cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robert Louis Stevenson
Elukäik
Stevenson õppis lugema 7- või 8-aastaselt, aga lugusid välja mõtlema hakkas ta juba varem. Kui ta kirjutama õppis, hakkas ta lugusid ka kirja panema. Isa oli selle üle uhke. Temagi oli noorena jutte kirjutanud, kuni tema isa, Robert Louise vanaisa, oli need leidnud ning käskinud lõpetada sellised lollused ja tegeleda oma tööga. Isa laskis avaldada Robert Louise esimese kirjatöö, kui nooruk oli 16-aastane. See käsitles Pentlandi ülestõusu, mis toimus 1666, ja ilmus selle 200. aastapäevaks 1866. Selle pealkiri oli "The Pentland Rising: A Page of History, 1866".
Stevensoni mõlemad vanemad olid tõsiselt ja hardalt presbüterlased. Lapsehoidja Alison Cunningham oli samuti tuliselt religioosne. Lapsehoidja jutud ja rahvapärimused põhjustasid Stevensonil õudusunenägusid ja tudengina ütles ta kristlusest lahti. See tekitas Stevensoni ja tema vanemate vahele hingelise lõhe ning nad jäid üksteisele võõraks.
Robert Louis Stevensonist kujunes tolleaegses ajaviitekirjanduses uusromantilise suuna esindaja. Kirgliku rännumehena sõitis ta läbi Euroopa ja Ameerika, viimased aastad veetis nõrga tervise tõttu Vaikse ookeani saartel ja suri Samoal. Tema intriigilembestest teostest on eesti lugejani jõudnud romaanid "Aarete saar", "Must nool", "Röövitud", "Catriona" ja "Ballantrae isand" ning jutustused "Kurat pudelis", "Kummaline lugu dr. Jekyllist ja mr. Hyde'ist" jt. Paeluvalt käsitleb Stevensoni elu ja tööd Richard Aldington teoses "Mässaja portree" (eesti keeles 1983).
Millard Fillmore
Millard Fillmore (7. jaanuar 1800 – 8. märts 1874) oli Ameerika Ühendriikide 13. president. Ta oli ametis aastail 1850–1853. Ta oli asepresident 4. märtsist 1849 9. juulini 1850 ja sai presidendiks pärast president Zachary Taylori surma.
Herbert Hoover
Herbert Clark Hoover (10. august 1874 – 20. oktoober 1964) oli Ameerika Ühendriikide 31. president, Vabariikliku Partei liige. Ta oli ametis 1929–1933.
Aastatel 1919–1923 juhtis ta Ameerika Ühendriikide ja Euroopa riikide loodud ühiskondlikku organisatsiooni АРА, mis kogus ja jaotas abi pärast Venemaa kodusõda lagunenud majandusega Vene SFNV-le.
Aastatel 1921–1928 oli Hoover Ameerika Ühendriikide kaubandusminister.
1928. aasta presidendivalimistel oli Hooveri vastaskandidaat demokraat Al Smith. Smith oli katoliiklane ja sellepärast olid paljud protestandid tema vastu. Kandidaatide erinevus oli ka selles, et Hoover pooldas kuiva seadust, Smith lubas selle tühistada. Hoover võitis valimised 58%-ga Smithi 42% vastu. Sealjuures võitis Hoover kõigis Mississippist läände jäävates osariikides ja oli ajaloos esimene vabariiklasest presidendikandidaat, kes võitis Texases.
Herbert Hooveri abikaasa Louise Hoover oli USA ajaloos esimene kõrgharidusega esimene leedi: ta oli lõpetanud Stanfordi ülikooli geoloogina, ehkki ta polnud sel erialal päevagi töötanud. Mõlemad oskasid vabalt hiina keelt ja Louise Hoover on USA ajaloos ainus esimene leedi, kes mõnda aasia keelt rääkida oskas.
Hooveri valitsemisajal, aastatel 1929–1933 oli Ameerika Ühendriikides majanduslangus, suur depressioon.
1932. aasta presidendivalimistel oli Hooveri vastaskandidaat Franklin Roosevelt. Peamine teema valimiskampaanias oli majandus: Roosevelt nimetas Hooverit ainuisikuliselt vastutavaks kogu majanduskriisi eest, Hoover seevastu väitis, et valitsus on kõik õigesti teinud. Valimistel kogus Roosevelt 57% ja Hoover 40% häältest. Hoover võitis üksnes kuues osariigis (Connecticut, Delaware, Maine, New Hampshire, Pennsylvania, Vermont.
Ta alustas oma peateose Freedom Betrayed kirjutamist 1944. aastal, kuid see ilmus alles 2011. aastal. Raamatus kritiseeritakse Roosevelti välispoliitikat.
Tema järgi on saanud nime Hooveri pais.
Indrek Allmann
pisi|300px|Indrek Allmann (2007) pisi|Indrek Allmann 2022. aasta Arvamusfestivalil Indrek Allmann (sündinud 8. detsembril 1972 Viljandis) on Eesti arhitekt ja linnaplaneerija.
Indrek Allmann õppis J. Köleri nimelises Viljandi 4. Keskkoolis (Viljandi Maagümnaasium) aastatel 1987–1990. Arhitektuurialase kõrghariduse sai Eesti Kunstiakadeemiast aastatel 1990–1999.
Aastatel 1995–1998 töötas Allmann arhitektuuribüroos R. Puusepp Stuudio 911 OÜ. Aastatel 1998–2000 töötas ta vanemarhitektina arhitektuuribüroos Kolde Projekt AS ning 2000–2004 juhtivarhitektina arhitektuuribüroos Kolde Grupp OÜ.
Alates 2004. aastast tegutseb Indrek Allmann juhtivarhitekti ja partnerina arhitektuuribüroos PLUSS. Arhitektuuribüroo Pluss OÜ on asutatud 2002. aastal ning seal on projekteeritud rohkem kui 1 000 000 ruutmeetrit ühiskondlikke hooneid, kortermaju ja eramuid – nii uusehitisi kui ka renoveeritavaid ja restaureeritavaid hooneid.
Indrek Allmann on 1999. aastast Eesti Arhitektide Liidu liige. 2000. aastast kuulub ta liidu eestseisusse, 2006–2010 täitis Allmann liidu aseesimehe kohuseid. 2014–2016 oli Indrek Allmann Eesti Arhitektide Liidu president ja 2016–2017 asepresident.
Tuntumad tööd
Indrek Allmann on vastutustundliku ehitamise eestkõneleja ning rõhutab oma tegevuses, et kõige keskkonnasõbralikum on see ruutmeeter, mis ei vaja ehitamist. Indrek Allmanni töid iseloomustab kõrge tehniline tase, leidlik materjalivalik, hea keskkonnatunnetus ja hoolikalt läbimõeldud ülesehitus. Allmann väldib oma töödes kõike mitteotstarbekat ning paneb olulist rõhku planeerimisele, et luua kvaliteetne tervikkeskkond.
Indrek Allmann on Hundipea kliimaneutraalse linnaosa idee üks autoreid ja projekti eestvedajaid. Pilootprojektiga rajatakse uus kliimaneutraalne naabruskond Põhja-Tallinna Paljassaarde. Kliimaneutraalse linnaosa terviklahendus sünnib koostöös teadlaste, kohaliku kogukonna, linnaplaneerijate, arendajate, iduettevõtjate ja Tallinna linnavalitsusega. Hundipea projekti kaudu osaleb Indrek Allmann ka keskkonnateadlikkust tõstva koostööplatvormi Rohetiiger tegevuses.
