cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1. järgu flagman
1. järgu flagmanist kõrgem auaste oli 2. järgu laevastikuflagman ja madalam auaste 2. järgu flagman. Punaarmee maa- ja lennuväes aastatel 1935–1940 vastas 1. järgu flagmanile korpusekomandöri auaste.
Viie aasta jooksul sai 1. järgu flagmani auastme 18 inimest.
Henno tänav
Henno tänav on tänav Pärnus Eeslinna linnaosas.
Tänav algab Suur-Jõe tänavalt, suundub edelasse ja lõppeb Riia maanteel. Henno tänav ristub veel Tui ja Köie tänavaga.
Tänava pikkus on ligikaudu 291 meetrit.
Malaya Föderatsioon
thumb|Malaya Föderatsiooni lipp thumb|Malaya Föderatsioon
Bergamo Orio al Serio lennujaam
Bergamo Orio al Serio lennujaam, tuntud ka kui Milano Orio al Serio lennujaam, ärinimega Il Caravaggio International Airport, on lennujaam Itaalias Lombardia maakonnas Bergamo provintsis Orio al Serios.
Malaya Föderatsioon
Malaya Föderatsioon (malai Persekutuan Tanah Melayu) oli riik Malaka poolsaarel 1. veebruarist 1948 kuni Malaisia loomiseni 1963. aastal.
Bergamo Orio al Serio lennujaam
Bergamo Orio al Serio lennujaam oli 2013. aastal reisijate arvult Itaalias neljandal kohal.
Milano lennujaamade süsteemi moodustavad kolm lennujaama – Bergamo Orio al Serio, Milano Malpensa ja Milano Linate – teenindasid 2012. aastal kokku 37 miljonit reisijat.
Brandenburgi piiskopkond
Brandenburgi piiskopkond (ladina: Episcopatus Brandenburgensis või Dioecesis Brandenburgensis) oli katoliku piiskopkond, mille Saksamaa kuningas Otto I rajas aastal 948 Marca Geronis (Saksi Idamark) territooriumil Elbe jõest idas. Piiskopkond oli Magdeburgi peapiiskopkonna abipiiskopkond, selle tool asus Brandenburg an der Havelis.
Brandenburgi vürstlik piiskopkond (saksa: Hochstift Brandenburg) oli mõnda aega Saksa-Rooma riigi osariik, arvatavasti umbes aastast 1161/1165. Kuid Brandenburgi piiskopid ei suutnud kunagi saavutada kontrolli märkimisväärse territooriumi üle, neid varjutas Brandenburgi mark, mis istus algselt samas linnas. Kapiitel ja toomkirik, mida ümbritsesid muud kiriklikud institutsioonid, asusid toomkiriku saarel (Dominsel), mis moodustas vürstlik-piiskopliku toomkiriku puutumatuse ringkonna (Domfreiheit), eraldi Brandenburgi linnast. Alles aastal 1929 liidendati – vahepeal endine – puutumatuse ringkond linna endaga.
Ajalugu
pisi|300px|[[Saksamaa kuningriik|Saksamaa kuningriigi kaart Otto Suure valitsemise ajal aastal 972 (tumesinine) ja keisririigi edasine laienemine kuni Saali Konradi valitsemiseni]] pisi|300px|[[Brandenburg-Preisimaa. Oranž: Brandenburgi kuurvürstkond; punane: Johann Sigismundi ajal; roheline/kollane: Friedrich Wilhelm I ajal.]] thumb|Pühade Peetruse ja Pauluse toomkirik Brandenburgis, 19. sajand
Brandenburgi piiskopkonna asutamishartat dateeritakse 1. oktoobriga 948, kuigi tegelik asutamisaeg on ajaloolaste seas jäänud vaidlusaluseks. Keskaegne kroonik Thietmar Merseburgist mainib aastat 938; piiskopkond võidi luua ka seoses tohutu Marca Geronise jaotamise ja Põhjamargi tekkimisega pärast markkrahv Gero surma aastal 965. Asutamisega suunas Saksa kuningas Otto (Saksa-Rooma keiser aastast 962) polaabi slaavlaste (vendide) ristiusustamist ja nende territooriumi liidendamist Ida-Frangi riigiga.
Saksa ja Saksa-Rooma riigis
thumb|Ziesari loss, nüüd muuseum, kus näidatakse ka Brandenburgi vürstliku piiskopkonna ajalugu
Vahetult keisrile alluvate valitsejatena valitsesid nad siiski hajutatud territooriumi, mis oli jaotatud neljaks foogtkonnaks (saksa: Ämter): Brandenburg/Havel, Ketzin/Havel, Teltow ja Ziesar. Vürstlikud piiskopid resideerisid 14. sajandi algusest alates oma Ziesari kindluses Magdeburgi teel. Viimane tegelik piiskop oli Matthias von Jagow (suri aastal 1544), kes asus Reformatsiooni poolele, abiellus ja abistas igal moel Hohenzollernist kuurvürsti Joachim II ettevõtmisi.
Brandenburg-Preisimaa riigis
Oli veel kaks nimelist piiskoppi, kuid nendest eelviimase, aastal 1560 ametisse nimetatud Brandenburgi kuurvürsti Johann Georgi avaldusel võeti ette piiskopkonna sekulariseerimine, mis viidi lõpule aastal 1571, vaatamata õiguslikule menetlusele taaskinnitada vahetult keisrile alluv vürstlik piiskopkond keisririigis ja nii ka säilitada piiskopkond, mis venis 17. sajandisse.
Luterlikud piiskopid
Sekulariseeriti ja liideti Brandenburgiga.
Teadmistepäev
Tähendus
Teadmistepäeval osutakse erilist tähelepanu kooliteed alustajatele ning tähtsustakse õppimist. See tähistab ka suve lõppu ja sügise algust. Sellel on eriline tähendus nende klassi õpilaste jaoks, kes tulevad kooli esimest korda ja osalevad sageli sellel kuupäeval pidulikul kogunemisel. Päevaga kaasneb ka esimene kell (Первый Звонок). Teiste klasside õpilased võivad õpinguid alustada 1. septembril või paar päeva hiljem, tavaliselt ilma eriliste pidustusteta.
Ajalugu
Teadmistepäev sai alguse NSV Liidust, kus see kehtestati NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi 15. juuni 1984. aasta määrusega. Olulist rolli uue puhkusekuupäeva kinnitamisel mängis austatud kooliõpetaja, Krasnodari kooli direktor Fjodor Fjodorovitš Brjuhhovetski.
Välislingid
- Esimene september - teadmiste päev (Maaleht 11.08.2010)
Ampiirstiil
Ampiirstiil (ka ampiir; prantsuse keeles empire ˈimpeerium, keisririikˈ) on prantsuse ehituskunsti, dekoratsiooni, sisekujunduse ja moestiil, mis oli valdav umbes 1800–1830. See on klassitsismi erivorm, mis kujunes välja Prantsusmaal Napoleon I ajal. Ampiir oli esinduslik ja suursugune, matkides Rooma keisririigi aegset arhitektuuri, ühendades seda sageli egiptuse kunsti motiividega (greifid, sfinksid). Ampiirstiilile on iseloomulik tasapinnalisus ja selged, lihtsad kontuurjooned. Ehitised olid rangelt sümmeetrilised, lihtsa silueti ja lakoonilise dekooriga; levinud olid portikused, sambad ja pilastrid. Mööbli valmistamisel kasutati kullatud pronkskaunistusi. Maalis ja skulptuuris domineeris lineaarsus, plastiline modelleering ja kompositsiooni tasakaalustatus; portreede kõrval loodi pms. Ampiirstiil levis aastatel 1800–1830 peaaegu kõikides Lääne-Euroopa maades. Ampiirstiili mõju oli tugev ka Venemaal.
