cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tallinna Vaba Waldorfkool
Tallinna Vaba Waldorfkool on 12-klassiline Waldorfi kool Tallinnas.
Kool asutati 2001. aastal.
Alates 2010. aastast tegutseb kool (koos Ilmapuu Waldorflasteaiaga ja Vabade Kunstide Kooliga) aadressil Tuulemaa 12 Pelgurannas. Kooli haldab MTÜ Haridus- ja Kultuuriselts Tuulemaa
Kooli õppekava toetub Waldorfi pedagoogikale.
Waldorfi pedagoogika
Kool juhindub oma tegevuses Steineri-Waldorfi hariduse Euroopa Nõukogu (European Council for Steiner Waldorf Education) kinnitatud põhimõtetest ja püüdlustest.
Waldorfi pedagoogika alused
Inimõpetusest lähtuv inimese kolmeliikmelisus
– kehaline, mis tegeleb meeleliselt kogetavaga ja vaatleb inimese keha arengus ja muutumises;
– hingeline, mis tegeleb tundemaailma elamustega, kujutlus- ning mõtlemisprotsessidega ja ka tahtega, nagu ka vastava füsioloogilise alusega, samuti ka geneetiliste ja isiksuslike jõudude arengu ja omavahelise suhtega lapsepõlves, noorukieas jne, kasutades läbivalt psühholoogiat;
– vaimne vaatlusviis, kus uuritakse teadvusseisundeid nagu ärkvelolek, unelev teadvus ja magamine, nende mõju inimesele ja pedagoogikale; silmas peetakse kognitiivseid võimeid erinevatel tasanditel ja esitatakse küsimus inimese olemuse, tema identiteedi (Mina), samuti ka maailmanähtustes toimiva vaimse tunnetamise kohta. Sealjuures esitatakse küsimus inimvaimu kohta.
Eelneva alusel on võimalik koostada inimarengust lähtuv õppekava, mis toetab lapse arengut nii ainesisude kui ka metoodiliste printsiipidega.
Tikk (perekonnanimi)
Tikk on eesti perekonnanimi.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Tikk 253 inimesel: 124 mehel ja 129 naisel. Perekonnanimena on Tikk levikult meeste puhul 603. kohal ja naiste puhul 649. kohal. Nimi on levinuim Hiiu maakonnas, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 9,22.
Kalõnivka (Pištšanka rajoon)
Kalõnivka (ukraina keeles Калинівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Pištšanka rajoonis. Elanike arv on 38. Pindala on 0,148 km².
Harivaablased
Harivaablased (Argidae) on kiletiivaliste (Hymenoptera) seltsi ja pidevkehaliste (Symphyta) alamseltsi kuuluv putukate sugukond.
Sugukonda kuulub umbes 800 liiki. Euroopas elab neist umbes 40 liiki. Eestis 14 liiki.
Aime Ruus
Aime Ruus (kuni 2008 Aime Pajumägi ; sündinud 30. augustil 1968 Viljandis) on eesti tehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli inseneriteaduskonna ehitusmaterjalide ja -füüsika õpperaja kaasprofessor ning Tartu kolledži direktor.
Elulugu
Ta lõpetas 1986 Põltsamaa Keskkooli, 1991 Eesti Põllumajanduse Akadeemia maainseneriteaduskonna maaparanduse erialal, 1991–1993 EPMÜ maaehituse instituudi magistrant, tehnikamagister (2001, EPMÜ), väitekiri "Veiste sügavallapanul külmlautade sobivusest Eestis" (Tartu, 2001), Ph.D. (maaehitus, 2007, EMÜ), väitekiri "Unisolated cowsheds. Ventilation and aspects of building physics" (Tartu, 2007).
Teadustöö
Uurimisvaldkond: veiste külmlaudad – ehitusfüüsikalised aspektid, ventilatsioon, lehmade heaolu automaatse hindamise võimalused nendes. Üle 10 teadustrükise.
Sproģi
Sproģi on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Ineši vallas.
Küla asub valla põhjaosas Inesise kaldal. Sproģi jääb valla keskusest Inešist 2,2, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 3,4 ja Riiast 131,6 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda. Sinna jääb Sproģi bussipeatus.
Küla juures asuval Inesise järve poolsaarel asub osa 42 ha suurusest Sproģi kaitsealast. .
Aastal 2007 oli külas 6 elanikku.
Miro Cerar
Miroslav Cerar (sündinud 25. augustil 1963 Ljubljanas) on Sloveenia jurist ja poliitik, aastatel 2014–2018 Sloveenia peaminister.
Ta on võimlemise olümpiavõitja Miroslav Cerari ning kunagise peaprokuröri ja justiitsministri Zdenka Cerari poeg.
Ta on olnud professor Ljubljana ülikoolis ja töötanud parlamendi õigusnõunikuna.
Miro Cerar on juunis 2014 Miro Cerari Partei nime all asutatud Modernse Keskpartei esimees.
13. septembrist 2018 kuni 13. märtsini 2020 oli ta Sloveenia välisminister.
Heinrich Vestring
Heinrich Vestring (1562 Saksamaa – 30. märts 1650 Tallinn) oli Tallinna vaimulik.
Aastal 1600 oli ta Tallinna linnakooli rektor. Aastast 1603 oli ta Niguliste koguduse diakon ja aastast 1604 Oleviste koguduse diakon. Tõenäoliselt oli ta aastal 1614 Tallinna linnaministeeriumi vanem (senior ministerii). 1626. aastal sai ta Tallinna superintendendiks.
1. järgu laevastikuflagman
1. järgu laevastikuflagman oli mereväelaste kõrgeim auaste. Punaarmee maa- ja lennuväes aastatel 1935–1940 vastas sellele 1. järgu armeekomandöri auaste. 1. järgu laevastikuflagmanist madalam auaste oli 2. järgu laevastikuflagman. pisi|150px|left| [[Mihhail Viktorov 1. järgu laevastikuflagmani mundris ]] 1. järgu laevastikuflagmani auastme on saanud ainult kaks inimest, mõlemad 20. novembril 1935.
1. järgu laevastikuflagmanid
Orlov represseeriti 1937., Viktorov 1938. aastal.
2019. aasta Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus
2019. aasta Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus olid 35. Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus, mis toimusid 1.–3. märtsini Suurbritannias Glasgow's Emirates Arenal.
Võistlustel osales 637 sportlast 49 riigist. Eestit esindas kuus sportlast: Merilyn Uudmäe ja Tähti Alver kolmikhüppes ning Karl Robert Saluri ja Janek Õiglane seitsmevõistluses.
Kolmel päeval toimus kokku 26 võistlusala.
Näkimadalad (film)
Film on tehtud Herman Sergo samanimelise romaani ainetel.
Kognitiivne psühholoogia
Kognitiivne psühholoogia ehk tunnetuspsühholoogia on psühholoogia haru, mis uurib vaimseid protsesse nagu tähelepanu, keelekasutus, mälu, taju, probleemilahendamine, loovus ja mõtlemine. Suur osa kognitiivse psühholoogia avastustest on leidnud tee muudessegi kaasaegsetesse psühholoogilise uurimise valdkondadesse, näiteks hariduspsühholoogia, sotsiaalpsühholoogia ja isiksusepsühholoogia, kliiniline psühholoogia, arengupsühholoogia ja majandus.
