cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bonifatius IX
Bonifatius IX kultuuriloos
3. oktoobril 1391 Schwerini piiskopile saadetud kirjas lubas paavst rajada Riia toomkiriku ja Peetruse kiriku juurde kooli, kus oleks õpetatud vabu kunste. Ta määras 21. novembril 1391 ametisse Tartu ja Saare-Lääne piiskopkonna koolmeistrid.
Surm
Bonifatius IX kannatas aastaid neerukivide poolt põhjustatud vaevuste käes, mille tagajärjel ta 1. oktoobril 1404 Roomas suri. Ta maeti Rooma Peetruse kirikusse, kuid tema haud purustati 1507 uue kiriku valmimise käigus.
22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpus
Porhovi lahing, 6.–11. juuli
Pärast 9. juuli õhtul alanud koordineerimata taganemist ei suudetud kaitset enam taastada ning see lagunes 10. juulil lõplikult. Korpuse komandöri ettekujutatud vastupealetungist ei tulnud samuti midagi välja. 10. juuli õhtupoolikul jätkas Saksa 3. motoriseeritud diviis suurtükitule ettevalmistuse järel pealetungi Porhovi suunas juba lahinguks hargnenud jõududega. Saksa 3. motoriseeritud ja lõunast-edelast saabunud 8. tankidiviisi ühinenud jõud murdsid 232. laskurpolgu ehk teise liini kaitse Uza jõel ning sööstsid edasi Porhovi peale. Löögi alla sattusid ka linna ees paiknenud korpuseüksused. Paljud 171. ja 232. laskurpolgu ning korpuseüksuste sõdurid jäid nüüd juba kahelt poolt, piki Pihkva–Porhovi teed ja Ostrovi–Porhovi teid rünnanud Saksa üksuste haardesse. Üks 8. tankidiviisi väiksem soomusüksus tungis täiesti omaette 180. diviisi vasakust tiivast mööda, piki Novosokolniki–Porhovi teed üle Dubrovka põhja suunas 22. korpuse süvatagalasse ning jõudis 10. juuli õhtuks iseseisvalt Porhovi alla.
Mõned ümberpiiratud Punaarmee üksused 5. tankipolgu viimaste masinate toetusel üritasid väljamurdmiseks ise rünnakut Porhovi poole läänest ja NKVD üksus toetas neid idast, kuid sakslasi see ei peatanud. 5. tankipolk kaotas seal oma viimased tankid. Porhovi linn langes samal, 10. juuli õhtul Saksa vägede valdusse. Üle Šeloni viinud sild lasti taganejate poolt õhku viimasel minutil üle selle silla itta lipsanu olla mälestuste järgi olnud Anton Laur 171. laskurpolgu lipuga. Lahing oli lõppenud ja jätkus Saksa vägede pealetung Dno suunal. Kolme päevaga kaotati korpuse kokku 5600-st 4500 meest.
Porhovi lahingu tagajärjed
182. Eesti Laskurdiviis kui väekoondis lakkas 10. juuli vastaste löökide alla eksisteerimast. Pärast lahingut 11. armee juhatusele esitatud ettekandes märgitakse, et 182. diviis jooksis paanikas laiali. Sisuliselt ühe ööpäevaga olid Ostrovi–Porhovi suunda kaitsnud grupeeringu (algselt u 15 tuhat meest) hävitatud, laiali pillutatud, isoleeritud või üle Šeloni jõe itta pagenud. Erich von Manstein jätkas kohe oma operatiivülesande täitmist, liikudes edasi Novgorodi peale ning vallutas 13. juulil Soltsõ ja 15. juulil Novgorodi.
Kokkuvõttes võib väita, et lahingu kaotamise peamiseks põhjuseks oli korpuse isikkoosseisu madal kvaliteet ning seda kahes mõttes: Lihtsustatult öeldes, Eesti laskurdiviisi sõdurid kas ei osanud või ei soovinud võidelda uue Nõukogude korra eest.
Hilovo lahing, 17.–18. juuli
17.–18. juulil toimus Soltsõ pealetungi raames mitu väiksemat, kuid Eesti sõjaajaloos erineval viisil olulist lahingut (Hilovo, Logovino, Dno lahing).
180. laskurdiviis saatis Soltsõ pealetungi raames 14.–15. juulil põhja suunas välja kaks kuni pataljonisuurust lahingugruppi suurtükkide ning isegi tankide toetusel. Neis teenis ka palju eestlasi. Nimetatud grupid tegid Saksa tagalas Ostrovi–Porhovi tee piirkonnas küll tüli ja pahandust, kuid lahingu üldisele käigule mõju avaldada ei suutnud. Üks neist gruppidest, 21. laskurpolgu tugevdatud 1. pataljon (komandör kapten I. Dubrovski), liikus põhja poole, ületas Saksa süvatagalas Ostrovi- ja Pihkva–Porhovi maanteed ning raudtee ja liikus edasi põhja Hilovo kuurorti (end mõisa) juurde. Sakslastele ei jäänud suure kolonni liikumine oma tagalas märkamatuks ning 17. juuli õhtul Hilovosse jõudnud 21. laskurpolgu tugevdatud pataljon sattus ettevalmistatud tugevale varitsusele. Ootamatult rünnatud pataljon hävis kuni 18. juuli hommikuni kestnud lahingus täiesti. Lahingu käigus pidi pataljoni vasakul tiival olnud 1. rood, vanemleitnant Voldemar Timuska ja kapten Kurssi juhtimisel tagasi tõmbuma. Raskekuuluiildujate rood, roodukomandör nooremleitnant Vladimir Kirki juhtimisel, kaitses Antešino külasse viivat teed, 2. laskurroodu juhatas vanemleitnant Kalašnikov. Üle 250 mehe maeti ühishauda ning paljud võeti vangi. Langenute ja vangistatute seas oli palju eestlasi. Mitmete meeste vaprust ja sõdimisoskust Hilovo lahingus on esile tõstetud. Eduard Muts 21. laskurpolgu eelsalgast sai 11 haava, kuid jätkas lahingut. Leitnant Karl Karu tankitõrjekahurid kaitsesid Hilovost, Sossõnje raudteejaaama viivat teed. Tankitõrjekahuri sihtur jefreitor Voldemar Mõõk olla süüdanud Hilovo lahingus kaks tanki. Alla saja mehe jõudis 1. pataljoni staabiülema kapten Elmar Kursi jt juhtimisel eraldi gruppidena soodes-metsades ekseldes lõpuks tagasi omade juurde.