Indrek Allmanni tuntakse mitmete mahukate taristuarenduste visionäärina. Koostöös arhitekt Jaan Jagomägi ning Futudesigni arhitektide Risto Wimbergi ja Teemu Seppäneniga tõstatas Allmann vajaduse Tallinna–Helsingi tunneli linnaruumilise mõju targaks suunamiseks. Samuti on Indrek Allmann Rail Balticu Pärnu terminali projekti üks autoreid. Terminali rahvusvahelise arhitektuurivõistluse võitnud ideekavandi “Water Strider” autorite hulka kuuluvad Indrek Allmann, Jaan Jagomägi, Gunnar Kurusk, Tanno Tammesson ja Holden Vides. Talsingi tunneli ideekavandit ja Rail Balticu Pärnu Terminali kavandit esitleti 2016. aasta Veneetsia arhitektuuribiennaalil kolme Balti riigi ühisväljapanekul „Balti Atlas“.
Allmanni teistest töödest tuntakse enim Noblessneri sadamaala kontseptsiooni ja Lurichi kvartalit Ülemiste linnakus Tallinnas. Samuti on tunnustust pälvinud Hotell L’Ermitage Tallinnas, Tulbi-Veeriku korterelamud ja Eesti Metodisti Kiriku Tartu Püha Luuka koguduse kirikukompleks Tartus, Eisma sadam, paariselamu Luccas, väikeelamu Padisel ning Nordic Hotels hotell Forum Tallinnas.
Indrek Allmann on lisaks Eestile projekteerinud hooneid Ukrainas, Taanis, Lätis, Norras ja Rootsis.
Ühiskondlik tegevus
Indrek Allmann on esinenud lektorina mitmel rahvusvahelisel konverentsil, Eesti Kunstiakadeemias ja Tallinna Tehnikaülikoolis ning kuulunud mitme rahvusvahelise arhitektuurikonkursi žüriisse, sh Eesti Kunstiakadeemia, Estonian Business Schooli koolihoonete konkursil, 2012. aastal Läti aasta ehitise konkursil, 2014. aastal Leedu aasta ehitise konkursil jne.
Ta on osalenud 2014–2015 Eesti Arhitektuurikeskuse nõukogu ja 2013–2015 Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali nõukogu töös.
On alates 2017. aastast Saarte Liinid AS nõukogu liige. Lisaks on ta vabatahtlik merepäästja ja kuulub Muhu Merepääste Seltsi.
Operatsioon Moshtarak
Operatsioon Moshtarak (dari keeles Üheskoos) oli Afganistanis Helmandi provintsis toimunud Talibani-vastane sõjaline operatsioon. Selles osalesid USA, Briti, Afganistani, Kanada, Prantsuse, Austraalia ja Estcoy-9s teeninud Eesti sõdurid. Operatsioon oli NATO suurim alates Talibani kukutamisest 2001. aastal.
Operatsiooni eesmärgiks oli võtta oma kontrolli alla Marjah' linn – viimane Talibani tugipunkt Helmandi provintsis – ning kogu Helmandi provints, mida peeti nii mässuliste tegevuse kui ka narkokaubanduse poolest Afganistani üheks kriitilisemaks piirkonnaks. Operatsioon pidi looma kontrolli 320 kilomeetri pikkusel lõigul piki Helmandi jõge kuni Pakistani piirini.
Eellugu
Suuroperatsiooniks Moshtarak valmistudes pidasid NATO esindajad maha terve hulga nõupidamisi kohalike külavanemate ja muude esindajatega, et veenda neid toetama NATO vägede edenemist. Senisest enam kasutasid Afganistani ja NATO jõud kohalike elanike teavitamist algavast operatsioonist, eesmärgiga vältida tsiviilkahjusid. Enne pealetungi algust levitati piirkonnas lendlehti, millel olid kohalike sõnul üles loetletud keskvõimu vastaste sõjapealike nimed.
13. veebruar 2010
13. veebruaril paisati keset Helmandi provintsi 15 000 liitlasvägede sõdurit, esmalt 4000 ameeriklast Marjah’ alla ja siis sama palju britte Nad Ali piirkonda. BBC hinnangul on Talibanil Helmandis NATO-le vastu panna vaid 400 kuni 1000 võitlejat.
Vaid mõni tund pärast operatsiooni algust pidasid USA merejalaväelased Marjah' linna lähedal lahingu Talibani mässulistega, püüdes samal ajal vältida linnas üles seatud lõkse ja pomme. Helikopterid toimetasid merejalaväelased linna lähedale ning sõdurid tulistasid vähemalt neli raketti mässuliste pihta, kes neid hoonetest ründasid. Vähemalt üks merejalaväelane sai šrapnellist haavata. Kaks tundi hiljem jätkus piirkonnas tulevahetus. USA vägede esimene ülesanne oli hõivata Marjah' kesklinn.
Operatsioonil Afganistani vägesid juhtiva kindral Sher Mohammad Zazai teatel sai pealetungi esimeste tundide jooksul surma vähemalt 20 Talibani võitlejat ja võeti vangi 11. BBC andmeil oli tapetud taliibidest vähemalt kuus pärit väljastpoolt Afganistani. Kuigi koalitsiooniväed esimese päeva õhtuks väga tugevat vastupanu ei kohanud, hukkus tulevahetuses üks USA merejalaväelane ja isevalmistatud lõhkekeha plahvatustes kaks sõdurit.
14. veebruar 2010
pisi|vasakul|Afganistani rahvusarmee sõdurid puhkamas pärast patrulli Marjah's 14. veebruaril 2010 14. veebruaril teatas NATO, et operatsiooni Moshtarak algsed eesmärgid olevat saavutatud. Afganistani sõjaväeallikate teatel olid koalitsiooniväed saavutanud peaaegu täieliku kontrolli Marjah' ja Nad Ali piirkonna üle. Merejalaväelaste esindaja kapten Abe Sipe teatel hoidis Taliban aga mõningates Marjah' ümbruse külades jätkuvalt positsioone ning koalitsiooniväed olid tule all. Sama kirjeldas ka uudisteagentuuri AFP fotograaf. Tema sõnul oli vägede edasiliikumine väga vaevaline protsess, mida iseloomustas Talibani tuli ja pommide otsingud.
Operatsiooni teisel päeval tungisid Briti väed Showali – linna, mis viimased kaks aastat oli olnud mässuliste kontrolli all ning mida oli kasutatud tugipunktina lõhkeseadeldiste valmistamiseks ja neid paigaldavate võitlejate väljaõpetamiseks. Hoonetesse korraldatud haarangu käigus konfiskeeriti hulgaliselt lõhkekehade valmistamiseks kasutatud lõhkeainet, püssirohtu ja kemikaale.
Kaks Talibani võitlejate pihta suunatud raketti kaldusid sihtmärgist umbes 300 meetrit kõrvale ning tabasid ühe perekonna elumaja Marjah's, tappes 12 tsiviilisikut. ISAF-i ülem kindral Stanley McChrystal avaldas süütute inimeste hukkumise puhul sügavat kahetsust. Briti kindralmajor Nick Carter kinnitas siiski, et raketid tabasid õiget sihtmärki ja raketitabamuse saanud hoonet kasutas Taliban rünnakute korraldamiseks.
