cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sirtsi hiidrahn
Rahn on järskude külgede ja lameda, suhteliselt tasase laega. Selle pikal idaküljel ja lael on hästi väljaprepareerunud migmatiitseid ja ptigmatiitseid sooni. Rahnu kirdeküljelt on N. Mikkelsaare 1933. a. andmetel väike osa rahnust ära lõhutud. Rahn paikneb moreentasandikul.
Rahn on alates 1937. aastast üksikobjektina looduskaitse all.
Suund
pisi|Suunad on määratud siltidega Suund on informatsioon, mis määrab ühe punkti suhtelist asukohta teise punkti suhtes kaugust määramata. Suunad võivad olla suhtelised mingit kindla objekti suhtes (nt viiulid sümfooniaorkestris asuvad tavaliselt dirigendi suhtes vasakul) või absoluutsed mingit varem kokkulepitud objekti suhtes (nt New York asub Madridist lääne pool). Suuna võib määrata käsitsi nimetissõrmega või kujutada noole abil.
Geograafias määratakse suunda ilmakaarte järgi kompassi abil. Täpsemat suunda saab määrata asimuudiga.
Matemaatikas on suund üks joonepunktide kahest võimalikust järjestusest. Kui üks järjestus fikseerida, siis on joon varustatud suunaga.
Keller
pisi|Kelleri suguvõsa krahvivapp Keller oli Švaabimaalt pärit aadlisuguvõsa, kelle esindajad tegutsesid ka Baltikumis.
Kuninglik kuldmedal
Kuninglik kuldmedal (inglise keeles Royal Gold Medal, ka RIBA kuldmedal) on iga-aastane arhitektuuriauhind, mida annab Briti monarhi nimel välja Briti Arhitektide Kuninglik Instituut, tunnustades üksikisiku või grupi olulist panust rahvusvahelise arhitektuuri arengusse. Auhind asutati 1848. aastal.
Keller
Aadlisuguvõsast on teateid alates 1229, kui mainitakse Olricus de Cella't.
Kuninglik kuldmedal
Laureaate 19. sajandil
Esimene auhind anti 1848. aastal inglise arhitektile ja arheoloogile Charles Robert Cockerellile. Järgmisel aastal sai auhinna itaalia arhitekt ja arheoloog Luigi Canina. Aastal 1850 läks kuldmedal Charles Barryle, kes oli Londoni Westminsteri palee renoveerimisprojekti üks autoreid. Erandlik oli Kuningliku instituudi otsus 1885. aastal – kuldmedal anti saksa kaupmehele ja arheoloogile Heinrich Schliemannile.
Arhitektid
Kuningliku kuldmedali on saanud paljud tuntud 20. sajandi arhitektid, sealhulgas 1925. aastal Giles Gilbert Scott (projekteeris Liverpooli katedraali ja Battersea elektrijõujaama), Frank Lloyd Wright (1941), Eliel Saarinen (1950), Le Corbusier (1953),  Walter Gropius (1956),  Alvar Aalto (1957), Ludwig Mies van der Rohe (1959), Louis Kahn (1972), Jørn Utzon (1978),  Oscar Niemeyer (1998) ja Frank  Gehry (2000).
Keller
1905 immatrikuleeriti aadlisuguvõsa krahvidena Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Stepan Vostretsov
Stepan Vostretsov (29. detsember 1883 – 2. mai 1932) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane.
Kuninglik kuldmedal
Arhitektid
1967. aastal anti auhind arhitektuuriajaloolasele Nikolaus Pevsnerile.
Ehitusinsenerid
Aastal 1992 sai Iiri ehitusinsener Peter Rice teise insenerina Kuningliku kuldmedali; esimene oli Ove Arup 1966. aastal. Kuid tegelikult on auhinnasaajate hulgas insenere olnud varemgi, näiteks 1960. aastal anti auhind Pier Luigi Nervile, kes oli küll väljapaistev arhitekt, kuid veel kuulsam ehitusinsener.
Erandlik auhinnasaaja 1999. aastal
Märkimisväärne erandlik autasustamine toimus 1999. aastal, kui kuldmedali sai mitte üksikisik, vaid Barcelona linn.
Lolicon
Lolicon (ロリコン, latiniseeritult ka Lolikon või rorikon) on Jaapanist pärit meediakontseptsioon, milles kujutatakse noori või eelteismelisi tüdrukuid erootilises kontekstis, näiteks manga või anime žanre kasutades. Väljaspool Jaapanit tähistabki termin tavakasutuses eelkõige lolicon mangat või animed.
Jaapanis kirjeldab see termin seksuaalset atraktiivsust või sugulust alaealiste tüdrukute või isikuga, kellel on sellised eelistused.
Eugen Joseph von Blossfeldt
Eugen Joseph von Blossfeldt (15./27. veebruar 1863 Anna mõis – 11. aprill 1947 Ludwigslust) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik.
Lolicon
Mõiste on tuletatud fraasist "Lolita kompleks", mis omakorda on viide Vladimir Nabokovi romaanile "Lolita".
Eugen Joseph von Blossfeldt
Ta õppis Tartu Kubermangugümnaasiumis ja aastatel 1883–1887 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal 1887–1888 oli ta Audru Püha Risti koguduses. Blossfeldt ordineeriti õpetajaks 29. mail 1898.
Ta oli aastatel 1888–1889 Viljandis abiõpetaja ning andis ka koolis usuõpetuse tunde.
1889. aastal läks ta Saaremaale, kus oli 1901. aastani Valjala Martini koguduse õpetaja ja 1901. aastast tegutses ta Kuressaare Laurentiuse koguduses Aastatel 1901–1905 oli Blossfeldt Kuressaares diakon ja seejärel koguduse ülemõpetaja. 1915. aastal saadeti ta asumisele Siberisse, kust naasis 1918. aastal Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetajaks.
1919. aastal põgenes Blossfeldt Saksamaale, kus tegutses 1924. aastani Ludwigslusti diakonisside majas haiglavaimulikuna.
Isiklikku
Blossfeldt abiellus 1891. aastal Karja kirikus praost Reinhold Winkleri tütrega. Abielust sündis kaks poega ja tütar. Ainuke tütar abiellus Arnold Habichtiga.
Loomade Nimel
Loomade Nimel oli Eesti loomaõiguslik organisatsioon, mille eesmärk oli parandada kõikide loomade elukvaliteeti ja pöörata tähelepanu loomade väärkohtlemisele. Organisatsioon korraldas peamiselt kampaaniaid ja üritusi. Lisaks pidas organisatsioon oluliseks loomasõbralikku eluviisi ehk taimetoitluse tutvustamist.
Ketšua keel
Ketšua keel (Quechua, Runasimi, Kichwa) on indiaani keel, mida kõneleb 9–14 miljonit (teistel andmetel 6–8 miljonit) inimest Lõuna-Ameerikas Andide regioonis, peamiselt Peruus, Ecuadoris, Boliivias, Tšiilis, Colombias ja Argentinas. Ketšua keel on Ameerika indiaani keelte seas kõige levinum.
Ketšua keele kõnelejaid nimetatakse ketšuateks, kuid see nimi koondab mitmeid etnilisi rühmitusi, kelle ühine identiteet on nõrk. Kuna ketšua murded varieeruvad suuresti ning vastastikune arusaamine on mõnikord raskendatud, on vaieldav, kas tegemist on ühe keele või hoopis keelerühmaga, mis arenes ühtsest algkeelest, nn protoketšua keelest.
