cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hecki veis
Teise maailmasõja lõpus Berliini kari hukkus, säilis üksnes Hellabrunnis olnud kari. Seda on ristatud hiljem veel teistegi veistega, et saada tarvale veelgi sarnasemaid loomi. Kasvu suurendamiseks prooviti teda ristata vatussi veisega, aga see põhjustas emasloomade viljatust; nähtavasti on vatussi veis lahknenud tarvast juba rohkem kui miljoni aasta eest.
Vendadel Heckidel õnnestus taastada suguline dimorfism, mida polnud ühelgi lähtetõul. See tõestab, et saadud looma geneetiline kood on oluliselt muutunud. Kuid sellegipoolest jääb Hecki veis kõigest üheks koduveise tõuks.
Praegu on maailmas üle 2000 Hecki veise.
Corel WordPerfect Office
Corel WordPerfect Office on Corel Corporationi kontoritarkvarapakett. WordPerfect Office toetab standardseid OpenDocument (ISO/IEC 26300 ODF) ja PDF, PDF/A (ISO/DIS 32000, ISO 19005) failivorminguid.
Help! (album)
"Help!" on The Beatlesi augustis 1965 ilmunud viies stuudioalbum, samanimelise filmi soundtrack. Albumilt on pärit üks ansambli populaarsemaid laule, "Yesterday".
Laulud
Kõikide laulude autorid on John Lennon ja Paul McCartney (Lennon/McCartney), kui pole märgitud teisiti.
Raveni progresseeruvad maatriksid
Raveni progresseeruvad maatriksid (RPM) (Raven Standard Progressive Matrices – RSPM)
Raveni progresseeruvate maatriksite autoriks on inglise psühholoog John Carlyle Raven. J. Raven kaitses 1936. aastal Londoni Ülikoolis magistritööd teemal "Mental Tests Used in Genetic Studies: The Performances of Related Individuals in Tests Mainly Educative and Mainly Reproductive". Raven lähtus Charles Spearmani tähelepanekust, et kõige paremini eristavad inimesi nende üldintelligentsuse taseme järgi ülesandeid, mis nõuavad erinevate objektide abstraktsete seoste leidmist, leitud seoste põhjal reeglite tuletamist ja viimaks nende reeglite rakendamist uute objektide leidmiseks. Sellele tuginevalt töötas Raven oma magistritöö raames välja testi, mida tuntakse Raveni progresseeruva maatriksi nime all. Magistritöös avaldatud testiversioon oli värviline (Coloured Progressive Matrices – CPM. Kaks aastat hiljem, 1938. aastal ilmus must-valge nn standardtesti versioon (Raven Standard Progressive Matrices – SPM). Hiljem on välja töötatud mitmeid spetsiaalselt teatud sihtgrupi testimiseks mõeldud testiversioone nagu "Progresseeruvad maatriksid edasijõudnutele" (Advanced Progressive Matrices – APM), mis on mõeldud eelkõige täiskasvanute testimiseks.
Raveni progresseeruvad maatrikseid peetakse üheks kõige puhtamaks fluiidse ehk voolava intelligentsuse (Fluid intelligence – Gf) mõõtmise vahendiks. Voolav intelligentsus on inimese loomuomane võime õppida, näha asjade vahel seoseid ning lahendada probleeme. Tüüpiliseks voolava intelligentsuse näiteks on loogikaülesanded, mille lahend ei sõltu teadmistest ja varasematest kogemustest. Testi vastuste analüüs on näidanud, et lahendamiseks on vaja vähemalt kolme tüüpi võimekust: visuaalsete mustrite tajumise võimet, visuaal-ruumilist kujutlusvõimet ja sõnalist analüüsioskust.
Testi kirjeldus
Testi küsimused on esitatud pildimaatriksitena, mille järgi on test saanud ka nime. Tühja ruutu tuleb sobitada üks kolmest kujundist, kas A, B või C. Õige vastuse leidmiseks peab vastaja avastama printsiibi, mis sobiks jätkama alumist kujundite rida. Testi 60 küsimust on jagatud kasvava raskusastmega osadeks, mis on tähistatud tähtedega A, B, C, D ja E, milles igaühes on 12 ülesannet. Kõik Raveni testi küsimused sisaldavad visuaalseid geomeetrilisi mustreid, millest on 1 osa puudu. Testi tegijale on antud 6 kuni 8 valikvastust, millest tuleb valida mustrisse sobiv. Testides kasutatakse enamasti 6 × 6, 4 × 4, 3 × 3, 2 × 2 maatrikseid. Raskemates osades on suuremad 4 × 4 maatriksid. See on kõige populaarsem ja levinum test, mis sobib testimiseks alates 5-aastasest kuni kõrge eani.
Testi vastuste analüüs on näidanud, et lahendamiseks on vaja vähemalt kolme tüüpi võimekust: visuaalsete mustrite tajumise võimet, visuaal-ruumilist kujutlusvõimet ja sõnalist analüüsioskust. Miks on just näiteks Raveni testi vastustes ilmnenud üks suuremaid skooride kasve alates 1930. aastatest? Flynni järgi on vastus selles, et Raveni ülesannetes pole reeglid ette antud. Need tuleb luua endal kohapeal ja just selle oskuse poolest on iga järgnev põlvkond eelnevast natuke parem.
Pika aja jooksul RPM testiga tehtud uuringud on välja selgitanud mitmeid olulisi seoseid, mis tunduvad usaldatavate ja püsivatena: poisid ja tüdrukud saavad enam-vähem ühesuguseid skoore; korrelatsioon koolihinnetega on üle 0,50; suurem sünnikaal tähendab kõrgemaid skoore 7.–8. eluaastal; ema suitsetamine raseduse ajal langetab lapse intelligentsustesti skoori paari punkti võrra jne.
Testi on kasutatud ka Eestis enam kui 30 aastat. Saadaolevad testiversioonid
Tavalised progresseeruvad maatriksid (Raven Standard Progressive Matrices – RSPM)
Vesiloo maa
Vesiloo maa (ka Vesiloo saar) on saar Saare maakonnas Saaremaa vallas Vilsandi rahvuspargis Vilsandi saarest 500 meetrit põhja pool.
Raveni progresseeruvad maatriksid
Tavalised progresseeruvad maatriksid on originaalsel kujul maatriksid, mis esimesena avaldati 1938. aastal. "Booklet" koosneb 5 osast (A-st E-ni), milles igaühes 12 osa. (Ala A1 kuni A12). Mida osa edasi, seda raskemaks läheb ülesanne, mis vajab aina võimekamat kongnitiivset võimet analüüsima ja šifeerima informatsiooni. Kõik ülesanded on esitatud mustana, valgel taustal.
Vesiloo maa
Vesiloo taimestikus domineerivad mage sõstar, türnpuu ja kadakas.
Raveni progresseeruvad maatriksid
Värvilised progreseeruvad maatriksid (Coloured Progressive Matrices – CPM)
Vesiloo maa
Madala vee puhul pääseb Riimisääre kaudu jalgsi Vilsandilt Vesiloole.
Raveni progresseeruvad maatriksid
Värvilised progresseeruvad maatriksid on mõeldud lastele vanuses 5–11, eakatele ja vaimselt ja füüsiliselt kahjustunud isikute testimiseks. Test koosneb standardtesti osadest A ja B, mille vahele on lisatud 12 täiendavat ülesannet, ehk siis osa A ja B. Enamik ülesandeid on esitatud värvilise taustaga, et test oleks testi tegija jaoks visuaalselt stimuleeriv. Viimased ülesanded B-osas on must-valged siis, kui testi tegija ületab ootusi, on lihtsam üle minna standardtesti osadele C, D ja E.
