cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Soldina tänav
Kolmas eelnõu
25. oktoobril toimunud istungil toetas Narva Linnavalitsuse nimekomisjon Albert-August Tiimanni tänava ümbernimetamist Soldina tänavaks ja Ancis Daumani tänava ümbernimetamist Kivilinna tänavaks. 12. detsembril 2018 kiitis Narva linnavalitsus tänavate ümbernimetamise eelnõu heaks ja edastas selle Narva linnavolikokku kinnitamiseks. Postimehele teadaolevalt oli osa volikogu saadikuid (näiteks kultuuri- ja spordikomisjoni esimees Vladimir Butuzov) nimemuutuse vastu, tuues ühe peamise põhjusena välja registrite muutmise ja uute tänavasiltide paneku liiga suure kulu. Ants Liimets hindas need väited absurdseks ning tema sõnul käinuks elektroonilise registri andmete muutmine kiirelt ja tasuta ning tänavasiltide vahetuse kulu polnuks suur. Narvas võimul oleva fraktsiooni "Narva − Meie Kodu" liige Aleksei Mägi ütles, et volikogu otsus oleneb eelnõule lisatud seletuskirjast – eelmisel korral olevat seal olnud "vaid emotsioonid inimeste mahalaskmise kohta, ehkki mingeid tõendeid ära toodud ei olnud".
2019. aastal küsis Narva linnavalitsuse Arhitektuuri ja Linnaplaneerimise Amet kohanimenõukogult ekspertarvamust Tiimanni ja Daumani tänavanimede vastavuse kohta Kohanimeseadusele ning kas neid oleks vaja seadusest tulenevalt muuta. Toetudes Valdur Ohmanni ülevaatele Daumani ja Tiimanni tegevusest toetas Tartu Ülikooli Eesti ajaloo professor Tõnu Tannberg 2019. aasta 28. märtsil kohanimenõukogule saadetud ettepanekus seisukohta, et Daumani ja Tiimanni tänavanimed on vastuolus kohanimeseadusega. Kohanimenõukogu teatas seejärel 1. aprillil Narva linnavõimudele, et tegemist on sobimatute tänavanimedega, mis tuleb ära muuta. Seejuures osutati seadusesättele, mille kohaselt tuleb kohanime määramisel välistada sobimatust Eesti aja- ja kultuurilooga. Samas aga ei käinud see seadus juba olemasolevate nimede kohta ja selle alusel ei saanud sundida omavalitsusi vanu nimesid muutma.
2019. aasta novembris tegi ülemaailmne peterburilaste klubi ettepaneku nimetada Albert-August Tiimanni tänav ümber Georg Otsa tänavaks. Laulja ja näitleja Georg Ots sündis Petrogradis, tema isa, ooperilaulja Karl Ots, sündis Narvas ning tema vanaisa, koorijuhi Hans Otsa algatusel loodi 1874. aastal Narvas esimene eesti selts "Ilmarine" ühendamaks teatri- ja muusikaarmastajaid. Narva volikogu esimehe Irina Janovitši sõnul edastati peterburilaste ettepanek volikogu linnamajanduse komisjonile arutamiseks.
6. aprillil 2020 võttis Narva linnavalitsus tänavanimede muutmise eelnõu menetlusest tagasi. Sellist asjade käiku selgitades tõi linnapea Aleksei Jevgrafov välja, et "eelnõu on olnud mitmeid kordi volikogu komisjonides arutluses, kuid ei ole leidnud senini komisjonide poolt heaks kiitmist ja ei ole jõudnud volikogu päevakorda", et "eelnõu tagasikutsumise põhjuseks ei ole eesmärk tänavanimetuste muutmata jätmine vaid põhjuseks on vajadus eelnõu täiendamiseks ja lisa põhjenduste koostamiseks, et oleks võimalik volikogus menetlust uuesti alustada ja lõpule viia" ning et "käesoleval ajal on menetlusse võetud Riigikogus "Kohanimede muutmise seadus 208 SE", mis täpsustab kohanimede määramist". Narva opositsioonipoliitiku Katri Raigi hinnangul oli Narva poliitiline võim toitnud end riigile vastandumisest ja kahest tänavanimest (Daumani ja Tiimanni) oli saanud põhimõtte küsimus: kes võidab, kas riik või linn. Raigi meelest seostus Narva inimestele nimede vahetus sellega kaasnevate kuludega ja pole aus süüdistada neid "punamõrtsukate kaitsmises", sest Daumani ja Tiimanni tausta ning Eesti riigi tekkimise lugu lihtsalt ei tunta. Lisaks kardetavat, et riik tahab ühtlasi Puškini tänava nime muutmist.
Neljas eelnõu
25. juulil 2020 tegi riigihalduse minister Jaak Aab Narva linnale ettepaneku vahetada esimesel võimalusel sobimatud tänavanimed Eesti aja- ja kultuurilooga sobivate nimedega. 29. oktoobril võttis Riigikogu, suuresti just Narva kaasuse tõttu, vastu kohanimeseaduse muudatuse, mille järgi ei saa enam panna tänavatele nime, mis oleks pühendatud Eesti Vabariigi loomise, põhiseadusliku korra püsimise või Eesti iseseisvuse taastamise vastu tegutsenud isikutele. Ühtlasi tuli muuta ka juba varem pandud sellised nimed. Narva linnavalitus teatas, et Arhitektuuri- ja Linnaplaneerimise Ametile on tehtud ülesandeks valmistada ette eelnõu sobimatute tänavanimede asendamiseks. Jaak Aab väljendas seisukohta, et kuigi nüüd on alus sundida nimesid muutma kasvõi kohtu kaudu, siis kuna Narva linn on lubanud lõpuks küsimusega tegeleda, siis esialgu tuleks neile selleks võimalus anda.
Hiljem uueks linnapeaks saanud Katri Raik ütles 2021. aasta augustis, pingelise kohaliku võimuvõitluse ajal, et tänavate ümbernimetamise teema pole hetkel linnas kõige aktuaalsem küsimus ja volikogust see läbi ei läheks. Viimast olevat talle öelnud volikogu esinaine Tatjana Stolfat. Keskerakondlase Stolfati sõnul suhtuks ta nimemuutusse positiivselt, kui "küsitaks ka kodanike arvamust" ja lisas, et "olulist rolli mängib ka rahastamine, mis aitab vähendada negatiivset reaktsiooni selles küsimuses ja kaasab kodanikke linna aktiivsesse ellu." Keskerakondlasest volikogu kultuurikomisjoni esimees Vladimir Butuzov ütles, et tema toetab antud tänavate ümbernimetamist, selles olevat ka fraktsiooni sees kokku lepitud ja vastav ettepanek tehtud, aga seda ei võetud arutusele. Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni aseesimees Ilja Fjodorov teatas, et ta "pole selle vastu, kui leiduvad uued tänavanimed, millega Narva elanikud rahul on" ja et "parem oleks, kui selles osas tehtaks küsitlus või referendum." Valimisliidu "Meie Narva" fraktsiooni aseesimees linnavolikogus Viktor Šemarin ütles, et tema nimemuutmiste vastu pole, aga seda on takistanud võimulolijate vastuseis ja käesoleva hetke, kus Raiki püütakse linnapea kohalt maha võtta, ebastabiilsus ning arvas, et eesootavad valimised võivad tuua selguse ja nimeküsimuse lahendamise.
