cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikolai Rumjantsev
Metseen ja kollektsionäär
Nikolai Rumjantsevi viimast 11 eluaastat iseloomustas pühendumine kultuurilis-ühiskondlikule tegevusele. Venemaal on seda perioodi vahel nimetatud ka Rumjantsevi epohhiks. Krahv koondas enda ümber silmapaistvate ajaloolaste ja arhivaaride ringkonna. Nende tegevuse keskpunktiks kujunes Moskva välisasjade arhiiv, mille kauaaegne juhataja oli Nikolai Bantõš-Kamenski (1737–1814). Rumjantsevi sõpruskonda kuulusid viimase poeg Vladimir Bantõš-Kamenski (1772–1829), noor ajaloolane Konstantin Kalaidovitš (1792–1832), metropoliit Jevgeni Volhovitinov ja paljud teised oma ajas silmapaistvad isikud. Nad kogusid kokku ja andsid välja materjale Venemaa ajaloo kohta nii kodumaal kui ka välismaal. Koos Kalaidovitšiga sooritas krahv Rumjantsev 1820. aastatel ringreisi mööda Venemaa kloostreid, otsides ajaloolisi käsikirju. Kokku leiti selle ekspeditsiooni tulemusel umbes 1000 käsikirja Venemaa ajaloo kohta 13.–18. sajandist. Need töötati läbi ekspertide poolt ja anti välja neljaköitelise raamatuna.
Ainuüksi heategevusele kulutas krahv viimasel 11 eluaastal umbes 300 000 rubla. Ta kogus koos oma sõpradega tohutu hulga raamatuid, käsikirju, münte ja etnograafilisi materjale. Rumjantsev ei hoidnud seda oma perekonnale, vaid soovis, et see leiaks avalikku kasutust. Keiser Nikolai I käsul avatigi 1831 Peterburis Rumjantsevi muuseum. Krahv ise seda enam ei näinud, sest suri 15. jaanuaril 1826 ja maeti tänase Valgevene aladele Gomeli lähistele, kus asusid tema perekonna valdused. Nikolai Rumjantsev ja tema kaks venda ei abiellunud kunagi, surres seetõttu otseste pärijateta.
Rumjantsevi kollektsiooni saatus oli omapärane. Pärast Nikolai I surma käis muuseum alla ja sattus 1860. aastateks nii halba olukorda, et selle haldamise võttis 1861 üle Moskva Ülikool. Nõukogude võim otsustas 1922 Rumjantsevi kollektsiooni eri institutsioonide vahel laiali jagada. Suurema osa tema raamatutest ja käsikirjadest omandas Vladimir Iljitš Lenini nimeline Venemaa Riiklik Raamatukogu, kus need asuvad tänaseni.
Seosed Eestiga
Krahv Nikolai Rumjantsev organiseeris ja varustas oma vahenditest baltisakslase Otto von Kotzebue ja meeskonna ning priki Rjurik ümbermaailmareisi aastail 1815–1818. Reisil avastatud ja kaardistatud maa-alad nimetati von Kotzebue poolt Rumjantsevi saareks ja Krusensterni neemeks ning Kotzebue laheks. Ekspeditsiooni tulemuste kohta anti Rumjantsevi rahaga välja teaduslik reisikiri "Путешествия в Южный океан и в Берингов пролив для отыскания северо-восточного морского прохода, предпринятые в 1815, 1816, 1817 и 1818 годах иждивением Его Сиятельства, господина Государственного канцлера, Графа Николая Петровича Румянцева на корабле «Рюрике» под начальством флота лейтенанта Коцебу" (1821).
San Marino jalgpallikoondis
San Marino jalgpallikoondis on San Marino jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab San Marinot rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Samma
Samma on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Ajalooliselt on Samma kuulunud Viru-Nigula kihelkonda.
Külas asub Samma ehk Tammealuse hiis.
Bragança dünastia
Bragança dünastia valitses Portugali 1640–1910 ja Brasiiliat 1822–1889.
Geomorfoloogia
pisi|[[Erosiooni tekitatud looduslik kaar Jebel Kharazas Jordaanias]] pisi|Maapinna reljeef, kõrgemad kohad on näidatud punasega Geomorfoloogia (kr γῆ, ge- "maa"; μορφή, morfé- "kuju"; ja λόγος, logos- "õpetus") on teadus, mis uurib pinnavorme ja neid kujundavad geoloogilisi protsesse. Uuritakse niihästi maismaa kui ka merepõhja pinnavorme. Geomorfoloog uurib maastiku kujunemist, pinnavormide ajalugu ja dünaamikat ning ennustab pinnavormide muutusi väliuuringute, eksperimentide ja arvutimodelleerimisega. .
Geomorfoloogiat kasutatakse loodusgeograafias, geoloogias, geodeesias, inseneriteadustes, arheoloogias ja geotehnoloogias. Nii suur huvide ring tähendab paljude uurimismeetodite ja -objektide kaasamist.
Geomorfoloogia sünonüüm on füsiograafia, mis oli varem kasutusel angloameerika maades. Rahvaste Ühenduse maades, Jaapanis ja ka Eestis peetakse geomorfoloogiat geograafia osaks, mujal on ta enamasti geoloogia allharu.
Geomorfoloogia uurimisvaldkond
pisi|Lainete tegevuse ja vee keemiliste omaduste mõjul kivimid murenevad Geomorfoloogia uurib põhiliselt litosfääri ning atmosfääri ja hüdrosfääri vastastikmõjusid, et saada aru süsteemidevahelistest seostest. Geomorfoloogid pööravad erilist tähelepanu kliima ja tektoonika vahelistele seostele, mida mõjutavad geomorfoloogilised protsessid. Geokronoloogia kasutab dateerimise meetodeid, et mõõta protsesside kestust. Maastiku mõõdistamise tehnikate hulka kuuluvad diferentseeritud GPS, kaugseire andmete põhjal tehtud digitaalne maastikumudel ja laserskaneerimine, mille abil väljendatakse koguseliselt maastikku elemente, tehakse analüüse, illustratsioone ja kaarte.
Lisaks suuremõõtkavalistele probleemidele uurivad geomorfoloogid spetsiifilisemaid ja kohalikke küsimusi. Liustikulist tegevust uurivad geomorfoloogid tegelevad liustiku setetega nagu näiteks voored, oosid, liustiku serva esised järved ja ka liustiku kulutava tegevusega. See on vajalik, et koostada kronoloogiat väikeste liustike ja suurte jääkilpide liikumisest ja uurida nende mõjusid maastikule. Vooluveelist tegevust uurivad geomorfoloogid keskenduvad jõgedele – kuidas transporditakse setteid, kuidas jõed tekivad, kuidas jõed lõikuvad aluskivimisse, kuidas need reageerivad keskkonna ja tektoonilistele muutustele ning kuidas jõed kohanevad inimtegevusega. Mulla geomorfoloogid uurivad mulla profiile ja keemilist koostist, et teada saada maastiku ajaloost ja uurida kliima, elustiku ja kivimite vahelisi seoseid. Teised geomorfoloogid uurivad, kuidas mäenõlvad tekivad ja muutuvad ning ökoloogia ja geomorfoloogia vahelisi suhteid. Geomorfoloogia on väga lai ala, kuna uurib kõike, mis on seotud Maa litosfääriga ja protsessidega, mis seda muudavad.
