris 2008 asutati liikumine "Draft Palin". 2008. aasta detsembris toetas ta Georgia osariigi senaatori Saxby Chamblissi kampaaniat, et ta Ameerika Ühendriikide Senatisse tagasi valitaks. Chambliss võitis valimised, sai oodatust parema tulemuse ning pidas selle põhjuseks toetust Palinilt, kes aitas võita tema poole konservatiivseid vabariiklasi. See toitis omakorda spekulatsioone, et Palin kavatseb kandideerida 2012. aasta presidendivalimistel.
27. jaanuaril 2009 moodustas Palin poliitilise ühenduse SahraPAC, mis peab riigi majandusjulgeoleku ja progressi aluseks energeetilist sõltumatust. 6. veebruaril 2010 küsiti temalt Fox Newsi saates, kas ta kavatseb 2012. aastal presidendiks kandideerida, vastas ta: "Ma olen valmis, kui sellest on minu arvates riigile kasu."
"Going Rogue"
2009. aasta novembris ilmusid Palini memuaarid "Going Rogue: An American Life", milles ta kirjeldas oma eraelu ja poliitilist karjääri. Pealkirja valiku aluseks oli ingliskeelne fraas 'gone rogue', mida kasutasid John McCaini kaastöölised, et kirjeldada Palini käitumist seoses tema kriitikaga kampaania aadressil.
Toetus naiskandidaatidele
2010. aasta keskel pani ta aluse nn roosa elevandi liikumisele (Pink Elephant Movement), mis seisnes mitmete vabariiklastest naiskandidaatide toetamises. Näiteks toetas ta California osariigi senaatori kandidaati Carly Fiorinat ja Georgia osariigi kubernerikandidaadina Karen Handelit, kuid kes kaotas oma osariigi eelvalimistel. Tema toetus aga aitas New Hampshire'i osariigi Kelly Ayotte'i kandidatuuri senatisse. 2010. aasta mais toetas ta Nikki Haley kandidatuuri Lõuna-Carolina osariigi kuberneri ametikohale.
Poliitilised seisukohad
Sisepoliitika
Sarah Palin on veendunud abordi keelustamise pooldaja ja samasooliste abielu vastane. Ta pooldab surmanuhtluse rakendamist ja igaühe õigust kanda relva. Ta pooldab riigi võimalikult vähest sekkumist majandusellu ja avaliku sektori kulude vähendamist.
Välispoliitika
Palin pooldas Ameerika Ühendriikide kohaloleku suurendamist Afganistanis ning avaldas detsembris 2008 arvamust, et see suurendaks seal julgeolekut. Ta kohtus 2008. aasta detsembris ka Afganistani presidendi Ḩāmid Karzayga. Samuti pooldas ta sõda Iraagis, kus oli tema arvates "terrorismivastase sõja keskne rinne". Ta on pidanud oluliseks, et Ameerika Ühendriigid oleksid energeetiliselt sõltumatud. Septembris 2008 arvas ta, et Gruusia ja Ukraina peaksid olema NATO liikmed. Samuti pooldas ta sõjalist sekkumist, kui Venemaa peaks ründama NATO liikmeks saanud Gruusiat või Ukrainat.
Perekond
thumb|Palinite pere (2008) Palinitel on viis last: pojad Track (sündinud 1989) ja Trig Paxson Van (18. aprill 2008) ning tütred Bristol Sheeran Marie (18. oktoober 1990), Willow (1995) ja Piper (2001). Track astus 11. septembril 2007 USA armeesse ning suunati jalaväebrigaadi. Üksus, milles ta teenib, saadeti septembris 2008 12 kuuks Iraaki.
Retseptsioon
Pärast 2008. aasta presidendivalimisi oli ta endiselt populaarne. 2008. aasta detsembri alguses valiti ta Ameerika Ühendriikide 2008. aasta kümne kõige kütkestavama isiku ("Top 10 Most Fascinating People") hulka. 2008. aasta detsembris nimetas konservatiivne väljaanne Human Events aasta konservatiiviks (Conservative of the Year). 2010. aasta aprillis valis ajakiri Time ta maailma 100 mõjukaima inimese sekka.
Valjuhääldi
Lamemembraaniga valjuhääldid
Mõlemat tüüpi valjuhääldeid kasutatakse eriti kvaliteetsetes kõlarisüsteemides kõrgetel ja mõnel juhul ka keskmistel helisagedustel.
pisi|150px|Piesovaljuhääldid
Piesokeraamiline valjuhääldi
Piesokeraamilises ehk ferroelektrilises valjuhääldis muundab helisagedusvõnkumised mehaanilisteks võngeteks ferroelektrik ehk piesoelement. Piesoelemendi kristallile elektrivälja rakendamisel muutub piesoelektrilise pöördefekti toimel kristalli paksus vastavalt kristalli vastastahkudele rakendatavale helisageduspingele. Ferroelektrilise elemendi võnkumised kanduvad membraanile.