Narva linnavolikogu avaldas Katri Raigile 16. augustil umbusaldust ja 26. augustil sai uueks linnapeaks Ants Liimets. Oktoobris oma ametiaja viimasel ringsõidul Narvat külastanud president Kersti Kaljulaid kinkis uuele linnapeale tänavasildid "Soldino" ja "Kivilinna", et ärgitada tagant tänavate ümbernimetamist.
Ajakirjanik Erik Kalda ütles 2022. aasta veebruaris lahenduseta nimeküsimust kommenteerides, et „tundub, et asi pole siin niivõrd nende punategelaste nimedes, vaid mingis arusaamatus põhimõttes seista järjekordselt vastu mingile oletatavale Eesti riigi "kollile", mida ju tegelikult pole, aga millega on narvalasi aastaid hirmutatud.”
Pärast 2021. aasta oktoobris toimunud linnavolikogu valimisi taas linnapeaks saanud Katri Raik ja uus moodustatud valitsuskoalitsioon, kuhu kuulusid "Katri Raigi nimekiri" ja Eesti 200, ei pidanud tänavanimede muutmist prioriteetide hulka kuuluvaks teemaks. 2022. aasta veebruaris ütles Raik, et vastav dokument otsustati siiski volikogule menetlemiseks saata, aga volikogus tehtavat otsust ta prognoosida ei oska. Samas lisas ta, et inimesed suhtuvad tänavanimede muutmisse valulikult ja ta ei taha, et selle pärast algaks uus mälestusmärkide sõda. Märtsis antud intervjuus ütles Raik Venemaa-Ukraina sõja kontekstis tänavanimede teema kohta, et "praegu ei ole lihtsalt aeg" ning "rahu ja turvalisus on kallim kui miski muu."
Juulis 2022 antud intervjuus ütles riigihalduse minister Riina Solman, et Ukraina sõja tõttu on tekkinud "moraalselt soodne pinnas" ebasobivate monumentide ja kohanimede, sealhulgas Tiimanni tänava nime, eemaldamiseks. Solman märkis, et kohanime seadust plaanitakse muuta nii, et juhul kui kohalik omavalitsus seadusega vastuollu minevat nime ise ära ei muuda, siis saab ümbernimetamise õiguse minister. Augustis ütles linnapea Katri Raik, et tänavanimede muutmise eelnõu on volikokku saadetud, aga esialgu mitteametlikult ja kavas on seda veel fraktsioonijuhtidega arutada, sest eelnõu kohest heakskiitmist ta ei uskunud. Narva volikogu esimees Vladimir Žavoronkov arvas, et hiljuti linnas toimunud punamonumentide teisaldamise tõttu on hetkel 90% narvalasi nimemuutuste vastu.
Septembris 2022 saatis riigihalduse minister Riina Solman Narva linnapea Katri Raigile kirja, kus osutas mitme Narva tänavanime vastuolule seadusega ja palus anda kahe nädala jooksul vastus, kuidas linna küsimuse lahendada kavatseb. Vastuseks tegi linnavalitsuse ekspertide komisjon ettepaneku sobimatud nimed ära muuta. Alber-August Tiimanni tänav saaks ettepaneku kohaselt nimeks Soldina, viitega kunagisele Soldina mõisa maale. Plaani järgi arutab küsimust veel Narva volikogu ajaloolise pärandi komisjon ning eelnõu peaks oktoobris jõudma linnavalitsuse istungile ja hiljemalt detsembris volikokku.
21. detsembril 2022 toimunud linnavalitsuse korralisel istungil otsustati esitada Narva Linnavolikogule vastuvõtmiseks otsuse eelnõu "Ametlike kohanimede määramine (tänavate ümbernimetamine: Albert-August Tiimanni tänav Soldina tänavaks; Ancis Daumani tänav Kivilinna tänavaks; Soldino tee Suur-Soldina teeks)".
26. jaanuaril 2023 toimunud linnavolikogu istungil kiideti heaks otsuse eelnõu, mille järgi nimetatakse Albert-August Tiimanni tänav ümber Soldina tänavaks ja Ancis Daumani tänav Kivilinna tänavaks. Tänavasiltide vahetamisega alustati 2023. aasta aprillis.
Jaagup Alaots
Jaagup Alaots (27. juuli 1940 Tartu – 15. oktoober 2012) oli eesti loomaarstiteadlane.
Ta lõpetas 1958. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1965. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaariateaduskonna.
Aastal 1976 kaitses ta teemal "Tibude lümfoidkoe varajased histoloogilised muutused tervetel ja pulloroosihaigetel tibudel" veterinaariakandidaadi väitekirja.
Pärast akadeemia lõpetamist teenis ta Nõukogude armee sideväes.
Seejärel töötas ta aastatel 1967–1968 peaveterinaararstina Uula sovhoosis (asus praeguses Puhja vallas). Aastal 1968 kutsuti ta teadurina tööle Balti Tsonaalsesse Teadusliku Uurimise Veterinaarlaboratooriumisse, kus ta töötas aastani 1979. Seal valmis ka tema kandidaadiväitekiri.
Eesti Põllumajanduse Akadeemias algas tema pedagoogiline tegevus 1972. aastal: õppejõuna patoloogilise histoloogia alal tollases patoloogilise anatoomia, loomatervishoiu ja parasitoloogia kateedris. Septembris 1979 asus ta korralise õppejõuna tööle veterinaariateaduskonna sise- ja nakkushaiguste kateedris; tema vastutada oli kogu epizootoloogia valdkonna õppetöö. Aastal 1987 valiti ta dotsendi ametikohale. Aastal 1996 sai ta epizootoloogia professoriks.
Muskuspart (perekond)
Muskuspart (Cairina) on haneliste seltsi kuuluv perekond veelinde.
Jaagup Alaots
Lisaks õppetöökoormusele osales ta veiste leukoosi uurimisgrupi töös. Lisaks täitis ta ka administratiivseid kohustusi, olles aastatel 1982–1994 veterinaariateaduskonna teadusprodekaaniks ja aastatel 1996–2000 loomaarstiteaduskonna nakkushaiguste instituudi juhataja, samuti osales ta teaduskonna nõukogu, metoodikakomisjoni ja teiste otsustuskogude töös.
Muskuspart (perekond)
Perekonda kuulub üks liik – muskuspart (Cairina moschata).
Jaagup Alaots
Ta õpetas üle 25 aasta (1979–2006) loomaarstiüliõpilastele epizootoloogiat ja loomade ning lindude nakkushaigusi. Selle kõrvalt leidis ta aega emakeelse õppekirjanduse koostamiseks.
Muskuspart (perekond)
Varem arvati perekonda muskuspart ka tontpart (Asarcornis scutulata).
Saaremaa jalgpallikoondis
Saaremaa jalgpallikoondis on Saaremaad mitmetel jalgpallivõistlustel (põhiliselt Saarte Mängudel) esindav esindusmeeskond.
Koondis ei kuulu küll FIFAsse ega UEFAsse, ent on Saarte Mängude Liidu (inglise Island Games Association) liige.
Koondise peatreener on Sergei Zamogilnõi.
Koondise esimene mäng oli 27. juunil 1999, kui vastamisi oldi Gröönimaa koondisega. Saaremaa kaotas mängu 1:4.
Christian Benteke
Christian Benteke Liolo (sündinud 3. detsembril 1990 Kinshasas) on Belgia jalgpallur, kes mängib ründajana Major League Socceri klubis D.C. United ja Belgia jalgpallikoondises.
