cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolmekümneaastane sõda
Rootsi periood, 1630–1635
Pärast seda raiskas Tilly mõttetult aega: esmalt tungis ta kallale Hessen-Kasseli maakrahvile Wilhelm V-le ja kui see sõjakäik ei andnud tulemust, pöördus tagasi põhja rootslaste vastu. Nüüd oli Gustav Adolf jõudnud kindlustada oma seljatagust ja siirdus Tangermundi juures üle Elbe jõe. Mõlemad väed kohtusid augustis, olgugi et Gustav Adolf hoidus pealahingust. Keisri rumala ettekirjutise põhjal taandus ka Tilly ja ründas Saksi kuurvürsti Johann Georgi, kes oli küll jõudnud relvastuda, kuid ei julgenud avalikult rootslaste poole üle minna. Tilly nõudis kuurvürstilt, et ta paneks relvad maha või ühineks liiga ja keisri vägedega, vallutades ise seejuures Halle, Eislebeni ja Merseburgi. Selle tulemuseks oli kaitse- ja pealetungilepingu sõlmimine rootslaste ja sakside vahel. Rootsi-Saksi sõjameeste arv ulatus nüüd 47 000 meheni. Nüüd võis Gustav Adolf julgesti Tilly vastu välja astuda. Otsustav lahing peeti 17. septembril 1631 Tilly vallutatud Breitenfeldis Leipzigist põhja pool. Tilly otsustas vaenlase tagasi tõrjuda marulise kahuritulega, mis tal õnnestus vaid Saksi vägede vastu, kuid Rootsi kindralid Johan Banér ja Gustaf Horn näitasid üles äärmist kangelaslikkust. Keisri väed löödi lõpuks puruks, kusjuures Tilly kaotas surnutena 12 000 ja vangi langenutena 7000 meest. Gustav Adolf oli selles lahingus kasutusele võtnud uue sõjapidamismooduse – liinitaktika. Välja nägi see nii, et kui vaenlane kasutas vanamoodsaid, 150 mehe laiusi ja 10 viirgu sügavaid kolonne, siis Rootsi kuninga väed olid paigutatud kahte pikka, kuid vaid 5–6 viiru sügavusse liini. Kuna tema musketimehed suutsid laadida ja tulistada mitu korda kiiremini kui vaenlase omad, pidas selline liin oma tulejõuga kinni märksa massiivsema kolonni rünnaku, jättes samal ajal osa jõude reservi.
Pärast hiilgavat võitu Breitenfeldi juures oli Gustav Adolfil tee vaba keisri valdustesse ja liigale kuuluvaile maadele. Kuningas saatiski keisri aladele Saksi kuurvürsti, kes juba 11. novembril 1631 vallutas Praha. Sama õnnelikult arenes sõjategevus ka Gustav Adolfil, kes vallutas ühe liiga linna teise järel. 23. detsembril alistus talle keisri vägede garnison Mainzis. Linnad ja vürstid ühinesid Rootsi kuningaga meelsasti, mis kergendas ta hiilgavat sõjaretke. Gustav Adolfi kuulsus tõusis tollal haripunkti. Keiser Ferdinand koos Katoliku Liigaga muutus rahutuks ja kartlikuks. Ei jäänud muud üle kui paluda erru saadetud Wallensteini, et ta võtaks vastu sõjavägede ülemjuhataja koha. Arvati täie õigusega, et kui keegi koostab võitlusvõimelise sõjaväe ja juhib selle võidule, siis võib see olla vaid Wallenstein. Aprillis 1632 asus Wallenstein sõjavägede ülemjuhataja kohale. 1632. aasta märtsis hakkas Gustav Adolf edasi tungima ja Tilly oli sunnitud taganema Lechi taha. 15. aprillil sai ta Raini juures Lechi ääres ägedas võitluses rängalt lüüa. Gustav Adolf vallutas kuurvürst Maximiliani valdusi ja viimane suutis suurivaevu oma vägedega varjuda. Gustav Adolf marssis võidukalt Augsburgi ja saabus mais Münchenisse, tema kannul käis Böömi õnnetu kuningas, Pfalzi kuurvürst ja pfaltskrahv Friedrich V. Gustav Adolfi liitlasel, Saksi kuurvürst Johann Georgil, puudus õnnetuseks mõistus ja arusaamine sõjast. 15. detsembril 1631 kolis ta Prahast Dresdenisse.
Wallenstein alustas oma sõjalist tegevust just Praha vallutamisega (22. mail 1632) ja ühines Egeri juures Maximilianiga. Ühendatud sõjavägi, mille ülemjuhatajaks oli Wallenstein, koosnes 60 000 mehest. Selle väega astus ta Frankenisse, et kohata Gustav Adolfit, kelle väed olid Nürnbergis laagris. Wallenstein otsustas siin kõik teed Nürnbergi sulgeda, et võita vastast näljaga. Gustav Adolf otsustas võtta ette kallaletungi Wallensteini vägedele nende kindlustatud laagris, kuid löödi suurte kaotustega tagasi. Rootsi kuningas hakkas siis liikuma lõuna poole, teeseldes, nagu kavatseks ta tungida Austriasse, kus sel ajal oli parajasti tekkinud mäss. Kuni Bodeni järveni liikus ta katoliiklikes maades ja võttis endale kontributsiooni. Wallenstein suundus aga põhja poole ja vallutas osa Saksimaad. Novembris kapituleerus talle Leipzig. Saanud kuulda Wallensteini liikumisest ja võitudest, pöördus Gustav Adolf tagasi ja hakkas Wallensteini jälitama. Samal ajal kogusid mõlemad pooled endale abivägesid. Wallenstein saatis marssal Poppenheimi Hallesse, et takistada Gustav Adolfi ühinemist Saksi vägedega. Gustav Adolf peatus oma väega Lützenis Leipzigi juures, kus 16. novembril 1632 peeti äge lahing, milles Gustav Adolf langes. Ka Wallenstein ise sai kuulist riivata. Saanud kuulda kuninga surmast, ei kaotanud rootslased meelekindlust: kuninga asemele astus uus juht – hertsog Bernhard. Tema juhatusel alustasid rootslased uut meeleheitlikku pealetungi ja võit kalduski nende poole. Õhtul andis Wallenstein oma vägedele käsu taanduda. Rootslased kaotasid 6000 meest surnute ja kadunutena, seda oli poole rohkem kui vastasel. 200 px|thumb|[[Axel Oxenstierna]] Gustav Adolfi surmaga muutus olukord Kolmekümneaastases sõjas põhjalikult. Kuid siiski peeti rootslaste eestvedamisel sõda edasi. Uueks protestantide juhiks sai rootslane Axel Oxenstierna. Ta oli enam kui keegi teine pühendatud Gustav Adolfi asjadesse. Ta kutsus evangeeliumiusulised vürstid 1633. aastal Heilbronni ja surus läbi, et talle anti õigus olla evangeeliumiusuliste liidu vägede juhatajaks. Samal ajal uuendati prantslastega leping abiraha saamiseks ja võitluseks Habsburgidega. Wallenstein eemaldus pärast Lützeni lahingut Böömimaale, kus moodustas tšehhidest tubli sõjaväe.
Frankeni hertsog Bernhard ja Rootsi kindral tungisid nüüd Baierisse Maximiliani kallale. Maximilian palus keisrit saata talle abi. Keiser käskis Wallensteinil appi minna. Saatnud Maximilianile abiväe, tungis Wallenstein 1633. aastal oma tugeva sõjaväega Sileesiasse. Tal oli kaks korda suurem sõjavägi kui vastasel, kuid ta ei astunud ometi lahingusse, vaid lubas Arnimile, kes juhatas Rootsi, Brandenburgi ja Saksi vägesid, soodsat vaherahu. Wallensteini vahekord liigaga ja keisriga muutus seejärel vaenulikuks, keiser süüdistas teda äraandmises.
