cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anomaalne monism
Üldine ülevaade
Kui vaimusündmused on füüsilised sündmused, siis saab neid vähemalt põhimõtteliselt seletada ja ennustada füüsikaseaduste alusel. Ent selleks peavad nad olema kirjeldatud füüsiliste sündmustena.
Davidsoni algne argument
Davidson esitab anomaalse monismi kasuks argumendi, mida ka selle vastased peavad teravmeelseks.
Ta lähtub kolmest printsiibist, mis on intuitiivselt sundivad:
Põhjuslik vastastikune toime
Vaimusündmused võivad olla põhjuslikus seoses füüsiliste sündmustega. Näiteks põhjustavad uskumused ja soovid tegija teo, teod aga põhjustavad muutusi füüsilises maailmas. Füüsilise maailma sündmused omakorda võivad põhjustada muutusi meie uskumustes, kavatsustes ja soovides.
Seda eeldust pidas Davidson ilmseks.
Selle eelduse taustaks on Davidsoni seisukoht, et mentaalse ja füüsilise universumi fundamentaalseteks entiteetideks ongi just sündmused (mitte objektid ega asjadeseisud). Peale selle paistab siit läbi kumavat tema algne seisukoht (artiklis "Actions and events"), et sündmuste identsuskriteerium põhineb nende kausaalsel rollil (hiljem küll võttis ta nende identsuskriteeriumiks ajalis-ruumilise asukoha).
Peale selle rõhutab Davidson, et sündmusel on määramata hulk aspekte. Näiteks "tule põlema panemine" on sündmus, mida ükski väljend täielikult ei kirjelda: see on ka "toa valgustamine", "köögis oleva murdvarga hoiatamine" jne. Et iga füüsilist sündmust (näiteks tule põlema panemine) on seostatav väga mitmesuguste mentaalsete sündmuste (põhjenditega), mis võivad tegu tagantjärele ratsionaliseerida, kuidas siis saab öelda, milline sündmus tegelikult põhjustas tule põlema panemise? Davidsoni järgi oli põhjuseks teo põhjend. Ma panin tule põlema seetõttu, et ma tahtsin paremini näha, mitte seetõttu, et ma tahtsin köögis olevat murdvarast hoiatada. Nõnda osutuvad põhjendid põhjusteks ning see seletab vaimsete nähtuste põhjuslikku tõhusust.
Hollola vald
Hollola on vald Soomes Päijät-Häme maakonnas.
Anomaalne monism
Põhjuslikkuse nomoloogilisus
Põhjuslikkuse nomoloogilisuse printsiip nõuab, et sündmuste põhjuslik seos alluks rangetele seadustele, st kui üks sündmus on teise põhjus ja teine esimese tagajärg, siis see seos peab käima mingi range seaduse alla. Ranged seadused on sellised seadused, mis ei sisalda selliseid klausleid nagu ceteris paribus, teiste sõnadega, ei jäta lahtisi otsi. Sellepärast eeldavad ranged seadused suletud süsteemi: nad peavad võtma arvesse kõike, mis võib süsteemi mõjutada.
Hollola vald
Helsingist on sinna 111 km, Tampere jääb 121 km ja Jyväskylä 182 km kaugusele.
Anomaalne monism
Põhjuslikkuse nomoloogilisus
Davidson leidis, et David Hume'i ja Immanuel Kanti põhjuslikkusekäsitlused tunnistasid seda printsiipi; kõik filosoofid igatahes seda ei tunnistanud.
Hans von Fersen (surnud 1641)
Hans von Fersen (surnud 1641) oli Eestimaa aadlik ja Rootsi ooberstleitnant.
Anomaalne monism
Põhjuslikkuse nomoloogilisus
Selle printsiibi põhjendus pidi Davidsoni järgi lähtuma asjaolust, et füüsika eesmärk on leida selline sõnavara (sealhulgas selline sündmusekontseptsioon), mis võimaldaks formuleerida seaduste suletud süsteemi.
Hans von Fersen (surnud 1641)
Aastail 1617–1624 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees.
Anomaalne monism
Põhjuslikkuse nomoloogilisus
Davidson on sellele printsiibile pärast artiklit "Mental events" andnud detailsema selgituse ja põhjenduse.
Hans von Fersen (surnud 1641)
Talle kuulusid Harjumaal Raikküla ja Kirna mõis.
Anomaalne monism
Printsiibi selgitus
Davidsoni järgi peab iga kord, kui sündmus E1 on põhjuslikus seoses sündmusega E2, leiduma seadus kujul "kui C1 ja D1, siis D2", kus  C1 vastab mingile eeltingimuste kogumile, D1 on E1 kirjeldus, mis on eeldusel C1, piisav, et leiaks aset sündmus, mille kirjelduseks on  D2, kusjuures D2 on E2 kirjeldus.
Hans von Fersen (surnud 1641)
Perekond
Tema vanemad olid Raikküla mõisnik Hermann von Fersen (surnud 1575) ja Anna von Tiesenhausen, kes oli Harju-Viru rüütelkonna peamehe, ning Taanis Eestimaa saadikuks olnud Fabian von Tiesenhausen noorema (surnud 1558 Taanis) tütar.
Hollola vald
Valla pindala on 531,92 km², millest 68,59 km² moodustavad veekogud.
Hollola vallas elab 21 793 inimest ja rahvastikutihedus on 47,04 in/km².
Valla suurim asula ja keskus on Salpakangas. Hollola ehk Hollola kirikuküla on endise tähtsuse kaotanud.
Hans von Fersen (surnud 1641)
Perekond
Hans von Fersen abiellus Adelheid von Wrangelliga, kes oli Elistvere, Patsu, Valkla, Rannamõisa ja Alu mõisniku, rittmeister Hans von Wrangelli (surnud 1593) ja Ingliste mõisast pärit Barbara von Anrepi tütar. Abikaasa vend oli Herman Wrangel ning õde Dorothea (1590–1652/57) oli abielus Sipa mõisniku ja maanõuniku Reinhold Fabian von Ferseniga (suri 1649). Abielust sündis:
Anomaalne monism
Printsiibi selgitus
Põhjuslikkuse nomoloogilise iseloomu printsiip käib Davidsoni järgi nii ajalise järgnevuse seaduste kui ka sildseaduste kohta. Ent Davidson eitab, et need seadused võiksid sisaldada psühholoogilisi predikaate. Seega on välistatud seadused, kus kõik predikaadid on psühholoogilised (näiteks "kui M1 ja M2, siis M3") ning seadused, mis sisaldavad nii psühholoogilisi (M) kui ka füüsikalisi (F) predikaate (näiteks " kui M1 ja M2, siis F1", "kui F1 ja F2, siis M1"). Välistatud on siis ka sildseadused kujul " kui F1, siis M1", "kui M1, siis F1" ja "M1 siis ja ainult siis, kui F1".
Mentaalsed predikaadid on lubatud, kui on tegu "puiklevate seadustega", mis sisaldavad klauslit ceteris paribus. Kui näiteks üldistus kujul "kui M1 ja M2, siis F1" on ceteris paribus õigustatav, ei saa talle anda ilma sellise klauslita kuju (näiteks "kui F2 ja F3 ja M1 ja M2 ja M3, siis F1").