Progresseeruvad maatriksid edasijõudnutele (Advanced Progressive Matrices – APM)
Progresseeruvad maatriksid edasijõudnutele koosnevad 48 ülesandest, mis on esitatud kahes osas. Esimene osa sisaldab 12 ülesannet ja teine osa 36 ülesannet. Ülesanded on must-valged ja progressiivselt lähevad raskemaks. Edasijõudnute progresseeruvad maatriksid on sobilikud täiskasvanutele ja noortele, kes on keskmisest intelligentsemad.
Pallase puiestee
Pallase puiestee on tänav Tartus Ihastes.
Tänav on üks omapärasemaid, kuna kulgeb ringiga tagasi sinna, kus ta algab – Nõlvaku tänava ja Lammi tänava ristmikule, olles seejures umbes 2050 m pikk.
Odion Ighalo
Odion Jude Ighalo (sündinud 16. juunil 1989 Lagoses) on Nigeeria jalgpallur, kes mängib ründajana Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al-Hilal.
Ta alustas klubikarjääri Nigeerias. 2007. aastal liitus ta Norra kõrgliiga klubiga Lyn. 2008. aastal siirdus Itaalia kõrgliiga klubisse Udinese. Udinese põhikoosseisu ta murda ei suutnud ning mängis aastatel 2009–2014 laenul Hispaania klubis Granada ja lühikest aega ka Itaalia kõrgliiga klubis Cesena.
2014. aasta juulis suundus ta Udinesest laenule Inglismaa esiliiga klubisse Watford. Sama aasta oktoobris sõlmis Watford temaga püsiva lepingu. Hooajal 2014–15 lõi Ighalo Inglismaa esiliigas 20 väravat ja aitas klubil tõusta Inglismaa kõrgliigasse. Hooajal 2015–16 jäi tema arvele Inglismaa kõrgliigas 15 väravat. Hooaja 2016–17 esimeses pooles lõi ta 18 mänguga aga ainult ühe värava ning suundus 2017. aasta jaanuaris Hiina kõrgliiga klubisse Changchun Yatai. 2018. aasta hooajal lõi Ighalo Hiina kõrgliigas 21 väravat, millega oli liigas paremuselt teine väravakütt. Siiski langes tema koduklubi sel hooajal kõrgliigast välja. Ighalo jätkas karjääri Hiina kõrgliigas, liitudes 2019. aasta veebruaris Shanghai Greenland Shenhuaga.
2020. aasta jaanuaris naasis Ighalo Inglismaale, liitudes laenulepingu alusel Manchester Unitediga. Ta lõi hooajal 2019–20 kolm väravat Inglismaa karikavõistlustel ja kaks väravat UEFA Euroopa Liigas.
2021. aasta jaanuaris sõlmis ta kahe ja poole aasta pikkuse lepingu Saudi Araabia kõrgliiga klubiga Al Shabab. Aasta hiljem siirdus ta Al-Hilali.
Ain Leetma
Ain Leetma (sündinud 8. mail 1972) on eesti katoliku vaimulik, Whitehorse'i piiskopkonna preester.
Preestriks pühitsetud 28. mail 2003 Whitehorse'i linna Pühima Südame Katedraalis Kanadas.
Rubber Soul
"Rubber Soul" on The Beatlesi kuues stuudioalbum, mis ilmus detsembris 1965.
Laulud
Kõikide laulude autorid on John Lennon ja Paul McCartney (Lennon/McCartney), kui pole märgitud teisiti.
Sarve poolsaar
pisi|Sarve poolsaare asukoha kaart
Sarve poolsaar asub Hiiumaa idaosas, administratiivselt jääb Hiiumaa valda.
Poolsaart ümbritseb idast Väinamere avaosa ja läänest Soonlepa laht. Poolsaarest kagusse jääb Kaevatsi laid, itta Heinlaid.
Poolsaarel asub Sarve küla.
pisi|left|Loopealne Sarve poolsaarel
Marina, Kenti hertsoginna
Printsess Marina, Kenti hertsoginna (neiupõlvenimega Kreeka ja Taani printsess Marina) (13. detsember 1906 – 27. august 1968) oli Briti kuningliku perekonna liige, Kenti hertsogi abikaasa ja George V minia. Printsess Marina oli viimane välismaalasest printsess, kes abiellus kuningliku perekonna liikmega; järgnevad pruudid on olnud inglise, šoti või saksa aristokraatiast või tavakodanikud.
Päritolu ja lapsepõlv
Printsess Marina sündis Ateenas Kreekas 13. detsembril 1906. Tema isa oli Kreeka ja Taani prints Nicholas ning ta ema oli Venemaa suurvürstinna Jelena Vladimirovna.
Marina ristiti 1906. aasta lõpus ning tema ristivanemad olid George V, Edward VII, Kreeka prints Andrew, Venemaa suurvürst Boris Vladimirovitš, Walesi printsess ja Saxe-Coburg-Gotha printsess Melita.
Abielu
29. novembril 1934 abiellus ta Kenti hertsogiga Westminster Abbeys. Paaril oli kolm last:
Kenti hertsog sai lennuõnnetuses 25. augustil 1942 surma ning Marinast sai leskhertsoginna.
Hilisem elu
Pärast abikaasa surma oli hertsoginna edasi kuningliku perekonna aktiivne liige, täites kuninglikke kohustusi. Ta oli Wimbledoni tennise- ja kroketiklubi kauaaegne president.
Just enne oma poja abielu 1961. aastal teatas ta, et soovib kanda tiitlit Tema Kuninglik Kõrgus printsess Marina, Kenti hertsoginna ning mitte olla Kenti leskhertsoginna. Kuninganna andis talle selleks ka loa.
Printsess Marina suri ajukasvaja tõttu 27. augustil 1968 Kensingtoni palees.
Süüria riigipeade loend
Süüria riigipeade loend loetleb Süüria riigipead alates iseseisvumisest 1920. aastal. Aastail 1941–1946 olid riigis Prantsuse-Suurbritannia ühisväed.
10. strategeem
10. strategeem 36 strategeemist on "peida nuga naeratusse ".
Géza Gárdonyi
pisi|Géza Gárdonyi Géza Gárdonyi [g'eeza g'aardonji] (3. august 1863 Agárd – 30. oktoober 1922 Eger) oli ungari kirjanik. Ta on tuntud eelkõige ajalooliste romaanide autorina.
10. strategeem
Kahepalgelisus. Kahenäoline Jaanus. Valvsuse uinutamine. Juuditi suudlus ja Juuda suudlus.
Géza Gárdonyi
Tema isa töötas Lääne-Ungaris mõisas treialina. Géza lõpetas õpetajate kooli ning töötas mõne aasta õpetaja ja kiriku kantorina. 1885 abiellus ta Mária Molnáriga, aga abielu oli õnnetu ja nad asusid 1892 lahku elama.
10. strategeem
II 4. (10.) Peida nuga naeratusse
thumb|200px|right|Juudit Olovernese peaga, Cristofano Allori, 1613 (Royal Collection, London) 笑裏藏刀 (Xiào lǐ cáng dāo)
Géza Gárdonyi
1880. aastatest töötas ta ajakirjanduses. Tema esimene edu saabus külaelualaste satiiriliste juttudega sarjast "Göre Gábor", millest ta hiljem lahti ütles. Sajandivahetuse paiku hakkas ta huvi tundma Ungari ajaloo vastu.