Eestis on ampiirstiili näited Hõreda mõisa ja Riisipere mõisa peahooned.
Nutulaul
Nutulaul ehk lamentatsioon, ka kaebelaul (ladina keeles lamentatio) on muusikas tavaliselt kannatusnädala kolme viimase päeva öistel palvustel lauldav või mängitav ning tavaliselt Jeremia nutulaulu tekstile tuginev muusikažanr.
Embūte vald
pisi|Valla maastik Embūte vald (läti keeles Embūtes pagasts) on vald Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Vaiņode, Kalvene ja Priekule vallaga, Kuldīga piirkonna Nīkrāce vallaga ning Salduse piirkonna Nīgrande vallaga.
Valla pindala on 117,4 km². 2011. aasta seisuga elas seal 386 inimest. Aastal 2011 elas vallas 337 lätlast, 13 venelast, 2 valgevenelast, 8 ukrainlast, 1 poolakats ja 22 leedulast. Valla keskuseks on Vībiņi küla. Vallamaja asub aadressil Uzvaras iela 6, vallavanem on Indra Fjodorova.
Valla alad jäid kunagi kuralaste Bandava muinasmaakonda, lõunapoolne osa ka Ceklise muinasmaakonda. Hiljem asus seal Embūte kihelkond. Embūte vald moodustati Esimese maailmasõja ajal Embūte (Amboten), Bakūze (Backhusen), Vībiņi (Wibingen) ja Dēsele mõisa (Desseln) maad. Aastal 1920. läbi viidud agraareeformi ajal kuulus Embūte mõisale 1273 hektarit maad, Bakūze mõisale 594 hektarit maad, Vībiņi mõisale 376 hektarit maad ja Dēsele mõisale 465 hektarit maad. Aastal 1935 oli valla pindala 80,5 km² ja seal oli 1337 elanikku. Toona oli valla keskuseks Embūte.
Aastal 1945 moodustati vallas Embūte ja Dēsele külanõukogud, aga aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti Embūte külanõukoguga Dēsele külanõukogu, aastal 1961 osa likvideeritavast Asīte külanõukogust. Aastal 1977 liideti külanõukoguga osa Vaiņode külanõukogu alasid. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Vaiņode piirkonda.
Suuremad jõed on Dzelda jõgi ja Lētīža. Suurim järv on Sepene järv (67 ha). Vald asub Lääne-Kuramaa kõrgustikul. Kõrgeim koht asub Asīte ja Embūte vahelisel mõhnal, mis on ümbritsevast alast 60-80 meetrit kõrgem. Kõrgeim tipp on Krievukalns (189,5 m).
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Embūte linnamägi, Embūte piiskopilinnus ja hiiepaik Embūte Ohvrimägi. Kohaliku kaitse all on Padambji muinaskalmed ehk Kalmemägi, Sproģi muinaskalmed, Vībiņi mõisa muinaskalmed, Tulči linnamägi ja linnamägi Vēreskalns.
Looduskaitse all on Drieki saar, Drieki tamm, Embūte jäärakud, Indulise ja Ārija tamm, Kļaviņase saar, Bakūze mõisa vaher, Bakūze mõisa saared, Bakūze mõisa hiidsaar, Ogļukalnsi paljand (paljandub Juura ajastu pruunsüsi), Ošenieki pärn, Graviņase saared, Ohvritamm ja Nīgrande valla piiril asuv Lētīža hiidrahn, lisaks veel arvukalt nimetuid põlispuid. Vallas asub Embūte looduspark, valla loodeosa jääb osaliselt Blažģa järve hoiualale.
Vallas on kolm küla. Valla keskuses Vībiņis (vidējciems ) oli 2021. aastal 228 elanikku. Muud külad on staatusega mazciems: Dēsele 14 elanikuga aastal 2005 ja Dinsdurbe 14 elanikuga aastal 2015. Ülejäänud elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Zūras
pisi|left|Zūrase mõisa häärber Zūras on küla (vidējciems) Lätis Ventspilsi piirkonnas Vārve vallas. Küla asub merepinnast 4 meetri kõrgusel Venta jõe vasakul kaldal.
Zūrases on kaheksaklassiline kool, postkontor, raamatukogu ja spordi- ning kultuurikeskus.
Küla on tekkinud Zūrase mõisa (Gut Suhrs) juurde. Kuni aastani 1949 oli Zūras Zūrase valla halduskeskuseks. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks. Sealses koolis õppis Ģirts Valdis Kristovskis.
Külas asub mälestusmärk Teises maailmasõjas hukkunud valla elanikele. Ka asub seal mälestusmärk Kārlis Feldmanisele.
Heina tänav (Pärnu)
Heina tänav on umbtänav Pärnus Eeslinna linnaosas, mis on seotud Karjamaa tänavaga.
Tänava pikkus on ligikaudu 65 meetrit.
Impact Day
pisi|Impact Day 2022 Impact Day on Baltikumi suurim mõju- ja jätkusuutlikkuse festival, mis keskendub olemasolevate ja uute jätkusuutlikke ettevõtete võimendamisele ning sotsiaalse ja jätkusuutlikku ettevõtluse teadlikkuse kasvatamisele. Impact Day toimus esmakordselt 2022. aastal Tallinnas, Põhjala tehases. Impact Day-st võtab osa üle 2000 külastaja, kellest üle 100 on esinejad. Impact Day on mõju ja jätkusuutliku ettevõtluse festival, mida korraldavad SEB, Delfi, Elisa, DPD, Fairtrade, Sustinere, SFI, RFC, Keskkonnainvesteeringute Keskus, Siseministeerium, Miltton, Maakondlike Arenduskeskuste Võrgustik, Lindström ja Sotsiaalsete Ettevõtete Võrgustik.
Alver
Alver on eesti perekonnanimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Alver 91 inimesel: 42 mehel ja 49 naisel. Perekonnanimede levikult on Alver meeste puhul 2580. kohal ja naiste puhul 2390. kohal. Nimi on levinuim Põlva maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 4,85.
Klecki rajoon
Klecki rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 974 km². 2009. aasta seisuga elas seal 32 302 inimest.
Rajoon moodustati 1940. aastal, praegustes piirides on aastast 1966.
Rajooni tähtsamad jõed on Łań ja Morač. Rajooni põhjaosa asub Kapyli kõrgustikul, lõunaosa aga Polesje madalikul. Kõrgused jäävad üldiselt vahemikku 150–180 meetrit üle merepinna, kõrgeim koht (232 meetrit) asub Liskava küla juures.
2009. aasta seisuga olid elanikest 93,63% valgevenelased, 3,87% venelased, 1,15% poolakad ja 1,35% oli teistest rahvustest. 92,4% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 6,86% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 85,49% elanikke, vene keelt aga 23,69%.
Nicholas Hawksmoor
pisi|Blenheim Palace pisi|Easton Nestoni härrastemaj pisi|Clarendon Building Oxfordis pisi|Oxford, Queen's College'i siseõu pisi|Oxford, All Souls College'i siseõu Nicholas Hawksmoor (1661, arvatavasti East Drayton, Nottinghamshire – 25. märts 1736 London) oli Inglismaa barokkarhitekt, kelle stiili iseloomustab eripärane baroki, klassitsismi ja järelgootika joonte segamine.
