cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laim (vili)
Kasutamine
Laimi hinnatakse toiduvalmistamisel kõrgelt laimimahla happesuse ja laimi pealiskoore lillelõhnalise aroomi pärast. See on tavaline koostisaine autentsetes Mehhiko, Vietnami ja Tai köögi roogades. Laimisupp on traditsiooniline toit Mehhikos Yucatani osariigis. Seda kasutatakse marineerivate omaduste pärast ka mereandide marineerimisel. Mõned guacamolekastme retseptid eeldavad samuti laimimahla kasutamist.
Kuivatatud laimide (nn must laim ehk limoo) kasutamine maitseainena on iseloomulik Pärsia ja Iraagi köögile, nagu ka Pärsia lahe äärsete Araabia maade stiilis maitseainesegule baharat, mida kutsutakse ka kabsa 'ks või kebsa 'ks.
Laim on paljude Indiast pärit rahvusköökide oluliseks toiduaineks ja seal valmistatakse neist mitmesuguseid hapendatud toite, näiteks magustatud hapendatud laim, soolaga hapendatud laim ja laimikaste.
Hapulaim annab iseloomuliku maitse hapulaimipirukale, mis on populaarne Ameerika magustoit. Austraalias valmistatakse kõrbelaimist marmelaadi.
Laim on koostisosaks paljudes lahjendatud alkoholi sisaldavates kokteilides, mis sageli põhinevad džinnil, nagu näiteks džinn toonikuga, Gimlet ja Rickey. Värskelt pressitud laimimahl on samuti põhiliseks koostisosaks Margarita kokteilis, kuigi vahel kasutatakse selle asemel sidrunimahla.
Laimiekstrakte ja laimiõli kasutatakse parfüümides, puhastusvahendites ja aroomteraapias.
Toitumisalane teave ja keemiline koostis
Tooreste laimide koostisest on 88% vesi, 10% süsivesikud, rasvad ja valgud moodustavad kumbki alla 1% (vt tabel). Üksnes C-vitamiini sisaldus, mis 100 g laimi kohta annab 35% soovitatavast päevasest kogusest, on toitumisalaselt märkimisväärne, teisi toitaineid leidub päevase tarbimisvajadusega võrreldes väikeses koguses (vt tabel). Laimimahl sisaldab pisut vähem sidrunhapet kui sidrunimahl (u 47 g/l), aga peaaegu kaks korda rohkem kui greibimahl ning umbes viis korda rohkem kui on sidrunhapet apelsinimahlas.
Laimi viljaliha ja koor sisaldavad paljusid fütokemikaale, sealhulgas polüfenoole ja terpeene, millest paljud on saanud fundamentaaluuringute huviobjektiks nende potentsiaalsete omaduste pärast inimesele.
Fototoksilisus
Kokkupuude laimikoore või laimimahlaga, millele järgneb ultraviolettkiirguse kätte sattumine, põhjustab fütofotodermatiiti. Baarmenitel, kes puutuvad kokteile valmistades kokku laimide ja muude tsitrusviljadega, võib seda probleemi esineda.
Fütofotodermatiidi põhjustajaks inimestel peetakse furanokumariinideks nimetatavat orgaaniliste keemiliste ühendite rühma. Laimid sisaldavad paljusid furanokumariini ühendeid, sealhulgas tsitropteen (5,7-dimetoksükumariin), bergapteen, isopimpinelliin, ksantotoksiin (ehk metoksaleen) ja psoraleen. Bergapteen tundub olevat peamine furanokumariini ühend, mis põhjustab laimidest tingitud fütofotodermatiiti.
Laimi koor on oluliselt suurema (1...2 suurusjärgu võrra) furanokumariini kontsentratsiooniga kui laimi viljaliha, mistõttu laimi koored on ka märkimisväärselt fototoksilisemad. Suureviljalise laimipuu viljad tunduvad olevat fototoksilisemad kui hapu laimipuu viljad.
Cannstatti verekohus
Cannstatti nõukogu, ka Cannstatti verekohus (Blutgericht zu Cannstatt), oli nõukogu kohtumine Cannstattis aastal 746, mis leidis aset, kui Austraasia majordoomus Karlmann, Karl Martelli vanem poeg, kutsus kokku kõik alemannide ülikud.
Mariko Faster
Mariko Faster (võru keeles Fastrõ Mariko; sündinud 4. märtsil 1977) on Eesti keeleteadlane ja kohanimeuurija.
Haridus
Ta on lõpetanud 1992. aastal Mõniste põhikooli ja 1995. aastal Varstu Keskkooli. Fasteril on bakalaureusekraad (2000), magistrikraad (2005) ja doktorikraad (2020) Tartu Ülikoolist eesti keele erialalt. Tema doktoritöö teema oli Hargla kihelkonna vetenimed Eesti-Läti keelepiiril.
Töökäik
Faster töötab Võro instituudis teadurina, ta on aidanud kokku panna Eesti-Võru sõnaraamatu ja on üks Eesti kohanimeraamatu kirjutajatest. Ta on ka võrukeelse keelepesa käimalükkaja ja toimetab võrukeelset Tähekest, mis ilmub kord aastas.
Isiklikku
Ta on abielus keeleteadlase Evar Saarega.
Tiit Nõges
Elulugu
Tiit Nõges oli piiritusemeistri poeg.
1935. aastal lõpetas Nõges Türi Gümnaasiumi, õppis 1935–1950 (vaheaegadega) TÜ põllumajandusteaduskonnas, lõpetas 1950 agronoomina, põllumajanduskandidaat (1971, Eesti TA), väitekiri "Sookultuurniitude tüübid ja nende bioloogilised ning majanduslikud omadused Eesti NSV-s".
Nõges oli 1939–1948 Tooma Soouurimis- ja Katseinstituudi (aastast 1946 ENSV TA Taimekasvatuse Instituudi Tooma filiaal) noorem- ja vanemteadur, 1948–50 ENSV TA Maaparanduse ja Sookultuuri Instituudi põllukultuuride osakonna juhataja. Märtsis 1950 (pärast EK(b)P VIII pleenumit) kõrvaldati teadustöölt, oli 1950–1958 Kambja MTJ agronoom, melioraator ja peaagronoom, 1958–1964 EMMI Tooma katsebaasi vanemteadur, 1964–1974 sookultuuri osakonna ja katsebaasi juhataja, 1974–1986 vanemteadur.
Teadustöö
Tiit Nõgese uurimisvaldkond oli sookultuurniidud – nende eri tüüpide bioloogilised ja agronoomilised omadused, agrotehnika, rajamiseks sobivad seemnesegud ning ristiku kasvatamine eelviljana vähelagundunud turvasmuldade kasutuselevõtmisel. Koostas sookultuurniitude tüpoloogia, töötas välja sookultuurkarjamaadele ja -niitudele sobiva rohttaimede tüübistiku. Üle 80 teadustrükise.
Axel Rose
Axel Rose (ka Axel von Rosen; 20. august 1624 Koporje – 12. detsember 1679 Stockholm) oli Rootsi riigitegelane.
Ta oli Tartu õuekohtu asepresident, Tallinna asehaldur ja Rootsi kuningliku Tallinna linnusekohtu esimees.
1670-ndate algul valmis tal Tallinnas Pikk tänav 28 nn Roseni palee, kus tänapäeval asub Rootsi Suursaatkond.
Talle kuulus Roosna-Alliku ja Viisu mõis.
Axel Rose maeti 9. veebruaril 1681 Tallinna Oleviste kirikusse.
