cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pooljagu
raamita|paremal|Grupp (sõbralik jõud) – [[NATO taktikaline tingmärk]]
thumb|right|USA merejalaväelaste grupp Afganistanis patrullimas
Okinawa prefektuur
Haldusjaotus
Okinawa prefektuur on jaotatud 41 omavalitsusüksuseks, millest 11 on linnad (市 shi).
Pooljagu
Pooljagu (inglise k jalaväes fireteam, üldistatuna team; saksa k Trupp), ka grupp, on sõjaväeline jaost väiksem allüksus, mis koosneb reeglina 3–6 sõjaväelasest.
Pooljaoks nimetatakse Eesti kaitseväes jalaväe tüüpi jao allüksust, kui jagu koosneb kahest võrdse suurusega grupist.
Kirjeldus
Grupi koosseis sõltub otstarbest ja ülesandest. Grupp võib kuuluda kas jao koosseisu või olla allutatud vahetult kõrgemale üksusele. Samuti võidakse formeerida eriliste ülesannete täitmiseks ajutisi gruppe. Grupi koosseis võib olla jagatud lahingupaarideks.
Grupi ülem on tavaliselt vanem sõdur (kapral) või nooremallohvitser. Oluliste ülesannete täitmiseks mõeldud spetsiaalset gruppi võib juhtida ka kõrgema auastmega sõjaväelane.
Grupp suurema väeüksusena
Taktikalise tegevuse koordineerimiseks ja omavahelise koostöö organiseerimiseks võidakse formeerida rügementidest, pataljonidest või/ja kompaniidest lahinguülesande täitmiseks ajutisi lahingugruppe või taktikalisi gruppe.
Grupp Eesti riigikaitse ajaloos
Eesti sõjaväes nimetati 1940. aastani grupiks ka suurtükiväes ja õhutõrjes (õhukaitse) pataljonile vastavat (suurtükkidega relvastatud) üksust. Sellega seoses nimetati Eesti Kaitseväes 1998. aastal uuesti loodud suurtükiväeosa samuti suurtükiväegrupiks. Alates 2009. aastast nimetatakse kaitseväes pataljonile vastavat suurtükiväeosa suurtükiväepataljoniks (vastavat õhutõrjeväeosa nimetatakse õhutõrjepataljoniks).
1140. aastad
1140. aastad
1140. aastad on aastad 1140–1149 pKr.
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Kümnendid: 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad - 1140. aastad - 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad
Aastad: 1140 1141 1142 1143 1144 1145 1146 1147 1148 1149
Karl Barfurth
Karl Dietrich Gerhard Barfurth (25. jaanuar 1849 Dinslaken – 23. märts 1927 Rostock) oli Tartu Ülikooli professor aastatel 1889–1896. Erialaks võrdlev anatoomia, embrüoloogia ja histoloogia.
Comines
Geograafia
Comines asub Prantsusmaa-Belgia piiril ja on jaotatud kaheks osaks: Comines (Prantsusmaa) ja Comines (Belgia).
Vaatamisväärsused
Cominesi kellatorn on kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Iraani revolutsioon
pisi|Khomeini naasmine Iraani 1. veebruaril 1979, pärast 14 aastat kestnud [[pagulust]] '''Iraani 1979. aasta revolutsioon (tuntud ka kui islamirevolutsioon',     pärsia keeles: انقلاب اسلامی, enghelābe eslāmi'') oli revolutsioon, mis muutis Iraani konstitutsioonilise monarhia, kus valitses šahh Mohammad Reza Pahlavi, islami vabariigiks, mida juhtis ajatolla Rūḩollāh Khomeynī.
Ajatolla Khomeynī oli ka revolutsiooni juht ja uue riigi rajaja. Seda revolutsiooni on kutsutud maailma suuruselt kolmandaks revolutsiooniks Prantsuse revolutsioon ja Venemaa oktoobrirevolutsiooni järel ning selle sündmusega sai "poliitilise jõu islami fundamentalism ... Marokost kuni Malaisiani."
Revolutsioon sai alguse 1978. aasta jaanuaris, kui esimestel suurtel meeleavaldustel nõuti šahhi tagasiastumist, ja kulmineerus uue teokraatliku põhiseaduse heakskiitmisega, mille järel sai 1979. aasta detsembris uueks riigijuhiks Khomeynī. Pärast jaanuaris 1979 toimunud streike ja meeleavaldusi läks Mohammad Reza Pahlavi eksiili ja 1. veebruaril 1979 saabus Ayatollah Khomeynī Teherani, kus teda tervitasid miljonid iraanlased.
Iraanist sai ametlikult islami vabariik 1. aprillil 1979 kui iraanlased hääletasid üleriiklikul referendumil selle poolt.
Mees, kes jäi ellu
"Mees, kes jäi ellu" (inglise keeles The Revenant: A Novel of Revenge) on ameerika kirjaniku Michael Punke' 2002. aastal ilmunud romaan, mis räägib loo 19. sajandi karusnahaküti Hugh Glassi ellujäämisest pärast seda, kui ta saab raskelt vigastada grisli rünnakus ja tema kaaslased ta hülgavad.
Eesti keeles ilmus romaan 2016. aasta alguses Peeter Villmanni tõlkes. Raamatu avaldas kirjastus Varrak.
Romaan "Mees, kes jäi ellu" on osaliselt aluseks mehhiko režissööri Alejandro González Iñárritu samanimelisele auhinnatud filmile.
Sõtke (Märjamaa)
Sõtke on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Asub Märjamaast läänes.
2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas Sõtke külas 74 inimest.
Küla on esimest korda mainitud kirjalikes allikais 1241. aastal (Hetkyl), Sõtke mõisa 1560. aastal (Zetkul, Sõtküla, ka Söttküll).
Sõtke külas on arheoloogiamälestisena kaitse all Sõtke (Sõtküla) linnusekoht.
Amilcare Ponchielli
Amilcare Ponchielli (31. august 1834 Paderno Fasolaro, Cremona lähedal – 17. jaanuar 1886 Milano) oli itaalia helilooja.
Ta omandas muusikahariduse Milano konservatooriumis, kus ta alates 1883. aastast ka õppejõuna tööle asus. Tema õpilaste hulgas olid Giacomo Puccini ja Pietro Mascagni.
Juba oma esimese ooperiga ("I promessi sposi") saavutas ta nii suure edu, et La Scala tellis temalt ooperi 1872. aastal. Ooper "Leedulased" ("I Lituani") sai küllaltki hea vastuvõtu osaliseks ning sellele järgnes tänapäeval ainukesena repertuaari jäänud ooperi "La Gioconda" triumfaalne esietendus.
Ponchielli looming jääb itaalia muusikas vähem tähtsale kohale – stiililt järgis ta Verdi muusikat, kuid jäi ajastusega hiljaks. Sel ajal otsis Verdi juba uusi ideid ja uutmoodi lähenemist.
Sõtke
Sõtke on mitme Eesti koha nimi:
Katrin Aasvee
Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning 1968. aastal Tartu Riiklikus Ülikoolis arstiteaduskonna.
Ta oli aastatel 1965 ja 1970 Eesti NSV meister korvpallis.