Ajalugu
Filosoofiliselt on inimvaimu ja selle protsesside üle mõtiskletud juba Antiik-Kreeka aegadest peale. On teada, et aastal 387 eKr pakkus Platon vaimsete protsesside keskmeks aju. 1637. aastal arendas René Descartes edasi ideed dualismist, millest hiljem sai substantsidualism (idee, et vaim ja keha on kaks erinevat substantsi). Sellele järgnesid suured vaidlused kogu 19. sajandi jooksul, kas inimese mõtlemine on läbinisti kogemuslik (empirism) või sisaldub selles ka kaasasündinud tarkust (nativism). Mõned debatis osalejaist olid näiteks empirismi pooldajatena Geroge Berkeley ja John Locke ning Immanuel Kant nativismi pooldajana.
Filosoofiliste vaidluste jätkudes oli psühholoogia kui teadusliku uurimisvaldkonna arengus võtmetähtsusega 18. sajand. Kaks avastust mängisid kognitiivse psühholoogia kujunemisel eriliselt tähtsat rolli. Esimeseks oli ajupiirkonna, mis on suuresti vastutav keeleloome eest, avastamine Paul Broca poolt. Teine oli ajupiirkonna, mis on suuresti vastutav keele mõistmise eest, avastamine Carl Wernicke poolt. Mõlemad piirkonnad nimetati ametlikultki nende avastajate nimede järgi. Trauma või väärarengu tõttu tekkinud keeleloome ning keele mõistmise häiret nimetatakse tihti Broca afaasiaks ja Wernicke afaasiaks.
20. sajandil oli kolm peamist mõjutajat, mis kujundasid kognitiivsest psühholoogiast eraldiseisva koolkonna:
Kognitiivne psühholoogia mõiste tänapäevases tähenduses loojaks peetakse Ulric Neisserit raamatus Cognitive Psychology, mis avaldati 1967. aastal. Neisseri definitsioon "kognitsioonist" illustreerib hästi sel ajal progressiivset kognitiivsete protsesside ideestikku:
"Mõiste 'kognitsioon' viitab kõigile protsessidele, mille tõttu sensoorne sisend muundub, väheneb, täpsustub, salvestub, taastub ja on kasutatud. See on seotud nende protsessidega isegi asjakohase stimulatsiooni puudumisel, näiteks kujutluste ja hallutsinatsioonide korral. ...Sellise laiahaardelise definitsiooni puhul on ilmne, et kognitsioon on soetud kõigega, mida inimene vähegi teha võib; et iga psühholoogiline fenomen on kognitiivne fenomen. Vaatamata sellele, et kognitiivne psühholoogia tegeleb kogu inimtegevusega, teeb ta seda konkreetsest vaatepunktist. Teised vaatepunktid on võrdväärselt põhjendatud ja vajalikud. Pigem motiivide kui sensoorse sisendiga algav dünaamiline psühholoogia on selle heaks näiteks. Selle asemel, et küsida, kuidas inimese tegevus ja kogemused tulenevad tema nähtust, mälestustest või uskumustest, küsib dünaamiline psühholoog, kuidas tulenevad need inimese eesmärkidest, vajadustest või instinktidest"
Vaimsed protsessid
Kognitiivsete psühholoogide peamine fookus on vaimsetel protsessidel, mis mõjutavad käitumist.
Vain (perekonnanimi)
Vain on eesti perekonnanimi.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Vain 310 inimesel: 146 mehel ja 164 naisel. Perekonnanimena on Vain levikult meeste puhul 475. kohal ja naiste puhul 452. kohal. Nimi on levinuim Lääne-Viru maakonnas, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 3,57.
Tsonga keel
Tsonga keel (tsonga keeles Xitsonga) on bantu keelte hulka kuuluv keel, mida Lõuna-Aafrikas kõnelevad tsongad.
Chloe
Chloe võib tähendada järgmist:
Dietrich Heinrich Jürgenson
Dietrich Heinrich Jürgenson (15. juuli (vkj) / 27. juuli 1804 Vasalemma – 10. august (vkj) / 22. august 1841 Tartu) oli eesti koolijuhataja, Tartu Ülikooli eesti keele lektor ning Õpetatud Eesti Seltsi asutajaliige ja seltsi esimene sekretär.
Dietrich Heinrich Jürgenson sündis Vasalemma mõisa kingsepa Carl Jürgensoni (surnud 1840. aasta oktoobri algul) pojana. Et isal poja sündimise ajal perekonnanime polnud, oli ta nähtavasti pärisori. Hiljem oli isa mõisavalitsejaks Vasalemma mõisas ning möldriks Vasalemma vallas ja Oru vallas, vanemas eas elas väikekaupmehena Tallinnas. Dietrich Heinrich Jürgensoni ema Magdalene Falck oli "keskklassi mehe" Johann Falcki tütar.
Kümneaastaselt pandi Dietrich Tallinna köster-koolmeistri Nymanni juurde õppima, kaheteistkümneselt kreiskooli, kus õppis kaks ja pool aastat. Aastatel 1819–1823 õppis ta Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1823–1826 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta aastatel 1826–1827 Tuula mõisas äsjalahkunud kaardiväeohvitseri Hans Wilhelm von Rehekampffi (surnud 21. aprillil 1826) lasterikkas perekonnas koduõpetajana. 3. juulil 1831 abiellus Dietrich Heinrich Jürgenson Tuula mõisniku tütre Wilhelmine von Rehekampffiga (sünd 1814), kes oli olnud üks tema hoolealustest. Neil sündis vähemalt kaks last.
Dietrich Heinrich Jürgenson on maetud Tartusse Vana-Jaani kalmistule.
Tartu Elementaarkooliõpetajate Seminari inspektor
1827. aasta lõpul kutsuti Dietrich Heinrich Jürgenson Tartu Ülikooli dogmaatika ja moraali professori ning koolikomisjoni liikme Ernst Wilhelm Christian von Sartoriuse ettepanekul tööle avatava Tartu Elementaarkooliõpetajate Seminari (Elementarlehrer-Seminarium) juhatajaks (inspektoriks) ja vanemõpetajaks. Ta kinnitati ametisse 1928. aasta mais, õppetöö algas augustis; selles ametis töötas ta elu lõpuni. Teda on iseloomustatud kui head pedagoogi, kes uuris hoolega välismaist erialast kirjandust, hoides silma peal pedagoogika uuematel arengusuundadel. Ta püüdis tulutult parandada Tartu seminari nõrgukest positsiooni haridusmaastikul ja suurendada õpetajate ning õpilaste õigusi (seaduse silmis oli õppeasutus võrdväärne kreiskooliga).
