cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Küpros (Rooma provints)
Nea Paphos ("Uus Paphos")
Nea Paphos sai linnaks ametlikult aastal 312 eKr Paphose kuningriigi viimase kuninga Nikoklese ajal. Alles 2. sajandil kasvatas linn tähtsust ja sai Rooma Küprose keskuseks. Varaseim teave Paphosest kui saare kaskusest pärineb tegelikult "Apostlite tegudest", kus Paulus ja Barnabas jäid jutlustama Sergius Paulusele, kes seejärel kristlusse pöördus. Rooma Paphos jõudis kuldaega Severuste dünastia ajal (ja on tõestatud, et seal oli isegi Septimius Severuse valitsejakultus). Nea Paphost ei tohiks segi ajada Palaipafosega ("Vana Paphos"). Kuigi on raske neid kahte eraldada, kuna neid peeti Rooma võimu ajal samaks linnaks, ja olid ühendatud "püha teega". Nea Paphos oli kesklinn, samas Palaipafoses asus Aphrodite tempel, tegutsedes religioosse keskusena.
Palaipafose Aphrodite tempel oli üks kõige tähtsamaid templeid kogu Küprosel. Näib, et selle religioosse pidustuse tähtsus aitas säilitada linna staatust läbi kogu Rooma perioodi. On isegi öeldud, et keiser Titus külastas Aphrodite templit Paphoses oma reisil Süüriasse. Seal olles tundis Titus aukartust pühapaiga rikkalikuse ees ja päris oma tuleviku kohta keisrina. Ülempreester ja arvatavasti jumalanna Aphrodite ise kinnitasid valitseja soodsat tulevikku ja edukat reisi Süüriasse.
Palaipafose tempel oli keisrikultuse juhtiv keskus. 3. sajandi alguses pKr pühitseti Nea Paphoses Rooma keisri Caracalla kuju. Aasta edenedes püstitati teine keisrikuju, seekord Palaipafoses. Kirjed vanalinnas viitavad sellele, et peale Aphrodite kummardati seal vaid Rooma keisrit. Isegi uues linnas kummardati vaid väheseid jumalaid ja keisrit. Need jumalad olid kõige tõenäolisemalt Zeus Polieus, Aphrodite, Apollon ja Hera. Apolloni pühapaik oli kagus, kohe väljaspool antiiklinna. See koosnes kahest maa-alusest kambrist – eesmisest ristkülikukujulisest ja tagumisest ümmargusest kupliga kambrist. See pühamu võib olla linna rajamise kaasaegne. Keisrit seevastu kummardati Severuste dünastia lõpuni – Septimius Severus – viimane keiser, kes jõustas valitsejakultust.
Keisrikultused ei olnud ainus viis, kuidas Paphos näitas oma pühendumist keisririigile. Tegelikult lõi Paphos millalgi 21. ja 12. aasta vahel eKr kalendri, mida nimetatakse kas keiserlikuks või Küprose kalendriks. Seda tehti Augustuse ja keiserliku perekonna kiituseks. On tõenäoline, et kalender loodi aastal 15 eKr, kui keiser andis raha linna ülesehitamiseks pärast suurt maavärinat. Kuigi see pärines Paphosest, kasvas see kiiresti populaarseks ning domineeris Küprose lääne- ja põhjapiirkondades ning võib-olla ka lõunarannikul. Kuid see ei olnud ainus kalender, mida kogu saarel kasutati. Teine oli Egiptuse kalender, mida kasutati Salamises, linnas, mis jäi ustavaks pigem oma Egiptuse minevikule, kui keisririigile. Pafosele anti ka mitmeid tiitleid erinevate keisrite poolt. Pärast seda, kui see aastal 15 eKr maavärinas viga sai, sai see Augustuselt rahaabi ja tiitli "Augusta". Lisanimi Flavia, mida Paphos kandis Caracalla valitsemisajal (Paphos Augusta Claudia Flavia), lisandus ilmselt linna ülesehituse tulemusena Flaviuste ajal pärast kannatada saamist veel ühes maavärinas. See oli sel korral, kui raha toodi Süüria Antiookiast Paphosesse. Kuid need hõbemündid olid lühiealised. Aastal 66 pKr sai linn tiitli "Claudia". Paphos oli ka kuulsa Rooma oraatori ja poliitiku Cicero lemmiklinn.
Koinon oli Küprose linnade konföderatsioon, mis säilitas Küprose üle poliitilise ja religioosse võimu. Toimides kõigi Küprose linnade esinduskoguna, oli koinon tõenäoliselt asutatud Palaipafoses, kuna seal asunud Aphrodite tempel võõrustas arvukaid religioosseid pidustusi, mis meelitasid küproslasi kõigist saare nurkadest. Rooma aja lõpuks oli koinonil õigus vermida omi münte, annetada autiitleid tähtsatele isikutele (sealhulgas kujude püstitamine), määrata mänge ja muid religioosseid sündmusi ning isegi teatud määral poliitikat kontrollida. Pole teada, millal koinon hakkas kogunema Paphoses, kuigi see toimus kindlasti 4. sajandi lõpus eKr. Vaatamata kohavahetusele säilitas vanalinn Küprose religioosse tegevuse keskusena tähtsuse järgnevateks sajanditeks kuni 4. sajandi lõpuni pKr, mil Rooma keiser Theodosius I keelustas kõik paganlikud religioonid.
pisi|Paphos – agoraa
Nea Paphos asus Küprose läänerannikul, kus praegu seisab Paphos. See oli üks rikkamaid, kui mitte rikkaim linn Rooma Küprosel. Linn oli ümbritsetud müüridega, millel paiknesid korrapärase sammuga tornid, ja seal oli sadam (ja kuigi see ei olnud märkimisväärse suurusega, oli see kaitstud kahe lainemurdjaga ja on tänapäeval veel kasutatav). Siin oli ka odeion ja teater, ning kaks suurt maja on välja kaevatud. Leitud on agoraa, kuid tänaseni on säilinud vaid vundamendid ning väljakaevamised jätkuvad. Akropoli kohas on praegu tänapäevane majakas.
pisi|PanoOdeonPaphos
Odeion, kuigi kivimurdjate poolt kahjustatud, on osaliselt taastatud. See oli poolring, mis koosnes auditooriumist ja lavast. See ehitati täielikult kivist ja agoraa vastu; see purunes 4. sajandi maavärinates. Teater ehitati Paphose linnastumise tulemusena. See paiknes linna kirdenurgas, ehitatud madala mäe lõunapoolse külje vastu ja paigutatud nii, et publik saaks vaadata üle linna ja sadama suunas. Sinna mahtus umbes 8000–8500 inimest ja oli üks koht, kuhu terve kogukond kokku tuli. Orkester oli tasasel alal istekohtade kaare ja lavaehitise vahel. Praegu on lavast ja lavaehitusest väga vähe järele jäänud. Teatri kasutamine lõppes 4. sajandi lõpus, võib-olla maavärina paiku aastal 365 pKr. See kaevati välja Sydney Ülikooli poolt aastal 1995 ja rida proovikaevikuid avati Trieri Ülikooli poolt aastal 1987.
pisi|Dionysose maja mosaiik, Paphos2
Dionysose maja oli aga eramaja, mis tõenäoliselt kuulus väga rikkale kodanikule. See sai nime jumala sagedasest esinemisest mosaiikpõrandatel ja pärineb 2. sajandi teisest poolest. Mosaiigi kõrval pearuumis olid ka seinad kauni kujundusega kaunistatud. Magamistuba ja kümbla asusid idatiivas, köök ja töökojad asusid läänes. Magamistoast lõunas on kalatiik "varustatud niššidega selle põhja all, et pakkuda kaladele kuuma ilmaga varjupaika". Maja väljakaevamised algasid aastal 1962.
