cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karl XIII
Abielu
Veel Adolf Fredriku valitsusajal plaanis Karli ema teda Brandenburg-Schwedti markkrahvinna Philippinega paari panna. Nüüd, kus Gustav oli troonile tulnud ning taastanud absolutistiliku monarhia, trotsis ta ema plaane ning leppis kokku oma venna abielu Hedvig Elisabeth Charlottega, kes oli ka Karli nõbu ning tollal vaid 15-aastane. Paar abiellus 7. juulil 1774. vasakul|pisi|Hedvig Elisabeth Charlotte Gustav, kes oli ise 1766. aastal juba abiellunud, jättis troonipärija saamise kohustuse Karlile. 1775. aastal hakkasidki õukonnas levima uudised, et Hedvig ongi rasedaks jäänud. Varsti tuli aga välja, et see on vale. Gustav otsustas siis ise troonipärija sigida. 1778. aastal sündis talle poeg, tulevane kuningas Gustav IV Adolf. Lovisa Ulrika avaldas Gustavi isaduse üle kahtlust, kuid Karl toetas oma venda edasi, kuigi ta ise oli emale just selliseid kuulujutte edastanud. pisi|Karli ja Hedvig Elisabeth Charlotte abielu tähistav medaljon Karli ja Hedvigi abielu polnud õnnelik ning mõlemad pidasid abieluväliseid suhteid. Karli armukeste hulka kuulusid näiteks õuedaam ja harfimängija Augusta von Fersen, laulja ja näitleja Charlotte Eckerman, õuedaam Mariana Koskull ning baleriin Charlotte Slottsberg. Viimasel oli kuninga üle suur mõju. 1772. aastal sai Karl Augusta von Ferseniga ka poja, Karl Lövenhielmi. 1790. aastatel hakkas Karli tervis reuma tõttu halvenema.
Huvialad
Karl huvitus üleloomulikkusest ja müstikast. Väidetavalt oli ta tol ajal ka ennustaja Ulrika Arfvidssoni ning meediumi Henrik Gustav Ulfenklou klient. 1811. aastal asutas Karl endanimelise ordeni. Ordeniga autasustati vaid luterlasi, kes kuulusid Rootsi vabamüürlaste ordusse.
Sõjaväeteenistus ning muud ametikohad
Kuna Gustav oli tihti välismaal, täitis tema kohustusi kodumaal Karl. 1777. aastal reisis Gustav Venemaale ning Karlist sai tema regent. 1780. aastal viibis kuningas Spas, mille tõttu oli Karl lühikest aega Rootsi vägede ülemjuhataja. Samal aastal määras Gustav Karli oma poja regendiks, juhul, kui ta peaks alaealisena võimule tulema. Gustavi Itaalia ja Prantsusmaa reisi ajal Karl aga kõrgemaid kohustusi ei saanud. 1785. aastal tutvus ta Gustav Adolf Reuterholmiga, kellel oli tema üle hiljem suur mõju. Reuterholm oli Gustavi vastane, mispärast viimane teda eriti ei usaldanud.
1785. aastal pakuti Karlile Kuramaa aadlike poolt maa hertsogi tiitlit, mida toetas ka Gustav, kuid mis siiski ei materialiseerunud. Vene-Rootsi sõja puhkemisega 1788. aastal määrati Karl Rootsi mereväe ülemjuhatajaks. Ta juhtis Rootsi laevastikku Hoglandi, Saarema ja Tallinna merelahingutes.
1789. aastal aitas Hedvig Elisabeth Charlotte organiseerida vastupanu Gustav III-le. Opositsiooni kuulusid ka Fredrik Adolf ja Reuterholm. Nende plaani järgi pidi Karl ennast kujutama kui Gustav III Liidu- ja Julgeolekuseaduse vastast ning hiljem ka saama ise kuningaks. Karl oli aga tegutsemisvõimetu, mille tõttu vandenõu läbi kukkus. Kuigi Karl oli paljude Gustavi vaenlastega tuttav, pole kindel, kas ta kuninga tapmisplaanidest midagi teadis.
Tegevus Gustav IV Adolfi valitsusajal
pisi|Gustav Adolf Reuterholm vasakul|pisi|Gustav IV Adolf Gustav III atentaadi järel 1792. aastal oli Karl kuni 1796. aastani Gustav IV Adolfi regent. Veel enne surma oli Gustav oma venna testamendis valitsusest kõrvale jätnud. Õukondlaste nõuannetel võttis Gustav selle käsu tagasi, kuid 29. märtsil laiendas ta oma testamendi koditsilli järgi valitsuse võimu, mis oleks Karli enda võimu tõsiselt kärpinud. Selle käsu järgi oleks Karlist saanud vaid valitsuse esimees, mis ise koosnes aga Gustavi toetajatest. Peale kuninga surma kuulutas Karl, et ei ole suuteline testamendis kirjeldatud tingimustel valitsuse juhi kohta vastu võtma. Hiljem kuulutati koditsill kehtetuks. Karl oli aga nõus valitsuse esindajaid oma nõukokku võtma, kuid sellel lubadusel suurt kaalu ei olnud.
Peatselt eemaldati valitsusest Gustavi toetajad ning tagasi kutsuti ka Reuterholm. Paljudele Gustavi mõrvakatses osalenutele määrati kerged karistused ning moodustati ka uus valitsus, mille liikmed pooldasid vaid Karli ning tema kaaskondlasi. Kuigi kuningavõimul enam piiranguid ei olnud ja Karl sai valitseda absolutistlikult, ei sekkunud ta siiski eriti riigi valitsemisse ning jättis suurema osa asju Reuterholmi otsustada, mistõttu oli tal riigis suur mõjuvõim. Regendivalitsuse tegevus viis Rootsi välispoliitilise isolatsioonini.
Karli ja Hedvig Elisabeth Charlotte abielu oli puhtalt formaalne ning kumbki teineteisele suurt tähelepanu ei pööranud. Kuigi Karl käitus oma abikaasaga tihti halvasti, jäi too talle ustavaks. 1790. aastate lõpus nende suhe paranes ning 1797–1798 sündis paaril kaks last. Lovisa Hedvig ja Karl Adolf. Esimene sündis aga surnuna ning teine elas vaid nädal aega. Suurest kaotusest toibumiseks võttis paar ette kuni 1799. aasta novembrini kestva reisi.
Karl XIII valitsusaeg
pisi|Karl XIII 1813. aastal Troonile tõustes oli Karl 60-aastane ning kehva tervisega. 1809. aasta novembris sai ta insuldi ning pidi mitu kuud ametiasjadest eemal olema. Kuninga võimu piiras veel hiljuti vastu võetud põhiseadus. 1809–1810. aasta talvel prooviti kuninga võimu taas tugevdada, kuid Karli haiguse tõttu kukkus see läbi. Sel ajal sai Karli suureks nõuandjaks välisminister Lars von Engeström.
Mihhail Prohhorov
Mihhail Dmitrijevitš Prohhorov (sündinud 3. mail 1965 Moskvas NSV Liidus) on vene suurärimees.
Karl XIII
Karl XIII valitsusaeg
Uueks troonipärijaks sai üks Napoleon Bonaparte marssalitest, Jean-Babtiste Bernadotte. Bernadotte kuulutati 1810. aasta 21. augustil kroonprintsiks, uueks nimeks sai ta Karl Johan. Ta ise jõudis Rootsi alles novembris, mispeale Karl ta adopteeris.