Printsiibi põhjendus
Davidson lähtus põhjuslikkuse nomoloogilisuse printsiibi kaitsmisel Curt John Ducasse'i katsest defineerida üksikuid põhjuslikke seoseid katvate seaduste abita (1926). Ducasse'i põhjusekontseptsioon põhines muutuse mõistel: sündmus C on tagajärje E põhjus siis ja ainult siis, kui C oli ainuke muutus E vahetus ünbruses vahetult enne E asetleidmist. Näiteks tikust tõmbamine on tiku põlemise põhjus niivõrd, kui tikust tõmbamine on ainuke muutus tiku vahetus ümbruses.
Vaimunähtuste anomaalsus
Ei ole rangeid psühhofüüsilisi seadusi, st seadusi, mis seoks vaimusündmusi psühholoogiliste kirjelduste all füüsiliste sündmustega füüsikaliste kirjelduste all.
Sellest järeldub, et vaimunähtusi ei saa taandada füüsilistele nähtustele, defineerides vaimupredikaadid füüsikalistes terminites (nagu mõned biheiviorismi vormid püüavad teha), ega rangete sildseaduste abil, mis seoksid mentaalseid omadusi füüsilistega ning lubaksid vaimusündmusi ennustada ja seletada.
Selle printsiibi põhjendamisel tugineb Davidson vaimunähtuste normatiivsuse teesile ning semantilisele holismile.
Vaimusündmusi kirjeldatakse propositsiooniliste hoiakute (näiteks uskumused, kavatsused, kahtlused, soovid) kaudu. Nende identsuskriteerium peab arvestama nende asendit propositsionaalsete hoiakute võrgustikus. Näiteks konkreetse uskumuse iseloom sõltub paljudest teistest uskumustest; uskumuste roll sõltub nende suhetest soovide, kavatsuste ja tajumustega. Need suhted on loogilist laadi. Seetõttu on propositsiooniliste hoiakute omistamisel see normatiivne, ratsionaalsusest tulenev piirang, et isiku hoiakute muster peab olema üsna koherentne. Näiteks kui ma omistan kellelegi mingi uskumuse, pean ma talle omistama ka kõik uskumused, mis on selle uskumuse loogilised järelmid. See ei tähenda küll irratsionaalsuse välistamist, aga irratsionaalsusest saab rääkida ainult ratsionaalsuse taustal. Siin töötab heausksuse printsiip, mille kohaselt me peaksime katsuma leida teooriat, mille järgi inimene on järjekindel, "tõdede uskuja ja hüve armastaja". Ent vaimuseisundite omistamisel on mängus tõlke alamääratus, mistõttu tõendid nende kohta on paratamatult puudulikud ning omistamine on väga subjektiivne. Füüsikalised protsessid aga on deterministlikud ja deskriptiivsed, mitte normatiivsed. Sellepärast on tõendid nende kohta suletud süsteemi kuuluvad ning seadustele alluvad.
Tavaliselt räägitakse propositsionaalsetest hoiakutest kui isiku suhetest propositsioonidega. Davidsoni järgi ei ole alust arvata, et propositsiooniline hoiak nõuaks propositsiooni või muud objekti, mida vaim silmas peaks: tegu on lihtsalt isiku seisundiga. Hoiaku omistamisel seostatakse hoiaku kandja küll mingi objektiga, kuid see objekt peab teada olema üksnes hoiaku omistajale, mitte hoiaku kandjale. Need objektid on nagu mõõtarvud, mida mõõdetav ese ei pea teadma.
Koonduv ja mittekoonduv holism Vincenzo Fano järgi
Vincenzo Fano toob näite, kuidas holism vaimu suhtes viib anomalismini.
Omistades lauale pikkuse, eeldame teatud seadusi, millele allub laua ja mõõteriistade vastastikune toime: mõõtmise ajal laua pikkus oluliselt ei muutu; pikkus peab olema aditiivne suurus; "pikem kui" peab olema asümmeetriline transitiivne seos jne. Eeldades neid seadusi ja sooritades mõned operatsioonid, jõuame mõõtmistulemuseni. Selles protsessis on teatud annus holismi. Mõõtmisprotsessi ajal me võime näiteks avastada, et laud on mõõteriistast palju kuumem, nii et kokkupuude muudab viimase pikkust. Järelikult tuleb mõõteriista temperatuuri muuta. Mõnel juhul on koguni tarvis mõnd seadust modifitseerida. See protsess võib mõnda aega kesta, kuni oleme tulemustes päris kindlad. Aga peale laua ja mõõteriista vastastikuste toimete teooria on veel tarvis omistada lauale teatud hulk predikaate: teatud temperatuur, jäikus, elektrilaeng jne. Iga niisugune omistus nõuab omaette teooriat.
Kagawa prefektuur
Kagawa prefektuur on Jaapani prefektuur Shikoku saarel Seto kaldal.
Sümbolid
Kagawa prefektuuri tunnuslind on väikekägu (Cuculus poliocephalus), tunnuspuu on harilik õlipuu (Olea europaea) ja tunnuslill õlipuuõis.
Haldusjaotus
Kagawa prefektuur on jaotatud 17 omavalitsusüksuseks, millest 8 on linnad (市 shi).
Luidja
Luidja on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Luidja piirneb põhjas Läänemerega, läänes Poama, lõunas Laasi, Viita, Viitasoo, Villamaa ja Kopa ning idas Puski ja Paope külaga.
Loodus
Küla hõlmab suurema osa Luidja rannast, kuhu suubub Luidja oja. Luidja ranna lääneosas asub Luidja järv. Osa Luidja rannast kuulub Luidja maastikukaitseala koosseisu, kus kaitstakse 1904. aastal rajatud Luidja lepikut. Küla lõunaosa hõlmab Kõpu looduskaitseala Rattagu sihtkaitsevööndit.
Talud
Luidja ajaloolised talud 1917
Ajalugu
Luidja kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1684. aastal elas Paope vakuses talunik Ludia Bertil ning 1688 talunikud Ludia Thomas ja Ludia Bertt. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elas Paope vakuses talunik Ludia Hinrich. 1835. aastal said elanikud omale perekonnanimedeks Aul, Banner, Kattel, Laks ja Luik.
Taristu
Luidjas lõpevad Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee ja Emmaste–Luidja maantee. Külast algab Luidja–Pärnaku tee, küla lõunaosa piirneb Puski–Kõpu–Ristna teega. Tänapäeval on Luidja maakondliku kiirbussiliini algus- ja sihtkoht.
Kultuur
Külas asub Luidja tuulik. Luidja rannas on peetud ratsavõistlusi, triatloni ja rannavolle võistlusi. Külas tegutseb selts Kodukant Luidja ja haridusselts Edu. 1989 püstitati Luidja lepiku rajaja Karl Friedrich Wilhelm Ahrensi mälestuseks külla Märt Rannasti tahutud mälestuskivi.
Ettevõtlus
Luidjas asus tarbijate kooperatiivi kauplus, mille hoones tegutses 2017–2019 kohvik Vesihiidlane. Külas tegutseb Luidja Tsirkusetalu.
Uno Laur
Uno Laur (30. aprill 1928 Tallinn – 8. oktoober 2018) oli eesti kapten, merekeele nõukoja kauaaegne esimees ja viimastel aastatel auesimees.
Uno Laur oli ka Estonia huku uurimise rahvusvahelise komisjoni liige (1994–1996) ja hiljem esimees (1996–1997).
Uno Lauri eestvõttel asutasid ta ise, Tarmo Kõuts ja Jüri Lember 17. märtsil 2017 Kapten Uno Lauri Merekultuuri Sihtasutuse.