Klubikarjäär
Aastatel 2012–2015 mängis ta Aston Villas, aidates meeskonna FA Cup'i finaali.
Christian Benteke perekond kolis Sairist Belgiasse Mobutu Sese Seko režiimi ajal.
Hooajal 2015–2016 mängis ta Liverpoolis ja aastatel 2016–2022 Crystal Palace'is.
Friedrich III (Baden-Baden)
Elu
Friedrich oli Rudolf IV ja Oettingeni Maria vanem poeg.
Christian Benteke
Koondisekarjäär
Ta kuulus Belgia noortekoondisse 2007. aasta noorte maailmameistrivõistlustel Lõuna-Koreas, kus ta tegi kaasa kolmes mängus ja lõi ühe värava.
Friedrich III (Baden-Baden)
Abielu ja lapsed
Friedrich abiellus Baden-Badeni markkrahvi Rudolf Hesso tütre Margaretaga ja nad said järgmised lapsed:
Christian Benteke
Koondisekarjäär
Debüüdi Belgia rahvuskoondises tegi ta 19. mail 2010 sõprusmängus Bulgaaria vastu. Esimese värava rahvuskoondises lõi ta 15. augustil 2012 mängus Hollandi vastu.
Ta kuulus Belgia koondisse 2016. ja 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Cristiano Lucarelli
Cristiano Lucarelli (sündinud 4. oktoobril 1975 Livornos) on endine Itaalia jalgpallur (ründaja).
Klubikarjääri jooksul mängis ta Itaalia kõrgliigas Atalanta, Lecce, Torino, Livorno, Parma ja Napoli ridades, Hispaania kõrgliigas Valencias ning Ukraina kõrgliigas Donetski Šahtaris. Hooajal 2004–05 oli Lucarelli Itaalia kõrgliigas suurim väravakütt (24 väravat).
Itaalia jalgpallikoondises mängis Lucarelli aastatel 2005–2007 kokku kuuel korral ja lõi kolm väravat. 1996. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus Itaalia olümpiameeskonda.
Pärast jalgpallurikarjääri lõppu alustas Lucarelli tööd treenerina. Alates 2019. aastast on ta Itaalia tugevuselt kolmanda liiga klubi Catania peatreener.
Helme-Tõrva Kristuse Sündimise kogudus
pisi|Vene Õigeusu [[Tõrva kirik 1915. aastal koos preestrimajaga]] Helme-Tõrva Kristuse sündimise kogudus oli õigeusu kogudus Valga maakonnas Tõrva vallas Tõrvas aastatel 1880–1950. Kogudusele kuulus Helme-Tõrva Kristuse sündimise kirik aastatel 1905–1950.
Ajalugu
Helme-Tõrva Kristuse sündimise kirik valmis 1905. aastal ning selle pühitses Riia ja Miitavi piiskopkonna piiskop Agafangel Kristuse sündimise auks. 1944. aastal sai kiriku üks kellatorn mürsutabamuse ja vigastas katust.
Pärast II maailmasõda toimusid jumalateenistused kirikla korteris. Helme-Tõrva õigeusu kogudus registreeriti uuesti 1947. aastal. Valgamaa Täitevkomitee esitas kogudusele nõudmise taastada pühakoda 1. juuniks 1949. Selle nõude täitmine oli väikesele kogudusele võimatu. Koguduse nõukogu pöördus piiskopkonna valitsuse poole palvega eraldada kiriku remondiks 35 000 rubla, kuid see palve jäi rahuldamata. Tõrva rajooni loomise järel 1950. aastal võõrandati kirikla, samuti koguduse viimane tuluallikas – 5 ha maad. Koguduse majast välja tõstetud ja maa kaotanud preester Vassili Olter lõpetas jumalateenistuste pidamise ning läks erru. Vene Õigeusu Kiriku Nõukogu usuasjade volinik Aleksander Tarassov likvideeris Helme-Tõrva Kristuse sündimise koguduse 10. detsembril 1950.
Pärast koguduse sulgemist kasutati laguneva katusega pühakoda lina- ja tsemendilaona ja Tõrva Piimakombinaadi valmistoodete "jääkeldrina". Selle maja võlvide all on ka võrkpalli mängitud. 1980. aastail tulid kirikuvaremetesse Tõrva Keskkooli noored, kes unistasid sinna kultuuriliseks tegevuseks kooskäimiskoha rajada. Valga KEKi juhtkond (esimees Helmuth Pastarus) tuli Tõrva linnavalitsusele ja noortele appi. Kuna poliitiliselt polnud lubatud kirikut taastada, siis hakati paberite järgi endistele kirikumaadele "noorte väljaõppekeskust" rajama.
Tõrva Täitevkomitee tellimusel hakati 1987. aastal kirikut taastama – restaureerimise käigus loobuti tornidest ja kuplitest. 1990. aastal valminud hoone võeti kasutusele kultuurimajana. EELK ostis 3. augustil 1994 endise kirikuhoone Helme kogudusele, 1997. aastast kuulub endine pühakoda renoveeritud kujul sihtasutusele Tõrva Kirik-Kammersaal.
Duvetiin
Duvetiin ehk düvetiin on toimses või atlass-siduses kootud kangas, mille parem pool on tugevalt karustatud, nii et see meenutab väljanägemiselt sametit. See võib olla puuvillane ja villane, või ka siidkangas, mida erandlikult toodeti 20. sajandi algul.
Ajaloost
1922. aastast pärineb üks reklaam, mis kiidab naistemantlite villase duvetiini kõrget kvaliteeti. Sel ajal oli kangas uus ja sensatsiooniline leiutis, mis vallutas ka Pariisi moelava. Duvetiini ei valmistatud mitte vaid villast, vaid oli olemas ka siidduvetiin, millest valmistati ülikondi, kleite ja muid rõivaid.
Kümme aastat hiljem jõudis puuvillane duvetiin teatrimaailma ning seda hakati valgust absorbeeriva materjalina kasutama eesriiete, akside ja horisontide kangana. Teatris kasutatavale duvetiinkangale on lisatud enamasti süttimisvastane pinnaviimistlus.
Kangast on sageli kasutatud tarbekangana ka televisioonis ja filmis. Näiteks kasutati Star Treki esimeses sarjas avakosmose illusiooni loomiseks musta duvetiinkardinat, mis oli kaetud pealeliimitud sädeleva pulbriga - aknaavast paistis see tuhandete tähtedega tähistaevana.
Mińce
Mińce on küla Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Białystoki maakonnas Choroszczi vallas. Mińce asub Choroszczist ligi 7 km lõunas ja Białystoki kesklinnast umbes 11 km lääneedelas.
Aich
Aich on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Liezeni ringkonnas.
Mińce
Küla on esmamainitud 1558. aastal.
Aich
thumb|Vaade Aichile
Karl Laumets
Karl Laumets (sündinud 31. juulil 1990 Tallinnas) on eesti näitleja ja lavastaja.
Ta lõpetas 2016. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (27.lend). Samal aastal asus tööle Vanemuise teatris näitlejana, 2020. aasta sügisest töötab Vanemuise teatris lavastajana.
Talgud
pisi|Talgud Saaremaal 1913. aastal pisi|Maantee korrastamise talgud 1944. aastal Talgud (ainsuses talgu) on talupojakultuurist pärit ühistöö millegi ärategemiseks, mis nõuab rohkem tööjõudu, kui ühel perel, majapidamisel vms on.
