cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Implanteerumine
Integriinid
Integriinid on glükoproteiinidest transmembraansed valgumolekulid, mis rakusiseselt interakteeruvad tsütoskeletiga ning rakuväliselt omavad retseptoreid erinevatele maatriksi valkudele: laminiin, fibronektiin, kollageen ja vitronektiin. Trofoblasti integriinid seostuvad stroomarakkude ümber ekspresseeritud laminiiniga, suunajaks on tõenäoliselt fibronektiin, mis seejuures ka lagundatakse.
Trofiniin, tastiin ja büstiin
Trofiniin, tastiin ja büstiin on adhesiooni ehk liitumust edendavad valgud, mida on leitud trofoblastidest ning emaka epiteelkoest.
Metalloproteaasid
Trofoblastide sekreteeritud invasiooniks vajalikud metalloproteaasid lagundavad järgmisi rakuvaheaineid:
Vassili Vereštšagin
Vassili Vassiljevitš Vereštšagin (26. oktoober 1842 Tšerepovets, Novgorodi kubermang – 13. aprill 1904 Port Artur, Kvantungi oblast) oli vene maalikunstnik ja literaat, üks kuulsamaid Venemaa sõjamaalijaid ja ühtlasi üks esimesi vene kunstnikke, keda tunti laialdaselt ka välismaal. Tema maalitud stseenide realistlikkus on viinud selleni, et suurt hulka tema teoseid ei ole kunagi trükitud ega ka näitustel eksponeeritud.
Õpinguaastad
Vereštšagin sündis 1842. aastal Venemaal Novgorodi kubermangus Tšerepovetsis peres, kus lisaks temale kasvas veel kolm venda. Tema isa oli aadlikust mõisaomanik, ema seevastu pärines lihtsast tatari perekonnast. Kaheksa-aastaselt saadeti ta Tsarskoe Selosse alaealistele mõeldud Aleksandri kadetikorpusse (Александровский кадетский корпус для малолетних сирот). Kolm aastat hiljem astus ta Peterburis mereväe kadetikorpusse. 1858. aastal tegi ta, teenides fregatil Kamtšatka, oma esimese reisi Taani, Prantsusmaale ja Egiptusse.
Vereštšagin lõpetas merekooli oma kursuse parimana, sai mitšmani auastme, kuid lahkus kohe teenistusest, et hakata õppima joonistamist Peterburi Kunstide Akadeemias (1860–1863). 1864. aastal jätkas ta õpinguid Pariisis Jean-Léon Gérôme'i juures.
Reisid Kesk-Aasias
1866. aastal eksponeeris Vereštšagin Pariisi salongis joonistust "Duhoborid laulavad psalme". 1867. aastal võttis Vereštsagin vastu Turkestani kindralkuberneri Konstantin von Kaufmanni kutse asuda tema teenistusse. Kangelaslikkuse eest Samarkandi piiramisel 2.–8. juunil 1868 teenis Georgi risti 4. klassi, mida kandis uhkusega. Vereštšagin rändas sel ajal palju: 1868. aasta lõpus naasis ta Peterburi, 1869. aastal siirdus Pariisi, hiljem samal aastal tagasi Peterburi ning 1869. aasta lõpus uuesti Siberi kaudu tagasi Turkestani.
1871. aastal rajas Vereštšagin ateljee Münchenisse. 1873. aastal koostas Londoni Kristallpalees oma teostest isikunäituse, millele on hiljem viidatud kui tema "Turkestani sarjale". 1874. aastal esines ta näitusega Peterburis, kus kaht tema maali keelduti näitamast põhjusel, et need "kujutasid Venemaa sõjaväge halvas valguses".
1874. aasta lõpus alustas Vereštšagin kaheaastast ringreisi Himaalajas, Indias ja Tiibetis, naastes Pariisi 1876. aasta lõpus.
Vene-Türgi sõda
Vene-Türgi sõja (1877–1878) alguses lahkus Vereštšagin Pariisist ja naasis teenistusse Vene Keiserlikus armees. Osales Šipka kuru ületamisel ja Pleveni piiramisel, kus langes ka kunstniku vend Sergei Vereštšagin. Doonau dessandi ettevalmistamisel sai Ruse lähedal ohtlikult haavata. Sõja lõpupoole teenis ta kindral Mihhail Skobelevi sekretärina San Stefanos.
Maailmakuulsus
Pärast sõda suundus Vereštšagin jälle Münchenisse, kus maalis sõjapilte nii kiires tempos, et teda süüdistati assistentide kasutamises. Tema piltide sensatsioonilisus ja õpetlik eesmärk edendada rahu sõjakoleduste näitamise kaudu, meelitasid 1881. aastal tema näitusele Pariisis suure hulga sellist publikut, keda tavaliselt kunst ei huvita. Sama kordus Londonis, Berliinis, Dresdenis, Viinis ja teistes linnades. vasakul|pisi|"Sõjavangide tee" (1878–1879). Brooklyni muuseum Aastatel 1882–1883 rändas Vereštšagin taas Indias. Briti Indias maalis ta mitu imperialistlikku võimu kujutavat stseeni. Tema eepiline "Walesi printsi rongkäik Jaipuris 1876. aastal" on väidetavalt maailma suuruselt kolmas maal. Tema maalisari, mis koosnes kolmest pildist ("Roomlaste ristilöömine", "Hindude mässu mahasurumine inglaste poolt" ja "Nihilistide hukkamine Peterburis"), tekitas palju poleemikat. Pildil "Hindude mässu mahasurumine inglaste poolt" kujutati sepoy 'de hukkamist, kus hukatav oli seotud suurtükitoru ette. Vereštšagini kriitikud väitsid, et selliseid hukkamisi viidi läbi üksnes 1857. aasta India mässu ajal, maalil olid kujutatud aga 1880. aastate sõdurid, nagu olnuks selline tapmisviis kasutusel ka hiljem. Fotograafilise stiili tõttu võis jääda mulje, et maal kujutab endast reaalse sündmuse erapooletut salvestist. Aastal 1887 kaitses Vereshchagin end ajakirjas The Magazine of Art, väites, et kui toimuks veel üks ülestõus, kasutaksid britid seda meetodit taas. pisi|"Hindude mässu mahasurumine inglaste poolt" (1884) 19. sajandi lõpupoole oli Vereštšagin tuntust kogunud mitmel pool maailmas; tema nimi käis korduvalt läbi nii Euroopa kui ka Ameerika ajakirjanduse veergudelt. Erinevalt teistest tolleaegsetest lahingumaalidest, kus näidati sõda kui mingit paraadi, kujutasid Vereštšagini teosed graafiliselt sõja kõiki koledusi.
1884. aasta reisil Süüriasse ja Palestiinasse valmisid Vereštšaginil rohkelt vaidlusi põhjustanud Uue Testamendi ainelised teosed. Diskussiooniks andis põhjuse Kristuse liig realistlik kujutamine. Öeldi, et pildid on vulgaarsed ja rõhutavad liigselt Kristuse semiidi päritolu.
1812. aasta isamaasõda kujutav maalisai "1812" on inspireeritud Lev Tolstoi "Sõjast ja rahust". See on maalitud 1893. aastal Moskvas, kuhu kunstnik oli lõpuks elama asunud.
