cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Metitsilliinile resistentne Staphylococcus aureus
thumb|[[Muller Hinton agar 4% NaCl-iga, millele on külvatud Staphylococcus aureus (MRSA), mis on resistentne oksatsilliinile (Petri tassi keskel paiknev disk on immutatud 1 μg antibiootikumiga).]] Metitsilliinile resistentne Staphylococcus aureus ehk metitsilliinresistentne Staphylococcus aureus ehk metitsilliiniresistentne Staphylococcus aureus (MRSA) on tihti haiglates leviv ja sageli surmajuhtumeid põhjustav "superbakter".
MRSA on tavalise bakteri Staphylococcus aureus vorm, mis ei allu antibiootikumravile (st ravile penitsilliini, metitsilliini või muude antibiootikumidega).
Bakterinfektsiooni võivad kergemini saada sellised haiglapatsiendid, kellel on lahtisi haavu või nõrgenenud immuunsüsteem. Kui haiglatöötajad ei järgi õigeid sanitaarprotseduure, võivad nad baktereid ühelt patsiendilt teistele edasi kanda.
Riho Rosberg
Riho Rosberg (sündinud 20. septembril 1965) on eesti näitleja.
Seann William Scott
thumb|right|Seann William Scott Seann William Scott (sündinud 3. oktoobril 1976 Minnesotas Cottage Grove'is) on USA filminäitleja.
Riho Rosberg
Lõpetas 1983. aastal Tallinna 20. keskkooli ja 1990. aastal Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri XIV lennu ja töötab alates selle lõpetamisest Eesti Noorsooteatris näitlejana.
Victor von Grewingk
Ta oli Valga kreisiarsti Edelhard Friedrich von Grewingk ja Reinholdine Falck´u poeg.
Õppis Tartu ülikoolis õigusteadust (cand. jur.), raehärra 1885–1889, justiitsbürgermeister 1889, Tartu ülikooli arhivaar 1892–1894, linnasekretär 1894–1898, Tartu linnapea 1898–1917.
Tartu Suurgildi liige 1895, gildivanem 1914–1922.
Abiellus 29. augustil/10. septembril 1884 Tartus Tartu ülikooli mineraloogiaprofessori Constantin von Grewingki tütre Maria von Grewingkiga (15/27. juuni 1856 Tartu – 10. märts 1929 Tartu).
Tšekaa
Tšekaa (vene keeles чрезвычайная комиссия, lühend ЧК [tšek'aa]) ehk Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu juures asuv Kontrrevolutsiooni ja Sabotaaži Vastu Võitlemise Ülevenemaaline Erakorraline Komisjon (vene keeles Всероссийская чрезвычайная комиссия по борьбе с контрреволюцией и саботажем при Совете народных комиссаров РСФСР, lühend ВЧК СНК РСФСР ehk ВЧК [vetšek'aa]) oli Venemaa Nõukogude Vabariigi ja Vene SFNV riikliku julgeolekuasutuste üldnimetus aastail 1917–1922.
ÜEK loomine
(25. oktoobril vkj)/7. novembril 1917, bolševike ja parempoolsete esseeride võimuhaaramise ja Asutava Kogu laialiajamise vastase protesti märgiks alustasid endise Venemaa Ajutise Valitsuse ning Petrogradi linna- ja riigiametnikud streiki. Streigis osalesid Petrogradis asuvate ministeeriumide ja Riigipanga ametnikud, mille tulemusel olid maksmata palgad ligi 80 000 inimesele Petrogradis.
6. vkj/19. detsembril 1917 toimus Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu istung, millel arutati võimalusi streigi murdmiseks ja riigiasutuste rahastamise taastamiseks. Feliks Dzeržinski kava kohaselt loodi Vladimir Lenini algatusel ja Venemaa Nõukogude Vabariigi Rahvakomissaride Nõukogu korraldusel (7. detsembril vkj)/20. detsembril 1917 Petrogradis bolševike võimu tagamiseks Venemaa Nõukogude Vabariigi Rahvakomissaride Nõukogu juures asuv Kontrrevolutsiooni ja Sabotaaži vastu Võitlemise Ülevenemaaline Erakorraline Komisjon. Asutus kandis edaspidi nimetusi:
Erakorralisest Komisjonist sai nõukogude riigi ja bolševike partei proletariaadi diktatuuri, punase terrori ja luureorganisatsioon.
Ehkki tšekaad reorganiseeriti ja nimetati korduvalt ümber, on selle organisatsiooni ja selle töötajate (tšekistide) esialgne nimetus rahvasuus säilinud tänapäevani.
pisi|vasakul|Kindlustuskompanii Rossija hoone, enne 1917. aastat
Nõukogude Venemaad hõlmanud Erakorraliste Komisjonide keskasutuse looja ja selle esimene juht oli Feliks Dzeržinski.
Vladimir Lenini juhitav Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu võttis 6. detsembril vastu otsuse ja 7. vkj/20. detsembril 1917 kogunes esmakordselt Erakorraline Komisjon, mille esimesse koosseisu kuulusid tolleaegsed bolševike partei esindajad ja osaliselt senised Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee liikmed: Vassili Averin, Vladimir Vassiljevski, Dmitri Jevsejev, Nikolai Židelev, Ivan Ksenofontov, Georgi Ordžonikidze, Jēkabs Peterss, Kārlis Pētersons ja Valentin Trifonov. Erakorraliste volitustega komisjon allus Venemaa Nõukogude Vabariigi ja pärast Vene SFNV moodustamist Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogule ning kandis ametlikku nimetust Vene SFNV RKN juures asuv Kontrrevolutsiooni ja Sabotaaži (hiljem Kontrrevolutsiooni, Spekulatsiooni ja Ametialaste Kuritegude) Vastu Võitlemise Erakorraline Komisjon.
Enne Erakorralise Komisjoni moodustamist täitis Rahvakomissaride Nõukogu juures sunni ja täitevvõimu ülesandeid Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee, mis pärast 29. oktoobril 1917 13 ÜVKTK liikme koopteerimist nimetati Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee juures asuvaks Sõja-Revolutsioonikomiteeks (Военно-революционный комитет при ВЦИК), kuid kuna SRK kuulusid ka Nõukogude Venemaa koalitsioonivalitsuse liikmed vasakesseerid, siis otsustas bolševistliku enamusega Rahvakomissaride Nõukogu moodustada ainult bolševikele alluva poliitilise politsei, mis oleks võinud ellu viia halastamatut proletariaadi diktatuuri ning kõigi teiste poliitiliste parteide vastu suunatud poliitilisi repressioone. 5. detsembril 1917 SRK likvideeriti ja ööl 6. vastu 7. detsembrit toimunud RKN istungil otsustati luua erakorraline komisjon.
Kontrrevolutsiooni ja Sabotaaži Vastu Võitlemise Erakorraline Komisjon asus 20. detsembrist (ukj) 1917 kuni märtsini 1918 Petrogradi linna- ja politseivalitsuse ruumides Admiraliteedi prospekt 6/2. Asutuses oli algul 40 töötajat koos autojuhtide ja käskjalgadega, märtsis 1918 aga juba 120 inimest ja see kolis koos teiste Nõukogude Venemaa riigiasutustega 11. märtsil 1918 uude pealinna Moskvasse Lubjanka tänavale.