Perekond
Tema vanemad olid Koporje ja Jamburgi asehaldur, Eestimaa Rosenite esivanem Bogislaus von Rosen (1572–1658) ja Tallinna raehärra Johann Stampehli tütar Magdalena Stampehl (maetud 1654).
Neustria
thumb|350px|Neustria (Syagriuse kuningriik, piiratud oranži joonega), frankide kontekstis
Axel Rose
Perekond
Axel Rose abiellus 17. märtsil 1664 Helene Dorothea von Wrangelliga (maetud 1700), kelle vanemad olid Uhtna mõisnik Helmig von Wrangell (hukkus 1657) ja Elisabeth Dorothe von Wrangell Elistverest. Abikaasa vend Fabian von Wrangell (1651–1737) oli Uhtna ja Ubja mõisnik, kes abiellus Rootsi feldmarssali vabahärra Fabian von Ferseni (1626–1677) lesega, ning sai Hispaania kindralfeldmarssalina ja Brüsseli asehaldurina 1709 krahvitiitli.
Neustria
Neustria või Neustraasia (tähendades 'uut, läänepoolset maad', vastandina Austraasiale) oli frankide kuningriigi lääneosa, mis loodi aastal 511 seoses frankide kuninga (481–511) Chlodowech I Merovingide kuningriigi jagunemisega tema nelja poja vahel pärast tema surma.
Axel Rose
Perekond
Abielust sündisid
Neustria
Neustria hõlmas piirkonna Akvitaaniast La Manche'ini, ligikaudu enamuse tänapäeva Prantsusmaa põhjaosast, kus Pariis ja Soissons olid peamised linnad. Hiljem viitas see piirkonnale Seine'i ja Loire'i jõe vahel, tuntud kui regnum Neustriae, Karolingide impeeriumi ja siis Lääne-Frangi riigi alamkuningriik. Karolingide kuningad asutasid ka Neustria margid mis oli piirihertsogkond bretoonide ja viikingite vastu, mis kestis kuni Kapetingide monarhiani 10. sajandi lõpul, kus mõiste hääbus kui Euroopa poliitiline või geograafiline mõiste.
Neustriat rakendati mõistena ka Loode-Itaalias langobardide domineerimise perioodil. See vastandus kirdega, mida kutsuti sarnaselt Austraasiaks, sama mõiste oli antud Frangi riigi idaosale.
Merovingide kuningriik
Pidevad territooriumide taasjagamised Chlodowechi järglaste poolt põhjustasid palju nääklemisi, mis hoidsid rohkem kui 200 aastat Neustria peaaegu pidevas sõjategevuses Austraasiaga, frankide kuningriigi idaosaga.
Vaatamata sõdadele taasühinesid Neustria ja Austraasia lühikeseks ajaks mitu korda, esmakordselt Chlothar I ajal aastatel 558 – 562. Võimuvõitlus jätkus, kui Neustria kuninganna Fredegunde (kuningas Chilperich I (valitses 566–584) lesk ja uue kuninga Chlothar II (valitses 584–628) ema) vallandas kibeda sõja.
Pärast oma ema surma ja matmist Saint Denis' basiilikasse Pariisi lähistel (597) jätkas Chlothar II võitlust kuninganna Brunichildi vastu ja võidutses lõpuks aastal 613, kui Brunichildi kaaskond reetis vana kuninganna tema kätte. Chlothar pani Brunichildi piinapingile ja venitas teda kolm päeva, siis aheldas nelja hobuse vahele ja rebis lõpuks jäsemed küljest. Chlothar valitses nüüd ühendatud valdust, kuid vaid lühikest aega.
Dagobert I (valitses 628–637) ajal põhjustas jätkuv põlvkondadevaheline sõda veel ühe ajutise ühendamise. Kui Austraasias püüdis Pippiniidist majordoomus Grimoald Vanem riigipööret oma isanda vastu, kõrvaldas Chlodwig II ta ja taasühendas kuningriigi Neustriaga, kuid jälle ajutiselt. Chlodwigi poja Chlothar III valitsemise ajal või varsti pärast seda loovutas Neustria dünastia, nagu Austraasia enne seda, võimu oma majordoomusele.
Aastal 678 rahustas Neustria majordoomus Ebroin viimast korda austraasialasi. Ebroin mõrvati aastal 681 ja Poitiers' piiskop võttis aastal 684 oma maadel elu oma halvimalt vaenlaselt Leodegarilt. Aastal 687 alistas Pippin Herstalist, Austraasia kuningapalee majordoomus, neustrialasi Tertry lahingus, ühendades Austraasia ja Neustria teiselt poolt. Kirjanikud, kes elasid Austraasias, osutasid oma majordoomusele ustavust.
Pippini järglased, Karolingid, jätkasid kahe valduse valitsemist majordoomustena. Paavst Stephanus II õnnistusega kukutas Karoling Pippin Lühike pärast aastat 751 ametlikult Merovingid ja võttis kontrolli keisririigi üle, tema ja ta järglased valitsesid kuningatena.
Neustria, Austraasia ja Burgundia ühendati siis ühe valitseja alla ning nimed "Neustria" ja "Austraasia" kadusid järk-järgult.
Karolingide alamkuningriik
Aastal 748 andsid vennad Pippin Lühike ja Karlmann oma nooremale vennale Grifole 12 krahvkonda Neustrias keskusega Le Mansis. Riigikorralt oli see ducatus Cenomannicus, või Maine hertsogkond, ja see oli teine nimi regnum Neustriale 9. sajandini.
Mõiste "Neustria" võttis tähenduse "maa Seine ja Loire vahel", kui see anti aastal 790 regnumina (kuningriik) Karl Suure poolt tema teisele pojale Karl Nooremale. Sel ajal sai kuningriigi pealinnaks Le Mans, kus loodi Karli kuninglik õukond. Karolingide ajal oli Neustria kuninga põhikohustus kaitsta frankide suveräänsust bretoonide vastu.
Aastal 817 andis Ludwig Vaga Neustria oma vanemale pojale Lothar I-le, kuid pärast viimase mässu aastal 831 andis ta selle Pippin I-le ja pärast viimase surma aastal 838 Charles II Paljaspeale. Neustria koos Akvitaaniaga moodustas põhiosa Charlesi Lääne-Frangi kuningriigist, mis eraldus keisririigist Verduni lepinguga (843). Charles jätkas traditsiooni nimetada Neustriat valitsema vanem poeg oma õukonnaga Le Mansis, kui ta aastal 856 tegi kuningaks Louis Kogeleja. Louis abiellus Bretagne'i kuninga Erispoe tütrega ja sai bretooni monarhilt frangi suurnike nõusolekul regnumi. See ainulaadne suhe Neustriaga rõhutas, kui väikseks see oli selleks ajaks jäänud ilma Île-de-France'i ja Pariisita, kui see eemaldus Charles II Paljaspea keskvõimust ja lähenes Erispoe omale. Louis oli viimane Frangi monarh, kes nimetati Neustriasse oma isa poolt ja poegadele alamkuningriikide loomise praktika hääbus hilisemate Karolingide seas.
Karolingide mark
Aastal 861 asutas Karolingide kuningas Charles II Paljaspea Neustria margid, mida valitsesid krooni poolt nimetatud ametnikud, tuntud kui valvurid, prefektid või markkrahvid. Esialgu oli kaks marki, üks bretoonide ja teine viikingite vastu, mida sageli kutsuti vastavalt Bretooni ja Normanni mark.
