cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lutsi ordulinnus
Liivi sõda 1558–1561
1560. aasta 6. jaanuaril jõudis Leedu peavarustusülem Johannes Chodkiewicz; olles määratud kõigi 4 poolakatele mineva piirkonna – Bauska, Selpilsi, Vana-Väina ja Räisaku – kuninglikuks kuberneriks; Räisaku linnusesse, kaasas 480 meest, 10 kahurit, 8 kergemat tulirelva, 12 tündrit püssirohtu ja muud sõjavarustust. Sõjamehed ja varustus jaotati Räisaku ja Lutsi linnuste vahel ära. Chodkiewicz ise hakkas resideerima Lutsis ja määras Räisakusse pealikuks Kriemenieci vabahärra Nicolaus Ościki. Vahepeal venelased ründasid ja röövisid poola voori ja Chodkiewicz kirjutas Lutsist 55 km (8 miili) ida poole jääva Sebeži pealikule Ivan Ivanovitšile kraami tagasisaamise asjus. Venelased saatsid pilkava vastuse, et Räisaku ja Lutsi asuvat Vene maadel, mille sakslased varemalt on anastanud ja seetõttu neil eelpoolmainitud linnustele rohkem õigusi olevat, kuid poolakad said hiljem oma varustuse siiski tagasi, kuna Poola ja Venemaa vahel oli ametlikult veel rahu. Liivi sõja selles etapis venelased poolakatele antud linnuseid enam ei rünnanud.
1561. aastal sai piirkond osaks Rzeczpospolitasse kuulunud Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi Liivimaa hertsogiriigist (Herzogtum Livland). Liivi sõja käigus saabus Lutsisse ka Poola kuningas Stefan Bathory, kes vaadanud linnuse üle, elas seal mõnda aega ja käskis linnust tugevdada ja mehitada 1000 sõduriga.
Linnus Poola ajal
pisi|Poola kuningas, transilvaanlane Stefan Bathory (1576)
Juunis 1577 kogus Ivan Groznõi Pihkva all sõjaväge ja suundus isiklikult 11. juulil selle eesotsas endise Riia Peapiiskopkonna kaudu Liivimaale. Kõigepealt vallutati Vilaka (Marienhausen) ja suunduti sealt lõuna poole. Pärast lühikest suurtükituld allutati omale Räisaku eelpost ja abilinnus Lutsi, seejärel Räisaku, kust suunduti Vana-Väinale ja sealt edasi Krustpilsi ja Liivi – Keskmaale (Vidzeme). Lutsi alistus läbirääkimiste teel vabatahtlikult 25. juulil. Linnuse saksa garnison eesotsas pealiku Jürgen von Oldebockumiga viidi koos perekondadega Pihkvasse, kus neid koheldi siiski hästi. Venelased määrasid linnusepiirkonna vojevoodiks Grigori Fjodorovitš Kolõtšjovi (Goša) ja saatsid linnuse tugevdamiseks sinna 37 püssi, 282 puuda püssirohtu, 3400 kuuli ja 22 puuda tina.
1581 saabus sõjakäigult Pihkvasse naasev Poola kuningas Stefan Bathory Lutsisse. Venelased keeldusid linnust loovutamast ja hakkasid linnuseväravate juurde läbirääkimistele saabunud poola delegatsiooni tulistama. Kuningas ei hakanud tormijooksu korraldamisega vaeva nägema ja lahkus.
1582. aastal tuli venelastel, pärast Poola kuninga edukaid sõjakäike Venemaale 15. jaanuaril sõlmitud Jam Zapolski rahu järgi Liivimaa Poolale loovutada. Samal aastal koostas paavsti Gregorius XIII legaat Põhja-Euroopas jesuiit Antonio Possevino, kes oli juhtinud ka Poola ja Venemaa vahelise Jam Zapolski vaherahu sõlmimist, ilmselt paavsti ülesandel Liivimaa linnade ja kindluste kaardi, kus iga linnus oli kujutatud oma kordumatu silueti ja vastavalt tähtsusele ka suurusega. Lutsit on kujutatud 3 torniga ja keskmise suurusega. Nimena on kirjas Ludzin.
1583. aastal, pärast Liivi sõda, taasühendati ala Poolaga.
Linnuse jalamil asulas oli 24 maja, mille peremehed olid kohustatud hoidma "käeulatuses" saablit ja musketit piisava varu püssirohu ja kuulidega ning ohu korral asuma linnuse kaitsele. Vastutasuks said nad peenramaid ja põlde ning olid 9 aastaks vabastatud maksudest Rzespospolitale, millist soodustust 1599. aastal Lutsi staarosti palvel veel 5 aastaks pikendati. Linnuse majandamiseks oli asulas ka kõrts, millel lubati valmistada müügiks õlut ja viina ja mis tõi aastas 40 zlotti tulu.
Järgmise revisjoni ajal märgiti juba, et linnus on väike ja nõrk ja et kõrvalasuvalt oluliste kaitseehitisteta II eellinnuse territooriumile on hõlbus fortifikatsioone püstitada ja sealt pealinnust rünnata. Nagu venelased hiljem ka tegid.
Poola ajal oli Lutsi staarostiks ka Gdanski kastellaan ja Võnnu vojevood Gerhard Dönhoff (1590–1648).
pisi|Rootsi kuningas Gustav II Adolf pisi|Stanisław Ernest Denhoff, Lutsi staarost XVIII sajandi algul
1611. aasta paiku on Fabriciuse kroonikas üles tähendatud, et keskaegsetele Räisaku, Lutsi ja Vana-Väina linnustele kuulus Ida-Lagales 120 järve.
1625. aastal hõivas Räisaku ja Lutsi linnuse Rootsi Liivimaa kindralkuberneri Jacob Pontusson De la Gardie käsul Rootsi rügement kapten Hans von Wrangeli juhtimisel. Linnust oli pidevalt purustatud ja üsna vähe remonditud, nii et kui samal aastal saabus Lutsisse Rootsi kuningas Gustav II Adolf, polnud linnus elamiskõlbulik. Siiski asus seal mõningane aeg Rootsi vägede peakorter. Poola väed saabusid siiski peatselt tagasi ja Rootsi komandant, kes ei olnud saanud abivägesid, andis vastupanuta alla.
1629. aasta septembris pärast Poola-Rootsi sõda aastatel 1600–1629 sõlmitud Altmarki rahu jäi piirkond (Inflanty Polskie, "Poola Liivimaa") Rzeczpospolitale, Liivimaa hertsogkonna Võnnu vojevoodkonda.
Kliiros
Nimetus tuleneb kreeka sõnast tähendusega 'loos' või 'liisk', sest algselt määrati lauljad ja lugejad jumalateenistusel liisuheitmise teel.
Lutsi ordulinnus
Linnus Poola ajal
1654. aasta oktoobris piirasid linnuse sisse Vene tsaari Aleksei Mihhailovitši väed vojevood Lev Andrejevitš Saltõkovi juhtimisel. Suurtükkidest tulistati linnust nii intensiivselt, et üks torn purunes ja müüride alla kaevatud maamiini plahvatusega õnnestus osa pealinnuse seintest õhku lasta. Linnusele korraldati pärast täienduse saabumist tormijooks ja 22. detsembril (teistel andmetel novembri lõpus) andis linnus alla.
1667. aastal Venemaa ja Poola vahel sõlmitud Andrussovo rahuga sai Poola piirkonna endale tagasi.