Ta kaitses TRÜ-s 1978. aastal väitekirja "Muutustest türeoidses homeostaasis mitmesuguste iseloomuga kehalistel koormustel sõltuvalt organismi treenituse astmest" ning sai meditsiinikandidaadi kraadi.
1969. aastast töötas ta TRÜ õppejõuna peamiselt spordimeditsiini alal. Ta töötas aastatel 1981–1987 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudis, aastatel 1981–1987 Eesti Kardioloogia Instituudis ning alates 2004. aastast Tervise Arengu Instituudis.
Isiklikku
Tema vend on endine korvpallur Priit Tomson.
Latrell Sprewell
Latrell Fontaine Sprewell (sündinud 8. septembril 1970) on USA endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 13 hooaega.
NBA karjäär
1992. aasta draft'i 24. valikuna NBA-sse pääsenud Sprewell veetis esimesed kuus aastat Golden State Warriorsi ridades, tuues oma karjääri parimal, 1996/97. hooajal keskmiselt 24,2 punkti ja 6,3 resultatiivset söötu mängus. 1997. aasta 1. detsembril sattus Sprewell treeningul füüsilisse konflikti peatreeneri P. J. Carlesimoga ja teenis karistuseks 68-mängulise keelu, misjärel vahetati ta New York Knicksi.
Esimesel hooajal uues klubis aitas Sprewell napilt väljalangemismängudele jõudnud Knicksi 1999. aasta NBA finaali, kus kaotati mängudega 1 : 4 San Antonio Spursile. Finaalseerias viskas Sprewell meeskonna parimana 26 punkti mängus. Pealinnaklubi eest kokku viis hooaega mänginud Sprewell vahetati 2003. aastal edasi Minnesota Timberwolvesi.
Minnesotas veedetud kahe hooaja kõrghetk saabus 2004. aastal, kui Timberwolves jõudis NBA läänekonverentsi finaali, kus kaotati 2 : 4 Los Angeles Lakersile. Sprewelli arvele jäi 18 väljalangemismänguga keskmiselt 19,8 punkti, 4,4 lauapalli ja 4 tulemuslikku söötu.
Karjääri jooksul 913 NBA kohtumist kaasa teinud Sprewell tõi keskmiselt 18,3 punkti, 4,1 lauapalli ja 4 resultatiivset söötu mängus.
Taudsa
Taudsa ehk Tautsa on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
1302
1302. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad - 1300. aastad - 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad
Aastad: 1297 1298 1299 1300 1301 - 1302 - 1303 1304 1305 1306 1307
1304
1304. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad - 1300. aastad - 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad
Aastad: 1299 1300 1301 1302 1303 - 1304 - 1305 1306 1307 1308 1309
Johann Bartels
pisi|Johann Bartels Johann Martin Christian Bartels (12. august 1769 Braunschweig – 7./20. detsember 1836 Tartu) oli Tartu Ülikooli puhta ja rakendusmatemaatika professor 1820–1836.
Bartels õppis Johann Friedrich Pfaffi käe all Helmstedtis ja Abraham Gotthelf Kästneri õpilasena Göttingenis.
1800. aasta töötas ta matemaatikaprofessorina Reichenaus ja 1801. aastal õpetas ta matemaatikat Aaraus. Alates 1808. aastast töötas Bartels Kaasani ülikoolis. Kaasanis oli tema õpilaste seas ka Nikolai Lobatševski.
Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige 1826. aastast.
Bartels saabus Tartusse matemaatikaprofessoriks 1820. aastal. Tartus töötades lõi ta diferentsiaalgeomeetria koolkonna.
Ta abiellus 1802. aastal Anna Magdalena Saluziga. Neil oli tütar Johanna Bartels (1807–1867), kes abiellus 1835. aastal Friedrich Georg Wilhelm Struvega.
Narva Eesti Gümnaasium
Narva Eesti Gümnaasium (NEG) on gümnaasium Narva Kalevi linnaosas aadressil Kraavi 1. Kooli õppekeel on eesti keel. 1. septembril 2021 sai koolist riigigümnaasium.
Enne teist maailmasõda oli samas kohas Narva Tütarlaste Gümnaasium.
Narva 2. Keskkool
Aastatel 1951–1960 asus kool aadressil Vabaduse tänav 20 ja kandis nime '''Narva 2. Keskkool'''.
1960. aastal ehitati praeguse koolihoone I korpus (nn vana korpus) ja kuni 1962. aastani õpiti ka Vabaduse tänava majas.
1962. aastal ehitati juurde neljakorruseline uus korpus. Samal aastal alustas tööd kooli venekeelne osakond, kus õppis umbes 500 õpilast (see tegutses 1970. aastani ja kolis seejärel Narva Keskkooli nr 10 uude hoonesse).
1968. aastal sai kool Eesti Töörahva Kommuuni nime.
Narva Eesti Keskkool
11. septembril 1992 nimetati kool ümber Narva Eesti Keskkooliks ja 12. aprillil 1994 Narva Eesti Gümnaasiumiks.
2021. aastal allkirjastasid Eesti haridus- ja teadusminister Liina Kersna ja Narva linnapea Katri Raik Narva Eesti Gümnaasiumi riigile üleandmise lepingu ning 1. septembrist 2021 on kooli pidaja Haridus- ja Teadusministeerium. Edaspidi saab Narvas olema hariduslinnak, mis loob võimaluse õppida eesti keeles alates lasteaiast kuni gümnaasiumi lõpuni.
Kuuvarjutus
pisi|Kuuvarjutus 2008. aasta augustis Eestist vaadatuna thumb|Kuuvarjutuse skeem
Kuuvarjutus on selline varjutus, kui Kuu satub Maa tekitatud varju. Kuuvarjutus toimub siis, kui Maa on Päikese ja Kuu vahel ning Maa vari langeb Kuule.
Kuuvarjutusi
pisi|Osaline kuuvarjutus 2017. aasta augustis vaadatuna Tartus, Staadioni tänaval, lõunasuunal.
Larnaca rahvusvaheline lennujaam
Larnaca rahvusvaheline lennujaam (IATA: LCA, ICAO: LCLK) on Küprose peamine rahvusvaheline lennujaam ja suurem kahest Küprose Vabariigi kontrolli all olevast lennujaamast, teine on Paphose rahvusvaheline lennujaam saare edelarannikul.
Asukoht
Larnaca lennujaam asub Larnaca kesklinnast kaheksa kilomeetrit edelas ja 40 kilomeetrit kagus Nikosiast. See asub Larnaca soolajärve ja Vahemere ranniku vahel.
Lennujaamale pääseb A3 kaudu. Larnaca kesklinna pääseb hästi taksoga (fikseeritud hind) ja linnaliinibussidega 431, 440, 418, 419 ja 417. Need bussid väljuvad lennujaama väljumistasandilt. Saabumistasandil on väike bussijaam kaugliinibusside jaoks, mis teenindavad muuhulgas Agia Napa, Limassoli ja Nikosia linna.