Varsti hakkas sõda uue jõuga: uueks katoliiklaste vägede ülemjuhatajaks määrati keisri poeg, Ungari kuningas Ferdinand, kelle abiline oli kindral Gallas (Wallensteini mõrvasid keisri käsilased). Esimeseks sõjaliseks eduks kujunes Regensburgi tagasivõtt. Septembris 1634 lõid keisri väed Frankeni hertsogit Bernhardit ja Rootsi kindral Gustav Horni Härdlingeni juures. Liiduväe kaotused olid 6000 meest surnutena ja 3000 langes vangi, nende seas ka Horn.
Prantsuse-Rootsi periood, 1635–1648
Keisrivägede edu sundis ka Prantsusmaad sõjas kaasa lööma. Lepingu põhjal olid prantslased kohustatud toetama liitlasi rahaliselt ja 12 000-mehelise sõjaväega, mille eest pidid saama tasuks Elsassi ja mõned kindlused. Kõigepealt pidi see sõjavägi vabastama Heidelbergi, mida piirasid Baieri kuurvürsti Maximilian I väed. Rootslaste ja prantslaste vahekord polnud veel selgunud ja Oxenstjerna ei kirjutanud lepingule Prantsusmaaga alla.
Praha pärast võideldi rootslaste ja keisri vägede vahel kuni 3. novembrini, siis saabus teade üldise rahu sõlmimisest Münsteris ja Osnabrückis 24. oktoobril 1648. Seda rahu nimetatakse Vestfaali rahuks.
Laozi
pisi|Lao-zi Laozi (ka Lao-zi, varem ka Lao Tse, hiina keeles 老子) on umbes 6. sajandil eKr (teistel andmetel 4. sajandil) Hiinas elanud poollegendaarne õpetaja, taoismi rajaja.
Traditsiooniliselt peetakse teda "Daodejingi" algseks autoriks. "Laozi" on sageli kasutusel ka "Daodejingi" sünonüümina.
Tulipart
Tulipart (Tadorna ferruginea) on partlaste sugukonna ristpardi perekonda kuuluv lind.
Tulipardi pesitsusala hõlmab stepid ja kõrbed Vahemerest kuni Amuuri-äärsete aladeni. Kõikjal on ta levinud hajusalt. Ta talvitub Vahemere maadel, Põhja-Aafrikas ja Lõuna-Aasias. Eestis loetakse teda võõrliigiks. Siin on ta üliharuldane eksikülaline. Tema arvukus Lääne-Euroopas langeb. Aeg-ajalt on tuliparte nähtud Põhja-Ameerika idaosas, aga pesitsemist pole seal täheldatud.
Tulipart on ristpardi lähim sugulane ja sellega umbes ühesuurune. Ta kaalub 1–1,6 kg. Ta on 58–70 cm pikk ja tiibade siruulatusega 110–135 cm.
Välimuselt on ta rohkem hane- kui parditaoline. Teistest lindudest on teda kerge eristada ühetoonilise oranži sulestiku ja heledate põskede järgi. Saba ja hoosuled on mustad, tiibadel on valge laik. Isased ja emased näevad välja enam-vähem ühtemoodi, aga isasel on pulmasulestikus kaela alaosa ümber must rõngas ning emasel on pea kahvatumat värvi.
Tulipardid ujuvad väga hästi, aga lend on neil raskepärane.
Tulipardi töönduslik tähtsus on väike, ent ta on oluline jahilind. Tibud kasvavad vangistuses hõlpsasti üles ja saavad kiiresti taltsaks. Neid võib ümber asustada uutele veehoidlatele ja pargiveekogudele.
Vangistuses muutuvad linnud üksteise vastu tigedaks ja kõige parem on neid pidada paarikaupa, kui neid just üsna suurel maa-alal ei peeta. Neid võib pidada koos teiste partidega, kuid sellegipoolest muutuvad nad sulgimise ajal agressiivseks.
Esimesena kirjeldas tuliparti teaduslikult Peter Simon Pallas 1764. Tulipart kuulub soodsas seisundis liikide hulka.
Hayao Miyazaki
Looming
1978. aastal lavastas ta oma esimese teleseriaali "Conan – poiss tulevikust" ("Mirai Shōnen Konan"). Ta on teinud telefilme ka hiljem, ent need on jäänud täispikkade filmide varju. Miyazaki esimene täispikk anime oli "Lupin III: Cagliostro loss" ("Rupan Sansei: Kariosutoro no Shiro", 1979). Aastal 1984 valmis "Tuulte oru Nausikaa" ("Kaze no Tani no Naushika"), milles võib näha hiljem Miyazaki filmides sageli esinevaid teemasid: inimese mõju keskkonnale, sõjavastasus jm. Filmi alusmaterjalina kasutas ta endaloodud samanimelist mangaseeriat, mille ta viis lõpule alles pärast filmi valmimist.
1985. aastal asutas ta koos Isao Takahataga animatsioonistuudio Studio Ghibli, kus on valminud enamik järgnevaist Miyazaki filmidest ning mis on olnud hüppelauaks mitmele teisele jaapani animaatorile. Järgnevate aastate filmid olid Jaapanis populaarsed, ent on läänes tuntust kogunud alles hiljem. 1986. aastal valmis "Laputa: Taevaloss" ("Tenkū no Shiro Rapyuta"), 1988. aastal "Minu naaber Totoro" ("Tonari no Totoro"), 1989. aastal "Kiki kulleriteenus" ("Majo no takkyūbin") ning 1992. aastal "Porco Rosso" ("Kurenai no buta").
Läänes sai Miyazaki tuntuks 1997. aastal valminud anime "Printsess Mononoke" ("Mononoke-hime") 1999. aasta väljalaskega Miramaxi stuudios. Selle stsenaariumi tõlkis inglise keelde Neil Gaiman ning teksti lugesid Gillian Anderson, Claire Danes, Minnie Driver jt. "Printsess Mononoke" oli esimene Miyazaki film, kus on kasutatud ka arvutigraafikat.
Veelgi enam kogus ta tuntust filmiga "Vaimudest viidud" ("Sen to Chihiro no Kamikakushi", 2001), mis sai 2002. aastal Berliini filmifestivali Kuldkaru ning esimese animena Oscari. 2005. aastal kandideeris Miyazaki uuesti Oscarile filmiga "Howli liikuv kindlus" ("Hauru no Ugoku Shiro", 2004).
2005. aastal sai ta Veneetsia filmifestivali Elutöö Kuldlõvi.
2008. aastal valmis Miyazaki täispikk anime, "Ponyo mäe otsas" ("Gake no ue no Ponyo", 2008), mis on helge muinasjutt igale vanusele. Selle loomisel loobus Miyazaki uuesti arvutigraafikast ning naasis traditsioonilise animatsiooni juurde.
2013. aastal valmis tema seni viimane hüvastijätu film "Tuul tõuseb" ("Kaze Tachinu", 2013), mis jutustab jaapani poisist, kes tahab ja hakkab lennuinseneriks, teeb läbimurrangulisi kavandeid ja abiellub ülikoolieas kohtunud neiuga. Hayao Miyazaki on lubanud minna pensionile nüüd, peale selle filmi valmis saamist.
