cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Induse kultuur
Kaubandus ja transport
Mitmed rannikuala asustused nagu Sotkagen-dor (Dashti jõe kallastel, Jiwanist põhja pool), Sokhta Koh (Shadi jõe kallastel, Pasnist põhja pool) ja Balakot (Sonmiani läheduses) Pakistanis koos Lothaliga Indias tunnistavad oma rolli Harappani kaubanduspunktidena. Madalad sadamad merele avanevates jõesuuetes võimaldasid elavat merekaubandust Mesopotaamia linnadega.
Kirjutamise süsteem
Aastatel 400–600 on märgatavaid India sümboleid leitud pitsatite peal, väikeste tahvlite, keraamiliste pottide ja rohkem kui tosinalt muult materjalilt, kaasa arvatud "siltidelt", mis väidetavalt kord rippusid sisemise värava kohal, Induse linna Dholaviras.
Tüüpilised Induse kirjutised ei ole pikemad kui neli-viis tähemärki, enamik neist (peale Dholavira "sildid") on väikesed; pikim ühel pinnal, mis on väiksem kui 1-tolline (2,54 cm) ruut, on 17 märki pikk; pikim ükskõik, mis objektil (leitud kolmes erinevas masstoodangu pinnal) on 26 sümbolit.
Samal ajal kui Induse oru tsivilisatsiooni on üldiselt iseloomustatud kui haritud ühiskonda, mida tõendavad kirjutised, need kirjutised on vaidlustatud Farmeri, Sproati ja Witzeli poolt, kes vaidlevad Induse süsteemi üle, et see ei kodeeri keelt, aga oli sarnane mitmekesise mittekeelse märkide süsteemiga. Märkide süsteeme kasutati ulatuslikult Lähis-Idas ja teistes ühiskondades, et sümboliseerida perekondi, klanne, jumalaid ja religioosseid ettekujutusi. Teised on väitnud, et mõnikord olid sümbolid kasutatud majandustehingutes, aga see väide jätab seletamata Indu sümbolite tuleku paljudesse rituaalsetesse esemetesse.
2009. aastal P. N. Rao jt tehtud uuringu põhjal avaldati ajakirjas Science eri keelelistes skriptides ja mittekeelelistes süsteemides esinevate mustrite võrdlused. Leiti, et Indude käekirja mustrid on sarnased räägitavate sõnadega, toetades hüpoteese, mis kodeerivad veel tundmatuid keeli.
Farmer, Sproat ja Witzel on selle leiu vaidlustanud, tuues välja, et Rao et al. tegelikult ei võrrelnud Indude märke "päris-maailma-mitte-keeleliste-süsteemidega" vaid "kahe täielkult kunstliku süsteemiga, mis on leiutatud autorite poolt. Üks koosneb 200 000 juhuslikus järjekorras olevast märgist ja teine 200 000 õiges täielikus järjekorras olevast märgist.
Farmer et al. on samuti demonstreerinud seda, et võrdlus mittekeelsete süsteemide, näiteks keskaja heraldika märkide ja tavalised keelte vahel annab sarnase tulemuse, mille ka Rao et al. sai Indude märkidest.
Pildid mõnest tuhandest säilinud kirjutisest on avaldatud väljaandes Corpus of Indus Seals and Inscriptions (1987, 1991, 2010), muudetud Asko Parpola ja ta kolleegide poolt. Uuesti avaldatud fotod on tehtud 1920. ja 1930. aastatel, sadadest kadunud või varastatud kirjutistest, koos paljude viimaste sajandite jooksul avastatutega. Varem teadlased pidid täiendama materjale Corpus 'ses kaevetööde aruannetest pisikeste fotode põhjal.
Religioon
John Marshall, kes aastal 1931 tegi kindlaks Induse religiooni silmapaisteva eripära: Jumal ja Jumalanna; jumalikustamine ja austus loomade ja taimede vastu; kasutatakse vanne ja on vee usukomme; sümboolse tähendusega on ka veel fallos ja häbe, mis sümboliseerivad viljakust. Marshalli tõlgenduste üle on palju vaieldud ja mõnikord vaidlustatud.
On leitud Induse oru pitsateid, millel on kujutatud loomi. Marshalli arust oli kujutatud neil varasel kujul hindude jumalat Šivat (Rudra), joogaasendis ja loomade isandana (tavaliselt kujutatud kolme peaga).
Marshalli hüpoteesi põhjal on tegu jumalaema kultusega ja kaevetööde käigus on leitud mitmeid naisekujusid, arvatakse, et see on hindu sekti Šaktismi tekke eelkäijaks.
Erinevalt tänapäeva Egiptuse ja Mesopotaamia tsivilisatsioonidest puuduvad Induse orul templid ja lossid, kuigi väljakaevamised näitavad, et neil olid nende ehitamiseks vajalikud teadmised olemas. Kuna templeid ja losse polnud, peeti religioosseid tseremooniaid kodudes või vabas õhus.
Matmistavasid iseloomustab lamavasse asendisse panemine ja fraktsioneeriva matmine, mille puhul organism on vähendatud (skelett ja organid on eraldatud), ja esines isegi tuhastamist.
Hamiltoni Eesti Selts
Hamiltoni Eesti Selts (inglise keeles Hamilton Estonian Society) on Kanada eestlaste selts, mis tegutseb Kanadas Ontario provintsis Hamiltonis. Seltsi esimees on Merike Koger.
Pärnu Ülejõe Põhikool
pisi|Pärnu Ülejõe Põhikool. [[Kristian Pikneri foto]] Pärnu Ülejõe Põhikool on kool Pärnus.
Alates 2000. aastast on kooli direktor Margus Veri.
Kooli aadress on Pärnu, Tallinna maantee 40 A.
Illuka Varjupaigataotlejate Vastuvõtukeskus
Illuka Varjupaigataotlejate Vastuvõtukeskus (inglise Illuka Reception Centre for Asylum Seekers) oli Eestisse saabunud välismaalastega seotud eriküsimustega tegelenud asutus, mis asus Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Jaama külas. Keskust haldas Eesti sotsiaalministeerium.
Keskus avati 1998.
Keskus lõpetas tegevuse 2013.
Linda Martin
Linda Martin (sündinud 17. aprillil 1953 Omagh's Põhja-Iirimaal) on iiri laulja ja telesaatejuht.
Ta võitis 1992. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse lauluga "Why Me?". Ta oli 1970.–1980. aastatel bändi Chips liige.
Spiraal (kontratseptiiv)
Spiraal on emakasisene rasestumisvastane vahend. On olemas vask- ja hormooonspiraalid.
144 eKr
Aasta 144 eKr oli 144. aasta enne meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi ab urbe condita DCX (610).
Heimtali muuseum
pisi|Anu Raud ja ERMi Heimtali muuseum. Foto: Anu Ansu, ERM Heimtali muuseum on Eesti Rahva Muuseumi koosseisu kuuluv muuseum Viljandi vallas Heimtali külas.
Ajalugu
Heimtali koduloomuuseum avati 1987. aastal Johannes Koka eestvedamisel.
Peruu asekuningate loend
Siin on loetletud Hispaania kuninga nimel Peruu asekuningriiki valitsenud asevalitsejad.
Heimtali muuseum
Ajalugu
Aastal 1991 rajas tekstiilikunstnik Anu Raud oma isa (Mart Raud) tallu muuseumitoa, kus eksponeeris tekstiilesemeid.
1992. aastal ostis Anu Raud laguneva muuseumihoone. Oma praeguse ilme ongi muuseum saavutanud kunstniku ideede ja kogude abil.
