cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Virgin Killer
2008. aasta detsembris avastas briti Internet Watch Foundation (IWF), et albumi kaanepilt võib olla lapsporno ja selle kujutamine Internetis ebaseaduslik. Suurem osa Suurbritannia internetipakkujatest keelustas seepeale ligipääsu albumipilti sisaldavale Wikipedia artiklile. Mõne päeva pärast IWF eemaldas pildi oma mustast nimekirjast põhjendusega, et album on olnud laialdaselt ja kaua aega saadaval.
Xenia Poska
Xenia Poska (ka Ksenia Poska; 26. detsember 1896 Tallinn – 1. detsember 1964 Haapsalu) oli eesti arst.
Ta lõpetas aastal 1915 Tallinna Tütarlaste Gümnaasiumi, sooritades küpsuseksamid Tallinna Kroonugümnaasiumi juures. Seejärel õppis ta aastatel 1915–1918 Peterburi Nais-Meditsiini Instituudis; aastatel 1919–1921 jätkas ta õpinguid Pariisis Sorbonne'i ülikooli arstiteaduskonnas. Aastal 1921 pöördus ta tagasi kodumaale, kus asus õppima Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1923. Akadeemiliselt kuulus ta naiskorporatsiooni Amicitia.
Ta oli aastal 1924 Tallinna Keskhaigla sisehaiguste osakonna volontäärassistent ja ta jäi sinna töötama aastani 1940 sisearstina nooremordinaatori ja ordinaatori kohustes. Aastatel 1937, 1938 ja 1939 täiendas ta ennast Budapestis, Debrecenis ja Szegedis. Ta valdas peale eesti, vene, saksa, prantsuse ja inglise keelele veel rootsi ja ungari keelt. Ta kuulus Rahvusvahelisse Soroptimistide Klubisse.
Aastal 1940 saadeti ta sundkorras Tallinnast välja ja ta töötas määramise korras Järva maahaiglas Paides, kuid kommunistlikule juhtkonnale ei tundunud see veel küllaltki kauge väljasaatmisena ja aastal 1941 saadeti ta Haapsalu Haigla siseosakonda ordinaatoriks; aastal 1945 sai ta siseosakonna juhatajaks ja oli sellel ametikohal surmani. Aastal 1944 päästis ta arvukalt eesti noori haavatuid leegionäre kommunistide kätte sattumisest, paigutades nad nakkusosakonda tüüfuse sildi all. Aastal 1945 täiendas ta ennast Leningradis Pasteuri instituudis, aastal 1947 Leningradi Arstide täiendusinstituudis ja aastal 1951 Moskvas. Haapsalus olles oli ta kohakaasluse alusel tööl ka Haapsalu Tuberkuloosi Dispanseris.
Dr. Xenia Poska suri 1. detsembril 1964 Haapsalus ja ta maeti Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Isiklikku
Xenia Poska oli vallaline ja tal polnud lapsi. Tema isa oli riigitegelane Jaan Poska. Tema õed-vennad olid advokaat, naisliikumise tegelane mag. jur. Vera Poska-Grünthal (1898–1986); ajakirjandusdoktor Tatjana Poska-Laaman (1900–1988) (oli abielus Aleksander Arderiga ja seejärel teises abielus Eduard Laamaniga); advokaat ja "Estonia" nõukogu esimees Jaan Poska (1902–1941); Georg Poska (1904–1906); lasteraamatute tõlkija Anna Poska (1905–1986); advokaat Helena (Jelena) Poska–Niinemanni (1907–1939); Niina (Nina) Poska-Lehes (1913–1953); jurist ja vaimulik Jüri Poska (1919–1974).
Madal mustjuur
Madal mustjuur (Scorzonera humilis) on rohttaimeliik korvõieliste sugukonna mustjuure perekonnas.
Ta on väike, kuni 40 cm kõrge taim piimmahlaga ja tugeva musta juurega.
Püstine vars, hargnemata, pehmevillane, peaaegu lehitu või mõne varrelehega. Juurmised lehed mõlemast otsast ahenenud, elliptilised (süstjad terava otsaga), kuni 20 cm pikad, lühikese varrega ja kumerate roodudega. Kollased korvõisikud enamasti üksikult, 2–3 cm läbimõõduga. Seemnised pruunid. Pärast õitsemist valmivad pappused hallikasvalgete lendkarvakestega, mis meenutavad võilille tupse ning mille abil taim paljuneb.
Kasvab niisketel, mõnikord üleujutatud niitudel, enamasti rabas, kuid võib leida ka lubjarikastel elupaikadel. Eestis tavaline. Õitseb mais, juunis. Aedades kasvatatakse hea köögiviljataimena mustjuure perekonna liiki aed-mustjuurt.
Steiermargi karmikarvaline hagijas
Steiermargi karmikarvaline hagijas on Austria Steiermargi liidumaalt pärinev koeratõug.
Tõustandardis on koera kasutuse kohta kirjas, et hagija ülesanne jahil on peale haukumisega saagist märku andmise leida haavatud jahisaak rasketes ja mägistes tingimustes.
Käitumise ja iseloomu poolest on ta kirglik, visa ja tugev ning jahil pidevalt haukuv kindlameelne jälituskoer.
NS-37
Nudelman-Suranov NS-37 (vene keeles Нудельман – Суранов НС-37) oli 37 millimeetrine lennukikahur. See töötati välja Teise maailmasõja ajal Nõukogude Liidus asendamaks vanemat ja ebausaldusväärset kahurit Š-37. Sellise suure klaiibriga relv oli mõeldud soomustatud maasihtmärkide ja pommituslennukite vastu kasutamiseks.
A. E. Nudelman ja A. Suranov hakkasid selle kallal tööle 1941. aastal konstrueerimisbüroos OKB-16. Kahur valmis 1942. aastal ja kolme kuu jooksul käivitati seeriatootmine. Seda katsetati 1943. aastal rindel ja tootmine kestis 1945. aastani. Neid paigaldati hävituslennukitele Lagg-3, Jak-9T ja hiljem ka ründelennukile Il-2.
See kahur olevat lahingus väga hästi töötanud. Neid toodeti 1945. aasta lõpuks üle 10 000 ühiku. Konstruktorid said selle kahuri eest 1943. aastal kõrge riikliku autasu. NS-37 kahur oli loodud nii, et see ei mõjutaks enda tulega (tagasilöök jne.) konstruktsiooni tööd. Lisaks olid kahuri loojad keskendunud kahuri võimekusele pidada vastu ilma suurema puhastamise ja õlitamiseta ning lihtsale ümberlaadimissüsteemile, mis olid väga tähtsad omadused pakilises rindeolukorras.
Samas võimsa mürsu ja tugeva tagasilöögi tõttu, oli sihtmärkide tabamine raske. Piloote õpetati laskma lühikeste valangutega, kuid õhus kerge lennukiga tulistades oli ainult esimene lask reaalselt sihitud. Lisaks oli keskmiste ja raskete tankide pealmise soomuse läbistamine võimalik ainult suhteliselt suure, üle 40° nurga all saadud tabamuste korral. Seda oli lahingolukorras raske saavutada. Seetõttu võeti peagi kasutusele kergemaid, 37x155-millimeetriseid mürske kasutavad kahurid N-37.
