cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
EMK Kunda Betaania kogudus
Eesti Metodisti Kiriku Kunda Betaania kogudus on Kundas tegutsev Eesti Metodisti Kiriku (EMK) venekeelne kogudus.
Eesti NSV Ülemnõukogu X koosseis
Eesti NSV X Ülemnõukogu oli Eesti NSV nn kõrgeima riigivõimuorgani – Eesti NSV Ülemnõukogu – kümnes koosseis, mille volitused kehtisid aastatel 1980–1985.
Eesti NSV Ülemnõukogu X koosseisu valimised toimusid 24. veebruaril 1980.
Eesti NSV Ülemnõukogu X koosseisu kuulus 285 saadikut, neist 101 naist ja 184 meest. 69 saadikut olid kuulunud ka eelmise, Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseisu. Saadikute hulgas oli 144 (ehk 50,5%) töölist ja kolhoosnikku, 18 teaduse, kultuuri, kirjanduse, kunsti, ajakirjanduse, hariduse ja tervishoiu alal töötajat, 44 parteitöötajat, 57 nõukogude ja riigiorganite töötajat, 3 ametiühingu- ja komsomolitöötajat ning 5 sõjaväelast. Teaduslik kraad oli 21 saadikul, kõrgharidusega oli 147 saadikut, keskharidusega 128 saadikut, mittetäieliku keskharidusega 10 saadikut. Saadikutest oli eestlasi 209, venelasi 63, ukrainlasi 6, valgevenelasi 5, lätlasi 1 ja poolakaid 1. Saadikutest 193 olid NLKP liikmed või liikmekandidaadid, 92 olid parteitud, kuid viimastest 37 olid ÜLKNÜ liikmed.
Piiritaja
Piiritaja ehk piirpääsuke (Apus apus) on piiritajaliste sugukonda piiritaja perekonda kuuluv lind.
Piirpääsuke on piiritaja vananenud nimi. Seda kasutati siis, kui piiritaja välise sarnasuse põhjal arvati pääsukeste sugulaseks. Kuid nad kuuluvad isegi eri seltsidesse: piiritaja piiritajaliste seltsi, pääsukesed värvuliste seltsi.
Piiritajat kirjeldas esimesena teaduslikult Carl Linné aastal 1758. Linnu teaduslik nimi Apus tuleb kreeka keelest, kus α tähendab eitust ja πούς jalga, niisiis απούς tähendab 'jalgadeta'.
Piiritaja jalad on väga lühikesed. Piiritaja kasutab neid ainult mööda vertikaalseid pindu ronimiseks. Vabatahtlikult ta maapinnale ei lasku.
Piiritajad veedavad suurema osa elust lennates. Nad toituvad putukatest, mida nad lennu pealt nokaga püüavad. Nad suudavad lendamise ajal juua, paarituda ja isegi magada. Kestvate vihmaste ilmade korral, kui õhus pole toitu, võivad linnud langeda mõneks päevaks tardumusunne.
Piiritaja on Eestis tavaline rändlind, kes saabub harilikult mai keskel.
Tema pesitsusaegset arvukust Eestis hinnatakse 70 000–150 000 paarile. thumb|200x200px|Maast leitud piiritaja 2005. aastal peopesal
Galina Streltsova
Galina Jakovlevna Streltsova (vene keeles Галина Яковлевна Стрельцова; sündinud 16. augustil 1937 Gorkis ) on vene filosoof ja filosoofiaajaloolane, kes on tuntud eelkõige Blaise Pascali spetsialistina.
Streltsova lõpetas Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonna 1963. aastal ja 1968. aastal sai samas filosoofiakandidaadiks. 1987. aastal kaitses ta doktoriväitekirja filosoofias. Praegu töötab Streltsova Moskva Ülikoolis filosoofia ajaloo professorina ja tegeleb en. . Lisaks emakeelele vene keelele oskab ta inglise keelt ja vabalt prantsuse keelt. pisi|180px|[[MRÜ teenelise professori märk. Galina Streltsova sai ru 2004. aastal]]
Aseri rahvamaja
Aseri rahvamaja on rahvamaja Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Aseri asulas. Rahvamaja valmis 1978.
La Plata lahing
La Plata lahing oli Teise maailmasõja esimene merelahing ning ainus sõjaline kokkupõrge kogu sõja vältel, mis toimus Lõuna-Ameerikas. Saksa ristleja Admiral Graf Spee asus Lõuna-Ameerikas juba ammu enne Teise maailmasõja algust 1939. aasta septembris ning hakkas seejärel kaaperdama kaubalaevu. Briti kuninglik merevägi saatis seda otsima mitu laevarühma. Üks neist, mis koosnes kolmest ristlejast – HMS Exeter, HMS Ajax ja HMS Achilles (viimane neist kuulus Uus-Meremaa divisjoni), leidiski Admiral Graf Spee La Plata lahest Argentina ja Uruguay ranniku lähedalt Lõuna-Ameerikas.
13. detsembril 1939 toimunud lahingus sai Exeter tugevalt kannatada ja pidi taanduma, Ajax ja Achilles said mõõdukalt viga. Graf Spee sai vigastada mitte küll ulatuslikult, kuid halvavalt, kuna rivist langes välja selle kütusesüsteem. Lahingus sai Saksa poolel surma 36 ja haavata 60, Briti poolel surma 72 ja haavata 28 meest. Ajax ja Achilles jälitasid Saksa laeva, kuni see randus neutraalse, ent Briti-sõbraliku Uruguay pealinnas Montevideos. Kui Graf Spee kaptenile Hans Langsdorffile öeldi, et ta ei tohi jääda sadamasse kauemaks kui 72 tundi, lasi kapten laeva uputada, et see ei langeks ülekaaluka vastase kätte, keda ta uskus rannikust eemal ootavat.
Laeva uputamise järel viidi Graf Spee meeskond Argentina pealinna Buenos Airesesse, kus kapten Langsdorff 19. detsembril end maha lasi. Mitmed meeskonnaliikmed siirdusid seejärel tagasi Montevideosse, kus liitusid sealse saksa kogukonnaga. Ehkki Saksa propaganda teatas algul, et Graf Spee uputas raskeristleja Exeter ning vigastas kaht kergeristlejat, ei viinud vigastused tegelikult Ajaxit ega Achillest rivist välja ning ka Exeter suutis sõita omal jõul remonti algul Falklandi saartele ja seejärel Devonporti. Nii sai lahingust brittide võit Teist maailmasõda algusest peale saatnud meediasõjas.
1964. aastal püstitati uputatud Graf Speele mälestusmärk Montevideo sadamasse, laeva ankur sai osaks mälestusmärgist. 2004. aastal alustati tööd laeva pinnaletõstmiseks, et panna see hiljem välja Uruguay Riiklikus Meremuuseumis.
1956. aastal tegid Briti režissöörid Michael Powell ja Emeric Pressburger lahingust filmi "The Battle of the River Plate" (USA-s "Pursuit of the Graf Spee"), kus kapten Langsdorffi mängis Peter Finch. HMS Cumberland ja HMS Achilles, millest 1948. aastal oli saanud India alus HMIS Delhi, esinesid iseendana.
Brigittenau
Brigittenau on Austria pealinna Viini omavalitsuslikult XX ringkond (Bezirk).
Bergmanni abiraha
Bergmanni abiraha oli 1903 Taavet (David) Bergmanni asutatud fond (kapital) "Eesti kirjanduse edendamiseks ja eesti soost õppiva noorsoo toetamiseks".
Fondist anti toetusi eeskätt neile, kes pärast keskkooli edasi õppisid. 1905–1932 anti toetust üle 800 õpilasele.
