cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prantsusmaa
Pinnamood
Põhja-Prantsusmaal, eriti Île-de-France'is ja selle ümbruses, domineerib Pariisi nõgu, mis on riigi suurim tasandik. See ala on kohati väga tasane. Seda on võrreldud üksteise sisse laotud aina väiksemate taldrikutega. Nõo välisnõlvad on järsud, sisenõlvad laugjad. Pariisi linn asub selle nõo keskel. Nõo idaäärel on eelkõige lubjakivist koosnevad looduslikud vallid, mis on aidanud Pariisi ida poolt kaitsta. Lääne pool, La Manche'i ääres, moodustavad mäeseljandikud sakilisi kriidikaljusid. Põhja pool läheb Pariisi nõgu üle Flandria ja Edela-Euroopa tasandikeks.
Pariisi nõost kirde ja ida pool on keskmise kõrgusega Ardennide (põhiliselt väljaspool Prantsusmaad) ja Vogeeside mäed, mis on osa teisele poole Reini jõge üle Kesk-Saksamaa ulatuvast mägede vööndist.
Lääne-Prantsusmaal moodustavad vanad kivimid, põhiliselt graniidid ja kildad, Armorica massiivi Bretagne'is ning Normandias Cotentini poolsaarel.
Edela poolt on Pariisi nõgu madala läve (Poitou värava) kaudu ühendatud Akvitaania madalikuga. Biskaia lahe äärsetel Akvitaania aladel (Landes'is) on palju liivaseid alasid (kuni 100 m kõrguste liivaluidete ahelik) ja mõned Prantsusmaa tasasematest aladest.
Lõuna-Prantsusmaa keskosas domineerib Prantsusmaa suurim mägine ala, keskmise kõrgusega Keskmassiiv, mis koosneb peamiselt vulkaanilise päritoluga kõrgustikest. Nende mägede pind on väga kulunud. Massiivi keskosas asub Auvergne. Seal domineerib vulkaaniline platoo, millel on vanu koonuseid ja kraatreid. Massiivi lõuna- ja kaguosas on karstistunud platoo, mida liigendavad sügavad kanjonid. Massiivi loode-, kirde- ja idaosas on kristallilised platood (sealhulgas Limousin ja Sevennid).
Keskmassiivis on 1200–1800 m kõrgusi mäetippe. Selline maastik raskendab kommunikatsioone ja pärsib majandustegevust.
Rhône'i jõest ida pool, kus Vahemere äärde ulatuvad Alpid, on rannajoon sakiline.
Rhône'ist lääne pool laiub Keskmassiivi äärtest lõuna pool lai viljakas Languedoci tasandik.
Prantsusmaa ja Hispaania piiril kõrguvad Püreneed on Alpidest madalamad, kuid jätavad võimsama mulje. Nad on moodustunud ühestainsast maakoore plokist. Nad on pööratud järsema küljega Prantsusmaa poole. Et liustikke on seal olnud vähe, ei ole nad nii hõlpsasti ligipääsetavad nagu Alpid. On vaid mõned raskesti ületatavad kurud mäestiku keskosas. Prantsuse Püreneede kõrgeim tipp on Pic de Vignemale (3298 m), kuid Hispaania poolel ulatuvad Püreneed 3350 m kõrguseni.
Loodusvarad
Prantsusmaal on rikkalikult järgmisi loodusvarasid: kivisüsi, rauamaak, boksiit, tsink, uraan, antimon, arseen, kaaliumkarbonaat, päevakivi, puit ja kala.
Prantsuse Guajaanas leidub aga kullasetteid, petrooleumit, kaoliini, nioobiumi, tantaali ja savi.
Taimestik
Taimestik jaguneb kahe holarktilise allriikkonna vahel, milleks on Euro-Siberi regioon ja Mediterraanne ehk Vahemere regioon.
Suurem osa Prantsusmaast paikneb Euro-Siberi regioonis, mille võib Prantsusmaa piires jagada veel kolmeks eraldi osaks. Prantsusmaa lääneosa, mis jääb Charente'i jõest põhja poole ja hõlmab suurema osa Pariisi nõost, moodustab esimese osa. Selle piirkonna iseloomulikeks liikides kõrgustikel, kus aastane sademete hulk ületab 600 mm, on tamm, kastanipuu, mänd ja pöök. Tammemetsad on tänapäevaks põllumaade rajamise tulemusena suures osas maha raiutud. Samuti on tavalised nõmmed, mis on enamjaolt tekkinud inimtegevuse (metsade langetamise, alepõllunduse ja karjatamise) tagajärjel. Taimesugukondadest on esindatud muuhulgas liblikõielised (Fabaceae), kanarbikulised (Ericaceae) ja paunloorikulised (Dennstaedtiaceae). Charente'i jõest lõunas Akvitaania nõos on tasandikulistel aladel levinud nõmmed, orgudes kasvad tamm, küpress, pappel ja paju. Riigi keskosas asuva Keskmassiivi mäestikuala lubjakivist platoodel kasvavad liblikõielised, huulõielised (Lamiaceae) ja kadakad. Prantsusmaa idaosa taimestik, mis moodustab Euro-Siberi regiooni teise alaosa, sarnaneb üldosas Kesk-Euroopa omaga, kus tüüpilisemad puuliigid on vaher, pöök, tamm ja lehis; tammede all kasvab sageli põõsana valgepöök. Kolmanda allosa moodustavad mitmesuguse kõrgusega mäestikud, kus kasvutingimused on niiskemad. Madalamatel kõrgustel kasvavad pöögimetsad, kõrgemal nulg, mägimänd ja lehis, kuid ka ulatuslikult istutatud kuusk. Metsapiirist kõrgemal on alpiniit, kus leiduvad vaid mõned madalakasvulised puud, kuid õistaimede arvukus on seal suur.
Mediterraanne regioon pakub teravat kontrasti ülejäänud Prantsusmaa taimestikule. Suviti esineva põuaperioodi ajal paljud sibultaimed närbuvad, kuid kserofüüdid ehk kuivustaimed suudavad sel ajal tänu säästlikule veetarbimisele põua üle elada; kserofüütideks on muuhulgas iilekstamm, korgitamm, kanarbikulised, kiviroosikud ja huulõielised. Maastikus domineerivad sirmokas (Sciadopitys verticillata) ja piinia (Pinus pinea) ning sisse toodud küpress. Roussilloni piirkonnas on ülekaalukalt levinumaks bioomiks makja, mis koosneb läbipääsmatut tihnikut moodustavast põuataluvusega taimestikust. Enamus aladel on makja välja arenenud pärast inimese poolt igihaljaste metsad hävitamist. Suur osa Provence'i kuuma ja kuiva kliimaga piirkonnast on kaetud hõreda võsa ehk gariigiga, mis koosneb madalakasvulistest igihaljastest taimedest. Selles piirkonnas asuvad suurimad veiniistandused, kuid seal kasvad ka sidruni- ja apelsinipuud. Umbes 800 meetri kõrgusel merepinnast, näiteks Sevennide piirkonnas, ilmub heitlehine mets, kus kasvab peamiselt harilik kastanipuu. Umbes 1400 meetri kõrgusel merepinnast algab subalpiinne mets, kus on esindatud nulg ja mänd.
