cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neuroleptikumid
Kauaaegsest kasutusest on tingitud tardiivdüskineesia (hiline düskineesia) (pöördumatu liikumishäire). Liigutushäired on sagedasemad tüüpiliste neuroleptikumide kasutamisel, atüüpiliste puhul on seevastu sagedasemad metaboolsed kõrvalnähud, näiteks kaalu suurenemine.
Jaotus
Keemiliselt on neuroleptikumid väga erinevad:
Läti latt
thumb Latt (läti lats) on endine Läti rahaühik.
1 latt jaguneb 100 santiimiks (santīms).
Valuutatähis standardi ISO-4217 järgi on LVL. Lühend on Ls ja see kirjutatakse summa ette.
Latt oli kasutusel 1922–1940 ja võeti uuesti kasutusele märtsis 1993 Läti rubla asemele kursiga 1 latt = 200 Läti rubla. 1. jaanuaril 2014 võeti kasutusele euro.
Käibel olid 5-, 10-, 20-, 50-, 100- ja 500-latised rahatähed ning 1-, 2-, 5-, 10-, 20- ja 50-santiimised ning 1- ja 2-latised mündid. 500-latine rahatäht oli teisel kohal kõrgeimate nominaalväärtustega pangatähtedest Euroopas (umbes 700 eurot), peale Šveitsi 1000-frangist.
Eesti Panga 1. mai 2010 kursi järgi maksis 1 latt 22,1231 krooni. Euroopa Keskpanga 29. juuni 2011 kursi järgi maksis 1 euro 0,7028 latti.
Almanach de Gotha
Almanach de Gotha on genealoogia, diplomaatia ja statistika teatmeteos, mida antakse välja aastast 1763.
Selles aastaraamatus esitatakse kõigi (nii võimulolevate kui ka kukutatud) Euroopa (kaasa arvatud Brasiilia) valitseja- ja kõrgaadliperekondade elusolevate liikmete genealoogilised andmed koos statistiliste andmetega kõigi maailma maade kohta.
Prantsuskeelne Almanach de Gotha ja selle saksakeelne paralleelväljaanne koos järk-järgult kasvavate lisaväljaannetega ilmusid Gothas kuni 1944. aastani, saavutades kuulsuse ja usaldusväärsuse kogu Euroopas.
Alates 1998. aastast antakse Almanach de Gothat välja ka Londonis inglise keeles ("Kennedy Gotha").
Pottpaat
Pottpaat on ümarate vormidega potikujuline ujuvvahend. Seda kasutati peamiselt Mesopotaamia vaikse vooluga jõgedel. Sõuti väikeste mõladega.
Pangarööv (film 2009)
"Pangarööv" on Eesti 2009. aasta põnevusfilm, mille on lavastanud Andrus Tuisk.
Filmivõtted toimusid 2008. aasta 7. juulist 15. augustini peamiselt Tallinnas, Leigol ja Rõuges.
Filmi idee oli õhus juba aastaid, kuid kuni 2008. aastani polnud Eesti Filmi Sihtasutus rahataotlust rahuldanud. Selle aja jooksul vahetati välja peaosatäitja: Rein Oja asemel hakkas peaosalist Madist mängima Hannes Kaljujärv. Algselt oli mõeldud teha sellest lastefilm.
"Pangaröövi" tegemisest on teinud dokumentaalfilmi pealkirjaga "Inimhingede insenerid" Kristjan Svirgsden.
Süžee
Kümme aastat vangis istunud endine poksija Madis (Hannes Kaljujärv) vabaneb trellide tagant ja plaanib sõita Lõuna-Eestisse külla oma armastatule Milvile (Karin Tammaru), kellega ta on suhelnud vaid kirja teel. Madis on veendunud, et vana eluga on nüüdsest lõpp ja tema muretut vanaduspõlve ei suuda segada keegi ega miski.
Pärast vabanemist jääb Madise kantseldada õe Sirli poeg Hannes (Henri Kuus). Noorel mehel on keeruline taust: koolis on teda pidevalt kiusatud ja alandatud, teda ümbritsev keskkond on masendav ning tal pole emaga mingit lähedust. Kõike seda võimendab puberteediiga. Hannese jaoks saab autoriteediks Madis.
Teekonnal pruudi koju liitub kahe mehega noor naine Lagle (Marilyn Jurman). Õnnetuseks saabub aga Madis Milvile külla tolle pulmapäeval. Naine laseb mehel end ära röövida. Järgneva teekonna jooksul saab Madisest, kes tahtis Hannesele vanema ja kogenumana veidi elu õpetada, hoopis poisi mängukann, sest poiss osutub osavaks manipuleerijaks. Hannes näeb kiusatu staatuses olemisest pääseteena panga röövimist, sest tema jaoks näitab staatust vastuolu seadustega. Road-movie tipnebki pangarööviga, kuid lõpeb poisi jaoks traagiliselt.
Eesti Lugemisühing
Eesti Lugemisühing (ingl k lüh EstRa) on 9. mail 1992 asutatud mittetulundusühing. pisi|329x329px|Lugemisühingu 30. juubeli konverents "Mis loeb tänases Eesti hariduses?" 17. juuni 2022 Lugemisühing koondab huvirühmi, kes tegelevad lugemise, avaramalt kirjaoskuse õpetamise ja uurimisega: õpetajad (lasteaiaõpetajad, klassiõpetajad, emakeeleõpetajad), ülikoolide õppejõud, eripedagoogid, raamatukogutöötajad, logopeedid, lapsevanemad).
Eesti Lugemisühing kuulub nii Euroopa samalaadsete ühingute föderatsiooni FELA (Euroopa Kirjaoskusühingute Föderatsioon) kui ka rahvusvahelisse kirjaoskusühingusse ILA (Rahvusvaheline Kirjaoskusühing). Tihe koostöö on põhjanaabrite Soome Lugemisühinguga FinRa.
Arvukate konverentside, seminaride, videoloengute jm kaudu on Lugemisühing tõstatanud visuaalse kirjaoskuse, kirjatehnika, õppekirjanduse, lugeja arengu jpm probleeme ja koostanud avalikkusele kirjaoskust toetavaid materjale.
Lugemisühingu aastakonverents toimub erinevates Eesti linnade haridusasutustes ja kajastab päevakajalisi emakeele ja kirjaoskusega seotud teemasid. Konverentsi väärtuseks on praktilise suunitlusega töötoad, kus ühingu liikmed jagavad oma teadmisi ja oskusi.
Eesti piires on Lugemisühingu suurimateks partneriteks olnud läbi aastate Tallinna Ülikool, Tartu Ülikool, Eesti Lastekirjanduse Keskus, Tallinna Keskraamatukogu, Haridus- ja teadusministeerium, Eesti Klassiõpetajate Liit, Eesti Eripedagoogide Liit, Eesti Logopeedide Ühing, kirjastus Koolibri, MTÜ Hooling jne.
MTÜ Eesti Lugemisühing kuulub Vabaühenduste Liitu.
Alates 2022. a on Eesti Lugemisühing kogunud annetusi, nt Lugemispesadele kvaliteetsete pildiraamatute soetamiseks.
2010. aastast on ühing järjepidevalt korraldanud düsleksia-alast teavitustööd nii perede, pedagoogide kui tugispetsialistide hulgas. Kuula Tervisemuuseumi podcasti SÜNAPS, kus on juttu düsleksiast ja lugemisraskusest.