Rootsi äriauhind
pisi|Logo Rootsi äriauhind on Rootsi Eksportnõukogu, Rootsi suursaatkonna ja Swedbanki algatatud tunnustus vastutustundlikele ja jätkusuutlikele Baltikumi ettevõtetele.
Auhinna idee sai alguse Leedust 2006. aastal. Eestis ja Lätis hakati äriauhindu andma 2009. aastal. Igal aastal on kategooriad veidi erinevad. Võitjad valib rahvusvaheline žürii. Auhinnad antakse üle oktoobris toimuval konverentsil.
Võitjad Eestis
2009. aastal valiti kiireima kasvuga Rootsi osalusega Eesti ettevõtteks Netlead OÜ, innovaatilisimaks Eesti ettevõtteks Reklaamilahenduse OÜ ja ühiskondlikult vastutustundlikuks ettevõtteks ABB AS.
2011. aastal valiti parimaks jätkusuutlikuks ettevõtteks Põltsamaa Felix, parimaks sotsiaalselt vastutustundlikuks projektiks Eesti Energia ettevõtlusprogramm Entrum ja aasta nooreks ettevõtjaks moekunstnik Lilli Jahilo.
2012. aastal sai jätkusuutliku kasvu auhinna Palmse Mehaanikakoda OÜ, sotsiaalselt vastutustundliku ettevõtte auhinna Rimi Eesti Food AS, aasta noore ettevõtja tiitli Indrek Rebane firmast Hedgehog OÜ ja keskkonnahoiu auhinna KOKO Arhitektid OÜ.
2013. aastal Eesti keskselt auhindu ei antud. Küll valiti aga Baltikumi-ülesed võitjad. Nendeks olid Trelleborg jätkusuutliku kasvu osas, Swedbank sotsiaalse vastutuse osas ning TeliaSonera sotsiaalse progressi toetamise eest tehnoloogiliste vahendite abil.
2014. aasta jätkusuutliku kasvu auhinna sai Greencarrier Freight Services Estonia, sotsiaalselt vastutustundliku ettevõtte auhinna ISS Eesti ja noore ettevõtja auhinna ZeroTurnaroundi asutaja Jevgeni Kabanov.
2015. aasta jätkusuutliku kasvu auhinna sai ETS NORD, sotsiaalselt vastutustundliku ettevõtte auhinna Microsoft Eesti, tehnoloogilise innovaatori auhinna Skeleton Technologies ja noore ettevõtja auhinna Gerli Veermäe.
Mustjuur
Mustjuur (Scorzonera) on taimede perekond korvõieliste sugukonnas.
Liike
pisi|left|[[Scorzonera purpurea õied]] pisi|left|Aed-mustjuure taim
Parima lühifilmi Oscar
Parima lühifilmi Oscar (inglise keeles Academy Award for Best Live Action Short Film) on Oscari-filmiauhinna üks kategooriatest. Auhinnaga tunnustab Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia parimat lühifilmi, mis esilinastus eelneval kalendriaastal.
Very Long Baseline Array
pisi|VLBA kõige idapoolsem raadioteleskoop [[USA Neitsisaared|USA Neitsisaartel]] Very Long Baseline Array (VLBA) on Ameerika Ühendriikide kümnest raadioteleskoobist koosnev astronoomiline interferomeeter.
Parima lühifilmi Oscar
Reeglite kohaselt jagatakse auhinda isikule, kes on otseselt enim seotud filmi kontseptsiooni ja loomingulise teostamisega. Juhul, kui selliseid isikuid on rohkem kui üks, võidakse välja anda ka teine auhind, kuid mitte rohkem. Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia defineerib lühifilmi kui filmi, mille kestus koos tiitritega pole rohkem kui 40 minutit.
Very Long Baseline Array
Very Large Array on osa Riiklikust Raadioastronoomia Observatooriumist. VLBA koosseisu kuuluvad kümme teleskoopi paiknevad kaheksas osariigis ja ühel liidendamata alal. Süsteem vaatleb peamiselt lainepikkusi vahemikus 312 megahertsi kuni 96 gigahertsi. Raadioteleskoopide salvestatud andmed saadetakse Socorrosse New Mexico osariigis, kus saadud andmeid töödeldakse ja kombineeritakse. Iga VLBA raadioteleskoop kaalub 218 tonni ja taldriku diameeter on 25 meetrit.
Very Long Baseline Array ehitati aastatel 1986–1993. Esimene vaatlus kõigi kümne raadioteleskoobiga toimus 29. mail 1993. Süsteemi ehitus maksis 85 miljonit dollarit ja selle iga-aastane käituskulu on umbes 10 miljonit dollarit.
Ühinemised ja omandamised
Ühinemised ja omandamised on osa äriõigusest, mille käigus sõlmitakse tehinguid ettevõtete või muude äriorganisatsioonide vahel või nende tegevusüksuste omandiõigus antakse üle või konsolideeritakse teiste üksustega. Osana strateegilisest juhtimisest võivad sellised tehingud võimaldada ettevõtetel kasvada või vähendada ja muuta oma äri laadi või konkurentsipositsiooni.
Juriidiliselt on ühinemine kahe ettevõtte seaduslik ühendamine üheks. Omandamine on selline tehing, kus üks majandusüksus omandab teise üksuse aktsiaid, omakapitali osalusi või vara.
Majanduslikult on ühinemiste ja omandamiste eristamine keerulisem. Mõlemal juhul on tegemist olukorraga, kus varade ja kohustuste konsolideerimine toimub ühe üksuse alla. Omandamine võib viia ühe osapoole äritegevuse teise osapoole aktsionäride kaudse omandi alla, samas kui ühinemine võib anda kummagi poole aktsionäridele osalise omandiõiguse ja kontrolli ühendatud ettevõtte üle.
Gustav Ladva
Gustav Ladva (22. august 1929 – 23. juuni 1968 Tartu) oli eesti poksija.
Ühinemised ja omandamised
Põhitüübid
Majanduslikud üksused võivad erinevatel viisidel sõlmida tehinguid teiste üksustega ühinemiseks või nendes osaluse saamiseks.
Gustav Ladva
Ta sai Eesti meistrivõistlustel kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1939. aastal II koha, kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1942. aastal 3. koha ning sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1943. aastal 2. koha.
Ühinemised ja omandamised
Põhitüübid
Peamiselt võib nimetatud tehinguid jagada neljaks :
Horisontaalne tehing
Horisontaalsete ühinemiste ja omandamiste eesmärk on ühendada kaks või enam samasuguse toote/teenuse pakkujat. Tehingu teel laiendavad nad oma valikut, kuid ei tee sisuliselt midagi uut. Kui integreerumine toimub, on see selleks, et võimaldada varem konkurentsivõimelistel ettevõtetel moodustada kas ühe reegli organisatsioon (monopol) või organisatsioon, kus võimu teostavad vähesed ettevõtted (oligopol).
Gustav Ladva
Ta oli Eesti NSV meister sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1948. aastal.
Ta küüditati koos vanematega 1949. aastal Siberisse ning määrati asumisele Omski oblastisse. Ta vabanes asumiselt 20. juulil 1950.
Ühinemised ja omandamised
Horisontaalne tehing
Horisontaalne ühinemine/omandamine võimaldab ettevõttel suurendada kaupade või teenuste valikut ja ulatust, võimaldades uuel organisatsioonil kaasata uusi kliente. See toob omakorda kaasa suurema tulu saamise. Küll aga peavad ettevõtted arvestama monopolivastaste seadustega, mille eesmärk on takistada majandusturul ülevõimu saavutamist.