2009. aastal kinkis Anu Raud muuseumi koos kogudega Eesti Rahva Muuseumile (ERM) ja 1. juunist 2010 on Heimtali muuseum ERM-i struktuuriüksus – ERM-i Heimtali muuseum. pisi|ERMi Heimtali muuseumis. Foto Anu Ansu, ERM
Stalbe
Stalbe (vanasti ka Stalbes muiža) on küla (vidējciems) Lätis Cēsise piirkonnas, Stalbe valla halduskeskus.
Küla asub merepinnast 70 meetri kõrgusel maantee A3 ääres. Stalbe jääb Riiast 77 kilomeetri kaugusele.
Stalbet on esmamainitud 1425. aastal. Küla kujunes Stalbe mõisakompleksi asemele. 2021. aastani kuulus küla Pārgauja piirkonda, seal asus piirkonna administratiivkeskus.
Lisaks valla haldushoonele asuvad Stalbes veel kultuurimaja, raamatukogu ja keskkool. Seal on Grantskalni, Baltiņi, Stalbe ja Stalbes centrsi bussipeatus.
Küla jääb Gauja rahvusparki. Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistut, mis on tähistatud obeliskiga.
Lyoni II kirikukogu
Lyoni II kirikukogu (katoliku kiriku traditsioonis 14. oikumeeniline kirikukogu) oli Prantsusmaal Lyonis 1274 toimunud kirikukogu. Kirikukogu kutsus Lyoni kokku paavst Gregorius X, kes seda ka juhatas. Kirikukogu põhiküsimused olid Suure kirikulõhe ületamise võimalikkus (unioon õigeusu kirikuga), ristisõda ja kirikureform.
Kirikukogul osales umbes 300 piiskoppi, 30 abti ning arvukalt muid kirikumehi ja teolooge. Kirikukogule oodati nimekaid teolooge Bonaventurat ja Aquino Thomast, kuid esimene suri kirikukogu ajal ja teine teel sinna.
Stalbe
2015. aastal oli Stalbes 402 elanikku, 2016. aastal 365 ja 2021. aastal 356.
Lyoni II kirikukogu
Sündmuste käik
31. märtsil 1272 kutsus paavst Gregorius X kirikukogu kokku ning palus märtsis 1273 kõigilt kristlastelt arvamust kiriku reformimise kohta ning abi.
Pärast pikka ettevalmistusaega avati kirikukogu 7. mail 1274. Osales umbes 300 piiskoppi, 60 abti ning hulk teisi kirikumehi ja teolooge. Paavsti ülesandel võttis kirikukogu ettevalmistamise üle Bonaventura, kes selleks puhuks pühitseti piiskopiks. Kohal olid ka Aragóni kuningas Jaime I ning delegaadid Prantsusmaalt, Inglismaalt ja Sitsiiliast ning tatarlaste delegatsioon. Kreeklased saabusid alles 24. juunil, sest nad olid läbi teinud laevahuku. Sellega olid praktiliselt kogu kristlaskonna esindajad kohal ning kirikukogu võis pidada oikumeeniliseks, nagu Gregorius oli soovinud. Aquino Thomas suri teel kirikukogule.
Kirikukogul peeti 7. maist 17. juulini 1274 kuus istungit.
Kirikute ühinemine
Bütsantsi keiser Michael VIII lubas paavstile taotleda kirikute leppimist pärast Suurt kirikulõhe, juhindudes poliitilistest ja majanduslikest kaalutlustest: ta tahtis edasi lükata lääne valitsejate sõjaretke Konstantinoopolisse Sitsiilia kuninga Carlo I juhtimisel ning saada läänest sõjapidamiseks laenu. Kreeka vaimulikkonna enamus oli siiski endiselt uniooni vastu.
Kirikute ühinemine sai kirikukogu neljandal istungil 6. juunil 200 katoliku piiskopi ja keisri saadikute täieliku heakskiidu. Konstantinoopoli patriarh Ioseph I Galesiotes, kes oli kirikute ühinimise vastane, tagandati ning tema asemele määrati uniooni pooldaja Ioannes XI Bekkos. Aastal 1277 kutsuti Ioannes I Dukase algatusel Tessaalias kokku sinod, millel Bütsantsist välja saadetud uniooni vastased panid patriarh Ioannes XI Bekkose kirikuvande alla. Pärast isa surma kutsus keiser Andronikos II 1285 kokku idakiriku kirikukogu (Konstantinoopoli kirikukogu), mis kuulutas Lyoni kirikukogu otsused tühisteks.
Uue paavsti valimise kiirendamine
Et edaspidi ära hoida pikaajalisi sedisvakantse, nagu 1268–1271, kui kardinalidel ei õnnestunud kolme aasta jooksul paavsti valikus kokku leppida, otsustati jätta paavsti valimine eranditult konklaavi ülesandeks ning keelata kardinalidel konklaavilt lahkuda, enne kui uue paavsti  nimi on teatavaks tehtud. Otsustati, et igal kardinalil tohib olla kaasas üks (erandjuhtumil kaks) teener, kõik peavad elama koos ühes eesriieteta ruumis ning neil ei tohi olla suulist ega kirjalikku kontakti välismaailmaga. Määrati kindlaks, et kolme päeva pärast piirdutakse ühe söömaajaga päevas ning kaheksa päeva pärast piirdutakse vee, leiva ja veiniga.
Ristisõja kavandamine
Uues (üheksandas) ristisõjas lepiti kokku ning lubati kuue aasta jooksul koguda ristisõjamaksu. Liitlaseks oli kavas võtta Hulagiidide riigi valitseja Abaqa, kelle esindaja võttis kirikukogul oma kavatsuste tõsiduse märgiks vastu ristimise.
Hoolimata paavst Gregoriuse jõupingutustest ei saanud ristisõda teoks.
Kitcheneri Eesti Selts
Kitcheneri Eesti Selts (inglise keeles Kitchener Estonian Society) on Kanada eestlaste selts, mis tegutseb Kanadas Ontario provintsis Kitcheneris. Seltsi esimees on Ene Rebane-Billings.
Sossenskoje
Sossenskoje asundus on linnasisene munitsipaalmoodustis ja ühtlasi haldusüksus staatusega asundus Moskvas Novomoskovski ringkonnas. Asundus (moodustati 2005. aastal) lülitati Moskva linna koosseisu pärast linna laienemist edela suunas 2012. aastal.
Sossenskoje asundus hõlmab 66,81 km² suuruse territooriumi Moskva ringtee taga. Asunduses on üle 33 400 elaniku (2021).
Asunduse koosseisu kuulub kaks alevit (Gazoprovod ja Kommunarka) ning 9 küla. Kommunarka (elanike arv üle viie tuhande) on asunduse administratiivkeskus. pisi|300px|left|Asunduse ainus metroojaam rajati [[Kommunarka (Moskva)|Kommunarka alevi lähedal asuva Stolbovo küla territooriumil. Pildil sissepääsuehitis Kommunarka metroojaama]] Sossenskoje asunduses on 2021. aasta seisuga üks metroojaam (Kommunarka), mis asub Kommunarka alevi lähedal Stolbovo küla territooriumil.
Sossenskoje asunduse territooriumil asub Hovanski kalmistu.
Võimuorganid
Asunduse juhtimist teostatakse Sossenskoje asunduse administratsiooni, kohaliku omavalitsuse tööorganite ning teiste asunduse võimuorganite abil (politsei, prokuratuur jt).
Kohaliku omavalitsuse esindusorganiks on 16-liikmeline Sossenskoje asunduse saadikute nõukogu, kes valib enda liikmete hulgast esimehe. Kohaliku omavalitsuse täidesaatvaks organiks on asunduse saadikute nõukogu aparaat, mida juhib nõukogu poolt valitud asunduse pea (глава поселения).