Aleksandr Karelin
Aleksandr Karelin [aleks'andr kar'eelin] (vene Александр Александрович Карелин; sündinud 19. septembril 1967 Novosibirskis Venemaal) on Nõukogude Liidu, SRÜ ja Venemaa maadleja ning poliitik. Tema hüüdnimi on Siberi Karu.
Karelin õppis Novosibirski Tehnilise Mototranspordi Kolledžis ja Omski Kehakultuuri Instituudis, kus ta omandas treener-õpetaja elukutse. Tal on pedagoogikadoktori kraad (2002). Ta alustas 1995. aastal tööd Venemaa Maksupolitseis kehalise kaitse osakonna juhtivspetsialistina ning sai politseikoloneli auastme. Ta on Venemaa parlamendi (Riigiduuma) saadik (valitud 1999, 2003 ja 2007).
Ta oli 1988. aasta olümpiamängudel Nõukogude Liidu 1992. aasta olümpiamängudel SRÜ ja 1996. aasta olümpiamängudel Venemaa meeskonna lipukandja. Kahe riigi – NSV Liidu ja Valgevene – lippu on kandnud avatseremoonial maadleja Aleksandr Medved.
Karelin on valitud 20. sajandi maailma 25 parema sportlase hulka.
Karjäär maadlejana
Karelin kaalus juba sündides 6 kg. Ta alustas 1981. aastal Kreeka-Rooma maadluse treeninguid. Ta on tulnud kolmekordseks olümpiavõitjaks: 1988, 1992, 1996, 9-kordseks maailma-, 12-kordseks Euroopa ning 13-kordseks Nõukogude Liidu, SRÜ ja Venemaa meistriks. Ta püsis võitmatuna 13 aastat, kuni 2000. aasta Sydney olümpiamängudeni. Seal kaotas ta finaalis Rulon Gardnerile (USA) ja sai hõbemedali.
Karjäär vabavõitlejana
21. veebruaril 1999 kohtus Karelin Jaapanis professionaalse vabavõitluse (MMA) matšil jaapanlase Akira Maeda'ga ja võitis teda. Võistluse korraldas Maeda profimaadluse organisatsioon RINGS. Võistlus korraldati muudetud vabavõitluse reeglite järgi.
Isiklikku
Ta on abielus, tal on kaks poega ja üks tütar.
Aakre Kivivare
pisi|Väljakaevamised (2011)
Aakre Kivivare ehk Aakre Kivivare linnamägi ehk Pangamägi on kunagine linnusekoht Tartu maakonnas Elva vallas Palamuste külas 3,5 km kaugusel Aakrest idas.
Muinaslinnus
Viikingiajale omapärane muinaslinnus oli rajatud 11 m kõrgusele astangulisele liivakünnisele. Linnuse siseõue mõõtmed on 60 x 77 m. Tugevamaid kindlustustöid, nagu vallide rajamised, vallikraavi kaevamised, linnuse ehitamisel tehtud ei olnud. Kuna kahel arheoloogilisel kaevamisel on leitud tugevasti põlenud, korrapäraselt reastatud palke, oli muinaslinnus nähtavasti kindlustatud vaid palktarandiga.
Arheoloogilised uuringud
Proovikaevamised mäel korraldas Tartu Ülikooli arheoloogia kabinet (Heiki Valk, Maarja Olli) 2011. aasta suvel. Ilmnes, et linnuse esimene kasutusjärk jääb eelrooma rauaaega (4.–1. sajandisse eKr). Siis on mägi olnud ümbritsetud puust kaitsetaraga. Samast ajast pärinev nõgine, põlenud kividega kultuurkihiosa seostub ilmselt mingi hoone jäänustega. Teist korda on mäel linnus olnud viikingiajal 8.–10. sajandil. Sel ajal paiknes linnamäe lõunaküljel oleval madalamal platool ka asula (kaevanud Mare Aun aastail 1972 ja 1973). 2011. aasta proovikaevamistel leiti rohkesti käsitsi tehtud savinõude kilde. Viikingiajast pärinevad luust ripatsi katke, luust nooleots, tuluskivi, savist helmed, västrapoolik ja kolm õngekonksu, eelrooma rauaajast rauast kaeluskirves.
Linnusest 150 m loode pool paikneb Aakre kivikalme.
Oceani kolmteist
"Oceani kolmteist" (inglise "Ocean's Thirteen") on 2007. aasta Ameerika Ühendriikide kriminaalkomöödia, mille lavastas Steven Soderbergh.
Film on Soderberghi triloogias kolmas film, sellele eelnesid 2004. aasta "Oceani kaksteist" ja 2001. aasta "Oceani 11 – kõrged panused" ja mis algselt põhineb 1960. aasta filmil "Ocean's Eleven".
Filmi iseloomustab suur peaosatäitjate hulk, kust võrreldes eelmise filmiga puuduvad Julia Roberts ja Catherine Zeta-Jones, aga lisandunud on Al Pacino, Ellen Barkin ja Eddie Izzard.
Dimenhüdrinaat
Dimenhüdrinaat on 8-kloroteofülliini ja difenhüdramiini kombinatsioon, mida mitmes riigis kasutatakse iivelduse, oksendamise ja peapöörituse puhul. Suures koguses tarbituna võib sel olla hallutsinogeenne toime.
Oceani kolmteist
Süžee
Plaan on nii suurejooneline, et meeskonnal saab raha enneaegu otsa ja nad peavad abi paluma rivaalitsevalt kasiinoomanikult Terry Benedictilt (Andy Garcia), kes aga vastutasuks nõuab, et meeskond varastaks tema jaoks Banki soetatud 250 miljoni dollarise teemantkaelakee, mille abil Banks viie teemandi akrediteeringu loodab saada. Oceanil, Rustyl ja Linusel ei jää muud üle kui nõustuda, kuigi ettevõtmine neile ülejõu käivana tundub.
Dimenhüdrinaat
Dimenhüdrinaadi summaarne keemiline valem on C24H28ClN5O3.
Oceani kolmteist
Süžee
Algab hoolikalt väljatöötatud plaani täideviimine, kus igal meeskonnaliikmel on mängida oma roll.
Dimenhüdrinaat
Dimenhüdrinaat on toimeaine mitmetes ravimites, millest tuntuimad on Dramamine (tootja McNeil Laboratories), Gravol (tootja Church and Dwight), Vertirosan (tootja Sigmapharm Arzneimittel), Neo-Emedyl (tootja Montavit) ja Reisetabletten (tootja Ratiopharm). Nendes preparaatides on dimenhüdrinaadile lisatud mitmeid abiaineid; mõnes neist on mõju tugevdamiseks dimenhüdrinaadiga võrdses koguses ka kofeiini. Peamiselt on need saadaval tablettide kujul, kuid ka vedeliku ja küünaldena.
Laekumine
Laekumine on mitmetähenduslik mõiste:
Dimenhüdrinaat
Lisaks humaanmeditsiinile kasutatakse dimenhüdrinaati oksendamisvastase preparaadi ja rahustina ka veterinaarmeditsiinis koduloomade ravimisel.
Krista Kaer
pisi|Krista Kaer Kirjandustänava festivalil (2021) pisi|Krista Kaer esinemas kirjandusfestivalil [[HeadRead (2014)]] Krista Kaer (sündinud 20. juulil 1951) on eesti tõlkija ja toimetaja.
