cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juri Lotmani stipendium
Stipendiumi laureaadid
2009
2011
2012
2013
2014
2015
2017
2018
Karjala Vabariigi vapp
thumb|Karjala Vabariigi vapp
Karjala Vabariigi vapil kujutatakse tagajalgadel seisvat karu Karjala Vabariigi lipu värvide taustal. Vapil sümboliseerib punane valatud verd, helesinine Karjala jõgesid ja järvi ning roheline metsi. Vapi kuldne raam kujutab vasakul pool kuuse- ja paremal männimetsi. Vapi ülaosas on kuldne kaheksakand.
Rasmus Kangro-Pool
Rasmus Theodor Kangro-Pool (20. detsember 1890 Kudina vald – 9. mai 1963 Tallinn) oli eesti kirjandus- ja teatrikriitik.
Kangro-Pool sündis Vahi mõisa sepa pojana Tartumaal. Omandas alg- ja keskhariduse Tartus.
1920–1924 õppis Heidelbergi ja Hamburgi ülikoolides kunstiajalugu ja esteetikateooriat. Õpingute kõrvalt jätkas ta kirjutamist Päevalehes. 1924–1926 töötas Kangro-Pool haridusministeeriumis teaduse- ja kunstiosakonna juhataja abi kohusetäitjana. 1924. aastast 1934. aasta jaanuarini töötas Päevalehe teatri- ja kunstiarvustajana. 1935. aasta sügisel oli Rasmus Kangro-Pool lühikest aega Vaba Sõna peatoimetaja, kuni leht suleti. Pärast seda jätkas tööd vabakutselise ajakirjanikuna, kirjutades Postimehele, Päevalehele, Uudislehele, Varamule, Loomingule, Tänapäevale, Teatrile, Nädal Pildile jne. 1938. aasta suveks oli ta avaldanud umbes 5100 artiklit. Saksa okupatsiooni ajal alates 1941. aasta sügisest oli vangis, samuti Nõukogude okupatsiooni ajal 1950. aastast.
Mitmekümne aasta jooksul ilmus Kangro-Pooli sulest mitmelaadseid käsitlusi teatri-, kunsti- ja kirjandusajaloost. Erilist tähelepanu pühendas ta kahele eesti kunstnikule: Kristjan Rauale ja Eduard Wiiraltile. Mõlema kohta kirjutas ta monograafia.
Aeronoomia
pisi|Virmalised Trondheimi fjordi kohal Aeronoomia on meteoroloogia haru, mis uurib tropopausi kohal oleva atmosfääri keemiat ja füüsikat.
Vahetult tropopausi kohal olev atmosfääriosa on stratosfäär. Aeronoomia uurimisobjektideks on näiteks virmalised ja osoonikiht.
Rasmus Kangro-Pool
Oli korporatsioon Sakala liige.
Isiklikku
Tema vend Voldemar Kangro-Pool oli graafik ja maalikunstnik.
Rasmus Kangro-Pool oli 1915–1929 abielus Vanemuise näitleja Elvi Nanderiga, hiljem Töölisteatri näitleja Linda Reialiga. Tema poeg Rasmus Kangropool oli arhitektuuriajaloolane.
Siiam
Siiam (tai สยาม (Sayam)) on Tai vana nimi, mida maa kandis 24. juunini 1939 ja 1945. aastast 11. maini 1949.
Siiami järgi on saanud nimetused Siiami laht, siiami kass, Siiami kaksikud, siiami tapluskala.
Raido Lilleberg
Raido Lilleberg (sündinud 23. mail 1979 Väike-Maarjas) on eesti trummar, helilooja ja laulutekstide autor.
On õppinud Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis pop-jazz osakonnas trummi erialal, õpetajad – Toomas Rull, Roland Puusepp. Esimesed õpetaja Vallo Vildak. Muusikutee algas ansamblis The Syne, kus olid veel Veiko Soom, Tarmo Kopti ja Ivo Etti.
1999-2019 mängis trummi ansamblis Vanaviisi.
Raido on kirjutanud enamik laulusõnu ansamblites Skriimsilm ja Päris Anny. Enda originaalloomingut salvestab ta põhiliselt koos Ahto Nellisega nime all "Hiired & Tihased".
2023 mängib ansamblites Player, Pixels ja Pepper Sauce.
Mehmet Ali Talat
pisi|Mehmet Ali Talat (2009) Mehmet Ali Talat (sündinud 6. juulil 1952 Kyrenias) on Põhja-Küprose Türgi Vabariigi poliitik, kes oli 24. aprillist 2005 kuni 23. aprillini 2010 Põhja-Küprose Türgi Vabariigi president.
Mehmet Ali Talat on lõpetanud elektriinsenerina Lähis-Ida Tehnikaülikooli Ankaras. Pärast Küprosele tagasipöördumist osales ta muu hulgas küprosetürklaste ametiühingute ning üliõpilasorganisatsiooni loomisel.
Mehmet Ali Talat on sunniit. Ta kuulub sotsiaaldemokraatlikku Vabariiklikku Türgi Parteisse. Alates 1996. aastast kuni presidendiks saamiseni oli ta partei esimees.
14. detsembril 2003 valiti ta Põhja-Küprose Türgi Vabariigi parlamenti ja moodustas valitsuse, mis astus ametisse 13. jaanuaril 2004. Ta oli Põhja-Küprose peaminister enam kui aasta aega. Enne seda oli ta muu hulgas haridus- ja kultuuriminister.
20. veebruaril 2005 võitis ta presidendivalimised. Temast sai Põhja-Küprose teine president Rauf Denktaşi järel. Siiski jätkas ta peaministrina kuni 17. aprillini 2005, mil ta palus Vabariikliku Türgi Partei aseesimehel Ferdi Sabit Soyeril uue valitsuse moodustada.
18. aprillil 2010 toimunud presidendivalimistel pälvis ta 42,85% valijate toetuse ja kaotas senisele peaministrile Derviş Eroğlule, kes kogus 50,38% häältest.
Alexis Carrel
Alexis Carrel (28. juuni 1873 – 5. november 1944) oli prantsuse kirurg, bioloog ja eugeenik.
Tema järgi on nimetatud Kuul asuv kraater Carrel.
Võnnu lahing
Olukord Lõunarindel
Pärast esimesi kokkupõrkeid Eesti vägede ja nende koosseisus oleva Põhja-Läti brigaadi ning baltisaksa Landeswehr'i ja seda toetavate saksa vabatahtlike vahel (6.–10. juunil) kehtestati liitlasriikide nõudel vaherahu. Vaherahu ajal koondasid mõlemad pooled jõude.
19. juunil murdsid sakslased (ülemjuhataja krahv Rüdiger von der Goltz) vaherahu ja alustasid pealetungi Eesti 3. Diviisi (ülem kindralmajor Ernst Põdder) vastu. 19. juuni pealelõunal alustasid Rauddiviisi osad rünnakut Limbaži ja Stalbe suunas, vallutades veel samal päeval Vidriži. Tõsisem lahingutegevus algas 20. juunil, mil Rauddiviisi üksused ründasid Eesti 9. polku, mis asus kaitsepositsioonidel Limbažist lõunas. Sakslaste rünnak peatati ning eestlaste vasturünnakuga löödi nende väed tagasi. Stalbe suunal vallutas Rauddiviis 20. juuni hommikul Straupe, mida kaitsesid Eesti 6. polgu väeosad.