Levinuim ketšua murre (või keel) on lõuna-ketšua. Seda kõneleb umbes 5 miljonit inimest piirkonnas, mis jääb üldjoontes lõuna poole ida-läänesuunalisest piirist Kesk-Peruus Huancayo ja Huancavelica linna vahel. Sellesse kuuluvad ketšua variandid, mida kõneldakse Ayacucho, Cuzco ja Puno aladel Peruus, suuremas osas Boliiviast ning osas Loode-Argentinast.
Budjonnõi müts
pisi|Punaarmeelane budjonnõi mütsiga (1926) Budjonnõi müts ehk budjonnovka või ka budjónovka (vene keeles будёновка), rahvapäraselt "täitorn", on Nõukogude Liidu marssali Semjon Budjonnõi järgi nimetatud peakate, mis püüdis jäljendada Bütsantsi sõjakiivrit. Müts oli valmistatud kalevist, mütsi eesotsas oli suur punane viisnurk ja pealael tornitaoline moodustis. Peakate võeti kasutusele Venemaa kodusõja ajal 1919. aasta jaanuaris ning kadus lõplikult sõjaväevarustusest pärast Talvesõda. Mütsid koos Kiievi-Vene tulirelvaga varustatud sõjaväelaste (streletsid) riietust imiteerivate mundritega valmisid juba tsaariajal, kuid kasutusse võtsid selle laost kommunistid.
Abiy Ahmed
Abiy Ahmed Ali (amhara keeles አብይ አህመድ አሊ; sündinud 23. aprillil 1976) on Etioopia poliitik ja riigitegelane, Etioopia peaminister alates 2. aprillist 2018, Nobeli rahuauhinna laureaat (2019).
1995. aastal asus Abiy Ahmed Ali armeeteenistuses olles ÜRO rahuvalvejõudude koosseisus Rwandas ning aastatel 1998–2000 võttis osa Etioopia-Eritrea konfliktist.
Ta omandas kõrghariduse programmeerijana ning aastal 2007 sai temast Etioopia infojulgeoleku agentuuri looja ning juht.
2010. aastal lahkus ta tegevteenistusest ning valiti Etioopia parlamendi alamkoja liikmeks. Selles ametis tegeles ta peamiselt kristlaste ja muslimite vaheliste religioossete konfliktide lahendamisega.
2014. aastal määrati Abiy Ahmed Ali Etioopia Teaduse ja Tehnoloogia infokeskuse direktoriks ja 2015 teaduse ja tehnoloogia ministriks.
Pärast eelmise valitsuse tagasiastumist valiti ta 1. aprillil 2018 ülekaaluka häälteenamusega Etioopia peaministriks.
11. oktoobril 2019 avaldati Nobeli komitee otsus, millega Abiy Ahmed Alile määrati Nobeli rahuauhind jõupingutuste eest rahu ja rahvusvahelise koostöö saavutamiseks ning otsustava algatuse eest lahendada piirikonflikt naaberriigi Eritreaga.
Oktoobris 2021 vannutati Abiy Ahmed ametlikult ametisse teiseks viieaastaseks ametiajaks.
Paharet
Paharet on müütiline tegelane rahvuseeposes "Kalevipoeg". Etümoloogia sõnaraamatu järgi on paharet paha vaim või kurivaim, põrgu kujutelmas väike kurat, sarviku abiline.
Usbekikeelne Vikipeedia
pisi|Logo Usbekikeelne Vikipeedia (usbeki keeles Oʻzbekcha Vikipediya) on Vikipeedia usbekikeelne versioon.
Paharet
Pahareti poegasid on mainitud rahvuseepose kümnendas loos (Kikerpära soo. Vetevaimu kuld.  Jõukatsujad.  Võlatasumine Soome.  Ilmaneitsi sõrmus.)
Kristlik-Demokraatlik Liit – Tšehhoslovakkia Rahvapartei
Kristlik-Demokraatlik Liit – Tšehhoslovakkia Rahvapartei (tšehhi Křesťanská a demokratická unie – Československá strana lidová, lühend KDU-ČSL) on üks vanemaid Tšehhi erakondi. See loodi 1919. aasta jaanuaris mitme katoliikliku partei liitmisega. Kandis nimetust Tšehhoslovakkia Rahvapartei kuni aastani 1992, kui liituti Kristlik-Demokraatliku Parteiga. Juba pikemat aega saab partei valimistel 6–10% häältest ning on seega kodanlike demokraatide, sotsiaaldemokraatide ja kommunistide järel populaarsuselt neljandal kohal. Peab oluliseks kristlikke väärtusi, perekonna ja maaelu toetamist. Suuremat poolehoidu omab partei Morava kesk- ja lõunaosas, samas kui Čechy tööstuslikus põhjaosas on selle positsioonid marginaalsed.
Paharet
Kalevipoeg läks hobust ostma, käis Virus, Harjus ja Järvas ning linnulaul metsas juhatas talle teed, kuni ta jõudis soo juurde. Pahareti poegadele oli nende järv kitsaks jäänud, nad pidid pere juurest ära tulema ning arvasid uueks koduks soo sobiv olevat. Kuid nad ei jõudnud kokkuleppele, kes peaks soos pärisperemeheks saama ning läksid karvupidi kokku. Nähes Kalevipoega tulemas, palusid nad teda õigust mõistma. Kalevipoeg sõitles paharette
Kristlik-Demokraatlik Liit – Tšehhoslovakkia Rahvapartei
2009. aastal pärast Mirek Topoláneki teise valitsuse tagasiastumist keeldus partei nimetamast oma esindajaid Jan Fischeri üleminekuvalitsusse. Samal ajal lahkus parteist mitu olulist liiget, kellest osa liitus uue parteiga TOP 09.
Usbekikeelne Vikipeedia
Usbekikeelne Vikipeedia sai alguse 21. detsembril 2003.
Torse, effet de soleil
"Torse, effet de solei" on prantsuse kunstniku Auguste Renoiri õlimaal lõuendil.
Usbekikeelne Vikipeedia
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
Paharet
ning andis Alevipojale ülesandeks nööriga kummagi pahareti poja jaoks vastav osa rabast välja mõõta.
Torse, effet de soleil
Hiljemalt 1876. aasta valminud maal oli samal aastal väljas impressionistide teisel näitusel. Alates 1986. aastast on teos Orsay muuseumi kogus Pariisis.
Modelli nimi oli Anna.
Usbekikeelne Vikipeedia
91% usbekikeelse Vikipeedia artiklitest on bottide loodud.
Hendrik Olde
pisi|Hendrik Olde [[Estonia (teater)|Estonia hoone 100. juubelipidustustel malet mängimas 8. septembril 2013]] Hendrik Olde (sündinud 31. detsembril 1966 Kilingi-Nõmmes) on eesti maletaja, maletreener, malekohtunik ja maleorganisaator.
Hendrik Olde lõpetas 1985. aastal Paide 1. Keskkooli. Ta tõusis maletajana esile koolipõlves, võitis Eesti noorte meistrivõistlustel 1983. aastal pronksi. Tema treener oli nii Kilingi-Nõmmes kui ka Paides Jüri Kotka. 1996. aastal saavutas ta Eesti meistrivõistlustel teise koha.
Hendrik Olde oli 1994 Moskva, 1996 Jerevani, 1998 Elista ja 2002 Bledi maleolümpial Eesti naiskonna kapten ning 1996–1998 ja 2002 maleolümpiatel Eesti delegatsiooni juht. Korraldanud Eestis rahvusvahelisi üritusi: 1997 ja 1999 Euroopa klubide karikavõistluste eelturniir, 2007 FIDE presidendi nõukogu nõupidamine, 1998, 2004 ja 2014 Paul Kerese mälestusturniir, 2013 84. FIDE kongress, 2014 Euroopa noorte kiir- ja välkmale meistrivõistlused.