ÜEK ülesanded
Komisjoni ülesandeks oli "Tõkestada kontrrevolutsioonilisi ja sabotaaži asju ning katseid kogu Venemaal, anda revolutsioonilise kohtu alla kontrrevolutsionääre ja sabotööre, välja töötada abinõud nendevastaseks võitluseks ja halastamatult neid ellu viia.
Mõjutusmeetoditena oli tšekaa asutamiskäskkirjas ette nähtud profülaktilised meetmed – konfiskeerimised, toidukaartidest ilmajätmised ja rahvavaenlaste nimekirjade avaldamine.
ÜEK 20. detsembril 1917
Erakorralise Komisjoni esmane organisatsioon ja juhtkond 7.vkj/ 20. detsembril 1917 Erakorralises Komisjonis moodustati kolm osakonda:
Tšekaa esimeseks aktsiooniks oli Petrogradi ametnikke ühendava streigi keskkomitee tegevuse uurimine, aktivistide vahistamine ja komitee liikmepaberite konfiskeerimine.
Esialgu loodi Ülevenemaaline Erakorraline Komisjon Petrogradis, kuid pärast Vene SFNV pealinna üleviimist Moskvasse märtsis 1918 ja bolševike kontrolli all oleva territooriumi suurenemist laienes poliitilise lojaalsuse kontrolli aparaat kubermangude ning maakondade erakorraliste komisjonidega.
Tegevuse alguseks märtsis 1918 Moskvas olid tšekaa keskaparaadis juba põhiosakonnad: 11.–14. juunil 1918 Moskvas toimunud Ülevenemaaline erakorraliste komisjonide I konverentsil, võeti vastu otsus moodustada nõukogude võimu kindlustamiseks ning võitluseks kontrrevolutsiooniga Erakorralised Komisjonid kõigis nõukogude võimu all olevates oblastites, kubermangudes ja maakondades, raudteesõlmjaamades, sadamates ning piiriäärsetes piirkondades. Piirkondlikud tšekaa asutused allusid keskasutusele (ÜVEK-le) ning olid aruandekohuslased kohalikele nõukogudele ja nende täitevkomiteele.
Pärast Vene SFNV riigiasutuste üleviimist Moskvasse asus Ülevenemaaline Erakorraline Komisjon Moskvas Lubjanka piirkonnas.
ÜEK 1921. aastal
Ülevenemaalise EK Kolleegiumisse kuulusid suuremate ja tähtsamate struktuuriüksuste juhid. 1922. aastal olid kolleegiumis: Vene SFNV SA rahvakomissar ja tšekaa esimees F. Dzeržinski, esimehe asetäitja J. Unszlicht, SOV ülem V. Menžinski, Eriosakonna ülem G. Jagoda, Idamaade osakonna ülem J.Peterss, Spetsosakonna ülem G. Boki, Petrogradi kubermangu GPU ülem S. Messing, Moskva kubermangu GPU ülem F. Medved
ÜEK tegevus
Kubermangu EK esimehe valis VK(b)P kubermangukomitee.
Piiriäärsetes (Pihkva kubermangu ja Põhja Oblasti Kommuunide Liidu erakorraliste komisjonide koosseisus olid veel piiriosakonnad. Maakondade erakorralistes komisjonides oli:
1918. aasta lõpuks oli Nõukogude Venemaa kontrolli all oleval territooriumil moodustatud 40 kubermangu erakorralist komisjoni ja 356 maakonna erakorralist komisjoni.
Pärast nõukogude vägede kallaletungi Ukraina Rahvavabariigile moodustati 3. detsembril 1918 Üleukrainaline Erakorraline Komisjon (Всеукраинская чрезвычайная комиссия (ВУЧК)), mille ülemaks määrati Mārtiņš Lācis.
1. detsembril koostas ÜK(b)P KK sekretär Vladimir Uljanov ÜK(b)P KK Poliitbüroole määruse projekti, mille Keskkomitee ka samal päeval kinnitas ning määras komisjoni, kuhu kuulusid: Lev Kamenev (Ülevenemaaline Kesktäitevkomitee), Dmitri Kurski (justiitsrahvakomissar) ja Feliks Dzeržinski (siseasjade rahvakomissar) seda teostama. Määruses vähendati tšekaa eriõigusi ning vähendati volitusi vahistamiseks, piirates vahi all pidamiset tähtaega ühe kuuni ja nende läbivaatamisekohtute poolt, samuti komisjoni nimetuse muutuse.
Toimunud VK(b)P XI Kongress kinnitas Keskkomitee ettepaneku pärast 1923. aasta jaanuaris VK(b)P Keskkomitee poolt kinnitamist tšekaa likvideerimise projekti ja tegi Józef Unszlichtile ülesandeks GPU põhimääruse ettevalmistamise.
6. veebruaril võttis Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee Presiidium vastu otsuse tšekaa likvideerimisest ning kohtuväliste repressioonide läbiviimiste volituste piiramisest («Об упразднении Всероссийской чрезвычайной комиссии и о правиле производства обысков, выемок и арестов») ja Vene NFSV Siseasjade Rahvakomissariaadi juures asuva Riikliku Poliitvalitsuse (Государственного политического управления (ГПУ) при НКВД РСФСР), loomise kohta. 9. veebruaril kinnitas ÜK(b)P KK Poliitbüroo Vene NFSV Siseasjade Rahvakomissariaadi juures asuva Riikliku Poliitvalitsuse põhimääruse. 15. novembril kinnitas NSV Liidu Kesktäitevkomitee Presiidium (NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Ühendatud Riikliku Poliitvalitsuse (OGPU) põhimääruse. OGPU ülesandeks jäid võitlus spionaažiga, banditismiga, nõukogude võimu vastaste relvastatud väljaastumistega, transportliinide ja riigipiiri kaitse, riigivastaste väljaastumiste uurimine.
ÜEK erivolitused ja punane terror
Kommunistlik Partei kasutas oma relvastatud kaitse organit – tšekaad kommunistliku režiimi jaoks eriti ohtlikel ajahetkedel nõukogude võimu vastaste suhtes terrori ja ebaseaduslike hukkamiste läbiviimiseks, milleks vastavalt sõjalisele olukorrale Venemaa kodusõja ajal anti VK(b)P KK ja Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu poolt tšekaale eriõigusi nõukogude võimu vastaste hukkamiseks väljaspool kohtulikku menetlust vastavalt "revolutsioonilisele südametunnistusele" ning operatiivolukorrale vastavas tšekaa tegevuspiirkonnas. Pärast saksa vägede pealetungi hoo vähenemist piirati juunis 1918 tšekaa eriõigusi mahalaskmisõigusega kriminaalkurjategijate ja suurspekulantide suhtes, ajutiselt mitte kasutades seda erandlikku karistusviisi poliitiliste kirjategijate suhtes.
17. veebruaril 1919 piiras Ülevenemaaline Kesktäitevkomitee tšekaa erivolitusi ning võimaldas teostada ilma kohtumenetluseta hukkamisi ainult piirkondades, kus oli välja kuulutatud sõjaseisukord.
