cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladimir Berens
Elulugu
Vladimir Berens õppis alates 1966. aastast Pihkva Pedagoogilises Instituudis ajalugu, aastatel 1970–1972 Leningradi Vaimulikus Akadeemias ja hiljem Moskva Vaimulikus Akadeemias, mille lõpetas eksternina 1978. aastal.
Ta alustas teenistust õigeusu kirikus 1966. aastal Pihkvas ning jätkas 1972. aastal Leningradis. Aastatel 1972–1976 teenis ta köstri ja lugejana Tallinnas, Rakveres ja Lauras. Pühitseti preestriks 1976. aastal. Teenis aastatel 1976–1991 Eesti ja Läti aladel, mis olid tollal Vene NFSV ja on tänapäevalgi Venemaa kontrolli all. 1983. aastal oli ta preester Haapsalus. Alates 1991. aastast teenis ta mitmel pool Eestis koguduste preestrina.
Eesti õigeusu ajaloo uurimine
Berens on koostanud uurimuse Eesti õigeusu koguduste ajaloost, mis on senini oluline Eesti õigeusu kiriku ajaloo allikas. Oluline osa tema uurimuses on ka August Kaljukose uurimusel õigeusu kiriku vaimulikest.
Poči
Poči (latgali keeles Puoči) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Rēzekne piirkonnas Viļāni vallas.
Aastal 2020 oli külas 29 elanikku.
Stroboskoopiline efekt
pisi| Olenevalt valguse vilkumissagedusest näib pöörlev element seisvat paigal või pöörlevat aeglaselt päri- või vastupäeva Stroboskoopiline efekt (kreeka k strobos, ’pöörlemine’) avaldub kiiresti pöörleva (või võnkuva) eseme nägemises liikumatuna või aeglaselt pöörlevana, kui eset valgustatakse pulseeriva (perioodiliselt vilkuva) valgusega, kusjuures pulseerimissagedus (vilkumissagedus) on eseme pöörlemissagedusega (peaaegu) võrdne või sellega kordne.
Stroboskoopilise efekti tekitamise seade on stroboskoop.
Tamara Laas
Tamara Laas (vene keeles Тамара Карловна Лааз; 24. august 1923 Allmäe küla, Aleksandrovski maakond, Stavropoli kubermang, Nõukogude Venemaa – 1. või 7. oktoober 2007 Tallinn, urn maetud Tallinna Metsakalmistule) oli eesti õpetaja, NSV Liidu Ülemnõukogu kolmanda koosseisu saadik aastatel 1950–1954.
Lihtharmooniline võnkumine
pisi|150px|Lihtne harmooniline võnkumine. Piki püsttelge on suunatud koordinaat x pisi|350px|Siinusfunktsiooni (punane) ja koosinusfunktsiooni (sinine) graafikud: sin (α + 90°) = cos α
Tamara Laas
Elulugu
1950. aastal valiti ta Tallinna Mererajooni valimisringkonnast NSV Liidu Ülemnõukogu kolmanda koosseisu saadikuks.
Hiljem töötas ta õpetajana Tallinna Reaalkoolis ja Tallinna 21. Keskkoolis. Ta osales vahetusprogrammides Ida-Saksamaa ja Tšehhoslovakkiaga.
Isiklikku
Tema vanemad olid Karl Laas ja Liisa Väli. Ta ei abiellunud.
Lihtharmooniline võnkumine
Lihtharmooniline võnkumine (inglise keeles simple harmonic motion) on füüsikas süsteemi perioodiline võnkumine või võnkumine, kus ainus mõjuv taastav jõud on võrdeline siirdega tasakaaluasendist. Taastav jõud on jõud, mis mõjub vastassuunaliselt siirde suunaga. Süsteemi, mille liikumist saab kirjeldada lihtharmoonilise võnkumisena, on nimetatud ka sumbuvuseta vabavõnkumiseks ja lihtharmooniliseks ostsillaatoriks (ingl simple harmonic oscillator).
Lihtharmooniline võnkumine võib olla matemaatiliseks mudeliks mitmesuguste võnkumiste kirjeldamisel. Lihtharmoonilise võnkumise klassikaliseks näiteks peetakse vedru küljes oleva massi liikumist (juhul kui vedru poolt tekitatava taastava jõu suurus allub Hooke'i seadusele ja sumbuvust ei arvestata). Teine tuntud näide lihtharmoonilise võnkumise kohta on matemaatilise pendli võnkumine, kui sumbuvust ei arvestata.
Lihtharmooniline võnkumine toimub ajas sinusoidaalse seaduspära järgi, seega siinus- või koosinusfunktsiooni kohaselt. Niisuguse võnkeliikumise koordinaat x sõltub ajast t vastavalt valemile
Siin A on võnkeamplituud, \omega on ringsagedus ja \varphi_0 võnkumise algfaas; \omega asemel kasutatakse sageli ka sagedust f, kusjuures. Võnkumise periood on T=1/f.
Sinusoidaalse võnkumise funktsioonidega kirjeldatakse ka võnkumise levimisprotsessi ruumis, s.t laineid.
Definitsioon
Lihtharmooniline on võnkumine, milles taastav jõud on võrdeline (\propto) siirdega tasakaaluasendist. Matemaatiliselt võib lihtharmoonilise võnkumise definitsiooni seega kirja panna järgmiselt:
kus F on taastav jõud ja x on siire tasakaaluasendist (miinusmärk on mõeldud rõhutamaks tõsiasja, et tegu on taastava jõuga). Jõud on teatavasti defineeritud, kui massi ja kiirenduse korrutis, seega võib definitsiooni ümber kirjutada kujul
ehk definitsiooni võib kirja panna ka järgmiselt: lihtharmooniline on iga võnkumine, milles siire ja kiirendus on võrdelised ja võrdvastupidise suunaga.
Dünaamika
Vastavalt definitsioonile kirjeldab ühedimensioonilist lihtharmoonilist mist konstantsete kordajatega teist järku harilik lineaarne diferentsiaalvõrrand. Kui võtta aluseks massi võnkumise lineaarse vedru küljes, siis on vastavalt Hooke'i seadusele taastavaks jõuks F=-kx ja võrdelisuse saab kirjutada võrdusena
kus m on võnkuva keha mass, x on siire tasakaaluasendist ja k on vedru jäikus. Jagades mõlemat poolt massiga m ja kasutades tuletise teist kirjaviisi (\ddot x teine kirjaviis on ) saame:
selle diferentsiaalvõrrandi lahendiks on sinusoidaalne funktsioon kujul
Kõikidel antud suurustel on võnkeliikumise kirjeldamise jaoks oluline sisu: A on amplituud (maksimaalne siire tasakaaluasendist), \omega on ringsagedus ja \varphi võnkumise algfaas.
Friedrich Leht
Friedrich Leht (19. aprill 1887 Tartu – 20. jaanuar 1961) oli Eesti kunstnik ja kunstipedagoog.
Lihtharmooniline võnkumine
Dünaamika
Kasutades matemaatilist analüüsi, võime leida massi kiiruse ja kiirenduse ajamuutlikkuse:
Friedrich Leht
Tema vanemad rändasid 1888. aastal Venemaale. Ta õppis Peterburi Kunstide edendamise Seltsi koolis. 1914. aastal lõpetas ta Peterburi Kunstiakadeemia kujurina. Osales punaarmeelasena Vene kodusõjas. 1919. aastal suunati Moskvasse Vene SFNV Hariduse Rahvakomissariaadi kunstiosakonna juhatajaks. 1923. aastast oli ta Revolutsioonilise Venemaa Kunstnike Assotsiatsiooni (AHRR) parteiorganisatsiooni sekretär. Aastatel 1944–1949 oli ta V. Surikovi nimelise Moskva Kunstiinstituudi skulptuuriosakonna dekaan.