Dno lahing, 18. juuli
Korpuse 415. üksiku sidepataljoni (komandör kapten Kirijenko) lahing Dno ees 18. juulil on üldtuntud tänu Arnold Merile, kes sai seal esimese eestlasena NSV Liidu kangelaseks. Saksa 21. jalaväediviis liikus pärast läbimurret Porhovi joonelt kiiresti itta Dno raudteesõlme poole ning vallutas selle 19. juulil. Eelmisel päeval, (18. juulil) jäi löögi alla ka Dno ees Mogilitsõ külast lõunas asunud 22. korpuse staabi komandopunkt, kui sellele sattus peale 80–100-meheline sakslaste eelsalk. Korpuse komandör A. Ksenofontov, korpuse poliitosakonna ülem A. Penza jt lahkusid sealt kohe, võttes julgestuseks kaasa ka osa sideväelasi. Komandopunkti jäid kaitsma korpuse 415. sidepataljoni ja staabi kaitsemeeskonna järelejäänud osad. Jõud olid umbes võrdsed ja sakslased ettevaatlikud ning lahing loid. Kord ägenev, kord sumbuv tulevahetus kestis mitu tundi (terve õhtupooliku) tulemuseta, kuni sakslased taandusid. 415. sidepataljonis ei saanud selles 18. juuli lahingus ühtegi meest surma, küll aga sai kokku 22 sideväelast haavata, enamasti lahingu lõpupoole kergelt 50mm miinipilduja kildudest. Kuid näiteks kapten Georg Loog sai raskelt pihta (kuulihaav kopsus). Üks kogu lahingus langenu, Madseniga nimetu eesti kuulipildur on siiski teada, kuid tema ei teeninud sidepataljonis. Korpuse komandopunkti või täpsemalt selle kohalejäänud osa asukohta kaitsti killustatult erinevate, kuni 200 m lahus ning eri suundades tegutsenud allüksuste poolt. Keskset juhtimist tegelikult ei olnud, eraldi lõikudes korraldasid kaitset erinevad 415. sidepataljoni ohvitserid – major Arnold Isotamm, kaptenid Eduard Alt, A. Ots ja raadioroodu komandör Georg Loog ning ka sama roodu poliitjuhi asetäitja Arnold Meri. Mitmel eestlasel jäi lahingust omamoodi ettekujutus ning eri mälestustes toonitatakse erinevate meeste rolli kaitse juhtimisel.
Arnold Meri koos väiksema grupi raadioroodu sõduritega paiknes eraldi paremal tiival. Tema autasustamist põhjendati m.h sellega, et ta ilmutas meelekindlust ja julgustas ka kaassõdureid vastu panema ning sai korduvalt haavata, kuid ei lahkunud sellest hoolimata lahingust. Ja veel – Arnold Meri enda tunnistuse järgi tulistasid omad mehed teda lahingus teadlikult selja tagant. Pole alust arvata, nagu erinenuks Arnold Meri kangelaslikkuse määr paljude teiste NSV Liidu kangelaste omast. Eriliseks teeb selle siiski aeg – suvi 1941, mil iga ordeni kaalukus oli palju suurem kui sõja lõpul. Oma osa võis siin etendada püüe luua eeskujuandev näide reetureiks peetud eestlaste seast. Vaid mõni päev varem, 14. juulil, maksis 182. diviisi poliitosakonna ülem komissar Kuno Milbach oma eluga katse eest eestlaste renomeed parandada, kui ta meestega isiklikult rünnakule läks. Kirjeldatud lahingust natuke põhja pool, Dolžitsõ küla lähedal asunud korpuse staabi teistel osadel nii hästi ei läinud ning Saksa 21. diviisi löögi alla jäid ka mitmed 22. korpuse tagalaüksused. Dno ees 18.–19. juulil toimunu oli üldse võrdlemisi kaootiline ja lisaks kirjeldatud komandopunkti kaitsmisele sattusid sidepataljoni muud osad vastasele ka teistes kohtades, kandes kaotusi valdavalt teadmata kadunuina. Viimaseid oli 74 meest, neist kuni 30 eestlast. 18. juuli Dno ees oli 415. pataljonile sisuliselt ainukeseks päris lahingupäevaks 1941. aasta suvel. Dno ja Staraja Russa lahinguis andis end sakslastele vangi veel hulk eestlasi.
Soltsõ 2. pealetung
11. armee kogus end kaotusest kiiresti ning üritas kohe uut pealetungi Soltsõle. Selle 2. operatsiooni üldplaan oli samasugune: löökidega põhjast ja lõunast purustada Novgorodi suunas liikunud Saksa grupeering. Rinne kulges nüüd vähemsoodsalt. Põhja poolt pidi taas löögi andma 16. laskurkorpus, milles oli 20. juuli seisuga 29 619 meest, 143 välisuurtükki, 104 tankitõrjekahurit, 140 miinipildujat, 24 tanki ja soomusautot. Lõunapoolne grupeering jäi taas tunduvalt nõrgemaks hoolimata kaasatud väekoondiste arvust. Osaliselt leidunud andmete põhjal oli lõunagrupeeringus (180., 182., 183. ja 202. diviis) umbes 20 tuhat meest, kuid ainult 60 välisuurtükki, poolsada tankitõrjekahurit ja kuni sada miinipildujat. Neist ülekaalukalt tugevaim oli hästisäilinud 180. diviis, millesse kuulus vähemalt pool kogu lõunagrupeeringu meestest ja enamik suurtükkidest ning miinipildujatest. 182. diviisi jäänukile jäeti tegutsemislõik läänesuunal raudtee ümbruses.
Samamoodi kui Soltsõ 1. pealetungil, otsustas ka 2. pealetungi saatuse lõpuks Saksa sügav läbimurre piki Porhovi–Staraja Russa raudteed 11. armee lõunagrupi seljataha ning taas kaitses seda suunda õnnetu 182. diviis. Pealetungi alul oli nõrk 182. diviis isegi natuke edasi nihkunud ja Morino raudteejaama tagasi võtnud. 25. juuliks Dno piirkonda saabunud Saksa 30. ja 126. jalaväediviis asusid veel sama päeva õhtul ida suunas pealetungile. Murdnud raudtee ümbruses kaevunud 182. diviisi kaitse hoobilt läbi, liikusid Saksa üksused jälle nagu 1. operatsiooniski kiiresti Punaarmee lõunagrupeeringu selja taha, pöörasid kirdesse ja põhja ning andsid selja tagant täiendava hoobi niigi löödud 180. diviisile, mida parasjagu kokku koguti. Diviisi pääsenud sõdurid põgenesid itta Psiža jõele. 180. diviisis Soltsõ 2. pealetungi eel (20. juulil) rivis seisnud 10 631 mehest oli 30. juulil alles 6226. Diviis kaotas selles operatsioonis 3300 meest, neist 2400 langenute ja vangistatutena ning ligemale 900 haavatutena. Valdav osa kaotustest langes kahele ööpäevale 26. juuli õhtust kuni 28. juulini. Need päevad olid 180. diviisile sama rängad kui Porhovi lahing 182. diviisile. 180. diviisi laskurpolkudesse jäi igaühte ainult 100–200 eesliini võitlejat. Juuli lõpu raske lüüasaamisega muutus 180. diviis sarnaselt 182. diviisiga sisuliselt purustatute kategooriasse kuuluvaks üksuseks. Morinost jälle ida poole taganenud 182. diviisi kaotused Soltsõ 2. operatsioonis jäid mõõdukaks. 30. juulil tõmmati 180. ja 182. diviis tagalasse varukaitseliinile ning asuti neid uuesti komplekteerima. Eeskätt 22. korpuse üksuste vastu tegutsenud Saksa 21. jalaväediviisi kaotused 15. kuni 27. juulini olla olnud 869 meest, neist 166 langenuna. Võrreldes Soltsõ 1. pealetungiga jäi 2. pealetung märksa vähem edukaks, kuid taas pidurdati Saksa pealetungitempot Novgorodi suunal. Kokkuvõttes said nende tõttu kaotatud aeg ning jõud Erich von Mansteini Leningradi-eesmärgile saatuslikuks.