Geomorfoloogia praktilisteks külgedeks on riskide hindamine (nagu näiteks maalihete ennustamine), rannajoone kaitsmine ja jõgede voolusängi taastamine. Planeete uurivad geomorfoloogid uurivad pinnavorme teistel planeetidel nagu näiteks Marsil. Uuritakse tuule, vooluvee, jää, nõlvaprotsesside, meteoriidi tabamuste ja tektoonika indikaatoreid. See mitte ainult ei aita aru saada teiste planeetide geoloogilisest ja atmosfäärilisest ajaloost, vaid aitab rakendada neid teadmisi ka Maa uurimisel.
Geoloogilised protsessid
Maakera pinda on muutnud maapealsed protsessid, mis kujundavad pinnamoodi, ja geoloogilised protsessid, mis põhjustavad maapinna kerget ja vajumist ning muudavad rannajoont. Maapealsed protsessid hõlmavad vett, tuult, jääd, tuld ja elavat loodust maakera pinnal koos keemiliste reaktsioonidega, mis moodustavad mulla ja muudavad materjalide omadusi. Samuti loetakse maapealsete protsesside sekka gravitatsioonist tulenevad muutused ja teised faktorid, näiteks inimeste muudetud maastik. Paljud neist teguritest on tugevalt mõjutatud kliima poolt. Geoloogilised protsessid hõlmavad mäeahelike kerget, vulkaanide tegevust, isostaatilisi muutusi maapinna kõrgustes (mõnikord vastuseks maapealsetele protsessidele) ja settebasseinide tekkimist. Selletõttu on maapind oma topograafiaga klimaatiliste, hüdroloogiliste ja bioloogiliste tegevuste koostöö koos geoloogiliste protsessidega.
Suuremõõtkavalised topograafilised kaardid Maast illustreerivad maakoore pingeid. Mäeahelikud kerkivad geoloogiliste protsesside tõttu. Selliste üleskergitatud alade kulutuse tagajärjel transporditakse setteid teistesse maastiku piirkondadesse või rannikule, kus need settivad. Väiksema mõõtkavaliselt toimivad samad protsessid, kus individuaalsed pinnavormid kujunevad hoolimata kuhjavate (maapinnakerge ja settimine) ja kulutavate protsesside (vajumine ja erosioon) tasakaalule. Sageli need protsessid mõjutavad teineteist: liustikud, vesi ja settimine on tegurid, mis mõjutavad topograafiat isostaatiliselt. Topograafia mõjutab ka kohalikku kliimat, näiteks läbi orograafiliste sademete, mis muudavad topograafiat hüdroloogilise režiimi muutuse kaudu.
Eoolsed protsessid
Eoolsed protsessid viitavad tuule tegevusele, täpsemalt tuulte võimele muuta Maakera pinda. Tuul võib erodeerida, transportida ja setitada materjali. Tuule mõju on kõige tugevam hõreda vegetatsiooniga ja ulatuslikel kivistumata setetega aladel, näiteks kõrbetes, kus vee ja nõlvaprotsesside transportiv toime on väike. Eestis on eoolsete protsesside mõju väike, kõige paremini saab neid jälgida liivastel rannaaladel.
Vooluveetekkelised protsessid
Jõed ja ojad ei ole ainult vee, vaid ka setete edasikandjad. Voolates mööda oma orgu, on vesi võimeline kaasa haarama setteid ja transportima neid allavoolu. Setete transpordi hulk sõltub setete/osakeste kättesaadavusest ja jõe vooluhulgast. Jõed on suutelised erodeerima kivimitesse ja tekitavad nii uusi setteid, mis tulevad jõe enda sängist, aga ka ümbritsevatelt mäenõlvadelt. Tänu sellele on jõed alusepanijad suurte alade kujundajana mitteliustikulises keskkonnas. Erinevaid maastikuelemente ühendavadki põhiliselt jõed. Jõed kasvavad oma arengus pidevalt ja lõpuks ühinevad teiste jõgedega, moodustades jõestikke, kuid võivad moodustada ka teistsuguseid süsteeme, sõltuvalt kohalikust topograafiast ja aluspõhja geoloogiast.
Liustikulised protsessid
pisi|Gröönimaa jääkilbi äär Kangerlussuaqi lähedal
Liustikud on väga efektiivsed maastiku kujundajad, kuid kuna liustikud esinevad väga piiratud alal, on seda raske jälgida. Jää järkjärguline edasi liikumine tekitab aluskorra kivimite abrasiooni ja erosiooni. Selle tagajärjel tekivad liustikulised setted ehk moreen, mida jää transpordib. Liustikuline erosioon tekitab U-kujulisi orge, vastukaaluks vee tegevusele, mis tekitab V-kujulisi orge. Eestis on mandriliustiku jälgi kõige paremini näha Vooremaal, kuna voored on tekkinud liustiku kuhjava-kulutava tegevuse tagajärjel. Lõuna-Eesti kõrgustikud on moodustunud liustiku poolt kokku kuhjatud moreenist. Liustiku tegevusest on maha jäänud mitmed oosistikud (Neeruti-Porkuni oosistik), mõhnastikud (Kurtna mõhnastik) ja otsamoreenid (Võlumäe otsamoreen).
Nõlvaprotsessid
Pinnas, regoliit ja kivid liiguvad gravitatsiooni mõjul nõlvast alla maalihetena, libisemisena, varisemisena, voolamisena või nihkena. Sellised protsessid toimuvad maa peal kui ka vee all ja neid on täheldatud Maal, Marsil, Veenusel, Saturni kuul Titaanil ja Lapetusel. Käimasolevad nõlvaprotsessid võivad muuta nõlva kuju, mille tagajärjel võib muutuda protsesside toimumise kiirus ja ulatus. Väga järskudel nõlvadel võivad vallanduda väga kiiresti ulatuslikud pinnase liikumised, mistõttu on nõlvaprotsessid väga tähtsad tektooniliselt aktiivsetes piirkondades. Eestis esinevad nõlvaprotsessid enamasti jõgede kallastel, seda eriti kõrgustikelt alla voolavatel jõgedel, kuna seal on erosioon kõige suurem.
Vulkaanilised protsessid
Vulkaanilisetel protsessidel on suur mõju geomorfoloogiale. Vulkaanipursetel on hävitav mõju maastikule, nende tagajärjel vana maastik kattub lava, tefraa ja püroklastilise materjaliga ja selle tagajärjel muutub jõgede voolutee. Vulkaanipurske tagajärjel tekkinud koonus on topograafia osa ja seda hakkavad mõjutama maapealsed geomorfoloogilised protsessid.
Tektoonilised protsessid
Tektoonilised protsessid võivad toimuda mõnest sekundist kuni miljonite aastateni. Tektoonilised protsessid on suuresti mõjutatud aluskivimi ehitusest, kuna sellest sõltub tektooniliste protsesside morfoloogia. Maavärinate tagajärjel võivad suured maa-alad vajuda ja tekitada uusi märgalasid. Pärast sadu ja tuhandeid aastaid mäestiku erosiooni tekib isostaatiline kerge, mille tagajärjel maapind koos mäestikuga kerkib, kuna piisavalt palju materjali on ära erodeeritud ja see laseb litosfääril kerkida. Pärast seda protsessi hakkavad loodusjõud uuesti mäestikku madalamaks erodeerima. Pikaajalised tektoonilised protsessid tekitavad orogeneesi – tekivad suured mäestikud, mille eluiga on kümneid miljoneid aastaid. Mäestikest saavad alguse nõlva- ja vooluveetekkelised protsessid ning nende tõttu pikaajaline setete tootmine. Kuna Eesti asub laama keskel ja seega tektooniliselt mitteaktiivses piirkonnas, ei esine meil ulatuslikke tektoonilisi protsesse, sealhulgas ka vulkaanipurskeid. Eestis toimub isostaatiline kerge, kuna siin oli liustik, mis surus maapinda alla, ja liustiku taganemise järel pole maapind veel lõplikult üles tõusnud.