15. veebruar 2010
pisi|Kanada ja Afganistani rahvusarmee sõdurid Helmandi provintsis Badula Qulpis 15. veebruari hommikul külastas kindral McChrystal endist "mässuliste pealinna" Showali, kus pärast kaht aastat asendati Talibani valge lipp Afganistani rahvuslipuga. Lipu heiskamise au sai endale 22-aastane Afganistani armee reamees Aziz Watandosd. Briti sektor Nad Ali piirkonna põhjaosas langes koalitsioonivägede kätte pea ühegi lasuta, ent ameeriklased jätkasid pealetungi Marjah' lähistel, kus mässulised osutasid viimast vastupanu.
USA ja Afganistani väeülemate andmetel oli operatsiooni kolmandaks päevaks Talibani mässuliste arv Marjah' piirkonnas langenud umbes poole võrra. Operatsiooni algul Marjah's viibinud hinnanguliselt 400-st mässulisest oli tapetud ligikaudu veerand. Samaväärne hulk Talibani võitlejaid, nende seas enamik mässuliste juhte, oli piirkonnast põgenenud. Marjah's jätkus lahingutegevus regiooni põhja- ja keskosas.
18. veebruar 2010
18. veebruaril sai pealetungis surma kuus koalitsioonivägede esindajat. NATO vägede pressiteenistuse teatel sai kolm langenud sõdurit surma tulevahetuses ja kolm mässuliste isevalmistatud pommi plahvatuses.
25. veebruar 2010
25. veebruaril heiskas Helmandi provintsi tsiviilkuberner Golab Mangal Lõuna-Afganistanis USA merejalaväelasi juhtiva brigaadikindral Larry Nicholsoni juuresolekul Marjah' basaaril Afganistani riigilipu. Tseremoonial osales mitusada linna elanikku, keda turvasid hoonete katustele paigutatud USA merejalaväe snaiprid. Brigaadikindral Nicholson nimetas päeva ajalooliseks, kuid hoidus veel võitu välja kuulutamast, vahendas AFP uudisteagentuur. Associated Pressi teatel takistasid USA liitlasvägede vaba edasiliikumist veel miiniväljad, kuid 25. veebruari hommikul enam laskmist kuulda polnud. Ka eelmised kaks päeva möödusid võrdlemisi rahulikult.
Helmandi pealinnas Lashkar Gah's viibinud provintsivõimude pressiesindaja kinnitas, et tsiviilvalitsus oli Marjah' linna üle vastutuse võtnud. Kuid mõnes piirkonnas tegutsesid veel aktiivselt ka Talibani sissid ning lõpliku võidu kaugus Nad Ali piirkonnas jäi ebaselgeks. Marjah' linna olid sisenenud ameeriklaste koolitatud eliitpolitseipataljonid ning provintsi võimud lubasid peagi avalikult välja kuulutada arengu- ja taasülesehitusplaanid.
Estcoy-9 tegevus
Eesti jalaväekompanii Estcoy-9 osales operatsioonil Moshtarak Helmandi provintsis oma vastutusalas ja viis läbi operatsiooni Nad Ali piirkonnas. Eestlased puhastasid mässulistest Nad Ali piirkonna külasid patrullbaasi Wahid ümbruses, kus nad olid kogu aja teeninud. Pealetungi ajaks toodi varemgi selles keerulises kohas tegutsenud Estcoy-9-le appi ka Afganistani rahvusarmee kompanii.
Missioonile eelnenud päevadel harjutasid Eesti ja Afganistani sõdurid operatsiooniks, millesarnast polnud kumbki pool varem läbi viinud. Selleks, et nad heidetakse õhust põllule ning peavad seejärel puhastama kahe kilomeetri jagu võimalikku vaenlase territooriumi seni, kuni nad ühinevad Eesti kompanii teise poolega, kes ootab neid soomukitega. Et üritusega oli seotud palju helikoptereid ja sõdureid, oli tähtis, et ei tehtaks ühtki viga. Arvestades võimalikku vastupanu, mida vaenlane võiks osutada, anti eesti ja afgaani sõduritele eesmärgini – milleks oli üks hoonetekompleks Luchecki külas – jõudmiseks 48 tundi. Nad täitsid kava ära kolme tunniga.
19. veebruari hommikul sai isetehtud pommi plahvatuse tagajärjel vigastada üks Esctoy-9 kaitseväelane. Kaitseväe peastaabi ülema brigaadikindral Neeme Väli sõnul ei plahvatanud õnneks selle pommi pealaeng, mistõttu sõduri vigastused olid väiksemad kui tavaliselt sellistel juhtudel.
8. aprillil pidasid Estcoy-9 kaitseväelased kinni kaks isikut, keda kahtlustati isevalmistatud lõhkekehade paigaldamises. Kahtlusalused anti üle ISAF-i uurimisorganitele. Sama operatsiooni käigus leidsid kaitseväelased hulgaliselt lõhekehade valmistamiseks vajalikke komponente ja tegid kahjutuks kolm isevalmistatud lõhkekeha.
Informatsioonilis-psühholoogiline toetus
Kuna pikaleveninud sõda Talibaniga Afganistanis on tekitanud mõistmatust ning mõningat vastuseisu Ameerika ja Euroopa riikide tsiviilelanikkonna seas, siis kasutas NATO operatsiooni kajastamiseks NATO TV veebipõhisel kodulehel ajakohaseid olustikureportaaže, milles kajastati operatsiooni edukat kulgu ning toimunud positiivseid muudatusi.
Asum (romaan)
"Asum" (inglise keeles "Foundation") on Ameerika ulmekirjaniku Isaac Asimovi ulmeromaan, Asumi-sarja esimene raamat. Romaan koosneb viiest temaatiliselt seotud lühiloost, mis avaldati algul ajakirjas ükshaaval ning anti esmakordselt tervikteosena välja 1951. aastal. Sarjas järgneb sellele "Asum ja impeerium".
Loodav Asum paikneb Galaktika ühes otsas planeedil Terminus, teine samasugune luuakse Galaktika teise otsa Tähe Tipule. Kosmilise poliitilise keskvõimu olemasolu võimalikkusele ja vajalikkusele keskenduva raamatu tegevus toimub umbes 20 000–50 000 aasta kaugusel tulevikus.
Eesti keeles ilmus "Asum" kirjastuse Eesti Raamat väljaandena sarjas "Mirabilia" 1985. aastal Linda Ariva tõlkes.
Rand-seahernes
Rand-seahernes (Lathyrus maritimus) on liblikõieliste sugukonda seaherne perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Taime varred on tiivutud ja lamavad. Elliptilisi lehekesi on 3–5 paari. Abilehed on munajad. Õied on roosad kuni lillad ja asetsevad 4–7 kaupa.
Esineb liivastel mererandadel. On III kategooria kaitsealune taim.
pisi|left|Rand-seahernes kasvamas [[Pärispea poolsaarel.]]
Käärdi Arendusselts
MTÜ Käärdi Arendusselts on asutatud 2008. aasta septembris. Seltsi põhikirjaline eesmärk on säilitada ja edendada Käärdi elukeskkonda ning tugevdada Käärdi elanike piirkondlikku identiteeti.
Käärdi arendusseltsi initsiatiivil hakati koostama aleviku arengukava, mis valmis 2009. aasta kevadel. Projekti toetas Kohaliku omaalgatuse programm.
