cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Braunschweig
Keskaeg ja varauusaeg
Heinrich Lõvi sai nii võimsaks, et julges keelduda sõjalisest abist keiser Friedrich I Barbarossale, mis viis tema pagendamiseni 1182. aastal. Heinrich läks Inglismaale eksiili. Ta oli 1168. aastal loonud sidemed Inglise kuningakojaga, abielludes Inglismaa kuninga Henry II tütre Matildaga, kes oli Richard Lõvisüdame õde. Kuid tema poeg Otto, kes suutis mõju taastada ja krooniti lõpuks Saksa-Rooma keisriks, jätkas linna arengu toetamist.
Keskajal oli Braunschweig oluline kauplemiskeskus, üks Põhja-Euroopa majanduslikke ja poliitilisi keskusi ning Hansa Liidu liige 13. sajandist 17. sajandi keskpaigani. 1600. aasta paiku oli Braunschweig suuruselt seitsmes linn Saksamaal. Kuigi linn oli ametlikult üks Saksa-Rooma riigi liikmesriigi Braunschweig-Lüneburgi hertsogkonna valitsejate residentse, valitsesid enamiku hiliskeskajast ja varauusajast Braunschweigi de facto sõltumatult võimas patriitside klass ja gildid. Braunschweigi bürgerite kasvava võimu tõttu kolisid Braunschweig-Wolfenbütteli vürstid, kes valitsesid ühte Braunschweig-Lüneburgi osa, 1432. aastal lõpuks oma residentsi lähedalasuvasse Wolfenbütteli linna. Braunschweig-Wolfenbütteli vürstid saavutasid kontrolli linna üle alles 17. sajandi lõpus, kui Braunschweig-Lüneburgi hertsog Rudolf August vallutas selle pärast piiramist. 18. sajandil ei olnud Braunschweig ainult poliitiline, vaid ka kultuuriline keskus. Mõjutatuna valgustusajastu filosoofiast, hakkasid hertsogid Anton Ulrich ja Karl I kunstide ja teaduse patroonideks. 1745. aastal asutas Karl I Collegium Carolinumi, mis on Braunschweigi tehnikaülikooli eelkäija, ja 1753. aastal kolis ta hertsogi residentsi tagasi Braunschweigi. Sellega meelitas ta luuletajaid ja mõtlejaid, nagu Lessing, Leisewitz ja Jakob Mauvillon oma õukonda ja linna. Lessingi "Emilia Galottit" ja Goethe "Fausti" etendati esimest korda Braunschweigis.
19. sajand
Iseseisva riigina lakkas Braunschweig olemast 1806, mil Saksa-Rooma riik likvideeriti. Napoleoni sõdade ajal 1806. aastal vallutasid linna prantslased ja 1807. aastal sai sellest üürikese Vestfaali kuningriigi osa. Maapaos hertsog Friedrich Wilhelm rajas vabatahtlike korpuse (must korpus), mis võitles prantslastega mitmes lahingus.
Pärast Viini kongressi 1815. aastal sai Braunschweigist taasloodud sõltumatu Braunschweigi hertsogkonna pealinn, 1871. aastast sai hertsogkonnast Saksa keisririigi liiduriik. 1830. aasta juulirevolutsiooni kiiluvees sunniti Braunschweigis troonist loobuma hertsog Karl II. Tema absolutistlik valitsemisstiil oli eelnevalt võõrandanud aadli ja kodanluse, samas kui alamklasse mõjutas halb majanduslik olukord. 7. septembri öösel vastu 8. septembrit 1830 ründas vihane rahvahulk hertsogipaleed Braunschweigis, see süüdati põlema ja hävitati täielikult. Karli järglane oli tema vend Wilhelm VIII. Wilhelmi valitsemisajal tehti liberaalseid reforme ja tugevdati Braunschweigi parlamenti.
19. sajandil pani industrialiseerimine linnas rahvaarvu kiirelt kasvama, põhjustades lõpuks esimest korda Braunschweigi märkimisväärse laienemise keskaegsete kindlustuste ja Okeri jõe taha. 1. detsembril 1838 avati esimene lõik Braunschweigi–Bad Harzburgi raudteeliinist, mis ühendas Braunschweigi ja Wolfenbüttelit. See oli esimene raudteeliin Põhja-Saksamaal ja sellega opereeris Braunschweigi hertsogkonna riigiraudtee.
20. sajandi algus ja keskpaik
pisi|Braunschweig 1900. aasta paiku
8. novembril 1918, esimese maailmasõja lõpupäevil, sundis sotsialistlik tööliste nõukogu hertsog Ernst Augusti troonist loobuma. 10. novembril kuulutas nõukogu välja Braunschweigi Sotsialistliku Vabariigi, mida valitses Saksamaa Sõltumatu Sotsiaaldemokraatliku Partei (USPD, juht Heinrich Jasper). Järgnenud maapäeva valimistel 22. detsembril 1918 võitis Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei (MSPD) ning USPD ja MSPD moodustasid koalitsioonivalitsuse. Kommunistliku Spartakistide Liidu juhitud 1919. aasta ülestõus Braunschweigis sai lüüa, sest vabakorpuste väed Georg Ludwig Rudolf Maerckeri juhtimisel võtsid linna Saksa kaitseministri Gustav Noske käsul üle. Seejärel loodi SPD juhitud valitsus; 1921. aasta detsembris kiideti heaks uus põhiseadus Braunschweigi vabariigile, mis oli nüüd parlamentaarne vabariik Weimari vabariigis. Selle pealinn oli taas Braunschweig.
Pärast maapäeva valimisi 1930. aastal oli Braunschweig teine liidumaa Saksamaal, kus natsid osalesid valitsuses: Natsionaalsotsialistlik Saksa Töölispartei (NSDAP) moodustas koalitsioonivalitsuse mitme konservatiivse ja parempoolse parteiga. Braunschweigi siseministri Dietrich Klaggesi toel organiseeris NSDAP Braunschweigis suure SA kogunemise. 17.–18. oktoobril 1931 marssis 100 000 SA rünnakrühmlast läbi linna, tänavavõitlustes natside, sotsialistide ja kommunistide vahel jäi maha mitu surnut ja vigastatut. 25. veebruaril 1932 andis Braunschweigi liidumaa Adolf Hitlerile Saksa kodakondsuse, et võimaldada tal osaleda 1932. aasta Saksa presidendivalimistel. Braunschweigis sooritasid natsid liidumaa valitsuse nõusolekul mitmeid rünnakuid poliitiliste vaenlaste vastu.
pisi|vasakul|Braunschweig 15. oktoobri öösel 1944
Pärast natside võimuhaaramist 1933. aastal paigutati Braunschweigi liidumaale mitu riigiasutust, sealhulgas Deutsche Forschungsanstalt für Luftfahrt Völkenrodes, Hitlerjugendi Akademie für Jugendführung ja SS-Junkerschule Braunschweig. Reichswerke Hermann Göring Salzgitteris ja Stadt des KdF-Wagens, samuti mitu tehast linnas endas (sealhulgas Büssing ja Volkswagenwerk Braunschweig) muutsid Braunschweigi piirkonna üheks Saksa relvatööstuse keskuseks.