Hellenistlikud Palaipafose kalmistud leiti linnast lõunas ja edelas; geomeetriliste, arhailiste ja klassikaliste perioodide kalmistud leiti Palaipafosest põhjast, idast, kagust. "Kuningate hauad" leiti Paphose põhjanekropoli põhjapoolsest otsast. Hauad ise ei ole "kuninglikud", vaid "võlgnevad nime oma muljetavaldavale väljanägemisele". Need pärinevad 3. sajandist eKr, kuid mõnda hauda kasutati varakristlikul perioodil.
Linn kannatas rängalt maavärinates 4. sajandil pKr. Umbes sel ajal, aastal 346, viidi pealinn tagasi Salamisse. Küpros kasvas jätkuvalt ja nautis 400. ja 500. aastatel mitut jõukust, kuid Paphos oli selleks ajaks juba varemed.
Palaipafos ("Vana Paphos")
Rooma Küprosel oli Palaipafos tuntud peamiselt Aphrodite pühapaigana. Palaipafos paikneb lubjakivikünkal Edela-Küprosel Diarrhizose jõe suudmes, rannikust veidi sisemaal. Müüt väidab, et jumalanna Aphrodite sündis merevahust ja tõusis kaljule rannikul, mida kutsuti Petra tou Rhomiou. Pühapaik paiknes praegusest Küprose linnast Koúkliast veidi idas ning seda ümbritsesid läänes ja edelas hellenistlikud ja Rooma kalmistud. Sellel pühapaigal oli üks pikemaid kultuse traditsioone saarel, kestes umbes 1600 aastat. Isegi pärast Nea Paphose asutamist 4. sajandi lõpul eKr ei kaotanud Palaipafos oma tähtsust. See jäi keskseks kultuspaigaks Vahemere maailmas ja Aphrodite kummardamine jätkus seal kuni kristlik Rooma keiser Theodosius I aastal 391 pKr kõik paganlikud kultused ära keelas.
Uusehitused Koúklia linnas on kahjuks hävitanud enamuse Palaipafose jäänustest. Siiski on piisavalt jäänuseid, et tuvastada Rooma ehitatud templeid lahus varasematest ehitistest. Need hooned paiknesid ida-läänesuunaliselt ja asusid pühapaigakompleksi põhjaosas. Kaks hoonet, ehitatud millalgi 1. sajandi lõpu ja 2. sajandi alguse vahel pKr, järgivad traditsioonilist Paphose kultuse avatud õue plaani. Arvatakse, et need ehitati pärast maavärinat aastal 76/77 pKr, mis võis põhjustada pühapaigakompleksi hävingu. Rooma pühapaiga rekonstrueerimine näitab ristkülikukujulist avatud õue ümbritsevaid hooneid, võib-olla jäetud lahtiseks lääneküljelt ja ümbritsetud lõunas stoaga, idatiivaga ja põhjasaaliga. Arvatakse, et põhja- ja lõunasaalid olid jumalanna kultuse pidusöökide korraldamiseks. Pühamu jumalanna Aphrodite mitteikoonilise (mitteinimese kuju) kujutisega kolis tõenäoliselt vanast templist uude Rooma templisse. Pidustuste ajal pakuti seda koonilise kujuga viirukiga võitud kivi, mis oli viljakuse jumalanna sümbol. Muu religioosne tegevus hõlmas rongkäiku uuest linnast pühakotta ja mingisugust religioosset prostitutsiooni.
Aphrodite pühapaik oli üks peamisi religioosseid keskusi Küprosel. Paik oli kuulus ja meelitas külastajaid kogu Vahemere maailmast. Pühapaigal oli palju keiserlikke patroone ja mõned keisrid isegi külastasid templit, sealhulgas Trajanus ja Titus. Pühapaiga tähtsus oli see, mis hoidis Palaipafose kaardil pärast Nea Paphose asutamist. Siin oli sillutatud tee Nea Paphosest Palaipafosesse, kus küproslased liikusid pidustuste rongkäikudes.
Salamis
Tänapäeva Famagusta linna juures asunud Salamis oli Ptolemaioste valitsemisajal üks tähtsamaid linnu Küprosel ja Ida-Vahemerel. See kujutab endast keskuse nihkumist põhja poole, mis langes kokku 'lõunasadama' avamisega kaitsekari lõunatipus – sadam, mis pidi jääma tööle kuni kogu rannajoone üleujutamiseni, arvatavasti 4. sajandil. Kuid Salamist, vaatamata sellele uuele sadamale, asendas 2. sajandi alguses eKr saare keskusena Paphos; ja see eristamine, kui see kadus, ei taastunud enne 346. aastat pKr, kui linn taasasutati kui Constantia.
Kirje keskhellenistlikust kuupäevast näib tõendavat nelja gümnaasiumi olemasolu, mis seab Salamise samale pulgale Ephesose ja Pergamoniga. Suurimat gümnaasiumi või panegyrikoni, mis on välja kaevatud, laiendati varajase Rooma keisririigi ajal termide ja palestra lisamisega. Salamises oli ka amfiteater, samuti välja kaevatud ja osaliselt taastatud, mille maht oli vähemalt 15 000 pealtvaatajat. Amfiteatrit, samuti Rooma sauna omistatakse Flavian Ser. Sulpicius Pancles Veranianusele. Salamises avastati ka suur Zeusi tempel, mille kaldtee ehitati hilise vabariigi või Augustuse ajal, ja tohutu kolonnaadiga agoraa, mida kasutati läbi kogu Rooma keisririigi perioodi. Salamis, kui mitte poliitiline, jäi Küprose tööstuskeskuseks, ja tõepoolest kõige tähtsamaks linnaks saarel.
Kourion
Kourion, paiknedes Küprose lõunarannikul ja olles kaitstud kaljudega põhjas ja idas, oli müüriga ümbritsetud akropol koos nekropoliga kagus ning hästisäilinud staadioni ja Apollon Hylatese pühapaigaga läänes. Siiski öeldakse, et see on tehtud "ilma ilmse mõjuta selle päeva Rooma maailmale". Teame selle linna kohta kõige rohkem paigas leiduvate paljude kirjete kaudu ja kahe suure eluaseme, Achilleuse mosaiigi maja ja Gladiaatorite maja, väljakaevamiste kaudu.
Kourionis leitud kirjed on olnud hindamatu allikas Kourioni tundmaõppimiseks. Need on olulised, sest nad räägivad meile erinevatest hooneprojektidest, mida Kourionis teostati roomlaste ajal ning erinevate keisrite kaasamisel. Nad annavad isegi ülevaate Kourioni paljudest prokonsulitest ja nende saavutustest. Nad annavad meile ülevaate Nero restaureerimisest, Augustuse ajal tehtud remondist hellenistlikus teatris, teatri ümberehitamisest jahipidamisteatriks Caracalla ajal ja muudest tähtsatest sündmustest linnas. Kourionis on väga palju kirjeid Rooma aja tähtsate isikute kujudel, sealhulgas Nero, Trajanus ja erinevad prokonsulid. Caracalla, Septimius Severuse ja teiste tähtsate tegelaste auks on ka mõned mälestustahvlid. Apolloni pühamus ja selle ümbruses olevad kirjed kirjeldavad üksikasjalikult ehituse etappe ja pühapaigas tehtud parandusi. Kourionis on leitud ka mitmeid defixioid, või needuseid, mis on sageli suunatud teistele kodanikele õigusvaidluste pärast ja piisaval hulgal Kourioni eristamiseks teistest paikadest. Samuti leiti mitmeid surnute sugulaste poolt jäetud kalmukirjeid, kuigi need ei olnud Kourionis eriti levinud.
