cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Félix Candela
Looming
Candela on loonud unikaalseid koorikehitisi, millest enamik on rajatud hüperboolsete paraboloidide teravmeelsele kasutamisele.
1950-ndate algul projekteeris ta Mehhikos Cuernavacas restorani ja mambo tantsusaali hotellis El Hotel Casino de la Selva, kus ta koorikkatte lahendas hüperboolse paraboloidpindadena. Sarnast lahendust kasutas Candela oma loomingus hiljem veel mitmel korral.
Mehhikos Méxicos Xochimilcose veepargi keskele projekteeris ta restorani, mis oma kujult sarnaneb kaheksalelehelise paraboloididest koosneva õiega. (, ehitis valmis 1958) Kaarja katuse ehitamiseks oli Candela – üheaegselt arhitekt, insener ja ettevõtja – loonud väga ökonoomse meetodi.
2002. aastal avati Kataloonias Valencias Kunsti- ja teaduslinnaku ühe kompleksina L'Oceanogràfic. See projekteeriti Candela juhtimisel veel tema eluajal (suri 1997).
Rändmuusik
Rändmuusik on paigast paika rändav kutseline muusik.
Rändmuusikud kandsid edasi rüütlilaulu traditsiooni, kes levitasid ja lõpuks ka säilitasid seda. keskaegsete rändmuusikute eelkäijateks olid Vana-Rooma miimid ja histrioonid (näitlejad Vana-Roomas ja keskajal). Läbi kogu keskaja oli see kirev seltskond lihtsatest laadaveiderdajatest kuni kõrgelt tunnustatud laulikuteni kõikjal tuntud.
Nende ladinakeelne nimetus on joculator 'naljamees, narr'. Siit on tuletatud Provence'i huglaar (joglar) ja prantsuse žonglöör (jongleur). Põhja pool on tuntud nimetused menestrel (ladina keeles ministrare 'teenima, abistama') ja saksa Spielmann ('mängumees').
Rändmuusikud olid vahendajateks rahvaliku ja kurtuaasse (prantsuse keeles courtois 'õukondlik, peenekombeline') kunsti vahel ja võtsid üle laulude esitamise. Rändmuusikutest tekkis 13. sajandil linnades kutseliste muusikute kiht, kes koondus tsunftidesse. Esimene teadaolev linnamuusikute ühing oli Viinis 1288. aastal asutatud Püha Nikolause Vennaskond. 1321. aastal loodi Pariisis samalaadne Püha Julianuse Vennaskond.
Väärtustav taaskasutus
Väärtustav taaskasutus (ingl k upcycling) on uute toodete loomine taaskasutatud materjalist, suurendades alusmaterjali väärtust.
Arvatakse, et väärtustava taaskasutusega tegeleti juba Vana-Kreekas, kui elanikud taaskasutasid templite osasid luues neist uusi ja uhkemaid templeid.
Esmakordselt võttis mõiste kasutusele Reiner Pilzi, kasutades seda ajakirjale Revibe antud intervjuus öeldes, et "ma kutsun taaskasutust väärtuse vähendamiseks, mida me vajame on väärtustav taaskasutus, tänu millele, vanad tooted saavad väärtust juurde, mitte ei kaota seda."
Ajalugu
Taaskasutus on inimeste tegutsemise juurde erinevatel põhjustel alati käinud, näiteks kui puudusid vahendid uute toodete tegemiseks. Kuigi taaskasutamise alguseks ei saa pidada ühtki kindlat kuupäeva, on teada, et juba 1031. aastal taaskasutati Jaapanis paberit. Väärtustava taaskasutuse alguseks võib lugeda 1940. aastaid, kui II maailmasõja ajal kuulutati Inglismaal välja rõivaste normeerimine. Seda tehti kampaaniaga "Make Do and Mend". Inglismaa naised, kes peamiselt riideid valmistasid, ei saanud enam poodidest riiet osta, niisiis hakati rõivaste valmistamiseks kasutama sõja- ja kodutekstiile tõstes nii tekstiili algselt väärtust.
Eesti
Eestis võib väärtustava taaskasutusega seoses välja tuua Reet Ausi, kus on üks juhivad moedisainereid ja väärtustava taaskasutuse ehk upcycling protsesse eestvedajaid Eestis. Reet Aus toob oma ettevõtte missioonina välja, et nende eesmärk on pakkuda alternatiivi inimesele, kes soovivad teadlikult ja eetiliselt riietuda. Nad on välja töötanud meetodi, kuidas suurtootmises üle jäävad kangad sama tehase siseselt tootmisesse tagasi suunata. Selliselt, uue kanga tootmist vältides, hoitakse kokku vett ja energiat. Üks kindel verstapost ettevõtte tegevuses on olnud Upmade sertifikaadi välja töötamine ja oma tootjate sertifitseerimine Eestis ja Aasias. Nende põhimõte on, et kui eetiliselt oma asja teha ei saa, siis ära tee üldse.
Samuti võib Eesti Statistika lehelt leida infot, et 2021. aasta seisuga tekkis Eestis üle 19 miljonit tonni jäätmeid, umbes 395 kg inimese kohta. Taaskasutusse jõudis sellest veidi üle 13 miljoni tonni, millest 387 tuhat tonni läks põletamisele energiatootmiseks. Kuigi väärtustavat taaskasutust pole eraldi välja toodud, võib eeldada, et see osa ei ole ilmselt väga suur.
Kõige traditsioonilisemad taaskasutusmaterjalid igapäevaelus on näiteks metallid, puit, kangas ja paber.
Aare Purga
Aare Purga (1. juuni 1937 Viljandi – 28. august 1993 Tallinn) oli Eesti füüsik ja riigitegelane.
Elulugu
Aare Purga oli autojuhi poeg.
Ta lõpetas aastal 1955 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1960 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna. Aastatel 1962–1965 oli ta Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi (FAI) aspirant, füüsika-matemaatikakandidaat (1967, TRÜ), väitekiri "Некоторые проблемы теории испускания света квантовыми системами в нестационарных состояниях". Oli 1960–1962 ja 1965–1967 FAI nooremteadur, 1967–1968 Eesti TA füüsika-matemaatika ja tehnikateaduste osakonna vaneminspektor, 1968–1969 ELKNÜ Keskkomitee sekretär, 1969–1972 esimene sekretär, 1972–1976 Eesti NSV kõrgema ja keskerihariduse minister, 1976–1982 Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi teadusdirektor, ühtlasi 1976–1979 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) füüsikakateedri dotsent, 1982–1989 spetsiaalse konstrueerimis- ja tehnoloogiabüroo Desintegraator peadirektor, 1989–1991 Eesti Majandusuuringute Instituudi juhtivteadur ja Eesti Vabariigi valitsuse majandusreformi nõunik, 1991–1992 Eesti Vabariigi Riikliku Välismajandusameti tegevdirektor välisabi alal, 1992–1993 Eesti Vabariigi Välisministeeriumi väliskaubanduse osakonna direktor.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: teoreetiline füüsika; mereoptika; mehhanokeemia-desintegraatortehnoloogia. Uurimusi kvantrelaksatsiooni teooriast elektron-võnkesüsteemides, sh kvantinterferentsi nähtuste kasutamisest lisandikristallide optilistes (eriti ajalistes) mõõtmistes. Osales merekeskkonna mitteoptiliste karakteristikute ning merepinna spektraalse heleduse ja mere kohal valgusvälja spektraalsete karakteristikute määramises optiliste mõõtmiste kaudu. 1976–1981 osales teaduslikes mereekspeditsioonides Läänemerel ja 1982–1985 rahvusvahelises uurimisprojektis "Baltika". Töid ainete löökaktiveerimisest ja mehhanokeemilistest reaktsioonidest. Oli aastast 1977 NSVL TA okeanograafia komisjoni liige ookeanioptika alal ja samast aastast Eesti TA mere ja sisevete uuringute nõukogu liige. Osales ka IME programmi koostamisel, Balti riikide majandusülevaate koostamisel, IMF-i ja Maailmapanga kontaktmissioonide töös, oli EÜ/PHARE koordinatsioonikeskuse direktor. Eesti NSV riiklik teaduspreemia (1965, kollektiivis). Üle 30 teadustrükise, 2 autoritunnistust, 1 (USA) patent.