Sossenskoje asunduse administratiivkeskuses Kommunarka asub kogu Uus-Moskva (hõlmab Novomoskovski ja Troitski ringkonda) administratiivset juhtimist teostav prefektuur.
Välisluureteenistus
pisi|300px|left|[[Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistuse peakorter Sossenskoje asunduse territooriumil. Pildil tagaplaanil on näha Jassenevo üks elamurajoone]] Sossenskoje asunduse territooriumile jääb ka hoonetekompleks, kus Nõukogude Liidu ajal paiknes välisluurega tegeleva NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Esimese Peavalitsuse peakorter ja pärast NSV Liidu lagunemist (1991) asub Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistuse peakorter.
Kaali külastuskeskus
pisi|250px|Kaali külastuskeskus (august 2020) Kaali külastuskeskus on meelelahutuskeskus Saare maakonnas Saaremaa vallas Kaali asulas. Keskus avati 2005.
Keskuse ruumides on Kaali meteoriitika- ja paekivimuuseum.
Lyckholmi muuseum
Lyckholmi muuseum on aastal 1997 avatud muuseum, mis asub Lääne-Nigula vallas Lyckholmi ehk Saare külas.
Muuseum asub 18. sajandist pärinevas Saare mõisa hobusetallis, mis restaureeriti 1995. ja 1996. aastal.
Hainaut' krahvkond
Hainaut' krahvkond (prantsuse Comté de Hainaut, hollandi Graafschap Henegouwen) oli ajalooline isandkond keskaegses Saksa-Rooma riigis, pealinnaga Mons (hollandi: Bergen). Nimi tuleb Haine jõest (hollandi: Hene, saksa: Henne), millest tuleb ka Hainaut' krahvkonna saksapärane nimi Grafschaft Hennegau.
Tähtsaimad linnad olid Mons (Bergen), Cambrai (hollandi: Kamerijk) ja Charleroi. See kattub tänapäevase Belgia Hainaut' provintsi ja Prantsuse Nordi departemangu lõunaosaga.
Ajalugu
Hainaut' krahvkond (hääldus: ĕ nō') rajati 900. aasta paiku frankide valitsetavate maade Lotharingia osas, kui Lotringi hertsog Reginhar I, Frangi keisri Lothar I pojapoeg, võttis tiitli "Hainaut' krahv". Pärast viimase Karolingist Ida-Frangi riigi kuninga Ludwig III Lapse surma aastal 911 ühines hertsog Reginhar kuningas Charles III Lääne-Frangi riigiga. Tema poeg ja järglane, hertsog Giselbert allutas end aastal 925 omakorda Saksa kuningale Heinrich I Linnupüüdjale, pärast mida jäi Lotharingia hertsogkond idapoolse Frangi kuningriigi osaks, millest sai Saksamaa, kuid piiril läänepoolse kuningriigiga, millest sai Prantsusmaa.
Pärast Giselberti surma aastal 939 ei läinud tema järglastel Reginharide dünastiast korda hertsogitiitli säilitamine, kuid nad jätkasid Hainaut' piirkonna valitsemist. Pärast krahv Reginhar III edutut mässu Lotringi hertsog Brun Suure vastu aeti ta minema ja pandi aastal 958 riigivande alla. Krahvkond jagati. Siiski taastasid Reginharid aastal 998 kontrolli Monsi krahvkonna üle. Kui viimane krahv, Hermann aastal 1051 järglasteta suri, abiellus tema lesk Richilde Flandria krahvi ja Prantsuse krooni vasalli Balduin VI-ga. Tema isa surma järel aastal 1067 sai Balduin VI nii Hainaut' kui ka Monsi valitsejaks. Talle järgnes tema poeg Arnulf III, kes tapeti aastal 1071 Casseli lahingus pärandivaiduses oma onu Robert I-ga. Võidukas Robert omandas Flandria, kuid tema vennanaine Richilde säilitas külgneva Alam-Lotringi territooriumid Saksa-Rooma riigis kui kaasavara. Taaselustatud Hainaut' krahvkond tekkis seetõttu kolme otse keisrile alluva krahvkonna taasfeodaliseerimisest:
Hainaut' krahvkonna ühendamine keiserlikuks lääniks teostati pärast Arnulfi kaotust aastal 1071, kui Richilde ja ta poeg Balduin II püüdsid oma lääne keiser Heinrich IV-le müüa. Heinrich IV käskis vürstlikul Liège'i piiskopil osta läänid ja tagastada siis need ühendatud krahvkonnana krahvinna Richildele ja Alam-Lotringi hertsogite feodaalalluvusse.
Hainaut' krahvid omasid mitmeid ajaloolisi sidemeid Flandria ja Hollandi krahvidega, kellega neil olid tugevad peresidemed. Läbi ajaloo moodustas Hainaut' krahvkond personaalunioone teiste riikidega:
Baieri-Straubingi hertsogi Wilhelm II surma järel päris Baieri-Straubingi, tema vend Liège'i piiskop ning Baieri-Straubingi hertsog Johann III, kes nõudis ka Hollandi, Zeelandi krahvkonda oma pärandina ning teda toetas ka Saksa kuningas Sigismund. Jacoba sõlmis oma valduste kaitseks ebaõnnestunud abielud (1415–1417) Prantsusmaa kuninga Charles VI poja, Touraine hertsogi ja dofään Jeani, (1418–1421) nõbu Brabanti hertsogi Jean IV ning (1422–1428) Inglismaa ajutise regendi, Inglismaa kuninga (1422–1461) Henry VI onu, Gloucesteri hertsogi Humphreyga. Brabanti hertsog Jean IV ja Jacoba sõda Johann III oli ebaedukas, nad ei suutnud vallutada 1418. aastal piiramisega Dordrechti ning 1419. aastal sõlmis Jean IV, Johann III-ga Woudrichemi lepingu, millega tunnistas Johann III Hollandi regendina ja pantis talle 12 aastaks sõjakulude katteks Hollandi ja Zeelandi krahvkonna. Vastuolude Jeaniga tõttu saavutas Jacoba vastupaavst Benedict XIII poolt abielu lahutamise.
Burgundia hertsogid laiendasid oma territooriume Madalmaades mitmete keiserlike valduste omandamisega: hertsog Philippe Hea ostis aastal 1421 Namuri krahvkonna, päris aastal 1430 Brabanti hertsogi Jean IV surma järel Brabanti ja Limburgi hertsogkonnad ning hõivas aastal 1432 Hainaut', Hollandi ja Zeelandi krahvkonnad ning aastal 1441 Luksemburgi hertsogkonna.
Kui Burgundia Charles Südi aastal 1477 Nancy lahingus tapeti, hääbus Burgundia hertsogite meesliin. Samal aastal abiellus Charles'i tütar Maria keiser Friedrich III poja, ertshertsog Maximilianiga. Prantsusmaa kuningas Louis XI lootis oma nõo Charlesi surmast kasu saada ja saatis armee Madalmaadesse. Siiski kaotasid prantslased Guinegate lahingu ja Hainaut sai Arrasi rahuga aastast 1482 Habsburgide Madalmaade osaks. Aastal 1556 sai sellest Hispaania Madalmaade osa. Aastal 1579 oli Hainaut Arrasi uniooni liige, alludes Habsburgide Hispaania võimule, samas kui põhjapoolne Utrechti unioon mässas ja moodustas aastal 1581 Hollandi Vabariigi.