Lihtharmooniline võnkumine
Dünaamika
Maksimaalne kiirus v=\omega A esineb liikumisel läbi tasakaaluasendi:
Friedrich Leht
Teda peetakse sotsialistliku realismi esindajaks.
Aastatel 1949–1950 oli ta Tallinna Tarbekunstiinstituudi, 1951–1959 Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi direktor. Tema juhatamisel kehtestati instituudis üleliidulised õppeplaanid ja avati venekeelsed õpperühmad.
Lihtharmooniline võnkumine
Dünaamika
Maksimaalne kiirendus A \omega^2 esineb maksimaalsel kaugusel tasakaaluasendist.
Definitsiooni järgi on lihtharmoonilises võnkumises oleva massi m kiirendus võrdeline tema siirdega:
Kuna, siis
ja et periood siis
Energia
Asendades ω2 suurusega k/m, avaldub süsteemi kineetiline energia K hetkel t vastavalt
ja potentsiaalne energia
Hõõrde või teiste liikumist takistavate jõudude puudumisel on süsteemi kogu mehaaniline energia ajas muutumatu suurus
pisi|150px|Vedru ja massi süsteemi võnkumine
Mass vedru otsas
Järgnevalt on kirjeldatud füüsikalisi süsteeme, mis on lihtharmooniliste ostsillaatorite näited. Kui vedru külge jäikusega k on kinnitatud Mass m, siis selle liikumine tasakaaluasendi ümber juhul, kui puudub sumbuvus, on lihtharmooniline võnkumine. Niisuguse süsteemi võnkeperioodi saab leida valemiga
mis näitab, et võnkeperiood ei sõltu amplituudist ega ka raskuskiirendusest.
Ühtlane pöörlemine
Lihtharmooniliselt liigub ühtlaselt ringjooneliselt liikuva (Nurkkiirenduseta pöörleva) keha punkti projektsioon. Kui keha punkt pöörleb xy-tasandil nurkkiirusega ω pöörlemistsentrist kaugusel r, siis punkti projektsioon liigub koordinaattelgedel lihtharmooniliselt. Seejuures on punkti liikumise amplituud võrdne kaugusega pöörlemistsentrist r ja võnkumise ringsagedus on võrdne pöörlemise nurkkiirusega ω. Igal ajahetkel on punkti projektsioon x-teljele leitav vastavalt:
Võttes antud seosest esimese ja teise tuletise aja järgi saame:
ehk ühtlaselt pöörleva keha punkti projektsiooni liikumine vastab lihtharmoonilise võnkumise definitsioonile. Kiirendus ja siire on võrdelised.
Matemaatiline pendel
kus m on pendli mass, g on raskuskiirendus, l on pendli pikkus, Ion inertsimoment, \theta on pendli niidi nurk vertikaalist ja on antud nurga muutuse kiirendus ehk nurkkiirendus. Väikese amplituudiga võnkumiste korral on ka maksimaalne nurk tasakaaluasendist nullilähedase väärtusega. Nullilähedaste nurkade korral kehtib seos sin θ ≈ θ ja diferentsiaalvõrrand saab kuju
mis teeb nurkkiirenduse võrdeliseks nurga suurusega \theta ja seega viimane diferentsiaalvõrrand rahuldab lihtharmoonilise võnkumise definitsiooni.
Diferentsiaalvõrrandi järgi saab määrata matemaatilise pendli võnkeperioodi. Pikkusega l pendli võnkeperiood on arvutatav valemigasagedust
Valemist on näha et pendli võnkeperiood ei sõltu võnkeamplituudist ja pendli massist. Võnkeperiood sõltub raskuskiirendusest g ja pendli pikkusest, mistõttu sama pikkusega pendli võnkeperiood on näiteks Kuul pikem kui Maal, sest raskuskiirendus on Kuul väiksem. Kuna raskuskiirenduse g väärtus on Maa eri paigus erisugune, on sama pikkusega pendli võnkeperiood samuti erinev.
Craig Smith
Craig Smith (sündinud 5. septembril 1989 Madisonis Wisconsini osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Washington Capitals ründajana paremäärel.
Ta alustas jäähoki mängimist noorteliiga United States Hockey League'i klubis Waterloo Black Hawks. Hooaegadel 2009–10 ja 2010–11 mängis ta Wisconsini Ülikooli meeskonnas.
2009. aastal valis Nashville Predators ta NHL-i draft'is 98. valikuna. NHL-is tegi ta Predatorsi meeskonnas debüüdi 7. oktoobril 2011 mängus Columbus Blue Jacketsi vastu ja lõi selles mängus ka oma NHL-i karjääri esimese värava.
Pärast üheksat hooaega Predatorsi meeskonnas sõlmis Smith 2020. aasta oktoobris kolmeaastase lepingu Boston Bruinsiga. Pedatorsis jäi tema resultatiivseimaks hooajaks 2013/14, mil ta lõi 24 väravat ja andis 28 väravasöötu.
2023. aasta veebruaris kaubeldi Smith koos kolme hilisema draft'i valikuga Garnet Hathaway ja Dmitri Orlovi vastu Bruinsist Washington Capitalsi.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta USA jäähokikoondise koosseisus pronksmedali. Ta andis turniiril kokku kümme resultatiivset söötu, mille poolest oli turniiri parim mängija.
Uusrikas
pisi|[[Juugendlik illustratsioon aastast 1905]]
Uusrikas (prantsuse nouveau riche, inglise new rich või new money) on klassiühiskonna väljend suhteliselt lühikese ajaga rikastunud inimese või perekonna kohta. Halvustavalt nimetatakse neid ka tõusikuteks. Väljend iseloomustab sageli 19. sajandi ja 20. sajandi alguspoole rikkama kodanluse klassivõitlust.
Tööstuslikust pöördest ja linnastumisest tingituna kerkis kuninglike ja keiserlike õukondade kõrvale jõukam kodanikkond, kelle sissetulek pärines valdavalt ressursijaotusest. Sage oli ka äriga heaolu saavutanud meeste abiellumine nii-öelda maatüdrukutega või töölisperedest pärit naistega, kellest sai seejärel linnadaamid. Uusrikaste vastand on vanarikkad (prantsuse vieux riche, inglise old money), kes on põlised kõrg- või aadliklassi aristokraadid, kes suutsid säilitada oma varanduse väärtuse ja pärandasid selle suguvõsa järgmistele põlvkondadele.
Uusrikkus kandus 19. sajandil pöördeliselt üle tööstuslikult tärkava Uue Maailma. Euroopasse levisid legendid Ameerika Ühendriikidest kui unistustemaast (inglise dreamland). See andis veelgi enam hoogu juurde Atlandi ookeani ületavale massiemigratsioonile. Nii uue kui ka vana rikkuse sadam ja sõlmjaam oli eksklusiivne Keisriosariigina tuntud New Yorgi osariik.
