cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mihhail Fradkov
Karjäär
1973–1975 töötas ta Nõukogude Liidu India saatkonnas majandusnõuniku aparaadis. Enne seda on tema elulookirjelduses lünk; arvatakse, et ta sai KGB väljaõppe. 1975–1984 töötas ta NSV Liidu Riikliku Majandussuhete Komitee väliskaubanduskoondises "Tjažpromeksport". 1984–1988 oli ta sama komitee hangete peavalitsuse juhataja asetäitja, 1988–1991 NSV Liidu Välismajandussuhete Ministeeriumi välismajandusoperatsioonide koordineerimise ja reguleerimise peavalitsuse juhataja asetäitja, 1991–1992 Venemaa alalise esindaja asetäitja GATTi juures Genfis.
19. oktoobril 1992 sai Fradkovist Venemaa välismajandussuhete ministri asetäitja, 12. oktoobril 1993 esimene asetäitja. 28. jaanuarist 1997 2. veebruarini 1998 oli ta SRÜ valitsuskomisjoni liige. 16. aprillil 1997 sai ta Venemaa välismajandussidemete ja -kaubanduse ministriks (26. märtsist 1997 oli ministri ajutine kohusetäitja).
Vanakreeka mütoloogia tegelaste loend
R
Rhadamanthys – Rhea
Mihhail Fradkov
Karjäär
Alates 20. augustist 1997 kuulus ta ametkondadevahelisse kooskõlastuskomisjoni Venemaa ja välisriikude sõjatehnikaalase koostöö alal. 19. septembrist 1997 24. detsembrini 1998 töötas ta Venemaa Julgeolekunõukogu ametkondadevahelises rahvusvahelise julgeoleku komisjonis.
Vanakreeka mütoloogia tegelaste loend
S
Salmoneus – Sarpedon – Schoineus – Semele – Sterope – Sthenelos – Styx
T
Talaos – Talos – Tantalos – Taygete – Teiresias - Telemachos – Telephassa – Terpsichore – Tethys – Thaleia – Thanatos – Thea – Themis – Theseus – Thespios – Thestios – Thetis – Tisiphone (erinnüs) - Tisiphone (Alkmaioni tütar) - Triton – Tydeus – Tyndareos – Typhon – Tyro
X
Xuthos
Tegelaste rühmad
allilma kolm kohtunikku – amatsoonid – aloaadid – argonaudid
boreaadid
danaiidid – Diomedese hobused – dioskuurid – drüaadid
erinnüsed
faiaagid
gigandid – gorgod – graiad
hariidid – heerosed – hekatonheirid – heliaadid – hesperiidid – hoorid
kariidid – keerid – kentaurid – kiikonid - korübandid – kükloobid
meleagriidid – menaadid – moirad – muusad
najaadid – nereiidid – niobiidid – nümfid
penaadid – perseiidid – plejaadid
saatürid – sireenid – spardid – Stymphalose linnud
titaanid – tündariidid
Mihhail Fradkov
Karjäär
30. aprillil 1998 Fradkovi juhitud ministeerium likvideeriti. 14. mail 1998 valiti kompanii "Ingosstrahh" aktsionäride koosolekul direktorite nõukogu esimeheks, veebruarist maini 1999 oli ta selle peadirektor.
25. mail 1999 sai Fradkov Venemaa kaubandusministriks (Sergei Stepašini valitsuses). 19. augustist 1999 juhtis ta sama ministeeriumi Vladimir Putini valitsuses. Alates 6. septembrist 1999 kuulus ta presidendi juures asuvasse komisjoni, mis tegeles välisriikidega tehtava sõjalis-tehnilise koostööga. 2000. aasta mais nimetati ta Sergei Ivanovi juhitud Venemaa Julgeolekunõukogu esimehe esimeseks asetäitjaks. Hiljem määrati Fradkov juhtima Venemaa maksupolitseid. Alates 11. märtsist 2003 nimetati Fradkov maksupolitsei likvideerimise tõttu (seda peeti korrumpeerunuks ja ebatõhusaks) Venemaa täievoliliseks esindajaks Euroopa Liidu juures ministri seisuses. Juunis 2003 nimetati ta Venemaa presidendi eriesindajaks suhete arendamise alal Euroopa Liiduga.
Peaminister
President Vladimir Putin nimetas Fradkovi peaministriks 1. märtsil 2004. 5. märtsil 2004 kinnitas Venemaa Riigiduuma ta ametisse. Fradkovi poolt oli 352, vastu 58 ja hääletamata jättis 24 rahvasaadikut. Fradkov lubas tagada majanduskasvu, võidelda vaesusega ja reformida sõjaväe. Ta lubas alandada ettevõtete sotsiaalmaksu ja samas tagada maksude kogumise.
Enda määramist kommenteeris Fradkov nii: "Ma nõustusin ja ütlesin, et olen nõus seda tööd tegema. Igaüks peab olema valmis tegema, mida temalt oodatakse." Ta soovis esimeseks asepeaministriks asespiikrit Aleksandr Žukovit.
Fradkovil on kogemusi majanduse, rahvusvaheliste suhete ja julgeolekustruktuuride alal. Putin rõhutas Fradkovi suuri kogemusi võitluses korruptsiooniga. Ta oli otsinud professionaalset ja korralikku inimest, kellel oleks laialdane kogemus avaliku elu eri sfäärides.
Vaatlejate arvates tähendas Fradkovi määramine peaministriks valitsuse iseseisvuse vähenemist. Oodati, et Fradkov aitab Venemaad Läänele lähendada. Arvati, et Fradkov ei ole seotud ühegagi vaenutsevatest "klannidest", mistõttu ta on neutraalne ja valmis kompromissideks. Vaatlejate ootasid, et Fradkovile tehakse ülesandeks ebapopulaarsed reformid, ja Fradkov jääks patuoinaks. Putini administratsioon ei olnud piisavalt võimekas ja populaarne, et lubada Putini kõrvale teise poliitilise isiksuse ilmumist. Kuigi Putin lubas peaministri valikuga näidata valitsuse poliitilist kurssi, valis ta isiku, kes on pigem tema käepikendus. Arvati, et hiljem saab peaministriks ja presidendiks Sergei Ivanov.
12. septembril 2007 teatas Mihhail Fradkov oma valitsuse tagasiastumisest. Kremlis Putiniga kohtudes ütles ta: "Riik seisab tähtsate poliitiliste sündmuste lävel. Tulemas on riigiduuma valimised ja Venemaa presidendi valimised. Poliitilisi protsesse mõistes tahaksin, et teil oleks täielik vabadus otsuste langetamisel, sealhulgas kaadri osas. Ma arvan, et minust oleks õige valitsusjuhi koht vabastada." Putin avaldas kolm aastat valitsust juhtinud Fradkovile tunnustust ja kiitis teda tehtud töö eest.
14. septembril sai peaministriks Viktor Zubkov.
RAS-i Venemaa Raudteed nõukogu esimees
Alates 2016. aastast RAS-i Venemaa Raudteed nõukogu esimees.
Venemaa Strateegiliste Uuringute Instituudi direktor
Venemaa president Vladimir Putin nimetas ta Venemaa Strateegiliste Uuringute Instituudi direktoriks alates 4. jaanuarist 2017.