Kliiros
Ajalooliselt oli katedraalides, kloostrites ja suuremates kirikutes tavaks kaks kliirost – peaaltarist vasemal ja paremal. Kummalgi oli koor ja need laulsid jumalateenistustel antifooniliselt, st vaheldumisi. Nii oli tavaks Bütsantsi keiserlikus katedraalis Hagia Sophias Konstantinoopolis ja see liturgiline praktika sai standardiks, mida järgisid kõik Bütsantsi liturgiat kasutavad kirikud, kuid antifooniline laulmine on siiani tavaks ka tänapäeva Lääne-Euroopa kloostrites ja katedraalides. Ka vene traditsioonis asub kliiros enamasti altariesise lõuna- ja põhjapoolses otsas, sageli väikesel kõrgendikul, olles vastavalt siis parempoolne ja vasakpoolne kliiros. Kliiros võib asuda ka kooripealsel, st koguduseruumi lääneosas vahekorrusel, ja sel juhul nimetatakse seda верхний клирос 'ülemine kliiros'.
Veeremine
Veeremine on mehaanikas liikumise tüüp, kus keha pöörleb olles kontaktis mingi pinnaga ja samas liigub keha pöörlemistelg kulgevalt antud pinna suhtes. Veeremist ilma pindade vahelise libisemiseta nimetatakse puhtaks veeremiseks. Sel juhul on veereva keha kokkupuutepunkti hetkkiirus võrdne pinna kiirusega ehk veereva keha pinnaga kokkupuutepunkti hetkeline kiirus pinna suhtes on võrdne nulliga.
Lutsi ordulinnus
Linnus Poola ajal
1667. aasta Poola Seimi otsusega taastati piirkonnas ainult Väinalinna kindlus, mis oli rajatud 1577. aasta paiku Ivan Groznõi poolt liialt purustatud ja vananenud Vana-Väina ordulinnuse asemele 19 km Väina jõge mööda allavoolu. Lutsi ja teised kaitseehitised jäid unarusse.
Women on Waves
Lisaks nõustatakse raseduse vältimisel, korraldatakse koolitusi ning haritakse soovimatu raseduse teemadel. Koolitajad on juristid, arstid, kunstnikud, kirjanikud, tervishoiuaktivistid. Nii mehi kui ka naisi õpetatakse rasedust vältima, samuti mifepristooni (RU-486) abil rasedust katkestama. Laevale on ehitatud spetsiaalne seksuaaltervise kliinik. Riiki külastavale laevale saavad soovijad aja kokku leppida ning pärast nende pardale võtmist läheb laev rahvusvahelistesse vetesse, kus kehtivad Hollandi seadused, kuna laev on selles riigis registreeritud. Organisatsiooni asutas 1999. aastal Hollandi arst Rebecca Gomperts.
Veeremine
Veeremise kirjeldamine
pisi|318x318px|Veereva silindrilise keha punktide kiirused tasapinna suhtes Lihtsaimini kirjeldatav veeremine on puhas veeremine, kus silindriline keha veereb ilma libisemiseta tasapinnal. Sellisel juhul joonistavad külgvaates kõik silindri punktid veeremisel trohhoide, välja arvatud punktid pöörlemisteljel, mis moodustavad sirgeid jooni ja punktid silindri pinnal, mis moodustavad tsükloide.
Iga veereva keha punkti hetkelise kiiruse saab leida valemiga, kus \mathbf{r} on vaadeldava punkti kohavektor kontaktis oleva punkti (joone) suhtes ja  on nurkkiirus sama punkti suhtes. Seega jagunevad veereva keha punktide hetkelised kiirused analoogselt juhuga, kui keha pöörleks kokkupuutepunkti ümber.
Lutsi ordulinnus
Linnus Poola ajal
1686. aastasse on Vitebski arhiivis dateeritud dokument, milles öeldakse, et praeguse katoliku kiriku kohal oli enne luteri kirik. Tõenäoliselt asusid need kirikud II eeslinnuse territooriumil. Samas antakse ühe katoliku kiriku ehitusajaks eeslinnusesse 1687. aasta. 1738 põles see kirik maha ja kanoonik Abrickis ehitas selle asemele uue, kahe torniga puukiriku.
1700, kui linnuse joonistas üles Ludwig Niclas Hallart, olid selle müürid juba osaliselt maha varisenud.
1721–1728 oli Lutsi staarostiks Leedu viitsehetman ja Polotski vojevood Stanisław Ernest Denhoff (1679–1728).
Veeremine
Energia
Kuna kineetiline energia sõltub ainult keha massist ja kiirusest on võimalik näidata, et (ilma libisemiseta) veereva keha kineetiline energia on võrdne tema kulgliikumise ja pöördliikumise kineetilise energiate summaga:
Lutsi ordulinnus
Linnus Poola ajal
1755. aastast jäi linnus varemetesse; linnaelanikud armastasid seal jalutada ja kohaliku võõrastemaja külastajad said nautida linnale avanevat ilusat vaadet.
1765. aastal toimunud Lutsi staarostkonna inventariseerimisel märgiti, et linnusest on säilinud ainult varemed ja linnusemäe külje all olevat asulat on nimetatud külaks.
Linnus vene impeeriumi ajal ja hiljem
pisi|Vaade linnusevaremetele kirdest 1797 või 1792. Pilt J. C. Brotze kollektsioonist pisi|Linnuse järvepoolne külg. 1797, Brotze
1797 joonistas liinusevaremed põhjasuunast üles J. C. Brotze.
1826. aasta detsembris sai Vitebski kuberner A. I. Sorokunskij Venemaa siseasjade ministeeriumilt imperaator Nikolai I Pavlolitši allkirjaga käskkirja, mille järgi tuli koguda kokku kõik andmed ja materjalid kubermangu territooriumil asetsevate keskaegsete linnuste ja kaitserajatiste kohta, kusjuures eriti huvitasid keisrit linnuste plaanid ja ülesjoonistatud vaated. Samuti tuli kubermangu arhiividest uurida ehitiste rajamise aega, asjaolusid ja rajajaid. Vastuses kubermanguvalitsusele teatasid linnaelanikud maakividest ja tellistest ehitatud vanast linnusest, kuid – et kes selle ehitas, kunas ja milleks – ei olevat linnaelanikele teada. Samas väljendasid ka muret, et halvas seisus varemed võivad vihmavalingute kaasabil pealinnuse kohal mäenõlvade alla ehitatud majadele peale variseda.
Kohale komandeeritud kubermanguarhitekt kinnitas linnusevaremete haletsusväärset seisukorda; kuna kohalike poolt oli mäenõlvu kasutatud liivakarjäärina, samuti võetud müüridest suvaliselt kive ja telliseid oma ehitiste tarbeks; siis ähvardas osasid linnusemüüre kokkuvarisemise oht. Kuna kriitilises seisus müürilõigu restaureerimine oleks maksnud arvestuste järgi peaaegu 100 000 rubla kroonu raha ja ohtlik müürilõik moodustas ainult sajandiku kogu kunagisest müüripikkusest, siis anti soovitus see lammutada.
1830. aastal näitas Vitebski kubermangu kuberner kindralile vürst Hovanskile Lutsas maalilisi hästisäilinud varemeid. Vürst palus linnakese politseijaoskonnal korraldada lossimägedes valvet, et varemeid ei lõhutaks. Võimalik, et seetõttu ongi linnusest veel niipalju säilinud; erinevalt paljudest teistest Lätimaa linnustest.