Lahingu käik
pisi|Eesti suurtükipatarei Landeswehri sõja ajal.
Sakslaste rünnak Stalbele ja Cesisele
Sakslaste rünnak kogu rindel algas 21. juuni varahommikul. Suurtükitule toetusel ründas Landeswehr Eesti ja Läti vägede positsioone Rauna jõel Cēsisest idas. Samal ajal alustas Rauddiviis major Kleisti juhtimisel rünnakut ka Stalbele.
Hoolimata ägedast suurtüki- ja miinipildujatulest suutsid Eesti väed Stalbe juures oma positsioone kaitsta, seda paljuski tänu kriitilisel hetkel appi saabunud soomusautodele Toonela ja Estonia. Samuti õnnestus eestlastel alla tulistada üks madalalt lendav sakslaste lennuk.
Rindest läbi tunginud Landeswehri väed jagunesid kaheks: üks osa suundus edasi põhja Valmiera poole, kus ta ilma suurema vastupanuta vallutas umbes kella 4 paiku pealelõunal Skangaļi ja Starti, teine osa jätkas lätlaste jälitamist Lode raudteejaama suunas. Lode jaamas paiknesid kaks Eesti laiarööpmelist soomusrongi dessantüksustega ning muidki vägesid, kellel õnnestus Landeswehri rünnak paari kilomeetri kaugusel jaamast, Liepasmuiža lähedal, seisma panna. Keskpäevaks saabus piirkonda ka lisavägesid – soomusrong ning Kuperjanovi Partisanide Pataljon, kelle abil õnnestus Landeswehr Liepasmuižast välja tõrjuda ning suruda tagasi üle Rauna jõe.
Eesti vägede vastupealetung
22. juunil algas Eesti vägede üldine vastupealetung. Limbaži piirkonnas alustasid 9. polgu kolm roodu liikumist oma positsioonidelt lõuna suunas, surudes Rauddiviisi üksused tagasi ning vallutasid õhtuks Bīriņi mõisa. Ülejäänud roodud liikusid kagusuunal ning hõivasid õhtuks Juglase küla, ähvardades nii Straupes paiknevaid Rauddiviisi jõude selja tagant.
Cēsise alla olid samuti saabunud eestlaste lisajõud. Varahommikul jõudis Lode jaama lähedale Kalevlaste Maleva pataljon, mis suunati kohe eelmisel päeval rindest läbi tunginud ja Skangaļis paiknevate Landeswehri üksuste vastu. Lisaks oli Valmierast rindele saabunud 1. polgu II pataljon, kelle ülesandeks oli koos Murmuižas paikneva soomusautoga Vanapagan tagasi vallutada Starti. Keskpäeval alanud lahingus mängis tähtsat osa just soomusauto, mille ilmumine pani Landeswehri oma positsioonidelt taganema. Õhtuks jõudis 1. polgu II pataljon Rauskasse ja sakslased taganesid Jaunrauna mõisa. Need rünnakud parandasid ka Rauna all paikneva 3. polgu üksuste olukorda, kes pidasid major Böckelmanni juhitud Landeswehri rünnakuile vastu reservide rindele toomisega. Samuti aitas asjaolu, et purustatud tee tõttu ei saanud sakslased täiel määral kasutada oma kahte piirkonnas paiknenud soomusautot.
Eesti vägede võit
Seoses Rauddiviisi taganemisega Straupest ning eestlaste eduga ka mujal rindel oli Landeswehri olukord Cēsises 22. juuni õhtuks muutunud üsna halvaks. Seetõttu otsustas major Fletcher taganeda. 23. juuni hommikul kella 7 paiku vallutasid eesti väed nii Straupe kui Cēsise, kohates vaid vähest, järelvägede poolt osutatud vastupanu. Seega olid Eesti väed Cēsise all saavutanud võidu.
Tulemused
Lahingu järel langes Eesti väeosade kätte sõjasaagina 127 vintpüssi, 39 raskekuulipildujat, 8 miinipildujat, 2 lennumasinat, 1 mootorratas, 1 kerge- ja 2 raskeveoautot, 1 vedur ja 102 vagunit sõjavarustusega. Peale selle võeti laskemoona, hobuseid, vankreid ja muud varustust, mille arvu kohta puudusid täpsed andmed.
Võidupüha kujunemine
Võnnu võit oli kui kauaoodatud revanš Eestis sakslaste vallutuse ja 700-aastase võimutsemise üle. Võnnu lahing tähendas võitu vihatud baltisaksa parunite üle. Selle tähistamiseks andis diviisiülem kindral Põdder kohe välja päevakäsu, tähistamaks võitu eestlaste põlise ja äraandliku vaenlase üle: "... Täna kell 8,30 on soomusrongide dessandid ja 3. diviisi väeosad Võnnu linna ja tema ümbruskonna oma alla võinud. Vaenlase kaotused väga suured. Eesti Vabariigi rahvavägi, vaatamata meeleäraheitliku vaenlase vastupanu peale, tungib edasi lõuna poole. Iseäralikku vahvust kahepäevastes lahingutes on soomusrongide divisjonide osad üles näidanud. Palun korraldusi teha, et saadud võitude puhul meie põlise ja äraandliku vaenlase üle, linnades ja maakondades saaksid lipud välja pandud ning kohalistes garnisonides sõjaväe paraadid toime pandud."
Traditsioon ei juurdunud kohe, aga Landeswehri sõja emotsionaalne tähendus püsis ka veel 1930. aastatel. Alates 1934. aastast tähistati 23. juunit riiklikult võidupühana.
Muud olulist
Rauddiviisi üht rünnakrühma juhtis hilisem Saksa välimarssal Paul Ludwig Ewald von Kleist.
Athar Abbas
Ta lõpetas Pakistani Sõjaväeakadeemia 1976. aastal.
Esko Tasa
Esko Tasa (28. detsember 1929 Tartu – 1. detsember 2004) oli eesti ajakirjanik.
Esimestel eluaastatel elas ta Kodijärvel, tema vanemad töötasid sealses koolis. Kui Nõos valmis uus koolimaja, kolis pere sinna. Hiljem mindi Kambjasse. 1941. aastal süüdistati Esko isa kommunismi pooldamises ning lasti juulis Tartu koonduslaagris maha. Ema jäi nelja lapsega üksi. Ta sai küll töökoha Puurmani kooli, kuid sissetulek oli kasin ning Esko ei saanud kooliharidust rohkem kui 9 klassi. 1949. aastal läks ta ajateenistusse, mis kestis kolm aastat ja kolm kuud.
1963. aastal alustas ta tööd raadios. Ta oli saate "Tere hommikust, põllumehed!" idee autor ja juht. Ta juhtis ka "Mnemoturniiri".
Moskva kõrgemas mittestatsionaarses parteikoolis õppis ta ajakirjandust.
Delos
Delos (kreeka keeles Δήλος Dílos) on Kreekale kuuluv saar Egeuse meres Küklaadide saarestikus. Delos kuulub Lõuna-Egeuse prefektuuri.
Delosest kirdesse jääb Mýkonos, kagusse Náxos, lõunasse Páros, läände Sýros ja põhja Tínos.
2001. aasta seisuga elas Delosel 14 inimest.