Viimased eluaastad
Esimese Hiina-Jaapani sõja ajal aastatel 1894–1895 viibis Vereštšagin Kaug-Idas. 1900. aasta Yihetuani ülestõusu ajal ja viibis ta Vene vägedega Mandžuurias. 1901. aastal külastas Filipiine, 1902. aastal USA-d ja Kuubat ja 1903. aastal Jaapanit. pisi|"Kiri emale" (1901) [[Hispaania-Ameerika sõda|Hispaania-Ameerika sõja teemalisest sarjast]] Vene-Jaapani sõja ajal kutsus admiral Stepan Makarov Vereštšgini soomuslaeva Petropavlovsk pardale. 13. aprillil 1904 sõitis laev Port Arturisse naastes kahe miini otsa ja uppus, võttes endaga kaasa suurema osa meeskonnast. Hukkusid nii admiral Makarov kui ka Vereštšagin. Vereštšagini viimane teos – pilt sõjanõukogust, mille eesistujaks oli admiral Makarov – leiti pärast õnnetust peaaegu kahjustusteta.
Ivan Strinić
Ivan Strinić (sündinud 17. juulil 1987 Splitis) on horvaatia jalgpallur (vasakkaitsja).
Koondisekarjäär
Debüüdi Horvaatia rahvuskoondises tegi Strinić 19. mail 2010 sõprusmängus Austria vastu.
Ta kuulus Horvaatia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2012. ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Pattu kahetsev Magdaleena
"Pattu kahetsev Magdaleena" (Maddalena penitente) on mitme teose pealkiri:
Heliobjekt
Heliobjekt (prantsuse keeles objet sonore) on muusikas prantsuse helilooja Pierre Schaefferi kontseptsiooni kohaselt algsest helitekitajast sõltumatu heli.
Heliobjekt on akusmaatika üks tuummõisteid. Schaefferi meelest helide salvestamine asetab kõik helid – nagu muusika, mürad, loomade häälitsused ja mistahes muud helid – võrdsetele alustele, kuna nii on neid võimalik kogeda ühesugusel moel. Salvestatud helisid võib käsitleda heliobjektidena, mis eristuvad oma akustilistest või noteeritud allikatest.
Mõtlemine heliobjektide kaudu andis Schaefferile võimaluse helide universumi uudseks liigitamiseks. Uurimise vahendiks sai kuulamine ise. Schaeffer ei liigitanud heliobjekte ei akustilises mõttes, sest selline liigitus on seotud ainult tajukompleksiga ega ka nende esteetiliste omaduste järgi. Heliobjekte hinnates välistas Schaeffer nii ilma kõlalise relevantsuseta füüsikalised mõõtmised kui ka teooriad muusikalistest struktuuridest. Tema eesmärk oli liigitada heliobjekte lähtudes distsiplineeritud kuulamisest. Samas ta rõhutas, et distsiplineeritud kuulamiseks pole vaja mingeid teatud valitud kuulajaid ning et heliobjaktide liigitamine on hädavajalik eeltöö järgnevale muusika loomise aktile.
Helilooja jaoks sobivat heliobjekti nimetas Schaeffer muusikaliseks objektiks.
Oma heliobjekti kontseptsiooni väljatöötamisel on Schaeffer tuginenud Edmund Husserli fenomenoloogilise reduktsiooni kontseptsioonile.
Mõiste
Schaefferi-uurija Michel Chion on määratlenud heliobjekti kui igasugust helilist fenomeni ja sündmust, mida on võimalik tajuda tervikliku, koherentse entiteedina ning kuulda redutseeritud kuulamise (reduced listening) mõistes. Heliobjekt on sõltumatu selle päritolust või algsest tähendusest. Heliobjekti võib määratleda redutseeritud kuulamise korrelaadina: ta ei eksisteeri "iseenesest", vaid spetsiifilise põhiintensiooni tähenduses. Heliobjekti tunnusteks on tema materjal, faktuur ning muud tajutavad kvaliteedid ja dimensioonid. Teisest küljest on tegu totaalse tajumisega, mis säilib muutumatuna ka mitmekordsel kuulamisel. Heliobjekti kui organiseeritud üksust võiks võrrelda vormide psühholoogiast tuntud kujundi (Gestalt) mõistega.
Heliobjekti võiks määratleda ka selle kaudu, mida ta ei ole. Schaefferi jaoks heliobjekt ei ole
Stocleti palee
pisi|Stocleti palee Stocleti palee (prantsuse keeles Palais Stoclet, hollandi keeles Stocletpaleis) on Belgia pealinnas Brüsselis asuv häärber. Selle projekteeris austerlasest arhitekt Josef Hoffmann rahandustegelase Adolphe Stocleti jaoks. Viini Setsessiooni stiilis ehitis valmis aastail 1905–1911. See on 20. sajandi üks kõige rafineeritumaid ja luksuslikumaid eramaju.
Jan Łysek
thumb|Jan Łyseki haud Cieszyni luteri kalmistul. Jan Łysek (7. juuli 1887 Jaworzynka, Sileesia, Austria-Ungari – 5. november 1915 Kostjuhnivka lahing Stõri jõe ääres, Vene keisririik) oli poola õpetaja, kultuuri- ja valgustustegelane ning luuletaja, kelle tegevus oli seotud peamiselt Cieszyni ja Cieszyni Sileesiaga.
Jan Łyseki vanemad oli Jan ja Ewa Łysek (née Heczko). Ta lõpetas esmalt rahvakooli Istebnas ning seejärel Cieszyni Hertsogkonna Haridusseltsi (Macierz Szkolny dla Księstwa Cieszyńskiego) Cieszynis. Lõpetanud poolakeelse klassi Cieszyni õpetajate seminaris 1908. aastal, töötas Łysek õpetajana Datynie Dolnes, Sucha Średnias ja Jaworzes, kus alates 1912. aastast oli ka koolijuhataja. Łysek tegutses Poola Õpetajate Seltsis ning oli üks skautluse algatajaid Cieszyni Sileesias. Ilukirjanduslikke teoseid avaldas ta peamiselt kvartalikirjas Sileesia Koidik (Zaranie Śląskie), tema väljapaistvamaks teoseks sai draama "Magavad rüütlid" ("Śpiący rycerze").
1914. aastal astus Jan Łysek Sileesias moodustatud Sileesia Leegioni (Legion Śląski), mis tegutses Austria-Ungari armees loodud Poola Leegionite raames. Łysek juhtis II brigaadi kuulunud kompaniid, teenides välja leitnandi auastme. Ta hukkus Austria-Ungari ja Vene vägede vahel peetud Kostjuhnivka lahingus Stõri jõel Volõõnias (nüüdses Ukrainas Lvivi oblastis). Postuumselt autasustati Łysekit Virtuti Militari V klassi ristiga, Iseseisvusristiga (Krzyż Niepodległości) ja Vapruseristiga (Krzyż Walecznych).
1929. aastal toodi Łyseki põrm Cieszynisse ja sängitati luteri kalmistule. Tema nime kannab üks Cieszyni tänavaist. 1939. aastani seisis Jaworze kooli seinal ka Łyseki mälestustahvel, mis Saksa okupatsiooni algul maha võeti; tahvel on kavas taastada 2016. aastal.
Kazimierz Nitsch nimetas Jan Łysekit "Sileesia Tetmajeriks", viidates Poola kirjanikule Kazimierz Przerwa-Tetmajerile; Sileesia kirjandusteadlane Zdzisław Hierowski võrdles teda aga Noor-Poola liikumises silma paistnud kirjaniku Władysław Orkaniga.