Piesoelektriline valjuhääldi on võimendile mahtuvuslikuks koormuseks, seepärast ei väljendata tema koormatavust vattides, vaid voltides. Sageduskäigu lineariseerimiseks võib niisuguse valjuhääldi juurde kuuluda sagedusfilter kaldega 6 dB/oktav. Valjuhääldile on iseloomulikud resonantsitipud sagedusvahemikus 1–5 kHz, ultrahelirakendusteks mõeldud seadistel ka kuni 50 kHz-ni. Seetõttu on seda tüüpi helikiirgurid piiratult kasutusel keskmiste ja kõrgete helisageduste jaoks, küll aga levinud odava ja kompaktse signaaltooni allikana (summerina) mitmesugustes aparaatides.
pisi|Ruuporvaljuhääldi tööpõhimõte; A – võnkesüsteem, B – ruupor
Ruuporvaljuhääldi
Ruuporvaljuhääldi iseloomulik osa on lehtrikujuliselt (eksponentsiaalfunktsiooni kohaselt) laienev toru. Selle toru sisendava küljes on elektrodünaamiline muundur, mis muudab elektrisignaali helivõngeteks samal põhimõttel kui tavaline valjuhääldi. Ruuporvaljuhääldi membraan töötab siin kolbkiirgurina, mis on akustiliselt tugevalt koormatud, sest ruupori sisendava on palju väiksem kui membraan. Niiviisi saavutatakse akustiliste impedantside hea sobitus ja vastavalt ka kõrge muunduri kasutegur – kuni 50% (võrdluseks: tavaliste valjuhäälditega kõlarite kasutegur jääb vahemikku 0,2–5%). Heli väljub ruuporist võrdlemisi kitsa vihuna ja helirõhk on kõrge (nt 2-vatisel sisendvõimsusel võib helitase 1 m kaugusel saavutada väärtuse 110 dB).
Ruuporvaljuhääldi puudusteks on võrdlemisi suur mittelineaarmoonutus (tingituna akustilisest ülekoormusest õhu sisenemisel suure surve all ruuporisse) ja samuti piiratud sagedusala. Alumise piirsageduse määrab ruupori suurus ja kõrgematel sagedustel väheneb muunduri kasutegur.
Seda tüüpi valjuhääldi kuulub koos mikrofoni ja helivõimendiga ruupori (megafoni) koosseisu. Ruuporit kasutatakse peamiselt kõne võimendamiseks avalikel üritustel ja avalikes helindussüsteemides, nt staadionil.
Valjuhääldite parameetrid
IEC standardisarjas 60268-5 iseloomustatakse valjuhääldeid mitmesuguste parameetritega.
Võimsus
Maksimaalne müravõimsus on suurim elektriline võimsus, mida valjuhääldi võib kahjustumata kestvalt taluda. Selle võimsuse määramisel rakendatakse valjuhääldile ettenähtud sagedusalas roosa müra signaal 100 tunni kestel, kusjuures mürasignaal oma spektraalkoostiselt kajastab tüüpiliste muusikasignaalide sagedusjaotust.
Maksimaalne siinusvõimsus on suurim siinussignaali võimsus, mida valjuhääldi talub 1 tunni kestel, ilma et seejärel oleks kuulda valjuhääldi klirisemist, s.t müra, mis tekib võnkepooli hõõrdumisest magnetsüsteemi osade vastu. See võimsus moodustab maksimaalsest müravõimsusest 30–60%.
Maksimaalne lühiajaline võimsus on suurim roosa müra signaali võimsus, mida valjuhääldi talub 2 sekundi kestel, ilma et ta klirisema hakkaks. See võimsus on maksimaalsest müravõimsusest 2–4 korda suurem ning iseloomustab valjuhääldi võimet taluda tugevaid pingeimpulsse, mis tekivad nt võimendi ja signaaliallikate sisse- ja ümberlülitamisel.
Muusikavõimsus väljendab samuti impulsitaluvust; selle mõõtmisel DIN-standardi kohaselt rakendatakse valjuhääldile kuni kahesekundiste lõikudena siinussignaali sagedusega kuni 250 Hz. Muusikavõimsus on väärtuselt lähedane maksimaalsele lühiajalisele võimsusele.
Valjuhääldeid on iseloomustatud ka nimivõimsusega, mis on suurim valjuhääldisse juhitav siinussignaali võimsus, mille puhul mittelineaarmoonutus ei ületa etteantud piire (need on sageduseti erinevad).
Tundlikkus
Karakteristlik tundlikkus on keskmine helirõhk valjuhääldi tööteljel 1 meetri kaugusel, kui signaali elektrivõimsus on 1 W. Karakteristliku tundlikkuse tase on kümme korda kümnendlogaritm karakteristliku tundlikkuse suthest helirõhu kontrollväärtuse (20 μPa) suhtes detsibellides.
Lahtises kõlaris paikneval valjuhääldil on tundlikkuse tase vähemalt 90 dB. Teist tüüpi kõlarites kasutatavatel avar- ja madalribahääldeil vähemalt 85 dB, kesk- ja kõrgsageduselementidel 88 dB.
Sagedusomadused
Sageduskarakteristik väljendab tunnusjoonena või arvuliselt valjuhääldi poolt töötelje sihis teatud kaugusel (nt 1 m) mõõdetava helirõhu spektraaltiheduse taseme sagedussõltuvust püsival sisendpingel.
Talitlussagedusala on sagedusriba, mille alumisel ja ülemisel piiril on valjuhääldi teljesihiline helirõhutase väiksem etteantud väärtuse võrra (nt madal- ja kõrgsageduselementidel 14 dB ning kesksageduselementidel 10 dB) allapoole sageduskarakteristiku kõige kõrgemast tingnivoost (tingnivooks loetakse sagedustunnusjoone keskmine tase ühe oktavi ulatuses).
pisi|400px|Valjuhääldi impedantsi tüüpiline sagedussõltuvus
Takistused
Näivtakistus ehk impedants Z on valjuhääldi võnkepooli klemmipinge ja pooli läbiva voolu jagatis (mingil signaalisagedusel). Selle takistuse suurus sõltub võnkepooli aktiivtakistusest, induktiivsusest ja eriti ekvivalentsest takistusest, mis kandub elektriahelasse valjuhääldi mehaanilisest võnkesüsteemist ning on suurim valjuhääldi võnkuva süsteemi resonantsisagedusel.
