cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lihtaine
Orbitaalide suurus ja elektronide arv
Oritaalide täitmisel elektronidega järgitakse energia miinimumi ja antisümmeetria printsiipe. Esiteks energia miinimumi printsiibi järgi põhiseisundi elektronkonfiguratsioonis vastab koguenergia miinimumile. Koguenergia koosneb elektron–tuuma tõmbumist, elektron–elektron tõukumisest ja elektronide kineetilisest energiast. Üldiselt see printsiip taandub Aufbau printsiibini, mille järgi on täidetud kõige madalama energiaga orbitaalid. Aga teatud olukorrades (näiteks, d- ja f-elementide puhul) minimaalse koguenergiale viib kõrgema energiaga ns orbitaali täitmine, samas, kui madalama energiaga (n−1)d ja (n−2)f jäävad tühjaks. Antisümmeetria printsiip on tuntud kui tõrjutusprintsiip või Pauli printsiip. Keemias see on tõlgendatud nii, et maksimaalne elektronide arv orbitaalil saab olla 2 ning need elektronid peavad olema vastupidiste spinnidega. Miinimumi energia ja antisümmeetria printsiipidest, teatud lihtsustusel, tuleneb Hundi reegel, mis ütleb, et kui molekulis on mitu võrdse energiaga orbitaali, siis energeetiliselt soodsam on olukord, kus orbitaalid täituvad esmalt samasuunaliste spinnidega ühekaupa ning pärast seda toimub vastupidise spinniga elektronide lisandumine. Skeemidel olevad lõdvendavad MO-d on märgitud tärniga, mis võimaldab näha vastavalt molekulidele kui paljud siduvad, aga ka lõdvendavad orbitaalid on tegelikult täidetud.
14. rühma elemendid
Süsinik on 14. rühma element. Teemandis on iga süsiniku aatom ümbritsetud nelja teise süsinik aatomiga, mis paiknevad süsiniku aatomit ümbritseva tetraeedri tippudes. N aatomist koosneval tahkisel moodustub 4N molekulaarorbitaali, millest teemandi struktuuris pooled on siduvad ja pooled lõdvendavad orbitaalid. Kuna, aga süsinik aatomil on 4 valentselektroni, siis see on piisav, et täita ära kõik siduvad MO-d ning mitte ühtegi lõdvendavat MO-d.
Kõigil 14. rühma elementidel (v.a plii) on atmosfäärirõhul allotroopsed analoogid teemandi struktuurile. Pliil on metalliline struktuur nagu ka β-tina, samas α-tina kuulub poolmetalliliste elementide hulka ning tema struktuur on nagu teemandil, kus koordinatsiooniarv võrdub 4. α-tina on atmosfäärirõhu juures stabiilne kuni 13 °C-ni, kui temperatuur langeb üle 13 °C toimub üleminek β-tina olekusse. Lisaks on oluline ka rõhu parameeter, α-tinast üleminek β-tinaks võib toimuda ka madalamal temperatuuril kui 13 °C, kuid sel juhul on vajalik surve avaldamine. Räni ja germaaniumi puhul on kõrgel rõhul samuti saavutatav β-Sn struktuur, kus α–Sn→β–Sn faasiüleminekuga kaasneb märkimisväärne koordinatsiooniarvu suurenemine ja aatomitevaheliste kauguste pikenemine. Üldiselt 14. rühma elementide struktuuris koordinatsiooniarv kasvab rõhu ja temperatuuri kõrgenemisel. Maksimaalne väärtus (12) on karakteerne pliile selle tahktsentreeritud kuupvõrega.
15. rühma elemendid
Võrreldes 14. rühma elementidega on 15. rühma elementidel küll sama orbitaalide arv, kuid 4 valentselektroni asemel on 5. See tähendab, et N aatomitest koosneval tahkisel on 5N valentselektroni. Kuna siduvate MO-de täitmiseks on vajalik 4N elektroni, siis ülejäänud N elektronid täidavad lõdvendavad MO-d. Lõdvendaval MO-l olevad elektronid vähendavad sideme järku neljalt kolmele (ühe aatomi kohta). Siinkohal võib mõelda nii, et iga lõdvendaval orbitaalil asuv lisaelektron "tühistab" ühe siduval MO-l paikneva elektroni. Mis tähendab, et 3N elektroni asub nüüd siduvatel MO-del, lisaks on veel 2N elektroni, mis ei osale sideme tekkimisel, see on iga aatomi puhul vaba elektronpaar. Seega 15. rühma elementide puhul võib arvestada, et igal aatomil on 3 sidet ja üks vaba elektronpaar. Üheks selliseks vormiks on heksagonaalne romboeedriline struktuur, mis moodustab kuueliikmelisi rõngaid. Kõrval oleval joonisel on kujutatud heksagonaalse romboeedrilise α-As struktuuri, mis tugevalt sarnaneb teemandi struktuuriga, kuid erinevusega, et igal aatomil on kolm sidet nelja sideme asemel. Selline struktuur on kõige levinum arseenile, antimonile ja vismutile. Kuigi fosfor saaks moodustada sama struktuuri nagu eelnevad mainitud elemendid, siis eelistatult on fosfor kas molekulaarne valge (P4) või polümeerne punase ([P4]n) fosfori struktuuriga. Valge fosfor moodustub fosfori auru kondenseerumisel, kõrgemal temperatuuril kui 180 °C transformeerub valge fosfor punaseks fosforiks. Tahke lämmastiku puhul on teada viis modifikatsiooni, mis erinevad N2 molekulide kokkupakkimise poolest. Neist kaks on normaalrõhul (ülemineku temperatuur 35,6 K), teised eksisteerivad ainult kõrge rõhu all. 100 GPa juures toimub faasisiire, mille tulemuseks on mittemolekulaarne modifikatsioon, mis eeldatavalt vastab α-As tüüpi struktuurile.
'''Sideme järku saab leida valemi järgi:
Sideme järk = (siduvad elektronid – lõdvendavad elektronid)/2'''
Näide N2: Lämmastik koosneb 2 aatomist (N=2) ehk 2 aatomist koosneval tahkisel on 5*2 = 10 valentselektroni. Siduvate MO-de täitmiseks on vajalik 4*2=8 elektroni, ülejäänud 2 elektroni täidavad lõdvendavad MO-d.
Rakendame valemit: Sideme järk = (8–2)/2=3,
saame, et sideme järguks on 3, mis tähendab, et kaks lämmastiku molekuli on omavahel seotud 3 sideme abil.
16. rühma elemendid
Selle rühma elementidel on igal aatomil 6 valentselektroni. Nagu ka eelnevate rühma elementide puhul on siingi vajalik 4N elektroni, et täielikult täita siduvad MO-d, seega 2N elektroni jäävad lõdvendavatele MO-dele. Siingi tuleks järgida, et iga elektron lõdvendaval orbitaalil "tühistab" siduva elektroni, mille tulemuseks on, et 2N elektroni on siduvad ja annavad kaks sidet ühe aatomi kohta ja nüüd ei osale 4N elektroni sideme tekkes ehk on tekkinud iga aatomil kaks vaba elektronpaari. Näiteks väävel võib sõltuvalt temperatuurist moodustada kas rombilise või α-väävli, monokliinse või β-väävli, mis koosnevad mõlemad küll ringi moodustanud 8 aatomist, kuid erinevad oma struktuuri kokkupakkimise poolest. Väävel on teadaolevalt üks elementidest, millel on väga palju allotroopseid vorme, väävli aatomid moodustavad 6–13 või suuremast arvust väävli aatomitest tsüklilise ringe. Samuti on seleenil mitu vormi, kaasa arvatud tsükliline, samas aga telluuril on ainult üks kristalne vorm, mis koosneb spiraalahelate võrgustikust. Polooniumil on teada kaks vormi. Toatemperatuuril on α-poloonium stabiilne ning moodustab primitiivse kuubilise struktuuri, kus iga aatom omab oktaeedrilist koordinatsiooni.