Międzyrzec Podlaski
Międzyrzec Podlaski on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas Biała Podlaska maakonnas. Asub Krzna jõe ääres.
10. strategeem
Põhimõtte selgitus
Uinuta sõbralikkusega vaenlase valvsus ja tekita tas kindlus, et teda nõrkuse hetkel rünnata. Veetle vaenlast ja võida meelitustega tema poolehoid. Kui oled võitnud ta usalduse, ründa teda salaja.
Géza Gárdonyi
Tema kuulsaim teos "Egeri tähed" avaldati 1899. aastal. Teoses räägitakse Egeri linna piiramisest türklaste poolt 16. sajandil.
10. strategeem
Põhimõtte selgitus
"Sunzi" (10.): "Kui vaenlane räägib leplikult (talitsetult), kuid samas viib läbi ettevalmistusi, siis järgneb rünnak. Kui vaenlane räägib verejanuliselt ja väljakutsuvalt ning ta väed tõttavad ettepoole, siis hakkab ta taganema. Kui vaenlane kahju kandmata pakub rahu sõlmimist, siis on tal salaplaan."
Géza Gárdonyi
Aastal 1901 avaldas Gárdonyi romaani "Nähtamatu inimene", mida ta ise pidas oma parimaks teoseks. Raamatus räägitakse hunnide pealiku Attila valitsemisperioodist 5. sajandil, samuti idarooma ajaloolase Priscuse külaskäikudest Attila õukonda. Selles raamatus seatakse kahtluse alla seni ajaloolaste seas valitsenud seisukoht, et 451 toimunud Katalaunia lahingu, peamise lahingu Vana-Rooma ja Attila vahel, võitsid roomlased.
Daşoguz
Daşoguz (varasem eestikeelne nimekuju Tašauz) on linn Türkmenistanis, Daşoguzi vilajeti keskus.
Géza Gárdonyi
Kuigi Ungaris saavutasid need kaks romaani kiiresti tuntuse, hakati neid teistesse Euroopa keeltesse tõlkima alles 20. sajandi teisel poolel. Need on tõlgitud ka eesti keelde.
10. strategeem
Tsitaat Muutuste raamatust
Sellega määratletakse kuusjoont 29. Xi Kan (Vesi). Vihje Vee kolmjoone ehitusele, milles on Yang joon kahe Yin joone vahel.
Näiteid
thumb|left|200px|[[Juuda suudlus. 12. s anonüümse autori maal. Uffizi galerii, Florence.]] 1979. lõpus toimunud Nõukogude Liidu invasioonile Afganistani eelnes poliitiline ja diplomaatiline manööver, mis oli järsu sõjategevuse ettevalmistamise eeltingimuseks. Aasta vältel kujutasid Nõukogude Liidu esindajad "rahulikku koostööd", pakkudes nn majanduslikku abi, valmistades ette sõjaväelisi spetsialiste ja saates sõjalisi nõunike. Nii saadi tasapisi kätte  kontroll Afganistani armee üle ja loodi eeldused Afganistani okupeerimiseks. Vietnam rääkis enne rünnakut Kambodžale "piirkondlikust koostööst". Peng Di poolne Vietnami poliitika analüüs 1979. 16. augusti "Renmi ribao’s" kandis pealkirja: "Naeratuste diplomaatia – naeratuste taga on peidus pistoda".
Blue October
Blue October on Ameerika alternatiivroki ansambel, mis alustas tegevust 1996. aastal. Bänd on pärit USA Texase osariigist Houstonist.
Ajalugu
Blue Octoberi esikalbum "The Answers" anti välja 1998. aastal Justini ja Jeremy vanemate plaadifirmas RoDan Entertainment. Albumit osteti ainuüksi Houstonis 5000 eksemplari. Tänu bändi fännide tutvustele telekompaniis ABC tekkis neil võimalus esineda hommikusaadetes – see oli bändi esimene live-esinemine televisioonis. Sellega pälvis bänd suurte plaadifirmade tähelepanu ja 2000. aastal allkirjastati leping Universal Recordsiga, samal ajal andes välja oma teise albumi – "Consent to Treatment". Nende kolmas kogumik "History for Sale" sisaldas ka singlit "Calling You", mis oli koguni "American Weddingu" soundtrack ' il. See osutus ka nende suurimaks eduks kuni singli "Hate Me" väljaandmiseni.
"Hate Me" oli üks osa nende sama aasta aprillis välja antud albumist "Foiled", mis seni olnud nende menukaim. Tänu edule on nad esinenud ka mitmes telesaates, näiteks Jay Leno juhitud vestlussaates. 2006. aasta suvel välja antud kaks singlit on Ameerika raadiojaamades sooja vastuvõtu osaks saanud.
Tänu nende uusima albumi edule on Blue Octoberi fänkond märgatavalt suurenenud. Seega on nad pidanud oma turnee kava mitu korda muutma: esialgse plaani järgi pidid nad esinema ainult Texases ning Ameerika lääne- ja lõunaosariikides, kuid siis lisandusid järjest ka USA suuremad linnad ja Havai ning muid riikegi: Kanada, Mehhiko, Inglismaa, Saksamaa ja Holland.
Liikmed
Praegu kuulub ansamblisse viis liiget: Justin Furstenfeld (solist), tema vend Jeremy Fustenfeld (trummid, vokaal), Ryan Delahoussaye (viiul/vioola, mandoliin, klahvpillid, vokaal), C. B. Hudson (kitarr) ja Matt Noveskey (basskitarr ja vokaal).
Justin Steward Furstenfeld sündis 14. detsembril 1975 Texases. Ta tegutseb lauljana, laulukirjutana, kitarristina ja bändi juhina. Enne Blue Octoberi loomist 1996. aastal tegutses ta bändis Last Wish ning kannab esinedes tema enda pandud nime "5591", mis oli tema raviloleku ajal tema patsiendinumber. Hämmastava laulukirjutusoskusega mees on kirjutanud üle 500 loo ning on lubanud, et lõppu pole oodata ja ta jätkab nende kirjutamist ka pikemas tulevikus. Bändi kitarrist Hudson armastab Justini loodud sõnu ja on öelnud: “Ta räägib tõtt. See kõik on seotud reaalse elu kogemustega, millega kõik ennast siduda ja laulu sisse elada võivad. Sellise isiksusega koos töötada on eriline. Meie muusika puudutab inimest südamest ning selle üle olen uhke”. Justini esimene muusikaline kogemus lapsena oli Roy Orbisoni laul "Crying", mis viis teistegi melanhoolsete artistide kuulamiseni. 14-aastaselt ravile läinud Justin püüdis muusika abil oma probleeme eemale peletada. Laulude "What If We Could", "Sound of Pulling Heaven Down" ja "Let It Go" kohta ütleb ta järgmist: “Ma ei mäleta nende lugude kirjutamist. Nad lihtsalt tulevad, kui see kõik minu jaoks liiga raskeks läheb. Nüüd ma lihtsalt ootan mõnd rõõmsat lugu.” Uusima plaadi kahe viimase loo kohta ütleb solist: “Need on ainsad minu kirjutatud armastuslood. Vähemalt ma tean, et ma olen veel armastamiseks võimeline. On tore teada, et mu süda veel töötab.” Kui Justin parasjagu oma bändiga mööda ilma ei tuurita, elab ta oma kodulinnas Texases koos oma naise Lisaga.
