cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ivan Dmitrijev
Riigiteenistus
Keiser Aleksander I nimetas 1806. aastal Ivan Dmitrijevi senaatoriks. Üheks tema esimeseks ülesandeks sai pististe afääri uurimine Rjazani kubermangus, kuid see juhtum anti varsti uurida teisele ametnikule.
Hiline eluperiood
Kuni surmani elas Dmitrijev Moskvas. Peamiselt keskendus ta kultuurilisele tegevusele. Kuigi ta ise enam väga palju ei kirjutanud, suhtles ta noorte loomeinimestega, nagu Aleksandr Puškin ja Vassili Žukovski. 1816–1819 oli ta Moskva elanike toetamise komisjoni esimees. 1820 ilmus "Избранный песенник для прекрасных девушек и любезных женщин" ("Valitud laulude kogumik kaunitele neidudele ja armastusväärsetele naistele") ja 1826 tema viimane luulekogumik "Апологи. В четверостишиях" ("Apoloogid nelikvärssides"). 1820. aastatel kirjutas ta autobiograafiat.
Ivan Dmitrijev suri oma Moskva majas 15. oktoobril 1837 ja on maetud Moskva Donskoi kloostrisse. Ta ei abiellunud kunagi ja suri otseste järeltulijateta.
Looming
Ivan Dmitrijev kirjutas nii luuletusi, laule, muinasjutte kui ka valme. Tema valmide ja muinasjuttude puhul ei ole enamasti tegu originaalloominguga, vaid tõlgetega prantsuse keelest. Kõige tugevamaks hinnatakse siiski tema satiirilisi palasid. Sageli oli tema pilkeobjektiks sel ajastul laialt levinud tava kirjutada oode, samuti sattusid pilke alla inimesed, kes oodidega tegelesid, sest valdaval osal neist puudus igasugune luuleanne.
Dmitrijevi teeneks peetakse ka vene luulekeele lihtsustamist, vabastamist vananenud vormidest ja sellele voolavuse andmist.
Eriti viljakas loomeaasta oli tema jaoks 1794, mil ta kirjutas oma parimad teosed: luuletused "К Волге" ("Volgale"), "Глас патриота на взятие Варшавы" ("Patrioodi pilk Varssavi vallutamisele"), "Ермак" ("Jermak") ja satiirilise pala "Чужой толк" ("Võõras aru").
Tema laulikutest on tuntuimad 1796 ilmunud "Карманный песенник, или Собрание лучших светских и простонародных песен" ("Taskulaulik, ehk parimate ilmalike ja lihtrahvalike laulude kogumik") ja 1820 ilmunud "Избранный песенник для прекрасных девушек и любезных женщин" ("Valitud laulude kogumik kaunitele neidudele ja armastusväärsetele naistele").
1825 valmis tema autobiograafia "Взгляд на мою жизнь" ("Vaade minu elule"), milles ta annab ülevaate Vene ühiskonnast Katariina II aegadest Aleksander I valitsusaja lõpupäevadeni. Trükis ilmus see teos aastal 1866.
Eesti keelde Dmitrijevi koondteoseid tõlgitud ei ole, kuid ei saa välistada, et ajakirjanduses või luulekogumikes on ilmunud üksikuid luuletusi või valme.
Stabiilsuse kadu
Stabiilsuse kadu on mõiste tugevusõpetusest, mis tähendab survejõu teatud suuruse juures sirge varda kõverdumist. Stabiilsuse kadu on samaväärne purunemisega, ning seda tuleb vältida. Konstruktsiooni arvutust, mille eesmärgiks on stabiilsuse kao vältimine, nimetatakse stabiilsusarvutuseks.
Stabiilsuse kadu ohustab eelkõige pikki ja peeneid surutud vardaid, õhukesi plaate, koorikuid (koorikvõlle jt. õhukeseseinalisi võlle).
Küberneetikas, automaatjuhtimissüsteemides ja tagasiside puhul üldse võib esineda tagasisidega süsteemi stabiilsuse kadu ehk püsivuse kadu ehk võnkumaminek. Selle põhjuseks on sageli tagasisidestatud süsteemi osade (komponentide) parameetrite muutumine või muutuja jõudmine süsteemi töötamise käigus mõne süsteemi osa läbivkarakteristiku olulise ebalineaarsusega kohta (näiteks elektroonse võimsusvõimendi väljundastme puhul).
Stabiilsuse kao vältimiseks teostatakse tagasisidestatud süsteemide projekteerimisel süsteemi analüüs ühe või mitme stabiilsuse kriteeriumi alusel.
Pesa
pisi|Korvikujuline [[linnupesa]] pisi|Anaplectes rubriceps leuconotus pesa ehitamas Pesa on looma tehtud rajatis või looduslikult seda pakkuv koht, kus paiknevad loomade munad ja/või mis pakub neile kohta elamiseks ning järglaste üleskasvatamiseks.
Tüüpilised pesaehitajad on linnud, kuid ka mitmed imetajad (näiteks oravad), kalad (ogalik), roomajad ja selgrootudest näiteks putukad, eriti ühiselulised, ehitavad pesi.
Pesade tegemiseks kasutatav materjal on väga varieeruv, levinumad on rohi, kõrred, lehed, muda, savi jne. Mõned liigid kasutavad selleks ka oma sülge (näiteks pääsuke). Looduslikud pesapaigad võivad asuda näiteks maapinna lohus, puude sees, kaljudes.
Üldiselt ehitab iga loomaliik isesuguse pesa. Pesa asukoha, suuruse, ehitusmaterjali, vooderduse ja muude tunnuste põhjal on tavaliselt võimalik määrata, mis liiki loom selle rajas.
Loomadel, kes saavad suguvõimeliseks alles mitmendal eluaastal, lööb pesapunumisinstinkt vahel välja veel enne suguvõimestumist. Sel juhul võib loom rajada nii-öelda proovipesa ja seal isegi elada, kuid mitte kasutada seda järglaste soetamiseks.
Flesbergi püstpalkkirik
pisi|Flesbergi püstpalkkirik Flesbergi püstpalkkirik on püstpalkkirik Norras Vikeni maakonnas Flesbergi vallas. See ehitati umbes aastal 1200. Esimene kirjalik tõend kiriku olemasolust on aastast 1359.
Algselt oli kirik ühelööviline, nelja vabalt seisva sisemise postiga, mis kandsid tornikiivrit. Neid ümbritsesid igal neljal küljel külglöövid, mis moodustasid jalutuskäigu. Kirikul oli kitsam kantsel, kõrgem tornikiiver ja poolringikujuline apsiid. Seestpoolt olid kirikul plankseinad.
1735 eemaldati kantsel, apsiid ja löövi idasein. Löövi pikendati ida poole ja lisati kaks ristlöövi, mis muutis kiriku põhiplaani ristikujuliseks.
Tänapäeval on esialgsest kirikust säilinud ainult kolm välisseina, sest ka katus ja seda kandvad postid on vahepeal välja vahetatud.
Ivano-Frankivski oblast
Ivano-Frankivski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Lääne-Ukrainas. See piirneb Lvivi oblasti, Taga-Karpaatia, Ternopili oblasti ja Tšernivtsi oblastiga. Lisaks on oblastil umbes 50 km piiri Rumeeniaga.
1919. aastal oli Stanislav Lääne-Ukraina Rahvavabariigi keskus. 1920–1939 kuulus oblasti maa-ala Poolale ja kandis nime Stanisławówi vojevoodkond. Kuni 1962 kandis piirkond Stanislavski oblasti nime.