Isiklikku
Fradkov valdab inglise ja hispaania keelt. Tal on reservpolkovniku auaste. Ta on abielus ja tal on kaks last.
Fradkovi poeg on lõpetanud KGB järglase FSB õppeasutuse.
Ahtalehine oblikas
Ahtalehine oblikas (Rumex tenuifolius) on taimeliik tatraliste sugukonnast oblika  perekonnast.
Aventail
pisi Aventail oli keskaegse kiivri alaosa külge eriliste aasade vervellidega kinnitatud rõngastest krae, mis ulatus kaelale, õlgadele ja turjale.
Mats Wühner
Mats Wühner (ka Matthias Wühner; 9. aprill 1852 – 1935) oli eesti koolmeister ja rahvusliku liikumise tegelane.
Wühner sündis Paistu kihelkonnas Aidu vallas Kõrve talu rentniku pojana.
Ta õppis Aidu vallakoolis ja Tarvastu kihelkonnakoolis.
1873. aastal sooritas ta kihelkonnakooliõpetaja eksami. Pärast seda oli ta Tarvastus koolmeistriks ja hiljem köstriks.
1894. aastal kutsus Ado Grenzstein teda Tartusse Oleviku ajalehe ja raamatukaupluse ärijuhiks.
Tal oli Helme vallas talu. 1900. aastal ostis ta Sangla mõisa. 1914–1918 oli ta Rannu kihelkonna eestseisjaks. Pärast poja Erichi surma Vabadussõjas jättis ta mõisapidamise sinnapaika ja omandas Tartus mõned majad.
Ta tegi kaastööd Perno Postimehele, Eesti Postimehele, Sakalale ja Olevikule, osales Aleksandrikooli liikumises, kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi ning juhatas laulu- ja pasunakoore.
Oma elu lõpuaastatel elas Wühner koos abikaasaga Tartus.
Klassikokkutulek
"Klassikokkutulek" on 2016. aastal valminud Eesti mängufilm.
Film on Taanis 2011. aastal valminud komöödia "Klassefesten" korduslavastus, mis lavastati 2015. aastal ka Soomes pealkirjaga "Luokkakokous".
Film valiti 2016. aastal Eesti Meelelahutusauhindade jagamisel parimaks filmiks.
Hispaania Grand Prix
Hispaania Grand Prix (Gran Premio de España) on Catalunya ringrajal Barcelonas Hispaanias peetav Vormel 1 võidusõit suurele auhinnale.
Ajalugu
Esimest korda toimus Vormel 1 Hispaania Grand Prix võidusõit Catalunya ringrajal 1951. aastal ja peale paariaastast pausi uuesti 1954. aastal.
Aastatel 1968–1975 toimus Hispaania Grand Prix vaheldumisi Circuito del Jarama ringrajal Madridis ja Montjuich Park'i ringrajal Barcelonas.
Aastatel 1976 kuni 1981 toimus võidusõit Madridis.
Ajavahemikul 1981–1986 ei toimunud Hispaania Grand Prix etappe. Aastatel 1986 kuni 1990 toimus Grand Prix Circuito de Jerez ringrajal Jerez de la Fronteras.
Aastast 1991 toimub Vormel 1 võidusõit uuesti Catalunya ringrajal Barcelonas.
Olga Ljubimova
pisi|Olga Ljubimova (2020) Olga Ljubimova (vene keeles Ольга Борисовна Любимова; sündinud 31. detsembril 1980 Moskvas) on Venemaa teatriteadlane, ajakirjanik ja poliitik. Ta on 21. jaanuarist 2020 Venemaa kultuuriminister.
Ta lõpetas Moskva 1234. Keskkooli. Ta on õppinud Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonnas. Ta lõpetas teatriteadlasena Venemaa Teatrikunsti Akadeemia. Moskva ülikoolis õppimise ajal oli ta praktikal telekanalites Ren TV ja ТВЦ ning raadiojaamades "Наше радио" ja "Радио Рокс".
Ta on töötanud mitmetes telekanalites. Ta on teinud saateid "Vzgljad" "Православный календарь" (Õigeusu kalender) ja teisi.
Ta on 21. jaanuarist 2020 Venemaa kultuuriminister.
Isiklikku
Ta on abielus teleajakirjanik Jevgeni Baranoviga, neil on poeg ja tütar. Tema isa on teatriteadlane ja pedagoog Boriss Ljubimov, ema oli näitleja ja teatriteadlane Maria Šveburovitš (1949–2018). Vanaisa oli tõlkija ja memuaaride autor Nikolai Ljubimov (1912–1992), vanaisa emapoolne vanaisa oli Vologda kuberner Mihhail Kormilitsõn, vanavanaisa Rjazani kuberner Nikolai Boldarev.
Gjerstad (täpsustus)
Gjerstad on mitme koha nimi:
Johannes Ostrat
Johannes Ostrat VR II/3 (6. detsember 1901 Tallinn – 18. detsember 1979 San Francisco) oli Vabadussõja veteran.
Ta oli Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides (ERKÜ) liige.
Tema pojapoeg Kenneth Ostrat on USA Õhujõudude ohvitser ja lendur.
Mont-Saint-Michel
Mont-Saint-Michel on saar Prantsusmaa põhjarannikul, Normandia ja Bretagne'i vahele jäävas Mont-Saint-Micheli lahes.
Saare pindala on 0,97 km² ja kõrgus kuni 80 m merepinnast. 2006. aasta seisuga elas saarel 41 inimest.
Saare omapära on see, et tõeliseks saareks muutub Mont-Saint-Michel ainult siis, kui vesi on tõusu ajal väga kõrgel.
Moodustumine
Minevikus oli Mont-Saint-Michel mandriga ühendatud loodusliku maasilla abil. See oli tõusu ajal veega kaetud ja mõõna ajal kuival. Esialgu oli saar rannikust kaugel. Kuid sajandite jooksul kuivendati rannikumadalikke poldrite abil, et saada karjamaad juurde. Sellepärast saare kaugus mandrist vähenes ajapikku. Saare lähedal merre suubuv Couesnoni jõge süvendati, mistõttu selle poolt merre toodav vesi suunati kaugele teisele poole saart ja see soodustas lahe ummistumist mudaga. 1879 maasilda tugevdati ja kõrgendati. See takistas tõusuvetel muda ärauhtumist saare ümbert.
Ajalugu
pisi|Tänav Mont-Saint-Micheli saarel 6. ja 7. sajandil kasutasid keldid, tänapäeva bretoonide esivanemad, Mont-Saint-Micheli oma kindlusena. Seejärel vallutasid selle frangid, lõpetades niimoodi mõlemal pool La Manche'i asunud keltide riigi kahe poole omavahelise tiheda läbikäimise, mis oli toiminud alates Lääne-Rooma riigi langust 460. aasta paiku.
8. sajandil ehitati saarele Notre-Dame-sous-Terre'i kirik. Legendi kohaselt olevat 708. aastal peaingel Miikael ilmutanud ennast Avranches'i piiskop Aubertile unes ja käskinud ehitada kõrge künka otsas paiknev kirik. Seetõttu kerkis Scissy metsa kõrgele künkale kirik, mis maapinna hilisema vajumise tõttu jäi Mont-Saint-Micheli saarele.