Juuli lõpu taganemise järel jäi rinne peatuma Perehhoda jõele Ilmeni järve lõunakaldal. 11. armee oli sellega kaheks osaks lõigatud. 16. laskurkorpus sõdis Ilmeni lääneküljel Novgorodi ees, armee ülejäänud osa, sh. 22. korpus, paiknes aga eraldi järve lõunakaldal. Uuest olukorrast tulenenult jagati 11. armee kaheks. Tähtsamat, Novgorodi-Leningradi suuna kaitsnud üksused eraldati 48. armeeks. 11. armeele jäeti väljakurnatud diviisid Ilmenist lõunas. 22. korpus (183. läti diviisi arvestamata) kaotas juulilahingutes kolme nädalaga 14 600 meest, neist 11 500 langenute või vangidena, üle 2400 haavatute ja haigetena ning mitmeid sadu mehi muudel põhjustel (näiteks 182. diviisis 579 meest), samuti suurema osa kuulipildujatest ja suurtükkidest. Eesti sõjaväelaste arv korpuses oli juulikuu jooksul järsult kahanenud. Soltsõ operatsioonides langes neid taas suurel hulgal vangi. Juuli lõpus võis korpuses teenida veel 1500–1800 eestlase ringis. Enamus istus juba sõjavangis.
Viimased katsumused, Nevi Mohh ja Lužno
Erinevalt 180. Eesti Laskurdiviisist seisid 182. Eesti Laskurdiviisil septembris ees veel tõsised võitlused. Saksa 30. jalaväediviisi septembri alguse läbimurde tagajärjel osutus 182. diviisi omadest täiesti äralõigatuks.
22. territoriaalkorpuse sõdurite saatus
22. korpuse üksuste seotus Eesti ajalooga lõppes 1. oktoobrist 1941, mil kõik Eesti sõjaväelased rindelt kõrvaldati ning tagalasse saadeti. Juba septembris alustati eestlaste rindelt kõrvaldamisega. 3. septembril saabunud looderinde direktiiviga nõuti väeosadelt aruandeid Baltikumi rahvaste ja poolakate kohta. Ühemõtteline korraldus 1939.–1940. aastal liidetud eestlaste, lätlaste, leedulaste, sakslaste ja poolakate ja ingerisoomlaste rindelt kõrvaldamise kohta saabus 28. septembril Punaarmee Poliitilise peavalitsuse ülema Lev Mehlise telegrammiga. Vastavalt sellele saadetigi Eesti sõjaväelased 1. oktoobriks rindelt ära kaugele tagalasse. 1. oktoobriks, mil lõplikult usalduse kaotanud eestlased rindelt kõrvaldati, oli korpuses alles veel vaid 500 eestlast. Sõdurid läkitati itta tööpataljonidesse. Ainult mõned üksikud mehed jäeti teenistuse huvides veel nädalaks-kaheks kohale.
Hilisemad kaks Rüütliristi kavaleri ning neli 20. Relva-SS Eesti diviisi rügemendiülemat olid samuti kuni sõjani teeninud 22. korpuses (Georg Sooden, rühmakomandörid leitnant Paul Maitla territoriaalkorpuse 171. laskurpolgust ja vanemleitnant Harald Riipalu 232. laskurpolgust ning Paul Vent 182. diviisi staabist).
Laur Järv
pisi|Laur Järv [[TeadusTeave|teadus.ee suvekoolis Käsmus, 2012]] Laur Järv (sündinud 12. juuni 1974 Tartus) on eesti füüsik.
Printsess Thyra (1880–1945)
pisi|Printsess Thyra Thyra, Taani printsess (Thyra Louise Caroline Amalie Augusta Elisabeth) (14. märts 1880 – 2. november 1945) oli Frederik VIII ja kuninganna Louise kuues laps ja kolmas tütar.
Sofoklís Venizélos
pisi|Sofoklís Venizélos (1921) Sophoklís Venizélos (Σοφοκλής Βενιζέλος; 3. november 1894 – 7. veebruar 1964) oli Kreeka poliitik, kolmekordne peaminister 13. aprillist 1940 kuni 26. aprillini 1944; 23. märtsist 1950 kuni 15. aprillini  1950 ja 21. augustist 1950 kuni 1. novembrini 1951.
Aléxandros Papágos
thumb|right|Aléxandros Papágos Aléxandros Papágos (9. detsember 1883 Ateena – 4. oktoober 1955 Ateena) oli Kreeka poliitik, peaminister 19. novembrist 1952 kuni 4. oktoobrini 1955.
Ai jõgi
Ai (vene Ай, baškiiri Әй) on jõgi Venemaal Lõuna-Uuralites, Ufa jõe lisajõgi.
Ai pikkus on 549 km ja valgala 15 000 km². Jõe ääres asub Zlatoust.
Suuremad lisajõed on Kigi, Ik ja Kussa.
Poissoni võrrand
Poissoni võrrand on mittehomogeenne osatuletistega diferentsiaalvõrrand kujul kus \Delta on Laplace'i operaator, g on teadaolev ja f on otsitav funktsioon.
Elektrostaatika
Poissoni võrrand annab elektrostaatikas seose elektrivälja potentsiaali \phi ja laengutiheduse \rho vahel
kus \varepsilon on keskkonna absoluutne dielektriline läbitavus.
Soojusjuhtimine
Poissoni võrrandiga saab kirjeldada ka soojuse statsionaarset jaotumist (st olukorda, kus soojus keskkonnas ei levi). Sel juhul on otsitavaks funktsiooniks temperatuur T ja etteantud funktsioon g kirjeldab soojusallikaid ja soojuse neeldumispunkte (vt ka soojusjuhtivuse võrrand).
Harilik kellukas
Harilik kellukas (Campanula patula) on kellukaliste sugukonda ja kelluka perekonda kuuluv taimeliik.
Hariliku kelluka õiekroon on sügavamalt lõhestunud ja veidi lillakama tooniga kui ümaralehisel kellukal. Õied on kuni 3 cm suurused.
Kasvab niitudel. Vars on püstine. Heades tingimustes sirgub kuni 80 cm kõrguseks, halbades vahel ainult 20 cm kõrguseks. Päikesepaistelise ilmaga tõuseb õis kõrgemale, pilvise ilmaga langeb madalamale.
Vili on mitme seemnega kõder.
Harilik kellukas on levinud kogu Euroopas, mägedes kuni 1400 m kõrgusel. Eestis on ta tavaline.
Elmar Liik
Liik õppis Riia Polütehnilises Instituudis (Moskvas) 1916–1917, Balti Tehnikaülikoolis 1918 ja Tartu Ülikoolis 1919–1926 (lõpetas viimase 1926 cum laude) agronoomiat. Kaitses 1927. aastal agronoomiamagistri (väitekiri "Nuumloomade, eriti sigade söötmisnormid uuemate uurimuste valgustusel") ja 1939. aastal agronoomiadoktori kraadi (väitekiri "Eesti šropširi lammaste villa morfoloogiliste omaduste ja rendemendi uurimusi"; atesteeritud 1946). Ta oli korporatsiooni Vironia vilistlane.
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. 1922–1929 oli ta Vahi põllutöökooli õpetaja, 1926–1928 Tartu Ülikooli teaduslik stipendiaat Saksamaal, Rootsis ja Taanis, 1929–1931 Põllutööministeeriumi seakasvatuse eriteadlane ning 1928–1951 Tartu Ülikooli õppejõud (1932 dotsent, 1939 professor). 1944–1945 elas Liik Saksamaal.