Ajalugu
thumb|Vana terminal thumb|Uus terminal Pärast Nikosia lennujaama sulgemist Küprose konflikti tõttu avati 1974. aastal ajutiselt uus rahvusvaheline lennujaam vanal Briti sõjaväelennuväljal. 1975. aastal ehitati terminal.
Uus terminal avati 2009. aasta novembris. Selle pindala on 98 000 m² ja selles on 16 väravat. Täiendav laiendamine oli kavandatud kuni 2013. aastani, kuid lükati reisijate arvu vähese kasvu tõttu edasi. Algselt pidi vana terminal lammutatama, kuid seejärel omandas selle Hiina ettevõte; kavas on rajada Hiina ettevõtete jaoks kaubanduskeskus.
Lennufirmad ja sihtkohad
Lennufirmad, mis teenindavad regulaarlende Larnaca lennujaamast:
Käru valla lipp
thumb|Käru valla lipp Käru valla lipp on Rapla maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Käru valla lipp.
Lipp kinnitati 20. mail 1992.
Lipu kirjeldus
Käru valla lipp on vapilipp, kangas on jaotatud vertikaalselt kaheks võrdseks väljaks, vardapoolne on kollane ja lehvipoolne sinine. Lipu keskel on vastandvärvides kaheksakodaraline ratas.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ühikut ning normaalsuurus 105x165 cm.
Põhjendus
Lipuvärvid viitavad Käru ajaloolisele kuuluvusele Järva- ja Pärnumaa koosseisu, ratas - valla nimele. Ühtlasi tähistab ratas ka arengut ja liikumist.
Vassili Panjuškin
Vassili Panjuškin (vene keeles Василий Лукич Панюшкин; 1888 Orjoli kubermang – 1960) oli Nõukogude riigiametnik, sõjaväelane (mitšman) ja parteitegelane, kes kandis kokku 23 aastat karistust vanglates ja laagrites.
Elulugu
Vassili Panjuškin oli Venemaa keisririigi Balti laevastiku madrus, õppelaeva Okeaania mehaanik, 1907. aastast Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei liige, kes osales partei poliitilises tegevuses.
1914. aastal vahistati ta poliitilise tegevuse eest ja mõisteti surma. Panjuškin viibis surmamõistetute kambris kaks aastat, 1916. aastal põgenes kinnipidamiskohast.
Vassili Panjuškin osales 1917. aasta oktoobrirevolutsioonis Petrogradis, oli Kroonlinna ja Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu liige, ta määrati Petrogradi SRK poolt madrustest koosneva SRK staabiks oleva Smolnõi kaitsesalga ülemaks. Relvastatud kaitsesalga ülemana viis ta täide SRK ja Vladimir Lenini käske revolutsioonilise korra tagamiseks Petrogradis, mille käigus lasi oma salgal hukata ilma kohtuotsuseta kinnipeetuid.
1918. aastal määrati ta leivavarumissalga erakorraliseks komissariks.
Venemaa kodusõjas
1918. aasta kevadel oli Panjuškin Tšekaa presiidiumi liige ning Tšekaa esindaja 14.–16. märtsil 1918. aastal Moskvas toimunud IV Erakorralisel tööliste, soldatite, talupoegade ja kasakate nõukogude kongressil
26. novembrist kuni oli ta Pihkva Sõja-Revolutsioonikomitee esimees, kuni Eesti Vabadussõja käigus 1919. aasta kevadpealetungi ajal Eesti Rahvaväe poolt Pihkva vallutamiseni.
1919. aastal Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee salga ülem Venemaa kodusõjas Idarindel, Volgamaa ja Uraali piirkonna komissar võitluses kontrrevolutsiooniga.
1920. aastast suunati VK(b)P KK poolt majandus- ja parteitööle.
Tunnustus
Temast kui Balti laevastiku esimesest bolševikust valmis 1960. aastal filmistuudios Mosfilm režissöör Mihhail Šveitseril (1920–2000) film "Mitšman Panin".
Willem II
Willem Frederik George Lodewijk (6. detsember 1792 Haag – 17. märts 1849) oli Oranje-Nassau vürst, aastatel 1840–1849 Madalmaade kuningas, Luksemburgi suurhertsog ja Limburgi hertsog.
Toomas Nipernaadi
"Toomas Nipernaadi" on August Gailiti 1928. aastal ilmunud novellidest koosnev ränduriromaan. Kordustrükid on ilmunud 1935., 1944., 1947. (Vadstenas), 1967. (Tallinnas), 2001. ja 2006. aastal.
Raamat on ilmunud tõlgituna saksa (1931), flaami (1932), tšehhi (1935), läti (1942), soome (1942), prantsuse (1946), leedu (1971) ja poola keelde (1986 või 1987).
Teose nimitegelane Toomas Nipernaadi on tundmatu rändaja. Ta luiskab alatasa ning jagab naistele katteta lubadusi, kuid sellegipoolest annab ta sumbunud külades elavatele inimestele lootust, jõudu ja julgust täita oma unelmad. Nipernaadi enda sõnul maksab "ilus vale rohkem kui karm tõde". Raamatu lõpus tuleb naine talle järele, lõpetades tema sellesuvise rännaku.
Raamatust on Eesti kultuuris tuntuks saanud mitmed tegelased, näiteks Toomas Nipernaadi väljamõeldud tädi Katariina Jee.
Film ja teater
1931. aastal ostsid Berliini filmimehed August Gailitilt Toomas Nipernaadi filmimisõiguse, võtted pidid algama 1932. aasta suvel. 1983. aastal valmis stuudios Tallinnfilm režissöör Kaljo Kiisa käe all romaani põhjal film "Nipernaadi", kus peaosa mängis Tõnu Kark. Tema kõrval paistsid silma ka Viire Valdma, Paul Poom, Egon Nuter, Ilmar Tammur, Rita Raave, Kaie Mihkelson jt. Filmi stsenarist oli Juhan Viiding, operaator Jüri Sillart, heliloojad Raimo Kangro ja Andres Valkonen. "Nipernaadist" sai tuntuks üks eesti filmimuusika tuntumaid palu, Anne Maasiku "Rändaja õhtulaul" (Ernst Enno sõnadele), ehkki varem oli seda kasutatud ka Jaan Toominga 1976. aasta lavastuses "Veli Joonatan".
Valgas tegutsenud Säde teatri asutamise 100. aastapäevaks lavastati 2011. aastal muusikaline etendus "Nipernaadi", muusika kirjutas Siiri Põldsaar.
Nipernaadi Eesti kultuuris
Dunkri Kaubanduse AS tõi Eestis 2006. aastal poelettidele Nipernaadi viina. Ettevõte sai loa Tallinnfilmilt, kuid mitte kirjanik August Gailiti pärijailt. Samuti kasutati reklaamis algselt filmile viitavat muusikat ja kujundust, milleks otseselt luba ei küsitud. Reklaam tekitas ajakirjanduses vastuseisu ning nii Tallinnfilm kui ka Anne Maasik väljendasid selle suhtes rahulolematust, mistõttu asendas Dunkri Kaubanduse AS reklaamklipi uuega.