1659. aasta Püreneede rahu ja 1679. aasta Nijmegeni rahu lõikasid krahvkonna kaheks. Lõuna-ala ümber Valenciennes'i, Le Quesnoy ja Avesnes'i linnade loovutati Prantsusmaa kuningas Louis XIV-le (vaata Prantsuse Hainaut). Põhja-ala ümber Monsi jäi Hispaania Habsburgidele ja oli pärast 1713. aasta Utrechti rahu Austria Madalmaade osa. Habsburgidest keisrid valitsesid seda kuni 1794. aastani, kui selle neelas Prantsusmaa Esimene Vabariik.
Kocēni
Kocēni on küla (lielciems) Lätis Valmiera piirkonnas, Kocēni valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 60 meetri kõrgusel. Asulas oli Kokmuiža mõisa (Kokenhof) süda.
Asula on tekkinud Kokmuiža mõisakompleksi juurde. Kocēnis on lisaks administratiivhoonetele veel põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Külas on Silvēni, Kocēnu veikalsi, Kocēnu skola, Kocēnu pagrieziensi ja Kocēni bussipeatus.
2015. aastal oli külas 1034 elanikku. 2016. aastal oli elanikke 1025, 2021. aastal 949. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda, olles selle halduskeskuseks.
Viljandi raad
Viljandi raad 1796–1889
Pärast asehalduskorra kaotamist taastus selle eelne olukord. Linnades läks võim jälle bürgermeistritest ja raehärradest koosnevale magistraadile. Raad täitis nii halduslikke, politsei- kui ka kohtufunktsioone. Viljandi rae koosseisu kuulusid bürgermeister, kolm raehärrat ja sündik. Alamkohtuid ei olnud, üks raehärra (Amtspatron) otsustas käsitöölistevahelisi tüliasju. Rae juures olid linnafiskaal, notar, politseiasjade protokollija ning vajalik arv kantseleiametnikke ja kohtuteenreid. Rae liikmed ja ametnikud said palka linna eelarvest. 1877. aastal kehtestati Balti provintsides 1870. aasta Vene linnaseadus. Magistraadid jätkasid 1889. aastani vaid kohtuinstantsidena.
==Viljandi rae koosseis 1728–1889 ==
Montreali Eesti Selts
Montreali Eesti Selts (inglise keeles Montreal Estonian Society) on Kanada eestlaste selts, mis tegutseb Kanadas Quebeci provintsis Montrealis. Seltsi esimees on Karl J. Raudsepp.
Toivo Koovit
Toivo Koovit (sündinud 2. mail 1946 Põltsamaal) on endine eesti kergejõustiklane (peamiselt pikamaa- ja krossijooksja).
Ta lõpetas 1965. aastal Põltsamaa Keskkooli.
Koovit tuli aastatel 1968–1982 15 korda täiskasvanute Eesti NSV meistriks (1 kord 4 x 1500 m teatejooksus, 3 korda 10 000 m jooksus, 2 korda maratonis, 5 korda 20 km ja 4 korda 30 km maanteejooksus) ning sai kokku 10 hõbedat ja 7 pronksi.
Ta võitis aastatel 1977 ja 1980 ümber Viljandi järve jooksu.
Uus Tare
Uus Tare oli Tallinnas tegutsenud elamuehitusühing, mis 1932–1933 ehitas korterelamuid Maasika ja Vaarika tänavale. Sel ajal sellesse piirkonda ehitatud elamud on Eesti ainus näide funktsionalistlikust näidisasumist.
Gabriel Fabry
Gabriel Joseph Fabry (27. jaanuar 1869 Châlons-en-Champagne, Marne'i departemang – 4. september 1913) oli prantsuse sõjaväelane (ohvitser) ja sõjaajaloolane.
Arhiiviandemete põhjal avaldas Fabry mitu raamatut Prantsuse armee sõjakäikudest, selle arvulisest koosseisust ja allüksustest. Tähelepanuväärsemad tema teosed käsitlevad Napoleoni sõdade aegset Prantsuse Suurt Armeed ja Napoleoni 1812. aasta sõjakäiku Venemaale (mitmeköiteline "Campagne de Russie" ilmus 1900. aastate alguses).
Vööt-eistekedrik
Liblikas on Eestis laialt levinud.
Eesti kullafond (Heli Lääts)
"Eesti kullafond" on Heli Läätse kogumikalbum.
Hohnhorst
Hohnhorst on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Schaumburgi kreisis.
Valla pindala on 12 km².
31. detsembril 2017 elas seal 2087 inimest.
Jüri Raudsepp (sõjaväelane)
Sõjajärgsetel aastatel jätkas ta teenistust Nõukogude Armees. Aastal 1957 lõpetas ta Moskva V. I. Lenini nimelise Sõjalis-Poliitilise Akadeemia. Aastatel 1960–1961 oli ta Tallinna Mererajooni Sõjakomissar. Aastatel 1961–1989 oli ta ALMAVÜ Eesti NSV Keskkomitee esimees. Aastast 1977 oli ta kindralmajor.
Viimastel aegadel tegutses ta Eesti Laskurkorpuse veteranide klubi esimehena.
Aastal 2006 tegi ta koos Soome Sõjaveteranide Eesti Ühenduse auesimehe Raul Kuutmaga peaminister Andrus Ansipile ettepaneku Pronkssõdur teisaldada Maarjamäele.
Jüri Raudsepp suri 13. jaanuaril 2010 Tallinnas ja ta maeti 25. juunil 2010 Metsakalmistule.
János Pilinszky
pisi|János Pilinszki haud János Pilinszky (25. november 1921 Budapest – 27. mai 1981 Budapest) oli ungari luuletaja.
Kasutaja
pisi|Tüüpiline kujutus kasutaja ikoonist arvutiprogrammis Kasutaja on inimene, kes kasutab arvutit või internetiteenust. Kasutajad tavaliselt kasutavad süsteemi või tarkvara toodangut ilma, et nad teaks, kuidas see tegelikult töötab. Kogenumad kasutajad kasutavad arenenud omadusi programmidel, selleks ei pea oskama programmeerida ja/või süsteemi hallata.
János Pilinszky
1938. aastal avaldati tema esimesed luuletused. Samal aastal asus ta õppima kirjandust, õigusteadust ja ajalugu Ungari Kuninglikus Péter Pázmány Ülikoolis, kuid ei lõpetanud seda.
Kasutaja
Kasutajal on tavaliselt kasutajakonto ja tuvastatakse süsteemi poolt kasutajanime järgi.
János Pilinszky
1944. aastal mobiliseeriti ta Ungari sõjaväkke ning tema väeosa taganes koos Saksa vägedega Saksamaale. Seal sattus ta mitmesse koonduslaagrisse, mis jätsid sügava jälje tema ellu ja luulesse.
Veislased
Veislased (Bovidae) on sõraliste imetajate sugukond, millesse kuulub ligi 140 liiki. Vähemalt isastel veislastel, kuid mitmel liigil ka emastel on iseloomulikud harudeta sarved, mida katab alaline keratiinikiht.
Kasutaja
Mõned tarkvaratooted teenindavad teisi süsteeme ja neil ei olegi otsest kasutajat.
János Pilinszky
1946–1947 avaldas luuletusi ajakirjas Újhold. 1947–1948 oli ta stipendiaadina Roomas. 1949–1956 ei saanud ta Ungaris oma loomingut avaldada. Aastatel 1960–1970 reisis ta Lääne-Euroopas ja Ameerika Ühendriikides.