Dimenhüdrinaat
Eestis, Lätis ja Leedus dimenhüdrinaati sisaldavaid preparaate ei müüda. Enamikus Euroopa riikides, Ameerika Ühendriikides ja Kanadas on vähemalt osa dimenhüdrinaati sisaldavaid preparaate saadaval käsimüügiravimina. Dimenhüdrinaadi koostisosa difenhüdramiin on kasutusel ravimina ja Eestis tuntud eelkõige Dimedroli nime all.
Krista Kaer
Krista Kaer on õppinud Tartu ülikoolis inglise filoloogiat. Tõlkijana on ta töötanud alates 1978. aastast. Alates aastast 1995 on ta kirjastuse Varrak peatoimetaja. Ta on kirjandusfestivali HeadRead korraldaja.
Tõlketöö
Krista Kaer on tõlkinud ligi 70 raamatut. Kõige tuntumad tema eestindatud teostest on "Harry Potteri" sarja kuuluvad raamatud. Seitsmest sarja raamatust kuus on ta tõlkinud koos tütar Kaisaga.
Dimenhüdrinaat
Dimenhüdrinaadi 300–1400 mg annused võivad inimesel esile kutsuda nägemis- ja kuulmishallutsinatsioone, mistõttu dimenhüdraati tarvitatakse ka mõnuainena.
Krista Kaer
Tõlketöö
Ise peab ta lugu ulme- ja fantaasiakirjandusest ning on eesti keelde tõlkinud selliseid ulmekirjanikke nagu Terry Pratchett ja Ursula K. Le Guin. Muu hulgas on Krista Kaera tõlgitud Oscar Wilde'i "Õnnelik prints" ja "Esseed. Readingi vangla ballaad", Arthur Conan Doyle'i "Sherlock Holmesi seiklused" ja "Sherlock Holmesi memuaarid", Doris Lessingu "Kuldne märkmeraamat", "Hea naabri päevik", "Ellujäänu mälestused" ja "Kui vanad suudaksid" ning Peter Ackroydi "Oscar Wilde'i viimane testament".
Isiklikku
Krista Kaera abikaasa on luuletaja Peep Ilmet.
Krista Kaeral on tütar Kaisa ja poeg Kaaren.
Todor Živkov
thumb|right|Todor Živkov Todor Hristov Živkov (Toдор Xpиcтoв Живков; 7. september 1911 Pravec – 5. august 1998 Sofia) oli Bulgaaria poliitik, Bulgaaria Kommunistliku Partei juht 1954–1989, peaminister 1962–1971 ja president 1971–1989.
Živkov sündis Pravecis talupoja peres. 1928 astus ta Bulgaaria Noorsoo Liitu, mis oli tihedalt seotud Bulgaaria Tööliste Parteiga. 1929 asus ta tööle trükitöölisena Sofias valitsuse ametlikus trükikojas Daržavna Pečatnica. 1932 astus ta Bulgaaria Kommunistlikku Parteisse ja valiti peatselt Sofia piirkonnakomitee liikmeks. 19. mail 1934 korraldatud riigipöörde tulemusel keelustati kõik erakonnad Bulgaarias, ent kommunistliku partei struktuur säilis ja Živkovi roll Sofias samuti.
Ta osales 1941–1944 vastupanuliikumises. 1943 organiseeris ta oma kodukoha lähedal Čavdaris partisaniliikumist. 1944. aasta suvel oli ta Sofia operatsiooni ajal komandöri asetäitja ja koordineeris partisanirühmade koostööd Punaarmeega 9. septembril 1944 korraldatud nõukogude-meelse riigipöörde ajal, mille käigus Živkov sai Sofia politseijõudude (rahvamiilitsa) juhiks. Pärast sõda eelistas Živkov edutada neid inimesi, kellega oli partisaniliikumise ajal koos töötanud.
Pärast sõda valiti ta parlamenti ja edutati peagi Bulgaaria KP sekretariaati ja poliitbüroosse. Bulgaaria KP esimese sekretärina sai temast Bulgaaria poliitika domineeriv kuju 1956, kui suri Vǎlko Červenkov. 1962. aastal valiti Živkov Bulgaaria peaministriks ja 1971 Bulgaaria presidendiks, kelleks ta jäi idabloki kokkuvarisemiseni 1989.
Živkovi ametiaega iseloomustas ettevaatlik konservatism.
1990. aastal esitati talle süüdistused pettustes ja 1992 mõisteti ta seitsmeks aastaks koduaresti. Vabastati jaanuaris 1997.
Kontradmiral
Kontradmiral on paljude riikide mereväe sõjaväeline auaste. Sellest madalam auaste on kommodoor ja kõrgem viitseadmiral. Maaväes vastab sellele kindralmajori auaste.
thumb|Eesti mereväe kontradmirali õlak
Eesti
Aastatel 1918−1940 oli kontradmiral Eesti mereväes kõrgem mereväekaptenist ja madalam viitseadmiralist. Pärast iseseisvumise taastamist 1991. aastal kehtestati samasugune korraldus. 2000. aastatel loodi kommodoori auaste, mis on kontradmiralist madalam.
Ameerika Ühendriigid
Ameerika Ühendriikide mereväes on kasutusel kaks kontradmirali auastet: kontradmiral (madalam järk) (Rear Admiral (lower half)), nn "ühetärniadmiral" (NATO OF-7), mis maaväes vastab brigaadikindralile ja teistes riikides kommodoorile, ning kontradmiral (Rear Admiral) (tähistust "kõrgem järk" (upper half) ametlikult ei kasutata), nn "kahetärniadmiral" (NATO OF-8).
Pikka aega ei soovinud USA merevägi luua admirali auastet, kuna seda peeti liiga kuninglikuks, nagu Briti Kuninglik Merevägi (Royal Navy), kus see oli kõrgeim auaste. Kõrgeimaks auastmeks oli kapten, kommodoori peeti toona ajutiseks ametiks, kuid Ameerika Ühendriikide kodusõja ajal sai sellest püsiv auaste. Lisaks loodi ka admirali auastmed, esimesena 16. juulil 1862 kontradmirali auaste, mis anti esimesena David Farragutile eduka New Orleansi vallutamise eest.
1899. aastal kommodoori auaste likvideeriti, kõik kommodoorid ülendati kontradmiralideks. Kuna kommodooride palga suurendamine kontradmirali omani oleks läinud liiga kalliks, maksti madalama järgu kontradmiralidele võrdselt armee brigaadikindralitega.
Kuigi kommodoori auaste taastati 1943. aastal, likvideeriti see uuesti pärast teise maailmasõja lõppu 1947. aastal, ning 1950. aastaks olid kõik kommodoorid ülendatud kontradmiralideks või erru läinud.
Nagu teistes väeliikides, on ka USA mereväes admiralide arv piiratud. Korraga tohib tegevteenistuses olla kuni 162 admirali.
Mereväe admiralid hindavad nende all teenivaid kapteneid ja koostavad nimekirja ohvitseridest, keda soovitatakse kontradmiraliks ülendamiseks. Nimekiri saadetakse mereväeministrile ja staabiülemate komitee esimehele ülevaatamiseks, kes saadavad selle edasi kaitseministrile, kes viimasena edastab selle presidendile. Ohvitserid nimetab ametisse president kaitseministri ja mereväeministri soovitustel. Riigi huvides võib president ametisse nimetada ka mõne nimekirjas mitte oleva ohvitseri, kuid seda juhtub harva. Ohvitseri ametisse nimetamise ja auastmesse ülendamise peab seejärel kinnitama senat enamushääletusega.