1831 ohtlik müürilõik linnuses lammutati. Sellega I ülevenemaaline ajaloomälestiste kaitsmise akt põhjustas hoopis osa linnusevaremete lammutamise.
1875 kujutas sama nurga alt linnuseid maalil Napoleon Orda. Varemed on säilinud Brotze ajaga samas mahus.
1890 koostas linnusest plaani baltisaksa ajaloolane W. Neumann.
1976. aastal toimusid linnuseõuel Jolanta Daiga juhtimisel arheoloogilised väljakaevamised.
Ehitus
pisi|vasakul|Vaade pealinnuse säilinud müüriosadele lõuna poolt, I eeslinnuse hoovi keskelt pisi|Vaade kirdest pealinnuse tsitadellile. Vasakult algab I eeslinnuse maakividest müür
Lutsi oli Liivimaa lõunaosa idapoolseim piirilinnus Pihkva ja Novgorodi vastu ja lähim linnus 25 km kaugusel (3,5 miili) läänes asuvale foogtkonna keskusele Räisakule. Linnust juhtis Räisaku foogti poolt Vana-Väina komtuuri nõusolekul määratud linnusepealik. Piirkonna suurima halduskeskuse ja komtuuri residentsi Vana-Väinani oli otsejoones maad 95 km (13,5 miili), põhja pool asuva lähima peapiiskopi linnuse Vilakani 70 km (10 miili).
Linnus oli ehitatud Suure ja Väikese Lutsi järve vahel asetsevale kõrgele mäeninale ja pakkus nii vee- kui kõrguskaitset.
Ehitusstiililt kujutab Lutsi endast algselt kolmekorruselist torn- või majalinnust, millele on lisatud kastellilaadsed eeslinnused ja mis asub I eeslinnuse loodenurgas. Peatorn oli plaanis ka hiljem võlvida, kuid suure töömahukuse ja ajakulu tõttu sellest ilmselt loobuti ja asendati taladega puitlagedega. Torni peakorruse akendekuju ja kamin näitavad, et ruumid olid jaotatud ja välja ehitatud samamoodi nagu varajastel tornlinnustel. Iseloomulik sümboolne kujunduselement on Lutsile pealinnuse torni esikülg, mis on kaunistuseks kaetud glasuuritud tellistest rombikujulise mustriga ja enam-vähem torni keskelt valgekstoonitud niššidega tellistest kaarfriisidega. Sellised ehisdetailid on väga iseloomulikud tellisgootikale XIV sajandi Liivimaa ehituskunstis. Lutsis ei ole tornlinnus juba algselt ette nähtud kaua iseseisva ehitisena kestma, vaid nagu müürihambumised näitavad, oli kohe plaanis linnust eeslinnusega laiendada ning algsed vallid ja püstpalktarad kivimüüridega asendada. Pärast tornlinnuse rajamist laiendati eluhoonet ja ehitati see lõpuks välja konvendihoone laadsena – suletud siseõuega.
Linnusemäe poolitab vasakpoolseks I ja parempoolseks II eeslinnuseks edela – kirdesuunaline vallikraav. I eeslinnusesse pääses üle vallikraavi keskel asuva silla ja see oli I eeslinnuse poolt kaitstud väravakindlustusega. Esimese eeslinnuse samuti järk-järgult väljaehitatud kaitsemüür oli 500 m pikk ja 4 m kõrge ning see oli tugevdatud 6 torniga. I eeslinnuse kaitseringmüüris on ehitusstiilina kasutatud varajast "Schalenmauertyp"i.
Tee II eeslinnusesse tuli kagust. II eeslinnuses asus keskajal arvatavasti ka roomakatoliku kirik. Poola XVI sajandi revisjoniprotokolli järgi oli eeslinnustes palju puitehitisi ja mõningaid hooneid ka "Moskvapärases stiilis".
Linnusel oli kokku 6 torni, 3 väravat ja 2 eeslinnust. Ehitusmaterjalina oli kasutatud põllukive mida kombineeriti telliselisandiga. Pealinnuse tornelamu on enamalt jaolt laotud tellistest.
Praegune seisukord
Tänapäeval on Lutsi kindlusest säilinud osa pealinnuse eluklausuurist ja osa I eeslinnuse väliskaitsemüürist. Alles on ka I ja II eeslinnust poolitanud ja varem Suurt ja Väikest Lutsi järve ühendanud sirge vallikraav, milles kunagi oli vesi aga mis praeguseks on kuiv. II eeslinnuse territooriumil asub 1995. aastal renoveeritud valge 2 torniga katoliku kirik.
Saint-Pamphile
Saint-Pamphile on linn Kanadas Québeci provintsis Chaudière-Appalachesi halduspiirkonnas.
Ege (eesnimi)
Ege on naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 566. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Ege 169 naisel.
Ion Draica
Ion Draica (sündinud 5. jaanuaril 1958) on endine Rumeenia maadleja.
Ta on endine olümpiavõitja, maailmameister ja kolmekordne Euroopa meister Kreeka-Rooma maadluses.
Peale sportlaskarjääri töötas treenerina ja oli spordiklubi Farul president.
Auklaid
pisi|Auklaid Auklaid (ka Härglaid) on 1,38 hektari suurune laid Hiiu maakonnas Soonlepa lahes. Laiu rannajoone pikkus on 591 meetrit.
Laid asub 200 meetrit Öakse laiust läänes. Laid on lääne-ida suunas pikliku kujuga. Laid on liivase pinnamoega. Laiul leidub võsa.
Laid kuulub Hiiumaa laidude maastikukaitseala koosseisu.
Klaus Wowereit
pisi|Klaus Wowereit (2009) Klaus Wowereit (sündinud 1. oktoobril 1953 Lääne-Berliinis) on Saksa jurist ja endine poliitik.
Klaus Wowereit on pärit töölisperekonnast. Gümnaasiumi lõpetas ta 1973. aastal ja asus Berliini Vabas Ülikoolis õppima õigusteadust. Ülikooli lõpetas ta 1981. aastal.
1981–1984 töötas ta Lääne-Berliini siseküsimuste senaatori (sisuliselt siseministri) valitsusnõunikuna. Alates 1972. aastast on ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. 1984–1995 oli ta Tempelhofi linnaosa linnanõunik. 1995–1999 oli Wowereit Berliini Linnavolikogu sotsiaaldemokraatide fraktsiooni aseesimees ja 1999. aasta detsembrist kuni 2001. aasta juunini esimees.
Thetford Mines
Thetford Mines on linn Kanadas Québeci provintsis Chaudière-Appalachesi halduspiirkonnas.
Tänapäeva Venemaa Instituut
pisi|Tänapäeva Venemaa Instituudi [[logo]]
Tänapäeva Venemaa Instituut, lühend IMR, (inglise keeles The Institute of Modern Russia; vene keeles Институт современной России) on ühiskondlik heategevuslik organisatsioon Ameerika Ühendriikides.
IMR on avalikule poliitikale spetsialiseerunud eksperdikeskus, mille eesmärk on luua intellektuaalne alus demokraatia ja õigusriigi rajamiseks Venemaal. Instituudi asutas 2010. aastal New Yorgis Pavel Hodorkovski, kes on ka instituudi president.