Ühistöö edasiarendatud vormiks on ühistegevus. 20. sajandi filosoofias ja eluseletamises süvenes arusaamine mõtlemise ja tegemise tihedast sünkroonsest sidususest keeruliste protsesside korraldamisel. Eestis on nimetatud sellisel eesmärgil rakendatavat meetodit mõttetalguteks.
Talud
Eestis peeti 19. sajandil lõikus-, heina-, sõnnikuveo-, kartulivõtu-, palgiveo-, linakitkumis-, lõugutamis-, ropsimis- jm talguid. Vähem levinud olid näiteks sõbatalgud (villa kraasimine ja lõnga ketramine) ja sulenoppimistalgud.
Talgutele kutsuti sugulasi ja naabreid, talgute korraldaja pakkus neile tasuta sööki ja jooki. Perenaine küpsetas tingimata värsket leiba või koguni saia. Võimaluse korral tapeti lammas või oinas. Toidud, mis olenesid piirkonna tavadest ning talu jõukusest, püüti valmistada võimalikult maitsvad. Talgulauale kuulus keedetud või praetud liha, või, rannaladel kala, mida söödi leiva või keedetud kartulitega. Ida-Eestis oli kombeks keeta kapsaid. Toitude hulka kuulusid ka erinevad pudrud ja supid.
Talgu lõpusöögiks anti tavaliselt tanguputru. Talgud lõppesidki ühise söömaaja ja lõbutsemisega. Õhtul pärast tööd joodi õlut, tantsiti, mängiti, kiiguti.
Mõisad
Alates 16. sajandist muutus pärisorjuse ajal kohustuslikuks teokoormiseks mõisatalgu, peamiselt viljalõikuse lõpetamiseks. Töö lõppes talgupeoga (talkus). 18. sajandil mõisatalgutel enam süüa ei antud, talgutööde lõpul anti viina.
20. sajand
20. sajandil vähenes Eestis talgute pidamine, peamiselt korraldati sõnnikuveo- ja rehepeksu talguid. Kolhooside loomise järel, 20. sajandi keskpaigast alates, talguid enam ei korraldatud.
Nüüdisaeg
Mõneti elab talgute korraldamise tava ka tänapäeval, kui tehakse ühele perele üle jõu käivaid kiireloomulisi töid, näiteks kartulivõtt, kolimine, hoone või rajatise ehitus jms.
Talguid loodusalade hooldamiseks korraldavad regulaarselt Pärandkoosluste Kaitse Ühing, Eestimaa Looduse Fond ja Eesti Muinsuskaitse Ümarlaud. Väiksemates asulates korraldatakse ühiskoristustöid kevadeti, et heakord oleks tasemel.
Inimene kadus
"Inimene kadus" on Urmas E. Liivi 2000. aastal valminud dokumentaalfilm, mis räägib olukorrast, kuhu satuvad inimesed, kelle lähedane jääb teadmata kadunuks.
Mirja
Mirja on naisenimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Mirja 100 naisel. Mirja oli levikult 765. naisenimi.
Naised ettevõtluses
alt=Prototron konkurssi võitja hINF autasustamisel|pisi|[[Prototroni suvevooru 2017 üks võitjatest, arsti digivisiidi süsteemi arendav hINF autasustamisel]] Naised ettevõtluses moodustavad kõigist maailma ettevõtjatest umbkaudu kolmandiku. Euroopa Liidus on üksikettevõtjate seas naisi 34,4% ja iduettevõtjate seas 30%. .
Ettevõtlust peeti enne 20. sajandit meeste pärusmaaks, kuid soolise võrdõiguslikkuse ideede levides ning jõudes ühiskondlikku tegelikkusse on naiste osalus ettevõtluses tõusnud tänapäevaks võrreldavaks meeste osalusega. Seejuures iseloomustab naiste motivatsiooni ettevõtluses osaleda pigem põhinemine vajadusel, samas kui ettevõtlusega tegelemise põhjuseks meeste hulgas on pigem võimaluse kasutamine. Ettevõtlus naiste seas on kõrgem arengumaades ja madalam arenenud maades.
Eesti naised ettevõtluses
Eestis on ettevõtlus naiste seas kasvavas trendis, nt aastatel 2014‒2016 kasvas see 11,7 protsendi võrra. Samas on jätkuvalt naisjuhtidega ettevõtete osakaal vaid 5 protsenti, kuigi Euroopa Liidu keskmine on tõusnud 10 protsendini ning Eesti on naisettevõtluse indeksi 2015. aasta uuringu järgi maailmas 22. kohal. 2017. aastal oli Eestis naiste osakaal kuni kolm ja pool aastat tegutsenud ettevõtjate seas ligi 12% (Lätis oli see 9,6%, Soomes 5,6% ja Saksamaal 3,1%). Populaarseimad valdkonnad, kus naised ettevõtlust alustavad on tervise- ja sotsiaalteenuste ning hariduse valdkond, samuti hulgi- ja jaekaubandus ning selliste professionaalsete teenuste pakkumine nagu näiteks finants, raamatupidamine ja administreerimine.
Naised infotehnoloogia erialadel
Olgugi et infotehnoloogia on valdkonnana Eestis eelisarendatud, siiski on SA Kutsekoja andmetel valdkonna sooline struktuur on tugevalt meestekeskne. Mehed moodustavad 71 protsenti põhikutsealade töötajatest, naised 29 protsenti, tarkvaraarendajate, elektroonikainseneride ja infotehnoloogiakompetentsiga juhtide hulgas küündib meeste osakaal 80 protsendini. Naisi on 55 protsenti tootmise operaatorite hulgas, tarkvaraanalüütiku ja -arhitekti põhikutsealal töötajatest on naised veidi alla poolte töötajatest.
Naiste osakaalu tõstmise ning infotehnoloogia kui eriala populaarsuse tõstmiseks on Eestis sellised algatused nagu Tech Sisters ja Superheroes. Teaduskeskus Ahhaa osaleb tüdrukute seas STEM-erialade populariseerimise algatuses HYPATIA jpm.
Saaremaa Blues
pisi|Albumi kaas "Saaremaa Blues" on Anti Kuusi CD-album (debüüt), mis ilmus aprillis 2019.
Plaadil on 10 lugu, mille muusika ja kaheksa loo tekstid on kirjutanud Anti Kuus. Kahe loo tekstid (1 ja 3) on kirjutanud Sulev Oll. Stiililiselt on muusika rokk (meloodiline või romantiline rokk).
Plaadi salvestas, miksis ja produtseeris Henri Kuus vahemikus november 2017 – veebruar 2019 AKTA Stuudios. Masteringi tegi Elmu Värk (Matrix Studio).
MUUSIKUD Plaadil mängivad: Mathieu Spaeter (kitarrid), Raul Vaigla (bass), Andrus Lillepea (trummid), Madis Kukk (hammondorel) ja Henri Kuus (kitarrid). Plaadil laulavad: Anti Kuus (solist), Marilin Kongo (taustalaulja), Kersti Leppik (taustalaulja), Sander Sokk (taustalaulja), Tenno Toomistu (taustalaulja), Madli Ainsalu (taustalaulja) ja Liisu Siimer (taustalaulja).
ÜMBRIS Ümbrise kujundas Karl Sander Kasemaa. Ümbrise kaanefotol ja CD-l on Kaugatuma merevaade legendaarse nn kreeka laevaga. Fotode autor on Anti Kuus.