Sulejów
Sulejów on linn Poolas Łódźi vojevoodkonnas Piotrków Trybunalski maakonnas, Sulejówi valla halduskeskus. Sulejów asub Pilica jõe ääres, Piotrków Trybunalski kesklinnast umbes 14 km idakagus.
Sulejówi on ürikutes esimest korda mainitud 1145. aastal. 1176. aastal asutati seal tsistertslaste klooster. Linnaõigused sai Sulejów millalgi ajavahemikus 1279–1296. Rootsi invasioon 17. sajandi keskel ja suur tulekahju 1731. aastal vähendasid linna tähtsust. Sulejów kaotas linnaõigused 1870. aastal, kuid sai need uuesti 1927. aastal.
Teise maailmasõja ajal pommitasid Luftwaffe lennukid 4.–6. septembril 1939 Sulejówi, mille tagajärjel hukkus 700 inimest ja hävis 70% linnast.
William Rowan Hamilton
pisi Sir William Rowan Hamilton (4. august 1805 – 2. september 1865) oli iiri matemaatik ja füüsik, "üks 19. sajandi paremaid matemaatikuid".
Ta tegi fundamentaalseid avastusi matemaatikas (kvaternioonid), vektoranalüüsi alused, variatsioonarvutus, (kompleksarvude mõiste põhjendus), analüütilises mehaanikas (Hamiltoni mehaanika) ja optikas. Temalt pärineb vähima mõju printsiip, variatsiooniprintsiip, mida kasutatakse paljudes füüsika harudes.
Hamilton oli Iirimaa kuninglik astronoom (1827–1865), Royal Irish Academy liige (1837. aastast; 1837–1845 selle president), paljude teaduste akadeemiate ja teadusseltside kirjavahetajaliige, Rahvusliku Teaduste Akadeemia (USA) esimene välisliige (1864. aastast). Aleksei Krõlovi sõnul oli Hamilton "üks suuremaid matemaatikuid, kes paistis silma oma tööde arvukusega, neis kätkenud avastuste tähtsusega, mõttesügavusega, meetodite originaalsusega, ühtlasi oli talle kui arvutajale vähe võrdseid.
Kui me päikeseloojangut ootama peaks…
"Kui me päikeseloojangut ootama peaks…" on ansambli Blacky 2003. aastal välja antud album.
Beauty
"Beauty" on mitme raamatu pealkiri:
Kirov-klassi ristleja
pisi|Pjotr Veliki pisi|Frunze pisi|Kirov pisi|Kalinin
Kirjeldus
Kirov-klassi ristlejad on maailma suurimad ja raskemad pealvee sõjalaevad, mistõttu on neid nimetatud ka lahinguristlejateks. Kui välja jätta lennukikandjad ning allvee- ja dessantlaevad, on Kirov-klassi ristlejad maailma suurimad sõjalaevad. Algselt NSV Liidu mereväele ehitatud ristlejaid tuntakse Venemaal ka nimetuse all Projekt 1144 Orlan (Merikotkas). Kirov-klassi lahinguristlejad on oma mõõtmetelt võrdväärsed Teise maailmasõja aegsete lahingulaevadega.
Ajalugu
Kirov-klassi lahinguristlejate ilmumine külma sõja aegsetele maailmameredele mängis võtmerolli Ameerika Ühendriikides Iowa klassi lahingulaevade tagasi teenistusse kutsumises. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist said kõik Kirov-klassi ristlejad uued nimed. Kuna Nõukogude Liidu järgsel Venemaal nappis raha ja ressurssi suurte laevade korrashoidmiseks ning laevu tabasid erinevad tehnilised probleemid, kanti Kirov-klassi ristlejad 1990. aastatel, pärast 1998. aastal valminud Pjotr Velikit ('Peeter Suur') aktiivsest teenistusest maha.
Viimastel aastatel üritab Venemaa taas leida vahendeid laevade tegevteenistusse toomiseks. Nende seas ka Admiral Nahhimovi (endine Kalinin), mis plaaniti töökorda saada juba 2012. aastaks.
Luurelaev Ural
Kirov-klassi laeva keret kasutati ka tuumaenergial töötaval Titan-klassi luurelaeval Ural SSV-33, kuid seda laeva tabasid algusest peale tõsised probleemid, ning pärast Nõukogude Liidu kokkuvarisemist jäi laev rahastuseta Vladivostokki roostetama, olles lõpuks ujuvühiselamu. 2011. aastal lõigati kunagine tehnikaime vanarauaks.
Jõgisoo külanõukogu
Jõgisoo külanõukogu oli külanõukogu Harju rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Saue külanõukoguga.
Kose mõisa kalmistu
Kose mõisa kalmistu on kalmistu Jõelähtme kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi aadressiga Rummu tee 3d Pirita linnaosas Tallinnas. Kalmistu jääb Kose suvemõisa südamest linnulennult umbes 0,85 km kaugusele lääneloodesse. Kalmistu pindala on 0,03 ha.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Kochid ajavahemikus 1790 (siis eraldati maad Nehatu mõisast ja loodi Kose suvemõis) kuni 1875 (siis rajati kalmistule kabel). Seni asus suguvõsa hauakabel Kopli kalmistul.
Kalmistu püsis Kochi suguvõsa valduses ka veel pärast 1919. aasta mõisate riigistamist. 1929. aastal telliti kalmistule üks marmorist hauakuju ka Juhan Raudsepalt. Kalmistule maetute üldarv pole teada. See on olnud jäetud maha ja rüüstatud, kuid praegu on kalmistu korrastatud.
Kalmistu kabel
Andreas Cristian Koch tellis Rudolf Otto von Knüpfferilt kalmistule kabeli projekti. Kabel valmis 1875. aastal, tõenäoliselt oli selle rajamise eeskuju üle Pirita jõe avanenud romantilised vaated jõeorule, Pirita kloostri varemetele ning Viimsi mõisa kalmistu kabelile.
Kabelis olid August Weizenbergi loodud marmorskulptuurid, osa kujusid on hävinud või läinud kaduma, osa kujusid on aga siiani säilinud Eesti Kunstimuuseumis. Kabelisse pole maetud kedagi.
1990. aastate alguseks oli matusekabel siiski juba lagunenud ning kabel taastati arhitekt Tiina Linna projekti järgi aastatel 1999–2003, seda toetasid ka Kochi perekonna järeltulijad.
Basiiliku ürt
Basiiliku ürt, ka basiiliku lehed (basilici herba, herba basilici, basilici folium), on peamiselt vürtsbasiilikult korjatud ja töödeldud maapealsed osad (lehed ja varred), mida kasutatakse mitmesugustel eesmärkidel ning valmistusviisidel nii tööstuses kui ka koduses majapidamises. Kulinaarmaailmas on basiilik kasutusel maitsetaimena, rahvameditsiinis ravimtaime ja droogina.
