cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juttselg-kärnkonn
Ohutegurid
Kõre on muutumas järjest haruldasemaks kahepaiksete liigiks mitmel pool Euroopat. Peamiselt ohustab neid avatud elupaikade pindala kiire vähenemine loodusliku võsastumise ja metsastumise tõttu. Eriti pärssivalt mõjub isendite arvukusele sigimisveekogude hapestumine ning täitumine inimese poolt. Lisaks ohustavad kõresid intensiivne põllumajandus ja elupaikade killustumine turismi infrastruktuuridega.
Eestis on põhiliseks ohuteguriks inimtegevuse, nagu karjatamise ja niitmise, lakkamine rannaniitudel. Hooldamata jäetud niidud hakkavad aegamööda võsastuma ning muutuvad peagi ebasobilikuks kõredele, kes eelistavad avamaastikulisi elupaikasid.
Olukord Euroopas
Põhja-Euroopas on kõrest saanud üks haruldasemaid konnaliike. Kuigi kõre leviala Euroopas on suhteliselt lai, paiknevad liigi populatsioonid hajutatult, olles teineteisest isoleeritud. Lõuna-Rootsis leidub umbes 30 hajutatud populatsiooni. Kriitilisemaks on aga olukord muutunud Suurbritannias ja Iirimaal, kus kõrede üksikud populatsioonid on taandunud rannikualadele.
Kunagi oli kõre tüüpilise levikuga kahepaikne Lääne-Eestis ja saartel. Ent viimaste aastakümnete jooksul on kõrede populatsioonid märkimisväärselt kahanenud. Nüüdisajal leidub Lääne-Eestis üksikuid piirkondi, kust võib kõresid leida. Praeguseks on kõre kantud Eesti punasesse nimekirja I kategooria kaitsealuse liigina.
Sivers
Sivers on mitme aadlisuguvõsa nimi:
Jaan Kraav
Jaan Kraav (12. juuli 1898 – 26. september 2000) oli eesti agronoom ja pikaealine eestlane.
Ta töötas agronoomi ja põllumajandusinsenerina Lõuna-Eestis. Jaan Kraav oli ühtlasi vanim EÜSi vilistlane.
2006. aasta juunioride kergejõustiku maailmameistrivõistlused
2006. aasta juunioride kergejõustiku maailmameistrivõistlused toimusid 15.–20. augustini Hiinas Pekingis.
Kõige rohkem medaleid said Keenia ja Hiina. Eesti sai neli kuldmedalit, mis olid üldse Eesti esimesed medalid juunioride kergejõustiku maailmameistrivõistlustel.
Eesti kuldmedalid:
Poyntingi vektor
Poyntingi vektor on elektromagnetvälja energia voo vektor. Poyntingi vektori suund ühtib energia liikumise suunaga ja arvväärtus võrdub energiaga, mis läbib energia liikumise suunaga risti oleva pinna pindalaühikut ajaühikus.
Poyntigi vektor \vec{S} arvutatakse elektrivälja tugevuse \vec{E} ja magnetvälja tugevuse \vec{H} vektorkorrutisena: Vaakumis kus \mu_0 on magnetiline konstant ja \vec{B} on magnetiline induktsioon.
Elektromagnetvälja voo mõiste võttis kasutusele Briti füüsik John Henry Poynting 1884. aastal.
Kõrgpaar
Kõrgpaar (inglise: higher pair) ehk kõrgem paar on mehhanismide ja masinate teoorias kinemaatiline paar, mille elementide vahel on kontakt ühes punktis või piki joont.
Henry Ford
Henry Ford (30. juuli 1863 Dearborn, Michigani osariik – 7. aprill 1947 Dearborn, Michigani osariik) oli USA tööstur, leiutaja ja novaator, Ford Motor Company asutaja ja tööstusliku konveiermeetodi juurutaja.
Elulugu
Henry Ford sündis farmis Michigani osariigis Dearborni lähedal. Tema isa oli iiri immigrant. Juba lapsena tundis Henry suurt huvi tehnika ja mehaanika vastu ning veetis iga vaba hetke oma väikeses töökojas mitmesuguseid seadmeid konstrueerides või kelli parandades. 1879. aastal läks ta Detroiti tehasesse õpipoisiks. 1888. aastal abiellus Ford Clara Bryantiga. Nende ainuke poeg Edsel Bryant Ford sündis 1893. aastal.
1893. aastal konstrueeris Ford kodus köögilaual oma esimese ühesilindrilise bensiinimootori mudeli. Veidi täiustatud kujul käivitas see mootor 1896. aastal Fordi esimese auto. Innustatuna Thomas Alva Edisoni julgustavatest sõnadest, otsustas Ford koos mõne kaaslasega rajada oma ettevõtte, Detroit Automobile Company, mis aga paari aasta pärast pankrotti läks. Seejärel ehitas Ford võidusõiduauto, mille võidukas esinemine 1901. aastal pälvis investorite tähelepanu. 1903. aasta juunis asutas Henry Ford koos kaaslastega Detroiti eeslinnas Dearbornis Ford Motor Company. Juba kuu aega hiljem müüdi ettevõtte esimene auto. 1906. aastal sai Fordist firma president ja suurim omanik. 1919. aastal sai Fordi perest ettevõtte ainuomanik ning firma presidendiks asus Henry poeg Edsel, kes pidas seda ametit kuni surmani 1943. aastal. Henry võttis ameti uuesti üle, kuid andis selle 1945. aastal üle oma lapselapsele Henry Ford II-le.
Henry Ford suri 83-aastaselt oma Dearborni kodus ajuverejooksu tagajärjel.
Henry Fordi mõtteid juhtimise, tootmise ja ühiskonna kohta
Henry Ford uskus, et ettevõtja kohustus on maailma paremaks muuta ja ühiskonna heaks oma panus anda. Ta pidas hoolitsemist oma tööliste eest väga oluliseks. 1914. aastal kehtestas ta tööliste tunnipalgaks 5 dollarit, mis oli tavapärasest palgast kaks korda suurem. Samal ajal vähendas ta autode hinda kaks korda. Ta tahtis, et auto muutuks igale soovijale kättesaadavaks, ning oli veendunud, et iga tööline peab enda toodetud hüvedest osa saama. Ta pakkus nii oma metsatöölistele, kaevuritele kui ka tehasetöölistele inimlikud elutingimused ning hoolitses pidevalt töötingimuste parandamise eest. Haridust pidas Ford väga tähtsaks ning pakkus väljaõpet kõigile, kes olid piisavalt töökad, ning jagas alati meelsasti oma teadmisi. Ford pakkus tööd ja väljaõpet muuhulgas orbudele ja väikeste lastega emadele. Ta oli antisemiit ja Teise maailmasõja ajal suur natside toetaja.
Ta oli huvitatud kõigest, mis tema ettevõtetes toimus; ta tundis hästi kõiki materjale ja tehnoloogiat ning tegeles pidevalt tootmisprotsessi täiustamisega. Fordi põhimõte oli toota ja tegutseda logistikas säästvalt ja ratsionaalselt. Mitte ükski klots, laast ega tilk ei tohtinud raisku minna. Ta uskus täiesti defektivabasse tootmisse, mis kaotab tootekontrolli vajaduse. 1926. aastal kulus tal rauamaagist kui toormest valmis auto saamiseks kõigest 81 tundi. Ford lähtus põhimõttest, et ise tuleb teha kõike, mida õnnestub teha odavamalt, kui senine allhankija seda suutis. Seetõttu rajaski ta oma kaevandused, metsatööstuse, raudtee, sadamad, laevastiku, klaasi- ja keemiatehased ning isegi puuvilla- ja linaistandused.