Huvitavat
Üks tähelepanuväärseid fakte on üks see, et bändi uusimalt albumilt pärit "Into the Ocean" kujutab surma soovi nii siiralt ja ausalt, et mõned fännid on kirjutanud, et too heliteos on isegi ära hoidnud nende enesetapumõtted. Selle kohta on bändi solist lausunud: “Kui ma tõesti olen niimoodi inimesi päästnud, siis ma ei tea, mida öelda. Aga kui ma seda nende heaks teha saan, miks ma siis endale sama ei saa teha?” Teine mainimist vääriv fakt on see, et multiinstrumentalist Ryan alustas klaveriõpinguid nelja-aastaselt, viiulit ja vioolat hakkas ta õppima vastavalt kuue- ja üheksa-aastaselt.
Ükssarvik
pisi|"Ükssarvik". Fresko [[Roomas Palazzo Farneses]] pisi|Neitsi Maarja ükssarvikuga, puunikerdus ligikaudu aastast 1480 ([[Poola Rahvusmuuseum Varssavis)]]
Ükssarvik on mütoloogiline olend, puhtuse ja süütuse sümbol. Euroopa traditsioonis näeb ükssarvik tavaliselt välja nagu hobune, kelle otsmikul on pikk sarv. Väidetavalt ei saa ükssarvikut vangistada keegi peale neitsi.
Ükssarviku müüdi päritolu ei ole üheselt selge. Reaalselt eksisteerivatest loomadest on müüdi inspireerijaiks peetud peamiselt ninasarvikut, narvalit, orüksit ja tarvast. Teada on juhtumeid, kus narvalite piike on peetud ükssarvikute sarvedeks. 13. sajandi rändur Marco Polo kirjeldas Indoneesias Jaava saarel nähtud ükssarvikut, kuid kirjelduse järgi otsustades oli see jaava ninasarvik. Looduses esineb ühe sarvega hirvi ja kitsi geneetilise väärarenguna, kuid enamasti ei paikne nende sarved keskel.
Ükssarvikud kultuuriloos
pisi|"Neitsi ükssarvikuga". Prantsuse [[gobelään, 15. sajand. Cluny muuseum, Pariis]] pisi|Ükssarvik [[Edward Topselli raamatus "The history of four-footed beasts and serpents" (1658)]] Ükssarvikud esinevad juba Vana-Kreeka loodusteaduslikus kirjanduses (kuid mitte mütoloogias). Induse tsivilisatsiooni pitsatitel kujutatud loom, keda mõned autorid on algselt pidanud ükssarvikuks, arvatakse tänapäeval olevat siiski tarvas. Ka mitmes Vana Testamendi raamatus kirjeldatud loom re'em (heebrea keeles רֶאֵם‬), keda on kohati peetud ükssarvikuks Talmudi hilistõlgendustes ning piiblitõlgetes (sh Vulgatas), tõenäoliselt pigem tarvas (akkadi keeles rimu).
Hiina mütoloogiast on Lääne ükssarvikuga samastatud looma qilin (hiina keeles 麒麟), kes aga sarnaneb tegelikult pigem kimääriga: tal on hirve keha, lõvi pea, rohelised soomused ja pikk ettepoole kaarduv sarv. Veidi enam sarnaneb ükssarvikuga jaapani kirin, kelle eeskujuks aga on ikkagi hiina qilin.
Rooma loodusteadlane Plinius Vanem nimetas ükssarvikut kuuldud kirjelduste põhjal "väga raevukaks olendiks, kes sarnaneb keha poolest hobusega. Olendil on hirve pea, elevandi jalad, metskuldi saba, sügav möirgav hääl ja keset laupa üksainus must sarv, kaks küünart (kolm jalga) pikk". Plinius väitis, et ükssarvikut ei saa kinni võtta.
1577. aastal avaldas Richard Willes kogumiku reisilugudest varasematelt autoritelt, mille seas oli ka Itaalia rändurile Ludovico di Varthemale (1470–1517) omistatud kirjeldus sellest, kuidas ta 1503. aastal ühes Meka templis kaht ükssarvikut nägi: "Vanemal neist on kahe ja poole aastase sälu kehakuju ning tema laubal on sarv, ja see sarv on oma kolm küünart pikk. Teine ükssarvik sarnaneb aastase säluga ja tema sarv on umbes jalapikkune. Mainitud loom on tumekõrvi värvi ja tal on hirvesoku pea, tema kael pole kuigi pikk ning ta ühel küljel kasvavad hõredad lühikesed karvad; tema jalad on saledad ja nõtked nagu kitsel; labajala eesotsas on väike sõrg ning jalgade tagaosa on karvane. Kahtlemata on see koletis väga metsik ja üksildane. Need kaks looma, tänapäeva kõige iseäralikumad olendid ja kalleimad aarded, saatis Meka sultanile kingituseks Etioopia kuningas, ehk siis moorlaste valitseja. Ta kinkis nad selleks, et kindlustada liitu mainitud Meka sultaniga."
Raffael kujutas ükssarvikut maalil "Noore naise portree ükssarvikuga" (1505 või 1506).
Mõned autorid arvavad, et ükssarvikut saab peibutada noore neitsiga. Ehkki seda meetodit pole kunagi edukalt rakendatud, sobib see kokku ükssarviku kui puhtuse ja karskuse kehastajaga. Paljudel keskaegsetel gobeläänidel on kujutatud ükssarvikuid, kes kehastavad püha andumuse väge.
Ükssarvik tänapäeva kultuuris
Ükssarvikuid esineb ohtralt Euroopa heraldikas, samuti kirjanduses (20.–21. sajandil eelkõige fantastikas), kujutavas kunstis ja filmides. Heraldiliselt ehk tuntuim ükssarvik on Šotimaa vapil, kust ta on üle võetud ka Ühendkuningriigi vapile. 1562. aastal andis Vene tsaar Ivan IV välja ukaasi, mille kohaselt Venemaa vapil on püha Jüri ükssarviku seljas; tänapäeval on Vene Föderatsiooni vapil siiski mitte ükssarvik, vaid hobune.
Tuntud näidete seas ükssarvikutest tänapäeva kultuuris on Peter S. Beagle'i romaanis "Viimane ükssarvik" (1968), Roger Zelazny romaanis "Ükssarviku märk", J. K. Rowlingu romaanis "Harry Potter ja tarkade kivi" (1997), Walt Disney multifilmis "Fantaasia" (1940), filmides "Legend" (1985) ja "Blade Runner" (1992), Neil Gaimani romaanis "Tähetolm" (1999) ja selle ainetel valminud samanimelises filmis (2007).
Tänapäeva iroonilistes pseudoreligioonides on paradoksaalsete religioossete sümbolite ja kontseptsioonide analoogina võetud sümboliks nähtamatu roosa ükssarvik. Pseudoteadustest uurib ükssarvikuid krüptozooloogia.
Põhjataevas paikneb taevaekvaatori lähedal Ükssarviku tähtkuju (ladina keeles Monoceros, lühend Mon), mis on Eestis vaadeldav sügisel ja talvel.
Inversioon (kirjandusteadus)
Inversioon on keele- ja kirjandusteaduses tavapärasest erineva, ümberpööratud sõnajärje kasutamine teksti rütmistamiseks või muul kunstilisel eesmärgil.