Ajalugu
Legendi järgi oli Delos varem ujuv saar. Titaan Leto, kes oli Zeusist rase, otsis sünnituseks sobivat kohta, kuid Zeusi armukade naine Hera oli kõigil maadel keelanud Letole varjupaika anda. Lõpuks jõudis Leto Delosele, mis Letole halastas, ja Leto sünnitas seal palmi all kaksikud, poja Apolloni ja tütre Artemise. Tänutäheks andis Zeus Delosele kindla asukoha.
Pärast Pydna lahingut 168 eKr sai Delos Ateenale alluvaks vabasadamaks. Delosest kujunes Vahemere idaosa suurim kaubanduskeskus, sealhulgas orjaturg, ning kultuurikeskus. 88 eKr ja 69 eKr laastas Delost Pontuse kuningas Mithridates VI ja sellest ajast on saar enamjaolt asustamata olnud.
Alates 1872 korraldas Ateenas asuv prantsuse arheoloogia instituut École française d’Athènes Delosel väljakaevamisi. Tänapäeval on kogu saare muistised välja kaevatud. Paljud majad on hästi säilinud.
Apolloni pühamus paiknevad kolme dooria templi ümber neli dooria stiilis aardekambrit. Pühamus on sammaskäike ja väikesi templeid. Templeist suurim, peripteer, püstitati 6. sajandi lõpus ja uuendati 3. sajandil eKr.
Väljaspool pühamut kaevati välja turuplatse, templeid ja teater. Leto templit ühendas püha järvega rongkäigutee, mille ääres seisid võimsad 6. sajandist eKr pärit lõvikujud. Hellenismiaja paljudest hästi säilinud, enamasti rikkalike mosaiikidega kaunistatud elamutest on kõige tähelepanuväärsem Delfiinide maja, mis pärineb 2. sajandist eKr.
Turundus
pisi|Turundus ühendab omavahel paljusid valdkondi Turundus (inglise keeles marketing) on tegevuste süsteem, mille eesmärk on viia kokku ostjate soovid ja vajadused ning müüja eesmärgid.
Turundust on eri allikates kirjeldatud kui erinevate tegevuste juhtimist, hõlmates (võimalike) tarbijate soovide ja vajaduste tuvastamist (või loomist) ning rahuldamist ettevõttele kasumlikul viisil. Turunduse tuum on mõista, et tarbijad kasutavad mingit toodet või teenust sellepärast, et neil on seda vaja (või nad arvavad, et on vaja), aga mitte lihtsalt soovist oma raha kulutada.
Tihti peetakse turunduseks ekslikult vaid reklaami või müügitegevust, sest need on turunduse tähtsamad ja avalikkusele nähtavad vahendid.
Turunduse alus on turundatav toode või teenus ning kaks põhiaspekti on uute klientide värbamine ja olemasolevate klientidega suhete kinnistamine ja laiendamine.
Turunduse mõiste alla kuuluvad tegevused: keskkonna analüüsimine (sealhulgas tarbijarühmade defineerimine), toote (brändi) arendamine, hinnakujundus, turustuskanali ja vahendajate valimine, müügi- ja reklaamitöö, suhtekorraldus, kliendiinfosüsteemi loomine ja haldamine.
Konkreetse turundusmeetmestiku olemuse määravad otsused, milliseid vahendeid ja kuidas kasutada. Turundusjuhi ülesanne on otsustada, millistele kliendirühmadele millist turundusmeetmestikku rakendada.
Sellel alal töötavaid inimesi nimetatakse näiteks turundusjuhtideks või turundusspetsialistideks.
Turundust võib jaotada mikro- ja makroturunduseks, kus esimene käsitleb nähtusi tarbijate, firmade ja majandusharude lõikes ja teine on terviklik õpetus turundussüsteemidest, nende mõjust ühiskonnale ning vastupidi.
Lisaks nimetatud jaotusele võib jagada turundust kommertsturunduseks ja kasumile mittesuunatud sotsiaalseks turunduseks (social marketing).
Ajalugu
Turunduse arengu võib mõtteliselt jagada viieks turunduskontseptsiooniks:
Turundusmeetmestik ja -mudelid
Turundusmeetmestik (inglise keeles marketing mix) on meetmete kombinatsioon, mida ettevõte rakendab sihtturu mõjutamiseks. Mõistet "turundusmeetmestik" hakkasid esimestena kasutama Neil Borden ja James Culliton pärast seda, kui James Culliton oli 1946. aastal kirjeldanud turundusjuhti kui eri komponentidest koosneva segu segajat (mixer), kes mõnikord järgis teiste koostatud valmisretsepte ja teinekord lõi uue segu, mida seni keegi pole veel kasutanud.
4P
1960. aastal pakkus E. Jerome McCarty välja 4P-lähenemisviisi, mida kasutatakse laialdaselt tänapäevani. Paraku on 4P-mõtteviis universaalne, mis ei sobi iga olukorra jaoks ega sisalda tänapäeva turunduse elemente. Klassikalise turundusmeetmestiku (ingl Marketing Mix, vahel ka 4 P's ehk 4 P-d) käsitleb turundustegevuste planeerimisel nelja vaatenurka:
7P
Tänapäeval on klassikalist 4P-turundusmeetmestikku täiendatud. Senise tootjakeskse mudeli asemele on loodud rohkem tarbijakeskseid mudeleid. B.H. Booms ja M.J. Bitner pakkusid välja teenindusfirmale sobiva 7P-kontseptsiooni, milles lisaks eelnevale loetakse meetmestiku olulisteks vahenditeks ka personali (Personnel), protsessi (Process) ja portfooliot (Portfolio, Physical evidence).
Tarbijakeskne lähenemine
Väites, et 4P-meetmestik on pigem turundajakeskne, on kirjeldatud ka 4C-turundusmeetmestikku, mis lähtub pigem tarbijast.
4C
4C-mudeli pakkus välja Robert F. Lauterborn 1993. aastal, mille tarbijakeskne orienteeritus pidi aitama turundamisel liikuda massiturgudelt nišiturgudele.
7C
1973. aastal Koichi Shimizu pakutud 4C-mudel laiendati kiiresti 7C-mudeliks, et kajastada paremini 1981. aastaks turunduses valitsenud keerukust.
Turundusuuring
Turundusuuring annab infot keskkonna kohta, milles soovitakse antud toodet või teenust turustada. Uuring koosneb järgnevatest osadest: infovajaduse ja eesmärkide täpsustamine, teabeallikate määramine, andmete kogumisviiside kindlakstegemine, valimi eraldamine, andmete kogumine, töötlemine ja analüüsimine, tulemuste tõlgendamine ning esitamine. Turundusinfoks nimetatakse plaanide koostamiseks vajalike turunduskeskkonna tegeliku seisundi ja arengu andmeid. Võidakse kasutada esmast infot, mis on spetsiaalselt hangitud käsiloleva probleemi lahendamiseks (näiteks küsitluse, tagasiside ankeedi, vaatluse või eksperimendi näol) või teisest infot, mis ei ole spetsiaalselt kogutud antud uuringu jaoks (firma dokumendid, andmebaasid, internet, era- ja riiklik teave). Alles siis, kui on kindlaks tehtud tarbija/klientide vajadused, saab tegeleda tootearenduse või teenuste struktureerimisega.
Internetiturundus
Üks turunduse laialt levinud osa on internetiturundus (inglise keeles online advertising).
Internetiturundus (ka online-turundus või e-turundus) on kaupade või teenuste reklaamimine ja turundamine interneti teel. Näiteks kuuluvad internetiturunduse alla suunatud reklaamid otsingumootorite tulemuste lehel, bannerid, ajaveebid, interaktiivsed reklaamid, turundus sotsiaalmeedia kaudu, hüpikreklaamid, online-reklaamid, reklaamivõrgustikud ja e-posti turundus, sealhulgas ka rämpspostisõnumid.
Õietupp
Õietupp on õiekatte väline ring. See on tavaliselt roheline. Õietupp koosneb tupplehtedest.
Tupplehed võivad olla vabad (lahklehine tupp) või omavahel kokku kasvanud (liitlehine tupp).
1938. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
1938. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 8. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 5. ja 6. märtsil Engelbergis Šveitsis. Võistlustel oli mängus 6 komplekti medaleid (kolm ala nii meestele, kui naistele).
Slaalom
Finaal: 6. märts Osavõtjaid: 38 Maailmameister 1937: Émile Allais  , Prantsusmaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Sündinud 27. detsembril
''Siin loetletakse 27. detsembril sündinud tuntud inimesi.
Grammy auhind
Grammy auhind (inglise Grammy Award; varem Gramophone Award) on 1958. aastast välja antav muusikaauhind. Auhinda annab välja NARAS ehk National Academy of Recording Arts & Sciences USA-s.
1938. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
Kiirlaskumine
Finaal: 5. märts Osavõtjaid: 47 Maailmameister 1937: Émile Allais  , Prantsusmaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Slaalom
Finaal: 6. märts Osavõtjaid: 24 Maailmameister 1937: Christl Cranz  , Saksamaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 5. märts Osavõtjaid: 25 Maailmameister 1937: Christl Cranz  ,  Saksamaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: 5.-6. märts Osavõtjaid: Maailmameister 1937: Christl Cranz  , Saksamaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Medalid
<br style="clear:both;" />
Harilik ussilakk
pisi|Ussilaka õis pisi|Ussilaka vili Harilik ussilakk (Paris quadrifolia) on taimeliik upsuõieliste sugukonnast.
Klassifikatsioon
Harilikku ussilakka on varem liigitatud liilialiste sugukonda. APG II süsteemis aga lemmelilleliste sugukonda.
Levik ja kasvukoht
Ussilakk on varjulembene ja suhteliselt niiskete kasvukohtade taim. Teda leidub nii salu-, laane- ja lodumetsas kui ka puisniitudel. Leviala hõlmab Euroopa lähisarktilist ja paraskliima alasid ning ulatub Lääne-Aasiasse ja Siberisse. Eestis ja Soomes on tavaline.
Kirjeldus
Ussilakk on mitmeaastane ühekojaline rohttaim kõrgusega 18...45 cm. Varre tipus paikneb männasena neli (sageli 3–8) äraspidimunajat lihtlehte. Mais ja juunis moodustub üks tipmine õis. Õiekate on lihtne. Välimised õiekattelehed on laimirohelise värvusega, 4–7 cm pikkused ja neid on harilikult 8. Kroonlehed on kollakasrohelised. Emakkond on mitmeosaline. Tolmukapead on oranžikas-kollakad. Tolmlemine toimub tuule abil või isetolmlemise teel. Umbes 13 mm läbimõõduga vili on peaaegu kerajas väikese kirsi suurune mari, mustjassinise värvusega ning sisaldab keskmiselt 34 seemet. Seemned on pruunid, kurrulised, poolkeraja kujuga ning 2,5 × 1,5 mm suurused. Ussilakk paljuneb nii seemnetega kui ka risoomiga, mis on tal pikk, peenike, harunev ja soomustega kaetud.
left|pisi|Illustratsioon [[Otto Wilhelm Thomé raamatust "Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz" (1885), Gera, Saksamaa]]
Ohtlikkus ja kasutamine
Kogu taime peetakse osade loomade (sh inimeste) jaoks mürgiseks, eriti marja. Marjade (maitse ebameeldiv ) või risoomi söömine põhjustab kõhuvalu, soolte ja põie kramplikke kokkutõmbeid, oksendamist, iiveldust, peavalu ja -pööritust. Südame rütmihäired võivad ilmneda peale mõne marja söömist. Kümnete marjade söömise järel võib saabuda surm krampide ja südame- või hingamislihaste halvatuse tõttu.
Marjade ja risoomi mürgisus arvatakse tulenevat saponiini paristifiini (toimib limaskestadesse) ja sapoglükosiidi paridiini (toimib südamesse) sisaldusest. Esmaabiks kutsuda esile oksendamine, anda aktiivsütt ja raskema mürgistuse korral teha maoloputus.
Mürgisusest hoolimata on taime kasutatud rahvameditsiinis pea- ja närvivalude korral ning hingetorude haiguste ja kõripõletiku puhul. Homöopaatias on samuti kasutusel närvisüsteemile avalduva toime tõttu: peavalu, närvivalu, migreeni ja peapöörituse korral. Mõnel pool tarvitatakse seemneid ja marju suguiha suurendamiseks. Ürti (Paridis quadrifoliae herba) kogutakse vilja valmimise ajal.
Lisaks on ta ka hinnatud dekoratiivtaim.
Bormio
Bormio on asula Itaalias Lombardia maakonnas Sondrio provintsis. Omavalitsusüksuse territooriumil elab 4087 inimest ja selle pindala on 41 km².
Bormio on üks tuntumaid talispordikeskusi. Eelkõige on ta tuntud mäesuusatamiskeskusena. Seal on korraldatud mäesuusatamise maailmameistrivõistlusi 1985 ja 2005. aastal. Maailma karikavõistluste etappe mäesuusatamises on seal peetud alates 1980ndatest.
Pöördosmoos
pisi|Pöördosmoosi põhimõttel töötav [[vee magestamine|veemagestustehas]] Pöördosmoos on nähtus, kus lahusti liigub läbi poolläbilaskva membraani lahustunud aine väiksema kontsentratsiooni suunas, seega vastupidi osmoosile; see juhtub rakendatava lisarõhu tõttu. Rakendades soolalahusele suuremat rõhku kui osmootne rõhk, saab sundida lahusti molekule üle minema poolläbilaskva membraani puhtasse lahusesse.
Pöördosmoosi tehnoloogiat kasutatakse tänapäeval laialdaselt joogivee tootmisel mereveest ja veepuhastuses.
Vaata ka
Ósmosis
Karjala Vabariigi lipp
thumb|Karjala Vabariigi lipp
Karjala Vabariigi lipp on Venemaa Föderatsiooni kuuluva Karjala Vabariigi lipp.
Lipp kinnitati 16. veebruaril 1993 Karjala Vabariigi Ülemnõukogu istungjärgul.
Lipu kirjeldus
Lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis on jagatud kolmeks horisontaalseks laiuks – punane, helesinine (голубой) ja roheline. Sisuliselt on tegemist Karjala-Soome NSV 1953.–1956. aasta lipu variandiga.
Sümbolite tähendused
Punane sümboliseerib valatud verd, helesinine Karjala jõgesid ja järvi ning roheline metsi.
Karjala Vabariigi lipp erineb Karjala rahvuslipust.
Mobutu Sese Seko
Mobutu Sese Seko Nkuku Ngbendu wa za Banga ehk Mobutu Sese Seko (kuni 1972. aastani Joseph-Désiré Mobutu; 14. oktoober 1930 – 7. september 1997) oli Kongo Demokraatliku Vabariigi sõjaväelane ja poliitik, aastatel 1965–1997 Kongo Demokraatliku Vabariigi president.
Mobutu Sese Seko korraldas 1965. aastal sõjaväelise riigipöörde ja valitses seejärel riiki ainuisikuliselt kuni 1997. aastani, mil opositsiooni väed ta naaberriikide toel võimult kukutasid.
Tema valitsemisaega iseloomustas äärmuslik kleptokraatia.
Lapsepõlv ja noorus
Joseph-Desiré Mobutu oli päritolult ngbandi. Ta sündis Belgia Kongos Lisalas, kuid tema suguvõsa oli tegelikult pärit riigi põhjapiiri äärest Gbadolitest. Mobutu ema Marie Madeleine Yemo oli põgenenud kodukülast hõimuvanema haaremist ja töötas Lisalas hotelliteenijana. Abielust hõimuvanemaga oli tal kaks last. Linnas tutvus ta Belgia kohtuniku koka Albéric Gbemaniga ja abiellus temaga. Peagi sündis poeg, kellele tema onu soovitusel pandi nimeks Mobutu. Hiljem sündis veel kolm poega. Isa suri, kui Mobutu oli kaheksa-aastane.
Sõjaväeteenistus
Väeteenistus mõjus Mobutule distsiplineerivalt. Seersant Joseph Bobozo võttis ta oma käe alla. Mobutu oli õpihimuline ja kasutas iga vaba momendi ja valvekorra lugemiseks. Ta laenas raamatuid ja sai Belgia ohvitseridelt Euroopa ajalehti. Tema lemmikuteks said Charles de Gaulle'i, Winston Churchilli ja Niccolò Machiavelli kirjutised. Ta lõpetas raamatupidamiskursused ja tegi seejärel esimesed katsetused ajakirjanikuna. Armeeteenistuse aega jääb ka Mobutu abiellumine Marie-Antoinette'iga. Kooli preestritest oli tal niivõrd halb mälestus, et ta ei nõustunud isegi kirikus abielluma. Sõduripalga eest suutis ta pulmadeks osta vaid kasti õlut.
Mobutu töötas sõjaväe raamatupidamisüksuses ametnikuna ja selles valdkonnas saadud teadmised panid tema tulevastele tehingutele tugeva aluse. Aafriklasi Belgia armees ohvitseriks ei ülendatud. Mobutu jõudis staabiveebli auastmeni.
Armees teenides kirjutas Mobutu pseudonüümi all kohalikku belglaste ajakirja Actualités Africaines poliitikateemalisi artikleid. Aastal 1956 lahkus ta sõjaväeteenistusest ja hakkas tööle kutselise ajakirjanikuna. Ta tegi kaastööd Léopoldville'is ilmuvale päevalehele L'Avenir. Kaks aastat hiljem suundus ta Belgiasse, et kajastada maailmanäitust Expo 58 ning täiendada end ajakirjanduse alal. Aastal 1959 õppis ta Brüsseli Sotsiaaluuringute Instituudis. Mobutu suhtles paljude noorte haritud kongolastega, kes toetasid vastuhakku koloniaalvõimule ja riigi iseseisvumist. Ajakirjanikutöö viis ta kokku teiste seas Patrice Lumumbaga ja 1958. aastal astus Mobutu Lumumba algatatud Kongo Rahvusliku Liikumise liikmeks. Hiljem sai Mobutust Lumumba isiklik assistent. Oli ka vihjeid, et Mobutu oli tegelikult Belgia luure teenistuses.
Ta tegutses ajakirjanikuna kuni 1960. aastani. Kui 1960. aastal Brüsselis Kongo iseseisvumise üle kõnelusi peeti, osales Mobutu kõnelustel Lumumba sekretärina. Kuigi ta ei kuulunud ametlikku delegatsiooni, suutis ta lääne diplomaatidele muljet avaldada ja neile meelde jääda kui äärmiselt intelligentne ja paljutõotav noormees.
Kongo iseseisvumine
Pärast seda, kui Kongo 30. juunil 1960 iseseisvaks sai, moodustati koalitsioonivalitsus, mille eesotsas olid president Joseph Kasa-Vubu ja marksistist peaminister Patrice Lumumba. Kohe pärast riigi iseseisvumist puhkes armees mäss Belgia ohvitseride vastu. Sellest sai alguse Kongo kriis. Lumumba nimetas Mobutu Kongo rahvusarmee kindralstaabi ülemaks ja Mobutu asus mööda maad ringi sõitma, et veenda sõdureid mässu lõpetama. Samal ajal tugevnesid riigi lõunaosas Katangas eraldumispüüdlused, sest taheti kontrolli oma rikkalike maavarade üle. Juuli keskel kuulutas Katanga peaminister Moise Tshombe piirkonna iseseisvaks. ÜRO saatis Kongosse oma rahuvalveväed, kuid need ei suutnud korda luua ja Lumumba pöördus abi saamiseks Nõukogude Liidu poole. Ameerika Ühendriikide ja Belgia toetusel kõrvaldas president Kasa-Vubu Lumumba peaministri ametist. Lumumba omakorda ei tunnistanud Kasa-Vubut presidendina. Mobutu oli kahe tule vahel, sest Kasa-Vubu ja Lumumba andsid kumbki talle korralduse oma vastane vahistada. Lääneriikide survel kaldus kaalukauss Nõukogude Liidu mõju tõrjumise kasuks. Ka Mobutu ise toetas Kasa-Vubut. 14. septembril 1960 kukutas Mobutu USA ja Belgia toel Lumumba valitsuse. President Kasa-Vubu jäi ametisse. Nõukogude Liidu nõustajad saadeti riigist välja.
Lumumba moodustas Stanleyville'is Nõukogude Liidu toel keskvalitsusega võistleva valitsuse. Mobutu andis seepeale korralduse Lumumba vahistada. Lumumba toimetati Katangasse ning jaanuaris 1961 võtsid Tshombe palgaarmee valged ohvitserid ta kinni ja ta mõrvati.
23. jaanuaril 1961 ülendas president Kasa-Vubu Mobutu kindralmajoriks ja veebruaris nimetas ta kaitsejõudude juhatajaks.
Emakas (botaanika)
pisi| Emakas (pistillum) on õistaimedel õie keskne emassugurakke sisaldav organ, milles arenevad seemnealgmed.
Mobutu Sese Seko
Valitsusaeg
Peagi pärast presidendiks saamist pidas Mobutu Léopoldville'i staadionil kõne, kus teatas erakorralise olukorra kehtestamisest viieks aastaks. See tähendas igasuguse poliitilise tegevuse keelustamist. Põhjenduseks tõi ta asjaolu, et just poliitikud olid eelnenud viie aasta jooksul riigi hukatuse äärele viinud. Parlament kaotas suurema osa oma võimust ja hiljem saadeti see ka ajutiselt laiali.
Emakas (botaanika)
Emakas koosneb alumisest osast – sigimikust, pikemast või lühemast peenemast osast – emakakaelast (mis mõnikord puudub) ja ülemisest laienenud osast – emakasuudmest. Emaka sigimik koosneb ühest või mitmest viljalehest. Kahe või enama viljalehe esinemisel võivad need olla kas vabad (lahkviljalehine ehk apokarpne sigimik) või liitunud (liitviljalehine ehk sünkarpne sigimik). Ühest viljalehest koosnevat emakat käsitletakse apokarpsena. Kui emakakael on redutseerunud, nimetatakse vahetult sigimikule kinnituvat emakasuuet istuvaks.