Hodorkovski asutas instituudi, et jätkata oma isa Mihhail Hodorkovski tööd, kes 2001. aastal asutas fondi Avatud Venemaa. Tänapäeva Venemaa Instituut edendab kodanikuühiskonna ideid, toetab õigusriigi põhimõtet ja tugevdab suhteid Venemaa ja teiste riikide vahel.
27. veebruaril 2018 avaldas instituut oma kaastöölise Vladimir Kara-Murza filmi "Nemtsov" ingliskeelse versiooni.
ANOBA
Organisatsioon annab 2006. aastast välja ANOBA auhinda, mille on kolm korda võitnud Eesti animafilmitegijad. Aastal 2007 võitis ANOBA auhinna Mati Küti "Une instituut", aastal 2009 Olga ja Priit Pärna joonisfilm "Elu ilma Gabriella Ferrita". Aastal 2010 võitis ANOBA auhinna Kaspar Jancise animafilm "Krokodill".
Anoba võrgustikku kuuluvad järgmised animafilmifestivalid:
Linda raamatukogu
Linda raamatukogu on raamatukogu Võru maakonnas Antsla vallas Kobela asulas.
Raamatukogu juhataja on Liana Allas.
Raamatukogu alustas tegevust 1920. aastal ja registreeruti ametlikult 1921.
Esmaspäev (ajaleht, 1922)
Esmaspäev (täispealkirjaga Esmaspäev : nädalalõpu leht) oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1922–1944 Tallinnas. Tegemist oli ühe Eesti esimese kõmulehega ja selle ilmumise algust on nimetatud kohaliku kõmumeedia sünniks.
1922–1925 andis ajalehte välja Aleksander Veiler ja seejärel kirjastuse-ühisus Vaba Maa. Kaastööline oli Gori, kelle karikatuurid ajalehe esilehel Sinise Esmaspäeva ning Gori nädalakroonika nimede all ilmusid.
Väljaanne võttis eeskuju Londoni ja Skandinaavia nädalalõpulehtedest ning vahendas huvitavaid fakte maailmast, lühikesi uudisenuppe ja meelelahutuslikke lühilugusid. Sisse toodi lugejamängud, mis osutusid üsnagi populaarseks. Ühtlasi mõjutas see ka teisi väljaandeid suurendama meelelahutuslikku sisu.
França
Françoaldo Sena de Souza (tuntud nime França poolest; sündinud 2. märtsil 1976 Codós) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja.
Koondisekarjäär
Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2000–2002 8 mängu ja lõi ühe värava.
Ele (eesnimi)
Ele on naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 408. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Ele 292 naisel.
Andres Raudsepp
Andres Raudsepp (sündinud 1957) on eesti tõlkija ja filoloog.
Ta on tõlkinud eriti prantsuse keelest.
Loosi raamatukogu
Loosi raamatukogu on raamatukogu Võru maakonnas Võru vallas Loosi külas. Raamatukogu juhataja on Siiri Mägi.
Raamatukogu rajati 1921. aastal koolijuhataja Karl Puusepa eestvõttel.
1948. aastal koliti raamatukogu endise Loosi mõisa hoonesse.
Amqui
Amqui on linn Kanadas Québeci provintsis Bas-Saint-Laurenti halduspiirkonnas.
Mochovce tuumaelektrijaam
pisi|Mochovce tuumaelektrijaam Mochovce tuumaelektrijaam on teine Slovakkia tuumaelektrijaam (esimene on Bohunice tuumaelektrijaam, mis avati 1972). 940 MW nimivõimsusega jaam on endises Tšehhoslovakkias ehituse alguselt neljas, kuid valmimisajalt kolmas tuumajaam (Temelini tuumajaam Tšehhis alustas tööd hiljem). Jaam asub Nitra maakonnas Levicest 12 kilomeetrit kirdes, Nitrast 35 km idas ja Bratislavast 120 km idas endises Mochovce külas, mis jaama ehituse jaoks kõrvaldati. Jaam katab ligi 20% Slovakkia energiavajadusest.
Jaama hakati kavandama 1970. aastatel, ehitus algas oktoobris 1983. Jaam kasutab VVER-440/213 surveveereaktoreid. Esimese reaktoripaari - Mochovce-1 ja Mochovce-2 ehitus algas 13. oktoobril 1983, järgmise paari - Mochovce-3 ja Mochovce-4 ehitus algas 27. jaanuaril 1987. Rahapuuduse tõttu 1991. aastal kõigi reaktorite ehitus seiskus, kuid 1995. aastal jätkati esimese reaktoripaari Mochovce-1 ja Mochovce-2 ehitust Lääne ohutustehnoloogiaga. Mochovce-1 valmis 4. juulil 1998 ja Mochovce-2 20. detsembril 1999. Ehitus kutsus esile protestid Slovakkia naaberriigis Austrias, mis on tugev tuumaenergia vastane. 2008. aastal suurendati jaama 440 MW reaktorite võimsust 470 MWni.
1. juunil 2009 jätkus Mochovce-3 ja Mochovce-4 ehitus. Eeldatavalt peaks Mochovce-3 valmima 2020 ja Mochovce-4 2022.
Elmrahu
Elmrahu (ka Emmrahu, Elmerahu) on 2,69 hektari suurune saar (rahu) Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Luidja lahes. Elmrahu asub 1 kilomeeter Külalaiust edelas. Rahu rannajoone pikkus on 1,2 kilomeetrit.
Elmrahu asub Paope looduskaitsealal.
Betoonipäev
Betoonipäev on tähtpäev, mida tähistatakse Eestis iga aasta märtsi keskpaigas alates aastast 2000 Eesti Betooniühingu initsiatiivil.
Et betoon on oluline ehitusmaterjal, on betoonipäev mõeldud betooni ja betoonehitiste tutvustamiseks arhitektidele, projekteerijatele, ehitajatele, ehitusmaterjalide tootjatele ja ehitiste tellijatele.
Betoonipäeval tutvustatakse ka mõnda olulist välismaa arhitekti ja kuulutatakse välja konkursi aasta betoonehitis võitjad.
Elo (eesnimi)
Elo on eesti naisenimi. Soomes on see mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 333. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Elo 421 naisel.
Esirahu
Esirahu (ka Rohirahu) on 2 hektari suurune saar (rahu) Lääne maakonnas Puise külas Puise poolsaare ranniku lähedal. Saar asub 300 meetrit Külanuka nukast kirdes. Saare rannajoone kogupikkus on 565 meetrit.
Saar on neerja kujuga ja rohttaimestikuga.
Saar kuulub Matsalu rahvuspargi Väinamere saarte sihtkaitsevööndisse.
Saiko Takahashi
Saiko Takahashi (jaapani keeles 高橋 彩子 Takahashi Saiko; sündinud 11. aprillil 1976) on Jaapani endine jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastal 2005 2 mängu.
Võrkpall 2016. aasta suveolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Võrkpall right|150px|Rannavõrkpall Võrkpalliturniirid 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros mängiti 6. ja 21. augustini. Turniiril osales nii meeste kui naiste arvestuses 12 võrkpallivõistkonda ja 24 rannavõrkpallivõistkonda, kokku 386 sportlasega. Saalivõrkpallivõistlus toimus Rio de Janeiro põhjaosas Maracanãs linnaosaa ja rannavõrkpalliturniir Copacabana rannas.
Alagrupi mängud
Iga alagrupi neli parimat meeskonda pääses veerandfinaali.