1935 muudeti fond õiguslikult vormilt sihtasutuseks.
Deke Slayton
Donald Kent Slayton (1. märts 1924 – 13. juuni 1993), tuntud kui Deke Slayton, oli Ameerika Ühendriikide lendur, aeronautikainsener ja astronaut. Slayton oli üks Mercury Seveni astronautidest.
Pärast NASA-ga liitumist valiti Slayton Mercury 2 piloodiks, aga ta sai 1962. aastal terviseprobleemide tõttu lennukeelu ja Mecury missioonidel ei osalenud. Aastatel 1963–1972 töötas ta NASA mehitatud lendude osakonna direktorina. 1972. aasta märtsis vabanes Slayton lennukeelu alt ja osales Apollo-Sojuzi testprojektis, mis jäi tema esimeseks ja viimaseks lennuks.
Slayton suri 13. juunil 1993 pahaloomulise ajukasvaja tõttu.
Ernest Walton
Ernest Thomas Sinton Walton (6. oktoober 1903 – 25. juuni 1995) oli iiri füüsik.
Talle ja John Cockcroftile anti 1951. aastal Nobeli füüsikaauhind aatomituuma jagamise eest.
Eric Linklater
Eric Robert Russell Linklater (8. märts 1899 Penarth, Wales – 7. november 1974 Aberdeen, Šotimaa) oli šoti kirjanik. Kirjutanud romaane, novelle, näidendeid, ajaloo- ja reisiraamatuid. Lasteraamatu "The Wind on the Moon" eest pälvis ta 1944. aastal Carnegie medali.
Eluloolist
Olgugi et kirjanik sündis Walesis, veetis ta suurema osa oma lapsepõlvest Šotimaal Orkney saartel. Tema mõlemad vanemad olid meremeeste suguvõsast. Perekonnanimi Linklater on sealkandis põline nimi ning pärineb vanapõhja keelest. Linklater õppis Aberdeeni ülikoolis esialgu arstiteadust ja kõrvalerialana inglise kirjandust, kuid pärast sõda loobus arstiteaduse õppimisest ja valis inglise kirjanduse oma peaerialaks. Kirjutama hakkas, esialgu enese ja kaasüliõpilaste ajaviiteks, juba 1920. aastate alguses. Õpingud katkesid I maailmasõja ajal, mil teenis snaiprina. Aastad 1925–1927 veetis ajakirjanikuna Indias. 1930. aastatel juhtisid Linklateri Orkney- ja Šotimaa-sümpaatiad ta poliitikaga tegelema nn Šotimaa renessansi liikumises. Ta kandideeris edutult Šotimaa Rahvuspartei nimekirjas 1933. aastal. Samal aastal asus ta koos abikaasaga elama Orkneyle. II maailmasõja ajal teenis ta Suurbritannia armee koosseisus esialgu Orkneyl, aastail 1944–1945 Itaalias. Eric Linklater oli aastail 1945–1948 Aberdeeni ülikooli rektor. 1954. aastal sai ta Briti impeeriumi ordu komandöri (Commander of the Order of the British Empire, CBE) tiitli, ja 1971. aastal valiti Edinburghi Kuningliku Seltsi (Royal Society of Edinburgh) liikmeks. Kirjaniku põrm on sängitatud Harray kalmistule Mainlandil (Orkney saartel).
Looming
Eric Linklateri kirjanduslik karjäär sai alguse 1929. aastal. Ehkki ta suurim populaarsus jääb karjääri algusaastatesse, on Linklater elu jooksul kirjutanud 23 romaani, kolm köidet jutustusi ja novelle, kaks luuleraamatut, kümme näidendit, kolm autobiograafilist teost ning veel 23 raamatut esseesid ja mälestusi. Kirjaniku loomingus peegeldub tuntavalt ta armastus kodumaa Šotimaa vastu. Sageli osutab ta oma teostes inimlikele nõrkustele, kuid teravat hukkamõistu üles näitamata. Paljudes teostes kõlab autori meelsus sõja suhtes ja läbi elatud sõjamälestused.
Eesti keeles on Eric Linklateri teostest ilmunud 1979. aastal Eesti Raadio jaoks tõlgitud katkend 1931. aastal ilmunud romaanist "Juan Ameerikas" ("Juan in America", tõlkija teadmata) ning lasteraamatust "Tuul kuu pealt" ("The Wind on the Moon") Ugala Teatri jaoks valminud dramatiseering (2018, Liis Aedmaa).
Pavlo Lazarenko
Pavlo Lazarenko (ukraina keeles Павло Іванович Лазаренко; sündinud 23. jaanuaril 1953) on Ukraina poliitik.
Elulugu
Ta oli peaminister aastatel 1996–1997. 2006. aastal mõisteti Lazarenko Ameerika Ühendriikides vangi rahapesu, finantspettuse ja väljapressimise eest. ÜRO andmetel toimetas ta valitsusjuhi ametis olles kõrvale umbes 200 miljonit dollarit. Ta vabanes vanglast 1. novembril 2012.
Väidetavasti tegeles Lazarenko peaministriametis olles ka ulatusliku isikliku äriga ja kontrollis gaasikvootide jagamist eraettevõtetele.
Aida Nõkolaitšuk
Aida Nõkolaitšuk (ukraina keeles Аіда Юріївна Николайчук; sündinud 3. märtsil 1982 Odessas) on ukraina poplaulja, helilooja ja modell. Ta sai suurema tuntuse osalisena Ukraina "X-faktori" kolmanda hooaja saadetes, kuhu ta valiti välja 30 000 soovija seast. Temast sai saate kolmanda hooaja võitja.
Aida tõmbas tähelepanu oma vokaalsete võimetega ka "X-faktori" teise hooaja saates, kui esitas Polina Gagarina laulu "Lullaby" ("Колыбельная" Kolõbelnaja). Kaks kohtunikku peatasid tema esinemise, sest kahtlustasid, et naine ei laula ise ja liigutab muusika taustal vaid suud. Kohtunikud palusid tal laulda a cappella. Nõkolaitšuk oli sellest märgatavalt šokeeritud, kuid suutis oma esinemise siiski edukalt lõpule viia.
Lauljakarjäär
2011. aastal osales Nõkolaitšuk Ukrainas telesarja "X-faktor" teise hooaja saadetes. Seal osalemiseks pidi ta lahkuma televisioonitöölt.
Pärast tema saatest väljalangemist saavutas video Aida esinemisega rekordilise vaatamiste arvu YouTube'is. Nõkolaitšuk otsustas seejärel saatesarjas edasi osaleda ning võttis osa saatesarja "X-faktor Online" teisest hooajast. 2011. aasta novembris kuulutati ta "X-faktor Online'i" nädala võitjaks ning 31. detsembril sai temast saate võitja. See tagas talle pääsu "X-faktori" kolmanda hooaja saadetesse.
2012. aastal kutsuti teda esinema Moskvasse ja Berliini. 10. oktoobril 2012 tegi imka TV temaga intervjuu.
"X-faktori" kolmanda hooaja harjutusperioodil sai Nõkolaitšuk 24. koha 25-aastaste ja vanemate kategoorias, mille mentoriks oli Igor Kondratjuk. Seejärel pidi Nõkolaitšuk laulma kohtunikele ja Thomas Andersile. Pärast seda esitust tõsteti Nõkolaitšuk oma kategooria parimate sekka ning temast sai üks 12 finalistist. Samuti olid tema kategoorias veel Jevgeni Litvinkovitš ja James Golovko.