Teise maailmasõja ajal oli Braunschweig XI sõjaväeringkonna alampiirkonna peakorter ja garnisonilinn 31. jalaväediviisile, mis võttis osa sissetungist Poolasse, Belgiasse ja Prantsusmaale ja sai suuri purustusi Venemaalt taganemise käigus. Sel perioodil toodi linna sunnitööle tuhandeid Ostarbeitereid (idapoolsetest riikidest pärit töölisi) ja aastatel 1943–1945 suri vähemalt 360 nendelt töölistelt ära võetud last Ostarbeiterite sünnitusmajas (Entbindungsheim für Ostarbeiterinnen).
1944. aastal rajati Braunschweigi linna Neuengamme koonduslaagri alamlaager. Sajad vangid, peamiselt juudid, elasid rasketes tingimustes ja sajad surid nälga, haigustesse ja ületöötamisse. Itaalia kirjanik Piera Sonnino kirjutas oma vangistusest selles laagris raamatus "Questo è stato" ('See on juhtunud').
15. oktoobril 1944 korraldati Inglise-Ameerika õhurünnak korraga Duisburgile, Kölnile ja Braunschweigile. Esimest kaht linna ründas kumbagi üle tuhande, Braunschweigi 233 lennukit. Linnas elas sel ajal umbes 150 000 inimest. Pommitati eeskätt kesklinna vahvärkmajade piirkondi. Algul visati lõhkepomme, et majakatuseid purustada, pärast süütepomme, et tekitada võimalikult suurt tulekahju. Pommitamise tagajärjel tekkis tuletorm, milles enamus linnast maha põles. Hävines suurem osa linna kirikutest ja vanalinn (Altstadt), suurim ühesuguste vahvärkmajade ansambel Saksamaal. Viimased tulekolded kustutati alles 20. oktoobril. Ainult 18% majadest ja 19% korteritest jäid kahjustamata. Surnuid oli ametlikel andmetel vaid poolsada, tänapäeval arvatakse, et pisut üle tuhande.
Linna toomkirik, mille natside valitsus muutis rahvuslikuks pühamuks (nationale Weihestätte), seisab endiselt.
Sõjajärgne aeg kuni 21. sajandini
Väikesed linnaosad elasid liitlaste pommirünnakud üle, nii jäid nad esindama linna erilist arhitektuuri. Toomkirik taastas oma funktsiooni protestantliku kirikuna.
Liitlaste okupatsioonivõimud kaotasid Braunschweigi vabariigi pärast sõda, Braunschweig lakkas olemast pealinn ja enamus tema maid liidendati äsja loodud Alam-Saksi liidumaaga.
Külma sõja ajal kannatas Braunschweig Lääne-Saksamaa osana majanduslikult raudse eesriide läheduse tõttu. Linn kaotas oma ajalooliselt tugevad majandussidemed toonase Ida-Saksamaaga; aastakümneteks jäi majanduslik kasv alla ja töötus ületas Lääne-Saksa keskmise.
1990. aastatel laiendati õhurünnakus hävinud ajalooliste hoonete rekonstrueerimist. Braunschweigi lossi fassaad ehitati ümber ja hooned, näiteks Alte Waage (algselt ehitatud 1534. aastal), on taas terved.
Kultuur
pisi|püsti|1904. aasta [[postkaart, mis kujutab tüüpilist Braunschweigi toitu]] pisi|püsti|"Piëta", [[Menashe Kadishmani skulptuur Braunschweigis]]
Määritav suitsusealihavorst Braunschweiger Mettwurst on nime saanud linna järgi. Teised traditsioonilised kohalikud toidud on spargel, Braunschweiger Lebkuchen, lehtkapsas, mida serveeritakse Bregenwurstiga, ja küpsised nimega Uhlen un Apen (alamsaksa 'öökullid ja ahvid').
Meedia
Braunschweigi suur kohalik ajaleht on aastast 1946 Braunschweiger Zeitung. Varem Braunschweigis ilmunud lehed olid Braunschweigische Anzeigen/Braunschweigische Staatszeitung (1745–1934), Braunschweigische Landeszeitung (1880–1936) ja Braunschweiger Stadtanzeiger/Braunschweiger Allgemeiner Anzeiger (1886–1941) ning sotsiaaldemokraatlik Braunschweiger Volksfreund (1871–1933).
Braunschweigi lähedal Cremlingen-Abbenrodes on Cremlingeni ülekandejaam, suur kesklaine raadiojaam, mis kannab üle Deutschlandfunki programme sagedusel 756 kHz.
Festivalid
Schoduveli, keskaegset Põhja-Saksa karnevali peetakse Braunschweigis juba 13. sajandist. 1979. aastast peetakse Braunschweigis Rosenmontagi eelõhtul Põhja-Saksa suurimat karnevaliparaadi, mida kutsutakse keskaegse tava auks Schoduveliks.
Iga-aastast jõuluturgu peetakse novembri lõpus ja detsembris Burgplatzil Braunschweigi kesklinnas. 2008. aastal oli turul 900 000 külastajat.
Muuseumid ja galeriid
pisi|Hertsog Anton Ulrichi muuseum pisi|Villa Salve Hospes
Linna kõige olulisem muuseum on Herzog Anton Ulrich-Museum. See on tuntud kunstimuuseum ja vanim avalik muuseum Saksamaal, mis on asutatud 1754. aastal. Seal on Lääne-Euroopa kunstimeistrite kogu, mis sisaldab muuhulgas Düreri, Giorgione, Cranachi, Holbeini, Van Dycki, Vermeeri, Rubensi ja Rembrandti teoseid.
1861. aastal asutatud Braunschweigi Linnamuuseum (Städtisches Museum Braunschweig) on kunsti- ja kultuuriajaloo muuseum, mis dokumenteerib Braunschweigi linna ajalugu.
Naturhistorisches Museum on 1754. aastal asutatud zooloogiamuuseum.
Teised muuseumid linnas on fotograafiamuuseum Museum für Photographie, juudi muuseum Jüdisches Museum, põllumajandustehnoloogia muuseum Gut Steinhof ja Gerstäcker-Museum. Sagedasi kaasaegse kunsti näitusi korraldab ka Braunschweigi Kunstiühing (Kunstverein Braunschweig), mis asub aastatel 1805–1808 ehitatud klassitsistlikus villas Villa Salve Hospes.
Muusika ja tants
Braunschweig Classix Festival on iga-aastane klassikalise muusika festival. See on suurim klassikalise muusika edendaja piirkonnas ja üks kõige olulisemaid muusikafestivale Alam-Saksimaal.
Aastatel 2001–2009 ja taas aastast 2013 peetakse Braunschweigis Volkswagen Halles rahvusvahelise breiktantsu võistluse Battle of the Year iga-aastased finaalid.
Braunschweiger TSC on juhtivaid kujundtantsu võistkondi maailmas ning on võitnud mitmeid maailma- ja Euroopa meistrivõistluste tiitleid.
Sport
Braunschweigi nimekaim kohalik jalgpallimeeskond on Eintracht Braunschweig. 1895. aastal asutatud Eintracht Braunschweigil on pikk ja kirju ajalugu. Eintracht Braunschweig võitis Saksa jalgpalli meistrivõistlused 1967. aastal ja mängib praegu 3. Ligas, Saksa jalgpalli kolmandal tasandil, ning tõmbab ligi palju toetajaid. Klubile kuulub harukordne rekord: aastail 1963–1973 ei saanud ainuski klubi mängija 322 Bundesliga mängus järjest punast kaarti. Braunschweig oli ilmselt linn, kus toimus esimene jalgpallimäng Saksamaal. Mängu oli Saksamaale toonud kohalik kooliõpetaja Konrad Koch, kes kirjutas esimesena ka jalgpalli mängureeglite Saksa versiooni ja korraldas 1874. aastal esimese võistluse oma kooli Martino-Katharineumi õpilaste vahel. 2011. aasta Saksa mängufilm "Der ganz große Traum" räägib Kochist.