Saar omandas strateegilise tähtsuse 933, kui Normandia hertsog Guillaume I vallutas Cotentini poolsaare ja ühendas Mont-Saint-Micheli poliitilises mõttes Normandiaga. Seda on kujutatud ka Bayeux' vaibal, mis loodi selle tähistamiseks, et 1066. aastal vallutasid normannid Inglismaa. Vaibal on kujutatud Harold II päästmast kaht normanni rüütlit vesiliivast lahingu ajal Bretooni hertsogi Conan II vastu.
Saarel asub ka Mont-Saint-Micheli klooster, mis ehitati 10. sajandil saarel asuvale Mont-Tombe nimelisele künkale, kiriku kõrvale. Normannide patronaaži all sai saarel olevast kloostrist normanni arhitektuuri silmapaistev näide.
Klooster toetas William Vallutajat tema taotluses Inglismaa troonile. Tänutäheks annetas William kloostrile kinnisvara Inglismaal, sealhulgas väikese saare Cornwallist läänes, mis samuti tõusu ajal on Inglismaaga ühendatud. See kujundati Mont-Saint-Micheli eeskujul ja selle nimeks sai St Michael's Mount.
Saja-aastase sõja ajal püüdis Inglismaa korduvalt Mont-Saint-Micheli vallutada, aga kloostri tugevate kindlustuste tõttu see ei õnnestunud. 1423./24. aasta ebaõnnestunud piiramisest järele jäänud kaks kahurit on saarel tänapäevani näha.
1469 asutas Louis XI Püha Miikaeli ordu. Ta soovis, et ordu kirikuks saaks Mont-Saint-Micheli kloostri kirik, aga suure kauguse tõttu Pariisist see soov ei teostunud.
Kuni reformatsioonini oli klooster jõukas ja mõjukas, aga pärast hakkas tema tähtsus kahanema. Prantsuse revolutsiooni ajaks olid sinna jäänud vaid üksikud mungad. Revolutsiooni ajal klooster suleti ja muudeti vanglaks, kus algul hoiti vabariigi suhtes vaenulikult meelestatud kirikutegelasi, hiljem teisigi tähtsaid poliitilisi vaenlasi.
1836 algatasid mõjukad ühiskonnategelased, sealhulgas Victor Hugo, kampaania vangla äraviimiseks Mont-Saint-Michelist, mida nad pidasid riikliku tähtsusega arhitektuuriliseks vaatamisväärsuseks. Vangla suleti alles 1863 ja 1874 kuulutati mägi ajaloomälestiseks.
Mont-Saint-Michel ja selle laht võeti UNESCO maailmapärandi nimistusse 1979. aastal. Ta võeti kaitse alla kultuurilise, ajaloolise ja arhitektuurilise pärandi poolest, samuti inimtekkelise ja looduskauni objektina.
Gustav Reinhold von Löwen
Gustav Reinhold von Löwen (8. detsember 1690 – 17. juuli 1766) oli baltisaksa sõjaväelane ja poliitik, parun.
Gustav Reinhold von Löwen sündis Friedrich von Löweni ja Christina Elisabeth von Nierothi pojana.
Perekond
Gustav Reinhold von Löwen abiellus kindralleitnant Wolmar Anton von Schlippenbachi tütre paruness Siri Helena von Schlippenbachiga (surnud 1730 ). Abielust sündisid:
Adriana Lima
pisi Adriana Lima (sündinud 12. juuni 1981) on brasiilia supermodell, kes on eeskätt tuntud modellitööga firmades Victoria's Secret ja Maybelline.
Varajane elu ja perekond
Adriana Lima sündis Brasiilia kirderannikul Bahia osariigis Salvadoris. Ta oli ainuke laps peres. Tema ema Maria da Graça Lima ja isa Nelson Torres on sotsiaaltöötajad. 2007. aastal ütles Adriana, et tal on kaks poolvenda (üks 7- ja teine 11-aastane), kellega tal on ühine isa. Nad on Adriana isa teisest abielust.
Isa lahkus oma pere juurest, kui Adriana oli kuuekuune. Adriana ema oli alles 18-aastane, kui Adriana sündis. Nad on emaga parimad sõbrad. 2005. aastal näitas Adriana Sao Paulos ühele ajakirjanikule enda mobiiltelefoni kõneregistrit, kust oli näha, et ainuüksi maikuus oli ta helistanud emale 213 korda. Adriana on varem öelnud, et ta ei võta ühtegi otsust vastu enne, kui on selle emaga läbi arutanud ja temalt nõu küsinud.
Modellikarjäär
Adriana Lima potentsiaal modellina avastati, kui ta oli 13-aastaselt oma kodulinna ostukeskuses. Kui Adriana oli 15-aastane, võitis ta Fordi modellikonkursi Brasiilias. Aasta hiljem osales ta Fordi ülemaailmsel modellikonkursil, kus tuli teiseks. Konkurss tõmbas talle palju tähelepanu ja tõi kaasa moefirmade huvi. 1999. aastal läks Adriana elama New Yorki, kus allkirjastas lepingu Elite Model Management agentuuriga. Tänu sellele ilmusid ta fotod kuulsates moeajakirjades, nagu Vogue ja Marie Claire. Adriana Lima on töötanud paljude moedisaineritega, nagu Vera Wang, Christian Lacroix, Emanuel Ungaro, Giorgio Armani, Fendi, Ralph Lauren, Valentino ja paljud teised. 2000. aastal sai temast moefirma GUESS reklaamnägu.
2001. aastal näitles Lima BMW lühifilmis "The Follow", mis kestab kõigest üheksa minutit. Kaasnäitlejad filmis olid Clive Owen, Mickey Rourke ja Forest Whitaker. 2008. aastal mängis ta iseennast sarjas "Ugly Betty".
2005. aastal tegi Adriana Pirelli kalendri tegemiseks koostööd ettevõttega Pirelli. Samal aastal sõlmis ta lepingu Itaalia suurima mobiilsidefirmaga Telecom Italia Mobile, mis tõi talle sisse 2 miljonit dollarit.
Adriana Lima on enim tuntust kogunud Victoria's Secreti pesumodellina alates aastast 1999. Lima on ka Maybelline'i esindaja. Forbesi andmetel oli tema 2006. aasta palk 6 miljonit dollarit, mis teeb temast rikkuselt neljanda supermodelli maailmas (koos kaasmaalasest supermodelli Alessandra Ambrosioga). Esikolmiku moodustavad Gisele Bündchen 33 miljoni dollariga, Kate Moss 9 miljoni dollariga ja Heidi Klum 8 miljoni dollariga.
Eraelu
Adriana Lima oskab hästi portugali, hispaania ja inglise keelt. Vabal ajal meeldib talle lugeda Gabriel Garcia Marqueze romaane. Tema lemmiktoidud on pärit kodumaalt, Brasiiliast. Enda vormis hoidmiseks joob ta palju vett ja puhkab ning sööb palju puu- ja juurvilju. Treenida talle ei meeldi. Kui temalt küsitakse, kuidas ta trenni tegemata nii sale on, vastab ta, et tänu headele geenidele.
Adriana on tunnistanud, et oli noorena poiste seltskonnas arg ja tagasihoidlik. Ta oli 17-aastane, kui suudles esimest korda. 2006. aasta aprilli GQ ajakirja numbris ilmus temaga intervjuu, kus ütles, et on veel neitsi ning seks tuleb tema jaoks pärast abielu. Ta lisas, et mehed peavad sellega leppima ja tema valikut austama, sest kui nad seda ei tee, siis ei austa nad järelikult ka teda.