22. detsembril 2012 osales ta finaalis, kus tema rivaalid olid Aleksei Smirnov ja Jevgeni Litvinkovitš. 29. detsembril valiti ta osalema superfinaali koos Jevgeni Litvinkovitšiga. 5. jaanuaril 2013 toimunud galakontserdil kuulutati Nõkolaitšuk "X-faktori" kolmanda hooaja võitjaks.
Pärast võitu hakkas Nõkolaitšuk töötama koos teiste SRÜ artistidega ja allkirjastas lepingu Sony Music Entertainmentiga. 2013. aasta mai lõpus avaldas ta debüütsingli "On Your Planet", millele tehti ka muusikavideo.
CTF
pisi|Meeskond CTF-i mängimas DEF CON 17-l Capture the Flag (CTF) on küberkaitsevõistlus, mille teemad hõlmavad süsteemide rünnakut, kaitsmist, steganograafiat, krüptograafiat, küberhügieeni või vähem tuntud ehitusega infosüsteeme.
Enamik korraldajatest pakub võimalust ennast proovile panna kas kaitse-rünne tüüpi CTFiga või Kuldvillaku tüüpi võistlustega; CTFe, kus kombineeritakse mõlemat, toimub harva.
Võistlused võivad toimuda nii internetis kui ka reaalelus kokku tulles. Ajaliselt kestavad võistlused paarist tunnist mitme päevani. Etteantud aja jooksul tuleb lahendada ülesanded, kas individuaalse väljakutsena või meeskonnatööna. CTF võistlusi võib kõrvutada sarnaste ettevõtmistega spordis või teadusvaldkondades olümpiaadidega – osalejad tulevad kokku, et selgitada välja parimad.
Tihti on CTFide puhul tegemist väiksemate valdkonna aktivistide kogukondade korraldatud võistlustega, kuid CTFina korraldatakse ka suurvõistlusi nii Eestis kui mujal maailmas. Enamik tuntud CTF-maailma võistlusi leiab CTFTime'i keskkonnas https://ctftime.org/. Euroopa kõige tuntum kohapeal toimuv CTF on näiteks Euroopa küberturbevõistlus.
Eestis korraldavad CTF-võistlusi näiteks mittetulundusühing CTF Pärnu ja Tallinna Tehnikaülikool KüberOlümpia projekti raames. Võistluste korraldajad peavad oluliseks küberkaitsest huvituvate noorte kokkutoomist ja oskuste kasutamist headel eesmärkidel, aidates noortel saavutada paremat arusaama tuleviku töövõimalustest IT ja küberkaitse valdkonnas. Leiduvad ka eestikeelsed veebilehed, kus saab hajutada Kuldvillaku-tüüpi CTFide ülesannete lahendamist, nagu näiteks https://ylesanded.targaltinternetis.ee/
Reede 13
Number 13
Selle numbri seos ebaõnnega ilmneb mitmes kultuuris ja religioonis, üks neist on näiteks põhjamaade usund, kus numbri halb maine tuleneb müüdist, mille kohaselt 12 jumalust pidasid õhtusöömaaega ja kutsumata külaline, 13. jumalus Loki õhutas edukalt üht jumalust teist tapma.
Possaadnik
pisi | Vene suurvürsti [[Ivan III mõrsja Sofia Palaiologose kohtumine Emajõe suudmes Peipsi kaldal Pihkva possaadnike ja bojaaridega 1472. aasta oktoobris]]
Reede 13
Kristlus
Kristlikes maades on 13. kuupäeva reede halva maine üheks põhjuseks on Jeesuse ristilöömine reedel, sest Vana-Roomas hukati kurjategijaid sel päeval ning Kristuse hukkamisele eelnenud pühal õhtusöömaajal osales 13 inimest.
Euroopa
Reede ja 13. kuupäeva halvaendeline seos hakkas Euroopas levima 19. sajandil seoses sellega, et nii Euroopas kui Ameerikas oli tavaks hukkamisi läbi viia reedeti ning kui see sattus samale ajale õnnetuks peetava numbriga, peeti seda eriti halvaks õnneks.
Possaadnik
Possaadnik (vene keeles поса́дник) oli keskaegse Vana-Vene linna ja selle halduslike piirkondade elanike igapäevaelu puudutavate küsimustega tegeleva munitsipaalvalitsuse administratiivne juht ja linnapea; hiljem häälteenamusega valitud linna omavalitsuse juht.
Reede 13
Euroopa
Ameerika kirjanik Katherine Kurtz on nimetanud reede ja kolmeteistkümnenda kui õnnetu päeva fenomeni alguseks reedet, 13. oktoobrit 1307, mil Prantsusmaal arreteeriti Prantsusmaa kuninga Philippe Ilusa korraldusel kõik templirüütlid.
Possaadnik
Ajalugu
Mõistet "possaadnik" kasutati esimest korda Nestori kroonikas ehk "Jutustuses möödunud aegadest", kus aastal 977 on jäädvustatud järgmine kirjapanek:
Reede 13
Eesti
Eestis hakati reede 13 seostama ebaõnnega 19. sajandi keskpaigas siin maarahva seas levinud nn. taevakirjadega. 1840. aastal sakslaste kaudu Baltimaadesse jõudnud käsikirjalist üllitist anti käest kätte, selle sisu kirjutati ümber ja hoiti alles, et kaitsta kodu õnnetuste ees. Samas kirjas olid loetletud aasta õnnetuimad päevad, muuhulgas ka reede ja kolmteist.
Possaadnik
Ajalugu
Kroonikate kohaselt hakkas XI–XII sajandi keskaegsel Venemaal elanike hõimuline päritolu ja kuuluvus tasapisi välja vahetuma elukohajärgse määratluse ja jaotusega. Maad jagati haldusüksusteks, mille ühikunimetuste kohta täpsemat teavet ei ole, aga haldusterritoriaalselt korralduselt oli selgelt määratud. Tolleaegsed linnad tekkisid linnuste (vene: град, городен) ümbrusse ning koosnesid südamest, all-linnadest ja eeslinnadest, mis sulasid kokku lähedal asuvate asulate ja küladega. Omavalitsusele lisaks juhtis linna Kiievi-Vene suurvürsti võimu esindaja possaadnik. Nimetus tuleneb venekeelsest sõnast посаженный, mis tähendab istutatut.
Alguses possaadnik valitigi vürsti "vanade" družinnikute hulgast ning tema ülesandeks oli kindluse kui tugipunkti massiivistamisega seotud korraldused, vajaduse korral õhutada elanikke omalt poolt kaasa aitama remonditöödel ja kaitse organiseerimine vaenlase kallaletungi korral. Ülesannete täitmisel kaitses, aitas ja toetas seda keskaegset Vene vürstiriigi ametnikku sõjaväeline või družiinaüksus, hiljem tuhatniku kaitsevägi.
Possaadniku kohustused
Keskaegsete kasvukeskuste laienedes koondati iga linna kogukonnale autonoomsust tagava ja linnaelu korraldava linnaõiguse alusel toimuv sõjalis-administratiivne ja kohtuvõim possaadnikule. Possaadniku kohus lahendas peamiselt kõik kriminaal- ja eraõigussuhetest tulenevad tsiviilasjad, mille alla kuulusid mõrvad, röövimised jne, aga ka vaidlused päranduse või võlgade tasumise üle. Kohus oli vürstile oluline sissetuleku allikas – sest trahvisummad olid märgatavalt suuremad, kui kompensatsioonid kannatanutele –, aga ka possaadnikule toiduvarude täiendust toov tähtis toiming. Kohtuliku süsteemi ja hagiasjade kuritarvitamist ametnike poolt esines sedavõrd palju, et võimaluse avanedes rüüstas rahulolematu elanikkond possaadniku maja, näiteks seoses vürst Andrei Bogoljubski surmaga 1174. aastal Rostovimaal.