Eintracht Braunschweigil on ka edukas naiste maahoki võistkond, mis tuli 9 korda (aastatel 1965–1978) Saksamaa meistriks. Varem olid klubil ka esimese või teise astme võistkonnad jäähokis, välikäsipallis ja veepallis.
New Yorker Lions (varem Braunschweig Lions) on linna Ameerika jalgpalli võistkond, võitnud rekordilised 11 German Bowli tiitlit, samuti 5 Eurobowli (jagatud rekord).
Linna elukutseline korvpallivõistkond Basketball Löwen Braunschweig mängib korvpalli Saksamaa kõrgliigas Bundesligas. Nende eelkäija SG Braunschweig mängis varem samuti Bundesligas. Eintracht Braunschweigi naiste korvpallivõistkond mängib 2. Damen-Bundesligas, Saksamaa naiste korvpalli teisel tasandil.
Käsipallis mängib linna vanim spordiklubi MTV Braunschweig (asutatud 1847. aastal) poolelukutseliste 3. Ligas.
Teised Braunschweigi spordiklubid, mis mängivad või on mänginud Bundesligas või 2. Bundesligas, on Braunschweig Spot Up 89ers (pesapall), Braunschweiger THC (maahoki), FC Braunschweig (käsipall), Rugby-Welfen Braunschweig (ragbi) ja USC Braunschweig (võrkpall).
Iga-aastased Braunschweigis peetavad spordiüritused on rahvusvaheline ratsutamisturniir Löwen Classics, Saksamaa vanim maanteesõit Rund um den Elm ja elukutseliste tenniseturniir Sparkassen Open.
Pargid ja aiad
Pargid ja aiad linnas on 1840. aastal Johann Heinrich Blasiuse asutatud botaanikaaed Botanischer Garten der Technischen Universität Braunschweig, Bürgerpark, Löwenwall obeliskiga 1825. aastast, Prinz-Albrecht-Park ja Inselwallpark. Teised pargid ja puhkealad on Stadtpark, Westpark, Theaterpark, Museumpark, Heidbergsee, Südsee, Ölpersee, loomaaed Arche Noah Zoo Braunschweig ja lähedalasuv Essehofi loomaaed.
Oraveski järv
Oraveski järv (ka Orajärv) on paisjärv Pärnumaal Kilingi-Nõmmest umbes 2 km läänes.
Fredi Bobič
Fredi Bobič (sündinud 30. oktoobril 1971 Sloveenias Mariboris) on Saksamaa jalgpallikoondise endine ründaja. Praegu töötab ta televisioonis spordikommentaatorina.
Bobičil on nii Saksamaa kui ka Sloveenia kodakondsus. Tavaliselt kirjutatakse tema nimi kujul Bobic. Mõnikord kasutatakse vormi Bobić, mis on ekslik.
Oraveski järv
Järv on ülespaisutatud Humalaste jõe peale ja oli varem kalakasvatus, seal kasvatati karpkala.
Fredi Bobič
Saksamaa rahvuskoondises tegi Bobič debüüdi 12. oktoobril 1994, kui Budapestis mängiti Ungari jalgpallikoondisega viiki 0:0. Bobič mängis rahvuskoondises kokku 37 korda ja lõi 10 väravat.
Isiklikku
Fredi Bobič on 188 cm pikk. Ta on abielus Brittaga ja neil on kaks tütart Celine (17. november 1996) ja Tyra (15. november 1999).
Oraveski järv
Praegu on järv eraomand, see on jaotatud mitme ümberkaudse talu vahel.
Järves on palju veetaimi ja selletõttu hakkab järv kinni kasvama.
Kaladest esineb seal särge, ahvenat, haugi ja linaskit.
Peterburi Kālatšakra tempel
pisi| pisi Peterburi Kālatšakra tempel oli esimene budistlik tempel Euroopas. Tempel ehitati aastatel 1908–1915. Nõukogude võimu perioodil oli tempel suletud ja selle ruume kasutati laboratooriumina. 1990. aastal tempel taasavati.
1907. aastal alustati Peterburi budistliku templi rajamise dokumentide vormistamist. Asja algataja ja idee autor oli Agvan Doržijev. 16. märtsil 1908 ostis Doržijev 18 000 rubla eest härra Issajevilt maatüki Staraja Derevnjas.
15. aprillil kinnitati valitsuse poolt otsus ja arhitektuurne plaan templi ehitamiseks. Sel puhul avaldasid rahulolematust ja protesti kristlikud ajalehed ja Venemaa õigeusu kiriku tegelased. Eriti ägedalt astusid üles ajalehed Groza (vene keeles Гроза), Kolokol (Колокол), Retš (Речь) ja Zemštšina (Земщина). Praktiliselt algasid ehitustööd Doržijevi ostetud maatükil juba 15. aprillil. 13. mail saadi templi vundamendiga valmis, kogu ehitusprotsess pidi rangelt alluma budistlikus astroloogias maha märgitud momentidele ja tähtaegadele.
Oma põhistruktuurilt on tempel sümboolselt mandala. Peterburi tempel on püstitatud Kalatšakra auks, mis tähendab, et kogu ehitusprotsess allus esimesest hetkest peale sellele jumalusele, kellele eluaset ehitati.
Templi ehitamine toimus kõrgusse, kusjuures kogu ehitis oli jagatud kolmeks tasapinnaks, mis sümboliseerib budistlikku kosmoloogiat. Kui uurida Boroboduri stuupat, siis sama printsiip on suures osas ka templite sümboolikas.
Templi ehitusel töötas hulk meistreid ja kunstnikke Burjaatiast. Aeg-ajalt tekkis raskusi rahastamisega, sest dalai-laama oli Tiibetist eemal inglise okupantide eest ja asus ise Urgas. Potala bodhisattval oli rahakoti kasutamine seetõttu raskendatud ja see mõjutas ka ehituse tempot. Lõpuks tõi Agvan Doržijev isiklikult Lhasast raha kohale koos dalai-laama poolt kaasa antud rituaalsete riistade ja haruldaste tekstidega.
17. juunil andis lõpuks oma kirjaliku ja ametlikult avaldatud nõusoleku templi ehitamiseks pealinna ka keiser Nikolai II. Poliitilise pinevuse kasv Aasias, niisamuti burjaadi, kalmõki ja mongoolia budistide poliitilis-majanduslik surve oli põhjuseks, miks muidu poliitiliselt lühinägelik keiser nõustus budistide templi ehitamisega Peterburis.
Romanovite juubel
1913. aasta 21. veebruaril toimus ehitatavas Piiteri datsanis teenistus, mis oli pühendatud Romanovite dünastia 300-aastase troonilviibimise juubeli auks.
Sel suurel tekstide lugemisel koos Doržijeviga osales ka Daši-Doržo Itigelov, kes peale surma maeti ja mõned aastad tagasi burjaadi laamade poolt maast välja kaevati ja Ivolgaa klooster datsani suurde templisse veeti. Daši-Doržo Itigelov asub seal usulistele imetleda ja kummardada.
Kogu riik pidutses Romanovite 300-aastasel juubelil ja nuttis rõõmust. Alates Mongoolia steppidest, läbi Burjaatia, Tuva ja Kalmõkkia lugesid lamaiidid koos kristlaste, muhameedlaste, muu-usuliste ja uskmatutega karjas tänusõnu ja kiidulaulu tsaaripere heaolu ja kestvuse nimel.