Inversiooni kasutatakse lauses kas mingite positsiooniliste tingimuste tõttu (nt. tingib lausealguline määrus öeldise paiknemise enne alust: Majas oli kõik vaikne; vrd. Kõik oli vaikne) või seoses mõne sõna rõhutatud esiletõstmisega (Vaikne oli majas). Inversiooni kasutatakse ka stilistilise võttena; luules sageli värsimõõdust tingitud (nt. üle seitsme soo sinise).
Neil deGrasse Tyson
Neil deGrasse Tyson (sündinud 5. oktoobril 1958 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide astrofüüsik.
Neil deGrasse Tyson sündis New Yorgi kõige põhjapoolsemas linnaosas Bronxis. Ta tundis astronoomia vastu huvi juba lapsena. Neil õppis teaduskallakuga keskkoolis (Bronx High School of Science), kus tegeles muu hulgas maadlusega ning oli koolilehe peatoimetaja. Juba 15-aastaselt esines ta astronoomiateemaliste loengutega.
Tyson on New Yorgi Ameerika Loodusloomuuseumi Haydeni planetaariumi direktor. President George W. Bush on Tysoni nimetanud kahe riikliku USA kosmosetehnika ja -uuringute tulevikku arutava komisjoni liikmeks.
Neil deGrasse Tyson tutvustab astronoomiat ja populariseerib loodusteadusi, kirjutades raamatuid ning esinedes telesaadetes ja dokumentaalfilmides. Ta juhib telekanali PBS teadussarja "NOVA scienceNOW" ning osaleb The History Channeli sarjas "The Universe". Tyson on rahvusvahelise ühingu The Planetary Society esimees.
Planetaariumi külastajates tekitas ta pahameelt sellega, et eemaldas väljapanekus Pluuto planeetide hulgast juba enne, kui Rahvusvaheline Astronoomiaunioon sellelt ametlikult planeedi staatuse ära võttis. Neil Tyson ei poolda stringiteooriat, sest ta peab seda liiga spekulatiivseks.
Tyson on ka häälekas kreatsionismi kriitik. Ta oli muu hulgas üks esinejatest 2006. aasta novembris peetud seminaril "Beyond Belief".
Ars nova
Ars nova (ladina keeles 'uus kunst') on muusikastiil, millega tänapäeval iseloomustatakse prantsuse 14. sajandi polüfoonilist muusikat, tehes vahet prantsuse 13. sajandi polüfoonilise muusika stiili ehk ars antiqua (ladina keeles 'vana kunst') vahel.
Ars nova perioodi umbes 1320–1380 käsitletakse keskaja ja renessanssmuusika üleminekuperioodina. Periodiseerimise aluseks on ühest küljest Philippe de Vitry traktaadi "Ars nova" kirjutamine aastal 1322 ning teisest küljest Guillaume de Machaut' surm aastal 1377.
Ars nova mõiste
Ars nova kui muusikastiili nimetuse võttis kasutusele saksa muusikateadlane Johannes Wolf 1904. aastal ilmunud raamatus "Geschichte der Mensural-Notation", laenates selle ars nova perioodi ühe olulisema helilooja Philippe de Vitry traktaadi "Ars nova" (u 1322) pealkirjast.
Kuigi Johannes Wolf laiendas ars nova mõistet küll ka Guillaume de Machaut' ja kogu prantsuse 14. sajandi muusika kirjeldamiseks, on näiteks Leo Schrade seisukohal, et juba pärast 1330. aastat ei olnud ars nova enam uus muusikastiil. Siiski järgivad olulisemad muusika üldentsüklopeediad põhimõtet, et ars nova tähistab muusikat, mis jääb ars antiqua ja renessansi vahele ning on ka uurijaid, kes paigutavad ars nova alla ka muude Euroopa maade keskaja muusika umbes kuni aastani 1420.
Ars nova allikad
Vana ja uue muusikastiili vastandumist 14. sajandi alguse Prantsusmaal käsitlevad juba mitmed kaasaegsed tekstid:
Sellest, et 1320ndate tekstides kirjeldatakse varem loodud muusikat, annab tunnistust see, et juba 1310–1314 Gervais du Busi värssromaani "Roman de Fauvel" köitesse 1316. aastal kopeeritud muusikateosed esindavad Philippe de Vitry'i traktaadis kirjeldatud kompositsioonitehnika ja mõttesuuna muutumist. Nende hulgas olevad motetid on palju pikemad kui eelmise põlvkonna heliloojate omad ning nendes kasutatud erinevate helivältuste hulk on palju suurem kui varasematel Kölni Franco meetodeid kasutanud heliloojatel.
Kuna vahetult "Roman de Fauveli" järgset muusikat on säilinud suhteliselt vähe ning see muusika on kas fragmentaarne või erineb väga Philippe de Vitry kirjeldatust, siis puudub teadmine, kui levinud puhas Vitry poolt kirjeldatud ars nova stiilis muusika tegelikult oli.
Ars nova muusikažanrid
Hakati komponeerima missa ordinaariumiosi ning ilmusid esimesed anonüümsed ja tõenäoliselt eri autorite eri aegadel loodud osadest koostatud ordinaariumitsüklid. Guillaume de Machaut kirjutas esimese tervikliku muusikateosena loodud missa.
14. sajandi kõige esinduslikumaks žanriks sai motett, mis oli veel 13. sajandi alguses ainult kiriklik žanr, kuid jõudis 13. sajandil lõpuks seltskonnamuusikasse. Motetid on huvitavaimad näited oma aja kompositsioonitehnikast. 14. sajandil loodi pidumotette, mis pühendati enamasti olulistele poliitilistele sündmustele, näiteks kroonimistele või peapiiskoppide pühitsemistele.
Heliloojate loomingus sai valdavaks kirikumuusika ja moteti kõrvale ilmunud mitmehäälne ilmalik laul, mille peamised vormid tuletati olulistest luulevormidest: ballade, rondeau ja virelai.
Uus rütmisüsteem
Varasemas rütmisüsteemis jagati helivältusi ainult kolmeks, kuid nüüd hakati neid jagama ka kaheks. Sisuliselt tähendas see võimalust kasutada erinevaid taktimõõte. Kolmeosalist jagunemist hakati nimetama täielikuks ehk perfektseks ja kaheosalist mittetäielikuks ehk imperfektseks. Tavaliseks sai taktimõõdu sage vahetumine teose kestel ning eri taktimõõtude üheaegne kasutamine eri häältes. Rütmika muutus võrdlemisi keerukaks. Huvitava kompositsiooni korrastamise tehnikana võeti kasutusele isorütmika, mis tähendab pikemate korduvate rütmijärgnevuste ehk talea ' de kasutamist enamasti tugihääles.
Ars nova heliloojad
Philippe de Vitry (1291–1361) oli väljapaistev filosoof, ajaloolane, matemaatik, muusikateoreetik, luuletaja ja helilooja. Koos teise silmapaistva muusikateoreetiku Johannes de Muris'ga (u 1295–1351) lõid nad uue rütmisüsteemi, mis sai ars nova muusikalise stiili üheks aluseks. Vitry heliloomingust on säilinud vaid 12 motetti, kuid ta on tõenäoliselt kirjutanud ka ilmalikke laule.