Metsad katavad Prantsusmaa alast ligi 150 000 km² ning mis moodustavad selle territooriumist enam kui neljandiku. Suurem osa metsadest paikneb Ardennide ja Vogeeside kõrgustikes ning Juura, Alpi, Pürenee mägedes, kuid ulatuslikud metsad kasvavad ka vaesema pinnasega madalatel aladel, näiteks Sologne'i tasandikul Loire'ist lõunas. Edela-Prantsusmaale istutatud merimänni metsad on ühed suurimad Lääne-Euroopas – need hõlmavad umbes 9500 km². Metsade tähtsus puiduallikana üha enam vähenemas ning suurenemas on nende tähtsus haljastuses linnastute ümbruses.
Loomastik
Suurimetejatest elavad Prantsusmaal metssiga, punahirv, metskits, hunt, rebane, pruunkaru, mäger, alpi mägikits ja alpi kaljukits. Meres elavad delfiinlased. Prantsusmaal on loendatud 565 liiki linde.
Kaitsealad
Prantsusmaa Euroopa osas asub kuus rahvusparki: Calanques'i rahvuspark, Cévennes'i rahvuspark, Écrins'i rahvuspark, Mercantouri rahvuspark, Port-Cros' rahvuspark, Pyrénées' rahvuspark ja Vanoise'i rahvuspark. Lisaks asub rahvuspark Prantsuse Guajaanas (Guyana Amazonase park), Guadeloupe'il (Guadeloupe'i rahvuspark) ja Réunionil (Réunioni rahvuspark). Lisaks asub Prantsusmaal veel arvukalt regionaalparke.
Riik
pisi|püsti|President Emmanuel Macron
Riigikord
Prantsusmaa on poolpresidentaalne vabariik (alates 1958. aastast nn Prantsuse viies vabariik). Parlament koosneb rahvuskogust (Assemblée nationale), mis valitakse iga 5 aasta tagant, ja senatist, mille senaatorite mandaat kestab 6 aastat. President valitakse iga 5 aasta tagant. Prantsusmaa president on alates 2017. aasta 14. maist Emmanuel Macron, kellest sai Prantsusmaa läbi aegade noorim president.
Haldusjaotus
Prantsusmaa piirkonnad (région métropolitaine, mitmuses régions métropolitaines)
pisi|Prantsusmaa piirkonnad
Transport
pisi|Air France'i [[Boeing 747]]
Raudteed
Prantsusmaa raudteevõrk on 29 213 km pikk. See on Lääne-Euroopas Saksamaa järel suuruselt teine.
Sõiduteed
Prantsusmaa teedevõrk on 1 027 183 km pikk. See on suuruselt maailmas seitsmendal kohal ja Euroopas esikohal.
Majandus
Prantsusmaal on maailmas suuruselt viies sisemajanduse kogutoodang (SKT). Prantsusmaa võttis 1. jaanuaril 2002 kasutusele euro, mis vahetas välja Prantsuse frangi.
Tööjõulisi on Prantsusmaal 28,1 miljonit. Töötus oli 2009. aastal 9,1% ja 2008. aastal 7,4%.
Väliskaubandus
Prantsusmaa suurimad ekspordiartiklid on masinate ja autode varuosad, lennumasinad, plasttooted, kemikaalid, ravimid, raud ja teras ning joogid. Prantsusmaa tähtsaimad ekspordipartnerid on Saksamaa 15,88%, Itaalia 8,16%, Hispaania 7,8%, Belgia 7,44%, Suurbritannia 7,04%, Ameerika Ühendriigid 5,65%, Holland 3,99% (2009).
Prantsusmaa suurimad impordiartiklid on masinate varuosad, autod, toornafta, lennumasinad, plasttooted ja kemikaalid. Prantsusmaa tähtsaimad impordipartnerid on Saksamaa 19,41%, Belgia 11,61%, Itaalia 7,97%, Holland 7,15%, Hispaania 6,68%, Suurbritannia 4,9%, Ameerika Ühendriigid 4,72% ja Hiina 4,44% (2009).
Energeetika
2007. aastal toodeti 535,7 miljardit kWh elektrit, millest kasutati 447,2 miljardit kWh. 2008. aastal eksporditi 58,69 miljardit kWh ja imporditi 10,68 miljardit kWh.
Gallia
pisi|[[Gallia aastal 58]]
Praeguse Prantsusmaa ala, mida asustasid peamiselt gallialased ja teised keldi rahvad (erandiks olid baskid territooriumi edelaosas ja liguurid lõunarannikul), moodustas 1. sajandist eKr 5. sajandini pKr Vana-Rooma riigi Gallia piirkonna põhiosa.
Frangid
pisi|Frangi riigi laienemine
Aastal 486 vallutas saali frankide juht Chlodovech I Rooma ala Loire'i ja Somme'i jõe vahel. Seejärel ühendas ta suurema osa Põhja- ja Kesk-Prantsusmaast oma võimu alla ning võttis 496 vastu kristluse katoliiklikul kujul, eelistades seda teiste germaanlaste juhtide poolt omaks võetud arianismile.
Pärast Chlodovechi surma (511) jagati tema riik mitu korda mitme valitseja vahel, nii et tema Merovingide dünastia pidi lõpuks loovutama tegeliku võimu majordoomustele, kelle amet oli päritav. Viimastest sai lõpuks Karolingide dünastia. Aastal 751 kuulutas Karl Martelli poeg Pippin III (Pippin Lühike) end ka vormiliselt kuningaks.
Karolingide võimu kulminatsioon oli Pippini poja Karl Suure valitsemisaeg. Aastal 771 taasühendas ta frankide alad, 774 vallutas Lombardia kuningriigi Põhja-Itaalias, 788 liidendas oma riigiga Baieri, 796 lõi Doonau tasandiku avaare, 801 tungis islamiusulise Hispaania aladele kuni Barcelonani välja ning 804 alistas pärast pikka võitlust Alam-Saksi.
Paavst Leo III kroonis 800 Karl Suure roomlaste keisriks ehk Lääne-Rooma keisriks, tunnustades tema saavutusi ning poliitilist tuge paavstlusele. Kui suri Karl Suure poeg Ludwig I Vaga, kes oli keiser 814–840), jagati keisririik 843 Verduni lepinguga viimase kolme poja vahel. Pärast lühikest taasühendatust aastatel 884–887 ei olnud keisririigi lääneosa (tulevase Prantsusmaa kuningriigi) valitsejatel enam keisririiki.
Aribert
Aribert Joachim Alexander, Anhalti prints (18. juuni 1864 – 24. detsember 1933) oli Anhalti printsregent 13. septembrist kuni 12. novembrini 1918 hertsog Joachim Ernsti valitsusajal.
Aribert oli abielus Schleswig-Holsteini printsessi Marie Louisega.
Suguline sigimine
Suguline ehk seksuaalne sigimine on paljunemise vorm, kus erinevalt suguta sigimisest toimub eelnevalt sugurakkude meioos, ploidsuse vähenemine ja üldjuhul viljastumine. Sugulise sigimise erijuhuks on partenogenees, kus viljastumist ei toimu.
Sunzi
pisi|Mälestusmärk Sunzile [[Yurihama linnas Tottori prefektuuris Jaapanis]] Sunzi (ka Sun Zi; hiina keeles 孫子; Wade-Giles: Sun Tzu; 544 eKr – 496 eKr), sünninimega Sun Wu, oli Vana-Hiina kevadete-sügiste ajastul elanud hiina kindral, strateeg ja filosoof. Sunzi on peamiselt tuntud kõigi aegade ühe tuntuima sõjandusalase teose "Sõja seadused" (Sūnzǐ Bīngfǎ; "Õpetaja Suni sõja seadused") autorina.