Augustis 2022 korraldas Eesti Lugemisühingu düsleksia osakond Paide Arvamusfestivali noortealal düsleksia teemalise arutelu, kus keskenduti noorte inimeste kokkupuutele ja kogemusele seoses lugemisraskustega (sh düsleksiaga).
Septembris 2023 lõppeb projekt „Düsleksia kapist välja“, mille tegevused jagunevad kolme põhikategooriasse:
1. Düsleksia riski väljaselgitamise vahendite loomine
2. Harjutusvara loomine lugemisoskuse arendamiseks
3. Düsleksia teadlikkuse tõstmine ühiskonnas
Ühing meedias:
Ungari kirjanike loend
''Siin on loetletud ungari kirjandust kirjutanud kirjanikke.
Ühekroonine münt (hõbedavärviline)
Hõbedavärvilised ühekroonised mündid on esimesed pärast 1992. aasta rahareformi käibele lastud mündid, mis käibelt kõrvaldati.
Mündid valmistas RE Juveel Tallinnas.
Alates aastast 1998 vermitakse sama kujundusega, kuid pisut erineva kaalu ning katkendlikult rihveldatud servaga ühekroonised münte kollasest metallist. Eesti Pank põhjendab muudatust sellega, et hõbedasi 1-krooniseid münte oli võimalik kasutada Saksamaa müügiautomaatides sama koostisega ja lähedase mõõdu ning kaaluga 1-margase asemel.
Kujundus
Hõbedane münt kaalub 5,44 grammi, selle läbimõõt on 2,335 sentimeetrit, paksus 1,8 millimeetrit ning selle serv on sile.
Avers
Mündi esiküljel on Eesti väike riigivapp ning vermimise aasta.
Veneetsia laguun
thumb|Laguun 2001. aasta detsembris pisi|Vaade õhust Veneetsia laguunile ja selle paljudele saartele. Taga keskel [[Veneetsia koos seda maismaaga ühendava sillaga.]] Veneetsia laguun on laguun Aadria mere Veneetsia lahe loodekaldal. Laguunis asub Veneetsia linn.
Asukoht
Veneetsia laguun ulatub Sile jõest põhjas kuni Brenta jõeni lõunas ja selle pindala on ligikaudu 550 km². Laguuni pindalast umbes 8% moodustab maismaa, sealhulgas Veneetsia ja mitmed väiksemad saared. Ligikaudu 11% laguunist on kaetud alaliselt vaba veega (süvendatud kanalitega) ja umbes 80% laguunist võitavad enda alla padumered, loodete mõjutatavad madalikud ja soolaksood. Laguuni näol on tegemist Vahemere vesikonna suurima märgalaga.
Laguun on Veneetsia lahega (Aadria merega) ühendatud kolme väina kaudu: Lido, Malamocco ja Chioggia. Laguun on lahest eraldatud Lido ja Pellestrina saartega. Geograafilise asendi tõttu (laguun asub suletud mere servas) kõigub laguuni veetase olulisel määral. Kõige äärmuslikumad on kevadised tõusud, mida Veneetsias tuntakse nimega acqua alta ("kõrge vesi"), ning mis ujutavad suure osa Veneetsiast regulaarselt üle.
Veneetsia laguuni lähedal asuv Marano laguun, mille pindala on ligikaudu 160 km², on Aadria mere kõige põhjapoolsem laguun. Marano laguuni kutsutakse ka "Veneetsia laguuni kaksikõeks".
Kujunemine
Laguun moodustus ligikaudu kuus kuni seitse tuhat aastat tagasi, mil jääajale järgnenud mere pealetung ujutas üle Aadria mere ülemise osa rannaäärse tasandiku. Jõesetete sadestumine kompenseeris rannaäärse tasandiku vajumist ja Po jõe suudmest piki randa kulgev vool kippus loodetega seotud väinasid liivavallidega sulgema.
Veneetsia laguun on estuaarsete laguunide süsteemi, mis Rooma ajal ulatus Ravennast põhjas kuni Triesteni lõunas, kõige olulisem säilinud osa. 6. sajandil pakkus laguun varjupaika roomameelsetele rahvastele, kes põgenesid sissetungijate (peamiselt hunnide) eest. Hiljem pakkus laguun aga looduslikke kaitsvaid tingimusi, mis aitasid kaasa Veneetsia vabariigi ja selle mereimpeeriumi õitsengule. Jätkuvalt on laguunis ka meresadam (Veneetsia Arsenal), seal on võimalik tegeleda kalapüügi, jahinduse ja kalakasvatusega. pisi|left|[[Torcello saar mõõna ajal laguunist vaadatuna]]
Laguuni tänapäevane väljanägemine on mõjutatud inimeste sekkumisest. 15. ja 16. sajandil muutsid Veneetsias ette võetud projektid, mille eesmärgiks oli hoida ära laguuni sooks muutumine, laguuni arengut. Põhjaveekihtide pumpamine alates 19. sajandist on suurendanud pinnase vajumist. Algselt olid paljud laguuni saartest soised, kuid pidev kuivendamine muutis need elamiskõlblikuks. Kui paljud laguuni väiksemad saared on täielikult tehissaared, siis Mestre sadama ümbruses on ka merelt tagasi võidetud saari. Paljud ülejäänud saared on põhimõtteliselt düünid, sealhulgas Lido, Pellestrina ja Treporti.
Veneetsia laguun on küll olnud asustatud alates muistsetest aegadest, kuid alles Rooma keisririigi ja selle languse ajal asus Veneto aladelt sinna elama rohkem inimesi ning rajati Veneetsia linn.
Tänapäeval on laguunis olevateks suurimateks linnadeks Veneetsia ja laguuni lõunapoolse sissepääsu juures asuv Chioggia. Suuremad asustatud kohad on veel Lido di Venezia ja Pellestrina, ent halduslikult tegemist on Veneetsia osadega. Kui Veneetsia saartel olev osa on peamiselt seotud turismiga, siis suurem osa Veneetsia elanikke elavad laguuni läänepoolsel piiril asuvates Mestre ja Marghera linnades. Samas on ka piirkonna majanduslik keskus, seal asuvad lennujaam ja sadam. Laguuni põhjapoolses otsas asuvad kuulus puhkusepiirkond Jesolo ja Cavallino-Treporti linn.
Valitsemine
Suuremas osas kuulub laguun Veneetsia provintsi, kuid selle edelaosa asub Padova provintsi territooriumil.
Laguuni saared
pisi|Veneetsia laguuni saared Suuremad saared või arhipelaagid pindala järgi (välja arvatud rannikuäärne merelt tagasi võidetud maa ja madalikud):
Teisi asustatud saari:
Duokiškis
Alevis on raamatukogu ja Kamajai kooli osakond. Vaatamisväärsuseks on aastal 1906 valminud katoliku kirik.
Kallis härra Q (film)
Sisu
Kolmeteistaastane Sigrid saab tuttavaks oma poolõe, seitsmeaastase Saaraga. Saara räägib Sigridile, et neil on ühine vanaema, kelle aga Saara ema pani hooldekodusse. Tüdrukutel tekib plaan vanaema sealt varastada ja panna elama kunstnik Vildi ateljeesse ühes vanalinna katusekambris. Kunstnik Vilt ise viibib parasjagu hullumajas. Nad koristavad ja sisustavad katusekambri, kuid vanaema transportimiseks on vaja täiskasvanu abi. Saara loodab oma sõbra Pudelimehe abile, kuid see osutub veaks. Sekkuvad joodikud, pätid ja väljapressijad ning tüdrukutel tuleb nende käest pääsemiseks otsustavalt tegutseda.