Taimede haigusresistentsus
Taimede haigusresistentsus kaitseb taimi patogeenide eest kahel viisil: mehhanismide abil ja nakkuste poolt indutseeritud immuunvastustena.
Haigusele vastuvõtliku taime haigusresistentsus on patogeeni kasvu vähendamine taimes; see erineb haigustolerantsusest, mis tähendab, et taimed saavad hoolimata patogeeni vohamisest vähe kahjustada. Haiguse tagajärg sõltub patogeeni, taime ja keskkonnatingimuste vahelisest interaktsioonist (haiguse kolmnurk).
Kaitset aktiveerivad ühendid võivad liikuda rakust rakku või süsteemselt juhtkoe kaudu. Et aga taimedel puuduvad ringlevad immuunrakud, siis enamik rakutüüpe kasutab vastusena mitmesugused antimikroobseid peptiide. Kuigi taimeisendeid saab ilmsete kvalitatiivsete erinevuste järgi jaotada resistentseteks ja vastuvõtlikeks (pärast nakatumist sama patogeenitüvega inokulaadi sarnase koguse juures sarnases keskkonnas), täheldatakse tavaliselt taimetüvede või genotüüpide vahelisi kvantitatiivseid erinevusi haigusresistentsuses. Taimed on järjekindlalt resistentsed ühtedele patogeenidele ja vastuvõtlikud teistele; resistentsus on tavaliselt spetsiifiline patogeeni liigi või tüve suhtes.
Laura Dekker
thumb|right|Laura Dekker Laura Dekker (sündinud vanemate paadis 20. septembril 1995 Whangareis Uus-Meremaal) on hollandi purjetaja, kellel on ka Uus-Meremaa kodakondsus, noorim üksinda ümber maailma purjetanud inimene.
Merereisi soovis ta alustada 13-aastaselt 1. septembril 2009, kuid sotsiaaltöötajad nurjasid kavatsuse, pöördudes kohtusse kaebusega, et tüdruk on liiga noor selliseks ettevõtmiseks. Kuna Laura vanemad toetasid Laura plaani, võeti neilt ära õigus langetada oma tütre üle otsuseid. 27. juulil 2010 sai Laura kohtult loa ümbermaailmareisi alustamiseks.
Laura alustas merereisi 4. augustil 2010 kell 9 hommikul Hollandist. Kuni Portugalini purjetas kaasa ka tema isa, et veenduda tüdruku hakkamasaamises ja ohutuses. Ümber maailma sooloreisile startis Laura Gibraltarist 21. augustil 2010.
Reisikulud tasusid sponsorid, reisi ajal õppis Laura interneti kaudu, samuti olid tal kaasas kooliõpikud. 16. sünnipäeva tähistas Laura Darwinis Austraalias, olles ületanud Vaikse ookeani.
Nõuetekohane ümberilmareis sai teoks 21. jaanuaril 2012 Saint-Martini saarelt Kariibi meres. Laura Dekker oli sel ajal 16 aastat ja 123 päeva vana ning läbis kõik meridiaanid 366 päevaga (Saint-Martini saarelt Saint-Martini saarele).
Jahid
pisi| Purjekas Guppy [[Den Osses Madalmaades 3. augustil 2010, siis veel Hollandi lipu all]] Laura plaanis ümber maailma reisida ühemastilise jahiga Guppy, tüübilt Hurley 800, mille pikkus on 8,5 m, kuid hiljem hankis ta isaga oma plaani teostamiseks uueks jahtlaevaks kahemastilise ketši Jeanneau Gin Fizz, millel pikkust 11,40 m, laiust 3,76 m ja süvist 1,9 m. Ka uus jaht sai nimeks Guppy.
Bernardino Campi
Bernardino Campi (1520 Reggio nell'Emilia – 18. august 1591 Reggio nell'Emilia) oli maneristlikku stiili viljelev Itaalia renessansiaja maalikunstnik, kes töötas peamiselt Cremonas. Ta on tuntud kui üks Sofonisba Anguissola ja Giovanni Battista Trotti (il Malosso) õpetajatest. Kunstnikest poolvennad Giulio Campi ja Antonio Campi olid Bernardino sugulased; suguvõsa kõige andekamaks kunstnikuks peetakse üldiselt Antonio Campit.
Ülle Harju
Ülle Harju on eesti ajakirjanik.
Tartu Ülikooli Kliinikumi kopsukliinik
Tartu Ülikooli Kliinikumi kopsukliinik on Tartu Ülikooli Kliinikumi üksusesse kuuluv kliinik.
Ajalugu
Eesti Punase Risti Seltsi Tartu komitee peakoosolekul 1922. aasta 1. märtsil otsustati asutada Tartu Tiisikuse Nõuandla, mille juhatajaks valiti dr Klaudia Bežanitskaja. Nõuandla alustas tööd 1. mail 1922. Seda päeva võib pidada Tartu Ülikooli kopsukliiniku asutamispäevaks.
Radziemice
Radziemice on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Proszowice maakonnas, Radziemice valla halduskeskus. Radziemice asub Proszowicest ligi 8 km põhjaloodes ja Krakówi kesklinnast umbes 30 km kirdes.
Truumanni kivid
Truumanni kivid ehk Kalevipoja kivid ehk Võnnu Saare Suurkivid on kaks lähestikku paiknevat rabakivist hiidrahnu ja kolm väiksemat rahnu Lääne maakonnas Saare külas.
Hiidrahnudest suurim on lõunapoolne rahn (II). Selle pikkus on 11,4 m, laius 7,3 m, kõrgus 5,1 m, ümbermõõt 30,0 m ja maapealse osa maht 185 m³.
Põhjapoolse (I) rahnu pikkus on 11,0 m, laius, 7,3 m, kõrgus 3,3, m, ümbermõõt 28,9 m ja maapealse osa maht 86 m³.
Kivide vahekaugus on 3,5 m. Rahnud on sirgete külgedega, mis osalt püstloodsed vôi eenduvad; laed on kaldtasandid langusega põhja või kirdesse. Mõlema lae serval on vallitaoline kõrgend.
Kivid on varem moodustanud ühe tervikliku hiidrahnu. G. Helmersen oletab rahnude lagunemist välgulöögil, tuues tõestuseks rahnude hea kokkusobitavuse ja mustja klaasistunud pinna. Seletusviis on kaheldav, kuna rahnud paiknevad teineteise suhtes nihutatult ja klaasjaks pinnaks on ekslikult peetud veest sadestunud mustjat kilet. Kahtlematult on rahnud pärit ühest monoliidist, mis on lagunenud tõenäoliselt mandrijääst väljasulamisel. Enn Pirruse rekonstruktsiooni järgi, asetades väiksema rahnu serviti suurema põhjapoolsema osale, olnuks rahn Eesti kõrgeim - 11,5 m. Rekonstruktsiooni muudab usaldusväärseks rahne läbiv peeneteralise roosaka apliidi soon.
Muistendi kohasel olla kivi visanud Kalevipoeg Vedraka Pataka mäelt Haapsalu lossi torni peale. Poolel teel langenud see maha ja otsast tulnud tükk ära.
Hiidrahnud on alates 1937. aastast üksikobjektina looduskaitse all ning jäävad Silma looduskaitseala territooriumile.