Eluloolist
Nicholas Hawksmoor töötas alates 18-aastaseks saamisest Christopher Wreni käe all ja koos temaga, muuhulgas Greenwichi meremeeste kodu projekteerimisel ja ehitamisel. Järgnevatel aastakümnetel visandas Hawksmoor rohkem projekte, millest küll rahaliste raskuste tõttu ükski ei realiseerunud. 1690. aastast hakkas ta töötama koos John Vanbrughiga, kellega koos ehitas ta Castle Howardi ja Blenheimi lossi, viimatinimetatu ehituse võttis ta hiljem Vanbrughilt täielikult üle.
1702. aastast omandas Hawksmoor arhitektina rohkem iseseisvust ja tema stiilis segunesid baroki elemendid Vanbrughilt laenatuga ja rooma antiikehitiste eeskujud gootika elementidega. Tema esimene suurem iseseisev töö oli Easton Nestoni mõis Northamptonshire'is 1694. aastal, mille esimesed plaanid oli teinud Wren; selle kuupjas hoonekehand on keskosas liigendatud kolossaalorderis pilastritega.
Oxfordi ülikooli kompleks
Alates 1708. aastast oli Hawksmoor aina rohkem seotud Oxfordi ülikooli kompleksi väljaehitamisega. Aastail 1712–1713 ehitas ta Clarendon Buildingu koos selle neljasambalise frontooniga kroonitud dooria portikusega. Oxfordi Queen's College'i jaoks tegi ta rohkelt kavandeid, temaga seostatakse hoone põhjatiiva ehitust. All Souls College'i jaoks olid tema esialgsed kavandid harjumuspärase klassitsistliku vormikeelega, kuid 15. sajandi kabeli mõjul võttis ta edaspidi omaks järelgootika vormikeele. 1712. ja 1713. aastal kavandas Hawksmoor suurejoonelise Cambridge'i King's College'i ümberehituse; see aga ei läinud töösse. Juba 1712. aastast alates plaanis Hawksmoor ehitada Radcliffe Camera raamatukoguhoone ümarehitisena ja ehitas isegi valmis hoone puitmaketi. Eluajal ei õnnestunud tal selle valmimist näha, hoone lõpetas 1737–1746 pärast Hawksmoori surma kergelt ümbertehtuna James Gibbs. Ringikujulise põhiplaaniga tsentraalehitise idee teostas Hawksmoor seevastu edukalt 1729. aastal Castle Howardi mausoleumis, lähtudes seal otsejoones Bramante Tempietto eeskujust.
Kirikud
1711. aastal sai Hawksmoor briti parlamendi ettepanekul Viiekümne kiriku projekti peaarhitektiks; lõpuks ehitati neist valmis 12 kirikut, kuus neist Hawksmoori plaanide järgi: Greenwichi St Alfege (1712–1724), St George's-in-the-East (1714), Limehouse'i St Anne'i kirik (1712–1724), St Mary Woolnoth (1716–1727), Spitalfieldsi Christ Church (1723–1739) ja Bloomsbury St George'i kirik. Kaks kirikut – Horsleydowni St John Southwarkis ja Old Streeti St Luke'i kirik – ehitas ta koostöös John Jamesiga. Nende kirikute puhul õnnestus tal luua igale hoonele oma eripärane plaanilahendus ja nende tornidest sai mõjuv linnaehituslik aktsent. Cornhilli St Michaeli kiriku torniehitus rajanes otseselt hilisgooti perpendikulaarstiili eeskujudel (Hawksmoorilt on torni ülemine osa). 1734. aastal pärast Wreni surma alustas Hawksmoor Westminster Abbey gooti läänetornide väljaehitamist; selle töö lõpetas pärast arhitekti surma 1746. aastal John James.
Bānūži
Bānūži (vanasti ka Bānuži või Kudliņu muiža) on küla (mazciems) Lätis, Cēsise piirkonnas ja Taurene vallas.
Küla asub valla loodeosas. Bānūži jääb valla keskusest Taurenest 7,4, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 22,2 ja Riiast 113,3 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda. Sinna jääb Bānūži bussipeatus.
Külas asub looduskaitsealune Bānūži Kollane allikas. . Kultuurimälestistest on riikliku kaitse Bānūži linnamägi. Kohaliku kaitse all on hiiepaik Bānūži püha allikas.
Aastal 2007 oli külas 5 elanikku.
WASP
WASP (wasp tähendab inglise keeles herilast) loodi 1943. aastal ja lõpetas tegevuse 1944. aastal.
Kuigi organisatsiooni loomise ja juhtimisega olid seotud sõjaväelased, olid selle liikmed tsiviilisikud, kelle ülesanne oli lennuvahendeid katsetada, neid transportida ja teisi piloote koolitada. Organisatsiooni eesmärk oli vähendada meespilootide koormust, et need saaksid keskenduda sõjategevusele. WASP-ile eelnevalt olid loodud teised naispiloote koondavad organisatsioonid nagu WFTD ja WAFS, mille liitmisel loodigi WASP.
WASP-i liikmeteks kandideeris üle 25 000 naise, lenduriks sai 1074 kandidaati, nad lendasid oma tegutsemisperioodil üle 90 miljoni kilomeetri, hukkus 38 liiget. 1977. aastal anti waspidele sõjaveteranide staatus, 2009. aastal tunnustati neid kongressi kuldmedalitega.
Tabiteuea
pisi Tabiteuea (varem ka Drummondi saar) on Kiribatile kuuluv atoll Mikroneesias, üks Gilberti saartest.
Koosneb ühest suuremast saarest (Aanikai ehk Eanikai ehk Nuribenua, 22,4 km²), kus on kokku 12 küla ja mis moodustab Põhja-Tabiteuea omavalitsuse. Selle halduskeskuseks on Utiroa küla. Lõuna-Tabiteuea koosneb mitmest väiksest saarest (kokku 12 km²), kus on 6 küla. Halduskeskus on Buariki küla.
Atolli elanike arv oli 2015. aastal 5261.
Elmar Kivistik (laev)
Elmar Kivistik on endine Eesti Merelaevanduse puistlastilaev, mis ehitati 1987. aastal Mõkolajivi laevatehases kui Ivan Babushkin. Aastatel 1992–1999 kandis nime Elmar Kivistik ja sõitis Eesti lipu all.
Praegu on laeva nimi Bao Zhong 188 ja ta kannab Hiina lippu. See on 8 laadruumiga ühe sõukruviga laev, mille kandevõime on 52 650 tonni..
Kalle Voolaid
pisi|Kalle Voolaid (2019)
Kalle Voolaid (10. aprill 1969 Tartu – 11. november 2022 Tavira, Portugal) oli eesti spordiajaloolane.
Ta lõpetas aastal 1987 Tartu 10. Keskkooli ja aastal 1996 bakalaureusena Tartu Ülikooli eesti ja võrdleva rahvaluule erialal. Töötas aastatel 1993–2022 Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseumis, oli rahvusvahelise spordiajalooühingu ISHPES (International Society for the History of Physical Education and Sport), rahvusvahelise muuseumiühingu ICOM (International Council of Museums) ja Eesti Olümpiaakadeemia liige, alates 2001. aastast Eesti Olümpiaakadeemia peasekretär. Paljude spordiraamatute autor, koostaja ja toimetaja, sporditeemaliste näituste kuraator, oli alates 2012. aastast ajakirja Sport&Muuseum peatoimetaja.