Punaarmee EK eriosakonnad
Nõukogude võimu kontrollaparatuur sõjaväe kontrolliks loodi Venemaa kodusõja ajal 1918. aasta sügisel, II Ülevenemaalise erakorraliste komisjonide konverentsi otsusega. Konverentsi otsusega otsustati moodustada kõigil kodusõja rinnetele ning tegevaarmeedes tšekaa eriosakonnad õigusega määrata järelevalve teostamiseks komissare sõjaväeüksustesse. 9. detsember 1918 moodustati kolleegiumi otsusega tšekaa koosseisus tšekaa sõjaline osakond – sõjaväe kontrolli teostavate eriosakondade keskasutusena, mille juhiks määrati Mihhail Kedrov.
1919. aasta alguses liideti sõjaväele allunud sõjaline kontroll ja tšekaa sõjaline osakond ühiseks vabariiklikuks eriosakonnaks, mille juhiks määrati Mihhail Kedrov. 1. jaanuaril 1919 välja antud käskkirjaga käskis Kedrov moodustada ühised eriosakonnad rinnete, armeede, sõjaringkondade ja kubermangude juures.
Varstu vald
Varstu vald oli vald Võru maakonnas.
Varstu vald moodustati 30. juulil 1992. 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Haanja, Misso, Mõniste, Rõuge ja Varstu valla ühinemise uus haldusüksus, mille nimeks sai Rõuge vald.
Varstu viimane vallavanem oli Rein Ansip.
Asustus
Varsti vallas oli üks alevik (Varstu) ja 19 küla: Harjuküla, Hintsiko, Kangsti, Krabi, Kõrgepalu, Laurimäe, Liguri, Lüütsepa, Matsi, Metstaga, Mutemetsa, Paganamaa, Punsa, Pähni, Raudsepa, Soolätte, Tagakolga, Vana-Roosa ja Viru küla.
Vaatamisväärsused
pisi| Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese apostliku õigeusu kirik Varstu alevikus asub Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese apostliku õigeusu kirik, ehitatud 1855.
Eesti jalgpalli 2006/2007. aasta karikavõistlused
'''Eesti jalgpalli 2006/2007. aasta karikavõistlused''' võitis Tallinna FC Levadia.
Akšobhja
Akšobhja (tiibeti Mitrugpa, jaapani 阿閃如来 Ashuku nyorai) on üks viiest dhjaanibudast. Talle kuulub buddhaväli ehk n-ö "Puhas Maa" nimega Abhirati.
Eesti jalgpalli 2006/2007. aasta karikavõistlused
1/32 finaalid
!colspan="3" align="center"| 1. august 2006
!colspan="3" align="center"| 2. august 2006
Jobst Brandenburgist
Jobst oli Määrimaa markkrahvi Johann Heinrich von Luxemburgi vanim laps. Tal oli kaks venda ja kolm õde. 1375 suri isa ja Jobst hakkas koos vendadega Määrimaad valitsema. 1394 suri noorim vend piiskop Johann Sobieslaus, 1405 suri keskmine vend Prokop.
Akšobhja
Akšobhja kerkis esile esimestel sajanditel eKr, kuna teda ja tema buddhavälja mainitakse juba varastes mahajaana suutrates. Dhjaanibudana ilmub ta sinisena ja käega maad puudutades.
Eesti jalgpalli 2006/2007. aasta karikavõistlused
1/32 finaalid
!colspan="3" align="center"| 3. august 2006
!colspan="3" align="center"| 7. august 2006
Jobst Brandenburgist
Jobst sai Brandenburgi valitsejaks tänu sellele, et ta oli valitseva kuninga Wenzeli nõbu. Et tolle vend Sigismund, kes toona Brandenburgi valitses, oli ka Ungari kuningas ega käinud Brandenburgis, siis otsustati kuurvürstkond Jobstile anda. Tegelikult asus Jobst seal valitsema 1388. aastast, ametlikult 1397. aastast.
Akšobhja
Välislingid
Adibuddha
Eesti jalgpalli 2006/2007. aasta karikavõistlused
1/16 finaalid
!colspan="3" align="center"| 29. august 2006
!colspan="3" align="center"| 30. august 2006
Jobst Brandenburgist
1410, kui kuningas Ruprecht suri, valiti Jobst ja Sigismund rivaalkuningateks, kusjuures kümme aastat varem Saksa kuninga kohalt tõugatud Wenzel taotles samuti trooni tagasi. Jobsti toetas 4 kuurvürsti ja Sigismundi 3 kuurvürsti. Nii oli oodata kodusõda, kuid juba järgmise aasta jaanuaris Jobst suri ja Wenzel loobus oma venna kasuks trooninõudlusest.
Eesti jalgpalli 2006/2007. aasta karikavõistlused
1/16 finaalid
!colspan="3" align="center"| 5. september 2006
!colspan="3" align="center"| 6. september 2006
!colspan="3" align="center"| 7. september 2006
Jobst Brandenburgist
Jobst abiellus kaks korda, kõigepealt 1372 hertsog Władysław Opolczyki tütre Elżbieta Opolczykiga (1360–1374) ja pärast 1374. aastal oma esimese naise tädi Agnes Opolczykiga (umbes 1341 – 1413), kes oli kuni pulmadeni olnud nunn. Kummastki abielust lapsi ei sündinud. Tema vennad surid vallalistena, õed surid samuti enne Jobsti, nad olid kõik abielus, ent lapsi oli üksnes noorimal.
Eesti jalgpalli 2006/2007. aasta karikavõistlused
1/8 finaalid
!colspan="3" align="center"| 8. november 2006
!colspan="3" align="center"| 9. november 2006
!colspan="3" align="center"| 11. november 2006
Jobst Brandenburgist
Määrimaa päris Wenzel, kes 1419 samuti lastetuna suri, paisates Tšehhimaa aastakümneid kestnud kriisi.
Robert Redford
Charles Robert Redford (juunior) (sündinud 18. augustil 1936 California osariigis Santa Monicas) on USA filminäitleja ja -režissöör.
Elulugu
Roberti isa Charles Robert Redford (seenior) oli Standard Oili raamatupidaja ja ema oli Martha Redford (suri 1955). Keskkooli lõpetas Robert Redford 1955. aastal.
Robert kaotas korvpallistipendiumi Colorado Ülikoolis joomise tõttu.
Pärast õpinguid Pratti kunstiinstituudis ja kunstnikuelu Euroopas õppis ta näitlemist New Yorgis Ameerika Näitekunsti Akadeemias.
Karjäär
Televisioon ja lavakogemus koos ameerikaliku hea välimusega viis Redfordi filmidesse mängima. Tema läbimurderoll oli Sundance Kid filmis "Butch Cassidy and the Sundance Kid" (1969), kui näitleja oli 32-aastane. "The Way We Were" ("Sellised me olime") (1973) ja "The Sting" ("Tüssamine") (1973) tegid Redfordist suurima kassamagneti järgmiseks kolmeks aastaks.
1980. aastal rajas ta Sundance'i Instituudi, et aidata filmitegijaid nende püüdlustes. Tema instituudi toetatud Sundance'i filmifestival (esimest korda aastal 1985) on muutunud üheks maailma mõjukamaks alternatiivfilmide festivaliks. Seal on esilinastunud näiteks Steven Soderberghi "Sex, Lies and Videotape" ("Seks, valed ja videolint") (1989), Quentin Tarantino "Reservoir dogs" ("Marukoerad") (1992), Mike Newelli "Four Weddings and a Funeral" ("Neli pulma ja üks matus") ja Ben Stilleri "Reality Bites" (1994).