Mihhail Prohhorov
Ta kandideeris 2012. aasta Venemaa presidendivalimistel, kus kogudes 7,98 % valijate hääli, saavutas 3. koha. Seejuures Moskvas ja Peterburis tuli Vladimir Putini järel teiseks.
Karl XIII
Karl XIII valitsusaeg
Karl Johan, kes oli Rootsi poliitikute seas populaarne, võttis valitsemisest aktiivselt osa, eriti riigi välispoliitikast. 1814. aastal sõlmitud Kieli rahulepinguga loovutas Taani kuningriik Norra Rootsile. Kuna Norra polnud selle nõus, korraldasid Rootsi väed riiki sõjakäigu, mille tulemusena maa allutati. Nii sai Karl XIII ka Norra kuningaks ning valitses seal kui Karl II.
Mihhail Prohhorov
2008. aasta algul hinnati ta varandust 19,5 miljardile dollarile, 2009. aasta algul hindas Forbes selle suuruseks 9,5 miljardit dollarit. Kuna Prohhorovi vara vähenes võrreldes teiste oligarhidega suhteliselt vähem, tõusis ta Venemaa rikkaimaks inimeseks.
Karl XIII
Karl XIII valitsusaeg
Oma viimastel aastatel halvenes Karli tervis kiiresti ning kuningas kannatas vahel ka mälukaotuse all. Karl XIII suri 69-aastasena Riksdagi istungi ajal kuningalossis, 5. veebruaril 1818. Sama aasta septembris kuulutati järgmiseks kuningaks Karl Johan, kes valitses Rootsis Karl XIV Johani ja Norras Karl III Johanina.
Mihhail Prohhorov
Prohhorov oli aastatel 2008–2014 Venemaa Laskesuusatamise Liidu president. 2010. aastast on ta korvpalliklubi Brooklyn Nets omanikke.
Koos õde Irina Prohhorovaga asutas ta 2004. aastal kultuurialase heategevusfondi Mihhail Prohhorovi Fond. Fond on pälvinud mitmeid autasusid, sealhulgas 2010. aastal Kuldse Maski eripreemia panuse eest Venemaa teatrikunsti arendamisse.
Haridus- ja töökäik
Ta töötas aastatel 1989–1992 Moskvas asuvas Rahvusvahelise Majandusliku Koostöö Pangas juhtiva ametnikuna, 1993–1998 Moskvas 1993. asutatud Onexim Panga juhatuse esimehena, 1998–2000 Onexim Panga presidendina, 2001–2008 ettevõtte Norilski Nikel peadirektorina, 2006–2010 ettevõtte Poljus Zoloto direktorite nõukogu esimehena, 2010–2011 Poljus Zoloto peadirektorina ning 2007–2011 investeerimisfondi Onexim Group presidendina.
Suurärindus
2008. aastal müüs ta kauaaegsele äripartnerile Vladimir Potaninile 50-protsendilise osaluse ühises investeerimisettevõttes KM-Invest.
Prohhorov on ka Norilski Nikeli sõsarettevõtte, Venemaa suurima kullatootja Poljus Zoloto suurosanik.
2007. aastal asutas Prohhorov investeerimisfondi Onexim Group, mis keskendub kaevandussektorile, nanotehnoloogiale ja energeetikale.
Poliitika
25. juunil 2011 valiti Prohhorov partei Õiglane Üritus (Pravoje Delo) esimeheks. Esimehena asus ta seni liberaalsesse parteisse Vene natsionaliste värbama. 2011. aasta 15. septembril pidas partei Moskvas kaks konkureerivat kongressi, millest üks Prohhorovi tagandas. Prohhorovi sõnul oli kongress võltsitud, kuid kohtus seda tõestada on keeruline. Ta kutsus üles looma uut erakonda.
Isiklikku
Tema vanem õde on kirjanduskriitik Irina Prohhorova.
Jaanus Juul
Jaanus Juul (24. august 1946 Tallinn – 12. veebruar 2016) oli eesti pianist ja helilooja.
Ta lõpetas 1964. aastal muusikateooria erialal Tallinna Muusikakooli (Uno Naissoo õpilasena) ja 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Anatoli Garšneki klassis).
Ta oli aastatel 1972–2006 teatris Estonia ooperi- ja operetikontsertmeister ja 2006. aastast klaverihäälestaja.
Ta on esinenud Salongimuusika Trios. Aastatel 1977–1997 juhtis ta Kehtna operetirahvateatrit. Ta on kirjutanud sümfonieti, teinud orkestratsioone ja ansambliseadeid.
Ta oli 1977. aastast Eesti Teatriliidu liige.
Isiklikku
Ta oli 1999. aastast abielus viiuldaja Kadri Juuliga. Tema vend on tšellist ja muusikapedagoog Ivo Juul, õde Riina Juul on vioolamängija ja muusikapedagoog; nende isa Karl Juul (1911–1971) oli harrastusviiuldaja.
Margrete I
thumb|Margrete I Margrete I (märts 1353 – 28. oktoober 1412) oli Taani ja Norra kuninganna (1387–1412) ning Rootsi regent (1389–1412). Ta oli Valdemar IV Atterdagi tütar.
Pärast oma isa surma 1375 pani Margrete Taani troonile oma poja Olufi. Tema vanem õde Ingeborg tahtis troonile seada hoopis enda ja Mecklenburgi hertsogi Heinrich III poega, kuid Margrete osutus edukamaks poliitikuks ning saavutas oma tahtmise. Kui Margrete abikaasa Norra kuningas Håkon VI suri, sai Olufist ka Norra kuningas (Olav IV). Et Oluf oli alaealine, siis valitses mõlemat riiki tegelikult Margrete.
1387 suri Oluf aga järglasteta ning Norra ja Taani valisid oma valitsejannaks Margrete. 1389 sai ta ka Rootsi regendiks, kui ebapopulaarne kuningas Mecklenburgi Albrecht seal kukutati. Stockholmi linn jäi aga Albrechtile ustavaks ning see langes Margrete kätte alles 1398. aastal, kui Hansa Liit, mis oli linna alates 1395. aastast valitsenud, selle kaubandusprivileegide eest kuningannale andis.
Nii oli Margretest saanud kõigi kolme Põhjamaa valitsejanna. Et ta enda poeg oli surnud, pidi ta leidma uue valitseja, kes omaks legaalset pretentsiooni kõigile kolmele troonile. Ta leidis selle oma õetütre poja Pommeri Eriku näol, kes oli juba ametlikult Norra kuningas ning krooniti 1397 Kalmaris kõigi kolme riigi ühiskuningaks. Nii sai alguse Kalmari unioon, mille tegelikuks rajajaks oli Margrete. Et Erik oli veel alaealine, siis valitses ta viimase eest regendina, ent ka pärast tolle 18-aastaseks saamist oli Margrete kuni oma surmani Põhjamaade tegelik valitsejanna.
Vihmavari
pisi|[[Gustave Caillebotte'i (1848–1894) teos "Rue de Paris, temps de pluie" kujutab vihmavarjudega pariislasi sajumärjal tänaval. Õlimaal lõuendil, 1877]] pisi|[[Terrakotasõdalased|Terrakotasõdalaste armee sõjavanker külgekinnitatud vihmavarjuga. Qin Shi Huangdi hauakamber, u 210 eKr]] Vihmavari on kaasaskantav seadeldis, mida kasutatakse selleks, et ennast vihma eest kaitsta.