Isiklikku
Tema ema Kaie Voolaid (snd 24. septembril 1942 Viljandis) on samuti spordiajaloolane, vend Juhan Voolaid on linnaametnik, kirjanik ja korvpallur.
Reno maakond
Reno maakond (Reno County) on maakond Ameerika Ühendriikides Kansase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Hutchinson.
Ajalugu
Maakond moodustati 1867. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 64 511.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Jaan Kreuksi nimeline parteiorganisatsioon
Jaan Kreuksi nimeline parteiorganisatsioon oli 1932. aastal Jõgeval Albert Sakkarti asutatud EKP organisatsioon.
Organisatsiooni kui terviku tegevus lõppes 1935. aastal, kui Sakkart lahkus Eestist.
Krasnaja Gorka fort
Krasnaja Gorka fort (alates 1915 Aleksei fort, vene keeles Алексеевский форт; alates 1919 Punalaevastiku fort, vene keeles Краснофлотский форт) on endine fort Soome lahe lõunarannikul Kotlini saare vastas Lomonossovi rajoonis.
Krasnaja Gorka operatsioon
1919. aasta oktoobris-novembris Eesti Vabadussõja ajal püüdsid Eesti väed vallutada Krasnaja Gorka forti.
Eenpalu
Eenpalu on eesti perekonnanimi. Nimi võeti kasutusele 1935. aastal, kui Karl August Einbund oma nime eestistas.
Eenpalu on kantud Perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 26 all.
Itk
Itk on rituaalne praktika ja tehnika, mida kasutatakse traditsioonilises kultuuris kriisiolukordade markeerimiseks ja nendest ülesaamiseks. Itkud jagatakse tavandi- ja olusikuitkudeks. Tavandiitkud on seotud elus toimuvate pöördeliste sündmustega. Sellised olukorrad on harilikult seotud surma, abiellumise, võõrsile lahkumise või taaskohtumistega. Olustikuitkudes räägitakse isiklikest kriisidest või lähedaste igapäevastest olukordadest, kus on oluline tunnete väljendamine ning enese määratlemine muutunud olukorras. Kõikidest itkuliikidest kõige vanemad on surnuitkud.
Rahvaluuleteaduslikust aspektist on itk omaette folkloorižanr ja praktika, esituslikult on tegemist iseseiseva vokaaltehnika või kõneaktiga. Itkule on omane vähem või rohkem iseloomulik meloodika, mis tavajuhtudel pole ei kõnelemine ega laulmine, vaid jääb pigem nende vahele. Oluline ja itkule omane on itku tekst, mis põhineb traditsioonilistele, sageli vägagi välja arendatud luulelistele vormelitele, mis raamivad ja kujundavad iga esituse konkreetsest olukorrast tulenevat individuaalsust ja improvisatoorsust. Itku meetrika ja värsistruktuur on reeglina suhteliselt kõikuvad.
Itku otstarve on vaatamata valdavalt individuaalsele esitusele pigem kollektiivne. Pulmades (ja siirderiitustes üldse) aitab itk asjaosalistel mõtestada toimuvaid ühiskondlikke- ja rollimuutusi, asetada end uude olukorda ja luua turvaline alus edasiseks eluks. Enam individuaalsed on nn juhuitkud, mis võivad olla esitatud üksi olles vastava meeleolu ajel.
Itkemist pole üldjuhul eraldi õpitud, suulises kultuuris on see oskus omandatud passiivselt ning ta on aktualiseerunud vastava olukorra tekkides inimese elus. Läänemeresoome rahvakultuuris on itkejad olnud valdavalt naised. Häid itkejaid on hinnatud ning nad on täitnud kogukonnas tähtsat rolli. Eesti rahvakultuuris on itk eksisteerinud muinasajal ja küllap ka hilisematel sajanditel, kuid tõenäoliselt koos reformatsiooni tulekuga on ta ideoloogilistel põhjustel avalikust kasutusest sajandite jooksul välja tõrjutud. Küll on itkemine viimaste aegadeni säilinud setudel, samuti Venemaa läänemeresoome rahvastel. Iseäranis monumentaalsed ja poeetiliselt välja arendatud on karjala ja vepsa itkud.
Surnuitk
Surnuitk on hõige üle piiri, kontakti otsimine teispoolse maailmaga. Surnuitkud põhinevad rahva uskumustel ning on seotud esivanemate kultusega. Itku mõistmine tugineb peamiselt itkuteksti poeetiliste kujundite analüüsil, mida on püütud seletada psühholoogilises, kultuurilises ning sotsiaalses kontekstis. Surnuitkud on suhtlemisvahendid elavate ja surnute kogukonna vahel, nende esitamistel (taas)markeeritakse ja turvatakse eri maailmade piiri, hoitakse diplomaatilist suhtlust ja vahetatakse teavet surnutega, et tagada sealpoolsuse heasoovlikkust ja vältida ootamatusi lahkunud kogukonna esindajate poolt (näitkeks kodukäimine). Matuseolukorras esitatavatel itkudel on sageli surnu hinge teispoolsusse juhatav ülesanne, kuid esineb ka erandeid, kus itkeja avaldab vastupanu muutustele ning nõuab surnu ülestõusmist hauast.
Uspenka (Amvrossijivka rajoon)
Uspenka on küla Ukrainas Donetski oblastis Amvrossijivka rajoonis. 4 km kaugusel, piiril Venemaaga, asub "Uspenka" piiripunkt.
Krõnka kallastel asuva Uspenka asula kõrgus merepinnast on 19 meetrit.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 1478 inimest.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta suvel, võtsid valitsusvastased relvajõud asula oma kontrolli alla.
Uspenka asub Venemaa Föderatsiooni ja Ukraina vahelisel ühendusteel, mille kaudu varustatakse valitsusvastaseid relvajõude sõjatehnika ja elavjõuga.
Vessel
Vessel on New Yorgis asuva Hudson Yardsi ümberehitusprojekti osa, mida kasutati külastajate atraktsioonina. Briti disaineri Thomas Heatherwicki plaanide järgi ehitatud keerukas kärgstruktuuri meenutav rajatis ulatub 16 korruse kõrgusele ning koosneb 154 trepist, 2500 astmest ja 80 trepimadest, kuhu külastajad said ronida.
Selle lõplikuks maksumuseks kujunes hinnanguliselt 200 miljonit dollarit.
Eskola
Eskola on eeskätt eesti ja soome perekonnanimi.
Eskola on kantud perekonnanimede kaitseregistrisse (nr. 14).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on Eestis perekonnanimi Eskola 5 mehel ja 6 naisel. Perekonnanimede levikult on Eskola meeste puhul 22029. ja naiste puhul 20684. kohal.
Arthur Paal
Arthur Paal (11. aprill 1902 Meeri vald, Tartumaa – 25. aprill 1978 Perth, Austraalia) oli eesti õigusteadlane.
Elulugu
Arthur Paal oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1921. aastal Tartu Õhtugümnaasiumi, 1925. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Aastatel 1925–1926 õppis filosoofiateaduskonnas, õigusteaduse doktor (1948, Tübingeni ülikool).
Thomas Heatherwick
Thomas Alexander Heatherwick (sündinud 17. veebruaril 1970) on inglise disainer ja Londonis asuva Heatherwick Studio asutaja.