Robert Redfordi režissööridebüüt "Ordinary People" ("Tavalised inimesed" (1980) võitis parima režissööri Oscari 1981. aastal. Pärast kaheksa-aastast vahet lavastas ta John Nicholsi romaani põhjal filmi "The Milagro Beanfield War" (1988). Kriitika ja fännid armastasid tema režissööritööd filmis "A River Runs Through It" (1992), mille eest ta võitis Kuldgloobuse. "Quiz show" (1994) ja "The Horse Whisperer" ("Hobulausuja") (1998) eest kandideeris ta parima režissööri Oscarile.
2018. aastal teatas Redford, et samal aastal kinodesse jõudnud film "The Old Man and The Gun" jääb tema 60-aastase näitlejakarjääri viimaseks näitlejatööks.
Isiklikku
Ta abiellus Lola Redford Van Wageneniga (sündinud 1940) 12. septembril 1958. Nad said neli last, kellest üks suri imikute äkksurma sündroomi, ja lahutasid abielu 1985. aastal.
Redfordi tütar Shauna Redford (sündinud 15. novembril 1960) on kunstnik, kes abiellus Eric Schlosseriga 5. oktoobril 1985 Provos. Tema esimene laps sündis jaanuaris 1991 ja Redford sai vanaisaks. Robert Redfordi poeg (5. mai 1962 – 16. oktoober 2020) oli stsenarist ja tütar Amy Redford (sündinud 22. oktoobril 1970) on näitleja. Robert Redfordil on vend William.
2009. aastal abiellus ta Sibylle Szaggarsiga, kellega oli juba enne seda 12 aastat koos elanud.
Rooma kirjandus
Rooma kirjandus on Vana-Rooma ladinakeelne kirjandus.
Selma Harrington
Selma Harrington (neiupõlvenimega Arnautović; sündinud 1955 Sarajevos, Jugoslaavias) on Bosniast pärit arhitekt ja disainer, kes elab Iirimaal Dublinis. 2010-11 ja 2011-13 oli ta Euroopa Arhitektide Nõukogu (Architects' Council of Europe, ACE) president.
Elulugu
Selma Arnautović sündis ja kasvas Sarajevos. Ta õppis arhitektuuri Sarajevo Ülikoolis, mille lõpetas 1977. aastal bakalaureuse- ja 1985. aastal magistrikraadiga.
1978–91 töötas Selma Arnautović Sarajevos arhitekti, mööbli- ja tootedisainerina. 1991. aastal kolis ta Zimbabwe pealinna Hararesse, kus asutas sisearhitektuurile, disainile ja sisustusele spetsialiseerunud disainifirma (1993–99). Aastate vältel on ta loonud hotellide, kontorite ja elamute sisekujundust ning mööblidisaini Euroopas, Aafrikas ja Aasias. Ta elab ja töötab Dublinis. Selma Harrington on Iirimaa Kuningliku Arhitektide Instituudi (Royal Institute of Architects in Ireland, RIAI) liige ning Iiri delegatsiooni juht Euroopa Arhitektide Nõukogus.
Harrington on ka töötanud Euroopa Sisearhitektide Nõukogu peasekretärina (2004–08), Iirimaa Disainerite Instituudi (Institute of Designers in Ireland, IDI) presidendina 2003. aastal ning olnud Institute for Design and Disability in Irelandi (IDDI) aulaekur 2001. aastal. 2009. aastal valiti ta Euroopa Arhitektide Nõukogu presidendiks aastaiks 2010-11.
Detail
Detail on terviku väike osa. Seda sõna kasutatakse ka mitmes spetsiaalses tähenduses.
Harmonices mundi
thumb "Harmonices Mundi" ("Maailma harmoonia[õpetus]") on Johannes Kepleri raamat, milles ta püüab seletada planeetide liikumise proportsioone ja geomeetriat heliredelite ja muusikaliste intervallide abil.
Raamat ilmus 1619. Ta kirjutas selle Linzis.
Kepleri järgi tekitab iga planeet Päikese ümber tiireldes tooni, mille muutuv kõrgus oleneb planeedi nurkkiirusest Päikese suhtes. Mõned planeedid "laulavad" suhteliselt konstantsel toonil: näiteks Maa toon kõigub üksnes pooltooni (16:15) mi-st fa-ni ja Veenuse tooni kõikumise intervall on vaid 25:24. Maa tooni väikest ulatust seletab Kepler nii: "Maa laulab mi, fa, mi: juba nendest silpidest võib järeldada, et selles meie kodus valitsevad viletsus [miseria] ja nälg [fames]."
Üldse arendab ta selles raamatus oma esimese raamatu "Prodromus Dissertationum Mathematicarum Continens Mysterium" arvumüstikat.
Oma eelmises raamatus "Astronomia nova" oli Kepler esitanud kaks esimest Kepleri seadust planeetide liikumise kohta. Kolmas seadus, mis ütleb, et planeedi ja Päikese vahelise keskmise kauguse kuup on võrdeline planeedi aasta kestuse ruuduga, on esitatud raamatu "Harmonice Mundi" 5. peatükis mõnel leheküljel pärast pikka kõrvalepõiget astroloogiasse.
Asulad (Š)
Asulad (Š) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid artikleid asulatest, mis algavad Š-tähega.
Kola Beldõ
Kola Beldõ (Кола Бельды; kodanikunimi Nikolai Ivanovitš Beldõ, Николай Иванович Бельды; 2. mai 1929 Muhha küla, Nanai rajoon, Kaug-Ida krai (tänapäeval Habarovski krai) – 21. detsember 1993 Habarovsk) oli nanai rahvusest Venemaa laulja.
Kola Beldõ oli pärit jahimees Ivan Beldõ perest. Ta kaotas varakult vanemad, elas üle närvivapustuse ja hakkas kogelema. Teise maailmasõja ajal 1943. aastal põgenes ta internaatkoolist, võltsis oma vanust ja astus Nõukogude Vaikse ookeani laevastiku koosseisu, kus teenis jungana, osaledes sõjategevuses Koreas. Juba laevastikus teenides osales ta isetegevuses ja esines Vaikse ookeani laevastiku laulu- ja tantsuansamblis. Ta lõpetas eksternina muusikakooli. Hiljem lõpetas ta Saraatovi Konservatooriumi.
1953. aasta lõpul või 1954. aasta algul pöördus Beldõ tagasi Habarovskisse, kus asus tööle kohalikus filharmoonias. 1957. aastal sai Beldõ laiemalt tuntuks, kui ta tuli Moskva rahvusvahelise noorsoofestivali laureaadiks. Talle pööras tähelepanu ka kultuuriminister Jekaterina Furtseva ja ta kutsuti tööle Moskvasse. 1960. aastal tuli ta ülevenemaalise estraadiartistide konkursi laureaadiks.
Muusikakriitik Artjom Troitski sõnul Beldõ "tabas 1970. aastatel märki paari tundrasuunitlusega megahitiga ning teda peetakse Nõukogude lumeooperikitši täheks". Kola Beldõ laulis palju Kaug-Ida loodusest, väikerahvastest ja nende lihtsast igapäevaelust. Väidetavalt olevat just tema populaarsuse ajel levinud Nõukogude Liidus anekdoodid tšuktšidest kui lihtsameelsest põhjarahvast, kellele on võõras elu suurlinnades, eriti Moskvas.
