cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wellington Phoenix FC
Klubi on asutatud 2007. aasta märtsis. Hooajal 2007–08 hakkas Wellington Phoenix mängima A-League'is. Eelnevalt oli Austraalia kõrgliigas mänginud New Zealand Knights, mis lõpetas tegevuse 2007. aasta jaanuaris.
Wellington Phoenix on üks vähestest klubidest maailmas, mis tegutseb teise konföderatsiooni kuuluva riigi jalgpalliliigas (Uus-Meremaa kuulub Okeaania Jalgpallikonföderatsiooni, Austraalia Aasia Jalgpalli Konföderatsiooni).
Parimaks kohaks on Wellington Phoenixil Austraalia kõrgliigas kolm, mis saavutati hooajal 2019–20. A-League'i finaalmängudele on jõutud kuuel korral.
Klubi kodustaadion on Westpac Stadium, mis mahutab 34 500 pealtvaatajat.
Praegune koosseis
''Seisuga 10. november 2020''
Aisne'i departemangu haldusüksuste loend
Aisne departemangu haldusüksuste loetelu toob ära Aisne'i departemangu haldusüksused. Loetelus on toodud alldepartemangud, kantonid ja vallad vastavalt nende kuuluvusele. Vallad Laon, Saint-Quentin ja Soissons on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast.
Château-Thierry
(Omois et Tardenois)
Saint-Quentin
(Vermandois)
Soissons
(Soissonais)
Vervins
(Thiérache)
Alpina
Alpina Burkard Bovensiepen GmbH & Co. KG on Saksamaal Buchloes asuv autotootja, mis arendab ja müüb BMW sõiduautode võimsamaks ehitatud versioone.
Alpina teeb tihedalt koostööd BMW-ga ja nende tootmisprotsessid on integreeritud BMW tootmisliinidesse, seega on Saksa transpordiminsteerium tunnustanud Alpinat kui autotootja erinevalt teistest tootjatest, kes on järelturu tuuninguettevõtted. Näiteks on Alpina B7 toodetud samal konveieril nagu BMW 7. seeria. B7 kahe turbolaaduriga 4,4-liitrine V8 on käsitsi toodetud Alpina Buchloe tehases, pärast lähetamist BMW-le saadetakse kokkupandud sõiduk Alpinale tagasi lõppviimistluseks.
10. märtsil 2022 teatab BMW Grupp Alpina omandamisest ja ettevõtete koostöö jätkub praeguses vormis kuni 2025. aasta lõpuni ning edaspidi saab Alpina BMW Grupi osaks.
Ajalugu
pisi|vasakul|BMW Alpina 3.0 CSL (1974), juht [[Helmut Koinigg|250x250px]] Alpina alguseks on märgitud 1962, kui Burkard Bovensiepen arendas kahe Weber karburaatoriga BMW 1500. Karburaator sai väga head vastukaja autoalases ajakirjanduses ning BMW ka müügijuhi Paul G. Hahnemann poolt. Alates 1964 on Alpina toodetel BMW poolt sertifitseeritud kvaliteet ning autodele jääb kehtima tehase garantii.
ALPINA Burkard Bovensiepen KG asutati 1. jaanuaril 1965 Baieri liidumaal Kaufbeurenis. Siis töötas seal 8 inimest.
Kuigi Alpina alustas kirjutusmasinate tootmisega, lõpetas algne Alpina oma tegevuse 1960ndatel, kui nad püüdsid siseneda tekstiilitööstesse. 1965 Burkard asutas BMW tuning asutuse, järgnes teda edu investeeringutega aktsiaturul. Ta alustas tuuning ettevõtet Alpina kirjutusmasinate tehase kõrval. Ettevõte töötas uute karburaatoritega ja uuendatud silindripeadega. Alates 1970 töötas tehases juba 70 töötajat ning tehas asus juba Buchloes.
Brändi eristamine
Alates 1983 on Alpina on tunnustatud Saksa transpordiminsteeriumi poolt autotootjana, seega on Alpina ehitatud auto kaubamärk kaitstud ja registreeritud BMW Alpina asemel, kuigi Alpinat saab osta ja hooldada vaid valitud BMW edasimüügiettevõtetes ja ka juhul, kui on olemas garantii.
Alpina sõidukite eripära on 20 kodaraga valuveljed, patenteeritud "Alpina Blue" või "Aplina Green" metallvärv, lisaks kallid sisekujundusmaterjalid. Tavaliselt kasutatakse ka sinist ja rohelist mustrit auto sisemuses, nagu näiteks nahast õmblused ja polsterdamiseks kasutatud erinevatel kangastel. pisi|250x250px|Alpina kirjad vanematel autodel Vanemate Alpina autode kaubamärk on ka õhukesed, kulla või hõbedaga tehtud maalingud auto külgedel. Auto salongis olev seerianumbriga metallplaat tõestab auto autentsust.
Võrreldes BMW siseturul tegutseva tütarettevõtte BMW M mootoritega on Alpinal põhirõhk luksusel, suuremale pöördemomendile ning on kasutusel automaatkast manuaali või poolautomaatse asemel. Näiteks BMW E60 5-seeria B5 pakub teistsugust jõudlust ja kuidas seda saavutada. Alpina B5 kasutab ülelaaduriga 4.4L V8 mootorit erinevalt BMW M5 omast, millel on looduslikult vabalthingav revolutsiooniline 5.0L V10 mootor ning ühe kaunima häälega M5 ajaloos. Samas toodab Alpina B5 (368KW / 500HP / 700NM) sarnast jõudu nagu M5 (373KW / 507HP / 520NM), aga märkimisväärselt rohkem väänet madalatel pööretel.
Tootmises
alt=Grey estate|pisi|Alpina D3 BiTurbo Touring alt=Grey estate|pisi|Alpina B5 BiTurbo Touring alt=Blue SUV|pisi|Alpina XD4
Alpina B6 Gran Coupé
pisi|Alpina B6 Gran Coupé Tokyo Motor Show 2015 2014. aastal tuli müügile suure jõudlusega Alpina B6 Gran Coupé xDrive. See mudel on loodud Alpinalt ja põhineb mudelil 650i.BMW müüb seda mudelit ainult Ameerika Ühendriikides ja Kanadas (kuid Alpina pakub seda ka teistes riikides iseseisvalt). Alpina B6 Gran Coupé jagab Alpina B5 BiTurbo ja B6 BiTurbo kupeega samat 540 hj, 730 Nm 4,4-liitrist twin turbo V8, mida ei müüda Põhja-Ameerikas. Vastavalt spetsifikatsioonile sisaldab luksuslikku sisustust, 20-tollised Alpina kergmetallvelgi, aerodünaamilised elemente ja eksklusiivseid värve. Alpina B6 võib minna 0–100 km/h-ni ainult 3,9 sekundiga ja selle tippkiirus on 318 km/h.
Alpina B7
Alpina B7 on üks kahest USAs pakutavast Alpina autost, millest teine on Alpina B6. B7 toodetakse Saksamaal Dingolfingis sama konveieri ja BMW 7-seeria seeriaga.