Achilleuse mosaiigi maja, mille avatud sisehoov on ümbritsetud mõlemalt poolt tubadega ja kirdest kolonaadiga portikusega, pärineb ligikaudu 4. sajandi esimesest poolest pKr ja on kõige tähelepanuväärsem suure mosaiigi poolest, mis kujutab kuulsat kreeka müüti, milles Odysseus, valehäiret andes, lollitas naiseks maskeerunud Achilleust, et paljastada tema tõeline identiteet, tuues seega kaasa tema osalemise Trooja sõjas, mida on suurepäraselt kirjeldatud Homerose "Iliases". Hoones olid mosaiikpõrandad, millest üks, kuigi kahjustatud, näib kujutavat Trooja printsi Ganymedest, kelle Zeus röövib.
Rohkem on teada teise kuulsa eluaseme, Gladiaatorite maja kohta, mis asus linnamüüri lähistel ja veidi Achilleuse majast idas, mis tundub olevat üsna jõuka patriitsi elupaik. See maja pärineb 3. sajandi teisest poolest pKr ja on ilmselt ehitatud enne Achilleuse maja. See koosnes kesksest sisehoovist koridoridega joondumas kõigis neljas seinas. Toad avanesid otse nendesse koridoridesse. Põrand oli kunagi kaetud mosaiikidega, põranda all olid veemahutid vihmavee kogumiseks. Maja ei pääsenud kahjuks laastavast maavärinast aastal 365 pKr. Seinad, katus ja mosaiigid said kõik tugevalt kahjustatud. Keskses sisehoovis asus märkimisväärselt säilinud mosaiik, mis kujutab gladiaatorite lahingu stseeni. See on oluline, sest sellised stseenid olid Küprosel äärmiselt haruldased. Ainult kaks kolmest seda stseeni kujutavast paneelist on kahjuks säilinud.
Teater, mis ehitati akropoli põhjaossa ja kaevati välja Pennsylvania ülikooli muuseumi poolt aastatel 1949–1950, oli Rooma ajal millalgi 100. aasta paiku pKr ja veelkord 200. aasta paiku pKr renoveeritud. Kuigi auditoorium oli algselt täisringi kujuline, vähendati seda roomlaste ajal poolringiks. 2. sajandi paiku pKr laiendati seda praeguse suuruseni ja selle toetamiseks lisati mitu tugipiilarit. 200. aasta paiku pKr ehitati see ümber, et mahutada jahi- ja gladiaatorimänge, hiljem 300. aasta paiku pKr muudeti see tagasi tavaliseks teatriks. Arvatakse, et see mahutas umbes 3500 pealtvaatajat. Teater hüljati ilmselt millalgi 4. sajandil. See seisab veel tänagi, kuid on kiviotsijate käe läbi palju kannatanud.
Staadion, samuti Pennsylvania ülikooli muuseumi poolt välja kaevatud, paiknes Kourioni loodeosas oma U-kujulise vundamendi ja kolme sissepääsuväravaga, mis seisavad veel tänapäeval ja on tähelepanuväärselt säilinud. Arvatakse, et see on ehitatud 2. sajandi paiku pKr Antoniustest keisrite ajal ja jäänud kasutusse umbes 400. aastani pKr. Tõenäoliselt mahutas see umbes 6000 pealtvaatajat ja koosnes pikast ovaalsest võistlusrajast jooksjate ja sõjavankrite võistlustele. Leidub aruanne selle viimasest võistlusest ja hävingust, mille on andnud küprioot, kes kirjutas 5. sajandil Barnabasi elu fiktiivse ülevaate.
Nekropoli kaevas aastal 1876 välja Cesnola ja seejärel usaldusväärsemalt George McFadden, kes kaevas 95 šahti ja avas 9 hauda, millest vaid ühe ta avaldas. See haud, nimega Haud 8, rajati tõenäoliselt 3. sajandil eKr ja kasutati kuni 1. sajandini pKr. Teised avaldamata hauad tundusid samuti olevat sarnaselt pikendatud kasutusajaga. Teadmised Kourioni haudade kohta ei ole praegu ulatuslikud. Me teame ainult, et nad olid "väga suured ja keerulised". Siiski on need kindlasti väärt täiendavaid uuringuid. Hauad on olulised teabeallikad, kuna need on matmispraktika kindlaksmääramisel otsustava tähtsusega ning sageli on need rikkad keraamikast ja muudest hauapanustest, mis võivad olla üsna hästi säilinud.
Rooma Kourioni langemist võib seostada tohutu maavärinaga, mis toimus 21. aprillil 365 pKr. Maavärina kirjelduste põhjal tundub, et see on põhjustanud tsunami ja sellele on esialgu antud mõõduks 11, muude allikate järgi 10. See maavärin tähistab antiikaja lõppu ja keskaja algust, samuti üleminekut kristlusele.
Kition (Citium)
Antiikne Kitioni linn on täielikult kaetud praeguse Larnaka linnaga ja on seetõttu suures osas väljakaevamata. Selle akropol asus Bamboulas; akropolist kagus asus suur looduslik sadam, mis on sellest ajast mudastunud. See oli väga tähtis kaubavahetuses kui sadamalinn ja haldus käis selle ajaloos palju kordi käest kätte, eriti foiniiklaste poolt enne Rooma haldust. Isegi roomlaste ajal jäid vanalinna elu aspektid alles. Näiteks Eshmuni kultus jätkus Augustuse ajastul Asklepiose kummardamisele üleminekuga. Kition ei ole oma nime kasutamisel spetsiifiline ja seda nimetati sageli lihtsaks "linnaks" (e polis või o demos), mis peegeldas tema vana Foiniikia nime. Kitionis on arvukalt kirjeid, eriti kalmukirjeid, millest paljud näitavad teiste kultuuride mõju, nagu semiidi nimed, mis helleniseeriti. Kuid keisri mõju on siiski ilmne leitud kahes keiser Nerva kujus.
Praegu on välja kaevatud kolm väikest ala; esimese kaevas välja Rootsi Küprose ekspeditsioon aastal 1929; teise Vassos Karageorghis aastal 1976; ja viimati Marguerite Yon aastal 1985.