Vürsti asemikuna oli possaadnikul ulatuslik võim. Tema peamisteks ülesanneteks linnas olid suurvürsti võimu kehtestamise, tagamise ja tõhustamise järelevalve ning valitseja asendamine tema äraolekul linna administratiivsetes ja diplomaatilistes esindamis-, linna kaitse- ja sõjaväe, politsei- ja rahvusvahelise õiguskoostöö juhtimisfunktsioonides ning hoolitsemine kohtumenetluse teostamise ja kohtuvaidluste ärahoidmise eest. Ta kogus kokku kirikunõukogu, mille liikmete hulka ta ise kuulus, ja toetas sageli vürsti tema algatuste läbiviimises.
Suurvürsti poolt kohtuasjade uuesti korraldamise ja omaette organile, vürsti enda ringkäigule ehk "poljudjele" tsentraliseerimise järel jäi possaadniku kõige tähtsamaks ülesandeks elanikelt andami kogumine õukonna jaoks. Esialgse maksustamise ja tulumaksude suuruse kohta täpsemad andmed puuduvad, aga teada on näiteks, et XI sajandi alguses need enam eriti madalad olla ei võinud, sest sellest võis hankida hulgaliselt vahendeid, näiteks investeeringuteks piirkondadesse. Jaroslav Tark kogus oma isa asetäitjana Novgorodis tolleaegseid, 50 grammi hõbedat sisaldavaid grivnasid kokku 3000. Veelgi täpsemalt tuuakse ära 1136. aasta Smolenski piiskopitooli administratiivorgani kogutud andam suuruses kokku 2250 grivnat. XII sajandi alguses andis Minski vürst Gleb Vseslavitš 1100 grivna suuruse rahalise annetuse Kiievi koobaskloostrile Petšerski Lavrale. XII sajandi teisel poolel maksis Galiitsia vürst armeeteenistusse palgatud poola üksustele palgaks 3000 grivnat. Jaroslav Tark määras Võšgorodi possaadniku maksma ühe kümnendiku andamitest Pühade Borisi ja Glebi kirikule.
Kui aja jooksul sai possaadniku ametikohast usaldusel põhinev ametikoht, kuhu vastutav isik pääses valimistel saavutatud häälteenamuse põhjal, sai suurvürsti abilisest suurvürstliku valla osanik ja suveräänse linna esindaja, kes kontrollis ja suunas vürstivõimu kohapeal. Olles üks linna mõjuvõimsamaid isikuid ja kõrgemaid aukandjaid, kutsus ta kokku veetše ja tegutses selle eesistujana.
XIV sajandi lõpupoole, kui veetšekord nõrgenes ning koosolekuid peeti vaid seoses ülestõusudega – näiteks Tveris aastatel 1293 ja 1377, Moskvas aastatel 1382, 1445 ja 1547 –, likvideeris suurvürst Dmitri Donskoi aastatel 1373–1374 possaadniku ja tuhatniku ametikohad ning täitis need vojevoodi ja namestnik'u (asemiku) ametikohaga. Veetšekord kestis kõige kauem Novgorodi vabariigis, aastani 1478, ja Pihkvas aastani 1510. Novgorodis likvideeriti possaadniku ametikoht 1478. aastal, mil suurvürst Ivan III vallutas linna, liitis selle ametlikult Moskva Suurvürstiriigiga ja veetšekell viidi Moskvasse. 1510. aastal likvideeris Moskva suurvürst Vassili III veetšekorra, sellega valitud linnaametikohad ja iseseisvuse ka Pihkvas.
Possaadniku valimine
Possaadnik oli suurvürsti määratud ja linnavolikogu veetše otsuseid järgiv aadlikust või tuntud suurbojaari perekonnast pärit meesisik, mõnikord vürsti oma poeg, kes valitses linna ja selle halduslikke piirkondi. Kandidaat võis tulla üha laialdasema hierarhiaga družiina nn vanade hulgast, kusjuures noorematest liikmetest tehti possaadniku abilised ja sõjaline tugi. Üldiselt valiti possaadnik nimekast bojaari suguvõsast, nii et ametikohta võis pidada pärilikuna. Üsna laialdasele mõjuvõimule ja reputatsioonile lisaks avanes selles ametis võimalus valskuse ja raha väljapressimise abil soetada märkimisväärselt suure omanduse. Seetõttu sünnitas sellesse auametisse pääsemine bojaariperekondade vahel alatise konkureerimise, mis omakorda põhjustas sisemisi lahkhelisid veetšes. Väljastpoolt linna tulnud bojaarist kandidaat ärritas ja kutsus esile kadedust ennekõike lihtrahva hulgas, mis lõppes tapluse või isegi mõrvaga ning mille käigus possaadniku ja tema pooldajate vara rööviti.
Nii possaadnik kui tuhatnik valiti mingiks teatud ajaks ja teenistusperioodi pikkus sõltus ametisse määrajast. Vürst määras ajaliselt määramatuks perioodiks. 1100. aastatest alates valiti linnapea kohalike valimistega ehk teiste sõnadega, possaadniku ametikoht täideti veetšel hääletatud ja veetše otsusega kinnitatud isikuga. Märge esimesest avalikel valimistel saadud possaadnikust on aastast 1126. Alates 1130. aastast muutus see amet täiesti veetšel valitavaks ja teenistuses olemise perioodi pikkus sõltus sellest, kui kaua possaadnik rahvale meelt mööda oli.
Ajaloos tuntumad on Novgorodi ja Pihkva possaadnikud. Metropolide ümberkaudsed linnad nagu Staraja Ladoga, Toržok, Velikije Luki jm said possaadniku Novgorodist.
Novgorodis
Üks tuntumaid Novgorodi possaadnike perekondi oli Gjurjata Rogovitš koos oma järeltulijate Miroslav Gjurjatinitši ja Jakun Miroslavitšiga. Teiseks ajalukku jäänud suguvõsaks oli ametikohal ääretult rikastunud, üle 10 aasta jooksul valitsenud Miroški Nezdilitša koos poja Dmitriga. Tema pojad olid Suzdali partei eesotsas ja neist Dmitri sai surma lahingus Pronski linna all. Rahva meelepaha Miroškinite dünastia vastu lõppes nende paljaks röövimisega ja linnast väljaajamisega XIII sajandi alguses. Sama sajandi 20. aastatel ilmuvad linna eesotsa tagasi Miroški Nezdilitša järglased, populaarne pojapoeg Ivanka Dmitrovitš ja hiljem tema poeg Tverdil Ivanovitš. Kolmas tuntud on possaadnik Mihhail Stepanovitši perekond, kelle poeg Tverdislav Mihhailovitš valiti possaadnikuks kolm korda ja omakorda tema poeg Stepan oli linnavalitsuse juht 13 aastat.