Konglomeraatlik tehing
Konglomeraatliku ühinemisega/omandamisega on tegemist, kui kaks eri tööstusharude ettevõtet ühendavad jõud või üks võtab teise üle, et laiendada oma teenuste ja toodete valikut. See lähenemisviis võib aidata vähendada kulusid, kombineerides kontorisiseseid tegevusi, samuti vähendada riske, töötades erinevates tööstusharudes.
Kontsentriline tehing
Kontsentriline tehing toimub kahe ettevõtte vahel, kes tegutsevad samas või tihedalt seotud tööstusharudes, kuid millel puudub kindel vastastikune ostja-müüja seos, mis oleks olemas näiteks panga ja liisingufirma ühinemisel. Ettevõtted, kes sellise ühinemise lõpule viivad, kipuvad jagama levitamiskanaleid, mis võimaldab tekkival üksusel jätkata oma toodete või teenuste pakkumist olemasolevatele klientidele ilma märgatavate häireteta.
Suurimad tehingud maailmas
Viimase kümnendi jooksul on peaaegu igal aasta sõlmitud maailmas üle 40 000 ühinemis- või omandamistehingu. Erandiks oli 2013. aasta, kus ülemaailmne tehingute arv piirdus 39 568 tehinguga.
Ühinemis- ja omandamisõigus Eestis
Eestis võivad äriühingud ühineda ja jaguneda ainult seaduses sätestatud juhtudel ja korras. Majandusüksuste ühinemis- ja omandamisõigust reguleerib äriseadustiku üheksas peatükk. Vastavalt äriseadustikule võivad äriühingud ühineda kas nii, et üks äriühing ühendatakse teisega ja üks ühendatavatest ühingutest loetakse lõppenuks (ÄS § 391 lg 1), või ühinevad selliselt, et asutatakse täiesti uus äriühing ning ühinevad ühingud loetakse lõppenuks (ÄS § 391 lg 2). Tuleb märkida, et käesoleva sätte raames saab lg-s 1 sätestatut pidada omandamisõiguseks ning lg-s 2 sätestatut ühinemisõiguseks.
Liivik
pisi|Tinaliiv [[Mustoja maastikukaitsealal. Selle liiviku kujunemist mõjutas laskeväljaks olemine]] Liivik on hõreda taimkatte või taimkatteta väheliigestunud pinnamoega liivane ala.
Eesti ala liivikud on enamasti mere-, järve-, mandrijää sulamisvee- või tuuletekkelised ja sageli on liivikute tekkimist soodustanud inimtegevus (nt on hävitatud looduslik taimkate).
Tea Party
Tea Party võib tähendada mitut asja:
Elisabet Reinsalu
Elisabet Reinsalu (neiupõlvenimi Elisabet Tamm; 21. aprillil 1976 Tallinnas) on eesti näitleja.
Haridus
1994. aastal lõpetas Tallinna Õismäe Humanitaargümnaasiumi. Siis õppis Tallinna Pedagoogikaülikoolis kolm aastat meedia ja reklaami erialal. 2002. aastal lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (20. lend).
2002. aastast töötab näitlejana Tallinna Linnateatris.
Filmides ja telesarjades
Elisabet Reinsalu on mänginud filmides "Rahu tänav" (1991) ja "Nimed marmortahvlil" (Taska Film, 2002).
Isiklikku
Ta on näitlejate Mari Lille ja Tõnu Tamme tütar.
La Provence
pisi|La Provence kujutatuna [[Antonio Jacobseni maalil]] La Provence oli Compagnie Générale Transatlantique'ile ehitatud ookeaniliinilaev, mis seilas aastatel 1905–1916. See valmis Ateliers et Chantiers de Penhoëti laevatehases Saint-Nazaire'is.
Elisabet Reinsalu
Isiklikku
Elisabet Reinsalu abikaasa on ettevõtja Ardo Reinsalu. Peres kasvavad tütar Nora (sündinud 2004) ja poeg Felix (sündinud 2008).
La Provence
Laev hukkus Esimese maailmasõja ajal 26. veebruaril 1916, pärast Saksa allveelaeva U-35 torpeedorünnakut.
Alexander Hoeppener
pisi|Alexander Hoeppener u 1850. aastal seni teadaolevalt vanimal Eestis tehtud [[Dagerrotüüpia|dagerrotüübil. Arvatav autor on Carl Borchardt. Dagerrotüüp kuulub Järvamaa muuseumi kogusse]] Alexander Hoeppener, ka Höppener (17. (ukj 29. detsember) 1805 – 20. september (ukj 2. oktoober) 1873) oli Tallinna raehärra.
Elulugu
Ta põlvnes XVII sajandi lõpul Holsteinist Eestimaale Paidesse siirdunud kaupmehesuguvõsast. Tema isa oli Tallinna Suurgildi oldermann Johann Hoeppener (1774−1822) ja ema Justina Henriette Walther (suri 1813). Õppis 1820−1826 Tallinnas kubermangugümnaasiumis. Seejärel astus Tartu ülikooli, kus tudeeris 1831. aastani õigusteadust; lõpetas stuudiumi 1834. aastal gradueeritud tudengina. Seejärel teenis Peterburis Teaduste Akadeemia valitsuskomitees.
Hiljem asus elama Tallinna, kus ta valiti 1856. aasta 9. detsembril (ukj 21. detsembril) raehärraks, kellena oli ametis surmani.
Soomusalss
Soomusalss (Eleocharis uniglumis) on lõikheinaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim kasvab mererannal, rannaniitudel ja seal leidub paiguti.
Kaldma
Kaldma on eesti perekonnanimi.
Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kaldma 294 inimesel: 141 mehel ja 153 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kaldma meeste puhul 498. kohal ja naiste puhul 505. kohal.
Perekonnanimi Kaldma oli kõige levinum vanuserühmas 75–79 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 3,20. Nimi oli kõige sagedasem Jõgeva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 8,60 inimest.
1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kaldma uueks nimeks kokku 108 korral. Loobuti nimedest Kurisman neljal ning Gutmann, Kalbas, Kornfeldt, Kört, Kraus kolmel juhul, lisaks nimedest 	Bringfeldt,	Gain, Jelagin, Kangmann, Kärakas, Karrindosk, Kladde, Kliimask, Koch,	Kööts, 	Krantsiver, Kreuzveg,	Kukain,	Petrii, Shlukkum, Zech jne.
Viita kaitsekraav
Viita kaitsekraav on sõjaaegne kaitsekraav Saare maakonnas Saaremaa vallas Rootsikülas. Kaitsekraav on tunnistatud ürglooduse objektiks. Kaitsekraavi juures on endisaegne Viita talu paemurd, mis oli oluline väljasurnud kalade ja erüpteriidide leiukoht. Murd aeti 1970. aastatel kinni. Kaitsekraav on Rootsiküla lademe Viita kihtide stratotüüp.
Harri Kelder
Harri Kelder (2. märts 1928 Vatku küla, Aaspere vald, Virumaa – 14. november 2013) oli eesti koolijuht.