Arengukava koostamise projekti käigus saadi konkursi korras alevikule ka vapp, mille kavandi autor on Mulgimaa graafik Tõnu Kukk ning mis on ka Käärdi aleviku lipul. Konkursi korras saadi logo ka seltsile ning valmis koduleht, millele koondatakse käärdilastele oluline info.
Mägi-seahernes
Taimed on väikeste ümarate juuremugulatega. Varred on kitsatiivulised. Lehekesi on 2 või 3 paari; need on 10–50 mm pikad ja 3–15 mm laiad. Õied algul punakaslillad, hiljem sinakad.
Mägi-seahernes on väga haruldane. Esineb Lääne- ja Põhja-Eesti kuivadel metsaservadel.
Skalaarne suurus
Skalaarne suurus ehk skalaar ehk skaalar on suurus, mida saab täielikult iseloomustada üheainsa arvuga (füüsikas koos mõõtühikuga). Skalaarsed füüsikalised suurused on näiteks temperatuur, mass, energia. Kui suuruse täielikuks kirjeldamiseks on lisaks arvväärtusele vajalik ka suund, näiteks jõu ja kiiruse korral, siis kasutatakse selleks vektorit.
Üldisemalt on skalaar suurus, mille väärtus ei sõltu koordinaadistiku valikust. Lineaaralgebras defineeritakse skalaari kui vektorruumi korpuse elementi. Tensorarvutuses käsitletakse skalaari nullindat järku tensorina.
Mantlipärija
"Mantlipärija" (originaalpealkirjaga "The Apprentice") on Ameerika Ühendriikide tõsielusari, milles kohtunikud otsustavad võistlejate ärioskuste üle. Sarja lõi 2004. aastal produtsent Mark Burnett.
2018. aastaks on sellest NBC eetris olnud 15 hooaega, millest esimeste 14 vältel oli saatejuht USA ärimees Donald Trump. Kui Trump teatas kandideerimisest USA presidendiks, võttis sarja juhtimise üle filminäitleja ja endine California kuberner Arnold Schwarzenegger. Lisaks oli 2005. aastal eetris Martha Stewarti erihooaeg.
Võistlejad jagatakse kahte võistkonda ehk "firmasse", iga uut ülesannet juhib kummastki üks vabatahtlik projektijuht. Äriliste ülesannete seas on näiteks toodete müük, rahakogumine heategevuseks või reklaamikampaania loomine. Kaotanud meeskonna kaotuse põhjusi analüüsitakse koosolekul. Iga episood lõpeb sellega, et saatejuht teatab ühele võistlejale: "Sa oled vallandatud!"
Skalaarne suurus
Mitterelativistlikud näited
Seevastu elektriväli mingis punktis ei ole skalaar, sest tegemist on vektoriaalse suurusega, mille väärtuse iseloomustamiseks on tarvis reaalarvude järjestatud kolmikut, mis sõltub koordinaadistiku valikust.
Mantlipärija
Sarjast on tehtud kohalikke mugandusi enam kui 20 riigis. Eesti versioon oli eetris 2007. aasta sügisel TV3-s, selle saatejuht oli Armin Karu.
Skalaarne suurus
Mitterelativistlikud näited
Keha kiirus (kiirusvektori moodul) on skalaar (selle väärtus on näiteks 180 km/h), keha kiirusvektor aga ei ole skalaar (selle väärtus on näiteks 180 km/h põhja suunas). osakesele mõjuv gravitatsioonijõud ei ole skalaar, küll aga selle moodul skalaar.
Füüsikaline suurus ei avaldu lihtsalt arvuna, vaid arvväärtuse ja mõõtühiku korrutisena. Suuruse väärtus ei sõltu mõõtühikust (1 km on sama mis 1000 m), küll aga sõltub mõõtühikust suuruse arvväärtus. Seega ei sõltu kaugus koordinaadistiku baasvektorite pikkusest. Ka muud koordinaaditeisendused jätavad skalaarse suuruse väärtused puutumata, kuigi nad võivad mõjutada skalaari väärtuse arvutamise valemid (näiteks kui baas ei ole ortonormaalne, siis arvutatakse punktidevahelist kaugust punktide koordinaatide põhjal tavapärasest erinevalt). Nõnda võib juhtida, et kaugus ei osutu meetrikaks, sest tema väärtused ei pruugi olla reaalarvud. Samalaadne olukord tekib teiste skalaarsete füüsikaliste suuruste puhul, mis ei ole dimensioonita suurused.
Skalaarid relatiivsusteoorias
Relatiivsusteoorias võetakse arvesse ka koordinaadistiku teisendusi, mis ei säilita ruumi ja aja vahelist erinevust. Seetõttu tuleb relatiivsusteoorias teatud juhtudel seal, kus klassikaline (mitterelativistlik) füüsika kasutab skalaarseid suurusi, võtta kasutusele neljamõõtmelised vektorid või tensorid. Näiteks laengutihedus teatud punktis mingis keskkonnas on skalaar, kuid relativistlikus füüsikas tuleb sellele lisada lokaalne voolutihedus, mis on kolmemõõtmeline vektor. Nõnda saadakse relativistlik neljamõõtmeline vektor. Analoogiliselt lisanduvad massitihedusele impulsitihedus ja rõhk ning saadakse energiatensor.
Pseudoskalaarid
Skalaari mõistele on lähedane pseudoskalaari mõiste. Pseudoskalaarid on suurused, mis on invariantsed pöörete suhtes, kuid (sarnaselt pseudovektoritega) vahetavad märki, kui kõigi koordinaattelgede suund muutub. Üks pseudoskalaari näide on vektorite segakorrutis. Teine näide on magnetlaeng, nii nagu see on matemaatiliselt defineeritud.
Vaata ka
Skalar (Mathematik) Скалярна величина
Elizabeth (Suurbritannia printsess)
thumb|Printsess Elizabeth Elizabeth, Hessen-Homburgi maakrahvinna, Suurbritannia printsess (22. mai 1770, Buckinghami palee, London - 10. jaanuar 1840, Frankfurt, Saksamaa) oli George III ja kuninganna Charlotte'i tütar.
Abielu
Nii nagu ta õedki, kasvas Elizabeth väga turvaliselt ning enamuse ajast veetis vanematega. 1812. aastal ostis ta Old Windsori kloostri hoone ning asus sinna elama.
Seejärel kolis Elizabeth koos abikaasaga Saksamaale ning kui Friedrichist sai 20. jaanuaril 1820 Hessen-Homburgi maakrahv, sai Elizabethist Hessen-Homburgi maakrahvinna.
Lõpuaastad
Elizabeth suri 69-aastaselt Frankfurdis ning maeti Homburgi maakrahvide mausoleumi.
Kazokiškėse vald
Kazokiškėse vald (leedu keeles Kazokiškių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Elektrėnai omavalitsuse territooriumil.
Valla pindala on 62 km². 2011. aasta seisuga elas seal 472 inimest. Valla keskus on Kazokiškėse küla, vallamaja asub aadressil Bažnyčios g. 1. Vallavanema kohusetäitja on Beižionysi vallavanem Mindaugas Makūnas.
pisi|Vallamaja pisi|Aleksandriškėse saar pisi|Grabijolai
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Magnetilise induktsiooni joon
Magnetilise induktsiooni joon ehk magnetvälja jõujoon on joon, mille igas punktis ühtib tema siht magnetilise induktsiooni vektori \vec B sihiga.