BMW on andnud lubade Alpinal toota oma lipulaeva 7-seeria suure jõudlusega versiooni, kuid ei soovinud, et see oleks BMW M versioon (mis oleks praeguse nime all "BMW M7"). Samuti on tehtud ettepanek, et M7 turg ei ole turule, mis oleks esile toonud BMW M kaubamärgi suure võimsusega mootoriga ja kahe siduriga automatiseeritud käsikäigukastiga ning enamik kliente, kes soovisid seitsmenda seeria jõudlusvarianti, oleksid valinud V12-mootoriga BMW 760Li. [7]
Konkurendid on Mercedes-Benz S63 AMG ja Audi S8.
Saulėtekis
pisi| pisi|
Saulėtekis on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kirdeosas Antakalnise valla territooriumil. Saulėtekis piirneb lõunas Mileišiškėsega, läänes Antakalnisega, loodes Valakampiaiga, põhjas Aukštagirisega, kagus aga Pylimėliaiga.
Saulėtekise lõunapoolsem osa jääb Pavilniai regionaalparki.
Polemon (perekond)
Levila
Nad elavad Sahara-taguses Aafrikas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Polemon (genre) seisuga 13.12.2013.
Ando Keskküla
Ando Keskküla (24. märts 1950 Pöide – 29. märts 2008) oli eesti maali- ja videokunstnik.
Ta õppis Tallinna 34. 8-klassilises Koolis, lõpetas 1968. aastal Tallinna 46. Keskkooli ja 1973. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi disainerina (tööstuskunsti erialal).
Ta oli Eesti Kunstiakadeemia rektor (1995–2004) ja Eesti Kunstnike Liidu esimees (1989–1992).
Emmy Holz
Emmy Holz (ka Holts; 23. oktoober 1902 Tallinn – 4. november 1923 Santander, Kantaabria, Hispaania) oli Eesti tantsija.
Ta õppis Sessy Smironina-Sevuni ja E. Litvinova balletistuudios. Aastatel 1918–1923 tantsis ta Estonia teatris, ühtlasi oli ta üks esimesi teatri baleriine.
Gustav Terkmann
Gustav Terkmann (22. september 1850 (ukj) Nõva – 16. mai 1924) oli Eesti orelimeister.
Tema poeg oli orelimeister August Terkmann.
Patsch
Patsch on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 896 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 9,73 km². 1. jaanuaril 2016 elas seal 981 inimest. Vald paikneb 6,7 km Innsbruckist lõunas Patscherkofeli all.
pisi|tühi|Patsch
Arbos
"Arbos" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1977. aastal loodud teos. Teos on pühendatud Andres Mustonenile. Muusikateose pikkus on 3 minutit. Teose kandis esimest korda ette vanamuusikaansambel Hortus Musicus 29. oktoobril 1977 Riias.
My Number One
"My Number One" oli Eurovisiooni lauluvõistluse 2005. aasta ingliskeelne võidulaul.
"My Number One" esindas Kreekat ja seda esitas 21. mail 2005 toimunud finaalis Kiievis Ukrainas kreeka laulja Élena Paparízou. Laulu autorid on Christos Dantis ja Natalia Germanou.
Laulu "My Number One" singel
"My Number One" on Élena Paparízou esitatud laulu salvestis, mis on singlina välja antud albumitel "Protereotita: Euro Edition ja "My Number One".
"My Number One" muusikavideo
"My Number One" muusikavideot esitleti Ameerika Ühendriikides 2006.aastal. YouTube'is saab kuulata-vaadata mitmeid selle laulu muusikavideoid.
Naujoji Vilnia
pisi| Naujoji Vilnia (poola keeles Nowa Wilejka) on Vilniuse linnaosa (endine alev ja linn), mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Naujoji Vilnia piirneb kagus Didieji Karklėnaiga, edelas Strielčiukaiga, läänes Kučkuriškėsega, loodes Rokantiškėsega ja Didieji Pupojaiga, aga põhjas Mažieji Pupojaiga ja Galgiaiga.
Linnaossa jäävad Naujoji Vilnia vana ja uus kalmistu ning Pupojai (Mažieji Pupojai) kalmistu. Seal asuvad Ažuolija parkmets, Pilise parkmets ja Viktariškėse parkmets ning Gerovė ja Pilaitė pargid. Linnaosa läänepoolsem osa jääb Pavilniai regionaalparki, põhjaossa ulatub Dvarčionysi geomorfoloogiline kaitseala.
Naujoji Vilnial on oma raamatukogud, koolid, postkontor ja kultuurimaja. Seal on kaks katoliku kirikut ja õigeusu kirik. Naujoji Vilnias asuvad riiklik kohtumeditsiini instituut ja riiklik psühhiaatriahaigla. Kõrgemat haridust annab Vilniuse kolleegiumi pedagoogikafakulteet.
Linnaosa nimi on hüdronüüm ja tuleneb seda läbiva Vilnia jõe nimest, et on võimalik, et see tuleneb ka Vilniusest, mida vanasti ka Vilniaks kutsuti. Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Нововилейск. See tuleneb omakorda Vilejka nimest, mis omakorda on saanud nime Nerise valgevene keelse nimekuju Vilija järgi.
pisi|left|Alev XX sajandi alguses
Aastal 1908 rajati sinna õigeusu kirik, aastal 1911 aga katoliku kirik. Poola võimu all suleti paljud sealsed tööstusettevõtted. Aastal 1933 liideti Naujoji Vilniaga viis ümbruskonna küla: Jabłonówka, Wierzby Polskie, Poręby Górańskie, Żwirble Dolne ja Żwirble Górne. Aastal 1939 rajasid Nõukogude väed sinna sõjaväebaasi.
Aastail 1940-1941 kasutati jaama küüditamiseks; jaama juures kivil asuv auruvedur on selle sündmuse mälestuseks. Aastal 1942 õhkisid Vilniuse geto juudid linna läbiva raudtee. Aastani 1942 asus seal Nõukogude sõjavangide laager. 7. juulil 1944 sisenesid Vilniusse Nõukogude väed, samas alustas rünnakut linnale ka Armija Krajowa. Naujoji Vilniat kaitsnud Saksa vägedega peetavates lahingutes hävis suur osa sealseid maju.
12. novembril 1947 liideti Naujoji Vilnia Vilniusega, ent aastal 1950 sai sellest taas iseseisev linn. Uuesti ühendati sealsed alad Vilniusega 16. detsembril 1957.
Nõukogude perioodil rajati Naujoji Vilniasse uusi tööstusettevõtteid ja korterelamuid. Leedu taasiseseisvumise järel suurem osa sealsetest tööstusettevõtetest pankrotistus.
Muinsuskaitse all on Nõukogude sõjavangide laagri asupaik, psühhiaatriahaigla hoonetekompleks, Rokantiškėse linnuse ase, Peeter-Pauli kirik, kino Draugystė hoone, küüditamise mälestusmärk ja vendade Mozerite õmblusvabriku administratiivhoone.
Arula (perekonnanimi)
Arula on eesti perekonnanimi.
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Arula 333 inimesel: 149 mehel ja 184 naisel. Perekonnanimede levikult on Arula meeste seas 465. kohal ja naiste seas 390. kohal. Nimi on levinuim Järva maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 10,6.
Calixtus II
Calixtus II, ka Callistus II (Gui, ka Guy, Guido, prantsuse ajalookirjutuses Gui de Bourgogne; 1050 või 1060 – 13. detsember või 14. detsember 1124) oli paavst 1119–1124. Ta oli 162. paavst.