Sõja seadused
pisi|vasakul|püsti|Bambusliistakutele kirjutatud "Sõja seaduste" koopia
"Sõja seadused" (Sūnzǐ Bīngfǎ, "Õpetaja Suni sõja seadused") on sõdivate riikide ajastul koostatud sõjandustraktaat, mille autoriks peetakse traditsiooniliselt Sunzid. "Sõja seaduste" kanooniline versioon koosneb kolmeteistkümnest peatükist, mis on omakorda jaotatud lõikudeks/paragrahvideks, mille numeratsioon võib väljaandeti mõneti erineda.
Arūnas Norvaišas
Arūnas Norvaišas (15. oktoober 1963 Šiauliai – 24. juuni 2023) oli Leedu kabetaja, suurmeister Vene kabes. Tema suurimaks saavutuseks on NSV Liidu meistrivõistluste võitmine 1985. aastal.
Seesütlev kääne
Seesütlev kääne ehk inessiiv on sisekohakäänete hulka kuuluv kääne, mis väljendab millegi sees olemist.
Eesti keel
Eesti keeles on inessiivi käändelõpp -s. See lisatakse omastava käände vormile.
Seesütlevas käändes sõnad esinevad lauses peamiselt määruse või täiendina.
Seesütleva käändega võidakse väljendada ka aega (näiteks ajamäärustes) ning mitmesuguseid suhteid.
Seesütlev kääne esineb peale nimisõnade, omadussõnade, arvsõnade ja asesõnade ka defektiivse paradigmaga  määrsõnadel (käed ristis) ning tegusõna käändelistel vormidel (des-vorm, mas-vorm).
Juhan Järver
Juhan Järver VR I/3 (19. mai 1886 Jõgeveste vald, Viljandimaa – 28. juuli 1941 Muravijevo küla, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Juhan Järver viibis aastatel 1904–1914 Kaukaasia eesti asundustes. Aastatel 1914–1917 teenis Esimeses maailmasõjas Vene keisririigi armees.
Aastatel 1918–1920 osales Vabadussõjas, 1919 aasta novembris teenis leitnandi auastmes 2. Jalaväepolgus. Ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest alamkapteniks, vanusega 1. märts 1919. teenis ka 1. ja 2. diviisi staabi käsundusohvitserina.
Aastatel 1920–1921 teenis Tallinnas sõjaväeringkonna staabiülemana, aastatel 1924–1929 Kindralstaabi Valitsuse ja Kaitsevägede Staabi V (mobilisatsiooni)osakonna ülem, 1929–1934 Kindralstaabi ülema abi, 1927. aastast Kõrgema Sõjakooli lektor.
Harju Kaitseringkonna ülem 1934–1939 Harju sõjaväeringkonna ülem, 1939. aastal Sõjaministri käsundusohvitser, 1940. aasta Sõjavägede Staabi reservis. 1940. aastal ülendati koloneliks.
1941. aastast Nõukogude Punaarmees, hukkus õhurünnakul Verentjevi küla juures.
Parkett
pisi|Parkettpõrand Parkett on puidutükkidest laotud geomeetriline mosaiik, mida kasutatakse dekoratiivsel eesmärgil. Parketi mustrid on täielikult geomeetrilised - ruudud, kolmnurgad, rombid. Kõige populaarsem parkettpõrand on kalasaba mustriga.
Materjal
Parketi materjalina kasutatakse enamasti erineva värvuse ja tekstuuriga puitu, näiteks tamm, pähklipuu, kirsipuu, mänd, vaher ja paljud teised. Kallima puumaterjalina kasutatakse ka rikkaliku tooniga mahagoni või muud välismaist puitu. Ka bambus parkett on tänapäeval väga populaarne, olguni et see pole otseselt puit. Parkettpõrandaid liimiti vanasti kuuma bituumeniga, kuid tänapäeval kasutatakse tavapärast liimi.
Puhastamine
Puidust põrandaid võib pühkida harjaga või vajaduse korral pesta vee ja lapiga. Mõningad tolmuimejad võivad parketti kriimustada või kulutada, kui puidu osakesed jäävad tolmuimeja harjakeste vahele.
Parandamine
Parkettpõrandad püsivad väga kaua ja ei vaja suurt hoolitsust. Kulunud või lahti tulnud põrandalaudu on lihtne välja vahetada uuesti liimides või bituumenit kasutades.
Vicente Zeballos
Vicente Antonio Zeballos Salinas (sündinud 10. mail 1963) on Peruu poliitik, kes oli 30. septembrist 2019 kuni 15. juulini 2020 Peruu peaminister. Ta sai peaministriks pärast Salvador del Solari tagasiastumist. Aastatel 2018–2019 oli ta justiitsminister.
Narkomaania
Uimastisõltuvus (narkomaania) on sõltuvushäire, mis on uimastite tarvitamise tagajärjel ajus toimunud patofüsioloogiliste muutuste tõttu tekkinud.
Narkootiliste ainete all on siin mõistetud lisaks legaalsetele uimastitele (alkohol, nikotiin, olmekeemia hulka kuuluvad saadused) veel õigusaktides sätestatud korras koostatud nimekirjades loetletud ained ning ka nende ainete stereoisomeere, estreid, eetreid või soolasid.
Kliinilised tunnused
Uimastisõltuvuse peamiseks tunnuseks on inimese võimetus igapäevaelus ilma sõltuvusaineta hakkama saada. Rangelt võttes tuleb uimastisõltuvusena käsitleda ka suitsetamist, sest nikotiinisõltlasel tekkivad märgatavad tervisehäired nikotiini vajakajäämisel. Kuid kuna suitsetamine on teatud ühiskondades täiesti või mingil määral aktsepteeritud, siis ei peeta seda üldiselt uimastisõltuvuseks.
Tüüpilised tunnused on järgmised:
Johannese sild
thumb|Johannese silla piire thumb|Johannese silla piire Johannese sild (vene Иоанновский мост) on Peterburis Kronverki väina ületav sild. Sild ühendab Kolmainu väljakut Jänesesaarel asuva Peeter-Pauli kindlusega.
Narkomaania
Kliinilised tunnused
Sümptoomkompleksi, mis hõlmab ülaltoodud ilminguid, nimetatakse võõrutusseisundiks.
Diagnostika
Diagnostika aluseks on Narkomaania kliinilised tunnused avalduvad juhul, kui inimene ei saa vastavat ainet. Aine kättesaadavuse korral ei ole võimalik intervjuu põhjal narkomaaniat diagnoosida, kui narkomaan seda ei soovi. Aine regulaarse kättesaadavuse korral tunneb inimene end hästi ja mingeid spetsiifilisi kaebusi tervise osas ei esitata. Sel juhul aitavad diagnoosi püstitada vaatlus ja laboratoorne diagnostika:
Johannese sild
Johannese sild on Peterburi vanim sild, see ehitati 1703. aastal. Algul oli see puidust ning oli paigutatud lotjadele. 1706. aastast toetus sild vaitugedele ning oli ülestõstetava keskosaga. 1738. aastal asendati puitsild kivisillaga. Hiljem on seda korduvalt remonditud ja ümber ehitatud. Aastail 1950–1951 paigaldati sillale piirded ja valgustid.