Aeg-ajalt on nimetus "nipernaadi" kasutusel ka üldmõistena seiklusi otsiva ränduri kohta, kes otsib uusi elamusi kõrvalteedelt, kaugemal tavaelust. Näiteks on Kuku raadios olnud reisisaade "Nipernaadid". Nipernaadiga on ajakirjanduses võrreldud isegi Euroopa Liitu.
Tallinna Keskraamatukogu raamatukogubussi nimi on Katarina Jee.
2002. aastast tegutseb Nipernaadi reisiklubi.
1303
1303. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad - 1300. aastad - 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad
Aastad: 1298 1299 1300 1301 1302 - 1303 - 1304 1305 1306 1307 1308
Jan Baudouin de Courtenay
pisi|Jan Ignacy Niecislav Baudouin de Courtenay
Jan Niecisław Ignacy Baudouin de Courtenay (vene Иван Александрович Бодуэн де Куртенэ; 13. märts 1845 Radzymin, Poola – 3. november 1929 Varssavi) oli poola keeleteadlane.
Õpingud
Jan Niecisław Ignacy Baudouin de Courtenay lõpetas 1862. aastal Varssavi reaalgümnaasiumi ja 1866. aastal Varssavi ülikooli slavistika osakonna, täiendas end 1867 Praha ülikoolis, Jena ülikoolis ja Berliini ülikoolis ning 1868 Peterburi ülikoolis, kus kaitses ka magistrikraadi.
Aastatel 1870–1875 uuris ta Põhja-Itaalias ja Austrias slaavi murdeid ning kaitses kogutud ainese põhjal 1875 Peterburi ülikoolis doktoritöö.
Teadustöö
Ta töötas professorina aastatel 1875–1883 Kaasani, 1883–1893 Tartu (slaavi keelte võrdleva grammatika ala), 1893–1899 Krakówi ja 1900–1918 Peterburi ülikoolis ning 1918–1929 Varssavi ülikoolis auprofessori ja võrdleva keeleteaduse kateedri juhatajana. Ta oli Krakówi Teaduste Akadeemia tegevliige (1887) ja Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige (1897).
Baudouin de Courtenay töötas võrdlev-ajaloolise keeleteaduse alal. Tollal oli levinud seisukoht, et keelte ajalugu ja arengut tuleb uurida kirjalike allikate põhjal. Baudouin de Courtenay näitas oma töödes, et see, kuidas keelt tegelikult räägitakse, on kirjutamisest olulisem. Seetõttu keskendus pigem suulise rahvaloomingu, elavate keelte ja dialektide uurimisele. Ta andis 1903–1914 välja Vladimir Dali vene keele seletava sõnaraamatu 3. ja 4. trüki, mida oli ise parandanud ja täiendanud. Sealhulgas lisas ta sõnaraamatusse vulgaarseid ja sõimusõnu, mille eest kaasaegsed teda rängalt kritiseerisid. Nõukogude ajal välja antud Dali sõnaraamatu järgmised väljaanded lähtusid Dali enese 2. trüki tekstist; Baudouin de Courtenay väljaandeid loeti eraldi sõnaraamatuks ja sellest kordustrükke ei tehtud.
Ta hakkas keeleteaduses esimesena kasutama matemaatilisi mudeleid. Ta väitis, et keelte arengut on võimalik suunata. Tema tööde põhjal on tekkinud eksperimentaalfoneetika. Baudouin de Courtenay tundis huvi tehiskeelte vastu, sealhulgas oskas ta hästi esperanto keelt, kuid ennast esperantistiks ei pidanud.
Oma teadustöid kirjutas Baudouin de Courtenay mitte üksnes vene ja poola, vaid ka saksa, prantsuse, tšehhi, itaalia ja leedu keeles.
Ta oli Kaasani lingvistikakoolkonna rajaja. 1910. aastatest lõi kaasa poliitikas, nõudes poola keelele Poolas vene keelega võrdseid õigusi. Selle eest ta isegi vahistati.
Pärast Poola iseseisvumist asus ta elama Poola ja jätkas võitlust vähemuskeelte õiguste eest, kaitstes sealhulgas vene keelt. Seetõttu esitasid vähemusrahvad Baudouin de Courtenay 1922. aastal kandideerima Poola presidendiks.
Tunnustus
17. aprillil 1920 sai ta Tartu Ülikooli audoktoriks filosoofia alal.
Pere
Jan Baudouin de Courtenay oli kaks korda abielus.
Algkude
Algkoed ehk meristeemid (inglise keeles meristematic tissues) on taimedele omased diferentseerumata rakkudest koosnevad koed.
Mitmeaastastel taimedel ehk püsikutel püsivad meristeemid kogu elu, mis võimaldab neil pidevalt kasvu jätkata.
Eristatakse primaarset meristeemi ehk esimeristeemi, mis tekib kohe, kui seemnes hakkab arenema idu, ja sekundaarset meristeemi ehk teismeristeemi, mis kujuneb eristunud kudedes.
Algkoel on kaks põhiomadust:
Ehitus
Meristeem koosneb tihedalt paiknevatest rakkudest, mis on väga õhukese (esmase) kestaga. Rakkude õõs on täidetud tsütoplasmaga, suuri vakuoole ei ole. Raku keskel on suur tuum.
Liigitus
Asukoha järgi eristatakse nelja algkoe rühma:
1305
1305. aasta
1994. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
1994. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 39. Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus 30. aprill 1994 Dublinis Iirimaal. Selle võitis Iirimaa esindajad Paul Harrington ja Charlie McGettigan lauluga "Rock 'n' Roll Kids" 226 punktiga.
Sellel aastal debüteeris seitse uut riiki: Eesti, Leedu, Poola, Rumeenia, Slovakkia, Ungari ja Venemaa. Eestit esindas Silvi Vrait lauluga "Nagu merelaine". Ta sai 24. koha 2 punktiga.
1305
Aastad: 1300 1301 1302 1303 1304 - 1305 - 1306 1307 1308 1309 1310
Soemõisa
Soemõisa on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
20 000 ljööd vee all
pisi|Originaalkaanepilt. Kunstnik [[Alphonse de Neuville]] "20 000 ljööd vee all" on Jules Verne'i teaduslik-fantastiline seiklusromaan, mis ilmus 1869. aastal.
Sisu
Loo tegevustik algab 1866. aastal, kui nii Euroopas kui ka Põhja-Ameerikas hakkab laevu ründama salapärane olend, kelle tõttu mitu laeva upub. USA valitsus otsustab probleemi lahendamiseks välja saata sõjalaeva Abraham Lincoln, mille meeskond koletise tuvastaks ja vajadusel hävitaks. Koletis ründab ka Abraham Lincolni ning kolm selle meeskonnaliiget kukuvad üle parda: professor Pierre Aronnax, tema teener Conseil ja harpuunijate ülem Ned Land. Nad avastavad, et laevu on rünnanud allveelaev. Sama allveelaev ei lase neil uppuda ja korjab nad peale.