Peale pidulikku teenistust pidasid nii Agvan Dorzijev kui Pandido Hambo-laama Daši-Doržo Itigelov kõned, kes tänasid võimu loa eest pystitada pealinna budausu peakorter templi näol. Samuti esinesid ida uurijad, isegi maadeuurija Kozlov võttis sõna. Kohal oli ka parun Roman Ungern von Sternberg.
Ega nood budausulised ja usupooldajad ei tulnud selle pealegi, et tšekistid neilt hiljem selle kiidulaulu ja ülistuste laulmise eest seal templi avamisel seitse nahka nende seljast võtavad, kusjuures kalmõkkide käsi käis äärmiselt kurvalt – neil hävitati peaaegu enamus rahvusest aktiivse osalemise tõttu Peterburi datsani rajamisel ja Agvan Doržijevi toetamise eest tema tegevuses.
Seda tsaaripere ülistamise tervistamise seika hõõrusid hiljem tšekistid budalastele ette aastakümneid nii Burjaatias, Mongoolias kui ka Kalmõkkias ja tapsid neid armutult, süüdistades laamasid, et nood aidanud budistliku nõiduse ja maagiaga tsaariperel töölisi ja talupoegi rõhuda.
Ramma
Ramma on küla Järva maakonnas Järva vallas. Külas on asunud Ramma mõis.
Peterburi Kālatšakra tempel
Parun Ungern von Sternberg Peterburi templis
1913. aasta algul viibis Peterburis Ungern von Sternberg, kes peale Romanovite perele pühendatud pillerkaari sõitis hiljem edasi Eestisse sugulaste juurde puhkusele.
August Mutt
August Mutt (4. jaanuar 1903 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 21. veebruar 1976 Tallinn) oli eesti insener ja õpetaja.
Peterburi Kālatšakra tempel
Parun Ungern von Sternberg Peterburi templis
1913. aastal sõlmiti kolmikleping Hiina, Tiibeti ja Briti esindajate vahel, kus Tiibet tunnistas Hiina ülemvõimu aga Hiina omakorda Tiibeti iseseisvust. Doržijevil olevat suur osa olnud selle projekti tiibetipoolse versiooni koostamisel.
Ramma
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Järva-Jaani valda.
Peterburi Kālatšakra tempel
Parun Ungern von Sternberg Peterburi templis
1913. aastal pani Jebtsundamba hutuktu VIII teele kopsaka rahasaadetise Doržijevile templi jaoks.
Pääsküla
pisi|Peeter Suure Merekindluse raudtee [[Pääsküla jaamahoone]] pisi|Peetri aedlinna kõrgemate ametnike elamu 1915. a Pääsküla on asum Nõmme linnaosas. Asum piirneb Vana-Mustamäe, Hiiu, Kivimäe, Nõmme ja Laagri asumi ning Harku, Saue ja Saku vallaga. Pääsküla asum on ligi 10 000 elanikuga Nõmme linnaosa kõige suurem asum nii elanike arvu kui ka pindala poolest, mida on 6,61 km2.
August Mutt
Töötas seejärel Võru tööstuskoolis.
Peterburi Kālatšakra tempel
Parun Ungern von Sternberg Peterburi templis
1914. aasta 2. mail kinnitas Nikolai II ametlikult Peterburi templi munkade koosseisu, mis esialgu koosnes 9 mungast ja neist 5 peavad olema kindlalt gelongid. Selline oli valitsejapoolne otsus, kuigi Agvan Lobsang oleks tegelikult soovinud suuremat laamade koosseisu templile.
Pääsküla
Pääsküla asumi lõunapiiril kulgeb Pääsküla jõgi.
August Mutt
1936. aastal valiti ta Eesti Kutsekooliõpetajate Ühingu esimeheks ja ühingu esindajana Õpetajate Koja nõukogusse.
Peterburi Kālatšakra tempel
Parun Ungern von Sternberg Peterburi templis
Tsaari otsus oli, et see asutus peab eelkõige funktsioneerima kui tempel ja lihtne pühakoda, mitte aga kloostri-asutusena, kes hakkab enda ümber masse koguma ja buda munkade arvu paisumine muutuks peagi segavaks kristliku pealinna elus.
Igatahes olid lamaiidid võidukalt budausu templi Venemaa pealinna üles ehitanud, sest see oli nende eesmärk, kusjuures neilt ei nõutud samaväärset vastuteenet Lhasas näiteks nõue rajada esimene Vene õigeusu katedraal kuhugi Lhasa servale.
Pääsküla
Nimi
Ühe versiooni järgi on Pääsküla saanud nime jõe koolme (läbipääsukoha) järgi. See ületuskoht on praegugi nähtav Pärnu maantee vanast maanteesillast allavoolu. Teise versiooni järgi tuleneb nimi sellest, et sinna jõudnud rändurid lugesid ennast pääsenuks röövlite käest, kelle meelistegevuspaigaks olnud just Hiiu ja Pääsküla vaheline mets.
Kolmanda versiooni järgi on nimi tulnud maakohtades üldtuntud ja Eestis rahvuslinnuks peetava linnu – pääsukese järgi (Pääsu(kese)küla).
Peterburi Kālatšakra tempel
Parun Ungern von Sternberg Peterburi templis
Seda suhtumist Dharmadhutasse väljendab Doržijev selgelt, avades Karlise ees paljud vägevad uksed, nii impeeriumi pealinnas Peterburis kui Kalmõkkia, Burjaatia ja Mongoolia steppides kuni Lhasani välja.
Pääsküla
Nimi
Versioonide kõlalise sarnasuse tõttu on võimalik ka kõikide nende nime lähtevariantide omavaheline kombineerimine kuni üldkasutatava nimekuju Pääsküla moodustumiseni. Nime sobivust läänemeresoome keeltesse kinnitab ehk ka see, et Soomeski on nimi Pääskylä kasutusel kohanimena, aga ka perekonnanimena. Näiteks Soomes Helsingi linnas (60°11'19.7"N ; 24°58'02.4"E); Kemis, Pajusaaril (65°45'54.3"N ; 24°31'46.6"E) ja Turus (60°26'33.7"N ; 22°20'21.9"E) on olemas Pääskylänkatu tänav ning Tampere lähedal Savonlinna ühes linnaosas asub Pääskylä asula.
Elanikkond
Pääsküla asum on Nõmme linnaosa kõige rahvarohkem asum. 2016. aastal moodustasid 0–17-aastased asumi elanikkonnast 18–22%, üle 68-aastasi oli 10–19%. Eestlasi oli asumi elanikest 80–100%.
Peterburi Kālatšakra tempel
Parun Ungern von Sternberg Peterburi templis
Millegipärast ei julge neid seiku Vahindra suhetes Agvan Lobsangiga mainida ei Gerodnik Gennadi ega ka Doržijevi usinad uurijad Venemaal, kuigi nende käest on käinud läbi hulk pabereid ja pitsateid, lisaks ka kindlasti mingi osa nende omavahelisest kirjavahetusest.
Pääsküla
Haridus ja kultuur
Asumis asuvad Tallinna Pääsküla Gümnaasium ja Pääsküla raamatukogu.