Raúl Bobadilla
Klubikarjäär
2009. aasta juunis sõlmis ta lepingu Saksamaa klubiga Mönchengladbachi Borussia. Debüüdi klubis tegi ta 9. augustil 2009 mängus Bochumiga. Esimese värava Bundesligas lõi ta 28. augustil 2:0 võidumängus Mainziga. 2011. aastal oli ta laenul Kreeka klubis Aris, kus ta lõi seitsme mänguga kaks väravat.
2012. aastal naasis ta Šveitsi ja liitus klubiga Young Boys. 2013. aasta jaanuaris liitus ta Šveitsi Baseli klubiga. Ta tuli klubiga hooajal 2012–2013 Šveitsi meistriks ja Šveitsi karikavõistlustel teisele kohale. Euroopa liiga hooajal 2012–2013 jõudis Basel poolfinaali, kus kaotati hilisemale meistrile Chelseale.
2013. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Saksamaa Augsburgi klubiga.
Koondisekarjäär
Ta mängis Paraguay koondises 2015. aasta Copa Américal.
Põiknurgad
Кръстни ъгли Angles alternes-internes
Eston (eesnimi)
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1285. mehenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Eston 25 mehel.
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Eston 29 mehel. Nimi oli populaarsuselt 1240. mehenimi. Eston oli keskmiselt 27 aasta vanune. Enam levinud oli eesnimi Eston vanuserühmas 0–4, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 0,81.
Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum
pisi|[[Jaan Tamm (muusikategelane)|Jaan Tamme mälestustahvel Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi hoonel Tallinnas, Müürivahe 12]] Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum (lühend ETMM või TMM) on Tallinnas asuv muuseum. 1. veebruaril 2019 ühinesid riigiasutused Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum ning Eesti Ajaloomuuseum sihtasutuseks Eesti Ajaloomuuseum.
Muuseum asub Tallinna vanalinnas ja paikneb ajaloolise linnamüüri ja aastatel 1370–1380 rajatud Assauwe kaitsetorniga seotud hoones. Lisaks on muuseumil sisehoov – Karjase hoov.
Muuseum sai alguse helilooja ja organisti Peeter Süda pärandi kogumisega seotud liikumisest. 22. märtsil 1924 asutasid Mart Saar, Cyrillus Kreek ja August Pulst Peeter Süda Mälestuse Jäädvustamise Ühingu. 1931. aastal nimetati see ümber Muusikamuuseumi Ühinguks.
Muuseumi teatrikogude aluseks on näitleja Heino Vaksi pärand. 1937. aastal asutatud Teatrimuuseumi Ühing liideti 1941. aastal Muusikamuuseumi Ühinguga.
Muuseumi esimene asukoht oli Kadrioru lossis Tallinna Eesti Muuseumi ruumides. Esialgu sisaldas see üksnes Peeter Süda kogu. 1. märtsil 1934 viidi muuseum üle Tallinna Konservatooriumi ruumidesse Assauwe torni aadressil Müürivahe 12. Samas majas elas aastatel 1923–1933 konservatooriumi direktor Jaan Tamm.
Muuseumis on muusika- ja teatriosakond, muusika- ja teatrialased raamatukogud, samuti näiteks noodikogu, fonoteek.
Heino Elleri pärandihoidja
Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum päris Heino Elleri abikaasa Ellu Elleri testamendiga kogu Heino Elleri pärandi ja autoriõigused.
Alates 1998. aastast annab muuseum välja Heino Elleri nimelist muusikapreemiat. Preemia saab noor helilooja või Heino Elleri loomingu tutvustamisel olulise panuse andnud isik.
2007. aastal asutas Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum Heino Elleri 120. sünniaastapäeva puhul Heino Elleri Suure auhinna, mille saab isik, kellel on eesti muusika auks ja kuulsuseks erilisi teeneid, ja seda pidi antama välja iga viie aasta tagant. Auhinna esimene laureaat oli dirigent Neeme Järvi.
Vart (etnograafia)
Vart oli eesti vanim vilja peksu riist, koodi eelkäija.
See oli tugev lameda põlvekujulise kõverusega puuvemmal, pikkusega 120–170 cm. Vart koosnes varrest ehk ladvast ja löögiosast ehk tüvikust. Kõverat põlve nimetati kannaks. Valmistati looduslikult kõverast või painutatud puust (harilikult saarest).
Rukki peksul kasutati varta 18. ja 19. sajandil lisaks koodile peaaegu kogu Eesti ulatuses. Põhja- ja Lääne-Eestis kasutati ka linakuparde peksul. 20. sajandi algul kasutati varta paiguti veel Lääne-Eestis ja saartel.
Naftageoloogia
Naftageoloogia on maa all leiduvate süsivesinikel põhinevate vedelkütuste päritolu, liikumiste ning nafta kogunemist uuriv teadusharu.
Settebasseini analüüs
Naftageoloogias võetakse arvesse seitse võtmeelementi settebasseini uurimisel.
Struktuurne lõks, kus lõhe on kõrvuti poorse ja läbistatava reservuaariga läbistamatu kivimikihi vastas. Nafta (punasena) koguneb pideme all kuni läbimatu kiht on struktuurselt terve. Nii kui nafta jõuab läbitava kihini pääseb see lõksust minema kas maapinnale lähematesse kihtidesse või maapinnale.
Vajalike tingimuste leidmine käib läbi väga piiratud "akende" ühe või enama uurimiskaevupuurkaevu näol. Need kaevud näitavad ainult 1D segmenti uuritavast aluspõhjast ning sellest 3D omaduste lugemise oskus on üks naftageoloogia alustalasid. Viimasel ajal on suhteliselt odava ning hea kvaliteediga 3D seismilise andmestiku kättesaadavus ning andmed erinevatest elektromagnetilis-geofüüsikalistest meetoditest aidanud saada palju täpsemat tõlgendust.
Nafta allika hindamisel kasutatakse geokeemiat, et uurida orgaanikarikast kivimit, et hinnata mis tüüpi ja kvaliteediga süsivesinikud erituvad.
Tenguševo rajoon
Tenguševo rajoon on haldus- ja omavalitsusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Mordva Vabariigis. Piirneb läänes Rjazani oblastiga ja põhjas Nižni Novgorodi oblastiga.
Rajoon jaguneb 10 külaasunduseks, milles on kokku 40 asulat. Halduskeskus on Tenguševo küla.
Regressioon
"Regressioon" on mitme teadusharu termin:
Gemmoloogia
Gemmoloogia (ladina – gemma 'vääriskivi' jt) on ehtekivide teadus.
Gemmoloogia uurimisobjektideks on nii looduslikud kui ka kunstlikud materjalid, aga ka tooraine. Gemmoloogia on üks maateaduse ja mineraloogia alamliike. Gemmoloogias kasutatakse ehtekivide määramisel mitmesuguseid meetodeid ning ehtekivide hind sõltub nende omaduste kvaliteedist. Mõned ehteteadlastest on kvalifitseeritud gemmoloogid, kes oskavad määrata ja hinnata ehtekivisid nende omaduste järgi, kasutades erinevaid meetodeid ja masinaid. Gemmoloogide väljaõpetamine algas 19. sajandil ning kestab tänapäevani.
Ajalugu
Gemmoloogia on teaduse haru, mis kujunes välja 19. sajandil. Esimeste gemmoloogia kvalifikatsiooniga inimeste koolitamine algas 1908. aastal, mil Suurbritannia Riiklik Kullasseppade Ühing (inglise NAG) rajas selleks otstarbeks Gemmoloogia Komisjoni. Sellest arenes välja Suurbritannia Gemmoloogide Ühing (inglise Gem-A). Esimene gemmoloogia laboratoorium, mis tegeles ehtekivide kaubandusega, loodi Londonis 1925. aastal, ajendatud sel ajal turule ilmunud tehispärlitest ning edusammudest rubiinide ja safiiride sünteesimises.