Nimitakistus on aktiivtakistus, millega asendatakse valjuhääldi takistus temale rakendatava võimsuse määramisel. See takistus võib kuni 20% erineda näivtakistuse väikseimast väärtusest, mis esineb resonantsisagedusest kõrgemal sagedusel. Nimitakistus on enamasti 4 või 8 oomi, kõrgsageduselementidel ka rohkem. Nimitakistus on lähedane võnkepooli alalisvoolutakistusele.
Tahm
pisi|Tahmunud alumiiniumpott, mida kasutati toiduvalmistamiseks lahtisel tulel Tahm on orgaaniliste ainete mittetäieliku põlemise peeneteraline (osakeste ümbermõõt 0,01–1 μm) saadus, millest 95–99% moodustab süsinik. Ülejäänud osa moodustab orgaanilises aines sisalduv mittepõlev mineraalne jääk. See on tuhk, mis jääb järele täieliku põlemise puhul.
Tahma kasutatakse kummitööstuses, eriti autokummide valmistamisel, värvitööstuses musta pigmendina jm.
Korstnapühkija puhastab tahmast korstnaid ja lõõre.
Škoda 12Tr
pisi Škoda 12Tr on kahest kokkuühendatud trollibussist Škoda 9Tr moodustatud koosseisu tähistus. Selliseid koosseise oli plaanis valmistada ka Škoda tehases, kuid selleni ei jõutud. See tehti aga tarnitud 9Tr-ide baasil teoks osas Nõukogude Liidu linnades, sealhulgas Tallinnas ja Riias. Mõnel pool omistatigi sellistele koosseisudele tehase kavandatud tähistus 12Tr.
Koosseisu loomiseks kohandati standardseid kahe- või kolmeukselisi trolle 9Tr minimaalselt. Need ühendati omavahel jäiga ühenduslüliga. Samuti tuli luua elektriline ühendus.
Välislingid
Nerealizované trolejbusy Škoda
Jakob Palvadre
Noorus ja perekond
Jakov Palvadre kasvas üles Sangaste Korijärve küla Kalomatsi (Meiga) keskmiktalu perepojana. Kümnest lapsest kasvas üles kuus poega: Rein (1875–1960) – tulevane taluperemees ja seltsitegelane, Jaan (1881–1957) – rahvakooliõpetaja, talunik ja vallavanem, Peeter (1884–1928) – raudteeametnik, Anton (1886–1942) – jurist ja riigitegelane, Jakob – punane väejuht ja ajalooprofessor, Juhan (1892–1977) – gümnaasiumiõpetaja ja koolidirektor.
Tegevus enne Esimest maailmasõda
Jakob õppis Karula kihelkonnakoolis ja Valga linnakoolis, lülitus nagu vennadki revolutsioonilisse liikumisse. Sangaste kihelkonnas oli 1905 üsna tormiline. Suur osa sotsiaaldemokraatliku meelsuse levitamisel Sangastes oli tollastel Riia vaimuliku seminari õpilastel Anton Palvadrel ja Rein Eliaseril (1885–1941). 1906 astus ta VSDT(b)P Valga komiteesse, kus oli noorte organiseerija kuni 1908. Lühiaegse arreteerimise tõttu oli ta 1907 sunnitud linnakoolist lahkuma. Sooritanud eksternina rahvakooliõpetaja eksamid, oli ta aasta kodukohas Iigaste vallakooli õpetaja. Sügisel 1909 viibis lühikest aega Tartus ja Pärnus, kus töötas ajalehe Meie Kodumaa toimetuses. 1910 sai ta koha Virulase toimetusse Tallinnas, kus aasta lõpul sotsiaaldemokraatlikus tegevuses süüdistatuna vangistati. Viibinud üle aasta eeluurimisvanglas, mõisteti ta 1912 Riias Liivimaa sotsiaaldemokraatide vastu peetud suurprotsessil õigeks. Jakob Palvadre kaitsmine sel protsessil oli debüüdiks advokaadina vend Antonile, kes aastatel 1907–1908 oli ühe 1905. aastal peetud kõne pärast ka ise kaheksa kuud kindlusvanglas istunud. Pärast protsessi võeti Jakob kohe sõjaväkke ja saadeti Ida-Siberisse sapööriväeossa, kust ta vabanes kevadel 1914.
Kui puhkes I maailmasõda, võeti Jakob uuesti sõjaväkke. Valitsusvastase enamliku kihutustöö eest kaardiväe sapööripataljonis edelarindel vahistati ta 1916. aasta lõpul.
Tegevus revolutsioonikeerises
Veebruarirevolutsioon vabastas Jakob Palvadre trahviroodust ja ta valiti polgukomitee esimeheks. Septembris 1917 saadeti polk rindelt pealinna, kus ta lülitus VSDT(b)P Petrogradi Eesti organisatsiooni tegevusse. 1917. aasta oktoobris valiti Jakov Palvadre soldatitekomitee esimeheks ning esitati ka Asutava Kogu kandidaadiks bolševike poolt.
8. juunist 1918 sõdis Jakob Palvadre Lääne-Siberis Tšehhoslovakkia korpusega.
Eesti Vabadussõda
Saksa okupatsiooni lõpus Eestis sügisel 1918, saadeti novembri keskpaiku 1918 Eestisse ka Jakob Palvadre, kelle ülesandeks oli relvastatud mässu organiseerimine Tallinnas.
20. aprillist 1919 Eesti Töörahva Kommuuni Eestimaa Punaarmee Sõja-revolutsiooninõukogu (РВС Эстляндской Красной Армии) liige;
Tulemusteta tagasi Venemaale jõudnud, kerkis Jakob Palvadre aga jälle eesti punaste kütipolude etteotsa. 20. aprillist 1919 määrati ta Eesti Töörahva Kommuuni Eestimaa Punaarmee Sõja-revolutsiooninõukogu ehk nn. Eesti Punaarmee sõjanõukogu liikmeks (РВС Эстляндской Красной Армии) ja 24. maist 1919 1. Eesti Kütidiviisi ehk Eesti Punase Kütidiviisi (hiljem brigaadi) komandöriks, staabiülem Andrei Põld, , kellena jõudis Pihkvamaal sõdida ka Eesti Vabariigi sõjaväe vastu.