Eesti Rahva Muuseumi peahoone
pisi|Eesti Rahva Muuseumi peahoone on arhitektuuriliselt stiililt [[maakraapija ]] pisi|Hoone öisel ajal
Eesti Rahva ­Muuseumi peahoone on Eesti Rahva Muuseumi peahoone Tartus Raadil, mis asub haldusjaotuslikult nii Tartu linna Raadi-Kruusamäe linnaosas kui ka Tartu valla Raadi alevis.
Muuseumihoone pikkus on 355,8 meetrit, laius 71,7 meetrit ning kõrgus vahemikus 2,4–15,3 meetrit. Tegu on niinimetatud maakraapijaga (groundscraper).
Muuseumi uus peahoone avati pidulikult 29. septembril 2016. Külastajatele avati uksed 1. oktoobril 2016.
Hoone rajamine läks koos käibemaksuga kokku maksma 87,3 miljonit eurot. Sealhulgas kulus projekteerimisele 7 miljonit, ehitusele 70,6 miljonit ning sisustusele ja tehnoloogiatele 7 miljonit eurot.
Hiljem on muuseumihoone juurde hakatud rajama eluhooneid, mis on pälvinud linnaplaneerijate, arhitektide ja kultuuriinimeste seas negatiivset tähelepanu.
Nelly Sachsi auhind
Nelly Sachsi preemia on kirjandusauhind, mida antakse välja iga kahe aasta tagant Dortmundis. See on nimetatud saksa kirjaniku Nelly Sachsi auks. Auhind sisaldab rahasummat 15 000 eurot.
Induktor
"Induktor" on mitmetähenduslik sõna:
Ewan McGregor
Ewan Gordon McGregor (sündinud 31. märtsil 1971) on šoti näitleja.
Lauri Laats
pisi|Lauri Laats 2022. aastal. Lauri Laats (sündinud 22. aprillil 1981 Tallinnas) on Eesti poliitik ja ettevõtja, XV Riigikogu liige.
Lapsepõlv ja haridus
Laatsi lapsepõlv möödus Abhaasias Salme külas, kus ta elas kuni 12. eluaastani. Abhaasia sõja alguses ei plaanitud sealt lahkuda, kuid sõjategevuse jätkumisel evakueerus pere sõjapõgenikena Tallinna.
Lauri Laats on lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi. 2003. aastal lõpetas Laats Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonna kinnisvara haldamise erialal.
Poliitiline tegevus
2011. aastast oli Lauri Laats Tallinna linnavolikogu liige, kus ta kuulus Sotsiaaldemokraatiliku Erakonna fraktsiooni. Laats võttis linnavolinikuna osa sotsiaal- ja tervishoiukomisjoni ning revisjonikomisjoni tööst.
2013. aasta kohalike omavalitsuse valimistel valisid Mustamäe elanikud Lauri Laatsi taas Tallinna linnavolikokku ning lisaks valisid sotsiaaldemokraatidest linnavolinikud Laatsi linnavolikogu SDE fraktsiooni esimeheks.
28. mail 2015 valiti Lauri Laats Tallinna Linnavolikogu aseesimeheks, sel ametikohal töötas ta kuni 2017. aasta kohalike valimisteni. 2017. aasta valimistel kogus Laats Mustamäe valimisringkonnas 1044 valija toetuse ning asus tööle Mustamäe linnaosa vanemana.
2019. aasta Riigikogu valimistel kogus Laats Mustamäe-Nõmme valimisringkonnas 3251 valija toetuse ning osutus Riigikogusse valituks, kuid teatas, et loobub mandaadist ning jätkab tööd linnaosa vanemana.
2021. aasta kohalikel valimistel sai Laats Mustamäe valimisringkonnas 8457 häält, mis oli paremuselt teine tulemus Tallinnas ja kogu Eestis. Ka pärast neid valimisi jätkas Laats tööd Mustamäe linnaosa vanemana.
Keskerakonna juhatuse liikmeks on Laats valitud 2020. ja 2022. aastal.
Juhtkang
pisi|Juhtkangi osad: 1 – pulk; 2 – alus; 3 – päästik; 4 – lisanupud; 5 – automaattulistamise lüliti; 6 – gaasiregulaator; 7 – vaatenurgalüliti; 8 – iminapp Juhtkang (inglise keeles joystick) on sisendseade, mis koosneb alusel pöörlevast pulgast, mis omakorda edastab oma nurka/suunda juhitavale seadmele. Juhtkange kasutatakse tihti videomängude kontrollimiseks ja tavaliselt on neil üks või enam nuppu, mille olekut saab arvuti lugeda. Populaarne juhtkangi variatsioon, mida kasutatakse tänapäevastes videomängukonsoolides, on analoogpulk.
Juhtkang on olnud peamine juhtimisseade lennukite juhtruumides, eriti militaarreaktiivlennukites.
Juhtkange kasutatakse ka kraanade, veoautode, veealuste mehitamata sõidukite, ratastoolide, valveseadmete ja mõnede muruniidukite juhtimiseks. Miniatuursed sõrmega juhitavad juhtkangid on ka kasutusele võetud väiksemate elektroonikaseadmete, nagu mobiiltelefonide, sisendseadmeks.
Lauri Laats
Poliitiline tegevus
Aastatel 2014–2015 oli Lauri Laats AS Teede Tehnokeskuse nõukogu liige. 8. juulil 2022 valiti Lauri Laats AS-i Tallinna Linnatransport nõukogu esimeheks.
Isiklikku
Aastatel 1994–2000 tegeles Laats vabamaadlusega ja tuli mitu korda Eesti meistriks. 1999. aastal saavutas ta Euroopa meistrivõistlustel 10. koha.
Juhtkang
Ajalugu
Esimene elektriline kaheteljeline juhtkang leiutati tõenäoliselt 1944. aastal Saksamaal. See seade leiutati Henschel Hs 293 pommide sihtimiseks laevadest sihtmärkide pihta. Seal kasutati juhtkangi operaatori poolt, et juhtida mürsk sihtmärgini. Juhtkangil olid sisse- ja väljalülitamise lülitid, mitte analoogandurid. Signaal edastati juhtkangist mürsuni raadio teel.
Lauri Laats
Isiklikku
Laats on tegelenud ka lohesurfiga ning aastail 2008–2009 oli ta Eesti Lohesurfiliidu juhatuse liige.
Juhtkang
Ajalugu
See leiutis sai üles korjatud kellegi poolt, kes oli teadlaste meeskonnas Peenemündes toimunud Heeresversuchsanstaltis. Seal tegutses osa Saksa raketiprogrammi meeskonnast Wasserfall mürsu arendamisel, V2 raketi variant, esimene maa-õhk tüüpi rakett. Wasserfalli juhtimise seadmed muundasid elektrilise signaali raadiosignaaliks ja saatsid selle mürsule.
Lauri Laats
Isiklikku
Ta on abielus ning tal on kolm last.