Gui sündis millalgi ajavahemikul 1050 või 1060 tänapäeval Prantsusmaale kuuluvas Quingeys, ajaloolase Mary Strolli andmetel aga Besançonis. Ta sündis Burgundia krahvi Guillaume I ja tema abikaasa Étiennette (Stephania) 13-lapselises peres viienda lapsena. Strolli järgi oli peres 11 last.
Prantsuse ajaloolase Anselme de Sainte-Marie andmetel oli Gui ema Barcelona krahvi Berenguer Ramón I tütar. Gui vend Raymond abiellus hilisema Kastiilia kuninganna Urraca I-ga, õde Clémence Flandria krahvi Robert II-ga, vend Étienne I Lotringi hertsogi Gerhard I tütre Beatrixiga, õde Gisèle Savoia krahvi Umberto II-ga, nende tütar Adèle abiellus 1115 Prantsusmaa kuninga Louis VI-ga. Õe Berthe abikaasa võis mõnedel andmetel olla Kastiilia kuningas Alfonso VI. Vend Hugues de Bourgogne sai 28. septembril 1085 Besançoni peapiiskopiks.
Gui asus poisina (pueritia) õppima Besançonis ja hakkas teenima kohalikus katedraalis. Ta sai 1088 Vienne'i peapiiskopiks. Paschalis II määras Gui legaadiks Prantsusmaal. Ta pidas Vienne'is septembris 1112 sinodi, kus taunis paavsti, kes oli Ponte Mammolo privileegiga teinud Saksa-Rooma keisrile Heinrich V-le järeleandmisi. Sinodil ekskommunitseeriti keiser ja kuulutati ilmikute investituur ketserluseks, kuid paavst ei tunnustanud sinodi otsuseid.
"Catholic Encyclopedia" järgi määras Paschalis II Gui kardinaliks, kuid kirikuloolased J. N. D. Kelly ega Salvador Miranda ei kinnita seda fakti.
Paavstiks saamine
Calixtus II oli esimene paavst, kes valiti Prantsusmaal ja Nicolaus II järel teine Burgundiast pärit paavst.
29. jaanuaril 1119 alanud ja neli päeva kestnud valimistel osales "Liber Pontificalise" järgi 6, Miranda andmetel 9 kardinali. Üheks võimalikuks kandidaadiks oli ka Cluny abt Pons de Melgueil.
Valimistel osalenud kardinalid Miranda järgi
Investituuritüli ja skisma
Calixtus II valitsemisajal jätkusid investituuritüli ja skisma. Calixtus II alustas Saksa-Rooma keisri Heinrich V-ga läbirääkimisi investituuritüli lahendamise osas. Ta saatis keisri juurde Strassburgi saadikud, kes saavutasid kokkuleppe. Paavst kavatses sõita Mouzoni, et sõlmida keisriga lepe, kuid saades teada, et keiser oli linna saabunud arvuka väega, tõmbus ta Reimsi tagasi. Calixtus II keelustas 29. oktoobril 1119 Reimsis peetud sinodil ilmikute investituuri ja ekskommunitseeris 30. oktoobril keisri.
Calixtus II saabus 3. juunil 1120 Rooma, kuid läks peatselt Lõuna-Itaaliasse, et saada viikingitelt abi võitluseks keisriga. Aprillis 1121 hõivasid paavsti toetajad vastupaavst Gregorius VIII viimase tugipunkti Sutris ja 1123 toimunud Lateraani I kirikukogul kuulutati vastupaavsti ordinatsioonid kehtetuteks. Viikingite abiga saavutas paavst kontrolli Rooma aadlike üle.
Oktoobris 1121 leidsid Saksa piiskopid Würzburgis, et Heinrich V peaks paavstiga saavutama kokkuleppe. Piiskoppide pealekäimisel saatis keiser 1122 Rooma saadikud, mispeale paavst saatis Saksamaale kardinal Lamberto Scannabecchi (hilisem paavst Honorius II) juhtimisel delegatsiooni. Osapooled sõlmisid 23. septembril 1122 Wormsis konkordaadi. Paavst kutsus märtsis 1123 Roomas kokku Lateraani oikumeenilise kirikukogu, kus Wormsi konkordaat kinnitati.
Suhted Prantsusmaaga
pisi| Calixtus II ja [[Prantsusmaa kuningas Louis VI. 14. sajand]] Calixtus II valiti paavstiks Prantsusmaal. Ta pidas 8. juunil 1119 Toulouse'is ja oktoobris 1119 Reimsis sinodid, kus sätestas kiriklike reformide läbiviimise Prantsusmaal.
Ta kohtus Reimsi sinodil Prantsusmaa kuninga Louis VI-ga.
Ta määras 1120 Étienne de Bari Metzi peapiiskopiks.
Ta määras 1120 Vienne'i peapiiskopi metropoliidiks, toetudes kirikuloolaste arvates võltsitud ürikutele. Ta kinnitas Lyoni peapiiskopi jurisdiktsiooni Sensi piiskopkonna üle.
Ta määras Angoulême Gerardi legaadiks Bretagne'i.
Ta külastas veel Angersi, Toursi, Clermont-Ferrandi, Cahorsi, Gisorsi ja Le Puyd.
Suhted Inglismaaga
Calixtus II püüdis 1119 lahendada Inglise kuninga Henry I ja tema venna Normandia hertsogi Robert Curthose'i vahelist tüli. Ta nõudis, et Henry vabastaks Roberti vanglast. Paavst kohtus 15. veebruaril 1120 Gisorsis Henry I-ga.
José Raúl Capablanca
José Raúl Capablanca y Graupera (19. november 1888 – 8. märts 1942) oli Kuuba maletaja, male maailmameister aastatel 1921–1927. Ta tuli maailmameistriks pärast matši Emanuel Laskeriga 1921. aastal, kuid 1927. aasta tiitlimatšis kaotas Aleksandr Alehhinile.
Calixtus II
Suhted Inglismaaga
Ta ordineeris vaimulik Thurstani Yorki peapiiskopiks. Henry I ei tahtnud Thurstani esmalt tunnustada, mispeale paavst ähvardas kuningat ekskommunitseerimisega.
José Raúl Capablanca
Capablanca oli üks parimaid mängijaid läbi aegade ning eelkõige tuntud mängukiiruse ja tugeva lõppmängu poolest. Oma saavutuste, meisterliku ja lihtsana tunduva mängustiili tõttu sai ta hüüdnimeks Inimesest Malemasin. Hilisem maleprogrammidele toetuv analüüs on näidanud, et tema mäng oli maailmameistrivõistlustel teiste maletajatega võrreldes kõige täpsem. Capablanca ei olnud agar malekirjanik, küll aga kommenteeris paljusid mänge.
Elulugu
pisi|left|4-aastane Capablanca oma isaga maletamas, 1892
Nooruspõlv
Capablanca sündis 19. novembril 1888 Kuubal Havannas Hispaania armee ohvitseri teise pojana. Omaenda sõnul õppis ta malekäigud selgeks 4-aastaselt, vaadates pealt isa mänge ning juhtides seejärel ta tähelepanu vigadele. Hiljem suutis ta juba oma isa võita. Kaheksa-aastaselt liitus ta Havanna maleklubiga, kuid arsti soovitusel ei mänginud ta tihti. 13-aastasena, aastal 1901 võitis ta napilt juba Kuuba malemeistrit Juan Corzot. Sellest hoolimata jäi ta järgmisel aastal Kuuba meistrivõistlustel kuue mängija hulgas neljandaks, kaotades Corzole mõlemad mängud. 1905. aastal astus Capablanca Columbia ülikooli New Yorgis. Seal liitus ta Manhattani maleklubiga ja teda tunnustati varsti kui klubi tugevaimat mängijat. Ta oli domineeriv välkmales, millest kõneleb selgelt tema 1906. aasta turniirivõit, kus ta edestas isegi Emanuel Laskerit. 1908. aastal lahkus ta ülikoolist, et ennast täielikult malele pühendada.