Vihmavari koosneb tavaliselt vettpidavast kangast või kilest, mis on kinnitatud metallist ribidest karkassile, mis omakorda kinnitub varrele, millest kinni hoitakse. Vettpidav kangas moodustab pea kohal katuse, mis kaitseb vihmavarju kandjat vihma eest.
Vihmavarje on kasutatud juba tuhandeid aastaid, need olid olemas nii muistses Assüürias, Kreekas, Egiptuses kui ka Hiinas. Hiinas tehti vihmavarjud tavaliselt siidist või õlipaberist ning karkass tehti bambusest. Euroopas said kaasaskantavad vihmavarjud laiemalt tuntuks 17. sajandil. Metallkarkassiga vihmavarju leiutas Samuel Fox 1852. aastal.
Otto von Freymann
Elulugu
Vene-Türgi sõja ajal 1809 sai ta Püha Vladimiri ordeni IV klassi ja 1826. aastal Püha Georgi ordeni IV klassi kavaleriks.
Perekond
Tema vanemad olid Nursi Freymannidest põlvnev kreisikohtu assessor, Iigaste mõisaomanik, vene leitnant Otto Reinhold von Freymann (1760 Kiuma − 1820 Iigaste) ja Juliane von Stackelberg (1766–1795), kes oli Piibe mõisniku Rudolph Magnus von Stackelbergi ja Marie Eleonore von Freymanni tütar. Tema lesestunud isa abiellus 1797. aastal kindralleitnant Ferdinand von Freymanni tütre, Võrumaa Rõuge kihelkonna Juba (Quellenhof) mõisaomaniku Ernestine Elisabeth von Freymanniga (1772–1830).
Tema nooremad vennad Gustav von Freymann (1789 – surnud Orenburgis) ja Hermann von Freymann (1791–1865) olid mõlemad Vene kindralmajorid ja Peterburis surnud poolvend Eduard von Freymann (1807–1861) Vene kindralleitnant. Vanem vend Rudolph von Freymann (1786–1850) oli Vene ooberst, Pärnumaa Ermistu mõisaomanik ning Narvas sündinud Püha Georgi ordeni kavaleri Karl von Freymanni (1861–1920; Карл Владимирович фон Фрейман) vanaisa.
Otto von Freymann abiellus 29. jaanuaril 1817 Charlotte Torklusega (1801 Burtnieki − 1848 Kiiev), kes oli Samuel Torkluse ja Charlotte Karoline von Jarmerstedi tütar. Abielust sündisid:
Hiljem abiellus ta 13. augustil 1850 Julie Karoline Konstantia Schwarziga (1811 Mahiloŭ − 1884 Peterburi), kes oli ooberst Nicolai Schwarzi tütar. Abielust sündis Kiievis 1851. aastal tütar Julie Elise Olga Marie von Freymann.
Karlsruher SC
pisi|Meeskond 2007/2008 Karlsruher Sport-Club Mühlburg-Phönix e. V. on Saksamaa linna Karlsruhe jalgpalliklubi. See mängib Saksamaa esiliigas 2. Bundesliga.
Klubi on asutatud 1894. aastal. Klubi on tulnud Saksamaa meistriks ühe korra, 1909. aastal. Saksamaa kõrgliigas mängis Karlsruher viimati hooajal 2008/09. Praeguses Bundesligas on Karlsruheri parim koht, mis saavutati kolmel korral 1990. aastatel.
Praegune koosseis
''Seisuga 18. juuli 2023''
Carl Edvard Johansson
Eskilstuna relvatehases töötades avastas Johansson, et kasutatavad kaliibrid ei taga piisavalt täpseid mõõtmeid ning otsustas ise nende valmistamise käsile võtta. Tema 1901. aastal loodud kaliibrite tolerants oli tuhandik millimeetrit ning 1907. aastal taotles ta patenti veelgi täpsematele kaliibritele. Johanssoni kaliibritel oli oluline roll nii rootsi kui ka kogu maailma masinatööstuses, eriti Ameerika autotööstuses.
1918. aastal asutas Johansson oma mõõtevahendeid tootva ettevõtte Ameerika Ühendriikides. Ettevõte sattus aga peagi majandusraskustesse ning Henry Ford omandas selle koos kõigi õigustega mõõtevahendeid toota. Ka Johansson ise asus tööle Ford Motor Companys, kus töötas 12 aastat, seejärel aga pöördus lõplikult Rootsi tagasi.
Doktor Tulpi anatoomialoeng
"Doktor Tulpi anatoomialoeng" on Rembrandti maal.
Tegemist oli Rembrandti esimese grupiportreega ning esimese tööga, mille ta signeeris oma täisnimega.
Maalil on kujutatud Amsterdami kirurge eesotsas doktor Nicolaes Tulpiga (1593–1674), kes parajasti räägib käe lihastest. Laip kuulub samal päeval poodud kurjategijale Aris Kindtile ja seda sündmust saab dateerida kuupäevaga 16. jaanuar 1632.
Kunstnik tõestas maaliga enda meisterlikku valguse käsitlemise oskust ning tõi valguse abil isikupäraselt esile kirurgide näod.
Süžee
Demonstratsioon leidis aset 16. jaanuaril 1632 ühes St Anthoniesmarkti lõunatorni kõrvalhoonetest. Dr Tulp ja tema kirurgidest kolleegid on kogunenuna ümber Adriaen Adriaenszi laiba. Ta oli kurjategija, hüüdnimega Aris Kint, kes oli läinud Leidenist Amsterdami õnne otsima. Mees vangistati ja mõisteti surma poomise läbi Utrechti vangivalvuri ründamise ja Amsterdami linnakodaniku vägivaldse röövimise eest. Pärast kohtuotsuse täideviimist võttis timukas mehe kaela võllast maha.
Pärast laiba puhastamist algas avalik lahkamine theatrum anatomicum’is. See oli poolringikujuline ruum, mille treppidel istus nii ülikooli ja linnavõimu esindajaid, kui publikut, kes tegeles söömise-joomisega, silmad imestusest suured. Mõne floriini eest said kõik vaadata kurjategijate lahtilõigatud kehasid, iiveldama ajavat laibalehka peletati viirukipannide suitsutamisega. Lahkamine oli midagi enamat kui pelgalt meelelahutus – see kinnitas, et protestantlik maailm edenes teaduslikus uurimistöös ja praktikas.
Huvitav on märkida, et dr Tulp alustas lahkamist käest, kuigi tavaks oli alustada kõhust. Seda enam, et tegelikult oli ta just spetsialist seedeelundite anatoomia alal. Selle põhjuseks võis olla Rembrandti soov väärtustada Tulpi professionaalset tööd, mis oli inspireeritud selliste suurte arstide saavutuste uurimisest nagu renessansi tähtsaim anatoom Andreas Vesalius. Protestantliku arusaama kohaselt soosis Jumal teadustööd ja meditsiiniuuringuid. Rembrandt esitles dr Tulpi kui uut Vesaliust, keda raamatu "De human corporis fabrica" kaanel oli samuti kujutatud kätt lõikamas. Sel moel tutvustas ta oma tähtsaimat teooriat, mille kohaselt edukas arstiamet eeldab praktiseerimist ja eksperiment on teadmise eelkäija. Selline lahkamine andis doktorile võimaluse näidata oma teadmisi ilma vajaduseta olla ümbritsetud veristest siseelunditest.