5. juunil 1919 osales ta Eesti Töörahva Kommuuni laialisaatmisel.
Venemaa kodusõda
Pärast Punaarmee ja Eesti kommunistliku sõjavägede väljatõrjumist Eesti territooriumilt viidi Palvadre juhitav Eestimaa kütidiviis Venemaale Kurski piirkonda, kus ta novembris 1919 osales Eestimaa kütidiviisiga Kurski linna vallutamises (oli 19.–29. oktoobril 1919 Kurski linna komandant .), Belgorodi ja Izjumi vallutamisel.
1920. aastal läks ta erru sõjaväest, tervislikel põhjustel – haigestumise tõttu plekilisse tüüfusse veebruaris 1920, kuu enne Eesti Kütidiviisi kui rahvusväeosa likvideerimist vastavalt Tartu rahulepingule.
Tegevus NSV Liidus
Osaledes 17.–19. aprillil 1920 Petrogradis peetud VK(b)P KK Eesti Osakondade Keskkomitee (likvideeriti 1929) konverentsil, kus valiti taas (esmakordselt aprillis 1918) Eesti Osakondade Keskkomitee liikmeks.
1920–1925 tegutses, kes paralleelselt aastail 1922–1924 Petrogradi ülikoolis ajalugu õppides, ajaloo ja marksismi-leninismi õpetajana Eesti Töörahva Ülikoolis ja Lääne Vähemusrahvaste Kommunistliku Ülikooli Eesti osakonnas.
Jakob Palvadre artikleid ilmus ajakirjanduses ning ta kirjutas ka selliseid teoseid nagu "Uuem ajalugu klassivõitluse seisukohalt" (1922), "Imperialistlik sõda" (1924), "Trotskismi alused ja leninism" (1925). Tema vaated läksid lahku 1920 asutatud ja kõigi Eesti organiseeritud tööliste esindamisele pretendeeriva EKP tegelaste Jaan Anveldi, Hans Pöögelmanni jt. seisukohtadest.
Sügisel 1924 valiti Palvadre Leningradi Riikliku Ülikooli ajaloodotsendiks ja 1927 korraliseks professoriks. 1926 ilmus temalt tõsine uurimus "1905.–1907. a. revolutsioon Eestis".
1928–30 oli Palvadre ülikoolis ühtlasi ajaloo-keeleteaduskonna dekaan ja 1930–31 Ajaloo-Filoloogia Instituudi juhataja. 1931 määrati ta Kommunistliku Akadeemia Leningradi osakonna Ajaloo Instituudi asedirektoriks. 1932 sai ta ajalooprofessoriks ja kateedrijuhatajaks Leningradi Nõukoguliku Ülesehitustöö Instituudis.
Lahkhelid süvenesid eriti pärast kommunistide mässukatse mahasurumist Eestis 1. detsembril 1924. Mässus osalenud Palvadre ja nn. fontannikud ehk palvadristid (Peeter Peterson, Artur Vallner, Voldemar Vöölmann) süüdistasid EKP tegelasi blankismis ja nimetasid mässu tantsuks tööliste laipadel. Palvadristidele aga heideti ette lubamatult rahvuslikku hoiakut (rahvusdemokratismi) ja ägedas võimuvõitluses tõrjuti nad 1928. aastaks poliitilistelt juhtkohtadelt NSV Liidus tegutsevates eesti organisatsioonides kõrvale.
1935. aastal Kommunistliku Internatsionaali Rahvusvaheline Kontrollkomisjoni otsustas : Kuna Palvadre, olles ÜK(e)P ridades, kogu aeg võttis osa fraktsioonilisest võitlusest EKP juhtimise vastu ja seisis selle võitluse eesotsas, olles noor partei liige ja astudes Vana enamlaste Seltsi, kuigi tal selleks õigust polnud, kasutas seda oma seisukorda Seltsis fraktsiooniliseks võitluseks, tarvitas selles võitluses sklokalise (tülinorimise) võtteid ja faktiliselt ühines parteile vaenuliste ollustega (Salmi meestega), ei allunud kõrgemate partei organite otsustele fraktsioonilise võitluse lõpetamise üle, siis on sm. Palvadre ära teeninud parteist väljaheitmise, kuid arvesse võttes sm. Palvadre osavõttu kodusõja frontidel valgete vastu RKK ei tõsta üles sm. Palvadre parteist väljaheitmise küsimust ja kuulutab talle valju noomituse hoiatusega, et vähemagi katse puhul uuesti alustada grupilikku võitlust, ta heidetakse parteist välja; tal keelatakse ära end segada Eesti asjadesse. RKK peab kohaseks sm. Palvadret tööle saata väljapoole Leningradi ja Moskvat.
Sidemed Eesti suguvõsaga
26. mail 1936 Jakob Palvadre arreteeriti. Teda ja teisi fontannikuid süüdistati tol ajal levinud vandenõus-trotskismis, spionaažis Eesti vabariigi kasuks.
11. oktoober 1936. Represseeriti ka tema pere.
Logistikasüsteem
Logistikasüsteem on logistikafunktsioone (hankimine, tootmine, transportimine, ladustamine, pakendamine jne) täitev ja turu muutustele reageeriv tervik, mille peamisteks eesmärkideks on kaupade ajalis-ruumilise ja väärtuselise kasulikkuse ning tarbijate rahulolu suurendamine.