Juhtkang
Ajalugu
Juhtkangide laialdane kasutamine sai alguse 1960. aastatel raadio teel juhitavates mudellennukites nagu Kwik Fly mis loodi Phill Krafti poolt 1964. aastal. Kraft Systems sai lõpuks tähtsaks juhtkangide tootjaks ja edasimüüjaks arvutitööstusele ja muudeks kasutusteks. Tõenäoliselt kasutati esmakordselt juhtkangi väljaspool raadio teel juhitavate lennukite tööstusest elektriliste ratastoolide juhtimiseks, nagu Permobil (1963). Sellel ajaperioodil kasutas NASA juhtkange, et juhtida seadmeid Apollo missioonidel. Näiteks kontrolliti juhtkangiga kuumaanduri testmudeleid.
Ralph H. Baer, telekaga ühendavate videomängude ja Magnavox Odyssey leiutaja, lõi esimesed videomängu juhtkangid 1967. aastal. Need olid analoogjuhtkangid, mis kasutasid asukoha mõõtmiseks kahte potentsiomeetrit.
Atari standardne juhtkang, arendatud Atari 2600 tarvis, oli digitaalne juhtkang ühe "tulistamise" nupuga ja ühendati D-sub DE-9 ühendusega, mis oli veel aastaid de-facto standard digitaalsetel juhtkangidel. Esimese ja teise generatsiooni mängukonsoolidel kasutati tavaliselt juhtkange konsooli kontrollimiseks, kuid need andsid teed tänapäeval tuttavamatele juhtpultidele koos Nintendo Entertainment Systemi ja Sega Master Systemiga 1985. ja 1986. aastal. Juhtkangid, eriti arkaadstiilis, olid ja on populaarsed järelturu lisaseadmed kõigile konsoolidele.
Hiljem on saanud mängukonsoolide juhtimisel standardiks analoogpulgad. Neil on võime näidata pulga nihkesuunda neutraalsest positsioonist, mis tähendab, et tarkvara ei pea positsiooni meeles pidama ega hindama kangi liigutades selle liigutamiskiirust. Need seadmed kasutavad tavaliselt pulga positsiooni arvestamiseks magnetilist vooluandurit.
Paljudes tänapäevastes õhusõidukites, näiteks Airbusi lennukis, mis loodi 1980. aastatel, on juhtkang saanud uue elu lennunduse juhtelemendina külgjuhtkangi kujul. See on kontroller, mis sarnaneb mängude juhtkangiga, kuid mida kasutatakse lennu juhtimiseks traditsioonilise roolisamba asemel. Külgjuhtkang säästab kaalu, parandab liikumist ja nähtavust piloodikabiinis ja võib olla lennuõnnetuses ohutum kui tavaline roolisammas.
Arkaadi juhtpulgad
Arkaadi juhtpulk on suureformaadiline kontroller, mida kasutatakse konsoolides või arvutites. Sellistel juhtpulkadel kasutatakse juhtpulga ja nupu paigutust, mida kasutati mõningates arkaadsüsteemides. Näiteks kuue nupuga paigutust arkaadmängudes "Street Fighter II" või "Mortal Kombat" ei saa mugavalt emuleerida konsooli suunanupul, mistõttu on loodud arkaadi juhtpulkasid konsoolidele ja arvutitele.
Tehniline teave
pisi|1980. aastate ühe nupuga juhtkang Enamik juhtpulkadest on kahemõõtmelised, millel on sarnaselt hiirega liikumiseks kaks telge, kuid on olemas ka ühe ja kolmemõõtmelised juhtpulgad. Tavaliselt on juhtpulgad seadistatud nii, et liigutades pulka vasakule või paremale tähistab liikumist piki x-telge ja liikudes edasi/üles või tagasi/alla tähistab liikumist piki y-telge. Juhtpulgad, mis on seadistatud kolmemõõtmeliseks liikumiseks töötavad tavaliselt nii, et väänates pulka vasakule (vastupäeva) või paremale (päripäeva) tähistab liikumist z-telge mööda. Need kolm telge – x, y ja z – on vastavuses õhusõidukite rullumise, kallaku ja langerdusega.
Analoogjuhtkang on juhtkang, millel on pidevseisud ehk tagastatakse nurk, mis on saadud ükskõik mis suunas liikumisest pinnal või ruumis (tavaliselt kasutades potentsiomeetreid) ja digitaalne juhtkang edastab vaid sees või väljas signaale nelja erineva suuna jaoks koos mehaaniliselt võimalike kombinatsioonidega (nagu näiteks üles-paremale, alla-vasakule jne.). Digitaalsed juhtpulgad olid 1980. aastatel väga populaarsed mängukonsoolide juhtseadmetena, arkaadseadetes ja arvutites.
Lisaks on juhtkangidel tihti üks või rohkem "tulistamise" nuppu (päästikut), mis põhjustavad seadmes mingi kindla tegevuse. Need on lihtsad sisse- või välja lülitid.
Mõnedel juhtkangidel on kompetunnetuse tekitamise omadus. Need on seega sisend ja väljundseadmed, mitte lihtsad sisendseadmed. Arvuti saab väljastada signaali juhtkangile, mis põhjustab juhtkangil proovida liikumist takistada tagastatava jõuga või panevad juhtkangi vibreerima.
Enamusel sisend-/väljund seadmete kaartidel personaalarvutitele on juhtkangi port olemas. Enamik tänapäevaseid juhtkange kasutab arvutiga ühenduseks USB-sisendit.
Tööstuslikud rakendused
Viimasel ajal on juhtkangide kasutamine on saanud tavaliseks paljudes tööstus- ja tootmisrakendustes: kraanad, koosteliinid, metsandusvahendid, kaevandus veoautod, ekskavaatorid jne. Õigupoolest on sedasorti juhtkangide kasutus nõnda kõrges nõudes, et see on praktiliselt välja vahetanud traditsioonilised mehaanilised juhtkangid peaaegu kõikides moodsates hüdraulilistes kontrollseadmetes. Lisaks vajavad enamus mehitamata ja/või kaugjuhitavad sõidukid vähemalt ühte juhtkangi, et oleks võimalik kontrollida kas sõidukit, pardal asuvaid kaameraid või teisi pardal olevad sensoreid.
Tööstuslike rakenduste karmi olu tõttu on seda tüüpi juhtpulgad üldiselt robustsemad kui tavalised videomängude juhtpulgad ja on võimelised töötama pikema eluea jooksul. See tõi kaasa "Hall efekti" sensoritega seadmete loomise ja kasutuselevõtu 1980. aastatel aastatel, kuna see võimaldas kasutada kontaktidevabu sensoreid. Paljud firmad loovad juhtkange tööstuslikele rakendustele kasutades "Hall efekti" tehnoloogiat. Teine tehnoloogia, mida juhtkangide disainis kasutatakse, on tensoandurid, mille väljund on võrdeline sellel kasutatava jõuga, mitte füüsilise kaldega. Miniatuurseid jõuandureid kasutatakse lisajuhtimisseadmetena juhtkangis menüüvaliku funktsioonideks.