Peterburi Kālatšakra tempel
Peterburi Kalchakra tempel
10. augustil 1915 avati Peterburi Kalchakra tempel ametlikult ja lõplikult. Kõik rituaalid olid sooritatud selleks ajaks ja tempel võis alustada enda funktsiooni kui Kalachakra asupaik. Seega oli Shambala jaoks üks lisakoordinaat maha märgitud ja see asus Venemaa tolleaegses pealinnas.
Toimus suur ametlik tseremoonia, kuhu olid kogunenud suured massid.
Pääsküla
Haridus ja kultuur
pisi|Kivisild üle Pääsküla jõe Vana-Pääskülas
Pääsküla asumi tänavad
Pääskülas asuvad Adra tänav, Hirve tänav, Hirve põik, Hommiku tänav, Ilvese tänav, Kaasiku tänav, Kadaka puiestee, Kalda tänav, Kanarbiku tänav, Karusambla tänav, Kastani tänav, Kasteheina tänav, Kumalase tänav, Käolina tänav, Kärbi tänav, Külvi tänav, Laaniku tänav, Lauliku tänav, Leegi tänav, Lehtpuu tänav, Lemmiku tänav, Lemmiku põik, Liipri tänav, Lõikuse tänav, Lõo tänav, Läike tänav, Mesila tänav, Metsaveere tänav, Muraka tänav, Muuluka tänav, Mägra tänav, Möldre tee, Naaritsa tänav, Nugise tänav, Palu tänav, Palusambla tänav, Pilliroo tänav, Põdra tänav, Põllu tänav, Põllu põik, Päikese puiestee, Pärja tänav, Pärnu maantee, Pääsküla tänav, Raba tänav, Rabaveere tänav, Raie tänav, Rao tänav, Raudtee tänav, Rebase tänav, Rohula tänav, Roosi tänav, Rõõmu tänav, Ränduri tänav, Räni tänav, Rännaku puiestee, Saagi tänav, Saarepuu tänav, Saha tänav, Saha põik, Sambliku tänav, Sarve tänav, Seedri tänav, Seedri põik, Sireli tänav, Sisaski tänav, Soovildiku tänav, Suvila tänav, Sõbra tänav, Sõbra põik, Sõnajala tänav, Särje tänav, Tammepärja tänav, Tammiku tänav, Toome puiestee, Toome põik, Turbasambla tänav, Vabaduse puiestee, Vainu tänav, Viisi tänav, Vikerkaare tänav, Värsi tänav, Õhtu tänav ja Õitse tänav.
Peterburi Kālatšakra tempel
Peterburi Kalchakra tempel
Ehituses ja asjaajamises osalenud Ida Instituudi töötajad ja paljud teised olid samuti avamisel: akadeemik V. V. Radlov, S. F. Oldenburg, F. I. Tšerbatskoi, A. D. Rudnev, V. L. Kotvitš, Stahl, Esper Uhtomski (Tõnissoni korteri peremees oli ka templi avamisel), V. P. Shneider, Stahl-Goldstein, maadeuurija P. Kozlov jne. Kogu Ida Instituudi teadlaste rühm aitas kaasa budalastele templi ehituses väga lihtsal põhjusel: kuna tegu oli budismi ja Aasiat uuriva seltskonnaga, kellel avanes lõpuks võimalus osaleda ja uurida kõike, mis seotud templi ehituse ja rituaalidega siinsamas kohapeal Venemaa pealinnas. Lisaks andis ka elavate budalastega suhtlus palju, nii keelte kui kommete tundmaõppimisel. Kohapeal asusid laamad ja muud külalised budismi poolelt, nad kõik olid väärtuslik infoallikas teadlaste jaoks, ilma et nood oleks pidanud loksuma kuude viisi kuhugi kaugesse Aasiasse, et seda jupphaaval koguda.
Doržijev ütleb välja mõtte budistliku kiriku reformimise vajadusest, kuna vana Potala Geluugilik mõtlemismudel takistab uute ideede ja teadmiste teket ning levikut. See oli idee, mis paljudele budistidele ei meeldinud, sest see tähendanuks kohapealse religioosse võimu ja süsteemi strukturaalset ümberehitust paljud vanadest võimul olevatest laamadest oleksid kaotanud enda positsiooni hierarhias seega vaenlasi oli Agvan Doržijevil kohalike kloostrite juhtkonna hulgas arvuliselt. Seda mitte ainult Burjaatias, vaid ka Kalmõkkias ja Mongoolias.
Pääsküla
Ajalugu
Esimesed teated Pääsküla kohta pärinevad 13. sajandist, mil küla mainiti Taani hindamisraamatus. 1526. aastal oli küla osa Tallinna komtuuri Harku ordumõisale kuulunud vakust. 1656. aastal kuulus küla Jälgimäe mõisale. 1798. aasta Mellini atlasest on näha, et Pääsküla (Peeskül) asus mõlemal pool jõge ning et küla juurde kuulus kõrts ja vesiveski.
Peterburi Kālatšakra tempel
Peterburi Kalchakra tempel
Agvani kasuks reformi ideede levitamisel rääkis see, et teda toetas 13. Dalai ja see sundis paljusid kloostreid enda reaktsiooni maha suruma, sest Lhasa oli lamaiitide jaoks kõrgeim instants ja Potalaga või tema saadikuga avalikult sõdima hakata oleks tähendanud hierarhilist enesetappu.
Pääsküla
Ajalugu
Pääsküla jäi mõisa alluvusse kuni 19. sajandi viimase veerandini, mil hakati talusid müüma. Kõige vanemad teated Pääsküla jõge ületava silla kohta pärinevad 1579. aastast, 1656. aastal on juba konkreetselt mainitud kivisilda. Tänapäeval on arhitektuurimälestisena kaitse alla võetud Pääsküla kivisild, mille ehitamise aeg paigutatakse 1860. aastatesse. 1912. aastal ostsid Peeter Suure merekindluse ametnikud Harku mõisnikult Hermann von Harpelt 175 tessatiini suuruse mõisamaakoha Petrovskaja Sloboda (Peetri) Glehni valduste piiril maad, et sinna luua aedlinn. Moodustatav aedlinn nimetati Peeter I auks Peetri aedlinnaks (vene k Petrovskaja sloboda). Kuna kõige lähemal asuv Nõmme raudteepeatus jäi uute elanike jaoks siiski liiga kaugeks, panid elanikud raha kokku ning asutasid 1915. aastal uue raudteepeatuse "platvorm Petrovskaja sloboda" (rahvakeeles Petrovka). Kuna 1917. aastal lõppesid tööd merekindluses, soikusid ka aedlinna rajamise plaanid. 1919. aastal nimetati see rongipeatus (ja ka teine samanimeline peatus) ümber Pääsküla raudteepeatusteks. , Peetri aedlinna kõrgemate ametnike elamu ja ohvitseride kasiino aadressil Pärnu maantee 492 Pääskülas asus I maailmasõja, Saksa okupatsiooni ja vabadussõja ajal Pääsküla vangilaager, mille järgi sai Laagri asum nime. Laagri kohanime põlistumine tõi kaasa selle, et Pääskülaks hakati pidama rohkem selle Nõmme-poolset osa ja aedlinna alasid. Pääsküla algse asukoha alasid (endine Pääsküla küla) käsitletakse tänapäeval Vana-Pääsküla allasumina.
Peterburi Kālatšakra tempel
Peterburi Kalchakra tempel
1919. riisuti Peterburi datsan väärisesemetest paljaks ja enamus sisustust lõhuti revolutsiooniliste punaarmeelaste poolt.