Arsinoe
Arsinoe (praegusest Polise linnast vahetult põhjas) asutati aastal 270 eKr ja jätkas Rooma ajastul erineva jõukuse tasemega ning on seega Rooma perioodi geograafide poolt väga hästi piirkondliku linnana registreeritud. Arsinoe tähtsus sõltus selle lähedusest Anatoolia lõunarannikule ja Egeuse merele kaubanduse jaoks, samuti oli see suur keiserlike vasekaevanduste väljaveo keskus Limnis paiga loodusliku sadama kaudu. Kuid Arsinoe linna tähtsust Rooma maailmas tõendavad piirkonnas leitud verstapostid, mis mõõtsid kaugust linnast. Rooma teater ja gümnaasium Ptolemaioste perioodist on ainsad paigast allesjäänud suured varemed. Kuid kreeka geograaf Strabon räägib pühapaigast Zeusile ja Aphroditele lühikese vahemaa tagant väljaspool Rooma linna. Kuigi siin on mõned arheoloogilised jäänused, puuduvad siin üllatuslikult epigraafilised tõendid linnast, mis mängis nii tähtsat rolli Rooma Küprosel. Varem ei ole seal tehtud suuri väljakaevamisi, välja arvatud Küprose Antiigiameti tehtud uuring aastal 1960. Hiljutised Princetoni Ülikooli tehtud väljakaevamised on veel käimas, kuid Princetoni kunstimuuseumis on võimalik tutvuda Arsinoest leitud esemete esmase näitusega.
Carpasia
Carpasia praeguse Rizokárpaso lähedal on jäänud suuresti välja kaevamata. Paiga suurus on umbes 3 km² Karpasia poolsaarel loodusliku sadama kõrval. Linnamüüri jäänused on ikka veel näha. Rooma ajal ehitatud akvedukt tõi vee looduslikest allikatest linna. Sammaste jäänused viitavad templi olemasolule linna sadama juures. Karpasia poolsaare peamine jumalus oli Aphrodite Acraea, kelle tempel asus Andrease neemel, ja praeguse Rizokárpaso lähedal asuv põllumaa oli pühendatud jumalannale. Carpasiat on maininud antiikajaloolased ning Juliuste-Claudiuste dünastia ja Hadrianuse ajastute kirjed.
Ceryneia
Ceryneia, nüüd kaetud tänapäeva Kyreniaga, oli sadamalinn Küprose põhjarannikul. Iidse linna kohta on palju tõendeid, kuid Rooma ajastu epigraafilised ja arheoloogilised tõendid on ebaselged. Kuigi see jääb välja kaevamata, on endine sadam ikka veel olemas ning juhuslikke leide tehakse ja neist teatatakse. Leitud on kolm kirjet, mis dateerivad linna Rooma aega; ustavusvanne Tiberiusele, "Ceryneia Apollonile", pühendus "Ceryneia demosele" kuju peal ja üks, mis mainib veesüsteemi ehitamist Claudiuse valitsemisajal.
Chytri
Chytri (tänapäeva Kythreast idas) oli üks vaid kahest sisemaa linnast Rooma Küprosel (teine oli Tamassus). Chytri kõige tähtsam topograafiline tunnus – ja selle jätkuva eksisteerimise põhjus – on selle veerohke allikas. Paika ei ole välja kaevatud, kuigi akropol ja ulatuslik kalmistu on tuvastatud. Geograafid ja üks kirje tõendavad Chytri sõltumatust Rooma ajal. Kirjed näitavad tihedat seost Salamisega, Chytri kõige mugavama juurdepääsuga Vahemerele. Salamis seevastu hindas ligipääsu Chytri allikaveele ning Nero ajal ehitati kivisse raiutud kanal ja akvedukt vee toomiseks rannikule. Caracalla ajaks võis Chytri olla Salamise alam.
Lapethus
Lapethus oli sadamalinn Küprose põhjarannikul tänapäeva Karavase lähedal. See oli kõige kuulsam vase ja savitöötluse poolest, kuigi see oli oluline kaubanduspiirkond. Läheduses asuvad suured allikad pakkusid linnale pidevalt värsket vett. Sadama lainemurdja ja linnamüüri jäänused on ikka veel näha, kuigi ühtegi teist iidset struktuuri ei ole võimalik tuvastada. Linn oli kultuuriliselt pikka aega Foiniikia mõju all ja säilitas pikka aega semiidi kõne, enne kui algas helleniseerimine. Kuigi paik jääb endiselt välja kaevamata (tänu oma asukohale põhjas), näitavad vähesed sellest piirkonnast pärit kirjed, et linn oli ülimalt tähtis majanduslikust seisukohast; tegelikult nii palju, et Ptolemaios ütleb, et see on üks neljast conventist, mis saart jagavad. Paigas ei leidu templeid ega teatreid, kuid on ilmselge, et linn aktsepteeris Rooma mõju, kuna kirjed viitavad gümnaasiumile, kus Augustuse võidu auks korraldati Aktaia mänge. Teised kirjed viitavad Augustuse, Tiberiuse, Trajanuse ja Hadrianuse kujudele linnamüüride vahel. Samuti on oluline märkida, et saare konsulaar 3. sajandi keskpaigas Cl. Leontichus Illyrius on esimene näide keiserlikust esiletõstmisest, mis anti Küprose saarelt pärit perekonnale.
Soloi
Soloi oli Loode-Küprose kõige olulisem linn ja varemed katavad laia ala madala künkaga, mis toetas akropoli, mis on praegu kaetud külaga. Sellel linnal oli suur tähtsus põllumajandusele Morphau tasandikul, vasekaevandustele Skouriotissas. Akropolil oli suur cavea, kuhu mahtus kuni 3500 pealtvaatajat. Selle koha kõige muljetavaldavam tunnus oli lai sillutatud ja kolonnaadiga tänav, mis kulges idast läände läbi linna. Oli ka väljakaevatud tempel tundmatule jumalusele, samuti kunagi paigas olnud tõendatud gümnaasium ja Zeusi tempel. Paika püstitati tähtsate Rooma tegelaste, nagu keisrite Trajanuse ja Marcus Aureliuse kujud, samuti pühendused Nerole, Augustusele ja Trajanusele. Linnal oli Rooma Küprosele suur majanduslik tähtsus tänu curator civitatis ja avaliku teabe büroo tõestatud kohalolule.
Tamassos
Tamassos (osaliselt kaetud praeguse Politikoga) on ulatuslik ja väljakaevamata paik 2. sajandist eKr. Suured topograafilised tunnused on linnamüüri kontuur, tõenäoline akropol, ja nekropol. Tõendid linna staatuse kohta on määratud geograafide poolt. Rooma võimu ajal kaldusid sisemaal paiknevad linnad ja külad hääbuma, kui neil ei olnud elujõulist majandust, kuid Tamassose vasekaevandus võimaldas linnal end säilitada, ehkki ainult mõõdukalt, kuna leitud on ainult üks väärtuslik kalmukirje. Kaevandus Tamassoses oli linna kõige tähtsam aspekt, kusjuures vask veeti Soloi sadamasse kauplemiseks.
Petar Kehayov
Petar Kehayov (sündinud 22. mail 1972) on Bulgaaria päritolu fennougrist, Tartu Ülikooli läänemeresoome keelte professor.
Haridus
Ta lõpetas 1990. aastal Sofias Vasil Levski nimelise keskkooli ning õppis aastail 1992–1994 ajalugu Sofia Ülikoolis. 1994. aastal asus ta õppima eesti keelt (võõrkeelena) Tartu Ülikooli, aastail 1997–1998 oli vahetusüliõpilane Soomes Oulu Ülikoolis.