Tõllakuur
pisi|[[Sagadi mõisa tõllakuur]] pisi|Kiikla mõisa tall-tõllakuur Tõllakuur on endisaegne hoone, kus hoiti tõldasid.
Basiiliku ürt
Vürtsbasiiliku toimega sarnaseks peetakse ka püha basiiliku (Ocimum tenuiflorum) ja väikese basiiliku (Ocimum minimum) ürti.
Maitsetaimena
Värskeid ja kuivatatud rohelisi taimeosi kasutatakse vürtsika maitseainena liha- ja kalatoitudes, jookide, magustoitude, kastmete ja marinaadide maitsestamiseks. Kombinatsioon rosmariinist, salveist ja basiilikust on hea valik salatite, köögiviljasuppide ja pastakastmete jaoks.
Tõllakuur
Eesti alal ehitati tõllakuurid enamasti talliga kokku (tall-tõllakuur).
Basiiliku ürt
Maitsetaimena
Vürtsbasiilikut säilitatakse kuivatatult või külmutatult, lisaks saab värskete lehtedega maitsestada toiduõli ja veiniäädikat.
Rahvameditsiinis
Kuivatatud lehtedest teed on sajandeid kasutatud vereloome tugevdamiseks ning ka seedeprobleemide ja maokrampide puhul. Kurguvalu korral kasutatakse basiilikuteed kuristamiseks. Vahemere-äärsetes maades on basiilikut kasutatud peamiselt seedimise edendamiseks, spasmide leevendamiseks ja vannivette lisatult ergutamiseks. Basiilikut võib tänapäeval leida hingamisteede haiguste ravimiseks mõeldud mikstuuride ja siirupite koostises, kosmeetika ja parfüümide tootmisel asendab basiiliku eeterlik õli populaarset reseedalõhna.
Droogil on mikroobi- ja põletikuvastane toime. See toimib rahustavalt, kõhupuhitustevastaselt ja spasme lõõgastavalt.
Vesitõmmist (basiilikutee) kasutatakse seespidiselt eritus- ja seedeelundite põletiku leevendamiseks ja seda on soovitatud ka külmetushaigusest tulenevate nähtuste, nagu palavik, nohu ja köha, pehmendamiseks.
TAT-4
TAT-4 (Transatlantic No. 4) oli neljas seitsmest transatlantilisest allvee telefonikaabelsüsteemist.
Basiiliku ürt
Rahvameditsiinis
Kuivatatud droogi veeauruga destilleerides saadakse basiiliku eeterlik õli (Basilici aetherolum, Ocimi aetherolum).
Toime
Basiilik sisaldab nii vähki inhibeerivaid kui ka põhjustavaid aineid, näiteks on loomkatsed näidanud, et basiiliku eeterlikus õlis sisalduv estragool võib keha sees muutuda mürgiseks ja pärilikkust muutvaks aineks, põhjustades eriti maksavähki.
Raseduse ja lapse rinnaga toitmise ajal ei tohiks basiilikusaadusi suurtes kogustes tarbida. Väikelastele ei soovitata basiilikut manustada.
Biokeemiline koostis
Kuivatatud basiilik sisaldab vitamiine C, B6, B12, A, E ja D.
Lombardi keel
pisi|Lombardi keele levila Lombardi keel on Šveitsis ja Itaalias räägitav romaani keel.
Šveitsis räägitakse seda Ticino ja Graubündeni kantonis, Itaalias Lombardias ja Piemonte idapoolses osas. Vähesel määral räägitakse seda ka Brasiilias Botuverás Santa Catarina osariigis. Kõnelejate koguarv on umbes 3,5 miljonit.
Lombardi keele rääkijad kasutavad kirjakeelena enamasti itaalia keelt.
Marko Anttila
Marko Anttila (sündinud 27. mail 1985 Lempääläs) on Soome jäähokimängija, kes mängib Soome kõrgliigaklubis Oulun Kärpät ründajana paremäärel.
Tampere Ilvese meeskonnas debüteeris ta Soome kõrgliigas hooajal 2004–05. Ilves mängis ta kuni hooaja 2010–11 lõpuni.
2004. aastal valis Chicago Blackhawks ta NHL-i draft'is 240. valikuna, kuid üheski Põhja-Ameerika liigas pole ta kunagi mänginud.
Aastatel 2011–2013 mängis ta kaks hooaega Soome kõrgliigaklubis TPS. Seejärel liitus ta KHL-i klubiga Novokuznetski Metallurg, kuid hooaja 2013–14 kestel suundus ta Rootsi, liitudes sealse kõrgliiga klubiga Örebro HK.
Eesti kullafond (Terminaator)
"Eesti kullafond" on 2022. aastal Eesti kullafondi sarjas Hitivabriku poolt välja antud kogumikalbum ansambel Terminaator lauludest aastatest 1987-2020.
Marko Anttila
Aastatel 2016–2022 mängis Anttila KHL-i klubis Jokerit. Aastatel 2020–2022 oli ta Jokerite kapten. 2022. aasta veebruaris naasis ta kuni hooaja lõpuni Tampere Ilvese meeskonda.
Eesti kullafond (Terminaator)
Kolme CD peale kokku on 51 lugu.
Marko Anttila
2022. aasta juunis sõlmis Anttila kuni hooaja lõpuni lepingu Oulun Kärpätega.
Majesty of the Seas
Majesty of the Seas on kolmas Sovereign-klassi ristluslaev, mis kuulub firmale Majesty of the Seas Inc. Royal Caribbean Cruises Ltd. ja mida käitab laevakompanii Royal Caribbean International. Laev ehitati Chantiers de l'Atlantique'i laevatehases Saint-Nazaire'is Prantsusmaal 1992. aastal.
Marko Anttila
2019. aasta tuli Anttila Soome jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks. Ta oli turniiril koondise kapten. Ta lõi turniiril neli väravat ja kõik need väljalangemismängudes: veerandfinaalis poolteist minutit enne normaalaja lõppu Rootsi vastu, viies mängu lisaajale, kus Soome võitis Sakari Mannineni väravast, poolfinaalis mängu ainsa värava Venemaa vastu ning finaalis kaks väravat Kanada vastu. 2022. aasta taliolümpiamängudel tuli ta Soome koondisega olümpiavõitjaks. Samal aastal tuli lisaks teist korda maailmameistriks.
Majesty of the Seas
Ehitamine
Kiil pandi laevale tehasenumbriga B30 Chantiers de l'Atlantique'i laevatehases 6. detsembril 1988. Vettelaskmistseremoonia toimus 29. augustil 1991. 27. märtsil 1992 sai laev valmis ja anti üle omanikule Royal Caribbean Cruises Ltd. Laeva ristiemaks sai Norra kuninganna Sonja. Laev asus oma esmareisile 26. aprillil 1992. Aastail 1992-2005 sõitis Majesty of the Seas Norra lipu all ning sai seejärel Bahama lipu.
Astuuria printsessi auhind
Auhind antakse üle pidulikul tseremoonial Teatro Campoamoris Astuuria vürstiriigi pealinnas Oviedos Hispaania troonipärija, Astuuria printsessi eesistumisel. Auhind koosneb auhinnatunnistusest, Joan Miró skulptuurist, Astuuria Printsessi Fondi vapiga rinnamärgist ja rahalisest preemiast 50 000 eurot.
Majesty of the Seas
Ehitamine
Laeva kasutati kruiisidel Miamist Bahama saartele, sealhulgas ka Royal Caribbeani omanduses Coco Cay supelranna äärde.