Kõmmaste
Kõmmaste (18. sajandi kaartidel Kömmast) on küla Harju maakonnas Lääne-Harju vallas.
Aastatel 1992–2017 kuulus küla Padise valda.
Ulászló II
pisi| Ulászló II ehk Vladislav II (1. märts 1456 – 13. märts 1516) oli vastavalt Ungari ja Böömimaa kuningas.
Vladislav oli Poola kuninga (1444/1447–1492) ja Leedu suurvürsti (1440–1492) Kazimierz IV ja Austria Elisabethi poeg ning valiti pärast Böömi kuninga (1458–1471) Jiří Poděbradyst surma Böömimaa troonile. Et Böömimaa trooni taotles ka Ungari võimas kuningas (1458–1490) Mátyás Corvin, siis puhkes Ungari ja Böömimaa vahel sõda ning Mátyás okupeeris enamuse Määrimaast.
Biosüntees
Biosüntees on üldine biokeemiline protsess, mille tagajärjel organismis moodustuvad elutegevuse (metabolismi) käigus lihtsamatest keemilistest ühenditest keerukamad ühendid. Põhimõtteliselt võib väita, et kõik organismi komponendid on moodustunud biosünteesi käigus.
Erinevalt kemosünteesist toimub biosüntees organismide sees ja enamasti katalüüsivad neid sünteesiprotsesse ensüümid.
Oskar Cher
Oskar Cher (2. september 1913 Tallinn – 2. juuni 1942 Tallinn) oli Eesti töölisliikumise tegelane, kommunist.
Oskar Cher sündis 1913. aastal Tallinnas ning oli pärit varakast perekonnast. Nooruses astus ta Tallinnas Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei noortesektsiooni Eesti Noorsotsialistlik Liit, kus tegutses koos Nigol Andreseniga.
Ta oli Läänemaa Õpetajate Seminari fotoringi instruktor.
1933. aastal esitas Oskar Cher valesüüdistusi Tartu politsei aadressil. Cher mõisteti üheks kuuks vangi.
Oskar Cher töötas enne 1940. aasta juunipööret Haapsalus kohaliku piltniku Grüntal-Kalda, oma sugulase juures abilisena.
Tegevus pärast juunipööret
Nõukogude okupatsiooni ajal 1940. aastal oli ta Eestimaa Kommunistliku Partei Läänemaa organisaator ja 1940. aasta juulist EKP Läänemaa maakonnakomitee I sekretär, 1941. aasta veebruarist Eestimaa Leninliku Kommunistliku Noorsooühingu I sekretär.
Saksa okupatsiooni ajal oli Oskar Cher Eestis asuva kommunistliku põrandaaluse vastupanuliikumise keskuse liige.
Oskar Cher ja tema varjaja Anette Toomingas (19. juuni 1912 – 10. veebruar 1942) vahistati Eesti Omavalitsuse Politsei ja Omakaitse Valitsuse Tallinn-Harju Prefektuuri poliitilise politsei poolt ning hukati koos Hermann Arboniga 2. juunil 1942 Tallinnas.
Kuzma Petrov-Vodkin
Kuzma Sergejevitš Petrov-Vodkin (vene Кузьма Сергеевич Петров-Водкин; 5. november 1878 Hvalõnsk – 15. veebruar 1939 Leningrad) oli vene kunstnik ja kirjanik.
Ta sündis Samara lähedal Hvalõnskis kingsepa perekonnas. Ta õppis maalimist ja joonistamist Samaras, seejärel Peterburis ning Münchenis Anton Ažbe kunstikoolis (1901). Seejärel asus ta õppima Moskva Maali-, Raid- ja Ehituskunstikooli (МУЖВЗ), kus õppis Valentin Serovi juhendamisel. Pärast kooli lõpetamist 1905 siirdus ta töötama ja täiendama end Pariisi eraakadeemiatesse.
Aastal 1911 liitus ta kunstnike ühendusega "Mir Iskusstva".
Petrov-Vodkin on eelkõige tuntud oma sümbolistlike maalidega, kuid ta on loonud ka graafikat ja töötanud teatrikunstnikuna.
Kuzma Petrov-Vodkinilt on ilmunud kaks luulekogu: "Моя повесть" ja "Самаркандия".
ÉSTIE
ÉSTIE on Eestist välja kasvanud moemaja, mis sai alguse 2015. aastal.
Esialgu kavandati ÉSTIE loomingut ja tehti nahatöö Stuudio Nahk vabrikus. Tellimuste kasvu ning seejuures tootmismahtude suurenemise tõttu koliti õige pea tootmine Tartusse ning sealt edasi Narva. Juba mõne aastaga õnnestus eestlaste loomingut pakkuda nii enamikku Euroopa riikidesse kui ka Ameerika Ühendriikide, Araabia Ühendemiraatide ja Austraalia turule.
ÉSTIE kollektsioonid
ÉSTIE esimene kollektsioon oli inspireeritud modernsest arhitektuurist ja iidsetest Tallinna tänavatest, kus kõrgetasemelist nahakunsti harrastati. Sellest tulenevalt sai esimese kollektsiooni materjaliks valitud kõrgetasemeline Itaalia nahk, mida ilustas ennenägematu süsinikkiu imitatsioon. Samuti oma lõigete poolest tundus ÉSTIE kollektsioon olevat modernsem kui klassikalised nahktoodete pakkujad valmistasid.
Tänu 2018. aasta Itaalia moe- ja nahamesside külastusele õnnestus luua partnerlussuhe tunnustatud itaalia disaineri Tommaso Rovielloga, kellega õige pea alustati uue kollektsiooni arendamist. Samuti, tänu headele kontaktidele nahavabrikutes, õnnestus arendada uus kollektsioon, milles on suur rõhk 3D-heksagoonil. Heksagoon, mis sümboliseerib looduses ideaalsust, on aluseks ka peagi valmivale ÉSTIE kollektsioonile.
Brage by ÉSTIE
Pärast tormilisi laiendusi ning tootearendusprotsesse oli tähtis hakata keskenduma brändi levikule. Sellest tulenevalt loodi omanimeline rõivakett Brage by ÉSTIE.
Brage by ÉSTIE eesmärk oli koondada Põhjamaade parimad rõivaste ja jalanõude brändid. Bragest sai vaheetapp ÉSTIE brändile, mis tulevikus peaks pakkuma kogu rõivastust – jalanõudest ja aluspesust ülikondade ja mantliteni, asendades täna Brages pakutavad brändid.
Brage avati 2. aprillil 2019 T1 Mall of Tallinnas. Nagu ka eesmärk oli, saadi esindusbutiiki esindatud kõik kõige paremad põhjamaise päritoluga brändid. Tiger of Sweden oli esindusbutiigis esindatud formaalse rõivastuse poolel, mida täiendasid hästi ETONi kõrgekvaliteedilised triiksärgid. Nendele pakkus alternatiivi ja vabamat tunnet J. Lindeberg. Universaalseks ja praktiliseks ülerõivastuseks olid ka Norra kuningliku soo poolt kantud Ubr mantlid ja parkad. Igapäevase ja mugava jalanõu eest vastutas kodumaine jalanõubränd Uncle Paul. Selleks, et iga härrasmees oma kellaaegadest kinni saaks pidada, olid valikus Sebastian Frosti käekellad. Kosmeetika ja ilutoodete valdkonnas valitsesid Nõberu of Swedeni ning TUUL tooted. Kirsina tordil täiustas kõiki brände just ÉSTIE kottide ja aksessuaaride valik.