17. rühma elemendid
17. rühmas on igal aatomil on 7 elektroni, neist 4N elektroni täidavad siduvad MO-d ja 3N elektroni asuvad lõdvendavatel MO-del. Seetõttu on nendel elementidel iga aatomi kohta 1 side ja 3 vaba elektronpaari. Kõik 17. rühma elemendid esinevad diaatomiliste molekulidena. Neist elementidest F2 ja Cl2 on gaasilised toatemperatuuril, Br2 vedel ja I2 tahke. α-F2 struktuuri puhul on F2 molekulid heksagonaalsete kihtidena ja asetatud samamoodi nagu tahktsentreeritud kuubilise struktuuri korral. Ka kristalliline Cl2, Br2, ja I2 on pakitud eri viisil, kus tähelepanuväärsed on üksteise lähedal asuvate molekulide aatomite üsna erinevad vahemaad. Üldiselt on halogeeni aatomid pakitud kui tahktsentreeritud kuubiline struktuur, mida molekulides olevad kovalentsed sidemed on tugevalt moonutanud. Surve avaldamisel, aga moonutus väheneb, see tähendab, et erineval kaugusel asuvad aatomid lähenevad üksteisele.
Valentssidemete reegel üksikute elementide korral
8-N reegli järgi, kus N on valentselektronide arv, on võimalik teada saada 14–17 elemendi rühma kovalentsete sidemete arvu, mida on võimeline üks aatom moodustama teiste aatomitega.
Näiteks väävli puhul N=6 ehk ühe väävli aatomi kovalentsete sidemete arv on 8 – 6 = 2.
Si → P → S → Cl
Joonisel on näide, kuidas tegelikult on eri rühmade (14.–17.) elementide struktuurid omavahel seotud. Alustades teemandi struktuuri tüübiga (C, Si, Ge, Sn). (a) joonis tähistab räni struktuuri, lõhkudes Si-Si sidemeid As-tüüpi kihtide vahel, mis on joonisel (a) punases kuubis risti olevad sidemed, siis saadakse joonis (b) kujutatud struktuur. Purunenud sidemete märgina on skeemil säilinud kaks vertikaalselt sidet. Kui need kaks vertikaalset sidet lõhkuda, siis saadakse individuaalne As-tüüpi kiht, mis eksisteerib nii punases fosforis kui ka antimonis. Üks neist P-kihtidest on eraldatud joonisel (c), mis näitab, et vastavalt (8-N) reeglile üks aatom on seotud kolme teise aatomiga kovalentse sideme abil. Kui seal kihis lõhkuda mõned P-P sidemed, siis saadakse S või Se struktuur nagu joonisel (d) on näidatud. Edasine lagunemine võib toimuda kahel viisil. Esiteks võib moodustada tasapinnaline ahel (joonis (e)), kus kaks aatomit on omavahel ühendatud (selline on näiteks Te struktuur ja S üks vormidest). Teisel juhul (joonis (f)) võib P-kiht laguneda S6 tsükliks. Joonis (e) olevad fragmendid saab lõhkuda Si-Si molekulideks nagu näiteks on seda halogeeni diaatomiline Cl2 molekul.
Po → Se & As
Joonis on näide, kuidas 15 ja 16 rühmade elementide struktuurid omavahel seotud. Alustades polooniumi struktuuri tüübiga (Po). Lõhkudes Po-Po sidemeid Se-tüüpi ahelate vahel saadakse vasakul joonisel kujutatud Se struktuur. Lõhkudes Po-Po sidemeid As-tüüpi lehtede vahel saadakse paremal joonisel kujutatud As struktuur.
Metalli struktuurid
Metalli struktuurid põhinevad peamiselt ühest kolmest mustrist: heksagonaalne, tahktsentreeritud kuubiline või ruumtsentreeritud kuubiline tihepakend. Põhiomaduseks on iga aatomiga seotud "sidemete" arv ehk koordinatsiooniarv. Metalliliste struktuuride korral tuleb tähelepanu pöörata sõnale "side", kuna üldiselt pole võimalik luua sidet, sest enamikul juhtudest pole piisavalt valentselektrone sideme moodustamiseks. "Iga aatomiga seotud sidemete arvu" all mõeldakse siinkohal aatomite lähimate naabrite arvu metallvõres. Igal aatomil on tavaliselt 8 kuni 12 lähimat naabrit.
Heksagonaalne tihepakend
Selleks, et ruum täita kõige optimaalsemal moel sfääridega, tulen need kokku pakkida. Joonis 1 (a) on näha sfääride lähimat paigutust ühe kihi tasapinnas, mida nimetatakse heksagonaalseks sfääride kihiks. Iga sfäär on kontaktis kuue teise sfääriga. Teise kihi lisamisel peavad sfäärid katma augud esimeses kihis olevate sfääride vahel nagu on näidatud joonis 1 (b). Võimalusi teise kihi lisamiseks on kaks, nii nagu on paigutatud joonis 1 (b) kollased või siis sinised sfäärid. Siinkohal pole vahet, missugune kihi asetus valida, kuna need kaks asetust on seotud 180-kraadise pöördega ümber punase sfääri. Heksagonaalse tihepakendi puhul struktuur kordub iga kolme kihi järel nagu on näidatud joonis 2 (a) ja (b). 12 punast sidet on kontaktis punaste sfääridega ja nende lähimate naabritega; 6 sidet on moodustunud punase sfääriga samas tasapinnas olevate rohelise sfääridega ning 3 sidet nii üleval kui ka all on moodustunud kollaste sfääridega. Sellised struktuurid on näiteks magneesiumil, titaanil ja koobaltil.
Tahktsentreeritud kuubiline struktuur
See struktuurivorm sarnaneb heksagonaalsele tihepakendile, kuid selle puhul kordub struktuur iga nelja kihi järelt. Samamoodi on ka siin 12 punast sidet kontaktis punase sfääri ja tema lähimate naabritega; 6 sidet on moodustunud punase sfääriga samas tasapinnas olevate roheliste sfääridega ning 3 sidet üleval kollaste ja 3 sidet all siniste sfääridega. Selle struktuuri puhul on asuvad ülemised kolm sfääri keskmise kihi tühjades kohtades ja kolmanda kihi sfäärid ülejäänud 3 keskmise kihi tühjades kohtades, mida ilmestab hästi joonis 3 (b). Sellise struktuuriga on näiteks alumiinium, vask, hõbe ja kuld.
Ruumtsentreeritud kuubiline struktuur
Selle tüübi puhul pole tegemist tihepakendiga, nagu kahes eelnevas alapeatükis kirjeldatud tüüpide puhul. Ruumtsentreeritud kuubilise puhul hõivavad sfäärid struktuurist 68%, tihepakendite puhul 74%. See struktuur on korduvatest üksustest koosnev, kus iga sfäär on kontaktis 8 teise, mis asetsevad kuubi nurkades nagu joonisel 4. Jooniselt on näha seda, et hallid sfäärid on kontaktis ainult punase sfääriga, kuid mitte üksteisega.