Sirgvoolu korral, mis esineb näiteks pikas elektrijuhtmes, on magnetilise induktsiooni jooned ringjooned, mille tasand on voolu suunaga risti ja mille keskpunktid paiknevad juhi teljel. Magnetilise induktsiooni suunda saab sellisel juhul määrata järgmise reegli abil. Kui vaadata piki juhet voolu positiivsete laengute liikumise suunas (voolu suunas), siis näitab magnetilise induktsiooni vektor kellaosuti liikumise suunda. Kui aga vool on suunatud vaatleja poole siis on magnetilise induktsiooni joonte suund kellaosuti liikumise suunale vastupidine.
Brawn GP
thumb|[[Rubens Barrichello hooajaeelsel testisõidul Barcelonas]] Brawn GP Formula One Team on Suurbritannia Vormel 1 meeskond, 2009. aasta konstruktorite karika võitja. Et Brawn GP osales ainult ühel hooajal, sai temast ainuke meeskond, kes on võitnud tiitli kõigil hooaegadel, millel on osalenud.
Brawn GP alustas tegevust 2009. aastal alates 2006. aastast tegutsenud Honda F1 meeskonna baasil. Pärast kaht ebaõnnestunud hooaega (6 punktiga 8. koht 2007. ja 14 punktiga 9. koht 2008. aastal) pani Honda meeskonna majandusraskustele viidates müüki. Honda F1 juht Ross Brawn ostis meeskonna ära ja sai selle juhiks.
Meeskonna peakorter on Suurbritannias Brackleys. Tehnikadirektor on Jörg Zander. Mootoritarnija on Mercedes-Benz. Meeskonna suursponsor on Virgin Group.
Sõitjatena jätkasid Jenson Button (number 22) ja Rubens Barrichello (23), kes moodustasid Honda meeskonna alates 2006. aastast. Jätkas ka testisõitja Alexander Wurz, kelle kõrvale palgati teine testisõitja Anthony Davidson.
2009. aasta hooaeg
Meeskond alustas oma esimest hooaega kaksikvõiduga Austraalia GP-l. Kaksikvõit saadi ka kvalifikatsioonis. Seitsmest esimesest etapist võitis Jenson Button kuus, kolm korda said Brawni sõitjad kaksikvõidu. Jenson Button võitis kolm kvalifikatsioonivõistlust ja sõitis kaks kiireimat ringi, Rubens Barrichello sõitis ühe kiireima ringi. Brawnil oli sel hetkel punkte sama palju kui kolmel järgmisel võistkonnal kokku.
Hooaja teisel poolel hakkas Brawn oma edumaad kaotama. Button ei võitnud enam ühtki etappi ja sii ainult ühe poodiumikoha. Barrichello võitis kaks etappi. Kiireimat ringi ei sõitnud enam kumbki, Barrichello võitis ühe korra kvalifikatsiooni. Mõlemad sõitjad said aga ka ülejäänud etappidel punkte ning hooaja alguses saavutatud edust piisas Buttonile, et juba enne viimast etappi maailmameistriks tulla. Barrichello kaotas eelviimase etapiga teise koha Sebastian Vettelile.
Brawn GP võitis ka 2009. aasta konstruktorite tiitli, tagades selle samuti enne viimast etappi.
Novembris 2009 sai teatavaks, et Mercedes-Benz ja Aabar Investments ostsid ära kokku 75,1 protsenti Brawn GP aktsiatest ning 2010. aasta hooajal hakkab meeskond kandma nime Mercedes Grand Prix.
Tulemused
* Võistlus jäi vihma tõttu pooleli ning välja jagati vaid pooled punktid.
Barentsi saar
thumb|400px|Barentsi saare asukoht Barentsi saar (norra Barentsøya) on Norrale kuuluv saar Svalbardis Teravmägede saarestikus Lääne-Teravmägede ja Edgeøya vahel. Edgeøyast eraldab teda Freemani väin. Lääne-Teravmägede ja Barentsi saare vahel paikneb väike Kükenthaløya saar. Barentsi saare geograafilised koordinaadid on.
Barentsi saar on Teravmägede saarestiku suuruselt neljas saar. Saare pindala on umbes 1288 km².
Saar sai nime hollandi maadeavastaja Willem Barentsi järgi, kes saart oma silmaga ei näinud.
Barentsi saarel puudub alaline asustus.
Rannajoon
thumb|[[Dorsti laht Barentsi saare rannikul]] Barentsi saare rannajoone pikkus 205 km. Rannajoon on suhteliselt vähe liigestatud.
Geoloogiline ehitus ja pinnamood
Saare pealiskorra moodustavad lubjakivi ja kiltkivi kihid, mille all on horisontaalselt asetsevad tugevalt moondunud kurrutatud Paleosoikumi (Triias)e kivimid. Saare lääneosas paikneb basaldist kõrgustik.
Saare kõrgeim mägi on 590 meetri kõrgune Schweinfurthberget.
Veestik
Umbes poole saare territooriumist katab liustik (Barentsjøkulen oma harudega).
Taimed
Jäävaba ala on arktiline tundra.
thumb|Varretu põisrohi Karmist kliimast hoolimata on Barentsi saarel suhteliselt liigirikas taimestik.
Saarel kasvavad muu hulgas mitmesugused kivirikud, tulikad, kohev villpea ja varretu põisrohi. Kasvab ka seeni.
Miinipilduja
pisi|[[USA sõdurid tulistamas 120 mm miinipildujast]] pisi|[[Soome 81 mm miinipilduja meeskond laskmas]] pisi|[[Teine maailmasõda|Teise Maailmasõja ajal loodud USA eksperimentaalne miinipilduja Little David (ee k Väike Taavet) oli üks maailma suurimaid kahureid. See suutis lasta 914-mm laskemoona ligi 10 km kaugusele]] Miinipilduja (inglise keeles mortar, saksa keeles Granatwerfer) on jalaväe raske tulirelv. Erinevalt suurtükkidest puudub miinipildujal raua tagasilöögimehhanism ja lafett, mida asendab rauda maapinnal toetav tugiplaat, mille kaudu tagasilöögi tulistamise impulss kandub üle pinnasele.
Barentsi saar
Loomad
thumb|Hütt ja jääkaru Barentsi saarel Saarel elavad jääkarud, polaarrebased ja teravmägede põhjapõdrad.
Miinipilduja
Miinipilduja võimaldab tulistada välja miine järsu tõusukaarega (ka peaaegu seniidis) ballistilisel trajektooril, maastiku kõrgendite või takistuste taga varjatult paiknevate sihtmärkide tabamiseks. Miinipilduja on tõhus kaudtulerelv ka lähedal asuvate sihtmärkide hävitamiseks.
Kirjeldus
Miinipilduja koosneb tavaliselt sileda õõnsusega rauast, tugiplaadist, raua suuet toetavast harkjalast koos loodimis-, seademehhanismiga ja sihikust. Veetavatel miinipildujatel on transpordiks komplektis lisaks ühe rataspaariga alusvanker.
Barentsi saar
Kaitse
Barentsi saar asetseb Kagu-Svalbardi looduskaitseala territooriumil.