Ülemaailmsed tootjad, mis töötavad algupäraste tootjate nagu Caterpillar, John Deere, AGCO, CNH, JLG, GENIE ja teiste heaks, on DeltaTech Controls ja Penny and Giles Controls. Penny and Giles Controls disainivad ja loovad ka juhtkange Sauer DanFossile. Apem on veel üks säärane juhtkangide looja ülemaailmsele turule ja sellel on tõenäoliselt kõige laiem valik tööstuslikke juhtkange, seda kasutavad sellised firmad nagu CH Products, Oliver Control Systems ja Apem.
Põhja-Ameerikas on palju väikseid regionaalseid juhtkangide tootjaid: OEM Controls, Otto Engineering, PQ Controls, CH Products, and BG Systems.
Euroopas on mitmeid tootjaid, kes toodavad juhtkange spetsialiseeritud turusektoritele, näiteks kraanadele, lennundusele jne. Üks Euroopa ülemaailmseid juhtkangide tootjaid on Šveitsi firma Genge & Thoma AG, mis toodab standardseid ja kohandatud tööstuslikke juhtkange. Suurbritannias on hiljuti Printed Motor Works üle võtnud Flightlink Controls/PML Flightlinki juhtkangide tootmise.
Suuremad juhtkangide tootjad lasevad juhtkangi käepidet muuta vastavalt algupärase tootja vajadustele, samas kui kohalikud tootjad keskenduvad harilikult toodete müümisele kõrgemate hindadega väiksemale kasutajagrupile.
Tugitehnoloogiad
Spetsiaalseid juhtkange, mida liigitatakse tugitehnoloogia osutusseadmeteks, kasutavad raskete füüsiliste puuetega inimesed arvutihiire asendamiseks. Mängude juhtimise asemel ühendatakse need juhtkangid USB-liidesesse ja neid kasutatakse hiire kursori liigutamiseks. Neist on abi teatud haigustega, näiteks tserebraalparalüüsiga inimestel, kuna neil on seda kergem haarata kui arvutihiirt. Miniatuursed juhtkangid on olemas inimestele, kellel on näiteks lihaste nõrkus nagu lihasdüstroofia või motoneuron haigus. Neid kasutatakse elektriliste ratastoolide juhtimiseks, kuna nendega on lihtne ratastooli juhtida.
Vaatenurgalüliti
pisi|100px|Vaatenurgalüliti – üleval rohelisena Vaatenurgalüliti on mõnede juhtkangide juhtimiselement. See laseb juhtijal virtuaalses maailmas ringi vaadata, menüüdes liikuda jne. Näiteks paljud lennusimulaatorid kasutavad seda mängija vaadete muutmiseks, samas kui teised mängud kasutavad seda vahel D-padi asendusena ja arvuti juhtpuldid, mis on tehtud PlayStation Dualshocki puldi järgi, seavad vaatenurgalüliti samuti D-padi asenduseks.
Päris õhusõidukites võib vaatenurgalülitiga juhtida näiteks kaldtüüri.
Juuni 2004
Juuni 2004, sündmuste kroonika
Toomsalu
Toomsalu on eesti perekonnanimi.
1. jaanuaril 2020 oli see perekonnanimi Eestis 553 inimesel (252 mehel ja 301 naisel) ja see oli sageduselt meeste puhul 193. ja naiste puhul 171. kohal. Nimi on levinuim Viljandi maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 17,31.
Rihkama
pisi|300px|Heinamaa Rihkama külas.
Rihkama on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Pärsti valda.
Ankur (elektrotehnika)
Ankur on elektrimasinas seade, kus indutseeritakse elektromotoorjõud.
Dylan Thomas
pisi|Dylan Thomase pronkskuju Swanseas Dylan Marlais Thomas (27. oktoober 1914 Swansea – 9. november 1953 New York) oli Walesi luuletaja. Lisaks luulele kirjutas ta ka lühilugusid ning filmi- ja raadiostsenaariume.
Tema elust on inspireeritud film "Armastuse piir" (2008), kus teda mängis Matthew Rhys.
Finantsturg
Finantsturg on turg, mille kaudu raha liigub neilt, kelle tulud on suuremad kui kulud, neile, kelle eelarve on puudujäägis ehk finantsturg on koht, kus toimub finantsvahendite liikumine. Finantsturu olemasolu lubab investeeringuid paremini ajastada ning investeerida vajaduse korral, mitte siis, kui säästud lubavad. Finantsturg on abiks kauplemisprotsessis börsil, kuid eelkõige reaalvarade soetamisel või laiendamisel.
Finantsturge liigitatakse järgmiselt:
Finantsturud
Finantsturgude eelis on standardiseeritud teenuste pakkumine, mis võimaldab turu paremat läbipaistvust ja likviidsust ning hinna objektiivset kujunemist turul. Finantsturgudel kujunevad väärtpaberite hinnad nõudmise ja pakkumise tulemusena. Väärtpaberituru aktiivsuse näitajad on turu likviidsus, sügavus ja volatiilsus.
Finantsturul kasutatavad väärtpaberid
Väärtpabereid saab jagada kolme rühma: Optsioon annab selle omanikule õiguse, kuid mitte kohustuse müüa (osta) vastaspoolelt finantsvara varem kindlaksmääratud hinnaga.
Forvard ja futuur kohustavad lepingupooli tulevikus müüma (ostma) mingit finantsvara varem kokku lepitud ajal ja hinnaga.
Tuletisinstrumente kasutatakse näiteks riskide maandamiseks (eesmärk on tagada kindel rahakäive, muuta see prognoositavamaks ehk kindlustada end võimaliku kahju vastu, mis ületaks firma riskitolerantsi läve), spekulatsioonidel (eesmärk on teenida kasumit, kui alusvara hind liigub soovitud suunas) ja arbitraažil (eesmärk on teenida kasumit üle riskivaba intressimäära, võtmata riskile avatud positsiooni).
Väärtpaberite hinnad finantsturgudel
Aktsiate, võlakirjade ja teiste väärtpaberite hinda mõjutavad mitmesugused tegurid.
Aktsia hinda mõjutavad kõige olulisemalt turgude tasemel:
Aktsiate hinda mõjutavad kõige olulisemalt eraisikute tasemel:
Erinevalt teistest finantsinstrumentidest (nt aktsiad) müüakse Võlakiri avalikkusele suhteliselt madala hinnaga. Võlakirja omanikul ei ole hääleõigust ja ta ei saa osa lisakasumist, sest talle makstakse ainult võlakirja intresse. Kui ettevõte otsustab emiteerida võlakirju, tuleb tal neid hinnata selliselt, et potentsiaalsetel investoritel tekiks ostmissoov. Finantsinstrumendi väärtus võrdub instrumendi oodatavate rahavoogude nüüdisväärtusega. Väärtuse määramiseks on vaja kalkuleerida oodatavad rahavood ja nõutav tulunorm. Ettevõttel tuleb otsustada, milline peaks olema:
Võlakirja nimiväärtus on selle väärtus lunastamistähtajal. Võlakirja rahavood koosnevad perioodilistest kupongimaksetest ja lunastamistähtajal (e kustutustähtajal) tagasisaadavast nimiväärtusest. Kupongimakse varieeruvus sõltub võlakirjast ning mõjutab seega võlakirja turuväärtust. Mida suurem on kupongimakse, seda suurem on võlakirja turuväärtus.
Diskonteerimismäär on turul väljakujunev nõutav tulunorm kindla riski- ja tulutaseme juures ehk investorite nõutav tulunorm, mis on nende jaoks võlakirja investeerimise eeldus.