Masintaju
Masintaju on süsteem, mille eesmärgiks on väliskeskkonnast andurite abil saadud informatsiooni alusel masinkujutluse loomine ja tõlgendamine.
Masintaju põhimõtted võtavad suuresti eeskuju eluslooduse vastavatest näidistest – nägemisest, kuulmisest.
Peamiselt tegeletakse tänapäeval:
Masintaju uurimistulemused leiavad kasutamist:
Bartolomeu Dias
pisi|Bartolomeu Diase kuju [[Londonis Lõuna-Aafrika Vabariigi saatkonna fassaadil]] Bartolomeu Dias [bartulum'eu d'iaš] de Novais (kasutatud on ka nimekujusid Bartholomeu ja Diaz; umbes 1450 arvatavasti Algarve – 29. mai 1500 Hea Lootuse neeme lähedal) oli portugali meresõitja ja maadeavastaja, kes purjetas 1488. aastal esimese teadaoleva eurooplasena ümber Hea Lootuse neeme Aafrika lõunatipus.
Päritolu
Tõenäoliselt olid tema esivanemate seas João Dias, kes purjetas 1434. aastal koos Gil Eanesiga ümber Boujdouri neeme (WGS84 26°08′N 14°30′W), ning kaupmees ja maadeavastaja Dinis Dias, kes 1444. aastal jõudis Henrique Meresõitja ülesandel esimese eurooplasena Mandri-Aafrika kõige läänepoolsemasse punkti Roheneemele (praegu Dakar Senegalis) ning avastas Terra dos Guineus.
Diase elust enne tema suurt avastusretke on väga vähe teada. Dokumentidest andmete saamist raskendab see, et tal oli mitmeid nimekaime. Aastatel 1475–1478 tegeles keegi Bartolomeu Dias kauplemisega Lissaboni ja Itaalia vahel, kuid pole teada, kas tegemist oli sama isikuga.
Esimesed retked
Aastal 1481 saatis Dias ühe laeva kaptenina Diogo de Azambujat ekspeditsioonil Kullarannikule (Guineasse). Sel ekspeditsioonil rajati Elminasse (Ghana) kaubanduse tugipunkt. Dias oli kuninga õukonna rüütel (escudeiro; see on teada João de Barrosi sõnade järgi, nagu ka see, et ta oli recebedor do Armazém da Guiné) ja kuninglike ladude järelevaataja.
Arvatakse, et ta oli sõjalaeva (nau) "São Cristovão" tüürimees (patrão), sest 1486. aastal sai keegi Bartolomeu Dias kuningas João II-lt oma tulevaste teenete eest 6000 real branco 't.
Otsides mereteed Aasiasse, olid Portugali ekspeditsioonid Henrique Meresõitja ajast (15. sajandi alguses) saadik uurinud Aafrika läänerannikut. 10. oktoobril 1486 määras Portugali kuningas João II Diase rangelt salajase ülesandega juhiks ekspeditsioonile, mis pidi Diogo Cão saadud andmeid kasutades leidma Aafrika lõunatipu ja purjetada ümber selle lootuses leida kaubateed Aasiasse. Võimaluse korral pidi ekspeditsioon Indiasse välja jõudma. Ekspeditsiooni peaeesmärk oli leida legendaarse kristlasest aafrika kuninga preesterkuningas Johannese maa, millest oli hiljuti saabunud teateid João Alfonso de Aveiro kaudu ja kellega portugallased tahtsid sõbralikesse suhetesse astuda, et moslemid pihtide vahele võtta.
Meretee ümber Aafrika (taas)avastamine
Pärast kümme kuud kestnud ettevalmistusi väljus Dias suvel 1487 (eri andmetel tõenäoliselt augusti lõpus või augusti esimestel nädalatel) Lissabonist Tejo jõelt laevastikuga, mis koosnes kahest 50-tonnisest (vähemalt 100 tänapäeva tonni) karavellist ja ühest varustuslaevast toidu ja vee jaoks, mis oli kaks korda suurem raalaev (mõnedel andmetel oli ka see karavell; mõnedel andmetel oli abilaev hoopis väiksem). Abilaeva kaasapanemine oli arvatavasti uuendus. Lipulaeva "São Cristovão" kamandas Dias ise, tüürimeheks oli Pêro de Alenquer, kes kirjutas Vasco da Gama esimese reisi kirjelduse ning kellel kuningas tema teenete eest oli lubanud kanda siidrõivaid. Teist karavelli "São Pantaleão" käsutas João Infante, kellel oli tüürimehena abiks Alvaro Martins. Varustuslaeva juhtis Bartolomeu vend Diogo Dias (teistel andmetel Pedro või Pêro Dias), tüürimeheks oli João de Santiago (see nimi on teiste seas graveeritud Ielala kaljule). Tüürimehed olid parimad Aafrika ranniku tundjad, kes tol ajal võtta olid. Ekspeditsioonil osales ka João Grego. Pardal oli ka kuus Diogo Cão poolt Lissaboni toodud kongolast (kaks neegrit ja neli neegritari), kes pidid reisi algupoole eri kohtades kaldale ja sisemaale minema, et kohalikele elanikele ekspeditsiooni eesmärki selgitada ning kuningas João II hiilgust kiitma. Nad pidid otsima kauplemisvõimalusi ning küsima preesterkuningas Johannese maa järele. Aafriklased olid euroopalikult rõivastatud ning neil olid kaasas kaubanäidised, et kohalikes elanikes kaubanduse vastu huvi äratada.
Dias purjetas kõigepealt Palmase neeme juurest otse Kongo jõe suudme poole, mille eelneval aastal olid avastanud Diogo Cão ja Martin Behaim. Pisut vähem kui nelja kuuga jõuti Kongoni. Viimased aafriklased jäeti Kongo jõe suudme juurde maha. Dias kohtus Kongo kuningaga ning vahetati kingitusi.
Lõunapoolkeral puhusid tuuled vastupidises suunas ning olid pidevalt vastu. Oldi sunnitud vaevaliselt loovima. Lõpuks otsustas Dias eriti aeglase varustuslaeva maha jätta ning minna lõuna poolt läänetuuli otsima. Ta sõitis ta piki Aafrika rannikut ja sisenes Walvis Baysse, kuhu Diogo Cão oli 1482. aastal jõudnud. See oli kõige lõunapoolsem kohta, mis portugallastele tuntud oli ( praeguse Namiibia rannikul). Selle koha lähedal oli, kuhu Dias hiljem püstitas oma viimase vapiposti. Varustuslaev jäeti julgeolekukaalutlustel lahe lõunaossa lähedale (praegune Lõuna-Aafrika Vabariik), seda jäi valvama 9 meest. On arvatud, et see koht oli Baía dos Tigres, sest see vastab kõige paremini kirjeldustele. Nähtavasti oli kogemus näidanud, et laevad ei saa ise toidumoona ja vett kaasas kandes kaugemale jõuda.