Õpetatud Eesti Seltsi asutaja
1830. aastatel kuulus Dietrich Heinrich Jürgenson Tartus tegutsenud "teaduslikku vestlusringi" (wissenschaftlicher Unterhaltungs-Cirkel), mille alaringides peeti ettekandeid mitmesuguste teadusalade kohta. Siit lähtus ka Baltimaadel olulise kultuuriteemade foorumiks kujunenud nädalalehe Das Inland väljaandmine aastatel 1836–1963. Friedrich Robert Faehlmanni, anatoomiaprofessor Alexander von Huecki jt kõrval kuulus ta eesti keele, kirjanduse, ajalooga jms tegelevasse rühma. 1838. aasta jaanuaris formeerus sellest seltskonnast Õpetatud Eesti Selts (Gelehrte Esthnische Gesellschaft), mis seadis oma eesmärgiks teadmiste edendamise eesti rahva minevikust ja olevikust, keelest ja kirjandusest ning eestlaste asustatud maast. Jürgenson oli üks 19 ÕESi asutajaliikmest, sh F. R. Faehlmanni kõrval teine eestlane, ja aastatel 1838–1841) seltsi sekretär. Ta oli F. R. Faehlmanni, A. von Huecki ja F. R. Kreutzwaldi kõrval seltsi algaastatel selle innukamaid liikmeid ja aitas olulisel määral kujundada seltsi algaastate nägu ja määratleda tähtsamaid tegevussuundi.
Dietrich Heinrich Jürgensoni tegevus ÕESis keskendus peamiselt kolmele ettevõtmisele: ÕESi raamatukogu rajamine, eestikeelse kirjasõna bibliografeerimine ja eesti-saksa sõnaraamatu koostamine. Peale selle pidas ta seltsi koosolekutel keelealaseid ettekandeid, koordineeris eestikeelse kirjasõna levitamist raamatuladude kaudu (1839–1840) ja käivitas välisliikmeid ühendava missiivi (ringkirja) (alates 1841. aastast). Dietrich Heinrich Jürgensoni ajal ilmus trükist seltsi esimene ÕESi toimetiste vihik "Verhandlungen der gelehrten Estnischen Gesellschaft" (1840), tema aktiivsel osalusel hakkas ÕES toimetama ka "Tarto- ja Wõrro-ma rahwa Kalendrit" (1840).
Kõigi ÕESi raamatuladudes leidunud eestikeelsete trükiste ilmumisandmeid sisaldab Dietrich Heinrich Jürgensoni koostatud "Kirja-Kulutaja", mis ilmus 1840. aastal anonüümselt ÕESi kulul. Selle esimese eesti raamatukataloogi (ja üldse esimese eesti ärikataloogi), millest on säilinud ainult üks eksemplar, juhatab sisse paarileheküljeline eessõna.
Dietrich Heinrich Jürgensoni rajatud ÕESi raamatukogu kujunes suurimaks ja vanema kirjasõna osas kõige täielikumaks eestikeelsete trükiste ja käsikirjade koguks 19. sajandil. ÕESi likvideerimisel 1950. aastal jagati mahukas raamatukogu (umbes 25 000 köidet ja 160 000 lk käsikirju) ENSV TA Keskraamatukogu (Tallinnas) ja Riikliku Kirjandusmuuseumi (Tartus) vahel (praegu asub kogu Tartu Ülikooli Raamatukogus ja Eesti Kirjandusmuuseumis).
ÕESi raamatukogu hoidjana alustas D. H. Jürgenson eestikeelse kirjasõna bibliograafia koostamist, mida jätkasid tema hilisemad ametivennad. See mahukas sedelnimestiku vormis töö pealkirjaga "Bibliotheca esthonica oder chronologisches Verzeichniss aller in ehstnischen Sprache und über die ehstnische Sprache im Druck erschienenen Schriften", mille autoriteks on ajalises järgnevuses D. H. Jürgenson, C. E. Sachssendahl, H. E. Hartmann ja A. J. Schwabe, registreerib eestikeelseid ja eesti keelt käsitlevaid trükiseid ajavahemikus 1553–1865. Dietrich Heinrich Jürgensoni panus hõlmab üle poole bibliograafia kogumahust (kuni 1840. aastani ilmunud trükised).
Tartu Ülikooli eesti keele lektor
Pärast Johann Samuel Friedrich Boubrigi ametist loobumist valiti Dietrich Heinrich Jürgenson 1837. aasta hilissügisel (vkj 2. novembril 1837) Tartu ülikooli eesti keele lektoriks. Ta oli Tartu ülikooli viies eesti keele lektor ja esimene sellele kohale valitud eestlane. Ta oli oma põhitöölt ka esimene pedagoog (kõik tema eelkäijad olid olnud vaimulikud).
Tema konkurendiks selle koha taotlemisel oli Tartu Maarja eesti koguduse pastor Carl Heinrich Constantin Gehewe, keda olevat oma järglasena soovinud näha J. S. Boubrig. C. H. C Gehewe valiti aasta hiljem Õpetatud Eesti Seltsi esimeseks presidendiks, Jürgensonist sai aga seltsi sekretär.
D. H. Jürgenson luges eesti keele loenguid 1838. aasta kevadsemestrist kuni 1841. aasta kevadsemestrini, kokku seitse semestrit. Nagu eelkäijad tugines ta keeleõpetuses August Wilhelm Hupeli grammatikale "Ehstnische Sprachlehre für die beyden Hauptdialekte" (Mitau, 1818), kuid kasutas näitliku materjalina ka O. W. Masingu väljaannet Marahwa Näddala-Leht. Dietrich Heinrich Jürgenson käsitles loengutes (1841. aasta kevadsemestril) esimest korda ka eesti kirjanduse ajalugu. Dietrich Heinrich Jürgensoni lektoritegevust on põhjalikult käsitlenud Valve-Liivi Kingisepp.
Kirjandusloolane
1841. aasta aprillis pidas Dietrich Heinrich Jürgenson Õpetatud Eesti Seltsis ettekande, milles ta tegi esimesena katset eesti kirjanduse arengut (aastani 1715) süstemaatiliselt käsitleda. Koos hilisemat perioodi hõlmava osaga avaldati ettekanne pärast autori surma aastatel 1843–1844 Tartus Õpetatud Eesti Seltsi toimetistes 1. köite 2. ja 3. vihikus pealkirja all "Kurze Geschichte der ehstnischen Literatur". Tegemist on D. H. Jürgensoni tuntuima teosega ning eesti kirjanduslugude ühe alustekstiga. See valdavas osas konspektiivne, ent olemasolevaid allikmaterjali samahästi kui ammendav kirjanduslugu on eesti kirjandushistoriograafias põhjapaneva tähendusega. "Kurze Geschichte der ehstnischen Literatur" on esimene trükis avaldatud eesti kirjanduslugu, mis leidis eestikeelse kirjasõna märkimisväärseima käsitlusena kasutust kuni 19. sajandi lõpuni. See oli peamiseks eeltööks, millele võis toetuda soome professor A. E. Ahlqvist oma 1855. aastal ilmunud ülevaate "Viron nykyisemmästä kirjallisuudesta" koostamisel. Esimene eestikeelne eesti kirjanduse ajalugu oli Juhan Kunderi 1890. aastal ilmunud "Eesti kirjandus koolile ja kodule", milles eesti kirjandus algab juba rahvalauluga.