Krüogeen
Krüogeeni ajastu on geoloogiline periood, mis kestis 850–630 miljonit aastat tagasi. Ajastu sisaldas Sturtiani ja Marinoan/Varangian jäätumist, mis on teadaolevalt suurimad jäätumised Maa ajaloost. Krüogeeni ajal jäätusid kõik mandrid, mered ja ookeanid. Ekvaatoril oli jää paksus 10 meetrit. Sellisele totaalsele külmumisele aitas kaasa suurema osa maismaa asumisest lõunapoolusel ning kasvuhoonegaaside vähenemine atmosfääris elutegevuse tagajärjel. Seletamatu on, kuidas suutis Maa väljuda totaalsest külmumisest ning miks elu ei hävinenud. Arvatavasti ekvatoriaalses vöötmes merepind ei olnud kogu aeg jääs või oli seal õhuke läbipaistev jää. Vulkaaniliselt aktiivsemas piirkonnas (analoogselt Islandiga) võisid säilida oaasid. Tõenäolisemalt vulkaanide poolt paisatud CO2 tõstis kasvuhoonegaaside taseme piisavaks, mille tagajärjel Maa soojenes ning algas uus geoloogiline Ediacara ajastu.
Krüogeeni ajastul eraldus supermandrist Rodina Baltikumi, Amazonase ja Laurentia Laamad.
Nikólaos Plastíras
Nikólaos Plastíras (Νικόλαος Πλαστήρας; 4. november 1883– 26. juuli 1953) oli Kreeka poliitik, peaminister 3. jaanuarist 1945 kuni 9. aprillini 1945, 15. aprillist 1950 kuni 21. augustini  1950 ja 1. novembrist 1951 kuni 11. oktoobrini 1952.
Gukovo
Gukovo on kaevanduslinn Venemaal Rostovi oblastis. Asub piiril Ukrainaga.
Julius Evola
pisi|Julius Evola u. 1940 Giulio Cesare Andrea Evola (19. mai 1898 Rooma – 11. juuni 1974 Rooma) oli Itaalia traditsionalistlik filosoof ja kirjanik.
Autotrafo
pisi|Autotrafo skeem Autotrafo on ühe mähisega trafo, kusjuures osa mähisest on primaar- ja sekundaarahelal ühine. Mähisel võib olla mitu harundit (väljavõtet) erinevate sekundaarpingete saamiseks.
Autotrafo sisendvool I1 ja väljundvool I2 on mähise ühises osas vastassuunalised. Kuna mähise traadi ristlõiget läbib ainult voolude vahe, võib selles mähiseosas kasutada peenemat traati ja lisaks teisest mähisest vabanemisele vaske kokku hoida. Sellest tuleneb mõnikord kasutatav nimetus säästetrafo.
Autotrafo puuduseks on asjaolu, et trafo sisendahel on väljundahelaga vahetult seotud, s.t puudub tavalisele trafole omane galvaaniline eraldus.
Gran Vía
pisi|[[Edificio España ja Gran Vía]] Gran Vía on Madridi üks peatänavaid, mis lähtub Calle de Alcalá tänavalt ja suundub Plaza de España väljakule. Tänava pikkus on 1,3 kilomeetrit.
Sfääriline robot
Sfääriline robot nagu ka silindriline robot on robot millel on kaks pöörlevat liidet ja üks lineaarne liide.
Gantry robot
pisi|300px|Gantry roboti kinemaatiline diagramm Gantry robot ehk Cartesiuse robot on robot, millel on kolm prismaatilist liidet, mis on töötavad Descartesi ehk Cartesiuse koordinaatsüsteemis.
Gantry roboteid kasutatakse laialdaselt esemete teisaldamisel ning mitmesugustes eriotstarbelistes masinates, näiteks laserlõikamise ja plasmalõikamise valdkonnas.
Eesti Raudtee
Aktsiaselts Eesti Raudtee on Eesti ettevõte. Eesti Raudtee ainuaktsionäriks on Eesti Vabariik.
Riigiettevõte Eesti Raudtee moodustati 1. jaanuaril 1992, firma ülesandeks sai Eesti raudteede administreerimine. Samal aastal taastati Eesti Raudtee Rahvusvahelise Raudteede Liidu (UIC, peakorter Pariisis) liikmeks ning Eesti Raudtee astus ka Raudteede Koostööorganisatsiooni (OSShD, peakorter Varssavis) liikmeks. Alates 1. jaanuarist 2020 ei ole Eesti Raudtee enam UIC liige.
5. augustil 1997 otsustas vabariigi valitsus oma korraldusega kujundada riigiettevõte Eesti Raudtee ümber aktsiaseltsiks Eesti Raudtee. 1998 loovutas AS Eesti Raudtee osa oma varast eraldumise teel jagunemise käigus asutatud aktsiaseltsile Elektriraudtee, alates septembrist 2013 kannab AS Elektriraudtee nime AS Eesti Liinirongid.
Erastamine
pisi|AS Eesti Raudtee logoga vedur [[GE C36-7|C36 Tartus]] 2. märtsil 2001 kutsus Eesti Erastamisagentuuri peadirektor AS Eesti Raudtee 66% aktsiate erastamiseks AS-i Baltic Rail Service (BRS) erastamislepingu ja aktsionäride lepingu sõlmimisele, mille lõplik jõustumine seati sõltuvusse ostuhinna tasumisest. Aktsiate eest pakutud summa tasuti 31. augustil 2001, misjärel said Eesti Raudtee omanikeks BRS (66%) ja Eesti Vabariigi valitsus (34%). See oli Euroopa esimene vertikaalselt integreeritud raudtee erastamine.
2003. aastal oli Eesti Raudtee kaubaveomaht 9256,9 mln tonnkilomeetrit, müügitulu 1737,0 mln krooni, töötajaid oli 2674, vedureid 157 ja kaubavaguneid 3648.
Viimastel aastatel oli Eesti Raudtee omanike vahel arvukalt erimeelsusi. 2004. ja 2005. aasta aruanded olid Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi vastuseisu tõttu kinnitamata. Eesti Vabariigi Valitsus võttis suuna Eesti Raudtee taasriigistamisele.
9. jaanuaril 2007 sai Eesti Vabariigi valitsus 100% Eesti Raudtee AS-i aktsiate omanikuks.
Juhtimine
Eesti Raudtee juhatuse liikmed on juhatuse esimees/peadirektor Kaido Zimmermann ning juhatuse aseesimees/finantsdirektor Andrus Kimber.
2021. aasta seisuga on Eesti Raudtee nõukogu liikmed Sven Pertens (esimees), Rene Varek, Carri Ginter, Kaie Karniol ja Indrek Laineveer.
Patsient
Patsient on isik, kes kasutab tervishoiuteenuseid haiguse või tervisehäire tõttu või ka ilma haigusseisundita.
Eestis tegutseb sotsiaal- ja tervishoiuteenuste tarbijate huvikaitse organisatsioon Eesti Patsientide Esindusühing.
Seaborgium
Seaborgium on keemiline element järjenumbriga 106.
Tuntud isotoopidest stabiilseim on isotoop massiarvuga 269, mille poolestusaeg on 22 sekundit.
Element on nimetuse saanud füüsiku Glenn Theodore Seaborgi järgi.
Panagiótis Pipinélis
pisi|Panagiotis Pipinelis (1968) Panagiótis Pipinélis (1899 Pireuse sadam – 1970) oli Kreeka poliitik ja diplomaat.
Kreeka diplomaatilise korpuse liikmeks sai 1922 ja töötas mitmetel töökohtadel. 1953 hakkas ta esindama Kreekat NATO-s.
Piesoisohüps
Surveline põhjavesi.
Sojoodid
Sojoodid on rahvas, kes elavad põhiliselt Oka rajoonis Burjaadi vabariigis Venemaal.
2010. aasta seisuga elas Venemaa Föderatsioonis 3608 sojooti. Nende emakeeleks oli nüüdseks surnud Turgi keelkonda kuulunud keel, millel oli sarnasusi tõva keelega. Tänapäeval on aga avaldatud sojoodi keele õpikuid ja seda õpetatakse mõnedes koolides, kuigi suurem osa sojoote kõneleb burjaadi keelt.