A-alagrupp
Tabel koostatud 22. august 2021. Allikas: FIVB
Zaḩlah
pisi| Zaḩlah on linn Liibanonis, Bekaa kubernerkonna halduskeskus. See asub riigi idaosas Bekaa orus.
23. märtsil 2011 võeti linna tööstuspiirkonnas pantvangi seitse jalgratastel matkanud Eestist pärit turisti.
Just!
Just! oli 2004–2009 ilmuv meelelahutusajakiri. 2004–2007 andis ajakirja välja Olliwood OÜ ja seejärel AS Kalev Meedia. Ajakirja peatoimetaja oli Merike Taal. 2004–2007 toimetas ajakirja Anu Saagim.
Rotokase keel
Rotokase keel on paapua keelte Põhja-Bougainville'i keelkonda hulka kuuluv keel, mida kõneldakse Paapua Uus-Guineas Bougainville'i saare põhjaosas.
Kõnelejate arv oli 1981. aastal ligikaudu 4300. Keeles on 3 murret.
Rotokase keel on tuntud kui üks kõige väiksema foneemide arvuga keeli.
Fonoloogia
Rotokase keskmurdes on 6 konsonantfoneemi (p, t, k, b ~ β, d ~ ɾ, ɡ ~ ɣ) ja 5 vokaalfoneemi (a, e, i, o, u). Vokaalid võivad olla pikad või lühikesed.
Süntaks
Rotokase keel on SOV-keel. Omadussõnad ja näitavad asesõnad eelnevad põhisõnale. Kasutatakse tagasõnu.
Kiri
Rotokase tähestikus on 12 tähte: A E G I K O P R S T U V.
Tähte S (hääldub [ts] või [s]) kasutatakse ainult I ees ja sõnas "Rotokas". Tähte T ei kasutata kunagi I ees.
Enamik keele kõnelejatest on oma keeles kirjaoskajad.
Sisyphos
Essees "Sisyphose müüt" analüüsib prantsuse filosoof Albert Camus Sisyphose loole tuginedes inimeksistentsi absurdsust.
Gordon Williams (latinist)
Gordon Willis Williams (19. märts 1926 Dublin – 28. august 2010 New Haven, Connecticut) oli klassikaline filoloog; ajaleht Times iseloomustas teda ladina kirjanduse uurimise rahvusvahelise liidrina.
Gordon Williams õppis klassikalisi teadusi (Classics) (klassikaline filoloogia, vanaaja ajalugu ja arheoloogia) Dublinis Trinity College'is, omandades magistrikraadi. Seejärel töötas ta Londoni King's College'is, Cardiffi ülikoolis ja Oxfordi ülikooli Balliol College'is, kus ta omandas teise magistrikraadi. Seejärel töötas ta 1963. aastast õppejõuna Šotimaal, külalisõppejõuna Indiana ülikoolis ja California Ülikoolis Berkeleys ning 1974. aastast Yale'is. Uuris Rooma luulet, eelkõige Horatiust ja Vergiliust. Avaldas 1968. aastal teose "Traditsioon ja algupärasus rooma luules" ("Tradition and Originality in Roman Poetry"), mis on jätkuvalt mõjukas klassikaliste filoloogide seas.
Williamsi olulised teosed on veel "Change and Decline: Roman Literature in the Early Empire" (1978), "Figures of Thought in Roman Poetry" (1980) ja "Technique and Ideas in the Aeneid" (1983).
Peja Stojaković
Stojaković tuli Jugoslaavia korvpallikoondisega 2002. aastal maailmameistriks ja 2001. aastal Euroopa meistriks.
Karjäär Euroopas
Stojaković liitus 15-aastaselt Serbia klubiga Belgradi Crvena Zvezda, misjärel siirdus Kreeka klubisse Thessaloniki PAOK, kus mängis aastatel 1993–1998.
Karjäär NBA-s
Kuigi Sacramento Kings omandas Stojakovići mängijaõigused 1996. aastal (NBA draft'i 14. valik), siirdus Stojaković USA-sse kaks aastat hiljem, 1998. aastal.
Esimesed kaheksa hooaega Kingsis mänginud Stojaković tõi oma karjääri parimal, 2003/04. hooajal keskmiselt 24,2 punkti, 6,3 lauapalli, 2,1 resultatiivset söötu ja 1,3 vaheltlõiget mängus.
2006. aasta jaanuaris vahetati Stojaković Indiana Pacersisse, misjärel sõlmis ta 2006. aasta suvel viieaastase lepingu New Orleans Hornetsiga.
2010. aasta novembris vahetati Stojaković Toronto Raptorsisse, kus ta sai põlvevigastuse tõttu kaasa teha vaid kaks mängu, misjärel sõlmis ta 2011. aasta jaanuaris lepingu Dallas Mavericksiga. Põhihooajal keskmiselt 8,6 ja väljalangemismängudes keskmiselt 7,1 punkti mängus visanud Stojaković tuli Mavericksiga samal aastal NBA meistriks.
19. detsembril 2011 teatas Stojaković, et lõpetab profikarjääri.
Rahvuskoondis
Stojaković tuli Jugoslaavia korvpallikoondisega 2002. aastal maailmameistriks ja 2001. aastal Euroopa meistriks ning võitis 1999. aasta Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali.
Lõo oja
Lõo oja (ka Lõo-Luiga oja) on oja Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Ärmä jõe vasakpoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 6,9 km, valgla pindala 8,7 km², langus 45,5 m ja lang 6,6 m/km. Oja saab alguse Holstre külas 93,5 m kõrgusel ning suubub Luiga ja Mõnnaste küla piiril 48 m kõrgusel vasakult poolt Ärmä jõkke 18 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Norman Borlaug
Borlaug kaitses doktoriväitekirja taimepatoloogia ja geneetika alal 1942. aastal Minnesota ülikoolis. Aastatel 1944–1979 töötas ta rahvusvahelise maisi- ja nisuaretuskeskuse juhatajana Mehhikos. Ta aretas saagikaid lühikõrrelisi teraviljasorte, mis 1960. aastatel panid arengumaades aluse nn rohelisele revolutsioonile, mille "isaks" teda on nimetatud.
Ta kuulus Minnesota Ülikooli maadlusmeeskonda ja korraldas maadluse propageerimiseks näidismatše.
Tunnustus
Ta on saanud ka India kõrge tsiviilautasu Padma Vibhushan.
Linnupesa
pisi|[[Musträstas|Musträsta pesa]] Linnupesa on ehitis (tihti linnu enda tehtud), kuhu lind saab turvaliselt muneda oma munad ning seal neid haududa ja kasvatada oma järglasi.
Pesad võivad aidata hoida mune ja linnupoegi soojas. Linnupesade suurus on enamasti proportsionaalne lindude suurusega. Pesa ehitamine on suuresti instinktiivne, kuid just keerukamate pesade puhul on oluline ka õppimine ja kogemus. Näiteks noore isase kangurlinnu (Ploceus cucullatus) pesa on räpakamalt ehitatud kui juba kogenud linnu oma.
Mõnel liigil ehitab pesa emane, mõnel isane ning mõnel liigil ka mõlemad koos. Harakad (Pica pica) ehitavad kevadel koos uue pesa või remondivad vana. Karmiinleevikestel (Carpodacus erythrinus) ehitab emane pesa madalale põõsasse. Esineb ka liike, kes ise pesa ei ehita ning seda ka ei kasuta. Käo (Cuculus canorus) emaslind muneb enamasti sama linnuliigi pessa, kes teda on üles kasvatanud: Eestis sagedamini linavästriku, hall-kärbsenäpi, kõrkja-roolinnu, võsaraadi, sookiuru, punarinnu pessa.