Teoses "Kurze Geschichte der ehstnischen Literatur" määratletakse kirjanduse mõiste suuresti lingvistiliselt, samastades selle eesti keeles paberile pandud mis tahes tekstide kogumiga, n-ö "kirjasõnaga". Nii kuulutatakse eesti kirjanduse ajalooks kõigi eestikeelsete raamatute ajalugu. Sellises väga avaras käsitluses muutuvad eesti kirjanduse osaks muu hulgas ka eestikeelsed tsitaatsõnad ja fraasid Läti Henriku, Thomas Hjärne, Christian Kelchi jt kroonikatest jms. Suulist kirjandust (rahvaluulet) Dietrich Heinrich Jürgenson eesti kirjanduse osaks ei loe, pannes sellega aluse eesti kirjandusloo kirikuloolisele käsitlusviisile, mida on järginud hiljem mh Karl August Hermann ja Gustav Suits. Muukeelsed Baltimaades sündinud ja Baltimaadega seotud kirjutised Dietrich Heinrich Jürgensonile kirjandusloo põhitekstidena huvi ei paku.
Dietrich Heinrich Jürgensoni käsitluses jaguneb eesti kirjanduslugu neljaks ajajärguks: 1) 1200–1630 (Joachim Rossihniuse ja Heinrich Stahlini), 2) 1630–1715 (Uue Testamendi põhjaeestikeelse tõlkeni), 3) 1715–1817 (Otto Wilhelm Masinguni), 4) 1817–40 (autori kaasajani). See filoloogilis-raamatuloolisele alusele toetuv periodiseering on võetud väheste muudatustega üle ka hilisemate kirjanduslugude poolt (K. A. Hermann, Mihkel Kampmaa). Kõige põhjalikum ja iseseisvam on Jürgensoni käsitlus viimasest, neljandast ajajärgust.
Keeleuurija
Dietrich Heinrich Jürgensoni kui keeleuurija peamiseks väljundiks kujunesid eeltööd eesti-saksa sõnaraamatu koostamiseks. Sõnaraamatu mõtte oli ta algatanud juba 1838. aasta detsembris Õpetatud Eesti Seltsi koosolekul. Ettekandest "Vorschlag, betreffend die Herausgabe eines vollständigen Esthnisch-Deutschen Wörterbuchs", mille ta 1839. aasta jaanuaris ÕESis pidas (tekst ilmus 20. septembril 1839 ka ajalehe Das Inland 38. numbris), kujunes ÕESi keelelise tegevuse esialgne programm. Tema ettekandele "Ueber die Entstehung der beiden Hauptdialecte der Esthnischen Sprache" (1839) toetub F. R. Faehlmanni kui Tartu ülikooli eesti keele lektori ülikooliloeng "Über die Dialecte in der estnischen Sprache" (kirja pandud tõenäoliselt 1842). Just D. H. Jürgensoni peeti enne F. R. Faehlmanni ÕESis keele alal suurimaks autoriteediks.
Ta soovis koostada "võimalikult täielikku kriitilist eesti-saksa sõnaraamatut", mis pidi hõlmama kahte põhimurret ja olema laiahaardeline "thesaurus linguae esthonicae". Sellest pidi saama ÕESi liikmete kollektiivne ettevõtmine – eeltööde vähesuse, kirjasõna nappuse ja kahe põhimurde olemasolu tõttu ei pidanud Dietrich Heinrich Jürgenson niisugust formaati teose koostamist ühele inimesele jõukohaseks. 1841. aastal oli sõnastiku koostamine seltsi peamiseid ülesandeid. Ometi ei tahtnud töö vedu võtta ja takerdus ilmselt just eelkõige Dietrich Heinrich Jürgensoni surma tõttu. Alles 1869. aastal Peterburis ilmunud "Ehstnisch-deutsches Wörterbuch", mille koostaja akadeemik Ferdinand Johann Wiedemann (samuti ÕESi liige) oli alustanud tööd 1860. aastal, kasutades ära ka ÕESi kogud, võis vastata Dietrich Heinrich Jürgensoni ideaalile.
Dietrich Heinrich Jürgenson pidas soovitavaks eesti põhimurrete teineteisele lähenemist ning nägi tulevikku ühiskeelel. Ühise kirjakeele sündi pidi sõnaraamatu valmimine kiirendama.
Friedrich Reinhold Kreutzwaldi innustaja
Dietrich Heinrich Jürgensonil on teeneid ka eesti rahvusliku algupärase ilukirjanduse rajaja Friedrich Reinhold Kreutzwaldi kujunemisel eesti kirjanikuks. Jürgenson õhutas aastatel 1838–1939 Kreutzwaldi eestindama J. H. D. Zschokke rahvaraamatut "Die Brannteweinpest". Samuti kohendas ta F. R. Kreutzwaldi rahvaraamatudebüüdi "Wina-katk" (1840) käsikirja keeleliselt ja toimetas selle trükki. Tema soovitusel eestindas F. R. Kreutzwald ka Rudolf Z. Beckeri raamatu "Noth- und Hülfs-Büchlein für Bauersleute oder lehrreiche Freuden- und Trauer-Geschichte des Dorfs Mildheim" (1788) (Kreutzwaldi tõlge pealkirjaga "Häda- ja Abi-raamatukene, ehk Lahearu küla õpetlik Rõõmu ja kurvastuse juttustus : Esimene jagu" ilmus trükist alles 1862. aastal) ja alustas J. H. Zschokke rahvaraamatu "Das Goldmacherdorf” tõlkimist. Tema kaudu jõudis lõpuks trükki ka F. R. Kreutzwaldi noorpõlves tehtud tõlge "Wagga Jenowewa ajalik elloaeg" (Tarto, 1842) G. O. Marbachi teosest "Geschichte von der heiligen Pfalzgräfin Genoveva" (1838).
Ilme-Anu Neemre
Ilme-Anu Neemre (22. juuni 1940 Tallinn – 9. märts 2022) oli eesti tekstiilikunstnik.
Zapyškise vald
Zapyškise vald (leedu keeles Zapyškio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kaunase rajooni territooriumil.
Valla pindala on 149 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2557 inimest. Valla keskus on Kluoniškiai küla, vallamaja asub aadressil Šviesos g. 18. Vallavanem on Sigitas Imbrasas. Teine tähtsam asula on Zapyškise alev, kus aastal 2011 oli 264 elanikku.
Ilme-Anu Neemre
Elukäik
Aastatel 1968–1977 oli ta tekstiilivabriku Keila kunstnik ning 1978–1988 Kergetööstuse Ministeeriumi kunstinõukogu sekretär.
Zapyškise vald
pisi|Vallamaja pisi|Altoniškiai linnamägi pisi|Dievogala
Ilme-Anu Neemre
Elukäik
1988. aastast oli ta vabakutseline kunstnik.
Liikmesus
Kuulus Eesti Kunstnike Liitu aastast 1978 ja Eesti Tekstiilikunstnike Liitu aastast 1993.
Charlotte (eesnimi)
Charlotte on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1385. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Charlotte 32 naisel.
Miroslav Cerar
pisi|Miroslav Cerar Miroslav Cerar (sündinud 28. oktoobril 1939 Ljubljanas) on endine sloveeni sportvõimleja.
Ta tuli olümpiavõitjaks toenghooglemises nii 1964. aastal Tōkyōs kui ka 1968. aastal Méxicos. Tōkyōs võitis ta ka pronksmedali kangil.
Ta on ka kolmekordne maailmameister ja üheksakordne Euroopa meister.
Miroslav Cerari abikaasa oli Zdenka Cerar. Poliitik Miro Cerar on nende poeg.