Turuväärtus ehk võlakirja väärtus on võlakirja tulevaste rahavoogude nüüdisväärtus.
Eritingimustel emiteeritud võlakirjade tulususe võrdlemiseks kasutatakse tihti võlakirja tulusust lunastustähtajani, mis on investori jaoks üks olulisemaid võlakirja väärtuse hindamise kriteeriumeid. See võimaldab investoril otsustada võlakirjade investeerimisväärtuse üle, võrreldes seda teiste rahapaigutusvõimalustega (nt pangahoiustega), mille tulusus on fikseeritud. Kui investor ostab võlakirja hinnaga, mis jääb alla lunastamisväärtuse, saab ta tulu peale intressitulu ka ostu- ja lunastamishinna vahest. Võrdsetel tingimustel on seetõttu odavamalt ostetud võlakiri tulusam.
Finantsturgude funktsioonid
Finantsturu peamised funktsioonid on:
Chiba
thumb Chiba (jaapani 千葉, haldusüksusena 千葉市 -shi) on linn Jaapanis, Chiba prefektuuri keskus. thumb|Chiba asend Chiba prefektuuris Asub Tōkyō lahe kaldal, 34 km Tōkyōst kagus.
Finantsturg
Finantsturgude jaotus
Finantsturge võib jaotada mitmeti: instrumentide tähtaegade, elutsükli ja liikide järgi.
Chiba
Linn moodustati 1921. aastal. Jaguneb halduslikult 6 linnaosaks (ku).
Finantsturg
Finantsturgude jaotus
Instrumentide tähtaegade järgi:
Chiba
Chiba on tähtis sadamalinn, tööstuskeskus ja raudteede sõlmpunkt.
Finantsturg
Finantsturgude jaotus
Instrumendi elutsükli järgi:
Chiba
Elanike arv oli 925 900 (2006).
Finantsturg
Finantsturgude jaotus
Instrumentide liikide järgi:
Chiba
Chibas toimub William Gibsoni romaani "Neuromant" ja selle põhjal valminud videomängu tegevus.
Finantsturg
Finantsturul osalejad
Finantsturul on hulk osalejaid:
Chiba
Vaata ka
pisi| [[Kōban Chiba-eki ees ]]
Finantsturg
Eesti finantsturg
Finantsinspektsiooni juhatuse esimees Kilvar Kessler andis 3. mail 2016. aastal Riigikogus peetud ettekandes saadikutele ülevaate inspektsiooni 2015. aasta tegevustest ning Eesti finantsturu hetkeolukorrast. Kessleri sõnul oli Eesti finantssektori seis 2015. aastal hea. Võis märgata suurenenud soovi siseneda Eesti reguleeritud finantsturule kas tegevusloa taotlemise, ettevõtte või olulise osaluse omandamisega. Mõned finantsvahendajad muutsid Eesti turul tegutsemise strateegiat. Krediidiasutuste antud laenude maht kasvas ja laenuportfelli kvaliteet püsis heal tasemel ning hoiuste maht suurenes. Investeerimisfondid kasvasid peamiselt kohustuslike pensionifondide kasvu tulemusena. Kindlustussektori näitajad olid samuti üldiselt head.
Ärilehe majandustoimetuse reporter Romet Kreek on öelnud: "Juba sajandeid on finantsturud aidanud lahendada inimeste ja ettevõte probleeme. Ühtedel on raha üle ja neil on vaja seda paigutada kas turvaliselt, et raha säiliks või riskantsemalt, et teenida juurde. Teistel on raha puudu ja nad püüavad seda kaasata. Finantsturud ongi kohaks, kus raha vajavad ja pakkujad vahendajate abil kohtuvad."
Jim Byrnes
pisi|Jim Byrnes (2010) Jim Byrnes (kodanikunimi James Thomas Kevin Byrnes; sündinud 22. septembril 1948 Saint Louises Missouri osariigis) on Kanadas elav USA bluusimuusik ja näitleja.
1972. aastal üritas ta seisma jäänud veokit kiirteele lükata. Talle sõitis auto tagant otsa, mille tagajärjel ta kaotas mõlemad jalad põlvest saati.
Näitlejana on ta tuntud eelkõige Dan 'Lifeguard' Burroughsi kehastaja USA draamasarjas "Wiseguy" (1987–1999) ja vaatleja Joe Dawsoni osatäitjana põnevussarjas "Surematu" (1993–1998)
Muusikukarjäär
Byrnes alustas klaveriõpinguid viieaastaselt, kolmeteistaastaselt mängis ta juba bluuskitarri ja laulis. 1982. aastal moodustas ta bluusiansambli The Jim Byrnes Band ning hakkas sellega esinema üle terve Kanada.
Näitlejakarjäär
Byrnes on õppinud näitlemist Bostoni ülikoolis ja Saint Louise ülikoolis. Oma läbilöögi USA televisioonis saavutas ta aastal 1987, mängides bändi solisti ja esitades enda kirjutatud laulu minisarjas "Hands of a Stranger". Seejärel osales ta kuni 1990. aastani telesarjas "Wiseguy", kehastades Dan 'Lifeguard' Burroughsit. Hiljem osales ta seriaalis "Neon Rider" ja luges dublaaži animasarjas "The Adventures of Sonic the Hedgehog".
Aastal 1993 sai ta vaatleja Joe Dawsoni osa populaarses Kanada-Prantsusmaa koostöös valminud telesarjas "Surematu" ("Highlander"), keda ta kehastas sarja lõppemiseni aastal 1998. Joe Dawsoni rolli kehastas ta ka sarja spin-off 'i "Surematu: The Raven" ("Surematu Amanda") kahes osas. Lisaks osales ta ka seriaalile järgnenud mängufilmides "Surematu: Lõppmäng" (2000) ja "Surematu: Allikas" (2007).
Pailĭn
Pailĭn on linn Kambodžas Tai piiri lähedal.
Septembris 2007 vahistasid genotsiiditribunali ametnikud Pailĭnis Punaste Khmeeride endise juhi, Kampuchea Kommunistliku Partei peasekretäri endise asetäitja Nuon Chea.
Tavid Kiljako
Tavid Kiljako (eesnimi ka David; 14/27. mai 1906 Lääniste, Ahja vald, Tartumaa – 2. juuni 1991 Tallinn) oli Eesti sõjaväe (kapten) ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (polkovnik).
Isiklikku
Tema tütar on geograaf Elve Ojavere.
Magnetlint
pisi|7-tollise läbimõõduga rull ¼-tolli laia tavakasutajale helisalvestuseks mõeldud magnetlindiga, kasutusel ajavahemikus 1950–1970 Magnetlint on magnetiliseks salvestuseks mõeldud andmekandja, mis koosneb üliõhukesest (mõnemikromeetrilisest või isegi õhemast) suure hüstereesiga magnetmaterjalist töökihist, mis on kantud pikale, kitsale ja õhukesele plastribale ehk lindile.
Ajaloost
Esimesed praktilist kasutust leidnud magnetlindid olid metallist, kas magnetilisest materjalist või mittemagnetilisest materjalist, millele oli kantud magnetmaterjalist töökiht. Sellised magnetlindid leidsid kasutamist kuni 1930ndateni.