1. veebruarist 1948 kuni 1. septembrini 1949 töötas ta Tallinna 27. Koolis ajaloo õpetajana. 1949. aastast töötas Tallinna 1. Keskkoolis ajaloo ja NSV Liidu konstitutsiooni õpetajana. 7. detsembril 1951 määrati ta Tallinna 1. Keskkooli direktori kohusetäitjaks, 1. septembrist 1952 kooli direktoriks. 1. septembrist 1953 edutati ta Eesti NSV Haridusministeeriumi kaadriosakonna juhatajaks. 8. septembrist 1965 kuni 1. juulini 1971 töötas ta Tallinna 24. Keskkooli direktorina. 1971 juulist 1988 aprillini töötas ta Tallinna 32. Keskkooli direktorina. Pärast pensionile jäämist oli ta aastatel 1988–1996 osalise koormusega Kultuuri- ja Haridusministeeriumi koolituspoliitika osakonna ekspert.
Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi juures tegi ta uurimistööd Eesti NSV koolivõrgu arengust ja üleminekust kohustuslikule kaheksaklassilisele haridusele aastatel 1959–1965. Uurimus ilmus Endel Laulu toimetatud kogumikus "Hariduse ja kooli ajaloost Eestis".
Harri Kelder on maetud Rahumäe kalmistule.
2016. aasta märtsis avati Mustamäel talle mälestuspink.
Munajas alss
Munajas alss (Eleocharis ovata) on lõikheinaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim kasvab veekogude kallastel, soistel ja niisketel niitudel. Eestis leidub teda Kagu-Eestis ja ta on väga haruldane.
Nutipõõsas
Nutipõõsas (Cephalanthus) on taimeperekond madaraliste sugukonnast.
Liigid
Perekonda kuulub kuus liiki.
82 eKr
82. aasta eKr ehk ab urbe condita DCLXXII (672).
Viktoria Korpan
Viktoria Korpan (vene Виктория Корпан; sündinud 19. augustil 1976 Žõtomõris Ukrainas) on endine Eesti ajakirjanik, venekeelse Postimehe vastutav toimetaja aastatel 2006–2014.
Elukäik
Viktoria Korpan on sündinud ukrainlaste peres Ukrainas (vanemad tutvusid Tallinnas), kuid elanud kogu elu Eestis.
Õppis Tallinna Pedagoogikaülikoolis ja töötas lühikest aega eesti keele õpetajana.
2005. aastal töötas ta pool aastat Rahandusministeeriumi avalike suhete osakonnas.
Myles Burnyeat
Myles Fredric Burnyeat (1. jaanuar 1939 – 20. september 2019) oli inglise filosoofiaajaloolane, kes tegeles antiikfilosoofiaga.
Viktoria Korpan
Elukäik
2006. aasta veebruarist kuni jaanuarini 2014 oli venekeelse Postimehe vastutav toimetaja.
Alates 2014. aasta jaanuarist töötab Viktoria Korpan Politsei- ja Piirivalveameti kommunikatsiooniosakonnas.
Myles Burnyeat
Elulugu
Burnyeat õppis algul Cambridge'i Ülikoolis, hiljem University College Londonis Bernard Williamsi käe all.
Ta töötas 1964–1978 University College Londonis ning 1978. aastast Cambridge'is, kus ta 1984–1996 oli antiikfilosoofia Laurence'i professor. Aastatel 1996 töötas ta Oxfordi Ülikoolis ning pöördus 2006 Cambridge'i tagasi.
Aastatel 2005–2006 oli ta Aristotelian Society eesotsas.
Isiklikku
Aastatel 1984–2000 oli ta abielus klassikalise filoloogi ja luuletaja Ruth Padeliga. Talvest 2002 kuni abikaasa surmani kevadel 2003 oli ta abielus antiikfilosoofia uurija Heda Segviciga, kelle kirjutised ta toimetas trükki.
Lembit Sarv
Elulugu
Lembit Sarv sündis Vana-Antsla vallas Võrumaal väiketalupidaja perekonnas. Olles viielapselise pere vanim laps, tuli tal juba kuueaastaselt hakata karjas käima. 11-aastaselt aga asuda vanematele abiks majapidamis- ja põllutöödel. Alghariduse sai kodule lähimas Valgamaa Karula valla Madsa 6-klassilises koolis aastatel 1936–1942. Jätkas õpinguid Valga Gümnaasiumis (1944. aastast Valga 1. Keskkool), mille lõpetamise järel 1947. aastal astus Tartu Riiklikku Ülikooli, kus õppis matemaatika- loodusteaduskonna geoloogiaosakonnas. Ülikooli lõpetas 1952. aastal geoloogi kvalifikatsiooniga. Ees ootas tööleasumine Kasahstani, kuid tänu akadeemikute Artur Luha ja Karl Orviku taotlustele ja soovitustele sai astuda aspirantuuri regionaalgeoloogia erialal. Kolmeaastase aspirantuuri Eesti NSV Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudi juures lõpetas kandidaadidissertatsiooni esitamisega, mida kaitses Eesti NSV Teaduste Akadeemia Füüsika-matemaatika ja Tehnikateaduste Osakonna Nõukogu ees 17. detsembril 1955, saades geoloogia kandidaadi teadusliku kraadi.
Lembit Sarv oli Eesti Looduseuurijate Seltsi liige alates 1952. aastast. Ta osales geoloogiasektsiooni teadustegevuses, on olnud sektsiooni liige ja esimees. Aastatel 1956–1991 oli ta ka Üleliidulise Paleontoloogia Seltsi liige.
pisi|Lembit Sarv 1961. aastal
Teadustöö
Lembit Sarve enam kui 40 aastat kestnud teadustöös olid põhilised uurimisobjektid Eesti ja naaberalade paleosoilise ladekonna ordoviitsiumi ja siluri ladestu karpvähilistest ehk ostrakoodidest, eeskätt nende morfoloogia, taksonoomia, stratigraafiline tähtsus ja leviku seaduspärasused. Sellelaadset uurimistööd alustas ta juba üliõpilasena 1950. aastal. Tema diplomitöö käsitles alamordoviitsiumi ostrakoode Volhovi ja Kunda lademe avamusalalt. Aspirantuuris olles laienes teema kogu ordoviitsiumi ostrakoodidele. Viimaste kohta antakse kokkuvõtlik ülevaade 1959. aastal ilmunud monograafias. 1960. aastate algul hakkas ta uurima siluri ostrakoode. Tulemused on avaldatud mitmes trükises, kaasa arvatud 1968. aastal ilmunud monograafia. Samuti võttis ta osa raamatu "Silur Estonii" (1970) koostamisest, mille eest sai 1972. aastal Nõukogude Eesti preemia. Hiljem jätkus ordoviitsiumi ja siluri ostrakoodide uurimine puursüdamike materjalil, mida on kogutud lisaks Eestile ka Lätist ja Leedust ning Vene Föderatsiooni Kaliningradi, Leningradi ja Pihkva oblastist. 1980. aastatel keskendus uurimistegevus kesk- ja ülemordoviitsiumi stratotüüpsetele piirkondadele, kus lisaks ostrakoodide leviku väljaselgitamisele tuli tegelda ka üldstratigraafiliste probleemidega. Aastatel 1991–1993 koostas ta peatüki paleosoikumi kavelliniidide kohta USA-s koostatava paleontoloogia käsiraamatu jaoks.
Teosed
Oma uurimistöö tulemusi on Lembit Sarv avaldanud kokku 52 publikatsioonis. Tuntumate sekka kuuluvad:
Isiklikku
Lembit Sarve abikaasa oli geoloog Aino Sarv (16.11.1928 – 02.09.2012). Tütar Tiia Lepik (28.07.1955) on matemaatikaõpetaja.