Miinipilduja
Kirjeldus
Miinipilduja eelisteks on käsitsemislihtsus, töökindlus ning suhteliselt väike kaal ja kompaktsus, mis tagab hea liikuvuse, samas aga märkimisväärse tulejõu. Miinipilduja laskekaugus on suhteliselt väike: näiteks 120 mm miinipildujatel ligikaudu 7 km ja 81/82 mm miinipildujatel 5 km. Miinipildujaga on võimalik tulistada lähidistantsidele alates paarisajast meetrist. Miini järsk lennujoon võimaldab tabada sihtmärke, mis asuvad varjatult takistuste, näiteks kõrgendike taga või kaevikutes, samuti tulistada ise otse varjendist.
81 mm või suurema kaliibriga miinipildujat teenindab tavaliselt jaoga võrdsustatud allüksus – miinipildujameeskond. Väiksemakaliibrilist (näiteks 50–60 mm) miinipildujat teenindab tavaliselt aga miinipildujagrupp või miinipilduja lahingupaar.
Grenada
Grenada on saareriik Lõuna-Ameerikast põhjas Väikeste Antillide saarestikus.
Läänepoolkera iseseisvatest riikidest on Grenadast väiksem ainult Saint Kitts ja Nevis. Grenada kuulub Rahvaste Ühendusse. Grenada on maailma väikseim riik, millel on kahekojaline parlament.
Nimi
Nime "Grenada" päritolu pole selge, kuid ühe versiooni järgi võib see tuleneda Hispaania linna Granada nimest.
Miinipilduja
Liigitus
Miinipildujaid liigitatakse järgmiselt:
Grenada
Asend
Grenada asub Põhja- ja Lõuna-Ameerika mandrite vahel Kariibi mere ja Atlandi ookeani piiril Väikeste Antillide saarestikus. Riigist itta jääb Atlandi ookean ja läände Kariibi meri. Riigist põhjas asub Saint Vincent ja Grenadiinid, kagus asub Trinidadile ja Tobagole kuuluv Tobago saar, lõunas Venezuela ja edelas Venezuelale kuuluvad saared. Grenada on Tuulepealsete saarte kõige lõunapoolsem saar.
Riigi rannajoone pikkus on 121 kilomeetrit. Pikim vahemaa riigis on linnulennult 34 kilomeetrit kirdest edelasse ja 19 kilomeetrit kagust loodesse.
Miinipilduja
Laskemoon
pisi|75px|Miinipilduja miin Miinipilduja laskemoonana kasutatakse tänapäeval põhiliselt kild-, fugass-, süüte-, suitsu- ja signaalmiine või muud tüüpi miine. Miini korpus on tavaliselt tilgakujuline, sabaosas ringjalt paiknevate stabilisaatorlabadega. Miini lennukaugus sõltub heitelaengu suurusest, mis kinnitub miini sabaosas stabilisaatori varrele. Miinipilduja miini suhteliselt pikk lennuaeg (olenevalt sihtmärgi kaugusest), 20–30 sekundit, võimaldab tulistada välja miine sellise tempoga, et õhus võib lennus olla korraga 6–9 miini.
Grenada
Loodus
Riigis leidub palju lühikesi ojasid, millest pikim on St Johnsi jõgi. Kuna ojad on väga veerikkad, põhjustavad vihmased aastaajad riigis üleujutusi. Järved on väikesed ja asuvad vulkaanide kraatrites, neist suurim on Grand Etangi järv, pindalaga 14,6 hektarit. Grand Etangi järve ümbrusse rajati 1906 Grenada esimene looduskaitseala.
Miinipilduja
Kasutamine
Eesti Kaitseväe relvastuses on põhiliselt järgmised miinipildujad:
Grenada
Loodus
Mägedes leidub troopilist vihmametsa. Grenada looduses on kirjeldatud 1068 taimeliiki.
Barentsi saar
Kaitse
Saarel on muu hulgas keelatud rajatiste püstitamine, kaevandamine, mootorsõidukite kasutamine, eluslooduse häirimine ning uute liikide sissetoomine.
Miinipilduja
Ajalugu
Miinipildujad võeti laialdaselt kasutusele esimeses maailmasõjas efektiivsete kaevikusõja lähituletoetusrelvadena.
Miinipildujate eelkäijateks olid mortiirid ja osaliselt ka jalaväe saatekahurid, mida kasutati laialdasemalt kuni teise maailmasõja lõpuni. Pärast teist maailmasõda on paljudes maades hakatud miinipildujaid nimetama eelkäijate järgi mortiirideks (mortar).
Eesti vanemas sõjandusterminoloogias on miinipildujat nimetatud ka pommiheitjaks ja granaadiheitjaks.
Teises maailmasõjas Punaarmees kasutusele võetud tuntud reaktiivmürskude tulistamise seadeldis BM14 (nn katjuuša) nimetati väljatöötamise ajal samuti kaardiväe miinipildujaks (võis olla projekti varjunimi), kuigi tegelikult ei ole sellel relval olnud traditsiooniliste miinipildujatega märkimisväärset seost. Erinevalt miinipilduja torujast rauast tulistati BM14 seadmetelt reaktiivmürsud välja suunavatelt siinidelt, mis paiknesid hulgi kahel korrusel üksteise kohal. Mürskude suure hajuvuse tõttu kasutati BM14 seadeldisi suurte pindalade "töötlemiseks".
Grenada
Loodus
Grenadas leidub 5 liiki kahepaikseid, neist ohustatuim on vaid Grenadas elav Pristimantis euphronides.
Grenadas pole mürkmadusid. Riigis on tuvastatud 8 liiki sisalikke ja 5 liiki madusid.
Väike ristik
Väike ristik (Trifolium dubium) on rohttaim liblikõieliste sugukonnast ristiku perekonnast.
Grenada
Loodus
Grenadas on registreeritud 177 linnuliiki. Grenada rahvuslind on kriitiliselt ohustatud grenada tuvi.
Grenadal valitseb troopiline kliima. Keskmine ööpäevane temperatuur on +26 °C. Vihmaperiood kestab maist oktoobrini, mil riiki võivad tabada ka orkaanid. Tõsisemaid kahjustusi põhjustas 2011 orkaan Ophelia. Riigis sajab keskmiselt aastas 1500 mm sademeid.
Riigikord
Grenadas kehtib parlamentaarne demokraatia. Riigipea on Briti kuningas Charles III, keda kohapeal esindab kindralkuberner. Valitsusjuht on peaminister.
Seadusandlikku võimu teostab 2-kojaline parlament. Ülemkotta ehk senatisse kuulub 13 liiget. Senati liikmed määratakse ametisse 5-aastaks, liikmed kinnitab ametisse kindralkuberner, 10 liiget määratakse peaministri ja 3 opositsiooniliidri soovitusel. Alamkoja ehk Esindajatekoja liikmeid on kokku 15 ja nad on ametis 5-aastase tähtajaga.
Viimased parlamendivalimised peeti 13. märtsil 2018.
Riigi suurimad parteid on Grenada Ühendatud Töölispartei, Rahvus-demokraatlik Kongress ja Uus Rahvuslik Partei. 2018 valimiste järel on alamkojas esindatud ainult Uus Rahvuslik Partei.
Haldusjaotus
pisi|Grenada haldusjaotus
Grenadas on kuus valda ja üks sõltkond (Lõuna-Grenadiinid). Grenada pealinn on Saint George's.
Rahvastik
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Grenadas 103 328 inimest. 2011. aasta rahvaloenduse andmed pole kättesaadavad.
Grenada rahvastik paikneb valdavalt rannikul, umbes kolmandik rahvastikust elab pealinnas. Enamik Grenada elanikest on Aafrika juurtega. 1857–1885 asustati Grenadale rahvast Indiast, kelle järglased moodustavad praegu riigis suurima rahvusvähemuse. 2001 rahvaloenduse andmetel elas Grenadal ka 125 kariibi.