Ameerika seltskonnadaam Margaret Brown
pisi|vasakul|[[Margaret Brown annab üle auhinna Titanicu laevahuku järgse päästetegevuse eest]] Tõenäoliselt kõige tuntum uusrikas oli ameeriklannast seltskonnadaam Margaret Brown (neiupõlvenimega Tobin; 1867–1932), kes pääses eluga Titanicu laevahukust. Tema eluloost valmis 1964. aastal muusikalfilm "Uppumatu Molly Brown" ("The Unsinkable Molly Brown"), mis põhineb samanimelisel Broadway muusikalil, mida esitati neli aastat varem. Eluajal kutsuti teda hüüdnimega Maggie, postuumselt Molly. Ta pärines Metsiku Lääne vaesest iiri immigrantide perekonnast. Kaevandusärimehe J. J. Browniga abielludes sai ta aga kiiresti rikkaks ja ühiskonnas mõjukaks. Pärast abielulahutust 1909. aastal reisis ta Euroopasse ja Egiptusse, paistis silma naisaktivisti ja filantroobina ning ühiskondlikult kasuliku tööga, hilisemas eas ka näitlemisega. 1914. aastal kandideeris ta teist korda edutult USA Senatisse. Esimese maailmasõja ajal juhatas ta Prantsusmaal ühingut American Committee for Devastated France, mis aitas taastada rindejoonetaguseid alasid ning hoolitses haavata saanud prantsuse ja ameerika sõdurite eest. Heategevuse eest sai ta kohalikult valitsuselt Auleegioni ordeni teenetemärgi. Ta suri ülemaailmse majanduskriisi ajal 65-aastaselt ainult naistele mõeldud Manhattani Barbizoni hotellis, kus oli aastaid elanud. Nii tema lapsepõlvekodus Hannibalis kui ka Denveri linnas on talle pühendatud majamuuseum. pisi|[[USA lipp|Ameerika Ühendriikide lipp ja Vabadussammas kui unistusemaa sümbolid sigaretikarbil|alt=]]
Venemaa uusrikkad
Pärast NSV Liidu langemist kerkisid Venemaal esile nii rikkad kui ka oligarhid, keda kutsutakse uusvenelasteks. Enamik neist sai rikkaks kiiresti, tihti kahtlastel asjaoludel, ja nad kulutavad raha pigem demonstratiivselt.
Siemianowice Śląskie
Siemianowice Śląskie (saksa keeles Siemianowitz, Laurahütte; 1923–1927 Huta Laura-Siemianowice) on maakonna õigustega linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas.
Asulat on esmamainitud 13. sajandil. 19. sajandil kujunes asula metallurgia- ja tööstuskeskuseks. Raudteeühenduse sai asula 1870. aastal. Rahvahääletuse tulemusel läks Siemianowice Śląskie 1922. aastal Saksamaa koosseisust Poolale. Linnaõigused sai Siemianowice Śląskie 1932. aastal.
20. augusti mälestuskivi
pisi|[[Ants Veetõusme kõnelemas 20. augusti mälestuskivi juures]] 20. augusti mälestuskivi on Tallinnas Toompeal Toompea tänava ja Falgi tee ristmiku juures asuv mälestuskivi, millega meenutatakse Eesti taasiseseisvumisega seotud sündmusi 20. augustil 1991.
Linda Sõber
Linda Sõber (26. aprill 1911 Rannu vald, Tartumaa – 4. aprill 2004 Sanremo, Itaalia) oli eesti skulptor.
Elukäik
Talurentniku perekonnast pärit Linda Sõber lõpetas 1930. aastal Tartu Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi tütarlastegümnaasiumi ning astus 1931. aastal Kõrgemasse Kunstikooli Pallas, kus õppis skulptuuri peamiselt Anton Starkopfi skulptuuriklassis. Ta lõpetas Pallase 1938 ning töötas aastail 1938–1944 Tartus vabakunstnikuna, kuuludes koos Amanda Jasmiini, Lydia Laasi, Salme Riigi ja Leontine Lind-Karuga Pallases kunstihariduse omandanud esimesse eesti naisskulptorite põlvkonda.
Põgenes kolmanda Nõukogude okupatsiooni eest Suure põgenemise lainel 1944. aastal Saksamaale ja siirdus sealt 1950. aastal koos pojaga Itaaliasse Sanremosse.
Looming
Linda Sõber esines kunstinäitustel juba õpinguaastail, olles üks 1930. aastate II poole tunnustatumaid ja lootustandvamaid noori skulptoreid. Vabaloomingu aastaist Tartus on säilinud aktifiguure ja büste peamiselt kipsis, vähemal määral pronksi valatuna.1940.aastal pälvis ta auhinna Stalini büsti eest, mille koopiatega kaeti Eestis kogu avalik ruum. 1943. aastal pälvis ta auhinna Lydia Koidula ausamba projekti eest. Tema tegevusest paguluses on väga vähe andmeid. Eesti Kunstimuuseumis ja Tartu Kunstimuuseumis asuvad tema teosed "Tantsijatar Helle Viidase portree" (1938), "Istuv tüdruk" (1938), "Naise büst" 1930. aastaist jt.
Isiklikku
Oli abielus skulptor Endel Kübarsepaga.
Kolme Kooli Kohtumine
Kolme Kooli Võistlus (ka Kolme Kooli Kohtumine, lühemalt KoKoKo või KOKOKO) on iga-aastane eeskätt humanitaarainete võistlus, kus võistlevad Hugo Treffneri Gümnaasiumi, Tallinna 21. Kooli ja Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasium. Võisteldakse kirjanduses, ajaloos, inglise keeles, vene keeles, kunstiajaloos ja muusikas. Peale õppeainete võistluse võisteldakse ka mälumängus, asukoha linna (Tartu, Tallinna või Pärnu) tundmises ja spordis.
Esimene võistlus toimus 2002.
Georg Metssalu
pisi|RAM 1974. Georg Metssalu vasemalt esimene. Georg Metssalu (sünninimi Georg Melnikov; 22. juuni 1919 – 14. juuni 2004) oli eesti laulja (tenor).
Tema muusikukarjäär sai alguse 1935. aastal orkestris Modern Trubaduur, kus ta mängis viiulit ja saksofoni. 1936. aastast tegutses ansambli Kuldne Seitse laulja ja löökpillimängijana. Eraviisiliselt trummi õppides kujunes ta mõne aastaga üheks Eesti paremaks džässtrummariks.
1945. aastast oli ta Riikliku Akadeemilise Meeskoori laulja. Aastatel 1951–1997 laulis kvartetis RAM-1.
Ta on maetud Tallinna Siselinna kalmistule.
Martin Hinteregger
pisi|Martin Hinteregger (2018) Martin Hinteregger (sündinud 7. septembril 1992 Sankt Veit an der Glanis) on Austria jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana klubis SGA Sirnitz.
Ta alustas klubikarjääri Salzburgi Red Bullis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2006. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Austria kõrgliigas 2010. aastal.
Hooaja 2015–16 teises pooles mängis ta laenul Saksamaa kõrgliiga klubis Mönchengladbachi Borussia. 2016. aasta augustis sõlmis ta lepingu FC Augsburgiga. 2019. aasta jaanuaris läks ta Augsburgist laenule Eintracht Frankfurtiga, kellega sõlmis sama aasta juulis püsiva lepingu.
Alates 2022. aastast mängib ta taas oma lapsepõlveklubis SGA Sirnitz.