Karjääri algus
Capablanca võimekus välkmales tõi talle kuulsust ning 1909. aastal võttis ta ette USA simultaaniturnee, mille raames ta mängis 17 linnas 602 mängu, võites neist 96,4%. See on tunduvalt parem tulemus, kui varasemad simultaaniandjad olid samalaadsetel turneedel saavutanud. Frank Marshalli sama aasta tulemus oli 88%. Tänu neile tulemustele sponsoreeriti tema osalemist sõprusmatšis Marshalliga. Capablanca võitis Marshalli skooriga 15–8 (8 võitu, 1 kaotus, 14 viiki). Matši lõppedes väitis Capablanca, et ta pole kordagi oma elus ühtki avanguteooriat käsitlevat raamatut avanud. Pärast mitmeid edukaid esinemisi New Yorgis kutsus Marshall teda osalema ka San Sebastiáni turniiril, mis oli väga kõrgetasemeline, kuna seal osalesid kõik maailma hetke parimad mängijad, välja arvatud Emanuel Lasker. Capablanca võitis selle turniiri kuue võidu, ühe kaotuse ja seitsme viigiga, kusjuures tema kaotus Akiba Rubinsteinile osutus hiljem vastase karjääri üheks paremaks saavutuseks. Siitpeale sai Capablancast ka tõeline maailmameistrikandidaat.
Maailmameistrikandidaat
1911. aastal esitas Capablanca Emanuel Laskerile väljakutse mängida maailmameistritiitli peale. Lasker võttis pakkumise vastu, kuid esitas 17 tingimust, millest mõned olid Capablancale vastuvõetamatud, ning erimeelsuste tõttu jäi matš pidamata. 1913. aastal osales Capablanca mitmel turniiril: ta võitis New Yorgi turniiri 11 punktiga 13-st, edestades Marshalli poole punktiga, ja jäi siis oma kodulinnas Havannas Marshalli järel teiseks, saavutades 10 punkti 14-st. Järgnenud New Yorgi turniiril oli ta taas edukas, võites kõik 13 mängu. Peterburi turniir aastal 1914 oli esimene turniir, kus toimus Laskeri ja Capablanca vaheline mõõduvõtt. Nad mängisid kõigepealt viiki ning hilisemas voorus alistas Lasker Capablanca, pannes aluse oma turniirivõidule, ning Capablanca pidi leppima teise kohaga, kaotades poole punktiga.
Hiljem pakkus Capablanca välja uued maailmameistrivõistluste reeglid, mis leidsid heaksiidu Peterburi turniiril ning kinnitati lõplikult samal aastal Mannheimi kongressil. Uute reeglite kohaselt pidi valitsev maailmameister olema valmis igal aastal oma tiitlit matšiga kaitsma ja võitjaks osutub see, kes võidab vastavalt valitseva meistri eelistusele kas 6 või 8 mängu.
Maailmameister
1920. aasta jaanuaris kirjutasid Capablanca ja Lasker alla kokkuleppele pidada maailmameistrivõistlused 1921. aastal, sest Capablanca ei saanud 1920. aastal mängida. Selle viivituse tõttu tegi Lasker ettepaneku, et kui ta aasta jooksul alla annaks, saaks Capablancast automaatselt maailmameister. 27. juunil 1920 Lasker alistuski, kinkides sellega tiitli Capablancale. Matš toimus sellegipoolest 1921. aastal Havannas, kuid Lasker oli oma sõnul nüüd mitte valitsev maailmameister, vaid tiitlipretendent. Capablanca nõustus selle klausliga ning nad allkirjastasid ka sellesisulise kokkuleppe. Matš toimus 1921. aasta märtsist kuni aprillini ning pärast 14 mängu andis Lasker alla, kuna Capablancal oli juba neli võitu, kümme viiki ja mitte ühtegi kaotust. Mängueelsest kokkuleppest hoolimata arvestatakse Capablanca maailmameistriks tulekut aastast 1921, mitte 1920. Capablanca jätkas pärast tiitli võitmist turniiridel mängimist ning järgmisel, 1922. aasta Londoni turniiril saavutas ta esikoha, saades 15 punktist 13. Selle turniiri ajal pakkus Capablanca välja uued maailmameistrivõistluste reeglid, mida tuntakse ka nn Londoni reeglite nime all:
Samal aastal andis Capablanca ka ühe suure simultaani, mängides kokku 103 vastasega. Ta võitis 102 ja viigistas ühe mängu, saavutades sellega parima suuremahuliste simultaanide võiduprotsendi.
1927. aastal leppis ta Aleksandr Alehhiniga kokku maailmameistrivõistluste korraldamises. Enne seda osalesid mõlemad aga kõrgetasemelisel New Yorgi turniiril, kus Capablanca ei kaotanud ühtki mängu ning võitis ka Alehhinit.
Calixtus II
Suhted Hispaania piiskoppidega
Calixtus II määras 26. veebruaril 1120 Santiago de Compostela piiskopi metropoliidiks.
José Raúl Capablanca
Tiitli kaotus Alehhinile ja hilisem karjäär
left|pisi|Capablanca (vasakul) mängimas Botvinnikuga 1936. aasta Moskva turniiril Edasi hakkas Capablanca osalema rohkematel turniiridel. Järgmisel New Yorgi turniiril oli Capablanca taas edukas, võites kõik 13 mängu. 1928. aastast kuni 1931. aastani võitis ta kuus esikohta, kuid sellel ajavahemikul ei mänginud ta kordagi Alehhiniga. Nad kohtusid omavahel alles 1936. aastal Nottinghamis pärast seda, kui Alehhin oli oma maailmameistritiitli Max Euwele kaotanud. Headest tulemustest hoolimata hakkas Capablanca mäng alla käima: noorusest tuntud mängukiirus kadus. Pärast 1931. aasta New Yorgi turniiri tõmbus ta tõsisest malemaailmast eemale, kuid naasis maleareenile 1934.–1935. aasta Hastingsi turniiril, kus jäi neljandaks. Seejuures edestas teda isegi kolmanda koha saanud "bioloogilise ime" korda saatnud 66-aastane Lasker. 1938. aasta AVRO turniiril, kus triumfeeris Paul Keres, jäi Capablanca kaheksa maletaja hulgas koguni seitsmendaks. 1938. aasta Buenos Airese maleolümpiaadil tegi ta esimesel laual turniiri parima esituse ning üritas ka Alehhinit maailmameistrivõistlusteks mängima saada, kuid Alehhin keeldus pakkumisest ning Capablanca teatas, et kui Kuuba ja Prantsusmaa koondis peaksid üksteise vastu mängima, siis tema seal mängida ei kavatse.
Calixtus II
Suhted Hispaania piiskoppidega
Ta kinnitas 9. aprillil 1123 Segovia piiskopkonna privileegid. Ta rajas Zamora piiskopkonna.