Rembrandt tahtis anda sellele sündmusele mõnevõrra dramaatilist värvingut, mis eristas seda Thomas de Keyseri või Michael Jansz van Miereveldi loodud grupiportreedest. Ta otsustas anda edasi kohalolevate inimeste liigutusi ja emotsioone. Kõik kohalviibijad on äratuntavad ning annavad oma panuse stseeni realistlikumaks muutmisel. Kirurgide pead on suunatud kõõluste ja painutajalihaste poole, millele dr Tulp tangidega osutab, samal ajal vasaku käega nende lihaste liikumist imiteerides. Kirurgide näod väljendavad tervet ilmete ja suhtumiste skaalat – algsest üllatusest kuni uudishimuni ning asjatundliku võrdlemiseni nende ees oleva käsikirjaga, mida dr Tulp kasutab käe anatoomia õpetamisel.
Püramiidi tipus on näha Frans van Loenen, kelle pilk on suunatud otse vaatajale, kuid kes osutab laibale, et meelde tuletada inimese surelikkust. Mõtet surma kohalolekust meie elus tugevdab laiba võpatamapanev nägu. See on surnud mehe, mitte subiectum anatomicum’i nägu. Naha kummalist kahvatust toonitab veelgi tugev valgustus ja elutu keha diagonaalne asend. Adriaen Slabrani pilk on suunatud laua otsas olevasse raamatusse. Harman Hartmansz on tõstnud pea paberilt, mida ta käes hoiab, et jälgida lahkamist. Jacob Block vaatab tähelepanelikult lahtilõigatud kätt ja dr Tulpi sõrmi, laskmata seejuures silmist laiba jalge juures olevat avatud raamatut. Jacob de Witti tähelepanu on suunatud kõõlustele, samal ajal on Matthijs Calkoen keskendunud dr Tulpi vasaku käe liigutustele.
Seletusi jagav õpetaja ise eristub teistest laiaäärelise kübaraga, mis rõhutab tema intellektuaalset autoriteeti. See on hetk, milles jumalik inspiratsioon ja arstipraktika ühinevad doktori kujus ja esitatakse metafüüsilise üldistusena. See töö, mis Amsterdami linnakodanikel avalikuks imetlemiseks välja pandi, avas Rembrandtile tee kuulsusele.
Moskva oblasti lipp
thumb|Moskva oblasti lipp. Moskva oblasti lipp on Venemaa haldusüksuse Moskva oblasti lipp.
Ametlikult võeti lipp kasutusele 3. detsembril 1997.
Lipu kirjeldus
Moskva oblasti lipuks on ristkülikukujuline punane kangas, mille vardapoolses ülanurgas on Moskva oblasti vapilt pärit püha Jüri valge ratsu seljas lohet tapmas. Kujutise laiuseks on 1/5 lipu pikkusest.
Birger Ljungström
Birger Ljungström (1872–1948) oli rootsi insener, leiutaja ja tööstur.
16-aastaselt ehitas ta jalgratta, millel olid vabajooksuga rattad ja tagarattapidur. Esimene katseeksemplar valmis 1892, seejärel läks jalgratas seeriatootmisse Svea nime all. Birger tegi palju koostööd oma venna Fredrik Ljungströmiga (1875–1964), koos leiutati uut tüüpi aurukatlad ja auruturbiin, Ljungströmsturbinen (patent 1894).
Teised tähtsad leiutised olid turbiinvedur ja õhueelsoojendi. Ljungströmi õhueelsoojendi märgiti ameerika inseneriorganisatsiooni ASME poolt ära ühe kõigi aegade tähtsama mehaanikaleiutisena. Tegemist on soojusvahetiga, mis parandab aurukatla kasutegurit, kasutades heitgaaside kuumust siseneva õhu soojendamiseks. Nüüdisajal on maailmas kasutusel üle 20 000 õhueelsoojendi.
Lars Magnus Ericsson
Lars Magnus Ericsson (5. mai 1846 Värmskog – 17. detsember 1926 Botkyrka) oli rootsi leiutaja ja ettevõtja, Ericssoni asutaja.
Lars Magnus kasvas üles väikeses Vegerboli külas Karlstadi lähedal. Kui ta oli 12-aastane, suri tema isa ja poiss pidi kaevurina tööle hakkama.
1867 oli ta kogunud piisavalt raha, et kodukülast lahkuda ja Stockholmi minna. Seal töötas ta kuus aastat ettevõttes Öllers & Co., mis peamiselt tootis seadmeid telegraafide jaoks. Ta näitas ennast andekana ning sellepärast sai ta kaks riiklikku stipendiumi, et aastatel 1872–1875 välismaal tööriistade valmistamist õppida. Üks ettevõtteist, kus ta töötas, oli Siemens & Halske.
Aastal 1900, 54-aastaselt loobus Ericsson oma ettevõttes töötamast. Ta hoidis selle aktsiaid aastani 1905 ja müüs siis need kõik maha.
Ericsson oli väga vähenõudlik ja tagasihoidlik mees, kes vältis tähelepanu ning isegi oma hauaplatsi palus ta tähistamata jätta. Ta vältis igasugust avalikku tähelepanu ega tahtnud enda jumaldamist. Sellegipoolest austasid töötajad Ericssoni sügavalt.
Vitali Abalakov
pisi|Vitali Abalakov (paremal) ja Jevgeni Abalakov Vitali Mihhailovitš Abalakov (vene Виталий Михайлович Абалаков; 13. jaanuar 1906 Krasnojarsk – 26. mai 1986) oli Nõukogude Liidu alpinist ja insener.
Abalakov sai tuntuks, juhtides 1934. aastal esimest nõukogude ekspeditsiooni, millel õnnestus vallutada Taga-Alai mäeahelikus asuv Lenini mäetipp. Hiljem juhtis ta veel kahte ekspeditsiooni selle mäe tippu ja vallutas 1936. aastal Tian Shani mäeahelikus asuva Han-Tengri mäetipu.
1935. aastal anti talle teenelise meistri tiitel alpinismis.
Tegevus alpinistina kahjustas oluliselt Abalakovi tervist ja juba 1930. aastate teisel poolel tunnistati ta I grupi invaliidiks.
Aastal 1938 arreteeris NKVD Abalakovi ja mitu tema ekspeditsioonide liiget, süüdistades neid luuramises Saksamaa kasuks, läänelike mägironimistehnikate propageerimises ja kodumaiste alpinistide saavutuste vähendamises. Mitmed tema kaaslased hukati, tal endal löödi ülekuulamiste ajal välja kõik hambad. Abalakov vabanes 1940. aastal.
1941. aastal ilmus tema mägironimisõpik "Основы альпинизма" ('alpinismi alused'), millest anti hiljem välja kaks kordustrükki ja mis on tõlgitud ka muudesse keeltesse.
Edaspidi tegutses ta mägironimistreenerina, pälvides 1961. aastal Nõukogude Liidu teenelise treeneri aunimetuse. Moskva spordiühingu Spartak juures tegutsev alpinistide meeskond, mida Abalakov treenis, võitis 12 korral üleliidulised meistrivõistlused mägironimises.