Duokiškis
Ajalugu
Aastal 1596 on esimest korda mainitud Duokiškise mõisa. Aastal 1650 sai asulast Kamajai kiriku valdus. Aastal 1516 püstitati sinna katoliku kirik, mis aga aastal 1620 läks kalvinistide valdusse. Aastal 1796 on esimest korda kirjalikult mainitud sealset kabelit, kuigi on teada, et see püstitati enne aastat 1775.
Sirkel (tähepõimik)
pisi|256x256px|Korp! Ugala sirkel Sirkel (saksa k. Zirkel) on monogramm ilaadne vääntäht ehk põimik tähtedest V (vivat), C (crescat), F (floreat) ja organisatsiooni nime algustähest koos !-märgiga, mida kasutavad üliõpilaskorporatsioonid.
Ajalugu
Üliõpilasorganisatsioonid lõid esimesed sirklid 1780. aasta paiku ja neid hakaksid kasutama ka hilisemad korporatsioonid. Esialgu oli see lihtsalt lühendi kujul initsiaalide jada, hiljem sai sellest "kunstlikult põimunud" "salapärane" kompositsioon.
Kuni 19. sajandi alguseni koosnesid sirklid vaid tähekombinatsioonidest. Hüüumärk lisandus sirklisse 1820ndatel. Suure tõenäosusega tähistab hüüumärk fraasi Vivat! optatiivi ning imperatiivi. See selgitaks ka aeg-ajalt kolme hüüumärgi kasutamise sirklis kuni umbes aastani 1850, kuna see viitab kolmekordsele soovile ''Vivat! Crescat! Floreat!'' Hüüumärgi kasutuse kohta on ka teisi tõlgendusi, aga need on hilisemad interpretatsioonid ning tolleaegsed dokumenteeritud tõendid puuduvad. Mõned arvavad, et hüüumärk sümboliseerib tingimusteta satisfaktsiooni (konflikti lahendamise autasu ) relvaga saavutamise põhimõtet, kuigi 19. sajandini oli tavaline kasutada sel eesmärgil üles suunatud ristatud rapiire. Teised arvavad jällegi, et hüüumärk tähistab seda, et korporatsioon tegutseb endiselt või et vilistlasi sümboliseerib kriips ja tegevkonventi punkt. Selle loogika järgi peaks olema võimalik eristada ilma aktiivse tegevuseta korporatsioone hüüumärgi puudumise järgi, kuid praktikas seda ei leia. Pealegi eksisteerivad organiseeritud vilistlaskogud, millega hüüumärgi kriipsu seostada võiks, alates 19. sajandi teisest poolest. Sellised tõlgendused omistasid hüüumärgile suhteliselt noored korporatsioonid.
Sirkli tähendused
Reeglina koosneb sirkel korporatsiooni nime ja soovi esitähtedest. Levinud variandid on järgnevad:
Sirkli kasutamine
Sirklit kasutatakse eraldusmärgina ning seda võib leida erinevatest kohtadest:
Aktiivne äär
Aktiivne äär on mandrilise maakoorega laama serv, mida ääristab subduktsioonivöönd.
Aktiivseks nimetatakse teda seepärast, et seal toimuvad aktiivsed mäetekkeprotsessid, maavärinad ja vulkaanipursked. Stabiilse äärega mandritel toimub üleminek mandriliselt maakoorelt ookeanilise maakoorega alale sujuvalt ühe laama siseselt.
Mandrite aktiivsed ääred on eriti iseloomulikud Vaiksele ookeanile. Seda piirkonda on hakatud nimetama ka Vaikse ookeani tulerõngaks.
Linnurada
Ajakirja annavad välja Läänemaa Linnuklubi, Saaremaa Linnuklubi ja Pärnumaa Linnuklubi Buteo. Ajakirja sisu ja väljaandmise eest vastutab Ivar Ojaste.
Kommaan
Kommaan (prantsuse k. Comment) on üliõpilasorganisatsioonides valitsev kindel kord, mis tugineb peale kirjutatud kodukorra veel traditsioonidele ja uusustele, s. t. põlvest põlve edasikantavaile kommetele, mis aastakümnete jooksul enamasti sugugi ei muutu.
Robert Plant
Robert Anthony Plant (sündinud 20. augustil 1948 West Bromwichis) on Suurbritannia laulja, tuntud eelkõige Led Zeppelini laulusolistina. Plant huvitus laulmisest ja rokkmuusikast juba varases eas.
Ajakirja Rolling Stone 2008. aasta väljaandes jõudis Robert Plant läbi aegade parimate laulusolistide edetabelis 15. kohale. 2011. aastal valisid lugejad Planti parimaks lauljaks läbi aegade.
16. juunil 2014 esines ta Saku Suurhallis.
Čedasai
left|pisi|Čedasai kirik Čedasai (vene keeles Садосы, Чадосы) on alev Leedus Rokiškise rajoonis Rokiškise maavallas. Alev asub Vyžuona jõe ja Čedasai järve kaldal.
Čedasais kaevandatakse dolomiiti. Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on 1913. aastal valminud katoliku kirik.
Ajalugu
1499. aastal on esmamainitud Čedasai mõisa, mille hooned pärinevad XIX sajandi algusest. 1509. aastal sai asulast alev. 1516. aastal püstitati sinna katoliku kirik, mis aga 1620. aastal läks kalvinistide valdusse. 1659. aastal toimus alevi juures lahing venelaste ja Rzeczpospolita vägede vahel.
1778. aastal püstitati sinna uus katoliku kirik. 1794. aastast oli alev Gorskiste valduses.
XIX sajandi teisel poolel asutati alevisse kihelkonnakool. Aastail 1929–1931 tegutses seal meiereikeskus. Pärast Teist maailmasõda sai Čedasaist kohaliku kolhoosi keskasula. 1960. aastani tegutses seal veski. 1972. aastal liideti aleviga Pavyžuonyse küla.
Ojamaa
pisi|[[Landsati satelliidifoto]]
Ojamaa (rootsi Gotland) on Läänemere suurim saar, kui mitte arvestada osaliselt Läänemere piirile jäävat Sjællandit.
Ojamaa pindala on 2994 km². Saare suurim linn ja halduskeskus on läänekaldal asuv kunagine hansalinn Visby. Ojamaal elab ligi 60 000 inimest, neist umbes 22 600 Visbys. Saare elanike põhiline sissetulek tuleb turismist ja põllumajandusest. Ojamaa kuulub Rootsile.
pisi|Ojamaa kaart
Regiooni (Götaland) peetakse gootide päritolupaigaks. Ojamaa moodustab eraldiseisva lääni.
Ajalugu
Saar on götalaste koduks. Seda on seostatud ka gootidega, nimelt on Ojamaad peetud nende väljarännukohaks. Viikingiajal (800–1150) oli saar vahepunkt kaugkaubanduses ida ja lääne vahel. Ojamaalased rajasid ka asulaid Läänemere kaldal Kuramaal, Grobiņa kohal asus skandinaavia päritolu rahva koloonia. Ühes sealsest kolmest muinaskalmest olid surnud maetud analoogselt Mälareni oru kalmetega; ülejäänud kaks olid Gotlandi asukad. Skandinaavlaste kontrolli alla jäi Grobiņa piirkond kuni 9. sajandi keskpaigani.