Ta kaitses 2000. aastal Tartu Ülikoolis bakalaureusetöö teemal "Deminutiivtuletus eesti ja soome keeles", 2003. aastal magistritöö teemal "Grammatiline evidentsiaal Balkani ja Balti areaali keeltes" ning 2008. aastal doktoritöö teemal "An areal-typological perspective to evidentiality: the cases of the Balkan and Baltic linguistic areas" (juhendaja Mati Erelt). 2016. aastal habiliteerus ta Saksamaal Müncheni Ludwig Maximiliani Ülikooli juures.
Aastail 2005–2006 oli ta külalisuurija Belgias Antwerpeni Ülikoolis, aastail 2011–2013 Alexander von Humboldti Fondi järeldoktor Saksamaal Regensburgi Ülikoolis.
Töökäik
Petar Kehayov töötas aastail 2003–2016 Tartu Ülikoolis, alates 2017. aasta maikuust on tema töökohaks Leibniz-Institut für Ost- und Südosteuropaforschung Saksamaal Regensburgis. 2022. aasta sügisest töötab taas Tartu Ülikoolis ning ta valiti 16. detsembril 2022 Tartu Ülikooli läänemeresoome keelte professoriks.
Jawor
Jawor (saksa Jauer) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Jawori maakonna halduskeskus. Jawor asub Wrocławist umbes 60 km läänes.
Jawor sai linnaõigused 1242. aasta ja 1275. aasta vahel. Kuni 1392. aastani oli linn Poola Kuningriigi koosseisus, seejärel läks Tšehhi kuningriigi võimu alla. Kolmekümneaastase sõja ajal hävitati linn täielikult, kuid ehitati 17. sajandi lõpus taas üles. Alates 1742. aastast oli linn Preisi kuningriigi koosseisus. 1776. aastal hävis linn peaaegu täielikult tulekahju tagajärjel. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus, seejärel anti Poolale.
SomaFM
pisi|SomaFM logo SomaFM on reklaamivaba internetiraadio, mis mängib mitmesuguseid alternatiivse suunaga muusikastiile.
SomaFM-i asutas Rusty Hodges 2000. aastal. Tema sõnum oli lihtne: "It all began because there was nothing good to listen to on the radio..." ("Kõik sai alguse, sest raadiost ei olnud midagi head kuulata").
Kuulaja saab valida pea 20 kanali vahel, leidub nii ambienti kui ka uuema suuna dubstepi, valida on veel Groove Salad (downtempo chill), Lush (peamiselt naisvokaalid ja meeldiv pehme taust), Beat Blender (deep-house ja downtempo chill, nt. Bullitnuts, The Verbrilli Sound, Baby Mammoth, Thievery Corporation, Boards of Canada, Royksopps jne), Mission Control (raadioside kosmosejuhtimiskeskusega, taustaks ambient) ja Sf 10-33 (politsei ja pääste raadioside miksitud ambient saundidega).
Rustyle on abiks mitmed Dj'd ja muud rahvast veel sinna juurde, kes aitavad kujundada somaFM-i mainet pluss teisi kanaleid käigus hoida 24/7. Siinkohal tasub kindlasti ära märkida Merini panus, kes on soma skinni aidanud kujundada ja ka muid projekte välja joonistanud: sama ka pealehel Lone DJ turntabeliga mängimas! Groove Salad nt (Tycho, Kruder & Dorfmeister, Fila Brazila, Dhzian and Kamien, Afterlife, Zero Seven, Nightmares On Wax, Shantel, Groove Armada jpm.) on kogunud kõige rohkem kuulajaid, mis tähendab numbrites, et kolm-neli tuhat lehekülastajat alati onlines. Groove Salad - No stress music võid käima tõmmata ka targa mobiiliga.
SomaFM on iseseisev, kuulajate poolt ülevalpidamist vajav raadiojaam, mis ei allu korporatsioonidele.
Kaelaraha
Kaelaraha on kaelakeel ripatsina olev münt või mündi jäljendus.
Eesti alalt on hõbemüntide kandmine kaelakees teada juba nooremast rauaajast.
Korsnäsi vald
Korsnäs on vald Soomes Pohjanmaa maakonnas. Valla pindala on 240 km2, millest 3,77 km2 moodustab vesi.
Naabervallad on Maalahti vald ja Närpiö linn. pisi|Harrströmi kivisild Harrströmis, Korsnäsi vallas|vasakul
Geograafia
Korsnäs on Mandri-Soome läänepoolseim vald.
Vallal on pikk kivine rannajoon Põhjalahe kaldal. Kolm suurimat saart on Halsön, Bredskäret ja Södra Björkön.
Rahvastik
2021. aasta seisuga elas vallas 2050 inimest. See teeb Korsnäsist Pohjanmaa väikseima rahvaarvuga valla.
91,2% inimestest räägib emakeelena rootsi keelt, 3,2% soome keelt ja 5,5% muid keeli.
Nimi
Korsnäs on valla ametlik nimi nii rootsi kui ka soome keeles.
Ajalooliselt on soome keeles kasutatud ka nimesid Korsnääsi ja Ristitaipale.
Lepapuravikulised
Lepapuravikulised (Gyrodontaceae) on puravikulaadsete seltsi kuuluv sugukond seeni. See on aastast 1951 sünonüümne sugukond vahelikulised (Paxillaceae).
Clinton
Clinton on inglise perekonnanimi ja eesnimi.
Christian Preisimaalt
pisi|Piiskop Christianile pühendatud mälestustahvel [[Grudziądzis]] Christian Preisimaalt ehk Christian Olivast (saksa Christian von Preussen; surnud umbes 1245) oli esimene preislaste (ehk Preisimaa) piiskop aastast 1215.
Christian oli Gdański lähedal asuva Oliva tsistertslaste kloostri munk, ta võis olla kas saksa või poola päritolu. Tõenäoliselt 1209. aasta paiku alustas ta misjonitööd Preisimaal. Varasemal ajal on teda samastatud ka Łekno kloostri abti Gottfriediga, keda juba 1206. aastal on paavst Innocentius III välja antud ürikus mainitud kui Preisimaa misjonäri. Tõenäolisemalt oli Christian Gottfriedi töö jätkaja, kes koos oma kaastöölistega saavutas preislaste ristimisel mõne aastaga ka teatavat edu, mille juures aitas teda ka koostöö Taani kuninga Valdemar II-ga, kes 13. sajandi esimestel kümnenditel Läänemere lõunarannikul olevate slaavi vürstiriikide (sealhulgas Preisimaaga piirneva Pommerelleni) üle ülemvõimu omas ning Christiani misjonitegevust Preisimaal toetas.