Hüpofüüsi kesksagar
Hüpofüüsi kesksagaraks ehk ajuripatsi kesksagaraks (ladina keeles pars intermedia, pars intermedia adenohypophyseos) nimetatakse osadel kesknärvisüsteemiga loomadel ajus paikneva hüpofüüsi eessagara osa, mis külgneb hüpofüüsi tagasagaraga.
Linnupesa
Linnupesad võivad olla olulised ka sugulise valiku puhul. Vaadatakse pesa ehitamise aktiivsust, pesa suurust, pesamaterjali hulka ning lehtlalindlaste (Ptilonorhynchidae) puhul ka pesa dekoratiivsust. Kõik need tunnused annavad paarilisele informatsiooni ehitaja kvaliteedist. Lindude pesatüübid ja ehituskohad varieeruvad suuresti, sõltudes elupaigast või paljunemisviisist.
ESATAp
eSATAp (inglise keeles external serial advanced technology attachment, powered ehk power over eSATA, ka eSATA/USB Combo, SATA on the go või EUHP (SATA USB Hybrid Port)) on arvuti liides välistele salvestusseadmetele. eSATAp toetab eSATA, eSATAp ja USB seadmeid ning erinevalt eSATA-st ka toitevoolu pingetel 5 ja 12 V. See tähendab, et eSATAp seadmed ei vaja lisatoidet, vaid saavad selle eSATAp pordist.
Kirjeldus
On kahte sorti eSATAp pistikuid: 5-voldised 11 kontaktiga pistikud, mis on tavaliselt sülearvutitel ja 12-voldised 13 kontaktiga pistikud lauaarvutitel. Esimesed neli allpool asuvat kontakti (1–4) on USB jaoks, mis jagavad 5 V toidet. Järgnevad seitse kontakti (5–11) asuvad ülalpool ja on eSATA jaoks. Lauaarvutitel on eSATAp-i pistikul külgede peal lisaks 12. ja 13. kontakt 12 V toite jaoks. Sõltuvalt emaplaadist töötavad eSATA ja eSATAp seadmed ametlikult 1,5 Gbit/s (SATA 1.0), 3 Gbit/s (SATA 2.0) või 6 Gbit/s kiirusega (SATA 3.0), USB seadmed 480 Mbit/s (USB 2.0) või 5 Gbit/s (USB 3.0). Tegelikud kiirused on väiksemad.
Standard
Kuigi eSATAp toetab nii SATA kui ka USB seadmeid, pole kumbki vastavate liideste eest vastutav organisatsioon seda ametlikult heaks kiitnud. USB-IF (inglise keeles USB Implementers Forum) ei toeta USB konnektori kasutamist teiste standarditega ja hoiatab sellega kaasnevatete riskide eest. SATA-IO (inglise keeles Serial ATA International Organisation) on küll lubanud vastava spetsifikatsiooni väljatöötamist, kuid seni pole see välja tulnud.
Puudub ka ametlik standard liidese nimetamiseks. Erinevad tootjad on kasutanud järgnevaid nimesid:
Ühilduvus
eSATAp porti saab kasutada eSATA, eSATAp ja USB seadmetega, kuigi üks seade korraga. Selles liideses on kasutatud kahte juba eksisteerivat ühendustehnoloogiat, seega pole uut tarkvara vaja installeerida, et neid kahte kasutada. Välised USB ja eSATAp seadmed saavad pordi kaudu toitevoolu nii, et välist toiteallikat pole vaja. eSATA seadmed vajavad ikkagi välist toiteallikat või vastavat eSATAp kaablit. SATA ja USB kiirused on tagasiühilduvad. See tähendab, et vanemad SATA 2.0, SATA 1.0 ja USB 2.0 seadmed töötavad läbi eSATAp pistiku ka arvutil, millel on SATA 3.0 ja USB 3.0 toetatud. Samuti lauaarvutitel, millel on 12 V eSATAp pistik, on ka 5 V seadmete ühendamine lubatud.
Kasutamine
5 V eSATAp pistikusse saab ühendada 2,5-tolliseid kõvakettaid. 12 V pistikusse saab ühendada ka 3,5-tolliseid kõvakettaid ja 5,2-tolliseid optilisi seadmeid. Tänapäeval on eSATAp port sisseehitatud paljudele sülearvutitele. Lauaarvutitele, millel on sisemine SATA ja USB funktsionaalsus juba olemas, saab eSATAp pordi lisada kronsteini (inglise keeles bracket-i) abil. On olemas ka eSATAp adaptereid arvutitele, millel on USB 3.0 funktsionaalsus. Samuti on olemas kaablid, mille abil saab sisemiseks kasutuseks mõeldud SATA kõvakettaid ühendada ajutiselt väliselt eSATAp porti. Vastav lahendus sobib hästi, kui on vaja andmeid kõvakettalt kätte saada ilma ketast arvuti sisse paigaldama. Vastava PCI Express lisa abil (port multiplier) on võimalik ühe kaabliga ühte eSATAp porti lisada mitu kõvaketast NAS-süsteemi abil. Sülearvutitele saab eSATAp pordi lisada ExpressCardi abil.
Linnupesa
Osad suured linnud (kotkad, merelinnud, kullid, pistrikud) kasutavad oma pesi mitu aastat, enamik linde ehitab aga igal aastal uue pesa. Puu otsa pesa ehitamine on suur investeering ning suurema pesa puhul ei ole mõttekas seda igal aastal uuesti teha. Muidu ei pruugi jääda piisavalt aega ja jõudu järglaste saamiseks või kasvatamiseks.
Pesakoht
pisi|Pääsukeste pesad Liigisisest pesakoha varieeruvust mõjutavad erinevad tegurid: kiskjate ja parasiitide vältimine, pesamaterjali olemasolu, parimad keskkonnatingimused ja toiduressursside lähedus. Kiskluse tõttu väldivad linnud metsaääri ja väikese suurusega elupaiku ning ehitavad pesi tiheda taimestiku sisse teatud kõrgusele (Caro 2005).
Toidurohkus ei ole otseselt pesakoha valikut määrav tegur, kuigi eelistatake toidurohkeid alasid. Osad liigid eelistavad pesitseda võimalikult lähedal teistele liigikaaslastele, vähendades nii rüüste võimalust. Eriti levinud on selline käitumine mitmetel kajaka liikidel. Liikidevaheline atraktiivsus pesakoha valikul tähendab, et isendid eelistavad elupaiku, mis on juba hõivatud teiste liikide poolt. Paljud rändlinnud eelistavad pesitseda juba paigalindude poolt hõivatud territooriumil.
Aeg
pisi|[[Kangurlindude pesad]] Aeg pesaehituseks oleneb pesa keerukusest ja ka muudest teguritest, näiteks aastaajast ja ilmast. Pesitsusaja esimene pesa võib parasvöötmes võtta rohkem aega kui hilisemad pesad samal aastal. Üldiselt ehitavad värvulised pesa mõne päevaga. Samas kui mõnel suuremal linnul nagu röövlindudel võib see võtta aega mõni nädal. Rähnidel, kes peavad oma pesa puu sisse õõnestama, võib kuluda 6–36 päeva.