FIDE kohtunik on alates 2006, FIDE rahvusvaheline organisaator alates 2002, FIDE treener alates 2014. 1996–1998 Eesti Maleliidu asepresident, 1998–2006 oli ta Maleliidu tegevdirektor ja juhatuse liige, 2006–2019 Maleliidu juhatuse esimees. 2005. aastast on ta EOK esindajate kogu liige, 2006 FIDE delegaat.
Isiklikku
Ta on olnud abielus Margit Brokkoga. Nende tütar Margareth Olde tuli 2015. ja 2018. aastal Eesti naiste maletšempioniks.
Jääkmagneetumus
pisi|püsti=1.5|Jääkmagneetumus B_R [[hüstereesidiagrammil]]
jääkmagneetumus (inglise keeles remanent magnetization), ka remanents (ladina keeles remanere, alles jääma), on magneetumus, mis jääb ferromagnetilisse materjali pärast välise magnetvälja eemaldamist.
Et jääkmagneetumus saavutaks suurima väärtuse, tuleb ferromagneetikut magneetida (näiteks elektromagneti) tugevas väljas kuni küllastuseni ja siis välja mõju katkestada. Sageli mõistetakse jääkmagneetumusena just seda maksimaalset väärtust. Hüstereesidiagrammil, mis kujutab magnetinduktsiooni B sõltuvust mõjuva magnetvälja tugevusest H, on jääkmagneetumus B_R magnetinduktsiooni suurim väärtus väljatugevusel H=0.
Selleks et jääkmagneetumust kaotada, tuleb ferromagneetikule rakendada vastassuunalist magnetvälja, mille tugevus määrab ferromagneetiku koertsitiivsuse H_C. Jääkmagnetism kaob ka ferromagneetiku soojendamisel üle Curie temperatuuri. Põrutused ja vibratsioon vähendavad jääkmagnetismi.
Jääkmagnetismi rakendatakse informatsiooni salvestuse süsteemides (kompaktkassett, kõvaketas, magnetkaart), püsimagnetite valmistamisel, ka paleomagnetilisel dateerimisel.
István Sándorfi
István Sándorfi (prantsuspäraselt Étienne Sandorfi; 12. juuni 1948 Budapest – 26. detsember 2007 Pariis) oli ungari maalikunstnik.
Elukäik
Ta hakkas joonistama kaheksa-aastaselt. 1956. aastal kolis ta perekond Ungarist Austriasse ja siis Saksamaale, 1958. aastal Prantsusmaale.
Kunst
Algul tegeles ta joonistamisega, 12-aastaselt hakkas maalima õlimaale. 1970. aastatel kasutas ta modellina iseennast, sest ei tahtnud, et keegi teda töötamas näeks.
Sándorfi esimene näitus sai teoks väikeses Pariisi galeriis, hiljem on tema näitusi toimunud Kopenhaagenis, Roomas, Münchenis, Brüsselis, New Yorgis, Los Angeleses ja San Franciscos. 1970. ja 1980. aastatel kasutas ta oma maalidel enamasti sinist ja lillat tooni või nende külmi kombinatsioone. 1988. aastast maalis ta peamiselt naisi.
Toulouse'i krahv
thumb|Toulouse'i krahvide vapp. thumb|Languedoc'i poliitiline kaart Albilaste sõdade eelõhtul, Toulouse'i dünastia valitsemise all. thumb|[[Louis-Alexandre de Bourboni büst, Yves-Étienne Collet (1761–1843). Vaatamiseks Bresti meremuuseumis.]]
Toulouse'i krahv Raymond IV valitses Toulouse'i alates Merovingide ajastust kui ühte suurematest linnadest Lõuna-Gallias, olenemata ühest või teisest rivaalitsevast Frangi kuningast pärast Chlodowech I. Sellele kuninga poolt nimetatule pole järglasi teada, kuigi mõned nimed on tänapäevani säilinud. Karolingide ajastul muutusid nimetamised (nii krahvid kui ka duces, hertsogid) palju regulaarsemaks ja paremini teadaolevaks, kuigi amet langes varsti kuningliku õukonna mõjualast välja ja muutus päritavaks.
Toulouse'i krahvid (628–1271)
Merovingide ajal näib Toulouse olevat jäänud suurimaks linnaks Lõuna-Gallias. Seda valitsesid hertsogid või krahvid, olenevalt sellest, milline rivaalitsev Frangi kuningas valitses pärast Chlodowech I. See esineb tähtsal kohal Grégoire de Tours'i ja Sidonius Apollinarise kirjutistes. Umbes aastal 628 asutas Dagobert I Akvitaania kuningriigi oma vennale Charibert I-le, kes valis Toulouse'i oma pealinnaks. Järgmised 80 aastat on selle ajalugu varjatud, kuni Karl Martelli päevadeni, kui seda piiras Al-Ándalusi wāli Al-Samh ibn Malik al-Khawlani, kuid läks Eudes Suurele, kelles hilisemad kirjanikud avastasid kõigi hilisemate Toulouse'i krahvide esivanema. Tänapäevane kriitika on siiski põrmustanud selle genealoogia; ja tegelik Toulouse'i ajalugu taasalustab aastal 780 või 781, kui Karl Suur nimetas oma poja Ludwig Vaga Akvitaania kuningaks Toulouse'iga kui pealinnaga.
Noore kuninga alaealisuse ajal valitses tema õpetaja Chorson Toulouse'is hertsogi- või krahvitiitliga. Olles Wormsi riigipäeval võimult kukutatud, sai tema järglaseks Guillaume de Gellone, Lõuna-Prantsusmaa traditsiooniline kangelane, kes aastal 806 taandus oma äsjaasutatud Saint-Guilhem-le-Désert'i, kus ta aastal 812 suri. Frangi riigi kuninga Ludwig Vaga ja tema laste kehvadel päevadel kannatas Toulouse sarnaselt ülejäänud Lääne-Euroopaga. Seda piiras aastal 844 Charles II Paljaspea ja selle võtsid neli aastat hiljem normannid, kes seilasid aastal 843 Garonne'i pidi üles kuni linna müürideni. Umbes aastal 852 järgnes Quercy krahv Raymond I oma vennale Frédolonile kui Toulouse'i ja Rouergue krahv; temast alates on kõik hilisemad Toulouse'i krahvid nende järglased. Raymond I lapselapsed jagasid oma vanemate valdused; nendest Raymond II sai Toulouse'i krahviks ja Ermengaud Rouergue krahviks, kui Septimaania, Quercy ja Albi pärilikud tiitlid olid nende ühisvalduses. Raymond II pojapoeg Guillaume III abiellus Provence'i Emmaga ja andis osa sellest oma nooremale pojale Bertrand I de Forcalquierile. Guillaume'i vanem poeg Pons sai kaks last, kellest Guillaume IV oli oma isa järglane Toulouse'is, Albis ja Quercy's; samas noorem, Raymond IV, tegi ennast Rouergue krahvide tohutute valduste isandaks, abiellus oma nõo, Provence'i pärijannaga, ja umbes aastal 1085 hakkas valitsema oma vanema venna tohutuid valdusi, kes oli veel elus.
Daniel Nathans
Daniel Nathans (30. oktoober 1928 Wilmington, Delaware – 16. november 1999 Baltimore, Maryland) oli Ameerika Ühendriikide mikrobioloog.