Logistikasüsteem koosneb lülidest, milleks võivad olla mitmesugused ettevõtted: tootjad, tarnijad, hulgi- ja jaemüüjad, vahendajad, vedajad, börsid, pangad, IT-firmad jne. Sellised ettevõtetevahelised süsteemid on makrologistilised süsteemid. Makrologistilised süsteemid võivad ületada riigipiire ja moodustada isegi terveid maailmaregioone hõlmavaid majanduse infrastruktuure.
Ettevõtte logistikasüsteem on kogum ettevõtte füüsilise logistikaga koordineeritult tegelevaid tootmisüksusi, logistikatoiminguid haldavaid ja nendega seotud allüksusi. Süsteemi olulised elemendid on ka protsessides osalevad töötajad, info- ja juhtimissüsteemid, protsessikirjeldused, tööjuhendid jms. Ühe ettevõtte piires töötavad logistikasüsteemid on mikrologistilised süsteemid.
Corpus Christi
Corpus Christi on sadamalinn Ameerika Ühendriikides Texase osariigis, Nuecesi maakonna halduskeskus.
Nebbiolo
"Nebbiolo" on üks kahest Itaalia väärikast punasest viinamarjasordist (teine on "Sangiovese").
Erkki Aaltonen
Erkki Aaltonen (17. august 1910 Hämeenlinna – 8. märts 1990 Helsingi) oli soome helilooja.
Nebbiolo
"Nebbiolo" mari on üsna kapriisne, kasvatamise raskusastmelt võrreldakse seda mõnikord "Pinot Noiriga". Kõrgekvaliteedilist "Nebbiolot" õnnestub kasvatada praktiliselt ainult Itaalias Piemonte maakonnas. Sealsest "Nebbiolost" valmivad kuulsad Itaalia DOCG veinid Barolo ja Barbaresco.
Veinide omadused
"Nebbiolost" valminud veinid on tumepunased, parkainerikkad ja täidlased veinid, mille aroomis leidub ploomi, šokolaadi, tubakat ja tõrva.
Erkki Aaltonen
Ta õppis Helsingi muusikainstituudis, hilisemas Sibeliuse Akadeemias, klaverit, viiulit ja orelit. Hiljem sai ta eraõpetust kompositsioonis Väinö Raitiolt ja Selim Palmgrenilt.
Kuus Nikolaus Lenau luuletust ja Reekviem
"Kuus Nikolaus Lenau luuletust ja Reekviem" on Robert Schumanni vokaaltsükkel Nikolaus Lenau ja anonüümse autori tekstidele oopus 90 aastast 1850 (esmatrükk aastal 1851). Tsüklisse kuulub seitse laulu.
Tekst
<td width="50%" align=left>
Lied eines Schmiedes
Meine Rose
Pinot Noir
thumb|"Pinot Noiri" viinamarjad "Pinot Noir" [pin'oo n'uaar] on üks tuntumaid Burgundia punaseid viinamarjasorte.
"Pinot Noir" on üks vanemaid teadaolevaid veini tegemiseks kasutatud viinamarjasorte. Vana-Roomas tunti seda "Helvenacia Minori" nime all ja kasvatati juba 1. sajandil.
"Pinot Noir" on maailmas laialdaselt levinud. Seda tuntakse ka teiste nimede all. Näiteks on Austrias "Pinot Noiri" nimeks "Blauburgunder" või "Spätburgunder", Itaalias "Pinot Nero", Šveitsis "Clevner" ja Balkani poolsaarel "Burgundac". Samas on "Pinot Noir" ka üks kapriissemaid sorte, mille levik toetub pigem selle populaarsusele kui kasvatamise lihtsusele.
Veini omadused
"Pinot Noirist" valmistatud vein on heledam punane kui enamiku teistest viinamarjasortidest saadav vein. Ka parkaineid on selles vähem kui näiteks "Cabernet Sauvignonis", täidlus on enamasti keskmine. Maitses domineerivad sellised muud marjad nagu maasikas, vaarikas ja kirss.
Kuus Nikolaus Lenau luuletust ja Reekviem
Tekst
Die Sennin
Einsamkeit
Der schwere Abend
Requiem
Sepa laul
Minu roos
Tulek ja minek
Alpi karjatüdruk
Üksindus
Raske õhtu
Reekviem
Praakmani
Praakmani on küla Võru maakonnas Võru vallas Valga–Petseri raudtee lõunaküljel.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Põlva maakonnas Orava vallas.
Külas on olnud Praakmani mõis.
Külaterritooriumi läänepiiri märgib Viluste–Lindora tee.
Mõõteahel
Mõõteahel on niisugune omavahel seotud mõõtmete kogum, mis määrab vaadeldavate pindade või telgede vastastikuse asendi koos seda asendit kirjeldava mõõtmega.
Peipsi Laevastiku Divisjon
Tegevus Vabadussõjas
Merejõudude juhataja Johan Pitka päevakäsuga 27. jaanuarist 1919 asutati Peipsi järve suurtükilaevade divisjon, hilisem Peipsi Sõjalaevastiku divisjon ehk Peipsi laevastiku divisjon. Selle esimeseks ülemaks määrati 29. jaanuarist lipnik Aleksander Vunk. Esialgu koosnes divisjon kolmest suurtükipaadist ehk tolleaegse keelepruugi järele suurtükilaevast:
Aleksander Vunk armastas vastast kaugelt paugutada ja ohuolukorras pageda ning 13. juunil asendati ta leitnant Ferdinand Wichmaniga. 10. septembrist vahetas Wichmani divisjoniülema kohal omakorda välja leitnant August Maanidi.