Austria jalgpallikoondises tegi Hinteregger debüüdi 19. novembril 2013 sõprusmängus USA vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 5. septembril 2016 MM-i valikmängus Iisraeli vastu. Ta kuulus Austria koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Vladõslav Terziul
Vladõslav Oleksandrovõtš Terziul (ukraina keeles: Владислав Олександрович Терзиул; 18. juuni 1953 Artjom, Primorje krai – 18. mai 2004 Makalu) oli Ukraina alpinist.
Ta on tõusnud peaaegu kõigi üle 8000 meetri kõrguste mägede tippu. Ta hukkus 2004. aastal Himaalajas asuva Makalu (8485 m) tipust laskumisel.
Mägironimine
Alpinismiga hakkas ta tegelema 1979. aastal.
2000. aastal laskus ta suuskadel Cho Oyu tipust. 2001. aastal tõusis ta esimesena Manaslu tippu (8163 m) mäe kagu küljel asuva ribi kaudu. See oli uus marsruut tippu jõudmiseks.
Kaheksatuhandelised
Ta on tõusnud 12 üle 8000 meetri kõrguse mäe tippu. Ülejäänud kahel (14-st) kaheksatuhandelisel mäel jäi tal aga peatipp vallutamata. Karakoramis asuval Broad Peakil (peatipp 8051 m) ronis ta 1995. aastal eeltipule (8028 m) ja Himaalajas asuval Xixabangmal (peatipp 8027 m) tõusis ta 2000. aastal kesktipule (Xixabangma Central Summit (8008 m)).
Xixabangma Central Summit
Ukraina mägiekspeditsioon tõusis 27. septembril 2000 Xixabangmale klassikalist marsruuti mööda (põhja küljelt, s.t Hiina poolt). Laskumine kõrguselt 7400 m oli plaanitud teha suuskadel. Kuid tipumeeskond peatipule ei roninudki, sest selle olemasolust polnud neil üldse midagi teada. Neil oli teada, et kõik ekspeditsioonid tõusevad Central Summitile ja et hiina ametnikud aktsepteerivad seda tipputõusuna Xixabangmale ja väljastavad selle tõenduseks ka sertifikaate. Nagu hiljem on ukraina ekspeditsiooni osalejad öelnud, et kui meeskond oleks teadnud, et mööda tipuharja on vaja veel edasi sumada, oleks seda ka tehtud.
Zenit
Zenit ('seniit') võib tähendada mitut asja.
Esporte Clube Juventude
Esporte Clube Juventude on Brasiilia jalgpalliklubi, mis tegutseb Rio Grande do Suli osariigis Caxias do Sulis. See mängib riigi kõrgliigas Campeonato Brasileiro Série A ja Rio Grande do Suli osariigi meistrivõistlustel Campeonato Gaúcho.
Klubi on asutatud 1913. aastal. Rio Grande do Suli osariigi meistrivõistlustel hakkas Juventude mängima 1925. aastal. Brasiilia meistrivõistluste kõige kõrgemas liigas mängis Juventude esimest korda 1977. aastal.
1994. aastal võitis klubi Brasiilia esiliiga. 1998. aastal tuli Juventude esimest ja seni ainsat korda Rio Grande do Suli osariigi meistriks. 1999. aastal võideti Brasiilia karikavõistluste finaal, kui alistati Botafogo tulemusega 1:0. 2000. aastal osales Juventude Lõuna-Ameerika klubide meistrisarjas Copa Libertadores, kus jäädi oma alagrupis kolmandaks.
2007. aastal langes Juventude välja Brasiilia kõrgliigas, kus oldi mängitud 13 hooaega järjest. 2010. aastal langeti Brasiilia tugevuselt neljandasse liigasse Série D. 2013. aastal kindlustati pääs tugevuselt kolmandasse liigasse ja 2016. aastal Brasiilia esiliigasse. Kuigi 2018. aastal langeti taas esiliigast välja, kindlustati kohe järgmisel aastal sinna pääs tagasi ja 2021. aastal jõuti pärast 14 aastat tagasi Brasiilia kõrgliigasse.
Klubi kodustaadion on 1975. aastal avatatud Estádio Alfredo Jaconi, mis mahutab 19 924 pealtvaatajat.
Klubi suurim rivaal on Sociedade Esportiva e Recreativa Caxias do Sul.
Praegune koosseis
''Seisuga 12. aprill 2022''
Aleksei Kovaltšuk
pisi|Aleksei Kovaltšuk 2014. aastal Foto: Jaan Künnap Aleksei Kovaltšuk (sündinud 29. septembril 1957 ) on Eesti alpinist.
Alpinistina on ta tõusnud kahe üle 8000 meetri kõrguse mäe tippu, sealjuures oli ta esimene Eesti mägironija, kes tõusis kaheksatuhandelise tippu (1996).
Ta töötab Tallinnas ühe firma direktorina.
Tipputõusud kaheksatuhandelistele
1998. aasta mais võttis ta osa rahvusvahelise koosseisuga Venemaa ekspeditsioonist Džomolungmale (Eestist oli veel meeskonna koosseisus Boriss Slepikovski). Tõus tippu ebaõnnestus mõlemal Eesti alpinistil: Eesti lipp jäi seekord üles viimata.
14. mail 2002 tõusis ta Peterburi grupi koosseisus Himaalajas Lhotse (8516 m) tippu. pisi|100px|left|[[J. K. Alpinismiklubi rändauhind parimale alpinistile|Parima alpinisti rändauhind]]
Isiklikku
Ta elab Tallinnas. Alpinismiringkonnas on tal hüüdnimi Rousseau.
Balti raamatumess
pisi|Kujundusfragment Balti raamatumessilt (2010) Balti raamatumess (inglise Baltic Book Fair) on igal aastal ühes Balti riigi pealinnas toimuv raamatumess.
Marten Ojapõld
Marten Ojapõld (sündinud 26. jaanuaril 2006, Tallinnas) on Eesti autosportlane.
Natalja Neprjajeva
pisi|Natalja Neprjajeva, 2019 Natalja Mihhailovna Neprjajeva (vene keeles Наталья Михайловна Непряева; sündinud 6. septembril 1995 Tveris) on Venemaa murdmaasuusataja.
2018. aasta taliolümpiamängudel võitis ta teatesõidus pronksmedali. Teatesprindis sai ta koos Julija Belorukovaga üheksanda koha. Parimaks individuaalkohaks jäi klassikasprindi neljas koht.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta suusavahetusega sõidus ja teatesõidus pronksmedali.
2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis võitis ta suusavahetusega sõidus hõbemedali.
Maailma karikasarjas tegi ta debüüdi 1. märtsil 2014 Soomes Lahtis toimunud etapil vabatehnikasprindis. Esimest korda jõudis ta poodiumile sealsamas 4. märtsil 2018 10 km klassikatehnikas. Esimese etapivõidu sai ta 2018.–2019. aasta Tour de Ski teisel etapil 30. detsembril Dobbiacos 10 km vabatehnikas. Ta tuli Tour de Ski üldvõitjaks hooajal 2021–22 ning temast sai esimene vene naissuusataja, kes on Tour de Ski võitnud.
Maailma karikavõistlustel
Natalja Neprjajeva on osalenud individuaalselt ( <FONT COLOR=PURPLE>seisuga 6. veebruar 2022</FONT> ) 136 maailma karikasarja etapil, seralhulgas jõudnud esikolmikusse 24 korral ja võitnud kuus korda.