Marko Anttila
Soome koondises on ta osalenud ka 2013., 2018. ja 2021. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2018. aasta taliolümpiamängudel.
Astuuria printsessi auhind
100px
2015. aastal võitis Astuuria printsessi auhinna rahvusvahelise koostöö kategoorias Vikipeedia.
Nawojowa
Nawojowa on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Sączi maakonnas, Nawojowa valla halduskeskus. Nawojowa asub Nowy Sączist ligi 7 km lõunas.
Vioolsdrif
Vioolsdrif on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Namakwa ringkonnas Nama Khoi vallas. Vioolsdrif asub Oranje jõe ääres.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Vioolsdrifti elanikest värvilisi 75,00%, mustanahalisi aafriklasi 18,33%, valgeid 4,17%, India või Aasia päritolu inimesi 0,67% ja teisi 1,83%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 88,28% inimesi, tsvana keelt 3,97%, koosa keelt 2,24%, sotho keelt 1,72% ja inglise keelt 1,21%.
Medgar Evers
Medgar Wiley Evers (2. juuli 1925 – 12. juuni 1963) oli afroameeriklasest kodanikuõigusteliikumise aktivist. Ta mängis tähtsat rolli segregatsiooni lõpetamises Mississippi Ülikoolis.
Sealiha
pisi| Sealiha on liha, mis on saadud kodusea tapasaadusena.
Medgar Evers
Medgar Evers langes oma kodu ukse ees rassistliku atentaadi ohvriks. Peale mõrva peeti kinni kohalik rassist Byron De La Beckwith, kes mõisteti kohtus õigeks. Mõrv jäi paljudeks aastateks lahenduseta, kuni 1989. aastal leiti uued asitõendid ja Beckwith peeti uuesti kinni. Beckwith saadeti 1994. aastal eluks ajaks vangi, kus ta 2001. aastal suri.
Verhulitsa Laudsi pettäi
pisi|Verhulitsa Laudsi pettäi 2015. aastal Verhulitsa Laudsi pettäi ehk Laudsi pettäi on pühapuu Setumaal Värska aleviku lõunaosas Verhulitsa küla poole viiva tee ääres.
Sealiha
Sealihast saab toitu valmistada mitmel viisil: keetes, praadides, küpsetades (ka grillides) jne.
Verhulitsa Laudsi pettäi
Männi tüvi haruneb neljaks ja rahvapärimuse järgi on seda seletatud sellega, et küla rajamisel istutatud sinna kõrvuti neli mändi, mis hiljem kokku kasvasid.
Ühes Postimehe 1928. aasta artiklis kirjutati, et "Pildil olev "Laudsi pettäi" kuulub kohalikule külakonnale, kes selle tänavu maharaiumisele määras. Üks kohalik elanik ostis selle külakonnalt ära, hakates selle juurde elamut ehitama, päästes sellega ühtlasi ajaloolise puu."
Laudsi pettäi on võetud looduskaitse alla.
TAT-5
TAT-5 (Transatlantic No. 5) oli viies seitsmest transatlantilisest allvee telefonikaabelsüsteemist. See paigaldati Atlandi ookeani põhja, ulatudes Hispaania Cádizi provintsist kuni Rhode Islandi osariigini USAs. Liinid olid kasutusel aastatel 1970–1993.
Redonda
Redonda on väike asustamata Kariibi mere saar. See on üks Tuulealustest saartest Lääne-India saarestikus ja kuulub Antiguale ja Barbudale. Saar on 1,6 kilomeetrit pikk ja 0,48 kilomeetrit lai ning 296 meetrit kõrge. Pindala ei ole järskude kallaste tõttu täpselt arvutatud, kuid see oletatakse jäävat 1,6 ja 2,6 ruutkilomeetri vahele.
Ajalugu
pisi|püsti|Vaade Redondale Nevise saarelt. Redonda tagant paistab Montserrat Saare avastas Christoph Kolumbus oma teisel reisil 12. novembril 1493. aastal. Kuigi ta saarel ei maabunud, kuulutas ta selle Hispaania krooni omandiks ja nimetas selle Santa María la Redonda-ks. Nimi tähendas Ümar Püha Maarja ja tulenes saare profiilist. Suurbritannia omandiks sai saar 1860. aastatel.
Pärast 1860. aastaid hakati saarelt kaevandama fosforirikast guaanot, mida kasutatakse väetiste tootmisel. Aastas kaevandati umbes 7000 tonni. Sellel ajal elasid saarel kaevandustes töötavad töölised. 1901. aastal oli saarel 120 elanikku. Esimese maailmasõja ajal kaevandamine lõpetati ja töölised lahkusid. Pärast seda on saar olnud pidavalt asustamata ja kunagist asustust meenutavad vaid kaks säilinud kivionni.
Saart külastavad regulaarselt Montserrati Vulkanoloogiaobservatooriumi teadlased, kes kasutavad Redondat vaatluspunktina Soufrière Hillsi tegevvulkaani jälgimiseks.
Redondat on kujutatud ühel Kimagicu postkaardil.
Redonda Kuningriik
pisi|Redonda Kuningriigi vapp ja lipp Redonda Kuningriik on Redonda saarele pretendeeriv mikroriik, mis fantaasiakirjaniku M. P. Shieli väidete kohaselt loodi 1865. aastal. Tema isa oli väidetavalt korraldanud oma poja kroonimise Redonda kuningaks tema 15. sünnipäeval. Tseremoonia olla saarel ühe piiskopi poolt ka läbi viidud. Selline sündmustik on tõenäoliselt välja mõeldud. BBC Radio 4 tegi sellest ka dokumentaali Redonda: The Island with Too Many Kings, mis läks eetrisse 2007. aasta mais.
Loodus
Saarel pesitsevad merelinnud ja saarel kasvavast kasinast rohust toituvad metsikud kitsed. Ainuke mageveeallikas on vihmavesi ja selle reservuaare saarel ei leidu. Saar on moodustunud iidse vulkaani südamest ja meenutab kaugelt vaadates suurt kivi. Kuigi Kolumbusele tundus saar ümar, on see tegelikult pikk ja kitsas.
Yury Pellya
Ta kolis 2006. aastal koos vanematega Karjala maakohast Soome. 2011. aastal sai ta Soome kodanikuks (Soomes on topeltkodakondsus lubatud). Pärast tippspordist loobumist ja naisevõttu sai temast 2016. aastal juutuuber.
Elukäik
Tema vaarvanemad olid Põhja-Soomes elanud soomlased, kes 1930. aastate alguses asusid ümber Nõukogude Liitu – Karjala ANSV maapiirkonda, heas usus, et elu seal saab olema kergem. Nende kolmanda põlve järglased juba venestusid. Yury vanemad töötasid sovhoosis, mille osakond asus Miinalas. Pärast Nõukogude Liidu kokkuvarisemist oli 1990. aastatel Karjalas leida tööd maapiirkonnas juba raske. 2000. aastal hakkas Yury isa Soomes tööl käima. 2006. aastal otsustasid Yury vanemad, et võimaluse korral on otstarbekam perega Soome kolida. Esitati vastav taotlus. See rahuldati, sest lisaks soome juurtele oli Yury isal tekkinud Ida-Soome läänis Kitee väikelinnas püsiv töökoht.