Ivano-Frankivski oblast koosneb kuuest rajoonist. Kokku on oblastis 15 linna, 24 linnalist asulat ja 765 küla. Suuremad linnad on Ivano-Frankivsk, Kaluš ja Kolomõja.
42% rahvastikust elab linnades. 95% oblasti elanikkonnast on ukrainlased. Lisaks neile elab oblastis venelasi, poolakaid, juute, moldaavlasi, vähem hutsuule, lemkosid, boikosid jt.
Loodus
Oblast asub Karpaatides ning jaguneb maastikuliselt kolmeks: mäestik, eelmäestik ja jõeäärne tasandik. Kõrgeim tipp on Goverla (2061 m). Oblastit läbib paljude lisajõgedega Dnestri jõgi. Ivano-Frankivski oblast on üks kõige metsasemaid Ukrainas: 41% oblastist on kaetud metsaga, 40–45% on põllumajandusmaa.
Maavaradest leidub oblastis naftat, maagaasi, pruunsütt, turvast, fosforiiti, soola, liiva, mineraalvett ja kipsi.
Mägedes on õhutemperatuur keskmiselt 3–5 °C madalam kui ümbritsevatel aladel. Keskmine õhutemperatuur on jaanuaris –5 °C ja juulis 18 °C.
Ivano-Frankivski oblastis on suhteliselt heal järjel turism. Seal on 11 sanatooriumi ja muud turismikeskust. Talvel püsib mägedes lumi kuni 5 kuud ja võimaldab harrastada talisporti. Oblastis on ka 503 km² suurune Karpaadi rahvuspark.
Rajoonid
Ivano-Frankivski oblastis on kuus rajooni. Enne 2020. aastal toimunud haldusreformi oli 14 rajooni ja kuus oblastilise alluvusega linna.
Oblasti sümboolika
Ivano-Frankivski vapil on kujutatud kroonitud hakki. Lipul (küljesuhtega 2:3) on vasemal serval punane ja must triip, paremal sinine ja kollane. Vapi ja lipu kujundas A. Gretšõlo ning need võeti kasutusele 2001. aasta 26. juulil. Hakk oli oblasti aladele jääva Halõtši piirkonna sümbol 15. sajandil (tõenäoliselt juba 13. sajandil). Lipuvärvid tähistavad piirkonna ajalugu ja Ukraina iseseisvusvõitlust: must ja punane näitavad kunagist kuulumist Puna-Vene koosseisu, sinine ja kollane tähistavad Ukrainat.
Välislingid
🇺🇦
Tiib
thumb|[[Kühmnokk-luik sirutab tiibu]]
Tiib (bioloogia) on loomadel esinev paariline liikumiselund, mis on evolutsiooni käigus arenenud lendamist võimaldavaks.
Tänapäevaste selgroogsete loomade hulgas on tiivad lindudel ja käsitiivalistel (nahkhiired). Neil on tiibadeks muundunud lendamist võimaldavad eesjäsemed. Nii lindudel kui ka käsitiivalistel on üks tiivapaar.
Selgrootute loomade hulgas on tiivad putukatel, kellel need on arenenud rindmiku katetest. Lendavad putukad on kiletiivalised. Putukate valmikuil on enamasti kaks paari tiibu, vaid mõnes rühmas (selts kahetiivalised) on tiibu üks paar.
Selgroogsete tiivad
Lindude ja käsitiivaliste tiivad on lendamiseks muundunud eesjäsemed, mis anatoomiliselt koosnevad küünar-, õlavarre- ja kodarluust ning kämbla- ja sõrmeluudest, mis moodustavad tiiva "tala".
Lindude tiibade katmiku (kandepinna) moodustavad õhutihedad, laba-, küünarhoosuled ja 1. rea, 2. rea ning 3. rea kattesuled.
Käsitiivaliste tiivad sirutuvad, olenevalt liigist, 2,5 cm kuni 1,5 meetrini. Nahkhiire tiivad on arenenud esijäsemete sõrmedevahelisest nahakoest. Tiiva n-ö talaks on esijäsemete neli varbaluud. Nahkhiire tiivad võimaldavad lendamist, mitte ainult lauglemist (nt lendorav).
Esimesed tiivulised selgroogsed olid tiibsisalikud ehk pterosaurused, kes elasid 220–65,5 miljonit aastat tagasi. Kuigi neil oli lindudega mõndagi ühist, ei ole linnud neist arenenud. Suurim tiibsisalik Qutzalcoatlus, kõigi aegade suurim lennuvõimeline elusolend, oli sama suur kui väikelennuk: tema tiibade siruulatus oli 11–12 m ja ta kaalus 65 kg.
Putukate tiivad
pisi|Liblika tiib 20x suurenduse all Putukate tiivad on arenenud rindmiku katetest ja enamasti on neid kaks paari: eesmised ja tagumised tiivad.
Vefsna
Vefsna on jõgi Norras, Nordlandi maakonna suurim jõgi. Selle pikkus on 163 km ja valgla pindala 4122 km².
Jõel on Laksforseni juga.
Ajalooliselt on Vefsna olnud tähtis lõhejõgi, kuid tänapäeval elab jões sõrmikketaslane Gyrodactylus salaris, kes lõhedel parasiteerib.
Auto-Tanki rügement
thumb|Auto-Tankirügemendi sõdurid 1936. aastal thumb|Auto-Tankirügemendi sõdurid 1936. aastal tankiga [[Renault FT 17]]
Auto-tanki rügement (ka: Auto-tankirügement) oli Eesti Rahvaväe ja Eesti sõjaväe soomusvägede väeosa, 31. septembrist 1928 kuni 1. oktoobrini 1940.
Ülemad
Kuna rügement oli Eesti Vabariigi suurim soomusväeosa, asetsesid selle üksused üle Eesti laiali. Auto-tankide-rügemendi koosseisus oli staap, üks kolmerühmaline õppekompanii, üks neljarühmaline kergetankikompanii, üks rasketankirühm, kaks kolmerühmalist soomusautokompaniid, üks autokompanii, tagavara park-ladu ja töökojad.
Nikolai Triik
Nikolai Voldemar Triik (7. august 1884 Tallinn – 12. august 1940 Tallinn) oli eesti maalikunstnik, graafik ja pedagoog.
Subbaraman Vijayalakshmi
pisi| Subbaraman Vijayalakshmi (2018)
Subbaraman Vijayalakshmi (sündinud 25. märtsil 1979 Chennais) on India maletaja, naiste suurmeister (2001).
Vijayalakshmi on kuuel korral tulnud India (1995, 1998–2002) ja kahel korral Rahvaste Ühenduse naiste malemeistriks (1996, 2003).
Vijayalakshmi sai FIDE-lt 1995. aastal naiste rahvusvahelise meistri ning 2001. aastal naiste suurmeistri ja rahvusvahelise meistri nimetuse.
Ta on abielus malesuurmeister Sriram Jhaga. Vijayalakshmi õde Subbaraman Meenakshi (sündinud 1981) on samuti naiste malesuurmeister.
Nikolai Triik
Ta töötas kunstikoolis Pallas juhatades seal maaliateljeed ning oli ajuti ka graafikaõpetaja.
Ganymedes
pisi|Ganymedes ''vanakreeka krater, ~5. saj. e.m.a
Ganymedes on tegelane vanakreeka mütoloogias. Ta oli Trooja prints, kuningas Trosi poeg, kes paistis silma oma erakordse ilu poolest.