Pea pool rahvastikust on katoliiklased. Lisaks tegutseb riigis ka anglikaane ja nelipühilasi. 1956 rajati Saint George'si katoliiklik piiskopkond. 2014 tegutses piiskopkonnas 7 ilmikpreestrit ja 16 regulaarvaimulikku.
Majandus
Grenada tähtsaim majandusharu on turism. Tähtsal kohal on riigi majanduses ka ehitussektor.
Grenada põllumajandust laastasid tõsiselt 2004 ja 2005 orkaanid. Riigis on oluline muskaatpähkli kasvatus. Samuti kasvatatakse kakaopuud, banaane, tsitrusi ja puuvillapõõsast.
Taristu
Grenada teedevõrgu kogupikkus on 1127 kilomeetrit, millest kattega teid on 687 kilomeetrit. Riigis kehtib vasakpoolne liiklus.
Ajalugu
pisi|USA merejalaväelaste invasioon Grenadasse 1983 Grenada oli asustatud juba enne eurooplaste saabumist. Sel ajal elasid saarel kariibid, kes olid saare põlisasukad, rahumeelsemad aravakid minema ajanud.
Osaliselt kariibide sõjakuse tõttu jäi Grenada rohkem kui sajandiks pärast avastamist koloniseerimata. Kõigepealt proovisid koloniseerimist inglased, aga ebaõnnestunult. Alles 1650 ostis kardinal Richelieu asutatud ettevõte Grenada inglastelt ära ja rajas saarele väikese asunduse. Kariibidega tekkis kohe sõjaline konflikt, aga prantslased tõid Martinique'ilt lisajõude ja hävitasid kariibid viimseni, sest need keeldusid alla andmast ja end ristida laskmast.
Grenada jäi Prantsusmaa võimu alla kuni 1762, mil Inglismaa selle Seitsmeaastase sõja käigus vallutas. Järgmisel aastal sõlmitud Pariisi rahuleping kinnitas saare ülemineku. 1779 vallutas Prantsusmaa saare tagasi, kuid Versailles' rahuleping (1783) andis saare taas inglastele. 1795 puhkes saarel ülestõus, mille eesmärgiks oli ühinemine Prantsusmaaga, kuid see ebaõnnestus ja Grenada jäi inglastele kuni koloniaalperioodi lõpuni 1974.
18. sajandil toimus Granada majanduses pööre. Varem olid kõik Lääne-India saared pühendunud suhkru tootmisele orjatööjõu abil, aga saart tabasid loodusõnnetused, mis ajendasid saarele sisse tooma teisi kultuure. 1782 hakkas George III botaanikanõunik Joseph Banks saarel kasvatama muskaatpähkleid. Grenada pinnas sobis taime kasvatamiseks. Muskaatpähkli- ja kakaopuukasvatus soosis väiksemaid talusid ja saare maad jagunesid peatselt väikemaaomanike vahel.
1833 määrati saarele kuberner, kes aga kunagi saarel ei elanud, sest oli kõigi Briti Tuulepealsete saarte peale ühine. 1834 kaotati Grenadal orjus.
1958 kaotati Briti Tuulepealsete saarte valitsus ja Grenada ühendati Lääne-India Föderatsiooniga. See lagunes juba 1962. Suurbritannia püüdis tulutult leida sobivat valitsusvormi, misjärel 1967 anti Grenadale laialdane autonoomia assotsieerunud riikluse raames ja 7. veebruaril 1974 täielik iseseisvus.
Pärast iseseisvuse saavutamist võttis Grenada üle Briti parlamentaarse süsteemi, kus monarhi asemel on Suurbritannia monarhi esindav ja tema määratud kindralkuberner ning peaminister on ühtlasi valitsuserakonna juht. Riigi esimeseks peaministriks sai Eric Gairy.
13. märtsil 1979 toimus Grenadas revolutsioon. Gairy kukutati ja võimule tuli marksistlik Rahva Revolutsiooniline Valitsus, mis lõi tihedad sidemed Kuuba, Nicaragua ja teiste sotsialismimaadega. Kõik ülejäänud erakonnad keelustati, põhiseaduse toimimine peatati ja neli aastat ei toimunud saarel valimisi. Valitsust juhtis Maurice Bishop.
25. oktoobril 1983 vallutas USA sõjavägi Grenada. Ronald Reagani sõnul põhjustas sissetungi asjaolu, et Grenada kujutas endast ohtu USA riiklikule julgeolekule. Operatsiooni ettevalmistamise ja läbiviimise ajal ei konsulteerinud USA Grenada riigipea Elizabeth II, ÜRO ega Rahvaste Ühendusega. Maurice Bishopi surnukeha on siiani leidmata.
1984 peeti Grenadal üldvalimised, millel parlamendi 15 kohast 13 võitis Uus Rahvuslik Partei Herbert Blaize'i juhtimisel, kes juhtis valitsust kuni surmani 1989. Pärast valimisi taastati saarel 1974. aasta põhiseadus. Kõik tähtsamad tänapäeva Grenada erakonnad pärinevad Uuest Rahvuslikust Parteist eraldunud rühmitustest, kuid sellest hoolimata võitis Uus Rahvuslik Partei 1999. aasta valimistel kõik 15 kohta. Erakonda juhib Keith Mitchell.
7. septembril 2004 hävitas 4. kategooria orkaan Ivan 85% saare ehitistest, sealhulgas vangla ja peaministri residentsi. Surma sai 39 inimest ja peaaegu kogu muskaatpähklisaak hävines. Orkaan Ivani hävitustöö tabas ka saare loodust ja haruldasemate loomaliikide täpset seisu ei teata siiani.
Eesti ja Grenada suhted
Eesti sõlmis Grenadaga diplomaatilised suhted 12. mail 2006.
Haridus
Grenada haridussüsteem jaguneb põhihariduseks, keskhariduseks ja kõrghariduseks. Põhikool kestab 7 ja keskkool 5 aastat. Koolikohustus algab viieaastaselt.
pisi|püsti|[[Kirani James 2011. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel]]
Riigis asub Lääne-India ülikooli kampus ja 1976 rajatud St. George'si eraülikool.
Kultuur
Grenada tuntumad kultuuriüritused on karnevalid. Riigis asub Spice Basketi teatrihoone ja kinopalee. 1976 rajati Grenada riiklik muuseum.
Riigi populaarseim spordiala on kriket. Grenada osales esimest korda 1984. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses. Riigi tuntuim sportlane on sprinter Kirani James, kes võitis kulla 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis ja hõbeda 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros. Riigi suurimad staadionid on 20 000 külastajat mahutavad kriketistaadion ja 10 000 külastajat mahutav Kirani Jamesi nimeline kergejõustikustaadion.
Rita Levi-Montalcini
thumb|Rita Levi-Montalcini (2009)
Rita Levi-Montalcini (22. aprill 1909 Torino – 30. detsember 2012 Rooma) oli juudi päritolu itaalia neuroloog, Nobeli auhinna laureaat.
Ta pälvis 1986. aastal koos Stanley Coheniga Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna närvirakkude kasvufaktori avastamise eest.