Kasutaja
Lõppkasutaja
Lõppkasutajad on ülimad inimestest kasutajad (operaatorid) tarkvara toodetel. Seda terminit kasutatakse selleks, et eristada lõppkasutajaid, kes saavad programmi tootjatelt, et seda testida ja parandada, nendest, kes tegelikult maksavad selle eest. Kasutajakeskses disainis eraldab see ka tarkvara operaatori ja teised asjaosalised, kes võib-olla ei kasuta programmi, kuid aitavad nõudeid täita, kliendist, kes maksab selle arendamise eest. See eraldamine on justnimelt kasulik kasutajaliidese disainimisel, sest nii saab jälgida, mis omadusi tavalised kasutajad vajaksid.
János Pilinszky
Pilinszky luules domineeris kaua lunastamata inimese traagika, kuid viimastes luulekogudes formuleeris ta lunastatud inimese mõttemaailma. Tema stiil on äärmuslikult lihtne.
Veislased
Klassifikatsioon
Antiloobid ei kuulu Wilsoni ja Reederi järgi veislaste sugukonda.
Kasutaja
Lõppkasutaja
Need tarkvaratooted, kelle teenuseid kasutab mõni teine süsteem, neil ei ole ka otseseid lõppkasutajaid.
János Pilinszky
Helilooja György Kurtág kirjutas tema luuletustele muusikat.
Kasutaja
Kasutajakonto
Kasutajakonto võimaldab kasutajal autentida süsteemile ja potentsiaalselt saada autorisatsioon, et saada juurdepääs ressurssidele, mida pakutakse või mis on ühendatud selle süsteemiga, kuigi autentimine ei tähenda autorisatsiooni. Et sisse kontosse sisse logida peab kasutaja ennast autentima parooli või mõne teise mandaadiga, selle eesmärgiks on raamatupidamine, turvalisus, logimine, ressursi haldamine.
Veislased
Levila
Veislased on laialt levinud, nende looduslik levila ulatub Aasiasse, Aafrikasse, Euroopasse ja Põhja-Ameerikasse. Nende hulka kuuluvad piison, pühvel, vesipühvel, antiloobid, gasell, lammas, kits, jakk, muskusveis ja koduveis.
Tuglase Selts
Tuglase Selts on Soome mittetulundusühing, mis arendab eesti ja soome kultuurikoostööd.
Seltsil on üheksa seltsi Oulu, Lappeenranta, Lahti, Kotka, Hämeenlinna, Pirkanmaa, Hyvinkää, Turu ja Kuopio piirkonnas.
Seltsi eestvõttel ilmub soomekeelne ajakiri Elo.
Selts korraldab Soomes mardilaatasid, kus tutvustatakse eesti kultuuri ja müüakse Eesti tooteid, sh käsitööd.
Kasutaja
Kasutajakonto
Arvutisüsteemid opereerivad ühel kahest kasutajatüübist: Igal kasutajakontol on mitmikkasutaja süsteemis tavaliselt oma kodukataloog, kus faile hoiustada, mis seostuvad tolle kasutaja tegevustele, mis on kaitstud teiste kasutajate eest (kuigi süsteemi administraatoril võib olla sellele juurdepääs).
Sydney Brenner
Sydney Brenner (13. jaanuar 1927 Germiston, Transvaalia provints, Lõuna-Aafrika Liit – 5. aprill 2019 Singapur) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi bioloog.
Kasutaja
Kasutajakonto
Samal ajal kui süsteemid eeldavad, et põhilised kasutajakontod on kasutusel ainult ühe inimese poolt, on siiski paljudel süsteemidel erilised kontod, et igaüks saaks neid kasutada, näiteks anonüümsed kontod või külaliskontod.
Sydney Brenner
2002. aastal jagas ta Howard Robert Horvitzi ja John Edward Sulstoniga Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinda elundite arengu geneetilise regulatsiooni ja apoptoosiga seotud avastuste eest.
János Pilinszky
Eesti keeles on tema luulet ilmunud kogumikus "Mu ema must roos" ning ajakirjades Looming, Vikerkaar ja Ninniku.
2026
2026. aasta (MMXXVI) on 21. sajandi 26. aasta. See algab neljapäevaga.
Antonio Banderas
pisi|Antonio Banderas [[Tribeca filmifestivalil (2010).]] Antonio Banderas (õieti José Antonio Domínguez Banderas; sündinud 10. augustil 1960 Málagas) on Hispaania filminäitleja, filmiprodutsent ja laulja.
Ta on mänginud filmides "Philadelphia" (1993), "Interview with the Vampire: The Vampire Chronicles" ("Intervjuu vampiiriga", 1994), "Desperado" ("Desperaado", 1995), "Assassins" ("Profid", 1995), "Evita" (1996), "The Mask of Zorro" ("Zorro mask", 1998) ja "Once Upon a Time in Mexico" ("Ükskord Mehhikos", 2003). Ka on ta mänginud filmisarja "Spy Kids" ("Väikesed spioonid") kolmes filmis ning multifilmisarjas "Shrek".
Uljaste Purjetajate Ordu
Uljaste Purjetajate Ordu (saksa keeles Orden Kühner Segler) oli Eesti esimene teadaolev sportlik ühendus, mille asutas 1820 Tallinnas kaupmees Carl Krafft. Ordu asutati eesmärgiga korraldada seltskondlikke lõbusõite ja leida Tallinna lahe juures sobivaid randumispaikasid.
Ordul oli 26 liiget ja neile kuulus 4 purjekat.
1821 lahkus Krafft Tallinnast. Aastast 1822 pole ordu tegevuse kohta enam teateid.
Jaama puiestee
Jaama puiestee on 1810 meetrit pikk ning on pikkuselt teine tänav linnas, pikem on vaid Vabaduse tänav. Ida-läänesuunaline tänav on kõige kitsam idaosas (12 meetrit) ja kõige laiem lääneosas (25 meetrit). Jaama puiestee algab Roodevälja linnaosast, läände suundudes läbib Kukeküla ja Lilleküla linnaosa ning lõpeb Mõisavälja linnaosas. Tänav kulgeb paralleelselt Tallinna–Narva raudteega, kaugus põhja pool asuvast raudteemaast ligikaudu 40 meetrit. 20. sajandi esimeses pooles oli Jaama puiestee põhiliselt hoonestamata, ehitised asusid vaid tänava lõunaküljel Rakvere raudteejaama lähedal. Praeguse tänava kohal paiknes kohalik tee. Tänav saab alguse Õli tänava lõpust, lääne poole suundudes ristub lõuna poolt Kauba, Küti, Malmi, Härma, Võidu, Lille, Tööstuse, Näituse, Kalda ja Maidla tänavatega ning lõpeb Ilu puiestee kohal.
Jaama puiestee idaosas asuvad põhiliselt kahekorruselised äri-, teenindus- ja tootmishooned, keskosas vaheldumisi elamud ja ärihooned, lääneosas korrus- ja pereelamud. Lõuna küljel, Kalda tn 3, paikneb Rakvere Piiritusetehase hoonestu, mille kaugem eelkäija oli Rakvere mõisa viinavabrik. Sellel kinnistul liituvad Rakveret läbivad lahtine Tobia peakraav ja kollektoris Soolikaoja, mille veed voolavad seejärel tänava ja raudtee alt läbi põhja suunas.
Omonville
Omonville [omon'vill] on asula ja vald Prantsusmaal Seine-Maritime'i departemangus.
Omonville kuulub Luneray kantonisse Dieppe'i ringkonnas.
Vallavanem on René Havard.
pisi|tühi|Omonville'i plaan ja seda ümbritsevad vallad
Õuna-kirsimahl
Õuna-kirsimahl on mahl, mis on valmistatud õuntest ja kirssidest.