Mobutu Sese Seko
Valitsusaeg
Aastal 1967 võeti rahvahääletusel vastu uus põhiseadus. Sellega loodi presidentaalne unitaarriik, kus presidendil oli piiramatu ametiaeg ja lubatud oli maksimaalselt kaks parteid. Naistele anti hääleõigus.
Emakas (botaanika)
Ühe õie emakate kogumit nimetatakse emakkonnaks.
Mobutu Sese Seko
Valitsusaeg
Kunagist vastasseisu Patrice Lumumbaga Mobutu ei tunnistanud, vaid kuulutas ennast Lumumba töö jätkajaks ja rõhutas seda, kui oluline on rahvuskangelase pärandi hoidmine. Keskvõimu tugevdamiseks vähendas Mobutu provintside arvu ja piiras nende autonoomiat. Ta oli riigi rahvusliku ühtsuse eestkõneleja ning pööras suurt tähelepanu hõimutülide mahasurumisele ja püüdis rahvuslikke eripärasid alla suruda. Ta püüdis lojaalsuse hõimuvanemate suhtes asendada lojaalsusega keskvalitsuse vastu. Samal ajal soosis ta oma hõimukaaslasi.
Aastal 1967 ühendati kõik ametiühingud üheks Sairi tööliste rahvuslikuks ühinguks, mis võeti valitsuse kontrolli alla. Sellest sai valitsuse käepikendus. Sõltumatud ametiühingud olid 1991. aastani keelatud.
Pooldajad hankis Mobutu eelkõige hüvede jagamise abil, kui talle ei allutud, kasutati jõudu. Aastal 1966 vahistati neli endist ministrit (peaminister Évariste Kimba, kaitseminister Jérôme Anany, rahandusminister Emmanuel Bamba ja energeetikaminister Alexandre Mahamba), keda süüdistati riigipöörde kavandamises. Sõjaväetribunal mõistis nad surma ja nad hukati avalikult staadionil 50 000 pealtvaataja silme all. Maha suruti ka endiste Katanga sandarmite ülestõus ja 1967. aastal valgete palgasõdurite algatatud mäss. 1970. aastaks olid enam-vähem kõik potentsiaalsed vaenlased maha surutud. Aastal 1970 tegi belglaste kuningas Baudouin I visiidi Kinshasasse. Samal aastal peeti parlamendi- ja presidendivalimised. Põhiseaduse järgi oleks valimistel pidanud osalema kaks parteid, kuid kõik kandidaadid olid Revolutsioonilise Rahvaliikumise liikmed. Nende poolt hääletas ametlikel andmetel 98,33% valijatest. Presidendivalimised võitis Mobutu ainsa kandidaadina. Valimissedelil pakuti siiski kaks valikuvõimalust – sai anda rohelise poolthääle, mis tähistas lootust, ja punase vastuhääle, mis tähistas kaost. Mobutu poolt anti 10 131 699 ja vastu 157 häält.
Sündinud 28. detsembril
''Siin loetletakse 28. detsembril sündinud tuntud inimesi.
Mobutu Sese Seko
Valitsusaeg
Isikliku julgeoleku tagamiseks asutas Mobutu mitu sõjaväelist üksust. Neist olulisim oli Presidendi eriüksus. Hiljem, kui rahapuuduse tõttu palgata jäänud sõdurid mässama hakkasid, ei jätnud Mobutu oma eriüksusele kunagi palku maksmata.
Mobutu valitsusaega iseloomustasid algusest peale kleptokraatia ja kõikjal valitsev korruptsioon, peagi ka tohutu inflatsioon, riigivõlg ja raha täielik devalveerumine. Majanduse turgutamiseks riigistas ta Katanga vasekaevandused ja hiljem soodustas välisinvesteeringuid. Põllumajandus oli aga mahajäänud ja seetõttu suurenes pidevalt vajadus toiduaineid importida. Lääneriikide toel püüdis Mobutu turumajandust edendada, rajas hüdroelektrijaamu ja suurendas vasetootmist. Sellegipoolest majandus ei kasvanud ja inimeste elutingimused halvenesid. Massiline korruptsioon ja oskamatu juhtimine tõid kaasa kogu infrastruktuuri allakäigu.
Abilehed
pisi|Üheemakase [[viirpuu abilehtedega lehed]] Abilehed (ladina stipulae) on leherootsu alusel (leherootsu varrele kinnitumise koht) olevad lehesarnased väljakasved, lehtedest enamasti palju väiksemad, harva suuremad.
Mobutu Sese Seko
Autentsuskampaania
pisi|Mobutu piltidega särk
Abilehed
Reeglina ei oma abilehed fotosünteesijana tähtsust. Siis on nad väikesed, vähemärgatavad, varakult varisevad (näiteks tamm, kask). Suured abilehed on olulised fotosünteesi toimumise kohad ning püsivad taimel kogu elu (näiteks aedhernel). Abilehtede hulka loetakse ka keeleke, mis on iseloomulik kõrrelistele.
Mobutu Sese Seko
Autentsuskampaania
Peagi pärast võimuhaaramist käivitas Mobutu rahvuslust rõhutava autentsuskampaania. Kampaania raames muudeti kõik euroopalikud isiku- ja kohanimed Aafrika-päraseks. 1. juunil 1966 alustas ta linnade ümbernimetamist. Leopoldville'ist sai Kinshasa, Elisabethville'ist Lubumbashi, Stanleyville'ist Kisangani, Katangast Shaba. Kongolased said range korralduse kõik Euroopa nimed Aafrika nimedega asendada. Vaimulikke ähvardas Euroopa nimedega laste ristimise eest viieaastane vanglakaristus.
Abilehed
Mõningatel taimederühmadel (näiteks kõrrelistel) võivad abilehed olla kokku kasvanud, ehk moodustada tõri.
Mobutu Sese Seko
Autentsuskampaania
Oktoobris 1971 sai riigi nimeks Sair. Jaanuaris 1972 võttis Mobutu enda uueks nimeks Mobutu Sese Seko Koko Ngbendu Wa Za Banga ("Kõikvõimas sõdalane, kes tänu oma visadusele ja murdmatule võidujanule sammub võidult võidule, jättes oma teele tulesaba"). Umbes samal ajal võttis ta omaks ka talle hiljem iseloomulikuks saanud stiili – lihtsa kuue, paksu raamiga prillid, jalutuskepi ja leopardinahast mütsi. Keelati läänepärane rõivastus, sealhulgas lipsud. Mehed kohustati kandma Mao Zedongi stiilis lihtsat kuube. Naised ei tohtinud kanda pikki pükse.
1970. ja 1980. aastad
pisi|Mobutu Sese Seko ja [[Bernhard (Madalmaade ja Lippe-Biesterfeldi prints)|Madalmaade prints Bernhard (1973)]] pisi|[[Valge Maja|Valges Majas kohtumisel president Richard Nixoniga (1973)]]
Parlamendivalimised peeti aastatel 1970, 1975, 1977, 1982, 1987. Kõigil valimistel osales vaid üks partei. Augustis 1974 tehti põhiseaduses muudatus, mille järgi partei ja riigi juhtimist enam ei eristatud. Mobutu oli ainus kandidaat presidendivalimistel aastatel 1970, 1977 ja 1984 ning valiti ametisse tagasi.