Esimese tegevusaasta möödudes otsustas moemaja laieneda ning kaasata oma tegevusse naisterõivastuse ja põhjamaise elustiili. Tänu sellele on 2020. aastal valmimas põhjamaist kunsti, elustiili, rõivastust ja toiduaineid pakkuv 333 m² suurune butiik.
ÉSTIE meedias
Kohalikest meediakanalitest on ÉSTIE moeloomingut märganud Gentleman, Prestiiž, Staatus, Magnaat, Eesti Ekspress, Eesti Päevaleht, Postimees, Mood.ee, Portail.ee ja mõned teisedki väljaanded. Välismaistest meediakanalitest väärib kõige enam mainimist rahvusvaheline meeste elustiiliajakiri GQ, milles on ÉSTIE ning nende süsinikkiuga kollektsioon olnud esindatud neljal puhul.
Enim kõneainet tekitas 19. augustil 2019 ilmunud Eesti Ekspressi veebis ja paberväljaandes ilmunud intervjuu ÉSTIE tegevjuht Samuel Vardiga. Intervjuu tehti ajal, mil T1 Kaubanduskeskus oli tugeva avalikkuse surve all vähese külastatavuse ja lahkunud rentnike tõttu. Poleemikat tekitas intervjuu eelkõige seetõttu, et ÉSTIE tegevjuht oli ainuke, kes T1 Kaubanduskeskust kaitses ning pidas meediakära konkurentide ässitatud ärisõjaks. Intervjuu sai kõlapinda nii Eestis kui ka lähiriikides, kus arvati, et noorest vanusest ja vähesest kogemusest sõltumata suutis ÉSTIE tegevjuht turule selguse tuua ning meediakära lõpetada.
Psühhosõda
Psühhosõda ehk psühholoogiline sõda on vastase mõjutamine kunstiliste, poliitiliste, meedia ja kõikide propagandavahenditega, nii lahingus kui ka väljaspool lahinguvälja. Eesmärgiks on sihtrühma hoiakute ja käitumise muutmine. Psühholoogilist sõda peetakse üleilmses teabekeskkonnas. Psühholoogilise sõja alusküsimus: milliseks sõjaks inimesi, ühiskonda ja sõjaväelasi ette valmistatakse?
Mõisted nagu psühholoogiline sõda, infosõda, propaganda ja mõjutustegevus, hõlmavad ühisosana mittesõjaliste ja manipuleerivate meetmete kasutamist sihtmärkide psühholoogiliseks mõjutamiseks, et kutsuda sihtrühmades esile soovitud käitumine. Sellise tegevuse peamiseks mõjutusvahendiks on valikuliselt edastatav teave.
Psühholoogilise sõjategevuse ajaloost
Psühholoogilise sõjapidamise aluseks on Vana-Hiina sõjaväejuhi ja strateegi Sunzi formuleeritud põhipunktid: Psühholoogilise sõja tulemusel vastane alistus lahinguta. Selleks kasutati juba vanades riikides (Assüüria) vägivalla propagandat.
Militaarpsühholoogiline tõlgendus
Esimese ja Teise maailmasõja näidete varal kirjutas sel teemal teedrajava uurimuse ameerika politoloog Paul Linebarger ("Psühholoogiline sõda", Washington 1948). Psühholoogilise sõja mõistele andis ta seetõttu militaarse tõlgenduse.
Linebargeri järgi on psühholoogiline sõda laiemas tähenduses psühholoogia aluste rakendamine sõjategevuses ja kitsamas tähenduses: sõjategevuse psühholoogilise mõju täiendamine propaganda vahenditega.
Kuid psühholoogilise sõja võtteid on laialdaselt kasutatud ka enne ja pärast sõdu, see tähendab riikidevahelise rahu tingimustes.
Psühholoogilise sõjategevuse meetodite kasutamine rahu ajal
Rahvusvahelises suhtluses rahu ajal tekivad psühholoogilise sõja vastasseisud ja ühepoolsedki konfliktid kas ebasõbralike naaberriikide või geopoliitiliste konkurentide vahel.
Tänapäeva psühholoogiline sõda on inimeste mõjutamise erinevate viiside, meetodite, vormide kooslus, mille eesmärk on muuta nende inimeste psühholoogilisi tajuaistinguid (vaateid, arvamusi, väärtushinnanguid, tujusid, motiive, hoiakud, käitumisstereotüüpe) samuti gruppide käitumisnorme, massimeeleolusid ja ühiskondlikke arusaamu üldiselt.
Psühholoogilise sõja käigus on võimalik avaldada mõju sihtrühmale või isikule:
Psühholoogilise sõja mõjutusoperatsioonide liigid:
Psühholoogilise sõjategevuse meetodite kasutamine sõjas
NATO-s kasutatava terminoloogia kohaselt on infosõda üldine termin. Selle alla kuuluvad klassikalised psühholoogilised operatsioonid (PSYOPS) ja tegutsemine vastase signaalühenduste, juhtkonna ja arvutite vastu ning pressiteenistust peetakse infooperatsioonide osaks.
Valik mõjutusoperatsioone
Psühholoogilised operatsioonid, koosnevad poliitilistest, sõjalistest, majanduslikust, diplomaatilistest ja samuti informatsioonilis-psühholoogilistest üritustest, mis on suunatud konkreetsetele elanikkonna sihtrühmale, eesmärgiga sisendada neile võõraid ideoloogilisi ja sotsiaalseid hoiakuid, moodustada mitteomaseid käitumissterotüüpe ja suunata vajalikus suunas nende meeleolusid, tundeid.
Psühholoogilised operatsioone jaotatakse nende läbiviimise tähtaegade, läbiviimistingimuste ja suundade järgi:
Heiki Loot
pisi|Heiki Loot pisi|page=2|Heiki Loodi ametivanne riigikohtunikuks nimetamisel, mille ta andis Riigikogu ees 20.11.2018 Heiki Loot (sündinud 28. aprillil 1971) on eesti jurist, ta oli Eesti riigisekretär alates 11. augustist 2003 kuni 2. detsembrini 2018. Alates 3. detsembrist 2018 on ta riigikohtunik (halduskolleegiumi liige).
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli õigusteaduse erialal 1995. aastal.
1994–1995 töötas ta Riigikohtu esimehe abina.
1995–1998 töötas Loot Justiitsministeeriumi avaliku õiguse osakonna juhatajana. Ta oli haldusõiguse ja karistusõiguse reformi käivitajaks, juhtis põhiseaduse juriidilise ekspertiisi komisjoni materjalide ettevalmistamist ning osales paljude seaduseelnõude koostamisel.
1997–1999 oli ta Euroopa Nõukogu juures tegutseva riigiõiguse ekspertide komisjoni liige.
1998–2003 oli Loot Sisekaitseakadeemia rektor.
2003–2018 oli ta riigisekretär.