Tänapäeval on selliseid laboreid üle maailma, kasutatakse arenenud tehnikat ja otsitakse uusi väljakutseid. Ehtekivisid liigitatakse nende kristallstruktuuri, erikaalu, murdumisnäitaja, pleokroismi ja muude omaduste järgi. Mineraalide kõvaduse hindamiseks kasutatakse Mohsi skaalat, millel on 10 palli. Mohsi skaala kõvadusele üks vastab talk, kõvadusele 10 teemant. Pehmemaid mineraale on võimalik kõvemate mineraalidega kahjustada. Neid omadusi kasutavad gemmoloogid selleks, et tuvastada, millise mineraaliga on tegu ning teha vahet looduslikel ja sünteetilistel ehtekividel.
Looduslikud ehtekivid
Looduslikud ehtekivid on tekkinud looduses, ilma inimeste mõjuta. Looduslikud ehtekivid on näiteks kaevandatud maapõuest (rubiin, teemant) või leitud ookeanidest (korallid, pärlid). Oma harulduse tõttu on looduslikud kivid sünteetilistega võrreldes sageli sadu kuni tuhandeid kordi kallimad. Looduslikke ehtekivisid töödeldakse selleks, et nende väärtust suurendada.
Näiteks safiiri kuumutamisel muutub selle värv intensiivsemaks, mis omakorda tõstab selle väärtust. Teemante omakorda lihvitakse teemantpulbriga kaetud pinnaga ning eemaldatakse ebatäiused, tehes teemandi silmale ilusamaks ja seetõttu hinnalisemaks. Levinud looduslikud ehtekivid on näiteks:
Sünteetilised ehtekivid
Ehtekivisid hakati sünteesima 1800. aastate lõpuosas. Esimene sünteesitud ehtekivi oli rubiin. Sünteetilised ehk tehislikud ehtekivid on füüsiliste omaduste poolest identsed oma looduslike analoogidega, kuid tegu on kasvatatud ja sünteesitud kividega. Sünteetiliste ehtekivide kasvatamiseks läheb vaja samu kemikaale ja mineraale, mis esineksid ka looduses – sünteetilisi ehtekivisid toodetakse samades tingimustes kui looduslikke, kuid tingimused on kontrollitud. Tehislikud ehtekivid on sageli erksamate värvidega ja täiuslikumad kui looduslikud, sest neid pole puutunud loodusjõud jm tegurid. Võrreldes ehtsate kividega on sünteetilised kivid odavamad. Tuntumad sünteetilised ehtekivid on näiteks:
Jäljenduslikud ehtekivid
Jäljendatud ehtekivid on looduslike ehtekivide järgi tehtud imitatsioonid. Sageli valmistatud plastist ja klaasist, need materjalid imiteerivad tõeliste ehtekivide värvi, kuju ja väljanägemist. Jäljendatud ehtekivide hinnad on üldiselt madalad, sest nende tegemine ei ole kulukas ning ei esine ebatäiuslikkust, seega on lihtne määrata, kas kivi on ehtne või mitte. Näiteks kuubilist tsirkooni (CZ) kasutatakse kõige levinumalt teemandi imiteerimisel. Kuigi need näevad esmapilgul välja nagu päris teemandid, on need lähemal vaatlusel erinevad – nad ei ole sama keemilise koostisega ning peegeldavad valgust teisiti, tunduvad tuhmimad.
Ehtekivide üldine määramine
Gemmoloogias kasutatakse ehtekivide määramisel nende omadusi ja välistamisprotessi. Erinevad testid võivad sobida mitmele erinevale kivile, ent lõpuks leitakse siiski õige vaste. Üks meetod identiteedi määramisel on erikaal. Näiteks rubiini erikaal kõigub vahemikus 3,97–4,05; klaas vahemikus 2,21–4,20; püriit 5,10. Seega ei saa rubiini määrata vaid erikaalu alusel, sest see kattub osati klaasi erikaaluga. Selle tõttu ongi gemmoloogias kasutusel erinevad meetodid ja vahendid, millega ehtekivi identifitseerida. Lihtsamad meetodid on uurida värvi, läbipaistvust ja eelnevalt mainitud erikaalu. Edasised uurimismeetodid on keerukamad ja lihtinimesele üldiselt tundmatud.
Ehtekivide omadused ja nende väärtuslikkus
Ehtekivide turul liigub erineva hinna ja omadustega eksemplare. Ehtekivide hind sõltub sellest, kui heade omadustega meile huvipakkuv kivi on ning mida sellega tehtud on. Gemmoloogias kasutatakse nelja C süsteemi (inglise keeles Carat Weight, Color, Clarity, Cut).
Kaal
Muljet suurusest mõjutab olulisel määral ka lõige.
Värv
Näiteks teemandi värvid mõjutavad nende väärtust järgmiselt:
Läbipaistvus
Läbipaistvus (ingl clarity) – väljendab seda, kui palju on meile huvitaval ehtekivil ebatäiuslikkust ja vigu. Üldiselt mida läbipaistvam on kivi, seda suurem on tema väärtus. Selle tõttu on ka lihvitud teemandid ühed kallimad ehtekivid maailmas.
Erinevad määratlused teemandi läbipaistvuse leidmisel on järgmised:
Lihv
Lihv (inglise cut) – kivi väärtus võib sõltuda lihvimisviisist. Proportsioonid, sümmeetria ja poleerimine on kõik määravad tegurid ning kalleimad kivid on sageli kõigis kolmes aspektis perfektsed.
Varauusaeg
Ülemaailmsest seisukohast oli varauusaja kõige tähtsamaks tunnuseks selle esmase üleilmastumise iseloom – toimus Ameerikate uurimine ja koloniseerimine ning püsivate kontaktide tekkimine varem eraldatud maailma osade vahel. Ajaloolised suurvõimud kaasati maailmakaubandusse.
Maailmas muutusid kapitalistlikud majandused ja institutsioonid üha keerukamaks ja globaalselt liigendatuks. See protsess sai alguse keskaegsetes Põhja-Itaalia linnriikides, eriti Genovas, Veneetsias ja Milanos. Varauusajal algas ka merkantilistliku majandusteooria domineerimise tõus. Ajastu nägi ka eurooplaste kolonisatsiooni 15.–19. sajandini, millega kaasnes ülemaailmne kristluse levik.
Varauusaega iseloomustas maailma eri piirkondades eemaldumine keskaegsetest institutsioonidest, mõnikord poliitiliselt ja teinekord majanduslikult. Euroopas levis sel perioodil kristliku teokraatia, feodalismi ja pärisorjuse langus ning toimusid reformatsioon, katastroofiline Kolmekümneaastane sõda, kaubandusrevolutsioon, Euroopa kolonisatsioon Ameerikas ja piraatluse kuldajastu. Valitsedes Hiinat varauusaja algul, oli Mingi dünastia valitsemine üks stabiilsemaid. 16. sajandil ergutati Mingide majandust Portugaliga, Hispaaniaga ja Hollandiga kauplemisega. Azuchi-Momoyama ajastul tekkis Jaapanis pärast esimeste eurooplaste – portugallaste – saabumist Nanban-kaubandus.