Tommy Hilfiger
pisi|Tommy Hilfiger 2010. aastal Thomas Jacob Hilfiger (sündinud 24. märtsil 1951) on Ameerika moelooja, kes rajas omanimelise brändi Tommy Hilfiger.
USA New Yorgi osariigist Elmirast pärit Hilfiger sündis iiri-ameerika päritolu perekonnas teise lapsena üheksast. Enda väitel põlvneb ta Šoti luuletajast Robert Burnsist.
18. eluaastast töötas Hilfiger jaekaubanduses, tuues New Yorgist riideid, mida müüs oma kodulinnas. Ehkki seitse aastat pärast oma poe The People's Place avamist pidi ta selle pankroti tõttu sulgema, oli ta hakanud disainima riideid oma poeketi teistele poodidele New Yorgi osariigis. 1984. aastal rajas ta uue firma Tommy Hilfiger Corporation, mis läks 1992. aastal New Yorgi börsile (NYSE:TOM). 2004. aastaks oli ettevõttel 5400 töötajat ning selle tulu ületas 1,8 miljardit USA dollarit.
Müügi languse tõttu müüs Hilfiger oma firma 2006. aastal 1,6 miljardi dollari eest investeerimisfirmale Apax Partners. 2010. aasta märtsis ostis selle 3 miljardi dollari eest Phillips-Van Heusen, millele kuulub ka moefirma Calvin Klein.
Hilfigeri on kritiseeritud töölisi ekspluateeriva riidetootmise pärast USA-le kuuluval Saipani saarel Põhja-Mariaani saarestikus. Seal valmistatud rõivad võivad kanda kirja "Made in the USA" ("Valmistatud USA-s"), kuid Saipanil ei kehti USA föderaalne miinimumpalganõue. 2000. aasta märtsis saavutas firma koos teiste kaitsjatega kohtuvälise lahendi kohtuasjas, kus Saipani tekstiilitöölised hagesid enam kui 20 suurt USA tekstiilitootjat töötajate ebaseadusliku kohtlemise süüdistusel.
Puuetega laste tugikeskus Päikesekiir
Puuetega Laste Tugikodu Päikesekiir loodi EMK Jõhvi koguduse ja Jõhvi Vallavalitsuse koostöös aastal 2011. Erivajadustega laste hoiuteenust hakati pakkuma aastast 2013. Tugikodu Päikesekiir asub Jõhvi linnas.
Tugikodu pakub lastehoiu, tugiisiku ja transporditeenuseid puuetega laste peredele, laste vajadustele vastavat arengukeskonda ja õppetegevust ning vanemate nõustamist ja jõustamist.
Liivakivipaljand
pisi|[[Tori põrgu kaitsealal paiknev Kesk-Devoni liivakivipaljand.]] pisi|Liivakivipaljand [[Saesaare paisjärve kaldal.]] Liivakivipaljand paljand, kus avaneb liivakivi.
Rahvakeeles on liivakivipaljandit (koos koobastikuga) nimetatud Põlva maakonnas taevaskojaks ehk paeks; võru keeles nimetatakse liivakivipaljandit sõnaga müür.
Eesti liivakivipaljandeid
Eestis leidub liivakivipaljandeid lõuna- ja kaguosas.
Eesti liivakivipaljandeid:
Arvutikorpus
Peamised kriteeriumid arvutikorpuse valimisel on suurus, toiteploki võimsus, jahutussüsteem ja välimus. Poest ostetud arvutitel on need üldjuhul optimeeritud. Kui paigaldada võimsam graafikakaart või lisada mälusid, tuleb jälgida, et uus konfiguratsioon ei viiks tööjaama tasakaalust välja. Nii võib juhtuda, kui toiteploki võimsus osutub uute elektroonikakomponentide jaoks ebapiisavaks.
Lisades laienduskaarte või sättides kaablite paiknemist korpuses, võib takistada jaheda õhuvoolu jõudmist suurt kuumust eraldava graafikakaardi ja protsessorini. Seetõttu ei soovitata osta eraldi tehasekorpuseid, millel oleks töökorras jahutussüsteem, aga teisi riistvarakomponente paigaldatud veel ei ole.
Ajalugu
pisi|IBM PC 5150 1970. aastate teisel poolel toodeti väga erinevaid koduarvuteid. Enamikul oli korpuse küljes kas klaviatuur, kuvar või mõlemad. Arvuti koostamisel polnud standardit. Esimene arvuti, mis hakkas koduarvutite maailma ühtlustama, oli IBM PC. See tulenes põhiliselt suurest müügiedust, mis sundis teisi ettevõtteid tootma IBM PC-ga ühilduvaid seadmeid ja tarkvara.
1990. aastatel olid arvutite korpused suhteliselt sarnased. Üldjuhul mõeldi arvuti all valget kasti, millele sai lisada sisend- ja väljundseadmeid. Sajandivahetuse paiku hakkasid levima tuunitavad kastid. Siis mõistsid tootjad, et kasti välimus võib müüa rohkem kui sisu. 2000. aastatel kujunes tendents, et odavad ja väikse arvutusvõimega arvutid ehitatakse valgetesse kastidesse ning võimsamad tööjaamad on ümbritsetud uhkete detailirikaste korpustega.
Arvutikorpuste tootjad
Lisaks suurtele ettevõtetele, kes müüvad komplekteeritud arvuteid, müüvad paljud ettevõtted arvutikorpusi. Sellised ettevõtted on näiteks Antec, Lian Li, Cooler Master, Thermaltake, IXIUM, Rosewill, Corsair, Phanteks, Kolink,
Korpuse suurus
pisi|ATX emaplaatide suurused Personaalarvuti korpus on üldjuhul kastikujuline. Korpuse suuruse määrab tüüpilise arvuti elektroonikaseadmete hulk ja emaplaatide suurus. Aina rohkem on hakanud korpuse suurust mõjutama graafikakaardi pikkus (pikemad graafikakaardid on üle 30 cm pikad).
Seega ei ole korpusel kindlat suurust. Levinumad on tornkorpusesse ehitatavad arvutid, aga leidub ka madalaid ja laiu niinimetatud pitsakarbi tüüpi arvutikorpusi.
Tornkorpused on mõeldud seisma põrandal, tavaliselt laua all. Toodetud on ka 1–1½ dm kõrgusi ja 4–5 dm laiusi korpusi, mis on mõeldud seisma laua peal kuvari all. Viimastel aastatel on hakatud tootma ka n-ö pitsakarbi tüüpi arvutikorpusi, mille kõrgus on alla 5 cm. Niisugused on näiteks sülearvutitel.
Esipaneel
Klassikalise korpuse esipaneelil on lüliti, optilise ketta lugemisseade ja mitu märgutuld. Uuematel korpustel võib seal asuda ka kaartide lugemisseadmeid (ID-kaart, mälukaart), heli väljundpesa ning heli ja USB-sisendpesa.
Enamik nendest seadmetest tuleb siiski eraldi osta ja arvutit ehitades lisada. Esipaneeli seadmete paigaldamiseks on arvuti korpuses standardiseeritud sahtlilaiuse ja -kõrgusega riiulid (CD, DVD ja Blu-ray lugemis- ja kirjutusseadme sahtli mõõtmed on 41,3×146 mm). Suurtel tornidel on taolisi sahtleid üldjuhul üle viie.