Toulouse'i krahv
Toulouse'i krahvid (628–1271)
Sellest ajast alates olid Toulouse'i krahvid suurimad isandad Lõuna-Prantsusmaal. Raymond IV võttis endale ametlikud tiitlid Provence'i markii, Narbonne'i hertsog ja Toulouse'i krahv. Pärast seda seilas krahv Esimesse ristisõtta. Kui Jeruusalemm oli vallutatud, saadeti ta piirama Tripoli linna, tänapäeval Põhja-Liibanonis. Ta hukkus enne linna vallutamist, kuid teda peetakse esimeseks Tripoli krahviks. Kui linn aastal 1109 alistus, võttis tema poeg Bertrand tiitli üle ja tema järglased valitsesid Tripoli krahvkonda aastani 1187, ajani, kui Jeruusalemma kuningriik Saladini poolt tagasi vallutati.
Esisiin
pisi|Mitmetuumalises protsessoris on tagasiin siseste, esisiin aga väliste andmete vahetamiseks Esisiin (FSB ingl Front Side Bus) on arvuti liides vanemates (1990–2000) Inteli protsessoritega arvutites. AMD vastavaks tehnoloogiaks on EV6 liides. Mõlema ülesanne on edastada andmeid keskprotsessori ja mälukontrolleri vahel, mida kutsutakse ka põhjasiiniks.
Daniel Nathans
1978. aastal anti talle, Hamilton Smithile ja Werner Arberile Nobeli meditsiiniauhind restriktaaside avastamise eest.
Esisiin
Mõnedel arvutitel on ka keskprotsessorit vahemäluga ühendav tagasiin. Niisuguse liidese ja sellega ühendatud vahemälu vaheline kiirus on suurem kui ühendus muutmäluga läbi esisiini. Esisiini kiirust kasutatakse tavaliselt arvuti kiiruse kirjeldamiseks.
Kaasaegsemates arvutites on esisiin asendatud HyperTransport, Intel QuickPath InterConmnect või Direct Media Interface liidesega.
Toulouse'i krahv
Toulouse'i krahvid (628–1271)
Kui Raymond oli eemal Pühal maal, hõivas Toulouse'i Akvitaania hertsog (1086–1126) Guillaume IX, kes nõudis linna oma naise, Guillaume IV tütre Philippa õigustes, kuid ei suutnud seda kaua hoida. Raymondi poeg ja järglane Bertrand järgis oma isa eeskuju ja läks aastal 1109 Pühale maale, jättes oma suure valduse surma korral oma vennale Alfonso Jordanile. Selle vürsti valitsemist häirisid Guillaume IX ja tema pojatütre Akvitaania Eleanori ambitsioonid, kes kutsus oma abikaasat Louis VII toetama tema nõudmisi Toulouse'ile sõjaga. Pärast lahutamist Louis'st ja abiellumist Henry II-ga läksid Eleanori nõuded sellele monarhile, kes viimaks aastal 1173 sundis Raymond V andma Toulouse'i vasallitõotuse. Raymond V, trubaduuride patroon, suri aastal 1194 ja tema järglane oli tema poeg Raymond VI, kes pandi paavst Innocentius III poolt kirikuvande alla ja Toulouse'i krahvkond pandi interdikti alla. Raymond soovis paavsti rahustada, kuid kui paavsti legaat Pierre de Castelnau aastal 1208 mõrvati, süüdistati Raymond'i ja peeti vajalikuks karme meetmeid. Languedoc laastati Albilaste sõdades Simon de Montfort'i juhtimisel, kes okupeeris aastal 1215 Toulouse'i, kuid kaotas aastal 1218 selle piiramisel oma elu. Krahv Raymond võideti aastal 1213 ja jäeti ajutiselt ilma oma läänist.
Esisiin
Ajalugu
Termin tuli kasutusele, kui Intel kuulutas välja Pentium Pro ja Pentium II protsessorid 1990. aastal. "Esi" viitab siinpuhul protsessori välisele liidesele, mis ühendab protsessori kogu ülejäänud arvuti komponentidega. Tagasiin aga tagab ühenduse ainult vahemälu või teiste keskprotsessoritega.
Toulouse'i krahv
Toulouse'i krahvid (628–1271)
Raymond VII, Raymond VI ja Inglismaa Joani poeg, järgnes oma isale aastal 1222 ja suri aastal 1249, jättes pärijaks ainsa tütre Jeanne'i, kes oli abielus Louis VIII poja ja Louis IX venna Alphonse'iga. Alphonse'i ja Jeanne'i surmaga aastal 1271 läks Toulouse'i krahvide tohutu pärand Prantsuse kuninga domeenile.
Rouergue'i dünastia
Rouergue'i dünastiasse mittekuuluvad krahvid ei ole paksus kirjas.
Esisiin
Ajalugu
Esisiini esineb põhiliselt personaalarvutite emaplaatidel ja serverites. Nimetatud tehnoloogia tõi kaasa arvuti kiiruse kasvu, mida komplektse siini arhitektuuriga arvutid eelneval aastakümnel saavutada ei suutnud.
Toulouse'i krahv
Rouergue'i dünastia
Siit alates läks Toulouse 1229. aasta Pariisi lepingu tingimustega Prantsuse kroonile.
Esisiin
Ajalugu
Esisiinid ühendavad protsessori ja kogu ülejäänud riistvara tavaliselt kiibistike abil, mida Intel implementeeris põhjasilla ja lõunasillana. Teised siinid nagu PCI, kiirendatud graafikaport (AGP) ja mälusiinid on ühendatud samuti neisse kiibistikesse, et andmeid eri komponentide vahel edastada. Eespool nimetatud siinid töötavad tavaliselt esisiini taktsagedusel, kuid ei pruugi olla sellega sünkroonitud.
Toulouse'i krahv
Kapetingid
Tiitli mainimisest loobuti pärast tema surma kuningliku tiitli osana
Bourbonid
Aastal 1681 taastati Toulouse Louis XIV poolt kuningliku apanaažina tema vallaspojale Madame de Montespan'iga.
Esisiin
Ajalugu
Vastuseks AMD Torrenza algatusele avas Intel protsessorite pesa esisiinid kolmandate osapoolte seadmetele. Intel hoidis hoolikalt silma peal kellele anda ligipääs esisiinile, lubades ainult Inteli protsessoreid keskprotsessori pesasse. Antud algatuse tulemusena tulid välja FPGA protsessorid, Intel-Xilinx-Nallatech ja Intel-Altera-XtremeData partnerlusest, mis anti välja 2008. aastal.
Komponentide töökiirused
pisi|461x461px|Tüüpiline kiibistiku asetus
Protsessor
Üldiselt määratakse protsessori töösagedus nii, et pannakse esisiini taktsagedusele protsessori taktsageduse kordaja. Protsessoril on sisese taktsageduse kordajaks 8 ja protsessor on seatud töötama kaheksa korda kiiremini kui esisiin. Näiteks kui protsessor töötab kiirusel 3200 MHz, siis ta kasutab esisiini kiirusel 400 MHz. Erinevad protsessori sagedused saavutatakse erinevate esisiinide sageduste ja protsessorite kordajatega.
Mälu
Esisiini kiiruse seadmine on otseselt seotud muutmälu kiirusega. Mälukontroller ühendab põhjasilda muutmäluga, samamoodi nagu ka esisiin ühendab protsessorit põhjasillaga. Vahel peavad need siinid töötama ühel kiirusel. Kui määrata esisiini taktsageduseks 450 MHz, tuleb ka mälu taktsageduseks määrata 450 MHz.