Ojamaa minevikust jutustavad saagad väidavad, et saar alistus 9. sajandil vabatahtlikult svealaste (hiljem Rootsi) kuningale.
Keskajal oli Ojamaa tähtis kaubanduskeskus ning Visby oli 13. sajandil tähtsaim hansalinn Läänemerel. Visby linna ja saart valitseti eraldi ning konfliktide tõttu saksa kaupmeeste ning talupoegade vahel toimus kodusõda, mille pidi 1288. aastal maha suruma Rootsi kuningas Magnus I. 1361. aastal vallutas saare Taani kuningas Valdemar Atterdag ning et Rootsi keskvõim oli järgnevalt nõrk ja Taani tõusis 14. sajandi lõpul võimsaimaks Läänemere riigiks, jäi see ligi kolmeks sajandiks Rootsi võimu alt välja. Saar okupeeriti 1394. aastal vitaalivendade poolt. Nad seadsid üles kaitselinnuse Visbysse. Saksa ordu armee vallutas Ojamaa aastal 1398, nad hävitasid Visby ning ajasid vitaalivennad saarelt välja. Landstingi võim taastati pärast saare okupeerimist Saksa ordu poolt. Saar müüdi 1409. aastal Taani kuninganna Margretele ja sellest sai lõplikult Taani osa. 1440. aastatel valitses seda Erik Pommerist, kes oli Taani, Rootsi ja Norra troonilt kukutatud. Alles pärast 1449. aastat sai Taani saare tagasi. Hilisel keskajal kuulusid kohalikku valitsusse (tingi) kaksteist talupoegade esindajat, maaomanikku või asukat.
1523. aastal, kui Taani kuningas Christian II kukutati, jäi Ojamaa temale ustavaks jäänud admirali Søren Norby võimu alla. Alles 1525. aastal suutsid Rootsi kuninga Gustav Vasa ja Taaniga liidus olevad hansalinna lübecklaste väed saare vallutada. Visby linnus jäi aga endiselt Norby kätte. Taani kuninga liitlaseks hakanud Søren Norby ja tema piraatidele anti lääniks Blekinge, Skandinaavia poolsaare lõunarannikul, Taani kuninga valdustes. Alles 1527. aastal sai kuningas Frederik I saare enda võimu alla, ning Norby põgenes Moskooviasse, kus ta aga samuti vangistati 2 aastaks Moskva suurvürsti juures.
Pärast 1645. aastal sõlmitud Brömsebro lepingut läks Ojamaa Rootsi võimu alla. 1675–1679 okupeerisid saart aga taas taanlased, kuid pidid pärast Skåne sõda sealt siiski taas lahkuma, hävitades Visby kindlustused. Põhjasõja ja Vene-Rootsi sõja ajal rüüstasid saart venelased. Pärast 1809. aastat valitseb saarel rahuaeg.
Kultuur
Visby linn on arvatud UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Ojamaa asukad rääkisid traditsiooniliselt oma keelt, gutni keelt. Tänaseks on nad võtnud kasutusele ühe rootsi keele murde, mida tuntakse kui Gotländska. 13. sajandil kirjutati üles saare seadused (Guta lagh). Ka see oli kirjutatud gutni keeles.
Ojamaa on tuntud oma 94 keskaegse kiriku poolest, millest enamus on taastatud ning kasutuses. Kirikud on gooti ja romaani stiilis. Esimesed ehitati aastatel 1150–1250, teised aga 1250–1400. Vanim kirikumaal pärineb 12. sajandist.
Ojamaal mängitakse traditsioonilisi oskusmänge kubb, pärk ja varpa. Need mängud on nn Gutniska Lekari osaks, millega tegeletakse suvekuudel ja eriti jaanipäeval. Mõningad neist on levinud ka Ameerika Ühendriikides.
Heraldika
Ojamaa sai endale vapi aastal 1560, Taani võimu ajal.
Mitteametlik lipp kujutab Skandinaavia risti.
Hannu Manninen
Hannu Kalevi Manninen (sündinud 17. aprillil 1978 Rovaniemi) on Soome üks edukamaid kahevõistlejaid.
Manninen on võitnud kahevõistluse maailma karikasarja üldkarika neli korda järjest aastatel 2004–2007. 2006. aastal lõppenud hooaja võidu kindlustas ta endale juba jaanuaris, kuigi kuus karikasarja etappi oli veel pidamata. Manninen on võitnud kokku 46 karikasarja etappi (seisuga 29. november 2009). Meeskonnavõistluses on ta olümpiavõitja 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys ja maailmameister 1999. aasta maailmameistrivõistlustel Ramsaus ning 2007. aasta MM-il Sapporos. Sapporos võitis ta ka kuldmedali sprindivõistluses, mis oli tema esimene täiskasvanute suurvõistluste medal. Juunioride MM-kulla võitis ta 1995. aastal
Manninen on võistelnud rahvusvahelisel tasemel ka murdmaasuusatamises. Murdmaasuusatamise maailma karikasarjas on ta osalenud kolmel korral sprindivõistluse etapil. Parim koht on tal kaheksas, mille ta saavutas 2002. aasta detsembris Šveitsis Linzis. Salt Lake City olümpiamängudel osales ta ka sprindivõistlustel ja sai nendel mängudel soome meeste murdmaasuusatamises parima koha, olles kaheksas. Soome meistrivõistlustel murdmaasuusatamises tuli ta 2002. aastal sprindivõistlustel esimeseks ja sai 2005. aastal viienda koha 50 km vabastiiliga sõidus.
Kevadel 2008 teatas Hannu Manninen, et loobub tippspordist. Sügisel 2009 tuli ta aga edukalt võistlusrajale tagasi. Ta oli hooaja esimesel etapil teine ning võitis teise etapi.
Juunis 2011 teatas Manninen oma sportlaskarjääri lõpetamisest.
Isiklikku
Hannu Mannisel ja tema abikaasal Helil sündis kevadel 2008 laps.
Tema õde Pirjo Muranen on murdmaasuusatamises kahekordne maailmameister.
Hannu Manninen õppis aastatel 2008–2011 Poris Soome lennundusakadeemias lenduriks ning on töötanud lennufirmades Flybe Finland ja Nordic Regional Airlines, novembrist 2016 töötab Finnairis lendurina. Aastatel 2011–2016 on ta kommenteerinud kahevõistlust MTV3 spordiülekannetes.
Maailma karikasarja etapivõidud
Hannu Manninen osales 191 maailma karikasarja etapil ja jõudis poodiumile 90 korral, sealhulgas võitis 48 etappi.
Eesti Päevaleht (Rootsi)
Eesti Päevaleht (rootsi keeles Estniska Dagbladet) oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus Stockholmis aastail 1959–2022.
Kui aastatel 1945–1959 ilmunud ajaleht Stockholms-Tidningen Eestlastele omanikuvahetuse tõttu ilmumise lõpetas, algasid läbirääkimised kõigi eesti ajalehtede ühendamiseks Rootsis ja ühise päevalehe moodustamiseks. Kuigi mitmesugused ringkonnad huvitatud olid, ei õnnestunud sobivat lahendust leida. Endine moodus jätkus Eesti Päevalehe nime all 26. märtsil Eskilstuna-Kurireni juures lehe B-väljaandena, peatoimetajaks Juhan Kokla. Eskilstuna Kurireni eriväljaandena ilmus ajaleht, kuni mindi üle iseseisva organi moodusele. Majandusjuhiks hakkas Peeter Kõll, vastutavaks toimetajaks Arvi Moor ning väljaandjaks sai Eesti Päevaleht Förlags AB. Ajaleht ilmus kaks korda nädalas 8–16-leheküljelisena.