Peajumal Zeus armus Ganymedesesse ja röövis ta. Röövimise kohta on käibel mitmeid eri versioone. Ühe kohaselt muutus Zeus ise suureks kotkaks; teise kohaselt saatis suure kotka noort printsi röövima. Röövimine ise leidis aset Ida mäel Früügias, kus Ganymedes oli kas lambaid karjatamas või kogunenud koos oma sõprade ja õpetajatega õppima.
Ganymedes toimetati Olümpose mäele, kus temast sai Zeusi armastatu ja veinikandja. Kõik jumalad olid Ganymedesest vaimustuses, välja arvatud Zeusi abikaasa Hera. Noort printsi on peetud ka põhjuseks, miks Hera Trooja sõjas troojalased hülgas.
Nikolai Triik
Elukäik
Nikolai Triik sündis Tallinnas Niguliste tänaval rätsepmeister Kusta Triigi esimese lapsena. Õppis Tallinna Nikolai I gümnaasiumis ja Aleksander II linnakoolis, mille lõpetas 1901. aastal. Samal aastal astus ta Peterburi parun Alexander Stieglitzi kunsttööstuskooli, mille nimekirjast kustutati 1905. aastal õpilasstreigist osavõtu pärast. Jätkas kunstiõpinguid Tallinnas Ants Laikmaa ateljeekoolis ning 1906. aasta algusest Peterburis Josef Braszi ateljees.
pisi|vasakul|Albumi "[[Noor-Eesti" III kaas, 1908]] 1906. aasta kevadel sõitis Helsingisse, veetis koos Konrad Mäe ja Aleksander Tassaga suve Ahvenamaal ning sügisel astus Soome Kunstiühingu kooli. Sama aasta hilissügisel siirdus Pariisi, kus õppis Filippo Colarossi vabaakadeemias (Académie Colarossi), Académie Julianis ning aastatel 1907–1908 École des Beaux-Artsis Gabriel Ferrieri juures.
1907. ja 1908. aasta suve veetis Triik Norras, kuhu umbes samal ajal siirdusid ka teised Pariisi eesti kunstnikekoloonia esindajad Jaan Koort, Konrad Mägi, Roman Nyman ja Aleksander Tassa, kõik innustatuna huvist Põhjamaade kultuuri ja looduse vastu. 1908. aasta sügisel läks kunstnik uuesti Peterburi ning täiendas end vabakuulajana Nikolai Roerichi juhendamisel Peterburi Kunstide Edendamise Seltsi kunstikooli juures. Samas omandas ta graafikaoskusi Peterburi Kunstiakadeemias professor B. Maté juures.
Aastani 1910 elas vaheldumisi Peterburis ja Tartus, kus tegutses innukalt kunstielu arendamisel. Kogus Eesti Rahva Muuseumile rahvakunstiesemeid ja aitas 1910. aastal korraldada II Eesti kunsti ülevaatenäitust, avaldas ajakirjanduses selgitavaid üleskutseid, valmistas näituse plakati kavandi, osales praktilises organiseerimises ja esines ka näitusel.
Alates 1905. aastast võttis ta osa Noor-Eesti väljaannete kujundamisest. Temalt pärinevad Noor-Eesti I ja III albumi kaanejoonistused. Aastatel 1910–1911 juhatas ajakirja kunstiosakonda. 1910 sõitis Kopenhaagenisse ja sealt Berliini, kus jätkas enesetäiendamist ja loometööd. Seal kohtas ta 1913. aastal Põhja-Aafrika reisilt kodumaale tagasi pöörduvat Ants Laikmaad ning maalis tema portree.
Eestisse naasis ta 1913. aastal. Töötas õpetajana Tallinnas Eesti Kunstiseltsi kunstikursustel, 1914. aastast Tallinna Kunsttööstuskooli ning mitme üldhariduskooli õpetajana. Oli aastast 1916 Eesti Kunstiseltsi nõukogu liige, 1919–1920 haridusministeeriumi kujutavate kunstide toimkonna juhataja. Osales kooliõpetajate pataljoni koosseisus Vabadussõjas.
pisi|Foto Nikolai Triigist Aastast 1920 kunstiühingu Pallas liige. Aastal 1921 siirdus Tartusse, asus tööle kunstikoolis Pallas, juhatas seal aastatel 1922–1926 oma maaliateljeed ning oli ajuti ka graafikaõpetaja. Konrad Mäe haiguse ajal oli ajutiselt koolijuhataja kohusetäitja (1924–1925).
Aastatel 1926–1928 oli Tallinnas vabakunstnik.
1928 naasis Tartusse Pallasesse, kus algul töötas graafikaõppejõuna, järgmisest aastast aga maaliateljee juhatajana. 1933. sai ta professoriks.
Auto-Tanki rügement
Ülemad
Pärast formeerimist oli Auto-Tankirügemendi koosseis asukohad järgmised:
Holograafiline andmekandja
Holograafiline andmekandja on optiline andmekandja, mille töötas välja ettevõte InPhase Technologies, muutmaks salvestatavat andmemahtu võimalikult suureks. Väiksemale holograafilisele kettale on võimalik salvestada kuni 30 korda rohkem informatsiooni kui Blu-ray-kettale. Suurimaks eeliseks holograafilisel ladustamisel on ultrasuur tihedus, mis ulatub terabaitidesse. Juba üks TB on võrdne 1500 CD andmemahuga. Holograafiliste andmekandjate täiustamisega on võimalik välja töötada kuni 1000 TB suuruse mahuga andmekandjad, vastukaaluks praegustele kuni 750 GB andmemahuga kõvaketastele.
Vinnõtsja oblast
Vinnõtsja oblast on 1. järgu haldusüksus Ukrainas. Piirneb lõunas Moldovaga, põhjas Žõtomõri oblastiga, idas Kiievi, Tšerkassõ ja Kirovohradi oblastiga, kagus Odessa oblastiga ning lääes Hmelnõtskõi oblastiga.
Holograafiline andmekandja
Vastukaaluks magnetilisele ja optilisele salvestusele, kus salvestatakse andmed lineaarselt ühe biti kaupa, on holograafiliselt võimalik andmeid salvestada paralleelselt miljonite bittide kaupa, muutes andmeedastuse tunduvalt kiiremaks kui optilisel salvestusel (nt neli korda kiirem, kui blu-ray kirjutamiskiirus). Holograafilistele andmekandjatele salvestatakse informatsiooni kogu plaadi ulatuses, samas kui näiteks tavalisele DVD-le salvestatakse ainult pinnale.
Vinnõtsja oblast
Elanike arv oli 2021. aasta seisuga 1 529 123. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmeil oli oblasti rahvaarv 1 772 400. 2001. aastal moodustasid rahvastikust 91,5% ukrainlased, 5,9% venelased, 1,4% juudid ja 0,4% poolakad.
Holograafiline andmekandja
Andmeid salvestatakse holograafilisele andmekandjale lühendatud koonuse kujutisena, mille alumine osa on 200-mikromeetrise diameetriga ja ülemine 500-mikromeetrise diameetriga. Suur tihedus on hea radade kokkulükkamiseks, lubades näiteks 18-mikromeetrise eraldusega kettale kirjutada 100 GB andmeid, 13-mikromeetrisele 200 GB, 8-mikromeetrisele 500 GB ja 5 TB andmeid 3-mikromeetrise eraldusega 10 cm kettale. Süsteem kasutab rohelist 1 V laserit, mis on tavakasutaja kasutatava ketta kohta üsna suur võimsus. Suurimaks väljakutseks ongi vähendada kasutatavat võimsust. Võimaluseks oleks kas polümeeri tundlikkuse suurendamine või sellise laseri väljatöötamine, mis suudab arendada suuremat võimsust.