Skraa
Skraa oli käsitööliste põhikiri, mida kasutati tsunftides ehk käsitööstuskodades.
Skraas oli kirjas, kellel on tsunfti kuulumise õigus, samuti liikmete õigused ja kohustused: näiteks milline on käsitööliste tööaeg, õpipoiste ja sellide arv, nende suhted meistritega jne.
Skraa kinnitas raad.
Skråväsen
Jaan Jensen
Jaan Jensen (Jaan Julius Jensen, pseudonüüm Sen-Sen; 29. september 1904 Rõusa, Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 27. juuli 1967 Tallinn) oli eesti karikaturist ja raamatugraafik.
Kohaliku algkooli lõpetamise järel õppis Jaan Jensen 1918–1920 Pärnu gümnaasiumis ja 1920–1924 Tallinna Kaarli koguduse eragümnaasiumis. Joonistamist õppis ta 1923–1924 Tallinnas EKKKÜ stuudios August Janseni ja Peet Areni juures.
Aastatel 1924–1932 töötas Jaan Jensen Tallinna kinodes reklaamikunstnikuna. Tema karikaturistikarjäär algas 1928. aastal Uudislehes, kus ta avaldas värvika tüübistikuga ühiskonnakriitilisi pilapilte.
Järgnes elu vabakutselise kunstnikuna. Tema karikatuure ilmus muu hulgas huumoriajakirjas Anekdoodid ja naljad (1929–1932), ajalehtedes Meie Hääl (1931), Muusikaleht (1930), Olion (1935), Päevaleht (1939) Töölisteater (1936). 1941. aastal oli Jaan Jensen ajalehe Sovetskaja Estonija karikaturist.
Aastatel 1943–1946 töötas Jaan Jensen algul Moskvas, seejärel Leningradis ja Tallinnas ajalehe Rahva Hääl kunstnikuna, seejärel (1945–1946) ajakirja Pikker karikatuuriosakonna juhatajana.
Ta on maetud Metsakalmistule.
Looming
Jaan Jensen kujundas ka palju lasteraamatuid (näiteks B. Žitkovi „Jutte loomadest", „Üle õue õunapuu", F. Kotta „Vares, vaga linnukene", „Tark mees taskus"), kuid peamiselt joonistas siiski karikatuure.
Tema peateemadeks oli välispoliitiline satiir ja Nõukogude ühiskonnas esinevad väärnähtused. Teise maailmasõja ajal sai tema loomingu peateemaks fašismivastasus (sari "Sakslaste „uus kord" Eestis enne ja nüüd"). Fašismi häbimärgistas ta kuni Nürnbergi protsessini. Hiljem hakkas joonistama imperialismivastaseid karikatuure ja naeruvääristama Eesti omariiklust. Loomingus paistsid silma sellised teemad nagu argielu väärnähtused, bürokraatia, omakasuhimu ning tölplus, kõik sotsiaalsed ja poliitilised probleemid (sari "Igandite invaliide", 1961).
Pärast karikatuurikogumike "Lehekülgi Eesti iseolemise ajaloost" ja "Uutmoodi riigipirukas – kaklus vanaviisi" ilmumist leidsid nõukogude kunstikriitikud, et Jaan Jensen on kompositsioonis leidlik kunstnik, kes kasutab teravmeelselt atribuute ja evib sügavat satiirilist psühhologismi ja on seega Nõukogude võimu jaoks usaldusväärne karikaturist.
1960. aastal ilmus temalt karikatuurikogumik „Vastukarva", 1967. aastal „Karikaturõ i sharzhi". Kirjagraafikuna tegi Jensen stiilseid plakateid, kutsekaarte, auaadresse. Samuti on ta illustreerinud lasteraamatuid,
Jüriöö ülestõusu 600. aastapäeva näitusel osalemise eest pälvis Jensen 1947. aastal Nõukogude Eesti preemia.
Esimesed näitused, kus ta oma teoseid eksponeeris, olid aastail 1932 ja 1933. Korduvalt on ta esinenud näitustel nii Moskvas kui ka Tallinnas ja mujal Eestis.
Mälestuse jäädvustamine
Aastatel 1982–1988 anti välja Jaan Jenseni raamatugraafika aastapreemiat.
Isiklikku
Aastatel 1948–1957 veetis Jaan Jensen suved Tuhalas Möldri (Vesiveski) talus. Tuhalas tutvus ka oma tulevase abikaasa Erika-Lisette Jenseniga (sünd. Päärt). Tuhalas on ta maalinud kauneid loodusvaatelisi maale.
Unukse
Unukse on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas.
Küla on esmamainitud 1241. aastal Taani hindamisraamatus kui Vnox/Unox.
1790. aasta paiku asutati Unukse mõis, mis eraldati Koogu mõisa maadest. Hiljem sai Unukse mõisast Vasta mõisa kõrvalmõis. Aastatel 1913–1945 tegutses Unukse mõisa härrastemajas Unukse kool.
Endise Unukse mõisa viinavabriku hoones tegutses 1925. aastast Viru-Nigula Piimaühingu meierei, Nõukogude perioodil Rakvere Piimatoodete Kombinaadi Kunda võitsehh, hiljem õlletehas.
1977. aastal liideti Unukse külaga Adrika.
Unukse küla maadel asub arheoloogiamälestisena kaitse all olev püha Naiskivi.
Rein Teinberg
Rein Teinberg (2. veebruar 1935 Kiisa, Hageri vald – 9. mai 1995 Tallinn) oli eesti loomakasvatusteadlane ja geneetik.
1030
'''1030. aasta oli 11. sajandi 30. aasta.'''
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 980. aastad 990. aastad 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad - 1030. aastad - 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad
Aastad: 1025 1026 1027 1028 1029 - 1030 - 1031 1032 1033 1034 1035
Albaania riigipeade loend
Albaania riigipeade loend esitab Albaania alasid iseseisvalt valitsenud isikute nimestiku sõltumata nende ametinimetusest.
Albaania Kommunistliku partei juhid:
¹ – tegu oli Itaalia kuninga esindajatega Albaanias.
Paksus kirjas on esile tõstetud Albaania monarhid, kellest Zogu I kandis tiitlit Mbret i Shqiptarëve 'albaanlaste kuningas' ja Vittorio Emanuele III Mbret i Shqipërisë 'Albaania kuningas'
Hannoveri dünastia
Hannoveri dünastia on saksa päritolu dünastia, mis valitses Suurbritanniat aastatel 1714–1901, Hannoveri kuningriiki kuni aastani 1866 (annekteerimiseni Preisimaa poolt) ja Braunschweigi kuni aastani 1918.
Praegune perekonnapea on Monaco printsessi Caroline'i abikaasa Ernst August (sündinud 1954).