Esimene Eesti Päevalehe number ilmus 26. märtsil 1959. 11. jaanuaril 2017 ilmus 7000. ajalehenumber.
Kuna lehetellijate arv oli vähenenud, mistõttu 2018. aastaks riigitoetust enam ei saadud, hakkas leht alates 1. jaanuarist 2018 ilmuma üle nädala.
Alates 2018. aastast andis ajalehte välja äriühing Estniskt Tidskrift AB, mille tegevdirektor oli Tiina Pintsaar, juhatuse esimees Jaan Vilval ja juhatuse liige Patrick Adolf Szutkiewicz.
Alates 2020. aastast ei suutnud Eesti Päevaleht majanduslikel põhjustel paberlehte enam välja anda ja ajaleht ilmus digitaalsena kuni 28. augustini 2022.
Rinat Bikmulin
Rinat Bikmulin (ka Rinald Bikmulin; 16. aprill 1954 Leningrad – 30. november 2015 Narva) oli Eesti poksija.
Ta oli kokku kaheksakordne Eesti NSV meister, neist II keskkaalus (kuni 75 kg) aastatel 1975–1976 ja poolraskekaalus (kuni 81 kg) aastatel 1977, 1979–1980, 1982, 1986 ja 1988.
Zach Braff
Zachary Israel Braff  (sündinud 6. aprillil 1975 South Orange'is New Jerseys) on Kuldgloobusele ja Emmy auhinnale nomineeritud USA filminäitleja, stsenarist ja produtsent.
Tema tuntuimaks telerolliks on J.D. osatäitmine USA komöödiasarjas "Kollanokad". Lisaks on ta mänginud filmides "Aedade osariik" (2004), "Viimane suudlus" (2006) ja "The Ex" (2007).
Evangeline Lilly
thumb|right|Evangeline Lilly Nicole Evangeline Lilly (sündinud 3. augustil 1979 Fort Saskatchewanis Albertas) on Kuldgloobusele nomineeritud Kanada filminäitleja.
Tema tuntuimaks telerolliks on Katherine "Kate" Austeni osatäitmine USA draamasarjas "Teadmata kadunud".
Siirdeveed
Siirdeveed ehk üleminekuveekogud on mere või ookeani läheduse tõttu madala soolsusega jõesuulähedased pinnaveekogud, mis on tugevasti mõjutatud mageveevoolust.
Siirdeveteks on näiteks Maracaibo järv Lõuna-Ameerika põhjaosas, mis on ühendatud kitsa ja madala väina kaudu Venezuela lahega. Maracaibo järv saab oma veed paljudest ojadest ja jõgedest, suurim neist on Catatumbo jõgi. Venemaal on sarnane Lipovskoje järv Leningradi oblasti Kingissepa rajoonis Kurgolovo poolsaarel Eesti–Vene piiri lähedal.
De facto
De facto (ladina keeles 'tegelikult', 'faktiliselt') tähendab midagi tegelikkuses eksisteerivat või toimunut, mis aga pole seadusega kinnistatud või fikseeritud. Kasutatakse enamasti siis, kui peale faktide on vajadus arvestada veel ka teistsuguste (juriidiliste, näiliste vms) aspektidega.
Kasutusel jurisprudentsis kui tegelikult praktiseeritud toimingut, millel pole seaduslikku alust või ametlikku kinnitust, soovitakse esile tõsta või toimingule õigustust leida. Kasutusel mõiste de iure vastandina kui käsitletakse midagi seadusandlusest, tehnikast, administreerimisest, millegi väljatöötamisest jne. Kui arutatakse seadusega fikseeritud olukorda, mis ei lähe tegelikkusega kokku, on argumendiks, et de facto (tegelikult) on olukord teistsugune.
Kasutatakse ka juhul kui soovitakse võtta kiiremini kasutusele uusi tooteid kui nende kohta jõutakse koostada standardid. Toote kasutamist õigustatakse de facto standardiga, mis aga saavutab oma arvestatava autoriteedi siis, kui antud toote valmistaja on turul valitseja ning teised tootjad on valmis seda toodet, detaili, komponenti jne oma toodangus kasutama või oma toodangus selle toote omadusi järgima. Selline de facto argumendi kasutamine tuleneb üksnes ja ainult kaubanduslikest asjaoludest.
Kasutusel ka ametliku tunnustusena valitsusele või režiimile, mis on jooksvate ajalooliste sündmuste käigus tekkinud või faktiliselt olemas ja kontrollib teatud territooriumi ning pürgib rahvusvahelisse suhtlemisse. Sellele võib (aga ei pruugi) järgneda de iure tunnustus. Väljendub majandusliku ja poliitilise suhtlemise piiratud vormides. Kasutatakse peamiselt siis, kui tunnustust jagav riik ei ole täielikult veendunud tunnustatava elujõulisuses ja tegevuse efektiivsuses.
Rahvusvahelise suhtlemise praktikas võetakse tarvitusele ka juhul, kui mingi institutsioon on olemas ja tegutseb sõltumata seaduslikust staatusest või eksisteerib ebaseaduslikult, kuid on oma poliitiliste tõekspidamiste poolest vastuvõetav ja vajab mingil põhjusel toetust. Näiteks tunnustasid Itaalia, Prantsusmaa ja Suurbritannia valitsus mais 1918 de facto Eesti Maapäeva. Suurbritannia tunnustas Nõukogude Venemaa valitsust de facto 1921.
Valitsusjuhi positsioon on tavaliselt määratud seadusega, ehk see positsioon eksisteerib de jure. Kuid on juhuseid, kus riigipea on ametis de facto. See on juhul kui ta on võitnud võimu riigipöörde tulemusena vastuolus kehtivatele seadustele. Tuleb sageli ette sõjaväeliste riigipöörete korral. Näiteks võttis Augusto Pinochet Tšiilis võimu sõjaväelise riigipöördega, mida paljud riigid ei tunnustanud. Ta oli president de facto. Alles mõne aja pärast suutis ta oma riigijuhi positsiooni muuta ametlikuks. Hiina liider Deng Xiaoping pidas aastakümneid riigijuhi ametit de facto olemata seejuures ametlikult mitte kunagi sellele positsioonile kinnistatud.
Kui Balti riigid 1991. aastal vabanesid Nõukogude okupatsioonist ja taastasid oma iseseisvuse, siis paljud riigid tunnustasid Eestit, Lätit ja Leedut de iure. Kuid Soome seda teha ei saanud. Soome oli varem tunnustanud Balti riike de facto NSV Liidu osana. President Mauno Koivisto oli seisukohal, et Soome oli Balti riike pärast Esimest maailmasõda tunnustanud de iure iseseisvate riikidena. Seda tunnustust polnud Soome kunagi tühistanud, mis tähendas, et uut tunnustamist polnud vaja. Toimus sisuline de facto tunnustamine kui Soome taasavas Balti riikides oma saatkonnad.
Esperanto
Esperanto ehk esperanto keel on populaarseim rahvusvaheline abikeel (plaankeel).
Selle oskajate arvuks on hinnatud paarsada tuhat kuni mitu miljonit inimest.