Kalju Otu
Õppis 1922–1929 (lõpetas 1929) Tartu Ülikoolis õigusteadust.
Talupidaja ja kaupmees Toilas, kohtu-uurija sekretär Jõhvis, 1934–1937 Voka vallavanem, 1937–1938 Kunda alevivanem, 1938–1940 Kunda linnavanem.
Omakaitse Sihtkapitali Kunda linna toimkonna juhatuse esimees, Kunda linna VKÕ ühingu esimees.
1941. aasta suvel juhtis ta Jõhvi vallas metsavendade laagrit, Saksa okupatsiooni ajal oli Omakaitse Toila rühma ülem, alates 1942. aasta kevadest töötas Julgeolekupolitseis Narvas ja Kohtla-Järvel. Alates 1944. aasta sügisest varjas ta end Läänemaal.
Juurdluse käigus andis ta põhjalikke andmeid 96 SD töötaja, 71 salaagendi ja 16 metsavenna kohta. 17. juunil 1947 oli ta äratundmisagent nimega Tartu.
1947. aasta lõpuks oli ta üles otsinud ja tuvastanud 150 tagaotsitavat isikut. 1948. aastal infiltreerus ta rahvuslikku salaorganisatsiooni Vaba Eesti ja oli suutnud 20. septembriks 1948 välja selgitada 25 Vaba Eesti liiget. 1957. aastal otsiti tema kaudu taga Karl Jürgensit.
Darwin (Austraalia)
thumb|300px|Darwini ärikeskus
Darwin on Austraalia Põhjaterritooriumi pealinn.
Elanikke on 2019. aasta seisuga 147 255 ning seal elab enamik hõredalt asustatud Põhjaterritooriumi elanikest. Darwin on Austraaalia kõige põhjapoolsem osariigi pealinn. Linn asub Timori mere ääres ja selle pindala on 112 km². Darwini asukoht Kagu-Aasia läheduses, muudab linna oluliseks ühenduslüliks Austraalia ja näiteks Indoneesia ja Ida-Timori vahel.
Haagi Rahvusvahelise Eraõiguse Konverents
Haagi Rahvusvahelise Eraõiguse Konverents on 1893. aastal rajatud rahvusvaheline organisatsioon, mille eesmärgiks on rahvusvahelise eraõiguse normide ühtlustamine.
Kreeka kodusõda
Kreeka kodusõda oli sõda Kreekas antikommunistlike ja kommunistlike jõudude vahel detsembrist 1944 – 16. oktoobrini 1949. Lõppes antikommunistlike jõudude võiduga.
Pühapäeva pärastlõuna Grande-Jatte'i saarel
"Pühapäeva pärastlõuna Grande-Jatte'i saarel" (originaalpealkiri "Un dimanche après-midi à l'Île de la Grande Jatte") on Georges-Pierre Seurat' maal aastast 1886.
Madridi kuninglik palee
Madridi kuninglik palee (hispaania keeles Palacio Real de Madrid) on Hispaania kuningliku perekonna ametlik residents kuningriigi pealinnas Madridis. Kompleksi, mis on üks Euroopa suurimaid, kasutatakse tänapäeval enamasti vaid riigiürituste tarvis.
Palees on 3418 ruumi ning 135 000 m² põrandapinda. Sellega on see pindalalt suuruselt teine ametiresidents Euroopas Apostliku palee järel Vatikanis.
9. sajandil lasi Córdoba emiir ehitada sinna paika kindluse, mida hilisematel sajanditel laiendati. Linnus hävis tules 24. detsembri 1734 ja seejärel püstitati aastail 1738–1755 selle asemele uus palee.
McDonnell Douglas F-15 Eagle
McDonnell Douglas (nüüd Boeing) F-15 Eagle on taktikaline hävituslennuk, mis on loodud ülekaalu saavutamiseks õhuruumis. Lennuk töötati välja Ameerika Ühendriikide õhujõudude tellimusel ja selle esmalend oli juulis 1972. F-15E Strike Eagle on ründehävitaja F-15 arendus, mis võeti kasutusele 1989. aastal.
Arendus
Korea sõjas oli noolja tiivaga F-86 Sabre ainus Ameerika Ühendriikide hävituslennuk, millega suudeti edukalt alla tulistada Nõukogude hävitajaid MiG-15. 1960. aastate keskel avastas Ameerika Ühendriikide luure oma üllatuseks, et Nõukogude Liit ehitab hävituslennukit MiG-25. Tol ajal ei teatud läänes, et tegu on kiire püüdurhävitajaga, millega oli võimalik teha lühiajalisi sööstlende, mitte õhuruumis ülekaalusuutliku hävitajaga.
F-4 Phantom II piloodid ei saanud endale valida vaateväljas mitteolevaid sihtmärke enne, kui vaenlane oli nähtaval, seetõttu ei saanud nad tulistada kaugel asuvaid sihtmärke, nagu plaanitud. Keskmise ulatusega AIM-7 Sparrow ja väiksema laskeulatusega AIM-9 Sidewinder raketid olid vahel ebausaldusväärsed ja ebaefektiivsed lähedal asuvate sihtmärkide hävitamiseks, kus on tihti ainukeseks efektiivseks relvaks automaatkahur.
Algselt polnud Phantomid relvastatud automaatkahuritega, sest eeldati, et kaasaegses õhusõjas kasutatakse ainult rakette. Kuid Vietnami sõda näitas, et nii asi ei toimi ning kasutusele võeti rippkonteineris automaatkahurid. See ei olnud kõige parem lahendus, sest suurenes lennuki õhutakistus ja relva tekitatud vibratsioon segas täpset sihtimist. Hiljem paigaldati Phantomite kere ninaosasse kuueraudne Gatling printsiibil toimiv 20 mm M61 Vulcan automaatkahur, lasketempoga 6000 mürsku minutis. Vulcan kahuriga relvastatud Phantomitest said tõelised MiG-ide kütid.
Aja jooksul tekkis selge vajadus uue hävitaja järgi, mis oleks tõhus lähivõitluses ning samas säilitaks ka ülekaalu õhuruumis. Pärast USA mereväe VFX programmi (selle tulemusena loodi F-14 Tomcat) tagasilükkamist, mis ei rahuldanud USA õhuväge, tegid kolm firmat – Fairchild Republic, North American Rockwell ja McDonnell Douglas – oma pakkumised. 23. detsembril 1969 teatas lennuväe juhtkond, et valituks osutus McDonnell Douglase projekt. Võitnud kavand meenutas kahe kiiluga F-14, aga lennuk polnud muudetava tiivanoolsusega. Uus lennuk polnud oluliselt kergem ega väiksem kui F-4, mille see pidi välja vahetama.
F-15 oli esimene lennuk, mille mootorite tõukejõud ületas lennuki oma kaalu. Lennuk sai (F-15A ühekohaline, F-15B kahekohaline) uued Pratt & Whitney F100 mootorid. Arendusprobleemide tõttu loobuti pakutud uuest 25 mm Ford-Philco GAU-7 automaatkahurist varasema 20 mm 6-raudse M61 Vulcan kahuri kasuks. F-15, nagu ka Phantom, varustati nelja Sparrow raketi riputus-sõlmega. F-15 lame lai kere tekitas lisatõstejõudu.