1919 aasta maikuus Peipsi Sõjalaevastiku divisjon täies suurtükilaevaga Ahti ja 1919. aasta sügisel oli divisjonis 5 suurtükilaeva; lisaks veel väiksemaid laevu.
Rahuajal
Rahuajal jäid divisjoni koosseisu vaid suurtükipaadid Ahti ja Tartu koos soomuskaatritega Kõu ja Maru ning mõne mootorpaadiga. Divisjoni ülemaks sai 1. juulist 1920 leitnant Jaan Usin, kes püsis selles ametis 20 aastat, kuni Eesti okupeerimiseni 1940. aastal. Just selle aasta 24. veebruaril oli Jaan Usin ülendatud mereväekapteniks. 1930. aastail võeti divisjoni reservi suurtükipaadid Vanemuine ja Ilmatar. II maailmasõja alates oli Peipsi Sõjalaevastiku divisjonis tegevlaevana vaid suurtükipaat Tartu koos mootorpaadiga nr 2; ka Ahti oli reservi viidud.
Laevad
Peipsi Laevastiku Divisjoni kuulusid erinevatel aegadel suurtükipaadid:
Peipsi Laevastiku Divisjoni kuulusid soomuskaatrid:
Suurendav lüli
Suurendav lüli on mõõteahela lüli, mille suurendamisel suureneb ka sulgev lüli.
Vähendav lüli
Vähendav lüli on mõõteahela lüli, mille vähendamisel väheneb ka sulgev lüli.
Uraan (planeet)
Teleskoobi abil avastas Uraani 31. märtsil 1781 Saksa päritolu Inglise amatöörastronoom William Herschel. Ta nimetas uue planeedi kuningas George III auks Georgium Siduseks (ladina keeles 'Georgi täht'), kuid see nimi ei leidnud poolehoidu. Üldtuntuks sai saksa astronoomi Johann Elert Bode pandud nimi Uraan. Planeet sai nime vanakreeka mütoloogia vanima taevajumala Uranose järgi. Uraanist sai esimene teleskoobi abil avastatud planeet.
Uraani keemiline koostis on sarnane Neptuuni omaga ning erineb selgelt suuremate gaasiliste planeetide – Jupiteri ja Saturni – koostisest. Uraani atmosfääri temperatuur on Päikesesüsteemi planeetide hulgas kõige madalam. See võib langeda kuni 49 kelvinini (−224 °C). Väga madala temperatuuri tõttu kuuluvad atmosfääri koostisse peamiselt väga kerged gaasid – vesinik ja heelium. Atmosfääri alumistes kihtides esinevad pilved, mis on moodustunud metaanist, ammoniaagist ja veest. Pilvekihid on küllaltki keerulise ja kihilise struktuuriga. Arvatavalt asuvad metaanipilved ülemises ja veepilved alumises osas. Vähesel määral leidub atmosfääris ka süsivesinikke.
Uraani sisemus koosneb peamiselt kivimitest ja jääst. Sarnaselt teiste hiidplaneetidega on ka Uraanil rõngad, magnetosfäär ja palju kaaslasi.
Uraani telje kaldenurk orbiidi tasandi suhtes on vaid ligi kaheksa kraadi, mistõttu planeedi põhja- ja lõunapoolus asuvad seal, kus enamikul teistel planeetidel on ekvaator. 1986. aastal Voyager 2 tehtud fotodel on Uraan ühtlaselt sinakasroheline, erinedes Jupiteri ja Saturni atmosfäärides eristatavatest pilvemassiividest ja tormidest. Maapealsete vaatluste ajal on viimastel aastatel märgatud ka aastaaja vaheldumist ja kliimamuutuste kasvu, kuna Uraan lähenes oma pööripäevale. Tuule kiirused planeedil võivad ulatuda kuni 250 m/s (900 km/h).
Avastamine
pisi|175px|vasakul|William Herschel, Uraani avastaja vasakul|pisi|püsti|Koopia teleskoobist, mida William Herschel kasutas Uraani avastamisel Uraani vaadeldi mitmel korral enne avastamist, kuid planeeti peeti ekslikult täheks. Vanim registreeritud jälgimine toimus 1690. aastal, kui John Flamsteed uuris Uraani vähemalt kuuel korral, katalogiseerides selle kui 34 Sõnn. Prantsuse astronoom Pierre Lemonnier silmitses planeeti ajavahemikul 1750–1769 vähemalt 12 korral.
William Herschel vaatles planeeti 13. märtsil 1781 oma maja aias Bathi linnas Somerseti krahvkonnas, kasutades enda valmistatud teleskoopi. Algselt pidas Herschel Uraani hoopis komeediks. Kuigi ta jätkas esialgu avastatud objekti kirjeldamist komeedina, hakkasid teised astronoomid selles kahtlema. Rootsi päritolu Vene astronoom Anders Johan Lexell arvutas esimesena välja uue objekti orbiidi, mille peaaegu ringikujulist trajektoori pidas ta omaseks pigem planeedile kui komeedile. Samale järeldusele jõudis ka Saksa astronoom Johann Elert Bode.
Objekti hakati varsti üleüldiselt aktsepteerima kui uut planeeti. Selle faktiga nõustus ka Herschel 1783. aastal. Herscheli saavutuse tunnustamiseks tasustas kuningas George III teda 200 naela suuruse aastastipendiumiga tingimusel, et Herschel koliks Windsorisse, mille järel saaksid kuningliku perekonna liikmed tema teleskoopidega taevast vaadelda.
Päka
Päka on küla Võru maakonnas Võru vallas Järvepää järve ja Tartu–Petseri raudtee vahelisel alal.