Auto-Tanki rügement
Ajalugu
Eesti tankivägede aluseks oli Vabadussõja ajal 1919. aastal Suurbritannia poolt Nikolai Judenitši Loodearmeele antud 6 Mark V ja 3 Renault FT-17 tankist. Rasketankid saabusid Londonist Tallinna 1919. aasta augustis-septembris ning ühendatuna tankidivisjoni jõudsid osaleda 1919. aasta sügispealetungis Petrogradile. FT-17 laaditi maha 17. oktoobril 1919 Tallinna sadamas ja 20. oktoobril jõudsid nad omal jõul Narva, kus neile moodustati Vene-Prantsuse segameeskonnad Prantsuse leitnandi juhtimisel, tankid osalesid 24.–25. oktoobril Gattšina vallutamises. Pärast pealetungi ebaõnnestumist taganesid Loodearmee väed Narva, kuhu koondati ka tankid, ja 18. novembril 1919 viidi nad üle Tallinna. Pärast Vabadussõja lõppu anti tankid Mark V üle Eesti (4) ja Läti (2) sõjaväele. Iseseisev Auto-Tankidivisjon formeeriti 1923. aasta augustis, kui Soomusrongide brigaadi koosseisu kuulunud tankide- ja soomusautokompanii jagati kaheks rügemendiks ja Sõjaväe Varustusvalitsuse koosseisu kuulunud autokompaniist formeeriti ka auto-tankidivisjon.
Holograafiline andmekandja
Holograafilised kettad võivad olla kas ühekordselt kirjutatavad (WORM) või ainult lugemiseks (ROM). WORM-süsteem kaasab SLM-i, muutes lugemispea lugemis-kirjutuspeaks. Salvestus toimub ruumilise ketta polümeerides valguse mõjul esilekutsutavate keemiliste protsesside abil. Kuna iga hologrammipositsioon nihkmultipleksitud WORM-kettal katab paljusid teisi, peab kogu ketta salvestama korraga ilma peatumata, et saavutada maksimaalset mahtu.
Vinnõtsja oblast
Rajoonid
Oblast jaguneb kuueks rajooniks. Enne 2020. aastal toimunud haldusreformi oli rajoone 27.
Valitsusjuhtide loendid riigiti
Valitsusjuhtide loendisse on koondatud kõikide riikide valitsusjuhid. Paljudel riikidel on valitsusjuhtideks president. Sel juhul on artiklisse lisatud vastav märge. Kui riigil on olnud kunagi valitsusjuhtideks peaministrid (näiteks Brasiilia), kuid nüüd on valitsusjuhiks president, on loendis esitatud endised valitsusjuhid.
Auto-Tanki rügement
Ajalugu
1. oktoobril 1928. aastal formeeriti Auto-Tankidivisjon ümber Auto-Tankirügemendiks. Rügemendil oli Männikul oma laagrikoht koos hoonete ja vajaliku sisustusega ning samas teostati ka lahinguväljaõpet suveperioodil. 1928. aastal likvideeriti õppejaoskond ja moodustati õppekompanii.
Vinnõtsja oblast
Rajoonid
pisi|left|280px|Vinnõtsja oblasti rajoonid
Valitsusjuhtide loendid riigiti
A
Afganistani valitsusjuhtide loend - Albaania valitsusjuhtide loend - Alžeeria valitsusjuhtide loend - Ameerika Ühendriikide valitsusjuhtide loend - Andorra valitsusjuhtide loend - Angola valitsusjuhtide loend - Antigua ja Barbuda valitsusjuhtide loend - Araabia Ühendemiraatide valitsusjuhtide loend - Argentina valitsusjuhtide loend - Armeenia valitsusjuhtide loend - Aserbaidžaan valitsusjuhtide loend - Austraalia valitsusjuhtide loend - Austria valitsusjuhtide loend
Holograafiline andmekandja
Praeguse seisuga on loodud 300 GB andmeid salvestav ketas, väljatöötamisel on kuni 1,6 TB andmemahuga ketas.
Auto-Tanki rügement
Ajalugu
1935. aastal kuulusid rügemendi koosseisu 3 kompaniid: soomusauto-, kergetanki- ja baasirühmad, õppekompanii, autokompanii, rügemendibaas, töökojad ja staap.
14. mail 1931 ilmus rügementi Georg Valter, kes levitas kaitseväelaste seas lendlehti, kus Valter kuulutas end Eesti riigi valitsejaks ja kutsus sõdureid ilmuma täies varustuses 15. mai hommikul Eesti Panga ette, lubades seal neile palka maksta. Politseilisel juurdlusel selgus, et Georg Valter on vaimuhaige, kes kohtulikult haigeks tunnistatud ja korduvalt Seewaldis ravil olnud. Politsei lasi ta vabaks. 250px|pisi|Poola tankett [[TKS]] 1934. aastal kanti oma vanuse tõttu tagavarapargi soomusautorühmast maha soomusauto Vanapagan.
7. veebruaril 1935 sai rügement juurde 6 tanketti TKS, millest moodustati 3. Lahingkompanii asukohaga Tallinnas. 1935. aastal muudeti Auto-tankirügemendi organisatsiooni, lahingukoosseisust jäeti välja vananenud rasketankid, mida säilitati edasi rügemendi baasis. Rügemendi koosseisus oli sestpeale 3 segakoosseisuga kompaniid, millest ühes tankettide rühm. Jõhvi garnisonis asunud 1. kompanii viidi üle Tallinna, kuid 2. kompanii jäeti Valka.
Valitsusjuhtide loendid riigiti
B
Bahama valitsusjuhtide loend - Bahreini valitsusjuhtide loend - Bangladeshi valitsusjuhtide loend - Barbadose valitsusjuhtide loend - Belau valitsusjuhtide loend - Belgia valitsusjuhtide loend - Belize'i valitsusjuhtide loend - Benini valitsusjuhtide loend - Bhutani valitsusjuhtide loend - Boliivia valitsusjuhtide loend - Bosnia ja Hertsegoviina valitsusjuhtide loend - Botswana valitsusjuhtide loend - Brasiilia valitsusjuhtide loend - Brunei valitsusjuhtide loend - Bulgaaria valitsusjuhtide loend - Burkina Faso valitsusjuhtide loend - Burundi valitsusjuhtide loend
Auto-Tanki rügement
Rügemendi likvideerimine
1940. aastal reorganiseeriti rügement ja sellega jõuti lõpule 19. juunil 1940. 3. Lahingkompanii kaotati ja selle osa koosseisu lisati 1. Lahingkompaniile. 2. Lahingkompanii põhiosast moodustati aga Kergetankirühm.
Vinnõtsja oblast
Viited
🇺🇦
Holograafiline andmekandja
Struktuur
pisi|vasakul|Struktuur
Auto-Tanki rügement
Rügemendi likvideerimine
Auto-tankirügement viidi üle Elvasse. Uueks rügemendiülemaks määrati kolonel Johannes-August Vellerind ja Kergetankirühma ülemaks Alfons Rebane.
Nikolai Triik
Elukäik
1940. aasta veebruaris läks halva tervise tõttu kunstikoolist Pallas pensionile ning asus elama Tallinna sugulaste juurde, kus peagi suri.
Nikolai Triik on maetud Evaldite perekonnakalmistule Leetse-Lepikul Pakri poolsaarel.
Isiklikku
pisi|Nikolai Triigi joonistus "Pr. V. Triik-Martna portree" Oli 1906–1910 abielus vene kunstniku Valentina Grekovaga.