Kokkuvõte metallide ja mittemetallide struktuuride moodustumisest
Kasutades (8-N) reeglit, mis annab sidemete arvu, mida N valentselektronidega p-elemendid saavad moodustada, on võimalik esmasel hinnangul ennustada, missuguseid tahkeid struktuure elemendid moodustada saavad. 17. rühma elemendid moodustavad ühe sidemega molekulaarseid tahkiseid. 16. rühma elemendid saavad luua ahelaid, jagades kahte sidet. 15. rühma elemendid võivad moodustada lehti, kus jagatakse kolme sidet. 14. rühma elemendid saavad luua oma nelja sidemega aga juba kolmemõõtmelise võrgustiku. Elemendid, millel on vähem kui 4 valentselektroni loovad tihedaimalt pakitud struktuuri. Erandiks on boor, mis moodustab B12 struktuuris 5 sidet (8–3 = 5), Pb moodustab FCC ja Po PC struktuuri. Samuti on süsinikul mitmesuguseid π-delokaliseerumisega allotroopseid vorme, lisaks halogeenidele saavad ka teised elemendid moodustada molekulaarselt tahkeid aineid (N2, O2, P4, S8). Seesugune pilt, aga ei selgita ega näita, kuidas tahket ainet moodustavad elemendid juhivad elektrit, neelavad nähtavat valgust, eelistavad ühte koordinatsiooni teisele. Seda selgitab tahkete ainete bänditeooria. Keelutsiooni laiuse põhjal (Eg) saab tahkeid aineid jagada metallideks (Eg = 0 ja laengukandjate suur tihedus), poolmetallid (Eg ≈ 0 ja laengukandjate madal tihedus, nagu grafiit, As, Sb, Bi, α-Sn), pooljuhid (Eg < 1,8 eV, nt B, Si, Ge, Te) ja mittemetallid (Eg > 1,8). Lühidalt öeldes juhitakse elektrit hästi, kui bänd on osaliselt täidetud ja laengukandjate tihedus on suur. Nähtava valguse adsorptsioon on võimalik kui vahemikus 1,6–3,26 eV on lubatud ergastumine tühja ja täidetud taseme vahel. Sellega seoses on paljud mittemetallid värvilised, pooljuhid on tavaliselt mustad, metallid ja poolmetallid läikivad.
Mõistmaks, miks elemendid moodustavad kindla struktuuriga tahkeid aineid, tuleks vaadata nelja parameetrit. 1) valentselektronide arv (N) 2) orbitaalide energia (α), orbitaalide kattuvus (integraal S) ja koordinatsiooniarv (cn).
Kui võtame nüüd arvesse muutujaid N,α, S ja cn, siis saame esmalt vaadelda seondumist tahketes ainetes rühmade kaupa, alustades väärisgaasidest. Orbitaali mudeli lähenduses võrdub MO stabiliseerimis- ja destabiliseerimisenergia (α suhtes) vastavalt αS ja –αS. Kui lõpmatu arv orbitaale moodustavad bändi, siis stabiliseeruksid ja destabiliseeruksid (α suhtes) madalaima ja kõrgeima orbitaali energiad vastavalt 2αS ja −2αS. Väärisgaaside korral (N = 8) elektronid täidavad kõik saadaolevad AO-d, muutes nii diaatomi kui ka tahke aine moodustumise energeetiliselt ebasoodsaks, põhjuseks on see, et täidetakse võrdsel arvul nii siduvad kui ka lõdvendavad MO-d. Samal põhjusel on ka 2. ja 12. rühma elementide (nagu Be2 ja Zn2) diaatomite moodustumine energeetiliselt ebasoodne. Sellegipoolest, eksisteerivad vastavad puistemetallid tühjade np-orbitaalide tõttu, mis ületavad vähesel määral ns-orbitaalide energiataset. Kokkuvõtlikult öeldes kõikide samatuumaliste diaatomi molekulide jaoks ei piisa ainult αS stabiliseerimisest, et siduv np MO (3. σ-MO) nihutada allapoole lõdvendavat ns MO-d (2. σ-MO).
Tahketes ainetes on aga 2αS stabiliseerumine piisav, et osaliselt liita täidetud ns-bänd tühja np-bändiga, see tähendab et ns-lõdvendaval tasemel olevad elektronid liiguvad np-siduvale tasemele. Seesugust stabiliseerimise mehhanismi saab rakendada kõikidele 1.–14. rühma metallidele. Mehhanism ei tööta 15–18 rühma mittemetallide korral, kuna erinevus (n+1) s ja np tasandi vahele metalliseerimiseks liiga suur. Vismuti ja polooniumi korral on metalliseerimine lubatud spinni-orbiidi interaktsiooni tõttu. Mittemetallide ja metalloidide puhul on madal cn tavaline. Kõige tavalisemad struktuurid saab tuletada PC ja teemandi struktuuridest nagu eespool kirjeldatud. Seesugune cn vähenemine "sidemete katkemise" tõttu, suurendab aatomite vahelist kaugust, mis on Peierlsi moonutuste analoog ja võimaldab jagada ühe bändi mitmeks. Üldjuhul on nendel bändidel iseloomulikud siduvad ja lõdvendavad omadused, kus suur keelutsooni laius eraldab täidetud sidumisorbitaalid tühjadest lõdvendavatest orbitaalidest.
Maanteesild
pisi|Maanteesild ([[Soodla sild) (2015)]] Maanteesild on maanteel olev sild, mis on mõeldud rööpmeteta sõidukite ja jalakäijate liikluseks.
Maanteesillad on tehtud terasest, raudbetoonist või puidust.
Lihtaine
Kokkuvõte metallide ja mittemetallide struktuuride moodustumisest
Kui rääkida spetsiifilisest aatomite paigutusest, siis võime järeldada, et elektroonilise struktuuri stabiliseerimise mehhanisme on kaks. Esiteks, metallides bändide "ühinemine" mille läbi väheneb lõdvendavate orbitaalide arv. Teiseks, mittemetallides bändide "eraldamine", mille korral väheneb orbitaalide energia. On mõningaid element, mille puhul annavad mõlemad mehhanismid võrreldava energiaga allotroopseid struktuure. Nt α-Sn on mittemetall, sama kui β-Sn on metall. Muuhulgas pakuvad suurimat huvi metalloidid. Metalloidid on elemendid, mille sidumisenergia (α) on vahemikus 8–10eV ja nendes struktuurides on sarnane N×cn väärtus.
Lauri Leis
Lauri Leis (sündinud 7. oktoobril 1978 Võrus) on eesti kergejõustiklane.
Alustanud sportlasteed kolmikhüppajana, on Leis võistelnud ka kaugushüppes, 100 meetri jooksus ja 4×100 meetri teatejooksus.
Leis on lõpetanud 1997. aastal Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi ja 2001. aastal Tallinna Tehnikaülikooli Tallinna Kolledži.
Saavutused
Isiklik kolmikhüpperekord 16,77 (2008), kaugushüpperekord 7,48 (2005). Ateena olümpiamängudel (2004) saavutas 33. koha tulemusega 16,18.
Treenerid
Teda on juhendanud Valeri Holodnjakov (Võrus) ja Sven Andresoo (2000–2007 Audentese Spordikool). 2007. aastast treenib Leis Andrei Nazarovi käe all.
Oktaaniarv
Oktaaniarv on bensiini detonatsioonikindlust iseloomustav näitaja. Detonatsioonikindlus on mootoribensiinide omadus põleda suure surveastmega mootoris normaalse kiirusega, mitte detonatsiooniliselt. Selle mõõduks on kokkuleppeline suurus oktaaniarv.