30. oktoobril 1974 korraldas Mobutu Kinshasas 20. mai staadionil poksimatši "Rumble in the Jungle" Muhammad Ali ja George Foremani vahel.
Külma sõja ajal oli Mobutul lääneriikide toetust lihtne saada. USA kasutas Sairi platvormina Angola nõukogudemeelse valitsuse vastu võitlevate UNITA mässuliste toetamisel. 1970ndate alguses kujunesid Sairil ka sõbralikud suhtes Hiina RV-ga, mille huvides oli (nagu ka lääneriikidel) piirata ja vähendada nõukogude mõju regioonis.
Mobutu potentsiaalne toetajaskond oli tegelikult väga napp. Ta oli pärit praeguse Ekvaatoriprovintsi alal elavast väikesearvulisest ngbandi hõimust. Ta soosis oma hõimukaaslasi ka võimul olles, eriti hilisematel aastatel. Näiteks 1990. aastal oli Ekvaatoriprovintsist pärit 46% tema armee ohvitseridest, 34% diplomaatidest ja 19% partei juhtkonnast. Sellegipoolest oli tal vähe toetajaid. Need olid peamiselt tema lähisugulased, hõimukaaslased ja muul viisil lähedalt seotud isikud, kes olid puutumatud ja kellel oli voli tegutseda seadusi täielikult eirates.
Mobutu püüdis muljet sõjaväerežiimist leevendada sellega, et palkas riigiametitesse tsiviilisikuid. Mobutu vastasleeri moodustasid peamiselt eksiilis elavad kongolased, väikepõllumehed, üliõpilased ja rahvad, kelle esindajad olid varasemates valitsustes osalenud. Teda ohustasid ka Angolas elavate Katanga mässuliste rünnakud. Aastatel 1977–1978 leidsid Shabas aset relvastatud mässud, mis Maroko ja lääneriikide abijõudude toel maha suruti. Aastal 1977 oli Mobutu sunnitud katangalaste vastu Prantsusmaa sõjaväelist abi paluma. Kui sõdurid maksmata palkade tõttu protesteerisid, laskis Mobutu raha juurde trükkida või lihtsalt lubas sõduritel rüüstata.
1970. aastatel läks 15–20% riigieelarve tuludest otse Mobutule. Näiteks 1977. aastal võttis tema perekond keskpangast isiklikeks kulutusteks välja 71 miljonit dollarit. Aastal 1984 hinnati Mobutu varandust viiele miljardile dollarile,  suurem osa sellest oli talletatud Šveitsi pankadesse. Pärast tema võimult kõrvaldamist leiti Šveitsi pankadest siiski vaid umbes 3,4 miljonit dollarit. . Talle kuulus garaažitäis Mercedes-Benze, millega ta oma paleede vahet sõitis.
Oma esivanemate kodulinna Gbadolitesse laskis Mobutu ehitada villa ja selle lähedusse suure lennuvälja. Et Pariisi poodidesse lennata, tellis ta Air France'ilt Concorde'i.
Mobutu võim põhines mitmel eri strateegial, nii rahalistel hüvedel, militaarsel jõul kui ka rahvuslikul ideoloogial, alates 1974. aastast niinimetatud mobutismil. Vajaduse korral jagas ta hüvesid ja karistas valikuliselt. Riigiametnikud sõltusid täielikult tema armust ning ta paigutas neid pidevalt ümber, et ebakindluse abil kuulekust ja lojaalsust tekitada ja mitte lasta tekkida opositsioonilistel võimukeskustel. Ka partei juhtkonda vahetati pidevalt. Viimasel kümnel valitsusaastal läks 212 kõrgemast ametnikust 29 oma kabinetist otse vangikongi, lisaks karistati 26 isikut, kes olid ebalojaalsuses või ebaaususes süüdistatuna vallandatud. Kõigi ametikohtade täitmine sõltus temast ja mingit opositsiooni riigi liidrite seas ei saanud tekkida.
Hea näide on Nguza Karl-i-Bond, kes oli 1960. aastatel Mobutu oponent, 1970. aastatel võttis Mobutu ta oma lähikonda ja nimetas välisministriks, 1977. aastal süüdistati teda aga riigireetmises ja mõisteti surma, 1979. aastal vabastati ja nimetati peaministriks. Aastal 1981 oli ta aga juba eksiilis ja kirjutas Mobutu valitsemisest raamatu. Aastal 1985 oli ta aga uuesti soosikute hulgas ja sai suursaadikuks Ameerika Ühendriikides. Umbes samasugune oli ka Kamitatu Massamba ja Mbujimayi Belshika saatus.
Mobutu ainuvalitsemist lihtsustas asjaolu, et riik oli väga vaene, majandus nõrk ja produktiivsus väike, kõiki võimu ohustajaid oli lihtne ära osta. Mobutu käsutuses olid Kongo tohutud loodusrikkused, nende seas 15% maailma vasemaagist, teemandid, koobaltimaak, tsingimaak, kuld, hõbe, nafta. Ta kohtles neid kui oma isiklikku vara ja neist tuli talle pidev sissetulek. Rikkuste omastamine mõjus hävitavalt riigi majandusele. Välisfirmad riigistati ja need sattusid Mobutu lähikonna kätesse. Riigistamine oli osa novembris 1973 algatatud rahvuslikust programmist. Leidub arvutusi, mille põhjal oli Sairi (Kongo) rahvamajanduse kogutoodang ühe inimese kohta 1992. aastal üle kahe korra väiksem kui 1960. aastal.
Mobutu võimu kindlustas ka riigi suurus ja etniline mitmekesisus. Arvatakse, et Kongos elas umbes 200 eri rahvakildu. Koloniaalvõimud olid edendanud hõimuidentiteeti, et mitte lasta välja kujuneda hõimuülesel ühtsustundel, mis soodustaks organiseeritud vastuhakku. Seetõttu polnud suuri ühtseid gruppe, mis oleksid Mobutu võimu ohustanud.
1990. aastad
pisi|Mobutu Gbadolite palee varemed (umbes 2010)
Kui külm sõda lõppes, kaotas Mobutu ka suurema osa lääne toetusest. Aastal 1990 seadustati opositsioon ja Mobutu teatas, et pärast aastapikkust üleminekuperioodi korraldatakse mitmeparteilised valimised. Eelkõige Shabas hakkasid Mobutu vastased kohe organiseeruma. Nende liidrite seas olid Étienne Tshisekedi, Jean Nguza Karl-i-Bond ja Gabriel Kyungu wa Kumwanza. Moodustati föderalistide ja sõltumatute vabariiklaste ühendus UFERI. Mobutu-vastast opositsiooni nimetati Pühaks Liiduks. Opositsioon seadis oma presidendikandidaadiks Étienne Tshisekedi.
11. mail 1990 Lumbumbashi ülikoolis aset leidnud üliõpilaste valitsusvastane demonstratsioon suruti maha ja eri andmetel 50–150 üliõpilast tapeti.
Aastal 1991 nõustus Mobutu opositsiooni survel võimu jagama ja veebruaris 1991 tunnistas ta õiguspäraseks 66 parteid. Augustis moodustati ngbandidest eliitjulgeolekuüksus, et nuhkida opositsiooniliidrite järel.