Tavaliselt sisaldab õuna-kirsimahl 80% õunamahla, 15% kirsimahla ja 5% suhkrut.
Ždanivka
2014. aastast on linn venemeelsete mässuliste, nn Donetski Rahvavabariigi kontrolli all.
Jules LeBlanc
Julianna Grace LeBlanc, esinejanimega Jules LeBlanc, tuntud ka kui Annie LeBlanc, (sündinud 5. detsembril 2004) on Ameerika Ühendriikide juutuuber, näitleja, laulja ja endine võimleja.
Business Insider nimetas teda 2018. aasta detsembris üheks "maailma kuulsamaks teismeliseks". Ta mängis Rhyme'i YouTube'is Brati noortesarjas "Chicken Girls", oli peaosas sarjas "A Girl named Jo" ning filmis "Chicken Girls: The Movie".
Isiklik elu
Jules LeBlanc on sündinud Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis. Tema vanemad on Billy LeBlanc ja Katie LeBlanc ning tal on noorem õde Hayley ja vanem vend Caleb Logan (13. juuli 2002 – 1. oktoober 2015). 2015. aastal suri Caleb 13-aasta vanusena südamehaiguse – hüpertroofilise kardiomüopaatia – tagajärjel. Jules'i vanemad hakkasid 2011. aastal pidama YouTube'is videoblogi, mis lõpetati 29. novembril 2019.
Scott Parker
Scott Matthew Parker (sündinud 13. oktoobril 1980 Londonis) on endine Inglismaa jalgpallur.
2019. aastal määrati ta Inglismaa jalgpalliklubi Fulhami peatreeneriks. Fulhamis oli ta 2017. aastal lõpetanud mängijakarjääri. 2021. aasta juunis asus ta juhendama Inglismaa esiliiga klubi AFC Bournemouth.
Informaatika mõisteid
Eraldi mõistete loend on veel telekommunikatsiooni mõistete, küberneetika mõistete, automaatika mõistete ja elektroonilise muusika mõistete kohta. On ka programmeerimiskeelte loend.
Psühhoaktiivne aine
Psühhoaktiivsete ainete all mõeldakse aineid, mis võivad põhjustada sõltuvuse ainest: alkohol, opiaadid (nt heroiin, morfiin), kokaiin ja teised stimulaatorid, hallutsinogeenid, nikotiin ja lenduvad lahused. Psüühikahäired, mis tekivad sõltuvust mittepõhjustavate ainete toimel ei kuulu siia gruppi (näiteks deliirium melipramiini üleannusest). Närvisüsteem kohaneb teatud määral kõigi sellesse toimivate ainetega: nende ärajätmine pikemaajalise kasutamise korra võib väljenduda enesetunde muutustes, mis alati ei tähenda sõltuvuse olemasolu. Näiteks enesetunde muutusedpärast anksiolüütikumide mõnenädalast kasutamist. Kõigi psühhotroopse ainete korral ei teki aine kasutamisel tungi (iha) ainet jätkuvalt kasutada nagu see on selgelt väljenduv psühhoaktiivsete ainete korral.
Juan Cazares
Juan Ramón Cazares Sevillano (sündinud 3. aprillil 1992 Quinindés) on Ecuadori jalgpallur, poolkaitsja. Ta mängib Argentina kõrgliigaklubis Independiente.
2020. aasta septembris sõlmis ta lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Corinthians. 2021. aastal siirdus ta samasse liigase kuuluvasse klubisse Fluminense.
Koondisekarjäär
Debüüdi Ecuadori rahvuskoondises tegi ta 6. septembril sõprusmängus Boliivia jalgpallikoondis vastu. Samas mängus lõi ta ka esimese värava koondises särgis.
Ta on kuulunud Ecuadori koondisse 2015. aasta Copa Américal ja 2016. aastal Copa América Centenariol.
Litvinovi pakt
Litvinovi pakt (Sõjast keeldumise lepingu viivitamata maksmapaneku protokoll või lihtsalt Protokoll, RT 1929, 21, 134) oli pakt, mille 9. veebruaril 1929 sõlmisid omavahel Nõukogude Liit, Poola, Rumeenia, Läti ja Eesti. Paktile allakirjutanud kinnitasid Kelloggi-Briandi pakti punkte. Pakt on nimetatud Nõukogude Liidu diplomaadi Maksim Litvinovi järgi, kes oli üks läbirääkimiste eestvedajaid.
Kristin Kuuba
Kristin Kuuba (sündinud 15. veebruaril 1997) on eesti sulgpallur.
Kuuba on naiste üksikmängus võitnud viis Euroopa karikasarja kuuluvat turniiri ja kahel korral tulnud 2. kohale. Lisaks on ta naiste paarismängus koos Helina Rüütliga saavutanud kuus 1. kohta Euroopa karikasarja turniiridelt.
Eesti meistrivõistlustelt on Kuuba võitnud 17 kuldmedalit: 7 naisüksikmängus (2017 – 2023), 6 naispaarismängus (2014, 2017 – 2021) ja 4 segapaarismängus (2013, 2017, 2020, 2021).
Juunioride Euroopa Meistrivõistlused
Naiste paarismäng
BWF Euroopa karikasari
Naiste üksikmäng Naiste paarismäng
Valter Polli
Valter Helmut Polli (28. märts 1912 Päinurme, Koigi vald, Järvamaa – 28. oktoober 2005) oli eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas 1933. aastal Tartu Linna Poeglaste Gümnaasiumi. Ta õppis alates 1934. aastast Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, lõpetas 1940. aastal majandusteaduskonna ja õppis aastatel 1940–1942 filosoofiateaduskonnas. Hiljem õppis ta aastatel 1946–1947 veel Hamburgi Ülikoolis politoloogiat. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Ugala liige.
Hiljem töötas Tartus kindlustusselts "Oma" peakorteris. Okupatsioonide ajal töötas veel mitmes firmas, kaasa arvatud ajalehes Postimees majandusjuhina.
1944. aastal oktoobris läks Saksamaale, kus algul töötas Vestfaalis mõisavalitsejana. Sõja lõppedes siirdus edasi Hamburgi, kus elas neli aastat, tegutses Hamburgi eestlaste esindajana, laagrikomiteede esimehena, kaitses kaasmaalaste huvisid Saksa ametiasutustes ning korraldas kultuuri- ja muid üritusi.
1950. aastal emigreerus Austraaliasse ja asus esialgu Sydneys elama oma nimekaimu juures. Töötas mitmes firmas tööjuhatajana ja omas vahepeal ka kinnisvarade vahendusfirmat. Siis katsetas ta viis aastat piimatalu pidamist Windsoris, ning lõpuks, kuni pensionile minekuni töötas nõuandjana suurfirma Australasia peakorteris.
Tema eestvõttel asutati New South Walesi Eesti Võitlejate Ühing ja ta oli selle ühingu esimene esimees. Hiljem tegutses ta pikemat aega revisjonikomisjoni esimehena. Ta oli ajalehe Meie Kodu kaastööline ja andis ka ise oma kutsetöö kõrval välja ajakirja Olion. On teinud kaastööd ka Austraalia lehtedele ja oli eestikeelsete raadiosaadete tegijate nõuandja nii poliitilistes kui ka majandusküsimustes. Samuti võttis ta osa austraallaste poliitilisest ja seltskondlikust tegevusest, lisaks oli ta kohaliku parempoolsete erakonna abipresident, etniliste gruppide esindaja ning Uus-Lõuna-Walesi osariigi nõukogu liige.
Valter Polli maeti 17. detsembril 2005 Ao kalmistule.