Oktaaniarv on sädesüütega sisepõlemismootorite kütuste detonatsioonikindlust iseloomustav suurus, millega mõõdetakse bensiini plahvatuskindlust, võimet vastu seista isesüttimisele. On kokkuleppeline mõiste ja määratakse võrreldes katsemootoris uuritava mootoribensiini ja isooktaanist ja normaalheptaanist  koosnevate etalonsegude detonatsioonikindlust.
Tsuyoshi Kunieda
Tsuyoshi Kunieda (jaapani keeles 国枝 強 Kunieda Tsuyoshi; sündinud 18. septembril 1944 Hiroshimas) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 1969 2 mängu.
Inimeste ohverdamine
Inimeste ohverdamine on ühe või enama inimese peamiselt rituaalne tapmine ohvrianniks üleloomulikele jõududele (nt jumalatele). Tüpoloogiliselt on see lähedalt seotud loomade rituaalse tapmise ja üleüldise religioosse ohverdamisega. Inimesi on ohverdatud erinevates kultuurides läbi ajaloo. Ohvreid on enamasti tapetud selleks, et jumalaid, vaime ja surnuid lepitada või meelitada. Pärast pealiku surma tapeti ka tema teenijad, et nad isandat hauataguses elus edasi teenida saaksid. Mõnes hõimus levib kannibalism ja peaküttimine, mis on samuti inimohverdustega lähedalt seotud. Rauaajal Vanas Maailmas praktiseeriti inimohverdamist aina vähem, klassikalise antiigi ajal peeti seda lausa barbaarseks. Inimeste ohverdamisega kaasnes veresüü.
Tänapäeval on loomade ohverdaminegi suurtest religioonidest peaaegu kadunud (või on uuesti kasutusel rituaalse tapmise näol) ja inimeste ohverdamine on ülimalt haruldane. Enamik religioone mõistab seda hukka ja nüüdisaegsed ilmalikud seadused käsitlevad seda kui mõrva. Ühiskondades, kus inimeste ohverdamist hukka mõistetakse, nimetatakse seda rituaalseks mõrvaks.
Inimeste ohverdamine Eestis
Arheoloogiliselt on inimohverdamise jälgi keeruline tuvastada, kuid konteksti ja luude põhjal võib neid oletada. 500−200 aastat eKr pärinevatest Tõugu kivikalmetest on leitud täiskasvanu koljutükke koos loomaluudega, mis viitavad võimalikule inimeste ohverdamisele ja/või kannibalismile. Viiteid on leitud ka mujalt, kuid kõik niisugused Eesti leiud pärinevad Põhja-Eestist, enamasti Virumaalt.
Saaremaalt Viidumäelt on avastatud 6.−8. sajandist pärinev inimeste ohverdamise paik. Samuti on rahvajuttudes lugusid inimeste ohverdamistest Panga pangal:
"Mustjala Panga järsk ja kõrge paekallas on olnud ammuseks ohverdamiskohaks. Muiste viidi merejumalale igal aastal lepitusohvriks üks inimene, hiljem iga seitsme aasta tagant üks härg, siis lehm, siis siga, viimaks lammas (lükati alla). Hiljem hakati ohverdama õlut ja viina, kallates seda paadist merre. Pangal olevat olnud kunagi ka puusammas või jumalakuju, kuhu kalaõnne pärast ohvreid viidud."
Pastor Martin Körberi andmetel mäletas rahvas 19. sajandi keskpaiga Saaremaal veel kunagist inimohverduste kommet. Tuntuim ohverduskoht olnud ohvrimägi Kaarma maalinna lähedal. Seal ohverdatud nii kohalikke kui ka sõjavange, mujal aga üksnes sõjavange. Körberi järgi hävitati Kaarma ohvrimägi mõisnike poolt 17. sajandi lõpus.
Ka "Henriku Liivimaa kroonikas" on teateid eestlaste inimohverdamistest ja kannibalismist. Viimane ilmnes äärmusliku abinõuna kriitilistel momentidel, mil söödi vaenlase südant, et tema väge omandada.
Ümera lahingu kirjelduses teatab kroonik muuseas: " [---] eestlased olid võtnud kinni sakslasi, liivlasi ja lätlasi ning mõned neist lihtsalt tapnud, teised praadinud elusalt ja mõned kiskunud riietest paljaks ja teinud nende selja peale mõõkadega risti ning lõiganud pärast kõrid maha" (XIV: 8).
Henriku kroonikas ei ole ohvrisaajaks enam draakon ega lind, vaid ohver tuuakse oma jumalaile (diis suis).
Lüllemäe kalmistu
Lüllemäe (uus) kalmistu on kalmistu Karula kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Lüllemäe külas Valga vallas Valga maakonnas.
Kalmistu rajati 20. sajandi 1. poolel ja tunnistati 1997. aastal kultuurimälestiseks.
Haki lump
Haki lump on järv Võru maakonnas Rõuge vallas Haki ja Tialasõ külas. Veekogu pindala on 1 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 678 m.
Görz ja Gradisca
Görzi ja Gradisca vürstlik krahvkond (saksa: Gefürstete Grafschaft Görz und Gradisca; itaalia: Principesca Contea di Gorizia e Gradisca; sloveeni: Poknežena grofija Goriška in Gradiščanska) oli Habsburgide kroonimaa Austria Rannikumaal Aadria mere ääres, kus nüüd on paljukeelne Itaalia ja Sloveenia piiriala. See sai nime oma kahe suure linnalise keskuse, Gorizia ja Gradisca d'Isonzo järgi.
Geograafia
pisi|vasakul|18. sajandi Sise-Austria Görzi ja Trieste ringkondade kaart
Provints ulatus piki Soča/Isonzo jõge selle lättest Jaloveci mäel, Julia Alpides alla Trieste laheni Monfalcone juures. Loodes viis Predili mäekuru Kärnteni hertsogkonda, kirdes tähistavad mäed Mangart, Razor ja Triglav piiri Kraini hertsogkonnaga (Gorenjska).
Läänes seisavad mäed Kanin ja Matajur piiril Friuli piirkonnaga, mis 1797. aasta Campo Formio rahuni oli Veneetsia vabariigi osa, alates 1815. aastast kuulus Austria Lombardia-Veneetsia kuningriiki ja aastast 1866 lõpuks taasloodud Itaalia kuningriiki. Lõunas piirnes provints Trieste vaba riigilinna territooriumiga ja Istria margiga.
Dinant
Dinant on linn ja omavalitsusüksus Belgias. Dinant asub Valloonia piirkonna Namuri provintsi Dinanti ringkonnas, paiknedes Maasi jõe mõlemal kaldal. Dinant asub pealinnast Brüsselist 90 km kagus, Charleroi linnast 30 km kagus, Namuri linnast 30 km lõunas ja Prantsusmaa Givet' vallast 20 km põhjas.
Görz ja Gradisca
Habsburgide impeeriumi provints
Austria Habsburgid omandasid keskaegse Görzi krahvkonna aastal 1500, kui viimane Meinhardiinist krahv Leonhard pärijateta suri. Habsburgide süseräniteedi katkestasid aastal 1508/09 lühikeseks ajaks veneetslased, enne kui Görz lõplikult Habsburgide monarhia Sise-Austria territooriumitega liidendati. Aastal 1647 ülendas keiser Ferdinand III Görzi Gradisca linna vahetult keisrile alluvaks krahvkonnaks salanõunik vürst Hans Ulrich von Eggenbergi järglastele. Pärast vürstliku Eggenbergide dünastia hääbumist taasühendati Gradisca aastal 1754 Görziga, luues Görzi ja Gradisca krahvkonna (Grafschaft Görz und Gradisca / Contea di Gorizia e Gradisca).