Tegemist on ainsa tehiskeelega, millel on n-ö emakeelena kõnelejaid (esperanto keeles denaskuloj või denaskaj esperantistoj) – enamasti eri rahvusest ema ja isaga perekondadesse sündinud lapsed, kelle kodune keel (või üks kodustest keeltest) on esperanto (näiteks Daniel Bovet, George Soros; Eestis Diana Aitai).
Keelt kasutatakse tänapäeval suuliseks suhtlemiseks, kirjavahetuseks, teiste keelte õpetamiseks, trükitakse raamatuid ja ajakirju, antakse eetrisse raadio- ja telesaateid (Internacia Televido).
Igal aastal peetakse ülemaailmset kongressi. Baltimaades toimuvad aastast 1959 Balti esperanto päevad.
Esperanto autor on Poola silmaarst L. L. Zamenhof, kes avaldas selle kohta 1887. aastal raamatu "Unua Libro" ('esimene raamat') pseudonüümi Doktoro Esperanto ('doktor lootja') all, ning see jäigi keele nimetuseks.
Esperanto grammatika on lihtne ja korrapärane, erandeid ei ole. Sellepärast on selle õppimine palju lihtsam kui loomulike keelte õppimine.
Esperanto levis algul Poolas ja Venemaal, kuid võitis juba 20. sajandi alguseks palju pooldajaid Prantsusmaal, Suurbritannias ja mujal, nii et esperantistide liikumine muutus rahvusvaheliseks. Ülemaailmne Esperantoliit asutati 1908. aastal.
Esperanto levikut piirab selle sõnavaraline baas, indoeuroopa keeltest redutseeritud grammatika ning ladina kiri. Esperanto keel on kõige lähedasem romaani keeltele, mistõttu nende keelte kõnelejatel on seda ka kõige lihtsam omandada.
Mitmed katsed koolides on näidanud, et esperanto õppimine võib soodustada teiste keelte õppimist. Näiteks ühes katses leiti, et klass, kus neli aastat järjest õpiti prantsuse keelt, ei saanud prantsuse keelt nii hästi selgeks kui klass, kus enne õpiti üks aasta esperantot ja ülejäänud kolm aastat prantsuse keelt (lisaks oskas teine rühm lõpuks kahte keelt ainult ühe asemel).
Kirjutamine ja hääldus
Esperanto keele kirjutamiseks kasutatakse ladina kirja. Tähestikus on 28 tähte, kuue tähe puhul kasutatakse diakriitilisi märke ˆ ja ˘ (ĉ, ĝ, ĥ, ĵ, ŝ ja ŭ).
a b c ĉ d e f g ĝ h ĥ i j ĵ k l m n o p r s ŝ t u ŭ v z
Esperanto keel on täielikult häälduspärane, igale tähele vastab ainult üks häälik ning igat häälikut märgitakse ainult ühe tähega.
Kaashäälikud b, d, g on helilised nagu saksa või vene keeles. Sõnaalguse b, d, g õigest hääldusest sõltub paljude sõnade tähendus. H hääldatakse ka sõna alguses, ĥ on tugev häälik nagu eesti sõnas pahk, vene х või saksa ach. Z hääldub nagu vene з.
Tähti ĉ, ĝ, ĵ, ŝ hääldatakse vastavalt kui tš, dž, ž, š.
Esperanto keeles on rõhk alati eelviimasel silbil.
Kui katusega tähti pole võimalik kirjutada, siis kasutatakse kahte viisi nende kodeerimiseks tavaliste ladina tähtede abil. Esimene viis, mida alguses soovitas Zamenhof, on katusega tähe asemel kirjutada katuseta täht ja selle järele täht "h", nii et ĝ muutub gh-ks jne. See aga ei pruugi olla ühetähenduslik, näiteks sõnas flughaveno ("lennujaam"). Teine viis, mis on populaarsem, on kasutada h asemel tähte x, kuna seda tähte keeles muidu ei kasutata ja seega ei teki kahetähenduslikkust.
Grammatika
Esperantos määrab sõna viimane täht ära selle sõna tüübi (välja arvatud mõned üksikud määrsõnad, näiteks kaj "ja", aŭ "või", jne.) – nimisõnad lõpevad tähega o, omadussõnad tähega a, määrsõnad tähega e ja tegusõnad tähega i. Mitmuse tunnus on sõna lõpus täht j – ĉambro "tuba", ĉambroj "toad".
Keeles on kaks käänet – nimetav ja osastav. Osastava käände lõpp on täht n – ĉielo "taevas", ĉielon "taevast". Käändelõpp "n" lisandub alati pärast mitmuse lõppu j – ĉielojn "taevaid".
Sõnavara
Esperanto sõnavara (sõnatüved) on tuletatud peamiselt romaani ja germaani keeltest, vähemal määral ka slaavi keeltest.
Ajalugu
"Kui saan suureks, siis kõrvaldan selle häda," tõotas Ludvik enesele.
Oma ideed teostama asus Ludvik Zamenhof juba koolipõlves. Algul unistas ta antiikkeelte – ladina või kreeka keele – elustamisest, hiljem aga veendus, et ühiseks rahvusvaheliseks keeleks võib olla ainult erapooletu keel, mis ei ole ühegi rahvuse emakeel, ei aseta eelisolukorda ühtki rahvust.
Sellise keele koostamisel püüdis Zamenhof algul jäljendada harilikke rahvuskeeli kogu nende keerukusega. See oleks nõudnud paksu grammatikaõpikut ja samasuguseid sõnastikke. Pärast ta leidis teise tee: kasutades mitmes keeles leiduvaid ühiseid korduvaid elemente – eesliiteid ja lõppliiteid –, õnnestus tal luua keel, mis on igati sarnane loomulikul teel tekkinud rahvuskeeltega, kuid loogilisuse ja reeglipärasuse tõttu võrratult kergem õppida ja kasutada.
1878. aasta lõpul, kui Ludvik Zamenhof oli gümnaasiumi lõpuklassis, oli tema rahvusvaheline keel põhiliselt valmis. Ainult oma nooruse tõttu ja isa nõuandel kavatses ta selle avaldamise mõneks ajaks edasi lükata ülikooli lõpetamiseni. Ludvik ei teadnud, et samal ajal tegeles sama ideega ka sakslane Scheyer. Temagi loodud keel pidi saama igati inimkeelesarnane, tähendab – kõneldav. Kui see 1878. aastal volapüki nime all ilmus, siis leidis see otsekohe laialdast kõlapinda ja proovijaid paljudes Euroopa maades, ka Eestis. Volapük oli aga tegelikult lihtsustatud ja moonutatud inglise keel. Ja sõnad olid selles niivõrd keerulised ja rasked meeles pidada, et ka autor ise võis kõnelda ainult sõnaraamatu abil.
Üheksa aastat hiljem, 1887. aastal, ilmus Varssavis raamatuke "D-ro Esperanto: Internacia Lingvo". See oli uue rahvusvahelise keele õpperaamat, milles olid keele elemendid koos näidetega, 16 reeglit ja 918 sõnatüvest koosnev sõnastik venelastele. Dr. Esperanto – see oli Ludvik Lazar Zamenhofi varjunimi. Hiljem jäigi "esperanto" rahvusvahelise keele nimeks.
Kui volapüki viljelejad uue rahvusvahelise keelega tutvusid, nägid nad kohe, et see oli võrratult lihtsam, kõlavam, kergesti õpitav ja kasutatav. Volapük ei leidnud enam uusi pooldajaid, paljudest endistestki said esperantistid.