Marten Ojapõld
Tegutsemise kardispordis lõpetas 2019. aastal, kui liikus edasi autorallisporti.
August Teppo Lõõtsamuuseum
pisi|August Teppo Lõõtsamuuseum (august 2017) August Teppo Lõõtsamuuseum on Võru maakonnas Võru vallas Loosu külas Tigase talus asuv muuseum, mille eesmärk on August Teppo lõõtspilli pärandi säilitamine, eksponeerimine ja uurimine. Tigase talu on Teppo kodutalu ja seda on nimetatud ka lõõtsataluks. Muuseumi haldab MTÜ A. Teppo Lõõtsatalu.
Muuseum on avatud suvekuudel. Seal viiakse läbi ka koolitusi ja kultuuriüritusi.
Vincas Mykolaitis-Putinas
pisi|Vincas Mykolaitis-Putinas Vincas Mykolaitis-Putinas (25. detsember / 6. jaanuar 1893 Pilotiškės – 7. juuni 1967 Kačerginė) oli leedu vaimulik, proosakirjanik, luuletaja ja kirjandusteadlane, akadeemik ja Leedu NSV rahvakirjanik.
Tema perekonnanimi oli Mykolaitis. Putinas on kirjanduslik pseudonüüm (leedu keeles 'lodjapuu').
Ta oli 1923. aastast kirjanduse õppejõud Kaunases Leedu Ülikoolis (1930. aastal nimetati Vytautas Suure Ülikooliks); 1928. aastal sai ta professoriks. Lisaks toimetas ta aastatel 1923–1932 ajakirja Židinys ('tulease') ja 1938. aastast ajakirja Dienovidis ('keskpäev'). Aastatel 1940–1954 oli ta Vilniuse Ülikooli professor.
Viil (perekonnanimi)
Viil on perekonnanimi.
Ujumine 1964. aasta suveolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Ujumine
Ujumine 1964. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs toimus 11. oktoobrist kuni 18. oktoobrini.
1964. aasta olümpiamängudel võisteldi ujumises 18 alal. Meestel oli kavas 10 ja naistel 8 ala. Esimest korda oli kavas meeste 4 × 100 meetri vabaujumine ja 400 meetri kombineeritud ujumine nii meestele kui naistele. Meeste 100 m seliliujumine oli asendatud 200 m distantsiga.
Võistlustel osales 42 riiki 405 sportlasega. Olümpiarekordid purustati kõigil distantsidel ja maailmarekord purustati kümnel korral. Tōkyō olümpiamängudel oli esimest korda kasutusel elektrooniliste puutepaneelidega finiseerimine.
400 m vabalt
Finaal: 15. oktoober Osavõtjaid: 55 Riike: 27 Maailmarekord:  4.12,7 (1964) Don Schollander, Olümpiarekord:  4.18,3 (1960) Murray Rose, Olümpiavõitja 1960: 4.18,3  Murray Rose, <br style="clear:both;" />
1500 m vabalt
Finaal: 17. oktoober Osavõtjaid: 38 Riike: 24 Maailmarekord:  16.58,7 (1964) Roy Saari, Olümpiarekord:  17.19,6 (1960) John Konrads, Olümpiavõitja 1960: 17.19,6'  John Konrads, <br style="clear:both;" />
200 m selili
thumb|upright=1.2|Vasakult paremale: Bennett, Graef, Dilley Finaal: 13. oktoober Osavõtjaid: 34 Riike: 21 Maailmarekord: 2.10,9  (1962) Tom Stock, Olümpiarekord: 2.47,0  (1900) Ernst Hoppenberg, 24px Saksamaa Olümpiavõitja 1900: 2.47,0  Ernst Hoppenberg, 24px Saksamaa <br style="clear:both;" />
200 m rinnuli
Finaal: 15. oktoober Osavõtjaid: 35 Riike: 21 Maailmarekord: 2.28,2  (1964) Chet Jastremski, Olümpiarekord:  2.37,4 (1960) Bill Mulliken, Olümpiavõitja 1960:  2.37,4 Bill Mulliken	, <br style="clear:both;" />
200 m liblikat
Finaal: 18. oktoober Osavõtjaid: 35 Riike: 21 Maailmarekord:  2.06,9 (1964) Kevin Berry, Olümpiarekord: 2.12,8  (1960) Michael Troy, Olümpiavõitja 1960: 2.12,8  Michael Troy, <br style="clear:both;" />
400 m kompleksi
Finaal: 14. oktoober Osavõtjaid: 32 Riike: 19 Maailmarekord:  4.48,6 (1964) Dick Roth, <br style="clear:both;" />
4x100 m vabalt
Finaal: 14. oktoober Osavõtjaid: 13 võistkonda Maailmarekord:  3.36,1 (1963) Stephen Clark, Gary Ilman, Richard McDonough, Ed Townsend <br style="clear:both;" />
4x200 m vabalt
Finaal: 18. oktoober Osavõtjaid: 15 võistkonda Maailmarekord: 8.01,8  (1964) Bill Mettler, Don Schollander, Mike Wall, Dave Lyons Olümpiarekord:  8.10,2 (1960) George Harrison (2.03,4), Richard Blick (2.01,9), Michael Troy (2.02,9), Jeff Farrell (2.02,0) Olümpiavõitja 1960:  8.10,2 George Harrison (2.03,4), Richard Blick (2.01,9), Michael Troy (2.02,9), Jeff Farrell (2.02,0) <br style="clear:both;" />
4x100 m kompleksi
Finaal: 16. oktoober Osavõtjaid: 14 võistkonda Maailmarekord: 4.00,1  (1963) Bill Craig, Richard McGeagh, Walter Richardson,Stephen Clark Olümpiarekord: 4.05,4  (1960) Frank McKinney (1.02,0), Paul Hait (1.10,5), Lance Larson (58,0,Jeff Farrell (54,9) Olümpiavõitja 1960:    Frank McKinney (1.02,0), Paul Hait (1.10,5), Lance Larson, (58,0, Jeff Farrell (54,9) <br style="clear:both;" />
100 m vabalt
Finaal: 13. oktoober Osavõtjaid: 44 Riike: 22 Maailmarekord: 58,9  (1964) Dawn Fraser, Olümpiarekord:  1.01,2 (1960) Dawn Fraser, Olümpiavõitja 1960:  1.01,2 Dawn Fraser, <br style="clear:both;" />
100 m selili
Finaal: 14. oktoober Osavõtjaid: 31 Riike: 18 Maailmarekord: 1.08,3  (1964) Ginny Duenkel, Olümpiarekord:  1.09,0 (1960) Lynn Burke, Olümpiavõitja 1960: 1.09,0  Lynn Burke, <br style="clear:both;" />
200 m rinnuli
Finaal: 12. oktoober Osavõtjaid: 28 Riike: 15 Maailmarekord:  2:45,5 (1964) Galina Prozumenštšikova, Olümpiarekord:  2.49,5 (1960) Anita Lonsbrough, Olümpiavõitja 1960: 2.49,5  Anita Lonsbrough, <br style="clear:both;" />
100 m liblikat
Finaal: 16. oktoober Osavõtjaid: 31 Riike: 16 Maailmarekord:  1.05,1 (1964) Ada Kok, Olümpiarekord:  1.09,5 (1960) Carolyn Schuler, Olümpiavõitja 1960: 1.09,5  Carolyn Schuler, <br style="clear:both;" />
400 m kompleksi