Aastal 911 sai Robert I mõlema margi markkrahviks ja võttis tiitli demarchus. Tema perekond, hilisemad Kapetingid, valitses kogu Neustriat aastani 987, kui Hugues Capet valiti kuningaks. Neustria krahvid ületasid selleks ajaks markkrahve võimu poolest ning viikingite ja bretoonide rüüsteretkede kõrgaeg oli möödas. Pärast Kapetingide imet enam markkrahve ei nimetatud ja "Neustria" hääbus kui Euroopa poliitiline mõiste (esines siiski mõnes anglonormanni kroonikas ja taaselustus Inglise Normandia-valduste sünonüümina Henry V ajal kroonik Thomas Walsinghami teoses Ypodigma Neustriae).
Merovingide kuningad
Frangi riigi täpset jagunemist Neustria, Austraasia ja Burgundia kuningriigiks dateeritakse alles 6. sajandi lõpust, nii on varasemad kuningad, kes valitsesid Soissonsist või Pariisist, välja jäetud.
Majordoomused
Need olid kuningate ülemametnikud ja said järk-järgult de facto valitsejateks kuningate nimel.
Karolingide alamkuningad
Louis pages Le Mansist aastal 858 pärast Erispoe mõrva novembris 857.
Kapetingide markkrahvid
Ainult need, kes valitsesid ühendatud Neustria marki, on lisatud, kuigi "Neustria" tiitlit kandsid ka varasemad Bretooni ja Normanni markide markkrahvid, kellest kõige tuntum oli Robert Tugev, hilisemate Kapetingide eelkäija.
Historiograafia
Peamine kaasaegne kroonika, mis kirjutatud Neustria perspektiivist, on Liber Historiae Francorum.
Artemi Panarin
Artemi Sergejevitš Panarin (vene keeles Арте́мий Серге́евич Пана́рин; sündinud 30. oktoobril 1991 Korkinos) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis New York Rangers ründajana vasakäärel.
Ta alustas karjääri Vitjazis, mille põhimeeskonnas debüteeris ta KHL-is hooajal 2008–09. Hooaja 2012–2013 keskel liitus ta Peterburi SKA-ga. 2015. aastal võitis ta Peterburi SKA-ga Gagarina karika. Samal hooajal valiti ta liiga sümboolsesse koosseisu.
2015. aasta aprillis sõlmis ta kaheaastase lepingu NHL-i klubiga Chicago Blackhawks. Oma esimesel hooajal kogus ta NHL-is 77 punkti (30+47), olles sellega kõige edukam uustulnukas. Hooaja lõpus pälvis ta hooaja parimale uustulnukale antavale Calder Memorial Trophy ning valiti uustulnukate sümboolsesse koosseisu (All-Rookie Team). Samuti valiti ta hooaja parimaks Venemaa jäähokimängijaks. Hooajal 2016–17 valiti Panarin Second All-Star Team'i.
2017. aasta juunis liitus ta Columbus Blue Jacketsiga. Hooajal 2017–18 kogus ta liigas 82 punkti (27+55), mis oli klubi ajaloo rekord. Lisaks oli ta 27 löödud väravaga sel hooajal klubi parim mängija. Järgmisel hooajal saavutas veelgi parema tulemuse, kui kogus põhihooajal 87 punkti (28+59).
2019. aasta juulis sõlmis ta seitsmeaastase lepingu Rangersiga. Hooaeg 2019–20 oli Panarinile NHL-is individuaalselt tema seni edukaim (32+63) ning samal hooajal valiti ta liiga hooaja sümboolsesse koosseisu (NHL First All-Star Team).
Venemaa jäähokikoondise koosseisus on Panarin maailmameistrivõistlustelt võitnud hõbemedali ja kaks pronksmedalit. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta 17 punktiga (4+13) turniiri edukaim mängija. Panarin valiti lisaks turniiri parimaks ründajaks ja turniiri sümboolsesse koosseisu.
Liis Kolle
Liis Kolle (sündinud 29. juulil 1971 Tallinnas) on eesti ooperilavastaja ning muusika- ja teatriajakirjanik.
Ta lõpetas 1989. aastal Tallinna Muusikakeskkooli koorijuhtimise erialal (õpetaja Anneli Mäeots), õppis aastatel 1990–1999 Tartu Ülikoolis magistriõppes teatriteadust ja samal ajal aastatel 1993–1994 Helsingi Ülikoolis vahetusüliõpilasena teatri- ja kirjandusteaduse erialal, 1995–1997 Viljandi Kultuurikolledžis teatrikunsti ja kirikumuusika erialal ning 1999–2005 Berliinis Hanns Eisleri Kõrgemas Muusikakoolis (Hochschule für Musik „Hanns Eisler”) muusikateatri režii erialal. Täiendanud end aastatel 2000–2002 Berliinis ja Hamburgis Peter Konwitschny meistrikursustel. 2013. aastal läbis ta kultuurikorralduse kursuse cimdata Meediaakadeemias Berliinis.
Aastatel 1994–1995 töötas Liis kolle Postimehes ajakirjanikuna ja 1998. aastal Sirbis teatritoimetajana. Ta on avaldanud teatri- ja muusikateemalisi artikleid muu hulgas ka ajakirjades Teater. Muusika. Kino ja Vikerkaar.
Olles olnud lavastaja assistent Joachim Herzi („Xerxes”, 1997 Vanemuises), Neeme Kuninga („Don Giovanni”, 1999 Estonias), Stefan Herheimi („Tannhäuser”, 2001), Didier von Orlowski („Così fan tutte”, 2002, mõlemad Austrias Landestheater Linz’is) kõrval, jõudis ta 2002. aastal Berliini muusikakõrgkooli tundengina ka ise ooperi lavastamiseni ja lavastas 2002. aastal Vanemuises Albert Lortzingi ooperi "Salakütt". Ta oli ka Tartu Richard Wagneri Seltsi asutajaliige (1991). Seltsi kontsertidest ja etendustest sai laiemalt tuntuks "Tannhäuseri" kolmanda vaatuse etendamine Toomemäel Tartu toomkiriku varemetes Tartu Akadeemilise Meeskoori osalusel.
Aastatel 2007–2011 ja alates 2015. aastast on ta olnud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia ooperistuudio lavastaja. Aastatel 2011–2013 oli ta Eesti Teatri Agentuuri kunstinõukogu liige, aastal 2011 Balti Assamblee 20. aastapäeva gala lavastaja ja projektijuht, 2013 ja 2014 festivali „Ankunft Neue Musik” projektijuht Berliinis, 2014 Konstanzi teatri dramaturg, 2017–2018 Gießeni Linnateatri kommunikatsioonijuht.
Sládkovičovo
Geograafiline asend
Sládkovičovo asub Kesk-Doonau madalikul, Trnavast 19 km lõunas.
Ajalugu
Küla on esmamainitud 1252. aastal. 1530. aastal rüüstasid seda türklased. Linnaõigused sai asula 1582. aastal. 1850. aastal ehitati linna läbiv raudteeliin, mis ühendas Bratislavat ja Budapesti. 1867. aastal ehitati linna suhkruvabrik. 1870. aastal taastati Diószegi linna staatus. 1946. aastal saadeti linna saksa rahvusest elanikkond riigist välja. Vahepeal kaotatud linnaõigused sai Sládkovičovo tagasi 1. jaanuaril 1983.