Stiili väljapaistvaim helilooja Guillaume de Machaut kirjutas maailma esimese tervikliku muusikateosena komponeeritud missa "Messe de Notre Dame" ("Jumalaema missa"). On arvatud, et see kirjutati 1360. aastatel ja esitati kuningas Charles V kroonimisel, näiteks Toomas Siitan aga väidab oma raamatus "Õhtumaade muusikalugu I", et neil hinnangutel ei ole alust, ning et tõenäoliselt kirjutas Machaut selle teose juba 1340. aasta paiku Reimsis. Machaut'lt on säilinud 23 motetti, millest enamik on armastuslaulud. Samuti kirjutas ta laule sellistes vormides nagu lai, virelai, ballade ja rondeau. Machaut' loomingus tõusis ilmalik muusika kiriklikust tähtsamale kohale.
19. detsember
19. detsember on Gregoriuse kalendri 353. päev (liigaastal 354. päev). Juliuse kalendri järgi 6. detsember (1901–2099).
Help!
"Help!" võib tähendada:
Harilik kuusk
Harilik kuusk (Picea abies) on männiliste sugukonda kuuse perekonda kuuluv igihaljas okaspuu.
Hariliku kuuse levila on üsna suur. Ta kasvab Euroopa põhja-, kesk- ja idaosas. Levila ulatub põhjas igikeltsa piirini, lõunas Põhja-Kreekani ning läänes Keskmassiivini Prantsusmaal. Idapiiri on raske määratleda, kuna harilik kuusk annab hübriide siberi kuusega. Siberi kuuske peavad paljud botaanikud aga hariliku kuuse alamliigiks.
Harilik kuusk on Eesti ainus looduslik kuuseliik ning leviku järgi männi ja kase järel kolmas puuliik Eesti metsades. Kuusk talub varju ja endale soodsa pinnasega kasvukohtades tõrjub ta välja teisi puuliike.
Harilik kuusk elab soodsates tingimustes kuni 250, harva 400–500 aasta vanuseks.
Kuusk on ka väga populaarne jõulupuu.
Aastatel 1997 ja 2020 valiti kuusk ajakirja Eesti Loodus eestvedamisel aasta puuks.
Suurus
Tüvi on üldjuhul sirge ning selle läbimõõt on vanadel puudel tavaliselt kuni 1 m, Karpaatides ja Alpides kuni 1,5–2,0 (2,4) m. Kasv kestab kuni kõrge eani ja seetõttu on ka vanade puude latv terav.
Koonusjas võra algab valgusküllases kasvukohas maapinna lähedalt. Puistus alumised oksad kuivavad ruttu, kuid laasuvad halvasti. Oksad asetsevad tavaliselt horisontaalselt, tüve alumises osas ja vanematel puudel on nad rippuvad.
Tüve koor
pisi|vasakul|Umbes 200-aastaste puude tüved Noortel kuusepuudel on tüve koor punakaspruun või hall, sile. Umbes 35–40-aastastel puudel tüve alaosas koor lõheneb ja tekib plaatjas korp, mis veelgi vanematel (ligikaudu 100-aastastel) puudel hakkab kestendama ja on hallikaspruuni värvusega. Paksu korbaga puid esineb väga harva ning õhukese koore tõttu saavad kuused hooldusraietel sageli koore- ja tüvevigastusi. Samuti vigastavad koort põdrad, kes toituvad 20–40-aastaste kuuskede koorest.
Esineb ka haruldasi tüvevorme. Näiteks on Põlva lähistel Kiidjärvel leitud nn krokodillikuusk – neljakandiliste köbrudega koorega kuusk.
Juurestik
Kuuse juurestik on üldjuhul maapinna lähedal ja vaid hästi vett läbilaskvates sügavates muldades moodustuvad sügavale tungivad ankurdavad juured. Maapinnalähedase juurestiku tõttu esineb harilike kuuskede hulgas sageli tormiheidet ning samuti on puud selle tõttu põuakartlikud. Liigniisketel muldadel asuvad juured pealmises 20–30 cm paksuses mullakihis.
Võrsed, pungad ja okkad
pisi|vasakul|Isasõisikud enne õitsemist pisi|vasakul|Noored võrsed Kuuse noored võrsed on punakaspruunid või helekollakaspruunid, nõrgalt läikivad, paljad või hõredalt pruunikate karvadega kaetud. Varisenud okaste juures jääb võrse karedaks. Pungad on 5–7 mm pikad, pruunikad, vaiguta ja terava tipuga. Õiepungad (eriti emasõite pungad) on lehepungadest mõnevõrra suuremad (pikkus kuni 8 mm). Võrsete tipupungad on ümbritsetud eri kaugustel asetsevate külgpungadega need on kitsasmunajad ja võrsest eemalehoidvad. Pungade puhkemise järgi eristatakse vara- ja hiljapuhkevat vormi, puhkemise vahe on 1–2 nädalat ning varapuhkevad kuused saavad sageli hiliskülmakahjustusi.
Värsked võrsed on pehmed, söödavad ja meeldiva hapuka maitsega, sest sisaldavad C-vitamiini. Mõne nädala vanusena hakkavad nad puituma. Puitunud võrsed enam süüa ei kõlba.
Okkad on keskmiselt 1,3–2,5 cm pikad, tumerohelised, läikivad, kahe vaigukäiguga ning püsivad võrsetel 6–7, võra tipuosas kuni 10 aastat. Saastunud õhuga piirkondades varisevad nad varem. Tipuosas rohkem valgust saavad okkad kinnituvad võrsetele radiaalselt, läbilõikes on nad rombjad ja nende tipp on terav. Vähem valgust saavad okkad asuvad võra varjatud osades ebaselgelt kahes reas, on lamedamad, pehmemad ja rohelisemad.
Isaskäbid ja emaskäbid
pisi|vasakul|Emaskäbi püstiselt võrsel pisi|vasakul|Valmimata käbid Kuuse isaskäbid on 1,0–2,5 cm pikkused, moodustuvad eelmise aasta võrsete okaste vahele, on alguses ümarad ja punased, pärast tolmlemist ruljad ja kollakad, alusel ümbritsetud heleroheliste soomusjate kattelehtedega. Emaskäbid asetsevad eelmise aasta võrsete tipul, on silinderjad, püstised, helepunased või rohekad.
Kuusk on tuultolmleja.
Käbid ja seemned
Käbide kattesoomused on väga väikesed (lühemad kui seemnesoomused) ja piklikud. Seemnesoomused on rombjad või äraspidimunajad, väljaulatuv osa on kolmnurkne või kaarjas, tavaliselt lainja või täkilise servaga, harvem ühtlaselt kaarduva sileda servaga või väikese tömbi tipuga.
Seemned on munaja kujuga, teravneva tipuga, 4–5 mm pikad, tumepruunid, peaaegu läiketa, asetsevad paarikaupa kattesoomuste all, varustatud helepruuni, kergesti eralduva, läikiva ja kestast umbes kolm korda pikema ning helepruuni tiivaga. Seemne mass on 3–9 mg.
Levik ja kasvukohad
Harilik kuuse levila on üsna suur. Ta kasvab Euroopa põhja-, kesk- ja idaosas. Levila ulatub põhjas igikeltsa piirini, lõunas Põhja-Kreekani ning läänes Keskmassiivini Prantsusmaal. Idapiiri on raske määratleda, kuna harilik kuusk annab hübriide siberi kuusega. Siberi kuuske peavad paljud botaanikud aga hariliku kuuse alamliigiks.