Laeva kapten Nemo on misantroop, kes on inimkonna eest põgenemiseks lasknud ehitada allveelaeva Nautilus ja elab selles koos meeskonnaga, sõites mööda maailma meresid. Aronnax, Conseil ja Land elavad koos allveelaeva meeskonnaga läbi mitmesuguseid seiklusi: nad käivad Atlantisel, lõunapoolusel ja kõige sügavamates süvikutes, jahil nii vee all kui ka troopikasaarel, vaatavad hukkunud laevade aardeid, võitlevad hiidkalmaariga jne.
Lõpuks õnnestub Aronnaxil, Conseil ja Landil Norra rannikul Nautiluse päästepaadiga põgeneda ning koju jõuda.
Osalt on "20 000 ljöö vee all" järjeks "Saladuslik saar", milles kõrvaltegelasena esineb samuti Nemo, kes on oma meeskonnast ainsana ellu jäänud. Paljastub ka tema päritolu: ta oli brittide vastu võitlev India prints (algselt oli ta Jules Verne'i kavatsuse järgi Venemaa vastu võitlev poolakas, kuid suhete nimel Venemaaga tuli see ümber teha; seetõttu tuli ümber teha ka raamatutes leiduvad kuupäevad, mis on selle tagajärjel võrreldamatult nihkesse läinud). "Saladusliku saare" lõpus hukkub Lincolni saar vulkaani purskes pärast kapten Nemo surma.
Leiutised ja teadus romaanis
Niisugust allveelaeva nagu Nautilus romaani kirjutamise ajal veel ei olnud. Nautiluse kirjeldamisel lähtus Verne algelistest allveelaevadest, mida tollal oli juba rohkem kui sajandi jooksul ehitatud, ning kohandas neid suuruse ja mugavuse poolest sobivaks suure meeskonna pikaajaliseks elamiseks. Sealjuures oli ta prohvetlik tänapäevaste allveelaevade suuruse, kuju ja kiiruse ennustamisel. Verne oli ka esimene, kelle kirjeldused sellest, miks allveelaev peab värske õhu kogumiseks aeg-ajalt veepinnale tõusma ja mis saab siis, kui ta seda ei tee, laialdast tähelepanu võitsid. Verne'i kirjeldused sellest, kuidas allveelaev suudab mingite raskusteta ja mingite kaotusteta uputada suure sõjalaeva, kajastasid täpselt seda, mis toimus edaspidi maailmasõdade ajal. Samas kasutab Nautilus ainsa võitlusvõttena rammimist, mida allveelaevad pole tegelikult sooritanud, küll aga on allveelaevu uputatud rammides.
Verne kirjeldas ka suruõhu kasutamist allveelaevades ning skafandreid, milles saab merepõhjas kõndida, samuti vee all kasutatavaid harpuunpüsse.
Romaanis on lõunapoolusele võimalik sõita meritsi, sest tollal polnud teada, mis lõunapoolusel asub. Tegelikult on lõunapooluselt lähima mereni üle tuhande kilomeetri.
Romaanis sukeldub Nautilus 4 ljöö ehk umbes 16 km sügavusele merre. Tegelikult on kõige sügavam süvik, Mariaani süvik, pisut üle 11 km sügav. Tollased viletsad merepõhja sügavuse mõõtmise meetodid olid Verne'i viinud arvamusele, et maailmameres on märksa suuremaid sügavusi.
Pierre Aronnax loetleb sageli taime- ja loomarühmi ning nende liigitust. Jaotus taksoniteks on tänapäevaks kohati lootusetult vananenud, mistõttu tõlkijatel on kolm võimalust: esitada taksonid Verne'i originaali järgi, mis ei vasta tänapäevasele, esitada tänapäevane jaotus, mis ei vasta Verne'ile, või proovida leida mingit kompromissi.
Tõlked eesti keelde
1875. aastal ilmus sellest eesti keeles Jaan Nebokati primitiivne 31-leheküljeline ümberjutustus "Meremadu ehk Kaheksakümmend tuhat wersta wee alt läbi".
Romaan on ilmunud eesti keeles Ott Ojamaa tõlkes sarjas "Seiklusjutte maalt ja merelt" 1958. aastal, sarjas "Ajast aega" 1982. ja kordustrükis 2007. aastal.
Friedrich Schneeberg
Friedrich Schneeberg (ka Schneberg) oli Liivi ordu diplomaat, ordumeister Wolter von Plettenbergi sekretär ja kantsler aastatel 1525–1535.
Schneeberg pärines tõenäoliselt Liivimaalt. Tema tegevuse põhiaeg langes aastatesse, mil kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern oli Saksa ordu Preisimaal sekulariseerinud ja üritas oma Riia peapiiskopi koadjuutorist venda Liivimaal igati toetada. Just vahetult pärast Preisimaa sekulariseerimist, 1525. aasta mais, ongi Schneebergi ordumeistri sekretärina mainitud. 1526–1527 viibis Schneeberg Saksamaal, kus üritas kaitsta Liivi ordu positsioone Saksa ordu Saksa haru võimupüüdluste vastu. 1530. aastal oli ta Augsburgi riigipäeval ja tagas riigivürsti regaalide jõudmise Plettenbergini.
Samal riigipäeval süüdistas Brandenburgi kuurvürst Joachim I Nestor teda Brandenburgi valitsejasoo (Hohenzollernite dünastia) solvamises. See oli seotud tema teravate märkustega Albrechti venna, koadjuutor Wilhelmi aadressil. Schneeberg ei võtnud süüdistust siiski omaks ja suutis enda ning ordu au kaitsta. 1535. aastal, pärast orduametitest lahkumist, tunnistas Schneeberg siiski, et oli Hohenzollernite kohta halvasti öelnud, kuid korranud vaid ühe Nürnbergi kodaniku sõnu.
1532–1533 oli ordukantsleriks aga Lorenz von Ochtern, tõenäoliselt seetõttu, et erinevalt katoliiklusele truuks jäänud Schneebergist suutis luterlike sümpaatiatega Ochtern hästi läbi saada ka Liivimaa protestantlike võtmetegelaste, nagu Johann Lohmülleri ja peapiiskopi koadjuutori Wilhelmiga. Siiski ei jäänud Schneeberg kantsleriametist jäädavalt ilma, peagi oli ta tagasi vanas ametis ning tegutses sellena kuni Plettenbergi surmani 1535. aasta veebruaris. Sama aasta märtsis märgiti teda maapäeval veel ordu sekretärina, kuid seejärel lahkus ta ilmselt peagi Liivimaalt. 1536. aasta augustis on teda märgitud Lübeckis elavana. Rohkem andmeid tema kohta pole.
1306
1306. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad - 1300. aastad - 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad
Aastad: 1301 1302 1303 1304 1305 - 1306 - 1307 1308 1309 1310 1311
Kesk-Aafrika Vabariigi vapp
thumb|250px|Kesk-Aafrika Vabariigi vapp.
Kesk-Aafrika Vabariigi vapp on Kesk-Aafrika Vabariigi ametlik vapp.
Vapp on kasutusel alates aastast 1963.
Lipuvärvides kilpi ääristavad riigilipud. Kilp koosneb neljast väljast; rohelisel väljal kujutatud elevant ja valgel väljal kujutatud baobab sümboliseerivad loodust ja riigi selgroogu. Käe kujutis sinisel väljal on pärit vapi kasutuselevõtu ajal valitsenud partei sümboolikast. Kilbi keskel on must Aafrika kujutis ja sellele kollase tähega märgitud Kesk-Aafrika Vabariigi asukoht.