1948. aastal sai linn slovaki luuletaja Andrej Sládkoviči (1820–1872) auks nime Sládkovičovo.
Rahvastik
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikest slovakke 70,88%, ungarlasi 25,41%, tšehhe 0,48%, mustlasi 0,35%, rumeenlasi 0,15% ja vietnamlasi 0,15%.
Leviathan (täpsustus)
Sõna "Leviathan" (kasutatud ka vorme: Leviaatan, Leviatan) tähendab mitut asja.
Albert Abraham Michelson
pisi|Albert Abraham Michelson Albert Abraham Michelson (19. detsember 1852 – 9. mai 1931) oli USA füüsik, keda tuntakse valguse kiiruse mõõtmise ja eriti Michelsoni-Morley katses osalemise järgi.
Aastal 1907 pälvis ta Nobeli füüsikaauhinna, olles esimene ameeriklasest Nobeli teaduspreemia laureaat. Ta on ka Matteucci medali (1903), Copley medali (1907) ja Henry Draperi medali (1916) laureaat.
Laialt on tuntud tema 1894. aasta väide selle kohta, et tõenäoliselt on kõik füüsikavaldkonna tähtsamad seadused leitud ning füüsikute edasine töö on pigem mõõtmistulemuste täpsustamine ja teadaolevate seaduste rakendamine. Samamoodi juhtis ta tähelepanu vajadusele liikuda täpsemate mõõtmistulemuste poole ka 1903. aastal. Samas avaldas Albert Einstein juba 1905. aastal erirelatiivsusteooria.
Väljasuremisvõlg
Väljasuremisvõla põhjustab sündmuste mõju avaldumine liikidele viivitusega alustades liigi elukoha astmelisest hävimisest kuni liigi täieliku haihtumiseni. Näiteks võivad pikaealised puud kasvada ja elada edasi veel aastaid ka pärast nende reproduktiivsuse võimatuks muutumist, mis aga tähendab, et lõppkokkuvõttes on nad liigina ikkagi määratud hukule. Väljasuremisvõla puhul ei ole tegemist ühe liigi tuleviku väljavaatega, vaid väljasuremisvõlg kui mõiste viitab liikide arvule, kes konkreetses paigas suurima tõenäosusega välja surevad. Samas saab väljasuremisvõlga tõlgendada kui mis tahes ajalise viivitusega väljasuremist, siiski ei arvestata väljasuremisvõla hulka neid liike, kes surevad välja juhuslike looduslike sündmuste tagajärjel.
Olgugi et väljasuremisvõlg võib olla nii lokaalne kui ka globaalne, on enamik näiteid kohalikku päritolu, sest mudelina on need lihtsamini jälgitavad. Eriti hästi on väljasuremisvõlg jälgitav pikaealiste ja elukoha suhtes äärmiselt spetsiifiliste nõudmistega liikide puhul. Väljasuremisvõlaga tuleb arvestada kui tahetakse luua spetsiaalseid tingimusi liikide säilimiseks, sest tegemist on olukorraga, kus liigid võivad sattuda väljasuremisohtu minevikus nende elukeskkondadele juba tehtud kahju tõttu. Ehk siis, isegi kui eemaldada negatiivsed mõjurid, ei pruugi loodavad kaitsealad olla piisavalt head, et nendes praegu veel elavaid liike säilitada, siiski võib sekkumine väljasuremisvõla negatiivseid tagajärgi mahendada.
Väljasuremisvõlale järgneb tavaliselt sisserändekrediit. Tegemist on nähtusega, mis kirjeldab mahuliselt liikide arvu, kes tõenäoliselt migreeruvad antud maa-alale pärast mingit kindlat sündmust, näiteks ökosüsteemi taastamist.
Põhjused
Väljasuremisvõlani viivad suures osas samad tegurid mis väljasuremisenigi. Tuntumad väljasuremise põhjused on elupaikade killustamine ja hävitamine. Nende tagajärjel tekib väljasuremisvõlg selle tõttu, et vähendatakse liikide vastupidavust ja konkurentsivõimekust jääda liigina püsima migreerudes uutele asumaadele. Tasakaalulises süsteemis jääb liik kui selline püsima, sest olukorras, kus liigisisene populatsioon hävib ühes kindlas elukohalaigus, suudavad mõned isendid liigist hajuda teistesse elukohalaikudesse ja seal jätkata elutegevust. Nüüd aga juhul, kui need teised laigud on samuti hävitatud või on muutunud ligipääsmatuteks killustatuse tõttu, puudub liigil tervikuna tagavaraväljapääs ja seega ka ellujäämiskindlustus. Võibki juhtuda, et lõpuks sureb kogu liik välja.
Väljasuremisvõlga võib põhjustada ka keskkonna saastatus, kui selle tõttu isenditel langeb liigisiseselt sündimus või kasvab suremus, mille korral on tulemuseks populatsioonide aeglane allakäik. Veel võivad väljasuremisvõla põhjustajateks olla invasiivsed liigid või kliimamuutus.
Ajaskaala
Väljasuremisvõla tasumine võib osutuda väga pikaajaliseks protsessiks. Veel praegugi jätkub liikide hääbumine saartel, kus osa elustikust kadus viimase jääaja järel juba 10 000 aastat tagasi. On tõestatud, et mõningad sammalloomad, mikroskoopilised merelise eluviisiga organismid, surid välja vulkaanilise tegevuse järjel moodustunud Panama maakitsuse tõttu, mis 3–4,5 miljonit aastat tagasi lõi füüsilise barrikaadi Vaikse ookeani ja Kariibi mere vahele, nii et oli takistatud toitainete juurdevool. Sammalloomade populatsioonid hävisid sel perioodil massiliselt, kuid liikide täielik väljasuremine võttis veel 1–2 miljonit aastat aega.
Inimtegevuse tõttu esile kutsutud väljasuremisvõlg on lühikese ajaskaalaga. Paiksed linnuliikide populatsioonide väljasuremised vihmametsade killustamise tõttu toimuvad üle aastate või aastakümnete, samal ajal kui taimed killustatud rohumaadel on võlas 50–100 aastat. Killustatud parasvöötmelistes metsades kasvavad puud on võlas 200 või enama aasta jagu.
Metapopulatsiooni mudelist pärinemine
Mõiste väljasuremisvõlg võtsid esimesena kasutusele David Tilman et al. oma 1994. aasta uurimuses; veidi varem, aastal 1972 kasutas Jared Diamond sarnase nähtuse kirjeldamiseks mõistet "taastumisaeg". Tilman et al. demonstreerisid, et väljasuremisvõlg võib esineda liikide metapopulatsioonides matemaatilisel ökosüsteemide mudelil. Metapopulatsioonid on arvukad populatsioonid sama liigi isenditest, kes elavad ruumiliselt eraldatutena, või saartel, kuid suhtlevad omavahel migreerudes nende asukohalaikude vahel. Matemaatilises mudelis liik säilis, sest liigisiseselt püsis tasakaal juhuslikus elukohalaigus kohaliku väljasuremise ja uute alade koloniseerimise vahel. Tilman et al. kasutasid seda mudelit ennustamaks, et liigid jäävad ellu ka pärast olukorda, kus neil pole enam piisavalt keskkonda, mis neid toetaks. Kui kasutada seda mudelit troopiliste puuliikide väljasuremisvõla suuruse hindamiseks, saaksime tulemuseks 50–400 aastat võlga.