Tachikawa
Tachikawa (jaapani 立川市) on linn Jaapanis Tōkyō prefektuuris. Asub Tōkyōst läänes Tama jõe ääres.
1. mai 2023 seisuga oli linna elanike arv 184 822.
William Thomas Stead
William Thomas Stead (5. juuli 1849 – 15. aprill 1912) oli Briti kirjanik ja ajakirjanik.
Ta hukkus Titanicul.
Kazbari raudteepeatus
Kazbari raudteepeatus oli raudteepeatus Liibavi-Romno raudteel ja hiljem Liepāja–Vaiņode raudteeliinil. Peatus asus Lõuna-Kuramaa piirkonnas Vaiņode vallas.
Sealne jaamahoone valmis veel enne Esimest maailmasõda. Väidetavalt asus seal aastani 1920 Vidmeži või Widmeschi raudteejaam, kuid dokumentaalsed materjalid selle kohta puuduvad. Aastail 1935-1936 asus seal Kazbari nimeline peatus. Aastal 1940 avati seal Kazbari raudteejaam, mis oli mõeldud pruunsöe ümberlaadimiseks. Süsi toimetati sinna Nīgrandest mööda selleks otstarbeks rajatud kitsarööpmelist raudteed. Hiljem oli seal taas peatus.
Genzano di Roma
Genzano di Roma on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (comune) Itaalias Lazio maakonnas Rooma provintsis. Genzano di Roma sai linnaõigused paavst Gregorius XVI 1828. aasta 23. septembri motu proprio 'ga.
Haldus
Genzano di Roma piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Ariccia, Lanuvio, Nemi, Velletri.
Genzano di Roma halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Landi.
Loodus
pisi|Genzano di Roma
Ajalugu
Vanimaks kirjalikuks ülestähenduseks Genzano kohta on paavst Lucius III bulla 1183. aasta 2. aprillist.
Sakraalarhitektuur
pisi|Sforza-Cesarini palee pisi|püsti|[[Kaputsiinide kirik]] pisi|püsti|[[Saratseenide torn (13. sajand)]]
Raudtee
Genzano di Romat läbib Rooma-Velletri raudteeliin.
The Party Mix – Power Ballads
"The Party Mix – Power Ballads" on 2014. aastal avaldatud kolmest CD-st koosnev kogumikalbum. Kogumiku andis välja Suurbritannia suurim sõltumatu plaadifirma Demon Music Group haru Crimson Productions.
Lauasaag
Lauasaag (ka plokksaag) on suur kaldhammastusega saag puidu piki kiudu lõikamiseks, palkidest laudade saagimiseks.
Baltimaade linnades kasutati lauasaage juba 14. sajandi lõpul. 19. sajandi algusest lõikasid mõisatele laudu vene rändlauasaagijad. Eesti talurahvas lõhestas omale vajalikke laudu pikka aega kirve ja kiilude abil.
19. sajandi II poolel suurenes tunduvalt lauamaterjali vajadus. Selle põhjuseks oli purjelaeva ehituse kiire areng rannaaladel ning taluelamutes laudpõrandate ja - lagede kasutuselevõtt. Seetõttu võeti maal lauasaed laialdaselt kasutusele. Saeti kõrgetel pukkjalgadel, kuhu palgid tõsteti erilise vinna abil. Sae valdaja töötas ülal ja abiline all. Saagimisjoon märgiti palgile tahma- või kriidinööriga - vastu palki venitati nöör käetega pingule ning lasti siis lõdvaks, mille tulemusena jäi palgile tahmajoon. Lauasaagimistöödel kasutati palju rändtööjõudu, enamasti olid need venelased (saevenelased), abitöölisteks olid ka saarlased. 20. sajandil taandus lauasae kasutamine saeveskite ja rändaurusaekaatrite ees.
Tänapäeval on lauasae mõiste kasutuses raamil, jalgadel, ratastel või kokkuklapitava alusega saepingi kohta.
Zalesse
Zalesse (valgevene keeles Залессе) on agrolinnake Valgevenes Hrodna oblastis Smarhońi rajoonis, Zalesse külanõukogu halduskeskus. Valgevene klassikalises kirjakeeles (taraškievica) kasutatakse asula puhul nimekuju Zaleśsie. Zalesse vana nimetus on Dzierby. Asulas oli aastal 2004 1030 elanikku, aastal 2009 aga 958 elanikku.
Lauasaag
Kirjandus
Ants Viires, Eesti rahvapärane puutööndus. 2006. Kirjastus Ilo.
Zalesse
Zalesses on rongipeatus Vilniuse–Maładziečna raudteeliinil. Suurimaks vaatamisväärsuseks on Zalesse mõisa hoonekompleks.
Ajalugu
Poola jagamisel läks Zalessie aastal 1795 Venemaa koosseisu. XX sajandi algul rajati Zalessiesse raudteejaam, toona oli asulas 190 elanikku.
Kuni 1917. aastani oli Zalesse Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu.
Dispersioon (hüdrogeoloogia)
Viited
Hydrogeology
Aleksandar Vučić
pisi|Aleksandar Vučić Aleksandar Vučić (sündinud 5. märtsil 1970) on Serbia jurist ja poliitik. Alates 31. maist 2017 on ta Serbia president, enne seda oli ta 27. aprillist 2014 kuni 31. maini 2017 Serbia peaminister.
Ta on Serbia Progressiivse Partei esimees.
Aastatel 1998–2000 oli ta infominister ja 2012–2013 kaitseminister.
Plenäär
Plenäär (prantsuse keelest en plein air, 'vabas õhus') ehk vabaõhumaal on maalimisviis, mille puhul pilt valmib õues, motiivi vahetus naabruses.
Vabaõhumaali viljelemine sai alguse 19. sajandi keskel Barbizoni koolkonnas. Väga palju harrastasid vabaõhumaali ka impressionistid. Traditsiooniliselt seostuvad tänapäeval selle žanriga eelkõige maaliõppega seotud väljasõidud vabasse loodusesse, aga ka harrastusmaalijate tegevus. Plenääriks nimetatakse ka kutseliste kunstnike ühismaalimist kindlas kohas kindla aja jooksul, mille tulemusena valmib tavaliselt ühisnäitus.
Eesti või väliskunstnikke koondavaid plenääre on Eestis korraldatud Muhu saarel, Mohni saarel Lahemaal , Narvas. Ungari Instituut korraldab alates 2013. aastast balti ja soome-ugri kunstnike ühisplenääre Liivi ranna külades.
Chloe (eesnimi)
Chloe on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 2384. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Chloe 12 naisel.
Herbert Pajupuu
Herbert Pajupuu (19. aprill 1928 Kose vald Harjumaa – 2. september 2011) oli Eesti põllumajandusteadlane ja -juht.
Elulugu
Lõpetas 1949 Olustvere Põllumajandustehnikumi, 1954 Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomiateaduskonna, majanduskandidaat (1968), väitekiri "Turvasväetiste tootmise ja kasutamise majanduslikust efektiivsusest" (Tallinn, 1968). Oli 1960–1974 EMMI ökonomistika sektori noorem- ja vanemteadur, 1974–1977 Eduard Vilde nimelise kolhoosi aseesimees, 1977–1980 Kahala sovhoosi asedirektor, 1980–1990 MI vanemteadur.