Kilbi kohal on tõusev päike ja lint sangokeelse tekstiga "Zo Kwe Zo" ('inimesed inimestele'). Kilbi all on lint prantsuskeelse deviisiga "Unité, dignité, travail" ('ühtsus, väärikus, töö').
Habaneera
Habaneera on Kuuba päritolu tants, millel on iseloomulik sünkopeeritud 2/4 taktimõõdus rütm.
Arenes 19. sajandi keskpaiku contradanzast ning on oma taktimõõdu ja sünkopeeritud rütmi tõttu lähedane tangole. Sajandi lõpuks oli habaneera juba tuntud nii Hispaanias kui ka ülejäänud Euroopas. 20. sajandi algul jätkas habaneera on võidukäiku ülejäänud maailmas. Tuntuim habaneera on Sebastian Yradieri "La Paloma". Sama autori teist habaneerat "El arreglito" kasutas Georges Bizet ooperis "Carmen". 400px|thumb|Habaneera (tšello [[partii (muusika)|partii) ooperist "Carmen"]]
Friedrich Beckmann
Friedrich Karl Beckmann (21. detsember 1830 / 2. jaanuar 1831 – 23. aprill / 5. mai 1887 Halliste) oli Eestis tegutsenud proviisor.
Ta õppis aastail 1859–1861 Tartu ülikoolis farmaatsiat. 1863. aastal sai proviisoriks, pidas Hallistes apteeki.
Johannes Käisi preemia
Johannes Käisi preemia on Eesti pedagoogidele antav auhind. Preemiat annavad välja Johannes Käisi Selts ja Peri Põllumajanduslik Osaühing.
Preemia asutas 1985. aastal Eduard Vilde nimeline kolhoos seoses Johannes Käisi 100. sünniaastapäevaga. Pärast kolhoosi erastamist annab preemiat välja Peri Põllumajanduslik OÜ.
Preemia antakse igal aastal kahele pedagoogile, kellest üks on Põlva maakonnast ja teine mujalt Eestist. Johannes Käisi sünniaastapäevade puhul antakse täiendavalt välja Johannes Käisi juubelipreemiaid.
Preemia määratakse pedagoogile, kes väärib tunnustust oma praktilise tegevusega, on silma paistnud Johannes Käisi pedagoogilise pärandi või teiste kooliuuenduslike ideede rakendamise ja propageerimisega või oma töökogemuste tutvustamisega ja on ühiskondlikult aktiivne.
Monera
thumb Monera (moneerid) (kr. monērēs 'lihtne') oli varasemas süstemaatikas (viis riiki; vaata pilti) üks organismide rühm (riik). Sellesse kuulusid prokarüoodid.
Tänapäeval on selgeks tehtud, et moneerid moodustavad kaks domeeni: bakterid ja arhed, mistõttu Monera taksonina on aegunud.
Nimetuse võttis kasutusele Ernst Haeckel tuumata protoplasmast koosneva lihtsaima organismi kohta.
Petrogradi erakorraline komisjon võitluseks kontrrevolutsiooni ja sabotaažiga
Petrogradi erakorraline komisjon võitluseks kontrrevolutsiooni ja sabotaažiga (vene keeles Чрезвычайная Комиссия по борьбе с контррево­люцией и спекуляцией при Петроградском Совете Рабочих и Красноармейских Депутатов) oli Nõukogude Venemaal Petrogradis Petrogradi Nõukogu juurde 10. märtsil 1918 loodud Nõukogude Venemaa salapolitsei – punaterrori elluviimise peamine vahend aastatel 1918–1922.
1917. aasta detsembris loodud Ülevenemaalise erakorralise komisjoni kolimisega koos teiste Nõukogude Venemaa riigiasutustega 11. märtsil 1918 uude pealinna Moskvasse, loodi Petrogradis riikliku julgeolekut tagav asutus:
Juhid ja struktuur
Nõukogude võimu algaastatel oli nõukogude ainuvõimu kaitseks mõeldud linna ja kubermangu EK esimehe ametissemääramise aluseks VK(b)P kubermangukomitee otsus, 1930.–1940. aastatel pärast ÜK(b)P KK peasekretäri Jossif Stalini poolt läbi viidud riigi kontrolli- ja järelevalvemehhanismide allutamist kesksele VK(b)P KK sekretariaadi poolsele juhtimisele toimus riikliku julgeolekuasutuste juhtisikute (nomenklatuuri) ametisse määramine ja ametikohalt vabastamine vastavalt VK(b)P KK sekretariaadi otsustele.
Organisatsioonilised muudatused
1918. aasta septembris võttis Ülevenemaalise erakorralise komisjoni kolleegium vastu kubermangu ja maakonna EK põhimääruse («Положение о губернских и уездных ЧК»), mis määratles kubermangude EK koosseisud, ülesanded ja struktuurid, mille kohaselt oli Petrogradi kubermangu erakorralises komisjonis 3 põhiosakonda:
Piiriäärsetes (Pihkva kubermangu ja Põhja Oblasti Kommuunide Liidu Erakorraliste komisjonide koosseisus olid veel piiriosakonnad.
1918. aasta oktoobris võeti Vene SNFV Kesktäitevkomitee poolt vastu Ülevenemaalise ja kohalike erakorraliste komisjonide põhimääruse («Положение ВЦИК о Всероссийской и местной чрезвычайных комиссиях»), mille kohaselt lisandus kubermangude EK, veel neljaski osakond, mille tagajärjel kujunes välja alljärgnev EK struktuur:
24. novembril 1920 anti Vene SNFV Töö ja Kaitse Nõukogu otsusega Erakorralise komisjoni Eriosakonna pädevusse Vene SFNV riigipiiri valvamine. Petrogradi kubermangu EK Eriosakonna alluvusse viidi üle sõjaväe alluvusest piirivalvejaoskonnad ja piiripunktide süsteem piiril Soome, Eesti ja Lätiga.
Petrogradi Erakorralise komisjoni tegevus
1918. aasta 5. septembril kuulutas Vene SNFV Rahvakomissaride Nõukogu välja määrusega № 710 "О красном терроре" Punase terrorist, mida praktikas viisid ellu erakorralised komisjonid linnades ja kubermangudes;
Euroopa Liidu ja Suurbritannia suhted
pisi|308x308px|Roheline – Euroopa Liit, oranž – Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik Euroopa Liidu ja Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi suhted ulatuvad tagasi Euroopa Majandusühenduse loomisse 1957. aastal. Suurbritannia on olnud oluline naaber, olnud Euroopa Majandusühenduse suurliige alates ühinemisest 1. jaanuaril 1973 (kui kuus riiki olid liikmed) ja olnud Euroopa Liidu liige kuni lahkumiseni 31. jaanuaril 2020.