Dinant
Tänapäevane omavalitsus hõlmab järgmisi varasemaid Belgia omavalitsusi: Anseremme, Bouvignes-sur-Meuse, Dréhance, Falmagne, Falmignoul, Foy-Notre-Dame, Furfooz, Lisogne, Sorinnes ja Thynes.
Görz ja Gradisca
Habsburgide impeeriumi provints
Napoleoni sõdade ajal läksid Görz ja Gradisca Prantsuse võimu alla. Aastal 1805 anti kõik selle territooriumid Isonzo jõe paremkaldal (sealhulgas Gradisca d'Isonzo linn ja Gorizia läänepoolsed eeslinnad) Napoleoni Itaalia kuningriigile. Enamus selle territooriumist jäi aastani 1809 Austria keisririigi osaks, kui see liidendati Illüüria Provintsidega Prantsuse keisririigi otsese võimu alla. Aastal 1813 Austria võim taastati. Krahvkond taastati endistes piirides, sealhulgas Monfalcone ja Grado enklaavid, mis olid enne 1797. aastat olnud Veneetsia kontrolli all. Juba aastal 1816 arvati krahvkond suuremasse haldusüksusse, Illüüria kuningriiki, pealinnaga Laibachis. Aastal 1849 Illüüria kuningriik kaotati ja moodustati Austria Rannikumaa, mis koosnes Görzi ja Gradisca krahvkonnast, Triestest ja Istriast. Aastal 1861 sai krahvkonna territoorium autonoomia kui Görzi ja Gradisca vürstlik krahvkond (Gefürstete Grafschaft Görz und Gradisca / Principesca Contea di Gorizia e Gradisca / Poknežena grofija Goriška in Gradiščanska), kroonimaa Austria-Ungaris. Krahvkonnal oli oma provintsiparlament ja suurte volitustega omavalitsus, kuigi ametlikult allus see keiserlikule kubernerile (Landeshauptmann) asukohaga Triestes, kes teostas valitsusjärelevalvet kogu Austria Rannikumaa territooriumil.
Dinant
Asend
Dinant asub Maasi jõe ülemjooksul kohas, kus jõgi lõikub sügavalt Condrozi platoo läänepoolsesse ossa. Linn asub järskude nõlvadega orus kaljude ja jõe vahel, mistõttu oli esialgsel asundusel väga vähe ruumi jõest eemale kasvamiseks. Seega kujunes põhja-lõuna suunal piki jõe kallast välja pikliku ja kitsa kujuga linn. 19. sajandil ühendati Maasi jõe ühe haru täitmise teel linnaga linnast lõunas asunud saar Île des Batteurs ('trummilööjate saar').
Tänu linna kohal kõrguva platoo viljakale pinnasele on Dinanti majandust rikastanud ka põllumajandus. Dinanti linn on tuntud dekoratiivsete messingist käsitöötoodete valmistamise traditsiooni poolest. Selle jaoks oli väga kasulik laia ja linna asukohas kergesti navigeeritava jõe olemasolu, kuna see hõlbustas toormaterjali kohaletoimetamist ning käsitööliste töökodade toodangu kiiret levitamist. Linnaelanike jõukuse teine traditsiooniline allikas on olnud linna kohal kõrguvad lubjakivist kaljud. See muutis võimalikuks tipptasemel tööstuse väljakujunemise sealsetes karjäärides: toodeti Belgia musta lubjakivi (Noir de Golzinne) ja Belgia sinist graniiti. Seegi tööstusharu sai suurt kasu laiast ja sügavast laevatatavast jõest.
Görz ja Gradisca
Habsburgide impeeriumi provints
Aastal 1915 astus Itaalia Austria-Ungari vastu sõtta. Krahvkonna lääneosa laastasid Isonzo lahingud, võitlused kahe armee vahel. Augustis 1916 okupeeriti Gorizia Itaalia vägede poolt esimest korda selle ajaloos, kuid novembris 1917 ajas Austria-Ungari armee Caporetto lahingus Itaalia väed tagasi. Suur hulk elanikkonnast interneeriti tsiviillaagritesse Austria-Ungaris ja Itaalias, kui peaaegu pool provintsi territooriumist muutus varemeteks.
Dinant
Tekkimisest 11. sajandini
Linna nimi Dinant tuleneb keldikeelsest nimest Divo-Nanto, mis tähendab "püha org" või "jumalik org". Lisaks võib seda tõlkida kui "taevane kuristik" või "hiilgav kuristik" (sama, mis Nant Dwyfol tänapäevases kõmri keeles).
Görz ja Gradisca
Habsburgide impeeriumi provints
1918. aasta kevadel tekkis krahvkonnas kaks poliitilist massiliikumist, nõudes suuremat autonoomiat föderaliseeritud Habsburgide monarhias. Sloveenid nõudsid ühinemist teiste lõunaslaavlastega suveräänsesse Jugoslaavia riiki, samas friulid nõudsid eriautonoomiat piirkonna lääneosale, kus nad enamuses olid. Kaks liikumist ei kattunud, kuna nad ei võistelnud samal territooriumil. Ainus lahendamata küsimus oli Gorizia linn, mida nõudsid nii sloveenid kui ka friulid. Põrandaalune liikumine Italia irredenta nõudis Gorizia ühendamist Itaaliaga. Seoses Austria-Ungari lagunemisega 1918. aasta oktoobri lõpus järgnes lühike vaheperiood, kus liikumine ei suutnud oma võimu kindlustada. Novembris 1918 okupeeriti kogu krahvkonna territoorium Itaalia vägede poolt, mis surus maha kõik poliitilised liikumised, mis piirkonnas nõudmisi esitasid.
Dinant
Tekkimisest 11. sajandini
Dinanti piirkond oli asustatud juba nooremal kiviajal ning ka keltide ja roomlaste valitsemisajel. Dinanti kui asulat mainitakse allikates esimest korda 7. sajandil, mil roomakatoliku kiriku Tongereni piiskopkonna, mille pealinn asus sel ajal Maastrichtis, piiskop Perpète (ka Perpetuus) valis Dinanti oma elukohaks ja rajas sinna pühak Vincenti kiriku. Aastal 870 jagas Lääne-Frangi riigi esimene kuningas Charles II Paljaspea Dinanti valitsemise kahe võimu vahel: Dinanti ühe osa üle valitses Namuri krahv ja teise osa üle Tongereni piiskop (piiskopkonna keskuseks oli sellal Liège).
Görz ja Gradisca
Itaalia piiriala
Novembris 1918 kaotati krahvkond ametlikult ja liideti ajutise Veneetsia Giulia halduspiirkonnaga. 1920. aasta Rapallo ja Saint-Germaini lepingutega sai kogu krahvkonna territoorium Itaalia kuningriigi lahutamatuks osaks. Endine Habsburgide poliitika, mis soodustas kohalikku autonoomiat, asendati range tsentralismiga. Loodi Gorizia provints, millel oli väga vähene omavalitsus võrreldes vana krahvkonnaga. Uue provintsi piirid muutusid samuti osaliselt. Uues provintsis olid mõned alad endisest Austria Kraini hertsogkonnast, mis anti Itaaliale rahulepinguga (Idria, Vipacco ja Sturie delle Fusine ringkonnad). Teisest küljest, enamus territooriumist Karsti platoo piirkonnas, mis olid kuulunud Görzi ja Gradisca krahvkonnale, liideti Trieste provintsiga, samas kui Cervignano ringkond liideti Udine provintsiga.