Walvis Bayst võttis Dias 6. jaanuaril suuna lõuna poole, läbis Golfo de São Tomé (angra dos Ilhéus; praegu ning jõudis lõpuks Angra Pequena 'ni (Lüderitzi laht). Cabo da Volta 'le  rajas ta oma esimese kivist vapiposti (padrão), et markeerida Portugali valdusse võtmist. Alates 29. laiuskraadist  kaotas ta kalda silmist ning 13 päeva kestnud tugev torm viis mõlemad karavellid Hea Lootuse neemest kaugele lõuna poole. Kui meri rahunes, purjetas ta tagasi itta, ning kui mõne päeva jooksul maad vastu ei tulnud ja temperatuur aina langes, kardeti jõuda maailma ääreni ja ta pöördus põhja poole (nii pidi ta kindlasti Aafrikani välja jõudma) ning maabus 3. veebruaril 1488 lahes, mille nad nimetasid "Bahia dos Vaqueiros". Kaldal oli asula, mille Dias veisekarjade järgi nimetas Angra dos Vaqueiros. Teise versiooni järgi pandi lahele nimeks päeva pühaku järgi nimeks Aguada de Saõ Bras 'Püha Blasiuse laht'. Arvatakse, et tegemist oli Mossel Bayga (Mosselbaai) praeguse Lõuna-Aafrika Vabariigi territooriumil (370 km Nõelaneemest lääne pool).
Barolomeu Dias leiutas faktiliselt manöövri, mida portugali keeles nimetatakse a volta do mar: Guinea lahe laiuskraadil eemaldutakse Aafrika rannikust, suundutakse läände ning seejärel pööratakse itta, et sõita ümber Aafrika lõunatipu.
Dias sõitis ida poole ja purjetas ümber Aafrika lõunapoolseima punkti Nõelaneeme. Ta jõudis Algoa lahte, mille äärde ta 12. märtsil 1488 laskis püstitada veel ühe vapiposti (püha Gregoriuse auks). Vastu mässu äärel oleva meeskonna tahtmist jätkas ta retke ida suunas ning jõudis ühe jõe suudmesse, kus rannajoon pöördus juba äratuntavalt kirde poole. Oma asetäitja auks pani ta jõele nimeks Rio Infante. On arvatud, et see oli Great Fishi (Groot Vis) jõgi. Viimasel ajal on tekkinud arvamus, et tegemist oli hoopis Keiskama jõega. Oli tunda ka ekvaatori poolt tulevat sooja hoovust. Nüüd oli talle selge, et 70 aastat otsitud tee ümber Aafrika on leitud ning vürtsitee Indiasse on vaba. Ent skorbuudi käes vaevlev, kurnatud ja proviandi lõppemist kartev meeskond sundis ta tagasi pöörduma.
Alles tagasiteel silmas ta mais 1488 Hea Lootuse neeme, millele ta pani nimeks "Tormide neem" (Cabo das Tormentas) või "Tormine neem" Cabo Tormentoso. Sinna ta püstitas püha Filippuse vapisamba. Hiljem olevat João II selle ümber nimetanud Hea Lootuse neemeks (Cabo da Boa Esperança), sest oli avastatud tee itta ning oli lootus kauaotsitud tee Indiasse varsti leida. On ka väidetud, et nimi "Hea Lootuse neem" pärineb Diaselt endalt. Praeguse Kaplinna suure sadamalahe äärde püstitas ta 1. mail 1488 vapiposti.
Walvis Bay lõunaosast leidis Dias eest oma üheksa kuu eest mahajäetud varustuslaeva, mille meeskonnast oli elus veel vaid neli (teistel andmetel kolm) meest. Üks neist, kes oli väga haige, suri saabujaid nähes rõõmu kätte. Laev oli mädanenud. See laaditi tühjaks ja põletati.
Suuremate raskusteta jõuti pärast lühikesi peatusi Angola rannal ( püstitati 25. juulil Püha Jakobuse (Santiago) vapipost) ja Príncipe saarel Guinea lahes, kust võeti värsket vett, juures ja Elminas pärast 16 kuud ja 17 päeva kestnud äraolekut detsembri lõpus 1488 Lissaboni tagasi. Kokku avastas Dias umbes 2030 kilomeetrit senitundmatut Aafrika rannikut.
Kohal viibinud Christoph Kolumbuse tunnistuse järgi (temalt me teame ka Lissaboni saabumise aega) võttis Diast vastu juubeldav rahvahulk. Kolumbus ise kaotas Diase retke õnnestumise tõttu lootuse, et kuningas huvituks tema plaanist jõuda Indiasse lääne poole purjetades.
Ametlikku aruannet ekspeditsioonist Hea Lootuse neemele pole leitud (reis oli salastatud; Bartolomeus Diase reisimärkmed olevat hävinud Lissaboni maavärinas 1755, kui hävis loss, kus neid hoiti). Seetõttu on paljud üksikasjad ebaselged. Nii näiteks pole selge, kas Dias Nõelaneeme asukohta astrolaabiga mõõtis. Samuti pole teada, kas ta tagasiteel peatus Elminas ja tõi Duarte Pacheco Pereira ekspeditsiooni ellujäänuid liikmed Lissaboni tagasi.
Pärast India meretee avastamist
Ümber Aafrika kulgeva väila avastamine oli oluline, sest eurooplased said esimest korda võimaluse kaubelda otse Aasia ja Indiaga, vältides Lähis-Ida maateid ja vahendajaid. Lõpuks tõi see kaasa Atlandi ookeani äärsete kaubandusmaade tõusu ning Lähis-Ida ja Vahemere maade languse järgnevatel sajanditel.
Pärast tagasipöördumist nimetas kuningas João II ta kuningliku kaubandus- ja maksuameti Casa de Guiné e Mina ülemhalduriks (capitão-mor). Selle ameti kaudu käis kogu kaubandus vastavastatud aladega. Tema nime mainitakse 1490. aastatel korduvalt seoses Guinea lahe piirkonnaga.
Aastatel 1496–1497 on mainitud üht Lõuna-Aafrika meresõitjat ja ühe nau kaptenit, kes pidi suunduma põhja biskaialastega võitlema. Tõenäoliselt olid nad vennad, kuid mõlemat nimetati "Bartolomeu Dias", nii et pole kindel, kumb oli meid huvitav isik. Ühel 1571. aasta kuninglikul merekaardil (kuningas Sebastião ajast) mainitakse Angola kaptenit Paulo Dias de Novaist, märkides, et tema vanaisa Bartolomeu Dias de Novais avastas Hea Lootuse neeme. Nimi de Novais eeldab päritolu suursugusest suguvõsast, mida Bartolomeu Diase teadaolev elulugu siiski ei luba oletada.
Sisepoliitilised probleemid ja oht, et tuleb sõda Hispaaniaga, aeglustasid uue ekspeditsiooni teelesaatmise otsust. Aastal 1495 otsustas kuningas João II saata välja ekspeditsioon Indiasse ja määras selle juhiks noore Vasco da Gama. Dias pidi käsutama ainult ühte väikest laeva. Retke ettevalmistamisel tegutses Dias üksnes nõunikuna ning vastutas merekaartide valmistamise ning laevade varustamise ja ehituspuidu valimise eest (ehitati kaks uut laeva ja renoveeriti kaks laeva). Et kuningas João II suri, läks ekspeditsioon teele alles 1497. Dias saatis ekspeditsiooni Vasco da Gama alluvana kuni Roheneemesaarteni. Miks otsustavat missiooni ei usaldatud mitte Diasele, vaid Vasco da Gamale, pole teada. On oletatud, et otsiti meest, kes meeskonna mässuga paremini toime tuleks.