On levinud kuulujutud, et Adriana Lima ja rokkmuusik Lenny Kravitz olid kunagi kihlatud, kuid Adriana eitab seda ja kinnitab, et nad on vaid sõbrad. Adrianal on lisaks Lenny Kravitzile minevikus olnud veel mitu armusuhet, näiteks pesapalluri Derek Jeteri ja Liechtensteini printsi Wenzeslausiga. 2009. aasta juunis abiellus Lima serblasest korvpalluri, NBA Memphis Grizzliesi mängija Marko Jarićiga. Neil on koos kaks last.
Heategevus
Adriana aitab ülal pidada tema kodulinnas asuvat Caminhos da Luzi lastekodu. Ta toetab lastekodu juurdeehitusi ning ostab materiaalselt vähekindlustatud lastele riideid.
Holmi rajoon
Holmi rajoon on haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Novgorodi oblasti lõunaosas. Piirneb läänes Pihkva ja lõunas Tveri oblastiga.
Rajoonis on Holmi linn ja 16 külaasundust (сельское поселение). Külaasundustes on 144 asulat.
Rajooni rahvaarv on umbes 5900, sellest 3700 inimest elab linnas ja 2200 maal.
Lääneosas asub 1994. aastal soomaastiku kaitseks loodud Rdeiski looduskaitseala.
Tömbilehine oblikas
Tömbilehine oblikas (Rumex obtusifolius) on taimeliik tatraliste sugukonnast oblika  perekonnast.
Vassili Vassiljevitš Šuiski
Vürst Vassili Vassiljevitš Šuiski (vene Василий Васильевич Немой Шуйский; surnud 1539) oli Ivan III ja Vassili III aegne Moskva suurvürstiriigi vojevood, sõjaväelane, diplomaat ja bojaar (1512. aastast).
Aastatel 1500–1506 oli Novgorodi asehaldur. Juhtis vägesid Liivimaa-Moskva sõja Smolino ja Seritsa lahingus Wolter von Plettenbergi vastu.
Voldemar Kuldvere
Voldemar Kuldvere (Kuldver) (9. november 1889 Rakvere vald, Virumaa – 3. märts 1980 New York) oli Eesti Vabariigi Kõrgema Sõjakooli raamatukogu juhataja, auastmelt major.
Othar Tšiladze
Othar Tšiladze (gruusia keeles ოთარ ჭილაძე; 20. märts 1933 Signagi, Kahheetia, Gruusia – 1. oktoober 2009 Thbilisi, Gruusia) oli gruusia kirjanik. Ta mängis suurt rolli gruusia proosa taassünnis pärast Stalini surma. Tšiladze romaanides segunevad sumeri ja vanakreeka mütoloogia tänapäeva gruusia intellektuaalide eluga.
1956. aastal lõpetas ta Thbilisi Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna.
1950. aastatel ilmusid tema esimesed teosed, peamiselt luule. Samal ajal avaldas ta kirjanduskriitikat Gruusia kultuuriajakirjanduses, 1958–1964 töötas ta ajakirjas Tsiskari. Tuntuse saavutas Tšiladze rea pikkade õhustikuromaanidega, mille seas olid "Läks inimene mööda teed" (1972–1973), "Igaüks, kes mind leiab..." (1976), "Avelum" (1995) jt. 1991. aastast õpetas ta Thbilisi teatriinstituudis, 1997. aastast oli ajakirja Mnatobi peatoimetaja. Tšiladze avaldas ka mitu luulekogu ja näidendit. 1998. aastal esitati Tšiladze Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks.
2009. aasta oktoobris suri Othar Tšiladze pärast pikka haigust ning maeti Thbilisi Mtatsminda panteoni, kuhu sängitatakse Gruusia rahvuskangelasi, silmapaistvaid teadlasi, kunstnikke ja kirjanikke.
Castilla–La Mancha
Piirkond on jagatud viieks provintsiks: Toledo provints, Ciudad Reali provints, Cuenca provints, Guadalajara provints ja Albacete provints.
Viited
🇪🇸
Poddorje rajoon
Poddorje rajoon on haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Novgorodi oblasti lõunaosas.
Rajoonis on 3 külaasundust (сельское поселение): Poddorje, Belebjolka ja Selejevo külaasundus. Külaasundustes on 155 asulat.
Rudolf Otto
thumb Rudolf Otto (25. september 1869 – 6. märts 1937) oli saksa luterlik teoloog ja võrdlev usundiloolane.
Elulugu
Otto sündis Hannoveri lähistel Peines. Õppis Erlangeni ülikoolis ja Göttingenis, kus ta kaitses doktoriväitekirja Martin Lutherist ja Immanuel Kantist. 1906 sai temast erakorraline professor ja 1910 ta sai Giesseni ülikooli audoktoriks. 1915 sai Ottost professor Breslau Ülikoolis ja 1917 hakkas ta professoriks Marburgis, kus oli toona kuulsaim protestantlik seminar maailmas. Marburgi jäi ta elu lõpuni.
1929 läks ta pensionile ning suri kaheksa aasta pärast, pärast kukkumist 20 m kõrgusest tornist. Palju on ka spekuleeritud, kas ta ehk sooritas elu lõpus enesetapu, ent andmed seda ei kinnita.
"Pühaduse idee"
Otto kuulsaim töö, "Pühaduse idee", on üks populaarsemaid Saksa teoloogilisi raamatuid 20. sajandil. Sellest on tehtud arvukalt kordustrükke ja seda on tõlgitud 20 keelde. Raamat defineerib pühaduse mõistet ja ideed kui midagi, mis on "numinoosne". "Numinoosse" all mõistab Otto midagi, mis on "ebaratsionaalne ja meeltega tajumatu kogemus või tunne, mille peamine objekt on väljaspool iset (selfi), inimest ennast, kui midagi "täiesti teistsugust"
Mõju
On raske leida 20. sajandi esimesel poolel teoloogi, kes ei olnud Ottost mõjutatud. Mõjukad teoloogid ja antropoloogid Paul Tillich, Mircea Eliade ja Gustav Mensching on kõik tunnistanud, et on olnud Ottost paljuski mõjutatud oma teoloogias.
Herne-teramardikas
Tema tõugud elavad herneterades.
Johannes Taras
Johannes Taras VR II/3 (9. aprill 1895 – 30. oktoober 1989 Lakewood, New Jersey) oli Vabadussõja veteran.
Szeto Wah
Aastatel 1985–2004 oli ta Hongkongi Seadusandliku Nõukogu liige.
Ta oli 21. maist 1989 kuni surmani organisatsiooni Hong Kong Alliance in Support of Patriotic Democratic Movements in China esimees.
Ta oli tuntud ka hiina kalligraafia meistrina.
Albert Schweitzer
pisi|Albert Schweitzer (umbes 1955) pisi|Albert Schweitzer ([[Arthur William Heintzelmani gravüür)]] Ludwig Philipp Albert Schweitzer (14. jaanuar 1875 Saksa keisririik, Elsass-Lotring, Kaysersberg, tänapäeval Haut-Rhin – 4. september 1965 Gabon, Lambaréné) oli saksa teoloog, muusik, filosoof ja arst.