F-15-l on "vaata alla/lase alla" doppler-radar, mille abil on võimalik endast madalamal lendavaid sihtmärke eristada. Piloodi töökoormust vähendab F-15 kaasaegsem avioonika. Seetõttu saab lennuki juhtimise ja ülesande täitmisega hakkama ka üks piloot, mis omakorda vähendab lennuki kaalu. Erinevalt F-14-st või F-4-st, puudub F-15 kaheosalise kabiinikupli esiosas soomusklaas, mis jätab raamistiku vähenemise tõttu piloodile avarama vaatevälja ettepoole.
Tehniline lahendus
[[Pilt:M61 on f15.JPG|pisi
F-15 hea manööverdusvõime on saavutatud tänu tiiva väiksele pinnakoormusele (lennuki kaalu ja tiivapindala suhe) ja suurele kaalu ja tõukejõu suhtele, mis võimaldab lennukil sooritada järske pööranguid (viraaže), ilma et väheneks lennukiirus. F-15 tõusukiirus on hea, kõrgus 10 km saavutatakse umbes 60 sekundiga. Kuna kahe mootori kogutõukejõud on suurem kui lennuki kaal, on võimalik F-15-t kiirendada isegi püstloodsel tõusul. Relvad ja lennuki juhtimissüsteemid on loodud selliselt, et üks inimene suudaks efektiivselt pidada õhuvõitlust.
HUD projitseerib kabiinikupli esiklaasi tasandil piloodile kogu vajaliku lennuinformatsiooni. Sellisel läbipaistval ekraanil on informatsioon jälgitav igasuguse välise valguse tugevusega ning annab vaenlase lennuki leidmiseks ja hävitamiseks kogu vajalikku teabe, ilma et piloot peaks pilgu alla näidikutepaneelile heitma.
F-15 mitmekülgne APG-63/70 impulss-Dopplerradar võimaldab jälgida kõrgemal ja madalamal lendavaid sihtmärke, ilma et seda segaks maapind. Radari abil saab avastada ja jälgida ka lennukeid ja väiksemaid kiireid sihtmärke, mis pole piloodi vaateväljas (maksimaalne kaugus 120 meremiili), samuti ka lähedal olevaid, lausa puulatvade kõrgusel lendavaid objekte. Täpseks tabamuseks edastatakse radari avastatud info sihtmärgi andmed keskarvutisse. Radari võimekus lukustuda sihtmärgile kuni 50 meremiili (92,6 km) kaugusel AIM-120 AMRAAM rakettidega võimaldab tõelist piloodi nägemisulatusest kaugemal toimuvat õhulahingut. Lähivõitluses leiab radar automaatselt vaenlase lennuki ja see info kuvatakse head-up ekraanile. F-15 elektrooniline lahingusüsteem võimaldab nii hoiatust ohu puhul kui ka automaatseid vastumeetmeid valitud ohuallikate vastu.
F-15-le võib riputada laia valiku õhk-õhk tüüpi rakette. Automatiseeritud relvasüsteem võimaldab piloodil efektiivselt õhulahingut pidada, kasutades HUD-i, relvade juhtimissüsteemi, mille päästikud asuvad juhtkangil ja mootori pööretehooval ning muud avioonikat. Kui piloot otsustab kasutada mingit teist relvasüsteemi, siis selle relva jaoks vajalik visuaalne juhtimine ilmub automaatselt head-up ekraanile.
F-15 Eagle võib olla relvastatud nelja eri tüüpi õhk-õhk-raketiga: AIM-7F/M Sparrow või AIM-120 AMRAAM, mis asuvad kere alumistel kantidel, AIM-9L/M Sidewinder või AIM 120 kahel tiiva-alusel püloonil. Lisaks rakettidele on ka lennuki parema tiivakonsooli tüveosas 20 mm Gatling automaatkahur.
Eriliselt väikese õhutakistusega välised kütusepaagid (CFT, Conformal fuel tank) arendati välja F-15C ja D arendustele. Paagid kinnitatakse mootori õhuvõtuava kõrvale, mõlemale poole keret tiiva alla. Siiski vähendavad kütusepaagid lennuki maksimaalset ülekoormustaluvust. Paake ei saa ka lennu ajal alla heita (erinevalt tavalistest välistest kütusepaakidest). USA õhujõud kasutavad CFT-sid ainult F-15E-del, Iisraeli õhujõududes kasutatakse neid kõigil F-15-l (vastavalt vajadusele). Ühe CFT maht on umbes 3200 liitrit. Koos CFT-dega jäävad kasutusse ka kõik välised relvakinnitussõlmed. Lisaks saab Sparrow või AMRAAM rakette kinnitada ka väliste kütusepaakide külge.
Kasutamise ajalugu
F-15 suurim kasutaja on USA õhujõud. F-15A esmalend toimus juulis 1972 ja kahekohalise F-15B (algselt TF-15A) juulis 1973. Esime Eagle (F-15B) anti õhujõududele üle novembris 1974. Jaanuaris 1976 sai USA õhuvägi esimese F-15. Neil esimestel lennukitel olid Hughes Aircrafti (nüüd Raytheon) APG-63 radarid. Ühekohalised F-15C ja kahekohalised F-15D modifikatsioonid lisandusid USA õhujõudude relvastusse aastast 1979. Neil uutel arendustel on Production Eagle Package (PEP 200) täiustatud, 900 kg rohkem kütust mahutavad paagid, võimalus kasutada väliseid kütusepaake (CFT) ja suurem maksimaalne stardikaal (kuni 30 700 kg).
F-15 mitmeastmeline moderniseerimise programm (MSIP) algatati veebruaris 1983 ning esimene selle programmi kohaselt ehitatud F-15C valmis 1985. Uuendatud oli keskarvutit, taktikalist elektroonilist lahingusüsteemi ning lisati programmeeritav relvakontrollprogramm, mis võimaldas kasutada keerukamaid rakette AIM-7, AIM-9 ja AIM-120A.
Viimased 43 F-15C-d varustati Hughes APG-70 radariga, mis paigaldati ka F-15E-le. Varasematel MSIP F-15C-del uuendati APG-63 radar APG-63(V)1-ks, mis suurendas oluliselt usaldusväärsust, olles sealjuures peaaegu sama võimekusega kui APG-70. Väiksele hulgale F-15C-dele on pandud ka APG-63(V)2 AESA radar.
F-15C, D, ja E modifikatsioone kasutati Lahesõjas aastal 1991, toetamaks operatsiooni Kõrbetorm, kus nende osaks sai 39-st USA õhuväe õhulahingu võidust 37. F-15E-sid kasutati peamiselt öösel, ballistiliste rakettide SCUD ja suurtükiväe hävitamiseks, kasutades LATRIN süsteemi.
Pärast seda on F-15 kasutatud operatsioonis "Southern Watch", Lõuna-Iraagi kohal olnud lennukeeluruumi patrullimiseks, Türgis operatsioonis "Provide Comfort" ja NATO operatsioonide toetamiseks Bosnias.
Allatulistamiste rekord
Aastast 2005 on F-15-tel kokku alla tulistatud 104 lennuvahendit oma kaotusi kandmata (v.a 1995. aasta juhtum, kus Jaapani F-15J tulistas õppuste ajal alla teise F-15J. Vaenlane pole siiani alla tulistanud ühtegi USA või Iisraeli F-15 (A/B/C/D).
Üle poole F-15 õhuvõitudest on saavutanud Iisraeli piloodid. F-15 esimene edukas õhuvõitlus toimus 27. juunil 1979, kui Iisraeli hävitajad tulistasid alla viis Süüria MiG-21. 1979-1981 Iisraeli–Liibanoni piirivaidluste ajal lasti F-15-ga alla 13 Süüria MiG-21 ja kaks MiG-25. 1982. aasta Liibanoni sõjas tulistasid Iisraeli F-15-d alla 40 Süüria hävitajat (23 MiG-21 ja 17 MiG-23) ja ühe Süüria SA.342L Gazelle helikopteri.