Helary Mägisalu
Helary Mägisalu (sündinud 19. juulil 1997) on eesti maadleja.
Varauusaeg
Euroopa ja Lääs
Lääne-Euroopas sisaldab see ajastu reformatsiooni, Euroopa ususõdasid, avastuste ajastut ja Euroopa kolonialismi algust, tugevalt tsentraliseeritud valitsuste esilekerkimist, äratuntavate rahvusriikide algust, mis on tänapäeva riikide otsesed eellased, valgustusajastut ja tööstusliku pöörde esimese faasi teaduslikku edu. Läänemaailma kultuurilise ja poliitilise üleoleku tekkimist sel ajastul tuntakse suure lahknevusena.
Varauusaega peetakse lõppenuks Prantsuse revolutsiooniga, Napoleoni sõdadega ja Saksa-Rooma riigi lõpetamisega Viini kongressil. Varauusaja lõpul on Briti ja Vene impeeriumid kujunenud koloniaalimpeeriumide konkursil maailmavõimudeks, samas kolm suurt varauusaegset Aasia impeeriumi – Osmanite riik, Suurmogulite riik ja Qingi Hiina – olid languses.
Helary Mägisalu
Ta võitis Venemaal Kaspiiskis toimunud 2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses hõbemedali (kaalukategoorias kuni 55 kg).
Biešankovičy
Biešankovičy (transkribeerituna Bešankovitšõ) on alev Valgevenes Viciebski oblastis, Biešankovičy rajooni halduskeskus. Poola keeles Bieszenkowicze. Asub Daugava jõe lõunakaldal.
Helary Mägisalu
2017. aastal juunioride EM-il võitis ta pronksmedali (kuni 55 kg).
Varauusaeg
Renessanss ja varauusaeg
Väljendit "varauusaeg" on mõnikord ebaõigesti kasutatud mõiste "renessanss" asemel. Siiski kasutatakse "renessanssi" õigesti seoses mitmekesise kultuurilise arenguga, mis toimus üle mitme sajandi paljudes Euroopa osades – eriti Kesk- ja Põhja-Itaalias – ja kestis hilisest keskajast varauusaja algusesse. Kujutavas kunstis ja arhitektuuris pole mõiste "varauusaegne" üldine nimetus, kuna renessanss eristub selgelt hilisemast. Ainult kirjandusloos on varauusaegne standardnimetus. Euroopa selle aja muusika on üldiselt jagatud renessansiks ja barokiks. Sarnaselt on filosoofia jagatud renessanssfilosoofiaks ja valgustusajastuks. Teistes valdkondades on sel ajajärgul palju järjepidevust, nagu sõjapidamises ja teaduses.
Biešankovičy
Asulas on kultuurimaja ja raamatukogu. Tegutsevad laste muusikakool ja spordikool. Antakse välja ajalehte Зара. Alevis on kergetööstus ja toiduainetetööstus, toodetakse ehitusmaterjale. Alev on tõenäoliselt saanud nime sõnast бешань ehk suur jõelooge.
Helary Mägisalu
Helary Mägisalu kuulub spordiklubisse Vändra Suure Karu Pojad. Tema esimene treener oli Karl Pajumäe, praegused treenerid on Ivar Kotkas ja Mario Mägisalu
Varauusaeg
Euroopa kuningriigid ja liikumised
Varauusajal oli Saksa-Rooma riik territooriumite ühendus Kesk-Euroopas Saksa-Rooma keisri juhtimisel. Saksa-Rooma riigi esimene keiser oli Otto I. Viimane oli Franz II, kes loobus troonist ja lõpetas keisririigi 1806. aastal Napoleoni sõdade ajal. Vaatamata oma nimele ei vallanud keisririik enamiku aja oma ajaloost Rooma linna.
Renessanss oli kultuuriliikumine, mis kestis jämedalt võttes 14.–17. sajandini, alates hiliskeskaegses Itaalias ja laienedes hiljem ülejäänud Euroopasse. Mõistet kasutatakse ka mõnikord ajaloolisele ajastule viitamisel, kuid kuna renessansi muudatused ei olnud üle Euroopa ühtlased, ei ole see levinud. Kultuurilise liikumisena hõlmas see klassikaliste allikate põhiseid õpinguid, lineaarperspektiivi arenemist maalikunstis ja järkjärgulisi kuid pidevaid haridusreforme.
Biešankovičy
Biešankovičys tegutseb koduloomuuseum. Asula on traditsiooniliste savitoodete ehk "Biešankovičy keraamika" valmistamise keskuseks. Vaatamisväärsusteks on alevis õigeusu kirik aastast 1870 ja Chreptowiczite mõis.
Varauusaeg
Märkimisväärsed üksikisikud
pisi|vasakul|Gutenberg vaatab trükitud lehte (tõenäoliselt 19. sajandil loodud värvitud gravüür) Johannes Gutenberg on tuntud kui esimene eurooplane, kes kasutas umbes 1439. aastal liikuvaid trükitähti ja on ülemaailmselt mehaanilise trükipressi leiutaja. Mikołaj Kopernik sõnastas põhjaliku heliotsentrilise kosmoloogia, mis võttis Maa universumi keskpunktist ära. Tema raamat De revolutionibus orbium coelestium (Taevasfääride pöörlemisest) algatas moodsa astronoomia ja oli epifaania, mis tekitas teadusrevolutsiooni. Veel üks märkimisväärne üksikisik oli Machiavelli, Itaalia filosoofist poliitik. Teda peetakse moodsa politoloogia loojaks. Machiavelli on kuulus lühikese poliitilise traktaadi Valitseja poolest, mis oli realistliku poliitika teooria.
Biešankovičy
Ajalugu
Esimest korda mainitud kas aastal 1447 või 1460. Asula kuulus Drutski-Sakolinskitele, Jazerskitele ja Orša marssalile Andravonžile. Aastast 1630 sattus Biešankovičy Kazimierz Leon Sapieha valdusse ja aastal 1634 muutis kuningas Władysław IV Waza asula aleviks. Aastal 1650 ehitas Sapieha linna katoliku kiriku. Sajandi lõpus said asula omanikeks Ogińskid, alevisse hakati ehitama kivimaju. Suur Põhjasõda tõi alevisse Vene väed, kohalikus kloostris ööbis Peeter I. XVIII sajandil sai Biešankovičyst 6000 elanikuga linn. Linn oli seebivalmistamise ja keraamikatööstuse keskus, seal peeti ka laatasid, mis olid Valgevene aladel ühed rahvarohkemad. Aastal 1770 rajas Michał Kazimierz Ogiński linna juurde lossi ja eksootiliste taimedega pargi. Aastal 1772, Poola esimesel jagamisel, sattus linna Daugava jõe põhjakaldal asunud 600 majaga osa Vene riigi koosseisu ja sellest ajast peale asub Biešankovičy ainult jõe lõunakaldal. Kui Ignacy Ogiński suri, läks linn üle Chreptowiczite suguvõsale. Aastal 1793 liideti Venemaaga Polal teisel jagamisel ka ülejäänud Biešankovičy ja linnast sai taas alev. Enamik rahvastikust tegeles nüüd põllumajandusega.