Kultuur
Esperanto keele ümber on tekkinud isesugune kultuur oma kirjanduse, muusika (vt näiteks "Kaj Tiel Plu") ja ideoloogiaga.
Eestis
Eestis tegutsevad Eesti Esperanto Liit ja Tartu Esperanto Selts.
Esperanto veebis
28. mail 2015 avas keeleõppekeskkond Duolingo esperanto keele kursuse inglise keele oskajatele. 3. detsembriks 2015 oli kursust alustanud üle 211 000 inimese. Populaarsuselt teine esperanto keele õppimise sait on lernu!, millel 2013. aastal oli 150 000 registreeritud kasutajat.
Esperantokeelne Vikipeedia oli 2016. aasta alguses oma umbes 224 000 artikliga Vikipeediate seas 31. kohal ja suurim tehiskeeles Vikipeedia.
Veracruzi osariik
Veracruz on Mehhiko osariik. Paikneb Mehhiko lahe rannikul.
Haldusjaotus
Veracruzi osariik on jagatud 212 kohalikuks omavalitsuseks. Suuremad linnad on Veracruz ja Xalapa.
Välislingid
🇲🇽
Böle
Böle on mitme koha nimi:
Severin Freund
pisi|Severin Freund (2014) Severin Freund (sündinud 11. mail 1988 Freyungis) on Saksamaa suusahüppaja, kes elab praegu Waldkirchenis.
Esimest korda võistles Freund maailma karikavõistlustel 22. detsembril 2007 Engelbergis ja sai 50. koha. 30 parema hulka jõudis ta esimest korda 30. detsembril samal aastal Oberstdorfis, kui ta oli 30. 2010.–2011. aasta maailma karikasarja Engelbergi etapil 19. detsembril 2010 oli ta esimest korda 10 parema seas, saades 8. koha. Esimese poodiumi koha ja samas ka võidu sai ta 15. jaanuaril 2011 Sapporos. Päev hiljem samas toimunud MK-etapil oli ta teine. Järgmisel nädalavahetusel Zakopanes toimunud MK-etapil oli ta kolmas.
Maailma karikavõistlustel
Severin Freund on osalenud ( <FONT COLOR=Purple>seisuga 26. märts 2017</FONT> ) 194 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 53 korda, millest 22 korral kõige kõrgemale astmele.
Türoksiin
thumb|Türoksiini keemiline struktuur Türoksiin (ladina keeles thyroxinum; lüh T4) on inimese ja teiste imetajate sisenõrenäärme kilpnäärme sünteesitav prohormoon, mille toime avaldub trijoodtüroniinina.
Türoksiin liigitatakse kilpnäärmehormoonide hulka. Türoksiini molekul sisaldab nelja joodiaatomit ja suurem osa veres leiduvast türoksiinist on seotud türoksiini siduva globuliiniga.
Noortel reguleerib türoksiin kasvu, vanematel isenditel ainevahetust, samuti intensiivistab rakuainevahetust.
Türoksiini moodustumiseks on organismil vaja türosiini ja joodi.
Madude türoksiini sisaldus on aastaaegade lõikes varieeruv, nii on isaste harilike rästikute ringleva T4 sisaldus suurim just paljunemisperioodil.
Edward Calvin Kendall (8. märts 1886 – 4. mai 1972) oli ameerika keemik, kes kristalliseeris 1914. aastal kilpnäärmest türoksiini.
Sünteetilist T4 (levotüroksiini) kasutatakse hüpotüreoosi ja kaasasündinud hüpotüreoosiga patsientide hormoonasendusravis.
Vandersellid
"Vandersellid" oli 1980. aastate Eesti Televisiooni lastesaade, mille tegelasi mängisid Guido Kangur, Paul Poom ja Ivo Eensalu.
1920. aasta suveolümpiamängud
pisi|220px|Olümpiamängude poster 1920. aasta suveolümpiamängud olid VII kaasaegsed olümpiamängud, mis toimusid 20. aprillist 12. septembrini 1920 Belgias Antwerpenis.
VI olümpiamängud, mis pidid toimuma 1916. aastal Berliinis, jäid pidamata Esimese maailmasõja tõttu. Pärast sõja lõppu kokku tulnud ROK-i kongressil otsustati pidada VII olümpiamängud Prantsusmaal, kuid prantslased loobusid Belgia kasuks. Lõplik otsus korraldada olümpiamängud Antwerpenis võeti vastu ROK-i XVII istungil Lausanne'is 1919. aastal. Muud kandideerinud linnad: Lyon (Prantsusmaa) ja Budapest (Ungari), eelvoorudes ka Amsterdam (Holland), Havanna (Kuuba), Atlanta, Cleveland ja Philadelphia (kolm viimast USA).
Võistluste patroon oli Belgia kuningas Albert I (1875–1934), kes avas ka olümpiamängud.
Olümpia peaareen oli Champs de Beerschoti staadion, mis mahutas 40 000 pealtvaatajat. Staadioni rada oli 400-meetrine.
Korralduskomitee esimees oli krahv Henri de Baillet-Latour (1876–1942).
Olümpiamängudel osalejad majutati Antwerpeni koolimajadesse; eestlased olid ühes tütarlaste koolis.
Medaleid jagati välja 161 komplekti, sealhulgas 29 kergejõustikus.
Toimumiskoht
Antwerpen, samanimelise provintsi ja flaamide asuala keskuses, on linn Põhja-Belgias, 17 km Schelde jõe suudmest ja 88 km Põhjamerest. Rajatud 600. aastail, linn aastast 1291. Maailma tähtsamaid sadamalinnu.
Osavõtjad
thumb|300px|Osalenud riigid Rohelisega on märgitud varem osalenud riigid, sinisega esmakordsed osavõtjad Mängudel osales 29 riiki 2606 sportlasega, neist naissportlasi oli 64 (võistlesid iluuisutamises, tennises, vettehüpetes, ujumises).
Esimest korda osalesid olümpiamängudel Brasiilia, Eesti, Jugoslaavia, Monaco, Tšehhoslovakkia. Soome ja Uus-Meremaa võtsid esimest korda osa iseseisvate riikidena.
Suurima võistkonna pani välja Belgia – 332 sportlast. 1 sportlasega osales Argentina.
Spordialad
Olümpiamängude kavas oli 24 spordiala. Nendeks olid kergejõustik, laskmine, polo, jalgpall, vibulaskmine, maahoki, vehklemine, moodne viievõistlus, poks, maadlus, tõstmine, purjetamine, jalgrattasport, ratsutamine, ragbi, sõudmine, tennis, ujumine, veepall, vettehüpped, võimlemine, köievedu, jäähoki, iluuisutamine ning kunstikonkursi alad.
Spordialade toimumise ajaline jaotus
Aprill – jäähoki, iluuisutamine; juuli – purjetamine, laskmine, polo; august – enamik spordialasid; september – jalgpall, ratsutamine.
Olümpiasümboolika
Esimest korda heisati olümpiamängudel viie omavahel põimunud rõngaga olümpialipp. Kasutusele võeti olümpiadeviis: "Citius, Altius, Fortius". Idee autor prantsuse pedagoog Pierre Didon (1840–1900). Antwerpeni olümpiamängudest alates muutus avatseremoonia lahutamatuks ja traditsiooniliseks osaks rahutuvide õhkulennutamine.