Narkomaania
Diagnostika
Kui tegemist on suu kaudu manustatava või sisse hingatava ja kiiresti organismist elimineeruva narkootikumiga (alkohol, orgaanilised lahustid), võib diagnoosi püstitamine ambulatoorsetes tingimustes olla üsna problemaatiline. Patsiendi eitava suhtumise korral on abistavaks vahendiks objektiivsed andmed patsiendi suhtlusringkonnast.
RHK-10 järgi eristatakse järgmisi narkomaania alaliike:
Ravi
Narkomaania põhjuslikku ravi 2010. aastal veel ei tunta.
Morfinismi korral rakendatakse metadoonasendusravi. Ka nikotismi korral on olemas vastavad asendusravi võimalused – nikotiini sisaldavad plaastrid, mis leevendavad suitsetamisest loobumise perioodil esinevaid võõrutusnähte.
Psühholoogiline ravi
Inimeste käitumist analüüsivas psühholoogiakirjanduses ja kliinilistes uuringutes on kasutatud mitmesuguseid sekkumismeetodeid: kognitiivne paariteraapia, motivatsioonivestlused, kogukonda tugevdav lähenemine, käitumisteraapia, kriisiolukordade juhtimine. Need aitavad maha suruda vajadustunnet ja vaimset ärevust, parandavad ravile keskendumist ja õpetavad uusi tegutsemisoskusi, kergendavad võõrutusnähtusi ja vähendavad võimalusi tagasi langeda.
Lastel ja noorukitel omab kognitiivne käitumisteraapia ja pereteraapia praegu kõige rohkem uurimuslikke tõendeid, kuidas ravida mõnuainete tarvitamise sõltuvusprobleeme. Mitmed uuringud kasutavad ka ökoloogilist perekonnapõhist ravi ja grupi kognitiiv-käitumisteraapiat. Neid raviviise saab kasutada paljudes erivormides, mida on ka erineva intensiivsusega uuritud. Uuringud on näidanud, et grupile suunatud kognitiivne käitumisteraapaia teeb kõige efektiivsemaks see, et seal saavad osalised arendada oma sotsiaalseid oskusi, arendada sobivaid emotsioonide kontrollimise tehnikaid ja teisi inimestevahelisi suhtlusoskusi. Mõned integreeritud ravimismudelid, kus kombineeritakse erinevate ravivõtete osi võivad samuti olla efektiivsed. Noorukite puhul on narkootikumide kasutamise vähendamiseks osutunud kasulikuks motivatsiooniintervjuud.
Prognoos
Eri ainete korral on prognoos paranemisele erinev:
Sotsiaalteenus
Sotsiaalteenus on "Sotsiaalhoolekande seaduse" järgi isiku või perekonna toimetulekut soodustav mitterahaline toetus.
2007. aastal osutatakse Eestis järgmisi sotsiaalteenuseid:
Sotsiaalteenused on riigi või kohaliku omavalitsuse pakutav abi, et toetada abivajaja või abivajava pere toimetulekut, osutades selleks loodud teenuseid. Sotsiaalhoolekande järgi võib osutada teenuseid mitterahalise toetusena, rahalise toetusena või mõnel muul viisil. Millise toetuse saab abivajaja või abivajav pere, otsustab sotsiaalteenuse osutaja lähtudes konkreetse pere või isiku toimetuleku vajadustest.
Eesti kuuluvuse tõttu Euroopa Liidus on Eesti kohustatud kinni pidama Euroopa sotsiaalhartast, mis on leping kaitsmaks inimõigusi. Selle järgi peab Eesti arendama ja osutama teenuseid, et inimesed kes vajavad sotsiaalseid teenuseid, et katta endi esmavajadused, seda saaksid. Samuti peavad sotsiaalteenused aitama inimesel hakkama saada ühiskonnas ning aidata abivajajal võimalikult vähese sekkumisega arendada iseseisvat toimetulekut.
Riigi pakutav abi toimub riigirahastusel. Teenuste mahu ja selle tasu määrab ja planeerib kohalik omavalitsus. Riigi sotsiaal- ja rahandusministeeriumi eelarvest eraldatakse sotsiaalteenuste jaoks kapitali. Seadustele toetudes jagab kohalik omavalitsus ressursi teenuste täitmiseks. Sotsiaalteenuseid võivad peale riigi osutada veel ka mittetulundusühingud, sihtasutused, kirikud, äriühingud, kogudused, üksikisikust ettevõtjad jt.
Sotsiaalteenused ei pea olema tingimata tasuta. Sageli peavad sotsiaalteenuste tasuma kliendid. Kuid kui on tõestatud, et kliendi toimetulek ei ole piisav saab teenuse eest tasuda vald, osaliselt või siis tasuda kogu teenuse maksumus. Samuti kui sotsiaalteenust on osutatud järgides seadusi ja kliendil ei ole võimalik teenuse eest tasuda on vallal kohustus tasuda teenuse maksumus. Sotsiaalteenuste saamiseks tuleb pöörduda elukohajärgse kohaliku omavalitsuse sotsiaaltöötaja poole.
Riiklikult rahastatavad sotsiaaltoetused ja -teenused
Sotsiaalkindlustussüsteemi kaudu makstakse riiklike toetustena järgmisi toetusi:
Riik pakub samuti riiklikult rahastatud hoolekande teenuseid lastele ja erivajadustega inimestele. Võimalik on kasutada ka tööturuteenused, mida pakub Eesti Töötukassa.
Peretoetused
Peretoetuste eesmärgiks on kergendada lapsevanemate rahalist koormat laste kasvatamisel, harimisel ja hooldamisel.
Riiklikult rahastatud peretoetused:
Samuti on võimalik taotleda elluastumistoetust. "Elluastumistoetusele on õigus vanemliku hoolitsuseta isikul, kes lapsena kasvas hoolekandeasutuses või erivajadustega õpilaste koolis või kelle üle seati eestkoste või kelle suhtes sõlmiti kirjalik perekonnas hooldamise leping, kui ta asub uude elukohta iseseisvalt elama hiljemalt kahe aasta möödumisel hoolekandeasutuse või erivajadustega õpilaste kooli nimekirjast kustutamisest või eestkoste või perekonnas hooldamise lepingu lõppemisest." (Riiklike peretoetuste seaduse, sotsiaalhoolekande seaduse, puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse ja vanemahüvitise seaduse muutmise seadus, 2006).
Riiklikud sotsiaalteenused lastele ja peredele
Lastele ja nende peredele pakutakse järgmisi riiklikke sotsiaalteenuseid:
b) asenduskodu teenus,
c) lapsehoiuteenus.
Sotsiaaltoetused ja -teenused puuetega inimestele
Puuetega inimestel on võimalus taotleda toetusi elukohajärgsest pensioniametist. Toetusi on võimalik taotleda, kui isikutel on oma puudest tulenevalt lisakulutusi. Seda siis puude tõttu vajaolev eritransport, rehabilitatsioon või mõni muu teenus. Töötukassas tuvastatakse inimese puude raskusaste ja töövõime ulatus.