Schweitzer sündis Elsass-Lotringis, mis tollal kuulus Saksamaale. Pärast Saksamaa kaotust esimeses maailmasõjas 1918 võttis ta Prantsusmaa kodakondsuse.
Oma teoloogilistes töödes kritiseeris ta sekulaarset vaadet ajaloolisest Jeesusest, mis tema ajal oli teoloogias üldlevinud, samuti konservatiivsete kristlaste vaadet Jeesusest.
Schweitzeri peamised tööd on eluslooduse eetikast. Ta sõnastas põhimõtte aukartusest elu ees ja esitas filosoofilise põhjenduse eetilisest suhtumisest kõigesse elavasse tulenevalt kõigele elavale omasest elutahtest.
Ta oli ka orelikunstnik, üks oma aja parimaid Bachi teoste esitajaid.
Oma elu teisel poolel tegutses Schweitzer arstina Aafrikas Lambarénés, mis nüüd asub Gabonis. Aastal 1913 rajas ta koos oma abikaasa Helene Bresslau Schweitzeriga kohalike elanike ravimiseks Albert Schweitzeri haigla.
Lambaréné asus tollal Prantsuse Ekvatoriaal-Aafrikas. Kui puhkes maailmasõda, siis võeti Schweitzer ja tema naine Saksamaa kodanikena Prantsuse sõjaväe valve alla, aga neil lubati esialgu tööd jätkata. 1917 viidi nad Bordeaux'sse, kus neid kõigepealt hoiti Hispaania piiri lähedal Püreneedes ja alates 1918. aasta märtsist Saint-Rémy-de-Provence'is. Alles 1918. aasta juulis viidi ta sünnipaika Alsace'i, mis pärast sõja peatset lõppu läks Prantsusmaa koosseisu, ja lasti vabaks.
1924 naasis Schweitzer üksinda Lambarénésse ja ehitas haigla uuesti üles. Seekord kutsus ta endale assistendiks 18aastase Noel Gillespie, kes õppis Oxfordi ülikoolis. Noel Gillespie veetis Lambarénés kuus kuud, seejärel pöördus ta tagasi ülikooli ja lõpetas selle 1926. aastal. 1935. aastal omandas ta meditsiinidoktori kraadi. Schweitzer töötas Lambarénés periooditi kuni surmani, sealhulgas teise maailmasõja ajal. Kui ta Euroopas käis, jättis ta maha juba toimiva haigla, mis jätkas tegevust ilma Schweitzeritagi.
Pikapeale tema vaated levisid ja pälvisid tunnustust mitte üksnes Euroopas, vaid kogu maailmas. Aastal 1928 pälvis ta Goethe auhinna ja 1952 Nobeli rahuauhinna.
Rahvusraamatukogu
Rahvusraamatukogu on riigi keskne teaduslik universaalraamatukogu, mis hangib, säilitab ja teeb kättesaadavaks sellel maal, selle rahva keeles, selle maa kohta ilmunud ja selle maa autorite avaldatud väljaandeid. Ühtlasi on rahvusraamatukogu rahvusbibliograafia keskuseks.
Rahvusraamatukogu ülesannete täitmise võimaldamiseks on enamikus riikides sisse seatud sundeksemplari süsteem, mis kohustab kirjastajat, trükikoda ja/või autoriõiguse subjekti loovutama rahvusraamatukogule tasuta teatud arvu eksemplare oma väljaannetest.
Rahvusraamatukogu võib tegutseda ka piirkonnas, mis ei ole suveräänne riik, kuid soovib pöörata erilist tähelepanu oma rahvusliku kultuuripärandi säilitamisele (Aruba, Bermuda, Cooki saared, Fääri saared, Gröönimaa, Macau, Québec, Šotimaa ja Wales).
Mõnes riigis on rahvusraamatukogu funktsioonid jagatud kahe või enama institutsiooni vahel (Ameerika Ühendriigid, India, Iraan, Itaalia, Mehhiko, Saksamaa, Taani ja Venemaa).
Perekonnavaled
"Perekonnavaled" on 2016. aastal valminud Eesti mängufilm. Selle režissöörid on Valentin Kuik ja Mandfred Vainokivi.
2016. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 9916 inimest.
Ropka
pisi|Vaade Ropkale Emajõe vasemkaldalt Ropka on linnaosa Tartu lõunaosas, Emajõe paremkaldal. Linnaosa sai nime kunagise Ropka mõisa järgi. Linnaosa piirideks on Tartu–Petseri raudtee – sadama raudtee – Turu tänav – Ropka tee – Aardla tänav – Tähe tänav – Sirbi tänav – Vasara tänav – Sepa tänav – Jalaka tänav – Sepikoja tänav – Võru tänav.
Ropka pindala on 144 ha.
Rahvastik
2013. aasta 31. detsembri seisuga elas Ropkas 5078 inimest, neist 2855 naist ja 2223 meest. Ropka elanikest 528 olid vanuses 0–6 aastat, 597 vanuses 7–18 aastat, 2909 vanuses 19–64 aastat ja 1044 vähemalt 65-aastased. Linnaosa asustustihedus oli 3526 in/km2. Ropkas elas 5,19% tartlastest.
2017. aasta seisuga elas linnaosas 2116 meest ja 2683 naist ehk kokku 4799 inimest.
Haljasalad ja veekogud
Ropka linnaosas asuvad Pauluse kalmistu keskel on tiik.
Karl Rove
pisi|Karl Rove Karl Christian Rove (sündinud 25. detsembril 1950) oli USA vabariiklaste partei- ja riigitegelane, president George W. Bushi ametiajal Valge Maja vanemnõunik.
Karl sündis pere viiest lapsest teisena. Isa jättis pere maha, kui lapsed olid alles väikesed. Ema Reba Louise (sündinud Wood) oli poejuhataja, isa Louis Claude Rove oli geoloog. Karl Rove sündis Colorado osariigis Denveris, kasvas Nevada osariigis Sparksis ja 1965 kolis pere Utah' osariiki Salt Lake Citysse. 11. septembril 1981 lõpetas ema Nevada osariigis Renos oma elu enesetapuga.
Rove astus nooruses Vabariikliku Partei noorteorganisatsiooni Teismelised Vabariiklased ja juhatas Utah' Teismeliste Vabariiklaste Föderatsiooni.
1970. aasta sügisel toimusid Illinoisi osariigi varahoidja valimised. Rove läks valenime all Demokraatliku Partei kandidaadi Alan Dixoni valimisbüroosse, varastas 1000 tühja valimiskampaania blanketti Dixoni kampaania päisega, printis nendele libakampaania, milles lubas tasuta õlut, toitu ja tüdrukuid, ning jagas neid kodutute varjupaikades ja rokk-kontsertidel, et Dixoni kampaania nurjata. Dixon võitis valimised. Hiljem Dixon andestas Rove'ile ja kui president George Bush vanem soovis nimetada Rove'i rahvusvahelise ringhäälingu nõukokku, ei blokeerinud vahepeal senaatoriks saanud Dixon tema kandidatuuri.
1971. aasta juunis lahkus Rove ülikoolist seda lõpetamata ja pühendus vabariiklaste valimiskampaaniate korraldamisele. 1973 tutvus ta isa ja poja George Bushiga ning sai nende lähedaseks toetajaks. 1977 kolis ta Texase osariiki ja korraldas seal palju valimiskampaaniaid, sealhulgas Bushide omi.