Esipaneeli taha jääb riiul, kuhu saab paigaldada kõvakettad. Sisemise riiuli sahtlite arv oleneb nende sahtlite hulgast, mis on eraldatud välimisele riiulile. Mida rohkem saab arvutisse lisada optilisi seadmeid, seda vähem on arvutikorpuses sahtleid kõvaketastele ja vastupidi.
Tagapaneel
Tervikliku arvuti. Tagapaneeli ühenduvad ka arvuti perifeeriaseadmed (kuvar, printer jne).
Toiteploki paigaldamiseks on korpuse tagakülje ülemises nurgas eraldi sahtel. Leidub ka arvutikorpusi, kus toiteplokk on juba tehase poolt kaasas. Euroopas on toiteploki standardpinge 220 V ja standardsagedus 50 Hz. Tavakasutajate toiteploki võimsus varieerub vahemikus 300–500 W, aga võib küündida mitme kilovatini.
Tornkorpuses on emaplaat kinnitatud kruvidega vertikaalselt korpuse ühe külje külge. Laienduskaardid on risti emaplaadiga ja paigaldatud üksteise alla. Lisakaartide arvu määrab emaplaadis olevate pesade arv.
Kinnituskruvid
pisi|6–32 ja M3 kruvi
Jahutussüsteem
Muud jahutussüsteemid, näiteks vesijahutus ja soojustoru, on vähem levinud, aga neidki kasutatakse, kui õhkjahutus jääb tihedalt pakitud arvutis liiga nõrgaks või on liiga vali, näiteks muusikastuudios. Taolise süsteemi paigaldamine korpusesse on tunduvalt keerulisem. Vesijahutus võib ka lekkima hakata ja kahjustada korpuses olevat elektroonikat.
Materjalid
Väiksemad detailid on tihti plastist. Osal kestadel on kujunduselemendina küljed valmistatud läbipaistvast materjalist või on metallist külgedesse tehtud aknad, mille kaudu saab näha korpuses olevaid elektroonikakomponente.
Proportsioonid
Lauaarvuti korpus ei ole alati tornikujuline. Näiteks MicroATX emaplaat võib paikneda arvutikorpuses ka horisontaalselt. See tingib korpuse väiksema kõrguse, aga suurema laiuse. Taolised korpused on tänapäeval vähelevinud, kuna neid on raskem jahutada. Jahutamisprobleemid tulevad väikestest mõõtmetest ja ventilaatorite piiratud arvust. Apple on seevastu juba 2004. aastast tootnud lauaarvuteid, mille kõik komponendid paiknevad lameekraani taga. See süsteem kasutab suures osas sülearvutite tehnoloogiat ega liigitu klassikaliseks personaalarvutiks, mida saab vajadusel tuunida.
Tuunimine
Arvutikorpuse kunstilist kujundamist nimetatakse tuunimiseks (inglise keeles case modding). Seda tehakse näiteks tähelepanu juhtimiseks ebatavalistele komponentidele. Mõnele korpusele on tehtud läbipaistvad külgpaneelid või akrüülist aknad, nii et arvuti sisse saab selle töö ajal näha. Tuunitud korpused võivad olla värvitud, neil võib olla vedelikjahutussüsteem või sisevalgustus. Huvilised on arvutikorpusi ka täiesti ise valmistanud, kasutades lisaks terasele ja alumiiniumile muuhulgas akrüüli, puitu ja isegi vahtplasti.
Sülearvuti korpused
pisi|Acer Aspire 8920 sülearvuti Sülearvutite korpusi ostetakse muudest riistvarakomponentidest eraldi (tühja kestana) suhteliselt harva. Lauaarvuti ehitamine on lihtsam, kuna eksimisvõimalusi on vähem. Sülearvutites varieerub elektroonikakomponentide suurus piisavalt palju, et mitte sobituda kõikidesse kestadesse. Samas ei ole ratsionaalne toota universaalset korpust, sest kaasaskantava arvuti juures on tähtsad suurus ja töökindlus. Kui teha korpus, kuhu mahuvad kõikide suuremate tootjate elektroonikaelemendid (graafikakaart, protsessor, kõvaketas), siis ei ole elektroonikakomponentide paigutus optimaalne. See tingiks arvuti suured mõõtmed ja jahutusprobleemid.
Kasutaja saab lasta sülearvuti kokku panna ka mõnel suurel ettevõttel, näiteks Dell seda teenust pakub. Siiski kipuvad tehasest ostetud sülearvutid pärast paarinädalast kasutamist üle kuumenema. Selle probleemi pikaajalisel eiramisel võib arvuti muutuda kasutamiskõlbmatuks ja vajada parandamist või komponentide vahetust.
Sissetungi avastamine
Mõnel arvutikorpusel on nupplüliti, mis on ühendatud emaplaadiga. Kui korpus avatakse, siis lüliti asend muutub ja süsteem salvestab selle muutuse. Süsteemi püsivara või BIOS võib olla seatud sellest sündmusest teatama järgmisel korral, kui ta sisse lülitatakse. Niisugune füüsilise sissetungi avastamise süsteem on ette nähtud selleks, et aidata arvuti omanikul kindlaks teha, kas keegi on arvuti korpust avanud.
Enamik niisugustest süsteemidest on üsna lihtsa ehitusega. Kompetentne sissetungija suudab avada arvutikorpuse ja selle sisu muuta, ilma et lüliti olek muutuks. Võimalikud on olukorrad, kus lüliti olek küll muutub, kuid sissetungija seab sellegi esialgsesse seisu tagasi või väldib muul viisil lüliti oleku muutuse teatamist kasutajale.
Tulevik
Alates 2000. aastate lõpust on sülearvutite müük olnud suurem kui lauaarvutitel. Prognooside põhjal see trend jätkub. Lisaks süle- ja lauaarvutitele on konkurentsi lisandunud nutitelefonid ja tahvelarvutid, mis võtavad klassikalistelt tööjaamadelt üle üha rohkem funktsioone. Seega ei pea enam kvaliteetse graafika vaatamiseks või muusika kuulamiseks kasutama personaalarvutit. Piisab, kui võtta taskust tahvelarvuti või nutitelefon, ning meelelahutus on kiiresti ja kasutajasõbralikult kättesaadav.
Pikkamööda asenduvad praegused suured korpused väikeste plastist, alumiiniumist või mõnest muust kergest materjalist kestadega. Lähitulevikus ilmselt lauaarvutid ja sülearvutid ei kao. Suure töömahu juures ja ressursinõudlike programmide jooksutamiseks on väiksemad multimeediaseadmed veel ebapraktilised. Kindlasti on lauaarvutite plussiks see, et neid saab alati uuendada ja ümber ehitada vastavalt kasutaja vajadustele. Kui tahvelarvuti omanikul tekib tahtmine kasutada võimsamat graafikaliidest või vaadata pilti suuremalt ekraanilt, tuleb osta tervenisti uus seade.
Theódoros Vryzákis
pisi|250px|right|Pátra metropoliit [[Germanos III Agia Lávra kloostri juures lippu õnnistamas. Theódoros Vryzákise õlimaal (1865, Ateena Rahvusgalerii).]] Theódoros Vryzákis (Θεόδωρος Βρυζάκης; 19. oktoober 1814 Teeba – 6. detsember 1878 München) oli üks olulisemaid 19. sajandi Kreeka maalikunstnikke.