Saudi Araabia Kuningliku Õhuväe F-15-C piloodid lasid alla kaks Iraani F-4E Phantomit piirikonfliktis juunis 1984. Lahesõjas lasid Saudi Araabia F-15 lendurid alla kaks Iraagi Mirage F1-te.
Henry VI
thumb|Henry VI
McDonnell Douglas F-15 Eagle
Allatulistamiste rekord
Pärast ülekaalu saavutamist Iraagi õhuruumis konflikti esimese kolme päeva jooksul olid edaspidi alla tulistatud lennukitest enamik Iraani põgeneda üritanud Iraagi lennukid. Maapealsete õhutõrjerelvade tules kaotati esimese Lahesõja jooksul kaks F-15E-d.
Bohrium
Bohrium (varasema nimega nilsboorium, tähis Ns) on keemiline element järjenumbriga 107.
Henry VI
Henry VI (6. detsember 1421 – 21. mai 1471) oli Inglismaa kuningas aastatel 1422–1461 ja 1470–1471.
McDonnell Douglas F-15 Eagle
Allatulistamiste rekord
USA õhujõudude F-15C lendurid tulistasid 1999. aastal Kosovos toimunud NATO operatsiooni "Allied Force" ajal alla neli Jugoslaavia MiG-29-t.
Bohrium
Tema stabiilseima isotoobi massiarv on 272 ja poolestusaeg 9,8 sekundit.
Henry VI
Saja-aastane sõda
Henry VI isa Henry V oli äärmiselt edukas väejuht, kes võitis Saja-aastases sõjas 1415. aastal Agincourt'i lahingu ning neli aastat hiljem vallutasid inglased tema juhtimisel kogu Põhja-Prantsusmaa. Henry sundis seejärel Prantsusmaa kuningat Charles VI sõlmima lepingut, et tolle surma järel saab temast Inglismaa ja Prantsusmaa monarh. Kuid sõjaleeris olles tabas Henryt surmav haigus ning ta suri mõni nädal enne Charles VI.
McDonnell Douglas F-15 Eagle
Satelliidihävitaja
Jaanuarist 1984 kuni septembrini 1986 oli üks F-15A viie ASM-135 ASAT raketi stardiplatvormiks. ASAT rakett käivitati 11,6 km kõrgusel kui F-15A lennukiirus oli 1,22 M ning tõusunurk oli 65°. Selle F-15A arvutit uuendati nii, et see suudaks kontrollida lennuki kiiret tõusu ja raketi väljatulistamist. Kolmanda katselennu ajal hävitati 555 km kõrgusel Maa orbiidil olev vana sidesatelliit lõhkepeata raketiga, üksnes kineetilise energia abil.
Tulevik
Samas suhteliselt uued ning vähe lennanud F-15E-d jäävad teenistusse veel aastateks. 18 USA õhujõudude F-15C-le lisati AN/APG-63(v)2 Active Electronically Scanned Array (AESA) radar ning need peaksid jääma teenistusse ka pärast aastat 2020. Saudi Araabia õhujõud on ostnud mitme eskadrilli jao suure lennukaugusega F-15S modifikatsiooni ja Korea Vabariik ostis uuendatud F-15K-d ning Singapur F-15SG variandi.
Bohrium
Element on nimetatud taani tuumafüüsiku Niels Bohri järgi.
McDonnell Douglas F-15 Eagle
Tulevik
Ameerika Ühendriikides toimub debatt, kas uuendada F-15 või võtta see hoopis relvastusest maha. See on tingitud põhiliselt sellest, et F-22 on osutunud liiga kalliks. Seetõttu võidakse F-15 säilitada toetuseks, et tulevikus poleks USA õhujõududel lennukite arvulist vähenemist.
Henry VI
Rooside sõda
Esimeseks Yorkide ja Lancasterite vahelise Rooside sõja lahinguks oli 1455. aastal toimunud Esimene St Albansi lahing. Yorkid võitsid selle lahingu ja mitmed prominentsed Lancasterid hukkusid. Pärast seda kuulutati välja ajutine rahu, aga sellegipoolest soovisid Lancasterid Anjou' Margareti innustuse mõjul revanši.
McDonnell Douglas F-15 Eagle
Tulevik
26. septembril 2006 teatas USA õhuvägi plaanist uuendada 178 F-15C-d AN/APG-63(v)3 AESA radariga. Lisaks sellele plaanib õhuvägi uuendada teised F-15-d JHMCS-iga. USA õhuvägi hoiab neid 178 F-15C-d teenistuses vähemalt aastani 2025, nagu ka 224 F-15E-d.
F-15 modifikatsioonid
pisi|F-15E Strike Eagle
Henry VI
Rooside sõda
Võitlus jätkus intensiivsemalt 1459. aastal. Yorki Richardit sunniti maalt lahkuma, aga üks ta peamisi toetajaid, Warwicki krahv Richard Neville, tulles Calais'st, vallutas Inglismaa ja vangistas kuningas Henry VI Northamptoni lahingus. Yorki Richard tuli tagasi Inglismaale ja hakkas Inglismaa kaitsjaks (Protector of England), aga ideed, et temast saab kuningas, ei kiidetud heaks. Margaret ja lepitamatud Lancasteri aadlikud kogusid oma väed Põhja-Inglismaal kokku. Yorki Richard läks neid oma väega maha suruma, aga ta tapeti lahingus. 1460. aastal liikus Lancasteri armee edasi lõuna poole kuni uue kokkupõrkeni, mida tuntakse teise St. Albansi lahinguna. Selle lahingu tulemusena vabastati Henry VI. Londonisse Lancasterid aga ei jõudnud ja nad taandusid oma vägedega taas põhja. Edward, Yorki Richardi vanim poeg kogus varsti Yorki mehed taas kokku ja nad võitsid ülekaalukalt Towtoni lahingu 1461. aastal. Selle tulemusena sai Edwardist Inglise kuningas Edward IV.
Thomas Paine
Thomas Paine (29. jaanuar 1737 – 8. juuni 1809) oli ameerika õpetlane, intellektuaal ja revolutsionäär.
McDonnell Douglas F-15 Eagle
Lennutehnilised näitajad (F-15C)
pisi|400 px
Kasutajad
pisi|400px|Praegused F-15 kasutajad helesinised, [[F-15E Strike Eagle|F-15E kasutajad punased, mõlema kasutajad tumesinised]] 22px Iisrael
22px Jaapan
22px Saudi Araabia
22px Ameerika Ühendriigid
Thomas Paine
Thomas Paine silmapaistvaim kirjutis on "Common Sense".
Henry VI
Rooside sõda
Edward läks aga tülli oma peamise liitlase ja nõustajaga, Warwicki krahvi Richard Neville'iga. Warwicki krahv püüdis troonile aidata Edwardi nooremat ja kadedat venda George'i, kes oli Clarence'i hertsog, ja lõpuks tahtis ta aidata troonile Henry VI.
Thomas Paine
Tunnustus
Thomas Paine valiti 1785. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Henry VI
Rooside sõda
Henry sai küll Inglismaa trooni veel vähem kui aastaks tagasi, ent selleks ajaks oli ta vaimuhaige ning sisuliselt teovõimetu. 1471. aastal kukutati Henry uuesti ning Edward IV heitis ta vangi. Seal suri ta kahtlastel asjaoludel peagi.