Arthur Paal
Elulugu
Võttis osa Vabadussõjast. Oli 1922–1924 Elva Alevi Algkooli ja 1925–1928 Tartu Õhtugümnaasiumi õpetaja, 1925–1929 Tartu-Võru rahukogu kohtuameti kandidaat, 1929–1932 Rakvere jaoskonna ja 1932–1935 Tartu 4. jaoskonna kohtu-uurija, 1935–1937 Tartu ringkonnakohtu abiprokurör,1940-41 marksismi-leninismi propageeriv rändlektor Lõuna-Eesti kultuurimajades, 1944 kohtuametniku kandidaat.
Läks 1944 Saksamaale, sealt 1949 Austraaliasse, kus oli 1955–1967 tervishoiuministeeriumi ametnik.
Petteri Wirtanen
Petteri Wirtanen (sündinud 28. mail 1986 Hyvinkääs) on Soome jäähokimängija, kes mängib keskründajana Soome kõrgliiga klubis HIFK.
2006. aastal valis Anaheim Ducks ta NHL-i draft'is 172. valikuna. 2006. aasta juulis sõlmis ta Ducksiga kolmeaastase lepingu. Wirtanen mängis kolm hooaega American Hockey League'is Ducksi tütarklubides Portland Pirates ja Iowa Chops. NHL-is pääses ta Ducksi meeskonnas väljakule vaid hooajal 2007–08 kolmes mängus ning sai kirja ühe värava.
Aastatel 2009–2012 mängis Wirtanen Soome kõrgliigas HIFK-i ridades. 2011. aastal tuli ta HIFK-iga Soome meistriks. Aastatel 2012–2014 mängis ta KHL-i klubis HK Donbass. Hooaja 2014–15 alguses mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubis HC Fribourg-Gottéron. Seejärel liitus ta KHL-i klubiga Jokerit, kus mängis kuni hooaja 2017–18 lõpuni.
Hooaja 2018–19 alguses mängis ta TPS-is ja hooaja teises pooles Rootsi kõrgliiga klubis Djurgårdens IF. 2019. aastal jõudis ta Djurgårdensiga Rootsi meistrivõistlustel finaali, kus kaotati Frölundale. Pärast seda naasis Wirtanen TPS-i. 2021. aastal kaotas ta Soome meistrivõistlustel TPS-iga finaalis Lukkole. 2021. aasta septembris liitus ta taas HIFK-iga.
2006. aastal võitis Wirtanen Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Soome jäähokikoondise koosseisus hõbemedali.
Evald Reier
Isiklikku
1939. aastal abiellus ta Anniga. 1940. aastal sündis poeg Jüri, 1943. aastal poeg Rein.
Optika tänav
Optika tänav on tänav Tartus Ränilinnas.
Tänav algab Riia tänavalt ja kulgeb Lõunakeskuse tagant kuni linnapiirini. Tänava pikkus on 870 meetrit.
Tänav sai nime 2010. aastal. Optika nime valisid linnavalitsus ja -volikogu Tartu Teaduspargi pakutud mitme variandi seast.
Lõoke (film, 1964)
"Lõoke" on 1964. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Jērūži
Jērūži (ka Jeruši või Jēruši) on küla (mazciems) Lätis, Cēsise piirkonnas ja Taurene vallas.
Lõoke (film, 1964)
Film on tähelepanuväärne selle poolest, et seal mängivad paljud eesti näitlejad.
Jērūži
Küla asub valla idaosas. Jērūži jääb valla keskusest Taurenest 9,3, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 10,5 ja Riiast 122,2 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.
Lõoke (film, 1964)
Süžee
Filmi tegevus toimub 22. juunil 1942. Sakslased katsetavad polügoonil Nõukogude tankide peal uut tüüpi soomust läbistavaid mürske. Tankide meeskonnad komplekteeritakse sõjavangidest. Üks tank T-34, mille meeskonda kuuluvad kolm Nõukogude sõjavangi ja üks Prantsuse vang, pääseb aga polügoonilt põgenema. Tank tekitab sakslastes segadust ja paanikat. Enne sakslaste varitsust jookseb ootamatult tanki ette väike laps. Tankist Ivan peab tanki kinni ja läheb teda päästma, kuid Saksa sõdur laseb ta maha.
Jērūži
Aastal 2007 oli külas 10 elanikku.
Vigurlend
pisi|Võistluslennuk Extra 300L thumb pisi|Video vigurlennust Pirkkala lennujaama kohal Soomes 2021. aastal Vigurlend ehk aerobaatika on tavaliseks lennuks mittenõutav manööverdamine ja kujundite moodustamine õhus, mille juures lennuk (kaasajal ka helikopter) pöördub osaliselt või täielikult ühe oma telje ümber. (Meenutame, ruumis on kolm telge).
Britannia sild
pisi|Britannia sild üle [[Menai Straits|Menai väina Bangoris Walesis (foto 2005)]] pisi|Britannia sild ([[litograafia, 19. sajandi keskpaik)]] pisi|Britannia silla kaldal valmis tehtud pea[[kandurite paigalduskohale sõidutamise ja sillasammastele tõstmise tehniliste üksikasjade arutelu. Pildi keskel (istumas) sillaprojekti autor Robert Stephenson. (John Lucase vasegravüür, 1868)]] Britannia sild (ka Britannia Tubular Bridge, kõmri Pont Britannia) on sild üle Menai väina Bangoris Walesis. Sild ühendab Suurbritannia ja Anglesey saart.
Vigurlend
Vigurlennuks võiks üldiselt nimetada igat manöövrit peale hariliku lennu (pöörangud, viraažid, maandumised). Vigurlennu eesmärk on lenduri ruumitaju treenimine ja lennuki lennuvõimekuse tundmaõppimine. Eristatakse lihtsaid, keerukaid ja ülikeerukaid vigurlennu elemente:
Britannia sild
Sild on nime saanud väina keskel oleva kaljurünka järgi, millele toetub üks sillasammas.
Euroopa farmakopöa
Euroopa farmakopöa (lüh EP ladina European Pharmacopoeia) on Euroopa Nõukogu poolt regulaarselt välja antav ametlik kogumik kohustuslikke eeskirju, mis puudutavad ravimite, ravimainete, -preparaatide ja -vormide valmistamist, säilitamist ja kvaliteedi määramist ning annuseid.
Britannia sild
Britannia sild arvati 1966. aastal 2. järgu arhitektuurimälestiseks.
Karussell
pisi|300px|Karussell Karussell on lõbustusatraktsioon, kus toimub peamiselt horisontaalne pöörlev liikumine.
Britannia sild
Silla rajamine
Üle Menai väina viiv rippsild ei rahuldanud 1840. aastatel enam üha suurenevat liiklust. Pealegi sai selgeks, et rippsillad ei sobi rongiliikluseks eeskätt sõidutee vähese jäikuse tõttu. Insenerid William Fairbairn ja Robert Stephenson kaalusid kaheavalise metallkaarsilla (avadega 107 m) ja kõrgetele sammastele toetuva tavapärase talasilla lahendusi, kuid tulid lõpuks originaalsele lahendusele valida talakanduriks toru. Pärast ulatuslikke katseid tehases otsustati sild ehitada kahe kõrvu asetatud täisnurkse toruna. Torud neediti kokku sepisterasest valmistatud raudlehtedest.