Uuemates süsteemides võib kohata erinevate suhetega kiirusi (nt 4:5). Sellises olukorras jookseb mälu 5/4 esisiini kiirusest, mis tähendab, et esisiin saab töötada taktsagedusel 400 MHz, kuid esisiin sagedusel 500 MHz. Seda kutsutakse tavaliselt asünkroonseks süsteemiks. Erinevate arhitektuuridega komponentide puhul võib selline seadistus kaasa tuua ootamatuid tagajärgesid.
Audio-, video-, pildi- ja graafikatöötluses mängib esisiini kiirus väga suurt rolli. Kuna eelnimetatud tegevused toetuvad raskelt mälule, siis aeglane esisiin võib andmete edastamisele väga palju aega kulutada ja kogu tööprotsessi aeglustada. Tagajärjeks on olukord, kus protsessor peab ootama esisiini järel enne kui ta midagi edasi saaks teha. Võib tekkida aga olukordi, kus andmete töötlemiseks kulub rohkem aega kui esisiinil nende kohaletoimetamiseks. Sel juhul jõuab esisiin oma töö alati õigeaegselt tehtud ega peata muid komponente.
Kolme sepa kuju
Kolme sepa kuju on Felix Nylundi skulptuur Helsingis Kolme sepa väljakul. Väljak asub Mannerheimintie ja Aleksanterinkatu ristumiskohas. See realistlik skulptuur loodi 1932. aastal ja see kujutab kolme seppa alasit löömas. Sepad on alasti.
Equagesic
Equagesic on kesknärvisüsteemi osadele, näiteks talamusele ja limbilisele süsteemile, anksiolüütilisi toimeid avaldav ravimpreparaat, mis liigitatakse psühholeptikumide hulka. Equagesic on ravimi tootenimi. Selle ravimi müügiletulekule ei eelnenud kliinilisi ravimiuuringuid.
Kolme sepa kuju
Pronkskuju graniidist alusele on ladina keeles kirjutatud monumentum – curavit – legatum – j. tallbergianum – pro helsingfors a.d. mcmxxxii Kuju annetas linnale Pro Helsingforsi fond, mis oli saanud rahalise annetuse ärimehelt Julius Tallbergilt. Tallbergi maja asub Kolme sepa väljaku põhjaosas.
Esisiin
Kiirendamine
Kiirendamine (ingl overclock) on nähtus, kus teatud arvuti komponente pannakse töötama suurematel taktsagedustel kui see on seatud töötama tehaseseadetega. Seda saavutatakse sageduse, sageduse kordajate ja voolu pingete muutmisega.
Equagesic
Equagesic on karbamaadi derivaat ja selle iga suukaudne tablett sisaldas 200 mg meprobamaati ja 325 mg aspiriini.
Esisiin
Kiirendamine
Tänapäeval on kiirendamine tunduvalt kergemaks muutunud. Arvutikomponentide tootjad väljastavad tooteid, mis on juba ette valmistatud kiirendamiseks ja samuti on paljudesse emaplaatidesse sisse ehitatud paljud automatiseeritud võimalused komponentide kiirendamiseks.
Vaida paljand
Vaida paljand on paljand Hendrikhansu oja kaldal, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Veelikse külas. Paljand koos sellesse tekkinud Vaida koopaga on arvele võetud ürglooduse objektidena.
Esisiin
Areng
Esisiini eelis oli suur paindlikkus ja madal hind, kui teda esimest korda kavandati. Mitmetuumalised protsessorid seavad oma tuumad esisiinile ja kasutavad sümmeetrilisusest tulenevaid eeliseid kiiremaks tööks. Ainukeseks piiranguks oligi esisiini andmeedastusvõime.
Equagesic
Selle molekulaarvalem on C9H18N2O4 ja mass 218,25 g/mol. Osade allikate kohaselt kurtnud võitluskunstide õpetaja ja näitleja Bruce Lee enne oma surma peavalu ja saanud näitlejatar Betty Ting Peilt valuvaigistit Equagesic, mis sisaldas aspiriini ja lihastelõõgastit. Mõnede allikate kohaselt surigi Lee ravimiallergiast põhjustatud ajuturse tagajärjel ning lahkamisel tuvastatud marihuaana jäljed tema surma ei põhjustanud.
Jaan Sarv
pisi|Jaan Sarv Jaan Sarv (21. detsembril 1877 Leeguste, Saru vald (Hargla kihelkond) – 23. august 1954 Tartu) oli eesti matemaatikaprofessor ja haridustegelane. Töötas suurema osa oma elust Tartu Ülikooli matemaatika ja füüsika kateedri professorina. Pani aluse eestikeelsele matemaatikaharidusele. Uuris geomeetria ja aritmeetika aluseid.
Elulugu
Jaan Sarv sündis 21. detsembril 1877 Võrumaal Hargla kihelkonnas Saru vallas Leeguste külas Hanimäe talus. Tema isa oli talupidaja. Jaan õppis Saru ja Mõniste vallakoolis ja seejärel Aluliina (Alūksne) apostlik-õigeusu kirikukoolis. 1893. aastal astus ta Hugo Treffneri gümnaasiumi, kuid juba järgmisel aastal pidi sealt raskete majandusolude tõttu ära tulema. Jätkas õpinguid omal käel ning läks 1899. aastal kooli lõpuklassi tagasi. Lõpueksamid tegi Tartu Gümnaasiumi juures ja astus samal aastal Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonda matemaatikat õppima. pisi|Jaan Sarve sünnikodu [[Võrumaal Hargla kihelkonnas Saru vallas Leeguste külas]] Kui ülikool 1905. aastal revolutsiooni tõttu suleti, läks ta tööle Eesti Krediidiühisusse Valgas. Seal sai temast Valga Demokraatliku Ühisuse juhataja, kuid pidi aga peagi Valgast karistussalkade eest põgenema. Sõitis edasi Pariisi, kus täiendas ennast Sorbonne'i ülikoolis matemaatika alal.
1906. aastal läks ta lühikeseks ajaks Tallinna, kus kirjutas artikleid kohalikele ajalehtedele. 1907. aastal läks tagasi Tartusse, astus uuesti ülikooli ja lõpetas selle lühikese ajaga. Kuni 1917. aastani pidas Sarv mitmes kohas õpetajaametit: algul Põltsamaal, Eesti Aleksandrikooli põllutöö kursustel, siis Vitebski kubermangus Veliži naiste eragümnaasiumis ja 1909. aastast alates Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Eragümnaasiumis (olles samal ajal mõne aasta õpetaja Mari Raamoti koolis Sahkapuul).
1918. aasta detsembris nimetati tema sõber ja kauaaegne koolidirektor Peeter Põld rajatava eestikeelse ülikooli hoolekandjaks. Põld kutsus ülikooli rajamise tööle ka Jaan Sarve. Kui bolševikud 21. detsembril 1918 vallutasid Tartu, taandus Peeter Põld ajutiselt Tallinna. Kohapeale jättis ta oma asetäitjaks Jaan Sarve. Sarv koostas sel ajal ülikooli põhikirja projekti ja jaanuari eelarve. Pärast bolševike taganemist palus Sarv ennast vabastada ülikooli juhtimisest ja saata enesetäiendamisele Londoni raamatukogudesse. Sealt 1919. aastal naasnud Jaan Sarv määrati matemaatika ja füüsika kateedrite juhatajaks ja erakorraliseks professoriks, 1928. aastal korraliseks professoriks.