Mägedes on kasvukoha maksimaalsed kõrgused järgmised: Harzi mäestikus 1000 m, Sudeetides umbes 1100 m, Karpaatides 1500 m ning Alpides kuni 2210 m. pisi|vasakul|Harilikud kuused Serbia mägedes pisi|Talvine kuusik [[Pillapalus]] Levila põhja- ja idaosas kasvavad kuused taluvad talvel külma kuni –52 °C. Samas on puu tundlik kevadiste hiliskülmade suhtes, eriti levila lääneosas, kus külma esineb sageli pärast pungade puhkemist. Eriti ohtlikud on hiliskülmad noortele puudele. Külmakahjustusi esineb kõige rohkem madalates kasvukohtades. Kahjustunud okkad tõmbuvad hiliskevadel pruuniks või mustaks. Metsaservadel või pärast raiet võivad lõunasuunalistel külgedel kasvavad kuused jääda õhukese koore tõttu päikesepõletusest tingitud koorepõletikku, mis põhjustab koore kuivamist ja eraldumist. Väga hea varjutaluvus võimaldab väikestel kuuskedel suuremate puude varjus kasvada, mis omakorda aitab külma- ja kuumakahjustusi vältida.
Harilik kuusk kasvab mitmesugustel värsketel ja niisketel muldadel, alates saviliivmuldadest kuni raskete liivsavimuldadeni, samuti hästi lagunenud turvasmullal. Ta ei talu kuiva mulda ega madalat õhuniiskust. Mullad on kuusikutes sageli leetunud. Mahalangenud okkad lagunevad keskmiselt kolme aasta jooksul. Pikaajaline lagunemine soodustab toorhuumuse teket, mis omakorda soodustab leetumist ja mullatingimuste halvenemist. Seisva veega küllastunud muldades kasvab kuusk halvasti, kuna seal pole tema jaoks piisavalt hapnikku. Allikate ja ojade kallastel aga kasvab kuusk üsna hästi tänu vee liikumisele. Kuivadel muldadel ja rabades tõrjub harilik mänd ta puistust välja, seevastu viljakamatel ja parasniisketel muldadel tõrjub kuusk omakorda männi välja. Harilik kuusk kasvab Eestis tavaliselt segametsades koos arukasega, hariliku haavaga, hariliku männiga jt. Puhtkuusikuid on tekkinud peamiselt kultiveerimise või hooldusraiete tulemusena.
Eluiga
pisi|püsti|vasakul|Dalarna läänist leitud puu
Paljunemine ja kasv
Harilik kuusk on ühekojaline taim ja paljuneb peamiselt seemnetega. Samas suudab ta ka vegetatiivselt paljuneda alumiste okste juurdumisega. Käbikandvus algab väga valgusküllases kasvukohas 20–30 aasta, puistus 30–50 aasta vanuselt.
Kuusk suudab paljuneda ka nii, et kohtadesse, kus juurestik ulatub maapinnale, kasvavad maapinnale ulatuvate juurte otsa oksad. Niimoodi võib maapind soodsates tingimustes olla kaetud mitte rohu, vaid maapinnast välja kasvavate okstega.
pisi|150px|20 päeva vanune seemik pisi|150px|Seeme
Soodsatel tingimustel võivad üksikud käbid tekkida 15 aasta vanustele puudele. Seemnete idanevus on üldjuhul üsna kõrge ja säilib 4–5 aastat (idanevusprotsent väheneb järk-järgult).
Tolmlemine toimub levila lõunaosas aprilli lõpus või mai alguses, Eestis tavaliselt mais ja levila põhjaosas juuni teises pooles. Seemned valmivad sama aasta septembris-oktoobris, levila põhjaosas aga võivad külmal aastal üldse mitte valmida. Seemnete varisemine algab märtsis-aprillis ja kestab kuni sügiseni. Eestis ja selle lähipiirkondades variseb kõige rohkem seemneid mais. Head seemneaastad esinevad 4–5 aasta järel, heades kasvutingimustes sagedamini kui halvemates. Väga headel seemneaastatel võib kuuse puhtpuistu toota 90–158 kg seemneid ühe hektari kohta. Kuuseseemned on taigas oluliseks toiduallikaks valgejänestele, kuuse-käbilindudele ja rähnidele. Valmivate seemnete hulka võivad oluliselt vähendada mitmesugused käbisid ja seemneid kahjustavad kahjurputukad.
Tõusmed tärkavad 3–4 nädalat pärast idanemist ja neil on 8–9 (harva ka 10) idulehte. Noores eas (esimesed 10–15 aastat) on puude kasvukiirus üsna madal. 3 aasta vanused seemikud on umbes 20 cm kõrgused. Puude juurdekasvu kiirus on kõige suurem 15–25 (35) aastastel puudel, küündides soodsates tingimustes 70–100 cm aasta kohta. Üle 100-aastaste puude juurdekasv väheneb oluliselt.
Koht ökosüsteemis
Kuusk on tähtis toiduobjekt paljudele loomadele. Tema seemneid söövad rähnid ja käbilinnud, oravad ja hiired. Noored kuusekasvud on hea C-vitamiini allikas.
Paljudele linnuliikidele, samuti oravatele on kuusk pesapuuks, sest tiheda võra sisse saab pesa hästi ära peita, et vaenlased seda ei märkaks.
Kuuse juured elavad sümbioosis kuuseriisikaga, moodustades mükoriisa. Seeneniidid aitavad kuusel mullast vett kätte saada.
Kuuse koori kahjustavad üraskid, sügavamale puidu sisse teevad oma käike siklaste vastsed. Kuusel on palju parasiitseid seeni, näiteks juurepess, kännupess ja kuusetaelik.
Kasutamine
pisi|Hariliku kuuse puit pisi|Harilik kuusk jõulupuuna pisi|Kuuse puit Hariliku kuuse puit on peaaegu valge, helekollaka varjundiga, nõrgalt läikiv, kerge, pehme, hästi lõhestatav, keskmiste mehaaniliste omadustega, milles jääb alla hariliku männi puidule. Lülipuit ja maltspuit on sama tooniga. Aeglaselt kasvanud puude puit on roosakas. Aastaringi sügisene tumedam osa on kevadisest heledamast osast selgelt eristatav. Puukoor sisaldab 5–17% parkaineid. Seemned sisaldavad kuni 30% õli, mida kasutati varem lakkide tootmisel. Koorest ja kändudest toodeti vaiku ja tõrva. Okkad sisaldavad A- ja C-vitamiini ning okastest toodetud jahu saab kasutada loomasöödana.
Kuusepuidus on keskmiselt 1,7% vaiku ja sellel on keskmised säilivusomadused. Välistingimustes maapinnaga kontaktis olev puit säilib keskmiselt 4–5 aastat, lageda taeva all olev puit 55 (40–75) aastat ja varjualuses olev puit 60 (50–75) aastat.
Puidus on rohkesti oksakohti, samuti lõheneb ja kõmmeldub kuusepuit kergemini kui männipuit. Sellepärast on ta ehitusmaterjalina männist viletsam. Samas pole ta nii vaigune ega lase vett läbi, mistõttu oksavabast kuusepuidust valmistatakse veenõusid.
Puitu kasutatakse laialdaselt ehitusmaterjalina, sellest valmistatakse tselluloosi, saematerjali, vineeri, mööblit, vaate, poste, voodrilaudu, uksi ja aknaid, põrandaid jms. Ühtlaste aastaringide tõttu on ta oluline toormaterjal muusikariistade tööstuses, seda kasutatakse näiteks kannelde, viiulite, kõlalaudade jms valmistamisel. Kuusk on ka väga populaarne jõulupuu (eelkõige Põhja-Euroopas), kuigi tema okkad püsivad võrsetel vähem aega kui nulgudel. Küttepuuna pole kuusk eriti kõrgelt hinnatud.