José Raúl Capablanca
Tiitli kaotus Alehhinile ja hilisem karjäär
7. märtsil 1942 kukkus Capablanca Manhattani maleklubis kokku ning suri järgmisel hommikul haiglas. Surma põhjuseks oli kõrgest vererõhust põhjustatud ajuverejooks. Capablanca maeti 15. märtsil Havannas.
Calixtus II
Suhted Itaalia piiskoppidega
Calixtus II liitis 1119 Porto ja Santa Rufina piiskopkonnad. Ta ühendas Mileto, Tauriana ja Vibona piiskopkonnad.
Suhted Saksa piiskoppidega
Calixtus II määras legaadiks Pommerimaal Bambergi piiskopi Otto.
José Raúl Capablanca
Pärand malemaailmale
Capablanca ei asutanud ühtki malekooli, küll aga mõjutas tema stiil tugevalt Bobby Fischeri ja Anatoli Karpovi mängu. Capablanca oli ka noore Kerese lemmikmaletaja. Capablanca ei kirjutanud palju detailseid analüüse, selle asemel keskendusid tema analüüsid kriitilistele hetkedele mängudes. Tema kirjaviis oli lihtne ja üheselt mõistetav.
Calixtus II
Suhted Saksa piiskoppidega
Augsburgi piiskop Hermann tunnustas Calixtust Wormsi konkordaadi järel legitiimse paavstina.
José Raúl Capablanca
Capablanca male
Ühes 1925. aastal antud intervjuus lükkas Capablanca tagasi väite, nagu oleks male oma piirideni jõudnud, kuna head mängijad leidsid alati võimaluse mängu viigistada. Siiski kartis ta, et see võib juhtuda järgmise viiekümne aasta jooksul. See ajendas teda looma oma maleversiooni ja ta soovitas võtta kasutusele 10 × 8 ruudustiku ja pakkus välja kaks uut vigurit:
Calixtus II
Suhted Saksa piiskoppidega
Salzburgi peapiiskop Konrad taunis paavsti selle eest, et ta polnud keisrilt nõudnud piiskoppidelt nõutava vasallivande tühistamist.
José Raúl Capablanca
Capablanca male
Tähelepanuväärne on see, et peapiiskop on ainuke malend, mis suudaks vastaste kuninga ka üksi matistada: ükski tavapärane malend seda teha ei suuda. Capablanca lootis, et selline maleversioon aitab vältida tehniliste ja teoreetiliste teadmiste liigset domineerimist malemaailmas.
Calixtus II
Kiriklikud reformid
Calixtus II mõistis 1119 Reimsis peetud sinodil ja 1123 Lateraani I kirikukogul hukka ilmikute investituuri, simoonia ja konkubinaadi.
José Raúl Capablanca
Capablanca male
Capablanca ja Edward Lasker (Emanuel Laskeri vend) eksperimenteerisid nii 10 × 10 kui ka 10 × 8 malelaua ja uute viguritega. Nad eelistasid 8 × 10 ruudustikuga lauda, kuna see viis kiiremalt võitlusse. Laskeri ja Capablanca vahelised mängud kestsid tavaliselt 20–25 käiguni.
Calixtus II
Teoloogilised vaidlused
Calixtus II mõistis 1119 Toulouse'is peetud sinodil hukka Pierre de Bruys' teoloogilised vaated.
Munklus
Calixtus II tunnustas 23. detsembril 1119 tsistertslaste ordut ja 1122 ametlikult Püha Haua rüütliordut.
Koos Calixtus II-ga läks Prantsusmaalt Rooma Saint-Denis' kloostri abt Suger.
Paavst kohtus 1119 Reimsi kirikukogul munk Norbertiga ja soovitas tal rajada ordu.
Ta andis 1124 privileege Engelbergi kloostrile.
Ta nõudis 1124 Capua vürstilt Giordano II-lt, et see tagastaks Monte Cassino kloostrilt röövitud varad.
Kanoniseerimised
Calixtus II kanoniseeris 5 isikut. Ta andis Toulouse'i Saint Sernini kirikule Peetruse, Pauluse, Siimeoni ja Juuda reliikviad.
Misjon
Calixtus II määras legaadiks Pommerimaale Bambergi piiskopi Otto.
Suhted juutidega
Calixtus II avaldas 1120 bulla "Sicut judaeis", milles sätestas, et juute ei tohi minema ajada, neid tuleb ristida vaid siis, kui nad seda ise tahavad, neid ei tohi usupidustuste ajal kivide ega kaigastega loopida, samuti ei tohi juudi kalmistuid rüüstata. Ta keelas ekskommunikatsiooni ähvardusel juudi nuhtlemise, kui tribunal polnud teda süüdi mõistnud.
Uued kardinalid
Calixtus II määras 35 uut kardinali. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Lucius II ning vastupaavstid Coelestinus II ja Victor IV.
Calixtus II kultuuriloos
pisi| Calixtus II ja Sitsiilia krahv [[Ruggero II. Petrus Ebolus, "Liber ad honorem Augusti", 1196]] Calixtus II on kirjutanud kolm traktaati: "De Miraculis Sancti Jacobi Apostoli", "De obitu et Vita Sanctorum" ja "Vita Caroli Magni Imperatoris".
Nõukogude okupatsioon Lätis (1940–1941)
Nõukogude okupatsioon Lätis oli Läti ala okupeerimine NSV Liidu poolt Teise maailmasõja ajal.
Calixtus II
Calixtus II kultuuriloos
Teda on kujutatud 1196. paiku Petrus Eboluse teoses "Liber ad honorem Augusti".
Jerome Friedman
pisi|upright|Jerome Isaac Friedman Jerome Isaac Friedman (sündinud 28. märts 1930) on Ameerika Ühendriikide füüsik.
Pylimėliai
Pylimėliai lähistele jääb Plytinė kartodroom. Linnaosas on valdavalt uuselamud ja ridaelamud.
Jerome Friedman
Jerome Friedmani vanemad Selig Friedman ja Lillian Warsaw Firedman olid Venemaalt immigreerunud juudid. Tema isa, kes kolis USAsse enne Esimest maailmasõda, müüs ja parandas õmblusmasinaid.
Calixtus II
Calixtus II kultuuriloos
Coulauresi Saint-Martini kirikus on Calixtus II-t kujutav vitraaž.
Jerome Friedman
Jerome Friedman lõpetas Chicago Ülikooli 1950. aastal füüsika erialal. 1953. aastal kaitses ta magistri- ja 1956. aastal doktoriväitekirja. 1960. aastast töötas ta Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis (MIT). 1967. aastast oli ta MIT professor, 1980–1983 MIT tuumauuringute laboratooriumi direktor ja 1983–1988 MIT füüsikaosakonna juhataja.
Ta uuris koos Henry Kendalli ja Richard E. Tayloriga elektronide hajumist prootoneilt ja neutroneilt ning tõestas kvarkide olemasolu. Ta korraldas mitu neutriinoeksperimenti ning uuris elektronide ja positronide annihilatsiooni.
Calixtus II
Calixtus II kultuuriloos
Traditsiooni järgi oli Calixtus II ajal külastanud Roomat müütiline patriarh Johannes.
Jerome Friedman
1980. aastal võeti ta Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks. 1989. aastal pälvis ta Panofsky auhinna.
Pylimėliai
Pylimėliai on kujunenud samanimelise küla aladele. Aastal 1905 oli tegemist Mickūnai valda jääva asulaga, toona oli seal 70 elanikku. Tsaariajal kasutati küla kohta venekeelseid nimekujusid Пелемели ja Пилимеле. Aastal 1931 oli Pylimėliais 126 elanikku.