Dinant
Tekkimisest 11. sajandini
Ent 11. sajandil andis Saksa-Rooma keiser Heinrich IV mitmed õigused Dinanti üle, sealhulgas turgu ja õigusemõistmist käsitlevad õigused, Liège'i vürstlikule piiskopkonnale. Sellest alates sai linnast üks Liège'i vürstliku piiskopkonna 23st olulisemast linnast (bonnes villes). Sama sajandi lõpus ehitati esimene kivisild üle Maasi jõe ja teostati varem ehitatud kindluse suuremahulised parandustööd. Läbi kogu selle perioodi (kuni 18. sajandi lõpuni välja) jagas Dinant enda üle valitsenud Liège'i linna saatust – tõstes mõnikord küll viimase vastu mässu, kuid olles aeg-ajalt ka osaline Liège'i võitudes ja kaotustes (peamiselt naabruses asunud Namuri krahvkonna vastu).
Görz ja Gradisca
Itaalia piiriala
Aastal 1924 Gorizia provints kaotati ja selle territoorium liideti Friuli provintsiga, mille pealinn oli Udine, välja arvatud Monfalcone haldusringkond ja Grado linn, mis said Trieste provintsi osaks. Aastal 1927 taasloodi Gorizia provints ligikaudu samal territooriumil, välja arvatud Cervignano ringkond, mis jäi Udine provintsi, ning Monfalcone ja Grado alad, mis jäid Trieste provintsi osaks. Fašistliku režiimi kehtestamisega algas piirkonna vägivaldne italianiseerimine. See poliitika viidi ellu kolmes etapis: esiteks, kogu avalik haldus italianiseeriti, sloveenid ja sakslased kaotasid oma varasema ametliku keele staatuse; teiseks, kogu haridus (nii avalik kui ka era-) italianiseeriti; kolmandaks, kogu sloveeni ja saksa keelte nähtav esinemine avalikus ruumis keelati. Viimane puudutas külanimede muutmist, muu kui itaalia keele avalikus elus kasutamise keelamist, lastele slaavi nimede andmise keelamist, sloveeni perekonnanimede sunnitud muutmist jne. Selle poliitikaga kaasnesid poliitiline tagakiusamine ja hirmutamine. 1927. aastaks olid kõik sloveeni organisatsioonid keelustatud, sealhulgas kogu meedia, kirjastused, kultuuriühingud, samuti sloveeni organisatsioonide omanduses olnud rahandus- ja majanduskompaniid. Ainult üks katoliiklik kirjastus võis välja anda raamatuid sloveenid keeles, kuigi vaid usulist kirjandust. Enamus sloveeni haritlasi ja spetsialiste olid sunnitud piirkonnast lahkuma, paljud neist asusid Jugoslaavia Kuningriiki või emigreerusid Argentinasse.
Dinant
Hiliskeskaeg
Linna strateegiliselt oluline asukoht Maasi jõe kaldal tõi kaasa lahinguid ja rüüstamist ning seda mitte alati vaenlaste poolt. Aastal 1466 karistasid Burgundia hertsog Philippe Hea (Liège'i vürstliku piiskopi Louis de Bourbon'i onu) ja tema poeg Charles Südi sealseid elanikke Liège'i sõja ajal Dinantis aset leidnud ülestõusu eest, heites 800 linnakodanikku Maasi jõkke ning süüdates linna põlema.
Görz ja Gradisca
Itaalia piiriala
Aastatel 1927–1943 oli Gorizia provints fašistliku režiimi haldusüksus, mida haldas valitsuse nimetatud prefekt ja kohalik fašistlik hierarhia. Kogu kohalik autonoomia kaotati ja prefekti nimetatud podestà asendas valitud linnapea. Kogu legaalne poliitiline tegevus väljaspool režiimi muutus võimatuks ja enamus kodanikuühiskonna institutsioone, vähemalt sloveeni omasid, lammutati.
Dinant
Hiliskeskaeg
Linna majanduslik rivaal oli jõe vastaskaldal asuv Bouvignes. Hiliskeskaegsed linnad Dinant ja Bouvignes olid spetsialiseerunud metallitööle, tootes peenelt valatud esemeid hõbedasest messingi sulamist, mida kutsuti nimega dinanderie. Linn tarnis akvamaniile, küünlajalgu, diskoseid (missadel kasutatavaid taldrikuid) ja muid altaritarbeid tervesse Maasi jõe orgu (mille järgi need said nime "Mosani kunst"), Reinimaale ja kaugemalegi.
Görz ja Gradisca
Itaalia piiriala
Aastal 1927 loodi esimene sõjakas antifašistlik organisatsioon TIGR. Organisatsioon, mille asutasid kohalikud sloveenid (peamiselt liberaalse, rahvusliku ja sotsiaaldemokraatliku orientatsiooniga noored inimesed), viis läbi mitu rünnakut Itaalia sõjaväe- ja halduspersonali vastu, mis halvendas veelgi olukorda piirkonnas. Mitmed sloveeni kultuuri- ja poliitikategelased vangistati, pagendati või tapeti, kõige kuulsam oli Lojze Bratuž.
Teine maailmasõda ja sõjajärgne jagunemine
pisi|vasakul|Gorizia provints [[Aadria mere ranniku operatiivtsoonis (1943–1945)]]
Dinant
Hiliskeskaeg
1883. aastal doktorikraadi saanud Belgia ajaloolane Henri Pirenne käsitles oma doktoritöös keskaegset Dinanti.
Görz ja Gradisca
Teine maailmasõda ja sõjajärgne jagunemine
Aastal 1941, seoses sissetungiga Jugoslaaviasse, muutus olukord veelgi halvemaks. 1942. aastaks tungisid Jugoslaavia partisanid piirkonda kõrvalasuvast Ljubljana provintsist. Partisanide ja Itaalia sõjaväe vahel toimus mitu olulist kokkupõrget. Pärast Cassibile vaherahu septembris 1943 okupeeris natsi-Saksamaa piirkonna, liidendades selle Aadria mere ranniku operatiivtsooniga, mida juhtis Gauleiter Friedrich Rainer.
Juba septembris 1943 oli suure osa piirkonnast üle võtnud kommunistide juhitud Sloveenia Vabastusrinne, mis rajas piirkonnas mitu olulist baasi, sealhulgas kuulsa Franja Partisanihospitali. Võitlused kommunistide juhitud vastupanuliikumise ja natside vahel olid sagedased. Varsti võtsid Saksa võimud kohaliku sloveeni rahvastiku suhtes omaks pragmaatilise lähenemise: avalik sloveeni keele kasutamine oli jälle lubatud. Antikommunistlik kollaboratsionistlik miilits nimega Sloveenia Kodukaitse võis piirkonnas samuti mõne üksuse luua, kuigi neil oli kohalike värbamisel vähe edu. Samal ajal viidi vastupanuliikumise sees kommunistlike rakukeste poolt läbi poliitiliselt motiveeritud mõrvu. Ohvrite hulgas oli mitu katoliku kiriku preestrit ja kommunistlikku ideoloogiat vastustavat antifašisti.