Elu Kreekas
Kui Vryzákis oli vaid seitsmeaastane, vangistasid türklased Kreeka iseseisvussõja käigus tema isa ning poosid ta üles. Tema ema põgenes koos lapsega mägedesse ja metsadesse varju. 18-aastaselt emigreerus Vryzákis ühe sakslasest filoloogi õhutusel Münchenisse, kus ta ka oma surmani elas.
Õpingud ja elu Münchenis
Oma uues kodulinnas asus Vryzákis tegelema maalimisega ning temast sai ka esimene Münchenis õppinud Kreeka maalikunstnik. 1844. aastal sai ta linna kreeklastest kogukonna stipendiumi maalikunsti õppimiseks ning samal aastal sai temast ka Müncheni Kaunite Kunstide Akadeemia liige.
Tema õpetajate ja hilisemate sõprade hulka kuulusid paljud silmapaistvad kunstnikud, kelle tööd käsitlesid sageli Kreekaga seotud teemasid: sealhulgas Karl Wilhelm von Heideck, Peter von Hess ja Heinrich von Mayer. Ta oli Kreekas väga populaarse ajaloolisi teemasid käsitleva maalikunsti peamine esindaja ning suurem osa tema töödest kujutasid Kreeka iseseisvussõda.
Vahemikus 1845–1855 reisis Vryzákis õppimise eesmärgil palju mööda Euroopat ringi.
Hilisem elu
Oma kõige kuulsama teosega "Väljatung Mesolóngist", mis kujutab Kreeka vabadusvõitlejate väljatungi türklaste poolt ümber piiratud Mesolóngi linnast, osales ta 1855. aasta Pariisi maailmanäitusel. Sellest oma kuulsaimast maalist tegi Vryzákis kaks koopiat: esimene pilt hävines 1929. aastal Mesolóngi linnas aset leidnud tulekahjus, teine on hoiul Rahvusgaleriis. Juba alates aastast 1856 on ringluses ka arvukad sama töö litograafiad.
1861. aastal sõitis kunstnik sealse kreeka kogukonna kutsel Manchesteri, kus ta kaunistas seinamaalingutega Kreeka õigeusu kirikut. Seal tehtud töö pidas vastu aastani 1863. Neli aastat hiljem osales ta nelja maaliga kunstinäitusel Leipzigis.
Vryzákis suri 1878. aastal ning ta maeti Münchenis. Oma testamendiga jättis ta kõik oma ateljees olevad tööd Ateena Ülikoolile ning lisaks pärandas ta 760 marka Müncheni Lunastaja kiriku Kreeka õigeusu kogukonnale kiriku katuse parandamiseks.
Pärand
Teda peetakse kaasaegse Kreeka esimeseks maalikunstnikuks ning Kreeka iseseisvussõja, mida ta nägi romantilise ning nostalgilisena, jäädvustajaks. Tema maalidel olevad karakterid on pompoossed, teatraalsed ja ümbritsevast eralduvad kujud. Kunstikriitikute sõnul on tema traditsiooniliste riiete ja dekoratsioonide vastu suunatud huvi ning mistahes isikupäraste näoilmete puudumine märk "välismaise" kunstniku vaatenurgast, mis püüab teises riigis toimuvat kujutades leida tavapärased elemente.
Tema piltide monumentaalne suurus, tseremoniaalsed ja teatraalsed kompositsioonid ja akadeemiline ning aateline romantism teevad tema stiili Kreeka kunstnike seas ainulaadseks. Paljud tema tööd on välja pandud Rahvusgaleeris ja Benaki Muuseumis, mis mõlemad asuvad Ateenas.
Tõenäoliselt kõige kallim tema töö on "Noore mehe hüvastijätt", mis müüdi Sotheby oksjonil Londonis 580 000 naela eest.
Galerii
<Center>
</Center>
Regionaalne identiteet
Regionaalne identiteet on geograafia valdkonnas kasutatav mõiste, mis iseloomustab nähtust, mille alusel inimesed seovad end teatud regiooni sotsiaalse süsteemiga. Regionaalne identiteet on laiema tähtsusega, keskendudes regioonide olemusele, ühitades nii regiooni materiaalseid (loodus, kultuur, majandus) kui ka abstraktseid (kuuluvustunne) omadusi. Inimesed, grupid, institutsioonid, kes tunnevad, et nad kuuluvad teatud piirkonda ja on osa sellest, jagavad teatud piirkonna regionaalset identiteeti. Regionaalne identiteet ühitab nii kultuurilist-ajaloolist kui ka poliitilist-majandusliku mõõdet. Igasugune sümboolika ja ideoloogia ei oma mõtet ilma asjakohase tundmuseta ja on jõuetu esile kutsumaks ühtsus ja samastumist ühiskonnas.
Regionaalne identiteet on kui spirituaalne ruum, mis omandab kuju inimeste teadvuses.
Regionaalse identiteedi ideed kasutatakse mitmesugustes valdkondades. Poliitilises sektoris on regionaalne identiteet vahend võimu kehtestamiseks teatud regioonis. Majandussektoris soovitakse regionaalsele identiteedile rõhudes kindlustada ja suurendada majanduslikku kasu ning kultuuri valdkonnas kasutatakse regionaalset identiteeti vahendina, mille abil säilitada ja kaitsta kohalikule piirkonnale omaseid tunnuseid.
Regionaalset identiteeti võib ka defineerida emotsionaalse ilminguna, mis on seotud regionaalse teadvusega, tuues inimestes ja inimgruppides esile nii kuuluvustunde kui samas ka erisused sotsiaalsete gruppide vahel. Regionaalne identiteet on mitmetasandiline nähtus. Nii näiteks võib üks piirkond olla osa nii linnast, vallast, maakonnast, riigist, maailmajaost ning samuti võib üks inimene tunda enda kuuluvust kõigisse eri tasanditesse.
Regionaalne identiteet koosneb kahest eraldiseisvast, kuid omavahel tihedalt läbipõimunud osast: elanike regionaalsest identiteedist ja regiooni identiteedist. Mõlemad jagunevad veel omakorda kaheks. Esimene neist on seotud elanike teadvusega ning hõlmab teatud regiooni elanike nägemust enda kogukonnast ja keskkonnast. Regiooni identiteet hõlmab regiooni kuvandit; ühelt poolt seda, millisena kohalik kogukond oma regiooni näeb, ning teiselt poolt seda, millisena regioonist väljas pool elavad inimesed teatud regiooni näevad. Regiooni identiteet toob esile teatud regioonile iseloomulikud füüsilised, kultuurilised ja ajaloolised tunnused, mis eristab vastavat regiooni teistest. Regionaalne identiteet määratleb, kuidas kohalikud inimesed end teatud regiooniga seovad ja kuidast nad end regiooni kaudu defineerivad.
Regionaalse identiteedi kujunemine
Regionaalset identiteeti võib vaadelda peamise komponendina regiooni institutsionaliseerimises. Regiooni puhul on oluline mõista, et tegemist on sotsiaalse ja laialdase kooslusega, kus toimub pidev regioonile omaste tunnuste taastootmine. Regiooni institutsionaliseerimine ja regionaalse identiteedi kujunemine ja muutumine koosneb neljast osast, milleks on territoriaalne vorm, sümbolistlik vorm, institutsionaalne vorm ning regiooni määratlemine regionaalses süsteemis. Kõik neli osa mõjutavad üksteist ja on tihedas seoses ning toimuvad samaaegselt.