12-aastane Yury, kes Karjalas oli Salmi üldhariduskoolis lõpetanud viis klassi, jätkas õpinguid 2006. aastal Kitees Arppe Kooli viiendas klassis. Kuna Yury soome keelt ei osanud, võimaldati talle vene keele tõlk, kes aitas tal tundides kuuldu lahti seletada. Pärast 9. klassi lõpetamist õppis ta kolm aastat kutsekoolis (2011–2014) ehitajaks ja seejärel teenis pool aastat Soome kaitseväes. Alates 2014. aastast töötab ta Rudus Oy Kitee betoonitoodete tehases betoneerijana.
Jõutõstmine
Kui Yury 12-aastaselt Soome elama asus, otsis ta spordiala, millega tegelema hakata. Tema esialgne soov oli õppida võitluskunste, kuid ta jättis selle valiku tegemata, sest arvas, et soome keelt oskamata poleks ta aru saanud treenerite juhendamisest. Ta oli 12 aasta vanuse kohta turske poiss, kaalus 97 kg. Sellepärast valiski ta lihtsama lahenduse – läks jõusaali ja hakkas iseseisvalt treenima. Selliselt üksi, ilma treenerita, treenis ta 1,5 aastat. Alles siis sai ta teada, et tema oma linnas – kus ta elab, on olemas jõutõstehuviliste treeningusaal (klubi juriidiline nimi Pajarin Puntti Ry, lühend PaPu). Klubis, kus tuntumaks tegijaks oli 1980. aastate maailmameister Hannu Malinen, hakkas Yury regulaarselt treenimas käima. Kolme kuu möödudes oli talle nõu andmas juba soomlasest treener.
Võistlemas Soome meistrivõistlustel
17-aastase Yury Pellya debüüt 2011. aasta veebruaris Pietarsaaris Soome noorte ja juunioride meistrivõistlustel lamades surumises tõi talle kuni 17-aastaste noorte seas hõbemedali kaalukategoorias kuni 105 kg tulemusega 165,0 kg. Meistritiitlist jäi teda lahutama vaid 0,5 kilo. Kuu aega hiljem Pornainenis Soome noorte ja juunioride meistrivõistlustel jõutõstmises, kus Pellyast aasta vanem MM-i medalimees Teemu Leppänen sai kulla juunioride klassis, tuli Pellya kuni 17-aastaste seas noortemeistriks, saades kolmevõistluse kogusummas 690,0 kg. Ta kükkis 260,0, surus lamades 160,0 ja tõmbas 280,0 kg. Pellya saavutustest kirjutati nii Soome Põhja-Karjala maakondlikus kui ka Venemaal Karjala vabariiklikus meedias.
Juulis võisteldes kodulinnas Kitees, sai Pellya lamades surumises isiklikuks tippmargiks 170,0 kg, oktoobris võistlustel Sotkamos viis ta enda küki rekordi 295,0 kg-ni ja kolmevõistluse kogusumma rekordi 720,0 kg-ni. 2011. aasta detsembris võistlustel Joensuus püstitas ta kolm Soome kuni 17-aastaste rekordit jõutõstmises kehakaalus kuni 105 kg: kükk 300 kg, lamades surumine 180,0 kg ja kolmevõistluse kogusumma 750 kg.
Rahvusvahelised tiitlivõistlused (MM ja EM)
Pärast 2012. aastal toimunud Soome meistrivõistlusi, kus Pellya sai noorteklassis kaks medalit, kutsuti ta Soome koondisse. Sama aasta juunis Taanis Herningis peetud EPF-i noorte ja juunioride Euroopa meistrivõistlustel jõutõstmises võitis Pellya noorteklassis kehakaalus kuni 105 kg kolmevõistluse kogusummaga 752,5 kg kuldmedali. Teisele kohale tulnud Tšehhi sportlast edestas ta rohkem kui 100 kiloga. Lisaks kogusumma kuldmedalile sai ta väikesed kuldmedalid kükis (290,0 kg), lamades surumises (182,5 kg) ja jõutõmbes (280,0 kg). Meeskondlikult oli Soome koondis Venemaa ja Poola järel kolmas.
Kolm kuud pärast Euroopa noortemeistriks tulemist 2012. aasta septembri algul, Poolas Szczyrkis toimunud IPF-i noorte ja juunioride maailmameistrivõistlustel jõutõstmises võitis Pellya noorteklassis kehakaalus kuni 105 kg kolmevõistluse kogusummaga 737,5 kg kuldmedali. Teisele kohale tulnud ameerika jõutõstjat edestas ta enam kui 20 kiloga. Lisaks kogusumma kuldmedalile sai ta kolm väikest medalit: kuldmedali kükis (290,0 kg), hõbemedali jõutõmbes (265,0 kg) ja pronksi lamades surumises (182,5 kg). Meeskondlikult oli Soome kuues (Venemaa oli esimene).
2015. aasta veebruaris tuli Pellya Põhjamaade meistriks klassikalises jõutõstmises juunioride klassis kolmevõistluse kogusummaga 647,5 kg.
Tippspordist lahkumine
Pärast 2015. aastat Pellya võistlusspordiga tegelenud ei ole. 2018. aasta juuni seisuga on tema nimel neli Ida-Soome lääni juunioride rekordit kaalukategoorias 105 kg: (2 klassikalises jõutõstmises ja 2 varustusega jõutõstmises). Klassikalises jõutõstmises: kükis 237,5 kg ja jõutõmbes 280,0 kg (mõlemad püstitatud Salos 2014. aasta märtsis) ning varustusega jõutõstmises: kükis 300,0 kg (püstitatud 2011. aasta detsembris Joensuus) ja jõutõmbes 280,0 kg (2012. aasta juunis Taanis Herningis).
Juutuuber
100px|pisi| YouTube'i hõbenupp, [[YouTube'i tunnustus juutuuberitele, kelle kanali jälgijate arv on ületanud saja tuhande ]] 2016. aasta oktoobris hakkas Yury Pellya YouTube'i enda tehtud videoid üles laadima. Need olid venekeelsed Soome elu kajastavad videod. 2016. aasta novembris avaldas Pellya video oma korterist sotsiaalmajas. Toona oli kanalil 5000 jälgijat. Video kogus kohe suure arvu vaatamisi ja seda hakati arvukalt jagama. 2017. aasta juuli seisuga oli videot vaadatud 1,7 miljonit ja 2018. aasta juuli seisuga 3,1 miljonit korda. 2019. aasta juuli seisuga oli tema videokanalil YuraPaPu 260 000 jälgijat.
TAT-6
TAT-6 (Transatlantic No. 6) oli kuues seitsmest transatlantilisest allvee telefonikaabelsüsteemist. See paigaldati Atlandi ookeani põhja, ulatudes Vendéest Prantsusmaal kuni South Kingstown linnani Ameerika Ühendriikides Rhode Islandi osariigis. Liinid olid kasutusel aastatel 1976–1994.
Jõuga külanõukogu
Jõuga külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Jõuga külanõukogu moodustati 1945 septembris Virumaal Iisaku vallas. Külanõukogu keskus asus Jõuga külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Jõuga külanõukogu 1950 septembris Jõhvi rajooni koosseisu.
1954 juunis Jõuga külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti Iisaku külanõukoguga.
Jäneda külanõukogu
Jäneda külanõukogu oli külanõukogu Paide rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1963 ja seejärel liideti see Ambla ja Lehtse külanõukoguga.
Augustine'i vulkaan
Augustine'i vulkaan on kihtvulkaan Põhja-Ameerika loodeosas USAs Alaska osariigis. Selle üldkõrgus on 1227 m. Viimati purskas ta 2006. aastal.