Üks eeldustest esimese väljasuremisvõla mudeli taga oli kompromiss liikide konkurentsivõime ja kolonisatsioonivõime vahel. Evolutsioonilise kompromissi idee järgi ei läheks (suurima tõenäosusega) teiste suhtes konkurentsivõimelisemad ja seega looduslikus koosseisus domineerivad liigid koloniseerima uusi asumaid. Üks sellise eelduse järeldustest on see, et paremad võistlejad, kes on ilmselt ka arvukamalt esindatud, liiguvad tegelikult kiiremini väljasuremise poole kui haruldasemad, vähem konkurentsivõimelised, kuid see eest paremini laiali jaotuvad liigid. Välja käidud idee on olnud mudeli üks vasturääkivamaid komponente, sest puuduvad piisavad andmed tõendamaks sellist tüüpi kompromissi reaalset toimimist ökosüsteemides. Sealjuures on mitmetest empiirilistest uurimustest selgunud, et dominantsed liigid siiski ei ole need, kes eelisjärjekorras välja hakkaksid surema. Mudeli hilisem modifikatsioon on näidanud, et teooria veepidavuse saavutamiseks piisab sellest kui jätta osad eeldused alles, kuid mitte liiga rangelt neid kõiki korraga jälgida.
Arendus teistes mudelites
Teoreetiline analüüs uuemate mudelite tarbeks on näidanud, et väljasuremisvõlg võiks esineda mitmetel asjaoludel; see võiks olla esile kutsutud erinevate mehhanismide poolt ja erinevatel näidiseeldustel. Originaalmudel ennustab väljasuremisvõlga tulemuseks näiteks saartel, kus elukeskkond hävib väikeses isoleeritud süsteemis. Hilisemad mudelid võimaldavad kujutada väljasuremisvõlga ka süsteemides, kus elukeskkonna hävimine toimub väikestel asukohalaikudel suurel maa-alal, just nagu alepõllundus metsades. Samuti võimaldavad uuemad mudelid kujutada väljasuremisvõlga reostajate põhjustatud liikide vähenenud kasvu tulemusena. Väljasuremisvõla ennustatavad mustrid siiski erinevad mudelite kaupa. Näiteks arvatakse, et alepõllunduse stiilis elukohahävimised mõjutavad pigem haruldasi liike kui viletsaid koloniseerijaid. Mudelid, mis kaasavad juhuslikke protsesse või juhuslikke populatsioonisiseseid kõikumisi, näitavad väljasuremisvõlga hoopis teistsugustel ajaskaaladel kui klassikalised mudelid.
Viimasel ajal on väljasuremisvõlga hakatud ennustama kasutades bioloogilise mitmekesisuse juhuslike protsesside teooriast tuletatud mudeleid. Juhuslike protsesside teooria puhul on tegemist hoopis teistsuguste eeldustega kui varem mainitud metapopulatsiooni mudelite korral. Juhuslike protsesside teoorial põhinev mudel ennustab, et isendite rohkus ja jaotumine liigis on ennustatav täielikult läbi juhuslikke sündmuste võtmata arvesse üksikutele liikidele iseloomulikke tunnuseid. Et väljasuremisvõlg kerkib mudelites esile niivõrd erinevatel eeldustel, ongi see viimistletud erinevatele mudelitele. Juhuslike protsesside teoorial põhinevad mudelid on edukalt ennustanud mitmete linnuliikide väljasuremist ajaliselt, kuid mudel tundub kehvasti töötavat ruumilisel skaalal, nii väga väikesel kui ka väga suurel.
Matemaatilised mudelid on näidanud, et väljasuremisvõlg kestab kauem kui see on vastuseks laia levila mõjudele (sel juhul liigub süsteem kaugemale tasakaaluseisundist), ja kui tegemist on pikaealiste liikidega. Samuti tuleks arvestada pikaajaliste väljasuremisvõlgadega liikide puhul, kes on allpool väljasuremiskünnist, s.o kohe selle populatsioonitaseme või elupaiga hõivatuse taseme piiri all, mis on tarvilik populatsiooni säilitamiseks. Ja viimaks, väljasuremisvõlgade kestust on hinnatud pikemaajalisteks maastikel, kus arvukate väikeste elukohalaikude asemel on üksikud suured elukohalaigud.
Kukerpuulised
Kukerpuulised (Berberidaceae) on kaheiduleheliste taimede sugukond tulikalaadsete seltsis.
Selles sugukonnas on ligikaudu 570 liiki. Neist ligikaudu 450 liiki kuuluvad perekonda kukerpuu (Berberis).
Pikasabaline tšintšilja
Pikasabaline tšintšilja (Chinchilla lanigera ) on Põhja-Tšiili Andides elav öise eluviisiga näriline, üks kahest tšintšilja perekonna liigist.
Intensiivse küttimise tõttu 20. sajandil ja elupaikade hävimise tulemusena on liik ohustatud seisundis. Tänapäeval leidub pikasabalist tšintšiljat looduses Tšiili rannikupiirkonnas mägedes, eeskätt Coquimbo provintsis.
Pikasabalise tšintšilja viimaste looduslike karjade ja nende elupaikade kaitseks on loodud looduskaitseala Reserva Nacional Las Chinchillas.
Põhiliselt pikasabalise tšintšilja baasil on alates 1920. aastatest aretatud kodustatud tšintšilja, keda kasvatatakse karusnaha saamise eesmärgil karusloomakasvandustes ja peetakse ka lemmikloomana.
Kirjeldus
Pikasabaline tšintšilja on tüvepikkusega 22,5–38 cm. Tema kaal on umbes 500–800 g (esineb sooline dimorfism – emasloomad on suuremad, isasloom kaalub harva üle 500 g), ja tal on 23 selgroolüli. Saba pikkus on 10–15 cm. Võrreldes lühisabalise tšintšiljaga on pikasabaline tšintšilja saledama kehaehitusega, kael on peenem ja õlad kitsamad. Nii esi- kui tagajalal on neli varvast, mis lõpevad lühikeste ja nõrkade küünistega ning on kaetud karmide karvadega. Iseloomulikult kõigile villakhiirlastele on esijalad lühemad võrreldes tugevate tagajalgadega ning tšintšiljad on kiired jooksjad, osavad ronijad ja hüppajad.
Harilik salehundlane
Putukat on ka Eestis.
Pikasabaline tšintšilja
Kirjeldus
Pea on lai ja kõrvalestad on suured (suuremad võrreldes lühisabalise tšintšiljaga). Silmad on suured, tumedad, püstise pupilliga. Lõikehambad on kaetud oranžkollase emailiga.
Eluviis
Isendid elavad koos 14–100-liikmeliste seltsingutena. Rühmaline eluviis on oluline nii sotsiaalses suhtluses kui ka kaitseks röövloomade eest. Aktiivsed hämarikus, päevaks peituvad tšintšiljad varjulistes kohtades ja tukuvad seal. Tiheda karvastiku tõttu taluvad hästi jahedat kliimat, paks karv aitab neil ka veekaotust naha kaudu vältida. Toituvad kõigist taimedest, mis kättesaadavad, eelkõige rohttaimedest, kõrrelistest ja seemnetest. Nad võivad süüa juhuslikult ka putukaid ja linnumune. Süües kükitab tagajalgadel ja hoiab toitu käppade vahel. Tšintšiljasid kütivad röövlinnud, metskass Leopardus colocolo ja Andide rebane Lycalopex culpaeus.