Sotsiaaltoetused puuetega inimestele:
Riiklikud sotsiaalteenused puuetega inimestele
Matusetoetus
Alates 2018. aastast maksab matusetoetust kohalik omavalitsus. Toetuse maksmise korra ja tingimused panevad paika omavalitsused ise. Toetuse info saamiseks tuleb pöörduda kohalike omavalitsuste poole, kuna piirkonniti on tingimused ja maksmise kord erinev.
Ohvriabi
Ohvriabiteenust pakutakse ohvritele, kes on kannatanud füüsilise, seksuaalse või vaimse vägivalla all ning on pidanud taluma halba kohtlemist või on jäetud hooletusse. Selle eesmärgiks on olemasoleva toimetulekuvõime säilitamine ja parandamine ning ohvri igakülge abistamine nõustamisel ja aitamine suhtlemisel riigi, kohaliku omavalitsusega ja juriidilise isikuga.
Trahter
Trahter (< vene k. трактир < poola k. traktjer < itaalia k. trattoria < ladina k. tracto 'kostitan') oli tsaariaegsel Eestimaal lihtsa teeäärse toitlustus- ja majutuskoha, hiljem ka odava lihtsa restorani nimetus. Ka tänapäeval nimetatakse mõnesid rustikaalses stiilis söögi- ja joogikohti trahteriteks.
Vigala vald
Vigala vald oli vald Rapla maakonnas. Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus otsustati 2016. aasta detsembris ühineda Vigala valda Märjamaa vallaga. Vigala valla senisel territooriumil moodustati Vigala osavald.
Sotsiaalteenus
Ohvriabi
Pakutavad ohvriabiteenused:
Represseeritud isikute toetused
Represseeritud isikute toetused on korraldatud Okupatsioonirežiimide poolt represseeritud isiku seadus (RT I 2003, 88, 589).
Vigala vald
Vigala vallas oli 27 küla: Araste – Avaste – Jädivere – Kausi – Kesu – Kivi-Vigala – Kojastu – Konnapere – Kurevere – Leibre – Läti – Manni – Naravere – Oese – Ojapere – Paljasmaa – Palase – Pallika – Päärdu – Rääski – Sääla – Tiduvere – Tõnumaa – Vaguja – Vanamõisa – Vana-Vigala – Vängla
Sotsiaalteenus
Tööturutoetused ja -teenused
Tööturutoetused ja -teenused on abistamaks inimesi aktiivses tööelus osalemiseks. Toetusi on õigus saada järgmistel isikutel:
a) Eesti alalisel elanikul;
Vigala vald
Valla ajaleht Vigala Sõnumid ilmus kord kuus ja seda jagatakse igale majale.
Sotsiaalteenus
Tööturutoetused ja -teenused
b) tähtajalise elamisloa alusel Eestis viibival välismaalasel;
c) Eestis viibiva Euroopa Liidus, Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigi ja Šveitsi Konföderatsiooni kodanikul;
d) Eestis viibival pagulasel;
Vigala vald
Poliitika
Vigala valla vallavanem oli Priit Kärsna.
Sotsiaalteenus
Tööturutoetused ja -teenused
e) tööandjal.
Arvele ei võeta järgmisi isikuid:
Töötutele suunatud tööturutoetused
Töötuna arvele võttes koostatakse tööturuameti kaudu kliendiga koostöös talle tööotsimiskava. Tööotsimiskava sisaldab tegevusi, mille eesmärk on leida töötule võimalikult kiiresti sobiv töö, et kliendi elukvaliteet säiliks või paraneks.
Tööandjale suunatud tööturutoetused
Tööandjal on saada abi piirkondlikult tööturuametilt. Seda on võimalik saada palgatoetuse abil. Tööandjal on õigus halduslepingu alusel võtta tööpraktikale ettevõttesse töötuid ja erivajadustega inimesi, saades selle eest juhendamistasu. Samuti on tööandjal õigus saada toetusi tööruumide ja vahendite kohandamiseks erivajadustega töötaja jaoks.
Riiklikud tööturuteenused
Tööturuteenused on toetamaks tööandjaid töötaja leidmisel, tööotsijaid sobiva töö leidmisel ja aitamaks tööalaselt areneda, et püsida konkurentsivõimeline.
Töötutele pakutakse järgmisi tööturuteenuseid:
Riiklikud sotsiaaltoetused ja -teenused välisriigist Eestisse elama asunud isikutele
Sotsiaaltoetusi ja -teenuseid on võimalik kasutada ka välisriigist Eestisse elama asunud isikutele. Need toetused ja teenused jagunevad kaheks. Nendeks on välismaalt Eestisse elama tulnud isikud, või Eestis elava kodaniku abikaasad, lapsed, vanemad, kellel on õigus taotleda sotsiaaltoetusi, et saada hakkama muudatustega elus ning kohaneda uue elukohaga. Selle toetuse saamiseks peab pöörduma elukohajärgsesse Sotsiaalkindlustusametisse ja esitada taotlus toetuse saamiseks.
Teiseks rühmaks on Eestisse põgenenud välismaa kodanikud, kellel on õigus kasutada riigi pakutavaid sotsiaalteenuseid kuniks nende varjupaigataotlus on menetlemisel.
Kohaliku omavalitsuse kaudu rahastatavad sotsiaaltoetused ja -teenused
Kohalikel omavalitsustel on seaduste järgi antud õigus iseseisvalt korraldada ja juhtida enda haldusalal olevat elu, lähtudes elanike vajadustest ja pidades silmas linna või valla edasisi arenguplaane. Kohaliku omavalitsuse kaudu rahastatavad sotsiaaltoetused.
Elanikel on võimalik toimetuleku jaoks sotsiaalteenuseid kasutades taotleda järgmisi toetusi
Transpordi ja -toiduabi on toetused, mille puhul abivajaja ei pruugi saada toetust rahana kätte vaid saab selles mahus kasutada teenuseid.
Kohaliku omavalitsuse kaudu rahastatavad sotsiaalteenused
Igal kohalikul omavalitsusel (edaspidi KOV) on kehtestatud toetuste ja teenuste saamise kord, maht ja tingimused. Piirkonniti võivad need olla erinevad. Omavalitsustel on õigus pakkuda igakülgset abi ja teenust kõikidele oma halduses oleva valla ja linna elanikele. Kuid teenuste ja toestuste saamisel on eelisjärjekorras soodustatud järgmised sihtrühmad:
Kohalik omavalitsus pakub abivajajatele järgmisi sotsiaalteenuseid:
Hooldusteenused eakatele ja puuetega inimestele
Kohalik omavalitsus pakub eakatele ja puuetega inimestele järgmisi sotsiaaltoetusi:
KOV võib osutada eakatele ja puuetega inimestele järgmisi täiendavaid sotsiaalteenuseid:
Selliseid teenuseid nimetatakse ka avahooldus-, koduhooldusteenusteks. Nende teenuste eesmärgiks on luua sihtrühmale toetuste ja teenuste võrgustik mis toetaks nende hakkamasaamist tavapärases elukeskkonnas. Samuti on eesmärgiks võimalikult vähene sekkumine, andes inimesele privaatsust ja võimalust endaga ise hakkama saada.
Vältimatu sotsiaalabi
Sotsiaalhoolekandeseaduse paragrahvi 8 kohaselt peavad omavalitsused tagama oma elanikele vältimatut abi, kui abivajaja seda vajab. Nendeks on: ajutine peavari, toiduabi, riideabi ja muu materiaalne abi. Vältimatut sotsiaalabi saab juhul, kui abivajaja on selle soovimiseks pöördunud kohaliku omavalitsuse poole.