Uraan (planeet)
Nimi
Kuninglik astronoom Nevil Maskelyne palus Herschelit, et tema kui planeedi avastaja paneks taevakehale ka nime. Herschel otsustas kuningas George III auks panna planeedile nimeks "Georgium Sidus" (George'i Täht) või "Georgia Planeet". See nimi polnud aga väljaspool Suurbritanniat kuigi populaarne ja varsti hakati pakkuma muid nimevariante. Astronoom Jérôme Lalande pakkus planeedi avastaja tunnustamiseks nime "Herschel". Rootsi astronoom Erik Prosperin esitas uueks nimekandidaadiks "Neptune'i" ja teda toetasid taevavaatlejad, kellele meeldis idee mälestada Briti laevastiku võite Ameerika iseseisvussõjas, kutsudes planeeti isegi selliste nimedega nagu "Neptune George III" või "Neptune Great Britain". Saksa astronoom Johann Elert Bode soovitas 1781. aastal kasutusele võtta nime Uraan, mis pärines Uranoselt, vanakreeka mütoloogia taevajumalalt. Bode väitis, et kuna Saturnus oli Jupiteri isa, siis peaks uue planeedi nimi tulenema Saturnuse isa (Uranos) järgi. Toetamaks Bode valikut, andis 1789. aastal tema kolleeg Martin Klaproth (Prantsuse Teaduste Akadeemiast) äsjaavastatud keemilisele elemendile nimeks uraan. Lõpuks võeti Bode soovitatud nimi laialdaselt kasutusele, Suurbritannias siiski alles alates aastast 1850.
Orbiit ja pöörlemine
pisi|Uraan teeb tiiru ümber [[Päikese 84,3 Maa aastaga. Tema keskmine kaugus Päikesest on ligi 3 mrd km (u 20 aü)]] pisi|1998. aastal [[Hubble'i teleskoop|Hubble'i teleskoobi abil tehtud moonutatud värvidega foto Uraanist, millel on näha pilvekihid, rõngad ja kaaslased]]
Päka
Päka küla põhjapiiri märgib Rebasmäe oja, mille juurde on moodustatud Rebasmäe hoiuala.
Uraan (planeet)
Orbiit ja pöörlemine
Uraan teeb tiiru ümber Päikese 84,3 Maa aastaga ja tema keskmine kaugus Päikesest on ligi 3 miljardit kilomeetrit (ca 20 aü). Päikesevalguse intensiivsus on Uraanil 400 korda väiksem kui Maal. Uraani orbiidi parameetrid arvutas esimesena Pierre-Simon Laplace 1783. aastal. Aja jooksul ilmnesid erinevused arvutusliku ja tegeliku orbiidi vahel ning 1841. aastal pakkus John Couch Adams välja, et erinevused on põhjustatud avastamata planeedi gravitatsioonijõust. 1845. aastal alustas Urbain Le Verrier iseseisvalt Uraani orbiidi uurimist. 23. septembril 1846 avastas Johann Gottfried Galle Neptuuni kohast, mis langes peaaegu kokku Le Verrier'i ennustatud positsiooniga.
Sirje Olesk
pisi|Sirje Olesk Kirjanike Liidu üldkogul Tartus 23. märtsil 2012 Sirje Olesk (neiupõlvenimega Sirje Mägar; sündinud 24. augustil 1954 Kohtla-Järvel) on eesti kirjandusteadlane ja -kriitik.
Uraan (planeet)
Orbiit ja pöörlemine
Uraani sisemuse pöörlemisperiood (sideeriline pöörlemisperiood) kestab 17 tundi ja 14 minutit. Siiski pöörleb suurem osa Uraani atmosfäärist kiiremini. Nagu ka teistel hiidplaneetidel, esinevad Uraani välisatmosfääris väga tugevad planeedi pöörlemissuunalised tuuled. Teatud laiuskraadidel, nagu 2/3 vahemaal ekvaatorist lõunapooluseni, on sideeriline pöörlemisperiood oluliselt väiksem – ligi 14 tundi.
Sirje Olesk
Lapsepõlv ja haridus
Olesk õppis aastatel 1972–1977 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust ning lõpetas selle cum laude. Doktorikraadi sai 1989. aastal Tartu Ülikoolis.
Töö
Pärast ülikooli töötas Tallinna 24. Keskkooli eesti keele ja kirjanduse õpetajana 1980. aastani, kuna läks Tartusse Eesti Kirjandusmuuseumi teadussekretäriks. Olesk sai teadusosakonna juhatajaks 1988. aastal ja sai doktorikraadi 1989. aastal uurimusega "Luuleteoreetilise mõtte arengust Eestis 1878–1918" juhendaja Harald Peepu valve all. 1990. aastast töötas Eesti Kirjandusmuuseumi teadusdirektorina.
Alates 2002. aastast on Olesk olnud Kirjandusmuuseumi vanemteadur, aga aastatel 2008–2010 ja uuesti aastatel 2015–2019 ta töötas Helsingi Ülikooli eesti keele ja kirjanduse lektorina.
Teadustöö
Oleski uurimusteemad on olnud Aino Kallas, nõukogude aja eesti kirjandus, luule ning Eesti ja Soome vahelised suhted. Alates 1998. aastast Olesk on olnud Soome Kirjanduse Seltsi välisliige ja 2006. aastal Soomluse Liidu (Suomalaisuuden liitto) Viro-Säätiö ("Eesti-Fond") andis talle Aino Kallase nimelise auhinna.
Isiklikku
Sirje Oleski abikaasa oli kirjandusteadlane ja endine poliitik Peeter Olesk (suri 2021). Abielupaaril lapsi polnud.