Askino rajoon
Rajoonis on 15 külaasundust, kus on kokku 74 asulat.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 19 343. 2010. aasta seisuga olid elanikest 68,9% baškiirid, 19,4% tatarlased ja 10,6% venelased.
Alšejevski rajoon
Alšejevski rajoon (Älşäy rajoon) on 2. järgu haldusüksus Venemaal Baškortostanis. Rajooni halduskeskus on Rajevski.
Rajoonis on 20 külaasundust, kus on kokku 104 asulat.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 39 880, neist 39,3% baškiirid, 32,4% tatarlased, 22,7% venelased, 2,5% ukrainlased ja 1,6% tšuvašid.
Rajoonis asub eestlaste asutatud Linda küla.
Põhja Pank
Põhja Pank oli 1919. aastal asutatud pank Eestis, mis ühines 1928. aastal ühines Tallinna Krediit Pangaga.
Andrus Veerpalu
Andrus Veerpalu (sündinud 8. veebruaril 1971 Pärnumaal) on Eesti endine murdmaasuusataja, kahekordne maailmameister ja kahekordne olümpiavõitja. Veerpalu on Eesti kõigi aegade edukaim meessportlane olümpiamängudel, olles võitnud 3 medalit.
23. veebruaril 2011 teatas Andrus Veerpalu oma sportlaskarjääri lõpetamisest. 23. augustil määras FISi kolleegium Veerpalule dopingu tarvitamise eest 3-aastase võistluskeelu. Spordi Arbitraažikohus mõistis Veerpalu 2013. aasta 25. märtsil õigeks ja tühistas võistluskeelu.
Andrus Veerpalu viimane treener oli Mati Alaver.
Maailmameistrivõistlustel
pisi|Andrus Veerpalu Otepää MK-etapil (2006) pisi|Andrus Veerpalu
Maailma karikavõistlustel
Andrus Veerpalu osales karjääri jooksul individuaalselt osalenud 131 maailma karika etapil ja jõudis poodiumile 11 korral, millest kuuel korral kõige kõrgemale astmele. Ta jõudis poodiumikohtadel vaid klassikadistantsidel. Ainsal korral jõudis sprindis kolme sekka 16. detsembril 2003 Val di Fiemmes, kui oli klassikasprindis kolmas.
Isiklikku
Andrus Veerpalu abikaasa on Angela Veerpalu. Neil on viis last: Andreas (sündinud 24. mail 1994), Anette (sündinud 24. juulil 1996), Anders, Anlourdees ja Andorres.
Vitslav I
Vitslav I (taani k.: Vitslav den 1. af Rügen) (umbes 1180 – 7. juuni 1250), ka Vislav, Vizlav, Wislaw, Wizlaw ja Witslaw, oli lääneslaavi päritolu Taani kuninga vasall ja Rügeni (Rugia) vürst aastatel 1221–1249.
Bourbonid
Bourbonid on dünastia, mis valitses Prantsusmaad (1589–1792 ja 1814–1848), Hispaaniat (Borbónid, 1700–1808, 1814–1868, 1874–1931 ja alates 1975), Mõlema Sitsiilia kuningriiki, Luksemburgi (alates 1964) ja teisi piirkondi Euroopas.
Bourbonide dünastia Prantsusmaal
1589 sai Navarra kuningas Henri III Henri IV nime all Prantsusmaa kuningaks, pannes aluse Bourbonide võimule Prantsusmaal. Bourbonide dünastia hiilgeaeg oli Louis XIV valitsusajal, kes üle poole sajandi troonil olles kehastas absoluutset võimu.
Andrus Veerpalu
Veerpalu reklaamis
Veerpalu ise nentis, et temas see reklaam vastuolu ei tekitanud. Eesti Olümpiakomitee presidendile Mart Siimannile see reklaam aga ei meeldinud. Eesti Suusaliidu peasekretär Jüri Järv selles probleemi ei näinud. Seevastu Tarbijakaitseamet nõudis õlle välireklaami viivitamatut mahavõtmist. Järgmisel päeval otsustatigi reklaam maha võtta.
Dopingusüüdistused, karjääri lõpp ja võistluskeelu tühistamine
Maailma Dopinguvastane Agentuur (World Anti-Doping Agency/WADA) tuvastas Veerpalu organismist 14. veebruaril 2011 lubatud normist kõrgema kasvuhormooni (HGH) taseme, mis sai B-proovi näol mitteametliku kinnituse 5. ja 6. aprillil Saksamaal Kölni laboris. 23. veebruaril 2011, A-proovi ja B-proovi avamiste vahelisel perioodil, teatas Andrus Veerpalu, et ei osale tervislikel põhjustel peatselt algavatel Holmenkolleni Maailmameistrivõistlustel ning lõpetab oma sportlaskarjääri. Siis avalikkus positiivsest A-proovist veel midagi ei teadnud, kuid sportlane ise oli proovi tulemustest teadlik. Umbes sellest ajast hakkasid ka spordiringkondades levima kuulujutud, et A-proov on osutunud positiivseks, kuid laiem üldsus oli endiselt infota. 2. aprillil 2011 ilmus Postimehes Tuuli Kochi ja Peep Pahvi sensatsiooniline artikkel, milles anonüümsele allikale viidates esimest korda avalikult väideti, et A-proov on osutunud positiivseks. 7. aprillil peetud Eesti Suusaliidu pressikonverentsil kinnitati avalikuks tulnud fakti. Sama tegi ka Rahvusvaheline Suusaspordi Föderatsioon (FIS). Sportlane ise eitab keelatud aine kasutamist.
Üldsus oli avalikuks tulnud faktidest šokeeritud. Suhtlusportaalis Facebook moodustati Veerpalu toetuseks kommuun "Usume Andrus Veerpalu", millega liitus kiiresti üle 55 000 inimese, toimus ka mitmeid avalikke kogunemisi. Osa avalikkuse nördimust kanaliseerus ka vihaks teemat esimesena käsitlenud ajalehe Postimees vastu ning meedia vastu laiemalt.
Vitslav I
Elu
Vitslav I võttis 1219. aastal osa oma feodaalisanda, Taani kuninga Valdemar II vallutusretkest Eestisse, olles väesalga juht Lindanise lahingus.
Andrus Veerpalu
Dopingusüüdistused, karjääri lõpp ja võistluskeelu tühistamine
FIS-i kolleegium kuulas ära Andrus Veerpalu ja tema meeskonna vastuargumendid. 23. augustil langetas kolleegium Andrus Veerpalu apellatsiooni osas lõpliku otsuse, mis jättis Andrus Veerpalu dopingu tarvitamises süüdi, jättis jõusse positiivseks osutunud dopingutesti tulemused ning määras 3-aastase võistluskeelu. Otsus kaevati Aivar Pilve abiga edasi spordiarbitraažikohtusse.
Vitslav I
Järglased
Oma naise Margaretega (enne 1200 - 5. märts 1232) sai ta kuus poega, kelle nimed on teada:
Andrus Veerpalu
Dopingusüüdistused, karjääri lõpp ja võistluskeelu tühistamine
11. juunil 2012 algas Rahvusvahelises Spordiarbitraaži Kohtus juhtumi käsitlemine kaebuse ärakuulamisega.