Doktoriväitekirja "Geomeetria alused" kaitses 1931. 1935. aastal avaldas Tartu Ülikooli toimetistes uurimuse "Foundations of Arithmetic" ("Aritmeetika alused"), mis on jõudnud ka matemaatikaleksikonidesse. Tartu Ülikoolis õpetas ta peamiselt geomeetriakursusi.
Jaan Sarv võttis osa Eesti Matemaatika Õpetamise Komisjoni tööst, kus ta aitas välja töötada eestikeelset matemaatika sümboolikat ja sõnavara.
Pärast Teist maailmasõda sai temast Tartu Riikliku Ülikooli geomeetria kateedri juhataja. 1951. aasta jäi ta pensionile ja suri 1954. aastal. Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.
Looming
Lisaks ilmus tema sulest populaarteaduslikke artikleid, näiteks "Kuidas hädawalgust saada: pilk dünamomasina, akkumulaatori, purjemootori ja magneetlambi ehitusesse ja tegewusesse" (Postimees, 1918), "Kuda uskuda ja mida uskuda?; Teaduse kindlusest" (varjunime Rusticus all, Mõte, 1909); "Praeguse aja teadus. I, Morfologia ; Anatomia ; Füsiologia ; Haiguseteadus ; Arstimiseteadus ; Liikide teadus" (Tartu, Uudised, 1904); "Soojus töötamas: Elekter inimese teenistuses" (Tartu, 1904).
1937. aastal avaldati Noor-Eesti rühmituse kaudu Jaan Sarve tõlgitud Prantsuse koloneli Campagne esimese maailmasõja memuaarid "Ristide tee".
Teised raamatud ja õpikud:
Kangrukivi
Kangrukivi on rändrahn Harju maakonnas Kuusalu vallas Saunja külas, mille mõõdud on u 4 x 1,3 meetrit. Kivil on kultuselohud. See on 1981. aastast kaitse all loodusmälestisena ja 1964. aastast kultuurimälestisena.
Külli Palmsaar
Külli Palmsaar (sündinud 1. oktoobril 1966 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 1984. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning 1988. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (13. lend, juhendaja Kalju Komissarov). EMA magistrikraad nukuteatri alal 2004, magistritöö "Inimhääl nukuteatris" ( juhendaja Ingo Normet).
Ta on töötanud diktori ja saatejuhina Eesti Televisioonis ( 1989–1996). Näitlejana Eesti Riiklikus Nukuteatris, Rakvere Teatris, Thy Teater`is (Thisted,Taani ), Theater der Nacht`is (Northeim Harz,Saksamaa ), nukuteatrites Teater kohvris ja Eeskätt Teater (First Hand Theatre). Palmsaar on mänginud draamasarjades "Õnne 13", "Kättemaksukontor", "Saladused" ja komöödiasarjades "Härra Lapsti lasteteater", "Ühikarotid", "Parim enne", "Viimane võmm" ja "Vidiots TV".
Laulja Nuku kooris (2014) ja naiskammerkooris Lu (alates 2019, dirigent Reeda Toots-Kreen). Dubleerinud anima- ja noortefilme. Lugenud audioraamatuid Eesti Pimedate Raamatukogule.
Teatrirolle
Eesti Riiklik Nukuteater (1991–1996 )
Ahmetov Management (1993)
Rakvere Teater (1996–1998)
Nukuteater "Teater kohvris" (koos Heino Seljamaaga, 1999–2002)
VAT Teater (2001)
First Hand Theatre/Eeskätt Teater MTÜ (asutatud koos Hans Hartvich-Madseniga 2009 )
Syddjurs Egnsteater
Teater NO99
Theater der Nacht ( Saksamaa, Northeim/Harz 2009 – 2019 )
Vana Vabriku Kinoteater (2018–2020)
Esisiin
Areng
Esisiini kasutati kõikides Intel Atom, Celeron, Pentium, Core 2 ja Xeon protsessorite mudelites aastani 2008. Esialgu oli esisiin keskmiseks osaks kõikide süsteemi seadmete ühendamiseks protsessoriga.
Tänapäeval on protsessorid arenenud nii kaugele, et mälukontrollerid on protsessorisse sisse ehitatud, mille tõttu saab HyperTransport või QPI midagi muud efektiivsemalt teha.
Andmeedastuskiirus
Esisiini maksimaalne andmeedastuskiirus saadakse tema andmeraja laiuse, taktsageduse ja andmehulga saatmise arvu (takti tsükli kohta) korrutisena. Näiteks 64 biti laiune esisiin (8 baiti), mis töötab kiirusel 100 MHz ja edastab 4 andmehulka ühe takti tsükliga, omab andmeedastuskiirust 3200 megabaiti sekundis (MB/s).
Helle Gans
Helle Gans (sündinud 30. novembril 1940) on eesti sisearhitekt.
Esisiin
Andmeedastuskiirus
8 B × 100 MHz × 4/tsükkel = 3200 MB/s
Helle Gans
Haridus ja töökäik
Ta on lõpetanud 1959. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1966. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi sisearhitektuuri erialal.
1991. aastal asutas ta koos abikaasa Taevo Gansiga büroo Stuudio GaDIS, mida hiljem hakkas juhtima nende tütar Riia Oja, kes on samuti sisearhitekt.
Ta on Eesti Sisearhitektide Liidu liige.
Ajurand
500px|thumb|Kuhjelise rannavööndi elemendid [[Kaarel Orviku järgi]] Ajurand on ranna maapoolne osa, mis paikneb alati üle kõrgveetaseme. Peamine pinnamoe kujundav tegur on siin tuul, mitte vesi, sest seda mõjutavad vaid tugevad lained kõrge veetaseme ehk ajuvee korral.
Helle Gans
Looming
Diplomitööna valmis 1966. aastal Leila Pärtelpoja juhendamisel Tõravere observatooriumi külalistemaja kolmetoaline korter, mis mööblitootja Standard abiga ka ellu viidi. Gans pakkus toona nõukogude kontekstis värsket avatud köögiga elutuba. Mööblivabrikust Standard sai aastaks Gansi tööandja. Tema keskseks ülesandeks oli töö Toompea lossis tegutsenud Eesti NSV Ministrite Nõukogu Valge saali tammepuidust ja nahkkattega toolidega, mis kuulusid Riigikogu aegadest pärit Artur Perna ja Johann Ostrati kavandatud laudade juurde. Edasi liikus Gans 1976. aastani EKE Projekti.
Esisiin
Andmeedastuskiirus
Andmehulga edastus ühe tsükli kohta sõltub kasutatavast tehnoloogiast. GTL+ edastab ühe andmehulga ühe tsükli kohta, EV6 2 andmehulka tsükli kohta ja AGTL 4 andmehulka tsükli kohta.
Helle Gans
Looming
Taasiseseisvunud Eestis oli Gansidel perefirma Stuudio GaDIS. Kuigi Gansid tegid juba nõukogude perioodil mõned objektid koos, kulges nende loometöö siiski küllaltki erinevalt. Suurimaks ühistööks võib pidada läbi aastakümnete kestnud Pärnu sanatooriumi Tervis, mis vajas pidevat ajakohastamist ja ümbertegemist. Helle Gansi loomingut on kõige paremini tajuda sealses kultuurikeskuses, eriti just modernistlikus võtmes ehk siis funktsionaalselt asises saalis.