Pihkvas
kust võib lugeda, et de borgermeister von Pleskow ei ole lihtsalt üks 1417. aasta possaadnikest, vaid võimuesindaja. "Volitatud" aukandja nimetus tulenes vajadusest eraldada võimul olev magistraadijuht seisusliku esinduskogu liikmetest. A.A. Vovin on Kafenhausi uurimistöö põhjal välja selgitanud, et sellise juhtpositsiooni sai kordamööda keegi possaadnikest, kellest aktiivne valiti 6 kuuks, ja üksnes kahel juhtumil võis märgata vaheetappideta tõusu perekonnaliikmest otse volitatud possaadnikuks. Nendegi juhtivate ametnike arv kasvas XV sajandi jooksul. Teadaolevate andmete järgi neid on olnud kaks ning aastatel 1463 ja 1466 ilmselt poliitilistel põhjustel paralleelselt kolmgi ametis. Veel eraldi peaks mainima "vanad possaadnikud" ja "vanad volitatud possaadnikud", mis ei tähenda endist, vaid kogenut. Sotsiaalne klass, kust possaadnikud valiti oli iseäranis suletud ja XIV–XV sajandist on Pihkvas vaid üks selge juhtum, kui possaadnikuks nimetatud Jakov Ivanovitš Krotov oli kaupmeeste staarost ja tema poeg, Ivan Jakovlevitš Krotov volitatud possaadnik ajalooliselt märkimisväärsel aastal 1510.
Pärand
pisi|"Ostromir(ovo) Evangeelium" Nikolai Karamzini ajalooline romaan "Marfa ehk Novgorodi vallutamine" aastast 1802 (ru: «Марфа-посадница, или Покорение Новагорода») kirjeldab 1478. aasta sündmusi seoses Novgorodi ühendamisega Vassili III Moskva suurvürstiriigiga, kus linlaste vastuhakk ja ülestõus kujunes linna kaotuseks. Veetšekella helisedes Suurele väljakule kogunes "lärmakas jõuk novgorodlasi, kogunevad possaadnikud kuldsed medalid rinnas, tuhatnikud sauad käes, bojaarid, staarostid viiest linnaosast" ning sõna võtab ülikute suguvõssa kuuluv Marfa, kelle isa ja abikaasa on rahutuste keerises surma saanud.
Reede 13
Reede 13 kultuuris
1907. aastal ilmus kirjanik Thomas W. Lawsoni teos "Reede 13", kus börsimaakler kasutab selle päevaga seotud ebausku ära, et tekitada Wall Streetil talle tulus paanika.
1980. aastal linastus menukaks kujunenud õudusfilm "Reede 13" ("Friday the 13th"), millele on järgnenud tosin järge ja uusversiooni.
Laura Bassi
Laura Maria Caterina Bassi (31. oktoober 1711 – 20. veebruar 1778) oli itaalia õpetlane.
Ta sai filosoofiadoktori kraadi Bologna ülikoolist mais 1732. Ta määrati 1731. aastal anatoomiaprofessoriks; teadaolevalt oli ta esimene naisprofessor ülikoolis. Teda peetakse esimeseks naiseks kogu maailmas, kellele anti juhatada ülikoolis õppetool. 1732. aastal valiti ta esimese naisena Bologna Instituudi Teaduste Aakdeemia liikmeks. Bassi aitas kaasa Newtoni mehaanika levikule kogu Itaalias.
Charleroi ringkond
Charleroi ringkond on üks seitsmest haldusringkonnast Belgias Hainaut' provintsis.
2019. aastal lahutati Charleroi ringkonnast Manage'i ja Seneffe' vald, mis viidi üle Soignies' ringkonda.
Hietzing
Hietzing on Austria pealinna Viini omavalitsuslikult XIII ringkond (Bezirk).
Gulafjorden
Gulafjorden on fjord Norras Vestlandi maakonnas Guleni vallas.
Fjord asub Sognefjordenist lõuna pool.
Gulafjorden ulatub umbes 8 km pikkuselt läänest itta. Ta jaguneb kolmeks haruks; lõuna suunas hargneb Eidsfjorden, põhja suunas Nordgulfjorden ja ida suunas Austgulfjorden.
Gulafjordeni suudmes asub Fonna saar. Fjordi põhjakaldal asub Guleni valla keskus Eivindvik.
Fjordis on mitu lõhekasvandust.
Püha Liiga
Nimetust Püha Liiga on kasutatud mitme paavsti algatusel või vahendusel moodustatud liidu kohta:
Milrem Robotics
pisi|Suurusvõrdlus THeMIS sõiduki ja inimese vahel Milrem Robotics on Eesti kaitsetööstusettevõte, mis keskendub mehitamata maismaasõidukite (inglise unmanned ground vehicle, lühend UGV) tootmisele ja sõjandusrobootika lahendustele.
Milrem Roboticsi peamine toode on THeMIS (The Tracked Hybrid Modular Infantry System), mis on modulaarne hübriidajamiga mehitamata maismaasõiduk. Sõiduk on mõeldud lahinguväljal toetama jalaväge transpordivahendina, kaugjuhtimisega relvasüsteemina, lõhkeseadmete avastamise platvormina jms.
2023. aastal omandas ettevõttes enamusosaluse Araabia Ühendemiraatidest pärit EDGE Group PJSC. Teised osanikud on Kuldar Väärsi läbi osaühingu Sinrob, Saksamaa kaitsetööstusettevõte Krauss-Maffei Wegmann ning Eesti erainvestorid ja Milrem Roboticsi töötajad.
Yūya Kubo
Yūya Kubo (jaapani keeles 久保 裕也 Kubo Yūya; sündinud 24. detsembril 1993 Yamaguchis) on Jaapani jalgpallur, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliiga klubis 1. FC Nürnberg.
Jaapani jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 2016. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 23. märtsil 2017 MM-i valikmängus Araabia Ühendemiraatide vastu.
Katrin Pere
pisi|Katrin Pere Eesti Tekstiilikunstnike Liidu aastaauhindade jagamisel Foto: Ave Maria Mõistlik, 28. märts 2012 Katrin Pere (sündinud 5. jaanuaril 1952 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik.
1972–1977 õppis ta Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis tekstiili erialal. 1977–1991 õpetas samas maali ja joonistamist ning pärast akadeemia lõpetamist on esinenud näitustel Eestis ja välismaal.
Tunnustus
Aasta tekstiilikunstnikuks 2012 valiti näitusega “1+1 Katrin Pere ja Annika Teder” Tallinna Kunstihoone galeriis (13.01.2012–5.02.2012). Katrin Perel olid väljas vaibad – tekstiilpannood, mida ta on määratlenud kui heleda ja tumeda vastandust: heleda poolt kannab värv, tumeda poolt kujund ning kolmemõõtmeline vorm. Teostes on see orgaaniliselt seotud elupõhiväärtustega – isatalu, armastuse, laste sündimise ja suureks kasvamise, ema surilina sättimisega, argielu tillukesed detailid, mis teevad elu elamisväärseks.
Katrin Pere pannood on tema visualiseeritud emotsioonid – nende suhe värvi, pinna, struktuuri ja vormiga. Materjalina on kunstnik kasutanud tekstiilikiudu, paberit, terastrossi, puutikke, naelu, nõõpnõelu, looduslikku kivi, linnusulgi.
Ahti Puur
Ahti Puur (sündinud 20. novembril 1964 Ida-Virumaal) on eesti tippjuht ja aukonsul.
Ta on ettevõtte Viru Keemia Grupi Elektrivõrgud juhatuse liige ja tegevjuht 2006. aastast ning Viru Keemia Grupi finantsdirektor ja juhatuse aseesimees 2009. aastast.
2008. aastast on Ahti Puur Narvas asuva Rootsi aukonsulaadi aukonsul.
Ahti Puur lõpetas 1991. aastal Tartu ülikooli majandusteaduskonna majandusküberneetika erialal ja 2004. aastal jätkas õpinguid strateegilise juhtimise magistriõppes.
John Smith (kunstnik)
John Smith on varjunimi, mille all põhiliselt aastatel 2000–2006 tegutsesid Eesti kunstnikud Kaido Ole ja Marko Mäetamm.