Ajalugu
Suurbritannia ühinemistaotlustele 1963. ja 1967. aastal pani veto Prantsuse president Charles de Gaulle, kes ütles, et "Suurbritannia majanduse mitmed aspektid, alates tööpraktikadest kuni põllumajanduse", on muutnud Suurbritannia Euroopaga kokkusobimatuks ja et Suurbritannia tekitas, mis tahes üleeuroopaliste projektide suhtes sügavat vaenu. Kui de Gaulle oli tagasi astunud Prantsuse presidendi töökohalt 1969. aastal, esitas Suurbritannia kolmanda ja eduka liitumistaotluse.
Alates 1977. aastast on nii Euroopa-meelsed kui ka Euroopa-vastased vaated erinevatel aegadel enamuse toetust saanud, kahe poole vahel on toimunud dramaatilisi muutusi. Suurbritannia Euroopa Ühenduse 1975. aasta rahvahääletusel toetas kaks kolmandikku Suurbritannia valijatest jätkuvat EÜ liikmesust. Liikmestaatuse kõigi aegade kõrgeim tagasilükkamine oli 1980. aastal, mis oli peaminister Margaret Thatcheri ametiaeg esimesel täisaastal. 65% oli vastu ja 26% pooldas liikmesust.
Kaubandus
Suurbritannia kaupade ja teenuste eksport muudesse EL-i riikidesse oli 2017. aastal 274 miljardit naelsterlingit 616 miljardi naelsterlingi suurusest koguekspordist, mis on üldiselt vähenemas, kuna eksport muudesse riikidesse väljaspool EL-i on kiirenenud.
Charles Darwin
Charles Robert Darwin (12. veebruar 1809 – 19. aprill 1882) oli inglise loodusuurija, kes pani aluse mõjukale evolutsiooniteooriale, esitades loodusliku valiku mõiste. Ta avaldas selle kontseptsiooni 1859. aastal raamatus "Liikide tekkimine".
Palju andmeid ja inspiratsiooni sai ta laevaga Beagle tehtud ümbermaailmareisilt, eriti vaatlustelt Galápagose saartel. Darwini loodud teooriat, milles kirjeldati aja jooksul looduses aset leidvat evolutsiooni, nimetatakse evolutsiooniteooriaks. Juba Darwini-aegsetes teadusringkondades ja laiema publiku hulgas võeti laialdaselt omaks Darwini seisukohad evolutsiooni peamise mehhanismi osas, milleks ta pidas looduslikku valikut, ning organismide muutumist evolutsiooniprotsessis. Teooriat looduslikust valikust hakati aktsepteerima alles 1930. aastatel, mil formuleeriti sünteetiline evolutsiooniteooria.
See vaade domineeris evolutsioonibioloogias kuni 20. sajandi lõpuni. Kogu kaasaegse bioloogia võib nimetada Darwini tehtud avastustel põhinevaks, kuna need annavad loogilise selgituse elu mitmekülgsusele.
Darwini varajane huvi loodusloo vastu algas Edinburghi ülikooli meditsiini- ja hiljem Cambridge'i teoloogiaõpingute ajal. Viis aastat kestnud uurimisreis Beagle'il tegi temast veendunud geoloogi. Sellel ümbermaailmareisil tehtud avastused kinnitasid Charles Lyelli uniformistlikke ideid. Darwini kirjutatud raamat Beagle'il sooritatud merereisist tõi talle kuulsust. Reisil kogus ta orgaanilisi fossiile, mis panid teda imestama looduslike olendite ja fossiilide geograafilise leviku üle. Seepärast hakkas ta uurima elusorganismide liikide põlvnemist ja aja jooksul muutumist ning lõi lõpuks 1838. aastal teooria looduslikust valikust. Kuigi Darwin vahetas mõtteid mõningate loodusteadlastega, kes tema kollektsiooni läbi töötasid ja kirja püüdsid panna, pühendas ta ise reisilt naastes suurema osa uurimistööst geoloogilistele uuringutele.
Darwinil tekkis tema vastseist kirjutistest ajendatuna kirjavahetus Alfred Russel Wallace'iga, kes töötas Vaikse ookeani lõunaosas. Darwin oli 1858. aastal koostamas oma teooriat, kui Wallace saatis talle essee, kus esitles just samasuguse idee, mis omakorda andis tõuke viivitamatult nende mõlema teooria ühisväljaandele. Kui Wallace'i essee käsikiri oleks avaldatud esimesena, ähvardanuks Darwini 20-aastane töö tühja joosta. Darwini teaduritest sõbrad lahendasid selle prioriteediküsimuse nii, et 1. juulil 1858 toimunud Londoni teadusseltsi Linné ühingu koosolekul kanti koos Wallace'i kirjutisega ette Darwini kirjutis "The Origin of Species by Means of Natural Selection". Kumbki teadlastest ei võtnud isiklikult koosolekust osa. Seejärel ruttas Darwin oma töö avaldamisega ja tema peateos "Liikide tekkimine" anti välja aasta hiljem, 1859. aastal, ning müüdi läbi esimese päevaga.
Oma hilisemates raamatutes kirjutas ta detailsemalt mitmel teemal, millest "Liikide tekkimises" juba juttu oli. Darwin uuris eraldi inimese evolutsiooni ja sugulist valikut oma 1868. aastal avaldatud teoses "The Variation of Animals and Plants Under Domestication" ja 1871. aasta teoses "The Descent of Man" ning seejärel emotsioone 1872. aastal välja antud teoses "The Expression of the Emotions in Man and Animals". Tema botaanilised uurimistööd avaldati raamatusarjana ning tema viimaseks jäänud teos käsitles vihmausside mõju pinnasele.
Vaadet, et liigid evolutsioneeruvad, olid ka juba varem põhjendanud Jean-Baptiste Lamarck, Erasmus Darwin, Alexander Friedrich von Keyserling, Karl Ernst von Baer jt. Liikide evolutsioneerumist ehk evolutsionismi ei ole omaks võtnud kreatsionismi pooldajad.
Darwinite suguvõsa
Darwinite sugupuu on koostatud kuni 1500. aastani. Esimene tuntud esindaja on 1542. aastal surnud William Darwin, kes oli Charles Darwini isa Roberti vanavanaisa. Darwini emapoolse suguvõsa Wedgwoodi sugupuu ulatub märgatavalt kaugemale. Ema kaudu põlvnevat Darwin kaudselt Inglise kuninga Henry I suguvõsast. Darwinite suguvõsa on olnud pärilikkusuurijate uurimisobjektiks, kuna selle liikmed on olnud silmapaistva andekusega mitmel teadusalal. Darwini suguvõsa liikmetele on teatud kontekstides viidatud kui argumendile arukuse pärilikkusest, sest suguvõsas on olnud mitmeid nõbudevahelisi abielusid.
Darwinite hõimlane on ka Francis Galton, kellega Charlesil oli ühine vanaisa Erasmus Darwin.
Viktor Berthold
Viktor Berthold (läti keeles Viktors Bertholds; 16. jaanuar 1921 Vaid – 28. veebruar 2009 ) oli üks viimaseid liivi keele emakeelena kõnelejaid.