Dinant
Ancien Régime ja Esimene maailmasõda
pisi|Dinanti häving esimeses maailmasõjas Vaatamata oma neutraalsusele kannatas Dinant 16. ja 17. sajandil aset leidnud Prantsusmaa ja Hispaania vahelistes sõdades. See tõi kaasa linna hävitamise ja linnaelanikel tuli taluda nälga ning epideemiaid. Aastal 1675 okupeeris Prantsusmaa sõjavägi marssal François de Créquy juhtimisel linna. 18. sajandi lõpus vallutasid Dinanti lühiajaliselt austerlased. Kogu Liège'i piiskopkond loovutati aastal 1795 Prantsusmaale. Linnas toodetud metalltooted (dinanderies) ei olnud sel ajal enam moes ja linna majandus tugines seejärel naha parkimisele ning mängukaartide tootmisele. Samasse aega langes ka kuulsate couques de Dinant'i küpsiste väljamõtlemine.
Görz ja Gradisca
Teine maailmasõda ja sõjajärgne jagunemine
Pärast Teise maailmasõja lõppu aastal 1945 vabastas peaaegu kogu piirkonna Jugoslaavia Rahvaarmee, kuid oli sunnitud läänepoolsetest osadest taanduma. Neljakümnepäevase Jugoslaavia okupatsiooni ajal vahistati kommunistlike võimude poolt tuhandeid itaallasi; enamus neist vabastati, kuid mõnisada neist hukkus foiba tapatalgutel.
Dinant
Ancien Régime ja Esimene maailmasõda
Linna tabas häving uuesti Esimese maailmasõja alguses. 1914. aasta 15. augustil võitlesid Prantsusmaa ja Saksamaa väed linna pärast Dinanti lahingus ning haavatute seas oli ka leitnant Charles de Gaulle. Sama aasta 23. augustil hukkasid Saksa keisririigi armee Saksimaa väed 674 linnaelaniku. Tegemist oli 1914. aasta suurima sakslaste poolt toime pandud veresaunaga. Ühe kuu jooksul tapsid sakslased sarnastel juhtudel kokku ligikaudu 5000 Belgia ja Prantsusmaa tsiviilelanikku.
Voose külanõukogu
Voose külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Dinant
Toidukultuur
pisi|Couque de Dinant (küpsised) kohalikus pagaritöökojas
Görz ja Gradisca
Teine maailmasõda ja sõjajärgne jagunemine
Kaks aastat olid Görz ja Gradisca vaidlusalune piirkond Itaalia ja Jugoslaavia vahel, jagatud niinimetatud Morgani liiniga. Territoorium liinist läänes (sealhulgas kogu Isonzo org, Valle del Vipacco madalam osa ja enamus Karsti platoost) okupeeriti Briti ja USA vägede poolt, samas idaosa jäi Jugoslaavia sõjaväehalduse alla. Septembris 1947 jaotati piirkond lõpuks kahe riigi vahel: Jugoslaavia sai enamuse idaosa maapiirkonnast, kui kõik läänepoolsed tasandikud ja linnaline keskus Gorizia jäid Itaaliale. Väike osa Karsti platoost Trieste ja Duino vahel liideti liitlaste hallatud Trieste Vabaterritooriumi tsooniga A (mis sai Itaalia osaks aastal 1954).
Dinant
Transport
Dinanti raudteejaam asub jõe vasakul kaldal. Pealinna Brüsselisse väljuvad rongid igal tunnil ja sõit sinna kestab umbes poolteist tundi.
OÜ Crunch Industry
Plaadifirma juhatusse kuulusid Tanel Padar ja Danel Pandre.
Görz ja Gradisca
Teine maailmasõda ja sõjajärgne jagunemine
Görz ja Gradisca lakkasid seega olemast ühendatud ajalooline piirkond. Selle Jugoslaavia osa sai Sloveenia Sotsialistliku Vabariigi lahutamatuks osaks: enamus territooriumist arvati Goriška piirkonda, välja arvatud Karsti platoo, mis liideti Ranniku-Karsti piirkonnaga. Uus linnaline keskus, Nova Gorica ("Uus-Gorizia") ehitati 1940. aastate lõpus ja 1950. aastate alguses. Itaalia osa sai Friuli-Veneetsia Giulia autonoomse piirkonna osaks, enamuses Gorizia provintsis.
Voose külanõukogu
Voose külanõukogu moodustati 1945 augustis Harjumaal Ravila vallas. Külanõukogu keskus asus Voose külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Voose külanõukogu 1950 septembris Kose rajooni koosseisu.
1954 juunis Voose külanõukogu likvideeriti ja selle territooriumi liideti Kose külanõukoguga.
UNESCO maailmapärand Maltal
Malta alal on UNESCO maailmapärandi nimistus kolm objekti ja ootenimistus seitse objekti.
Nimistusse on kantud:
Ootenimistus on seitse objektiː
Reynaldo Bignone
Reynaldo Benito Antonio Bignone (21. jaanuar 1928 – 7. märts 2018) oli Argentina sõjaväelane ja diktaator.
Eva Kams
Eva Kams (sündinud 28. märtsil 1972) on ettevõtja, koorijuht ja poliitik.
Raudonė loss
pisi|Raudonė loss Raudonė loss (Raudonės pilis) on loss Leedus Jurbarkase rajoonis Raudonė vallas Raudonė alevis.
Ajalugu
Algselt asus lossi kohal Saksa ordu Bayersburgi linnus, mis valmis pärast seda, kui leedulased olid hävitanud algse Bayersburgi praeguses Veliuona alevis. Linnus on Ida-Preisimaa legendi "Bayersburgi lossi neitsi" toimumispaik. Pärast Tannenbergi lahingut oli ordu sunnitud kindlusest loobuma.
Eva Kams
Haridus
1991. aastal lõpetas Kams Heino Elleri nimelise Tartu muusikakooli, ta on ennast täiendanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias. Aastatel 2001-2006 õppis ta Eesti Maaülikoolis kinnisvara planeerimist ja hindamist ning lõpetas cum laude. Kamsil on magistrikraad.
Raudonė loss
Ajalugu
Algselt oli linnus kohaliku riigimõisa keskuseks, kuid XVI sajandil andis Zygmunt II August selle Preisi kaupmehe Hieronymus Krispin-Kirschensteini valdusse. Tema poeg hakkas vana kindluse asemele uut lossi ehitama. Kindlustatud loss valmis aastaks 1610. Arvatakse, et renessansiajastule tüüpilise kindlustatud elamu arhitekt oli hollandlane Peter Nonhardt. Ehitise väljapaistvaim osa oli 33,5 meetrit kõrge torn.
Eva Kams
Ametialane tegevus
Kams on Elva vallavolikogu liige. Aastatel 2005-2009 oli ta Elva linnavolikogu liige ja 2015-2017 Elva linnapea.
Raudonė loss
Ajalugu
XVIII sajandil läks loss Olędzkite suguvõsa valdusse. Nemad võtsid käsile hoone renoveerimise, projekti autoriks oli arhitekt Laurynas Gucevičius. Hoone sai klassitsistliku ilme.
Aastal 1811 läks hoone Platon Zubovi valdusse. Ta lasi samuti hoone rekonstrueerida, palgates selleks arhitekt Cesare Anighini. Kompleksis jätkusid ehitustööd ka järgmise omaniku, Platon Zubovi vennatütre Sophia von Pirch-Kaisarova ajal. Hoone kujundati ümber uusgooti stiilis, samuti ehitati selle juurde aastal 1877 valminud kõrvalhoone, mida kasutati algul lao ja teenijate elupaigana, hiljem ehitati see ümber veskiks. Aastast 1898 olid omanikud Sophia von Pirch-Kaisarova tütretütar Sophia Waxell ja tema abikaasa José Carlos de Faria e Castro, pärast Sophia surma aga nende poeg Joseph Carlo de Faria e Castro, tema abikaasa Olga Kordaševskaja ja nende lapsed.