Finaal: 17. oktoober Osavõtjaid: 26 Riike: 15 Maailmarekord: 5.14,9  (1964) Donna de Varona, <br style="clear:both;" />
4x100 m vabalt
Finaal: 15. oktoober Osavõtjaid: 10 võistkonda Maailmarekord:  4.07,6 (1964) Terri Stickles, Kathy Seidel, Eleanor Bricker, Lynne Allsup, Olümpiarekord: 4.08,9  (1960) Joan Spillane (1.02,5), Shirley Stobs (1.03,5), Carolyn Wood (1.02,0), Chris von Saltza (1.00,9) Olümpiavõitja 1960: 4.08,9  Joan Spillane (1.02,5), Shirley Stobs (1.03,5), Carolyn Wood (1.02,0), Chris von Saltza (1.00,9) <br style="clear:both;" />
4x100 m kompleksi
Finaal: 18. oktoober Osavõtjaid: 9 võistkonda Maailmarekord: 4.34,6  (1964) Cathy Ferguson, Cynthia Goyette, Martha Randall, Kathleen Ellis Olümpiarekord: 4.41,4  (1960) Lynn Burke (1.09,0), Patty Kempner (1.20,9), Carolyn Schuler (1.08,9), Chris von Saltza (1.02,3) Olümpiavõitja 1960:   Lynn Burke (1.09,0), Patty Kempner (1.20,9), Carolyn Schuler (1.08,9), Chris von Saltza (1.02,3) <br style="clear:both;" />
Medalid
Korraldajariik
Tiiu Vijar
Tiiu Vijar (sündinud 16. oktoobril 1942Tartus) on eesti köite- ja nahakunstnik. Vijar õppis aastatel 1967–1972 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis tekstiili ja kergetööstuse toodangu erialal. Töötas aastatel 1961–1967 asutuses „Energiamüük“ elektrimõõteriistade reguleerijana, aastatel 1972–1981 tootmiskoondise „Sport“ ja hiljem sporditarvete katsetehases „Vihur“ kunstnikuna ja aastatel 1982–2015 Eesti Kunstiakadeemias meistri ja õppejõuna. Tiiu Vijar on liidu liige alates 1979. aastast, Eesti nahakunstnike Liidu liige alates 1979. aastast ja Eesti Köitekunstnike Ühenduse asutajaliige alates 1996. aastast.
Tiiu Vijar osaleb näitustel alates 1973. aastast. Tiiu Vijar on loonud abstraktse ja geomeetrilise kujundusega raamatuköiteid, köiteobjekte, karpide komplekte ja dekoratiivkarpe. Geomeetriliste objektide ja karpide teostamisel kasutab tihti meisterlikult keerukat ning nõudlikku voolitehnikat, lisaks ka kõrgreljeefi, maali ja pärgamenti. Tiiu Vijari teosed on pälvinud mitmeid köitekunsti auhindu Eestis ja rahvusvaheliselt.
Looming
2018
2017
2015
2014
2013
Šaperonid
pisi|Hsp33 šaperoni struktuur Šaperonideks ehk tugivalkudeks nimetatakse valke, mille funktsioon on abistada erinevate makromolekulide õigesti kokkuvoltumist või lahtivoltumist. Valgud on rakkudes funktsionaalsed alles siis, kui neil on õige konformatsioon. Seega on šaperonidel tähtis ülesanne hoida ära vastsünteesitud polüpeptiidide omavaheline agregeerumine ning seeläbi takistada mittefunktsionaalsete ja toksiliste struktuuride teket rakus.
Šaperonid võivad lahti voltida valesti agregeerunud valke, et anda neile n-ö uus võimalus õige konformatsiooni saavutamiseks. Näiteks aitavad šaperonid rakutuumas paiknevate kromosoomide õige struktuuri tekkimist. Täpsemalt osalevad šaperonid histoonide ja DNA kompleksi moodustamises, mida nimetatakse nukleosoomiks. Šaperonide põhiliseks substraadiks on rakus siiski valgud.
Šaperonide funktsiooni saab lihtsustatult jagada kaheks. On šaperonid, mis toetavad substraadi õige konformatsiooni tekkimist, kasutades selleks ära ATP-d ehk omades ATP-aaset aktiivsust. Sellisteks võib lugeda šaperone nagu GroEL/GroES või DnaK/DnaJ/GrpE. Teine grupp šaperone on niinimetatud hoidjad (ingl holdases), mis seostuvad voltuvate makromolekulide vaheproduktidega, takistades seeläbi nende agregatsiooni. Sellise omadusega on näiteks Hsp33.
Klassifikatsioon
Enamik šaperonidest jaotatakse niinimetatud kuuma šoki valkude klassi (ingl heat shock proteins) põhjusel, et nende sünteesi initsieerib temperatuuri tõus või muu rakuline stress. Siinkohal on heaks näiteks järsult tekkinud vajadus toota suures koguses valku, mistõttu on vaja ka tugivalke, et äsja sünteesitud valgud omandaksid õige struktuuri ja seeläbi oleksid organismis funktsionaalsed.
Kuuma šoki valkude klassi kuuluvad šaperonid jagatakse nende molekulmasside (daltonites) alusel perekondadesse, näiteks perekonnad hsp60 või hsp70. Tuleb rõhutada, et sama perekonda esindavad šaperonid võivad töötada eri organellides ja erineda üksteisest märkimisväärselt. Näiteks mitokondritel on enda hsp60 ja hsp70 perekonda kuuluvad šaperonid, mis erinevad tsütosoolis leiduvatest hsp60 ja hsp70 šaperonidest.
Üldine mehhanism
Šaperonid on spetsiifiliselt valkude valet konformatsiooni äratundvad abivalgud. Üks mehhanism, kuidas šaperonid enda substraadid üles leiavad, peitub hüdrofoobsete ja hüdrofiilsete domeenide äratundmises. Nimelt peituvad korrektselt kokkuvoltunud valkudel hüdrofoobsed osad enamasti struktuuri sisemusse ja hüdrofiilsed osad katavad väliskihi. Kui mittekorrektset struktuuri omava valgu hüdrofoobsed osad asuvad väljaspool, interakteerub šaperon enda hüdrofoobse domeeniga substraadi külge.
Siduv immunoglobuliinne valk (BiP)
Endoplasmaatilises retiikulumis (ER) on üheks levinumaks šaperoniks siduv immunoglobuliinne valk (BiP) (ingl binding immunoglobulin protein), tuntud ka kui 78kDa glükoosi poolt reguleeritud valk (GRP-78) (ingl glucose-regulated protein) või kuuma šhoki 70kDa valk 5 (HSPA5) (ingl heat shock 70kDa protein 5). BiP valku kodeerib inimestel HSPA5 geen. BiP on oluline just seetõttu, et ta seondub vastsünteesitud valkudega, mis on sisenenud ER-i, ja hoiab neid stabiilses olekus edasisteks voltimisteks ja oligomeriseerumisteks.