Otsuse teatamist lükati korduvalt edasi, kuid 26. märtsil 2013 tühistas kohus Veerpalule Rahvusvahelise Suusaliidu dopingupaneeli määratud kolmeaastase võistluskeelu, kuna WADA testis (WADA isoform hGH test) arvestati kasvuhormooni piirmäärasid valesti ja esines protseduurilisi vigu. Sellest hoolimata kinnitas Spordiarbitraažikohus, et "paljud tegurid" "kaldusid viitama" Veerpalu kasvuhormooni-manustamisele.
Naapka
Naapka on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.
Külas asub looduskaitse all olnud Majori tamm.
305
305. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad - 300. aastad - 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad
Aastad: 300 301 302 303 304 - 305 - 306 307 308 309 310
2008. aasta Eurovisiooni tantsuvõistlus
Eurovisiooni tantsuvõistlus 2008 oli teine Eurovisiooni tantsuvõistlus. See toimus 6. septembril 2008 Glasgow's Suurbritannias.
Võistluse korraldas BBC Scotland. Õhtujuhid olid Graham Norton ja Claudia Winkleman.
Osales 14 riiki. Võitis Poola 154 punktiga. Teise koha sai Venemaa, kolmanda Ukraina, neljanda Leedu ja viienda Aserbaidžaan.
Uuendusena reeglites ei võinud võistelda elukutseliste tantsupaarid. Vähemalt üks paariline pidi olema esindatavas riigis tuntud muul alal ja mitte treenitud tantsijana. Teine uuendus oli, et iga paar tantsis vaid ühe korra. 2007. aasta võistlusel oli iga paar esitanud ühe Ladina-Ameerika või standardtantsu ja vabastiilis rahvusliku iseloomuga tantsu, 2008. aastal oli kavas vaid viimane.
Esmakordselt kasutati ekspertidest koosnevat žüriid, mille otsus moodustas umbes 23% lõpptulemusest, ülejäänu otsustas telefonihääletus (žürii kõrgeim võimalik punktisumma oli 48, telefonihääletusel 156). Kui otsuse oleks teinud ainult publikuhääletus ilma žüriita, oleks Poola ikkagi võitnud.
Bondues
Bondues on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Lille'i 2. kantonis.
thumb|Mälestusmärk mahalaskmisele
Palanumäe
Palanumäe ehk Palunumäe on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.
Kristiina Piperal
Kristiina Piperal (sündinud 7. veebruaril 1992) oli üks TV3 2008. aasta "Eesti otsib superstaari" saate finalistidest. Ta sai finaali lohutusvoorust ja saavutas 3. koha.
2008. aastal lõpetas ta Pirita Majandusgümnaasiumi 9. (inglise keele kallakuga) klassi ja jätkas sügisel õpinguid samas koolis.
Kristiina Piperal oli kuueaastane, kui hakkas vanema õe eeskujul klaverimängu õppima. Ta lõpetas klaveri erialal Tallinna Muusikakooli, sealsamas õppis ta ka kitarrimängu. Laulmisega hakkas Piperal tõsisemalt tegelema alles 2008. aasta jaanuaris. 10.–20. juulil 2008 astus ta üles Dagö üle-eestilisel suveturneel koos Chalice'i ja Lenna Kuurmaaga.
Kristiina Piperalile meeldib rokkmuusika. Tema lemmikud on näiteks Dagö, Suzanne Vega, Coldplay, Annie Lennox ja Cranberries.
Automaat
pisi|Klaasitehases töötav automaatrobot Automaat (kr automatos – 'isetoimiv') on seade või mehhanismide ja seadmete kogum, mis sooritab teatava töötsükli iseseisvalt, inimese otsese osavõtuta. Täisautomaat alustab ühe töötsükli lõppedes uut, poolautomaadi töö katkeb iga tsükli järel ja jätkamiseks peab inimene midagi tegema (näiteks toote eemaldama või kauba eest tasuma).
Automaadi kasutamine
pisi|Nõukogude-aegne õlleautomaat A Le Coqi õlletehase muuseumis 2018. aastal Tehnoloogilised automaadid sooritavad iseseisvalt toote valmistamiseks vajalikud töö- ja abioperatsioonid (toote või tooriku töötsooni andmise, tooriku kinnitamise ja töötlemise, toodete kontrollimise, sorteerimise, pakkimise jmt ). Neid automaate kasutatakse masinaehituses (metallide lõike- ja survetöötlemisel, keevitamisel, valamisel, värvimisel jm ), toiduainetööstuses (villimisel, kaalumisel, pakkimisel jm), tekstiili- ja elektroonikatööstuses, kaubanduses, postsides pakiautomaat jm. Transpordiautomaatide hulka kuuluvad teisaldusseadmed, mis viivad töödeldava eseme töötsooni ja eemaldavad ta sealt. Müügiautomaadid väljastavad raha või maksekaardi esitamisel tüki- või portsjoni viisi kaupa. Sellesse rühma kuuluvad ka teenindus- (piletimüügi-, rahavahetus- ja sularahaautomaadid) ja mänguautomaadid. pisi|Sigaretiautomaat Saksamaal Augsburgis 2019. aastal Automaadi tööjärkude sisu ja järjekord on kas alati ühesugune või tarbe korral osaliselt muudetav (arvjuhtimissüsteem, programmjuhtimine, tööstusrobot). Vanemate mehaaniliste automaatide tööorganeid panevad liikuma ajami jaotusvõllile kinnitatud profiilinukid (erinevate detailide valmistamiseks vahetatavad) ja töötsükli pikkus vastab võlli üheks pöördeks kuluvale ajale. Uuemate ja keerulisema tööeeskirjaga automaatide programm on salvestatud mingile infokandjale. Ajalooliselt on automaatide infokandjatena kasutatud perfolinti ja -kaarte, magnetlinti ja nüüd elektroonilist mälu.
Automaadi ajaloost
Vanimad automaadid on jahil kasutatavad lõksud ja püünised. Antiikajal ehitas ja kirjeldas automaate Heron Aleksandriast, pühitsetud vee müügi automaati ja teisi mehhanisme, mida kasutati usutalitustel. Kesk- ja uusajalgi on palju ehitatud vedru jõul liikuvaid, inimest või looma jäljendavaid automaate. Näiteks on teada Albertus Magnuse raudinimene 13. sajandist, eriti tuntuks said 18. sajandi J. de Vaucansoni ja P. Jaquet-Droz' androidid, eelkõige flöödimängija ja kirjutav laps. Rohkesti tehti ka mängutoose, automaatoreleid ja liikuvate nukkudega automaatteatreid. Töömasinate automatiseerimine algas 19. sajandi alguses, kui võeti kasutusele žakaarmasin, mis kudus kanga mustri automaatselt, perfokaardiga antud arvutiprogrammi järgi. 19. sajandi keskel omandasid automaadid praktilise tähtsuse ka metalli- ja masinatööstuses, sõjanduses jm.
Tagasisidega juhtimine
Tagasisidega juhtimisel kasutatakse tagasisidestatud regulaatoreid ehk kontrollereid. Et töö sujuks korrektselt, teeb regulaator (kontroller) pidevalt parandusi, mis säilitab töö stabiilsuse. Stabiilsuse säilitamine ongi üks juhtimisteooria peaeesmärke. Sellise juhtimise näiteks võib tuua auru jõul köetava kalorifeeri. Ruumis paiknev temperatuuriandur mõõdab soojendatava õhu temperatuuri, see on (mõõdetav muutuja). Selle muutuja väärtus saadetakse omakorda tagasi regulaatorisse (kontrollerisse), mis võrdleb seda etteantud suurusega (seadeväärtusega). Järgmise sammuna leiab regulaator nende väärtuste vahe ehk vea, mille põhjal arvutab välja suuruse, mis on vajalik korrigeerimiseks, ja saadab välja vastava signaali õhurõhu muutmiseks auruventiili membraanile. Membraan liigutab auruventiili asendit, avades või sulgedes seda vastavalt arvutatud suurusele. Kõik elemendid, mis tegelevad muutuja mõõtmise ja kontrollimisega, moodustavad tsükli, mida nimetatakse juhtimistsükliks.