Lood
1. Öö mõte on kuus 2. Kevade hääl 3. Sina ja mina 4. Kuuvalgus 5. Laulvad tuuled 6. Teid otsides 7. Kaugel ja lähedal 8. Tormises öös 9. Rändaja 10. Saaremaa bluus
Siglitun
thumb|290px|inglise : Welcome to Tuktoyaktuk siglitun: Aqana Tuktuuyaqtuumukkabsi Siglitun ehk Sigliti murre (inuiti Siglitun) on Kanadas (Loodealadel) räägitav Lääne-Kanada inuiti keele murre.
Jacob Moleschott
Jacob Albertus Willebrordus Moleschott (9. august 1822 's-Hertogenbosch – 20. mai 1893 Rooma) oli hollandi füsioloog ja materialistlik filosoof.
Moleschott tegutses õppejõuna Saksamaal, Šveitsis ja Itaalias.
Kullamaa Püha Nikolai kogudus
Kullamaa (Silla) Püha Nikolai kogudus oli tegev Läänemaal Lääne-Nigula vallas Silla külas aastatel 1895–1957. pisi|[[Kullamaa Püha Nikolause kiriku varemed]]
Ajalugu
Kullamaa (Silla) kogudus avati 27. mail 1895 eestlastest õigeusklikele. Jumalateenistusi peeti esialgselt üüritavas talumajas. Nurgakivi pandi kirikule 3. juunil 1907 ja pühitseti Riia ja Miitavi piiskopkonna ülempiiskop Agafangeli ja Läänemaa praosti poolt 14. juunil 1906 püha Imetegija Nikolause auks. Kullamaa Püha Nikolai koguduse esimeseks hingekarjaseks pühitseti Pärnumaal Tõstamaa vallas 1870. aastal sündinud Riia Vaimuliku Seminari kasvandik preester Aleksander Leets. Koguduse juures tegutses alates 1895. aastast kihelkonnakool, mis hiljem muudeti ministeeriumikooliks ning Vaikna abikool. Riikliku religioonipoliitika tulemusena soikus Kullamaa (Silla) Püha Nikolai koguduses teenistuste pidamine 1953. aastal ja kirik suleti 1957. aastal liikmete mujale siirdumise tõttu.
==Kullamaa koguduses teeninud vaimulikud ==
== Koguduses teeninud köstreid ==
François-Auguste Mignet
pisi François-Auguste-Marie Mignet (8. mai 1796 Aix-en-Provence – 24. märts 1884 Pariis) oli Prantsuse ajakirjanik ja ajaloolane. pisi|Histoire de la Révolution française depuis 1789 jusqu'en 1814, Italian translation, 1825.
1836. aastast oli ta Prantsuse Akadeemia liige.
Alekhsandre Lomaia
pisi|Alekhsandre Lomaia Alekhsandre Lomaia (gruusia keeles: ალექსანდრე ლომაია; sündinud 1963) on Gruusia poliitik ja diplomaat. Alates 2009. aasta jaanuarist on Lomaia Gruusia alaline esindaja ÜROs.
1985. aastal lõpetas Lomaia Thbilisi Polütehnilise Instituudi hüdraulikainsenerina, töötas mõnda aega Thbilisis erialasel tööl. 1992. aastal lõpetas Moskvas tsiviilehituse aspirantuuri.
Transpordilennuk
pisi| [[Antonov An-124|An-124 laadimiseks valmis]] Transpordilennuk, ka kaubalennuk, on õhu teel lasti transportimiseks kohandatud lennuk.
Nüüdisaegsed transpordilennukid on varustatud 2–6 turboreaktiiv- või turbopropellermootoriga. Transpordilennukite lennukiirus on enamasti 400–880 km/h (110–245 m/s). Transpordilennukid on tavalistest reisilennukitest laiema kere, tugevama teliku ja ühe või mitme rambiga. Transpordilennukitele on sageli omane tiiva ülemine (kere suhtes) asetus, mis võimaldab veoste kiireks peale- ja mahalaadimiseks ühtlase kõrgusega lastiruumi.
Ajalugu
Sõjajärgsel Euroopal oli ka oluline osa kaasaegse õhutranspordi arendamisel. Hüppeline arenguperiood oli Berliini blokaadi ajal, kui lääneriigid korraldasid Lääne-Berliini varustamiseks massiivse transpordilennukite mobiliseerimise, mille tulemusena varustati Lääne-Berliini ööpäevaringselt toidu ja muu eluks vajalikuga. Blokaadi ajal töötati välja tänapäevalgi lennunduses kasutusel olevad kauba laadimise viisid.
Sõjaajajärgsetel aastatel võeti kasutusele mitmeid uusi kohandatud lennukeid, mis sageli sisaldasid eksperimentaalseid funktsioone. Näiteks USA C-82 Packetil oli eemaldatav kaubaruum ja C-123 Provideril oli kere tagumine osa diagonaalselt ülespoole lõikega, et võimaldada palju suuremat tagumist rampi kui tavaline laadimisluuk. Turbopropelleri kasutuselevõtt oli üks tähtsamaid uuendusi, mis võimaldas transpordilennukitele suuremat erivõimsust õhkutõusmiseks ja maandumiseks mitmesuguse pinnasega lennuväljadele.
Tänapäeval
Enamik transpordilennukeid ei ole kohandatud reisijate veoks, sageli seoses ohutus- või müranõuetega. Transpordilennukitel on tavaliselt tugevdatud kere ja lastiruumi põrand, lai ramp lennuki ees ja/või taga, sageli puuduvad keres aknad.
Varajased lennuposti- ja transpordilennukid
pisi| [[Avro York|Type 158 York ]]
Little Hiawatha (film)
Little Hiawatha on 1937. aastal valminud Walt Disney joonisfilm. See oli viimane United Artistsi levitatud joonisfilm 75 muusikalise lühijoonisfilmiga sarjas "Silly Symphony".
Põltsamaa mõis
Põltsamaa ehk Vana-Põltsamaa mõis (saksa keeles Schloss Oberpahlen) oli rüütlimõis Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põltsamaa linna ja seda ümbritsevate omavalitsuste territooriumile Jõgeva maakonnas.
Little Hiawatha (film)
Film sai inspiratsiooni Henry Wadsworth Longfellow poeemist "Laul Haiavatast".
Põltsamaa mõis
pisi|450px|[[Põltsamaa lossi varemed]] Mõisakeskuse moodustas vana Põltsamaa ordulinnus.
Wrangelid
pisi|Detail 1680. aastatel koostatud Põltsamaa mõisa kaardilt Autor: [[Jonas Böök]] pisi|vasakul|[[Herman Wrangel (1587–1643) Autor: Georg Günter Kraill]] Rootsi kuningas Gustav II Adolf läänistas Põltsamaa linnuse koos ümbritsevate maadega 1623. aastal feldmarssal Herman Wrangelile (1587–1643). Mõisa moodustasid Neanurme, Loopre, Sulustvere, Heriatza, Simeni, Titto ja Letscho vakused. Nimetatud maadest moodustus Põltsamaa lossilään, mille suurus 1641. aastal oli 111 adramaad.
Kuna feldmarssal ise Põltsamaal ei elanud, siis korraldas mõisa majandamist tema vend Hans Wrangel.
Wrangel kinkis osa linnusemüüre Põltsamaa kogudusele uue kiriku ehitamiseks, kuna vana oli Rootsi-Poola sõjas hävinud.