Auto-Tanki rügement
Rügemendi likvideerimine
Kui Punaarmee 1940. aastal Eesti okupeeris, saadeti Auto-Tankirügement laiali. Tankid anti Punaarmee 22. Eesti Territoriaalsele laskurkorpusele.
Nikolai Triik
Isiklikku
Aastatel 1911–1929 oli Nikolai Triik abielus ühiskonnategelase Mihkel Martna tütre Viktooria Martnaga, kes abiellus 1930 Eestimaa Päästmise Komitee liikme Konstantin Konikuga. Konik lapsendas Triigi tütre Kadri (1915–1992), kes abiellus Moskvas sündinud ja Eestisse opteerunud venelase Nikolai Kurjatoviga (1911–1976, eestistatult Nigul Kurdve) ning põgenes septembris 1944 Rootsi. 1960.−1970. aastate vahetusel külastas Kadri Kurdve Eestit ja käis ka Tallinna Riiklikus Kunstimuuseumis, kus huvitus eeskätt mälestustest oma isa Nikolai Triigi kohta.
Auto-Tanki rügement
Rügemendi likvideerimine
1992. aastal formeeriti Auto-Tankirügemendi asemele Kaitsejõudude Peastaabi Autokompanii.
Nikolai Triik
Isiklikku
1931. aastast oli Nikolai Triik abielus Anna Triik-Põllusaarega (1902–1998).
Looming
pisi|vasakul|"[[Lennuk (Triik)|Lennuk", 1910]] Nikolai Triigi looming on väga mitmekesine. Ta on loonud hulga portree- ja kompositsioonimaale, joonistusi, karikatuure ning maastikumaale.
Aktiivne loomeperiood sai alguse 1905. aastal, mil noor kunstnik alustas poliitilise sisuga joonistuste ja karikatuuride loomist Eesti satiiriväljaandeile. Triik joonistas karikatuure ajakirjale Tapper ja pseudonüümi Waikne all Helsingis ilmunud väljaandele Kaak. Aastatel 1910–1920 valmisid temalt kaanejoonistus ja frontispiss Gustav Suitsu luulekogule "Tuulemaa" ja kaanejoonistused Marie Underi luuletuste väljaannetele.
1909–1910 lõi Triik mitmeid rahvusromantilises laadis kompositsioone. Parimad näited on "Sõttaminek", "Lennuk" ja "Võitlus".
Nikolai Triigist kujunes oma ajastu hinnatuim portretist. Noorema ea töödest on märkimisväärne Juhan Liivi portree, söejoonistus 1909. aastast. Sama õnnestunud on kolm aastat hiljem 1912 valminud Mihkel Martna portree. Aastatel 1926–1934 valmis veel hulk söe- ja sangviinijoonistusi tuntud ühiskonnategelastest: A. H. Tammsaare, Gustav Suits, Friedebert Tuglas jt. Õlimaali tehnikas teostatud portreedest on tippteosteks Ants Laikmaa (1913) ja proua Lüüsi portreed (1917).
Valitsusjuhtide loendid riigiti
C
Colombia valitsusjuhtide loend - Costa Rica valitsusjuhtide loend
D
Djibouti valitsusjuhtide loend - Dominica valitsusjuhtide loend - Dominikaani Vabariigi valitsusjuhtide loend
E
Ecuadori valitsusjuhtide loend - Eesti valitsusjuhtide loend - Egiptuse valitsusjuhtide loend - Ekvatoriaal-Guinea valitsusjuhtide loend - El Salvadori valitsusjuhtide loend - Elevandiluuranniku valitsusjuhtide loend - Eritrea valitsusjuhtide loend - Etioopia valitsusjuhtide loend
G
Gaboni valitsusjuhtide loend - Gambia valitsusjuhtide loend - Ghana valitsusjuhtide loend - Grenada valitsusjuhtide loend - Gruusia valitsusjuhtide loend - Guatemala valitsusjuhtide loend - Guinea valitsusjuhtide loend - Guinea-Bissau valitsusjuhtide loend - Guyana valitsusjuhtide loend
H
Haiti valitsusjuhtide loend - Hiina valitsusjuhtide loend - Hiina Rahvavabariigi valitsusjuhtide loend - Hispaania valitsusjuhtide loend - Hollandi valitsusjuhtide loend - Horvaatia valitsusjuhtide loend
I
Ida-Timori valitsusjuhtide loend - Iirimaa valitsusjuhtide loend - Iisraeli valitsusjuhtide loend - India valitsusjuhtide loend - Indoneesia valitsusjuhtide loend - Iraagi valitsusjuhtide loend - Iraani valitsusjuhtide loend - Islandi valitsusjuhtide loend - Itaalia valitsusjuhtide loend
J
Jaapani valitsusjuhtide loend - Jamaica valitsusjuhtide loend - Jeemeni valitsusjuhtide loend - Jordaania valitsusjuhtide loend
Nikolai Triik
Looming
pisi|vasakul|"Talvine Tartu Emajõega" (1935) Järk-järgult muutus kunstniku kujutluslaad ekspressiivsemaks. Kunstniku fantaasia ja loomingulisus tuleb hästi esile tema graafilistes töödes nagu "Vabaduse sünd" (1919) ja "Uluv koer" (1921). Pärast 1919. aasta Eesti kunsti ülevaatenäitusel talle osaks saanud kriitikat, kunstniku loomingu haare mõnevõrre ahenes. Huvitava lõigu tema hilisemas loomingus moodustavad arvukad karakteriseeritud portreejoonistused, mis on teostatud enamikus grafiit- ja punase pliiatsiga, söe või sangviiniga. Valmisid portreed Oskar Lutsust (1928), Gustav Suitsust (1933) ja Hugo Raudsepast (1932).
Nikolai Triigi 1930ndate loomingu parimateks saavutusteks on maastikud Saaremaalt, Rutjalt, Leetse-Lepikult jm. Kunstniku lemmikmotiivideks on üksikud mändidegrupid, lagedad rannaribad merega ja aiamotiivid kaharate puudega esiplaanil. Eriline koht Triigi maastike hulgas kuulub talvistele Tartu vaadetele, mille näited on "Talvine Tartu Emajõega" ja "Tartu sadam".