2001. aasta algul astus ametisse George Bush noorem, kes nimetas Rove'i oma vanemnõunikuks. Sellel kohal töötas Rove kuni 2007. aastani, mil selgus, et Valge Maja töötajad kasutasid ametlike kirjade saatmiseks sageli mitte ametlikke kanaleid, vaid erakonna servereid ja isiklikke nutitelefone. See rikkus nõuet, et igast saadetud e-kirjast peab jääma koopia. Kadunud e-kirjade arvu ei õnnestunud kindlaks teha, see jääb 5 ja 22 miljoni vahele. Karl Rove saatis umbes 500 e-kirja eksikombel pilasaidile www.georgewbush.org (soovis kasutada erakonna saiti georgewbush.com) ja pilasait tegi need avalikuks. Hinnanguliselt liikus 95% Rove'i kirjadest mitteametlikke kanaleid pidi. 31. augustil 2007 astus Rove tagasi.
Pärast seda tegi ta kaastööd Fox News Channelile, Newsweekile ja The Wall Street Journalile.
Vesioblikas
Vesioblikas (Rumex aquaticus) on taimeliik tatraliste sugukonnast oblika  perekonnast.
Heinrich Aasamaa
Heinrich Aasamaa (kuni 1935 Hendrikson; 27. jaanuar 1909 Lipstu, Rapla vald, Harjumaa – 9. august 2008) oli eesti botaanik ja harrastuskunstnik.
Ta lõpetas 1930. aastal Tallinna Õpetajate Seminari viimase lennu. Temalt ja tema organiseerimisel on Eesti Pedagoogika Arhiivmuuseumi antud mahukas mitmetahuline mälestustekogu, mis puudutab õpinguid Tallinna Õpetajate Seminaris ning seal õppinuid ja nende hilisemat käekäiku.
Samast aastast töötas Botaanika Instituudi assistendina, seejärel botaanikaõppejõuna Tartu Riiklikus Ülikoolis 1956. aastani ning hiljem teadurina Eesti Maaviljeluse Instituudis. Töötas ka kaunite kunstide ja kehakultuuri õpetajana koolides.
Tegeles kogu elu kahe suure harrastusega: maalimise ja taimede kogumisega.
Tema maale on näitustel eksponeeritud alates 1920. aastatest. Tema isikupärases maalimisstiilis võib märgata 20. sajandi alguskümnendi Euroopa moodsate kunstivoolude ja Pallase koolkonna mõjusid.
Aasamaa algatas Lipstu nõmme looduskaitse alla võtmise (kaitseala kinnitati 1937) ning temalt pärineb tänapäeva suurim üksikisiku herbaarlehtede kogu. Kogu asub Eesti Loodusmuuseumis. Aasamaa oli Eestimaa taimkatte kaardistajaid. Ta oli ka Jalase küla teadusnõukogu liige. Temalt on ilmunud "Väike luuleraamat".
Tõlgendamine (õigusteadus)
Tõlgendamine on tegevus, millega selgitatakse välja õigusakti, lepingu või muu õigusallika tegelik sisu ehk mõte. Tõlgendamine on õigusteaduse meetod.
Tõlgendamise vajalikkus
Tartu Ülikooli võrdleva õigusteaduse professor Raul Narits on tõlgendamise vajalikkust põhjendanud järgmiselt: "Enne abstraktse õigusnormi rakendamist konkreetsetele elulistele asjaoludele peab õiguse rakendaja endale selgeks tegema õigusnormi sisu ja mõtte. Õigusnormi looja võib eksida terminite valikus või kasutada formuleeringutes ebatäpseid termineid. Taoline olukord muudab õiguse tõlgendamise tema rakendamisel hädavajalikuks." Õigusakti keel on spetsiifiline formaliseeritud keel, kus igal mõistel on talle omane juriidiliselt eriline ja kindel tähendus. Seetõttu võivad sõnad ja terved lausekonstruktsioonid õigustekstis omada tavakeelest oluliselt erinevat tähendust.
"Klassikalise" tõlgenduskriteeriumide käsitluse autor Friedrich Carl von Savigny on öelnud tõlgendamise mõtte kohta, et seaduse tõlgendamise ülesanne on asetada ennast mõtetes seadusandja kohale ja korrata kunstlikult tema tegevust. Nii on tõlgendus seaduse sees oleva mõtte rekonstruktsioon.
Tõlgendusvõtted
Von Savigny eristas nelja peamist tõlgendusvõtet: grammatiline, loogiline, süstemaatiline ja ajalooline tõlgendamine.
Grammatiline tõlgendamine
Grammatiline tõlgendamine selgitab õigusakti sõnastust keeleliselt, määrates kindlaks sõnade ja lausete tähenduse. Suure tähendusega on keele üldmõistete ja juriidiliste mõistete eristamine. Grammatiline tõlgendamine võib hõlmata sõnaraamatute ja entsüklopeediate kasutamist, samuti sõnade ja fraaside vaheliste süntaktiliste seoste analüüsi.
Süstemaatiline tõlgendamine
Süstemaatilisel tõlgendamisel võetakse mõistete tähenduse kindlakstegemisel arvesse kõiki asjassepuutuvaid õigusakte, mitte ainult seda, mida tõlgendatakse. Seaduses defineeritud mõistele võib olla tehtud täpsustusi ja kitsendusi muudeski seadustes.
Ajalooline tõlgendamine
Ajalooline tõlgendamine selgitab välja õigusakti väljaandmise ajal valitsenud ning õigusakti loomiseni viinud tingimused, olukorrad ja põhjused. Siin saab kasutada õigusakti ettevalmistusmaterjale (nn travaux preparatoires, näiteks seaduseelnõude seletuskirjad, parlamendiarutelude stenogrammid).
Teleoloogiline tõlgendamine
Teleoloogiline tõlgendamine püüab õigusakti mõtet tuvastada selle vastuvõtmise eesmärgi ja autorite kavatsuste kaudu. Siin kasutatakse ühe allikana õigusakti preambulit.
Sloveenia Eurovisiooni lauluvõistlusel
Sloveenia on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates 1993. aastast. Sestsaadik on Sloveenia jätnud osalemata vaid 1994. ja 2000. aasta lauluvõistlustel.
Sloveenia parim tulemus on olnud 7. koht. Esimest korda saavutas Sloveenia 7. koha 1995. aastal, kui riigi esindajaks oli Darja Švajger lauluga "Prisluhni mi". Teine kord saavutati 7. koht 2001. aastal Kopenhaagenis. Sel korral esindas Sloveeniat Nuša Derenda lauluga "Energy".
Esimest korda esindas Eurovisioonil Sloveeniat ingliskeelne laul 1999. aastal. Loo nimi oli "For a Thousand Years" ning seda esitas juba korra Eurovisioonil käinud Darja Švajger.
2004. aastast alates, mil Eurovisiooni lauluvõistlusel käivitati poolfinaalide süsteem, ei kvalifitseerunud Sloveenia kolm aastat järjest võistluse finaali. Alles 2007. aastal Helsingis viis Alenka Gotar Sloveenia lauluga "Cvet z juga" finaali, kus saavutati 15. koht.
Sloveenia on neljal korral, aastatel 1966–1967, 1970 ja 1975, esindanud ka Jugoslaaviat.