Harilik kuusk on väga populaarne aedades ja parkides kasvatatav ilupuu. Ulatusliku levila tõttu on tal üle 100 kultivari. Puud taluvad hästi kärpimist, mistõttu harilikku kuuske kasutatakse sageli hekitaimena. Peale selle kasvatatakse puid tuule- ja tuisutõkete loomisel, eriti maanteede ja raudteede ääres. Linnades ja tööstuspiirkondades pole hariliku kuuse kasvatamine kuigi perspektiivikas, sest ta talub halvasti tahma ja heitgaase.
Kuusk sobib hästi bonsai tegemiseks.
Harilik kuusk Eestis
pisi|vasakul|Noor kuusik [[Suur Munamägi|Suure Munamäe läheduses. Hästi on näha valguskonkurentsis ära kuivanud alumised oksad]] pisi| [[Uduvine längus kuusega Kasari luhal. Matsalu rahvuspark]] Metsa, kus kuusk on arvukaim puuliik, nimetatakse kuusikuks. Eestis on kuusk ja mänd kõige olulisemad tarbepuud. Jõulupuuna seati kuusk esimest korda Tallinna turuplatsile üles juba 1441, kodudes sai see tavaks 1860.–1870. aastatel.
Eesti kõrgeim kuusk kasvas Põlva maakonnas Räpina vallas. Selle kõrguseks mõõdeti 2015. aasta novembris 48,6 meetrit. 2019. aastal kuivas puu ära. Tavaliselt kasvavad kuused Eestis kuni 30, maksimaalselt kuni 52 meetri kõrguseks.
Eesti jämedaim kuusk – Punde puntrakuusk – kasvab Võrumaal Punde järve ääres. 2005. aastal mõõdeti puu ümbermõõduks rinna kõrguselt 4,0 m, mis teeb läbimõõduks ca 1,27 m. Allpool rinnakõrgust hargnevatest kuuskedest on jämedaim Valgamaal kasvav Tsuura kuusk, kelle ümbermõõt on 4,32 m (0,8 m kõrguselt).
Eestis on kuusk tavaline metsapuu. Ta on nõudlik mullaviljakuse suhtes, tundlik kevadiste hiliskülmade suhtes ja üsna põuatundlik. Kuusk talub varju ja endale soodsa pinnasega kasvukohtades tõrjub ta välja teisi puuliike. Kuusest veel varjutaluvam puuliik Eestis on jugapuu. Talvede suhtes on kuusk väga külmakindel.
Kuuse levinud rahvapärased nimetused on kuus, kuusepuu ja nõglapuu.
Eesti kuusikute andmeid
pisi|Harilik kuusk [[Keilas Tammiku tee ääres]]
Eesti pärisnimed
Eestis on hariliku kuuse nimetusest moodustatud perekonna- ja kohanimesid. Kuusk on üks levinumaid perekonnanimesid ja on esinemissageduselt Eestis 19. kohal (2023. aasta seisuga).
Haigused ja kahjurputukad
pisi|Söögiseenena tuntud [[külmaseened tekitavad juuremädanikku]] pisi|Üraskite ründe tõttu kuivanud puud
Seenhaigused
Seenhaigustest teeb kuuskedele kõige suuremat kahju kuuse-juurepess, mida tekitab seen Heterobasidion parviporum. Haigusse nakatunud puud jäävad kiratsema või hukkuvad. Nakatuda võivad puud igas vanuses. Kui männil kahjustab juurepess vaid juuri, siis kuusel levib südamemädanik juurekaelast ülespoole tüvesse. Haigestunud puudel esineb vaigujooks juurekaela piirkonnas. Vanematel puudel võib märgata tüve alumise osa mädanikust tingitud jämenemist. Nakatumine toimub vahetult vigastatud juurte või tüve kaudu või kändude vahendusel. Kännust juurtesse levinud seen nakatab naaberpuid juurte kaudu. Haiguse levikut soodustavad suvised raied, pidevad hooldusraied ja tihedamad okaspuupuistud.
Söögiseentena tuntud külmaseened (Armillaria spp.) tekitavad samuti juure- ja tüvemädanikku. Haiguse tunnusteks on rohke vaigujooks juurtel ja tüvel. Mädanevate juurte tõttu nõrgenenud puud ründavad kahjurputukad, põhjustades puu hukkumist. Külmaseened levivad sageli keskealistes ja vanemates kuusikutes.
Epideemiliste puhangutena esinev okaspuu-võrsevähk, mida tekitavad seened Gremmeniella abietina ja Ascocalyx abietina, kahjustab kuuskede võrsete koorealuseid kudesid, mille tagajärjel võrse kuivab koos pungadega.
Kahjurputukad
Juureüraskid (Hylastes spp.) kahjustavad noorte kuuskede juurekaela ja peajuure kambiumi ning tihti ulatuvad kahjustused puitu. Suurimat kahju tekitavad kuusikutes aga need ürasklased, kes uuristavad käike koores või puidus. Kuusel esinevad peamiselt kuuse-kooreürask (Ips typographus), harkkidane kooreürask (Ips duplicatus), väike-kooreürask (Ips amitinus), harilik võraürask (Pityogenes chalcographus), niineüraskid (Polygraphus spp.) jt. Eesti kuusikutes on neist kõige sagedasem ja tavalisem kuuse-kooreürask, keda esineb eriti rohkelt põuastel aastatel või põlengutes ja tormis kahjustunud metsades.
Teisend
Teisend võib tähendada:
Serdar
Serdar on linn Türkmenistani Balkani vilajetis.
Andijon
Andijon [andidžon] on linn Usbekistanis, Andijoni vilajeti keskus. Linn asub Fergana orus. Varem nimetati linna eesti keeles venepäraselt Andižaniks.
Linn on teada 9. sajandist.
Linnas tegeldakse masinaehituse, puuvillapuhastuse ja õlitootmisega. Linnas on mitu kõrgkooli ja kaks teatrit. Andijon on samanimelise vilajeti keskus.
Andijoni elanike arvu muutus:
Ferdinand von Tiesenhausen
thumb|Krahvide [[Tiesenhausenite suguvõsavapp]] thumb|Ferdinand von Tiesenhausen thumb|[[Dorothea von Tiesenhausen|Dorothea, Katharina, (Alexander Brullov, 1825]] Krahv Berend Gregor Ferdinand von Tiesenhausen (vene: Фёдор (Фердинанд) Иванович Тизенгаузен; 21. mai (vkj) 1782 – 21. november/3. detsember 1805 Austerlitz (praegune Slavkov u Brna Tšehhis Brno lähedal)) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane, insenerivägede staabikapten, keiser Aleksander I tiibadjutant ja vürst Mihhail Kutuzovi väimees.
Elulugu
Ferdinand von Tiesenhausen sündis Keila-Joa, Sausti, Valtu, Alu, Hertu ja Rapla mõisniku, salanõuniku, ning tõelise kammerhärra Hans Heinrich von Tiesenhauseni (1741–1815) ja Püha Katariina ordenidaami, õuedaam Katharina Friederike von Stackelbergi (1753–1826) pojana. Tema vend, krahv Paul von Tiesenhausen oli kindralmajor, Tallinna komandant ja aastal 1815. lühikest aega Eestimaa rüütelkonna peamees.