Pika sõjaperioodi tõttu oli 1624. aastal 90% Põltsamaa mõisa taludest tühjad. Olukorra parandamiseks toodi juurde 191 talupoega koos peredega, kellest suurema osa moodustasid soomlased. 9 perekonda paigutati Põltsamaa alevisse käsitöölisteks, ülejäänud küladesse.
1638. aastal elas Põltsamaal 521 inimest, kellest umbes kolmandiku moodustasid soomlased, lätlasi oli 111, poolakaid 24, sakslasi 18 ning leedulasi 9.
Põltsamaa lossiläänis oli 1640. aasta paiku 29,2% talurahvast sisserännanud. Ainuüksi soomlased moodustasid kõigist Põltsamaa mõisa talupoegadest 26,1%.
Herman Wrangeli surma järel päris Põltsamaa mõisa tema poeg Wolmar Wrangel (1641–1675), kes oli samuti Rootsi väejuht. Wolmar Wrangeli surma järel sai mõisa oma eluajaks endale tema lesk, Vasaborgi Kristina (1644–1709), kes oli Gustav II Adolfi (1594–1632) pojatütar.
1657. aastal tabas piirkonda suur katk. Wrangel lasi üles ehitada veskid, rehed ning karjaõue, kuid leedulased süütasid need 1659. aastal koos aleviga põlema.
1682. aasta revisjoni järgi oli kiriku vastas väljaspool lossimüüre asunud mõisakeskuses olnud üle 20 hoone. Olemas oli ühekorruseline palkidest härrastemaja, aidad, tallid, laudad, tõllakuurid, keldrid, maneež, valitsejamaja koos juurdekuuluvate hoonetega. Härrastemajast eemal Pleeksaarel paiknesid sepikoda ning viinaköök, mis olid sinna viidud ilmselt lärmi ja tuleohu tõttu.
Augustis 1703 põletasid Boriss Šeremetevi (1652–1719) juhitud Vene väed Põltsamaa mõisasüdame, kiriku ja kogu aleviku. Kahjutulest oli pääsenud vaid üks maja.
Heinrich von Fick
9. mail 1725 kinkis Venemaa keisrinna (1725–1727) Katariina I Poola kuninga Zygmunt III kinnitatud pärilusõiguse järgi Põltsamaa, Nõmme ja Adavere mõisa endisele Rootsi feldmarssalile Carl Gustaf Dückerile (1671–1732), kelle 1719. aastal surnud abikaasa Theodora (sündinud vürstitar Ogińska) oli Wolmar Wrangeli tütretütar. Dücker oli Põhjasõja järel asunud toetama Rootsi troonitaotlejat, Taani Oldenburgi dünastia Schleswig-Holsteini hertsog Karl Friedrichi (1700–1739), kes oli 1724. aastal kihlunud Peeter I tütre Anna Petrovnaga ning muutunud Venemaa poliitiliseks liitlaseks.
Venemaa keiser (1727–1730) Peeter II lubas 1727. aastal Fickil mõisad tagasi osta.
1731. aasta aprilli alguses vahistati Fick koos väimeeste Otto Reinhold Zoege von Mannteuffeli (1701–1749) ning Wilhelm von Schulzega kui üks aadlikonstitutsiooni, mille vürst Dmitri Mihhailovitš Golitsõn keisrinna (1730–1740) Anna Ivanovnale 1730 troonileasumisel allakirjutamiseks esitas, autoritest. Nad otsustati saata Siberisse ning Ficki ja tema väimeeste mõisad konfiskeeriti. 1743. aastal pöördus ta Peterburi tagasi.
Ta asus elama Põltsamaale, kus ka 1750. aastal suri. Ficki valduste väärtuseks hinnati üle miljoni rubla.
Heinrich von Ficki mõisad jagunesid tema viie tütre vahel:
Ficki päranduse jagamisel eraldati Põltsamaa jõe vasakule kaldale jäänud mõisa osa, millest moodustus Uue-Põltsamaa mõis.
Johann Woldemar von Lauw
Lauw viljeles Põltsamaal kohati õukondlikku elustiili – ta palkas alalise õuekapelli ning itaalia näitetrupi. Lisaks toimusid tihti jahipeod ja ballid.
Lauw pani mõisas käima ka aktiivse majanduselu. Ta asutas Põltsamaal vasekoja, tärklisevabriku ning nahaparkimiskojad. Mõisa metsa Rõikale lasi ta ehitada Laashoone, kus valmistati rohelist klaasi. Mõnevõrra hiljem rajas ta Põltsamaa portselanimanufaktuuri, aknaklaasikoja Tõrnas (hiljem peeglivabrik) ja Kamari peeglivabriku. Enamikku neist ettevõtetest ei saatnud siiski suurem edu ja nad läksid peatselt hingusele.
Lauw suri 15. veebruaril 1786 ning Vene riik kui Lauw peamine võlausaldaja laskis mõisa maha müüa.
Aleksei Bobrinski
pisi|vasakul|Krahv [[Aleksei Grigorjevitš Bobrinski (1762–1813)]] Lauw surma järel omandas Vana-Põltsamaa mõisa 242 550 hõberubla eest Aleksei Bobrinski (1762–1813). Bobrinski, kes oli Katariina II ja Grigori Orlovi vallaspoeg, sai emalt korralduse Põltsamaale asuda, kuna oli tuntud oma kõlvatute elukommete poolest ning Pariisis elades omale suured kaardimänguvõlad kogunud.
Bobrinski ehitas lossitorni observatooriumi ning uuendas oma üheksa Põltsamaal elatud aasta jooksul lossi sisustust.
Krahv Aleksei Bobrinski kogus Põltsamaale suure raamatukogu, millest on siiani säilinud mitusada raamatut.
Bobrinski määras 22. veebruaril 1812 koostatud testamendis Põltsamaa mõisa pärijaks oma lese Anna (sündinud vabapreili von Ungern-Sternberg).
Gagarinid
pisi|Vaade lossile 19. sajandil. Autor: [[Wilhelm Tusch]] 24. märtsil 1816 loovutas krahvinna Anna Bobrinskaja Põltsamaa mõisa oma tütrele, vürstinna Maria Gagarinale.
Aleksei Bobrinskilt päris mõisa tema tütar Maria, kes oli abielus vürst Nikolai Sergejevitš Gagariniga (1784–1842). 1849. aastal omandas mõisa 200 000 hõberubla eest nende poeg, vürst Lev Nikolajevitš Gagarin (1828–1868). Lev ja tema ainuke poeg Vladimir (1851–1868) hukkusid traagiliselt 22. juulil 1868, misjärel omandas Põltsamaa mõisa tema vend Nikolai Nikolajevitš Gagarin (1822–1902).
Põltsamaa mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Nikolai Nikolajevitš Gagarin (1861–1918 ).
Mõisakompleks
pisi|vasakul|Põltsamaa loss enne Esimest maailmasõda pisi|Marmorsaal 19. ja 20. sajandi vahetusel pisi|Medaljonituba 19. ja 20. sajandi vahetusel
Lossi stukitööd tegi Saksa päritolu Johann Michael Graff, kes oli töötanud ka Rundale lossi kujunduse juures. Gottlieb Welté maalis suured ovaalsed seinamaalid ning Friedrich Hartmann Barisien valmistas maastikumaalid ning valitsejate portreed. Palee kõige esinduslikumad ruumid olid Louis XV stiilis marmorsaal ning Louis XVI stiilis rokokoosaal.
Põltsamaa jõe Pleeksaarele rajati park, mis sidus omavahel Vana- ja Uue-Põltsamaa mõisasüdame.