Punavetikad
pisi|Punavetikas [[Ceramium tenuicorne. Foto: Rando Tuvikene ]] Punavetikad (Rhodophyceae) on ainuke punavetiktaimede hõimkonda kuuluv vetikate klass.
Suur osa punavetikaid on hulkraksed. Neid võib leida nii mage- kui merevees. Punavetikaid on erinevate allikate järgi teada 4000 kuni 10 000 liiki.
Läänemeres elutseb madala soolsuse tõttu vaid ligi 160 punavetikaliiki.
Mitmed punavetikaliigid omavad töönduslikku tähtsust. Neis leiduvaid pigmente kasutatakse meditsiinidiagnostikas, molekulaarbioloogias ja toiduainetööstuses ning geelistuvaid polüsahhariide nii mikrobioloogias kui ka farmaatsia- ja kosmeetikatööstuses.
Viited
Rhodophyceae
Thanka
Thanka ehk thangka ehk tanka on Tiibeti budismis jumaluse piltkujutis.
Paljud thankamaalijad olid esmalt joogid ehk mahasiddhad, kes rituaalide abil kutsusid esile endas nägemuse ehk visualiseerisid jumaluse ja maalisid siis selle kujustamise instruktsioonina teistele mahasiddhadele. Selline on pärimus thankade tekkeloo kohta.
Väga olulisel kohal on jumaluste kujutamisel ja maalimisel nende täpsed proportsioonid ja suhe ümbritsevasse ruumi, mida kujutatakse thankal.
Kõigil Tiibeti budismi koolkondadel on olnud traditsiooniks omada isiklikku vastavalt koolkonna panteonile ka proportsioonide kaanonit mis kuulus iga kloostri raamatukogus asuvate tekstide hulka. Neis on täpselt kirjeldatud kõik mõõdud thanka peategelasest kuni ornamendi ja mustriteni välja, mida kasutatakse maalimisel.
Sellega hoiti ära traditsiooni muutumine ja valetõlgendused jumaluste edasiandmisel. Thanka ei ole lihtsalt pilt vaid sümboolne jutustus ehk piktogramm, mille abil jutustati konkreetse jumaluse elu ja tegevust.
Thankad olid kodus enamikul tiibetlastest, kes olid budistid või bön religiooni järgijad.
Mis on põhjuseks, et budistid tarbivad, vajavad, tellivad thankasid (ikoone, pühasid kujutisi)? Peale kujustamise ja jumalale annetuste tegemise, praktiseerimise on veel muid põhjuseid, näiteks
Vajadus thanka järele oli tihti seotud kindla religioosse rituaaliga. Nagu iga vooruslik tegu, usuti, et ka thanka ehk uue jumaluse kujutise tellimine toob kaasa pälvimusi.
Ajalugu
Läbi ajaloo olid paljud thankamaalijad lihtsalt kunstnikud, kes dekoreerisid kloostreid, templeid ja muid ehitisi. Sageli oli kunstniku amet pere traditsiooniks, tavaliselt läbi mitme põlvkonna. Mis puutub thankadesse, siis selles osas on Tiibetis alati domineerinud kloostrid, kes lõid kaanoni ja nõudsid, et thankamaalijad ka seda järgiksid. thumb|Dzambala, üks neljast ilmakaare kaitsjast .V.Väärtnöu illustratsioon Samuti on kuulsaid laamasid ja munki, kes olid väga meisterlikud thankamaalijad. Näiteks X karmapa Chos-dbjings-rdo-rje (1604–1674) ja Si-tu pan-chen chos-kji-'bjungs-gnas (1700–1774).
1330
1330. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad - 1330. aastad - 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad
Aastad: 1325 1326 1327 1328 1329 - 1330 - 1331 1332 1333 1334 1335
Parapalu
Parapalu on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal asus küla Tartu maakonnas Meeksi vallas.
Keila-Joa mõis
thumb|Mõisa peahoone septembris 2018 pisi|Droonivideo Keila joast, mõisast ja ümbruskonnast (juuni 2022)
Keila-Joa mõis (saksa keeles Schloß Fall) oli rüütlimõis (1844. aastast fideikomiss) Keila kihelkonnas Harjumaal.
Nüüdisajal jäävad kunagise mõisa maad Lääne-Harju ja Harku valla territooriumile Harju maakonnas. Mõisa süda asus Keila-Joal.
Mõisa teke ja ajalugu
Hilisemad mõisa alad kuulusid varem Saksa Ordu Tallinna komtuurkonna koosseisu. Ordu rajas oma Keila ametkonda veski (Mühle zum Falle), mille ordumeister Heinrich von Galen läänistas 1555. aastal Hans Nykerckile (Neukirchen). 1586. aastal kuulus veski koos viie adramaaga Hinrich ja Hans Nykirckele.
pisi|left|Keila-Joa mõis (1840) pisi|left|Keila-Joa mõis (1840) Keila-Joa mõis rajati arvatavasti 17. sajandi alguses ning kuulus esmalt Wrangellide Kohila harule. 1763. aastal ostis mõisa Berend Heinrich von Tiesenhausen, kes pantis selle 1764. aastal Tallinna raehärra ja justiitsnõunik Arnold von Dehnile (1712–1798). Seejärel vahetusid mõisa pandiomanikud tihti. Lühikest aega (1794–1804) oli pandiomanik major Karl Gustav von Wrangell, 1804.–1805. aastal Tallinna garnisoni komandant krahv Paul von Tiesenhausen ja 1806.–1809. aastal kindralleitnant Reinhold Wilhelm von Pohlmanni minia paruness Anna Christine von Pohlmann (snd Fersen). Tema lahutatud abikaasalt, Kodila mõisnikult Otto von Pohlmannilt, ostis 1809. aastal pandi rüütelkonna pealik Jakob Georg von Berg. Tema loovutas pandi 1827. aastal Venemaa sõjaväelasele ja riigitegelasele, peatsele krahvile (alates 8. novembrist 1832) Alexander von Benckendorffile, kelle mõis ka samal aastal kinnistati pärusomandina.
A. Benckendorff lasi ehitada esindusliku mõisakeskuse. 1833. aastal valmis uus härrastemaja, mille sisseõnnistamisel 27. mail viibis ka keiser Nikolai I koos abikaasaga. Senati ukaasiga 21. oktoobrist 1837 asutati Keila-Joa majoraatvaldus, mille koosseisu kuulusid lisaks Keila-Joa mõisale alates 1844. aastast ka naabruses asuvad Meremõisa ja Käesalu rüütlimõis.
Parun Alexander Benckendorff oli Keiser Nikolai I ajal Vene riigi salateenistustalituse juht, kes sai baltisaksa kasvatuse. Keila-Joa mõisa miljöö kuulus baltisaksa kultuuriareaali. Omal ajal ilustas Keila-Joa lossiuste pronkskäepidemeid Benckendorffide deviis "Perseverance" - "püsivus". Keila-Joa lossi jõepoolse fassaadi sammaste all asus pronksbareljeef, mis kujutas allegooriliselt Amsterdami Napoleoni vägedest vabastamist 1813.aastal Beckendorffi juhtimisel. Beckendorffi juhitud salateenistuse kõige märkimisväärsemaks episoodiks kujunes poeet A.Puškini kümmekond aastat kestnud ja traagiliselt lõppenud duellini viinud tagakiusamine.