Pesa teevad tšintšiljad kividevahelistesse tühemikesse. Emasloom poegib kaks korda aastas. Tiinus kestab 111 päeva. Pojad, keda on pesakonnas kaks või kolm, on sündides nägijad ja liikumisvõimelised. Emasloom imetab poegi umbes kuus nädalat. Pojad on kohe võimelised sööma taimset toitu ja üleminek emapiimalt taimetoidule on sujuv.
Muike järv
Muike järv (ka Muike paisjärv, 3. Oruveski paisjärv) on järv Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Palmse külas. Veekogu pindala on 9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 3499 m.
Pikasabaline tšintšilja
Elupaigad ja levik
Pikasabalise tšintšilja elupaik on rohttaimestiku ja madala põõsastikuga kaetud kuivadel mäejalamitel Tšiili rannikumäestikus, keskmistel kõrgustel Andides (400–1650 m merepinnast). Tänapäeval asustavad pikasabalised tsintšiljad väikest ala Auco, Illapeli ja La Serena asula vahel Coquimbo piirkonnas Põhja-Tšiilis. Umbes pool kogu populatsioonist elab looduskaitsealal Reserva Nacional Las Chinchillas ja pool eramaadel. Loomad uuristavad käigustikke Tšiili endeemse bromeelialise sinipuia (Puya berteroniana) tihedatesse lehepuhmastesse ja muusse tihedasse taimestikku. Ühegi populatsiooni suurus ei ületa 500 isendit ja umbes 60% kolooniates on vähem kui 50 isendit. Et küttimissurve liigile on vähenenud, on oodatud, et populatsioon hakkab taastuma, kuid passiivne kaitse ei paista aitavat. Probleemiks on ümberkaudse taimestiku ja elupaikade hävimine põllumajanduse ja karjakasvatuse tõttu ja populatsiooni ebaühtlus, üksikute seltsingute isoleeritus teistest. IUCN hindab seisundi suundumust kahanevaks.
Looduskaitsealal tegeldakse pikasabalise tšintšilja ökoloogia, sigimise ja käitumise uurimisega. Kaitsealal on üks matkarada, mujal maastikul ei käida, ja see on avatud kuus tundi päevas, et loomi võimalikult vähe häirida. Mittetulundusühing Save the Wild Chinchillas tegeleb eelkõige haridusprogrammidega ja loodusliku taimestiku taastamisega mäenõlvadel kohalike elanike abiga, et luua tšintšiljadele sobilikke elupaiku ja rohekoridore populatsioonide asustussaarte ühendamiseks.
Kiievi keskvaksal
Kiievi keskvaksal (ukraina keeles Київ-Пасажирський) on peamine raudteeterminal Ukraina pealinnas Kiievis. Raudteejaam koosneb mitmest omavahel ühendatud või eraldiseisvast hoonest ning toimib nii pikamaarongide kui ka Kiievi suurlinnapiirkonna kohalike rongide transpordisõlmena.
Pseustes
Pseustes on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Pseustes klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Neid madusid võib kohata Mehhikos, Kesk-Ameerikas ja Lõuna-Ameerikas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Pseustes seisuga 09.09.2014.
Triigi vald (Karja kihelkond)
Triigi vald (saksa keeles Feckerort) oli vald Saaremaal Karja kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Leisi vallaga.
Maria Pallas
Ta alustas ujumistreeninguid 1999 Kalevi Tallinna ujumiskoolis Viive Solli õpilasena. 2008–2011 treenis ta Urmas Jaamuli juhendamisel.
Juunioride EM-il 2008 50 m rinnuliujumises 30., 50 m liblikujumises 43. ja 200 m kompleksujumises 36. koht, 2009 50 m ja 100 m rinnuliujumises 44. koht.
Pelska jõgi
Pelska jõgi (ka Belka jõgi) on heledaveeline ja vähese orgaanilise aine sisaldusega jõgi Kagu-Eestis, mille ülemjooks asub Venemaa territooriumil.
Jõe pikkus on 18 km (Eestis 5,5 km), valgla 85,2 km². Jõe ääres asub Võmmorski küla.
Pelska jõgi kuulub Eesti piires lõhe, jõeforelli, meriforelli ja harjuse kudemis- ja elupaikade nimistusse. Jõe nimi tuleneb Pelska külast, kust Vene poolel jõgi läbi voolab, Eesti aladel voolab jõgi läbi setu külade. Nimevariant Belka on tulnud kasutusse venekeelsete topokaartide ja seejärel halli raamatu vahendusel. Eesti osas on jõgi avalik veekogu. Valgla suurus 1986. aasta nimestikus 85,2 km², 1990ndate lõpus koostatud valgalade kaardikihilt arvutatud 14,9 km².
Polydeuces
Polydeuces (ka Saturn XXXIV) on Saturni väikeste mõõtmetega kuu ning üks paljudest Saturni kuudest. Polydeuces on kaasorbitaalne Saturni kuu Dionega ja asub Dione Lagrange'i punktis L5. Ta diameeter on hinnanguliselt 2 kuni 3 km. Dione teine kaasorbitaalne kuu Helene, mis on Polydeucesest suurem, asub Dione Lagrange'i punktis L4.
Transpordi- ja Sideministeerium
Transpordi- ja Sideministeerium oli Eesti ministeerium, kes teostas Eesti Vabariigi Valitsuse transpordi- ja sidepoliitikat.
Riho Västrik
Riho Västrik (sündinud 4. augustil 1965 Abja-Paluojal ) on eesti dokumentalist, stsenarist, filmiprodutsent ja ajaloolane.
Aastatel 1988–2000 õppis Riho Västrik Tartu ülikoolis, kus sai bakalaureusekraadi ajaloo ja ajakirjanduse alal, 2000–2002 jätkas Tartu ülikoolis magistriõppes. Alates 2006. aastast õppis ta Balti Filmi- ja Meediakoolis magistriõppes produtseerimise erialal.
Töökäik
1987–1990 oli Riho Västrik VAT-teatri näitleja. 1990–1993 töötas ta Eesti Raadio Noorteraadio toimetuse juhatajana. 1993–1995 oli ta Reklaamitelevisiooni uudisteosakonna vastutav toimetaja. Alates 1996. aastast on Riho Västrik OÜ Vesilinnu juhataja. Aastatel 1997–2001 töötas ta Eesti Televisiooni uudistetoimetajana.
Alates 2009. aastast õpetab ta Balti filmi- ja meediakoolis.
Riho Västrik on Euroopa Dokumentalistika Võrgustiku (EDN) liige. Ta on Eesti Filmitootjate Liidu juhatuse liige.
1998. aastal osales ta esimesel Eesti ekspeditsioonil Himaalajasse.
Transpordi- ja Sideministeerium
Transpordi- ja Sideministeeriumi põhiülesanne oli veonduse (auto-, moto-, lennu-, raudtee-, vee- ja linna elektertransport), teede, liikluskorralduse ja side (post- ja elekterside) arengu riiklik suunamine ja sellealase järelevalve korraldamine, lähtudes Eesti Vabariigi elanike, majanduse ja riigikaitse vajadustest.
Riho Västrik
Töökäik
2011. aasta juuli lõpul osales Riho Västrik Hermann Walteri ümbermatmisel Kotelnõi saarel.
Transpordi- ja Sideministeerium
Ülesanded
Transpordi- ja Sideministeerium vastavalt temale pandud ülesannetele:
Riho Västrik
Filmid
pisi|Riho Västrik jääseinal 1999. aastal
Transpordi- ja Sideministeerium
Ülesanded
EV Valitsuse seadusega 20.10.1992 nimetati senine EV Transpordi- ja Sideministeerium ümber EV Teede- ja Sideministeeriumiks.