Lauw järel mõisaomanikuks saanud Aleksei Bobrinski rajas lossitorni observatooriumi, kus asus väike teleskoop.
Esimese maailmasõja ajal lammutati sõjalistel kaalutlustel torni puitosad. Vabadussõja ajal põlesid lossis mõned toad.
1930. aastatel lasi Põltsamaa linnavalitsus lossi mitmel korral korrastada. Vahetati torni katus, rajati trepid katusele pääsemiseks ning remonditi marmorsaali. Teise maailmasõja eel kasutati lossiruume koosoleku- ja seltsiruumidena, samuti muuseumina. Seal etendas Põltsamaa töölisteater näidendeid ning toimusid kinoseansid. 1934. aastal külastas lossi umbes 3000 huvilist, kusjuures piletihind täiskasvanuile oli 10 ja õpilastele 5 senti.
Põltsamaa sai tugevasti kannatada Teise maailmasõja ajal Saksa ja Nõukogude vägede vahelises sõjategevuses. 14. juulil 1941 süttis lõuna paiku Saksa vägede lastud mürsust kiriku torn, mis kell 19:02 kirikule langes ning selle süütas. Kirikust levis tulekahju lossi. Teistel andmetel sai mürsutabamuse aga lossitorn, kus asus Punaarmee tulejuht.
Kirikuõpetaja Herbert Kuurme (1911–2005) eestvõttel korrastati peagi kirik, mis pühitseti 1952. aastal ning sai kirikutorni 1969. aastal. 1970. aastatel alustati ka ülejäänud linnusekompleksi taastamist.
Tänapäeval on restaureeritud mitmeid kõrvalhooneid ning linnuseõuel korraldatakse vabaõhuüritusi. Ordulinnuse konvendihoone ehk hilisem loss on varemeis, kuigi 2001. aastal alustati konserveerimistöid.
Hurbanovo
Hurbanovo (kuni 1948. aastani Stará Ďala, ungari keeles Ógyalla, saksa keeles Altdala) on linn Slovakkias Nitra maakonnas Komárno ringkonnas. Hurbanovo asub Ungari piirist 15 km kaugusel.
Asulat on esmamainitud 1329. aastal.
Linna slovakikeelne nimi muudeti 1948. aastal Hurbanovoks slovaki kirjaniku, ajakirjaniku ja poliitiku Jozef Miloslav Hurbani (1817–1888) auks.
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hurbanovo elanikest slovakke 50,62 %, ungarlasi 40,69%, mustlasi 2,4% ja tšehhe 0,37%.
Linnas asub pruulikoda Zlatý Bažant.
Skangaļi mõis
Skangaḷi mõis (saksa keeles Skangal, läti keeles Skangaļu muiža, ka Skangaḷes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Volmari kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Cēsise piirkonnas Liepa vallas Skangaļis.
Varasem ajalugu
Skangaļi oli varasemal ajal Volmari lossiala osa. 1681. aastal on mainitud Skangaļi talu (Skangell). See kuulus Mūri mõisa koosseisu. Viimane reduktseeriti XVII sajandi lõpus riigile ja doneeriti eravaldusse alles 1793. aastal. Skangaļisse tekkis karjamõis, mida on mainitud 1826. aastal. Mūri koos Skangaļiga müüdi 1843. aastal Knieriemi perekonnale.
Knieriemid 1843−1920
1843. aastal sai omanikuks Johann August von Knieriem (1803−1874). Skangaļi jäi esialgu endiselt karjamõisaks, sest 1861. aastal seda iseseisvate mõisate nimistus veel ei esine. Pärast August von Knieriemi surma päris mõisa 1874. aastal tema poeg Johann Hermann von Knieriem (1843−1889). Viimaseks omanikuks sai 1890. aastal tema vend Johann Karl Woldemar von Knieriem (1849−1935), kellelt see võõrandati 1920. aastal.
Landesveeri sõja ajal toimus 22. juunil 1919 mõisa juures Skangaļi lahing (osa Võnnu lahingust). Sakslased vallutasid 21. juulil mõisa, ent taganesid seal järgmisel päeval, kui sattusid Kalevlaste Maleva rünnaku alla.
Pärast võõrandamist
Pärast võõrandamist jäi Skangaļi jäänukmõisana Knieriemi suguvõsa kätte edasi, kes valdasid seda 1939. aastani. Nende valdusse jäi 52 hektarit maad.
1920. ja 1930. aastatel veetis mõisas oma suved hilisem Rootsi peaminister Olof Palme (1927−1986). Tema ema Elisabeth Sophie Palme (1890−?) oli viimase mõisniku Woldemar von Knieriemi tütar. Ka teised Knierimite Rootsis elavad lapselapsed kasutasid mõisa suvituskohana. Peaministri õde Catharina kirjutas selle perioodi kohta mälestusteraamatu Somrarna på Skangal.
Nõukogude okupatsiooni ajal anti see kasutada Nõukogude armeele, kes rajas selle lähedusse Mārsnēni lennuväli (Liepa) sõjaväelennuvälja. Pärast nõukogude võimu lõppu anti mõis tagasi Rootsist pärit Palmede perekonnale, kes olid Knieriemidega suguluses. 1994. aastal annetasid Catharina Nilzén (sündinud Palme) (1920−2002) ja Claes Palme (1917−2006) mõisa Rootsi Päästearmeele. Pärast põhjalikke ümberehitustöid avati siin 1997. aastal koolkodu rasketest peredest pärit lastele. Praegu asub mõisas muuhulgas majutusasutus.
Sīkuļi karjamõis
Mõisal oli üks karjamõis, mis paiknes peamõisast viie kilomeetri kaugusel kirdes Sīkuļis (Sihke). Seda on esimest korda nimetatud 1900. aastal.
Bērzi kõrts
Mõisale kuulunud kõrts (Behrse-Krug) asus mõisa lähedal. 1892. aastal oli see renditud lätlasele J. Rundsitile. Nii 1900. kui ka 1909. aastal oli kõrtsmik K. Weidebaum.
Mõisa suurus
1909. aastal oli mõisa suurus 558 tiinu (610 hektarit) ja liigitus seega väikeste mõisate (kuni 1000 tiinu) hulka. Varem oli see olnud aga keskmise suurusega mõis (kuni 2500 tiinu), kuna selle suuruseks arvestati enne mõisa-, kvoodi- ja talumaa müümist 1468 tiinu (1604 hektarit). Pärast maade võõrandamist jäi Knieriemite kätte veel 52 hektarit maad.
Mõisamajandus 1909. aastal
Skangaļi mõisamajandus oli suhteliselt tagasihoidlik. Seal asus meierei ja auru jõul töötav jahuveski. Veel kasvatati mõisas lihaveiseid ja sigu.
Mõisaansambel
Häärber on lihtne hilisbarokne vanabalti stiilis kivihoone. XIX sajandi algupoolel kaunistati seda puitsammastele toetuva varjualusega. Kõrvalhooned asuvad peahoone taga ja kõrval.
Alphonse Areola
Alphonse Francis Areola (sündinud 27. veebruaril 1993 Pariisis) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib väravavahina Inglismaa Premier League'i klubis West Ham United ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa klubis Paris Saint-Germain, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2006. aastal. Paris Saint-Germaini põhimeeskonnas debüteeris ta Prantsusmaa kõrgliigas 18. mail 2013 mängus Bresti vastu.