Territoriaalse vormi puhul kujunevad teatud regioonile piirid, mis muudab regiooni eraldiseisvaks ja tunnustatud üksuseks laiemas ruumilises struktuuris. Piiride olemasolu on peamine alus selleks, et teatud piirkonna inimestel tekiks regionaalne teadlikkus. Sümbolistliku vormi puhul luuakse regioonis erinevaid territoriaalseid sümboleid. Kõige tähtsamateks regiooni sümboliteks on nimi, vapp, lipp, samas omandavad sümbolistliku mõõtme ka ehitis või maamärk. Sümbolid võivad omada eri tähendust regioonis elavate ja regioonist väljas pool elavatele inimestele. Institutsionaalne vorm seisneb eri institutsioonide loomises, mis säilitavad regiooni imagot, kasutades regiooni sümboleid. Institutsioonide hulka kuuluvad näiteks koolid, omavalitsused, mittetulundusühingud, seltsid, aga ka mitteformaalsed sõpruskonnad. Institutsioonid võivad end identifitseerida nime, sümboolika, värvi ja muu alusel, mida on võimalik seostada teatud piirkonnaga ning seeläbi tõsta kohalike elanike kuuluvustunnet. Regiooni moodustumise käigus omandab regioon administratiivse rolli. Kuid administratiivse positsiooni kõrval on olulisel kohal ka sotsiaalsed institutsioonid, mis kujundavad regionaalset identiteeti ja seovad kohalikud elanikud kindla piirkonnaga.
Kõige tugevam on regionaalne identiteet piirkondades, mis on arenenud mitmete põlvkondade vältel eraldiseisval territooriumil. Sellised traditsioonilised regionaalsed identiteedid on sarnased rahvuslike identiteetidega, millel on tugev võime mobiliseerida suurt osa rahvastikust.
"Paks" ja "õhuke" regionaalne identiteet
Nii nagu riigi kohta kasutatakse mõisteid "paks" ja "õhuke", on need kasutusel ka regionaalse identiteedi kirjeldamisel. Traditsiooniline ja pika aja jooksul välja kujunenud regionaalne identiteet on olemuselt paks, seevastu uuemate piirkondade regionaalne identiteet on õhuke. Paks identiteet põhineb ühisel kultuuril ja kogukonna suhetel. Õhuke identiteet on olemuselt avatud ja suunatud dialoogile. Paks identiteet omab normatiivset ilmet, õhuke identiteet keskendub praktilisusele ja utilitaarsusele.
Paksule regionaalsele identiteedile on omane teatud regiooni elanikkonna erinevate huvide vahel tasakaalu leidmine ja erinevate strateegiate omavahel sidumine. Paks regionaalne identiteet hõlmab kultuurilisi, majanduslikke, sotsiaalseid, poliitilisi ja keskkondlikke tunnused. Õhuke regionaalne identiteet keskendub enamasti majanduslikele tunnustele, olles avatud, tulevikku suunatud ja globaalseid mõõtmeid arvestav.
Regionaalne identiteet planeerimises
Regionaalne identiteet on planeerimises olulisel kohal mitmel põhjusel. Regiooni tervikliku arengu nimel on oluline, et kohalikud elanikud tunnetaksid end regiooni liikmetena ja jagaksid regiooni olemuse ideed. Vastasel juhul muutub regioon vaid poliitiliseks üksuseks, millel ei ole mingit seost vastava regiooni elanikega. Regionaalne identiteet ja selle mõju tunnustamine omab suurt tähtsust eri huvirühmade ühendamisel. Selle abil on võimalik motiveerida inimesi ühise eesmärgi nimel tegutsema. Regioon, mis on tugeva regionaalse identiteedi ja mainega, suudab ligi tõmmata investeeringuid.
Regionaalne identiteet majanduses
Iga regioon peab investeeringute, turismi, võimu ja inimeste pärast võitlema teiste regioonidega, seda ka globaalsel tasandil. Et teiste hulgast esile tõusta, on regiooni turundus tõusnud tähtsale kohale. Regiooni turundus on suunatud sellele, et luua regioonile iseloomulik ja eriline kuvand ning maine. Regiooni turunduse eesmärk on tuua kõige laiemas tähenduses esile regioonile omased tunnused: maastik, loodus, kultuuripärand, traditsioonid, regionaalsed tooted ja muud. Regionaalses turunduses ühitatakse regionaalne identiteet ja regiooni identiteet, et luua alus regionaalsele brändile, mida kasutada regiooni edendamise eesmärgil. Regionaalne turundus ergutab regiooni majandust ja loob lisandväärtust regiooni toodetele ja teenustele.
Vilnjansk
Vilnjansk (ukraina Вільнянськ, vene Вольнянск) on linn Ukrainas Zaporižžja oblastis, Vilnjanski rajooni halduskeskus.
Asula rajati 1840. aastal Sofiivka külana. 1935. aastal muudeti küla aleviks ja uueks nimeks sai Krasnoarmiiske. 1939. aastal anti alevile uueks nimeks Tšervonoarmiiske. Praeguse nime ja linnaõigused sai Vilnjansk 1966. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Vilnjanski elanikest ukrainlasi 86,06%, venelasi 12,11%, valgevenelasi 0,45%, armeenlasi 0,38%, bulgaarlasi 0,19% ja sakslasi 0,13%.
Daniel Day-Lewis
Londonis sündinud ja kasvanud Day-Lewis on Suurbritannia poeet-laureaadi Cecil Day-Lewise ja näitleja Jill Balconi poeg ning Ameerika näitekirjaniku Arthur Milleri väimees. Ehkki ta sai klassikalise näitlejahariduse Bristol Old Vicis, peetakse teda meetodinäitlejaks ning ta on tuntud rollide põhjaliku ja pühendunud uurimise poolest. Sageli jääb ta rolli kogu filmimise ajaks, isegi kui see avaldab halba mõju ta tervisele. Ta on ka üks tänapäeva filmitööstuse valivamaid näitlejaid, kes on 1998. aastast mänginud vaid viies filmis, nii et filmide vahele võib jääda kuni viis aastat.
Day-Lewis on oma põlvkonna kiidetumaid näitlejaid, kes on teeninud arvukalt auhindu, sealhulgas kolm Oscarit parima näitleja kategoorias: Christy Browni rolli eest 1989. aasta filmis "Minu vasak jalg" ("My Left Foot"), Daniel Plainview' rolli eest 2007. aasta filmis "There Will Be Blood" ja Abraham Lincolni rolli eest 2012. aasta filmis "Lincoln". Ta on üks kolmest meesnäitlejast, kes on pälvinud kolm Oscarit (teised kaks on Walter Brennan ja Jack Nicholson) ning ainus meesnäitleja, kes on saanud kolm Oscarit peaosatäitjana. Day-Lewis on võitnud ka neli BAFTA auhinda parima näitlejana, kolm Screen Actors Guildi auhinda, kolm kriitikute auhinda (Critics' Choice Movie Awards) ning kaks Kuldgloobust.
Väävlishape
Väävlishape (keemiline valem H2SO3 või H2O3S) on keskmise tugevusega hape, mida saadakse vääveldioksiidi lahustamisel vees.