Pääsküla
Ajalugu
24. augustil 1933 müüdi Pääsküla aedlinna korraldava seltsi 151 liikme ühisomanduses olev Pääsküla aedlinna 33-hektarine maa-ala Boris Voogase 100-kroonise nõude rahuldamiseks enampakkumisel 2050 krooni eest Alfred Palmile.
Peterburi Kālatšakra tempel
Peterburi Kalchakra tempel
1920. aastal määras Doržijev enda ametliku käskkirjaga vend Vahindra ehk Karl Tõnissoni Peterburi datsani eestseisjaks. Agvan Lobsang Doržijevi surm andis kommunistidele võimaluse lõplikult arveid klaarida pealinnas asuva budistliku templiga, mis kanti sellest hetkest kohaliku Leningradi linna munitsipaalfondi ja templi sisustus veeti tšekistide poolt Kaasani kirikusse, kus kristlased välja visati seal asutatud Ateismi muuseumi fondidesse. See kõik toimus aprillis ja 15. juunist anti budistlik tempel linna kehakultuurlaste kasutusse. Sellega lõppes Peterburi budistliku templi esimene periood.
Pääsküla
Ajalugu
Pääskülas valmis 1950ndate lõpus Tallinna veduridepoo elektrirongitsehh, mis töötab tänaseni.
Pääsküla jõe soises käärus hakati 1966. aastal prügi ladustama, millega kaasnesid rasked keskkonnaprobleemid. Pääsküla prügila suleti 2003. aastal.
1968. aastal liideti Tallinnaga nii Laagri asumi kui ka Vana-Pääsküla allasumi Pääsküla jõest põhja poole jäävad alad.
1995. aastal hakati Pääsküla edelanurka ja lähedusse jäävale alale rajama uut elamurajooni, mis sai riigivanem Jaan Teemantile kuulunud talu järgi nimeks Veskimöldre. Nüüdseks on Veskimöldre kasvanud oluliselt suuremaks tema Pääsküla piiridesse jäävast osast. Veskimöldre ja selle Pääsküla allasumi elu edendamisega tegeleb Möldre Tee Selts.
Oskar von Ekesparre
Oskar Arkadius Otto von Ekesparre (vene keeles Оскар Рейнгольдович фон Экеспарре; 2. august 1839 Kangruselja mõis, Püha kihelkond – 27. detsember 1925 Kuressaare) oli eelviimane Saaremaa maamarssal aastail 1876–1906 ja Saaremaa Üldkasuliku Ühingu president 1920. aastat kuni surmani.
Ta oli ka Vene kaardiväe leitnant, raudtee peainsener, 1871. aastast Harkovi-Nikolajevski raudtee direktor, tõeline riiginõunik (1890), Riiginõukogu liige, kammerhärra (1905) ja õuemeister (1912).
Ta oli Olbrüki mõisa omanik.
Ta on maetud Mõntu mõisa kalmistule.
Isiklikku
Tema sõjaväelastest vennad Eugen (1845–1917) ja Alfred (1847–1936), ning sillakohtu adjunkt Guido (1852–1904) olid samuti insenerid.
22. augustil 1878 abiellus Oskar von Ekesparre Kuressaares Kuivastu mõisast pärit paruness Bertha von Buxhoevedeniga (1859–1880), kellega tal oli kaks last:
Koger
Koger ehk harilik koger ehk kuldkoger (Carassius carassius) on karpkalaliste sugukonda kogre perekonda kuuluv kala.
Elukoht ja levila
pisi|Noor koger|224x224px Koger on mageveekala, kuid teda esineb ka riimvees. Enamasti elab koger madalates tiikides, tugevalt taimestunud järvedes ning aeglase veega jõgedes. Liik talub hapnikuvaest vett, kõrgeid ja madalaid temperatuure ning orgaanilisi saasteaineid. Koger eelistab veekogusid, kus pole teisi kalaliike – seal võib ta muutuda ka väga arvukaks.
Liik pärineb Euraasiast ning tema looduslik leviala ulatub Kolõma jõe valglast idas Reini jõe valgla ja Ida-Inglismaani läänes. Kokre on viidud ka Itaaliasse ja Prantsusmaale.
Kirjeldus
Noorkala on värvuselt pronksikarva, kuid tumeneb vananedes. Kogre keha on külgedelt lamendunud, seljauime välisserv on kumer. Hõbekogrest eristab kokre väiksem sabauime väljalõige. Täiskasvanud kogred võivad kasvada 20–30 cm pikkuseks ja kaaluda kuni 1,5 kg, kuid väiksemates veekogudes jäävad kalad sageli alamõõduliseks ja -kaaluliseks, ületades harva 15–20 cm ja 0,5 kg. Kogre pikkusrekord on 64 cm, Eestis on püütud üle 40 cm pikki ja 3 kg raskuseid kalu.
Toitumine
Koger on lepiskala, kes toitub planktonist, zoobentosest, taimedest ja detriidist. Kuna liik suudab toime tulla väikeveekogudes valitseva hapnikupuudusega, võib ta ohustada nende elustikku. Kogrega asustatud tiigis ei jää elama ükski kahepaikne peale kärnkonna, kelle kullesed on mürgised. Lisaks muutub tiik sogaseks – osalt põhjustab seda kogre toiduotsingutel üles kaevatud muda, teisalt aga zooplanktoni hävinemine, mis toob kaasa veeõitsengu.
Eluviis
Põuaperioodid ja talve veedab koger veekogu põhjamudasse kaevunult. Seetõttu on liik sarnaselt linaskile võimeline talvituma ka ummuksilejäänud järvedes. Röövkala ilmumise korral käivitub kogre alarmreaktsioon, mille käigus ujub kala ninaga vastu põhja, et vett sogaseks ajada.
Koger võib elada kuni 10-aastaseks.
Kudemisperiood
Suguküpsuse saavutab koger osa allikate kohaselt 2–3-aastaselt, teiste järgi 3–5-aastaselt. Emane kala koeb mais-juunis mitu korda, veetaimede külge kleepunud kudust kooruvad 4–8 päeva pärast vastsed.
Kasutamine
Hapukoores küpsetatud koger (poola keeles karasie w śmietanie) on Poola rahvusköögis olulisel kohal. Kalal puudub suurem majanduslik tähtsus.
Rahvasuus
Rahvasuus on kogre kohta öeldud näiteks karus, kogerik ja kogrets.
Enn Tegova
Enn Tegova (sündinud 13. novembril 1946 Tartus) on eesti maalikunstnik.
Aastal 1965 lõpetas ta Tartu 2. Keskkooli, hiljem 1965–1972 õppis Eesti Põllumajanduse Akadeemias loomakasvatusteadust.
Kunstiõpinguid alustas 1963. aastal Tartu Ülikooli kunstikabinetis. Seejärel jätkas õpinguid 1974 Tartu Kunstikoolis, mille lõpetas 1978.
Kuulus aastatel 1968–1972 legendaarsesse Tartu kunstirühmitusse Visarid, oli üks selle asutajaid. Rühmituse Para 89 liige.
Aastal 1976–1978 oli ta Kunstnike Liidu Tartu osakonna nõustaja, 1978–2004 Tartu Lastekunstikooli direktor.
Aastast 1992 kuulub ta Eesti Kunstnike Liitu.
Lõpetas Tartu Kõrgema Kunstikooli maali ja maalingute restaureerimise erialal 2008. aastal.