Teised tuntumad filmid, mille valmimisele on Miyazaki ühel või teisel moel kaasa aidanud, ent mille lavastaja on olnud keegi teine, on "Suur Panda ja Väike Panda" ("Panda Kopanda", 1972, lühifilm), "Südamesosin" ("Mimi o Sumaseba", 1995) ja "Kassi tänu" ("Neko no Ongaeshi", 2002).
Miyazaki filmid käsitlevad sageli inimkonna suhteid looduse ja tehnikaga ning patsifistliku eetika järgimise raskusi. Tema protagonistid on tihti kindlameelsed ja iseseisvad tüdrukud või naised. Tema filmide tegevuskohad on paljudel juhtudel kummalised, keelatud või muul viisil ligipääsmatud ja müstilised. Miyazaki meelisteemasid on ka lendamine, lennumasinad ja lendavad olendid.
Miyazaki filmid on üldiselt olnud majanduslikult edukad. Tema edu on ärgitanud teda võrdlema Walt Disneyga, kuid Miyazaki on eitanud kavatsust ehitada oma nii-öelda animatsiooniimpeeriumi. Ta on öelnud, et on lihtsalt animaator, kellel on olnud õnne teha endale südamelähedasi filme. Seetõttu sarnaneb ta pigem Juri Noršteini ja Chuck Jonesiga.
Isiklikku
Miyazaki abiellus 1965. aastal animaator Akemi Otaga, kellega tal on kaks last, Gorō (sündinud 1967) ja Keisuke (sündinud 1969).
Punarind (perekond)
thumb|Punarind (Erithacus rubecula) Punarind (Erithacus) on lindude perekond rästaslaste sugukonnast.
Kõigil punarindadel on pruun selg ning punane või pruun nägu ja rind, mis kontrasteerub valge või halli alaosaga. Aasia liikidel on emased isastest palju kahvatumad, aga euroopa liigil piirdub emas- ja isaslinnu erinevus üksnes peas ja rinnal oleva punase laigu kuju ja suurusega.
Punarinnad on territoriaalsed linnud, kes ehitavad kena kausikujulise pesa maapinna lohku ja kelle keskmine eluiga on natuke üle aasta. Nad toituvad peamiselt putukatest, ussikestest ja teistest selgrootutest, keda otsivad maapinnalt, hüpates oma tugevatel jalgadel ja sageli peatudes.
Liigid
Eestis elutseb üks liik:
Aasias elavad:
Viimased kaks arvati veel hiljaaegu ööbiku perekonda ja on võimalik, et liikide jaotus nende kahe lähedase perekonna vahel vajab muutmist.
Energiavampiir
Energiavampiir on inimene või muu olend, kes väidetavalt imeb teistelt elusolenditelt "elujõudu" ehk "-energiat" (praana , chi ). Energiavampiirid esinevad erinevate kultuuride okultistlikes uskumustes ja ilukirjanduses. Teaduslikud või meditsiinilised tõendid energiavampiiride või nende poolt väidetavalt imetava kehalise või vaimse energia kohta puuduvad.
Mõistet "energiavampiir" kasutatakse ka metafoorselt, ilma "elujõudu" ja selle ülekannet ontoloogiliselt eeldamata. Sellega tähistatakse inimest, kellega suhtlemine mõjutab teisi inimesi nii, et need hakkavad end tundma väsinuna, kurnatuna, hajevil ja depressiivselt.
Riisipere vald
Riisipere vald (saksa keeles Riesenberg; 1915–1917 Sergejevi (Sergei) vald) oli vald Harjumaal Nissi kihelkonnas. Vallamaja asus Nissil. pisi|350px|[[Eesti haldusjaotus 1925. aastal]] Vald eksisteeris 1866 –1939.
1891 liideti Riisipere vallaga Lehetu, Munalaskme ja Nurme vald.
Aysel Teymurzadə
Aysel Teymurzadeh (aserbaidžaani: Aysel Məhəmməd qızı Teymurzadə; sündinud 25. aprillil 1989 Bakuus) on aserbaidžaani RnB laulja.
Ta valiti İTV poolt Aserbaidžaani esindajaks 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusele, mis toimus Venemaa pealinnas Moskvas. Koos Iraani-Rootsi laulja Arashiga esitasid nad duetina loo "Always", mis sai kolmanda koha 207 punktiga. Aysel oli esimene naislaulja, kes on riiki Eurovisiooni lauluvõistlusel esindanud.
Karjäär ja haridus
Aysel Teymurzadeh sündis Bakuus ajakirjaniku ja ülikooliprofessori peres, kus oli juba kasvamas kaks tütart. Ta on 19. sajandi Aserbaidžaani kirjaniku ja ajakirjaniku Hasan bey Zardabi järeltulija. Tema emapoolne vanaema on vene-ukraina päritolu.
Aysel hakkas laulmist õppima nelja-aastaselt ja ka klaverimäng sai tema kireks juba lapsepõlves. Aysel on lõpetanud Intellect Lyceumi Bakuus ja õppinud aastatel 2005–2006 Texase keskkoolis Texarkanas (Texas, USA).
Mõne päeva jooksul pärast USA-sse jõudmist pani ta ennast kirja kohalikku koori ning hakkas harjutama noorte lauljate võistluseks. USA-s olles võitis Aysel kolm kuldmedalit Lõuna-Arkansase ülikooli ja Texase Austini ülikooli lauluvõistlustel. 2005. aastal ta osales aserbaidžaani lauluvõistluse "Yeni Ulduz" ('Uus staar') 4. hooajal. Teymurzadeh õppis 2009. aastal Aserbaidžaani Keelteülikoolis rahvusvahelisi suhteid.
Isiklik elu
2012. aastal abiellus ta Murad Adigozaloviga, kes on dirigent Aserbaidžaani Riiklikus Filharmoonias ja lahutatud kahe lapse isa. Pärast abiellumist teatas Aysel, et teda enam suurtel lavadel ei näe ja esineb ainult väiksematel üritustel, kuid hiljem loobus ta sellest plaanist. Paaril on kolm last: kaks poega (sündinud 2012 ja 2016) ning tütar (sündinud 2014).
647
647. aasta (DCXLVII) oli Juliuse kalendri aasta, mis algas esmaspäeval.
Aero Airlines
Aktsiaselts Aero Airlines oli Eesti lennufirma, kes opereeris aastatel 2002–2008 koostöös Finnairiga Tallinna–Helsingi lennuliinil. Firma omanikud olid algselt Aero Holding (51%) ja Finnair (49%). Mõne aasta jooksul omandas Finnair Aero Airlinesis sajaprotsendilise osaluse.
Ajalugu
Aero Airlines asutati aastal 2000, äriregistrisse registreeriti jaanuaris 2001. Esimene lend toimus 2002. aastal.
Viimane Aero Airlinesi opereeritud lend tõusis õhku 6. jaanuaril 2008, mille järel alustati ettevõtte likvideerimist. Kogu lennukipark müüdi maha, viimased kaks lennukit ostis Venemaa lennufirma UTair. Eesti-Soome vahelisi lende hakkas Finnair opereerima oma Soome tütarettevõttegaa Finnish Commuter Airlines (Finncomm airlines). Praegu lendavad Tallinna ja Helsingi vahel Flybe Nordicu lennukid.
Sihtkohad
Aero Airlines lendas algusaastatel Helsingi, Joensuu, Jyväskylä, Kajaani, Kittilä, Kokkola/Pietarsaari, Kuopio, Maarianhamina, Riia, Tallinna, Tampere, Turu, Vaasa ja Vilniuse vahel. Detsembriks 2007 olid alles jäänud Helsingi, Tallinna, Turu ja Vaasa liinid.