Brasiilia avastamine ja surm
pisi|Diase kuju [[Kaplinnas]] Teisel India-retkel, mida juhtis Pedro Álvares Cabral ja mille tulemusena avastati 1500. aastal Brasiilia, oli Dias üks 13 kaptenist. Ta suri teel Brasiiliast ümber Aafrika Indiasse Hea Lootuse neeme lähedal üle ööpäeva kestnud kohutava tormi ajal, kui tema laev läks ühena neljast (üks karavell ja kolm naud ligi 400 mehega pardal) kogu meeskonnaga 29. mai koidikul lühikese ajaga põhja. Kümnel eelneval ööl oli nähtud pika tulevärvi sabaga komeeti. Kroonik Fernão Lopes de Castanheda kirjutab: "Lained tõusid nii kõrgele, et naud kiikusid kord pilvedes, kord kuristikus, orgude avanedes. Päeval oli vesi tinakarva ja öösel tulevärvi, ja müra, mida tegi puit, oli kohutav ning kõik oli nii jube, et kes pole seda näinud, ei suuda seda uskuda." Madrustel polnud kahtlust, et tegemist on müütilise hiiglase Adamastori kättemaksuga.
Diase pojapoeg Paulo Dias de Novais oli Portugali kolonisaator Aafrikas 16. sajandil.
Allikad
Et Portugali kuningas hoidis Diase retke ebaõnnestumise kartuses salajas, siis kirjeldas seda esimest korda lähemalt alles 16. sajandi keskpaigas kroonik João de Barros teoses "Asia". Siiski puudutas tema retke juba Duarte Pacheco Pereira teoses "Esmeraldo De Situ Orbis" (1505–1508).
Tähtis allikas on ka Londonis Briti Muuseumis hoitav Martelluse maailmakaart (1489/90), kus on Diase avastatud alasid esimest korda kujutatud. Lõunapoolsemad alad on kaardil tugevasti moonutatud.
Muuseum Mossel Bays
Praegu on Mossel Bays Bartolomeu Diase muuseumikompleks, kus on ka Diase karavelli elusuuruses tinglik koopia "Bartolomeu Dias", mis on ehitatud Portugalis Vila do Condes. Selles on siiski moodne kambüüs ja kajutid. Männi- ja tammepuust tehtud karavelli pikkus on 23,5 m, piimi laius 6,6 m ja veeväljasurve 130 tonni. Laeval on kaks purje kogupindalaga 220 ruutmeetrit. 8. novembril 1987 asus kapten Emilio da Sousa 17 meeskonnaliikmega teele ning saabus 3. veebruaril 1988, 500 aastat pärast Diast. Erinevalt Diasest, kellel läks Mossel Baysse jõudmiseks kuus kuud, jõuti kohale kolme kuuga. Reis läks hästi, ainult Namiibia rannikul läks tarvis abimootorit.
Muud
Portugal ja Lõuna-Aafrika Vabariik annavad raadioamatööridele välja Bartolomeus Diase diplomit.
Dahhadajevi rajoon
Dahhadajevi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. halduskeskus on Urkarah.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 36 367, neist 99,01% dargid.
Tranquillo Barnetta
Tranquillo Barnetta (sündinud 22. mail 1985 Sankt Gallenis) on Šveitsi jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Šveitsi kõrgliiga klubis St. Gallen.
Šveitsi jalgpallikoondises debüteeris ta 8. septembril 2004 mängus Iirimaa vastu. Esimese värava rahvuskoondises lõi ta 1. märtsil 2006 mängus Šotimaa vastu, mis lõppes tulemusega 3:1 Šveitsi kasuks.
Karjäär
Tranquillo Barnetta hakkas jalgpalli mängima juba nelja-aastaselt FC Rotmonteni juures. 11-aastaselt läks ta üle FC St. Galleni meeskonda, 16-aastaselt sai aga temast Euroopa noorte meister kategoorias U-17. Mõne kuu pärast sõlmis Barnetta juba elukutselise mängija lepingu St. Galleni jalgpalliklubiga.
Aastal 2004 debüteeris ta Šveitsi rahvuskoondises ja osales Euroopa noorte meistrivõistlustel kategoorias U-21. Samal aastal võttis Tranquillo Barnetta vastu parema pakkumise Saksamaa klubilt Bayer Leverkusen, kuid viimane laenutas ta kohe aastaks välja teisele saksa klubile Hannover 96. Selle klubi koosseisus lõi ta Bundesligas mängitud 7 matši jooksul 2 väravat.
Pöördunud 2005. aastal tagasi Bayer Leverkusenisse, lõi ta esimesel hooajal seal 6 väravat ja sooritas 7 pealelööki, tõustes klubi silmapaistvamate mängijate hulka.
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel osales Barnetta Šveitsi rahvuskoondise põhikoosseisus. 19. juunil 2006 toimunud mängus Togo vastu tagas ta 88. minutil löödud väravaga šveitslastele 2:0 võidu.
Isiklikku
Tranquillo Barnetta on 178 cm pikk. Ta on vallaline. Tema hüüdnimi on Quillo.
Kopli kalmistu
Kopli kalmistu oli kalmistu Tallinnas Kopli poolsaarel tänapäeva Kopli asumis. Kopli kalmistu rajati 1774. aastal pärast seda, kui Venemaa keisririigis keelati kirikutesse ja elamute lähedusse matmine. Kalmistule maeti saksakeelsete Niguliste ja Oleviste koguduste liikmeid: kalmistu idapoolne osa kuulus Oleviste ja läänepoolne osa Niguliste kogudusele. Esimene kalmistule maetu oli Taani päritolu maalikunstnik Hildebrand Hildebrandsen.
1833. aastal laiendati kalmistut veelgi ida- ja läänesuunas ning oma lõpliku suuruse, umbes 10 hektarit, sai kalmistu aastatel 1868–1869. pisi|left|Kopli kalmistu (Begrbn Ziegelskoppel) 1876. aasta Tallinna linnaplaanil (vasakul ülaosas) Kopli kalmistust sai omaaegne Eesti kõige suurema kabelite arvuga nekropol. Kopli kalmistule maeti hulk baltisaksa kultuuritegelasi.
28. mail 1933 maeti kalmistule enesetapu sooritanud kommunist Martin Vaarmann. See oli esimene ilmalik matus Kopli kalmistul. Matusekõnes ütles Riigikogu liige Priidik Kroos: "Meie asetame su tagasi mulda, et laguneksid jälle algosakesteks, millest sa saadud. Siit hauast ei ole enam mingisugust ülestõusmist. On ainult ees suur töörahva ülestõusmine, mis purustab kodanlise korra, millega Vaarmann võidelnud kuni oma elu lõpuni. "
pisi|Kopli kalmistu pargina pisi|Pargi üks sissepääsudest 1993. aastal võeti endine Kopli kalmistu looduskaitse alla. Aastail 2002–2006 rekonstrueeriti kalmistu ala arhitekt K. Lootuse projekti järgi Kopli kalmistupargiks.
2006. aastal lõpetati Kopli kalmistupargis ulatuslikud korrastustööd.
Heinz Valgu mälestused Kopli kalmistu rüvetamisest
Surnuaias peituvaid rikkusi olid märganud ka punaarmeelased. Oma ideoloogilise vabastajaõiguse toel ei vaevunud nad isegi ööpimedust ära ootama, vaid alustasid surnuaia lagastamist lausa päise päeva ajal kõigi möödakäijate silme all. Kangidega ja hulgakesi kangutasid nad maa-alustelt hauakambritelt pirakad pae- või marmorplaadid ning tegid kambrites põhjaliku inventuuri.