Uraan (planeet)
Uraani telje kalle
Uraani telje kalle ekliptika normaali suhtes on 97,77 kraadi ehk pöörlemistelg on peaaegu paralleelne Päikesesüsteemi tasandiga. Seetõttu vahelduvad aastaajad Uraanil täiesti teistmoodi kui muudel planeetidel. Uraani päikeseseisaku lähedasel ajal on üks poolustest suunatud Päikese poole ja teine vastassuunas. Vaid kitsas ekvaatorilähedases piirkonnas esineb kiiret öö ja päeva vaheldumist, kuid Päike on samal ajal madalal horisondi kohal nagu Maa polaaraladel. Teisel pool Uraani orbiiti on pooluste orientatsioon Päikese suhtes vastupidine. Mõlemal poolusel kestab polaarpäev ja polaaröö kokku 42 aastat.
Võrdpäevsuse lähedasel ajal on Päike suunatud ekvaatorile, mistõttu on sellel perioodil öö ja päeva vaheldumine sarnane enamiku teiste planeetide ööpäevade vaheldumisega. Uraani viimane ekvinoktsium oli 2007. aasta 7. detsembril.
Uraani telje asendi tõttu saavad planeedi polaaralad rohkem energiat Päikeselt kui ekvaatori lähedased piirkonnad. Siiski on Uraan soojem ekvaatoril kui poolustel. Sellise vastuolu põhjus pole teada. Samuti on teadmata põhjus, miks Uraani teljel on selline ebatavaline kalle. Laialt spekuleeritav arvamus on, et sellise telje asendi põhjustas Uraani kokkupõrkamine Maa suuruse protoplaneediga Päikesesüsteemi tekkimise perioodil.
Uraani lõunapoolus oli Voyager 2 möödumise ajal 1986. aastal peaaegu otse Päikese poole suunatud. Seda poolust käsitleb lõunapoolusena Rahvusvaheline Astronoomiaunioon, mille liikmed tunnistavad planeedi või kaaslase põhjapooluseks poolust, mis on suunatud ülespoole Päikesesüsteemi muutumatust tasandist, arvestamata planeedi pöörlemissuunda. Mõnikord kasutatakse ka vastupidist seisukohta, millega põhja- ja lõunapoolus on defineeritud kruvireegli (ka parema käe reegel) abil, kus pooluse suund sõltub taevakeha pöörlemissuunast. Seda reeglit järgides oli 1986. aastal Päikese poole suunatud hoopis põhjapoolus.
Nähtavus
Aastatel 1995–2006 oli Uraani tähesuurus vahemikus +5,6 kuni +5,9, jäädes veel palja silmaga eristatava piiridesse (kuni +6,5). Uraani nähtav läbimõõt jääb oluliselt alla nii Jupiteri kui ka Saturni läbimõõdule. Siiski on planeet palja silmaga eristatav tumeda taeva taustal ja samuti jälgitav linnatingimustes tavalise binokliga. Suuremate amatöörteleskoopide abil on Uraan nähtav äärte suunas tumeneva sinakasrohelise kettana, mille läbimõõt on 15–23 cm. Suurema teleskoobiga vaadeldes on planeedi nähtav diameeter 25 cm ja suurem, eristatavad võivad olla ka pilvekihid ja mõned suuremad kaaslased, nt Titania ja Oberon.
Sisemine struktuur
pisi|Uraan ja [[Maa (planeet)|Maa võrdluses]] pisi|Uraani sisemuse diagramm Uraani mass on Maa massist ligi 14,5 korda suurem, mis teeb temast kõige kergema hiidplaneedi. Planeedi diameeter on veidi suurem kui Neptuunil ja umbes neli korda suurem kui Maal. Uraani tihedus on 1,27 g/cm3, millega ta on planeetide hulgas eelviimasel kohal (Saturni ees). Väike tihedus näitab, et planeedi sisemises struktuuris esineb märkimisväärsel hulgal erinevatest ainetest (metaan, ammoniaak, vesi) moodustunud jääd. Uraani sisemuse kogumass pole täpselt teada, kuna erinevates arvutustes on kasutatud erinevaid mudeleid. Mass peaks jääma vahemikku 9,3–13,5 Maa massi. Vesiniku ja heeliumi osakaal kogumassist on väike, moodustades 0,5–1,5 Maa massi. Ülejäänud osa planeedi massist moodustavad kivimid (0,3–0,7 Maa massi).
Uraani sisemuse standardmudelis on kolm kihti: kivimitest (silikaadid/raud-nikkel) koosnev tuum tsentris, seda ümbritsev jäine vahevöö ja välimine kiht, mis koosneb vesinikust ja heeliumist. Tuum on võrdlemisi väike, selle mass on ainult 0,55 Maa massi ja raadius moodustab alla 20% planeedi raadiusest. Vahevöö moodustab suurema osa planeedist, selle mass on ligi 13,4 Maa massi. Atmosfääri osa moodustab viimased 20% Uraani raadiusest ja umbes 0,5 Maa massi. Tuuma tihedus on ca 9 g/cm3. Rõhk on tsentris 8 miljonit baari ja temperatuur umbes 5000 kelvinit. Jäine vahevöö ei koosne jääst selle sõna tavalises tähenduses, vaid kuumast ja tihedast vedelikust, mille hulka kuuluvad vesi, ammoniaak ja muud lenduvad ained. Sellel vedelikul on väga suur elektrijuhtivus, mõnikord nimetatakse seda vee-ammoniaagi ookeaniks. Jää domineerimine võrreldes gaasidega näitab, et Uraani ja Neptuuni valdav osa keemilisest koostisest erineb olulisel määral Jupiteri ja Saturni keemilisest koostisest. Vahevöös võib olla ka ioonvee kiht, kus vee molekulid segunevad vesiniku ja hapniku ioonide segusse ja veel sügavamal superioonvesi, kus hapnik kristalliseerub, kuid vesiniku ioonid liiguvad vabalt hapniku võres.