Lennukipark
thumb|ATR 72-201 Aero Airlinesi värvides Turu lennujaamas thumb|Enne Aero Airlinesi lendasid kaheksa ATR-i Finnairi koosseisus Aero Airlines opereeris kaheksa 68-kohalise lennukiga ATR 72-201, mis varem olid lennanud Finnairi kasutuses. Lennukite kiirus oli 509 km/h, lennata sai kuni 1528 km kaugusele.
Teenindus
Kõik lennukid olid varustatud ekraanidega, mis näitasid kaarti ja piloodivaadet. Reisi kestel pakuti väikest suupistet, milleks olid tavaliselt kommid.
Raivo Ird
pisi|Raivo Ird
Raivo Ird (sündinud 10. oktoobril 1977) on eesti kunstnik ja disainer.
Ta pärineb kunstnike perekonnast, ema oli moedisainer ja kunstiõpetaja Maie Ird, vanaonu lavastaja ja teatrijuht Kaarel Ird. Lõpetas 1999 Tartu Kunstikooli dekoraatori erialal, täiendas end Berliini ja Amsterdami aerograafistuudiotes ning õppis metallikunsti Pärnus Gunnar Varese sepikojas.
Alates 2004. aastast tegeleb elava ajaloo festivalide korraldamise ja ajaloolise mõõgavõitlusega. Eesti Ajaloolise Mõõgavõitluse Liidu ja Keskaegse Võitluse Raudliiga asutaja. Korraldanud Eesti rahvusmeeskonna kokkupanemist, ettevalmistamist ja osalemist rahvusvahelistel keskaegse võitluse võistlustel Rahvaste Lahing (Battle of the Nations 2014, 2015) ning IMCF (International Medieval Combat Federation) World Championship (alates 2015). Osalenud nendel võistlustel kohtunikuna ja võistlejana.
Muuseumid
Tartu Kunstimuuseum, maalid "Retro I" (2002) ja "Retro II" (2002)
Laura
Laura on küla Venemaa Pihkva oblastis Petseri rajooni lõunaosas Läti piiri lähedal, Laura valla keskus.
Soome jalgpallikoondis
Soome jalgpallikoondis on Soome koondvõistkond jalgpallis. Soome on alates 1904. aastast FIFA ja alates 1957. aastast UEFA liige.
2020. aasta Euroopa meistrivõistlused on esimene jalgpalli suurturniir, kuhu Soome kvalifitseerus.
Koondise peatreener on Markku Kanerva. Koduväljak on Helsingi Olümpiastaadion. Soome jalgpallikoondises on kõige rohkem mänge (137) mänginud Jari Litmanen ja kõige rohkem väravaid (33) löönud Teemu Pukki.
Praegune koosseis
Soome koondis 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Kohtumised Eesti koondisega
Eesti jalgpallikoondis on Soomega kohtunud 35 korda (seisuga mai 2021), millest 17 korda on võitnud Soome, 8 korda Eesti ning kümme korda on mänginud viiki. Soome oli esimene FIFA liikmesriik, kellega Eesti koondis ametliku kohtumise pidas.
Päikesekalender
Päikesekalender tuleneb Maa liikumisest ümber Päikese jagades aastaringi kaheksaks osaks või tsükliks.
Selle kalendri järgi algab aasta 4. või 5. veebruaril ja jaotub 24 kahenädalaseks ajaperioodiks. Päikesekalender peegeldab looduses toimuvat arengut ja kõike elavat mõjustava hinguse-qi muutumist. Selline kalender oli vajalik eelkõige põllumeestele, kuid samaaegselt kasutati seda ka ennustuste ja prognooside tegemiseks.
Üleminek koriluselt, kalastuselt ja küttimiselt maaharimisele tõi kaasa ülemineku kuukalendrilt päikesekalendrile. Seda võib pidada esimeseks kalendrireformiks. Reformi kestust võiks mõõta maaviljeluse Egiptusest Eestisse jõudmise ajaga ja oli pigemini revolutsioon kui reform.
Päikesekalendri tähtsaimad päevad on talvine pööripäev, kevadine võrdpäev, suvine pööripäev ja sügisene võrdpäev. Need päevad jagavad kalendriringi ehk aasta neljaks veerandaastaks. Ülejäänud neli tähtpäeva poolitavad aastaveerandeid. Suvisel pööripäeval on päikese tõusu ja loojangu suunad kõige põhjapoolsemad, öö kõige lühem ja päev kõige pikem. Kevadise ja sügisese võrdpäevsuse ajal tõuseb päike idast ja loojub läände, öö ja päev on ühepikkused. Talvisel pööripäeval on päikese tõus ja loojang kõige lõunapoolsem, öö on kõige pikem ja päev kõige lühem. Kui moodustada maastikul kividest või postidest ring ja märkida ära kohad, kus päike tõusis ja loojus suvisel pööripäeval, kevadise ja sügisese võrdpäevsuse ajal ning talvisel pööripäeval, ning saadud ringi osad veel kord poolitada, saame maastikule märgitud kaheksaosalise päikesekalendri. Päikesekalendris ei saanud kunagi tekkida kalendritriivi, sest aega ei arvestatud päevade lugemisega aasta jooksul, vaid ajaarvestus toimus päikese tõusu ja loojangu vaatlemise järgi või päikesevalguse tekitatud varju pikkust jälgides. Kui ühel aastal päikesekalendri märgid täpselt maha märkida võib nende järgi suhteliselt täpselt aega arvestada väga pikka aega. Juliuse kalendri triiv tekkis sellest, et aega hakati arvestama päevade lugemisega ja ära jäeti kalendri täpsustamine päikese viseerimise meetodil.
Pööripäeva paiku – 20. märtsil, 21. juunil, 23. septembril, 21. detsembril – süüdati Šotimaal, Iirimaal ja Briti saarte teistes osades suured lõkked – just nagu Päikese käändest sõltuvad interpunktsioonimärgid. See rituaal püsis 19. sajandi keskpaigani. Lõkked süüdati ka neljal päeval, mil Päikese põhja- või lõunapoolne kääne oli 16,3°. See kääne fikseeris kuupäevad – praeguse Gregoriuse kalendri järgi ligikaudu 4. veebruari, 6. mai, 8. augusti ja 8. novembri –, mil päikeseseisakutest ja võrdpäevsustest oli möödunud üks kaheksandik aastat.
Ka Eesti rahvakalendri tähtsamad päevad jäävad nende kuupäevade lähedusse. Ka Eesti folkloorist võib leida üleskirjutusi päikese vaatlemisel põhineva ajaarvestuse kohta. Näiteks kirjeldab Simeon Aasa ajalehe Võitlev Sõna 1982. aasta 13. novembri numbris oma noorpõlvemälestusi järgmiselt: "Igas külas oli mõni suurem puu või kivi, mille juures seistes näitas vanem ja agaram külaelanik, kust tõuseb uuel aastal, kust pööripäeval päike. Orientiiriks oli kaugemal kasvav metsatukk või puu.
Korgõmõisa
Korgõmõisa (ka: Kõrgemõisa) on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Põlva maakonnas Orava vallas.
Küla läbib Niitsiku–Võmmorski tee.
Seal asus Korgõmõisa karjamõis.
644
644. aasta
Kurivara
Kurivara (ka kahjurvara, pahavara, õelvara, ründevara, ründetarkvara, kahjulik tarkvara) (inglise malware) on arvutiprogramm, mis on kirjutatud spetsiaalselt selleks, et arvutit ilma selle haldaja ja valdaja teadmata kahjustada või kuritarvitada.