Bahia osariik
Bahia on Brasiilia osariik, 1. järgu haldusüksus Kirdepiirkonnas. Asub Atlandi ookeani rannikul.
Sloveenia Eurovisiooni lauluvõistlusel
Sloveenia rahvuslik eelvoor on EMA, mida kannab üle Sloveenia rahvusringhääling Radiotelevizija Slovenija.
Bahia osariik
Bahia on pindalalt viies ja rahvaarvult neljas Brasiilia osariik. Osariik jaguneb 417 omavalitsuseks.
Sloveenia Eurovisiooni lauluvõistlusel
Osalejad
''Osalejate vaatamiseks enne 1993. aastat vaata Jugoslaavia Eurovisiooni lauluvõistlusel.'' {{legend|#FFD700|Esimene koht}}{{legend|#C0C0C0|Teine koht}}{{legend|#CC9966|Kolmas koht}}{{legend|#FE8080|Viimane koht}}
Bahia osariik
Suuremad linnad on Salvador, Feira de Santana, Vitoria da Conquista, Ilhéus ja Itabuna.
Sloveenia Eurovisiooni lauluvõistlusel
Hääletamise ajalugu
1993.–2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistluste finaalides on Sloveenia andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Bahia osariik
Suurem osa elanikest on Nigeeriast ja Beninist pärit Brasiilia neegerorjade järeltulijad. Bahias on säilinud vaid üksikud indiaanlaste kogukonnad, neist tuntuimad on pataxó'd.
Sloveenia Eurovisiooni lauluvõistlusel
Hääletamise ajalugu
1993.–2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistluste finaalides on Sloveenia saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
1197
1197. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad - 1190. aastad - 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad
Joosep Heinrich Wirkhaus
Joosep Heinrich Wirkhaus (17. veebruar 1854 Vasula – 15. detsember 1934 Tartu) oli eesti koolmeister ja seltsiliikumise tegelane.
Wirkhaus sündis Tartu-Maarja kihelkonnas koolmeister David Wirkhausi pojana.
Ta õppis Väägvere külakoolis, aastatel 1873–1875 Tartus Hollmanni seminaris vallakooliõpetajaks ja 1876. aastal sai Valga Cimze seminarist kihelkonnakooliõpetaja-köstri kutse. Wirkhaus õppis Tartu ülikooli juures F. Brenneri ja H. Zöllneri juhendamisel ka muusikat.
Aastatel 1875–1878 töötas ta õpetajana Võrumaal Lalli koolis, 1878–1893 Raadi mõisa erikoolis, oli ka Raadi mõisas mõisavalitseja. Töötas ka karjaravitseja ja meierina Vasulas.
Ta organiseeris keel- ja puhkpilliorkestreid ja laulukoore, lõi kaasa "Vanemuise" seltsis ning Aleksandrikooli liikumises.
Aastatel 1879–1910 võttis oma kooridega osa üldlaulupidudest. IV üldlaulupeol juhatas ta keelpilliorkestreid, olles koos vend David Otto Wirkhausiga ühed peo üldjuhtidest.
Temalt ilmus ka muusikakirjutisi.
Castilla-León
Castilla-León on Hispaania autonoomne piirkond.
Piirkond jaguneb üheksaks provintsiks: Ávila provints, Burgose provints, Leóni provints, Palencia provints, Salamanca provints, Segovia provints, Soria provints, Zamora provints ja Valladolidi provints.
Óscar Arias Sánchez
160px|thumb|left|Óscar Arias Sánchez Óscar Rafael de Jesús Arias Sánchez (sündinud 13. septembril 1940 või 1941 Heredias, Costa Ricas) on Costa Rica poliitik.
Aastatel 1986–1990 ja 2006–2010 oli ta Costa Rica president.
Ta on õppinud arstiteadust Bostoni Ülikoolis Ameerika Ühendriikides ning läbinud Costa Rica Ülikooli kraadiõppe õigus- ja majandusteaduses. 1974 sai ta Essexi Ülikoolist Suurbritannias doktorikraadi politoloogias.
Óscar Arias Sánchez on sotsiaaldemokraatliku Rahvusliku Vabastamise Partei (PLN, Partido Liberación Nacional) liige.
Als
pisi pisi|Sønderborgi sadam Als on Läänemere saar, mis kuulub Taanile. Asub Väike-Beldi lõunaotsas Jüütimaa rannikul.
Óscar Arias Sánchez
1987 anti talle Nobeli rahuauhind tegevuse eest demokraatia ja koostöö arendamisel Kesk-Ameerika riikides. Ta on esimene Nobeli rahuauhinna laureaat, kes on valitud riigi presidendiks.
Als
Saare pindala on 321 km² ja seal elab 51 806 inimest (1. jaanuari 2006 seisuga).
Saare suurim linn ja keskus on Sønderborg, mis asub niihästi Alsil kui ka Jüütimaal, sest neid eraldav Alsi väin on kitsas. Als on mandriga ühendatud kahe silla abil: 331 meetri pikkust Kuningas Christian X silda, mis ehitati 1925–1930, kasutavad nii autod kui ka rongid, ja 682 meetri pikkune Alssundi sild, mis ehitati 1978–1981, on ainult autodele.
Ajalugu
Arheoloogilised uuringud näitavad, et saar oli asustatud juba kiviajal. Keskajal oli saar killustatud mitme omaniku vahel, kuni saare omandas Taani kuninga Christian III poeg Hans (1545–1622), kes omandas osa saarest ja ostis ülejäänud saare nende omanikelt välja. Pärast tema surma jagati saar taas tema pärijate vahel.
Aastast 1651 kuulus Als Augustenborgi hertsogitele, kes said nime selle järgi, et resideerisid Alsi saarel Augustenborgi lossis. Taani riik võttis saare oma otsevalitsuse alla 18. märtsil 1848, kui vürst Christian II August oli saksa marurahvuslasena astunud liitu preislastega, kes valmistusid samal aastal alanud Esimeseks Schleswigi sõjaks.
Aastal 1864 vallutasid saare Teises Schleswigi sõjas Preisi väed ja liitsid ta 1870 ametlikult Saksamaaga. Pärast Esimest maailmasõda, milles Saksamaa lüüa sai, korraldati rahvahääletus, mille tulemusena kuulub Als koos Põhja-Schleswigiga 1920. aastast jälle Taanile.
Igor Gräzin
Igor Gräzin (sündinud 27. juunil 1952 Tartus) on Eesti õigusteadlane, poliitik, jurist ja vaimulik. Ta oli 2018–2019 Euroopa Parlamendi liige. Ta on olnud mitme Riigikogu koosseisu liige.
Haridus
Ta kaitses 1987 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Riigi ja Õiguse Instituudis väitekirja ja sai õigusteaduste doktori kraadi. Uurinud angloameerika õigusfilosoofiat.
2020. aastal lõpetas Gräzin EELK Usuteaduse Instituudis diakonikursuse.
Töökohad
1. juunist 2007 kuni 2015. aastani kuulus ta Eesti Reformierakonna esindajana Eesti Rahvusringhäälingu nõukokku.