1215. aastal pühitses paavst Christiani preislaste piiskopiks, tema residentsiks sai Zantiri linnus Lääne-Preisimaal. Esialgu allus ta Gniezno peapiiskopile, kuid 1219. aastast eksemptse piiskopina otse paavstile. Christianil õnnestus paavsti juures saavutada enda tegevusele suur toetus, nii et 1218–1219 anti kuurias välja rida dokumente Preisimaa misjoni toetamiseks. Kuid samas tekkisid Preisimaal ka Christiani tegevusele vastuseis, mis ilmselt oli tingitud nii ühiskondlike, kultuuriliste kui ka usuliste vastuoludega kristlaste ja mittekristlaste vahel. Paganlike preislaste vastuseisu murdmiseks palus Christian abi naabervürstidelt (eriti Masoovia hertsogilt Konradilt), kes olid samas ka ise huvitatud Preisimaa allutamisest ning korraldasid paavsti loal 1210. ja 1220. aastatel Preisimaale mitu ristiretke. Need jäid aga tulemusetuteks ning tingisid hoopis üha suurema vastuseisu kristlusele. Seetõttu kaotas Christian 1220. aastate alguses sisuliselt kõik oma misjonialad Preisimaal ning pidi tagasi tõmbuma Kulmimaale, kus ta tegi oma residentsiks Kulmi (Chełmno). Sealt püüdis ta Preisimaa misjoneerimist jätkata, ent kuna tal erinevalt piiskop Albertist ei õnnestunud rajada endale tugevat ilmalikku võimuaparaati ning teda ei toetanud kuigivõrd ka Masoovia hertsog, siis jäid need katsed pigem tulututeks. 1228. aastal asutas Christian koos hertsog Konradi ja Płocki piiskopiga Preisimaa misjoni toetuseks Dobrini ordu, millest ta sai otsest eeskuju 1202. aastal Liivimaal asutatud Mõõgavendade ordust. Siiski ei osutunud selle ordu tegevus kuigi edukaks ning 1230. aastal saabus Preisimaale Saksa ordu, mis võttis Kulmimaa enda valdusse ning Christian pidi seal ilmalikust võimust loobuma.
1231. aastal sõlmis Christian küll Saksa orduga lepingu, et Preisimaa vallutamisel pidi tema valdusse langema 2/3 valdustest, samas kui ordu pidanuks leppima vaid 1/3-ga. Ent kuna 1233. aastal langes Christian preislaste kätte viieks aastaks vangi, kaotas leping reaalse tähenduse. Ordu vallutas vahepealse ajaga suure osa Preisimaast ning paavsti legaat Modena Wilhelm asus toetama ordu positsioone. 1238. aastal vangistusest vabanenud Christian püüdis küll oma positsioone tagasi võita, ent ordu diplomaatia osutus paavsti juures edukamaks. 1243. aastal jagati Preisimaa 4 piiskopkonna vahel (Kulm ehk Chełmno, Sambija ehk Samland, Pomesaania ja Warmia ehk Ermland) ning Christianile pakuti ühe piiskopi kohta. Christian sellega ei nõustunud ning jätkas protestimist, kuid see tõi kaasa vaid tema tüllimineku paavstiga. 1245. aasta alguses nõudis paavst Christianilt kõigi tema õiguste loovutamist uutele Preisimaa piiskoppidele ning ähvardas teda kiriklike trahvidega. 1245. aasta lõpus toimusid uued arutelud Preisimaa kirikliku jagamise ümber ning nende puhul Christianit enam ei mainitud, tõenäoliselt oli ta vahepeal surnud.
Christiani tegevuse puhul on varem avaldatud arvamust, et ta soovis rajada paavstist otseses sõltuvuses olevat "kirikuriiki", kuid hiljem on leitud, et tõenäoliselt oli tema eesmärgiks pigem sarnaselt piiskop Albertiga ilmaliku võimuga piiskopkonna rajamine, mis ilmalikes küsimustes olnuks teistest valitsejatest sõltumatu.
Charente-Maritime'i departemang
Charente-Maritime'i departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Nouvelle-Aquitaine'i piirkonnas. See on saanud nime Charente'i jõe järgi. Eesti keeles mööndav nimevariant on Ranniku-Charente'i departemang.
Departemang jaguneb halduslikult:
Hugo Legzdiņš
Hugo Legzdiņš (7. detsember 1903 Liivimaa kubermang – 20. juuli 2004 Riia) oli läti mereväelane (allveelaevnik), mereväeohvitser. Elas 100-aastaseks.
Legzdiņš oli Läti mereväe esimese allveelaeva Ronis komandör (võeti kasutusele 1926).
Raudteetransport Lätis
pisi|Raudteeliinid tänapäeva Lätis pisi|Raudteeliinid Lätis, mustaga on märgitud tegutsev [[Gulbene–Aluksne kitsarööpmeline raudteeliin]] Raudteetransport Lätis on raudteid ja raudteeveeremit kasutav transport Lätis.
Lätis on raudteid kokku 2263,3 km. Kasutusel on laiarööpmeline raudtee, kuid Gulbene ja Aluksne vahel on säilinud liiklus ka 33,4 km pikkusel 750 mm kitsarööpmelisel raudteel (Gulbene–Aluksne kitsarööpmeline raudtee).
Ajalugu
pisi|Raudteetaristu [[Venemaa keisririik|Venemaa keisririigi Euroopa osas, 1880. aastal]] pisi|Raudteed Baltikumis 1902. aastal Raudteetranspordi areng Lätis algas 19. sajandi II poolel, kui 1860. aastal rajati 160 km pikkune Peterburi–Varssavi raudtee laiarööpmeline raudteeharu Abrene (Põtalovo) ja Dünaburgi (Daugavpils) vahel.
Sei Muroya
pisi Sei Muroya (jaapani keeles 室屋 成 Muroya Sei; sündinud 5. aprillil 1994 Kumatoris) on Jaapani jalgpallur, kes mängib kaitsjana Saksamaa esiliigaklubis Hannover 96.
Raudteetransport Lätis
Ajalugu
Raudteetaristu moodustamise ajal oli Läti jaotatud Venemaa keisririigis 3 kubermangu vahel: Liivimaa, Vitebski ja Kuramaa kubermang.
Sei Muroya
Ta alustas klubikarjääri FC Tokyos ning tegi Jaapani kõrgliigas debüüdi 2016. aastal.
Raudteetransport Lätis
Ajalugu
1907. aastal lülitati Peterburi–Varssavi raudtee koos Balti raudtee ja Pihkva–Riia raudteega Looderaudteede koosseisu.
Sei Muroya
2020. aasta augustis liitus ta Hannove 96-ga.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises on ta alates 2017. aastast mänginud 16 mängu.
Ta kuulus Jaapani koondisse 2019. aasta Aasia meistrivõistlustel.
2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Jaapani olümpiakoondisse.
Tapa valla lipp
Tapa valla lipp on Eesti haldusüksuse Tapa valla lipp alates Tapa valla ja Tamsalu valla ühinemisest 2017. aasta oktoobris.
Tapa valla sümboolika on kinnitatud Tapa Vallavolikogu 28. septembri 2017 määrusega nr 80 "Tapa valla põhimäärus".
Tapa valla lipu kujundajaks on Tatjana Dalton.
Lipu kirjeldus
Tapa valla lipp on jagatud sinist ja rohelist värvi osaks hõbedast triipudega. Lipu alumine osa on roheline. Ülemises osas sinisel taustal asuvad kaks ristuvat ühesugust tammeoksa.
Lipu kasutamine
Valla lipp heisatakse alaliselt Tapa valla ametiasutuse hoonetel.
Valla lipu võib kasutada ja heisata:
Koos teiste lippudega heisates paigutatakse Tapa valla lipp lipurivi tagant vaadatuna järgmiselt:
Masti heisatud lipul peab jääma lipukanga alumine serv maapinnast vähemalt kolme meetri kõrgusele.
Lipu heiskamisel leinalipuna kinnitatakse lipu ülemisse otsa 10 cm laiune must lint, mille mõlemad otsad ulatuvad kuni lipukanga alumise servani, või heisatakse lipp poolde lipumasti.
Valla lippu tuleb kohelda väärikalt. Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp hävitatakse sündsal viisil.