Liigitus
Kaasaegne kahjurvara võib sisaldada mitut siin eristatud alamliigi tööpõhimõtet.
Kergejõustik 1948. aasta suveolümpiamängudel
Kergejõustikuvõistlus 1948. aasta suveolümpiamängudel peeti Londonis.
100 m
Finaal: 31. juuli Osavõtjaid: 66 Maailmarekord: 10,2 (1936) Jesse Owens, USA 10,2 (1941) Harold Davis, USA 10,2 (1948) Lloyd LaBeach, Panama 10,2 (1948) Barney Ewell, USA Olümpiarekord: 10,3 (1932) Eddie Tolan, USA 10,3 (1936) Jesse Owens, USA Olümpiavõitja 1936: 10,3 Jesse Owens, USA <br style="clear:both;" />
200 m
Finaal: 3. august Osavõtjaid: 50 Maailmarekord: 20,3 1935 Jesse Owens, USA Olümpiarekord: 20,7 (1936) Jesse Owens, USA Olümpiavõitja 1936: 20,7 Jesse Owens, USA <br style="clear:both;" />
400 m
Finaal: 5. august Osavõtjaid: 53 Maailmarekord: 46,0 (1948) Herb McKenley, Jamaica Olümpiarekord: 46,2 (1932) Bill Carr, USA Olümpiavõitja 1936: 46,5 Archie Williams, USA <br style="clear:both;" />
800 m
Finaal: 2. august Osavõtjaid: 41 Maailmarekord: 1.46,6 1939 Rudolf Harbig, Saksamaa Olümpiarekord: 1.49,7 (1932) Tom Hampson, Suurbritannia Olümpiavõitja 1936: 1.52,9 John Woodruff, USA <br style="clear:both;" />
1500 m
Finaal: 6. august Osavõtjaid: 37 Maailmarekord: 3.43,0 (1944) Gunder Hägg, Rootsi 3.43,0 (1947) Lennart Strand, Rootsi Olümpiarekord: 3.47,8 (1936) John Lovelock, Uus-Meremaa Olümpiavõitja 1936: 3.47,8 John Lovelock, Uus-Meremaa <br style="clear:both;" />
Maraton
Finaal: 4. august Osavõtjaid: 41 Maailmarekord: 2:25.39 (1947) Suh Yun-Bok, Lõuna-Korea Olümpiarekord: 2:31.36 81932) Juan Carlos Zabala, Argentina Olümpiavõitja 1936: 2:39.19 Sohn Kee-chung, Lõuna-Korea <br style="clear:both;" />
110 m tõkkejooks
Finaal: 4. august Osavõtjaid: 28 Maailmarekord: 13,7 (1941) Fred Walcott, USA Olümpiarekord: 14,2 (1936) Forrest Towns, USA Olümpiavõitja 1936: 14,2 Forrest Towns, USA <br style="clear:both;" />
400 m tõkkejooks
Finaal: 31. juuli Osavõtjaid: 25 Maailmarekord: 50,6 (1934) Glenn Hardin, USA Olümpiarekord: 51,7 (1932) Bob Tisdall, Itaalia Olümpiavõitja 1936: 52,4 Glenn Hardin, USA <br style="clear:both;" />
3000 m takistusjooks
Finaal: 5. august Osavõtjaid: 26 Maailmarekord: 8.59,6 (1944) Erik Elmsäter, Rootsi Olümpiarekord: 9.03,8 (1936) Volmari Iso-Hollo, Soome Olümpiavõitja 1936: 9.03,8 Volmari Iso-Hollo, Soome <br style="clear:both;" />
4×100 m
Finaal: 7. august Osavõtjaid: 15 võistkonda Maailmarekord: 39,8 (1936) USA Olümpiarekord: 39,8 (1936) USA Olümpiavõitja 1936: 39,8 USA <br style="clear:both;" />
4×400 m
Finaal: 7. august Osavõtjaid: 15 võistkonda Maailmarekord: 3.08,2 (1932) USA Olümpiarekord: 3.08,2 (1932) USA Olümpiavõitja 1936: 3.09,0 Suurbritannia <br style="clear:both;" />
10 km käimine
Finaal: 7. august Osavõtjaid: 19 Maailmarekord: 42.39,6 (1945) Werner Hardmo, Rootsi <br style="clear:both;" />
50 km käimine
Finaal: 31. juuli Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 4:23.40 (1946) Josef Doležal, Tšehhoslovakkia Olümpiarekord: 4:30.41 (1936) Harold Whitlock, Suurbritannia Olümpiavõitja 1936: 4:30.41 Harold Whitlock, Suurbritannia <br style="clear:both;" />
Kõrgushüpe
Finaal: 30. juuli Osavõtjaid: 26 Maailmarekord: 2.11 (1941) Lester Steers, USA Olümpiarekord: 2.03 (1936) Cornelius Johnson, USA Olümpiavõitja 1936: 2.03 Cornelius Johnson, USA <br style="clear:both;" />
Teivashüpe
Finaal: 2. august Osavõtjaid: 19 Maailmarekord: 4.77 (1942) Cornelius Warmerdam, USA Olümpiarekord: 4.31 (1932) William Miller, USA Olümpiavõitja 1936: 4.30 Earle Meadows, USA <br style="clear:both;" />
Kaugushüpe
Finaal: 31. juuli Osavõtjaid: 21 Maailmarekord: 8.13 (1935) Jesse Owens, USA Olümpiarekord: 8.06 (1936) Jesse Owens, USA Olümpiavõitja 1936: 8.06 Jesse Owens, USA <br style="clear:both;" />
Kolmikhüpe
Finaal: 3. august Osavõtjaid: 29 Maailmarekord: 16.00 (1936) Naoto Tajima, Jaapan Olümpiarekord: 16.00 (1936) Naoto Tajima, Jaapan Olümpiavõitja 1936: 16.00 Naoto Tajima, Jaapan <br style="clear:both;" />
Kuulitõuge
Finaal: 3. august Osavõtjaid: 24 Maailmarekord: 17.68 (1948) Charlie Fonville, USA Olümpiarekord: 16.20 (1936) Hans Woellke, Saksamaa Olümpiavõitja 1936: 16.20 Hans Woellke, Saksamaa <br style="clear:both;" />
Kettaheide
Finaal: 2. august Osavõtjaid: 28 Maailmarekord: 54.93 (1946) Robert Fitch, USA Olümpiarekord: 50.48 (1936) Kenneth Carpenter, USA Olümpiavõitja 1936: 50.48 Kenneth Carpenter, USA <br style="clear:both;" />
Vasaraheide
Finaal: 31. juuli Osavõtjaid: 24 Maailmarekord: 59,02 (1948) Imre Németh, Ungari Olümpiarekord: 56.48 (1936) Karl Hein, Saksamaa Olümpiavõitja 1936: 56.48 Karl Hein, Saksamaa <br style="clear:both;" />
Odavise
Finaal: 4. august Osavõtjaid: 22 Maailmarekord: 78.70 (1938) Yrjö Nikkanen, Soome Olümpiarekord: 72.70 (1932) Matti Järvinen, Soome Olümpiavõitja 1936: 71.84 Gerhard Stöck, Saksamaa <br style="clear:both;" />
Kümnevõistlus
Finaal: 5.-6. august Osavõtjaid: 35 Maailmarekord: 7900 (1936) Glenn Morris, USA Olümpiarekord: 7900 (1936) Glenn Morris, USA Olümpiavõitja 1936: 7900 Glenn Morris, USA <br style="clear:both;" />
200 m
Finaal: 6. august Osavõtjaid: 33 Maailmarekord: Olümpiarekord: Olümpiavõitja 1936: <br style="clear:both;" />
80 m tõkkejooks
Finaal: 4. august Osavõtjaid: 21 Maailmarekord: Olümpiarekord: Olümpiavõitja 1936: <br style="clear:both;" />
4×100 m
Finaal: 4. august Osavõtjaid: 10 võistkonda Maailmarekord: Olümpiarekord: Olümpiavõitja 1936: <br style="clear:both;" />
Kuulitõuge
Finaal: 4. august Osavõtjaid: 19 Maailmarekord: Olümpiarekord: Olümpiavõitja 1936: <br style="clear:both;" />
Kettaheide
Finaal: 30. juuli Osavõtjaid: 21 Maailmarekord: Olümpiarekord: Olümpiavõitja 1936: <br style="clear:both;" />
Odavise
Finaal: 31. juuli Osavõtjaid: 15 Maailmarekord: Olümpiarekord: Olümpiavõitja 1936: <br style="clear:both;" />
Saaremaa lahing
Saaremaa lahinguks on nimetatud mitmeid Saaremaal ja selle ümbruskonnas toimunud lahinguid:
2002. aasta Austria parlamendivalimised
2002. aasta Austria parlamendivalimised olid Nationalrati (Austria parlamendi) valimised pühapäeval, 24. novembril 2002. Valimised toimusid enneaegselt, eelmised valimised olid toimunud 1999. aastal.