1957. aastal autasustati Vitali Abalakovit Lenini ordeniga, 1972. aastal ordeniga Austuse märk ja 1976. aastal aumärgiga "Teenete eest kehakultuuri ja spordi arendamisel". Ta oli ka oma sünnilinna Krasnojarski aukodanik.
Ta on maetud Moskva Kuntsevo kalmistule.
Vitali vend Jevgeni Abalakov oli samuti kuulus alpinist, kes vallutas 1933. aastal Stalini mäetipu. Vendade sünnilinnas Krasnojarskis kannab nende nime üks tänav ja toimuvad regulaarselt nendenimelised mägironimisvõistlused.
Sterlitamaki rajoon
Sterlitamaki rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Baškortostanis. Rajooni halduskeskus on Sterlitamak.
Rajoonis on 20 külaasundust, kus on kokku 111 asulat.
2010. aastal oli rajooni elanikest 35,6% venelased, 23,2% tatarlased, 21,6% baškiirid, 12,3% tšuvašid, 2,6% ukrainlased ja 2% mordvalased.
Gustaf Erik Pasch
Gustaf Erik Pasch (kuni 1806 Berggren, 3. september 1788 Norrköping – 6. september 1862) oli rootsi keemik ja leiutaja.
Pasch rajas koos Johan Edvard Lundströmi (1815–88) ja Alexander Lagermaniga (1836–1904) aluse rootsi tuletikutööstusele. 1844 sai Pasch patendi ohutule tuletikule, kus senikasutatud eluohtlik valge fosfor oli asendatud punase fosforiga, mis tikuotsa asemel paiknes tikutoosi küljel. 1845 asutas Lundström koos oma vennaga tuletikuvabriku, kus hakkas tootma ja täiustama Paschi leiutist. 1864 ehitas Lagerman esimese automaatse tuletikumasina, mis tegi võimalikuks tikkude masstootmise. Tema kombineeritud liin tootis nii tuletikke kui tikutoose ning pakkis tikud toosidesse.
Vladivostoki Lutš-Energija
Vladivostoki Lutš-Energija on 1958. aastal Vladivostokis asutatud Venemaa jalgpalliklubi. 2003. aastani kandis nime Vladivostoki Lutš.
Vladimir Lipp
Vladimir Lipp (1. juuli 1904 Peterburi kubermang Gattšina – juuli 1977 Tallinn) oli Eesti NSV riigitegelane.
Päritolu
Vladimir Lipu isa Eduard töötas Gattšina raudteejaamas mitmetel töödel, oli keiserlike jahimaade (1917 moodustati selle asemel sovhoos) valvur. Ta suri 1920. aastal. Ema oli kodune, suri 1929.
Elukäik
1913 läks Lipp õppima Gattšina algkooli, siis kõrgemasse algkooli. Maist 1919 kuni sügiseni 1920 töötas remonditöölisena raudteel.
Aastast 1919 oli ta Venemaa Kommunistliku Noorsooühingu liige. 1921 lõpetas täiskasvanute õhtuse kommunaalkooli, novembris 1920 läks VK(b)P Gattšina rajoonikomiteesse tehnilisele tööle, oktoobris 1921 suunas komsomoliorganisatsioon ta õppima vabrikutehasekooli lukksepp-mehaanikuks. 1924 lõpetas Lipp noorte pioneerijuhtide kursused, ÜLKNÜ Gattšina maakonnakomitee kutsus ta oma käsutusse: Lipp tegutses laste kommunistliku organisatsiooni – noorpioneeride maakonnabüroo esimehe asetäitjana.
1925 saadeti ta omal soovil Družnaja Gorka (Orinansavotta) riiklikku klaasitehasesse pioneerijuhiks, septembrist 1926 oli samas tehases ÜLKNÜ sekretär.
1926. aastal astus ta ÜK(b)P-sse. Oktoobrist 1928 töötas Družnaja Gorka klaasitehases gradueerijana, 1930–1932 oli gradueerijate tsehhi ülem.
1932. aastal valiti Lipp tehase ÜK(b)P büroo koosseisu ja ta sai tööst vabastatud parteisekretäriks.
1933–1934 oli ÜK(b)P Gattšina rajoonikomitee tööstussektori juhataja, 1934–1935 vabriku Grammofon parteikomitee sekretär, 1935–1936 marksismi-leninismi üheaastase kursuse kursant Puškinos, 1936–1937 ÜK(b)P Leningradi oblasti Demjanski rajoonikomitee sekretär.
Aastatel 1937–1941 oli Lipp Tosno metsatehase direktor. Ümberpaigutamise põhjus oli, et ta tädi koos tütrega elas Eestis.
1941 töötas Gattšina rajoonis Siverski puidutöötlemistehase direktorina, augustis 1941, Saksa vägede lähenemisel Leningradile, evakueeriti koos tehasega Vologda oblastisse. Hiljem evakueerus koos perega Krasnojarski.
ÜK(b)P Krasnojarski kraikomitee ja kohaliku tööstuse kraivalitsus suunasid ta tööle Jemeljanovski rajooni tööstuskombinaadi juhatajaks, kus töötas märtsini 1942. Siis kutsuti ta Punaarmeesse.
Teises maailmasõjas
Teises maailmasõjas teenis Vladimir Lipp 249. Eesti Laskurdiviisi poliitosakonnas vaneminstruktorina, oli diviisi parteikomisjoni liige (majori auastmes).
Tegevus Eesti NSV-s pärast teist maailmasõda
1945–1946 oli ta EK(b)P KK Parteikolleegiumi liige ja täitis ka parteikolleegiumi sekretäri kohuseid , 1946–1947 EK(b)P KK sekretäri asetäitja kaubanduse ja ühiskondliku toitlustamise alal (ja KK vastava osakonna juhataja).
Aastast 1947 oli Lipp EK(b)P KK aparaadi algorganisatsiooni sekretär, 1947–1948 kaubanduse ja ühiskondliku toitlustamise osakonna juhataja, 1948–1951 plaani-finants-kaubandusosakonna juhataja, 1951–1953 kergetööstuse osakonna juhataja 2. detsembril 1952 kinnitati ta EKP KK Büroo otsusega Eesti NSV Ministrite Nõukogu asjadevalitsejaks.
Kuna NLKP KK juures asuva Partei Kontrollkomisjoni otsusega oli avaldatud V. Lipule vali noomitus parteiliikme arvestuskaardile kandmisega NLKP KK instruktsioonide rikkumise eest partei liikmemaksude kogumisel ja nende üle kontrolli teostamata jätmise eest, siis EKP KK büroo otsusega 31. märtsist 1953 muudeti otsus Eesti NSV Ministrite Nõukogu asjadevalitseja kohale määramiseks ära.
1953–1954 oli Lipp EK(b)P KK administratiiv- ja kaubandus-finantsorganite osakonna juhataja asetäitja;
1954–1957 Eesti NSV toidukaupade tööstuse minister;
1962–1970 EKP KK asjadevalitseja.
10. märtsil 1970 vabastati Lipp asjadevalitseja kohalt seoses pensionile minekuga (üleliiduline personaalpension 160 rubla kuus eluajaks).
Külvar Mand
Külvar Mand (sündinud 29. mail 1965 Paides) on Eesti arst (anestesioloog) ja poliitik.
Haridus
Ta lõpetas 1991. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ravi erialal.
1996. aastal läbis ta Ameerika Ühendriikides erakorralise meditsiini õppe.