12. detsembril 1869 läks mõis krahv Alexander von Benckendorffi tütre Maria (1820–1881) ja tema abikaasa, vürst Grigori Petrovitš Volkonski (1808–1882), omandisse. 1881. aastal päris fideikomissi nende poeg, vürst Pjotr Grigorjevitš Volkonski.
Volkonskite kätte jäi mõis kuni 1919. aasta maareformi järgse võõrandamiseni. Mõisa viimane omanik oli vürst Grigori Petrovitš Volkonski (1870–1940).
Arhitektuur
pisi|Keila-Joa mõis (juuni 2022) Neogootika oli historitsismi ajajärgul kõige rohkem seotud nn. uute ruumiseaduste tekkega. Keila-Joa oli üks esimesi mõisaansambleid, mille arhitektuurilises lahenduses ilmnes uus suhtumine gootikasse.
Pööre klassitsismilt historitsismile hõlmas kõike üldistest ansambliplaneerimise põhimõtetest kuni tubade mööblipaigutuseni välja. Uus ettekujutus interjööri ilust pidi väljenduma selle rikkalikkuses. Neogootikast kujunes 19.sajandi arhitektuuri olulisim suund, mis vastandas ennast klassitsismile, sümboliseeris püüdu kammerlikuma, individualiseerituma arhitektuurikeskkonna järele.
Alexander von Beckendorffi jaoks, kes oli selle valduse ostnud 1827. aastal, oli Keila-Joa omandamisel määrav selle paiga ilu. Madame Beckendorff on tunnistanud, et eriti ilusa vaate saavutamiseks rajasid nad elamu täiesti uude kohta, kuigi oli võimalus kasutada olemasolevaid hooneid. Sellest pidi tulema bellevue – maastikul paiknev tähis ja kõige parema vaatega koht. Maastiku maalilisus oli ka määravaks teguriks romantilisemale arhitektuurikäsitlusele, uus loss kerkis kui keskaegne rüütlipesa. Vastavalt tollastele moodsatele arhitektuurikäsiraamatutele tuli valida hoone stiili vastavalt maastikule.
Härrastemaja
Keila-Joa puhul tundub minevikuarhitektuuri jäljendamise püüd olevat justkui omaette eesmärk, nii välis- kui ka siselahendustes on ühendatud võimalikult palju ajaloolisi gooti detaile: sakmelise ülaäärega kaheksatahuline torn, värviliste ruutudega teravkaaraknad, uste kohal kantslibaldahhiini meenutavad malmräästad, frontoonidel suguvõsavapid jne. Hoone üldsiluett on rahutu, kõrge torn lõhub tasakaalu. Siiski on hoone põhiplaanilt sümmeetriline, klassitsistliku hoonekehandiga. Ajalooliste prototüüpidega opereerimise viis peegeldas tollase arhitektuuri taset, jäljendused sündisid meelevaldsetena. Arhitekt oli läbi töötanud kõikide ruumide uksed, valgustid, seinapaneelid. Ka mööbel oli põhjalikult ja stiilipuhtalt valitud, isegi klaver oli uusgooti stiilis. Tulemuseks oli rahutu ja mitmekihiline, kuid maaliline kooslus, kus valitses kõikide maitsete segu.
Keila-Joa härrastemaja projekti koostas Peterburi arhitekt Andreas Stackenschneider. Hoone ehitati joa kõrvale Keila jõe paremkaldale, tagaküljega vastu jõge. Härrastemaja oli üks esimesi uusgooti stiilis hooneid Eestis. Maja valmis 1833. aastal. Andrei Ivanovits Stackenscheider oli mõisat projekteerima asudes 1831. aastal noor ja tundmatu, olles selleks ajaks ainult paar aastat Peterburi Iisaku kiriku ehituskomitees ametis olnud. Hiljem kujunes temast 19. sajandi Venemaa arhitektuuri keskseid kujusid. Uus loss valmis Keila-Joal 1833. aasta kevadel ja 1835. aastal püstitati viimase suurema hoonena külalistemaja.
Lameda katusega kahekorruselist kivihoonet iseloomustavad teravkaaraknad ning ehitise tagakülje nurgas kõrguv sakmelise rinnatisega torn. Fassaadist eenduvad külgrisaliidid, milles kummaski paikneb sissepääs. Risaliitide frontoone kaunistasid Benckendorffide vapid. Mõisahoone uste kohal paiknevad pitsilised malmist baldahhiinkatused. Tagakülje vasakpoolne osa on tugevalt eenduv ning selle teine korrus oli kujundatud lahtise pitsilise rõduna. Prototüüpe Keila-Joa puhul on raske leida, kuigi gootikast olid paljud selleaegsed autorid inspireeritud. Tähtis osa oli Briti arhitektidel, kuid lähedasim eeskuju oli 1829. aastal Peterhofis valminud tsaari suvemaja, mille oli kavandanud britt Adam Menelaws. Keila-Joa sarnanes sellega lausa detailideni, näiteks pitsilise stukkdekoori poolest. Keiserliku suvila eesmärgiks oli uusgootika aristokratiseerimine ja populariseerimine.
Kõrvalhooned
Ka kõrvalehitistel jätkati samasugust uusgooti joont, näiteks sakmelise ülaäärega ja kahuritega varustatud karjatallid meenutasid kindlusehitisi, sepikoda pidi jätma mulje keksaegsest tornlinnusest, seepärast ehitati see väljastpoolt murenenud varemena. Ka varasemaid ehitisi täiendati teravkaarakende ja peenetipuliste tornidega.
Lisaks peahoonele rajati ka esinduslik kõrvalhoonete kompleks. Mõisasüdamesse viis 400-meetrine tee, mis suundus Rannamõisa–Laulasmaa–Klooga teelt otsa härrastemaja keskteljele. Tee ääres paiknesid keskaegseid linnuseid meenutavad sisehooviga talli- ja aidakompleksid. Talli ja karjakastelli vahelisele sihiteele ehitati väike väravahoone koos kenade malmpostidega. Mõisa härrastemaja ees asus auring.
Ülejäänud kõrvalhooned jäid härrastemajast nii põhja kui ka lõuna poole. Silmapaistvamaid neist on omapärane haritorniga köögihoone joa kõrval, uusgooti stiilis kasvuhoone ja külalistemaja. Härrastemajast 350 meetri kaugusele jääv sepikoda oli kujundatud samuti keskaegset kindlust meenutavana. Territooriumil asus ka kirik Zachariase ja Jelizaveta kirik (vene k. Св. Праведныхъ Захарія и Елисаветы).
Üle jõe viis kaarjas malmsild ning jõe teisele kaldale rajati suur metsapark. Selles paiknesid ka Meremõisa mõisa valmimata peahoonest kujundatud romantilised varemed.