Vanad, mitmekordsetest tammelaudadest kirstud taoti kangide ja kirvestega puruks ning inimjäänuste sees sobrades topiti taskusse väärismetallist ehteid, rõivakaunistusi, kuldseid hambaproteese ja muud väärt vara.
Punaarheoloogidele polnud see tegevus mitte üksnes tulus, vaid ka lõbus. Põlastusväärsete ekspluataatorite ja buržuide pärandiga võib ju kõike teha! Mõni hästi mumifitseerunud kadunuke sikutati hauakambrist välja, torgati koni hammaste vahele ja pandi puu najale istuma – vaadake, närused töörahva vereimejad, mida vaba Nõukogude inimene teiesugustest arvab! Üks kindrali või admirali mundris epolettide ja muude toredustega muumia tassiti Kalinini (praeguse Kopli) tänava poolse surnuaiamüüri najale, kus ta seisis, konksus käsi õieli, nagu kerjaja, tekitades tööle tõttavas Nõukogude rahvas kauakestva lõbusa tuju.
Erilise viha tekitasid rüüstavates sõjaväelastes silmatorkavalt ilusad hauatähised ja kabelite sisustuseks olevad kunstiteosed. Surnuaiale maetud väheste eestlaste haudadest pakkus neile suurimat rõõmu Netty Pinna puhkepaik, millel põlvitas lumivalgest marmorist ingel. "Angel bljääd!" kostis röögatus ja kangihoop tabas inglitiibu, mis lendasid põõsastesse. Ent katse ingli pead maha taguda ei õnnestunud. Ilmselt oli kummarduva ingli kaelaühendus kehaga nii toekas, et pidas vastu ka klassiteadlikule raevule. Et aga möödakäijatel oleks hästi näha, kelle karistav käsi selle valge jätise üle kohut mõistis, ronis punaarmeelane ingli selga, lasi püksid maha ning tegi palvetaja seljale ja kaelale vägeva hunniku. Kaaslase teravmeelsusest vaimustusse sattunud soldatid naersid end kõveraks. Põõsastest leiti üles ka Tallinna lahte õnnetult alla kukkunud belglasest aeronaudi ja langevarjuri Charles Leroux' tumehallist graniidist mälestusmärk koos lennuki ja langevarju pronksist reljeefidega ning öeldi sellegi kohta bolševistlikult printsipiaalne sõna.
Bachelor of Arts
Bachelor of Arts kraadiõpe kestab tavaliselt kõigis Euroopa Liidu riikides kolm aastat. Samuti ka Austraalias, Bosnia ja Hertsegoviinas, Horvaatias, Indias, Iisraelis, Uus-Meremaal, Norras, Québecis, Singapuris, Lõuna-Aafrikas ja Šveitsis. Nelja-aastane on õpe Bangladeshis, Kanadas (v.a Québec), Islandil, Iirimaal, Pakistanis, Šotimaal, Venemaal ja USAs.
Eestis antakse kolme tüüpi Bachelor of Arts kraadi:
Hollola
thumb|[[Hollola keskaegne kivikirik]]
Hollola ehk Hollola kirikuküla (Kirkonkylä ehk Hollolan kirkonkylä) on küla Soomes Päijät-Häme maakonnas Vesijärvi ääres, Hollola valla endine keskus.
Seal asuvad muu hulgas Hollola keskaegne kivikirik, vana pastoraat, endine Hollola vallamaja (Hollolan kunnantupa), kauplus,  Hollola koduloomuuseum, Hentilä majamuuseum.
Läheduses on Kapatuosia linnamägi, mille tipus on puust vaatetorn, millest tehakse ka linnuvaatlusi.
1970. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
1970. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 15. Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus 21. märtsil 1970 Amsterdamis Hollandis. Selle võitis Iirimaa.
Kuna eelmise aasta lauluvõistlus lõppes viigiga Hispaania, Hollandi, Prantsusmaa ja Suurbritannia vahel, ning nendest riikidest oli Suurbritannia juba korraldanud 1968. aasta lauluvõistluse ning Hispaania 1969. aasta oma, otsustati Prantsusmaa ja Hollandi vahel korraldusõigus kulli ja kirja viskamise abil. Peale jäi Holland.
Sellel aastal kukkus osalejate arv järsult - kui eelmisel aastal osales 16 riiki, siis sellel aastal, protestiks eelmise aasta võistluse viigi vastu, keeldusid võistlusel osalemast Soome, Rootsi, Norra ja Portugal. Ka Austria, mis ei osalenud juba 1969. aasta võistlusel, ei naasnud just sellel põhjusel võistlusele. See on ainus lauluvõistlus peale 1956. aastat, milles ükski P­õhjamaa ei osalenud.
Finaali tulemused
thumb|tühi|400px| {{legend|#22b14c|Osalenud riigid}} {{legend|#ffc20e|Varem (kuid mitte 1970. aastal) osalenud riigid}}
Harry Tillmann
Harry Tillmann (9. märts 1912 Vana-Antsla – 25. oktoober 1986 Giessen) oli eesti loomaarst.
Ta lõpetas 1931. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1937. aastal Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna cum laude. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Tartuensis liige.
1941. aastal põgenes Saksamaale. Töötas Saksamaa ülikoolides, alates 1958. aastast Giesseni Justus Liebigi nimelise Ülikooli veterinaargünekoloogia professor.
Kajakenti rajoon
Kajakenti rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Novokajakent.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 54 186, neist 52,43% kumõkid ja 42,33% dargid.
Berenike Juuksed
thumb|Berenike Juuste tähtkuju kaart Berenike Juuksed (varasem nimi Bereniike Juuksed; ladina keeles Coma Berenices, omastav Comae Berenices; lühend Com) on põhjataevas asuv tähtkuju.
Berenike Juuksed on nime saanud Egiptuse kuninga Ptolemaios III naise Berenike II järgi. Seda on peetud eraldi tähtkujuks hellenismiajastust saadik, kuid sageli arvati see ka osaks Neitsi tähtkujust. Kindla koha tähtkujude seas saavutas ta alates Tycho Brahe 1602. aasta taevaatlasest.
Tähtkujus ei ole heledaid tähti, heledaim täht on Beta Comae Berenices (näiv suurus 4,26), mis asub 30 valgusaasta kaugusel.
Berenike Juustes asub palju galaktikaid, sinna jääb osa Neitsi galaktikaparvest ja kerasparv Messier 53. Samuti asub seal täheparv Melotte 111.
Aftonbladet
thumb|Aftonbladeti peakontor Stockholmis [[Kungsholmenil]]
Aftonbladet on Rootsis Stockholmis väljaantav üleriiklik ajaleht, Rootsi suurima trükiarvuga päevaleht, mis nimetab end sõltumatuks sotsiaaldemokraatlikuks ajaleheks.
Brandenburgi Dorothea
Brandenburgi Dorothea (1430/1431 – 10. november 1495) oli Baieri Christopheri ja Taani kuninga Christian I abikaasa. Teda tuntakse ka kui Hohenzollerni Dorothead ja Dorothea Achilliest.
Vanemad ja õed-vennad
Dorothea isa oli Brandenburg-Kulmbachi markkrahv John ja ema Anhalti hertsoginna Barbara.
Aftonbladet
Trükiarv oli 2007. aastal 399 400.