Riigikohtu esimees Priit Pikamäe kuulutas 16. märtsil 2018 välja konkursi riigikohtuniku ametikohale Riigikohtu halduskolleegiumis. Vabanenud kohtunikukohale kandideerisid vandeadvokaat Urmas Kukk, Tartu Ringkonnakohtu kohtunik Madis Ernits, Tartu Ringkonnakohtu kohtunik Einar Vene, Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik Virgo Saarmets, Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik Oliver Kask ja Heiki Loot. Riigikohtu esimees Priit Pikamäe tegi Riigikogule ettepaneku nimetada riigikohtunikuks Heiki Loot.
Kohtla vald
Kohtla vald oli vald Ida-Viru maakonnas.
Heiki Loot
20. septembril 2018 otsustas Riigikogu nimetada Heiki Loodi Riigikohtu liikmeks. Tema riigikohtunikuks nimetamise poolt oli 64 Riigikogu liiget, vastu oli 6 ja erapooletuks jäi 2. Ta andis ametivande Riigikogu ees 20. novembril 2018.
Kohtla vald
Kohtla vallas oli 17 küla: Amula, Järve, Kaasikaia, Kaasikvälja, Kabelimetsa, Kohtla, Kukruse, Mõisamaa, Ontika, Paate, Peeri, Roodu, Saka, Servaääre, Täkumetsa, Valaste ja Vitsiku.
Heiki Loot
Ta on Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi liige aastast 1993.
Kohtla vald
Elanikest oli eestlasi 54%.
2003–2014 oli Kohtla vallavanem Etti Kagarov. Alates 2014. aastast oli vallavanem Hannes Lumiste.
Alxa
Alxa aimakk on 2. järgu haldusüksus Hiina Rahvavabariigis Sise-Mongoolia autonoomses piirkonnas. Asub piirkonna lääneosas, piirneb põhjas Mongooliaga.
Haldusjaotus
Aimakk jaguneb 3 hošuuniks:
Rahvastik
2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas aimakis 196 279 inimest, kellest 71,79% olid hiinlased, 22,74% mongolid ja 4,75% hueid.
Värati laht
Värati laht on laht Lääne-Eestis, Liivi lahe osa. See asub Pärnu linna lääneosas Tõstamaa alevikust 1,6 km lõuna pool.
Lahe pindala on 116 ha.
Lahe rannikul asub Värati küla.
Eesti presidendivalimised
Eesti presidendivalimised on toimunud ühe korra Eesti esimesel iseseisvusperioodil (1938. aastal) ning pärast Eesti taasiseseisvumist regulaarselt alates 1992. aastast.
1996. aastast ei ole valimiskorras tehtud põhimõttelisi muudatusi, valimised toimuvad iga viie aasta järel. Presidendivalimisi korraldab Vabariigi Valimiskomisjon.
Presidendivalimiste korra näevad ette Eesti Vabariigi põhiseadus ja Vabariigi Presidendi valimise seadus. Nende kohaselt toimuvad presidendivalimised algul Riigikogus ning juhul, kui seal kolme hääletusvooru vältel võitjat ei selgu, kahe vooru vältel valimiskogus, mis koosneb Riigikogu liikmetest (101) ja kohaliku omavalitsuse volikogude esindajatest (üle kahe kolmandiku, nt 2001. aastal 266). Omavalitsusesindajate arv sõltub omavalitsuste arvust, nii vähendab Eestis käimasolev haldusreform ja valdade liitumine ka omavalitsuste osakaalu valimiskogus. Esindaja peab olema Eesti kodanik ja teda valinud kohaliku omavalitsuse volikogu liige, kuid ei tohi olla Riigikogu liige. Allan Siku hinnangul on "Eesti ainuke riik Euroopas, ning arvatavasti kogu maailmas, kus presidendivalimise pädevus võib minna ühe esinduskogu käest teise kätte". Euroopa kontekstis peab Sikk tähelepanuväärseks ka asjaolu, et "ainult Kreekas ja Eestis võib parlamendivähemus (vastavalt 2/5 ja 1/3) presidendi valimist takistada".
Riigikogus võib kandidaadi esitada vähemalt viiendik Riigikogu koosseisust, kusjuures iga Riigikogu liige võib olla ainult ühe kandidaadi ülesseadja. Valimiskogus on kandidaadi ülesseadmise õigus vähemalt 21 valimiskogu liikmel, analoogselt Riigikoguga võib iga liige esitada vaid ühe kandidaadi.
President peab olema vähemalt 40-aastane Eesti kodanik, kes ei ole tegevväelane. President võib olla ametis kuni kaks ametiaega järjest. Taasiseseisvumise järgsetest presidentidest on teiseks ametiajaks tagasi valitud Lennart Meri ja Toomas Hendrik Ilves.
Kuna Riigikogus ei ole valitsuskoalitsioonil tavaliselt 68 häält, mis võimaldaks presidendi kohe ära valida, on valimised valdavalt jõudnud ka järgmisse vooru valimiskogus, kus valitsevad mõnevõrra teistsugused poliitilised jõuvahekorrad. Volikogude esindajate valimisel muutuvad oluliseks populaarsuserinevused linna ja maa vahel, mistõttu on olnud suur mõju maaelule orienteeritud erakondadel nagu 2001. aastal Rahvaliidul. 1992. aasta valimistel hääletas erandlikult esimeses voorus, teises voorus valis Riigikogu presidendi kahe esimeses voorus kõige rohkem hääli saanud kandidaadi seast; erandlikult valiti president neljaks aastaks.
Eestis on korduvalt tehtud ettepanekuid kehtestada presidendi otsevalimised – näiteks 2013. , 2015. ja 2016. aastal Keskerakond ja Eesti Konservatiivne Rahvaerakond ning samuti Iseseisvuspartei, kuid siiani pole niisugust põhiseaduse muudatust toetanud ei Riigikogu ega ka 2013. aastal kogunenud Rahvakogu. Keskerakonna teatel "vastaks otsevalimise seadustamine ühiskonna ootustele, annaks rahvale lisavõimaluse osaleda riigile oluliste otsuste langetamisel ning lähendaks rahvast riigile". Analüütikute hinnangul võiksid otsevalimised anda presidendile tugevama mandaadi, kuid kuna Eesti on parlamentaarne demokraatia, oleks see mõneti vastuolus presidendi suhteliselt nõrga rolliga. See võiks viia kas parlamentarismist loobumiseni või suurendada lõhet rahva ootuste ja presidendi seaduslike võimaluste vahel. Augustis 2016 Arvamusfestivalil toimunud presidendikandidaatide debatil pooldasid otsevalimisi Siim Kallas, Allar Jõks, Mailis Reps ja Mart Helme, nende vastu oli ainult Eiki Nestor.
1938
1938. aastal valiti presidendiks tollane Riigihoidja Konstantin Päts. 23. aprillil 1938 seadsid I Riigivolikogu, I Riiginõukogu ja Omavalitsuste esinduskogude poolt valitud esindajate kogu kõik ainsaks kandidaadiks Pätsi; Riigivolikogus oli esitatud ka Jaan Tõnissoni kandidatuur, kuid ta kaotas hääletuse häältega 65:14. Ühisel koosolekul 24. aprillil valiti 219 häälega presidendiks Päts. Kui ühiskoosolekul poleks ainus kandidaat saavutanud kolmeviiendikulist häälteenamust, oleks toimunud Vabariigi Presidendi valimine rahva poolt.
Tõstamaa laht
Tõstamaa laht on Liivi lahe osa. See asub Pärnu linna lääneosas Seliste külast 1,5 km lääne pool. Lahe pindala on 952 ha.