Park
Keila-Joa mõisa park on looduskaitse all alates 5. juunist 1959 kui "looduslikult kaunis park Keila jõe kaldal, kus esineb rida huvitavaid eksoote". Keila-Joa mõisa pargi territooriumile jääb kaitstav looduse üksikobjekt Keila juga. 2021. aastal lõpetati mõisapargi külastustaristu rekonstrueerimine, mille käigus valgustati ka Keila juga ning renoveeriti Meremõisa mõisa peahoone varemed. Meremõisa mõisa peahoonet ei ehitatud kunagi valmis. Üheks põhjuseks arvatakse olevat mõisa peahoone ebasoodsat asukohta kõrgel Keila jõe kaldal. Jõe looked liiguvad erosiooni tõttu ajas, mistõttu sattus ohtu ka ehitamisel olnud Meremõisa mõisa peahoone. Varemeid külastades on näha, et osa varemetest on juba varisenud.
Pargiarhitektuur mängis mõisaansambli terviklikkuses tähtsat rolli. Romantiline suhestumine loodusesse iseloomustas kogu 19.ndat sajandit. Ideaalseks peeti parki, kus ühtaegu oleks näha nii inimkätega tehtut kui metsikut, kus kultuurimaailm peegelduks loodusmaailma taustale. Tolle aja kõige mõjukamad pargid paigutuvad romantilisse maastikku. Keila-Joa 80,2 ha suuruses pargis, mis oli orienteeritud korraga nii merele kui jõele,  määrasid jõesängi kulg, maastiku tõusud ja langused rohkete paviljonide, sildade ja monumentide asukoha. Kõik oli loomulik ja ühteaegu kunstlik. Romantiliste varemete rajamiseks oli ära kasutatud ka poolelijäänud Meremõisa härrastemaja müürid.
Kalmistu
Keila-Joa mõisa kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 0,9 km läände.
Sundvõõrandamisjärgne saatus
pisi|Mõisa peahoone juulis 2011 pisi|Mõisa peahoone juulis 2012 Pärast sundvõõrandamist kuulus osa mõisasüdamest Eesti Välisministeeriumile ja osa vürst Grigori Petrovitš Volkonskile. 1940. aastast alates oli mõis sõjaväe kasutada. Esialgu Nõukogude sõjaväe kasutuses, siis Saksa armee luurekooli valduses ja lõpuks taas Nõukogude armee käes.
Taasiseseisvumise järel, taas välisministeeriumi valduses olnud Keila-Joa kompleks, anti Riigi Kinnisvara ASile üle 2005. aasta oktoobris ja seda on mitmel korral pandud müüki, kuid enampakkumine on iga kord nurjunud. 2007. aastal oli plaan rajada Keila-Joale presidendi residents, kuid rahapuuduses katkestati see plaan kuni riigi 2009.–2012. aasta eelarvestrateegia täpsustumiseni. Siiski sõlmiti juba 27. mail 2010 leping umbes viiele hektarile vähenenud mõisasüdame ja sinna juurde kuuluvate ehitiste müümiseks eraisikuile. Juba samal aastal asus uus omanik, OÜ National Heritage Foundation, mille eestvedaja on Andrei Dvorjaninov, ajahambast puretud ja unarusse jäetud mõisa taastama.
Nüüdisajal on viie hektari suurusel kinnistul säilinud lisaks mõisa peahoonele ka väravahoone, tall, karjakastell, külalistemaja koos kabeliga, kelder, aia piirdemüür ja park. Paljud neist ehitistest on ümber ehitatud või rüüstatud, algupärast on säilinud väga vähe. Restaureerimisel kasutati arhitekti ajaloolisi jooniseid ja nende alusel on teatud ruumid taastatud, aga suurem osa ruumidest on ajalooliste näidete alusel. Mõisas asub majutusasutus ja restoran.
Rooma riik
Rooma riik ehk Vana-Rooma oli vanaaja riik, mis sai alguse Rooma linnast Itaalias Latiumis.
Territoorium
Roomlased vallutasid kõigepealt tänapäeva Itaalia alad ning seejärel enamiku teisi Vahemere-äärseid alasid.
Rooma riigi territoorium oli suurim Traianuse valitsemisajal (98–117), mil impeeriumi alla kuulusid peale Itaalia ja Vahemere saarte ka Britannia (Inglismaa), Gallia (Prantsusmaa, Belgia, Holland, Luksemburg, Šveits, osa Saksamaast), Hispaania, alad Doonaust lõunas (Baieri, Austria, Ungari, Albaania, Bulgaaria, Serbia, Horvaatia, Sloveenia), Daakia (Rumeenia), Põhja-Makedoonia, Ahhaia (Kreeka), Väike-Aasia, Mesopotaamia ja Armeenia (Türgi, Iraan, osa Iraaki, Gruusia, Armeenia ja Aserbaidžaan), Süüria ja Juudamaa (osa Jordaaniast, Süüriast, Liibanonist ja Iisraelist) ja kogu Põhja-Aafrika rannik (Maroko, Alžeeria, Tuneesia, Liibüa ja Egiptus).
Alates 2. sajandist hakkas Rooma riigi territoorium naaberriikide ja -hõimude pealetungi tagajärjel pidevalt vähenema.
Rooma kuningriigi ajajärk
Kuningate ajajärk (753–509 eKr) oli Rooma linnriigi kujunemise aeg. Kesk-Itaalia latiinidega asustatud Latiumi maakonnas kujunesid Tiberi jõe alamjooksu (~25 km jõe suudmest) küngastele maaharijate ja karjakasvatajate asulad, mis aja jooksul moodustasid ühtse linnriigi. Pärimuse järgi rajas Rooma linna 753 eKr Romulus ning seda aastat peeti ühtlasi roomlaste ajaarvamise alguseks.
Kuningriigi valitsemiskorraldus
Rooma kuningriigi (Regnum Romanum) eesotsas oli rahvakoosolekul valitud kuningas. Pärimuse järgi valitsesid üksteise järel 7 kuningat: Romulus, Numa Pompilius, Tullus Hostilius, Ancus Mardus, Tarquinius Priscus, Servius Tuilius ja Tarquinius Superbus, kellest ajaloolisteks saab pidada vaid kolme viimast etruskide niinimetatud Tarquinuste dünastia kuningat.
Etruskide ülemvõimu ajal arenes riik jõudsalt ning kuningavõim muutus päritavaks. Vanemate nõukogusse (senatisse) kuulunud mõjukate perekondade peadest kujunes aja jooksul patriitside aristokraatia. Patriitsiperekondadest väljapoole jäi lihtrahvas (plebeid). Vana-Rooma ühiskonnakihid-klassid kujunesid välja kuningate ajajärgust ning eksisteerisid kuni vabariigi ajajärgu lõpuni:
Rooma vabariigi ajajärk
Vabariigi ajajärk kestis aastast 510 eKr aastani 30 eKr või aastani 27 eKr. Pärast kuninga (535 eKr – 509 eKr), Tarquinius Superbuse pagendamist kehtestasid patriitsid aristokraatliku vabariigi. Rooma kujutas endast aristokraatlikku vabariiki, kus suur osa rikkusest ja peaaegu kogu poliitiline võim koondus kitsa, nii patriitsi- kui ka plebeisuguvõsasid hõlmava aristokraatia kätte, mida nimetati nobiliteediks. Kuninga asemel sai võimukandjaks kaks valitavat konsulit. Konsulid juhatasid sõjaväge. Reaalse ohu korral anti võim kuni kuueks kuuks diktaatorile. Nobiliteedi juhtimisel võitis Rooma Vahemere suurvõimu Kartaagot Puunia sõdades ja sai lakkamatute vallutussõdadega suurimaks jõuks kogu Vahemere ruumis.