Jerome Friedman
1990. aastal anti talle, Henry Kendallile ja Richard E. Taylorile Nobeli füüsikaauhind.
Nõukogude okupatsioon Lätis (1940–1941)
See algas juunis 1940 Nõukogude vägede sissetungiga Lätti ja lõppes Saksa okupatsiooni algusega juulis 1941.
Calixtus II
Surm
Calixtus II suri Roomas 13. detsembril 1124, J. N. D. Kelly järgi 14. detsembril, Mary Strolli arvates aga ööl vastu 14. detsembrit. Ta maeti Lateraani basiilikasse.
Norra metskass
Päritolu
Norra metskass pärineb Skandinaaviast. Nendest on kirjutatud Norra muinasjuttudes ja mütoloogias ning lugudes on Norra metskassid võluvõimetega. Lisaks sellele uurisid nad Viikingitega maailma ning kaitsesid viljasalvi maal ja merel. Tegu on vana tõuga ja neid on Norse legendis nimetatud haldjakassideks ja Skandinaavia haldjalugudes trollkassideks. Usutavasti pärineb see tõug lühikarvalistest kassidest, keda tõid viikingid Suurbritanniast ja ka pikakarvalistest kassidest, kes olid Skandinaaviasse toodud ristisõdalaste poolt, ja kes siis omakorda paaritusid kohalike talukassidega ja kodustamata kassidega. Tõug sai Norras tunnustuse 1930. aastal ja on kassinäitustel esindatud 1938. aastast.
Norra metskassid olid müütide järgi Skandinaavia jumalate Thori ja Freya saatjad. Esimesena on neid maininud loodusteadlane K. Frins aastal 1599. Teise maailmasõja ajal see tõug peaaegu hävines ja alles 1970 .aastaks oli olukord taastatud tänu Norra fenoloogile Carl-Fredrik Nordane. Pärast seda loodi selle tõu arendamiseks ja säilitamiseks ühing. alt=Norra metskass|pisi|Norra metskass
Kirjeldus
Kuna Norra metskass on pärit külmast kliimast siis sellest tulenevalt on nad on hästi kohanenud karmide talvedega ja nad on väga vastupidavad. Parim kohastumus metskassil on kahekordne kasukas, mis hoiab looma tugeva tuule ning lume eest ja see kuivab kiiresti. Norra metskass on suur poolpika karavaga ja elegantne tõug. Kass areneb aeglaselt ja ei pruugi saada täiskasvanuks enne neljandat eluaastat. Pea on kolmnurkse kuju ja tugeva lõuajoonega. Profiil on pika ja sirge murdumatu joonega. Silmad on suured ja võivad olla vaatamata kasuka värvusele ükskõik millist värvi. Kõrvad asetsevad Norra metskassil kõrgel pealael ja nende alus on lai, mis tipu suunas teravneb. Kõrvadel on tutid ja nende seest voogavad välja pikad karvad. Keha on pikk, lihaseline, tugeva ehitusega ja kindla luustruktuuriga. Kassi tagumised jalad on pikemad kui esimesed. Varvaste vahel on karvatutid. Norra metskassi saba on puhmjas ja pikk. Kui saba kassi külge mööda ettepoole tõmmata, peaks see ulatama õlgadeni või isegi kaelani.
Iseloom
Norra metskassid armastavad inimesi ja neile ei meeldi pikemaks ajaks üksi jääda ning nad vajavad tähelepanu. Nad on harjunud eluga õues ja on kohanenud väljas uitamiseks, kuid nad võivad olla ka rahulolevad toakassid eeldusel, et neil on piisavalt ruumi ringi liikuda. Kassid on väga intelligentsed, sõbralikud, mänguhimulised ja ka väga head kaaslased.
Norra metskassid on leebed ja heade maneeridega. Sellest tõust olevad kassid on peremehele ustavad, lepivad koerte ja väikeste lastega, kuid võõraste juuresolekul on kassid tagasihoidlikud. Mängulusti jätkub neil terve nende elu jooksul. Nendel kassidel on hästi välja arenenud jahiinstinkt.
Looduses teevad Norra metskassid pesukarudele sarnast häält ja nad siristavad omavahel suheldes nagu linnud. Nad kräunuvad ainult juhul, kui soovivad sulle midagi selgeks teha. Nad on paljude teiste kassitõugudega võrreldes päris vaiksed.
Abatia
Abatia on pajuliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Nomenklatuur ja süstemaatika
Perekonna autorid on Hipólito Ruiz López ja José Antonio Pavón. Nimetatud Sevilla ülikooli botaanikaprofessori Pierre Abat' auks. Tüüpliik on Abatia rugosa.
Perekonnanime sünonüüm on Raleighia (George Gardner).
APG II süsteemi järgi on ta pajuliste sugukonnas. Varem arvati ta õisikleheliste sugukonda, kannatuslilleliste sugukonna triibusesse Abatieae (Lemke 1988) või sugukonda Samydaceae (George Bentham, Joseph Dalton Hooker ja John Hutchinson). Perekonnas on The Plant Listi järgi järgmised liigid :
Levik
Abatia perekonna liigid on pärismaised Kesk-Ameerikas ja Lõuna-Ameerika troopika mägedes, Andides metsapiirist kõrgemal.
Välimus
Need on puud. Neil on vastak leheseis ning väga väikesed abilehed ja näärmed glandulae marginales lehealustel. Õiekattes on nii tupplehed kui ka kroonlehed; need on alusel tihedalt kokku kasvanud. Neil on palju niitjaid tolmukaid.
George Don (A General History of the Dichlamydeous Plants: Calyciflorae, 1832, lk 722–723): Linnaeuse süsteem: Icosandria, Monogynia''. Õietupp lühikese, veidi vurrkannukujulise toruga, mille suu on kaetud arvukate karvadega; tupeserv neljaosaline; sagarad lantsetjad. Kroonlehti ei ole. Tolmukaid umbes 20, kasvavad välja tupetoru aluse lähedalt. Tolmukaniidid lamedad,
Kasutamine
Abatia rugosa lehtedest tehakse Peruus musta tinti.
Hiina valitsus
[[Hiina Rahvavabariigi vapp|pisi]] Hiina Rahvavabariigi valitsus (hiina keeles 中华人民共和国政府, pinyinis Zhōnghuá Rénmín Gònghéguó Zhèngfǔ) tähendab Hiina Rahvavabariigi (HRV) riigivõimu, mida teostab Hiina Kommunistlik Partei (HKP). See koosneb seadusandlikust, täidesaatvast, sõjalisest ning järelevalve- ja prokuratuuriharust.
Ametlikult on kõrgeim riigiorgan Riiklik Rahvakongress (RRK), millel on kontroll põhiseaduse, tavaseaduste ja teiste valitsusasutuste ametnike määramise üle. Seadusandlik kogu koguneb iga aasta märtsis kaheks nädalaks ning vaatab üle suuremad muudatused poliitikas, seadustes, eelarves ning tähtsamad personalimuudatused. Põhiseaduslikkuse järelevalve, põhiseaduse ja muude seaduste tõlgendamise ja enamiku seaduste vastuvõtmisega tegeleb permanentne seadusandlik kogu, Riikliku Rahvakongressi Alaline Komitee (RRKAK). President on tseremoniaalne riigipea, kes teeb RRKAK-ga koostööd, kuid määrab iseseisvalt peaministri. RRK valib asepresidendi, kellel ei ole endal mingit võimu ning kes tegeleb presidendi toetamisega.