Charles Darwin
Elulugu
pisi|7-aastane Darwin aastal 1816, aasta enne ema surma
Lapsepõlv
Darwin oli isa poolt Erasmus Darwini ja ema poolt Josiah Wedgwoodi lapselaps. Mõlemad perekonnad olid oma religioossetelt veendumustelt suuresti unitaarid (usuliikumine, mille pooldajad tõstavad esile Kristuse jumaliku olemuse ja Jumala ühtsuse), kuid osa Wedgwoode olid anglikaanid. Charles kasvatati koos õdede-vendadega unitaarideks, jumalateenistusel käisid nad unitaarses kirikus.
1817. aasta kevadel läks Darwin Shrewsbury päevakooli, mille eesotsas oli pastorihärra G. Case. , seal õppis ta ühe aasta. Sama aasta 17. juulil suri Darwini ema, keda ta hilisemas elus palju ei mäletanud. Darwin imestab oma eluloos "Autobiograafia", et ei mäleta emast muud kui tema surivoodit, musta sametkleiti ja kummalise ehitusega töölauda. Isa Robert pani pojad dr Samuel Butleri juhitavasse Shrewsbury algkooli, kus Darwin õppis kuni 16. eluaastani.
Edinburghi aastad
1825. aasta juunis võttis isa Charlesi halva õppeedukuse tõttu koolist ära. 1825. aasta suve veetis Darwin arstipraktikandina, aidates isal krahvkonna vaeste (peamiselt laste ja naiste) haiguslugusid koos sümptomitega kirja panna ning vastavalt isa korraldustele ravimeid valmistada. Oktoobris sõitis ta koos venna Erasmusega arstiteadust õppima Šotimaale Edinburghi Ülikooli, mis oli üks tolle aja paremaid meditsiiniõppeasutusi Euroopas. Kuna Darwin kartis verd ja meditsiiniõpingud (v.a Hope'i keemialoengud) tundusid talle valdavalt igavatena, jättis ta õpingud hiljem pooleli. Oma eluloos kirjutab ta, et osales Edinburghi haigla operatsioonisaalis vaatlejana kahel operatsioonil, kuid ei pidanud lõpuni vastu ja lahkus ning mälestused nendest kummitasid teda pikki aastaid.
Charles Darwin eelistas arstiõpingutele harrastusi loodusteaduse vallast, näiteks topiste tegemist. Seda õpetas talle raha eest Guyanast pärit endine mustanahaline ori John Edmonstone. Edmonstone'il oli kombeks jutustada Darwinile põnevaid lugusid Lõuna-Ameerika vihmametsadest. Hiljem kasutaski Darwin ära Edmonstone'i kogemusi, tõestades oma raamatus "The Descent of Man", et "mustanahalised ja eurooplased" on üsna sarnased, kuigi pidi nõustuma, et nende välimuses võib olla erinevusi.
Epiderm
Epiderm ehk epidermis on elusatest rakkudest koosnev kattekude taime lehtede, noorte varte ja viljade pinnal. Kattekoe rakud paiknevad tihedalt üksteise kõrval ning kaitsevad taime sisemisi kudesid kuivamise ja mitmesuguste kahjulike välismõjude eest.
Charles Darwin
Edinburghi aastad
Teise kursuse üliõpilasena astus Darwin 28. novembril 1826 Pliniuse Seltsi nimelisse loodusteadusliku suunitlusega üliõpilasrühma. Seal omandas ta diskussioonides radikaalsest materialismist ja selle vastuolust ristiusuga teadusliku väitluse kogemusi. Darwin sai õpingute käigus tuttavaks temast paar aastat vanema kolleegi Robert Edmond Grantiga. Õpingute käigus innustus ta sarnaselt Grantiga Jean-Baptiste Lamarcki evolutsioonivaadetest ja oma vanaisa Erasmuse "Loomatarkusest", mis puudutasid evolutsiooni käigus omandatavaid omadusi. 27. märtsil 1827 esitles Darwin Pliniuse Seltsile oma avastust, mille kohaselt austrite koores leitud mustad täpid on tegelikult ühe kaaniliigi Pontobdella muricata munad. Darwin osales Robert Jamesoni looduslookursustel, kus õpetati muu hulgas geoloogiliste teooriate plutonismi ja neptunismi hüpoteese. Ta omandas taimede klassifitseerimise oskuse ning juhutööna aitas kaasa kogumike korraldamisele, tollal Euroopa suurejoonelisemate hulka loetud Šotimaa muuseumis.
Pastoriõpingud Cambridge'is
Pärast kaks aastat kestnud meditsiiniõpinguid otsustas isa Robert 1828. aastal saata poja Charlesi, arvatavasti õdedelt kuuldud info alusel kui suurt vastumeelt Charles tundis tohtriks saamise üle, Cambridge'i Ülikooli Christ's College'isse, et pojast saaks tulevikus vaimulik. Sellist eriala vahetamist peeti üsna loomulikuks ajal, mil töö anglikaani kiriku teenistuses garanteeris mõõduka sissetuleku. Enamik Suurbritannia toonastest loodusteadlastest olid tegevad kirikupapid, kes pidasid oma kohuseks uurida Jumala loodut. Ka Cambridge'is oldud aastatel 1828–1831, veetis Darwin mõnusalt aega kõige muu aga mitte õpingutega. Oma nõo, William Darwin Foxi eeskujul, sattus ta vaimustusse, mardikate kogumisest. Fox esitles Darwinit botaanikaprofessorile John Stevens Henslow’le, kelle loodusõpetuse kursusel Darwin ka osales. Darwinist sai Henslow' lemmikõpilane, lähedane sõber ja järeltulija ning teda tunti "mehena, kes jalutas koos Henslow’ga" (ingl. "the man who walks with Henslow").
Epiderm
Epiderm on enamasti ühekihiline ega sisalda kloroplaste. Kihi moodustavad rakud on paksude rakukestadega ja võivad sisaldada peale tselluloosi ka muid ehituselemente, näiteks räni. Epidermi katab kutiikula või vahakiht.
Charles Darwin
Pastoriõpingud Cambridge'is
Lõpueksamite lähenedes keskendus Darwin õpingutele, võttes ka eratunde; umbes sel perioodil vaimustus ka William Paley teosest "Ristiusu tundemärke", mis sisaldas mõttevälgatuse kõrgema võimu osalemisest looduse kavandamisse.
Charles Darwin, ütleb oma "Autobiograafias": "Selleks et sooritada bakalaureuseksam, tuli ka läbi õppida Paley "Ristiusu tundemärke" ("Evidences of Christianity") ja tema "Kõlblusfilosoofia" ("Moral Philosophy") ... Selle raamatu – ja võin lisada, et ka teose "Loomulik usuteadus" ("Natural Theology") – loogika pakkus mulle sama palju rahuldust nagu Eukleides. Nende teoste hoolikas uurimine, püüdmata ühtegi osa pähe õppida, oli akadeemilise kursuse ainuke osa, millest – nagu ma siis tundsin ja nagu ma ikka veel usun – oli minu vaimu harimisel kas või väiksemgi kasu. Sel ajal ma ei muretsenud Paley eelduste pärast; ma võtsin neid hea usu peale, ning mind võlus ja veenis tema pikk argumentide ahel."
Epiderm
Epidermi moodustised: