cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valitseja (Il Principe)
Liigendus
pisi|püsti|Lorenzo de' Medici Töö tulemused on liigendatud kahekümne kuueks erineva pikkusega peatükiks. Esimeses ühteteistkümnes peatükis esitab autor originaalse nägemuse eri teid pidi ja erinevates tingimustes realiseeruva valitsejavõimu (principato) saavutamisest/säilitamisest. Teose XV–XIX peatükki võib pidada loogiliseks ja mõneti satiiriliseks vastuseks esmalt humanistide kirjutistes ilmunud vaidlusele: kas valitseja voorused ja iseloomujooned peaksid erinema lihtkodaniku omadest või mitte. Teose viimases peatükis kutsub autor Medicite koda üles vabastama Itaalia võõramaalaste võimu alt.
Sisukord
Eestikeelse pealkirja juures on viide originaali pealkirjale (ladina/itaalia keeles). Esineb tekste, milles on ainult ladinakeelsed pealkirjad ja vastupidi.
pisi|püsti|Tiitelleht Niccolò Machiavelli nelja teose pealkirjadega (1550)
(Pühendus) / (Dedica) Niccolò Machiavelli kõrgeaulisele Lorenzo de' Medicile De Principatibus (ld k: "Printsipaatidest") I Ainuvõimust ja selle saavutamise teedest II Pärilikust ainuvõimust III Segavõimust IV Mil moel õnnestus Aleksandri järeltulijail pärast tema surma säilitada võim Dareiose kuningriigi üle, mille Aleksander oli vallutanud V Kuidas valitseda linnu ja riike, mis elasid enne vallutust oma seaduste järgi VI Oma relvade ja vaprate tegudega saavutatud ainuvõimust VII Võõra relva ja saatuse toel saavutatud vastsest ainuvõimust VIII Neist, kes on tõusnud võimule kuritegelikul teel IX Tsiviilvõimust X Kuidas tuleks hinnata valitsejate sõjalist võimsust XI Paavstivõimust XII Sõjaväeteenistuset ja palgasõduritest XIII Abi-, sega- ja oma vägedest XIV Valitseja hooltest väeteenistuse alal XV Asjust mille eest inimesi, iseäranis valitsejaid, kiidetakse ja laidetakse XVI Heldusest ja kokkuhoidlikusest XVII Julmusest ja halastusest; kas parem on olla armastatud kui kardetud või vastupidi XVII Kuidas tuleks valitsejal järgida ausust XIX Põlguse ja vaenu vältimisest XX Kindluste ja paljude muude asjade kasulikkusest XXI Mida tuleks valitsejail teha, et neid väljapaistvaiks peetaks XXII Valitseja usaldusisikutest XXIII Kuidas hoiduda meelitajatest ja pugejatest XXIV Miks on Itaalia valitsejad kaotanud oma valdused ja võimu XXV Kui paljuks on inimeste asjus suuteline saatus ja mil viisil talle vastu seista XXVI Üleskutse haarata Itaalia ja vabastada ta barbarite võimu alt
Sõnaseletusi
Kõiki allpool selgitada püütud sõnu on originaalis kasutatud XVI sajandi alguse Firenze linnvabariigis (renessansiaja Itaalias). Sõnad on pool aastatuhandet vanad, samuti sisu, mida nad edastama on mõeldud. Riigid ja riiklus (rahvustunne) olid sel ajal kujunemas, erinevates piirkondades erineval tasemel/kiirusel.
Vaike Uibopuu
Vaike Uibopuu (sünninimi Rööp, sündinud 11. mail 1940 Urvastes Võrumaal) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
Lapsepõlv Urvastes
Nii isa Johannes Rööp (1896–1985, koolijuhataja, õpetaja ning koori- ja orkestrijuht) kui ka ema Anelle Elfriede (1919–2009) olid muusikaandega juba mitmendat põlve. Rööpide pere laste mängumaaks oli kaunis uhtorg, Uhtjärv ja Tamme-Lauri tamm. Vaike õde Hilja-Reet sündis 1942., vend Peeter 1944. ja kaksikõed Karin ja Ellen 1946. aastal. Koolijuhataja korter oli koolimajas ning lastel lubati juba 3–4-aastaselt tundides käia. Pereorkestris mängis isa viiulit, Vaike roopilli ja sarvepilli, Hilja roopilli, Karin akordkannelt, Peeter plokkflööti või vilepilli, Ellen kontrabassi, ema kitarri. Kodu määravat mõju kinnitab ka koorijuhist õde Karin Rööp.
Ehkki lapsena soovis Vaike Uibopuu saada puusepaks või arstiks, hakkas ta isa eeskujul siiski muusikat õppima.
Muusikaõpingud
Isa soovitusel alustas Vaike õpinguid Tartu Muusikakoolis kohe pärast Urvaste kooli lõpetamist, vaid 13-aastaselt (1953–1957). Õpetajatest jätsid olulise jälje Heino Kostabi, Aare Allikvee (muusikaliteratuur), Jaan Koha (harmoonia), Udo Kolk (rahvalooming), Helmi Hirve (klaver), Laine Karindi ja Roland Laasmäe (eriained) ning kontsertmeister Vaike Klaar.
Tartule järgnesid õpingud Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (1957–1962) esialgu Heino Kaljuste käe all, hiljem sai erialaõpetajaks Arvo Ratassepp. Polüfooniat õpetasid Villem Kapp ja Ester Mägi.
Sportlik tegevus
Lapsepõlve lemmikharrastust võimlemist jätkas ta Tartus (sportvõimlemine ja iluvõimlemine Hilja Tidriksaare rühmas), Tallinnas sai järgusportlaseks ning diplomite ja medaliteni Hilda-Miralda Preikochi (1915–1999) juhendamisel.
Töö dirigendi ja õpetajana
pisi|Vaike Uibopuu kammernaiskooriga Liivitar Tartu Ülikooli aulas 28. oktoobril 2018
2017. aastal asutas kammernaiskoori Liivitar.
Naiskoor
Vaike Uibopuu peamine "muusikainstrument" on naiskoor. Ta on oluliseks pidanud ühtlast kõlapilti, vaba ja takistuseta häält ning täpset intoneerimist. Ta on ise väga hea hääleseadja ning tunnustab aastaid TÜ Naiskoori lauljatega töötanud Rudolf Jõksi (1896–1979) põhimõtteid. Ta osales ka ise Rudolf Jõksi individuaaltundides (1970–1976) ning toob esile Jõksi laulukooli märksõnad: tooni sügavus, positsiooniline kõrgus, vokaalide "ühte punkti" viimine ning hääle "ettepööramine", samuti tööd diktsiooniga. Ka Vaike Uibopuu tööstiili iseloomustab häälega ettenäitamine, sest ta enda hääl on ilmekas, nõtke ja mitmekülgne, ning ta tajub väga täpselt lauljate nüansse.
Kammerkoor
Koori loomise idee pakkusid Tiiu Otsuse (s. 22.08.1945) meenutuste kohaselt välja Arvo Ratassepp ja Kuno Areng. Tiiu Otsus oli konservatooriumi kaugõpet lõpetamas, kuid Tartus ei olnud kammerkoori ja õppejõud pakkusid välja – aga tehke! Üksi tegemiseks tundus mõte liiga mahukas, Richard Ritsing soovitas Vaike Uibopuud ja 1970. aasta sügisel koor alustaski tegevust, Tallinna ja Viljandi Kammerkoori järel kolmanda kammerkoorina Eestis. Tööd alustati Tartu Kirjanike Majas. Teine algus Tartu Ülikooli Kammerkoorina oli 3. märtsil 1971, kui Tartu Ülikool lauljad, enamjaolt üliõpilased, õppejõud ja vilistlased, oma egiidi alla võttis.
Vilistlaskoorid
Tartu Ülikooli Akadeemilise Naiskoori vilistlaskoore on kaks, Tallinnas (asutatud 1979) ja Tartus (asutatud 1992). Tartu koori juhatas Vaike Uibopuu.
Töö Vanemuise teatris
1977. aastal esietendus Vanemuise teatris Veljo Tormise töödeldud regilaulupõimik "Naistelaulud". Sama aasta sügisel sai Vaike Uibopuu Veljo Tormiselt teate, et etendusele vajatakse koormeistrit ja dirigenti. Töö tuli teha ülikiiresti ning ühtseks harjutada teatri ooperi- ja õppekoor ning valitud lauljad ülikooli naiskoorist, kusjuures töökoormus oli niigi suur ja poeg Paavo veel väike. Etendus oli kujundlik: avapildis jäi mulje maakive täis lavast, tegelikult istus naiskoor pleegitamata linaste sõbade all eri tasapindadel ja kerkis häälerühmade kaupa kumarast naiste laule laulma. Kodulinnas lavastus väga menukas ei olnud, seevastu gastrollidel võeti vaimustusega vastu ning seda peeti Kaarel Irdi üheks parimaks lavastuseks. Suur osa oli Vaike Uibopuul, kes keerulise teose ülikiiresti selgeks õppis, kogu loole uue hingamise andis ning etendustel koore ohjes hoidis.
Eesti Naislaulu Selts
Eesti Meestelaulu Seltsi loomise järel sai hoogu ka naislauluseltsi algatus. Vaike Uibopuu lootis tuge Teaduste Akadeemia Naiskoori liikmetelt. 1994. aastal selts loodigi. Esimene esinaine oli TAN kauaaegne särav sopran Maret Hurt (1933–1998). Vaike Uibopuu oli juhatuse liige ja muusikaline juht 1994–2000.
Tunnustus
1985. aastal sai Vaike Uibopuust esimene naine, kes on olnud Eesti üldlaulupeo üldjuht ühendkooride ees. Ta oli üldjuht ka 1990, 1994, 1999, 2004, 2009, 2014. aasta üldlaulupeol. Juhatas väga armastatud koorilaulu "Ta lendab mesipuu poole" esmaesitust.
Vaike Uibopuu on olnud üliõpilaslaulupidude Gaudeamus üldjuht.
Vaike Uibopuu on korduvalt tunnistatud parimaks dirigendiks, tunnustust on võitnud ka tema õpilased.
Lõpukoll
Lõpukoll (inglise keeles boss) on paljudes vanades mängudes esinev tavalisest tugevam, tihti hiiglaslik vastane, kellega tuleb peategelasel võidelda. Võitlus toimub kas tasandil või kogu mängu lõpus. Mängus võib olla mitu lõpukolli (nt prehistorikus on iga tasandi järel).
Mõnes mängus on võimatu lõpukolli võitlusega alistada, seda saab teha ainult kaudselt, näiteks mängus "Quest for Glory II: Trial by Fire" tuleb kuri võlur, kes on võluväel kõigi relvade eest kaitstud, tornist alla tõugata.
Ferruccio Lamborghini
pisi|Ferruccio Lamborghini Ferruccio Lamborghini (28. aprill 1916 Renazzo – 20. veebruar 1993 Perugia) oli Itaalia tööstur, Lamborghini traktori- ja autotehase asutaja.
Ferruccio Lamborghini sündis Renazzos Ferrara provintsis talunike pojana. Juba noores eas huvitasid teda mehaanika ja tehnika. Teise maailmasõja ajal õppis ta Bolognas tehnikat.
Sõja lõppedes asus Lamborghini kokku ostma sõjamasinaid ning ehitas neid ümber traktoriteks, mis sõjajärgses Itaalias olid väga nõutud. Ettevõtmist saatis edu ning ärimees ostis töökoja Centos, kus hakati aastal 1948 tootma Lamborghini traktoreid. Aastal 1959 hakati tootma ka õhukonditsioneere ja kütteseadmeid. Firma plaanis hakata tootma ka helikoptereid, kuid riik ei andnud nende tootmiseks luba.
Sihva
Sihva on küla Valga maakonnas Otepää vallas. Sihval asub Pühajärve Põhikool.
Ferruccio Lamborghini
Ferruccio Lamborghini oli entusiastlik autohuviline, jõukuse kasvades sai ta endale lubada üha kalleimaid autosid kui FIATid, mida ta noorena modifitseeris. 1950. aastate alguses omas ta Alfa Romeosid ja Lanciaid, 1960. aasta paiku oli tal juba nii palju autosid, et sai igal nädalapäeval sõita erineva autoga, omades ka näiteks Jaguar E-Type'i ja Mercedes-Benz 300SLi. Tal oli ka kaks Maserati 3500GT'd, mille kohta ta ütles: "Maserati juhti Adolfo Orsit ma austasin väga: nagu minagi alustas ta vaesena. Tema autod mulle aga väga ei meeldinud, need tundusid raskeina ja ei olnud päriselt kuigi kiired." Lisaks kuulus talle mitu Ferrarit. Tema arvates olid Ferrari autod head, kuid liiga mürarikkad ja töötlemata, et olla head tänavaautod, ise pidas ta neid ümberkohaldatud võidusõidurajaautodeks halvasti tehtud sisustusega. Kui ühel ta autol tekkisid siduriprobleemid, läks Lamborghini otse Ferrari omaniku Enzo Ferrari jutule, kurtes talle oma auto probleeme. Ferrari soovitas tal seepeale edaspidi traktoritega sõita, kuna too ei teadvat autodest midagi. Lamborghini otsustas seepeale hakata ka ise sportautosid tootma. Ta rajas oma töökoja Ferrari tehase lähedale ning palkas kaks endist Ferrari inseneri: Gianpaolo Dallara ja Bob Wallace'i. Firma esimene auto oli Lamborghini 350 GT.
Et Ferruccio Lamborghini oli ka suur härjavõitluse austaja, on peaaegu kõikide Lamborghini mudelite nimed seotud härjavõitlusega. Ka ettevõtte logo kujutab võitlushärga.
Aastal 1972 investeeris Lamborghini suuri summasid oma traktoritehase laiendamisse, et täita suurt riiklikku tellimust Lõuna-Ameerikast. Paraku tellimus tühistati ja firma sattus finantsraskustesse. Lamborghini müüs samal aastal oma autotehase osakud ja taandus ärist. Ferruccio Lamborghini elas oma elu lõpuaastatel veinimõisas, mille ta oli juba varem soetanud.
Lamborghini suri 76-aastaselt Perugias.
Tema poeg Tonino Lamborghini on tuntud rõiva- ja aksessuaaridisainer.
Timotheus Grünthal
pisi|Timotheus Grünthal Timotheus Grünthal (29. juuni 1893 Rässa küla, Muhu-Suure vald, Saaremaa – 29. mai 1955 Lidingö) oli eesti jurist, riigikohtunik.
Elulugu
Timotheus Grünthal lõpetas 1914. aastal Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumi. Aastatel 1914–1916 õppis Peterburi ülikoolis (algul vanu keeli, seejärel õigusteadust) ja 1920–1922 Tartu Ülikoolis õigusteadust, ''mag. jur.'' 1936 ("Pandiõiguse, eriti kinnispandiõiguse arengust Rooma, Saksa ja Balti õigustes").
Aastatel 1916–1917 võitles Esimeses maailmasõjas, osales 1917. aastast Eesti diviisi organiseerimisel Tallinnas, hiljem oli Muhu komandant.
Aastatel 1918–1920 oli Saare Maakonnavalitsuse esimees, 1921–1922 Tartu 1. jaoskonna kohtunik ja Tartu-Võru Rahukogu kohtuameti kandidaat ning 1922–1924 Tartu-Võru ja 1924–1928 Tallinna-Haapsalu Rahukogu liige, 1928. aastal tsiviilosakonna esimees, aastatel 1928–1939 Riigikohtu tsiviilosakonna liige ja 1939–1940 Riigikohtu esimees.
Aastatel 1935–1940 oli Timotheus Grünthal Tartu Ülikooli tsiviilprotsessi õppejõud. Ta oli Eesti Tööerakonna liikmena 2.–25. novembrini 1921 I Riigikogu liige, asendades Friido Kirssi. Pärast Grünthali tagasiastumist sai tema asemel Riigikogu liikmeks Aleksander Hint.
1944. aastal põgenes Grünthal Rootsi, kus töötas aastatel 1944–1947 arhiiviassistendina. Aastatel 1947–1955 oli ta Stockholmi Ülikooli riiklik stipendiaat.
Isiklikku
Tema abikaasa oli Vera Poska-Grünthal ning lapsed Ivar Grünthal ja Tanni Kents. Raoul Grünthal on tema poja Timotheuse poeg.
Lehetu oja
Lehetu oja (ka Lehetu kraav) on oja Harjumaal Saue vallas Lehetu ja Nurme külas ning Raplamaal Märjamaa vallas Kohatu külas.
Oja pikkus on 6,3 km, see suubub vasakult Ellamaa ojja (6,9 km suudmest). Oja valgla on 17,9 km².
Oja on tehislik mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Lehetu oja keskkonnaregistri kood on VEE1108500.
Truuta
Truuta on küla Valga maakonnas Otepää vallas.
Marne
Marne on jõgi Euroopas Prantsusmaal.
Marne'i jõe ääres asuvad Chaumont, Saint-Dizier, Châlons-en-Champagne, Épernay, Meaux, Neuilly-sur-Marne ja Créteil.
Jõe järgi on saanud nime neli Prantsusmaa departemangu: Haute-Marne'i departemang, Seine-et-Marne'i departemang, Marne'i departemang ja Val-de-Marne'i departemang.
Antonov An-124
thumb|Antonov An-124 Antonov An-124 Ruslan on Nõukogude Liidus ja Venemaal ehitatud nelja turboventilaatormootoriga transpordilennuk, mis oli maailma suurim sarjana ehitatud lennuk enne Airbus A380-t.
Lennuk on konstrueeritud NSV Liidu Kaitseministeeriumi tellimusel, eeskätt mandritevaheliste ballistiliste rakettide, teisaldatavate stardiseadiste, samuti suuremõõtmelise raskema sõjavarustuse ja isikkoosseisu transportimiseks.
Ülatiivalise An-124 tiivaulatus on 73,2 m, lastiruumi laius 6,4 m ja kõrgus 4,4 m. Lennuki ülestõstetavast ninaosast avaneb pääs lastiruumi esiossa. Lennuki laadimise lihtsustamiseks on lastiruumi eesmine ja tagumine ava varustatud laadimisrampidega.
Lennuki militaarvariandile võib laadida maksimaalselt 150 tonni, tsiviilvariandile 120 tonni. Lennuk on võimeline transportima kõiki laadungeid, kaasa arvatud tanke ja helikoptereid.
Enamiku näitajate ja suuruse poolest ületab An-124 pisut 1960. aastate lõpul konstrueeritud, pikka aega maailma suurimat Ameerika Ühendriikide transpordilennukit Lockheed C-5 Galaxyt. Erinevalt viimasest, saab langevarjurite paigutamisel An-124 lastiruumi hoida selles mõõdukat ülerõhku. Lennuki ülemisel tekil, tiiva kesksektsiooni joonel, asub eraldi salong 88 reisijakohaga.
Kokku on ehitatud 56 An-124. 2006. aastal oli käigus 26 lennukit: Venemaal (16), Ukrainas (8) ja Liibüas (2).
2007. aastal oli kasutuses 24 lennukit: Venemaal (14), Ukrainas (7), Liibüas (2) ja Araabia Ühendemiraatides (1).
Kasahhi kirjandus
Kasahhi kirjandus on kasahhi keeles kirjutatud kirjandus.
Kurt Forstreuter
pisi|Kurt Forstreuter (1953) Kurt Hermann Forstreuter (8. veebruar 1897 Weedern, Ida-Preisimaa – 28. veebruar 1979 Göttingen) oli Saksamaa ajaloolane, kes uuris peamiselt Saksa ordu ja Ida-Euroopa ajalugu.
Laki
thumb|Laki vulkaan Laki (islandi Lakagígar 'Laki kraater') on vulkaan Islandi lõunaosas.
Oslo Lyn
Oslo Lyn on Norra jalgpalliklubi, mis hooajal 2009 mängis riigi kõrgliigas.
Laki
Vulkaani kõrgus on 818 meetrit.
Oslo Lyn
Klubi tegutseb Oslos.
Tõutsi
Tõutsi on küla Valga maakonnas Otepää vallas.
Laki
Laki purse oli Islandi elanikele üks ajaloo suurimaid katastroofe. Vulkaanilised gaasid ja tuhk hävitasid viljasaagi ja heina, mürgistuse ja nälja tõttu suri kolmveerand kariloomadest. Nälga suri viiendik Islandi elanikest.
Aschaffenburg
Aschaffenburg on kreisivaba linn Saksamaal Baieri liidumaal Alam-Frangimaa ringkonnas.
Sõpruslinnad
Aschaffenburgil on kolm sõpruslinna:
Suure-Kambja
Suure-Kambja on küla Tartu maakonnas Kambja vallas.
Küla territooriumil asub Suure-Kambja järv, millest voolab läbi Peeda jõgi. Varem kinnikasvanud järv paisutati üles 1995. aastal. Paisjärve ääres paikneb Suure-Kambja metsapark.
Külas asus Suure-Kambja mõisa keskus. Selle ühekorruselises puust peahoones tegutses aastatel 1919–1965 Kambja kool. Hoone hävis 1998. aastal tulekahjus.
Suure-Kambja mõisapargis kasvab vana mõisahoone ees kaks võimsat umbes 250-aastast lehist (Kambja lehised). Neid peetakse vanimateks selle liigi esindajateks Eestis. Pargis kasvavad veel Murray mänd, hall pähklipuu, püramiidne hiina pappel, pensilvaania saar jt.
Suure-Kambjas asub ka II maailmasõjas hukkunute ühishaud.
Moḩammad Najībullāh
pisi|Moḩammad Najībullāh teenetemärki üle andmas Moḩammad Najībullāh (6. august 1947 Gardēz – 27. september 1996 Kabul) oli Afganistani Demokraatliku Vabariigi president (1987–1992), kelle aitas võimule Nõukogude Liit.
Kommunistlikku Rahvademokraatlikku Parteisse astus 1965. aastal. 1979. aastal, pärast Nõukogude invasiooni, määrati Najībullāh marksistliku salapolitsei juhiks. 1986. aastal sai ta Babrak Karmali asemel partei peasekretäriks ning 1987. aastal valiti presidendiks.
Najībullāh kukutati 1992. aastal, mil Ahmed Shah Massoudi juhitud mudžaheedid vallutasid Kabuli. Najībullāh varjus ÜRO Kabuli esindusse kuni 1996. aastani, mil Kabuli hõivanud Talibani võitlejad esindusse tungisid. Najībullāh hukati ja riputati laternaposti otsa.
Eesti mütoloogia
Eesti mütoloogia on eesti rahvapärimuses sisalduv müütide ja nende elementide kompleks.
Clemens III (vastupaavst)
pisi|12. sajandi kujutis Clemens III-st. Clemens III (tegelikult Ravenna Wibert või Guibert), 1020 ja 1030 vahel Parma – 8. september 1100 (Civita Castellana) oli itaalia prelaat ja Ravenna peapiiskop, vastupaavst aastatel 1080 kuni 1100. Tema nimi tähendab ladina keeles pehmeloomulist.
Eesti mütoloogia
Eesti mütoloogiast on üsna vähe andmeid, kuna eesti rahvapärimust hakati laialdaselt koguma, talletama ja uurima alles 19. sajandil, kui kooliharidus ja teaduslik maailmapilt olid mütoloogia elemendid tõrjunud vaimse kultuuri ääremaadele. Samas oli romantismi ja rahvusliku ärkamise ajastu kultuuritegelastel tugev kiusatus anda eestlastele antiikkultuuridega võrreldav jumalate ja kangelaste panteon.
Clemens III (vastupaavst)
Ta oli Canossa markkrahv Gerard'i poeg. Enne Ravenna piiskopiks saamist 1072. a. oli keisrinna Agnese poolt ametisse nimetatud Itaalia kantsler.
Eesti mütoloogia
Pseudomütoloogia
Kristjan Jaak Peterson tõlkis Christfried Gananderi "Mythologia Fennica" (1785) rootsi keelest saksa keelde ning seda materjali kasutas hiljem Friedrich Robert Faehlmann oma kunstmüütide loomiseks. Samas on Uku Masing oletanud, et mõni Faehlmanni müüt (näiteks "Koit ja Hämarik") võib mitte olla kunstlik, vaid põhineda tõepoolest ajaloolisel ainesel. Faehlmanni kunstmüütidest on tuntud näiteks keelte keetmise lugu. Pseudomütoloogiat arendas tugevalt ka Friedrich Reinhold Kreutzwald, kelle eepos "Kalevipoeg" põhineb osalt küll autentsel rahvaluulel, kuid osalt ka soome motiivide töötlustel nagu laulujumal Vanemuine, soome Väinämöise edasiarendus, ning ka Kreutzwaldi rahvusromantilisel omaloomingul. Eesti kunstmütoloogia levikule aitasid kaasa ka ärkamisaegsed autorid nagu Carl Robert Jakobson oma koolilugemikega. Hulgaliselt kunstmütoloogia töötlusi ilmus Eesti Vabariigi aastail, kuid esimese lainega võrreldavat jälge see ei jätnud.
Clemens III (vastupaavst)
Ta valiti paavstiks Gregorius VII alustatud investituuritüli tõttu.
Eesti mütoloogia
Mütoloogilised olendid
pisi|Piksepapilt Vihtla Jürgenilt üles kirjutatud "Pikse palve" [[Johann Gutslaffi 1644. aastal Tartus ilmunud teoses "Kurtzer Bericht und Unterricht Von der Falsch-heilig genandten Bäche in Lieffland Wöhhanda" ("Vääralt pühaks peetud Võhandu jõest Liivimaal")]]
Clemens III (vastupaavst)
Surres 1100. a., oli Clemensil võim Rooma üle ning tema toetajad valisid uueks vastupaavstiks Theodericuse.
Eesti mütoloogia
Mütoloogilised olendid
Enne ristiusustamist oli eesti rahvausundi peamiseks tunnuseks pluralism, mis avaldus usus haldjatesse ja vaimudesse. Eestlastele oli iseloomulik anda vaimudele ja haldjatele elustamiseks eri loodusvaldkondi ning neile ka annetusi tuua. Näiteks viidi annetusi metsahaldajale, et metsa marja- ja seenesaak oleks hea. Seda nimetatakse animistlikuks elava looduse usuks. Valdavalt olid eestlaste vaimud ja haldjad vaimsed olendid, kuid leidus ka erandeid.
Eranditeks on jumalad Metsik, Peko ja Tõnn ning müütilised olendid, näiteks kratt ja näkineitsid.
Näkineitsi
Näkke kirjeldatakse kui kauneid, heledate pikkade juustega naisterahvaid. Nad elavad nii meres, jõgedes kui järvedes. Ilusatel suveõhtutel istuvad näkid veekogu äärsele kivile, laulavad imeilusa häälega laulukesi ja kammivad kuldkammiga oma pikki juukseid. Vahel kirjeldatakse neid ka kannelt mängimas ja laulmas. Näkid ilmutavad end heledais riideis noorte neiudena, lapsega naistena, väikeste tüdrukutena või loomadena. Loomadest kas helehalli või valge hobuse või vasikana. pisi|Matthias Johann Eisen Inimesena näkid end teistele ei näita. Loomana aga lähevad nad veest välja laste juurde, lasevad end paitada ja endile selga ronida, et lapsi kergemini vette meelitada. Kuigi inimkujul on näkid tavaliselt võrdlemisi arad, siis vahel meelitavad nad inimesi enda juurde vette ning seejärel uputavad nad. Arvatakse, et eriliselt ohustatud on näkkide poolt noormehed, keda neiud üritavad enda juurde vette saada. Selle kohta on kaks peamist seletust. F. R Kreutzwald kujutab oma jutustustes näkineidu kui üksikut veealust hinge, kes ilusat noormeest endale seltsi tahab. M. J. Eisen aga kirjeldab näkke kui kurje hingi, kes tahavad noormehi vette meelitada, et neile õnnetu armastuse või pettumise eest kätte maksta. Mõningates jutustustes on täheldatud ka näkineiu püüdu nutva lapsena inimesi enda juurde vette kutsuda. Kui aga keegi näki nime paljastab või Jumala nime suhu võtab, pageb näkineid kiiresti vette tagasi.
Näkkide jaoks on maagiline päev jaanipäev, mil nad ilmutavad end ka öösel. Näkineitsiteks saavad noored neiud, keda on uputatud või kes end õnnetu armastuse või pettumise tagajärjel uputada on püüdnud."'Igal Jaani õhtul tulnud üks kena neiu kuni õladeni mere veest välja. Nutnud suure häälega ja palunud ennast peastma tulla. Mitu meest hüpanud vette ilusat tüdrukut ära peastma. Saanud nad aga vette hüpanud, kadunud nad vette. Ainult mõne päeva pärast uhtunud laened noorte meeste kehad kaldale. Viimaks saanud igaüks aru, et kena neiu keegi muud ole kui näkk. Rahvas arvanud, et vee neitsi noorte meeste hinged enesele peiuks võtnud, laened aga kehad kaldale toonud.'"
Metsavana
Metsavana kutsutakse veel ka metsahaldjaks ja halliks meheks. Teda kujutatakse suure kehaehitusega pika vana mehena, kelle silmad on elutarkust täis. Metsahaldja peakatteks on kõrge kasetohust kübar, nägu katab valge puusamblaga läbikasvanud habe ning ta keha katavad kuusekorba moodi kuued ja püksid, jalas on mehel kasetohust saapad. Olenemata oma suurest east on ta väga ergas ja elav ning nooruslik. Ta mõistab nalja ja vahel mängib metsas ekslejatele ka vingerpussi.
Metsavana oskab loomade ja lindude keelt. Tal on metsas võim kõige üle. Tema on otsustajaks, kas marjuline leiab metsast palju marju ja seeni ning kas jahimehi ootab hea saak. Metsahaldjas võib halva käitumise korral inimese metsa ära eksitada, või austusega metsa suhtumise puhul eksiteelt päästa. Mees hoiab silma peal sellel, et looduses liikujad metsale liiga ei teeks ning hoiab kõike tasakaalus. Halvad inimesed ei jää karistamata ning head ei jää tänuta. "'Poisikesepõlves olime Kongimetsa metsas vastu Vara piiri puid raiumas. Vanemad mehed käisivad õhtu Sirkavere kõrtsis, tulivad säält metsa tagasi löövi juurde. Üks poiss oli, see alati hirnus täku viisi. Hakkas see õhtu jälle hirnuma. Sai mõne voori hirnunud, kui korraga täkk alt metsast vastu hirnus. Mida enam ta talle vasta hirnus, seda ligemalle hirnumine tuli, ja kui viimati poiss tule ääres hirnus, siis hirnuti õige koleda häälega vasta, nõnda et maa kohe põrus – siis ehmatasid mehed ära, igaüks katsus aga, et löövi sai tahaotsa minna. Mina, vaene, jäin etteotsa teiste jalgade pääle. Kes poisikest veel taha laskis! Mõned olid läätseleent keetnud, see oli löövi taga. Hommiku leidsime aga, et üks kärnkonn oli leemepadas kui üks viisk. Mõne aasta pärast läksime ühel neljapasel päeval ühe teise mehega Vara metsa kodarapuid vargile. Teine mees raidus kaks loogapuud sääl maha, mina leidsin ühe kaheharulise saare, raidusin selle maha. Tüvikust oli nii, arvata, viie paku pikkus, ja võtsin selga ja hakkasin tulema. Siis oli üks hirmus hääl, nõnda et maa põrus, aga seda aru ei saanud, mis hääl see oli, aga nõnda kõvast, et mets rõkkas. Siis pistsime jooksma. Kui me piiri pääle saime, siis oli mul kui pangega vett kaela visatud, särk oli märg kui vesi, aga tänapäävani ei kanna süda enam sinna kohta minna.'"
Tulihänd ja kratt
Tulihändasid kujutatakse enamjaolt inimestena, kes on võimelised punasteks tulejugadeks muutuma ja naabertaludes varastamas käima. Muutumiseks kasutavad vargakommetega inimesed toa nurgas lebavat kivi, mida nuusutades nad tulihändadeks moonduvad. Sellisel juhul seostataksegi tulihända rohkem inimese kui üleloomuliku olendiga ning pererahvas, kes ise on endale tulihänna muretsenud, annab talle ka putru süüa. Tavaliselt kirjeldatakse tulihända tumedas riietuses, habemega, kukesulega musta kübaraga mehena.
Kratti seevastu seostatakse pigem inimese loodud olendina, kellel puuduvad inimlikud omadused. Krati tegemise kohta on üpris detailseid õpetusi. Kõige levinum neist on see, et kratt tuleb teha kolmest vanast raaguviheldud saunavihast, need luuavarre ümber siduda, hõõguv süsi südameks panna ja kõige pimedamal ja pilvisemal täiskuu-neljapäeva ööl kolme tee ristil vanakuradiga leping sõlmida. Lepingu sõlmimiseks tuleb krati hõõguvale südamele kolm tilka enda verd poetada. Jällegi, erinevates tekstides on õpetused erinevad, mõned neist väidavad, et kõige õigem krati tegemise aeg on iga kuu kolmanda neljapäeva ööl ning et kolme tee ristumise asemel tuleb rituaal viie tee ristumise kohas läbi viia.
Kratti kirjeldatakse kui üleloomulikku pool inimest, pool looma. Tal on tavaliselt punane habe ning kratile peab kogu aeg tööd andma, et too peremehele kallale ei läheks ning teda endaga vanapagana juurde maa alla ei viiks. Kratist lahtisaamiseks tuleb anda elukale anda töö, millega too hakkama ei saa, näiteks liivast köie tegemine. "'Korra jäänud vaene sant ühte talusse öömajale. Ööse kuulnud sant kobistamist, härganud ülesse ja näinud, et kõik majarahvas üksteise järele taha nurka läinud, seal halli kivi nuusutanud ja siis tuhknai! laest välja lennanud. Kui kõik ära kadunud, tõusnud sant maast ülesse, sidunud ennast jalgu pidi taari astja külge kinni ja läinud ka kivi nuusutama. Oh sa pala silk! Nii pea kui sant nuusutanud, lennanud ta taari astjaga tükkis laest välja ja otse kohe teise talu aita teistele järele. Teised ajanud parajasti kotte vilja täis, kui sant taari astjaga mürinal, kolinal järele tulnud. Üks seal olija ütelnud: 'Tasa, tasa, suure tasi mees! Sa viid korraga palju ära ja jätad jälle maha, kust kinni ei saa!' Need talurahvas olnud tulihännaks käijad ja vedanud nõia kivi abil teiste aitadest vilja kokku.'"
Luupainaja
Luupainaja, ka tallaja, on nimetatud selle järgi, kuidas ta inimestele, aga ka loomadele kahju teeb. Nimelt käivad tallajad öösiti oma ohvrit painamas. Nad rõhuvad oma ohvri keha, nii et too ei saa liigutada. Selline rõhumine ja piinamine paneb ohvri kõvasti higistama ning ärgates liikmed värisema ja südame peksma. Vanarahvas arvas, et pikaaegne painamine võib surma tuua. Tallajad ei käi ainult inimesi piinamas, vaid üritavad ka tööloomade jõudu oma rõhumisega nõrgendada.
Luupainajaid kirjeldatakse väga erinevalt. Enamikus juttudes on öeldud, et tallajad ilmutavad end noore naisena, kuid ei pelga ära ka vana naise ja vana mehena ilmumisest. Samuti on loomadega – luupainajaid kirjeldatakse nii mustade kassidena, hobustena, koertena jne. Ka esemetena on luupainajat kirjeldatud, esemetest ennekõike hanesulena.
Tallajast vabanemiseks on mitu moodust. Lihtsaim neist on suure varba liigutamine. Nimelt arvati, et kui tunned luupainajat end rõhuvat, tuleb suurt varvast liigutada ning siis tallaja põgeneb. Teiseks levinud võimaluseks oli tule põlema panemine, valgust pidavat luupainajad kartma. Arvatakse, et kui inimene pahema külje peal magab, ei saa luupainajad talle külge hakata. "'Kord käinud ühel loomal luupainaja. Küll katsunud looma peremees luupainajat iga viisi eemale peletada, aga pole kuidagi võinud. Läinud targa juurest abi otsima. Tark õpetanud: 'Pea talli uks lahti. Kui loom röökima ja trampima hakkab, siis vaata ruttu ukse tagant, kes tallis on. Seda peksa siis hästi!' Mees läinud koju. Jäänud talli ukse taha valvama. Äkitselt hakanud loom trampima ja röökima. Mees vaadanud talli ukse tagant ja näinud musta kassi looma seljas. Mees võtnud piitsa ja peksnud kassi koledal kombel. Kass karjunud hirmsasti. Viimaks tüdinud mees peksmisest ära ja jätnud järele. Must kass kadunud silmapilk. Sest ajast saadik pole luupainaja enam looma peale tulnud.'"
Haigused
Eestlased on läbi aegade nn andnud hinge ja keha ka erinevatele haigustele. Põhiliselt selgitatakse rahvajuttudes kuidas neid haigusi vältida, petta või neist vabaneda. Peamiselt kasutatakse haiguste vältimiseks vett, kas siis haigete eraldamist tervetest inimestest vee abil, näiteks rabasaartele saates, või küladevaheliste jõgede ja ojade pealt purrete eemaldamisega, nii ei saa haigus küladevaheliselt levida. Haigustest pääsemiseks on oma osa maagilisel arvul – numbril seitse. Tuleb siis kas haiguse tekitajat seitse aastat vangis hoida või seitsme köiega kinni siduda. Levisid ka erinevad rituaalid, mille täitmine pidi aitama haigusi petta, nendes rituaalides oli oma osa kadaka ja – pihlakaokstel.
Katk
Katk, nagu ka paljud teised mütoloogilised olendid Eesti rahvapärimusest, suutis enda olemuse varjamiseks võtta nii looma kui inimese kuju, vahel isegi mõne asja välimuse. Kõige sagedamini kujutatakse katku koera või musta kassina. Asjadest kaheharulise hargina, millel mingit muud otstarvet pole, puupaku või kasevitsana. Arvati, et kuhu taresse katk ükskõik millisel kujul sisse pääseb, seal surevad kõik musta surma.
Katku petmiseks oli oma rituaal. Tuli ööseks magamisase põrandale teha, endale valge lina peale laotada ja kimp marjadega kadakaoksi pea alla panna ning mitte liigutada ja häält teha, kui öösel keegi tuppa tuleb. Katku peatamiseks lõhuti ära üle ojade ja jõgede viivad purded, sest oli teada, et haigus üle vee ei liigu. Et aga ikkagi ojast üle saada võttis haigus vahel vaeslapse kuju ja nuttis jõe ääres, et mõni hea inimene teda üle aitaks.
Katkust lahtisaamiseks usuti, et tuleb kaheharulise hargi üks haru maha raiuda ja järve heita ning selle asemele pihlaka küljest üks hästi kõver ja äbarik oks võtta, ära koorida ja äramurtud haru asemele panna. Selle peale pidavat katk külast lahkuma, inimesena komberdades, ühe jala asemel hele puujalg. Arvati, et kui katk ära tuntakse on ta võim murtud. "'Vanasti, kui must surm ehk katk maal möllas, siis ei pääsenud ta igalt poolt veeojadest üle, sest kõik purded olivad ära lõhutud, et takistada katku teise külasse minekut. Korra oli teda nähtud musta kassina ringi jooksvat, ükskord oli ta lihtsa kasevitsana seisnud ukse ees ja ootanud, et keegi majakondsetest toast välja tuleks, et siis inimeste jalgu jääda, kus ta tuppa visatakse, sest tema enda jõud oli uste tõukamiseks liiga kasin. Teine kord oli ta Mareta soone taga haledalt palunud heldeid inimesi, kes aitaks teda üle veesoone, et tema kui vaeslaps ja paljasjalgne ei saa ise sellega hakkama, kuid veel koidu ajal oli katkukisa kuulda. Veel üks teine kord nähti teda metsanurga küla poole liikuvat, kuni ta jällegi põrkas veesoonega kokku, kust tema kisa kuuldi veel teise päeva õhtul. Kuid kolmandama päeva hommikul ei häälitsenud ta enam, külm oli ta ära võtnud. Sellest ajast peale kadus katk meie maalt ära. Kohal, kus katk halises, asutati hilisemal ajal talu, mida nimetatakse tänapäevani Katku taluks. Mareta veesoonik on veel käesoleval ajastul olemas Vohnja vallas ja on suure ja väikese Kõrveküla vahel kevadeti ja sügiseti õige paljuveeline ojakene, kuid vanasti oli ta peaaegu läbipääsmata.'"
Hall tõbi
Külmtõvest lahtisaamiseks oli mitu võimalust. Võis kasutada kooritud pihlakaoksa, millega see koht majas, kust hall tõbi sisse sai, kinni panna. Teiseks võimaluseks oli kübe kotti püüda, kott seitsmekeermelise kanepinööriga kinni siduda ja nöörile seitse salasõlme peale teha. Nagu ka katk sai halltõvest pääseda vee abil, nimelt ei pidavat ka see haigus üle vee levima. "'Kord ennemuiste läinud külmtõbi ühte talusse varitsema, kuidas seal saaks inimeste sisse pugeda ja neid ära tappa. Perenaine sõtkunud parajasti leiba. Külmtõbi pidanud nõu, kuidas saaks perenaise sisse minna. Seal tulnud temale hea nõu; ta muutnud enese õlekõrreks ja läinud leivataigna sisse; seal hakanud ta perenaise käe külge. Et perenaise käed mõlemad taignased olid, seepärast võtnud ta hammastega õlekõrre käe küljest ära ja sülitanud ta maha. Selle ajaga pugenud külmtõbi perenaise sisse ja surmanud ta ära.'"
Jumalad
Eestlastele on väga olulised olnud ka jumalad. Neile toodi annetusi, et saada head viljasaaki ning et karjaga oleks kõik hästi. Allpool on ülevaade tähtsamatest Eesti jumalatest.
Metsik
Metsik toob õnne viljale ja karjale. Nime on ta saanud sõna "mets" järgi. Arvati, et Metsik oli paha vaim, kes elas metsas ja valitses karja üle. Kuid tegelikult tuleks Metsikut pidada ikka heaks vaimuks.
Ta on jumal, kes tehakse igasse talusse ise. Vastlapäeval meisterdatakse õlgedest ja takkudest teiba otsa mehe kuju. Talle pannakse õlgadele vana kübar ja ümber riputatakse inimese kuub. Järgmisel aastal tehakse sellest samast mehekujust naisterahva, pannes talle pähe vana valge tanu ja riputades õlgadele naisterahva kuue. Seejärel viiakse jumal õhtuhämaruses välja ja riputatakse puulatva.
Peko
Pekot arvatakse alguse saavat viikingitest. Setu rahvausundis on Peko viljakusjumal, mida esindas puust, mõnel pool ka vahast inimesekuju. Kuju liikus aastast aastasse erinevasse talupidamisse. pisi|Puust Peko kuju Peko auks peeti kaks korda aastas pidustusi. Pärast kevadist külvi leidis aset kevadine pidu, millest võtsid osa peremees ja perenaine, kuid sügisesel peol osalesid ainult mehed. Peko järgmine talust talusse liikumine otsustati sügisesel peol. Õhtul kogunesid mehed peo korralduspaika ja sõid igaüks oma leivakotist, pöörates teiste poole selja. Seejärel paluti Pekolt kaitset oma talule, viljale ja karjale. Seejärel tõmmati veriliisku. Veriliisk seisnes selles, et mehed jooksid õuele kokku ja hakkasid rüselema ning üksteise eest üle aia hüppama. See, kellel esimesena veri lahti, sai järgnevaks aastaks Peko peremeheks. Peko uus omanik, Peko papp, viis kuju koju valge lina sees. Ta võis kogu järgneva aasta Pekot enda kodus hoida ning tema ülesandeks oli korraldada järgmine pidustus jumala auks.
Tõnn
Tõnn on välja kasvanud pühakust Antoniusest, kelle eestlased Tõnniks ümber ristisid. Ta on talukaitsja, eelkõige peeti Tõnni sigade kaitsjaks. Igal talul oli oma Tõnn, ta kas saadi või tehti ise inimesekujulise nukuna, millele elu sisse saamiseks kolm tilka verd peale tilgutati.
Tõnnile ohvrite toomiseks loodi eraldi ohvrialtar – Tõnnivakk. Vakk ehitati kasetohust, peergudest või lihtsalt puulaudadest ning pandi ahju kõrvale või aita varju. Vahel viidi vakk koguni õue puutüve sisse või põllu servale. On teada ka seda, et mõnes piirkonnas pidi Tõnnivakast möödudes sinna raha jätma. Saartel põletati põlluserval seisev vakk koos annetustega ära.
Kuznetski Alatau
Kuznetski Alatau (vene Кузнецкий Алатау) on mäestik Venemaal Lõuna-Siberis, peaahelik kulgeb põhja-lõuna suunas u. 300 km ulatuses. Kõrgus kuni 2178 meetrit (platoo Staraja Krepostj). Lõunas on mägismaa ühenduses Abakani ahelikuga. Läänenõlvad laskuvad järsult Kuznetski nõkku (Kuzbass), idanõlvad laugelt Minussinski nõkku. Mäestikust läände jääb tunduvalt madalam Salairi seljandik.
Eevald Äärma
Eevald Äärma (aastani 1936 Eevald Ärmann; 28. detsember 1911 Tartu – 13. oktoober 2005 Maryland, Ameerika Ühendriigid) oli eesti loomaarst ja sportlane, osales 1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis.
Vidrike
Vidrike on küla Valga maakonnas Otepää vallas.
Eevald Äärma
Elulugu
Ta oli Avinurme, hiljem Viru-Nigula jaoskonna loomaarst.
Vidrike
Küla territooriumile jääb Vidrike järv ja osaliselt Naha järv.
Eevald Äärma
Elulugu
Ta on neljakordne Eesti meister teivashüppes (1934–1937).
Aastal 1944 põgenes ta Rootsi, 1952. aastal USA-sse, kus töötas loomaarstina.
Ta on võitnud kuldmedaleid USA Senior Olympics mängudelt nii odaviskes ja kuulitõukes.
Hariduskäik
Keskhariduse omandas ta Tartu Reaalgümnaasiumis, mille lõpetas aastal.
Forsvaret
Forsvaret võib tähendada:
Eevald Äärma
Hariduskäik
Aastatel 1931–1939 õppis ta Tartu Ülikoolis loomaarstiteaduskonnas veterinaariat ning aastatel 1937–1939 kehakultuuri.
Abai
Abaj (varem eesti keeles Abai) oli kasahhi kirjanik.
Eevald Äärma
Hariduskäik
Aastast 1935 tudeeris ka Helsingi Ülikoolis.
Abai
Abaí on asula Paraguays Caazapá departemangus, Abaí ringkonna halduskeskus.
Eevald Äärma
Isiklikku
Ta oli abielus Nelly Kirrega (1918–2002).
Abai
Sinine Niilus ehk Abbai ehk Abai on jõgi Aafrikas.
Tundravöönd
thumb|Arktiline tundra Tundravöönd on loodusvöönd, mis paikneb Põhja-Ameerika ja Euraasia põhjaosas ning Gröönimaa lõunarannikul.
Kliima
Tundravöö suurim osa paikneb lähisarktilises kliimavöötmes, ülejäänud osa paikneb arktilises kliimavöötmes. Aladel polaarjoonest põhja pool esineb polaaröö ja -päev. Talv on tundravöötmes pikk, külm ja vähe sademeid. Lumikate on õhuke ja sellepärast külmub maapind sügavalt (esineb igikelts). Suvi on lühike, jahe ja niiske. Kuigi sademete hulk on väike, aurumine on veel väiksem ja selletõttu on tundrad liigniisked ja seal on palju soid.
Mullastik
Vööndile on omased teiste seas soostunud ja keltsmullad.
Taimestik
Taimestik ei ole väga liigirikas, taimed õitsevad kiiresti ning enamik taimi paljuneb vegetatiivselt. Kasvavad paljud samblad ja samblikud, puhmastaimed, rohttaimed, kidurad puud ja põõsad.
Loomastik
Paljudel loomadel on tihe karvkate või sulestik ning paks nahaalune rasvkude. Suvel pesitsevad tundras paljud linnud (haned, pardid, luiged jt). Loomadest elavad näiteks põhjapõder, muskusveis, lumekakk, lemming.
Inimtegevus
Inimesed tegelevad põhiliselt põhjapõdra kasvatamisega, kalandusega ja jahindusega. Karmide kliimatingimuste tõttu on asustustihedus hõre. Tundras on palju kaevandusi. Põlisrahvad: saamid e laplased, neenetsid, tšuktšid, islandlased.
Volžski
Volžski on linn Venemaal Volgogradi oblastis. Asub Volga jõel asuva Volgogradi veehoidla ääres, Ahtuba jõe suudmes. Volga vastaskaldal 20 km kaugusel asub Volgograd.
Volžski kohal asus 18. sajandil tekkinud Bezrodnoje küla. Peeter I käskis sinna rajada siiditehase.
Volžski on asutatud 1951. aastal seoses Volžski HEJ ehitamisega, linnaõigused sai 1954. aastal.
Daik
thumb|[[Basaltsed daikid Alaskal]] thumb|Kiviaeda meenutav daik [[Šotimaal Mulli saarel]] Daik on plaatjas enamasti aluselise koostisega kivimeist koosnev intrusioon.
Daikide paksus on palju väiksem pikkusest ja laiusest, jäädes reeglina vahemikku vähem kui sentimeetrist kuni kümne meetrini. Daikide pikkust saab määrata siis, kui nad paljanduvad maapinnal. See võib ulatuda sadadesse kilomeetritesse.
Daikid on enamasti vertikaalse või pigem vertikaalse kui horisontaalse orientatsiooniga, mis eristab neid sillidest. Daiki definitsiooni seisukohalt pole see siiski määrav, sest hilisemate tektooniliste liikumiste tulemusena võib daikil olla mistahes orientatsioon. Oluline on see, et daikid lõikavad neid ümbritsevaid kivimeid ega jälgi ümbritsevate kivimite kildalisust või kihilisust, olles neist seega nooremad (lõikumissuhete printsiip).
Daikid on või olid seotud suurema magmakehaga, mis neid toidab või toitis. Daikid moodustuvad siis, kui magma on täitnud lõhed, mis on venituspingete tõttu maakoores tekkinud. Pingeid võibki tekitada ülespoole liikuv intrusioon, mis lõhestab teda ümbritsevaid kivimeid, täites lõhed seejärel magmaga. Kui vedelat magmat sisaldav daik jõuab maapinnale, nimetatakse teda lõhevulkaaniks. Sellised vulkaanid on levinud ookeani keskahelikes. Ka suur osa ookeanilisest maakoorest koosneb nn püstdaikide kompleksist.
Sageli esinevad daikid mitte üksikuna, vaid daikiparvedena. Daikiparved moodustavad sageli radiaalseid või kontsentrilisi kujundeid mingi plutoonilise intrusiooni, näiteks neki või vulkaanikoonuse ümber. Kontsentrilisi daike nimetatakse rõngasdaikideks.
Kuigi daikid koosnevad tardkivimeist, võivad ka settekivimid daikisarnaseid struktuure moodustuda. Need võivad tekkida näiteks igikeltsaga kaetud aladel, kus kivimite poorides olev vesi on täiesti külmunud. Kui niisugusse kivimisse tekib pragu, võib see täituda ülevalt langevate setetega, mis hiljem kivimiks moonduvad.
Rahvasteliit
Rahvasteliit (inglise keeles League of Nations; prantsuse keeles Société des Nations; lühend RL) oli aastatel 1919–1946 eksisteerinud valitsustevaheline rahvusvaheline organisatsioon, mis loodi Esimese maailmasõja lõpetanud Pariisi rahukonverentsi tulemusel. See oli esimene ülemaailmne organisatsioon, mille põhiülesanne oli tagada maailmarahu.
Rahvasteliidu põhikirja kohaselt olid organisatsiooni esmased eesmärgid sõja ennetamine kollektiivse julgeoleku ja relvastuskontrolli abil ning rahvusvaheliste tüliküsimuste lahendamine läbirääkimiste ja arbitraaži teel. Nii põhikirjas kui ka mitmetes seotud lepingutes leidsid käsitlemist veel töötingimused, põliselanike õiglane kohtlemine, inim- ja narkokaubandus, relvakaubandus, ülemaailmne tervishoid, sõjavangid ja Euroopa rahvusvähemuste kaitse.
Rahvasteliidu põhikiri allkirjastati 28. juunil 1919 ja jõustus 10. jaanuaril 1920. Organisatsioon saavutas oma maksimaalse suuruse perioodil 28. septembrist 1934 23. veebruarini 1935, mil sinna kuulus 58 liiget. Eesti oli Rahvasteliidu liige alates 22. septembrist 1921.
Rahvasteliidu diplomaatiline filosoofia kujutas endast murrangulist lahtiütlemist eelmise saja aasta põhimõtetest. Liidul puudusid relvajõud. Vastuvõetud otsuste kehtestamisel, majandussanktsioonide rakendamisel ja sõjalise abi osutamisel sõltus organisatsioon suurriikidest, kes ilmutasid sageli oma kohustuste suhtes vastumeelsust. Sanktsioonid võisid kahjustada ka Rahvasteliidu liikmeid ja seetõttu ei soovitud neid alati järgida. Kui Teise Itaalia-Etioopia sõja ajal süüdistas Rahvasteliit Itaalia sõdureid Punase Risti telkide sihikule võtmises, siis vastas Itaalia peaminister Benito Mussolini, et "sellest liidust on kasu kui varblased kisavad, kuid mitte siis kui kotkad võitlevad".
Pärast mitmeid suuri edulugusid, aga ka peatseid ebaõnnestumisi 1920. aastatel osutus Rahvasteliit 1930. aastatel võimetuks pidurdama teljeriikide agressiooni. Esimesed riigid lahkusid liikmeskonnast juba 1920. aastate keskel, 1930. aastatel astusid või heideti välja mitmed suurriigid (Saksamaa, Jaapan, Itaalia, Nõukogude Liit). Ajaloolaste ja õigusteadlaste hinnangul näitas Teise maailmasõja puhkemine 1939. aastal, et Rahvasteliit oli oma põhiülesande täitmisel – tulevaste sõdade ennetamisel – sisuliselt läbi kukkunud.
Rahvasteliit eksisteeris kokku 27 aastat. 26. juunil 1945 moodustati selle asemele Ühinenud Rahvaste Organisatsioon, mis võttis üle mitmed Rahvasteliidu loodud komiteed ja allorganisatsioonid. Viimasel täiskogul 19. aprillil 1946, millega organisatsioon laiali saadeti, maailmasõja käigus Nõukogude Liidu poolt okupeeritud ja annekteeritud kolme Balti liikmesriigi – Leedu, Läti ja Eesti –  esindajatel Rahvasteliidu juhtkond enam osaleda ei lubanud.
Eellugu ja asutamine
Mõte riikide rahumeelsest kooseksisteerimisest ulatub tagasi juba 1795. aastasse kui Immanuel Kant avaldas oma filosoofilise essee "Igavene rahu", milles ta pakkus konfliktide ennetamiseks ja rahu edendamiseks välja riikide liidu idee. Kant ei arvanud, et maailmarahu saavutamiseks tuleb moodustada üks ja ühine maailmavalitsus. Pigem lootis ta, et riigid hakkavad ise väärtustama vabadust ja kodanikuõigusi ning soodustama ratsionaalselt mõtlevate inimeste vaba liikumist riikide vahel, mis aitaks kaasa rahu saavutamisele kogu maailmas.
Rahvusvaheline koostöö kollektiivse julgeoleku edendamiseks sai alguse 19. sajandil pärast Napoleoni sõdu katsena säilitada Euroopa suurriikide vahel välja kujunenud status quo ja vältida seeläbi sõdade puhkemist. Sel perioodil algas ka rahvusvahelise õiguse areng. Võeti vastu esimesed Genfi konventsioonid, mis sätestasid humanitaarabi andmise korra sõjatingimustes, samuti 1899. ja 1907. aasta Haagi konventsioonid, mis panid paika sõja reeglid ja rahvusvaheliste vaidluste rahumeelse lahendamise korra.
20. sajandi alguses moodustus Euroopa suurriikidest kaks suurt poliitilist blokki. Need liitlassuhted sundisid kõiki Euroopa suurriike astuma 1914. aastal Esimesse maailmasõtta. See oli esimene suur sõda Euroopa tööstusriikide vahel ja esimene kord kui industrialiseerimise saavutusi (näiteks masstoodangut) kasutati Lääne-Euroopas sõjapidamiseks. Taoline tööstuslik sõjapidamine tõi kaasa enneolematud kaotused: tapeti 8,5 miljonit sõdurit, umbes 21 miljonit sõdurit sai haavata ja hukkus ka ligi 10 miljonit tsiviilisikut.
Kui Esimene maailmasõda alles käis, alustasid mitmed valitsused ja rühmitused plaanide tegemist, kuidas arendada rahvusvahelisi suhteid viisil, mis aitaks ära hoida uue samasuguse konflikti vallandumise. Ameerika Ühendriikide president Woodrow Wilson ja tema nõunik, kolonel Edward House propageerisid Rahvasteliitu kui vahendit ennetamaks Esimese maailmasõja veresauna kordumist. Rahvasteliidu loomise idee oli Wilsoni 14 punkti keskmes. Viimases punktis oli rõhutatud vajadust luua lepingutel põhinev riikide liit, mis annaks nii suur- kui ka väikeriikidele vastastikused poliitilise sõltumatuse ja territoriaalse terviklikkuse garantiid.
Enne rahulepingu kavandi koostamist pani Wilson kokku kolonel House'i juhitud ekspertide rühma, mis pidi koguma andmeid Euroopa geopoliitilise olukorra kohta. 1918. aasta jaanuari alguses kutsus president House'i Washingtoni ja täieliku saladuskatte all hakkasid nad kahekesi ette valmistama Wilsoni esimest kõnet Rahvasteliidu teemal, mille ta pidas Ameerika Ühendriikide Kongressis 8. jaanuaril 1918. Wilsoni lõplikke plaane Rahvasteliidu osas mõjutas tugevalt Lõuna-Aafrika Liidu peaminister Jan Smuts, kes oli teeninud Esimeses maailmasõjas kindralina ja avaldas 1918. aastal kirjutise pealkirjaga "Rahvasteliit: praktiline ettepanek" ("The League of Nations: A Practical Suggestion"). Smutsi biograafi Craffordi sõnul võttis Wilson Smutsilt üle nii tema ideed kui ka sõnastuse.
pisi|250px|Kaart Ameerika Ühendriikide presidendi [[Woodrow Wilsoni pildi ja Rahvasteliidu tekkelooga]]
Esimese maailmasõja lõpul kestva rahu saavutamiseks kokku kutsutud Pariisi rahukonverents kiitis ettepaneku Rahvasteliidu loomiseks heaks juba 25. jaanuaril 1919. Rahvasteliidu põhikirja teksti visandas erikomitee ja liidu loomine nähti ette ka Versailles' rahulepingu esimeses osas. 28. juunil 1919 allkirjastasid põhikirja 44 riiki, nende seas ka 31 riiki, mis olid sõjas osalenud Antandi poolel.