Olümpiahümni "La Montagne" autor oli helilooja Paul Gilson (1865–1942).
Esimest korda anti olümpiavanne. Vande andis 34-aastane Victor Boin (1886–1974), hõbemedal veepallis 1908 ja pronks 1912, hõbemedal vehklemises 1920. Aastail 1932–1956 oli Boin Rahvusvahelise Spordipressi Assotsiatsiooni (AIPS) president.
Olümpiapostmargid anti välja kolmest margist koosnev seeriana, mis trükiti New Yorgis. Markide kujunduses järgiti jälle antiikset joont. Ühel markidest näeme Myroni "Kettaheitjat", teisel kvadriigat (neljahoburakend) ja kolmandal jooksjat. Perforeeritud sarja oli 774 000, kuid hammastamata seeriaid vaid 450 komplekti. Välja anti ka mõned reklaamivinjetid.
Medaliriigid
Esimest korda polnud olümpiamänge korraldav riik medalite arvult esikohal (Belgia – 5. koht).
Enim olümpiamedaleid võitnud sportlased: Willis A. Lee, USA, laskmises 7 medalit (5-1-1); Lloyd Spooner, USA, laskmises 7 medalit (4-1-2); Hubert van Innis, Belgia, vibulaskmises 6 medalit (4-2-0); Carl Osburn, USA, laskmises 6 medalit (4-1-1); Nedo Nadi, Itaalia, vehklemises 5 medalit (5-0-0).
Edukaim kergejõustiklane oli Paavo Nurmi (1897–1973), Soome, 4 medalit (3-1-0).
Noorimaks olümpiavõitjaks tuli Aileen Riggin (sünniaasta 1906), USA, vettehüpped – 14 a. 3 k. 27 p. Vanim olümpiavõitja oli Hubert van Innis (1866–1961), Belgia, vibulaskmine – 54 a. 6 k. 5 p. Oma esimesed kaks kuldmedalit oli vanameister võitnud juba 1900. aasta Pariisi OM-il.
Riikide esimesed olümpiavõitjad olid Brasiilia (3.08.1920) – Guilherme Paraense (1885–1968), olümpiakiirlaskmises; Eesti (29.08.1920) – Alfred Neuland (1895–1966), tõstmise kergekaalus.
Maailmarekordeid püstitati 8 (kergejõustikus 3). Olümpiarekordeid tuli kokku 21.
Koldnõges
pisi|350px|Õitsev koldnõges. Koldnõges (Lamiastrum galeobdolon, sünonüümid Lamium galeobdolon, Galeobdolon luteum) on huulõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Koldnõges on Eestis tavaline metsaaluste taim. Ta on vastaka leheseisu ja kollaste õitega väike taim.
Premium liiga
Premium liiga (2013. aastani Meistriliiga) on Eesti klubijalgpalli kõrgeim liiga. 1992. aastal tegevust alustanud liigas mängib kümme meeskonda. Hooaeg kestab reeglina märtsist novembrini. Meister saab õiguse osaleda UEFA Meistrite Liigas, teiseks ja kolmandaks jäänu UEFA Konverentsiliigas. Viimane langeb Esiliigasse, eelviimane peab üleminekumänge.
2013. aastal sõlmisid Eesti Jalgpalli Liit ja A. Le Coq viieaastase koostöölepingu, mille alusel kannab kohalik tippliiga nime "Premium liiga".
Ülevaade
Hooaeg peetakse erinevalt enamikust Euroopa riikidest, kuid sarnaselt teiste Baltimaade ja Põhjamaadega kalendriaasta põhiselt. Eestis kestab hooaeg reeglina märtsist novembrini. Aastail 1992–1998 oli hooaeg sügisest kevadeni.
Hooaeg koosneb 36 voorust: kaks kevad- ja kaks sügisringi, igas ringis üheksa vooru. Meeskonnad kohtuvad omavahel neli korda, pidades iga vastasega kaks mängu omal ja kaks mängu võõral väljakul. Mängud toimuvad reeglina laupäeviti.
Meistriks tuleb hooaja lõppedes kõige rohkem punkte kogunud meeskond. Meister saab õiguse osaleda UEFA Meistrite liiga ning teiseks ja kolmandaks jäänu UEFA Euroopa liiga eelvoorus. Kui Eesti karikavõitja ja karikas teise koha saavutanud meeskond taganud UEFA Meistrite Liiga või UEFA Euroopa Liiga eelringis koha, saab õiguse osaleda UEFA Euroopa liiga eelvoorus neljanda koha saavutanud meeskond. Viljandi Tulevik pääses 1999. aastal UEFA karikasse kõrge sportliku mängu näitaja alusel.
Gonzaga hertsogipalee
thumb|right|300px|Palazzo Ducale
Premium liiga
Ülevaade
Viimasena ehk 10. kohal lõpetanud meeskond langeb astme võrra madalamale esiliigasse, mille parim iseseisev klubi (st mitteduubelivõistkond) pääseb omakorda kõrgliigasse. Meistriliiga eelviimane ehk 9. meeskond peab liigakuuluvuse säilitamiseks alistama üleminekumängudes esiliigas paremuselt teise iseseisva klubi.
Gonzaga hertsogipalee
Gonzaga hertsogipalee (Palazzo Ducale, ka: Palazzo Ducale di Mantova) on Gonzagade suguvõsale kuulunud palee Itaalias Mantova linnas.
See on üks Euroopa suuremaid losse. Ta võtab enda alla kogu linna kirdeosa. Lisaks lossile kuulub paleekompleksi 14. sajandist pärinev kindlus Castello di San Giorgio ning kirik. Osa paleest on avatud külastajatele muuseumina.
Premium liiga
Ajalugu
Meistriliiga alustas tegevust 1992. aastal. Esimesel kahel hooajal osutus parimaks FC Norma. Aastail 1993–1998 saavutas neli tiitlit ja tuli kahel korral teiseks FC Flora. Sel perioodil kujunes Flora põhirivaaliks FC Lantana, kes tuli 1995/96 ja 1996/97 nende ees meistriks. Lantana hääbudes kerkis Flora peamiseks konkurendiks FC Levadia, kes võitis oma esimese tiitli 1999. aastal. Flora ja Levadia on 1998. aastast jaganud omavahel kõik meistritiitlid, kui välja arvata FC TVMK edu 2005. aastal ning Nõmme Kalju tiitel 2012. aastal.
Gonzaga hertsogipalee
Hiilgeaegadel oli lossi suuruseks 34 000 m² ja seal elas üle tuhande inimese. Kui Habsburgid seda 1630. aastal rüüstasid, läks neil palee enam kui 500 ruumist kunstivarade äravedamiseks tarvis 1630 vankrit.
Premium liiga
Ajalugu
Meistriliiga koosseisu on peale meeskondade sportliku käekäigu mõjutanud uute klubide moodustamine, liitmine, ümbernimetamine, ülevõtmine, pankrotistumine või lagunemine. Tegevuse on tänaseks lõpetanud kolm varasemat meistrit (FC Norma, FC Lantana, FC TVMK). Osalusõiguse saanud klubid on neist ära ütelnud – 1997. aasta üleminekuturniiril teiseks jäänud JK Vall loovutas oma koha Lelle SK-le väidetava valuraha eest.
Gonzaga hertsogipalee
Kunstiväärtused
thumb|left|Camera degli Sposi laemaal, Andrea Mantegna thumb|right|300px|Camera delgli Sposi fresko, Andrea Mantegna