Aastal 1937 loss võõrandati ja see anti üle Leedu Pangale. Teise maailmasõja ajal sai loss kannatada.
Lielborne
Lielborne (ka Grosborne) on küla (mazciems) Lätis Augšdaugava piirkonnas Saliena vallas.
Raudonė loss
Ajalugu
Aastal 1965 loss rekonstrueeriti, projekti autoriteks olid arhitektid S. Čerškutė ja V. Jurkštas. Loss anti Raudonė põhikooli kasutusse. Aastal 1968 taastati ka lossi peatorn, mis avati külastajatele.
Lielborne
Külas asub endise Lielborne mõisa (Groß-Born) keskus. Aastatel 2009–2021 jäi asula Daugavpilsi piirkonda.
Raudonė loss
Park
Lossi juures asub 26,8 hektari suurune park, mida hakati rajama XVI sajandi alguses. Pargis asub aastal 1977 valminud kõrvalhoone, mis tegutseb aastast 1923 veskina. Platon Zubov rajas parki ka paisjärve. Pargis asub mälestusmärk langenud Punaarmee sõduritele.
Pargis domineerivad kohalikud liigid: harilik vaher, harilik pärn, harilik saar, harilik tamm, harilik kuusk, harilik haab sookask ja arukask. pihlakad ja pajud. Sophia von Pirch-Kaisarova ajal lisandus ka võõrliike, näiteks Euroopa lehiseid ja pähklipuid. Samuti kasvab seal harilik hobukastan. Vanim puu on harilik tamm, mille legendi kohaselt istutas Gediminas.
Lehekirbulised
Lehekirbulised (Psylloidea) on alamselts või ülemsugukond sarnastiivalisi putukaid.
Neid on kokku umbes 1200 liiki.
Eesti liigid
Eestis on kindlaks tehtud 49 liiki lehekirbulisi, kuid oletatakse 80 liigi esinemist.
Väga levinud on õunapuu-lehekirp (Psylla mali).
Katarina Jee
pisi|Raamatukogubuss Katarina Jee 15. mail 2014 [[Liivalaia tänaval]] pisi|Tallinna Keskraamatukogu raamatukogubuss Katarina Jee Katarina Jee on alates 2008. aastast Tallinna Keskraamatukogu raamatukogubuss ehk rändraamatukogu, esimene ja praegu ainus Eestis.
Raamatukogu on ehitatud Volvo alusraamile Soomes, Kiitokori OY-s, mis ehitab niisuguseid sõidukeid juba 1965. aastast alates. Bussis on lisaks hulgale riiulitele kaks töökohta teenindajatele ning invatõstuk ratastoolis külastajatele.
Bussi sise- ja väliskujunduse autor on Tallinna keskraamatukogu kunstnik Kertu Sillaste.
Nime leidmiseks korraldati avalik konkurss, mille tulemusel valiti välja Katarina Jee, August Gailiti "Toomas Nipernaadi" tegelase Katariina Jee järgi.
Bussi kogus on umbes 4000 teavikut eesti- ja venekeelset uuemat kirjandust ning ka klassikalist, sh koolikohustuslikku kirjandust. Samuti on võimalik raamatuid varukogust ette tellida. Kõik bussis ja selle varukogus olevad raamatud leiab e-kataloogist ESTER.
Bussis kehtib Tallinna keskraamatukogu lugejakaart, mille saab ka bussis vormistada. Laenatud teavikute tagastamistähtaeg on sama nagu kõigis osakondades ja haruraamatukogudes.
Võipere külanõukogu
Võipere külanõukogu oli külanõukogu Rakvere rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Kadrina ja Haljala külanõukoguga.
Baikal (jook)
Baikal on alkoholivaba, tugevalt gaseeritud, väga magus toniseeriv limonaad, mis sisaldab looduslikke lõhnaaineid (taimede ekstraktid ja eeterlikud õlid).
Loomise lugu
Limonaadi Baikal loomise lugu sai alguse 1973. aastal, kui Nõukogude Liidu Kommunistlik Partei tegi Õlle- ja Karastusjookide Tööstuse Üleliidulisele Teaduslikule Uurimisinstituudile (ВНИИ ПБП) ülesandeks luua Ameerika Ühendriikides toodetud Coca-Cola ja Pepsi-Colaga sarnane jook. Esmakordselt toodeti Baikalit Moskva karastusjookide tehases 1973. aastal. Jook on turul sellest ajast peale.
Tootmine
Alates 1991. aastast toodetakse Baikalit Venemaal. Selle koostis ja tootmistehnoloogia oli saladus.
Joogi kontsentraadi tootmistehnoloogia ja kaubamärgi omanik on riigiasutus Venemaa Õlle-, Karastusjookide ja Veinitööstuse Teaduslik Uurimisinstituut. Joogi populaarsust näitab asjaolu, et litsentsi selle tootmiseks omandas Venemaa karastusjookide ettevõte ZAO Ost-Akva (ЗАО "Ост-Аква").
Filmistuudio 07 Продакшн dokumentaalfilmi "Nõukogude defitsiidi saladused" (esimene film) andmetel ei õnnestunud naistepuna põllumajapidamistes kasvatada ja kuna looduslike toorainete kogumine oli piiratud, ei jätkunud jooki kodumaisel turul ja selle kontsentraati ei olnud võimalik välismaale tarnida.
Süsihappegaasirikka Baikali pudelid peavad vastu pidama hüdrostaatilisele rõhule 15 atmosfääri.
1973. aasta retsept
Joogi Baikal 1973. aasta retseptis olid järgmised koostisosad:
Muu koostis
Joogi põhikoostis on vesi, suhkur, sidrunhape, süsinikdioksiid ja originaalne segu looduslikest eeterlikest õlidest ja ürdiekstraktidest. Joogile annavad iseloomuliku maitse ja ergutavad omadused järgmised taimeekstraktid ja looduslikud lõhnaained:
Karlo Funk
Karlo Funk (sündinud 1971) on eesti ajakirjanik ja filmikriitik.
Ta on õppinud Tartu Ülikoolis ajalugu ja filosoofiat. Ta olnud töötanud kultuuriajakirjanikuna (ajalehtedes Noorte Hääl, Päevaleht ja Eesti Ekspress) ning teinud filmisaateid televisioonis ja raadios.
Aastatel 1999–2000 töötas ta reklaamifirmas Tank, 2001–2006 Eesti Filmi Sihtasutuses välissuhete juhina ja 2006–2013 peaeksperdina. Aastatel 2013–2016 oli ta Eesti Instituudi direktor. Seejärel töötas lühikest aega Telia digi-TV hankejuhina ja Eesti Rahvusringhälingus. Alates 2020. aasta kevadest on ta Eesti Filmimuuseumi kuraator.
Nièvre'i grifoon
Nièvre'i grifoon on Prantsusmaa samanimelisest departemangust pärinev koeratõug (grifoon ).
Tõustandardis on koera käitumise/iseloomu kohta muuhulgas kirjas: "Väga hea haistmismeelega, osav ning naudib liikumist rasketes maastikutingimustes ning tihnikutes."
Samas allikas on koera kasutuse kohta kirjas järgmist: "Seda tõugu hagijaid kasutatakse põhiliselt metsseajahil, tavaliselt karjana, ent mõnikord ka üksikult. "
Mati Reinup
Mati Reinup (sündinud 3. aprillil 1949 Viljandis) on eesti motosportlane.