Loomingus on viljelenud abstraktset õlimaali, installatsiooni, hüperrealistlike mõjutustega maali. Alates kaheksakümnendatest laiemalt tuntud neosürrealistlike, mütoloogiliste mõjutustega teostega. Kasutab oma loomingus tihti segatehnikat. Tegutseb ka performance-kunstnikuna ja tegevuskunstiürituste organiseerijana.
Hare'i kvoot
Hare'i kvoot on lihtkvoot, mida kasutatakse valimistel mandaatide jagamiseks. Esimeses voorus jagatakse mandaadid vastavalt sellele, mitu lihtkvooti osalev nimekiri või kandidaat sai. Ülejäänud mandaadid jagatakse sõltuvalt kasutatavast valimissüsteemist, kõige sagedamini kas suurima jäägi või D'Hondti meetodi alusel. Kvoot on nime saanud Inglise advokaadi Thomas Hare'i järgi. Seda nimetatakse ka Niemeyeri (saksa matemaatiku Horst Niemeyeri järgi) või Hamilitoni (Alexander Hamiltoni järgi) meetodiks. Politoloogias mainitakse seda meetodit ka kui Hare-Niemeyeri meetodit.
Valem
V - Häälte arv S - Mandaatide arv Q - Lihtkvoot
Näide
Kõigepealt leitakse lihtkvoot. Q = 1200/4 ehk 300 häält annaks ühe mandaadi.
Esimeses voorus said nimekirjad A, B ja C igaüks ühe mandaadi.
Et jagada on ainult üks mandaat, saab selle nimekiri A.
Lõppseis: nimekiri A saab 2 mandaati, nimekiri B 1 mandaadi ja nimekiri C 1 mandaadi.
Meetodi miinuseks peetakse seda, et see kaldub eelise andma väiksematele parteidele. Selles on ka vastuolusid.
Hare'i paradoksid
Hare'i paradoksid on vastuolulised olukorrad, mis on seotud Hare'i kvoodi rakendamisega. Mõned neist on tingitud Ameerika Ühendriikide Esindajatekoja valimistel kasutatavatest reeglitest.
Kasutamine
Kasutatakse Saksamaal (aastast 1985. D'Hondti meetodi asemel), Itaalias, Venemaal, Leedus võrdelise esindatusosa jaotamiseks ühes ringkonnas. Iraagis jagatakse kõik esindusorgani kohad Hare'i kvoodi abil. Lihtkvooti kasutatakse ka Eesti Riigikogu ja kohalike omavalitsuste volikogude valimistel koos D'Hondti meetodiga.
Hugo Treffneri Gümnaasium
pisi|Hugo Treffneri portree. [[Johann Köleri õlimaal, 1886. Eesti Kunstimuuseum]] Hugo Treffneri Gümnaasium (lühend HTG) on Tartus asuv gümnaasium.
Gümnaasium asub 1919. aastast Rüütli ja Munga tänava nurgal aadressil Munga 12 / Rüütli 20.
Kooli direktor on 2001. aastast Ott Ojaveer.
Koos teiste Lõuna-Eesti koolidega osaleb kool igal aastal Viie Kooli Võistlusel.
Kronoloogia
pisi|Hugo Treffneri Gümnaasium Hobuse tänaval pisi|Hugo Treffneri Gümnaasiumi maja Kalda ja Hobuse tänava nurgal Tartus. Foto: [[Eduard Selleke]] pisi|Hugo Treffneri Gümnaasium Rüütli tänaval (juunis 2012)
Õppesuunad
1998. aastast koosneb kool vaid gümnaasiumiklassidest (10., 11. ja 12. klass). Igal aastal võetakse kooli vastu viis (tavaliselt 36 õpilasega) paralleelklassi: kaks reaalklassi (a- ja b-klass), üks loodusklass (c-klass) ning kaks humanitaarklassi (d- ja e-klass).
Charles Baudelaire
pisi|Charles Baudelaire. [[Félix Nadari foto]] Charles-Pierre Baudelaire [bodle:r] (9. aprill 1821 Pariis – 31. august 1867) oli prantsuse luuletaja, tõlkija ja kriitik. Dekadentsi rajaja.
Elukäik
Oma lapsepõlve kohta on Baudelaire kirjutanud, et see olnud nagu lõputu sünge äike, mida vaid haruharva mõni päikesekiir suutnud valgustada.
Baudelaire'i isa oli kunsti- ja kirjandushuviline, kodus oli rikkalik raamatukogu. Kui poiss oli 6-aastane, isa suri, ning ema abiellus uuesti - kolonelleitnant Aupickiga, kes oli Baudelaire'ile elavaks näiteks, kuidas ta oma elu elada ei tahtnud.
Aastal 1830 asus Baudelaire õppima Lyoni kolledžisse. Alates 1836. aastast õppis ta kolm aastat Pariisis Collège Louis-le-Grandis juurat, kuid kool jäi lõpetamata. Õppimisest ei tulnud midagi välja, Baudelaire'i tõmbas eelkõige boheemlaslik eluviis ja Ladina kvartal. Sellesse aega jäid ka esimesed kirjanduslikud katsetused. Muuhulgas tutvus ta ka Balzaciga, keda ta kõrgelt hindas.
Perekond püüdis teda alkoholilembesest keskkonnast eemale saada ning aastal 1841 saadeti Baudelaire Indiasse. Charles ei talunud laevareisi üksindust ning pöördus, Indiasse jõudmata, Pariisi tagasi.
Looming
Baudelaire on kirjandusliku sümbolismi eelkäija.
Aastal 1845 ilmus esimene, maalidele pühendatud kunstikriitiline töö "Salong" ("Salon"), millele järgnes teine samanimeline aastal 1846. Seejärel ilmusid ilukirjandusliku proosa katsed, nt "Fanfarlo".
1857. aastal ilmus luulekogu "Kurja lilled" ("Les Fleurs du mal"), mis põhjustas skandaali ja kohtuprotsessi: kuus luuletust keelati "ühiskondliku moraalitunde solvamise tõttu".
Baudelaire'i "kunstnik" oli üksi vaimupimeduse ja tehnilise progressi poolt määratud maailmas, kunstniku elu juhtisid loovusest ja vaimsusest tulenevad pinged; lahendust pingetele otsis kunstnik veini, oopiumi ja hašiši ("Kunstlikud paradiisid", 1860) toel.
1869. aastal, juba pärast Baudelaire'i surma, ilmus 50 proosaluuletusega kogumik "Pariisi spliin" (või "Väikesed poeemid proosas") ja 1909. aastal Baudelaire'i päevik.
Eesti keeles on ilmunud "Väikesed poeemid proosas" (1930, 1991, 1999; tõlkija Marie Under), "Kurja lilled" (1967), "Väikesed kurja lilled" (2000), "Kurja õied" (2000), "Mu alasti kistud süda" (2014, Loomingu Raamatukogu) ja "Kunstlikud paradiisid" (2017, Loomingu Raamatukogu).
"Kurja lillede" 6 ärakeelatud luuletust on avaldatud ajakirjas Vikerkaar 2000, nr 11-12.
Peeter Algma
Peeter Algma (kuni 1934 Peeter Adamson, 6. detsember 1885 Holstre mõis, Viljandimaa – 18. mai 1951 Viljandi) oli eesti algkooliõpetaja ja koolijuht, haridus- ja seltsitegelane.
Haridustee
Õppis aastail 1894–1897 Holstre-Pulleritsu algkoolis, 1897–1901 Paistu kihelkonnakoolis ja 1901–1905 Tartu Õpetajate Seminaris.
Andri Baumeister
Andri Baumeister (ukraina keeles Андрій Олегович Баумейстер; sündinud 1970. aastal Kiievis) on ukraina filosoof ja filosoofia populariseerija.
Ta on professor Kiievi Tarass Ševtsenko nimelises Rahvusülikoolis. Filosoofiliste vaadete poolest on ta uustomismi voolu esindaja.
Baumeister õppis aastatel 1983–1988 Tarass Ševtšenko nimelises kunstikoolis. Kuni 1992. aastani töötas ta kunstnik-kujundajana ja tegeles iseseisvalt filosoofiaga. Aastatel 1992–1997 õppis ta ülikoolis filosoofiat. 1998. aastal stažeeris ta Münchenis prof Hans Maieri juhendamisel. 2001. aastal kaitses ta kandidaadiväitekirja. 2015. aastal kaitses ta doktoriväitekirja. 2016. aastast on ta aktiivne filosoofia populariseerija, avaldab oma materjale blogis ja YouTube'is.
Peeter Algma
Teenistuskäik
Töötas aastail 1905–1911 Vastemõisa valla Kabila ministeeriumikoolis, 1911–1918 Kärstna ministeeriumikoolis õpetajana ning 1919–1944 Viljandi 3. algkooli juhatajana (alates 1936 vanemõpetaja). Andis tunde ka Viljandi Linnagümnaasiumis ja Viljandi Kaubanduskoolis. 1944–1951 oli Viljandi 2. Mittetäieliku Keskkooli (hiljem Viljandi 3. Mittetäielik Keskkool) direktor.
Oli aastail 1923–1926 Riigikogu liige ning kuulus korduvalt Viljandi linnavolikokku.
Ühiskondlik tegevus
Kuulus aastail 1926–1940 Eesti Õpetajate Liidu juhatusse ja oli Viljandimaa Õpetajate Liidu ning Õpetajate Koja nõukogu liige.
Algma osales Viljandimaa Rahvaülikoolide Seltsi, Ugala teatriseltsi, Viljandi Kodu-uurimise Seltsi, Noorkotkaste maleva ja Viljandimaa Ühispanga tegevuses. Oli Vastsemõisa Haridusseltsi asutajaid ja Viljandi Helikunsti Seltsi ning Viljandi linna vaeslaste kohtu liige.
Isiklikku
Ta vend oli Toomas Algma.
Subduktsioon
pisi|Pildil on kujutatud subduktsiooni, [[magma moodustumist ning vulkaani]]
Subduktsioon on osa kivimite ringest ning üks laamtektoonika teooria kesksetest mõistetest. Subduktsioon toimub piki vööndit, mida nimetatakse subduktsioonivööndiks. Subduktsiooniga on seotud vulkaaniliste kaarte, paljude maavärinate, süvikute ning mandrilise maakoore teke. Subduktsiooniga seotud vulkaanipursked on reeglina plahvatusliku iseloomuga. Subduktsioonivöönditega on ümbritsetud suur osa Vaiksest ookeanist (Vaikse ookeani tulerõngas).
Vastavalt laamtektoonikale on Maa väline kiht ehk litosfäär jaotunud mitmekümneks üksteise suhtes liikuvaks osaks ehk laamaks. Laamad võivad liikuda nii üksteisest eemale (ookeani keskmäestikes) kui ka koonduda. Esimesel juhul tekib uut ookeanilist maakoort juurde. Maa tervikuna ei paisu, mistõttu peab teda kusagil sama kiirusega hävinema. See toimubki subduktsioonivööndeis, kus üks laam sukeldub vahevöösse. Subduktsioon tekib siis, kui jahtunud ookeanilise maakoore plokk kaotab ujuvuse tema all lasuva astenosfääri suhtes. Selle põhjuseks on peamiselt laama jahtumisest tulenev tiheduse suurenemine. Laama aitavad allapoole suruda ka kuhjuvad merelised setted. Setete paksus on seda suurem, mida vanema ookeanipõhjaga on tegemist.
Subdutseeruv laam on alati ookeanilise maakoorega. Ta on palju õhem mandrilisest maakoorest ning samuti suurema tihedusega. Ookeaniline maakoor on seega pidevalt uuenemas. Ta tekib ookeani keskmäestikes, liigub sealt eemale ning leiab lõpu subduktsioonivööndeis. Ookeaniline maakoor on kõige rohkem umbes 200 miljoni aasta vanune. Mandriline maakoor on väiksema tihedusega ning subduktsioonivööndeis ei hävine. Mandrite tuumad võivad olla üle nelja miljardi aasta vanused.
Subduktsioon ja vulkaanid
Subduktsioonivööndi kohale tekivad vulkaanid. Kui ookeaniline laam sukeldub teise ookeanilise laama alla, siis nimetatakse tekkinud vulkaaniahelikku saarkaareks. Tekib kaarekujuline vulkaaniliste saarte ahelik, näiteks Aleuudid või Mariaanid. Kui sukeldumine toimub mandrilise maakoorega laama alla, nimetatakse tekkinud vulkaaniahelikku vulkaaniliseks kaareks. Näiteks Kaskaadid, Jaapan ja suur osa ülejäänud Vaikse ookeani tulerõngast.
Subduktsioonivööndi vulkaanide tekkepõhjuseks on sukelduvast laamast eralduvad lenduvad ühendid (peamiselt vesi), mis alandavad laama kohal oleva vahevöö kiilu sulamistemperatuuri ning põhjustavad selle osalise sulamise. Vee allikaks on vett sisaldavad mineraalid. Neid on merepõhja moodustanud laamas rohkelt, sest vesi ringleb ookeani keskmäestikus tekkinud kuumades, kuid lõhelistes kivimites. Vesi lahustab osaliselt kivimeid ning kannab sealt välja mineraalaineid, kuid moodustab ka uusi mineraale, mille kristallstruktuuri kuulub ka vesi. Sellised mineraalid on stabiilsed madala temperatuuri ja rõhu tingimustes, kuid sukelduvas laamas hakkavad nii rõhk kui temperatuur tõusma, mistõttu algab moone – vesi surutakse kristallidest välja ning tekivad uued mineraalid, mis on neis tingimustes stabiilsed. Vabanenud vesi liigub ülespoole, sukelduva laama kohal olevasse vahevöö ossa, mida nimetatakse vahevöö kiiluks. Veel on kivimite sulamistemperatuuri alandav toime, mistõttu hakkavad need osaliselt sulama ning moodustuma hakkavad esimesed magmatilgad. Sulanud magma on lähtekivimist väiksema tihedusega ning hakkab seetõttu aeglaselt ülespoole liikuma. Väiksemad magmatilgad kogunevad suuremateks ning moodustuvad intrusioone. Maapinna lähedale jõudnud intrusioonid on magmakambriteks, mille kohal ongi vulkaanid. Subduktsioonivööndite magma sisaldab ohtralt vett ning see on üks peamisi põhjuseid, miks iseloomustavad subduktsioonivööndite vulkaane peamiselt plahvatuslikud vulkaanipursked. Kui magma tõuseb kõrgemale, siis jääb rõhk üha väiksemaks ning magmas lahustunud vesi hakkab moodustama eraldi gaasifaasi (rõhu vähenedes gaaside lahustuvus vedelikes halveneb). Gaasiline vesi on üle tuhande korra suurema ruumalaga vedelast veest, mistõttu läheb magmal kitsaks ning pinged lahenevad sageli läbi plahvatuslike vulkaanipursete.