Töö
1992. aastast töötas anestesioloogina Rakvere Haiglas ja Järvamaa Haiglas. 2000. aastast töötas Pärnu Haiglas anestesioloogina ja erakorralise meditsiiniabi teenistuse juhatajana.
2001. aastal sai ta Pärnu kiirabijuhina tuntuks metanoolimürgistuse saanud ohvrite abistamisega.
Aastatel 2003–2005 oli ta Sotsiaalministeeriumi abiminister.
Aastatel 2005–2007 oli ta Pärnu Haigla juhatuse liige. Hiljem on ta töötanud Ida-Tallinna Keskhaigla ja Järvamaa haigla anestesioloogina, samuti Soomes Savitaipale tervisekeskuses.
Ühiskondlik ja poliitiline tegevus
2002. ja 2005. aasta kohalikel valimistel valiti ta Res Publica nimekirjas Pärnu Linnavolikogu liikmeks.
2003. aastal valiti ta Res Publica nimekirjas isikumandaadiga Riigikogu X koosseisu liikmeks. Ta oli Riigikogu liige 2003. aasta märtsist oktoobrini ja kuulus sotsiaalkomisjoni. Tema volitused lõppesid seoses sotsiaalministeeriumi abiministri ametikohale asumisega.
2007. aastal valiti ta Isamaa ja Res Publica Liidu eestseisuse liikmeks ja IRLi Pärnumaa piirkonna esimeheks.
2013. aasta detsembrist on ta Koeru vallavolikogu esimees ja hiljem aseesimees.
Sporditegevus
Autoralli Eesti meistrivõistlustel E-klassis on ta Kristo Puusepa kaardilugejana võitnud 4 pronksmedalit (2002, 2003, 2006 ja 2008). Tegeleb auto- ja motospordi võistluste meditsiinilise julgestusteenuse korraldamisega. Ta on Rahvusvahelise Mootorrattaspordi Föderatsiooni litsentsiga arst.
Frans Lindqvist
Frans Wilhelm Lindqvist (16. märts 1892 – 17. september 1931) oli rootsi leiutaja.
Lindqvist sündis Västergötlandis, kuid kolis juba noorena elama Stockholmi, kus asus tööle firmas AB Separator. Koos oma vennaga leiutas ta petrooleumpõleti, mis patenteeriti 1880. aastate lõpus. Uus põleti ei tahmanud ega suitsenud, sest enne põletisse jõudmist kütus aurustati. Lindqvist nimetas oma toote priimuseks; selle järgi sai nime ka tema väikefirma Primus.
Koos Johan Svenssoniga hakati priimuseid 1892. aastal tööstuslikult tootma. Müügiedule nii Rootsis kui ka välismaal aitas kaasa ärimees B. A. Hjorti panus, kellele kuulus Primuse (ja ka näiteks tellitava mutrivõtme) müügi ainuõigus kogu maailmas.
1910. aastatel toodeti aastas üle poole miljoni priimuse. Kokku toodeti Lindqvisti loodud mudelit umbes 50 miljonit. 1930. aastal töötas tema Stockholmi tehases üle 500 inimese.
FK Moskva
FK Moskva oli Venemaa jalgpalliklubi, mis tegutses aastatel 1997–2009.
Carl Nyberg
Carl Richard Nyberg (28. mai 1858 Arboga – 1939) oli rootsi leiutaja, tööstur ja lennunduspioneer.
1881. aastal leiutas Nyberg leeklambi. Ta oli tuntud ka kui lennunduspioneer, kelle katsed aurumootoriga lennukiga naabritele palju nalja tegid. Ta täiustas muuhulgas ka aurumasinaid, lennukeid, laevapropellereid ja paljusid teisi seadmeid.
Viking Line
pisi|Viking XPRS Tallinna lahel Viking Line on Soome laevakompanii, millele kuuluvad parvlaevad sõidavad Läänemere laevaliinidel. Viking Line on aastakümneid olnud Silja Line'i konkurent, nüüdseks on see ettevõte Tallinki peamine konkurent Soome ja Rootsi vahelistel liinidel, aga ka Tallinna–Helsingi liinil.
Viking Line'i tegevdirektor (CEO) on 2010. aastast Mikael Backman; varasem tegevdirektor Nils-Erik Eklundi kuulub nüüd ettevõtte nõukogusse.
Viking Line'i aktsia on noteeritud Helsingi Börsil. Laevakompanii on tuntud oma tasakaaluka majanduspoliitika ja säästliku majandamise poolest ning olnud ettevaatlik laevastiku uuendamisel. Hiljutise kasumi abil kavatseb Viking Line tellida 2 uut laeva Turu–Stockholmi liinile. 8. veebruaril 2010 ütles Viking Line üles Viking ADCC ehituslepingu, sest laevatehas ei suutnud tähtajast kinni pidada.
22. detsembril 2010 sõlmisid Viking Line ja STX Finlandi Turu laevatehas lepingu uue parvlaeva ehitamiseks, mis valmis jaanuaris 2013. Viking Grace on maailma esimene suur parvlaev, mille Wärtsilä peamasinad töötavad vedela maagaasiga. Laevale on lisatud ka rootorpuri.
Aprillis 2017 sõlmis Viking Line lepingu uue parvlaeva ehitamiseks Hiina Xiameni laevatehasega. 2800 reisijakohaga laev Viking Glory pidanuks valmima 2020. aastal, kuid sai valmis alles detsembris 2021 ning hakkas 1. märtsil 2022 sõitma Turu-Stockholmi liinil. Suveks 2017 tõi Viking Line Tallinna-Helsingi liinile kiirparvlaeva Express, mida turundatakse nimega Viking FSTR.
Tellitud, kuid pole kunagi kohale toimetatud
Nimekiri ei ole täielik.
Moritzburg
Moritzburg on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Meißeni kreisis Moritzburgi vallas.
Hero
Hero tähendab inglise keeles kangelast.
"Hero" on mitme filmi originaalpealkiri:
Slängis võib hero tähendada heroiini.
Hero ja Leandros olid vanakreeka mütoloogias õnnetult surnud armastajapaar.
Väiko-Tiilige
Väiko-Tiilige ehk Väike-Tiilike on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Misso valda.
Hüperinflatsioon
Hüperinflatsioon on olukord, kus inflatsioon on (riigi) kontrolli alt väljunud. See väljendub kiires hinnatõusus, samal ajal kui valuuta kaotab väärtust.
Formaalselt defineeritakse hüperinflatsiooni inflatsioonina, mis on suurem kui 50% kuus. Mitteformaalselt kasutatakse terminit palju väiksemate protsentide puhul.
Hüperinflatsiooni seostatakse tavaliselt sõdade, sõdade järelmõju, sotsiaal-poliitiliste murrangute või muude kriisidega, mille tõttu valitsusel ei ole piisavaid vahendeid maksuraha kogumiseks.
Eestis toimus hüperinflatsioon eriti just 1990. aastatel.
Baltzar von Platen
pisi|Baltzar von Platen (1960) Baltzar von Platen (24. veebruar 1898 Malmö – 1984) oli rootsi leiutaja.
Von Platen ehitas 1921. aastal koos Carl Muntersiga liikuvate osadeta külmkapi ning osales aastal 1953 maailma esimeste sünteetiliste teemantide valmistamisel.