Karussell
Traditsiooniline karussell koosneb ümber vertikaaltelje pöörlevast šassiist ja selle külge kinnitatud erikujulistest istmetest. Sellisel karussellil sõitjad istuvad tavaliselt puidust või tänapäeval enamasti klaaskiust valmistatud ning rikkalikult ja värvikirevalt kaunistatud loomakujudel, kes võivad liikuda ratsutamist matkides üles-alla. Kõige tavalisem karusselliloom on hobune. Karussellisõidu lahutamatu osa on lõbus muusika.
Britannia sild
Silla rajamine
Kaheteeline raudteesild ehitati aastatel 1846–1850 Stephensoni projekti järgi. Konsultantidena olid kaastegevad insenerid William Fairbairn ja Eaton Hodgkinson. Ehitustöid juhtis Stephenson. Torutalad tehti valmis kaldal, sõidutati siis praamidel paigalduskohale ja tõsteti tugedele tungraudadega.
Karussell
Karusselliks võib nimetada ka mis tahes pöörlevat platvormi või muud seadet, mida kasutatakse lõbustuseesmärgil.
Euroopa farmakopöa
Euroopa farmakopöad koostatakse vastavalt Euroopa Nõukogu konventsioonile nr 50 "Euroopa farmakopöa koostamise konventsioon".
Britannia sild
Silla rajamine
Silla üldpikkus on 432 m. Kaks keskmist ava on sildeava pikkusega 146 m ja kaks külgmist ava silletega 70 m.
Karussell
Karussellitüübid
Aeglaste, traditsiooniliste karussellide istmeteks on tavaliselt loomakujud, mille selga sõitjad istuvad. Väikese pöörlemiskiiruse tõttu ei ole vaja turvavöösid ning sellised karussellid on ohutud ka väikestele lastele. Karusselliloomad võivad ka kapata, st liikuda vertikaalselt. Traditsiooniline loomakarussell võib olla kas ühe- või kahekorruseline.
Britannia sild
Taastamine ja rekonstrueerimine
1970. aastal sild põles. Kui põlemine lõppes, selgus, et metalltarindid olid sisepingeist niivõrd deformeerunud, et nende taastamine endisel kujul ei olnud võimalik.
Karussell
Karussellitüübid
240px|left|pisi|Kettkarussell Kettkarussell on karussell, kus pöörlevale seenekujulisele raamile on kinnitatud kettide abil rippuvad istmed. Mida kiiremini karussell pöörleb, seda rohkem eemaldub sõitjate trajektoor vertikaalteljest ja nende asend kaldub keskpunkti poole.
Britannia sild
Taastamine ja rekonstrueerimine
Taastamisel keskmised, 140-meetrised avad sillati teraskaarsõrestikega, külgmised, 70-meetrised avad tehti talakandureiga, mida keskelt toetati saledate raudbetoonpostidega. Seejuures projekteeriti kandvad tarindid arvestusega, et hiljem oleks võimalik juurde ehitada veel teine sõidukorrus.
Karussell
Karussellitüübid
pisi|Nõukogude aja lastekarussell Algelised karussellid on ka näiteks laste mänguväljakutel tavalised pöörlevad plaadid, millel on käsipuud kinnihoidmiseks ning hoogu tehakse jalaga tõugates.
Britannia sild
Taastamine ja rekonstrueerimine
Pärast kaks aastat kestnud taastus- ja rekonstrueerimistöid avati Britannia sild üheteelisena rongiliikluseks 30. jaanuaril 1972.
Karussell
Karussellitüübid
Karussellide arenguloo jooksul on proovitud ära kasutada peaaegu kõikvõimalikke transpordivahendeid. Euroopas on töötatud välja näiteks sõitjate endi tallamisel pöörlevaid versioone, vees ujuvaid, purjede, sõudmise või aurumootori abil pöörlevaid karusselle. Ka raudteed said lõbustusatraktsioonide osaks: karussellitehnikat arendanud britt Frederick Savage tutvustas umbes aastal 1880 uut karussellitüüpi (switchbackin), mis sai väga populaarseks. See koosnes vagunitest, mis liikusid ümmargusel, ringi kahes osas kõrgeneval liinil vaheldumisi üles- ja allamäge. Enne sajandivahetust patenteeris sakslane Johann Eckert "õhupallikarusselli" (Luftballon-Caroussel) ja ka teised tootjad hakkasid valmistama karusselle, mis lennutasid reisijaid väikestes lennukites või dirižaablites.
Britannia sild
Taastamine ja rekonstrueerimine
1980. aastal avati silla ülemine korrus üherajalise sõiduteega autotranspordile.
Karussell
Karussellitüübid
Uued tehnoloogiad on võimaldanud lõbustusatraktsioonide pöörlemiskiirust tõsta veelgi peadpööritavamaks. Tänapäevastes lõbustusparkides on traditsiooniliste hobuste, elevantide ja muretu muusikaga karussellide asemel sagedamini levinud atraktsioonid, millel ei ole endiste aegade karussellidega muud ühist kui pöörlev liikumine. Kuid nüüd pöörlevad sõitjad lisaks horisontaaltasapinnale ka kõigis teistes võimalikes suundades. Sellistel atraktsioonidel on sõitjate ohutuse tagamiseks kohustuslik põhjalik turvavarustus.
Ajalugu
Karussellil on inimeste meelelahutusvahendina mõne tuhande aasta pikkune ajalugu, pöörlemine mitmesuguste selleks otstarbeks ehitatud konstruktsioonidega on olnud tõenäoliselt paljude varajaste kultuuride ajaveetmisviiside hulgas. Neist algelistest puitrajatistest on kujunenud tänapäevased elektriajamiga lõbustusatraktsioonid. Loomi hakati karusselli istmetena kasutama 17. sajandil Prantsusmaal, kus aadlinoorukid turniiride ​​jaoks harjutades ratsutasid ringselt ümber tulba liikuvatel puuhobustel. Aurumootori leiutamine võimaldas ringi liigutada suuremat hulka inimesi ja industrialiseerimise käigus sai seade oma praeguse kuju. Karussellivalmistamise kõrgaeg oli 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi alguse majandusliku õitsengu ajal USA-s, kuhu Euroopa sisserändajad olid oma karussellitraditsioonid kaasa toonud.
Eellugu
Esimesed karussellid koosnesid tulba külge kinnitatud korvidest, kus sõitjad istusid: sellist seadet kujutab Bütsantsi reljeef umbes aastast 500. Karusselli aeti ringi käsitsi ja mõnikord oli sõitjatel tavaks püüda karusselli ringiajajal müts peast lüüa. Algeline kettkarussell ehitati, kinnitades tulba otsa ratta ning selle külge rippuvad istmed. Ka muistses Indias oli taolisi lõbustusi. Röövlindude sulgedega ehitud asteegid pöörlesid trosside abil kõrge tulba ümber. Tseremoonia, kus osalejad pöörlevad suure kiirusega, pea alaspidi, oli eluohtlik.
Inglane Peter Mundy nägi aastal 1620 Türgi võimu all olnud, praegu Bulgaariale kuuluvas Plovdivi linnas (tol ajal Philippopolis) reisil olles kaht pöörlevat lõbustusatraktsiooni. Üks neist pöörles horisontaalselt ja teine ​​vertikaalselt nagu vaateratas. Mundy kirjeldas inimjõul toimivat kummalist seadet nii: "See on nagu suur vankriratas, mille välisküljele on kinnitatud väikesed istmed. Kui lapsed on istunud, pannakse ratas liikuma, ning nad sõidavad horisontaalsuunas ringiratast."