Tapa valla sümboolikakonkurss
Tapa valla sümboolika väljatöötamiseks korraldati konkurss, kuhu laekus 63 tööd. Nende hulgast valis žürii välja kaks tööd, mis esitati rahvaküsitlusele. Rahvaküsitluse tulemuse kinnitas Tapa-Tamsalu ühinemise ettevalmistamise juhtivkomisjon oma 11.09.2017. a otsusega. Võitjaks osutus töö nimega "Tammepuu" 62% häältega.
Rockwell B-1 Lancer
pisi|B-1B Lancer Vaikse ookeani kohal Rockwell B-1B Lancer on Ameerika Ühendriikide õhuvägede ülehelikiirusel lendav strateegiline pommituslennuk, mis loodi FB-111 asendamiseks. Prototüübi esmalend toimus 23. detsembril 1974 (B-1A). Firma Rockwell International lennukitehastes ehitati kokku 100 lennukit B-1B.
Ajalugu
B-1B Lancer prototüübiks loetakse lennukit B-1A. Ameerika Ühendriikide president Jimmy Carter peatas B-1 projekti 1977. aastal. Selleks ajaks oli valmistatud neli B-1 lennukit. 1981. aastal võttis president Ronald Reagani administratsioon vastu otsuse Rockwelli B-1 programmi taaskäivitamisest. B-1 uuem modifitseeritud arendus sai tüübinimeks B-1B.
Ehitus
B-1B Lancer on neljamootoriline helikiirust ületav täismetallkonstruktsiooniga reaktiivlennuk, mille tiib on lennu ajal muudetava noolsusega.
Tehnilised näitajad
pisi
Relvastus
Pommilast: kuni 38,3 tonni, nii tavapommid kui ka tuumalaenguga B61 või B83 tuumapommid ja AGM-69A SRAM-A, AGM-86B ALCM raketid. Lennuki pind on kaetud stealth-tehnoloogilise värviga.
Armsel Striker
Armsel Striker (ka Sentinel Arms Co Striker-12, Protecta, Protecta Bulldog või SWD Street Sweeper) on Lõuna-Aafrika Vabariigi haavlipüss. Relval on revolvertrummel ning seda kasutatakse nii rahutuste ohjeldamiseks kui lahinghaavlipüssina.
Mobiilsidevõrk
pisi|Mobiilsidemast Mobiilsidevõrk ehk kärgvõrk on kärgstruktuuriga sidevõrk, mille väikseimat elementi nimetatakse kärjeks. Iga kärje keskseks komponendiks on tugijaam, mis koosneb sidemastist ja raadiojaamast. Selliste kärgede kogum moodustab ühtse võrgu, mis võimaldab sidevõrguseadmetel olla pidevas ühenduses, saata andmeid (inimkõnet, tekstsõnumeid) ning muud infot ka liikudes ühest kärjest teise. Üldiselt on igale kärjele opereerimiseks määratud kindel, kõrvalolevast kärjest erinev sagedusvahemik, et vältida sideteenuseid segavat raadiolainete interferentsi.
Kärgvõrgu peamisteks eelisteks on :
Kärgvõrgu suurem tööjõudlus võrreldes üksiku saatjaga pärineb Edward Joel Amos juuniori patenteeritud kommutaatorsüsteemist (Mobile Communication System), mis lubas mitmel helistajal kasutada sama sagedust. Samal ajal eetris olnud helistaja lülitati uue helistaja ilmumisel lähimale järgmisele tugijaamale ümber, millel seesama sagedus oli vaba.
Ülesehitus
pisi|300px|Sageduste taaskasutamine erisuguste taaskasutustegurite korral Sideteenuste tagamiseks on mobiilsidevõrk teatud territooriumi ulatuses jagatud nn kärgedeks. Sealt ka nimetus "kärgvõrk". Kärg on maa-ala, mida suudab üks tugijaam raadiosidega katta. Kärje suurus sõltub saatja võimsusest ja signaali leviulatusest. Ideaalsel juhul on kärg ringikujuline, mille keskel asub tugijaam. Kärje tegeliku kuju määrab vastuvõetava signaali tugevus, mida mõjutab ka ümbritsev keskkond: maastik (mäed, orud) ja ümbritsevad hooned. Seega võib tegelik kuju suuresti erineda ideaalsest ringist.
Mudelites esitatakse kärgesid eelkõige ruutudena, kolmnurkadena või kuusnurkadena. Levinud on just heksagonaalne kärjemudel, mis sarnaneb ringiga ning võimaldab kärgi ilma vahedeta ja kattumiseta üksteise kõrvale asetada.
Kärgi on võimalik jaotada klastriteks. Klaster koosneb eri sagedusi kasutavatest kärgedest. Kärgvõrk saadakse ühe klastri lõpmatu paljundamisega.
Kärgede poolitamine
300px|pisi|Makrokärgede poolitamine mikro- ja pikokärgedeks Alati ei piisa ühest ka suure võimsusega tugijaamast kõikide kasutajate teenindamiseks. Piirkondades, kus kasutajate ja kõnede kontsentratsioon on suur, näiteks tiheasustusega linnades, oleks vaja võrgu kasutust veelgi hajutada.
Üheks viisiks on kärgede poolitamine – suure võimsusega tugijaamaga makrokärje sees asuvad mikrokärjed. Kuna mikrokärjes kasutatakse väiksema võimsusega saatjat, siis on ka mikrokärje pindala väiksem. Väiksema võimsusega saatjad vähendava ka interferentsi esinemist. Analoogselt jagatakse mikrokärjed sageda kasutuse korral omakorda pikokärgedeks. Makrokärje raadius ulatub kümnete kilomeetriteni, mikrokärje raadius on paar kilomeetrit ning pikokärje leviulatus vaid paarsada meetrit.
Suundantennid
pisi|500px|Suundantennidega mastid heksagonaalsete kärgede nurkades Kärje töömahu suurendamiseks võib tugijaama isotroopantenni asendada suundantennidega. See tähendab, et kärg jagatakse kuueks 60^\circavanurgaga või kolmeks 120^\circavanurgaga kaetud sektoriks. Iga sektor on vaadeldav eraldi kärjena, mis omavad opereerimiseks individuaalseid sagedusvahemikke. Sellise ülesehituse korral on tugijaamad võimalik asetada kolme kärje koondpunkti. See võimaldab minimaalselt kolme kanali ja kolme masti kasutamist heksagonaalse kärje kohta ning suurendab kasutatava signaali kättesaamise tõenäosust kärje ulatuses.
Sageduste taaskasutamine
Raadioside üks puudusi on asjaolu, et infot kandvate sidekanalite arv on füüsiliselt piiratud kasutatava raadiolainetele sagedusvahemiku piires. Kärgvõrgu üks peamisi eeliseid on aga tema võimekus taaskasutada juba kasutuses olevaid sagedusi. Igale kärjele on määratud kindel sagedus, milles antud tugijaam töötab. Samu sagedusi on aga võimalik uuesti kasutada, eeldusel, et kaks samadel sagedustel töötavad kärge ei asu kõrvuti. Vastasel juhul võib esineda interferents kahe raadiolaine vahel, tekitades häireid raadiosides. Sageduste korduvkasutust iseloomustavateks suurusteks on taaskasutusvahemaa ja taaskasutustegur. Taaskasutuskaugus D avaldub
kus R on kärje raadius ja N kärgede arv klastris. Üksiku kärje suurus võib jääda vahemikku 1–30 kilomeetrit. Teine karakteristik on taaskasutustegur, mis iseloomustab korduvkasutuse määra. Avaldub suhtena
kus K on sama sagedust mittekasutavate kärgede arv klastris. Levinud taaskasutustegurid on 1/3, 1/4, 1/7.