BiP on tugevalt konserveerunud valk kõigis eukarüootides. Samuti on BiP ekspreseeritud kõigis inimese kudedes. Inimese BiP valgus on tugevalt konserveerunud kaks tsüsteiini, mis läbivad post-translatsioonilised modifikatsioonid nii pärmi kui ka imetajate rakkudes. Pärmi rakkudes on näidatud, et N-terminaalne tsüsteiin sulfenülaaditakse ja glutatioonülaaditakse oksüdatiivse stressi ajal. Mõlemad eelpool mainitud modifikatsioonid parandavad BiP-i võimet takistada valkude agregatsiooni. Hiirte rakkudes moodustavad kaks konserveerunud tsüsteiini disulfiidsilla, mis parandab BiP-i seondumist denatureeritud valkudega ehk valkudega, mis ei oma õiget konformatsiooni.
Struktuur
BiP koosneb kahest funktsionaalsest domeenist: nukleotiidi siduv domeen (NBD) (ingl nucleotide-binding domain) ja substraati siduv domeen (SBD) (ingl substrate-binding domain). NBD seob ja hüdrolüüsib ATP-d, SBD seob polüpeptiide.
NBD koosneb kahest suurest globulaarsest aladomeenist I ja II ning need omakorda on jagatud kaheks väikseks aladomeeniks A ja B. Kõiki aladomeene eraldab lõhe, kuhu seondub nukleotiid, üks Mg2+ ja kaks K+ iooni, mis ühendavad kõik neli IA, IB, IIA ja IIB aladomeeni kokku. SBD domeen on jagatud kaheks aladomeeniks SBDα ja SBDβ. SBDβ on oma olemuselt tasku, kuhu substraat saab siseneda, ja SBDα on helikaalne kaas, mis sulgeb SBDβ tasku, kui sinna on sisenenud substraat. NBD ja SBD domeene ühendab linker-ala.
Mehhanism
BiP aktiivsus on reguleeritud allosteerilise ATPaas tsükliga. Nimelt, kui ATP on seondunud NBD-ga, siis SBDα kaas on avatud ja SBD domeen tervikuna on vähese afiinsusega substraadi vastu. ATP hüdrolüüsil on SBD-ga seondunud nüüd ADP, SBDα kaas sulgub ja substraat jääb taskusse. BiP kaitseb sellisel moel substraati enneaegse voltumise ja agregatsiooni eest. ADP vahetusel ATP vastu SBDα kaas avaneb, peidus hoitud substraat saab SBDβ taskust väljuda ja on vaba edasisteks voltumisteks või oligomeriseerumiseks. ATPaas tsüklit võivad oluliselt parandada disulfiid isomeraas (PDI) (ingl protein disulfide isomerase) ja BiP-i košaperonid. Nukleotiidi siduvad faktorid (NEFs) (ingl nucleotide binding factors) hõlbustavad ATP seondumist pärast ADP vabanemist ja J valgud (ingl J proteins) soodustavad ATP hüdrolüüsi.
Šaperonide kliiniline olulisus siduva immunoglobuliinse valgu näitel
2015. aasta uurimuses leiti, et BiP-i prokarüootsed ortoloogid on heaks sihtmärgiks antibiootikumide arendamisel, sest need interakteeruvad võtmetähtsust omavate valkudega nagu RecA, mis on bakteri DNA replikatsioonis osalev elutähtis valk. Vastupidi bakteritele pole viirustel enda BiP-i analooge leitud. Nemad kasutavad peremeesraku BiP-i enda valkude õigeks voltimiseks ja stimuleerivad BiP-i ekspressiooni, et takistada ER-i stressist tulenevat peremeesraku apoptoosi.
Autoimmuunhaigused
Nagu paljudel stressi ja kuumuse šoki valkudel on ka BiP-l immunoloogiline aktiivsus, kui ta vabastatakse rakust ekstratsellulaarsesse ruumi. Täpsemalt tugevdab BiP immuunsüsteemis põletikuvastaseid signaale ja aitab seeläbi põletiku alandada. On näidatud, et BiP seondub monotsüüdi pinnal oleva retseptoriga ja seeläbi indutseerib põletikuvastaste tsütokiinide sekretsiooni. Lisaks alandab BiP T-lümfotsüütide aktivatsiooniks vajalike kriitiliste molekulide tootmist ja reguleerib monotsüüdi diferentseerumise rada dendriitrakuks. Täpsemad BiP-i immunoloogilise aktiivsuse mehhanismid pole teada.
Südame ja veresoonkonnahaigused
BiP-i ülesregulatsiooni on seostatud ER-i stressi indutseeritud südame väärtalitlusega ja dilatiivse kardiomüopaatiaga. Lisaks arvatakse, et BiP on võimeline aeglustama ateroskleroosi arengut, leevendades homotsüsteiinide poolt indutseeritud ER-i stressi, vähendades nii vaskulaarsete endoteelirakkude apoptoosi ja inhibeerides geene, mis vastutavad kolesterooli ja triglütseriidide biosünteesi eest. Kõik eelmainitud sündmused omavad olulist rolli aterosklerootiliste naastude väljakujunemisel.
Neurodegeneratiivsed haigused
BiP ennetab ER-i stressi poolt indutseeritud neuronite surma, takistades valesti voltunud valkude akumuleerumist rakku ja viies vale struktuuriga valgud õigesse konformatsiooni. Lisaks on leitud, et BiP-i keemiline indutseerija BIX vähendas isheemiliste hiirte peaaju infarkti.
Mittevoltunud valkude vastus
Mittevoltunud valkude vastus (UPR) on raku stressi vastus, mis väljendub endoplasmaatilises retiikulumis. See stressi vastus on konserveerunud kõigis imetajates, aga ka näiteks pärmis. UPR indutseerib rakkudes mittevoltunud või vale konformatsiooniga valgud endoplasmaatilise retiikulumi luumenis. UPR töötab valdavalt kolmeetapilises järjekorras: esiteks taastatakse raku normaalne funktsioneerimine, peatades selleks valkude translatsiooni, siis degradeeritakse teatav osa vale konformatsiooniga valgud ja seejärel aktiveeritakse vajalikud signalisatsioonirajad, et toota lisaks šaperone, mis aitaksid viia valesti voltunud valgud õigesse konformatsiooni. Kui neid eesmärke ei suudeta täita teatud aja jooksul, suunatakse rakk apoptoosi. Püsivat UPR-i kahtlustatakse seotud olevat eelliste neurodegeneratiivsete haigustega nagu Creutzfeldt-Jakobi tõbi, Alzheimeri tõbi, Parkinsoni tõbi ja Huntingtoni tõbi.
Rennweg am Katschberg
Rennweg am Katschberg on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.
Salme Rosalie Riig
Salme Rosalie Riig (ka Riig-Schönberg ja Riig-Reiman 12. august 1903 Pärnu – 5. september 1973 Palo Alto, California) oli eesti skulptor ja graafik.
Rennweg am Katschberg
Omavalitsuse osad on Rennweg, St. Peter ja Oberdorf.
Alexandre Brongniart
pisi|Alexandre Brongniart Alexandre Brongniart (10. veebruar 1770 Pariis – 7. oktoober 1847 Pariis, Prantsusmaa) oli prantsuse keemik, mineraloog ja zooloog. Tema kirjeldatud taksonid on tähistatud nimega Al.Brongn.
Salme Rosalie Riig
Ta lõpetas 1922 Pärnu tütarlastegümnaasiumi ja 1924 Stettini (Szczecini) kodumajanduskooli ning töötas Tartus majapidamisõpetajana. 1934. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli kunstiajaloolasena ning 1943. aastal kunstikooli Pallas skulptuuriosakonna, kus õppis Anton Starkopfi juhendamisel. Kunstinäitustel hakkas esinema juba 1938. aastal. Tema väikesed aktifiguurid ja uusasjalikud seinapannood oli 1930. aastate teisele poolele omaselt natuurilähedased.