Poliitiline tegevus
2009. aastal väitis euroskeptiline erakond Libertas Euroopa Liidu erakonna staatust taotledes, et Igor Gräzin on Libertase asutajaliige. Gräzin ise eitas Libertase poolt allkirja andmist, kuid möönis, et oli aastail 2001–2002 seotud liikumisega Euroopa Liidu Demokraadid (EUD), millest Libertas osalt välja kasvas.
2004. aastast tegeleb energeetika poliitiliste probleemidega, olles aktiivne Gazpromi monopoli vastane Eestis ja seistes energeetika vabaturu põhimõtete eest. Astunud välja tuumaenergeetika ja rohelise energia kaitseks. Sealhulgas väidab ta, et tuuleenergia ei ole taastuvenergia ja on tuuleparkide laiendamise vastane. Eesti Gaasi Venemaa poliitilise võimu alt vabastamise eestvõitleja. 2010. aasta suvel algatas idee Vene naftatransiidi maksustamisest Soome lahes Eesti kasuks. Poliitilise tegevuse prioriteediks Eestis loeb vabaturu põhimõtete taastamist ja võitlust väljakujunenud monopolistlike liitude vastu.
thumb|Igor Gräzin esinemas [[Liberalismi Akadeemia debatil. Foto: Ave Maria Mõistlik, 27. aprill 2009 ]]
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Muhu vallavolikokku ning osutus 67 häälega valituks.
Aastal 2022 astus ta Keskerakonda. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 9 (Jõgeva- ja Tartumaa (v.a Tartu linn)) 977 häält ning ei osutunud valituks.
Tegevus Reformierakonnas
1994. aastal oli ta Eesti Reformierakonna asutajaliige. Mais 2011 valiti Igor Gräzin Eesti Reformierakonna Tartu maakonnaorganisatsiooni esimeheks.
Oli üks Reformierakonna nn liberaalse siseopositsiooni esindajaid, kes ei soovinud Ansipi kui vasakpoolse peaministri jätkamist. Osaleb mitmes klassikalist liberalismi propageerivas ühendustes koos Meelis Atoneni, Aivar Sõerdi, Andres Arraku, Siim Kallase, Rain Rosimannuse ja teistega. 2012. aasta novembris lekkis Gräzini siselisti kiri ERR-i nõukokku, mis sünnitas ajakirjanduslikes ringkondades sisepoleemika "ajakirjandusliku tooni" teemadel – kas meediavabadus on kooskõlas lojaalsusega Eesti riigile ja kaasvastutav selle kestmise eest.
Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel Eestis ja kogus 975 häält. See oli Reformierakonna 12 kandidaadist 4. tulemus. Pärast Andrus Ansipi Euroopa Komisjoni voliniku kohale kinnitamist ja Urmas Paeti loobumist Euroopa Parlamendi kohast oleks Gräzin pääsenud Euroopa Parlamenti, kuid pärast Paeti korduvaid meelemuutusi ja valimiskomisjoni loobumist oma varasemast otsusest läks eurosaadiku koht Urmas Paetile. Gräzin lubas selle otsuse kohtusse kaevata, märkides ühtlasi, et seni välisministrina töötanud Paeti psüühiline ebastabiilsus kujutab endast julgeolekuriski ja tema lahkumine Eestist tugevdab riigi julgeolekut.
3. jaanuaril 2019 lahkus ta Reformierakonnast.
Tegevus Riigikogus
2011. aastal valiti isikumandaadiga XII Riigikogu liikmeks.
Gräzin on hääletanud ainsana poolt: surmanuhtluse kaotamise vastu Eestis; EV merepiiri taastamisest Soome lahes; saadikupuutumatuse säilitamise eest Siim Kallasele, Heiki Kranichile ja Villu Reiljanile; ning ainsana vastu: EL-i põhiseadusleppele ja Lissaboni leppele; Şaddām Ḩusayni ilma kohtuta piinamisele ja surmanuhtlusele.
2008. aasta märtsis kaitses Gräzin Villu Reiljanit ja hääletas ühena kahest Riigikogu liikmest temalt saadikupuutumatuse äravõtmise vastu.
Tegevus vaimulikuna
Veebruaris 2020 lõpetas Gräzin diakonieksamiga oma õpingud Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) Usuteaduste Instituudis ning asus tööle vikaardiakonina Saarte praostkonnas (Saaremaa, Hiiumaa, Muhu ja Ruhnu).
Juunis 2023 otsustas EELK konsistoorium, et Igor Gräzin arvatakse alates 27. juunist emerituuri.
Publikatsioonid ja uurimistöö
Avaldanud ligi 500 poliitilist artiklit (neist Eestis eeskätt SL Õhtulehes, TV3-s, arvukalt vene väljaannetes); üle 100 teadusliku artikli ja raamatu (õppematerjali) õigusajaloost, õigusfilosoofiast, gnoseoloogiast, lingvistikast ning makroökonoomikast. Talle kuulub osalus Davis-Gräzini seaduse formuleerimisel ja matemaatilisel tõestamisel ("likviidsuse määrab mitte maksevahendi, vaid vahetuskeskkonna likviidsuse määr"). On esitanud sõjalis-tööstusliku kompleksi konverteerimise kontseptsiooni (NATO uurimisprogrammile, 1996) olulise järelduse: sõjalis-tööstuslik kompleks ei ole konverteeritav tsiviilseks tootmiseks.
Kirjutanud stsenaariume filmidele ("Põlevad piirid", kaasautorina "Eestlased Kremlis" – koos Endel Lippmaaga) ja Eesti Televisiooni saatesarjale ("10 otsustavat aastat", koos Juhan Aarega).
2009. aastal taasalustas teadustegevust ning sai Eesti Semiootika Seltsi liikmeks. Jätkab uuringuid juriidilise mütoloogia teemadel, keskendudes eeskätt Franz Kafka loomingule ja nn postgooti normativismile (1900.–1920. aastate Praha koolkond), avaldanud teadustöid ja esinenud rahvusvahelistel teadusfoorumitel poliitilise visuaalruumi semiootikast.
Aastatel 2009–2014 oli koos Aivar Riisaluga TV3 iganädalase uudiste-analüüsi saate ("Nädala kokkuvõte") autor. Aastatel 2013–2019 oli ta koos Andres Raidiga vestlussaate "Poolkuu"/"Poolkuu Igor Gräziniga" autor Tallinna Televisioonis. Saade võeti TTV juhtide Toomas Lepa ja Mart Ummelase poolt ajutiselt eetrist maha Igor Gräzini poliitilise kriitika tõttu Edgar Savisaare aadressil trükiajakirjanduses. Hiljem on "Poolkuu..." vahetanud meediamaju.
Õpetab rahvusvahelist äriõigust Tallinna Ülikooli Õigusakadeemias ja Tallinna Majanduskoolis ning Rooma õigust ja õigusfilosoofiat TÜ ingliskeelsetes voorudes Tallinnas ja Helsingis.
Strateegiliste uuringukeskuste ISSA (USA, Virginia) ja FDI (Austraalia, Perth) vanemanalüütik, W. Wilsoni keskuse (USA, Washington) emeriitteadur.
Isiklikku
4. mail 2001 sündis Igor Gräzinil ja Maret Maripuul poeg Kaspar Gräzin. Juunis 2017 abiellus Igor Gräzin oma pikaaegse elukaaslase Maret Maripuuga.
2003. aasta veebruaris tabati Igor Gräzin autoroolist 3,84-promillise joobega.