Gans oli üks neist noortest autoritest, kelle teoste pärast saab rääkida 1969 alguse saanud näitusesarja “Ruum ja vorm” fenomenist. Näiteks 1972. üllatasid vaatajaid Gansi kollaseks värvitud metallist valmistatud, pjedestaaljalgadel seisvate kerajate tabloodega kellad, kus peale tavalise numbrilaua oli juures kas baromeeter või kalender ning mis mõjusid ootamatult rõõmsameelse tehnitsistliku ulmena.
Esisiin
Andmeedastuskiirus
Esisiini ribalaius määratakse andmeedastuse hulgaga ühe tsükli jooksul, taktsageduse ja bittide arvuga igas edastuses.
Helle Gans
Looming
Gansi “ihuarhitektiks” võiks pidada EKE Projekti kolleegi Toomas Reinu. Gans lisas Reinu valgetele majadele ja hiilgavatele rütmidele pehmust ja sisemist nõtkust. Üks tuntumaid töid on Sverlovi-nimelise kolhoosi keskusehoone Tsoorus (1977), mis kujutas endast hämmastavalt mõjusat kompositsiooni. Väga menukaks sai aga Toomas Reinu poolt Pärnu KEKi elamusse kavandatud eesrindlik kodu. Selles olid ära jäetud ruumi jagavad vaheseinad, et pakkuda terviklikku ruumi pikkade vaadetega läbi koridori. Sisearhitekt tsoneeris ruumi hoopis eri kõrgustes kappidega ning pani magamistubadele lükanduksed. Valgusrikkus, kandilise mööbli rütmid, kappide lakke riputamine ning Estoplasti kerajad valgustid muutsid kodu tol ajal suisa eksootiliseks.
Üheks Gansi silmapaistvamaks interjööriks oli lasteaed Trall Pärnus (1975–1978). Popipärase atmosfääriga lastesõbralikult avaras, valgusrikkas ja värvikirevas supergraafikaga kompleksis pakkus Gans esimesena välja senisest paindlikuma lahenduse, liites rühmaruumi ja muidu vaid lõunauinaku ajal tarvitatava magamisruumi, kasutades pimedamas ruumiosas ka ülalt tulevat valgust.
Pärnu KEKi elamukompleksi eest pälvisid Gans koos Toomas Reinuga üleriigilise arhitektuuripreemia. Hiljem on Gansi ja Reinu kokku viinud näiteks Otepää Gümnaasiumi juurdeehitis (1998) ja spordihoone (2003) ning Munamäe vaatetorni kohviku (2005) kujundus.
1976–1992 töötas Gans ARSis. Tol ajal tegeles ta mitme näituse kujundusega (Eesti NSV ekspositsioon NSV Liidu rahvusnäitusel Helsingis, Bulgaarias Plovdivis Eesti ekspositsioon rahvusvahelisel messil, mõlemad 1987).Ta oli ka ajaloomuuseumi Maarjamäel asunud lähiajaloo filiaali ruumide üldkujunduse (1987) autor.
Stuudio GaDISe kõrvalt jätkas Helle Gans 1980.–1990. aastatel ka autoridisaini loomist, kavandades ekstravagantseid peegleid, kelli, toole, kappe, laudu, nagisid.
Helle Gansi looming demonstreerib, et keerukate poliitiliste olukordade kiuste oli Eesti sisearhitektuur ja unikaaldisain julge, eksperimentaalne ning kommunikatiivselt avatud. Suletud süsteemist hoolimata kavandas Gans ruume, mis pakkusid ärksaid lahendusi ja tundlikkust.
Välislingid
Fotod Artiklid
Atom
Sõnal Atom on mitu tähendust.
Vaata ka
Atomic
Šveitsi jäähokikoondis
2013. aasta MM-il Rootsis ja Soomes jõudis Šveits pärast üheksat võitu ja poolfinaalis USA üle 3:0 võitu finaali Rootsi vastu. Vaatamata 1:5 kaotusele finaalis, oli see nende suurim õnnestumine pärast esimest korda 1935. aasta maailmameistrivõistluste finaalis osalemist. Praegu on meeskond maailma edetabelis kaheksandal kohal (2021. aasta juuli seisuga).
Malta piiramine
Malta piiramine (malta keeles L-Assedju l-Kbir) toimus 1565. aastal, kui Osmanite riik püüdis vallutada Malta saart, mida valdasid hospitaliidid. Piiramine kestis ligi neli kuud, 18. maist 11. septembrini 1565.
Piiramine oli haripunkt teravnevale võitlusele kristlike liitude ja islamistliku Osmanite riigi vahel Vahemere üle valitsemise pärast, mis hõlmas türklaste rünnakut Maltale 1551. aastal, liitunud kristlaste laevastiku hävitamist Osmanite poolt Djerba lahingus 1560. aastal ja otsustavat Osmanite kaotust Lepanto merelahingus 1571. aastal.
Malta rüütlid
1522. aasta lõpuks oli Osmanite sultan Suleiman I rüütlid nende baasist Rhodosel pärast kuuekuulist Rhodose piiramist sunniviisiliselt välja tõrjunud. Aastatel 1523–1530 puudus ordul alaline kodu. Neid hakati nimetama Malta rüütliteks, kui 26. oktoobril 1530 seilas rüütlite suurmeister Philippe Villiers de L'Isle-Adam koos paljude oma järgijatega Malta Suurde sadamasse, et nõuda Maltat ja Gozot, mille andis neile Saksa-Rooma keiser Karl V ühe pistriku eest, mis tuli igal aastal saata Sitsiilia asekuningale, ja kõigi pühakute päeval peetava piduliku missa eest. Karl nõudis rüütlitelt ka Põhja-Aafrika rannikul asuva Tripoli garnisoni, mis asus territooriumil, mis oli Osmanite liitlaste Berberi korsaaride kontrolli all. Rüütlid võtsid pakkumise vastumeelselt vastu. Malta oli väike mahajäetud saar ja mõnda aega hoidsid paljud rüütlid kinni unistusest Rhodos tagasi vallutada.
Sellest hoolimata muutis ordu Malta peagi mereväebaasiks. Saare asukoht Vahemere keskosas muutis selle strateegiliselt oluliseks väravaks Ida ja Lääne vahel, eriti kuna Berberi korsaarid suurendasid 1540. ja 1550. aastatel oma rünnakuid Vahemere lääneosas.
thumb|[[Jean de Valette|360x360px]]
Eelkõige osutus Vahemere keskosa kristlikele riikidele suureks ohuks korsaar Turgut Reis. Turgut Reis ja rüütlid olid pidevalt tülis. 1551. aastal otsustasid Turgut Reis ja Osmanite admiral Sinan Malta vallutada ja tungisid saarele umbes 10 000-mehelise väega. Juba mõne päeva pärast katkestas Turgut Reis aga piiramise ja kolis naabersaarele Gozole, kus pommitas mitu päeva Cittadellat. Gozo rüütlite kuberner Gelatian de Sessa, olles otsustanud, et vastupanu on mõttetu, avas Cittadella uksed. Korsaarid rüüstasid linna ja viisid peaaegu kogu Gozo elanikkonna (u 5000 inimest) vangistusse. Seejärel purjetasid Turgut Reis ja Sinan lõunasse Tripolisse, kus nad peagi vallutasid sealse rüütlite garnisoni. Algul määrasid nad kuberneriks kohaliku juhi Aga Morati, kuid hiljem võttis Turgut Reis ise piirkonna enda kontrolli alla.