Gabriel Lippmann
Jonas Ferdinand Gabriel Lippmann (16. august 1845 – 13. juuli 1921) oli isa poolt juudi päritolu Prantsuse füüsik ja leiutaja, Nobeli auhinna laureaat.
Ta pälvis 1908. aastal Nobeli füüsikaauhinna valguse interferentsi abil värvide fotograafilise reprodutseerimise meetodi avastamise eest.
Mohamed Said Fofana
Mohamed Said Fofana (sündinud 1952 Forécariah's) on Guinea poliitik, kes oli 24. detsembrist 2010 kuni 29. detsembrini 2015 Guinea peaminister.
Triigi vald (Väike-Maarja kihelkond)
Triigi vald (saksa keeles Ottenküll) oli vald Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Vao vallaga.
Mohamed Said Fofana
Ta on õppinud majandusteadust ning töötanud muu hulgas Guinea kaubanduskojas ja kõrgema ametnikuna mitmes ministeeriumis.
Anna Filosofova
Anna Pavlovna Filosofova (17. august (vkj 5. august) 1837 – 30. märts (vkj 17. märts) 1912  ) oli Vene filantroop ja feminist. Ta oli oluline heategevusaktsioonide korraldaja ning koos Maria Trubnikova ja Nadežda Stassovaga esimese organiseeritud Vene naisliikumise asutajaid ja juhte.
Mohamed Said Fofana
Ta ei kuulu ühtegi parteisse.
Anna Filosofova
Lapsepõlv ja noorus
Anna sündis Peterburis jõukas aadliperekonnas. Tema isa Pavel Dmitrijevitš Djagilev oli teenekas riigiametnik, kes läks 1850. aastal erru ja alustas Permis piiritustehaseäri. 1855. aastal muutus hingelise kriisi läbi elanud isa fanaatiliselt usklikuks ning kulutas palju aega ja raha heategevusele. Pereäri jäi abikaasa Anna Ivanovna (sündinud Sulmeneva) õlgadele. Anna oli üheksast lapsest vanim. Ta oli koduõppel, nagu tolleaegsetes jõukates peredes tavaks. 1855. aastal abiellus ta Vladimir Dmitrijevitš Filosofovi, mõjuvõimsa sõja- ja kaitseministeeriumi ametnikuga. Annal oli kuus last, sealhulgas kirjanik Dmitri Filosofov.
Mohamed Said Fofana
15. jaanuaril 2014 astus tema valitsuskabinet ametist tagasi, kuid juba 18. jaanuaril nimetas president Alpha Condé ta uuesti peaministriks.
Anna Filosofova
Lapsepõlv ja noorus
Anna abikaasa oli perest, kus peeti pärisorje, ning pärast abiellumist külastas naine sageli Filosofovite mõisa Bežanitsõs. Filosofovi isa türanlik käitumine ja eluviis nende kodus avaldas Annale suurt mõju. Just siin hakkas ta esimest korda märkama sotsiaalprobleeme, eriti neid, mis puudutasid vaeseid talupoegi ja pärisorje. Tema esimesed filantroopilised tegevused puudutasid vaestele toidu- ja arstiabi andmist. Sellal tutvus ta ka Maria Trubnikovaga, naisega, kes oli huvitatud sotsiaalsest muutusest ning andis Annale raamatuid naiste probleemidest ühiskonnas ja arutas neid temaga. Anna ütles Maria kohta, et ta oli "ingel, nii leebe ja kannatlik. Ta arendas mind, luges minuga. See oli keeruline, kuna mina ei teadnud midagi."
Töö
1860. aastal asutasid Anna, Maria ja nende sõber Nadežda Stasova Peterburi Elanike Odava Majutuse ja Muu Abi Seltsi, mis põhines uuel filantroopilisel meetodil. Filosofova uskus, et rahaliste annetuste asemel on kasulikum vaeseid ette valmistada ja harida selleks, et nad suudaksid iseseisvalt elatist teenida. Nad võimaldasid vaestele naistele odavat majutust ja õmblustöid kohalikes ärides. Selts sai ka oma hoone ja sõjaväelt lepingu mahukaks õmblustööks. Anna ja ta sõbrad asutasid mitmeid seltse, sealhulgas Naiste Töökorralduse Seltsi ja Naiste Kirjastusartelli. paremal|pisi|294x294px|Filosofova 1880. aastatel
Mohamed Said Fofana
23. detsembril 2015 teatas ta uuesti oma tagasiastumisest ja 29. detsembril sai uueks peaministriks Mamady Youla.
Anna Filosofova
Töö
Anna ja tema kaaslaste kõige ambitsioonikam ettevõtmine oli naiste hariduse edendamine. 1867. aastal läkitasid nad neljasaja allkirjaga petitsiooni keiser Aleksander II-le, küsimaks luba alustada esimesi kõrghariduskursusi naistele Peterburi ülikoolis. Konservatiivid osutasid tugevat vastupanu naiste vastuvõtmisele ülikooli, ka haridusminister Dmitri Tolstoi ei toetanud ettevõtmist. Sellegipoolest lubas Tolstoi naistel osaleda ülikooli loengutes, tihtipeale tasuta. 1871. aastal hakati neid mitteametlikke kursusi kutsuma "Vladimiri kursusteks" Vladimiri kreiskooli järgi, kus neid korraldati. Kõrgklassi reaktsioon kursustele oli täielikult negatiivne. Paljud naisõpilased läksid välismaale, et lõpetada oma haridustee. Kursused suleti 1875. aastal. 1878. aastal said Anna ja tema mõttekaaslased loa avada Peterburis esimesed süsteemset ülikooli tüüpi haridust andvad kõrgemad naiskursused, mida hakati esimese direktori Konstantin Bestužev-Rjumini järgi kutsuma Bestuževi kursusteks.
Hilisem elu
Annat tunti lahkuse ja helduse poolest, sageli pöördusid tema poole abi saamiseks süüdimõistetud ja pagendatud revolutsionääride perekonnad. Anna sümpaatia revolutsionääride suhtes oli Vene ametnikele vastuvõetamatu. 1879. aastal pagendati Filosofova välismaale, kuna ta oli aidanud revolutsioonilisi organisatsioone. Ta võis tagasi Venemaale tulla 1881. aastal. Pärast keiser Aleksander II mõrva 1881. aastal ei leidnud Anna oma revolutsiooniliste sidemete tõttu uuteks sotsiaalseteks projektideks toetajaid, samuti kannatas seeläbi ka tema abikaasa ametialane positsioon. pisi|Mihhail Brianski maalitud portree Filosofovast, 1876 Anna naasis avalikku ellu 1880ndate lõpul, 1890ndate alguses, kui ta hakkas andma abi näljahädalistele Volga piirkonnas. 1892. aastal hakkas ta tegutsema Peterburi Kirjaoskuse Edendamise Komitees. 1895. aastal asutas ja juhatas Filosofova Vene Naiste Heategevuslikku Assotsiatsiooni, feministlikku organisatsiooni, mida ametlikult nimetati heategevuslikuks, kuna igasugune poliitiline tegevus oli Vene impeeriumis keelatud. Samal aastal asutati Venemaal naiste meditsiiniülikool ja 1904. aastal lubati jälle pidada naiste ülikoolikursusi väljaspool pealinna. Sellega seoses tunnistas keiser Filosofova tööd Naiste Haridusfinantsi Kursuste Seltsis. 1905. aastal polnud naiste kõrgemad kursused enam vajalikud, sest ülikoolid avasid naistele oma uksed. Samal aastal anti meestele valimisõigus ja legaliseeriti poliitiline tegevus, seega hakkas feministlik liikumine nõudma valimisõigust ka naistele.