John Smith on esindanud Eestit Veneetsia biennaalil.
Penzing
Penzing on Austria pealinna Viini omavalitsuslikult XIV ringkond (Bezirk).
Saksa DV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Esimene peavalitsus
Saksa DV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Esimene peavalitsus (saksa keeles Hauptverwaltung Aufklärung, lühend HVA) oli Saksa DV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi (tuntud kui Stasi) välisluurega tegelenud keskasutus.
Juhid ja organisatsioon
1. Peavalitsuse ülemad
TEADUSE JA TEHNIKA SEKTOR (SWT) ehk teadus-tehniline luure
Termiidipesa
pisi|Termiidipesa [[Somaalias]] Termiidipesa on termiidiliste ehitatud pesa ülaosa, mis koosneb omavahel kokkukleepunud liiva-, savi- ja puiduosakestest.
Mitme sajandi jooksul võib ulatuda kõrgusele 5 m, kõrgeima termiidipesa kõrgus on 12,8 m.
Beechcraft Super King Air 350ER
Beechcraft Super King Air 350ER on kahe turbomootoriga lennuk, mille tootja on Ameerika Ühendriikide ettevõte Beechcraft. 350ER on eriotstarbeline lennuk, mis on valitsusele, sõjaväele ja äriklientidele kättesaadav sellisteks eriotstarbelisteks toiminguteks nagu õhu-uuringud, kiirabilennud, lennujuhtimine ja järelevalve.
Ajalugu
Mudelite 200- ja 300-seeriaid turustati esialgu Super King Airi nime all, aga 1996. aastast alates ei kasutatud nimes enam sõna “super". Kingi lennuliin seati kokku King Airi mudeliseeriatega 90 ja 100.
1988. aastaks oli Beechcraftil selge soov vahetada välja mudelid 300. Vana mudeli kere oli tehtud peaaegu kolme meetri pikkuseks, millele lisandus kaks kokpitiakent mõlemal küljel.
13. juunil 2005 teatas Beechcraft, et arendab King Air 350ER versiooni, mis on samaväärne 200-seeria varasema mudelitega 200T ja B200T. Täiendused hõlmasid MTOW-i suurenemist 16 500 naela (7430 kg) võrra. 11. novembril 2007 teatas Hawker Beechcraft, et 350ER on FAA poolt sertifitseeritud.
Beechcraft teatas 6. märtsil 2007, et Iraagi õhujõud tellisid viis King Air 350ER-i, nende tarne algas 2007. aasta lõpus. Hawker Beechcraft esitles lennukit King Air 350ER 2007. aastal Paris Air Show'l ja Royal Internationalil. Võrreldes King Air 350ER-i välimust standardse B300 mudeliga, on peamised erinevused visuaalselt tajutavad peamiselt kere kõhupalli ja laiendatud mootorikäru juures.
Interjöör
King Air 350ER pakub paindlikku, konfigureeritavat interjööri, muutes need võrdselt võimekaks nii reisijateveoks, lastiveoks kui ka kiirabiveoks või muudeks missioonideks.
Eripära
King Airi lennukitel kasutatakse Rockwell Collins Pro Line Fusioni süsteemi, mis arvestavad piloodi suurt töökoormust. Selles süsteemis on lihtsustatud ühe piloodiga käitamine, mis on loodud piloodi väsimuse ja ökonoomika vähendamiseks. Pro Line Fusions moderniseeritud keskkonsool pakub alternatiivset sisestamismeetodit paindlikuks juhtimiseks.
350ER uus laiendatud kütuseseade on täielikult automatiseeritud. Kui midagi peaks valesti minema kütuse automaatsele ülekandmisele mootoritesse, saab piloot süsteemi tühistada, et tagada pidev vool. Pratt & Whitney PT6A-60A turbopropelleri mootorid – nagu tavalisel 350-l – on end väga hästi tõestanud ja kvalifitseeruvad remontimiseks 3600-tunnise ajaga.
Tehnilised andmed
350ER maksimaalne stardimass on 16 500 naela, mis on 1500 naela suurem kui tavalisel standardsel King Air 350-l. See lisapidurduskaal lubab 350ER-il tankida lennukile 1581 naela kütust, mille kogumaht on 5192 naela.
Oskar Murdmaa
Oskar Murdmaa (kuni 23. märtsini 1936 Oskar Martinson; 22. juuni 1902 Käru vald – 1944) oli eesti tarbekunstnik ja kujunduskunstnik. Ta on loonud mööbli- ja vaibakavandeid ning raamatuillustratsioone, Pariisis elades ka siidsallikavandeid ja keraamikat.
Hariduskäik
Murdmaa lõpetas 1918. aastal Jakob Westholmi Erameesgümnaasiumi 6. klassi. Sai kunstihariduse aastatel 1919–1920 Ants Laikmaa ateljeekoolis, 1920. aastal ja aastatel 1922–1924 Pallases ning 1941. aastal Jaan Koorti nimelises Riigi Rakenduskunsti Koolis.
Elukäik
Oskar Murdmaa elas koos abikaasa Elsa Murdmaaga (sündinud Pinkovski, 1904–1982) aastatel 1924–1930 (poolteiseaastase vaheajaga) Pariisis, seejärel tegutses Tallinnas vabakunstnikuna. Ta oli aastatel 1933–1935 elamusisustusateljee Uudne Mööbel täisosanik.
Murdmaade perekonnasõpru oli Kaarel Liimand. Läviti ka teiste kunstnikega. Üks neist, portreeskulptuuri viljeleja Ferdi Sannamees, lõi 1937. aastal "Els Murdmaa portree", mida eksponeeritakse tänini Kumus.
1941. aastal sõja puhkedes evakueerusid Murdmaad Nõukogude Liidu tagalasse Jaroslavli, kus pereisa 1943. aastal mobiliseeriti Punaarmeesse. 1944. aasta alguses jäi Oskar Murdmaa lahingus kadunuks.
Liikmesus
Murdmaa kuulus aastatel 1934–1938 Rakenduskunstnike Ühingusse (oli seal 1937. aastal sekretär) ja aastast 1936 Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingusse.
Isiklikku
Oskar Murdmaa isa oli haridustegelane Enn Murdmaa. Ajakirjanik Karl Pinkowsky oli tema naiseisa. Abielus Elsa Murdmaaga sündis neli last: Ivar Murdmaa, Allan Murdmaa, Kai Murdmaa ja Mai Murdmaa.
Kuldnoklased
Kuldnoklased (ladina keeles Sturnidae) on värvuliste seltsi kuuluv lindude sugukond.
Kuldnokad on enamasti rästasuurused ja nende sulestik on hall või kirev. Neil on pikk ja sirge, ahenev nokk ning tugevad jalad.
Bosnia sõda
Bosnia sõda (serbia-horvaadi keeles Rat u Bosni i Hercegovini; Рат у Босни и Херцеговини) oli Bosnias ja Hertsegoviinas 1992. aasta 6. aprillist kuni 14. detsembrini 1995 toimunud sõda, milles osalesid Bosnia ja Hertsegoviina Vabariigi relvajõud ning Bosnias asunud Bosnia serblased (Serbia Krajina Vabariik) ja Bosnia horvaatide (Horvaatia Hertseg-Bosnia Vabariik), mida toetasid vastavalt Serbia ja Horvaatia.
Kuldnoklased
Kuldnoklased on levinud ainult Vanas Maailmas: Euroopas, Aasias, Aafrikas ja Okeaanias. Inimene on aga viinud osad liigid ka Põhja-Ameerikasse, Hawaiile ja Uus-Meremaale, kus nad esinevad võõrliigina.