Üleminek magnetlindile oli traatsalvestuse (inglise keeles wire recording) edasiarendamise loogiline tulemus. Kuigi sellised lindid olid küllaltki õhukesed (50 μm suurusjärgus) ja kitsad (3 mm suurusjärgus), olid nad siiski jäigad (paindumatud) ja niisugustena ohtlikud, nii et nende kasutajad on neid võrrelnud žiletiteradega. Andmesalvestuses kasutati metall-linte siiski veel ka 1950ndate alguses.
Mittemetalsel alusel magnetlindi, mis sobis kasutamiseks heli salvestamisel, leiutas Fritz Pfleumer 1928. aastal Saksamaal. Pfleumer kasutas raud(III)oksiidi (Fe2O3) pulbrist töökihti, mis kanti paberilindile koos sideainega (liimiga).
Magnetilise helisalvestuse seadmeid arendas edasi Saksa elektroonikafirma AEG, mis tootis helisalvestusseadmeid, ja magnetlinti arendas edasi firma BASF, mis seni tootis ka filmilinti. Nemad võtsid kasutusele diatsetaataluse ja hiljem triatsetaataluse.
Töötati välja magnetlindile heli salvestavad ning sealt taasesitavad seadmed, mida nimetatakse magnetofonideks. Selle juures põhineti kogemustel, mis oli saadud metall-lindi kasutamise alal.
Pärast teist maailmasõda töötati välja ka videosignaali salvestamise ja taasesitamise seadmed ehk videomagnetofonid.
Magnetlindi kasutuselevõtt 1930-ndatel tõi kaasa suuri muudatusi raadioringhäälingu saadete tegijate töösse. Paar aastakümmet hiljem toimus videomagnetofoni kasutuselevõtmisel analoogiline muutus ka televisioonis. Kui enne magnetlindile salvestamise kasutuselevõtmist olid peaaegu kõik raadiosaated otse-eetris, siis nüüd oli võimalik saate lõike eelnevalt salvestada ja neid saate jaoks sobivalt üheks lindiks kokku monteerida. Erinevalt grammofonist on magnetlindile võimalik salvestada ka mitmes etapis ja vajaduse või soovi korral eelnev salvestis ka uuesti üle salvestada.
Magnetlint võeti kasutusele ka arvutustehnikas digitaalsete andmete salvestamiseks. Vastavat seadet nimetatakse magnetlintsalvestiks või lintmälu(seadme)ks, tehnilise ühikuna ka lindiajamiks. Magnetlindi kasutuselevõtmine tõi ka siin kaasa olulisi muutusi, kuna võimaldas andmeid salvestada ja pikaks ajaks hoiustada seninägematus mahus, võrreldes seni kasutusel olnud perfolindi ja perfokaartidega. Lisaks oli lihtne nendele andmetele hiljem uuesti juurde pääseda. Siinkohal tasub ära märkida ka magnetlintsalvestis toimuva andmekäsitluse protsessi mõningat sarnasust idealiseeritud Mealy ja/või Moore'i masinas (loogilises automaadis) toimuvaga.
Peamiselt pärast teist maailmasõda võeti põhimiku materjalina kasutusele polüester, mis võimaldas valmistada väga vastupidavaid (arvutustehnika lindiseadmetes kasutamiseks) ja ka väga õhukesi (kuni mõne mikromeetri paksuseid) linte.
Nüüdseks on kasutusele võetud muidki andmesalvestustehnoloogiaid, sealhulgas selliseid, mis oma olemuse poolest on samuti magnetilised. Paljude kasutuste puhul on need magnetlindi välja tõrjunud. Sellest hoolimata tööd magnetlindi täiustamise alal jätkuvad ja magnetlint on endiselt laialt kasutusel suuremahuliste andmete pikaajaliseks arhiveerimiseks.
Kasutamise põhimõte
Signaal salvestatakse tavaliselt suhteliselt ühtlase kiirusega liikuva magnetlindi magnetilisele töökihile salvestuspea abil, mis kujutab endast erilise konstruktsiooniga elektromagnetit. Salvestusradade laius on sõltuvalt rakendustest olnud alates 6 mm-st (tavalise helilindi laius) kuni mõne kümnendiku millimeetrini. Kitsamaks ei võimalda minna lindi mõningane külgsuunaline liikumine.
Signaali võidakse salvestada lindile kas otse impulsside kujul (digitaalinfo, mõõteandmed) või keerukamaid signaalitehnilisi võtteid kasutades (salvestatava kandevsignaali moduleerimise teel). Analooghelisalvestuse korral kasutatakse ebalineaarmoonutuste vähendamiseks lindi täiendavat eelmagneetimist (biasing).
Taasesituseks kasutatakse taasesituspead, mille südamik on tööpilu või muu kujuga tööosa lähedases osas puutes lindi töökihiga. Lint liigub taasesitamisel reeglina taasesituspea eest mööda sama kiirusega kui salvestamisel. Lindi töökihi jääkmagnetväli magneedib taasesituspea südamikku ning selle peale mähitud mähises indutseerub esialgselt salvestatud signaalile vastav nõrk millivoldilises suurusjärgus elektrisignaal.
Magnetlindile tehtud salvestise kustutamiseks võidakse vajaduse korral kasutada eraldi kustutuspead. Kogu infokandja (lindirulli, kasseti) kustutamiseks saab kasutada demagneetimispooli.
Põhiomadused
Magnetsalvestis on kaua säiliv ja paljukordselt kasutatav, sest taasesitusel lindi magneetumus praktiliselt ei vähene. Taasesitusel taasesituspeas genereeritava signaali energia saadakse lindi liikumise mehaanilise energia arvel.
Andmete salvestuse tihedus on suures osas määratud salvestatava magneeditud lõigu minimaalse pikkusega. Põhimõtteliseks piiriks siin on lindi magnetkihi materjali terade suurus. Kuna see on mikromeetri suurusjärgus, siis lühim ümbermagneeditav ala on samuti mikromeetri suurusjärgus. Sellega on seotud ka salvestus- ja/või lugemispeade tööosa mõõtmed (tööpilu laius).
Teiseks andmete salvestustihedust piiravaks asjaoluks on see, et salvestusrada ei saa olla väga kitsas, sest lindi liikumisel esineb alati ka selle mõningat külgliikumist. Praktiliselt on piirdutud mõne kümnendiku millimeetri laiuste radadega (mis on mitu suurusjärku halvem kui magnetilistel kõvaketastel).
Kolmandaks salvestise mahtu määravaks asjaoluks on lindi paksus. Jõutud on mõnemikromeetrilise lindipaksuseni. Kuna magnetilise töökihi paksus moodustab umbes 1/5 lindi kogupaksusest, siis töökihi paksus on nii õhukestel lintidel juba väiksem kui mikromeeter (umbes 1000 molekuli paksune). Kuigi see on veel kaugel üliõhukestest kiledest, hakkab siin juba tekkima probleeme, mida paksemate magnetmaterjalist kihtide puhul veel ei esine.
Õhukeste lintide puhul võib probleemiks saada lindi venivus, mis suuremate jõudude rakendamisel tekitab jääva lindi deformatsiooni. Jäikade atsetaatpõhimike puhul polnud see eriline probleem, küll aga kerkis see esile õhemate polüesterpõhimike puhul.