Teadustöö
Uurimusi väetistest, nende tootmisest ja kasutamisest; töö tulemuste hindamisest põllumajanduses.
Heinrich Vestring noorem
Heinrich Vestring noorem (umbes 1603 Tallinn – 9. aprill 1643 Kose) oli Eesti vaimulik.
Tema isa oli Tallinna vaimulik Heinrich Vestring.
Õppis Rostocki ülikoolis (Henricus Wesstringius Revaliensis; immatrikuleeriti juulis 1622).
1627. aastal ordineeriti ta Kose koguduse pastoriks. 1639. aastal sai ta Järvamaa praostkonna praostiks.
Vahekari
pisi|180px|Vahekari (kollasega)
Vahekari on väikesaar Kolga lahes, üks Malusi saartest asudes Väike- ja Suur-Malusi vahel.
Saar on madal, kruusane ja kujult piklik ning selle ulatus põhjatipust lõunatippu on umbes 600 meetrit. Pindala 1,38 ha ja ümbermõõt 1,2 km.
Saar on täielikult looduskaitse all kuuludes Kolga lahe maastikukaitseala koosseisu.
Koos teiste Malusi saarte, Rammu ja Allu saarega moodustab Vahekari Jõelähtme valla Rammu küla.
Ringaudai vald
pisi|left|Vallamaja Ringaudai vald (leedu keeles Ringaudų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kaunase rajooni territooriumil.
Valla pindala on 50 km². 2011. aasta seisuga elas seal 5010 inimest. Valla keskus on Noreikiškėse küla, vallamaja asub aadressil Šiltnamių g.1. Vallavanem on Rasa Šilienė.
pisi|Karvelise tamm Pypliais pisi|Ringaudai
Koganei
Koganei (jaapani 小金井市) on linn Jaapanis Tōkyō prefektuuris. Asub Tōkyōst läänes.
1. mai 2023 seisuga oli linna elanike arv 127 515.
Linnas asub Tōkyō Gakugei ülikool.
Dispergeerumine
Dispergeerumine ehk pihustumine ehk hajumine on tahke aine või vedeliku väikeste (alla 10−6 m ) osakestena jaotumine (pihustumine) mingis keskkonnas (dispersioonikeskkonnas).
Dispergeerumise tulemus on mingi aine dispersioon ehk tema pihustumus mingis keskkonnas.
Viited
Dispersion (chemistry)
Dewey maakond
thumb|Asend Lõuna-Dakota osariigis Dewey maakond (Dewey County) on maakond USA-s Lõuna-Dakota osariigis. Geograafilised koordinaadid on 45°16' N, 100°88' W.
Maakonna halduskeskus on Timber Lake.
Maakonna pindala on 6334 km², millest 370 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 5301. Aastal 2000 oli elanike arv 5972.
Peaaegu kogu maakond jääb Cheyenne Riveri indiaanireservaati.
Ajalugu
Dewey maakond moodustati 1883. aastal.
Gerd Tarand
Gerd Tarand (sündinud 12. septembril 1985 Tallinnas) on eesti blogija, ühiskonnaaktivist ja endine poliitik.
Oktoober 2012
Oktoober 2012, kroonika
2012. aasta oktoober algas esmaspäeval ja lõpeb 31 ööpäeva pärast kolmapäeval.
Kontradmiral-insener
pisi|150px|Kontradmiral-inseneri eraldusmärk vormikuue käisel Kontradmiral-insener (kuni 1971 insener-kontradmiral; vene keeles контр-адмирал-инженер; kuni 1971 инженер-контр-адмирал) oli Nõukogude Liidu mereväes alates 1940. aastast Nõukogude armees (kuni 1946 Punaarmees) kehtinud sõjaväeline auaste, mille analoog Venemaa mereväes on kontradmiral.
Gerd Tarand
Töökäik
Tarand on töötanud tõlkebüroos projektijuhina, kliendihaldurina internetireklaami ettevõttes, hariduskampaania koordinaatorina, Euroopa Noortenädal 2008 projektijuhina Eestis, noorte osaluse peaeksperdina riigiasutuses Eesti Noorsootöö Keskuses, projektijuhina Eesti Noorteühenduste Liidus ning tegevjuhina (peasekretär) MTÜ-s Noored Sotsiaaldemokraadid.
Kontradmiral-insener
Kontradmiral-insenerist kõrgem auaste oli viitseadmiral-insener ja madalam auaste 1. järgu kapten-insener. Nõukogude armee (kuni 1946 Punaarmee) maaväes vastas kontradmiral-insenerile kindralmajori auaste.
Gerd Tarand
Töökäik
2011. aastast teeb Tarand tõlketöid oma ettevõtte Word Link Estonia OÜ kaudu.
Kontradmiral-insener
Insener-kontradmirale
pisi|120px|left| Kontradmiral-inseneri [[õlak ]]
Gerd Tarand
Poliitiline tegevus
Gerd Tarand kuulus aastatel 2004–2022 Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda, olles:
Osalemine valimistel
Gerd Tarand on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas osalenud 2005. aasta kohalike omavalitsuste valimisel, 2007. aasta Riigikogu valimisel, 2009. aasta kohalike omavalitsuste valimisel, 2011. aasta Riigikogu valimisel ning 2013. aasta kohalike omavalitsuste valimisel.
2005., 2009. ja 2013. aasta kohalike omavalitsuste valimistel osutus Tarand valituks ja sai Mustamäe halduskogu liikmeks.
Blogimine
Alates 2007. aastast avaldab Tarand arvamuslugusid isiklikus veebipäevikus aadressil http://www.gerdtarand.eu/. 2009. aasta oktoobris võeti Gerd Tarand Eesti esimese blogijana Eesti Ajakirjanike Liidu liikmeks.
Koit (ajaleht)
pisi|Kauno Kõima, Koidu viimane peatoimetaja. Koit (1951–1953 Bolševistlik Lipp) oli Põlva maakonna ajaleht. Ajaleht asutati 1951. aastal, viimane number ilmus 28. juunil 2019.
2011. aasta seisuga ilmus väljaanne kolm korda nädalas, 2019. aastal kaks korda nädalas. 2019. aastal oli tiraaž teadmata, kuna Koit polnud Eesti Ajalehtede Liidu liige, kuid tellijate arv jäi alla tuhande. Toimetuses oli 12 töötajat, lehte kirjastas 1994. aastal asutatud Osaühing Põlva Koit.
Ajalugu
Põlva rajooni leht Bolševistlik Lipp asutati aastal 1951, selle esimene number ilmus 8. märtsil 1951 kaheküljelisena. 1. jaanuarist 1953 sai ajalehe nimeks Koit. Alates 1. detsembrist 1954 hakkas ta ilmuma neljaküljelisena. Lehe esimene kirjanduslik kaastööline oli Paul Haavaoks. Aastal 1979 oli ajalehe trükiarv 16 000.
Koit on andnud välja lisa- ja erilehti ning erilehekülgi Nädal Mitte Ainult Teleris, Tele Raadio Kava, Setomaa, Agu, Uma Leht, Tarbijaleht, Keskkond, Kodukant, Metsaleht, Messileht, Kompass ja Militarist.