Portreed
pisi|Aleksander Tassa portree. 1905
Maalid
pisi|"Soome maastik", 1914
Akvarellid
pisi|"Võitlus [[Lerna hüdra|hüdraga"]]
Valitsusjuhtide loendid riigiti
K
Kambodža valitsusjuhtide loend - Kameruni valitsusjuhtide loend - Kanada valitsusjuhtide loend - Kasahstani valitsusjuhtide loend - Katari valitsusjuhtide loend - Keenia valitsusjuhtide loend - Kesk-Aafrika Vabariigi valitsusjuhtide loend - Kiribati valitsusjuhtide loend - Komooride valitsusjuhtide loend - Kongo DV valitsusjuhtide loend - Kongo Vabariigi valitsusjuhtide loend - Kreeka valitsusjuhtide loend - Kuuba valitsusjuhtide loend - Kuveidi valitsusjuhtide loend - Kõrgõzstani valitsusjuhtide loend - Küprose valitsusjuhtide loend
L
Laose valitsusjuhtide loend - Leedu valitsusjuhtide loend - Lesotho valitsusjuhtide loend - Libeeria valitsusjuhtide loend - Liechtensteini valitsusjuhtide loend - Liibanoni valitsusjuhtide loend - Liibüa valitsusjuhtide loend - Luksemburgi valitsusjuhtide loend - Lõuna-Aafrika Vabariigi valitsusjuhtide loend - Lõuna-Korea valitsusjuhtide loend - Läti valitsusjuhtide loend
M
Madagaskari valitsusjuhtide loend - Makedoonia valitsusjuhtide loend - Malaisia valitsusjuhtide loend - Malawi valitsusjuhtide loend - Maldiivide valitsusjuhtide loend - Mali valitsusjuhtide loend - Malta valitsusjuhtide loend - Maroko valitsusjuhtide loend - Marshalli Saarte valitsusjuhtide loend - Mauritaania valitsusjuhtide loend - Mauritiuse valitsusjuhtide loend - Mehhiko valitsusjuhtide loend - Mikroneesia valitsusjuhtide loend - Moldova valitsusjuhtide loend - Monaco valitsusjuhtide loend - Mongoolia valitsusjuhtide loend - Mosambiigi valitsusjuhtide loend - Myanmari valitsusjuhtide loend
N
Namiibia valitsusjuhtide loend - Nauru valitsusjuhtide loend - Nepali valitsusjuhtide loend - Nicaragua valitsusjuhtide loend - Nigeeria valitsusjuhtide loend - Nigeri valitsusjuhtide loend - Norra valitsusjuhtide loend
O
Omaani valitsusjuhtide loend
P
Paapua Uus-Guinea valitsusjuhtide loend - Pakistani valitsusjuhtide loend - Panama valitsusjuhtide loend - Paraguay valitsusjuhtide loend - Peruu valitsusjuhtide loend - Poola valitsusjuhtide loend - Portugali valitsusjuhtide loend - Prantsusmaa valitsusjuhtide loend - Põhja-Korea valitsusjuhtide loend
R
Roheneemesaarte valitsusjuhtide loend - Rootsi valitsusjuhtide loend - Rumeenia valitsusjuhtide loend - Rwanda valitsusjuhtide loend
S
Saalomoni Saarte valitsusjuhtide loend - Saint Kittsi ja Nevise valitsusjuhtide loend - Saint Lucia valitsusjuhtide loend - Saint Vincenti valitsusjuhtide loend - Saksamaa valitsusjuhtide loend - Sambia valitsusjuhtide loend - Samoa valitsusjuhtide loend - San Marino valitsusjuhtide loend - São Tomé ja Príncipe valitsusjuhtide loend - Saudi Araabia valitsusjuhtide loend - Seišellide valitsusjuhtide loend - Senegali valitsusjuhtide loend - Serbia ja Montenegro valitsusjuhtide loend - Sierra Leone valitsusjuhtide loend - Singapuri valitsusjuhtide loend - Slovakkia valitsusjuhtide loend - Sloveenia valitsusjuhtide loend - Somaalia valitsusjuhtide loend - Soome valitsusjuhtide loend - Sri Lanka valitsusjuhtide loend - Sudaani valitsusjuhtide loend - Suriname valitsusjuhtide loend - Suurbritannia valitsusjuhtide loend - Svaasimaa valitsusjuhtide loend - Süüria valitsusjuhtide loend
Š
Šveitsi valitsusjuhtide loend
Z
Zimbabwe valitsusjuhtide loend
T
Taani valitsusjuhtide loend - Tadžikistani valitsusjuhtide loend - Tai valitsusjuhtide loend - Taiwani valitsusjuhtide loend - Tansaania valitsusjuhtide loend - Togo valitsusjuhtide loend - Tonga valitsusjuhtide loend - Trinidadi ja Tobago valitsusjuhtide loend - Tšaadi valitsusjuhtide loend - Tšehhi valitsusjuhtide loend - Tšiili valitsusjuhtide loend - Tuneesia valitsusjuhtide loend - Tuvalu valitsusjuhtide loend - Türgi valitsusjuhtide loend - Türkmenistani valitsusjuhtide loend
U
Uganda valitsusjuhtide loend - Ukraina valitsusjuhtide loend - Ungari valitsusjuhtide loend - Uruguay valitsusjuhtide loend - Usbekistani valitsusjuhtide loend - Uus-Meremaa valitsusjuhtide loend
V
Valgevene valitsusjuhtide loend - Vanuatu valitsusjuhtide loend - Vatikani valitsusjuhtide loend - Venemaa valitsusjuhtide loend - Venezuela valitsusjuhtide loend - Vietnami valitsusjuhtide loend
Sriram Jha
pisi|Sriram Jha, Warsaw 2022 Sriram Jha (sündinud 18. juulil 1976 Madhubanis Biharis) on India maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2010).
Jha sai 2001. aastal FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 34-aastaselt 2010. aastal.
Jha pääses 2009. aastal Hantõ-Mansiiskis peetud maailma karikaturniirile, kus kaotas avaringis Aleksandr Grištšukile.
2013. aastal jagas ta Viljandis toimunud 70 osavõtjaga Ilmar Raua mälestusturniiril 13.–21. kohta (sama palju punkte kogus ka eksmaailmameister Aleksandr Halifman).
2014. aastal tuli Jha India meistriks kiirmales.
Jha on abielus naiste malesuurmeistri Subbaraman Vijayalakshmiga.
Harilik türnpuu
Harilik türnpuu (Rhamnus cathartica) on türnpuuliste sugukonda türnpuu perekonda kuuluv puu.
Teaduslikult kirjeldas türnpuud esimesena Linné, kes pani talle nimeks R. catharticus, aga hiljem selle õigekirja muudeti, sest Rhamnus on ladina keeles naissoost sõna.
Levila
Türnpuu kasvab Euraasias Briti saartelt kuni Kirgiisiani, samuti Loode-Aafrikas.
Türnpuu on Eesti looduses tavaline, kuid mitte nii sage kui harilik paakspuu.
19. sajandi alguses, aga võib-olla varemgi viidi türnpuu Põhja-Ameerikasse, kus ta muutus invasiivseks liigiks. Talle annab konkurentsieelise see, et ta lehtib kohalikest liikidest varem ja varjab sellega nende eest ära päikesevalguse, mistõttu viimased känguvad. Põhja-Ameerika Kesk-Läänes seostatakse türnpuud ka invasiivsete Euroopast pärit vihmaussidega: kui mingilt alalt kõik türnpuud hävitati, siis vähenes Euroopast pärit vihmausside biomass poole võrra.
Kirjeldus
Türnpuu kasvab harilikult kõrge põõsana, harva madala puuna. Ta on tavaliselt kuni 8, harva kuni 10 m kõrge. Tüvi võib vahel olla üpris jäme, hallikaspruuni puukoorega. Oksad lõpevad enamasti astlaga.
Türnpuu kasvab hajusalt metsades, võsades ja loodudel, enamasti väheviljakatel ja kuivadel muldadel.
Lehed paiknevad vastastikku paarikaupa ja on nahkjad, servadel väikeste sakkidega. Lehed on elliptilised või ovaalsed, 25–90 mm pikad ja 12–35 mm laiad. Lehed on rohelised, aga sügisel muutuvad kollaseks.
Õitseb mais-juunis. Õied on väikesed ja kollakasrohelised, 4 kroonlehega ja kahekojalised. Õisi tolmeldavad putukad.
Türnpuul on luuvili. See on must, marjataoline, läbimõõduga 6–10 mm, 2–4 seemnega, kibeda ja tülgastava maitsega, suurtes kogustes süües kergelt mürgine, tekitades kõhus krampe ja mõjudes lahtistina. Kuid linnud söövad türnpuu vilju meeleldi. Seemned ei seedu ja oma väljaheidetega linnud levitavad türnpuid.
Kasutamine
Türnpuu puit on kõva, aga seda kasutatakse vähe. Selle tihedus on 720 kg/m³.