Magnetlindile tehtud salvestise kvaliteet paljukordsel taasesitamisel siiski halveneb, aga seda peamiselt lindi töökihi kulumise tõttu. Aja jooksul võib magnetlint muutuda kasutuskõlbmatuks ka selle tõttu, et niiskuse imendumine sideainesse viib magnetiseeruva kihi eraldumiseni plastlindi küljest. Analoogilise kahjustuse võivad tekitada suure ulatusega või paljukordsed temperatuuri kõikumised, tugev valgus ning muud füüsikalised ja keemilised mõjutused.
Helisalvestuseks mõeldud lindid lahtistel südamikel ja poolidel
Helisalvestuse jaoks mõeldud di- või triatsetaatpõhimikuga lindi kogupaksus oli algselt 55 μm ja pikkus poolitud rullis oli üldjuhul 1000 m. Tavaliselt on kasutusel 1/4 tolli (6,35 mm, NSV Liidus ka 6,25 mm) laiune lint, aga paljurealiseks salvestuseks on kasutatud ka 1/2 tolli (12,7 mm), 1 tolli (25,4 mm) ja 2 tolli (51 mm) laiuseid linte.
Professionaalses stuudiotehnikas kasutati magnetlinti põhiliselt lindikiirustel 76,2 ja 38,1 cm/s, mille puhul need andsid vastavalt 22 ja 44 minuti pikkuse salvestusaja.
Laiatarbekasutuse jaoks keriti magnetlint poolidele, mille läbimõõdud olid ligikaudu 25, 22,5, 17,5, 15, 12,5, 10 ja 7,5 cm, mis mahutasid vastavalt 700, 500, 360, 250, 180, 100 ja 50 m linti paksusega 55 μm. Tollimõõtu kasutatavates maades olid mõõtmed ja lindipikkused toodutest mõnevõrra erinevad, näiteks 3¾ tolli 10 cm asemel. Poolide nimetamiseks kasutati täissentimeetrite peale ümardatud mõõtude rida 25, 22, 28, 15, 13, 10 ja 7,5. Lindikiirusel 19,05 cm/s on ühele rajale mahtuva salvestise kestus nendel vastavalt 60, 45, 30, 22, 16, 9 ja 4,5 minutit.
Kauamängiva lindi puhul on ühe salvestusraja kestus nendel poolidel vastavalt 90, 67, 45, 33, 24, 13,5 ja 6,75 minutit. Kuna neid õhemaid linte kasutati peamiselt aeglasema 9,53 cm/s lindikiiruse juures, siis sel puhul on ühe raja salvestusajaks vastavalt 180, 134, 90, 66, 48, 27 ja 13,5 minutit, double play lindi korral vastavalt 240, 180, 120, 88, 64, 36 ja 18 minutit.
Kassettides kasutatavad lindid
Kompaktkassettides kasutatakse 3,81 mm laiust linti. Mõnedes esimestes kompaktkassettides (CC-46) kasutati kahekordse salvestuse kestusega 27 μm paksust linti, kuid üldiselt kasutati kassettides veelgi õhemaid linte (18, 12 ja 9 μm), mis andsid pikema salvestuse aja ühel rajal (vastavalt 30, 45 ja 60 minutit kassettide CC-60, CC-90 ja CC-120 puhul).
Kõige õhem lint kogupaksusega 6 μm on kasutusel mikro- ja nanokassettides.
Lindi valmistamine
Algselt laia kangana valmistatavast lindimaterjalist lõigatakse lahti lindid, mille laius on tavaliselt lahtistel poolidel kasutatavatel lintidel 6,35 mm (ehk 1/4 tolli), endises Nõukogude Liidus oli ka 6,25 mm. Enamuses kassettides kasutatavatel lintidel on aga laius 3,81 mm. Aga kasutusel on ka laiemad lindid (12,7 mm, 25,4 mm, 51 mm ja veelgi laiemad). Nende kasutusalaks on olnud paljukanaliline (paljurajaline) helisalvestus, videosalvestus ja andmesalvestus.
Lõplik viimistlus teostatakse õigesse laiusesse välja lõigatud lindile.
Magnetlindi töökiht
Magnetlindi töökihi paksus on tavaliselt umbes 1/5 lindi kogupaksusest. Töökihi magnetilisi omadusi iseloomustatakse üldiselt jääkmagneetumuse suurusega. Selles osas erinevad orienteeritud raudoksiidiosakestest töökihiga lindid varasematest raudoksiidiosakestega lintidest umbes kaks korda, koobaltferriidist töökihiga lindid nendest veel umbes kaks korda, ja suure koeritsitiivjõuga (laia magnetilise hüstereesi silmusega) materjalidest (nagu seda on CrO2 ja puhas metall, st. mitte oksiid) töökihiga lindid veel umbes kaks korda. Seega võib erinevate lintide jääkmagneetuvus erineda peaaegu kümnendsuurusjärgu võrra.
Karakteristliku sageduse väärtus on erinevate linditüüpide jaoks normeeritud. Lahtise poolidel kasutatava lindi puhul on karakteristlik sagedus madalamatel lindikiirustel olnud reeglina normeeritud kuskil 1...2 kHz ringis, varasel perioodil (1950-ndatel) ka alla 1 kHz. Praegusel ajal on lindi karakteristlikud sagedused tavaliste lindi magnetkihi materjalide (koobaltferriit jms.) puhul kiirustel 19,05, 9,53 ja 4,76 vastavalt 3,2, 1,8 ja 1 kHz. Kassettmagnetofonide lintidel on see kiirusel 4,76 cm/s tavalise lindi korral väga pikka aega olnud 1,3 kHz, CrO2 ja metallosakestega lindi korral aga 2,3 kHz.
Suurtel lindikiirustel on karakteristlik sagedus kiirusega ligilähedaselt proportsionaalselt kõrgem. Kuid professionaalses stuudiotehnikas on kiiruste 38,1 ja 76,2 cm/s osas kokku lepitud sama karakteristliku sageduse 4,6 kHz (ajakonstandi 35 μs) kasutamises.
Langus lindi jääkmagneetumuse sageduskarakteristikus põhjustab signaali-müra suhte halvenemist ehk siis sahina taseme kasvu, mis on teatavasti suurimaks probleemiks madalatel lindikiirustel. Kui inimkõrva suurima tundlikkuse sagedustel 4 kHz ümbruses pole stuudiokiirustel langus veel õieti alanudki, siis kassettmagnetofonis on see juba 3 korda (ehk 12 dB). Arvesse tulevad veel muud taasesitusel mõjuvad tegurid (salvestusraja laius jt).
Ajaloost
pisi|[[Magnetlindid atsetaat- ja polüesterpõhimikul]] Magnetlint oligi selle leiutaja Fritz Pfleumeri poolt 1928. aastal algselt mõeldud helisalvestuseks. Kuna ta kasutas alusena paberlinti, millele oli kantud raud(III)oksiidi (Fe2O3) pulbrist töökiht, siis sai paberlindi haprus esialgu selle praktilist kasutamist piiravaks asjaoluks. Magnetlinti edasi arendades võtsid helisalvestusseadmeid tootnud Saksa elektroonikafirma AEG ja koostöös filmilinti tootnud firmaga BASF kasutusele tugevama diatsetaataluse, ja hiljem ohutuma triatsetaataluse.