Aastal 1812 peatus alevis Napoleon I. Sellest ajast pärines aastani 2010 alevi üheks vaatamisväärsuseks olnud Napoleoni tamm. Aastal 1821 peatus alevis aga Aleksander I. Aastal 1881 hakkas Daugava jõel Uła ja Viciebski vahel regulaarselt käima praam, mis peatus ka Biešankovičys. Esimene maailmasõda muutis Biešankovičy rindelinnaks. Aastast 1924 on see Valgevene NSV koosseisus. Teises maailmasõjas kaotas linnas ja selle ümbruskonnas elu 10 276 inimest, nende seas 2900 juuti. Aastal 1987 tähistas Biešankovičys oma sünnipäeva Monica Lewinsky.
Varauusaeg
Märkimisväärsed üksikisikud
Claude de Lorraine oli esimene Guise'i hertsog 1528. aastast kuni oma surmani. Claude näitas ennast Marignano lahingus (1515) ja toibus kaua lahingus saadud 22 haavast. 1521. aastal võitles ta Hondarribia juures ja Louise de Savoie omistas koha vallutamise talle. 1523. aastal sai temast pärast maale tunginud keiserlike vägede alistamist Neufchâteau all Champagne'i ja Burgundia kuberner. 1525. aastal hävitas ta Saverne'i (Zaberni) lähedal Lupsteini all anabaptistidest talupoegade armee, mis oli Lorraine'i tunginud. Naasmisel 1528. aastal Franz I juurest vangistusest tehti Claude'ist Guise'i hertsog ja Prantsusmaa peer, kuigi kuni selle ajani kandsid tiitlit hertsog ja Prantsusmaa peer ainult kuningliku perekonna liikmed. Guise'id, suveräänse Lorraine'i dünastia haru ja Anjou dünastia järeltulijad, nõudsid endale Bourboni Condé ja Conti printside ülimuslikkust.
Alba hertsog oli tähtis varauusaegne aadlik, kes sai Madalmaade protestantidelt oma karmi valitsemise ja julmuse tõttu hüüdnime Raudne Hertsog. Lood jõledustest tema sõjaliste operatsioonide ajal Flandrias said hollandi ja inglise folkloori osaks, moodustades keskse osa mustast legendist.
Henry VIII oli Inglismaa kuningas ja tähtis tegelane Inglise monarhia ajaloos. Kuigi suurema osa oma valitsemisajast surus ta julmalt maha protestantliku reformatsiooni mõju Inglismaal, olid liikumisel mõned juured John Wycliffe'i näol 14. sajandist. Teda tuntakse rohkem poliitiliste võitluste kaudu Roomaga. Need võitlused viisid lõpuks Anglikaani kiriku eraldumiseni paavsti võimu alt, kloostrite lõpetamiseni ja kuninga anglikaani kiriku peaks kuulutamiseni. Kuigi Henry sai protestandiks teadaolevalt oma surivoodil, pooldas ta katoliiklikku tseremooniat ja õpetust kogu oma elu. Kuninglik toetus Inglise reformatsioonile algas tema pärijate Edward VI ja Elizabeth I-ga, kui samas tütar Mary I taastas ajutiselt paavsti võimu Inglismaa üle. Henry vaatas ka üle Inglismaa ja Walesi seadusliku liidu 1535–1542 aasta seadustega. Henry on tuntud ka oma kuue naise poolest, kellest kahel raiuti pea maha.
Kristlased ja kristlus
Kristlus nägi uusaja alguses Konstantinoopoli langemist 1453. aastal, Saja-aastase sõja lõppu, Ameerika avastamist 1492. aastal ja seejärel liikumisi kiriku reformimiseks (luterlus, Zwingli õpetus, kalvinism jne), millele järgnes vastureformatsioon.
Ristisõdade lõpp ja ühtsus
Hussiitide sõjad Böömimaal tõid kaasa sõjalisi toiminguid Jan Husi järgijate vastu ja vahel, lõppeds lõpuks Grotniki lahinguga. Need olid vaieldamatult esimesed Euroopa sõjad, milles käsitulirelvad, nagu musketid, andsid otsustava panuse. Hussiitide sõjaväe taboriitide fraktsiooni moodustasid põhiliselt jalaväelased, ja nende paljud võidud raskerelvastuses rüütlite suuremate armeede üle aitasid kaasa jalaväe revolutsioonile. Tegelikult ei andnud Hussiitide sõjad tulemusi.
Viimane ristisõda 1456. aastal organiseeriti laieneva Osmanite riigi vastu ja jõudis Belgradi kaitsmiseni János Hunyadi ja Giovanni da Capistrano juhtimisel. Kindluse piiramine kasvas lõpuks üle suureks lahinguks, mille ajal viis Hunyadi läbi ootamatu vasturünnaku, milles vallutati türklaste laager. See sundis haavatud sultan Mehmet II lõpuks piiramist lõpetama ja taganema. Belgradi piiramist on iseloomustatud nii, nagu oleks otsustatud kristluse saatust.
Ligikaudu sada aastat hiljem lõpetas Augsburgi rahu ametlikult idee, et kõik kristlased peaksid olema ühendatud ühte kirikusse. Printsiip cuius regio, eius religio ("kelle võim, selle usk") lõi kristluse religioosse, poliitilise ja geograafilise jagunemise, ja see loodi rahvusvahelises õiguses Vestfaali rahuga 1648. aastal, mis seaduslikult lõpetas ühe kristliku hegemoonia mõiste, s.t Nikaia usutunnistuse "ainsa, püha, katoliikliku ja apostelliku kiriku". Iga valitsus määras oma riigi religiooni. Kristlastele, kes elasid riikides, kus nende kirik ei olnud domineeriv, tagati õigus praktiseerida oma usku avalikult kindlaksmääratud ajal ja privaatselt oma soovi järgi. Vestfaali rahuga jõudsid Euroopa ususõjad lõpule ja Utrechti rahuga 1713. aastal sündis suveräänse rahvusriigi mõiste. Corpus Christianum on sellest ajast eksisteerinud kaasaegse ideega tolerantsest ja mitmekesisest ühiskonnast, mis koosneb paljudest kogukondadest.
Inkvisitsioonid ja reformatsioonid
Moodne inkvisitsioon puudutab paljusid institutsioone, mis süüdistavad ketsereid (või teisi kanoonilise õiguse vastaseid) katoliku kirikus. Uusajal oli esimeseks ilminguks Hispaania inkvisitsioon aastatel 1478–1834. Inkvisitsioon võttis isikuid vastutusele, süüdistades neid paljudes ketserlusega seotud kuritegusid, sealhulgas maagia, pühaduseteotus, judaism ja nõidus, samuti tsenseeriti trükitud kirjandust. Oma eesmärgi tõttu – võitlus ketserlusega – oli inkvisitsioon pädev ainult kiriku ristitud liikmete suhtes (mis siiski hõlmas enamikku katoliiklike maade elanikkonnast). Ilmalikud kohtud püüdsid siiski mittekristlasi pühaduseteotuse eest. (Enamik nõiaprotsesse toimus ilmalikes kohtutes.)