Pesamaterjal
pisi|Harakas pesamaterjali kogumas Pesad tehakse orgaanilisest materjalist nagu oksad, rohi, samblikud, lehed jm. Samuti ka anorgaanilisest materjalist nagu muda, kivid, tinapaber, paelad, ämblikuvõrgud jm. Pesamaterjalina kasutatakse ka loomade karvu, seeni, kive ja linnu enda ainevahetuse saadusi.
Kodukakk (Strix aluco) vooderdab oma pesa enda kuivatatud räppetompude (seedimatud toiduosakesed, mis oksendatakse välja) pulbristatud massi ja kõdunenud puudelt kistud puruga. Selleks, et pesad püsiksid koos ja kindlalt paigal kasutavad linnud mitmesuguseid sideaineid. Selleks võib olla muda, sülg, ämblikuvõrgud, rööviku siid, lehekõdu ja teatud taimekiud. Linnud eelistavad pesamaterjalina looduslike materjale (parem maskeering) kuid on ka linde, kes kasutavad kõikvõimalikke sobilikke materjale mida kanda jaksatakse. Pesa sisemine osa vooderdatakse aga pehme materjaliga. pisi|Pesa ehitamiseks kasutatakse vahel ka tehismaterjali Linnud ehitavad pesa, mis suudab kanda mune, hauduvaid vanemaid ja linnupoegi. Pesas kasutatakse ka mittestruktuurseid komponente, sellel võib olla eri põhjusi: isolatsioon ja kaitse parasiitide ja patogeenide eest. Samuti võivad lisamaterjalid anda informatsiooni isendi kvaliteedist ja mõjutada partneri valikut. Mittestruktuursed materjalid võivad vähendada ka pesarüüstet. Samblad, samblikud ja siid pesa välisküljel aitavad pesa varjata kiskjate eest. Osade lindude (nt queenslandi paradiisilind Ptiloris victoriae) pesadest on leitud ka mao nahka, mis võib eemale peletada potentsiaalseid kiskjaid.
Pesamaterjali valik on oluline, kuna materjali omadused võivad mõjutada pesa konstruktsiooni ja seeläbi ka paljunemisedukust. Aafrika vint vahanokk-amadiin (Estrilda astrild) paneb pessa ja pesa ümbrusse karnivooride ekskremente. Väljaheited vähendavad rüüstet. Mehhanismiks arvatakse olevat lõhnaline tõrje ja/ või maskeering.
Taimede pessa panek on eriti levinud just pesi taaskasutavate lindude puhul. Näiteks enamik värvulisi teeb igal aastal uue pesa ega kasuta rohelisi taimi. Kuldnokk (Sturnus vulgaris), türkiispääsuke (Progne subis) ja ameerika vares (Corvus brachyrhynchos) taaskasutavad oma pesi ning viivad ka värskeid taimi oma pessa. Kaljukotkas e. maakotkas (Aquila chrysaetos) arvatakse kasutavat rohelust aga hoopiski pesakuuluvuse näitamiseks.
Kiskjad
Pesa kaitseb mune ja poegi kiskjate ja ebasoodsa ilma eest. Rüüste vähendamiseks võivad linnud ehitada ligipääsmatuid, peidetud või maskeeritud pesi.
Parasiidid
pisi|Lest Täid, kirbud ja lestad jõuavad pessa täiskasvanud linnuga. Pesa lõhna peale tulevad kohale porikärbsed, kes munevad pessa. Pesas on parasiitide jaoks head tingimused, seal on pimedus, niiskus ja toit.
Lesti leidub kõikvõimalikes kohtades nii pesas kui ka linnu kehal. Kõige tuntumad pesaparasiidid: lestad perekondadest Dermanyssus ja Ornithonyssus toituvad verest. Sõltuvalt liigist elavad vereimejad kas pesas või linnu kehal. Vastsed on aga esmalt pesas ja lähevad peremehele vaid siis, kui nad vajavad süüa. Nendel lestadel on lühike paljunemisaeg, mis võimaldab neil kasvada kiirelt suurteks populatsioonideks. Näiteks ühest ainsast pesast on leitud 500 Ornithonyssus sylviarum lesta.
Puugid võivad olla ka ajutised pesaparasiidid. Osa puuke toitub peremehe verest öösiti mõne minuti ning muul ajal on pesas või selle läheduses. Kõik lestad pole aga parasiidid. Inimeste tolmulestade sugulased toituvad lahtitulnud nahatükikestest. Teised pesas olevad lestad söövad aga verd imevaid lesti, olles niiviisi lindudele kasulikud. Pesaparasiitidest lahtisaamiseks on mitmeid viise: välditakse parasiteerunud pesi, visatakse pesast vana materjal välja, lisatakse teatud taimi (metsporgand).
Ajalugu
Dila (2003) leidis, et pesa ehitus ja asetus on korrelatsioonis lennuvõimega. Algeliste lendajate (jaanalinnulised, kanalised) pesa on vaid lohk maapinnal, sellised olid ka maismaa dinosauruste pesad. Arvatavasti olidki lohud maapinnal esimesed pesad, mis lindude poolt tehti.
Aasias, eriti Hiinas, süüakse linnupesi.
Pesad urus
pisi|Kaku pesa puuõõnsuses Noka abil tehakse pesa maa-alla või järskudele kallastele. Kaldapääsuke (Riparia riparia) ja jäälind (Alcedo atthis) pesitsevad liivakivisse või kõrgemasse kaldasse tehtud urus.
Ristpart (Tadorna tadorna) ehitab pesa koobastesse, mahajäetud rebase- ja mägraurgudesse, kaljukalda avaratesse lõhedesse ja muudesse sarnastesse paikadesse. Ta on pesitsenud ka kiviaedades, elumajade põrandate ja katuste all.
Hüpofüüsi kesksagar
Ajuripatsi kesksagara areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Linnupesa
Pesad puuõõnsustes
Paljud linnud kasutavad juba olemasolevaid õõnsusi. Õõnsused kaitsevad mune tuulte eest ja lind saab efektiivsemalt mune soojendada. Halva ilma korral saavad linnud sinna ka varjule minna. Puuõõnsustes pesitsevad näiteks händkakk (Strix uralensis), roherähn (Picus viridis), suur-kirjurähn (Dendrocopus major).
Hüpofüüsi kesksagar
Ajuripatsi kesksagar on tuvastatud imetajatel, roomajatel (sh madudel) ja kahepaiksetel. Lindudel kesksagar puudub.
Linnupesa
Risupesad
Risupesi ehitavad haigrud, kormoranlased, kotkad ja kalakotkad. Struktuurilt on pesad küllaltki lihtsad: hunnikusse kogutud oksad, kus on süvend keskel. Osad linnud kasutavad seda tüüpi pesi aastast aastasse, lisades iga aasta uut materjali. Nii võivad need pesad küllaltki suureks kasvada.
Hüpofüüsi kesksagar
Inimestel eritab ta naha pigmentatsiooni reguleerivat hormooni intermediini. Täiskasvanutel võib ajuripatsi kesksagar olla kas väga väike või hoopis puududa.