Rennweg am Katschberg
Gmünd Rennwegist lõunas toimib Liesertali ja Maltatali vahelise ühenduspunktina. Ringkonnakeskus Spittal an der Drau asub Gmündist kagus.
Alexandre Brongniart
Haridus ja töö
Ta töötas Pariisis École de Minesis juhendajana. 1800. aastast surmani töötas ta Sèvre'i portselanitehase direktorina.
Rennweg am Katschberg
Lähedalasuv Millstatti järv on turistide seas populaarne.
Salme Rosalie Riig
Põgenes Eestist 1944. aastal. Asus esmalt Rootsi, sealt edasi 1949 Argentinasse ja 1968 USA-sse. Jätkas kunstnikuna tegutsemist ka Argentinas, pälvides 1951 Salon Nationali välismaalaste preemia ja 1957 Buenos Airese Salon Municipali Yrurtua auhinna. Käsitles oma loomingus mütoloogilisi ja Piibli teemasid.
Rennweg am Katschberg
Autobahnil edasi lõunasse sõites jõuab Villachisse.
Alexandre Brongniart
Panus teadusse
Lisaks avaldas ta kirjatöid mineraloogia ja keraamika vallas.
Alexandre Brongniart'd peetakse esimeseks, kes järjestas kronoloogiliselt tertsiaari geoloogilised üksused ja kirjeldas need.
Rennweg am Katschberg
Ajalugu
Asula tekkis Kärnteni hertsogkonnas orgu Rauchenkatschi lossist põhjas, mida on esmamainitud 1197. aasta dokumendis kui castrum chaetze. Piirkond, mille Saksamaa kuningas Heinrich II 1007. aastal esialgu Freisingi piiskoppidele loovutas, läks seejärel Salzburgi peapiiskoppidele. Sarnaselt lossiga on ka Katschi org saanud nime tõenäoliselt Katschi isandate järgi Steiermargist. Seda haldasid Salzburgi ministeriaalid, et kontrollida olulist kaubateed üle Katschbergi kuru.
Alexandre Brongniart
Isiklikku
Arhitekt Alexandre-Théodore Brongniart oli Alexandre Brongniart' isa. Brongniart abiellus Jeanne Cécile de Coquebert Montbret'ga. Neil sündis üks poeg Adolphe-Théodore Brongniart (elukutse botaanik) ja tütred Hermine Brongniart ja Mathilde Brongniart.
Rennweg am Katschberg
Ajalugu
Tänapäevane omavalitsus loodi 1850. aastal pärast 1848. aasta revolutsioone Austria keisririigis. 2007. aastal ülendati see turulinnaks.
Alexandre Brongniart
Tunnustus
1823. aastal valiti ta Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
Pilvepillerkaar
Pilvepillerkaar (kirjutatud ka Pilve Pillerkaar) oli Eesti alternatiivmuusika festival, mida korraldab MKDK.
Alexandre Brongniart
Kirjandus
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Alexandre Brongniart seisuga 01.07.2014.
Rennweg am Katschberg
Muusika
Alpi piirkonna rahvamuusikat (Volksmusik) esitab kapell Katschtaler Trachtenkapelle, mis esineb kohalikel kontsertidel. Seal kuuldavat muusikat mängitaksegi tänapäeval veel ainult sellistes väikestes kohtades nagu Rennweg ehk väikestes külades, kust pole kadunud rahvamuusika traditsioon, mida peetakse Austria kultuuri oluliseks osaks.
Pilvepillerkaar
Festival toimus alates 1998. aastast ja alati augusti viimasel nädalavahetusel.
Rennweg am Katschberg
Muusika
thumb|left|Püha Jüri kirik
Pilvepillerkaar
Ansambli Beggar's Farm liige ja festivali juhtfiguure Heikki Tikas on seda festivali kirjeldanud nii, et sellele festivalile reklaami ei tehta, plakateid ei trükita ja publikut ei oodata.
Rennweg am Katschberg
Religioon
Püha Jüri kihelkonnakirik asub Katschi oru lääneküljel.
Püha Peetruse kirikut oru idaküljel on hiljuti renoveeritud. See asub väikeses St. Peteri külas.
Katschberg
Katschbergi piirkond on populaarne suusakuurort Salzburgi ja Kärnteni piiril. See asub platool otse Katschbergi tunneli kohal, kõrgusel 1641 m. Suusakuurort koosneb peamiselt neljatärnihotellidest ja puhkekorteritest, millest enamikul on juurdepääs suusatõstukitele. Piirkonna identiteeti aitavad hoida regulaarselt toimuvad folklooriõhtud.
Katschbergi 60 km suusanõlvu ulatuvad üle kahe mäetipu. Kuurorti pikim rada on 6 km, mis viib Ainecki mäe tipust Sankt Margaretheni külla. Suusanõlvu teenindab 16 tõstuki süsteem võimsusega 24 000 inimest tunnis.
Surelikud masinad
"Surelikud masinad" on Philip Reeve'i 2001. aastal ilmunud lasteraamat. Eesti keeles ilmus raamat aastal 2006.
Läti Rahvusooper
Läti Rahvusooper (Latvijas Nacionālā Opera, LNO). Riias asuv Läti juhtiv ooperitrupp, mille koosseisu kuuluvad omaette institutsioonina Läti Rahvusballett (Latvijas Nacionālāis balets, LNB), Läti Rahvuskoor (Latvijas Nacionālāis koris, LNK) ja Läti Rahvusorkester (Latvijas Nacionālāis orkestris). pisi|Läti Rahvusooper
Ooperimaja
Riia Rahvusooperi trupp resideerib Riia südalinnas arhitekt Ludwig Bohnstedi projekti (mille isiklikult kiitis heaks Venemaa tsaar Aleksander II) järgi 1863. aastal valminud uusklassitsistlikus, algselt Saksa trupile rajatud teatrihoones. Kuid esialgne hoone on üle elanud palju ümberehitusi. Hoone hävis 1882. aasta suures tulekahjus ning avati rekonstrueerituna Riia peaarhitekti Reinholds Schmaelingi projekti järgi 1887. aastal. Väiksemaid ümberehitusi tehti 1957.–1958. aastal ja 1970. aastate keskel. 1990.–1995. aastal oli Riia ooperimaja suletud, kuna ooperiteatrit rekonstrueeriti ja moderniseeriti. Paremat akustikat silmas pidades vähendati senist istekohtade arvu (1200) 933-ni, kuid jäeti muutmata traditsiooniline, ehkki ebamugav saali plaani. Selles puudub vahekäik ning mõned istekohad on vahetult dirigendi selja taga. 2001. aastal lisati vanale ooperimajale uus hoone, milles on väike saal (300 kohta) ja ruumid artistidele ja tehnilisele personalile.
Rahvusooperi sünd
Detsembris 1912 asutati dirigent Pāvuls Jurjānsi (1866–1948) initsiatiivil ooperitrupp Latviešu opera, mis andis etendusi Rīgas Vācu teātra (Riia Esimene Teater) ruumides. Esimese maailmasõja alates evakueeriti trupp augustis 1914 Venemaale, kust ta naasis 1918 Riiga ja andis mõnda aega etendusi endises Riia vene teatris (praegune Läti Rahvusteater, Nacionālā teātra).