Türnpuud on lihtne kasvatada. Ta on vastupidav, talub varju ja võib kasvada ka linnas. Pinnas, millel kasvab palju türnpuid, sisaldab keskmisest rohkem lämmastikku ja vett ning on kõrgema pH-ga kui sarnased alad, kus türnpuid ei kasva. See võib olla seotud asjaoluga, et türnpuu lehed on lämmastikurikkad ja kõdunevad kergesti.
Minevikus kasutati türnpuud lahtistina, aga ohtlike kõrvaltoimete tõttu seda tänapäeval ei tehta.
Türnpuu marjadest ja koorest saadud kollast värvainet on kasutatud tekstiilide värvimiseks ning sellest tehtud värvi kasutatud keskajal käsikirjade illumineerimiseks, hiljem ka tahvelmaalis (stil de grain).
Aleksei Poltaranin
pisi|Aleksei Poltoranin (2014) Aleksei Poltaranin (kasahhi Алексей Юрьевич Полтаранин; sündinud 29. aprillil 1987 Leninogoris, praegune linnanimi Ridder) on Kasahstani murdmaasuusataja. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta kaks pronksmedalit. Ta on võitnud maailmakarikasarjas 12 etappi. Paremaid tulemusi on ta saavutanud klassikadistantsidel.
Karjäär
Maailmameistrivõistlustelt on ta saanud kaks pronksmedalit Val di Fiemmes 2013: vabatehnikas sprinditeates (koos Nikolai Tšebotkoga) ja 50 km klassikatehnikas ühisstardiga sõidus.
Maailma karikasvõistlustel võistles Poltoranin individuaalselt esimest korda 6. märtsil 2005 Lahtis 15 km vabasõidus ja sai viimase ehk 90. koha. 30 parema hulka suusatas ta end esimest korda 13. detsembril 2006 Cognes 15 km klassikasõidus, kui ta sai 27. koha. Poodiumile pääses Poltoranin esimest korda 2010.-2011. aasta MK-sarja 2 etapil 26. novembril Kuusamos klassika sprindis, kui ta sai teise koha. Kuna Kuusamos peetud võistlus koosnes kolmest eraldi sõidust ja arvesse läks kolme sõidu lõpp tulemus siis eraldi punkte nendelt sõitudelt MK-võistluse arvestusse ei läinud. Esimese võitu MK-võistlustel sai ta 11. detsembril 2010 Davosis 15 km klassika sõidus.
Poltoranin on osalenud olümpiamängudel kolm korda. 2006. aasta olümpiamängudel Torinos võistlest ta 15 km klassikasõidus ja sai 39. koha, 2010. aasta OM-il Vancouveris, kus ta oli viies nii individuaalses kui paarissprindis ning 2014. aasta OM-il, milleks valmistumisel abistas teda Andrus Veerpalu. Sotši OM oli talle paraku läbikukkumine (vaid 8. koht klassika-teatesprindis, vaatamata suurtele ootustele ka teistel distantsidel). Järgnevast hooajast juhib temanimelist tiimi Mati Alaver ning Poltoranin plaanib perega Otepääle kolimist. Praegu elab ta oma sünnilinnas Ridderis Ida-Kasahstanis Altai jalamil.
2019. aasta veredopinguskandaal
2019. aasta 27. veebruaril korraldas Austria kriminaalpolitsei suusaalade MM-i võistluslinnas Seefeldis dopinguga seotud läbiotsimise, mille käigus peeti kinni Aleksei Poltaranin. Kokku vahistati Seefeldis 5 sportlast, sealhulgas eestlased Andreas Veerpalu ja Karel Tammjärv ning austerlased Dominik Baldauf ja Max Hauke. Samal päeval vahistati Saksamaal Erfurdis veel kaks inimest, kellest üks oli spordiarst Mark Schmidt. Viimast on juba varem kahtlustatud veredopingu vahendamises.
Poltaranin vabanes vahi alt järgmisel päeval, ülekuulamisel tunnistas ta veredopingu tarvitamist. 5. märtsi 2019 seisuga ta eitab dopingu kasutamist.
Isiklikku
Ta on abielus laskesuusataja Olga Poltaraninaga.
Maailma karikavõistlustel
Aleksei Poltoranin on individuaalarvestuses osalenud 171 maailmakarikavõistluste etapil ja jõudnud poodiumile 28 korral ning võitnud 12 korral.
Antonio Gramsci
pisi|Antonio Gramsci, u 1920 Antonio Francesco Gramsci [ant'oonjo fran'tšesko gr'amši] (22. jaanuar 1891 – 27. aprill 1937) oli Itaalia kirjanik, poliitik ja poliitiline filosoof.
Itaalia Kommunistliku Partei asutaja ja liidrina pandi ta Mussolini fašistliku režiimi ajal vangi. Tema kirjutised ja neist koostatud raamatud sisaldavad ühiskonna ja poliitilise juhtimise analüüsi. Ta on üks tuntumaid marksistlikke mõtlejaid.
Hegemooniateooria
Gramsci üks kõige tuntumaid teooriaid on hegemooniateooria. Hegemoonia on võimul oleva või võimule püüdleva sotsiaalse rühma vaimne ja moraalne juhtpositsioon. Selle tõttu inimesed alluvad vabatahtlikult võimule. Nad usuvad, et juhtiva rühma huvid on kogu ühiskonna huvid.
Gramsci sõnutsi on hegemoonia "liikuv tasakaal", mis koosneb seda või teist tendentsi pooldavate või mittepooldavate jõudude suhetest. Võtmestrateegia on Antonio Gramsci järgi terve mõistus. Kui ühe rühma huve väljendavaid ideid aktsepteeritakse kui üldist ja mitte kui tolle rühma "mõistust", on eesmärk saavutatud. Gramsci väitel püsib hegemoonia siis, kui enamik saadakse jätkuvalt sellega nõusse. See nõusolek tuleb saavutada üha uuesti, sest valitsev käsitlus põrkub pidevalt ühiskonnarühmade vastuseisule. Säärane vastupanu tuleb ikka ja jälle ületada, et inimesed soostuksid omaks võtma neile pakutavat pilti ühiskonnast ja selle suhetest. Vastupanu võib küll alla suruda, kuid lahti ei saa sellest kunagi.
Hegemoonia kandjateks on meedia, poliitilised parteid, kirik, samuti kool ja kodanikuühiskonna institutsioonid, mille piires tegutsedes inimesed võtavad omaks valitsejate pakutava ideoloogia. Ei piisa ainult poliitilisest võimu saavutamisest, vaid tuleb muuta inimeste teadvust. Kapitalistliku ühiskonna arenedes kasvab hegemoonia osatähtsus võimu kindlustamisel.
Oliver Cromwell
Oliver Cromwell (25. aprill 1599 Huntingdon, Huntingdonshire, Inglismaa – 3. september 1658 London) oli Inglise riigimees ja sõjaväelane, kelle juhtimisel kukutati Inglise monarhia ja kehtestati vabariik, mida ta juhtis Inglismaa, Šotimaa ja Iirimaa lordprotektorina 1653. aastast kuni surmani.
Cromwell oli Inglise kodusõjas üks parlamendi vägede (New Model Army) juhte, kes purustasid sõjas rojalistid. Pärast kuningas Charles I hukkamist 1649. aastal juhtis Cromwell lühiealist Inglise vabariiki (Commonwealth of England), vallutas Iirimaa ja Šotimaa ning valitses 1653. aastast surmani lordprotektorina.