Eellugu
7. septembril 2002 toimus Knittelfeldi linnas Austria Rahvapartei koosolek, mis kutsuti kokku sama aasta suvel parteis tihenenud pingete tõttu. Enamik kohaletulnutest esindas parteisisest opositsiooni, teiste hulgas polnud koosolekul partei esimeest. Koosoleku järel lahkus mitu liiget parteist ning tühistati koalitsioonileping. See tingis uute valimiste väljakuulutamise.
Tulemused
Valimiste tulemusena säilitasid Austria Rahvapartei ja Austria Vabadusepartei koalitsioon võimu, kaotades 7 mandaati. Rahvapartei parandas tulemust, tõustes kolmandalt kohalt valimiste võitjaks. Rahvapartei on tavaliselt sõjajärgses Austrias olnud tugevuselt esimese kahe partei hulgas ja saavutas oma parima tulemuse pärast 1966. aastat. 2/3 võrra vähenes neofašistliku Austria Vabadusepartei valijaskond. Rohelised saavutasid oma läbi aegade parima tulemuse.
Doodžide palee
thumb|250px|Doodžide palee Doodžide palee (Palazzo Ducale) on gooti stiilis palee Veneetsias, ajalooline doodžide residents, kust valitseti Veneetsia vabariigi üle. Palees käisid koos vabariigi nõukogud ja peeti kohtuistungeid. Doodžide palee asub Püha Markuse väljaku (piazza di San Marco) ääres.
Esialgne, 9. sajandil ehitatud palee meenutas pigem kindlust kui lossi. Sel oli neli esiletungivat torni ja kõrge kaitsemüür.
Väravad
Sadamabasseini poole avaneb Teravilja värav (Porta del Frumento). Siin asub tänapäeval sissepääs muuseumi.
thumb|Paberivärav Palee paraadvärava, väljaku poole avaneva Paberivärava (Porta della Carta) on 1438–1443 hilisgooti stiilis projekteerinud Giovanni ja Bartolomeo Buon. Värav on nimetatud tõenäoliselt selle järgi, et värava kõrval asus Riigiarhiiv. Värav on rikkalikult kaunistatud kivinikerdustega, mis omal ajal olid osaliselt kaetud lehtkullaga. Ukse kohal paikneb tiivuline Püha Markuse lõvi, kelle ees põlvitab doodž Francesco Foscari: selle kujutise on Luigi Ferrari 1885. aastal taastanud esialgse, Napoleoni käsul lõhutud reljeefi eeskujul.
Saalid
Palee suurim ja tuntuim ruum on Suure Nõukogu saal (Sala del Maggior Consiglio), kus käis koos legistratuur. Tohutu saali ülaserva ääristavad doodžide portreed. Otsaseina katab Tintoretto "Paradiis", mida peetakse maailma suurimaks lõuendil teostatud maaliks.
Palee tagaosas ühendab Ohete sild (ponte dei Sospiri) lossi vanglaga. Sild on saanud nime selle järgi, et üle selle viidi kurjategijaid hukkamisele.
Aino Bach
Aino Bach (alates 1937. aastast Aino Liimand; 14. detsember 1901 Koeru – 6. august 1980 Tallinn) oli eesti graafik.
Elukäik
Aino Bach sündis Koerus vallakirjutaja tütrena. Aastatel 1907–1915 elas perekond Narvas ning pärast seda Omskis, kus tulevane kunstnik lõpetas 1921. aastal gümnaasiumi. Seejärel tuli ta tagasi Eestisse, kus asus 1923. aastal õppima Pallases Nikolai Triigi maaliateljees. 1927. aastal katkestas ta õpingud, mis said jätkuda 1930. aastal Ado Vabbe graafikaateljees. Ta lõpetas Pallase 1935. aastal graafikuna.
Aastatel 1935–1940 töötas Aino Bach Tartus vabakutselise kunstnikuna. 1937. aastal käis ta koos abikaasa Kaarel Liimandiga Pariisis õpireisil. Aastatel 1940–1941 oli ta Riigi Kõrgema Kunstikooli õppejõud.
Aino Bach evakueerus aastal 1941 Nõukogude Liidu tagalasse, tema abikaasa Kaarel Liimand hukkus evakueerumisel. Bach oli üks Jaroslavli kunstnike kollektiivi algatajatest, olles ka ENSV Kunstnike Liidu üks asutajaid ja selle vastutav sekretär.
Alates 1946. aastast tegutses ta vabakunstnikuna Tallinnas.
Looming
Aino Bach viljeles peamiselt sügavtrükitehnikaid, eelkõige akvatintat, kuivnõela ja oforti ning värvilist monotüüpiat. Bachi lemmiktehnikaks kujunes maaliline, suurekorniline akvatinta, mille pindu piirab nõtke kuivnõelajoonis.
1930. aastatel valis Bach tihti loomingu teemaks mõtlikud naised ("Naine kitarriga", 1936, "Ema lapsega", 1937, "Naine peegliga", 1937) ning töölised ("Tööline", 1935) ja haritlased (Kersti Merilaasi portree). Ta on illustreerinud Paul Ariste koostatud "Mustlaste muinasjutud", mida kaunistasid algupärased graafilised lehed ja mida anti välja vaid 45 eksemplari. Seda 1938. aastal välja antud raamatut peetakse ta varasema perioodi parimaks tööks.
Ta osales näitustel Riias ja Kaunases (1937) ning Roomas, Budapestis ja Antwerpenis (1939).
Koigi vald (Ambla kihelkond)
Koigi vald (saksa keeles Koick) oli vald Järvamaal Ambla kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892.
1892 liideti Koigi vallaga Järvajõe, Karkuse, Kuru, Nõmmküla, Saiakopli ja Uudeküla-Tamsalu vald.
Koigi vald nimetati hiljem Nõmmküla vallaks.
Pīrānshahr
Pīrānshahr (varem ka Piranshar) on linn Kirde-Iraanis Lääne-Aserbaidžaani provintsis.
Rackwitz
Rackwitz on asula Saksamaal Saksimaa liidumaa Põhja-Saksi kreisis Rackwitzi vallas.
Sõprus
Sõprus inimeste vaheline isiklik suhe, millele on iseloomulikud vastastikune sümpaatia ja hoolimine ning suhte väärtustamine.