Asja keerukus seisneb aga selles, et protsesse mõjutavad signaalid ja impulsid võivad kõik olla erinevat füüsikalist tüüpi; temperatuurianduri signaal võib olla elektriline, regulaator ise võib aga kasutada elektrilist, hüdraulilist, pneumaatilist või mehaanilist signaali, et fikseerida tekkinud vahet ning saata käsk õhurõhu muutmiseks. Esimesed regulaatorid kasutasid analoogsignaalimeetodit, et teha vajalikke arvutusi ja juhtimisteooria võrdlustehteid. Hiljem töötati välja analoogarvutid ja elektroonilised analoogregulaatorid, mille abil leiti lahendus juhtimisprobleemidele. Üsna varsti asendati analoogarvutid digitaalarvutitega, tänu viimaste suuremale täpsusele, kiiremale tööle ja nende laialdasele levikule. Tagasisidega automaatjuhtimissüsteemi kasutatakse põhiliselt temperatuuri, rõhu, voo või kiiruse juhtimiseks ja kontrollimiseks. Tagasisidega juhtimist nimetatakse ka suletud struktuuriga juhtimiseks ("suletud tsükliks").
Loogikal põhinev jadajuhtimine
Jadajuhtimine võib olla kas fikseeritud tegevuste jada või lihtsalt mingil loogikal põhinev süsteem, mis teostab erinevaid tegevusi vastavalt süsteemiseisunditele. Fikseeritud tegevustega jadal põhinevat jadajuhtimist kasutatakse näiteks vihmuti taimeril, samas ka lifti töö juhtimine on väga ilmekas näide loogikal põhinevast automaatsüsteemist.
Kõige lihtsam ja tavalisem jadajuhtimise meetod põhineb releeloogikal, kus elektromagnetilised releed lülitavad ümber elektrikontakte, mis omakorda võimaldavad või piiravad elektritoite jõudmist seadmeni. Releeloogika töötati välja ajal, kui tehastes käis mootorite käivitamine ja peatamine, elektromagnetklappide (solenoidklappide) avamine ja sulgemine ning teiste masinate käivitamine ja peatamine releede, taimerite ja muude elektriliste seadmete abil. Keerukamad näited sisaldavad eraldi ahelaid seadme käivitamiseks ja seiskamiseks. Erinevate releede, ümberlülitite ja taimerite arv võib eri lahendustes küündida sadade või isegi tuhandeteni ning seepärast töötati välja spetsiaalne mikroprotsessor, mida nimetatakse programmeeritavaks loogikakontrolleriks, mis oma mitmeotstarbelisusega võimaldas asendada väga paljusid seadmeid ja suurendada ülejäänud seadmete töövõimet. Tüüpilist mootorit, milles on käivituse ja peatamise vooluring on ühendatud juhtmete abil (tuntud ka kui juhtlülitusskeem), käivitatakse vajutades käivitusnuppu "Start" või "Käivitus", mis aktiveerib elektromagnetilise relee kontaktipaari, samal ajal lukustusrelee (Lock-In relee) lukustab need kontaktid (lukustusrelee kontaktid on rööbiti käivitusnupu kontaktidega), mis jäävad vooluringi varustama elektrivooluga ka pärast seda, kui käivitusnupp lahti lastakse. Käivitusnupul on avatud kontaktipaar ja seiskamisnupul suletud kontaktipaar. Lisaks on eraldi relee, mis võimaldab avariilülitiga või avariisignaali toimel kogu vooluringi toite välja lülitada. Kuna tehastes kasutatavad mootorid vajavad tööks suhteliselt kõrget pinget ja suurt voolutugevust, mis ohustab töölisi, siis selle relee ja lülitiga saab mootori kiiresti peatada. Kõiki elektrikontakte hoiavad töös vastavad elektromagnetid nii kaua, kui vajutatakse nuppu "käivita" või "peata", viimane katkestab elektrivoolu jõudmise lukustusreleele. Tavaliselt lisatakse juhtahelasse ka teatud blokeeringud (automaatkaitsed). Näiteks võib olla masina tööks vajalik pidev õlitamine ja õlipump käitatakse eraldi mootoriga. Sel juhul saabki lisada blokeeringu, mis kindlustab selle, et põhimootor ei käivitu enne, kui õlipump on tööle hakanud. Veel parem on blokeerimiseks kasutada õlirõhu relee kontakti, mille abil seiskub põhimootor ka siis, kui õlirõhk väheneb õlipumba töötamise ajal. Blokeeringud, taimerid, ümberlülitid ja signaallambid on põhilised juhtahela komponendid.
Elektromagnetklappe (solenoidklappe) kasutatakse laialdaselt suruõhu või hüdraulilise vedeliku voolu lülitamiseks mehaanilistele täiturmehhaninsmidele (membraanid, kolvid jm). Kui elektrimootoreid kasutatakse enamasti pideva kiire pöörlava liikumise tekitamiseks, siis jõumembraanid ja -silindrid on selgelt parem valik võimaldamaks mingi mehaanilise seadme sirgjoonelist vahelduvat ja piiratud ulatusega suure jõuga liikumist, näiteks mehaanilise õla liigutamine, erinevate klappide avamine/sulgemine, raskete pressisilindrite tõstmine, surve tekitamine pressile jne. Juhtahelate koostamisel kasutatakse tihti redelloogikat, mis kannab sellist nime seetõttu, et elektriskeem meenutab redelit.
Arvutiga juhitav automaat
Arvuti võimaldab automaadil teostada mõlemat tüüpi automaatikat – nii jada- kui ka tagasisidekontrollil põhinevat juhtimist. Tüüpiliselt teostab üks arvuti mõlemat meetodit korraga. Programmeeritav loogikakontroller on eriotstarbeline mikroprotsessor, mis oma tulekuga suutis kohe asendada mitmeid riistvarakomponente, näiteks taimereid ja muid releeloogikas kasutatud komponente. Üldotstarbelised protsesse juhtivad arvutid on jõudsalt asendanud eraldiseisvaid regulaatoreid (kontrollereid), olles suutlikud täitma korraga sadade regulaatorite tööd korraga. Erinevaid protsesse juhtivad arvutid suudavad töödelda infot ja andmeid, mida nad koguvad üle võrgu programmeeritavatelt loogikakontrolleritelt, tööriistadelt või muudelt kontrolleritelt. Nad suudavad korraga töödelda terve hulga eraldiseisvaid muutujaid ning teostada vastavaid juhtimisoperatsioone, läbi viia võrdlusi, matemaatilisi arvutusi ja täita keerulisi algoritme. Samuti suudavad nad analüüsida andmeid, luua reaalajas graafikaekraane masina operaatoritele ning esitada aruandeid inseneridele ja juhtkonnale.