Oodates aasta jooksul uut Osmanite sissetungi, andis rüütlite suurmeister Juan de Homedes korralduse tugevdada Fort Saint Angelot Birgu (nüüd Vittoriosa) tipus, samuti ehitada kaks uut kindlust, Fort Saint Michaeli Senglea neemele ja Fort Saint Elmo Mount Sciberrase (nüüd Valletta) merepoolsesse otsa. Kaks uut kindlust ehitati märkimisväärselt lühikese ajaga, kuue kuu jooksul 1552. aastal. Kõik kolm kindlust osutusid piiramise ajal ülioluliseks.
Järgmised aastad olid suhteliselt rahulikud, kuigi kaubandussõda või pidev lahing moslemite ja kristlaste vahel jätkus lakkamatult. 1557. aastal valisid rüütlid ordu suurmeistriks Jean de Valette'i. Ta jätkas mittekristlike laevade ründamist ning teadaolevalt võtsid tema eraalused tema suurmeistriks oleku ajal umbes 3000 moslemist ja juudist orja.
1559. aastaks põhjustas Turgut Reis kristlikele võimudele nii suurt häda, rüüstates isegi Hispaania rannikut, et Felipe II korraldas viimase viiekümne aasta suurima mereväe ekspeditsiooni, et korsaar Tripolist välja ajada. Rüütlid ühinesid ekspeditsiooniga, mis koosnes umbes 54 galeerist ja 14 000 mehest. See õnnetu kampaania saavutas haripunkti Djerba lahingus 1560. aasta mais, kui Osmanite admiral Piyale Paša üllatas kristlaste laevastikku Tuneesia Djerba saare juures, vallutades või uputades umbes pooled kristlaste laevad. Lahing oli kristlastele katastroof ja tähistas Osmanite domineerimise kõrgpunkti Vahemerel.
Piiramise suunas
thumb|Fort Saint Angelo thumb|Suleiman I
Vahepeal jätkasid rüütlid Türgi laevade vallutamist. 1564. aasta keskel võttis Romegas, ordu kõige kurikuulsam meresõitja, vangi mitu suurkaupmeest, sealhulgas ühe, kes kuulus seraili peaeunuhhile, ning võttis arvukalt kõrgel positsioonil olevaid vange, sealhulgas Kairo kuberneri, Aleksandria kuberneri ja sultan Suleimani tütre endise lapsehoidja. Romegasi vägiteod andsid türklastele casus belli ja 1564. aasta lõpuks oli Suleiman otsustanud Malta rüütlid maa pealt pühkida.
1565. aasta alguseks oli suurmeister de Valette'i spioonide võrgustik Konstantinoopolis teatanud talle, et sissetung algab peagi. De Valette asus Itaalias vägesid koguma, ladusid täitma ning Fort Saint Angelo, Fort Saint Michaeli ja Fort Saint Elmo töid lõpetama.
Taktika ja relvastus
Malta piiramise ajal kasutati kõiki teadaolevaid piiramissõja tehnikaid. Türgi vägedel oli tohutu piiramistorn koos tõstesillaga, millelt täpsuslaskurid tulistasid üle Fort Saint Angelo müüride. Torn oli ehitatud tulekindlaks, kasutades torni sees asuvates veepaakides niiskeid nahkplaate. Sellele vaatamata olid Malta müürsepad peitnud suurtükiväe müüride sisse, jättes välimise müüritise oma kohale, et seda varjata. Silma eest varjatuna suutsid kaitsjad ahelmürsuga laetud kahuri oma kohale liigutada, ilma et oleks avaldanud selle asukohta türklastele, kes olid tornis juba positsioonid sisse võtnud, kui see hävitati.
Armeed
Konstantinoopolist 22. märtsil teele asunud Türgi armaada oli kõigi eelduste kohaselt antiikajast saadik üks suuremaid. Ordu ametliku ajaloolase Giacomo Bosio piiramise ühe varasema ja täielikuma ajaloo kohaselt koosnes laevastik 193 alusest, mille hulgas oli 131 galeeri, 7 galliotti (väikesed galeerid) ja 4 galleassi (suured galeerid), ülejäänud olid transpordialused. Sitsiilia asekuninga don García kaasaegsed kirjad annavad sarnaseid arve.
thumb |right |Esimene trükk Balbi Malta piiramise aruandest, trükitud [[Alcalá de Henaresis 1567. aastal]]
Rüütel Hipolito Sans loetleb vähem tuntud aruandes samuti umbes 48 000 sissetungijat, kuigi pole selge, kui sõltumatu on tema töö Balbi omast. Teised kaasaegsed autorid esitavad palju väiksemaid arve. Kirjas, mis on kirjutatud Felipe II-le vaid neli päeva pärast piiramise algust, ütleb de Valette ise, et "sõdurite arv, kes saavad maad, on 15 000 – 16 000, sealhulgas 7000 arkebuusilaskjat või rohkem, see tähendab 4000 janitšari ja 3000 sipahit". Teisest küljest kirjutas de Valette kuu aega pärast piiramist Saksamaa priorile saadetud kirjas: "See laevastik koosnes 250 laevast, trireemidest, bireemidest ja muudest alustest; vaenlase vägede kohta oli meil lähim hinnang 40 000 võitlejat." See, et de Valette annab vaenlase laevastikule 250 alust, mis on palju suurem arv kui teistel, näitab, et suurmeister ise ei olnud üle liialduse.
Tõepoolest, kirjas, mille piiramise ajal on kirjutanud sidemees Sitsiiliaga kapten Vincenzo Anastagi, väidetakse, et vaenlase väge oli vaid 22 000 meest, ja mitmed teised tolleaegsed kirjad annavad sarnaseid arve. Bosio saab aga kokku umbes 30 000, mis on kooskõlas Balbi "nimetatud vägedega". Richard Knollese ajalugu annab sisuliselt sama arvu.
Osmanite saabumine
Enne türklaste saabumist andis de Valette korralduse koristada kogu saak, sealhulgas küpsemata vili, et jätta vaenlane ilma igasugustest kohalikest toiduvarudest. Lisaks mürgitasid rüütlid kõik kaevud kibedate ürtide ja surnud loomadega.
Türgi armaada saabus reede 18. mai koidikul, kuid ei jõudnud kohe maale. Esimene võitlus puhkes 19. mail. Päev hiljem purjetas Osmanite laevastik piki saare lõunarannikut üles, pööras ümber ja jäi lõpuks ankrusse Marsaxlokki (Marsa Sirocco) lahes, mis asub Suure sadama piirkonnast ligi 10 km kaugusel. Enamiku, eriti Balbi andmetel tekkis maavägede juhi 4. vesiirserdari Kızılahmedli Mustafa Paša ja laevastiku ülemjuhataja Piyale Paša vahel vaidlus selle üle, kuhu laevastik ankrusse panna. Piyale soovis varjata selle Marsamxetti sadamasse, mis asus Suurest sadamast veidi põhja pool, et vältida sirokot ja olla tegevusele lähemal, kuid Mustafa ei nõustunud, sest laevastiku sinna ankrusse panemiseks oleks vaja kõigepealt alandada Fort Saint Elmot, mis valvas sissepääsu sadamasse. Mustafa kavatses nende andmete kohaselt rünnata kehvalt kaitstud endist pealinna Mdinat, mis asus saare keskel, ning seejärel rünnata Fort Saint Angelot ja Fort Saint Michaeli maa poolt. Kui nii, oleks rünnak Fort Saint Elmo vastu olnud täiesti tarbetu. Sellegipoolest leebus Mustafa, uskudes ilmselt, et Saint Elmo hävitamiseks kulub vaid paar päeva. Pärast seda, kui türklased suutsid oma relvad paika panna, alustasid nad mai lõpus pommitamist.
thumb|Saint Elmo piiramine 27. mail 1565