Linnupesa
Pesad maapinnal
Kühmnokk-luik (Cygnus olor) ei kanna materjali oma pessa. Valitakse sobiv koht, tallatakse taimestik, munetakse munad ning emane lohistab enda ümber materjali, milleni ta pesalt ulatub. pisi|Keiserpingviini poeg
Ilma pesata linnud
Keiserpingviinid (Aptenodytes forsteri) ei tee aga üldse pesa. Pärast munemist paneb emane muna isase jalgadele ning isane katab muna nahakurruga.
Milhouse Van Houten
Milhouse Van Houten on tegelane animasarjas "Simpsonid".
Linnupesa
Laululindude pesad
Värvuliste (Passeriformes) alamselts laululinnud (Passeri) ehitab kõige tuntumaid ja keerukamaid pesatüüpe. Pesi ehitatakse eri suuruses ja kujuga.
Milhouse Van Houten
Ta käib Springfieldi Gümnaasiumi neljandas klassis, tema parim sõber on Bart Simpson, kuigi Bart teeb tihti tema kulul nalja (Milhouse on Barti tõttu sattunud isegi CIA tagaotsitavate nimekirja).
Estonian Dream Big Band
thumb|400px|Estonian Dream Big Band esinemas Tallinna Merepäevade admiraliteedi laval 16. juulil 2010 Estonian Dream Big Band on džässmuusikakollektiiv Eestist.
Milhouse Van Houten
Milhouse Van Houteni teksti loeb Pamela Hayden.
Estonian Dream Big Band
Estonian Dream Big Band on astunud üles mitmete tuntud lauljate ja muusikutega Eestist ja välismaalt. Näiteks Eesti muusikutest on bigbändiga esinenud Lembit Saarsalu, Paul Mägi, Silvi Vrait, Tõnis Mägi, Hedvig Hanson ja Mart Sander. Aastal 2002 andis Big Band koostöös Riho Sibulaga välja plaadi "Riho Sibul & Estonian Dream Big Band". Koostöös Hendrik Sal-Salleriga ilmus 2005. aastal plaat "Hendrik Sal-Saller & Estonian Dream Big Band".
Välismaa muusikutest on bigbändiga üles astunud Frank Foster, Lew Soloff, Ray Anderson, Irina Rodiles, Tim Hagans, Randy Brecker, Jukka Linkola, Ulf Wakenius, Marzi Nyman jpt.
Sapockin
Sapockin (transkribeerituna Sapotskin) on alev Valgevenes Hrodna oblastis Hrodna rajoonis. Alev on Sapockini külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on poola keeles Sopoćkinie, leedu keeles Sapackinė.
Sapockini valitsev tööstusharu on metsandus. Alev on kohaliku poolakate kogukonna keskuseks, erandlikuna terve Valgevene peale on seal kakskeelsed tänavasildid (valgevene keeles ja poola keeles), samuti asub seal Poola saatkond. Sapockinis on keskkool ja laste muusikakool. Alevis asuvad ka kultuurimaja ja kaks raamatukogu.
Ajalugu
Aastal 1514 said lähedal asuva Sviacki mõisa omanikeks Sopoćkod, ilmselt panid nad aluse ka Sapockinile ja seetõttu kannab see nime Sapockin. Alevit mainitakse esimest korda XVI sajandil. Toona kuulus Sapockin Trakai vojevoodkonda ja Hrodna maakonda. Põhjasõja ajal hõivasid asula Rootsi väed Karl XII juhtimisel. Aastal 1786 sai Sapockin õiguse korraldada laatasid. Aastal 1793 läks Sapockin üle Hrodna vojevoodkonda.
Poola jagamisel läks Sapockin aastal 1795 Preisimaa koosseisu. Aastast 1807 oli alev Varssavi hertsogiriigi osa, aga aastast 1815 oli asula Venemaa koosseisus. Algul kuulus Sapockin Augustowi kubermangu, hiljem aga Suwalki kubermangu.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Sapockin Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Kuni Teise maailmasõjani oli Sapockinis ka suur juutide kogukond, sõja ajal moodustati alevisse geto, kus tapeti 539 inimest. Aastani 1959 oli Sapockin Sapockini rajooni keskuseks. Aastal 1978 moodustati Sapockini botaaniline kaitseala.
Miguel Trauco
Miguel Ángel Trauco Saavedra (sündinud 25. augustil 1992 Tarapotos) on Peruu jalgpallur, kes mängib kaitsja või poolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Saint-Étienne ja Peruu jalgpallikoondises.
Trauco alustas klubikarjääri 2010. aastal kodumaa klubis Unión Comercio. 2016. aastal mängis ta Peruu kõrgliiga klubis Universitario. Sel hooajal mängis ta klubi 39 liigamängus, lõi ühe värava ja andis 11 väravasöötu ning valiti kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks.
2016. aasta lõpus sõlmis ta Brasiilia kõrgliiga klubiga Flamengo lepingu kolmeks aastaks.
2019. aasta juulis siirdus ta Saint-Étienne'i.
Koondisekarjäär
Debüüdi Uruguay rahvuskoondises tegi Trauco 6. augustil 2014 mängus Panama vastu.
2019. aasta Copa Américal valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu. Ta kuulus Peruu koondisse ka 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2016. aastal Copa América Centenariol.
Luutsniku raamatukogu
Luutsniku raamatukogu on raamatukogu Võru maakonnas Rõuge vallas Luutsniku külas Läti piiri lähedal.
Raamatukogu juhataja on Aili Valb.
Ajalugu
1917. aastal asutati Kikre Raamatukogu Selts, millele hangiti korjanduse teel 200 raamatut. Selts suleti 1920. aastal ning raamatukogu läks värskelt asutatud haridusseltsile Valgustaja. 1930. aastal koliti raamatukogu endise Luutsniku mõisa hoones asuvasse koolimajja.
1965. aastal pälviti Eesrindliku raamatukogu aunimetus ning pikaajalist raamatukogujuhatajat Jaan Loogi autasustati ENSV kultuuriministeeriumi aukirjaga.
2023. aasta algul tegi Rõuge vald ettepaneku raamatukogu sulgeda.
Causapscal
Causapscal on linn Kanadas Québeci provintsis Bas-Saint-Laurenti halduspiirkonnas.
Pael (püünis)
Pael (ka silmus) on tugevast nöörist püünis metsloomade ja lindude püüdmiseks.
Spinalógka
Spinalógka (kreeka keeles Σπιναλόγκα) ehk Kalydón (Καλυδών) on saar Kreeta kirderannikul Eloúnda lahes. Plaka küla lähistele jääv saar kuulub Lasíthi piirkonnaüksusse. Lisaks moodustab saar osa Kalydóni saarepiirkonnast.
Saar asub samanimelise Spinalógka poolsaare (ehk "Suure Spinalógka") läheduses. See tekitab sageli segadust, kuna ühte nime kasutatakse nii saare kui ka kõrvalasuva poolsaare kohta. Saare tänapäevane ametlik kreekakeelne nimi on aga Kalydón (Καλυδών).
Pael (püünis)
Tihti kinnitati pael kasvavast puust või tugevamast oksast vibu külge, mis püsis painutatud asendis puupulga abil või kasutati maasse löödud looga ja tallalauast(-pulkadest) luku abi. Sööta haarav lind või loom mässis end silmusesse või vedas silmuse kokku. Oks tõmbas saagi üles või vabanes lukk linnu või looma raskuse mõjul. Samal põhimõttel, kuid tugevamate paeltega püüti metskitsi või rebaseid. Kepi külge kinnitatud jõhvsilmusega on püütud isegi hauge ja ahvenaid.