Elulugu
Rita sündis sefaradi juudi peres. Tal oli kaksikõde Paula ja nad olid pere neljast lapsest noorimad. Tema isa oli elektriinsener ja matemaatik, ema oli andekas maalikunstnik. Tema vanem vend Gino Levi oli arhitekt ja Torino ülikooli professor.
1946 võttis ta vastu kutse Saint Louises asuvasse Washingtoni ülikooli professor Viktor Hamburgeri käe alla. Esialgu kutsuti ta üheks semestriks, kuid lõpuks jäi ta Saint Louisesse 30 aastaks. Seal tegi ta ka oma kõige tähtsama avastuse: eraldas 1952. aastal vähirakkudest aine, mis põhjustab närvirakkude eriti kiire kasvu vähirakkudes. 1958 sai ta korraliseks professoriks ja 1962 avas ta Roomas uurimiskeskuse. Sellest ajast peale oli ta osa ajast Saint Louises ja osa ajast Roomas. 1961–1969 juhatas ta Roomas neurobioloogia uurimiskeskust ja 1969–1978 rakubioloogia laboratooriumi.
1. augustil 2001 nimetas Itaalia president Carlo Azeglio Ciampi ta eluaegseks senaatoriks. Ta osales ülemkoja töös siis, kui polnud hõivatud akadeemilise tegevusega mujal maailmas. Senaatorina toetas ta vasakpoolseid erakondi ja Romano Prodi valitsust. Selletõttu on paremtsentristlikud senaatorid teda niihästi avalikult kui ka blogides sageli solvanud, kui ta keeldus valitsusele umbusaldust avaldamast. Paremäärmuslased heitsid talle lisaks ette seda, et ta on naine, juut ja liiga vana.
Enne oma surma oli ta vanim elav ja kõige vanemaks elanud Nobeli auhinna saanud isik. Elu lõpus oli ta kõva kuulmisega ja peaaegu pime.
Sündinud 8. juunil
''Siin loetletakse 8. juunil sündinud tuntud inimesi.
Blankenfelde mõis
Blankenfelde mõis (läti keeles Blankenfeldes muiža, saksa keeles Blankenfeld) on mõis Lätis Jelgava piirkonnas Vilce vallas Blankenfeldes. Esimesed teated mõisast pärinevad 1689. aastast, mil omanik oli Ernst von Medem. Mõis vahetas mitu korda omanikku ja kuulus 1840. aastast kuni 1920. aasta maareformini von Hahnide suguvõsale. 1804–1805, kui mõis kuulus Venemaa keisrikoja juures teenivale Andreas von Königfelsile, külastas mõisa Prantsuse kuningas eksiilis Louis XVIII.
Mõisakompleksi ülesehitus pärineb 18. sajandi keskpaigast, peahoone aastast 1743. 19. sajandist pärineb Inglise stiilis park. Praegu on mõis eraomandis ja sellele püütakse leida rakendust turismi vallas. Mõisa peahoone vajab renoveerimist. Blankenfelde mõisa lilleaias korraldatakse kevaditi tulbifestivale.
Kustja
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kernu valda.
Küla piirneb põhjas Mõnuste, Haiba, Kernu ja Kirikla külaga, lõunas ja idas Rapla maakonnaga. Küla piiri pikkus on 32,1 km. Veel 1990-ndate keskel puudus külas elektrivarustus.
Loodus
Küla läbib Jutapere jõgi. Osa küla lõunapiirist kulgeb mööda Kasari jõge.
Küla idaossa ulatub Linnuraba looduskaitseala.
Külas asub Kedru allikas.
Natsionaalbolševistlik Partei
Natsionaalbolševistlik Partei (vene keeles: Национал-большевистская партия, НБП) on 1994. aastal Venemaal loodud registreerimata poliitiline organisatsioon. Parteijuht on Eduard Limonov.
Heinrich II (Saare-Lääne piiskop)
Heinrich II (surnud 1294) oli Saare-Lääne piiskop 1290–1294.
Teda on mainitud Kuramaa piiskopi kirjas 10. mail 1290 kui Lihula piiskoppi.
Heinrich II loovutas 1292 Liivi ordule Pärnu jõe ääres asunud ala (asus Pyronowe ja Corbe kandis). 30. aprillil 1293 saavutas ta kokkuleppe Liivi orduga.
Braille printer
pisi|Braille printer näitab lõpetatud lehti Braille printer on arvuti eriseade, mis võimaldab Braille kirja väljastada paberile. Eripäraks on reljeefse graafika võimaldamine.
Trükkimise kiirus on ca 40 ... 90 märki sekundis või 150 või 300 lehte tunnis. Sõltub mudelist. Mudelid võimaldavad trükkida/ ära tunda nii 6- kui 8 punktilist Braille kirja.
Munalaskme
Munalaskme on küla Harjumaal Saue vallas.
Asukoht
Munalaskme jääb Rummust 6 km kagusse ja Vasalemmast sama palju edelasse. Riisiperest jääb ta umbes 8 km loodesse. Lähimad külad on lõunas Aude ja kirdes Kibuna.
Nimi
Küla nime tähendussisu pole teada. Küla nimi võib pärineda loodusnimest, mille aluseks on muna. Samas võib see olla ka rahvapärane moonutis munka tähistavast sõnast (kirikuladina keeles monachus). Nime tagapoolega võib võrrelda sõnu laasmaa ja laskma. Paul Johansen ühendas kohanimelõpud -laskma ja -laskme karjalaskega.
Ajalugu
Esimest korda mainiti seda kohanime 1533: Monnelaszka küla. Seda nimetati 1565 Monnalaskby, 1688 Monnilask ja 1796 Munelas. Küla asus Nissi kihelkonnas.
Munalaskmega liideti 1977 Sepuküla. Seda küla esmamainiti 1699, kui nimetati seal elavaid isikuid Seppo Matz, Seppo Jörg ja Sepp Jahn. 1796 nimetati Seppa küla.
TM-XML
Kaubamärkide üldmärgistuskeel TM-XML on avatud XML-keel kaubamärkide ärivaldkonna ning kaubamärgiteabe vahetamiseks tööstusomandi õiguskaitse asutuste ja selle partnerite või kasutajate vahel.
Eesmärgid
Esialgne eesmärk oli määratleda XML-standard kaubamärgiteabe vahetamiseks. Väljatöötamise vältel ja pärast WIPO (Ülemaailmse Intellektuaalse Omandi Organisatsioon) standardi ST.66 kehtestamist lisandus veel eesmärke:
Ajalugu
TM-XML-i määratles töörühm, mille moodustas Euroopa Liidu Siseturu Ühtlustamise Amet juunis 2003.
Kommenteerimiseks avaldati kaheksa kavandiversiooni (versioonid 0.1 kuni 0.7 ning versioon 1.0 kavandina), enne kui 26. mail 2006 avaldati versiooni 1.0 lõplik variant veebikohas TM-XML.org.
TM-XML-i versiooni 1.0 lõplik variant pakuti välja WIPO standardi ST.66 aluseks. Selle standardi kinnitas WIPO infotehnoloogia alalise komitee standardite ja dokumentide töörühm (SCIT/SDWG) oma 8. istungil 19.–22. märtsil 2007 Genfis.
Woldemar Hau
thumb|upright|Warwara Assenkowa (1817–1841), Woldemar Hau, 1838. Woldemar Hau (16. veebruar 1816 Tallinn – 23. märts 1895 Peterburi) oli maalikunstnik.
Woldemar Hau oli Johannes Hau poeg ja Eduard Hau poolvend.