Rahaautomaadi juhtimine on ilmekas näide interaktiivsest protsessist, milles arvuti teostab loogikasamme ning saadab kasutajale vastuseid vastavalt kasutaja sisestatud valikutele ja andmebaasidest saadud infole.
Terpenoidid
thumb|[[Isopreen, limoneen, farnesool, retinool]] thumb|[[Nerolidool]] thumb|[[Linalooli saamine pineenist]]
Terpenoidid (ka isoprenoidid) on arvukas (looduslike) orgaaniliste ühendite klass, mille molekulis sisaldub isopreeni molekulile vastavaid viit süsiniku aatomit sisaldavaid lülisid ning mis võivad olla funktsionaalrühmadega modifitseeritud mitmel viisil. Kõige sagedamini esinevad hapnikuaatomit sisaldavad rühmad: hüdroksü-, okso- või alkoksürühmad. Isopreeni molekulile vastavad struktuuriüksused võivad olla aine molekulis otsmised või keskel, enamasti järgmised:
Terpenoide võib klassifitseerida ka kui alküül- või funktsionaalrühmadega modifitseeritud terpeene. Näiteks monoterpenoidid (C10) tsitraal ja geraniool, seskviterpenoidid (C15) farnesool ja nerolidool, diterpenoid (C20) retinool, tetraterpeen (C40) karoteen. Kondenseerunud tsüklitega steroidid on vaadeldavad triterpeeni (C30) skvaleeni derivaatidena. Taimsest materjalist eraldatud eeterlikes õlides sisaldub mitmesuguseid terpenoide, näiteks linalool, tsitraal, jonoonid, terpeniool jm.
Terpenoidide biosüntees
thumb|350px|Lihtsustatud skeem [[steroidide biosünteesiks üle terpenoidsete intermediaatide: isopentenüülpürofosfaat (IPP), dimetüülallüülpürofosfaat (DMAPP), geranüülpürofosfaat (GPP) ja skvaleen]] Isopreeni kui sellist looduses ei esine. Isoprenoidide biosüntees algab äädikhappe molekulidest, millest mitme etapi läbi moodustub bioloogiline isopreeniühik – isopentenüüldifosfaat ehkisopentenüülpürofosfaat (IPP).
Kõigis elusorganismides esinevad metabolismi intermediaatidena dimetüülallüülpürofosfaat (DMAPP) ja selle isomeer isopentenüülpürofosfaat (IPP). Taimedes osalevad need pürofosfaadid terpeenide ja terpenoidide sünteesi protsessides. Looduslike monoterpenoidide, diterpenoidide, karotenoidide, klorofülli jt biosünteesis on IPP ja DMAPP nendeks intermediaatideks, mille vahendusel viiakse prenüülrühm (isopreeni lüli) biomolekulidesse.
Terpenoidide süntees Eestis
Terpenoidsete saaduste keemiline süntees sai Eestis alguse 1960, kui Eesti NSV TA Keemia Instituuti asus tööle Koit Lääts, kes oli selle valdkonnaga tegelenud Leningradis. Tema esitatud sünteesiskeemi aluseks oli odav naftasaadus isopreen. Koit Läätse rajatud orgaanilise sünteesi sektori töö eesmärgiks sai välja töötada hinnaliste terpenoidsete saaduste sünteesi komplekssed tootmistehnoloogiad lõppeesmärgiga koostada lähteandmed vastava tehase projekteerimiseks.
Sünteesi võtmeprotsessiks oli isopreeni ja tema hüdrokloriidide telomerisatsioon katalüsaatori SnCl4 juuresolekul. Reaktsiooni tulemusel moodustus ühinemissaaduste komplitseeritud segu – isomeersetest C10-, C15-, C20- jne kloriididest. Mitmeetapiline lõppsaaduste saamise lihtsustatud skeem (vahesaadusi ja isomeerseid kõrvalsaadusi näitamata) võiks olla järgmine:
СН2=С(СН3)–СН=СН2 → СН3–С(СН3)=СН–СH2[–CH2–С(СН3)=СН–СH2]n–Y, kus n = 1, 2, 3, jne.
Mitmeetapilise käitlemise tulemusena (Sommelet' reaktsioon) saadi põhilised saadused – geranüüli (n=1) ja farnesüüli (n=2) hapnikderivaadid: tsitraal ja farnesaal (CH2Y = CHO); geraniool ja farnesool (Y = OH); geranüüleetrid (Y = OAr); geranüülestrid ja farnesüülatsetaat (Y = OCOR). Selleks töötati välja mitmeid originaalseid meetodeid. Nende sünteesiskeemide suureks puuduseks olid väga madalad saagised, vastuargumendiks teiste paremate meetodite puudumine.
Laiendades telomerisatsiooni lähteainete valikut töötati välja suur hulk sünteetilisi lõhnaaineid ja taimekaitsevahendeid (feromoonid, juvenoidid, retardandid) ning nende analoogühendeid, mille efektiivsust ka testiti. Naksurmardikate enamlevinud liikidele töötati välja suguferomoonide (geraniooli ja farnesooli estrid) preparatiivsed vormid. Juvenüülhormooni analoogidest lülitati preparaat efokseen Nõukogude Liidu taimekaitsevahendite nimekirja kasvuhoonekarilase tõrjeks. Retardantsete preparaatide väljatöötamine teraviljade lamandumise vältimiseks katkes seoses sektori likvideerimisega 1992. aastal. Kokku saadi uutele ainetele, tootmismeetoditele ja preparatiivsetele vormidele poolsada Nõukogude Liidu autoritunnistust ja mitmeid patente. 1982. aastal pälvis sektori töö Eesti NSV riikliku preemia.
Kaitstud kandidaadiväitekirjad
Orgaanilise sünteesi sektori temaatikaga seotud kandidaadiväitekirjad, juhendaja Koit Lääts koos kaasjuhendajatega:
Välislingid
Izoprenoidy Terpenoides
Sumner Welles
thumb|right|Sumner Welles Benjamin Sumner Welles (14. oktoober 1892 – 24. september 1961) oli president Franklin D. Roosevelti valitsemise aegne Ameerika Ühendriikide asevälisminister, kes mängis oma rolli USA välispoliitika piirjoonte kujundamisel Teise maailmasõja eel ja algul, mil USA oli sunnitud isolatsionismilt üle minema suurema rolli etendamisele maailmapoliitikas.
Sumner Welles avaldas 23. juulil 1940 USA deklaratsiooni (nn Wellesi deklaratsiooni), millega tunnistati kehtetuks Balti riikide anneksioon Nõukogude Liidu poolt ja kinnitati jätkuvat poolehoidu eestlastele, lätlastele ja leedulastele nende seaduspäraste diplomaatiliste esindajate tunnustamisega Washingtonis ja New Yorgis.
See deklaratsioon oli aluseks USA poliitikale Baltimaade rahvaste ja riikide suhtes, mida tuntakse mittetunnustamispoliitikana. Sumner Wellesi avaldus oli USA valitsuse reaktsiooniks Punaarmee tääkide all korraldatud nn Balti valimistele, mille tulemusel kogunesid nukuparlamendid, kes avaldasid neile Moskva emissaride poolt ette kirjutatud deklaratsioonid Eesti, Läti ja Leedu liidendamiseks Nõukogude Liiduga.