Sõprussuhe (sõprusside) võib olla nii ühendav, lähedane, emotsionaalne, sotsiaalne, toetav, vaimne, ühistel hobidel ja maailmavaatel põhinev aga ka meelelahutuslikku laadi suhte ilming. Sõprus võib olla hüve ja väärtus aga ka muret, kurbust ja teisi soovimatuid nähtuseid endas kandev inimsuhe ja - side. Sõprus võib esineda nii sama soo esindajate kui ka vastassugupoolte vahel. Sõpruse korral, kui sõprussuhe ei põhine partnerite romantilisel armastusel, puudub valdavalt igasugune seksuaalne alatoon.
Kahte inimest, kelle vahel on ka sõprus, nimetatakse sõpradeks, harvemini ka hingesugulaseks. Sõprussuhe ei pruugi piirduda üksnes avameelsuse ja hoolivusega. Sõprussuhted võivad olla ajaliselt piiritletud, näiteks lapsepõlve sõbrad.
Sõprus kui armastus
Sõprusele on olemuslik teatud erilist laadi hoolimine oma sõbrast, mida on alust pidada armastuse liigiks. Traditsiooniliselt peetakse sõprust kui armastuse liiki (philia) erinevaks agaapest selle poolest, et ta reageerib armastatu omadustele, ja eerosest selle poolest, et ta ei sisalda kirglikku iha. Philia hoiak võib olla ka näiteks perekonnaliikmete, äripartnerite ja kodumaa vastu. (John Cooper 1977a) Sellepärast pannakse armastus ja sõprus sageli ühte patta, aga nende vahel on olulised erinevused. Armastus on väärtustav hoiak konkreetsete inimeste vastu, mis ei pea olema vastastikune ega nõua suhet. Sõprus on olemuslikult teatud liiki suhe, mis põhineb teatud laadi erilisel vastastikusel hoolimisel teisest kui inimesest. Sõpruse teooriad mõistavad sõprust tavaliselt teatud liiki vastastikuse armastusena koos selle vastastikuse tunnustamisega, kuid peavad olemuslikuks ka sõpradevahelisi olulisi interaktsioone. Võib siiski küsida, kuidas täpselt sõprus erineb romantilisest suhtest. Kas seksuaalse mõõtme puudumine on selle erinevuse ammendav seletus (Laurence Thomas 1989)? Neera Badhwar ("Love") paistab vastavat jaatavalt: seksuaalsus figureerib romantilises armastuses osalt kirena ja füüsilise ühinemise igatsusena, sõpruses aga figureerib psühholoogilise samastumise või intiimsuse soov. Aga milles see täpsemalt seisneb?
Sõprus ja philia
Aristoteles eristas "Nikomachose eetika" VIII raamatus nähtavasti sõpruse põhjendite järgi naudingusõprust, kasusõprust ja voorussõprust. Et iga liiki sõpruses osaleb armastus, siis nähtavasti on kõikide puhul tegu hoolimisega sõbrast tema enda pärast. Aga kuidas see on võimalik, kui ma hoolin sõbrast ainult naudingu või kasu pärast? Nähtavasti on naudingu- ja kasusõprus paremal juhul puudulikud sõprused, aga voorussõprus, mida motiveerib ainult sõbra suurepärane iseloom, on tõeline sõprus. Sellepärast enamik tänapäeva käsitlusi ignoreerib naudingu- ja kasusõprust. (John Cooper (1977a) ja James Grunebaum (2005) ütlevad, et ka naudingu- ja kasusõpradele soovitakse head nende endi pärast.) Paistab, et philia on sõpruse puhul kõige asjakohasem hoolimise viis, ja philia tõlgitaksegi mõnikord "sõpruseks", aga philia laieneb ka perekonnaliikmetele, äripartneritele ja kodumaale. Enamiku tänapäeva filosoofide arvates pole võimalik, et perekonnaliikmed, eriti alaealised lapsed, oleks sõbrad, sest nad peavad sõprust olemuslikult võrdsetevaheliseks suhteks, aga mõned autorid, näiteks Marilyn Friedman (1989), Amélie Rorty ("The Historicity of Psychological Attitudes: Love is Not Love Which Alters Not When It Alteration Finds") ja Neera Badhwar (1987), arvavad sõpruse alla ka vanema ja lapse suhted, võib-olla philia mõiste mõjul. Vanemlik armastus on armastusest sõprade ja sugulaste vastu siiski oluliselt erinev.
Läti lugu
"Läti lugu" on ansambli Krää 2007. aastal ilmunud album.
Santa Fe saar
Santa Fe (inglise Barrington Island) on saar Vaikses ookeanis, üks Galápagose saartest. Selle saare pindala on 24 ruutkilomeetrit. Ta on künklik, kõrgusega kuni 259 meetrit, ja kuulub Ecuadorile.
Kõivsaare
Kõivsaare (kohalik hääldus Kõivsaarõ) on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Külas asub mitu väiksemat sooala. Suur osa territooriumist on kaetud metsaga.
Raka vald
Raka vald (saksa keeles Rackamois) oli vald Järvamaal Ambla kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892.
Valla alal asus Raka mõis.
Tartu–Koidula rongiliin
Tartu–Koidula rongiliin on Elroni opereeritav rongiliin Eestis, mis läbib Tartumaad, Põlvamaad ja Võrumaad.
Sellel liinil sõitis kuni 2013. aasta 31.detsembrini talveperioodil (septembrist maini) tööpäeviti mõlemal suunal üks rong, laupäeval sõitis kaks rongi Tartusse ja pühapäeval kaks rongi Koidulasse. Suveperioodil (juunist augustini) oli tööpäeviti mõlemal suunal kaks rongi, laupäeval sõitis kaks rongi Tartusse ja pühapäeval kaks rongi Koidula suunal. Alates 2012. aastast sõidavad rongid suveperiooditi kuni Piusani. Alates 2014. aasta 1. jaanuarist seoses Elroni tulekuga sõidab talveperioodil iga päev mõlemas suunas 2 rongi ja vaid Koidulani. Suveperioodil maist augustini sõidab tööpäeviti 2 rongi Tartust Piusale ja laupäev ning pühapäev 3 rongi Tartust Piusale. Septembris sõidavad rongid Piusale vaid laupäeviti ja pühapäeviti.
Peatused
pisi|Uhti raudteesild üle [[Porijõgi|Porijõe Uhti ja Reola vahel.]]
Air Livonia
Aktsiaselts Air Livonia oli Pärnumaal tegutsev Eesti ettevõte.
Firma eelkäija asutati 1994. aastal aktsiaseltsi Baltic Aeroservis nime all, aktsiaselts Air Livonia alustas ametlikult tegevust septembris 1997. Aastatel 1994–2006 tegeles firma tellimus-, kauba- ja liinilendudega, selle kodulennujaamaks oli Pärnu lennujaam. Lennufirmana oli Air Livonia ICAO koodiks LIV.
Kaarel Eenpalu
Kaarel August Eenpalu (kuni 22. veebruarini 1935 Karl-August Einbund, kuni 8. märtsini 1935 Karl-August Eenpalu; 28. mai 1888 Palu talu, Vesneri vald Tartumaa – 27. või 28. jaanuar 1942 Vjatka vangilaager (Vjatlag), Kirovi oblast) oli Eesti poliitik ja jurist, riigivanem 19. juulist 1932 1. novembrini 1932 (Karl Einbundi esimene valitsus).