Kaks paari ja üksindus
"Kaks paari ja üksindus" on 1984. aasta Eesti telemängufilm. Filmi režissöör on Tõnis Kask. Filmi tootis Tallinnfilm.
Film põhineb O. Henry jutustuste ainetel.
TAT-7
TAT-7 (Transatlantic No. 7) oli viimane seitsmest transatlantilisest allvee telefonikaabelsüsteemist.
See Inglismaalt New Jerseysse ulatuv süsteem paigaldati Atlandi ookeani põhja. Liinid olid töös 1978.–1994. aastani.
Pajęczno
Pajęczno on linn Poolas Łódźi vojevoodkonnas, Pajęczno maakonna ja Pajęczno valla halduskeskus. Pajęczno asub Łódźist umbes 77 km lõunaedelas ja Częstochowast ligikaudu 39 km põhjas.
Petras Auštrevičius
Petras Auštrevičius (sündinud 16. mail 1963 Juodšiliais) on Leedu poliitik ja diplomaat. Ta oli aastatel 2004–2014 seimi liige. Ta on aastast 2014 Euroopa Parlamendi liige.
Ta sündis aastal 1963 Juodšiliais Vilniuse rajoonis. Ta lõpetas aastal 1981 Vilniuse 39. Keskkooli ja aastal 1986 Vilniuse Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna. Aastatel 1992–1993 täiendas ta ennast Stanfordi ülikoolis Hooveri instituudis.
1994–1998 töötas Leedu suursaadikuna Soomes.
Ungari Riigiooper
Ungari Riigiooper (ungari keeles Magyar Állami Operaház) on Budapestis asuv ooperiteater.
pisi|vasakul|Saal
Eesti Kristliku Nelipühi Kiriku Lasnamäe Vene Kogudus
EKNK Lasnamäe Vene Kogudus on Eesti Kristliku Nelipühi Kiriku (EKNK) kogudus Tallinnas. Koguduse koosolekud toimuvad pühapäeviti kell 15.00–17.00 Tallinnas aadressil Toompea 3.
New York University Tisch School of the Arts
pisi|240px|[[Manhattanil asuva kooli nimele viitab kiri hoone fassaadi friisil "Tisch School of the Arts"]]
Kool asutati 1965. aastal. 1982. aastast kannab Tisch kooli finantsiliselt toetanud ettevõtja Preston Robert Tischi (1926–2005) auks praegust nime.
Tisch võimaldab omandada bakalaureuse- ja magistriõppe erialasid, sealhulgas näitekunst, tantsukunst, lavakujundus, filmikunst, telekunst ja fotograafia.
Sarlat-la-Canéda
Sarlat-la-Canéda (hääldus [sar'la la ka'ne'da]) on linn Prantsusmaal Dordogne'i departemangus. See on departemangu alamprefektuur (sous-prefecture) ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 102–319 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linnapeaks on Jean-Jacques de Peretti Vabariiklaste Parteist (Les Républicains) (endise nimega UMP).
pisi|tühi|Sarlat-la-Canéda plaan ja linna ümbritsevad vallad
Hans Eduard Gottfried Martinson
Hans Eduard Gottfried Martinson (26. juuni 1885 Rakvere – 17. veebruar 1975 Lünen) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.
Ta sündis Rakveres ametniku pojana. Tema keskhariduse omandamise koht pole teada, kuid arstiteadusliku hariduse sai ta Würzburgi ülikoolis Saksamaal, promoveerudes samas ka aastal 1911 meditsiinidoktoriks. Samal aastal sooritas ta nõutavad arstieksamid Kiievi ülikooli juures, et omada õigust Venemaal töötamiseks.
Ta töötas Venemaal mitmel pool arstina, Vene sõdades ka sõjaväearstina. Aastal 1919 Eestisse opteerudes esitas oma ohvitseritunnistuse aastast 1913. Ta asus juulis 1919 Kuressaarde, saades Saare maakonna arstiks ja tervishoiuosakonna juhatajaks. Aastal 1939 oli ta Saare maakonnahaigla ülemarst. Ta avas Kuressaares ka ertapraksise naistehaiguste ja sünnitusabi erialal.
Aprillis 1940 repatrieerus ta koos abikaasaga Saksamaale. Ta töötas arstina mitmel pool Saksamaal ja jäi pensionile Lünenis. Lünenis ta ka suri.
Eleja
Eleja on küla (lielciems) Lätis Jelgava piirkonnas. Eleja valla halduskeskus.
Asulas asub Eleja mõisa (Elley) süda. Lisaks on seal veel raamatukogu, keskkool, luteri kirik.
Esimest korda on Elejat mainitud kümnendal sajandil. Mõis pärineb 16. sajandist. Aastal 1915 rajati asulast mööda raudtee, selle äärde rajati Meitene raudteejaam. Jaam asus Vilkudārzsi külas, mis liideti Elejaga aastal 1936.
Aastail 1949–1956 oli Eleja samanimelise rajooni keskus. Aastail 1950–1991 oli Eleja alev.
Teraviljakasvatus
Teraviljakasvatus on taimekasvatuse haru, mis tegeleb teraviljade kasvatamisega.
Järjepideva kunstliku valiku tulemusena on teraviljad juba tuhandete aastate eest kodustatud ehk kaotanud isepaljunemise võime: nad suudavad paljuneda üksnes inimese abiga. Metsiku teravilja seemned pudenevad valmides viljapeast välja, aga kodustatud teraviljade seemned seda ei tee, et vilja koristamisel oleksid kaod väiksemad. Viljaterad saavad viljapeast välja tulla üksnes inimese abil. Samas on kunstliku valiku tulemusel teraviljade saagikus eriti viimastel aastakümnetel oluliselt suurenenud, mis võimaldab nende külvipinda suurendamata saada järjest suuremaid saake.
Ajalugu
Esimesed teraviljad, mis kodustati, olid nisu ja oder. See juhtus umbes 12 tuhat aastat tagasi Edela-Aasias viljaka poolkuu alal.
Antiikaja põllumajanduses ja kaubanduses oli teravili väga tähtis. Teraviljakasvatus näitas majanduse arengutaset.
Antiikaja tähtsaim leivavili oli nisu, paremuselt teiseks peeti otra ja kolmandaks kõige vastupidavamat teravilja rukist. Euroopast pärinevat kaera hakati kultuurtaimena kasvatama hiljem, antiikajal viljeldi seda ainult mägedes ja söödi peamiselt näljaajal. Kõige lihtsam teraviljaliik on speltanisu, mis on pärit Pärsiast või Egiptusest. Juba Trooja väljakaevamistel leiti üheteranisu.
Teraviljal oli kultustes tähtis koht. Vanakreeka mütoloogias austati viljakusjumalannat Demeteri (vanarooma mütoloogias Ceres), kes vastutas ka taimekasvatuse eest. Müüdi järgi laskis Demeter tänuks talle osutatud külalislahkuse eest Triptolemosel inimestele põlluharimist õpetada. Külvi ja lõikusega seostus kultuslikke pidukombeid.
Külvatav teraviljaseeme valiti hoolikalt, leotati ning muudeti ussidele ja lindudele söödamatuteks. Külvamisel kasutati seemne mulda viimiseks äket või kõrvade ehk silumislaudadega atra. Pärast külvamist kitkuti kahel korral umbrohtu. Küpset vilja ei lõigatud vikatiga, vaid sirbiga. Sirp võis olla hambuline. Roomlased leiutasid koguni niidumasina. Koristatud viljal lasti päikese ja vihma eest kaitstud varjualustes savipõrandal lõplikult kuivada. Hiljem hoiti teri aukudes või aitades.