Jaan Siirak
Jaan Siirak (14. august 1897 Sangaste kihelkond – 30. jaanuar 1959 Tallinn) oli eesti sisearhitekt ja mööblikujundaja.
Elulugu
Jaan Siirak sündis Sangaste mõisa metsatöölise Jaani ja Juuli Siiraku pere kuuenda lapsena, ka õde Veera Sarapuust sai kunstnik.
1918. aastal naasis ta Eestisse ja andis algul Tartus joonistustunde. Sama aasta sügisel asus Tartu Reaalkooli joonistusõpetajaks, kus töötas 1924. aasta kevadeni, kui otsustas ennast täiendama minna Pariisi.
Siirak viibis Pariisis aastatel 1924–1931, õppis 1926–1929 École des Beaux-Artsis ja teenis selle kõrvalt leiba kujundustöödega. Selle perioodi loomingust on teada vähe, kuigi ta viljeles nii maali kui ka skulptuuri. Teada on, et Siiraku skulptuurid, üks kergelt konstruktivistlik naise pea ja konsul Damasius Treude pea, said 1925. aasta Prantsuse kunstiajakirjades kiitvaid arvustusi. Maalidest on teada ka Siirakule iseloomulikku esteetikat jälgiv maal Eiffeli tornist, kuid säilinud on vaid konstruktivistlike sugemetega maal "Verduni katedraal sõjapurustustes". 1925 organiseeris Pariisi Eesti seltsi, oli korduvalt selle juhatuses ja esimees. Esindas eestlasi Prantsusmaal 2. ülemaailmsel eestlaste kongressil.
Nõukogude okupatsiooni ajal lõi Siirak kaasa Kunstnike Kooperatiivi organiseerimisel. Sealt kut­suti ta Kergetööstuse Rahvakomissariaati vaneminspektoriks, ülesandeks tööstustoodangu kujundusliku külje kontrollimine ja juhendamine. Saksa okupatsiooni ajal tegutses ta vabakutselise kunstnikuna. Nõukogude okupatsiooni naastes oli ta 1944. aastast ametis Eesti Nõukogude Kunstnike Liidu sekretär-korraldajana. 1948. aastal asus ta Tarbekunsti Keskuse Dekoratiivkunsti Ateljee juhatajaks.
Isiklikku
Oli aastatel 1922–1932 abielus Elma Siigiga. 1940. aastal abiellus kirjandusteadlase Erna Tillemanniga. Tema õepoeg on kunstnik Lembit Sarapuu.
Aia-eistekedrik
Aia-eistekedrik (Pharmacis lupulina, sünonüüm Korscheltellus lupulinus) on eistekedriklaste sugukonda kuuluv liblikaliik.
Liblikat leidub ka Eestis.
2012. aasta Austraalia Grand Prix
pisi|[[Albert Parki ringrada]] pisi|Võitja [[Jenson Button]] 2012. aasta Austraalia Grand Prix oli 2012. aasta Vormel 1 hooaja esimene etapp. See peeti Austraalias Melbourne'is Albert Parki ringrajal 18. märtsil 2012.
Leonardo Genoni
Leonardo Genoni (sündinud 28. augustil 1987 Semiones) on Šveitsi jäähokimängija, kes mängib väravavahina Šveitsi kõrgliigaklubis EV Zug.
2012. aasta Austraalia Grand Prix
Sõideti 58 ringi, võistluse kogupikkus oli 307,574 km. Ilm oli kuiv ja päikeseline.
Esimese stardikoha sai kvalifikatsioonis Lewis Hamilton, võistluse võitis Jenson Button, kes sõitis ka kiireima ringi (1.29,187).
Alexander Domínguez
pisi|Alexander Domínguez (2015) Alexander Domínguez Carabalí (sündinud 5. juunil 1987 Esmeraldase provintsis) on Ecuadori jalgpallur, kes mängib väravavahina Ecuadori kõrgliigaklubis L.D.U. Quito ja Ecuadori jalgpallikoondises.
Ta alustas Quitos 2006. aastal ka klubikarjääri. Aastatel 2007 ja 2010 tuli ta klubiga Ecuadori meistriks. 2009. aastal võitis ta klubiga Lõuna-Ameerika klubide karikasarja Copa Sudamericana.
Ottawa Eesti Selts
Ottawa Eesti Selts (inglise keeles Ottawa Estonian Society) on Kanada eestlaste selts, mis tegutseb Kanadas Ontario provintsis Edmontonis. Seltsi esimees on Ene Rummel.
Leonardo Genoni
Genoni on mänginud kogu klubikarjääri Šveitsis. Šveitsi kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2003/04 ZSC Lionsi meeskonnas. Šveitsi kõrgliigas on ta mänginud veel HC Davosi (2007–2016), SC Berni (2016–2019) ja alates hooajast 2019/20 Zugi ridades.
Alexander Domínguez
Quitos mängis ta kuni 2016. aastani. Seejärel mängis ta ühe hooaja Mehhiko kõrgliigaklubis Monterrey ja pärast seda ühe hooaja Argentina kõrgliigasse kuuluvas Colónis.
Aastatel 2018–2021 mängis ta Argentina kõrgliigaklubis Vélez Sarsfield. Seejärel mängis ta lühikest aega Uruguay kõrgliigaklubis Cerro Largo ja Colombia kõrgliigaklubis Deportes Tolima. 2022. aasta keskel naasis ta Quitosse.
Ecuadori jalgpallikoondises tegi Domínguez debüüdi 26. märtsil 2011 sõprusmängus Hondurase vastu. Ta on kuulunud Ecuadori koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel, 2011. ja 2015. aasta Copa Américal, 2016. aastal Copa América Centenariol ning 2019. ja 2021. aasta Copa Américal.
Leonardo Genoni
Šveitsi meistriks on Genoni tulnud 2009.ja 2015. aastal Davosiga, 2019. aastal Berniga ning 2021. ja 2022. aastal Zugiga. Viiel korral on Genoni valitud Šveitsi kõrgliiga hooaja parimaks väravavahiks (2011, 2015, 2017, 2019 ja 2022). Hooajal 2010/11 valiti ta lisaks liigahooaja väärtuslikumaks mängijaks. Viiel korral on ta Šveitsi kõrgliigas olnud parima tõrjeprotsendiga väravavaht (2011, 2012, 2017, 2018 ja 2019). Kaheksa korda on ta Šveitsi kõrgliigas olnud enim võite kogunud väravavavaht (2011, 2012, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 ja 2021).
Šveitsi jäähokikoondise koosseisus osales Genoni maailmameistrivõistlustel esmakordselt 2011. aastal. 2018. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Šveitsi koondisega hõbemedali. Lisaks on ta osalenud 2018. ja 2022. aasta taliolümpiamängudel.
Robert Horvitz
Howard Robert Horvitz (sündinud 8. mail 1947 Chicagos Ameerika Ühendriikides) on Ameerika Ühendriikide bioloog.
2002. aastal jagas ta Sydney Brenneri ja John Edward Sulstoniga Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinda organite arengu geneetilise regulatsiooni ja apoptoosiga seotud avastuste eest.
Oms
Oms (hääldus prantsuse keeles om, katalaani keeles ums) on asula ja vald Prantsusmaal Pyrénées-Orientales'i departemangus. Ta kuulub Les Aspres'i kantonisse Céret' ringkonnas.
Valla territoorium asub 180–611 meetri kõrgusel üle merepinna. Vallakeskuses asuv kirik on pühitsetud Saint Jean l’Evangéliste'ile.