Elulugu
Oliver Cromwell pärines Inglise alamaadlist ning elas elu esimesed 40 aastat suhteliselt silmapaistmatult. Tema suguvõsast oli küll pärit riigimehi, teiste seas kuningas Henry VIII kantsler Thomas Cromwell. Kuni onult päranduse saamiseni meenutas tema elustiil vabatalupojast farmeri oma. Pärast usulist pöördumist samal aastakümnel võttis Cromwell omaks sõltumatute puritaanide elulaadi. Valitsejana harrastas ta agressiivset ja tõhusat välispoliitikat, mis kujundas valitsetava maa tulevikku pikaks ajaks. Pärast tema surma varises Inglise vabariik aga kokku ning 1660. aastal tuli kuninglik suguvõsa taas võimule (Stuartite restauratsioon).
Ülimalt uskliku mehena, kes nimetas end puritaanide Mooseseks, uskus Cromwell kindlalt, et jumal juhib ta võidule. Siiski ei samastunud ta kunagi ühegi sekti ega teoloogilise seisukohaga ning pooldas ususallivust kõigi protestantlike rühmituste jaoks.
1640. aastal valiti Cromwell Cambridge'ist algul Lühikese parlamendi (1640) ja seejärel Pika parlamendi (1640–1649) liikmeks. Inglise kodusõtta astus ta parlamendi ehk "ümarpeade" poolel, kus kerkis oskusliku ratsaväekomandörina kiiresti salgaülemast terve armee juhiks, purustades kuningas Charles I väed otsustavates lahingutes Marston Moori (1644) ja Nasby (1645) all. 1649. aastal oli ta üks Charles I surmaotsusele allkirjutanuist ning Päraparlamendi (Rump Parliament, 1649–1653) liige, mis valis ta juhtima Inglise sõjaretke Iirimaal 1649–1650. Samuti juhtis ta retke šotlaste vastu 1650–1651. 20. aprillil 1653 saatis ta Päraparlamendi jõuga laiali, luues lühiealise valitsusorgani, mida tuntakse Barebone'i parlamendi nime all. Ta keeldus küll kuningatroonist, kuid lasi endast 16. detsembril 1653 teha Inglismaa, Walesi, Šotimaa ja Iirimaa lordprotektori. Cromwell maeti Westminster Abbeysse. Pärast rojalistide võimuletulekut kaevati tema laip välja, pandi ahelaisse ning sel raiuti pea maha.
Surivoodil määras Cromwell enda järglaseks oma poja Richard Cromwelli, kes suutis võimul püsida vaid alla aasta.
Üks tema poegadest oli Henry Cromwell, Iirimaa lordasemik.
Ajalooline hinnang
Cromwell on üks kõige enam vaidlusi tekitanud isikuid Briti saarte ajaloos. Mõned ajaloolased nagu David Hume ja Christopher Hill on pidanud teda kuningatapjast diktaatoriks. Hill on kirjutanud, et Cromwelli võim "toetus tääkidele" ja oli sõjalise diktatuuri sümbol. Samas on Cromwelli portree Hilli raamatus "God's Englishman: Oliver Cromwell and the English Revolution" märksa nüansirikkam ja keerukam. Teised, nagu Thomas Carlyle ja Samuel Rawson Gardiner, on pidanud teda vabaduse eest võidelnud kangelaseks. 2002. aastal Suurbritannias BBC korraldatud küsitluses valiti Cromwell 10 kõigi aegade suurima briti hulka. Tema meetodeid võitluses Šotimaa ja Iirimaa katoliiklastega on nimetatud genotsiidiks või genotsiidilähedasteks. Tema tegevust Iirimaal (Drogheda veresaun, Wexfordi piiramine) on karmilt kritiseeritud.
T-24
T-24 oli Nõukogude Liidus 1931. aastal ehitatud keskmine tank. Kokku toodeti ainult 24 tanki, kuna T-24 osutus mehaaniliselt ebausaldusväärseks.
Eellugu
Nõukogude Liit tugevnes 1920. aastatel ja sellega seoses võeti 1929. aastal vastu laiaulatuslik viisaastakuplaan, mis muuhulgas nägi ette Punaarmee mehhaniseerimist ja varustamist kõigi moodsa armee jaoks vajalike tankiklassidega. Plaaniti ühemehelist tanketti T-17, kahe meeskonnaliikmega kergetanke T-19, T-20 ja T-21, tanketti T-23, kolme meeskonnaliikmega keskmist tanki T-24 ning 5 meeskonnaliikmega rasketanki TG.
Tootmine
Plaan toota kuni 300 tanki T-24 ei läinud kunagi täide. Kokku valmistati 28 veermikku, 25 keret, 26 torni ja 24 täiesti valmis tanki ning siis tellimus tühistati. Samuti venis tankile mõeldud 45 mm kahurite tootmine, mistõttu tank relvastati alguses ainult kuulipildujatega. Tellimuse tühistamise peapõhjusteks olid ilmnenud tehnilised probleemid ja tootmise venimajäämine, kuna loodeti tootma hakata rasketanki TG.
Коgu seeria tootmine alates T-17-st kuni T-24-ni lõpetati, kuna nende asemel otsustati tootma hakata ameeriklase John Walter Christie konstruktsioonil põhinevaid tanke (BT tankiseeria), Vickersi 6-tonnisel tankil põhinevat kergetanki T-26, Carden-Loyd Mk VI-l põhinevat tanketti T-27 ja Carden-Loyd A4E11-l põhinevat ujuvtanki T-37 ning selle edasiarendust T-38.
Suurtükitraktorid
thumb|Suurtükitraktor Komintern thumb|Raske suurtükitraktor Vorošilovets Suurtükitraktori Komintern vedrustus põhines algul tankil T-12 (1930. aastal ehitati 50 tükki) ja hiljem T-24 (aastatel 1935–1941 toodeti neid 2000 tükki). Kominterni mootoriks oli 131-hobujõuline diiselmootor ja see oli mõeldud igat sorti suurtükkide veoks. Alates 1940. aastast hakati Kominterni asemel tootma uuemat suurtükitraktorit Vorošilovets.
Vorošilovets põhines samuti T-24 vedrustusel, aga kasutas V-2 diiselmootorit, mis oli kasutusel ka tankidel T-34 ja BT-7M. Umbes 230 neist ehitati Harkovi vagunitehases (alates 1939), kuid sõja Saksamaaga puhkedes viidi tootmine üle Stalingradi Traktoritehasesse, kus tootmine jätkus kuni 1942. aastani.
Komintern päris ka mitmed T-24 vead, kuid konstruktorid parandasid neist osa ja teised ei olnud traktoril nii olulised kui tankil.
Kasutamine
Tanki T-24 plaaniti algselt kasutada toetustankina, kuid probleemide tõttu jäi see treeningtankiks. T-24 ei osalenud kunagi sõjategevuses.
Marge Monko
pisi|Marge Monko 2022. aasta Arvamusfestivalil Marge Monko (sündinud 27. oktoobril 1976 ) on eesti fotokunstnik ja Eesti Kunstiakadeemia professor.
Monko looming on mõjutatud feminismi, psühhoanalüüsi ja visuaalkultuuri teooriatest. Teda huvitab naine, keha, (tarbimis)iha ja armastus kaasaja turumajanduslikus tõejärgses ühiskonnas. Tema teoseid iseloomustab intellektuaalsus ja esteetika, keha ja armastust nähakse pigem teoreetilise mõtteharjutuse kui romantilise tunnetelaviinina. Meediumid, mida Monko kasutab, varieeruvad dokumentalistikast lavastuseni, fotost video ja installatsioonini.