Swarn
Swarn on Eestis Tartus tegutsev death metal ansambel, mis kasutab oma muusikas death metal 'i, black metal 'i, hardcore punk 'i ja doom metal elemente.
Esimese EP "Swarn" lindistasid Tiit Pähnapuu alias Fen (kitarr, bass) ja Taavi Karu (trummid) Eestis, vokaaliosad Heirdran Dark Sanctuary stuudios Kanadas. Materjal ilmus kassetil plaadifirmade Depressive Illusions Recordsi (Ukraina), Wulfrune Worxxx (Prantsusmaa) (mõlemad 2017. aastal) ja Trash Can Dance (Eesti, 2018) kaudu.
2018. aasta kevadel liitus bändiga laulja esinejanimega 1695. Vahemikus aprill 2018 – jaanuar 2019 avaldati Swarni Bandcampi lehel netisinglitena lood "The Otherness", "Mental Inbreeding" ja "Father of Void". "Mental Inbreeding" on esindatud Ülase 12 kogumikkassetil "Mind ei kepi autoriteet" (2018). Swarni esimene täispikk album "Black Flame Order" anti Hollandi plaadifirma Raw Skull Recordz ja USA plaadifirma Redefining Darkness Records kaudu välja 2. augustil 2019. Sama aasta septembris ilmus kasseti kujul limiteeritud promo-EP "Tales From Terrorland" (Trash Can Dance, Northern Terror Underground). 1. mail 2020 ilmus Swarnil netisingel "Red Ritual" (Redefining Darkness, Raw Skull Recordz), 12. detsembril 2020 lugu "Sulphurous Aeons" Tartu metal-ansamblite ühisplaadil "Tarbathian Fortress" (Warhorn Records).
Swarni lugude tekstid on tugevalt mõjutatud USA õuduskirjaniku Howard Phillips Lovecrafti (1890–1937) loomingust.
Bändi liikmed on seotud selliste Eesti ansamblitega nagu Langenu, Pedigree, Ulguränd jt.
Antonio Panzeri
pisi|Antonio Panzeri (2014) Pier Antonio Panzeri (sündinud 6. juunil 1955 Medolagos Bergamo provintsis) on Itaalia poliitik. Ta oli aastatel 2004–2019 Euroopa Parlamendi liige, Euroopa Parlamendis olles kuulus ta sotsiaaldemokraatide fraktsiooni.
Aleksandr Ginzburg
Aleksandr Iljitš Ginzburg (Алекса́ндр Ильи́ч Ги́нзбург) (21. november 1936 Moskva – 19. juuli 2002 Pariis) oli Nõukogude Liidu dissident ja inimõiguslane, ajakirjanik ja kirjastaja, Moskva Helsingi grupi liige.
Norfolki terjer
Norfolki terjer on Suurbritanniast pärinev koeratõug.
Tabula Peutingeriana
pisi|Tabula Peutingeriana (fragment; ülalt alla: Dalmaatsia rannik, Aadria meri, Lõuna-Itaalia, Sitsiilia, Aafrika põhjarannik) Tabula Peutingeriana (ka Peutingeri kaart) on Rooma impeeriumi teedevõrku kujutav kaart. Tegemist on koopiaga viimati 4. või 5. sajandil täiendatud kaardist. See valmistati 12. sajandi lõpus või 13. sajandil ning hõlmab Euroopat, osa Aasiast (Pärsia, India) ja Põhja-Aafrikat. Kaart on nime saanud 15.–16. sajandil elanud humanisti Konrad Peutingeri järgi.
Norfolki terjer
Iseloomult on see terjer rõõmsameelne, mänguhimuline, elav, aktiivne ja julge. Ta on armastusväärse loomuga ega nori kunagi tüli.
Tabula Peutingeriana
Kaardi avastas Saksamaal Wormsis raamatukogust Conrad Celtes, kel ei õnnestunud seda enne oma surma avaldada ja kes pärandas selle 1508. aastal Peutingerile. Kaarti säilitatakse Viinis Austria Rahvusraamatukogus. Algselt oli tegu 12 pärgamendilehest koosneva rulliga; selle esimene leht on kaotsi läinud.
Norfolki terjer
Nii norfolki (longus kõrvadega) kui ka norwichi (kikkiskõrvalised) terjer on nimetatud krahvkonna ja linna järgi, kust nad pärit on. Ent veel 19. sajandi alguses ja keskel ei tehtud neil tõugudel vahet, nad olid tavalised karjakoerad. Nende Inglismaa idaosast pärit terjerite eelkäijate hulka kuuluvad Iiri Imaali oru terjerid, punased cairn 'i terjerid ning Dandie Dinmonti terjerid. Nende punastest järeltulijatest arenesid välja nüüdsed Norwichi ja Norfolki terjerid.
Tabula Peutingeriana
Kaardi kõrgus on 34 cm, pikkus umbes 680 cm. Kaardil kujutatu on kokku surutud, eriti kitsana on joonistatud veekogud. Sellel esitatakse reisijale vajalikku teavet, muu hulgas tähtsamate linnade ja ööbimiskohtade paiknemise kohta. Antakse ka teada, mitu päevateekonda asulate vahele jääb.
Aleksandr Ginzburg
Elukäik ja tegevus
Aleksandr Ginzburg sündis 21. novembril 1936 Moskva arhitektide peres. Isa Sergei Tšižov arreteeriti 1936. aastal valesüüdistuse alusel ja suri 1937. aasta algul vanglas. Arheoloogist vanaisa oli hukkunud 1918. aastal punase terrori läbi. Tõsiusklik vanaema istus 1920ndate lõpul kaks aastat julgeoleku Lubjanka vanglas. Aleksandr Ginzburg ise nimetas ennast kolmanda põlve vangiks. Ema Ljudmilla Ginzburg suri 1981. aastal Pariisis.
Ginzburg õppis Moskva 12. Poeglaste Koolis, kus huvitus teatrist. Pärast kooli lõpetamist töötas näitlejana Novosibirski Akadeemilises Noorsooteatris Gloobus. 1956. aastal asus Moskva Riikliku Ülikoolis kaugõppes ajakirjandust õppima, töötades samal ajal ajalehes Moskovski Komsomolets.
"Süntaks"
1959–1960 koostas ja andis välja kolm numbrit põrandaalust samizdat-trükis poeetilist almanahhi "Süntaks" (Синтаксис). Almanahhid sisaldasid Sapgiri, Holini, Tšudakovi, Glazkovi, Aronovi, Okudžava, Ahmadulina avaldamata luuletusi ning esmakordselt avaldati Jossif Brodski luuletusi. Almanahhi igas numbris oli 10 autorit, keda igaüht esindas viis luuletust.
Almanahhi neljas number oli juba ette valmistatud, kuid 1960. aasta juulis tegid KGB ohvitserid Ginzburgi kodus läbiotsimise "nõukogudevastase kirjanduse olemasolu kahtluse korral". Almanahhi materjalid konfiskeeriti. Peaaegu eranditult poeetilised tekstid. Ginzburg arreteeriti süüdistatuna nõukogudevastases tegevuses.
Pärast KGB ebaõnnestunud katseid tõendite leidmiseks ja poliitilise süüdistuse sõnastamiseks said uurijad juhuslikult teada, et Ginzburg oli kunagi sooritanud oma sõbra, tulevase näitleja Aleksander Judini eest õhtukoolis eksami. Ginzburg mõisteti dokumentide võltsimise eest kaheks aastaks vangi (maksimaalne tähtaeg selle kuriteo eest). Oli vangis Kirovi oblasti põhjaosas Vjatlagis. Pärast vabanemist naasis Ginzburg Moskvasse, töötas muuseumi töötaja, elektriku, treiali ja Moskva kanalisatsioonisüsteemi avariitöötajana.