Vallavanemaks on Christian Vila.
pisi|Omsi plaan ja teda ümbritsevad vallad
Puelche
Puelche tuul (hispaania keeles viento puelche) on kuiv fööniga sarnane idatuul, mis esineb Kesk-Tšiili lõunaosas.
Tuul on saanud nime Puelche rahva järgi, kes elas Andide idanõlvadel. Puelche tuule põhjuseks on kõrgrõhuõhuala Vaikse ookeani lõunaosas, mis ulatub itta Andide läbi ja/või moodustab ahelikku Atlandi ookeani lõunaosas paikneva kõrgrõhuõhuala suunas. Kevadel puhuvad puelche tuuled võivad põhjustada lume kiiret sulamist Andides, millega kaasnevad tulvad ja liustikke albeedo vähenemist.
Argentinas on sellise tuule nimi Zomba.
Lima ajalugu
Lima ajalugu algas 18. jaanuaril 1535, kui Francisco Pizarro tänapäeva Peruu pealinna asutas. Linn rajati Rímaci jõe orgu, kus oli olnud Ichma Kuningriik. Aastal 1543 sai linnast Peruu Asekuningriigi pealinn ning seal alustas tööd Real Audiencia kohus. 17. sajandil puhkes Lima maavärinatest ja piraatidest hoolimata kaubandusvõrgustiku keskusena õitsema. Head ajad said 18. sajandil majanduslanguse ning Bourboni reformide tõttu lõpu.
Lima rahvaarv sai 1821.–1824. aasta Peruu vabadussõjas kannatada nii patriootide kui rojalistide tapatalgute tõttu. Pärast sõda sai Limast Peruu Vabariigi pealinn. 19. sajandi keskpaiga majanduslik õitseng sai lõpu 1879.–1883. aasta Vaikse ookeani sõjaga, kui Tšiili väed linna rüüstasid ja okupeerisid. Pärast sõda hakkas Lima rahvaarv taas kasvama ning linnapilt moderniseerus. Rahvaarvu kasv kiirenes 1940. aastatel, kui linna hakati sisse rändama Andidest. Kuna linnavõim ei jõudnud sisserändega tegeleda, tekkis sellest palju slumme.
Asutamine
Kolumbuse-eelsel perioodil elasid tänapäeva Lima aladel mitmed indiaani hõimud ning enne Inkade Riigi saabumist kuulusid Rimaci ja Luríni jõe orud Ichma Kuningriigile. Ichma Kuningriigist jäi sinna ligi 40 püramiidi, mida kasutati orgude kuivendamiseks.
Augustis 1536 ründasid linna inkade vastupanuvõitluse juhi Manco Inca Yupanqui väed. Inkad said hispaanlastelt ning nende indiaanlastest liitlastelt Ciudad de los Reyese tänavatel ja ümbruses toimunud verises lahingus lüüa. Hispaania võim kinnitas asutamise 3. novembril 1536 ning 7. detsembril 1537 andis Saksa-Rooma keiser Karl V linnale vapi.
Koloniaalaeg
Järgmised aastad olid Limas segane aeg, kuna erinevad hispaanlaste huvigrupid olid omavahel pidevalt tülis. Samal ajal kogus linn tuntust, kuna 1543. aastal sai sellest Peruu Asekuningriigi pealinn ning Real Audiencia kohtu asukoht. Aastal 1551 rajati seal Ladina-Ameerika esimene ülikool San Marcose Ülikool ning 1584 jõudis sinna esimene trükipress. Lisaks oli linn tähtis usukeskus, kuna aastal 1541 asutati seal katoliku piiskopkond, millest sai viis aastat hiljem peapiiskopkond. 1609. aastal toimusid Limas Ignatius Loyola õndsaks kuulutamise pidustused.
17. sajandil oli Lima Peruud Ameerika, Euroopa ja Kaug-Idaga ühendav kaubandussõlm ning sellega tuli kaasa majanduslik õitseng. Kaupmehed eksportisid lähedalasuva Callao sadama kaudu hõbedat ning vahetasid seda tänapäeva Panamas asuvas Portobelos importkaupade vastu. Kehtestati seadus, et kogu Peruu väliskaubavahetus pidi toimuma läbi Callao sadama. Majandusega koos hakkas kasvama ka linna elanikkond: aastal 1619 elas seal 25 000 inimest ning aastal 1687 juba 80 000.
1687. aasta maavärin oli pöördepunktiks, kuna pärast seda vähenes kaubavahetus ja hõbedatoodang, lisaks tuli Limal hakata rinda pistma näiteks Buenos Airesega. Lisaks sai Callao 28. oktoobril 1746 maavärinas kõvasti kannatada ning asekuningas José Antonio Manso de Velascol tuli ette võtta suurejoonelised taastamistööd. Pärast maavärinat hakati kummardama Kristuse kujutist "Imede isand", mida on alates 1746. aastast igas oktoobris toimuval rongkäigul näidatud.
Koloniaalajastu lõpus kujundasid Lima arengut Bourbonide võimu valgustusajastu ideed tervishoiust ja ühiskonnast. Sellel ajal ehitati linna kukevõitlusareen, Plaza de toros de Acho härjavõitlusareen ning suur kalmistu. Esimesed kaks hoonet ehitati, et need meelelahutustüübid kindlatesse kohtadesse koondada ning kalmistu selleks, et lõpetada surnute kirikutesse matmine, mida võimud pidasid ebahügieenseks.
Iseseisvus
18. sajandi teises pooles sai Lima kannatada Bourboni reformide käigus, kuna ära kaotati linna monopol väliskaubandusele ning Ülem-Peruu kaevanduspiirkonnad läksid Río de la Plata Asekuningriigi kätte. Majandusraskused muutsid linna kõrgklassi keskvõimust sõltuvaks ning seega ei olnud iseseisvumine nende huvides. 1810. aastatel sai Limast Lõuna-Ameerika vabadussõdade keskel rojalistide ning nende juhi asekuningas José Fernando de Abascal y Sousa kants.
7. septembril 1820 maabusid Limast lõunas kindral José de San Martíni juhtimisel Argentina ja Tšiili patriootide ühendvägi, mis linna ei rünnanud. Mereblokaad ning sissisõda maal sundisid asekuningas José de la Sernat linna juulis 1821 evuakueerima. Linnavalitsus kartis ülestõusu ning kuna korra tagamiseks polnud jõudu, kutsuti San Martin Limasse ning tema nõudmisel allkirjastati iseseisvusdeklaratsioon. Deklaratsiooniga sõda siiski ei lõppenud, järgmise kahe aasta jooksul vahetus kontroll linna üle mitmeid kordi ning mõlemad osapooled korraldasid Limas oma tapatalguid. Kui sõda 9. detsembril 1824 Ayacucho lahinguga lõpu sai, oli Lima märgatavalt alla käinud.
Vabariik
Pärast iseseisvumist sai Limast Peruu Vabariigi pealinn, kuid majandussurutis ja poliitilised raskused peatasid linna arengu. Lima hakkas kiiresti arenema 1850. aastatel, kui suurenesid guaanoekspordi tulud. Järgmise kahe aastakümne jooksul kerkis linna koloniaalajastust jäänud ehitiste asemele uusi asutusi, nagu uus keskturg, tapamaja, hullumaja, vangla ja haigla. Arendati ka transporditaristut: aastal 1850 valmis Limat Callaoga ühendav raudtee ning 1870. aastal Balta raudsild üle Rímaci jõe. 1872. aastal lõhuti ruumi tegemiseks maha linnamüürid. Ekspordist sõltuv majandus suurendas ka majanduslikku ebavõrdusust ning tekitas ühiskondlikke pingeid.