Kohtla-Järve Kristlaste-nelipühilaste Kogudus
Kohtla-Järve kristlaste-nelipühilaste koguduse juht on pastor Sergei Moroz.
Koguduse koosolekud toimuvad pühapäeviti.
Lehtmets
pisi|Lehtmets [[Eesti|Eestis]] Lehtmets on mets, kus kasvavad lehtpuud ja ei kasva okaspuud. Lehtmetsad jaotatakse laialehisteks ja kitsalehisteks metsadeks. Lehtmetsad on liigirikkad metsad, seal kasvavad taimed rinnetena viiel tasemel: sammal-taimed, rohttaimed, põõsad, madalamad puud ning kõrgemakasvulised puud. Sega- ja lehtmetsad asuvad peamiselt Euroopas, Põhja-Ammeerikas, Hiinas ning vähemal määral ka Uus-Meremaal. Eestis leidub lehtmetsasid Lõuna-, Kagu- ja Kesk-Eestis, Rapla- ja Läänemaal ning Pandivere kõrgustiku jalamil.
Harilik lehviksammal
Harilik lehviksammal (Ptilium crista-castrensis ) on ulmikulaadsete seltsi korbikuliste sugukonda kuuluv lehtsambla liik. Lehviksammal on kahekojaline liik, mis on vegetatiivne, kuid isaseid populatsioone on vähem kui emaseid.
Luuk (perekonnanimi)
Luuk on eesti perekonnanimi.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Luuk 202 inimesel: 98 mehel ja 104 naisel. Perekonnanimena on Luuk levikult meeste puhul 853. kohal ja naiste puhul 892. kohal. Nimi on levinuim Järva maakonnas, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 9,05.
Harilik lehviksammal
Välimus
Harilik lehviksammal on miniatuurset sõnajalga meenutava välimusega sammal. Lehviksamblal on ergas toon ning selle korrapärased võsud on kuni 10 cm kõrged. Sammal eristub oma heledama värvuse poolest, erkrohelised varred ja okste otsad on kõverdunud sirbikujuliseks. Välimuselt meenutab lehviksammal pehmet vaipa, kuid tal on tugevad varred, mis aitavad konkureerida okasmetsadele iseloomulikus tihedas samblavaibas. Käega katsudes tundub sammal jäik ning ta on kergesti eristatav teistest maapinnasammaldest.
Kasvukoht
Lehviksammal kasvab hästi varjulistes ja niisketes elupaikades ning esineb tavaliselt nõmmemetsades. Sammalt leidub peamiselt maapinnal. Tänu sellele, et sammal ei vaja kasvamiseks sügavat substraati, võib seda kasvada lisaks maapinnale ka otse palkidel, puualustel või isegi rändrahnudel. Lehviksammal moodustab oma kasvukohas kollakasrohelisi vaibandeid. Lehviksammal on tavaline metsaliik ning ei vaja täiendavaid kaitsemeetmeid.
Sarnaselt paljude teiste sammaltaimedega saab ka lehviksambla järgi tuvastada piirkonna halba õhukvaliteeti, kuna ta on õhusaaste suhtes väga tundlik.
Levila
Eoste kaudu levivad samblad on viljakad ja neid on leitud peaaegu kõikidelt mandritelt maa peal. Nad kasvavad isegi arktilises tundras, olles oluliseks toiduallikaks paljudele seal elavatele taimtoidulistele olenditele.
Lehviksammal ei sobi koduaedadesse, kuna vajab kasvamiseks niisket ja toitainerikast varjulisemat kasvukohta.
Kuna lehviksammalt peetakse samblamaailma kaunitariks tänu oma erksale toonile ja huvitavale kujule, siis valiti lehviksammal 2021. aastal Eesti aasta samblaks.
Lehtmets
Taimestik
Segametsad on ülemineku ala leht- ja okasmetsade vahel. Peamised puuliigid on kask, haab ning kuusk ja mänd. Lehtmetsavööndi metsades on puurindes ülekaalus tamm, pöök, vaher, pärn, kastan, pähklipuu. Segametsad asenduvad Eestis lõuna pool lehtmetsadega. Lehtmetsas kasvavad suurte lehtedega puud. Need on laialehelised puud. Laialehelised puud vajavad rohkem soojust ja valgust. Euroopas on laialehelisena tuntud pöök, tamm, vaher ja pärn. Põhja-Ameerikas kasvavad laialehelistest puudest suhkruvaher, tamm, saar ja tulbipuu. Aasia lehtmetsad on liigirikkamad kui Euroopa metsad. Seal kasvab üheksa liiki vahtraid, eri liiki pärnasid, saari ja jalakaid.
Loomastik
Lehtmetsades elavad tüüpilisemad pähklitest, seemnetest, tõrudest toitujad või kõigesööjad. Metsades elavad taimtoidulised loomad, sest neile on seal rohkesti toitu. Taimtoidulised toituvad puulehtedest ja puukoorest, seemnetest, heintaimedest, marjadest. Eesti lehtmetsades elavad taimtoidulised loomad on põder, hirv, metskits, metssiga, jänes, orav. Taimtoidulised loomad on toiduks kiskjatele. Tuntumad kiskjad Eesti lehtmetsades on hunt, rebane ja ilves. Samuti elab selles loodusvööndis ka karu, kes on kõigesööja. Karu toitub marjadest, taimedest, lihast. Põhja-Ameerikas elavad veel skunk, pesukaru ja kobras. Aasias elavad kaeluskaru, vöötorav ja amuuri ehk ussuuri tiiger.
Kliima
Merelise kliimaga ja on soodne inimeste elupaigaks. Lehtmetsades on selgesti eristatavad neli aastaaega. Lehtmetsas on pehme talv, külmeneb siseosade suunas ning soe suvi, ranniku aladel jahedam. Aastas on lehtmetsa sademete aurumise vahekord tasakaalus. Lehtmetsades ei ole temperatuuri aastased erinevused väga suured.
Lehtmetsade mullad
Lehtmetsades on viljakad pruunmullad, seal on palju kõdumaterjali iga aastase suure lehemassi tõttu. Lehtmetsade mullas on samuti palju mullaorganisme - kõdundajad ja lagundajad. Lisaks on sademete/aurumise vahekord tasakaalus, vesi ei kanna toitaineid sügavale.
Inimtegevus ja keskkonnaprobleemid
Inimeste tegevus lehtmetsavööndi aladel on juba ammustest aegadest olnud seotud metsaga. Metsa raiutakse kütteks, ehitusmaterjaliks, paberi ja tselluloosi tarbeks. Palju metsa on maha võetud ka põldude rajamiseks, sest metsamullad on viljakad. Puidu rohke kasutamise tõttu on metsad suures osas maha raiutud. Eriti on seda märgata vööndi lõunapoolsemas osas.
Tänapäeval ei ole lehtmetsavööndis inimeste tegevusalad enam nii palju seotud metsaga. Nüüd on sinna rajatud suuri tehaseid. Neis toodetakse mitmesuguseid masinaid, keemiatooteid ja toiduaineid. Paljud inimesed on tegevad põllumajanduses. Põldudel kasvatatakse teravilja, kartulit, köögivilja. Loomadest kasvatatakse veiseid, sigu, lambaid, kanu. Veekogude lähedal tegeletakse kalapüügiga.