Isiklikku ja järglased
Henry VI oli 1445. aastast abielus Valois-Anjou dünastiast Anjou Margaretiga (1430–1482), kelle isa oli Anjou hertsog René ja ema Lotringi hertsogi Charles II tütar ja pärijanna Isabella. René d'Anjou õde Marie oli olnud ka Prantsusmaa kuninga (1422(1429)–1461) Charles VII abikaasa.
SCARA robot
SCARA robot võeti kasutusele 1979. aastal Jaapanis. SCARA robotid on kiired ja vibratsioonivabad.
Zohrab Mnatshakanjan
Ta lõpetas 1990. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi; 1989. aastal stažeeris Nõukogude Liidu saatkonnas USA-s. 1991. aastal kaitses ta Manchesteri Ülikooli politoloogia teaduskonnas Lääne-Euroopa poliitika magistri väitekirja ja sai magistrikraadi.
Septembrist 2011 kuni 2014. aastani oli ta Armeenia välisministri asetäitja.
Aastatel 2014–2018 oli ta Armeenia alaline esindaja ÜRO-s.
12. mail 2018 määrati Mnatshakanjan Armeenia välisministriks. Sel ametikohal oli ta kuni 16. novembrini 2020.
Mnatshakanjan on saanud Armeenia presidendilt (eluaegse) erakorralise ja täievolilise suursaadiku diplomaatilise teenistusastme.
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kaks poega. Ta valdab vene, inglise ja prantsuse keelt.
Eesti sovhooside loend
Eesti sovhooside loend loetleb Eesti NSV-s asunud sovhoose ja muid riikliku alluvusega põllumajandusettevõtteid. 1973. aastal oli Eesti NSV-s 164 sovhoosi.
Antifriis
Antifriis on külmakindel jahutusvedelik, mille külmumistemperatuur on veega võrrelduna madalam. Antifriisid on ka keemilised ühendid, mida lisatakse, et vähendada vedeliku külmumispunkti allapoole seda temperatuuri, millega antud mehhanism kõige tõenäolisemalt kokku puutub. Nii lisatava lisandi kui ka vastavalt tekkiva segu kohta võib kasutada nimetust "antifriis".
Antifriiside otstarve on ära hoida külmumisel toimuvaid mehhanismide deformatsioone, mis ilmneksid, kui vedelik (vesi) jäätuks. Antifriisi segu põhjustab külmumispunkti alanemise külmas keskkonnas ja samuti keemispunkti tõusmise kuumas keskkonnas. Õige antifriisi valik võimaldab kasutada vedelikku laias temperatuuride vahemikus, mil vedelik jääb vedelasse faasi. See on oluline tõhusa soojusülekande ja soojusvahetite ettenähtud töö jaoks.
Antifriise kasutatakse muu hulgas sisepõlemismootorite ja paljude teiste soojusülekandega seotud mehhanismide jahutussüsteemides. Levinumate antifriisina kasutatavate ainete hulgas on etüleenglükool ja propüleenglükool.
Kasutamine autodes ja sisepõlemismootorites
Enamikul automootoritel on jääksoojuse eemaldamiseks vesijahutus, kusjuures süsteemis olev vedelik on tegelikult antifriisi ja vee segu, mitte puhas vesi. Autotööstuses kasutatakse laialdaselt väljendit jahutusvedelik, mis tuleneb tema esmasest funktsioonist, milleks on konvektiivne soojusülekanne sisepõlemismootorites. Kui antifriise kasutatakse autotööstuses, lisatakse ka korrosioonitõrjevahendid, et kaitsta auto radiaatorit, kuna radiaatorid sisaldavad tihtipeale mitmesuguseid erinevate elektrokeemiliste potentsiaalidega metalle (alumiinium, malm, vask, messing, jootetina jne). Samuti lisatakse määrdeaine veepumba tihendile.
Antifriis töötati välja, et lahendada vee kui soojusülekandevedeliku puudujäägid. Paljudes mootorites lisatakse ka külmutuskorgid nendesse mootoriploki osadesse, kus voolab jahutusvedelik. See on lisakaitse külmumiskahjude eest, juhuks kui õhutemperatuur langeb allapoole vee ja antifriisi segu külmumispunkti. Külmumiskorke ei tohi segamini ajada tavaliste korkidega, mis asuvad mootoriplokis, et valamisprotsessi käigus kasutatud liiva oleks võimalik eemaldada (kuigi ka tavalised korgid surutakse jahutusvedeliku külmumisel välja.
Teisalt võib jahutusvedelik liiga kõrgel temperatuuril hakata mootoris keema, põhjustades kuuma auruga täidetud taskuid, mis põhjustavad lokaliseeritud kuumi alasid ja mootori katastroofilise rikke. Kui jahutusvedelikuna kasutataks puhast vett, edendaks see galvaanilist korrosiooni. Sobiv mootori jahutusvedelik ja survestatud jahutussüsteem aitavad ennetada probleeme, mis tekiksid auto mootori ja puhta vee kokkusobimatusest. Õige antifriisi kasutamisel on võimalik jahutusvedelikul saavutada suur temperatuuride amplituud, näiteks 50% propüleenglükooli lahus, 1,034-baarise (15 psi) rõhuga jahutussüsteemis, võib esineda temperatuuridel −37 ... 129 °C.
Varem kasutati jahutusvedeliku antifriisina metanooli (metüülalkohol), mida tänapäevani leidub klaasipesuvedelikes. Metanool aurustus, kuna radiaatori korgid olid ventileeritud, mitte suletud. Seetõttu tuli jahutusvedelikku sagedasti vahetada, et see ära ei külmuks. Lisaks kiirendab metanool metallide, eriti alumiiniumi, korrosiooni. Neid metalle aga kasutatakse mootoris ja jahutussüsteemides. Kui töötati välja etüleenglükool, asendas see metanooli mootori jahutussüsteemide antifriisina. Etüleenglükooli lenduvus võrreldes metanooli ja veega on väga madal.
Muud kasutusvõimalused
Kõige levinumad veepõhised antifriisilahused, mida kasutatakse elektroonika jahutamiseks, on vee ja etüleenglükooli või propüleenglükooli segud. Etüleenglükoolil on pikk ajalugu just autotööstuses. Siiski sisaldab etüleenglükooli lahus, mida kasutatakse autotööstuses, tihti silikaadil põhinevaid korrosioonitõrjevahendeid, mis võivad katta või ummistada soojusvaheti pindasid. Propüleenglükooli lahuse kasutamine jahutusvedelikuna on selle keskkonnasõbralikkuse ja mittetoksilisuse tõttu aina rohkem levinud. Etüleenglükool vajab erilist tähelepanu nii kasutamisel kui ka kasutusest kõrvaldamisel, kuna asub mürkkemikaalide nimekirjas.
Etüleenglükoolil on soovitud termilised omadused, sealhulgas kõrge keemispunkt, madal külmumispunkt, stabiilsus laias temperatuurivahemikus ning kõrge erisoojus ja soojusjuhtivus. Lisaks on etüleenglükoolil ka madal viskoossus. Kuigi etüleenglükooli lahusel on paremad füüsikalised omadused kui propüleenglükooli lahusel, siis viimast kasutatakse, kui kemikaali toksilisus võib osutuda probleemiks. Toidutööstuses kasutamiseks peetakse propüleenglükooli lahust üldiselt piisavalt ohutuks. Lisaks saab seda kasutada kinnistes ja kehva õhuvahetusega ruumides.
Levinud ained
Antifriiside valmistamiseks segatakse enamasti destilleeritud vesi mingisuguse alkoholiga.