Valge raamat
1966. aastal astus ta Moskva ajaloo ja arhiivi instituudi õhtusesse osakonda. Samal aastal koostas ta nõukogudevastases tegevuses süüdistatavate kirjanike Andrei Sinjavski ja Juli Danieli kohtuprotsessi käsitleva nn valge raamatu. Ta viis isiklikult selle masinakirjas eksemplari KGBsse ettepanekuga vahetada paljastava raamatu avaldamine kirjanike vabastamise vastu. Seejärel saadeti nn valge raamat paljudele NSV Liidu ametlikele instantsidele, NSV Liidu Ülemnõukogu saadikutele ja avaldati lõpuks välismaal.
Arreteeriti jaanuaris 1967 KGB poolt ja mõisteti jaanuaris 1968 Moskva linnakohtu poolt Nõukogude vastase agitatsiooni ja propaganda eest viieks aastaks vangi. Kandis karistust Mordvas poliitvangide laagris ŽH 385/17. Pärast vabanemist asus elama Kaluga oblastis asuvase Tarusa linna, kus elasid ka mitmed teised tuntud dissidendid (Anatoli Martšenko, Gleb Jakunin, Sergei Kovaljov jt). Vanglast vabanenutel oli lihtsalt keelatud elada suurlinnadele lähemal kui 100 km.
Pärast Aleksandr Solženitsõni vahistamist ja NSV Liidust väljasaatmist veebruaris 1974 varjas enda juures Solženitsõni pabereid ja käsikirju, mida viimane ei saanud NSV Liidust välja toimetada.
Moskva Helsingi grupp
1976. aastal inimõiguste kaitsmisega tegelenud Moskva Helsingi grupi üks asutajatest. 3. veebruaril 1977 arreteeriti kolmandat korda koos teiste Helsingi grupi liikmetega. 13. juulil 1978 mõisteti nõukogudevastase propaganda eest kaheksaks aastaks vangi erirežiimiga koloonias. Rahvusvaheline inimõiguste organisatsioon Amnesty International tunnistas ta südametunnistuse vangiks.
27. aprillil 1979 vahetati koos nelja teise Nõukogude vanglas istuva dissidendiga (Eduard Kuznetsov, Mark Dõmšits, Georgi Vins ja Valentin Moroz) välja kahe USA vanglas istuva Nõukogude spiooni vastu. Teel New Yorki valvasid 13 KGB ohvitseri viit poliitvangi Aerofloti tavalennukil spetsiaalselt selleks ette nähtud kajutis. Tal polnud väljavahetamisest enne aimu, kui Manhattani pilvelõhkujad lennuki aknast paistma hakkasid: "Ma ei teadnud miks meile olid Moskvas antud uued ülikonnad". Väljavahetamise initsiaatoriks oli tollane USA president Jimmy Carter.
54. mehhaniseeritud brigaad
54. üksik hetman Ivan Mazepa nimeline mehhaniseeritud brigaad (ukraina keeles 54-та окрема механізована бригада імені гетьмана Івана Мазепи) on Ukraina maavägede väeüksus.
Ajalugu
2023. aasta augustis sõdis brigaad Lõssõtšanski piirkonnas.
Aleksandr Ginzburg
Moskva Helsingi grupp
Välismaal elas algul USA-s, seejärel Pariisis koos abikaasa Arina Žolkovskaja-Ginzburgi ja kahe lapsega. Ta juhtis Montgeroni Vene kultuurikeskust, töötas 1980. aastate keskpaigast kuni 1997. aasta oktoobrini ajalehe Russkaja mõsl (Русскaя мысл) kolumnistina. Suri 19. juulil 2002 Pariisis ja on maetud Père-Lachaise'i kalmistule.
Akula-klassi allveelaev
pisi|Allveelaev TK-202 aastal 1985 Projekt 941 või Akula (vene keeles Акула 'hai'), NATO klassifikatsioonis Typhoon-klass on Venemaa strateegiliste tuumaallveelaevade klass.
Kirjeldus
Sukeldunult ulatub Typhoon-klassi allveelaevade veeväljasurve 48 000 tonnini, mis on suurem kui näiteks Kirov-klassi ristlejal või teise maailmasõja aegsel lennukikandjal-lahingulaeval. Sellesse klassi kuuluvad allveelaevad on mõõtmetelt maailma suurimad. Typhoon-klassi allveelaevad on külma sõja aegsed tippteosed. Alleveelaevad võivad jääda 120 päevaks märkamatult vee alla, samuti on allveelaevade pardal tagatud meeskonnale mitmeid mugavusi (nt saun, bassein jne), millest muudel sõjalaevadel võib ainult unistada. Typhoon-klassi allveelaevadest on praeguseks kasutusel ainult esimene. Selleks on Dmitri Donskoi, mida kasutatakse testimisjärgus olevate Bulava rakettide jaoks. Typhoon-klassi vahetavad välja uued 4. generatsiooni Borei-klassi allveelaevad, millest kaks esimest, nende seas ka Juri Dolgoruki, on valmis ja katsetusjärgus.
Mai 2021
Mai 2021, kroonika.
2021. aasta mai algas laupäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast esmaspäeval.
Warmia
Warmia (poola keeles Warmia, ladina keeles Varmia või Warmia, saksa keeles Ermland, Warmia murrakus Warńija, leedu keeles Varmė, preisi keeles Wārmi) on ajalooline ja etnograafiline piirkond Poola põhjaosas, osa ajaloolisest Preisimaast. Ajaloolised pealinnad on Frombork ja Lidzbark Warmiński ning suurim linn Olsztyn.
Warmia on tänapäeval osa Warmia-Masuuria vojevoodkonnast. Ajaloolise piirkonna pindala on ligi 4500 km2 ning seal elab praegu umbes 350 000 inimest. Tähtsamad vaatamisväärsused on Fromborki Katedraalimägi, Olsztyni ja Lidzbarki piiskopilinnused, Reszeli vanalinn ja Gietrzwałdi pühakoda, kus on olnud neitsi Maarja ilmumisi. Geograafiliselt on Warmias hulganisti järvi, see asub Łyna jõe ülemjooksul ja Pasłęka paremkaldal. Loodes piirneb Warnia Wisła lahega. Piirkonnas on palju arhitektuurimälestisi nii gooti, historitsistlikus, renessanss-, barokk-, uusklassitsistlikus kui juugendstiilis.
Warmia on osa ajaloolisest Preisimaast, kus elasid preislased ning hiljem peamiselt sakslased ja poolakad. Warmial on ajalooliselt olnud tugevad sidemed naaberpiirkonna Masuuriaga, kuid jäi katoliiklikuks ja kuulus aastatel 1454–1772 otse Poolale. Masuuria oli Poola osa Saksa ordu ja Preisimaa Hertsogiriigi läänena ja muutus suures osas luterlikuks. Warmias on olnud aegade jooksul võimul mitmed rahvad ja riigid, mh preislased, Saksa ordu, Poola Kuningriik ja Preisi Kuningriik. Piirkond on ajalooliselt tihedalt seotud olnud Warmia peapiiskopkonnaga (varem Ermlandi piiskopkond). Rahvaetümoloogia järgi on Warmia nimi tulnud Preisi juhi Warmo nimest ning saksakeelne Ermland tema naise Erma nimest.