Aastal 1992 loodi Étienne Tshisekedi eestvedamisel uus partei Demokraatia ja Sotsiaalse Arengu Liit. See keelustati. 15. augustil 1992 sai Karl-i-Bondi asemel peaministriks taas luba päritolu Étienne Tshisekedi. Shabas puhkes vägivald ja hakati kättemaksuks lubasid massiliselt välja saatma. Mobutu püüdis juba nädal hiljem peaministrist lahti saada. Palka nõudvate sõdurite seas puhkesid rahutused, mis paisusid veebruaris 1993 mässuks. DSP tappis mässu mahasurumise käigus umbes 1000 inimest. Jaanuaris 1993 lasksid mässu maha surunud Mobutu isiklikud väed kogemata maha Prantsusmaa suursaadiku. Prantsusmaa ja Belgia evakueerisid oma tsiviilisikud, loobusid abistamisest ja koostööst.
Märtsis 1993 vallandas Mobutu Tshisekedi ja nimetas Faustin Birindwa rahvusliku päästmise valitsuse peaministriks. Étienne Tshisekedi juhitav Demokraatia ja Sotsiaalse Arengu Liit moodustas alternatiivse opositsioonilise valitsuse. Detsembris 1993 kuulutasid Karl-i-Bond ja kuberner Kyungu välja Shaba piirkonna autonoomia.
Aastal 1994 võeti vastu üleminekupõhiseadus. Aprillis 1994 teatas opositsiooniparteide koalitsioon, et on loonud oma sõjaväe, mille eesmärk on Mobutu kukutada.
Juunis 1994 nimetas Mobutu peaministriks Kengo Wa Dondo. Juulis 1994 püüdis presidendi eriüksus DSP kaks korda Tshisekedit tappa. 24. augustil 1996 sai Kengo wa Dondo kriisikabineti juhiks. Tema ülesandeks sai riigi idaosa tagasivallutamine mässulistelt.
Sairi idaosas elas palju Rwandast põgenenud hutu äärmuslasi, keda kodumaal süüdistati genotsiidis. Seal elas ka tutsisid, kes aga polnud Mobutu soosingus ja oktoobris 1996 anti neile korraldus maalt lahkuda. Pärast genotsiidi Rwandas võimule tulnud tutside Rahvusliku Rinde valitsus kartis, et Sairi idaosas turvapaiga saanud genotsiidis osalenud hutud hakkavad organiseeruma. Rwanda tungis Sairi. Rwanda vägedega ühinesid Mobutu-vastased mässajad. Sairi korrumpeerunud ja distsiplineerimatu armee põgenes. Oktoobris ja novembris 1996 edenesid mässuliste väed suhteliselt takistamatult Kinshasa suunas. 17. detsembril 1996 pöördus Prantsusmaal vähiravil käinud Mobutu tagasi kodumaale. Ta nimetas ametisse uue vägede ülemjuhataja, et mässajatele vastu astuda. 20. jaanuaril 1997 alustasid Mobutu väed rünnakut. Mässulistel õnnestus sellegipoolest 16. mail 1997 Kinshasasse jõuda ja Mobutu oli sunnitud Kinshasast lahkuma. Ta suundus oma paleesse Gbadolites, peagi aga lahkus riigist.
17. mail 1997 kuulutas Laurent-Désiré Kabila ennast presidendiks. Ta astus ametisse 29. mail 1997 ja muutis riigi nime Kongo Demokraatlikuks Vabariigiks.
Perekond
Mobutu Sese Seko oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli Marie-Antoinette, kellega ta abiellus arvatavasti 1955. aastal. Marie-Antoinette oli tollal vaid 14-aastane. Naisel oli Mobutu üle suur võim. Marie-Antoinette suri südamehaiguse tagajärjel 36-aastaselt 22. oktoobril 1977 Šveitsis. 1. mail 1980 abiellus Mobutu vahetult enne paavst Johannes Paulus II visiiti õpetaja Bobi Ladawaga, kellega tal oli tolleks ajaks juba neli last.
Esimesest abielust Marie-Antoinette'iga oli Mobutul kaheksa last. Tütar Ngwali asus elama Pariisi, Gombo, Yongo ja Yakua Belgiasse. Neli esimesest abielust sündinud poega surid. Vanimast pojast Nyiwast kavatses Mobutu endale järeltulija kasvatada, kuid poeg suri 16. septembril 1994 AIDS-i. Teine poeg Konga suri 1992. aastal, Kongulu 24. septembril 1998 ja Manda 27. novembril 2004.
Teisest abielust Bobi Ladawaga sündis neli last. Aastal 1999 elas poeg Nzanga Marokos, poeg Gyala ja tütar Toku elasid Londonis ning poeg Ndokula Brüsselis. Vanim poeg Nzanga Mobutu kandideeris 2006. aastal presidendivalimistel ja oli hiljem põllumajandusminister. Tütar Yakpwa oli lühiajaliselt abielus belglase Pierre Jansseniga, kes kirjutas hiljem Mobutust raamatu.
Mobutul oli kokku vähemalt 14 last. Kõik tema lapsed ei ole teada. Sairis ringi sõites oli tal kombeks kohalike pealikute pakutud neitsitelt süütus võtta. Seda loeti neitsi perekonnale suureks auks.
Elu eksiilis ja surm
Detsembris 2007 tegi Kongo DV parlament ettepaneku Mobutu säilmed kodumaale tuua ja mausoleumi paigutada. Aastal 2013 teatas president Joseph Kabila, et on tehtud otsus Mobutu säilmed kodumaale ümber matta.
Aastal 1999 valmis Thierry Micheli dokumentaalfilm "Mobutu, roi du Zaïre".
Austria välismaateenistus
Austria välismaateenistus (saksa Österreichischer Auslandsdienst) on alternatiivteenistus tsiviilteenistuse asemel, mis kestab (minimaalselt) 12 kuud. On olemas kolm erinevat võimalust teenistuses osaleda. Need on mälestusteenistus, sotsiaalteenistus ja rahuteenistus.
Andres Västrik
Andres Västrik on eesti stsenaristi ja kirjaniku Mihkel Ulmani loodud kirjanduslik tegelane, kes kerkis esile Eesti Televisiooni kriminaalsarjas "Ohtlik lend" (2006). Alates 2009. aastast ka raamatusarjas "Ohtlik lend".
Austria välismaateenistus
Ajalugu
Esimene austerlane astus rahuteenistusse 1. septembril 1992 endises koonduslaagris Auschwitz-Birkenaus (Poolas) kinni. Innsbrucki elanik ja politoloog Andreas Maislinger võttis samasuguste Saksamaa organisatsioonide idee enda peale.
Andres Västrik
Iseloomustus
Västrik on taktitundetu ja ropu suuga politseitöötaja, keda taltsutab korralik ja tööle pühendunud idealistist uurija Rita Leidpalu.
Tööalane tegevus
Andres Västrik on kriminaalosakonna vaneminspektor Põhja Politseiprefektuuri narkorühmas Järjekordne politseioperatsioon, kus plaaniti vahistada kurikuulus uimastidiiler, ebaõnnestus täielikult. Seepeale saadeti Andres Pärnu kriminaaltalitusse.
Austria välismaateenistus
Austria mälestusteenistus
Austria mälestusteenistus töötab natsionaalsotsialismi ohvritega. Teenistuja töötab holokausti mälestuspaigas, näiteks muuseumis või uurimisinstituudis, nagu Yad Vashem Jeruusalemmas või Simon Wiesenthali Keskuses (Ameerikas).