Metafüüsika_7
Ajaline esmasus (esmasus lahutatavuse järgi)
Et kohe järgnevalt tuleb juttu esmasusest logose poolest ja esmasusest teadmise poolest, siis "Sest ükski muudest preditseeritavatest ei ole lahus, ainult see" (a33–34) käib ajalise esmasuse kohta. Nähtavasti ei pea Aristoteles silmas, et substants on teistest kategooriatest sõna otseses mõttes varasem. Ta ütleb, et ükski muu kategooria ei ole χωριστός, ja pole selge, kas see sõna tähendab 'lahus' või 'lahutatav'. Võib-olla see tähendab kord üht, kord teist. Kui võtta arvesse, et ülalpool (a23–24) öeldakse, et "kõndiv" jne ei saa olla substantsist lahus (dynaton chōrizesthai), siis siin on nähtavasti mõeldud 'lahutatav'. Aristoteles peab siis silmas, et teistesse kategooriatesse kuuluvaid asju ei saa substantsidest lahutada, aga substantse saab neist lahutada. Ja kuna esimene väide tähendab, et teistesse kategooriatesse kuuluvad asjad ei saa olla, kui ka substantsid ei ole, siis nüüd väidetakse, et substantsid saavad olla, ilma et oleksid teistesse kategooriatesse kuuluvad asjad. Raskus aga on selles, kuidas sellist väidet mõistlikult tõlgendada. Kas siis substants saab olla ilma mingi kindla kvaliteedita, kvantiteedita jne? Myles Burnyeat (1979: 4) ja teised on pakkunud välja, et sellist asümmeetriat saab kaitsta, kui rääkida ainult üksikutest asjadest ning mõista üksikaktsidentse nii, et nende olemasolu sõltub üksiksubstantsidest, milles nad on (nii nagu seda on mõistetud "Kategooriate" 2. peatükis, 1a23–29: "teised aga on subjektis, aga neid ei öelda ühegi subjekti kohta (subjektis olevaks aga ütlen seda, mis millessegi mitte osana kuuluvana ei saa olla ilma selleta, milles ta on), nagu näiteks mingi kirjaoskus on subjektis, hinges, seda ei öelda aga ühegi subjekti kohta, ja mingi valge on subjektis, kehas, sest iga värvus on kehas, aga ühegi subjekti kohta seda ei öelda"). John Ackrilli järgi tuleb "Kategooriate" teksti nii mõista. Näiteks üksik kaal on see kaal, mis on Sokrateses, ja seda individueeribki see, et see on Sokrateses. Seda kaalu ei leidu milleski peale Sokratese, kuigi teistel asjadel võib olla sellega võrdne kaal. Aga Sokratesel ei pea olema see just see kaal, vaid ta võib olla ka kergem või raskem. Selle idee puhul tuleb eeldada, et kui Sokratese kaal muutub, siis see lakkab olemast see kaal. Muidu ei saaks Sokrates ikkagi olla ilma oma kaaluta. Peale selle pole selge, miks piirduda üksikute asjadega. Ja üldse, on vaieldav, kas Aristoteles "Kategooriates" tunnistas üksikaktsidentse. (Ackrilli tõlgendust on vaidlustanud G. E. L. Owen ja Michael Frede ning kaitsnud Gareth B. Matthews ja S. Marc Cohen, R. E. Allen ja James Duerlinger . Ülevaate diskussioonist on andnud Robert Heinaman. .) On küll üldisi aktsidentse, ilma milleta kõik substantsid saavadd olla, näiteks kümnepuudasus, kuid kõik üldised aktsidentsid ei ole niisugused, eriti mitte sellised, mis kuuluvad mingi substantsiliigi definitsiooni või tulenevad sellest. Näiteks taju eristab Aristotelese järgi (Hingest 431b1–4) elukaid teistest elusolenditest ning elukas ei saa olla ilma tajuta. Tõsi küll, mõned substantsid saavad olla tajuta ja mõned saavad olla ilma kaaluta. Aristotelese Jumal on lahutatav selles mõttes, et ta on lahus kõigest materiaalsest, kuid ta ei ole lahutatav kõikidest aktsidentaalsetest kategooriatest, sest ta ei saa olla ilma talle omase tegevuseta, nimelt mõtlemiseta. Nii et paistab, et ükski substants ei saa olla ilma üldiste aktsidentsideta, kuigi need oleksid erisugustel substantsidel erinevad. Nii et substantsid ei ole selles mõttes aktsidentsidest lahutatavad. Kuidas veel võiks lahutatavust mõista? (D. R. Morrison pakub, et Aristoteles peab silmas, et esmased substantsid on omavahel lahus, aga pole arusaadav, kuidas see võiks anda neile esmasuse teiste kategooriate suhtes.) Võib-olla Aristoteles mõtlebki sõna-sõnalt, et "ükski muudest preditseeritavatest ei ole lahus, ainult see" (st substants). Siis on jutt ainult teiseste substantside lahutatavusest.