Tiilige
Tiilige ehk Tiilike on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Küla kuulub Luhamaa nulka. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Võru maakonna Misso valda.
Berliini Tegeli lennujaam
Berliini Tegeli lennujaam (IATA: TXL, ICAO: EDDT, ametlik nimi Berlin International Airport, ka Otto Lilienthali nimeline lennujaam) oli Berliini peamine rahvusvaheline lennujaam kuni Berliini Brandenburgi lennujaama avamiseni 31. oktoobril 2020. Tegeli lennujaam suleti 8. novembril 2020.
Viimane Lufthansa lend Tegelisse (lend 1954 Münchenist) maandus lennujaamas 7. novembril 2020 kell 20:17: tavapärase Airbus A319 asemel lendas seekord Airbus A350-900. Tagasilend (lend 1955) tõusis lennujaamast õhku kell 21:44. Kõige viimane lend lennuväljalt (Air France'i lend 1235 Pariisi) väljus lennujaamast 8. novembril 2020 kell 15:10. Air France oli ka esimene lennufirma, mis alustas lende Tegelisse 2. jaanuaril 1960.
See asub Berliini põhjaosas Reinickendorfi linnarajoonis Tegeli linnaosas. 2010. aastal teenindas lennujaam enam kui 15 miljonit reisijat ning 2014. aastal ületas reisijate arv 20 miljonit. See oli reisijate arvu poolest Berliini suurim ja Saksamaa suuruselt neljas lennujaam.
Ajalugu
Lennujaam avati 1948. aastal ühe, Euroopa pikima lennurajaga (2400 m).
1960. aastal sai Tegel Lääne-Berliini pealennujaamaks, kui linna toonase põhilennujaama – Tempelhofi lennujaama lennurajad hakkasid jääma liiga lühikeseks uutele reaktiivreisilennukitele nagu Boeing 707, Douglas DC-8 ja Aerospatiale Caravelle. Esimese lennufirmana hakkas Tegelisse lendama Air France 2. jaanuaril 1960.
Pärast lennujaama sulgemist 2020. aastal hakati sealses piirkonnas arendama uut linnajagu, mis on mõeldud umbes kümnele tuhandele inimesele. Lennujaamahoone on ajaloomuistisena kaitse all ning seal hakkab tegutsema Berliini Beuthi Rakenduskõrgkooli linnaarenduskeskus.
Kaasani Rubin
Kaasani Rubin on Venemaa jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas. Klubi tuli 2008. ja 2009. aastal Venemaa meistriks.
Tserebi
Tserebi ehk Tserepi ehk Tšerepi ehk Terimäe on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Küla kuulub Luhamaa nulka. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Võru maakonna Misso valda.
Soompea
Soompea oli küla Virumaal Iisaku kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. 1977 liideti Soompea küla Kuremäe külaga.
Asulat on nimetatud 1536 nime all Soempe ja 1796 Soompä.
Carl Munters
pisi|Carl Munters Carl Georg Munters (22. märts 1897 Dala-Järna – 1989) oli rootsi leiutaja.
Luutsna jõgi
Luutsna jõgi on jõgi Tartumaal, Emajõe parempoolne lisajõgi. Tuntakse ka Lustna jõena.
Luutsna jõgi saab Alakülas ja suubub Emajõkke 27,7 km enne suuet Vana-Kastre küla lähistel. Jõe pikkus on 25,4 km pikk ja valgla pindala 126,1 km².
Niederau
Niederau on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Meißeni kreisis Niederau vallas.
Wonder Showzen
"Wonder Showzen" on ameerika sketšikomöödia, mida näidatakse telekanalil MTV2. Saade sai alguse aastal 2005. Saate loojad on John Lee ja Vernon Chatman.
Niederau
Niederaus on raudteejaam Leipzigi–Dresdeni raudteel. Jaam avati 1842. aastal. Alates 2009. aastast on jaamahoone eravalduses. Jaama läbivad regulaarselt rongid, mis sõidavad Dresdenisse, Riesasse ja Leipzigi.
Ziantšurinski rajoon
Ziantšurinski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Baškortostanis. Rajooni halduskeskus on Isjangulovo.
Rajoonis on 15 külaasundust, kus on kokku 78 asulat.
2010. aastal oli rajooni elanikest 70,6% baškiirid, 15,1% venelased, 11,8% tatarlased ja 1% tšuvašid.
Moskva oblasti Saturn
Moskva oblasti Saturn on Venemaa Ramenskoje linna jalgpalliklubi, mis hooajal 2010 mängis riigi kõrgliigas.
Varasem nimi on olnud Krõlja Sovetov (1946–1957), Trud (1958–1959) ja Saturn-REN TV.
Paul Cook
pisi|Paul Cook Paul Cook (sündinud 20. juulil 1956 Londonis) oli legendaarse punkansambli Sex Pistols trummar. Enne seda mängis ta bändis The Strand.
Bioloogia
Bioloogia uurib eluga seotut. Piltidel: soolekepike, sõnajalgtaim, gasell, koljatmardikas pisi|[[Koduveis]] pisi|[[Nisu]] pisi|[[Ümarmürkel]] pisi|[[Adru Fucus serratus]] pisi|[[Bakter Gemmatimonas aurantiaca]] pisi|[[Halobakterid|Halobakterite klassi kuuluv ürg]] pisi|[[Bakteriofaagide hulka kuuluv viirus]] Bioloogia (varem on eesti keeles kasutatud ka sõnu eluteadus ja bionoomia) on loodusteaduse haru, mis uurib elu.
Toodsi (Setomaa)
Toodsi (ka: Tootsi, Tutšino) on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Bioloogia
Bioloogia uurib kõiki planeedil Maa elavaid organisme (nende ehitust, talitlust, kasvu, paljunemist, päritolu, evolutsiooni, levikut jne) ning organismide kooslusi.
Toodsi (Setomaa)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Võru maakonna Misso valda.
Bioloogia
Bioloogia tähtsamad meetodid on vaatlus, kirjeldus, võrdlus ja eksperiment.
Elusorganismidega seotud saladused on inimesi köitnud ajast aega. Üks osa uudishimust johtub tahtest kontrollida eluprotsesse ning kasutada loodusressursse. Paljudele küsimustele on leitud ka vastuseid ning see on tunduvalt parandanud inimeste elukvaliteeti.
Inimest, kes tegeleb sügavamalt bioloogiliste probleemidega, nimetatakse bioloogiks.
Valdkonnad
Bioloogiasse kuulub hulk uurimisvaldkondi, mida sageli vaadeldakse ka omaette distsipliinidena. Nad uurivad elu eri tasandeid ja tahke:
Suuremaid organismide rühmi käsitlevad viroloogia (viirused), mikrobioloogia (bakterid, arhed ja protistid), botaanika (taimed), mükoloogia (seened) ja zooloogia (loomad). Nende raames eristatakse kitsamaid harusid, näiteks algoloogiat ja protistoloogiat.
Bioloogia üldiste ja teoreetiliste aspektidega tegelevad üldbioloogia, teoreetiline bioloogia ja biosemiootika.
Ajalugu
pisi|[[Carl von Linné]] Mõiste "bioloogia" elusorganisme käsitleva teaduse nimetusena võeti kasutusele 19. sajandi algul. Varasemaid bioloogilisi uuringud tehti üldise loodusteaduste, filosoofia või meditsiini raames.