Sõna "karussell" on pärit itaalia (garosello) ja hispaania keelest (carosella), tõlkes on see "väike sõda". Selle sõnaga märgiti 12. sajandil araabia ja türgi ratsanike treeningmängu, mis Euroopa ristirüütleid hämmastas. Mängus heitsid ratsanikud üksteise poole lõhnastatud veega niisutatud savipalle ning viletsaid mängijaid võis pärast mängu terve päeva lõhna järgi ära tunda. Ristisõdijate kaasa toodud mäng sai tuntuks ka Euroopas, eelkõige Prantsusmaal, kus seda tunti nimetusega carrousel. Sellest sai turniiride populaarne osa, kus võistlejad võrdlesid oskusi hobusevaldamises ja täpsuses. Carrousel ' i kõrghetkeks oli võistlus, kus ratsanikud torkasid täie hoo peal piike tulba külge kinnitatud väikestesse rõngastesse. Eriti suure vaatemängu korraldas Päikesekuningas Louis XIV 1662. aastal Pariisis Tuileries' ja Louvre'i vahelisel väljakul, mida tänapäevani kutsutakse Place du Carrousel. Sarnaseid üritusi toimus ka mõnedes teistes Euroopa riikides.
Meile tuttav karussell sai alguse 17. sajandi lõpus. Keskmise tulba külge kinnitati taladega puust hobused, mille seljas noored mehed "ratsutasid" ja valmistusid nii carrousel-turniiriks. Seadet ajas ringi teenija või veoloom. Selline karussell levis kiiresti, kui avastati, et selline pöörlemine oli ka aadlinaiste ja laste hulgas populaarne. Tol ajal ei olnud karussellihobustel sageli jalgu. Hiljem seadet täiustati, lisades selle alla rattad. Lisaks töötati välja hammasratastega pööramismehhanism, nii et ringiajajal ei olnud enam vaja liikuda karusselli ümber ringiratast, vaid karusselli sai pöörlema panna vänta keerates.
Nüüdiskarusselli sünd
Karussellid hakkasid ilmuma kogu Euroopas ning USA-sse jõudis leiutis hiljemalt 19. sajandil. Eriti Prantsusmaal oli see üldine lõbustusvahend ja näiteks ka poliitiliste karikatuuride teema. Lisaks hobustele hakati kasutama ka muid olendeid. Karussellisõitja võis soovi korral püüda visata rõngaid pulga otsa ja teenida nii tasuta uue sõidu.
Esimesed auru jõul ringiajatavad karussellid valmistati Euroopas 19. sajandi keskpaigas. Varaseim kirjeldus auru jõul tegutsevast karussellist on pärit Suurbritanniast (1863). Karussellitehnikat arendas eriti britt Frederick Savage. Tänu tõhusamatele mehhanismidele karusselli suurus kasvas: hobused võidi panna pöörlevale alusele kolme või isegi nelja ritta. Samuti pandi hobused ratsutamise imiteerimiseks üles-alla liikuma, nagu on tüüpiline tänapäeva karussellidele. Sajandi lõpuks töötas Suurbritannias juba mitmeid karusselle tootvaid ettevõtteid. Karusselle nimetati Suurbritannias roundabout, galloper või tilt, Prantsusmaal carrousel või manège de chevaux de bois ('puuhobuste maneež'), Hollandis stoomcaroussel, Itaalias torneo, Saksamaal Karussel ja USA-s flying horses, carousel, whirligig, carry-us-all, flying Dutchmen, hobby horses, steam circus, steam riding gallery või merry-go-round.
Euroopa farmakopöa
Euroopa farmakopöad antakse välja kaheköitelise raamatuna, selles sisalduvad monograafiad ja tekstid on mõeldud kasutamiseks ravimitootjatele, valitsusasutustele (ravimiametid), teadusasutustele. Euroopa farmakopöad täiendatakse igal aastal kolme lisaga, ja elektrooniliselt (veebiväljaanne ja mälupulk) kahes ametlikus Euroopa Nõukogu keeles – inglise- ja prantsuse keeles.
Karussell
Nüüdiskarusselli sünd
Saksamaal ilmusid karussellid mõnedesse lõbustusparkidesse juba enne aastat 1850, kuid neile ei olnud suurt nõudlust. Järk-järgult tõusis teerajajate (näiteks Michael Dentzel) kõrvale uusi karussellitootjaid, kellest Fritz Bothmann oli esimene aastal 1883. Tema toodetud karussellid olid lihtsamad, odavamad ja kergemad kui briti konkurentidel. Veel sajandi lõpulgi võisid karussellid olla hobuse või inimese jõul pöörlevad, sest aurumasina korsten kippus sageli karusselli konstruktsioone süütama. Elekter võeti karusselli käitamiseks kasutusele 1910. aastatel.
EPR
EPR on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Euroopa farmakopöa
6. väljaanne
Euroopa farmakopöa 6. väljaande droogide ladina- ja eestikeelsed nimetused (osaline):
Karussell
Nüüdiskarusselli sünd
Üks oluline erinevus Suurbritannia karussellidel oli nende vastupidine pöörlemissuund. Seal ei olnud rõnga pulga otsa viskamine mingil põhjusel populaarne ning kui muud vana ja uue maailma karussellid pöörlevad vastupäeva, et parem käsi jääks välisringile, pöörlesid inglaste karussellid päripäeva. Selle põhjenduseks on toodud ka Suurbritannia vasakpoolset liiklust ja seda, et hobuse selga tõusti traditsiooniliselt selle vasakult küljelt. Seetõttu on ka inglaste karusselliloomad vasakult küljelt stiliseeritumad võrreldes muu maailma tootjate omadega. Saksamaa karussellikunstnikud hoidsid kujundamisel tagasihoidlikumat joont kui kaunistustele ja graveeringutele raiskavad britid ja prantslased. Hollandi stoomcaroussel 'i tüüpiline tunnus oli ohtrasti kaunistatud nikerdatud fassaad, millest läbi minnes ostsid sõitjad pileti.
Vigurlend
Sooritatakse ka paaris- ja rühmavigurlende. Vigurlend on ka üks lennuspordi aladest, samuti sõjaväelenduri üks tähtis oskus.
Karussell
Kuldaeg Ameerika Ühendriikides
Karussellide populaarsus kasvas sajandivahetusel ja koges tõelist kuldajastut 20. sajandi esimeste aastakümnete majandusliku heaolu ajal luksuskaupade ja -teenuste, sealhulgas lõbustusparkide, tarbimise kasvuga. Nõudluse tõttu suurenes ka tootmine ja karussellide tootmine hoogustus Ameerika Ühendriikides, kus see varem oli olnud näiteks põllupidajate talveaja lisatöö. Esimene patent selles valdkonnas anti välja 1850.
Vigurlend
Vigurlennus esitatakse sageli äärmuslikke lennuasendeid, -manöövreid ja -kiiruseid, samuti üksteisele äärmuslikult lähestiku lendavate lennukite suuremate rühmade keerukaid kujundeid lennupidudel.
Euroopa farmakopöa
8. väljaanne
2014. aasta 1. jaanuarist kehtib Euroopa farmakopöa 8. väljaanne, selles on üle 2220 monograafia (k.a ravimvormide monograafiad) ja üle 340 üldise teksti (k.a üldmonograafiad ja analüüsimeetodid).