Anton Irv
Anton Irv VR I/2, VR II/2, VR II/3 (kuni 1902. aastani Hans Irv; 17. september 1886 Ruudiküla, Viljandi vald, Viljandimaa – 27. aprill 1919 Strenči lähistel, Läti) oli Tsaari-Venemaa ja Eesti sõjaväelane (kapten), üks Vabadussõja populaarsemaid väejuhte.
Ta oli Vabadussõja alguses laiarööpmelise soomusrongi nr 1 (hilisem nimetus soomusrong "Kapten Irv") ülem – ning seejärel, pärast soomusrongide üldjuhi kapten Karl Partsi haavata saamist, kuni surmani soomusrongide juhataja ajutine kohusetäitja ja Soomusrongide divisjoni ülema kohusetäitja. Seega kõrgeimal ametikohal (sisuliselt diviisi ülemana ja otse eesliinil) langenud ohvitser Vabadussõjas. Ainuke Eesti ohvitser, kes langes Vabadussõjas diviisiülemale vastaval ametikohal.
Kui admiral Johan Pitkat kutsuti "soomusrongide isaks", siis kapten Irve peeti soomusrongide hingeks.
Ta oli leitnant Julius Kuperjanovi kõrval ainus ohvitser Vabadussõjas, kelle nimi anti erakordse austusavaldusena väeosale – laiarööpmeline soomusrong nr 1 nimetati tema surma järel ümber soomusrongiks "Kapten Irv".
Kaheksa Tsaari-Venemaa lahingautasu, Prantsusmaa Médaille militaire ordeni ja (postuumselt saadud) kolme Vabadusristiga, oli ta üks enim autasustatud eesti ohvitsere Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas.
Soomusronglastest Vabadussõjas
pisi|[[Eesti Vabadussõda|Eesti Vabadussõja kaart]] pisi|[[Laiarööpmeline soomusrong nr 3|Laiarööpmelise soomusrongi nr 3 suurtükivagun Onu Tom (jaanuar 1919)]] pisi|300px|[[Laiarööpmeline soomusrong nr 2 Valgas, esiplaanil rongi kuulipildujavagun (2. veebruar 1919)]]
Soomusronglased ja Soomusrongide divisjon kujunes Vabadussõjas omamoodi legendaarseks nähtuseks. Vabadussõja alguses, ajal mil vastloodud Eesti Vabariigi olukord näis pea lootusetuna, olid just soomusrongid need väeosad, mis oma suurema lahinguvalmiduse ja kõrge võitlusvaimuga teiste üksuste hulgast välja paistsid. Selle põhjuseks oli asjaolu, et soomusrongide meeskonnad olid algul eranditult komplekteeritud vabatahtlikest, põhiliselt ohvitseridest – nende seas ka hulk koolipoisse, üliõpilasi ja sõdureid. (Hiljem, sõja kestel, täiendati soomusronge ühtlasi mobiliseeritutega). Ning löögiüksuse maine said soomusrongid just tänu oma efektiivsele tegutsemisele Eesti vägede 1919. aasta jaanuarikuise vastupealetungi ajal.
Eriti suur oli soomusrongide tähtsus aga just Vabadussõja esimestel kuudel, nii otsese sõjategevuse kui ka vägede moraali tõstmise seisukohalt. 1918. aasta detsembris olid soomusrongid (Kuperjanovi partisanide kõrval) ühed vähestest, kes julgesid pealetungivat vaenlast rünnata ja temaga ise kontakti otsisid.
Tänu soomusrongidele ei kujunenud Eesti vägede taandumine Vabadussõja alguses ka kunagi paaniliseks. Kui jalaväe jõud murdus, andsid rongid taas vastulöögi ja jalavägi sai jälle hingetõmbeaega. Nii iseloomustab Vabadussõja esimestel kuudel Eesti vägede taandumisoperatsiooni aktiivne kaitse, mis 1919. aasta jaanuari algul läks omakorda üle aktiivseks vastupealetungiks. (Lumme tuisanud, teedeta maastikul muutusid soomusrongid olukorra peremeesteks ning tungisid aina sügavamale vaenlase positsioonidesse).
4. jaanuaril 1919 võitis laiarööpmeline soomusrong nr 1 kapten Anton Irve juhtimisel lahingu Kehra jaama juures, mis oli esimene Eesti vägede edukas pealetungilahing ja kujunes kogu Vabadussõja murdepunktiks. 6. jaanuaril 1919 vallutas sama rongi dessant vaenlase suurtükipatarei (kolm kerget 3-tollist suurtükki), millest avati tuli lähedal asunud Jäneda mõisa pihta. Mõisast taandudes jättis vaenlane lahinguväljale lisaks varem vallutatud kergetele suurtükkidele nüüd veel ka ühe (6-tollise) raskesuurtüki. Need neli suurtükki olid Eesti sõjaväe esimesed kaalukamad trofeed Vabadussõjas.
Soomusrongid tegid ka ootamatuid ja vahel lausa hulljulgeid väljasõite vaenlase positsioonide lähedusse või nende sisse. Soomusrongide väljapaistvamateks ettevõtmisteks Vabadussõjas olid Tartu vallutamine 14. jaanuaril 1919 ja Anton Irve initsiatiivil toimunud kahe soomusrongi (LRSR 1 ja 2) üllatusrünnak Irboskale kuu aega hiljem, mille käigus vangistati Punaarmee 85. kütipolgu staap. Soomusrongid kapten Irve juhtimisel hoidsid Irboska raudteejaama viis päeva enda käes, kuni olid lõpuks sunnitud ülekaaluka vaenlase survel taanduma.
Pärast hulljulget Irboska operatsiooni leiti, et on otstarbekam koondada kõik soomusrongid ühte väekoondisesse ning sõjavägede ülemjuhataja kindralmajor Johan Laidoneri käsul sündiski 10. veebruaril 1919 Soomusrongide divisjon, mis lisaks laia- ja kitsarööpmelistele soomusrongidele hakkas endas koondama ka soomusautosid.
pisi|[[Viljandi kihelkonnakooli õpetaja Anton Irv 1905. aastal]]
27. märtsil 1919 liideti Soomusrongide divisjoniga veel ka mõned jalaväepataljonid ning välisuurtükiväge. Need jalaväepataljonid – Kuperjanovi partisanide pataljon, Kalevlaste Maleva ja Scouts-pataljon – kuulusid samuti Eesti sõjaväe paremate väeosade hulka. Nõnda kujuneski Soomusrongide divisjonist midagi eliitväekoondise taolist, mille allüksused võtsid osa kõikidest Vabadussõja tähtsamatest operatsioonidest ja lahingutest.
Anton Irve elulugu
Hans Irv sündis 17. (vkj 5.) septembril 1886 Viljandi vallas Ruudikülas väikse renditalu pidaja pojana. 15-aastaselt siirdus parema hariduse saamiseks apostlikku õigeusku ning ristiti 1902. aasta märtsis Antoniks.
Üldhariduse omandas Uusna valla Anni koolis ja Viljandi apostliku õigeusu kihelkonnakoolis, kus pärast lõpetamist (1904) töötas kolm aastat õpetajana (1904–1907).
1907–1910 oli kohustuslikus sõjaväeteenistuses tsaariarmees, kus endise kooliõpetajana teenis staabikirjutajana. Vabanes teenistusest 1910. aasta detsembris "vanema järgu noorema kirjutajana", mis vastas noorem-allohvitseri aukraadile. 1911–1914 abistas isa talupidamisel.