Eesti presidendivalimised
1992
1992. aasta presidendivalimised olid Eesti taasiseseisvumise järel ainsad, kus toimus rahvahääletus. Algselt teatasid oma kandideerimisest seitse poliitikut, kuid kolm neist (Miina Hint, Jaks Lankots ja Uno Ruus) taandusid, kuna ei kogunud nõutud 10 000 toetushäält. Lõplike kandidaatidena registreeriti 20. augustil tollane Eesti Vabariigi Ülemnõukogu esimees Arnold Rüütel (21 009 allkirja), politoloog Rein Taagepera (14 887 allkirja), välisminister Lennart Meri (11 491 toetusallkirja) ja Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei juht Lagle Parek (10 839 allkirja).
Tõstamaa laht
Lahe rannikul asub Seliste küla. Lahte suubub Männiku jõgi.
Eesti presidendivalimised
1992
20. septembri rahvahääletusel ei saanud ükski kandidaat poolt koguhäältest: Arnold Rüütel kogus 195 743 häält (41,7714%), Lennart Meri 138 317 häält (29,5167%), Rein Taagepera 109 631 häält (23,3951%) ja Lagle Parek 19 837 häält (4,2332%). Järgmine voor toimus Riigikogu esimesel istungil 5. oktoobril 1992, kus kandideerisid Rüütel ja Meri. Arnold Rüütel sai 31 ja Lennart Meri 59 häält, kehtetuks tunnistati 11 valimissedelit. Valituks osutus Lennart Meri.
Tõstamaa laht
Rannameri on väga madal ja enamasti kivine. Lahe idaosas on merepõhi ja rand liivane, samuti leidub seal ulatuslikke kõrkjastikke.
Eesti presidendivalimised
1996
1996. aasta presidendivalimistel olid taas vastakuti Lennart Meri ja Arnold Rüütel. Riigikogus 26.-27. augustil toimunud kolmel hääletusvoorul ei saavutanud kumbki kahekolmandikulist enamust (I voor: Meri 45,Rüütel 34 häält; II: Meri 49. Rüütel 34; III: Meri 53, Rüütel 32). Seetõttu võeti esmakordselt kasutusele valimiskogu selle praegusel kujul.
20. septembril 1996 kogunes Estonia kontserdisaalis valimiskogu, kelle ette jõudsid lisaks Merele ja Rüütlile kandidaatidena ka ERSP poliitik Tunne-Väldo Kelam Keskerakonna poliitik Siiri Oviir ning akadeemik Enn Tõugu. Esimeses voorus sai Meri 139, Rüütel 85, Kelam 76, Tõugu 47 ja Siiri Oviir 25 häält. Teises voorus kogus Rüütel 126 ja Meri 196 häält, osutudes tagasivalituks.
2001
2001. aasta presidendivalimised algasid 27.-28. augustil Riigikogus. Esimeses voorus kandideerisid Keskerakonna saadik Riigikogus Peeter Kreitzberg ja Rahvaerakonna Mõõdukad esimees Andres Tarand, kes kogusid vastavalt 40 ja 38 häält. Eelnevalt kõneldi võimaliku kandidaadina ka Konstantin Pätsi sugulasest Matti Pätsist, kes aga ei leidnud Riigikogus 21 esitajat. Enne teist vooru seati üles uued kandidaadid, vastamisi jäid Peeter Kreitzberg ja Peeter Tulviste, kes said vastavalt 36 ja 35 häält. Kolmandas voorus kogus Peeter Kreitzberg sai 33 ja Peeter Tulviste 33 häält.
21. septembril 2001 toimus valimiskogus kaks hääletusvooru. Esimeses osalesid Kreitzbergi ja Tulviste kõrval ka Rahvaliidu kandidaat Arnold Rüütel ja Reformierakonna kandidaat Toomas Savi. Peeter Kreitzberg sai 72, Arnold Rüütel 114, Toomas Savi 90 ja Peeter Tulviste 89 häält. Teises voorus anti Toomas Savile 155 häält ning Arnold Rüütel valiti 186 häälega presidendiks.
2006
2006. aasta presidendivalimised keskendusid küsimusele, kas Rüütlil õnnestub jääda ametisse ka teiseks ametiajaks. Ajakirjanik Krister Parise sõnul kujunes 2006. aasta "Rüütli kukutamise" aastana ainsaks korraks, "kui võitlus on läinud nii tuliseks, et valimisõiguseta rahvas tuleb oma tahet tänavale väljendama". Tallinnas Tammsaare pargis peetud kontserdil "Laulame Ilvese presidendiks!" osales tuhandeid inimesi.
Riigikogus toimusid hääletused 28.-29. augustil. Esimeses voorus oli ainus kandidaat reformierakondlane Ene Ergma, teises ja kolmandas voorus Mõõdukate hulka kuuluv Euroopa Parlamendi liige Toomas Hendrik Ilves. Kuna Keskerakond ja Rahvaliit boikoteerisid hääletust, osales sellel vaid 65 saadikut ning valimine siirdus valimiskokku. Keskerakonna ja Rahvaliidu survet parteidistsipliinile kritiseeris Riigikogu ees valitsuse nõunik Ülle Aaskivi, kelle sõnavõtt pälvis mitmepalgelist vastukaja.
23. septembril valis Estonia teatri hoones kogunenud valimiskogu ees olid kandidaatidena Ilves ja senine president Arnold Rüütel, vajalik lihthäälteenamus oli 173 häält. Esimeses voorus kogus Rüütel 162 ja Ilves 174 häält, millega sai Eesti esimeseks väliseestlasest presidendiks.
2011
2011. aasta presidendivalimised olid taasiseseisvumise järel esimesed, kus president õnnestus valida juba Riigikogu esimeses voorus. Ametis oleva presidendi Toomas Hendrik Ilvese ainus vastaskandidaat oli Keskerakonna esitatud parteitu Euroopa Parlamendi saadik Indrek Tarand, kes kogus 29. augustil toimunud Riigikogu istungil 25 liikme toetuse. Reformierakonna, Isamaa ja Res Publica Liidu ning Sotsiaaldemokraatlikku Erakonna ühiskandidaat Ilves sai 73 häälega valitud ka teiseks ametiajaks.
2016
2016. aasta presidendivalimised algasid 29. augustil ning võivad jätkuda ka septembris. Oma soovist saada presidendikandidaadiks teatas kevadel kõigepealt Siim Kallas, hiljem EKRE esimees Mart Helme, sõltumatu Jaak Jõerüüt, sõltumatu advokaat Allar Jõks, Reformierakonna parteitu välisminister Marina Kaljurand, Reformierakonna eurosaadik Urmas Paet. Indrek Tarand teatas oma valmisolekust vajaduse korral kandideerida. Suvel valis Keskerakonna volikogu erakonna presidendikandidaadiks Mailis Repsi, kes edestas hääletusel Edgar Savisaart; sotsiaaldemokraatide kandidaadiks kuulutati Eiki Nestor; IRL ja Vabaerakond osustasid toetada Allar Jõksi; EKRE kandidaadiks valiti Mart Helme; Reformierakond otsustas toetada Riigikogus Siim Kallast. Rahva seas kõige populaarsem kandidaat oli küsitluste järgi juba 2015. aasta sügisest Marina Kaljurand.