Karussell
Kuldaeg Ameerika Ühendriikides
Karussellide kuldaeg USA-s kestis umbes pool sajandit 1880.–1930. aastatel. Selle aja jooksul ehitati seal tuhandeid puidust käsitsi nikerdatud karusselle, millest ainult umbes 150 on veel kasutuses. Nii seadmete kunstiline kui tehniline tase arenes, sest esimesi hobuste või auru jõul töötavaid karusselle täiustati mitmete uuendustega. Karussell varustati elektriajamiga ja uus väntmehhanism stabiliseeris ebaühtlast liikumist. USA karussellid ei olnud tavaliselt teisaldatavad, need paigutati püsivalt peamiselt lõbustusparkidesse. Seepärast olid need suuremad kui Euroopas: tavaliselt paiknesid hobused kolmes kuni viies reas. Lõbustuspargis asuva karusselli ümber ehitati tavaliselt seadet kaitsev ehitud paviljon. Lõbustuspargid tekkisid eelkõige raudteede äärde, sest rongid sooviti saada täis ka nädalavahetustel.
Euroopa farmakopöa
8. väljaanne
Euroopa farmakopöa tellijatel on juurdepääs Ravimite Kvaliteedi ja Tervishoiu Euroopa Direktoraadi (European Directorate for the Quality of Medicines & HealthCare; lüh EDQM) kodulehe kaudu ka varasematele EP väljaannetele (vt Ravimite Kvaliteedi ja Tervishoiu Euroopa Direktoraadi koduleht).
Karussell
Kuldaeg Ameerika Ühendriikides
1900. aastate alguse USA-s hoiduti traditsioonilistele hobukarussellidele eripärast vagunite, metsloomade ja muude olendite lisamisest, sest leiti, et lapsed kappavad meeleldi just hobuse seljas. Tuntud USA karussellivalmistajad olid muu hulgas Gustav Dentzel, Charles Looff, Allan Herschel, Philadelphia Toboggan Company, Solomon Stein ja Harry Goldstein, Charles Parker, Marcus Illions, Salvatore Cernigliaro, Daniel Müller, Frank Carretta, Charles Carmel ja John Zalar. Paljud nendest olid Euroopast tulnud sisserändajad. Neist esimestena alustasid tegevust Dentzel ja Looff. Mõlemal oli omanäoline stiil, mis on mõjutanud USA karussellitootjaid tänase päevani. Dentzeli karussellil olid tüüpiliselt maitsekad, kuid realistlikud tegelased, kui Looffi looming oli fantaasiarikkam ja elavam. Veel kolmaski, lihtsam stiil arenes maamajandusnäitustel ringirändavate karussellide alusel.
Oudova maakond
pisi|Oudova maakond 1916 aastal Oudova maakond oli haldusterritoorium Venemaa loodeosas Peterburi kubermangus. Territoorium eksisteeris 1727–1927. Maakonnalinn oli Oudova.
Karussell
Kuldaeg Ameerika Ühendriikides
Vastupidi sellele, mida arvati, olid peaaegu kõik karussellid USA-s toodetud, sest kõrged tollimaksud ja transpordikulud tegid seadmete impordi Euroopast liiga kalliks. Erandiks oli Coney Islandil Brooklynis aastast 1911 töötanud suur Saksa karussell El Dorado. Karusselle veeti siiski ka mõnevõrra Euroopasse ning riikidesse, kus oma tootmist ei olnud, näiteks Filipiinidele, Lõuna-Aafrikasse, Jaapanisse, Austraaliasse ja Singapuri.
Karussellimuusika
Muusika kuulus karusselli juurde juba selle sünnihetkest. Enne mehaanilise muusika ajastut kasutati karusselli pöörlemise saatmiseks elavat muusikat. Tüüpiline karussellimuusika on heatujuline ja selle ülesanne on tekitada lõbusat meeleolu.
Karussellide sisse ehitatud mehaanilisi oreleid hakati kasutama 1880. aastate keskel. Nagu karusselle endid, tuli ka oreleid algul käsitsi ringi vändata. Nende tööpõhimõte sarnanes leierkasti omaga: helide esitamiseks kasutati perforeeritud paberi- või kartongiribasid. Karusselliorelite suurus ja repertuaar kasvasid mehaanilise muusika arengu käigus, näiteks perforeeritud paberirullid asendati kokkuklammerdatud kartongiribadega. Orel oli sageli kaunistatud nikerdustega ja selle juurde võis kuuluda liikuvaid orelimängijakujukesi või muid olendeid.
Euroopas valmistati mehaanilisi oreleid eelkõige Prantsusmaal ja Saksamaal. Ameerika Ühendriikide karussellivalmistajad importisid oreleid algul Euroopast, kuid tollimaksu tõus muutis vajalikuks orelite tootmise kohapeal. Ameerika Ühendriikide tuntuim mehaaniliste orelite tootja oli Rudolph Wurlitzer.
Erilisi ja tuntud karusselle
Euroopa vanim tänapäevani tegutsev karussell asub Prahas. See oli pidevalt käigus aastatel 1892–2004. Karussell suleti remontimiseks ja plaaniti uuesti avada 2008. aastal, kuid plaanitud ajaks polnud Tšehhi Tehnikamuuseumil rahapuudusel võimalik renoveerimistöid lõpetada.
Helsingi Linnanmäki lõbustuspargis asub aastal 1896 Hollandis valmistatud karussell. See on pargi vanim atraktsioon.
Kopenhaageni tivolis Himmelskibet asub maailma kõrgeim karussell. See pööritab sõitjaid 80 meetri kõrgusel.
Belfastis Iirimaal töötas pikka aega Mickey Marley hobusega veetav karussell. Marley vedas väikest karusselli laste rõõmuks hobusega mööda Belfasti tänavaid kuni 1983. aastani. Sellest karussellist on loodud populaarne laul "Mickey Marley's Roundabout".
Oudova maakond
1897. aasta Venemaa keisririigi rahvaloenduse andmetel elas maakonnas 145 573 inimest, kellest 88,9% olid venelased ja 10,5% eestlased.
Euroopa farmakopöa
8. väljaanne
Kõik huvilised pääsevad tasuta ligi EDQM-i veebiväljaandele Pharmeuropa. Selles veebiväljaandes avaldatakse kommenteerimiseks nii uued kui ka muudetud/parandatud tekstid, sh monograafiad ja üldtekstid, mis plaanitakse lisada Euroopa farmakopöasse.
Rahvuslik Progressiivne Rinne (Iraak)
Rahvuslik Progressiivne Rinne (RPR; araabia keeles الجبهة الوطنية التقدمية, al-Jabha al-Wataniyyah at-Taqaddumiyyah; vahel Progressiivne Patriootlik ja Rahvuslik Rinne) oli Iraagi rahvarinne, mille asutamisest teatati 16. juulil 1973. Selle põhikiri võeti vastu aastal 1974 ning ametlik eesmärk oli luua koalitsioon Araabia Sotsialistliku Baathi Partei (ASBP), Iraagi Kommunistliku Partei (IKP), Kurdistani Revolutsioonipartei (KRP), Kurdistani Demokraatliku Partei (KDP) valitsusmeelsete osade ja mitme väiksema osapoole vahel. Kui Şaddām Ḩusayn 1979. aastal võimule tuli, visati IKP rindest välja ning KDP-le rakendati ulatuslikud piirangud. Rinne andis baathistidele võimaluse riiki ja ühiskonda juhtida, väiksematel valitsusmeelsetel jõududel lubati kitsaste piiride raames autonoomne tegutsemine. Saddam Hussein nimetas seda Iraagi demokraatia ja poliitilise osaluse vundamendiks, tegelikult oli RPR täielikult baathistide kontrolli all.