Air Livonia
Esimestel tegevusaastatel kasutas ettevõte rahvuslikult lennukompaniilt Estonian Air renditud lennukeid. 1995. aastal hakati tegema regulaarlende Kihnu saarele. 1996. aastal lisandus ka marsruut Pärnu–Ruhnu–Kuressaare, kus esialgu veeti ainult kaupa, hiljem aga ka reisijaid. Aastatel 2001–2003 osutati lennuteenust ka liinil Tallinn–Kärdla.
Kaarel Eenpalu
Haridus
Õppis Haava vallakoolis Vesneris. Lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi 1909 kevadel, õppis 1909–1914 Tartu Ülikoolis õigusteadust, tegi lõpueksamid Moskva Ülikooli juures 1915. aasta kevadel. Tal oli õigusteaduste kandidaadi (cand. jur.) kraad.
Air Livonia
1990. aastate lõpul ostis firma kolm Nõukogude Liidus valmistatud lennukit: 2 Antonov An-28 ja 1 Antonov An-2.
Kaarel Eenpalu
Haridus
Eenpalu oli Eesti Üliõpilaste Seltsi (EÜS) esimees.
Air Livonia
Air Livonia lõpetas regulaarlennud 30. aprillil 2006, põhjendades seda liinide vähese kasumlikkusega ja An-tüüpi lennukitega seotud kõrgete kuludega Euroopa Liidus.
Hiljem tegeles firma kütuse jaemüügi ja tellimuslendudega. Äriregistri andmetel tegutseb ettevõte praegugi, kuid selle täpsema tegevuse kohta andmed puuduvad.
Kaarel Eenpalu
Sõjaväeline tegevus
Juhatas lahinguid 1919 Võnnu mõisa all, Rõngu alevis, Valguta mõisas, Pikasillal, Roobe mõisa ja Hummuli mõisa all 1919. aastal formeeris 2. suurtükiväepolgu 7. patarei ja oli selle ülem. Ta läks reservi 1923 novembris nooremleitnandi auastmes. pisi|Kaarel Eenpalu [[Julius Kuperjanovi matuserongi eesotsas]]
Poliitiline tegevus
Karl Einbund valiti 1919 Eesti Rahvaerakonna liikmena Asutavasse Kogusse. "Teisel koosolekul kõneles karskusest K. Einbund, püüdes järele aimata Tõnissoni. Kui Tõnisson koosolekule jõudis ja veidi pealt kuulanud oli, käratas ta: "Sina, nooruke, ei oska kõnelda, tule kõnetoolist maha", ja asus ise kõnet jätkama ." Pärast üleolevat kohtlemist erakonna juhi Jaan Tõnissoni poolt läks Eenpalu 1923 üle Põllumeestekogudesse, kuid lahkus sealt 21. oktoobril 1933 ja muutus parteidistsipliinist sõltumatuks iseseisvaks poliitikuks.
1920–1937 oli I–V Riigikogu ning alates 1938 I Riigivolikogu liige (79. valimisringkonnast).
Karl Einbund oli 1. juulist 1919–1920 riigikontrolör, 1920, 1921–1924 ja 1924–1926 siseminister (teda peetakse Eesti politsei rajajaks), 1926–1932 ja 1933–1934 III, IV ja V Riigikogu esimees, juulist novembrini 1932 riigivanem (Kaarel Eenpalu esimene valitsus),
Aastatel 1934–1938 oli Kaarel August Eenpalu siseminister ja peaministri asetäitja, 1938–1939 peaminister (Kaarel Eenpalu teine valitsus).
1. detsembril 1924 ründasid kommunistlikud mässajad Jaan Anvelti korraldusel tema korterit ja üritasid teda tappa.
Oktoobris 1933 toimunud põhiseaduse muutmise rahvahääletuse eel teatas Kaarel Eenpalu, et ta on põhiseaduse muutmise poolt: "Rahulikul teel ja seaduslikus korras põhiseaduse muutmine on parem kui väevõimu abinõude varal ."
Stylianós Giannakópoulos
Stylianós Giannakópoulos (kreeka keeles Στυλιανός Γιαννακόπουλος, sündinud 12. juulil 1974 Ateenas) on endine kreeka jalgpallur, Euroopa meister (2004).
Air Livonia
== Lennukipark ==
Sihtkohad
Sihtkohad olid regionaalsed: Eesti saared Kihnu, Ruhnu, Saaremaa, Hiiumaa ja Pärnu.
Stylianós Giannakópoulos
Rahvuskoondis
Tema debüüt koondises oli 12. märtsil 1997 sõprusmängus Küprose jalgpallikoondise vastu, mis võideti 4:0. Esimese värava koondise kasuks lõi ta 5. veebruaril 1999, kui Belgia jalgpallikoondist võideti sõprusmängus 1:0. Esimest ja seni ainsat korda lõi ta Kreeka kasuks ühes mängus kaks väravat 10. märtsil 1999 sõprusmängus Horvaatia jalgpallikoondise vastu, mille Kreeka võitis 3:2. Veel on ta löönud kaks väravat Kasahstani ja Rumeenia jalgpallikoondise vastu, aga eri mängudes. Kõik kohtumised, milles Giannakopoulos on värava löönud, on lõppenud Kreeka võiduga, välja arvatud 4. septembril 2004 toimunud MM-valikmäng Albaania jalgpallikoondise vastu võõrsil, mille Kreeka 1:2 kaotas.
2004. aasta EM-valikturniiri alustas Kreeka kahe kaotusega, kuid võitis kõik ülejäänud mängud ja ka alagrupi. Sealjuures oli ülioluline Giannakópoulose löödud värav Hispaania jalgpallikoondise vastu Saragossas, mis jäigi mängu ainsaks. Finaalturniiril mängis ta kaasa 4 kohtumist 6-st, sealhulgas finaali. Ainsas kreeklaste kaotatud kohtumises (Venemaa jalgpallikoondise vastu) ta kaasa ei teinud. Kreeka tuli Euroopa meistriks, alistades finaalis 1:0 Portugali jalgpallikoondise.
2006. aasta MM-valikturniiril lõi Giannakópoulos 3 väravat, olles koos Angelos Charisteasega Kreeka resultatiivseim pallur, aga meeskond jäi valikgrupis Ukraina, Türgi ja Taani järel neljandale kohale ega pääsenud finaalturniirile.
2008. aasta EM-valikturniirile ei kvalifitseerunud Kreeka automaatselt, vaid pidi läbima valiktsükli. Kreeka võitis alagrupi kindlalt, saades viigi ja kaotuse kõrvale 10 võitu. Kuid finaalturniiril kaotas Kreeka kõik mängud alagrupis. Giannakópoulos mängis neis kolmes mängus üksnes 10 minutit keskmises ja 4 minutit viimases kohtumises.
Klubid
31. jaanuaril 2004 osales Giannakópoulos iseäralikus rekordis, kui kohtumises Charlton Athleticu vastu, mille Bolton võitis 2:1, vahetati 16. minutil Giannakópoulos välja ja senegali päritolu Prantsusmaa jalgpallikoondise mängija Ibrahim Ba tema asemele sisse. Nende kahe mehe perekonnanime pikkuse erinevus on 12 tähte ja see on Premier League'is toimunud vahetuste rekord.
Isiklikku
Stylianós Giannakópoulos on 172 cm pikk.
Kaarel Eenpalu
Seltsid ja liidud
Ülikoolis õppimise ajal tegutses rahvaraamatukogude liikumises ja karskusliikumises.
Eenpalu oli juhtivatel kohtadel põllumeeste organisatsioonides (koos August Jürima, Jaan Hünersoni ja teistega), osales Põllumeeste Keskseltsi töös ning politsei-, spordi- ja tuletõrjeorganisatsioonides.