Lehtmetsaaladel leidub rikkalikult maavarasid. Neil aladel leidub naftat, maagaasi, kivisütt, mitmesuguseid metallimaake. Seal leidub raua-, vase-, alumiiniumi- ja teiste metallide maaki.
Adam Kendon
Adam Kendon (sündinud 1934 Londonis) on inglise semiootik, žestide uurija.
Ta õppis bioloogiat ja eksperimentaalpsühholoogiat Cambridge'i Ülikoolis ja Oxfordi Ülikoolis.
Christina (eesnimi)
Christina on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 684. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Christina 121 naisel.
Hollern-Twielenfleth
thumb|Vaade õhust
Hollern-Twielenfleth on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Stade kreisis. Valla pindala on 20,46 km². 31. detsembril 2017 elas seal 3436 inimest.
Ajalugu
1059. aastal asutati Twielenflethi kreis. Siis kuulus see vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris hertsogkonna üürike Vestfaali kuningriik, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast ülendamist Hannoveri kuningriigiks 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Hollernist ja Twielenflethist, sai 1823. aastal loodud Stade regiooni osa. 1976. aastast on olemas kogukond Twielenfleth, mis toetab linna nime säilitamist.
Abstsiishape
pisi|Abstsiishappe põhjustatud lehtede abstsissioon ehk langemine sügisel Abstsiishape (lühend ABA; inglise abscisic acid; tuntud ka kui abstsisiin II ja dormiin) on fütohormoon ehk taime kasvuregulaator, mis soodustab lehtede ja viljade varisemist (abstsissiooni), pidurdab jagunemis- ja venimiskasvu, põhjustab taimede puhkeseisundit ja vananemist ning avaldab tugevat vastupidist mõju auksiinidele (kasvustimulaatorid). Lisaks sellele osaleb õhulõhede avatuse ja suletuse reguleerimises. Abstsiishape on 15-süsinikuline ühend (C15H20O4), mis sarnaneb struktuurilt karotenoidiga.
Ajalugu ja nime saamine
Taimefüsioloogid kahtlustasid palju aastaid, et taimede ja seemnete puhkeseisundi esinemise põhjuseks on mingisugused inhibeerivad (takistavad) keemilised ühendid. Üks selline ühend on auksiin – taimehormoon, mis pärsib lehekaenlas oleva külgpunga arengut ja soosib peavarre kasvu. Varajastes eksperimentides uuriti kaera koleoptiili kasvu ning peamise meetodina kasutati taimeekstrakti kromatograafiat. 1953. aastal leidsid Bennet-Clark ja Kefford uue, auksiinist erineva inhibeeriva aine.
Kümme aastat hiljem (1963) puhastati ja kristalliseeriti aine, mis stimuleeris puuvilla viljade abstsissiooni ehk eraldustsooni teket viljade ja taime varre vahele. Leitud aine nimetati abstsisiin II-ks. Umbes samal ajal leiti plaatani lehtedest dormiini, mis stimuleeris pungade puhkeolekut. Kui dormiini struktuur oli keemiliselt kindlaks tehtud, siis selgus, et dormiin on identne abstsisiin II-ga ehk tegemist oli ühe ja sama ainega, kuid nad osalevad erinevates protsessides. Neile anti ühine nimetus – abstsiishape, mis viitab aine osalusele abstsissiooniprotsessis (näiteks lehtede langemine sügisel). Palju aastaid arvati, et abstsissioon on abstsiishappe peamine roll, kuid tänaseks on teada selle muidki ülesandeid.
Abstsiishape looduses
pisi|Helviksammaltaimedes ja vetikates leiduv lunulaarhape Abstsiishape on üldlevinud taimehormoon soontaimedes. Seda on leitud ka sammaldest, kuid mitte helviksammaltaimedest. Helviksammaltaimedes ja vetikates esineb abstsiishappega sarnase füsioloogilise rolliga aine – lunulaarhape. Mitmetes seente perekondades tekib abstsiishape ainevahetuse kõrvalsaadusena. Hiljuti leiti abstsiishapet ka imetaja ajust, kuid pole teada, kas see pärineb toidust või tekib tavalise metaboliidina ajus. Abstsiishapet on leitud kõikidest taimeorganitest ja kudedest alates juure tipust kuni maapealse tipmise pungani. Seda sünteesivad peaaegu kõik rakud, mis sisaldavad kloroplaste või amüloplaste.
Bioloogiline määramine
Klassikaliselt saab abstsiishappe sisaldust määrata koleoptiili kasvu uurides. Koleoptiil on torujas kate kõrreliste idulehtedel, mis kaitseb lehti seemnest läbitungimisel idanemise alguses. Abstsiishappe olemasolu määramisel taimeekstraktist mõõdetakse kas ja kuidas abstsiishape inhibeerib koleoptiili kasvu.
See meetod on piisavalt tundlik, kuid sel on ka puudusi. Taimeekstrakt sisaldab peale ABA muidki kasvu takistavaid ühendeid, mis vähendavad testi spetsiifilisust ning seetõttu tuleks taimeekstrakt eelnevalt korralikult puhastada.
Veel saab taimeekstrakti ABA sisaldust määrata, kui uurida selle pärssivat mõju seemnete idanemisele või soosivat mõju lehtede langemisele ja õhulõhede sulgumisele. Õhulõhede sulgumine on spetsiifiliselt abstsiishappest sõltuv, sest teised ekstraktis leiduda võivad taimehormoonid mõjutavad sulgumist vähem.
Selle testi eeliseks on suur tundlikkus, kuna sulgrakud reageerivad abstsiishappele kiiresti.
Tänu lihtsusele on see meetod veel praegugi kasutuses.
Füüsikalised meetodid
Füüsikalised meetodid on usaldusväärsemad kui bioloogilised testid, sest need on spetsiifilisemad ja sobivad kvantitatiivseks analüüsiks. Siin on laialt kasutatavaks meetodiks gaasikromatograafia, mis vajab samuti eelnevaid puhastamisetappe.
Biosüntees
Abstsiishappe regulatoorne mõju sõltub tema kontsentratsioonist ehk sisaldusest kudedes. ABA kontsentratsioon varieerub sõltuvalt kasvu- ja keskkonnatingimustest. Seetõttu on ABA regulatsiooni mõistmiseks vaja aru saada ABA biosünteesi ja katabolismi regulatsioonist. Abstsiishapet saab sünteesida de novo abstsiishappe biosünteesirajas. Abstsiishapet on võimalik talletada ka inaktiveeritud vormina (ABA-GE – abstsiishappe glükosüülester), mida hoitakse vakuoolis, tsütosoolis või endoplasmaatilises retiikulumis ning mida on võimalik taas aktiivseks abstsiishappeks muuta. ABA süntees toimub peamiselt ksüleemi parenhüümsetes rakkudes.
ABA biosüntees toimub kahe raja kaudu. Esimeses, otseses rajas osaleb mevaloonhape, mis on taimedes paljude terpenoidide algühendiks. Otseses rajas saadakse mevaloonhappest 15-süsinikuline eellasmolekul farnesüülpürofosfaat, millest edasi saadakse ABA.