Reformatsiooni ja modernsuse tõusuga 16. sajandi algul kaasnes mitmete muudatuste algus Corpus Christianumis. Martin Luther kutsus katoliku kirikut üles alustama reformatsiooni. Reformatsioon oli kristlik reformiliikumine Euroopas, mille alguseks loetakse üldiselt Martin Lutheri 95 teesi, kuigi sellele sündmusele oli mitu eelkäijat, nagu Jan Hus. Protestantlik liikumine 16. sajandil oli edukas Saksimaa kuurvürstide kaitse all. Saksimaa oli sõltumatu pärilik kuurvürstiriik Saksa-Rooma riigis. Kuurvürst Friedrich III rajas 1502. aastal Wittenbergi ülikooli, kus augustiini munk Martin Luther sai 1508. aastal filosoofiaprofessoriks; samal ajal sai ta ka üheks Wittenbergi lossikiriku jutlustajaks. 11. septembril 2001 naelutab ta 911 teesi indulgentside müümise vastu lossikiriku uksele, mis oli teadetetahvliks ülikooliga seotud teadetele. Need olid arutelupunktid, mis kritiseerisid kirikut ja paavsti. Kõige vastuolulisemad punktid keskendusid indulgentside müümise tavale ja kiriku poliitikale puhastustule osas. Reformiliikumine killustus varsti mitmeks õpetuseks. Vaimulikud erimeelsused juhtisikute vahel viisid rivaalitsevate protestantlike kirikute tekkimiseni. Kõige tähtsamad otse reformatsioonist tekkinud usutunnistused olid luterlus ja reformeeritud kirik / kalvinism / presbüterlus. Teistes riikides olid reformiprotsessil täiesti teistsugused põhjused ja tagajärjed. Inglismaal, kus see tekitas anglikaani kiriku, on ajajärk tuntud Inglise reformatsioonina. Järgnevad protestantlikud usutunnistused lähevad üldiselt tagasi oma juurte juurde esialgses reformiliikumises.
Hilisematel inkvisitsioonidel oli uusajal kaks väljendusvormi:
Portugali inkvisitsioon oli palju kuulsama Hispaania inkvisitsiooni kohalik analoog. Rooma inkvisitsioon kattis enamiku Apenniini poolsaarest, samuti Malta, ja esines ka paavsti valduste enklaavides mujal Euroopas, sealhulgas Avignonis.
Vastureformatsioon algas 1545. aastal, kui vastukaaluks "protestantide mässule" kutsuti kokku Trento kirikukogu. Mõte oli reformida maiseid asju ja korratust, mis oli tabanud mõnd kirikutegelast, kinnitades samas katoliku kiriku vaimulikku võimu ja püsivust ainsa tõelise Kristuse kirikuna maa peal, vältides samuti edasist kahju kirikule ja ustavust äsja loodud protestantlikele usutunnistustele.
Vene tsaaririik
Kolmanda Rooma arendamisel krooniti suurvürst Ivan IV "Julm" 1547. aastal ametlikult esimeseks Venemaa tsaariks ("Caesar"). Tsaar kuulutas välja uue seadustekogu (1550. aasta Sudebnik), rajades esimese Vene feodaalse esindajatekogu (Zemski Sobor) ja korraldades kohalikku omavalitsust maapiirkondades. Oma pikal valitsusajal Ivan IV peaaegu kahekordistas juba niigi suurt Vene territooriumi, annekteerides kolm tatarlaste khaaniriiki (lagunenud Kuldhordi osad): Kaasani ja Astrahani Volga jõe kallastel ning Siberi khaaniriigi Edela-Siberis. Seega 16. sajandi lõpuks oli Venemaa muutunud paljurahvuseliseks, mitmeusundiliseks ja mitmel kontinendil paiknevaks riigiks. 1649. aastal kehtestas Zemski Sobor talupoegade sunnismaisuse.
Avastused ja kaubandus
Suured maadeavastused oli periood 15. sajandi algusest 17. sajandi alguseni, mil Euroopa laevad reisisid ümber maailma, otsimaks uusi kaubateid ja partnereid tärkava kapitalismi toitmiseks Euroopas. Samuti olid nad otsimas kaupu nagu kuld, hõbe ja vürtsid. Sel ajastul kohtasid eurooplased varem neile tundmatuid rahvaid ja kaardistasid maid. See tegur Euroopa varauusajal oli globaliseerumise iseloomuga; Ameerika avastamine ja kontaktide sagenemine varem isoleeritud maailma osade vahel oli tähtis ajalooline sündmus...
Uute teede otsimine põhines asjaolul, et Siiditee oli Osmanite riigi kontrolli all, mis oli takistuseks Euroopa ärihuvidele, ja muud idakaubateed ei olnud moslemite kontrolli tõttu eurooplastele kättesaadavad. Võimet Põhja-Aafrika moslemiriike tiivalt rünnata peeti oluliseks Euroopa ellujäämisel. Samal ajal õppis Pürenee poolsaare rahvas palju oma araabia naabritelt. Euraasia loodeosa oli väga pika rannajoonega ja oli saanud oma meresõidu ajaloost rohkem mõjutusi kui ükski teine kontinent. Euroopa asub ainulaadselt mitme laevatatava mere vahel ja nendesse voolavad laevatatavad jõed viisil, mis aitas oluliselt kaasa mereliikluse ja kaubanduse mõjule. Euroopa meresõidu ajaloos karakk ja karavell mõlemad kasutasid ladinapurje, mis tegi laevad palju liikuvamaks. Tõlkides kadunud antiik-kreeka geograafiliste tööde araabia versioonid ladina keelde, omandasid Euroopa meresõitjad sügavamaid teadmisi Aafrika ja Aasia kujust.
Merkantilistlik kapitalism
Merkantilism oli domineerivaks majandusliku mõtlemise kooliks läbi kogu varauusaja (16.–18. sajandini). See tõi kaasa mõned esimesed juhtumid olulisest valitsuse sekkumisest ja kontrollist majanduse üle, ja see toimus ajal, kus loodi enamik moodsast kapitalistlikust süsteemist. Rahvusvaheliselt julgustas merkantilism paljusid selle aja Euroopa sõdu ja kiirendas Euroopa imperialismi. Usk merkantilismi hakkas tuhmuma 18. sajandi lõpul, kui Adam Smithi ja teiste klassikaliste majandusteadlaste argumendid läbi said.
Kaubandusrevolutsioon oli majandusliku ekspansiooni, kolonialismi ja merkantilismi ajastu, mis kestis ligikaudu 16. sajandist kuni 18. sajandi alguseni. Alates ristisõdadest avastasid eurooplased uuesti vürtsid, siidi ja muud Euroopas haruldased kaubad. See areng lõi uue soovi kaubandusest ja kaubandus laienes keskaja teisel poolel. Euroopa rahvad otsisid 15. ja 16. sajandi avastusreisidel uusi kaubateid, mis võimaldas Euroopa suurvõimudel rajada suure, uue rahvusvahelise kaubanduse võrgustiku. Otsiti ka uusi rikkuse allikaid. Selle vastse rikkusega tegelemiseks loodi uusi majanduslikke teooriaid ja tavasid. Rahvuslike huvide konkurentsi tõttu tekkis rahvastel soov kasvatada võimu maailmas koloniaalimpeeriumite kaudu. Kaubandusrevolutsiooni iseloomustab üldise kaubanduse kasv ja mittetootlike tegevuste, näiteks panganduse, kindlustuse ja investeerimise kasv.
Kaubandus ja uus majandus
Seoses laevade edusammudega olid kõige tähtsamad arengud karaki ja karavelli loomine Portugalis. Need laevatüübid arenesid välja keskaegsetest Euroopa Põhjamere laevadest ning nii kristlaste kui ka moslemite Vahemere laevadest. Need olid esimesed laevad, mis võisid lahkuda suhteliselt rahulikelt Vahemerelt, Läänemerelt või Põhjamerelt ja seilata ohutult Atlandi avarustel.