Hooajal 2013–14 mängis ta Paris Saint-Germainist laenul Prantsusmaa esiliiga klubis RC Lens, hooajal 2014–15 Prantsusmaa kõrgliiga klubis Bastia ja hooajal 2015–16 Hispaania kõrgliiga klubis Villarreal. Hooajal 2017–18	tõusis Areola Paris Saint-Germaini esiväravavahiks. Hooajal 2019–20 mängis ta laenul Madridi Realis. Hooaja 2020/21 oli ta laenul Inglismaa kõrgliigaklubis Fulham. 2021. aastal valiti Areola Fulhami aasta mängijaks.
2013. aastal tuli Areola Prantsusmaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Ta kuulus Prantsusmaa võidukasse meeskonda 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, kus oli koondise teiseks varuväravavahiks. Prantsusmaa koondises tegi ta debüüdi 6. septembril 2018 UEFA Rahvuste Liiga mängus Saksamaa vastu.
Coreca
Coreca on Amantea frazione (linnajagu) Cosenza provintsis Calabria maakonnas Itaalias Türreeni mere kaldal.
Liigendus
2017. aasta seisuga asusid Coreca piirides järgmised asumid: Formiciche, Giascogne (kohalikus murdes Juascugnu), Grotte (kohalikus murdes "i Grutti"), la Pietra (kohalikus murdes a Petraja), Marinella (alates 2011), Oliva (alates 2011), Salto da Zita, Scogliera, Stritture.
Coreca grotid
Coreca territooriumil asub kaks teineteisest umbes 10 meetri kaugusel asuvat sissepääsu karsti koobastesse (du' Scuru ja Gruttuni grott). Tekke ajal merepinnaga samal tasapinnal olnud sissepääsud on tänapäeval umbes 25 meetri kõrgusel merepinnast.
Arheoloogiliste uuringute kinnitusel olid mõlemad koobastikud kasutusel hiljemalt hilispronksiajast alates. Gruttuni oli kasutusel elupaigana, du' Scuru matuseriituste kohana.
TIL-rakk
TIL-rakud ehk tuumorikoe lümfotsüüdid ehk kasvajasse infiltreeruvad lümfotsüüdid (inglise tumor-infiltrating lymphocyte) on osade selgroogsete uudismoodustistes funktsioneeriv rakutüüp.
Coreca
Coreca rifid
Coreca rannikumeres asub kümme kaljusaart, millest suurimad on Capoto (50 m²), Formica, Ginario, Longarino, Piccirillo ja Tirolé.
TIL-rakk
Arvatakse, et TIL-rakud on püsivad kasvajarakkude kaaslased ja nende osa seostatakse enim kasvajarakkude hävitamisega.
TIL-immunoteraapia
Vähihaigete teatud kasvajatest (näiteks metastaatiline melanoom) eraldatud TIL-rakke kasvatatakse in vitro ja mitme ravimeetodi kasutamise järel kasutatakse neid sama patsiendi TIL-immunoteraapias.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Tumor-infiltrating lymphocytes seisuga 15.07.2014.
Dimitri Payet
Dimitri Payet (sündinud 29. märtsil 1987) on Prantsusmaa jalgpallur, ründav poolkaitsja. Ta mängib Prantsusmaa kõrgliiga klubis Marseille Olympique ja kuulub ka Prantsusmaa jalgpallikoondisse.
Marseille Olympique'is mängis ta esmakordselt aastatel 2013–2015. Aastal 2015 valiti ta Marseille Olympique'i hooaja parimaks mängijaks. 2015. aasta juunis liitus Inglismaa Premier League'i klubiga West Ham United. Hooajal 2015–16 lõi ta Inglismaa kõrgliigas üheksa väravat ning valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu ja West Ham Unitedi hooaja parimaks mängijaks.
2017. aasta jaanuaris naasis Payet Marseille Olympique'i.
Aasta lind
pisi|[[Suitsupääsuke oli Eesti aasta lind 2000. aastal]] Aasta lind on linnuliigile antav ajutine nimetus. Eestis valitakse aasta lindu 1995. aastast. Seda korraldab Eesti Ornitoloogiaühing oma projekti "Aasta lind" raames. Üks eesmärke on tutvustada rahvale ühe hästi tuntud linnu kaudu nii linde üldse kui ka nende kaitse põhiprobleeme.
Alates 2001. aastast annab Eesti Post igal aastal välja aasta linnu margi, esimese päeva ümbriku ja 2004. aastast ka maksimumkaardi.
Esimesena valiti Eesti aasta linnuks rukkirääk. Sarnaselt Eestiga oli rukkirääk hiljem ka esimene Venemaa aasta lind (1996) ja esimene Läti aasta lind (1996).
Winny Puhh
Winny Puhh on eesti metal-punkansambel.
Piebalga raudteejaam
Jaam asus Riia jaamast 130 km kaugusel.
Winny Puhh
Tegevust alustati 1994. aastal Johannes Käisi nimelises Põlva Keskkoolis; asutajaliikmed on Ove Musting, Indrek Nõmm ja Olavi Sander. Bänd peab oma sünnikuupäevaks 28. septembrit 1994, mil valiti ansamblile nimi. 2009. aastal liitus bändiga teine trummar Kristjan Oden.
Piebalga raudteejaam
Jaam avati koos raudteega. Tegemist oli liini ühe tähtsama jaamaga, millel olid suurimad nii kaubaveo kui ka reisijate veo näitajad. Algselt sai jaam nime Koiva jõelt, mida ületas jaama juures raudteesild. Jaunpiebalga nime hakkas jaam kandma aastal 1918, ent aastal 1920 muudeti selle nimi Gauja jaamaks tagasi. Piebalga jaama nime kannab see aastast 1925.
Winny Puhh
Kontsertidel kasutavad Winny Puhhi liikmed kostüüme ja näomaalinguid, sarnanedes nii rokkbändiga Kiss.
Piebalga raudteejaam
Algne jaamahoone oli väike puidust rajatis, mille asemele Pēteris Federsi projekti järgi aastal 1926 uus kahekorruseline kivist jaamahoone ehitati. Uus jaamahoone hävis teise maailmasõja ajal. Nõukogude perioodil ehitati üks jaama hoonetest piletikassaks ja ootepaviljoniks ümber; see punastest kividest ehitis on tänapäeval halvas seisus. Jaam suleti raudtee sulgemisel aastal 1999, kuigi reisiliiklus lõppes seal juba aastal 1988.
Winny Puhh
Muusikaline karjäär
Suurem tuntus saabus 2006. aastal, kui laul "Nuudlid ja hapupiim" võitis Raadio 2 Aastahiti üritusel aasta demo auhinna.
Winny Puhhi laulu "Vanamutt" video oli 2008. aastal nomineeritud Eesti muusikaauhinnale (kuid ei võitnud seda).
Ansambel osales konkursil "Eesti Laul 2013" lauluga "Meiecundimees üks Korsakov läks eile Lätti". Winny Puhh saatis "Terevisiooni" enda eest intervjuud andma oma pressiatašee Olavi Ruitlase ja härra Korsakovi. Finaalis sai laul Birgit Õigemeele ja Grete Paia esitatud laulu järel kolmanda koha. Winny Puhhi etteastet Eesti Laulul on nimetatud üheks veidramaks eurolauluks läbi aegade.
2013. aastal tehti ka dokumentaalfilm "Winny Puhh: maailma veidraim bänd".
Angela (eesnimi)
Angela on naisenimi.