Kuldnoklased toituvad peamiselt putukatest ja taimede viljadest. Nad eelistav kultuurmaastikel paiknevaid elupaiku. Enamik kuldnoklasi teeb pesa puuõõnsusse.
Sugukonda kuulub umbes 34 perekonda ligi 120 liigiga. Tuntuim ja kõige suurema levilaga kuldnoklane on kuldnokk (Sturnus vulgaris). Aasias on levinuim maina (Acridotheres tristis).
Surnud 27. oktoobril
Siin loetletakse 27. oktoobril surnud tuntud isikuid.
Mägikurg
Välised tunnused
Täiskasvanud isendile on iseloomulik punane kroon, pea ja kael on mustad. Silmade värvus kollane, silma ülaosas eristatav punakas laik. Kehasuled on hallid, tiivad, saba ja jalad mustad. Noore isendi sulestik on mustjas-hall ja pea on pruunikas. Raskem on aga eristada isast mägikurge emasest. Mõlemad sugupooled on suuruselt sarnased. Värvuse ja sulestiku poolest on nad paeaegu identsed. Efektiivseim viis soo vahet tegemisel on linnuvaatlus, tuleb jälgida pikemaajaliselt nende käitumismustreid.
Toitumine
Mägikured toituvad rohttaimedest, putukatest, tigudest, vähkidest, kaladest, kahepaiksetest, roomajatest, lindudest ja väikeimetajatest.
Pesitsuspaik
Mägikurgede pesitsuspaik asub Lääne-Hiinas Tiibeti mägismaal, vähemal määral ka Indias Ladakhis. Talvituma minnakse Bhutani ja Yunnani, kuid lennatakse ka Kirde-Indiasse. Viieteistkümnest kuureliigist maailmas on mägikurg ainuke alpiinne liik, kelle pesitsusala on 2600–4800 m  ja talvitusala 2000–3800 m kõrgusel üle merepinna. Võrreldes teiste kurgedega on nende rände pikkus väga lühike – lühim 200 km või vähem  ja pikim 700 km. Mägikurg teeb pesa tarnadest, rohust, veetaimede osadest ja mudast ning ehitab selle märgala rohusaartele või veepinnale.
Levila
Suvel võib kohata mägikurgi enamasti kõrgel Tiibeti kiltmaal. Nad kolivad pesitsushooajaks märgaladele, näiteks loopealsetele ja jõesoodele, talveks aga madalamatele kõrgustele ja kaitstud orgudesse. Parim võimalus kurgesid looduses näha on Hiinas. Väiksem populatsioon pesitseb Vietnamis, Bhutanis, Indias ja Sikkimi põhjaosas.
Oht
Mägikurgedel on looduses mitmeid ohte. Kurgede munad on toiduks varestele ja muudele suurematele lindudele, mistõttu on munemis- ja koorumisperioodil vanemlinnud pesa ümber väga valvsad. Linnud võivad elavad üsna inimasustuse lähedal. Sageli võivad kurgedele ohuks olla karjakasvatajate koerad, kes söövad mune ja püüavad poegi. Lisaks on kurgedele ohtlik alade kuivendamine, sest selle tõttu on kiskjatel võimalik kergemini ligi pääseda nende pesitsuspaikadele.
Kaitsestaatus
Mägikurg on IUCNi ohustatud liikide punases nimekirjas märgitud ohulähedaseks liigiks. Ohulähedase liigi saatus tähendab, et linnud on seaduslikult kaitstud Hiinas, Indias ja Bhutanis.
Piiritaja (perekond)
Piiritaja (Apus) on pikatiivaliste seltsi kuuluv lindude perekond.
Piiritajad on ühed kõige suurema lennukiirusega linnud maailmas. Perekonda kuulub 15 liiki.
EMK Paide kogudus
Eesti Metodisti Kiriku Paide kogudus on Paides tegutsev Eesti Metodisti Kiriku (EMK) kogudus.
Kogudus asutati 8. aprillil 1934.
Nandelstädt
Nandelstädtid rüütelkonna matriklis
Hermann Johann von Nandelstädt (1763−enne 1837) võeti esmalt 1786. aastal Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse ja pärast matriklite taastamist 12. jaanuaril (vkj) 1797 Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Viimase vennapojad Burchard Otto von Nandelstädt (1795−1871), Alexander Eduard von Nandelstädt (1801−1850) ja Robert Friedrich von Nandelstädt (1802−pärast 1851) immatrikuleeriti Liivimaal 27. juunil (vkj) 1833. Major Johan Wilhelm von Nandelstadh (1768-1865) sai 19. aprillil 1858 naturalisatsiooni korras Soome suurvürstiriigi aadlikuks ja introdutseeriti järgmise aasta 10. augustil Soome rüütelkonda.
Petrone Print
Petrone Print on Eesti kirjastus, mille asutas ajakirjanik Epp Petrone.
Tartus tegutseva kirjastuse tuntuim väljaanne on 2007. aastast ilmuv nn Minu-sari, milles inimesed (enamjaolt eestlased) kajastavad oma isiklikke kogemusi mõnest välisriigist, välismaa linnast või piirkonnast. Sarjas on ilmunud ka Justin Petrone kolmeköiteline "Minu Eesti".
Eesti Vabariigi 100. aastapäeva puhul 2018. aastal hakati Minu-sarjas laiemalt tutvustama Eesti linnu ja piirkondi.
Döbling
Döbling on Austria pealinna Viini omavalitsuslikult XIX ringkond (Bezirk).
Kümnehaarmelised
Tegemist on pehmekehaliste kümne kombitsaga vähearenenud sisemise kitiinist või lubiainest kojaga mereselgrootutega.
Süstemaatika
WoRMS-i andmeil (2023. aasta juuli seisuga) kuulus ülemseltsi kuus seltsi. :
Tabasalu kihistik
Tabasalu kihistik (inglise Tabasalu Member) on ordoviitsiumi ladestu Türisalu kihistu Varangu lademesse kuuluv kihistik. Seda hakkas esimesena määratlema Heljo Heinsalu aastal 1981.
Kihistiku stratotüüp on Rannamõisa pank. Kihistik on nime saanud Tabasalu asula järgi.
Kihistiku moodustab savikilt. Kihistikku eristab Toolse kihistikust suurem püriidi sisaldus.
Adendorf
Adendorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Lüneburgi kreisis. Valla pindala on 16,08 km². 31. detsembril 2017 elas seal 10 783 inimest.
Sõpruslinnad
pisi|tühi|püsti|Kirik
Petro Bolbotšan
Petro Bolbotšan (ukraina keeles Петро Федорович Болбочан; 5. oktoober 1883 – 28. juuni 1919) oli Vene ja Ukraina Rahvavabariigi sõjaväelane.
Elulugu
Lõpetas Tšugujivi sõjakooli. Esimese maailmasõja ajal teenis 38. Tobolski jalaväepolgus. Juhtis Pavlo Skoropadski nõusolekul Ukraina üksusi Lõuna-Ukrainas. Nõukogude-Ukraina sõjas oli 1919. aasta alguses Vasakkalda-Ukraina rinde juhataja, kuid alustas vastuhakku tema meelest liiga vasakpoolse Direktooriumi vastu. Ta vangistati, välikohus mõistis ta surma ja ning pärast seda ta hukati.
Taastamise Rahvusliit
Taastamise Rahvusliit (inglise keeles National Alliance for Reconstruction) on Trinidadi ja Tobago erakond, mis asutati 1986. aastal.