Vanaaja bioloogilised teadmised ja uuringud olid peamiselt kirjeldavat laadi, ehkki pakuti ka välja (tänapäeva mõistes naiivseid) seletusi eluprotsesside põhjuste kohta. Olulisemaid kirjutisi on teada Theophrastoselt, Hippokrateselt, Aristoteleselt, Plinius Vanemalt, Galenoselt.
Keskaeg tõi bioloogiasse vähe uut. Kvalitatiivne areng algas taas renessansiajal koos üldise huvi kasvuga loodusteaduste vastu. Väga oluliseks sammuks oli mikroskoobi leiutamine 17. sajandil, mis võimaldas vaadelda väiksemaid eluvorme ja avastada organismide rakulise ehituse.
18. sajandil jätkus maailma bioloogilise mitmekesisuse kirjeldamine ning arvelevõtmine, mis viis organismide teadusliku süstemaatika väljatöötamiseni, millele vahest suurima panuse andis Carl von Linné välja töötatud binaarne nomenklatuur.
19. sajandist pärineb mitu pöördelise tähtsusega saavutust: evolutsiooniteooria väljatöötamine (Charles Darwin), rakuõpetuse teke (Rudolf Wirchow jt), embrüoloogia teke (Georges Cuvier, Karl Ernst von Baer), mikrobioloogia teke (Robert Koch, Louis Pasteur), biokeemia teke (Emil Fischer, Otto Warburg jt). Sajandivahetusel hakkasid välja kujunema ka geneetika (Gregor Mendel, Thomas Hunt Morgan) ja ökoloogia.
Uued suuremad läbimurded järgnesid 20. sajandi teisel poolel pärilikkuse mehhanismide selgitamisega (James Watson, Francis Crick, Jacques Monod, Edward Lawrie Tatum, Rosalind Franklin jpt). Molekulaarbioloogia kiire areng tõi kaasa arengu ka teistes bioloogia harudes: ilmusid uued vaated evolutsioonile (Motoo Kimura, Ernst Mayr, Richard Dawkins jt), biosüstemaatikale (Lynn Margulis, Carl Woese jt), arengubioloogiale (Christiane Nüsslein-Volhard, Edward B. Lewis jt). 20. sajandi lõpu tähtsaimaks saavutuseks võib pidada mitmete organismide (kaasa arvatud inimese) genoomide täielike järjestuste kindlakstegemist.
Arne Tiselius
thumb|Arne Tiselius
Arne Wilhelm Kaurin Tiselius (10. august 1902 Stockholm – 29. oktoober 1971 Uppsala) oli rootsi biokeemik, Uppsala ülikooli professor (1938–1968). Ta pälvis 1948. aastal Nobeli keemiaauhinna elektroforeesi kasutamise eest valkude analüüsil.
Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu
Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu, ka Petrogradi Nõukogu (lühend Petrogradi TSN või TSSN; vene keeles Петроградский совет рабочих и солдатских депутатов, Петросовет), oli Venemaa Keisririigi pealinnas Petrogradis 27. veebruaril (vkj)/12. märtsil 1917 moodustatud nõukogude esindusorgan.
Algselt 1917. aastal moodustati Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu sotsiaaldemokraatlike parteide VSDTP (menševikud, bolševikud), Sotsialistide-Revolutsionääride Partei (parem ja vasakesseerid) jt. esindajatest.
27. veebruari (vkj)/12. märtsi õhtul Tauria palees peetud istungil valiti ka nõukogu täidesaatev võimuorgan, nõukogude täitevkomitee, mille esimeheks valiti VSDTP menševike fraktsiooni esimees Nikolai Tšheidze, asetäitjateks ehk seltsimeesteks aga esseeride esindaja Aleksandr Kerenski ja menševik M. Skobelev. Täitevkomiteesse kuulus 15 liiget, sh ainult kaks bolševike esindajat Aleksandr Šljapnikov ja Pjotr Zalutski.
14. märtsil 1917 valiti täitevkomiteesse lisaks kümme soldatite ja madruste esindajat, kelle seas oli samuti ainult kaks bolševike esindajat A. Paderin ja A. Sadovski.
Kommunistide võimuhaaramine
22. märtsil (9. märtsil vkj) 1917 moodustasid VSDT(b)P liikmed Petrogradi TSN-i bolševike fraktsiooni (40 inimest) ja alustasid agitatsiooni uute liikmete valimiste korraldamiseks, et saavutada Nõukogus ülekaalu. Muudatuste tulemusena said juunikuuks 1917. bolševikud juba ligi 400 kohta ning suurem läbimurre võimu haaramisel tuli bolševikel pärast Kornilovi mässu tõkestamist koostöös Aleksandr Kerenski valitsusega.
8. oktoobril (25. september vkj) 1917 toimusid Petrogradi TSN presiidiumi valimised, milles enamuse said bolševikud, kes edaspidi dikteerisid Petrogradi Tööliste ja Saadikute Nõukogu tegevust võimuhaaramisel.
25. oktoobril (12. oktoober vkj) 1917 võttis Petrogradi TSN vastu otsuse Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee loomiseks, mille eesmärk oli relvastatud riigipöörde korraldamine.
7. novembril (25. oktoober vkj) 1917 Smolnõis aset leidnud Petrogradi TSN-i erakorralisel istungjärgul kuulutas Vladimir Uljanov riigipöörde toimumisest ajaloolise lausega:
10. detsembril (27. november vkj) 1917 Petrogradi TSN pleenumil valitud uue täitevkomitee koosseisus oli 34 bolševikku ja 10 vasakesseeri.
1918. aasta aprillis nimetati esindusorgan Petrogradi Tööliste ja Punaarmeelaste Saadikute Nõukoguks ning 1920. aasta augustis Petrogradi Tööliste, Talupoegade ja Punaarmeelaste Saadikute Nõukoguks.
Petrogradi Nõukogu juhid
Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu ja Leningradi (1924) linna Saadikute Nõukogu juhid
Si xiang
Neli sümbolit (neli kujundit; bigrammid; Si xiang; 四种爻象) on neli kahejoonelist guad ehk kaksjoont. Need kujutavad Yin'i ja Yang'i (vari ja valgus) vastastikuse toimega seotud nelja omadust. Tekkivad Yin ja Yang kahest algest ja tekitavad omakorda Kaheksa kolmjoont (Pa-gua).
Kuna neid kujutatakse kahe joone kombinatsioonina nimetatakse neid Lääne tõlgetes  di- ja bigrammideks. Igal märgil on oma nimi: Vana Yin老陰, Noor Yang 少陽, Noor Yin 少陰 ja Vana Yang 老陽. thumb |600px|Neli kujundit
Peale nende on olemas ka kolme joone kombinatsioonist tekkivad kolmkaksjooned. Kui kuusjoonte märkimiseks kasutatakse kolmjoonte arve (1-8), siis võib tekkivaid kahearvulisi arvukombinatsioone (vanas hiina kirjas asuvad kohakuti) nimetada ka kaheksakaksjoonteks. Selline kõrvalmärgistus levis Songi dünastia ajal Shao Yong'i (Shao Kangjie) poolt kasutusele võetud ennustamise läbi.
Išimbai rajoon
Išimbai rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Baškortostanis. Rajooni halduskeskus on Išimbai.
Rajoonis on 1 linnaasundus, 13 külaasundust, kus on kokku 87 asulat.