Multipleksimine
pisi|500px|FDMA-, TDMA- ja CDMA-tehnoloogiad Üldiselt asuvad ühe tugijaama teeninduspiirkonnas mitmeid mobiilsidekasutajaid. Selleks et eristada erinevaid saatjaid, on kasutuses signaalide multipleksimise tehnoloogiad: sagedusjaotusega hulgipöördus (FDMA – Frequency Division Multiple Access), ajajaotusega hulgipöördus (TDMA – Time Division Multiple Access), koodjaotusega hulgipöördus (CDMA – Code Division Multiple Access) ja ortogonaalne sagedusjaotusega hulgipöördus (OFDMA – Orthogonal Frequency Division Multiple Access).
Üleandmine
Esimesel juhul võrreldakse kahe tugijaama signaalitugevusi mobiilsüsteemi asukohas. Üleandmine toimub ajal, kui teise tugijaama vastuvõetava signaali tugevus ületab antud hetkel ühenduses oleva tugijaama signaali tugevuse. Signaalide fluktuatsioonide tõttu võivad aga toimuda mitmed edasi-tagasi üleandmised. Selliseid tarbetuid üleandmisi nimetatakse ka Ping-Pong efektiks.
Ping-Pong efekti ära hoidmiseks kasutatakse üleandmise juures ka künniseid. Sisuliselt lisatakse eelpool nimetatud suhtelisetele signaalitugevusele teatud künnisväärtus: üleandmine initsialiseeritakse, kui esimese tugijaama vastuvõetava signaali tugevus on väiksem etteantud künnisväärtusest ning teise tugijaama signaali tugevus suurem esimesest.
Hüstereesi korral vaadatakse kahe tugijaama signaalitugevust vahet. Üleandmine toimub, kui teise tugijaama vastuvõetava signaali tugevus ületab esimese tugijaama signaali tugevust hüstereesiväärtuse võrra.
Viimane tehnoloogia kasutab nii künnisväärtust kui ka hüstereesi. Üleandmine viiakse läbi, kui esimese tugijaama signaal on nõrgem künnisväärtusest ning teise tugijaama signaal ületab esimese jaama signaali hüstereesiväärtuse võrra.
Eristatakse kahte üleandmise viisi: kõva (hard) ja pehme (soft) üleandmine. Kõvaks üleandmiseks nimetatakse olukorda, kui suhtlus kasutatava sidekanaliga lõpetatakse enne uue kanaliga ühendamist. Sellest tulenevalt võivad esineda katkestused sides. Kõva üleandmine esineb süsteemides, mis kasutavad TDMA- ja FDMA-tehnoloogiaid. Pehme üleandmise käigus luuakse ühendus mobiilsaatja ja mitmete ümbritsevate kärgede baasjaamade vahel. Pehmet üleandmist kasutatakse CDMA-tehnoloogia korral.
Mobiilside
pisi|400px|GSM-võrgu arhitektuur Levinuim kärgvõrk on mobiilsidevõrk. Mobiilsides kantakse mobiiltelefonide vahel infot edasi raadiolainete vahendusel.
GSM
GSM (Global System for Mobile communications – globaalne mobiilsidesüsteem) on maailmas levinuim mobiilsidetehnoloogia. GSM – tehnoloogias on side- ja kõnekanalid digitaalsed ning seda loetakse teise generatsiooni (2G) süsteemide hulka. GSM loodi aastal 1982, et välja arendada ühtne üleeuroopaline mobiilsidestandard ning elimineerida võimalikud mitteühilduvused erinevate süsteemide vahel. GSM-tehnoloogia töötab sagedustel 900 MHz ja 1800 MHz.
GSM-süsteemi arhitektuur sisaldab peamiselt nelja komponenti
Tugijaamasüsteem (BSS) hõlmab kahte komponenti
Tõnis Kark
Tõnis Kark (sündinud 19. oktoobril 1978) on eesti vaimulik, politseikaplan.
Mobiilsidevõrk
GSM
Võrgu juhtimise süsteem (NSS) on GSM-võrgu tuumaks. See on kogu süsteemi kontrollüksuseks. Peamised elemendid on:
Tõnis Kark
Ta lõpetas 1997. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja 2005. aastal Tartu Ülikooli usuteaduskonna. 11. juulil 2007 ordineeriti ta diakoniks ja 4. juulil 2010 õpetajaks.
Mobiilsidevõrk
GSM
Tugisüsteem (OSS) on vahelüliks kõikide eelpool kirjeldatud elementide vahel. OSS juhib ja monitoorib tervet GSM-võrku ning kontrollib liiklust tugijaama süsteemis.
Tõnis Kark
Ta on õppinud Vanemuise teatri õppestuudios. Teinud näitlejana kaasa lasteteatris Trumm. Loonud ansambli Pööriöö ja salvestanud CD-plaadi.
Mobiilsidevõrk
GSM
Esimest GSM-tehnoloogial põhinevat mobiilsidevõrku Eestis hakati arendama 1993. aastal ettevõte EMT poolt. Esimesed tugijaamad avati sama aasta augustis. Need jaamad toimisid esialgu Soome TELE GSM-võrgu laiendusena. Aastal 1995 alustas iseseisva operaatorina EMT GSM-tehnoloogia teenuste pakkumisega. Aastaks 2002 kattis GSM-võrk juba 99% kogu Eesti territooriumist.
Tõnis Kark
Isiklikku
Tema ema on näitleja Laura Baumverk ja isa näitleja Tõnu Kark.
Kooli park
Kooli park on park Türil. Park piirneb Koidula, Hariduse ja Kooli tänavaga.
Pargi loomise idee autor oli Türi majandusgümnaasiumi aiandusõpetaja Artur Viks. Pargi projekti koostas Viks koos vanemate klasside õpilastega. Pargi rajamist alustati 1934. aasta kevadel linna kartulimaale. Artur Viks juhtis puude istutamist, millesse olid kaasatud kooli õpilased ja õpetajad. Põhja poole istutati okaspuud ja lõuna poole lehtpuud. Esmase haljastusefekti pidid andma kiiresti kasvavad paplid, mis projekti järgi tulnuks 15 aasta pärast välja raiuda.
Park valmis 1936. aasta suvel linna kümnendaks aastapäevaks. Viksi juhendamisel laiendasid aianduskooli õpilased oluliselt ka kooli õppeaedu ning korrastasid linna haljasalasid.
Kaelkook (karjatamine)
Kaelkook (murdes ka: kontpuu) on karjamaal pahurale loomale (nt hobusele) kaela seotav kaigas, mis ei lasknud loomal üle karjaaia hüpata. Kaelkook oli enamasti ühest otsast kahe haruga ja teises (alumises) otsas oli konks, mis löödi maa sisse.
Mäekõrtsi tänav
Mäekõrtsi tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Haabersti asumis.
Tänav sai nime 30. detsembril 1997.
Greenville
Greenville on mitme paiga nimi.
Magnetdiood
Magnetdiood on pooljuhtdiood, mille elektroodidevahelist takistust saab muuta välise magnetväljaga. Takistuse muutus põhineb magnettakistuse nähtusel.