Oluliseks edasiminekuks oli ümmarguse magnetahelaga õhukese tööpiluga lugemis- ja kirjutuspea väljatöötamine AEG heaks töötanud Eduard Schulleri poolt 1933. aastal. Seni olid kasutusel olnud ühest peenest sirgest traadist tööosaga nn nõelpead, mis kippusid linti lõhkuma.
1940. aastal tehti analooghelisalvestuse jaoks väga tähtis avastus: võeti kasutusele vahelduvvoolu eelmagneetimine (inglise keeles AC bias). See parandas salvestatud helisignaali tõepärasust oluliselt, suurendades andmekandja efektiivset lineaarsust (inglise keeles effective linearity) praktiliselt suurusjärgu võrra ja vähendas müra (lindisahina või kahina) taset samuti umbes suurusjärgu võrra. Kaasnenud kõrgemate helisageduste nõrgenemine oli kompenseeritav sagedusliku korrektsiooni kasutamise ja lindikiiruse mõningase suurendamise teel. Kokkuvõttes oli tulemuseks helisalvestuse tase, mis vastas oma aja helindamise kõrgkvaliteedi (Hi-Fi) nõuetele.
Magnetmaterjali osas toimus üleminek nõeljate osakestega Fe3O4 kasutamisele, millega saavutati tugevam signaal ja lindi sagedusomaduste paranemine.
Lindi aluseks hakati kasutama polüestrit, mis võimaldas teha ka õhemaid linte.
Poliitiliste pingete suurenemise ja II maailmasõja alguse tõttu hoiti tehnilisi saavutusi enamjaolt saladuskatte all. Kuigi liitlasväed olid vastaste raadiosidet pealt kuulates teada saanud, et nad on kasutusele võtnud uut tüüpi salvestustehnoloogia, selgus uue tehnoloogia olemus liitlastele alles sõja lõpu poole, kui neil õnnestus vastupealetungil Saksa salvestusseadmeid enda valdusse saada. Pärast sõja lõppu võtsid ameeriklased uue salvestustehnoloogia kasutusele, andes sellele ka kaubanduslikult mõtteka formaadi. Sellest ajast alates on välja töötatud suur valik salvestusseadmeid ja erinevaid salvestusformaate.
Kõige olulisemateks nendest jäid pooleks sajandiks esialgne lahtistel poolidel helilint (ingl: reel-to-reel tape) ja sellest vaid mehaanilise teostuse mõttes erinev helikassett (Compact Cassette tape ehk CC-tape). Nende kõrval olid kasutusel ka mõned teised, peamiselt suletud lindisilmusega ja ühe lindipooliga lahendused (näiteks PlayTape).
pisi|[[Helikassett (Compact Cassette)]] Alates turuletulekust 1964. aastal leidsid kompaktkassetid kümmekonna aastaga väga laialdast kasutamist ja 1980. aastate lõpuks olid nad saavutanud helisalvestuses ülekaalu teiste salvestusviiside, k.a heliplaatide ees. Sel perioodil jõuti kassettides kasutatava lindi omaduste pideva täiustamisega niikaugele, et lindikiirusel 4,76 cm/s oli salvestatav sagedusala võrreldav professionaalses stuudiotehnikas kasutatavate seadmete sagedusalaga, kuigi põhiajakonstandi osas jäädi kordades alla. Puhtfüüsikalistel põhjustel jäi salvestuse dünaamiline diapasoon siiski väiksemaks, kuigi müra (sahina) summutamiseks võeti kasutusele mürasummutamise süsteemid (DNF ja Dolby-B DNR). Probleemseks jäi ka mittelineaarmoonutuste ja sellega seotud intermodulatsioonmoonutuste tase, seda eriti tugevate kõrgema sagedusega helide osas. Töötati välja süsteemid nendest probleemidest ülesaamiseks (Dolby-C), kuid nende kasutamine piirdus peamiselt vaid kõrge kvaliteediga statsionaarsete seadmetega.
Kui aastatuhande vahetusel algas üleminek digitaalsele helisalvestusele, siis hakkasid kassetid oma turupositsiooni kaotama, seda eriti seoses kompresseeritud digitaalsete helifailide (MP3 jm) kasutuselevõtmisega. Samal ajal kasvasid arvutite magnetiliste kõvaketaste mahud terabaitide suurusjärku (tänu edusammudele digitaalse info magnetsalvestuse alal).
Analooghelisalvestuse teatud eelised digitaalse helisalvestuse ees, eriti aga selle tihendatud vormide ees, annavad audiofiilidele põhjust kasutada eelistatult just seda salvestusviis (nagu ka analoogsalvestusega heliplaati ehk vinüülplaati). Kuigi heliplaati hinnatakse subjektiivselt veelgi paremaks helikandjaks, on tegelikult sinna salvestatav heli reeglina enne olnud magnetlindile salvestatud ega saa seetõttu kuidagi olla parem sellest magnetsalvestusest (välja arvatud need väga harvad juhtumid, kui salvestis on tõesti tehtud salvestusena otse plaadile).
Salvestamine eelmagneetimisega
Vahelduvvooluga eelmagneetimise (AC biasing) korral muutub kogu salvestuse ajal lindi töökihis toimuv protsess oluliselt. Nimelt antakse siis helipea mähisesse tugev ultrahelisageduslik eelmagneetimisvool, mis magneedib vahelduvalt pea südamikku, tekitades sellega tööpilu või muu kujuga tööosa ees peaga puutes oleva lindi väga õhukeses (mikromeetrilise paksusega) töökihis reeglina piki linti suunatud vahelduva magneetumise. Töökihi magnetmaterjali tugeva hüstereesi ja materjali osakeste suunatuse tõttu on see pikisuunaline magneetuvus tugev, kuid keskmiselt nullise väärtusega, sest ainult eelmagneetimisvoolu olemasolu korral salvestuspeas teineteisele järgnevad, kuid vastassuunaliselt magneeditud lõigud kompenseerivad üksteise väljasid. Sealjuures hüstereesinähtus ei tekita muid kõrvalnähte kui jääkmagneetumuse poollainete üliväike ruumiline nihe lindil pikisuunas.
Kuid samasse salvestuspeasse antakse samaaegselt eelmagneetimisvooluga ka salvestatava analoogsignaali vool, mis on eelmagneetimisvoolust siiski oluliselt (kordades) väiksem. Nende kahe voolu summaarse toime tulemusena osutuvad eelmagneetimisvoolu poolt lindi magnetkihis eri poolperioodidel vastassuunas magneeditud ülilühikesed lõigud helisignaali poolt moduleerituks. See modulatsioon avaldub peamiselt nende lõikude pikkuses – mõlema voolu samasuunalise (liituva) toime korral selles suunas magneeditud lõigud pikenevad, vastassuunalise toime korral lõigud aga lühenevad (seega siis laiusmodulatsioon). Selle tulemusena tekib kõrvalekalle keskmiselt nullväärtusega pikisuunalisest jääkmagneetumusest (mis tekiks ainult eelmagneetimisvoolu olemasolu korral), sest teineteisele järgnevad eelmagneetimisvoolu eri poolperioodidel vastassuunaliselt magneeditud lõigud ei kompenseeri üksteise välju enam täpselt. Nii tekib helisagedusliku signaaliga proportsionaalne pikisuunaline keskmine (keskmistatud) magneetumus, mis on taasesitamisel ära kasutatava lindivälise jääkmagnetvälja allikaks.