Riiginõukogu ehk Rahva Keskvalitsus on HRV täitevorgan, mida juhib peaminister. Peale peaministri on Riiginõukogus asepeaministrid, viis riiginõunikku, peasekretär, 26 ministrit ja muud valitsustasemel asutuse juhti. Riiginõukogu esitab RRK-le enamuse seaduseelnõudest, eelnõud on eelnevalt saanud ka Hiina Kommunistliku Partei Poliitbüroo Alalise Komitee, mida juhib Hiina Kommunistliku Partei peasekretär, heakskiidu. Kuigi RRK võtab üldiselt keskvalitsuse eelnõud automaatselt vastu, on RRK viimastel aegadel hakanud enda võimu rohkem peale suruma ning seadustesse omapoolseid muudatusi pakkunud. Näiteks pole Riiginõukogul ja HKP-l õnnestunud RRK-st läbi suruda kütuseatsiisi, millega tahetakse rahastada kiirteede ehitust.
Hiina õiguskaitsesüsteem teostab prokuratuuri ja kohtu ülesandeid. Hiina kohtusüsteemi haldab Rahva Ülemkohus (RÜK), mida juhib ülemkohtunik. Rahva Ülemprokuratuur (RÜP) viib läbi riiklikku süüdistust. Aastal 2018 asutati RÜK ja RÜP-ga samal tasemel olev Riiklik Järelevalvekomisjon (RJK), mille ülesandeks on pidada järelevalvet HKP ja riigiorganite sisesele korruptsioonile.
Kaheksakümnendatel tõusis teemaks partei ja riigi funktsioonide eraldamine, otsustati, et partei seab paika liikumissuunised ning riigivõim viib need täide. Üheksakümnendatel need püüdlused jäeti ning sellest ajast on partei juhid ka riigi juhid, kahest paralleelvõimust tehti üks keskvõim. Madalamatel haldustasemetel on proovitud parteid ja riiki lahutada ning kahe konkureeriva võimu ametnike vahel tekivad tihti tülid, see aitab mõnes mõttes kaasa võimude tasakaalustamisele.
Riigihaldus toimub erineval viisil erihalduspiirkondades Hongkongis ja Macaus, kus riiklikud seadused üldiselt ei kohaldu ning autonoomsetes piirkondades, kus Nõukogude Liidu eeskujul on kohalik riiklik tippametnik kohalikust rahvusrühmast ning kohalik partei tippametnik hiinlane.
LIGO
pisi|Üks kahest LIGO detektorist asub USA [[Washingtoni osariik|Washingtoni osariigis Hanfordis, teine Louisiana osariigis Livingstonis (pildil)]] pisi|Kaks LIGO teadlast püüavad laseri tehnilist probleemi lahendada LIGO (Laser Interferometer Gravitational-Wave Observatory) on gravitatsioonilainete observatooriumi laser-interferomeeter.
Ajalugu
Albert Einstein oletas gravitatsioonilainete olemasolu 1916. aastal. Observatoorium loodi 1992. aastal USA-s, gravitatsioonilainete olemasolu tehti kindlaks LIGOs 2015. aastal. 2017. aastal pälvisid lainete avastajad Rainer Weiss, Barry C. Barish ja Kip S. Thorne Nobeli auhinna.
Piet Retief (Mpumalanga)
Piet Retief (ametlikult alates 2010. aastast eMkhondo) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Gert Sibande ringkonnas, Mkhondo valla halduskeskus.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Piet Retiefi elanikest mustanahalisi aafriklasi 88,21%, valgeid 8,04%, India või Aasia päritolu inimesi 2,11%, värvilisi 1,27% ja teisi 0,37%. Suulu keelt pidas emakeeleks 82,80% inimesi, afrikaani keelt 7,77%, inglise keelt 5,03% ja ndebele keelt 0,98%.
Osmino
pisi|Vaade Osminole Osmino (vene keeles Осьмино) on alevik Venemaal Leningradi oblastis Luga rajoonis, Osmino külaasunduse halduskeskus. Alevit läbib Saba jõgi. Asulat on esmamainitud kirjalikes allikates 1498. aastal. 1961. aastani oli Osmino rajoonikeskuseks. Alevikus asub haigla, kultuurimaja ja keskkool. Suurim ettevõte on aktsiaselts Partisan (ОАО "Партизан"). 2006. aastal elas alevikus 1644 elanikku.
Etümoloogia
Osmino nime päritolu kohta on erinevaid tõlgendusi. Kord murdunud seal Peeter I tõlla telg ('telg' on vene keeles ось). Telg vahetati välja ja Vene tsaar andis kohale nime "telje" venekeelse vaste järgi. Teise tõlgenduse kohaselt on Osmino nimi seotud mõistega восьмино, mis on vana vene pindalaühik (u 1/4 aakrit). Ent Osmino nimi võis pärineda ka sõnast осма, mis tähendab vene keeles elamut.
Ajalugu
XVIII sajandi alguses oli Saba jõe kallastel paiknev Osmino üheks strateegilise tähtsusega punktiks Venemaa ja Rootsi piiril. 1700. aastal, mil Peeter I ründas esimest korda Narvat, läbis Osminot "Šeremetjevi tee" – tee, mida mööda liikusid feldmarssal B. P. Šeremetjevi väed, teiste hulgas ka tsaar ise.
1941. aasta juulist 1944. aasta veebruarini oli Osmino okupeeritud Saksa vägede poolt.
Samal ajal Leningradi oblastiga moodustati 1. augustil 1927 Osmino rajoon. Rajoon likvideeriti 1961. aasta augustis ja selle territoorium jagati Luga ja Volossovo rajooni vahel.
Hariduselu
1861. aastast tegutseb külas kool. Täna kannab see nime Osmino Üldhariduslik Keskkool. Koolis õpib 180 õpilast ja töötab 21 õpetajat.
Piet Retief
pisi|Piet Retief Pieter Mauritz Retief (tuntud kui Piet Retief; 12. november 1780 – 6. veebruar 1838) oli üks voortrekkerite juhtidest, Suure Rännaku organiseerija.
22. jaanuaril 1837 avaldas Retief ajalehes Grahamstown Journal manifesti, mis kutsus üles buuri talupoegi lahkuma Briti kontrolli alla läinud Kapi kolooniast ja otsima endale paremaid elupaiku.
Voortrekkerid Retiefi juhtimisel läbisid Draakonimäed ja jõudsid Suulumaale.
Suulude kuningas Dingane kutsus Piet Retiefi koos saatjaskonnaga läbirääkimisi pidama ja laskis nad 6. veebruaril 1838 mõrvata.
Piet Retiefi järgi on saanud nime Piet Retiefi linn (tänapäeva Mpumalanga provintsis).
Laeva viimne ohe
pisi|[[Amandus Adamson. "Laeva viimne ohe". Biskviitportselan, 1902. Ermitaaži muuseum Peterburis]]
"Laeva viimne ohe" (ka "Hukkuva laeva viimne ohe") on Amandus Adamsoni 1899. aastal modelleeritud skulptuur.