Erakond asutati 1986. aastal valitsevast Rahva Rahvusliikumisest lahkunud poliitikute ja mitme opositsioonierakonna ühinemisel. Taastamise Rahvusliit pidi kujunema mitmerassiliseks parteiks, mis esindab nii india kui ka aafrika päritolu trinidadlaste huve. 1986. aasta parlamendivalimistel saavutas Taastamise Rahvusliit 66% valijate toetusel parlamendis absoluutse enamuse ja erakonna juht Arthur Robinson moodustas valitsuse.
Võimule saamise järel tabasid erakonda mitmed tagasilöögid. Rahva hulgas vähendasid selle toetust neoliberaalsed majandusreformid ja ulatuslikud kärped. Sisevõitlus viis 1988. aastal ametiühingujuhi Basdeo Panday ja koos temaga mitmete india päritolu poliitikute lahkumiseni, kes moodustasid 1989. aastal uue erakonna Ühinenud Rahvuskongressi. Lõpliku hoobi andis Taastamise Rahvusliidu valitsusele 1990. aastal aset leidnud neegermuslimite äärmusrühmituse Jamaat al Muslimeen korraldatud riigipöördekatse.
1991. aasta parlamendivalimistel sai Taastamise Rahvusliit parlamendis vaid 2 kohta ja võimule tuli taas Rahva Rahvusliikumine eesotsas Patrick Manningiga. Edaspidi on partei jätkuvalt nõrgenenud ja lõhenenud. Aastatel 1995–2001 kuulus erakond küll veel Ühinenud Rahvuskongressi juhitud valitsuskoalitsiooni, kuid 2001. aasta parlamendivalimistel langes üldse parlamendist välja. Alates 2005. aastast ei ole erakonnal enam esindatust ka kohalike omavalitsuste tasandil.
Riia kreis
pisi|[[Riia kubermangu Riia kreis Eesti- ja Liivimaa kaardil aastast 1745.  Первый официальный атлас Российской империи (1745). Карта герцогств Эстляндского и Лифляндского, вместе с течением реки Двины ]] pisi|Tallinna ja Riia asehaldurkonnad. [[Otto Friedrich von Pistohlkors|O. F. von Pistohlkorsi kaart 1783]] Riia kreis ehk Riia maakond (saksa keeles Kreis Riga, läti keeles Rīgas apriņķis, vene keeles Рижский уезд) oli haldusüksus Üle-Väina hertsogkonnas (1566−1582), Rootsi Liivimaal (1629−1721), Venemaa keisririigi Riia kubermangus (1721−1783), Riia asehaldurkonnas (1783−1796) ja Liivimaa kubermangus (a-st 1888; Riia-Volmari kaksikkreis 1796−1888), Läti Vabariigis (1918−1940), Läti NSV-s (1919, 1940−1941 ja 1944−1949) ja Läti kindralkomissariaadis (1941−1944).
Riia kreis piirnes kirdes Volmari kreisi, idas Võnnu kreisi, kagus Kuramaa kubermangu Jaunjelgava kreisi, kagus Bauska kreisi, loodes Dobele kreisi ja idas Tukumsi kreisiga.
John Dupré
John A. Dupré (sündinud 3. juulil 1952) on briti teadusfilosoof, kes tegeleb eelkõige bioloogia filosoofiaga.
Riia kreis
Territoorium, Riia kubermangus
Kreisi kuulusid :
John Dupré
2022. aasta mais luges ta nädalapikkuse loengukursuse Tartu Ülikoolis. Varem on ta osalenud filosoofiakonverentsil Pärnus.
Riia kreis
Territoorium Riia asehaldurkonnas
Kuramaa hertsogiriigi hertsog Peter von Biron loovutas kaubanduslepingu alusel 1783. aastal maa-alad Daugava jõe läänekaldal Sloka järveni (Bolderāja, Dole, Olaine, Katlakalns) Venemaa keisririigile.
Territoorium Liivimaa kubermangus
pisi|400px|[[Liivimaa kubermangu Riia kreis. Ludwig August Mellin, "Atlas von Liefland, oder von den beyden Gouvernementern u. Herzogthümern Lief- und Ehstland, und der Provinz Oesel". 1798]]
Riia kreisi kaguosa ja Jaunjelgava kreis, Bauska kreis}}
Kreisilinn oli Riia.
Kreisi kuulusid linnad: kubermangulinn Riia (saksa keeles Riga), Daugavgrīva (Dünamünde) Sloka (Schlock), 2 sillakohtu piirkonda ja 25 kihelkonda:
Riia-Volmari kaksikkreis 1796−1888
Pärast Katariina II surma tühistas tema poeg keiser Paul I 1796. aastal asehalduskorralduse. 1783. aastal Riia kreisi aladest omaette kreisiks eraldatud Volmari liideti nüüd taas Riiaga Riia-Volmari kaksikkreisiks. Selline korraldus kehtis 1888. aastani, mil Riia ja Volmari eraldati omaette maakondadeks.
Riia-Volmari kaksikkreisi sillakohturingkonnad
Riia-Volmari kreisi kihelkonnad olid jaotatud kuueks sillakohtupiirkonnaks :
Riia kreis 1888−1920
1888. aastal jagati senine kakskikkreis kaheks: Riia ja Volmari said omaette maakondadeks.
1909. aastal oli kreisis kihelkondi 26:
EMK Narva kogudus
Eesti Metodisti Kiriku Narva kogudus (vene keeles Нарвская община Эстонской Методистской Церкви) on Narvas tegutsev Eesti Metodisti Kiriku (EMK) peamiselt venekeelne kogudus.
Kogudus asutati 1924. aastal. Nõukogude ajal kuulusid koguduse liikmed EMK Rakvere kogudusse. Kogudus jätkas taas tegutsemist 1967. aastal.
Seadusjärgne pärimine (Rooma eraõigus)
Seadusjärgne pärimine on ühe isiku (pärija) teise isiku (pärandaja) õigustesse ja kohustustesse astumine viimase surma korral. Rooma õiguses eristatakse kahte liiki pärimist: testamendijärgne pärimine (a testato) ja seadusjärgne pärimine (ab intestato). Rooma pärimisõigus on oma olemuselt keeruline ja selles puudub süsteemne ühtsus. Seetõttu käsitlevad ka Justinianuse kogumikust „Digesta” pärimisõiguse teemasid 11 raamatut 50-st.
Seadusjärgselt sai pärida alles siis, kui puudus kehtiv testament. Pärimine seaduse järgi – ab intestato – toimub siis, kui testamenti pole üldse tehtud või testament osutub kehtetuks. Sel juhul määrab seadus, kellele jääb surnud isiku vara. Tavaliselt on surnud isiku pärijateks tema sugulased. Rooma õigus tunneb kahesugust sugulust – võimusugulus (agnatio) ja veresugulus (cognatio). Veresugulus hõlmab isiku lapsi ning võimusugulusega lisanduvad pärijate ringi ka naine ja orjad. Sugulust määrati sugulusastmetega. Seega esimese ringi pärijad olid pärandajale lähedasemad sugulased ja teise ringi pärijad kaugemad.
Seadusjärgse pärimise puhul oli vanim üldreegel, et pärijateks saavad pärandaja võimu all olevad isikud. Sellisel juhul ei olnud oluline võimu all olijate sugu: naised ja mehed said pärida võrdses osas. Kui pärandaja võimu alla ei kuulunud ühtegi isikut, siis said pärijateks sugulusastmelt kõige lähedasemad sugulased. Kui pärandajal sugulased puudusid siis läks tema pärandus riigile.