Anna valiti Rahvusvahelise Naiste Nõukogu eesistujaks 1899. Ta osales 1905. aasta revolutsioonis, astus Konstitutsioonilisse Demokraatlikku Parteisse ning sai esimese Vene naiste kongressi eesistujaks 1908. aastal. Anna eesmärk ühendada Vene naised oli ebaedukas, põhiliselt arvukate lõhede pärast liikumises endas. Pärast kongressi said Anna ja tema kaaslased alavääristavaid kirju ultrakonservatiivselt Riigiduuma saadikult Vladimir Puriškevitšilt. Anna avalikustas kirja ja andis Puriškevitši kohtusse, kus mees mõisteti üheks kuuks vangi.
1908. aastal astus Anna Vene Teosoofilisse Ühingusse, mida ta oli aidanud asutada. 1911. aastal tähistas Venemaa Anna avaliku tegevuse viiekümnendat aastapäeva, väljendades Vene naisliikumise edusamme ja saavutusi. Pidustustel osales enam kui sada naisteorganisatsiooni.
Filosofova suri Peterburis. Tema matustel käis tuhandeid inimesi.
Costa Rica jalgpallikoondis 2004. aasta suveolümpiamängudel
Vaata ka
Jalgpall 2004. aasta suveolümpiamängudel
Moravská Třebová
Moravská Třebová (saksa keeles Mährisch Trübau) on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Svitavy ringkonnas. Moravská Třebová asub Svitavyst umbes 14 km idas, Olomoucist 47 km lääneloodes ja Pardubicest ligikaudu 71 km kagus.
Moravská Třebová on asutatud 1257. aastal.
Moravská Třebová oli varem valdavalt saksa rahvusest elanikkonnaga linn. Linna sakslastest elanikud saadeti aastatel 1945–1946 riigist välja.
Margit Viilep
Margit Viilep (sündinud 18. aprillil 1974 Tallinnas) on ujuja ja treener.
Ta lõpetas 1992. aastal ESG ja 1998. aastal TPÜ KKT.
On olnud 1998–2006 Kalevi Tallinna ujumiskooli õppealajuhataja ja treener, 2005–2007 Tallinna Mustamäe humanitaargümnaasiumi kehalise kasvatuse õpetaja, 2005–2008 Coral Clubi ujula juht ja treener ning 2007–2012 Kiili lasteaia ujumisõpetaja.
Töötab Audentese spordiklubis ujumistreenerina.
Ta on Hele Viilepi ja Toivo Viilepi tütar ja Martin Viilepi õde.
Narva Paemurru Spordikool
Narva Paemurru Spordikool on spordikool Narvas aadressil 26. Juuli tänav 4.
Spordikool alustas tööd 1. septembril 1953. Esimesena hakati koolis õpetama sportvõimlemist.
Tänapäeval on koolis järgmised osakonnad: kergejõustiku-, korvpalli- (tüdrukud), iluvõimlemis-, lauatennise-, jäähoki-, iluuisutamis-, laskmis- ja poksiosakond.
Neerumuster
Neerumuster on tekstiilikujunduses esinev ornament, mille motiiviks on korduvad tilgakujulised, kõveraks keeratud teravama otsaga kujundid (pärsia keeles بته ‎bote või buta).
Ajaloost
Neerumotiiv on Pärsia algupäraga, kuid see sai Lääne-Euroopas 18. ja 19. sajandil väga populaarseks kašmiirsallide ja sissekootud mustriga või trükitud kangaste kaudu, mida imporditi Mogulite riigi järgsest Indiast läände. Tänapäeval harjumuspärase pillava värvirikkuse omandas neerumuster just India trükitekstiilidel. Mustri ingliskeelne nimetus Paisley tuleb Lääne-Šotimaa linna Paisley nimest, kus lausa sadade kaupa kooti India moe järgi järeletehtud salle ja muid tekstiile.
Neerumuster esineb tänapäeva meestemoes sageli vestidel, lipsudel ja sallidel.
Trükikangastel tavaliseks saanud motiivil on Eesti rahvarõivakostüümis oma koht uhketest türgipunastest trükikangastest põlledel, näiteks Kihnu rahvariietes. Neerulise mustri puhul peavad neerude peenemad keeratud otsad asetsema rõivaesemel ülevalpool.
Kaliningradi aukodanike loend
Kaliningradi aukodanike loend on mittetäielik loend inimestest, kes on valitud Kaliningradi aukodanikeks.
Veri-vesinutt
Veri-vesinutt (Hygrocybe coccinea) on limanutiliste sugukonda vesinuti perekonda kuuluv seeneliik.
NASA kosmosemissioonide loend
Siin on NASA missioonide (mittetäielik) loend:
Sarviknaksur
Sarviknaksur (Ctenicera pectinicornis) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Surnud 2. novembril
Siin loetletakse 2. novembril surnud tuntud isikuid.
Tuula vald
Tuula vald (saksa keeles Thula) oli vald Harjumaal Keila kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Saue vallaga.
Jaak Nõlvak
Elulugu
Jaak Nõlvak on muusiku poeg.
1962. aastal lõpetas Nõlvak Tallinna 21. Keskkooli, 1974 TÜ füüsilise geograafia erialal, geoloogiamagister (1992, TÜ), loodusteaduse doktor (2002, TTÜ), väitekiri "Chitinozoan biostratigraphy in the Ordovician of Baltoscandia". Täiendas end Poolas ja Rootsis.
Nõlvak oli 1962–74 GI laborant ja insener, seejärel noorem- ja vanemteadur.
Teadustöö
Jaak Nõlvaku uurimisvaldkonnad on ordoviitsiumi mikropaleontoloogia ja biostratigraafia, sh mitme mikrokivististe rühma (kitiinikud, radiolaarid, lukuta käsijalgsed jt) süstemaatika ja levik Baltoskandia geoloogilistes läbilõigetes. Koostanud kitiinikute levikul põhineva tsonaalse skeemi eri paleokontinentide läbilõigete korreleerimiseks ja ordoviitsiumi geosündmuste dateerimiseks. Osalenud geoloogilistel ekspeditsioonidel Baltimaades, Kamtšatkal, Kesk-Aasias, Mongoolias, Poolas, Norras, Rootsis, Soomes ja USA-s, stažeerinud külalisuurijana Prantsusmaal ja Brasiilias. Harrastab loodusfotograafiat, esinenud näitustega Eestis ja Soomes. Rahvusvahelise Paleosoikumi Palünoloogia Komitee (CIMP) ja Eesti Stratigraafiakomisjoni liige. Eesti Vabariigi teaduspreemia 2001 (kollektiivis). Üle 90 teadustrükise, aimeartikleid.
Enda Kenny
pisi|Enda Kenny Enda Kenny (sündinud 24. aprillil 1951) on Iirimaa poliitik, kes oli alates 9. märtsist 2011 kuni 14. juunini 2017 Iirimaa peaminister (taoiseach).
Ta on alates 2002. aastast Fine Gaeli esimees. Aastast 2002 kuni valimisvõiduni 2011 oli ta opositsiooniliider.
Aastatel 1994–1997 oli ta turismi- ja kaubandusminister.