Skulptuuri mõõtmed on 81,2 × 41,8 × 40 cm. Kipskuju valmis 1899, biskviitportselanist kujud 1901–1902 ning 1926 marmorist autorikoopia. Teosed asuvad Peterburis Ermitaažis ning Tartu Kunstimuuseumis.
Teose koopia Paldiski linnaskulptuurina
Paldiski projekti algatas rühmitus Johnson ja Johnson (Taavi Talve ja Indrek Köster) 2006. aastal.
2008. kevadel korraldati Paldiskis hääletus: milline Amandus Adamsoni skulptuur sobiks kaunistama Paldiskit ja meenutama skulptori sidet selle linnaga. Hääletuse võitis "Laeva viimne ohe".
Skulptuuri kõrgus on 3,3 meetrit ning see on valmistatud klaaskiudplastist.
Bottengarn
Bottengarn (rootsi bottengarn – ‘põhjavõrk’) on suur angerjamõrd, millega püütakse kuni 10 m sügavuses rannavees.
Selle esiosa on võrkkast, mis on pealt lahtine ja millesse avanevad ühe või kahe pära suudmed. Pärad koosnevad mitmest lahtikäivast ja teineteise taha kinnituvast osast. Bottengarni kasti kõrgus on tavaliselt 3,5–9 m, tiiva (vesiaia) pikkus 80–170 m. Eestis kasutatakse bottengarni tavaliselt rändangerja püügiks Saaremaal ja Hiiumaal.
Bottengarn on Ameerika päritolu püünis, mis jõudis Euroopas esmalt Taani, seda prooviti Taani väinades juba 1850.–1860. aastail. Sealt jõudis see püünisetüüp 20. sajandi algul edasi Rootsi.
Eestisse tõi bottengarni Rootsist 1929. aastal A. Vikström ning esimesi katsetajaid oli M. Schmuul (Smuul) Muhust. 1939. aastal oli Saaremaal juba üle 340 bottengarni. Samal aastal hakati neid Eestis tööstuslikult tootma.
Andrei Mironov (jäähokimängija)
Andrei Andrejevitš Mironov (vene keeles Андрей Андреевич Миронов; sündinud 29. juulil 1994 Moskvas) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib kaitsjana KHL-i klubis Moskva Dinamo.
KHL-is debüteeris ta Moskva Dinamo meeskonnas hooajal 2012–13. Kohe esimesel hooajal võitis ta klubiga Gagarini karika.
2015. aastal valiti ta NHL-i draft'is Colorado Avalanche'i poolt 101. valikuna. 2017. aastal sõlmis ta Avalanche'iga kaheaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta 5. oktoobril 2017 mängus New York Rangersi vastu. Esimese ja ainsa värava lõi ta Avalanche'i meeskonnas sama aasta 18. novembril mängus Nashville Predatorsi vastu. Kokku sai ta sel hooajal NHL-is kirja kümme mängu.
2018. aasta mais naasis Mironov Moskva Dinamosse.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Mironov Venemaa jäähokikoondise koosseisus hõbemedali ja 2017. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Paater
Paater on etnograafias mitmest helme ja kannaga hõberahade reast koosnev kaelaehe eesti rahvarõivastel; kaelaraha. Paatreid hakati kandma keskajal katoliiklike palvehelmeste eeskujul. 18. ja 19. sajandil Eestis kantud naiste kaelaehe sai nimetuse paternostri ehk meieisapalve järgi.
Lääne-Eestis nimetati paatriks sellist ehet, milles oli vähemalt 12 kaelaraha. Põhja-Eestis kandis sellist nime ehtekomplekti kõige suurem kaelaraha.
Põhjaeesti murretes kutsuti paatriks ka hobuse kuljustega kaelapaela.
Käkisalmi linnus
pisi|Osa linnusest pisi|Aerofoto Käkisalmi linnus (vene Корела, soome Käkisalmi, rootsi Kexholm) on linnus Venemaal Leningradi oblastis Priozerski rajoonis Priozerski linnas Vuoksi jõe saarel.
Ajalooliselt oli see üks Karjala kannase tähtsamaid linnuseid. Säilinud linnuse osasid eksponeeritakse tänapäeval muuseumina (vene keeles историко-краеведческий музей «Крепость Корела»).
Linnus on arvele võetud Venemaa kultuurimälestisena.
Linnust on esimest korda mainitud 1295.
T-19
T-19 oli 1920. aastate lõpus ja 1930. aastate alguses välja töötatud Nõukogude Liidu kergetank. See loodi Nõukogude tankivägede uuendamise programmi käigus ja oli MS-1-e (T-18) otsene edasiarendus.
T-19-l oli võrreldes T-18-ga parem vedrustus ja võimsam mootor. See oli konkurendiks Suurbritanniast ostetud Vickersi 6-tonnisele tankile. T-19 oli keerukam ja kallim, võrreldes Vickersi tankiga oli relvastus parem, kuid maastikuläbivus nõrgem. Lõpuks otsustati siiski Vickersi tankil põhineva T-26 kasuks. Sarnaselt loobuti mitmetest teistest kodumaistest kavanditest (T-16, T-17, T-19, T-21, T-22, T-23, T-24) ja eelistati toota Briti tankidel põhinevaid mudeleid (T-26, T-27, T-37, T-38).
Duchesne'i maakond
pisi|Asend Utah' osariigis pisi|Duchesne'i maakonna kohtumaja Duchesne'is Duchesne'i maakond (Duchesne County) on maakond USA-s Utah' osariigis. Geograafilised koordinaadid on
Maakonna halduskeskus on Duchesne ja suurim linn Roosevelt.
Maakonna pindala on 8433 km², millest 46 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 18 607. Aastal 2000 oli elanike arv 14 371.
Teras (perekonnanimi)
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Teras 426 inimesel: 204 mehel ja 222 naisel. Perekonnanimede levikult on Teras meeste seas 286. kohal ja naiste seas 291. kohal. Nimi on levinuim Jõgeva maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 18,2.
Triin Niitoja
Triin Niitoja (sündinud 9. juulil 1988) on eesti laulja. Ta oli "Eesti otsib superstaari" neljanda hooaja finalist, saavutades 4. koha.
23-aastane Triin jõudis superstaari lõppvõistlusele läbi Jõhvis toimunud eelvooru. Finaali saadeti tütarlaps kohtunike poolt 27. märtsil 2011 "tütarlaste nädala" 1. stuudiovoorus, kus ta esitas Adam Lamberti laulu "Whataya Want from Me".
Nicodemus Tessin vanem
Nicodemus Tessin vanem (eesti keeles ka Nikodemus Tessin vanem) (7. detsember 1615 Stralsund, Saksamaa – 24. mai 1681 Stockholm) oli Rootsi barokkarhitekt, Stockholmi linnaarhitekt ja aadlik.
Elukäik ja töö Rootsis
Nicodemus Tessin sündis Stralsundis Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal Saksamaal. Noore mehena suundus ta Rootsi, kus oli algul arhitekt Simon de la Vallée õpilane. Vallée stiilil oli suur mõju Tessini loomingule. Tessin nimetati de la Vallée mantlipärijaks 1646. aastal.
Aastatel 1650–1653 reisis Tessin Prantsusmaal, Saksamaal, Hollandis ja Itaalias. Tessini reisid andsid talle ülevaate Euroopa kaasaegsest arhitektuurist. Reisidel nähtud Lääne-Euroopa barokkstiil peegeldub ka Tessini ehitistes.