cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tagasijooks
Vaata ka
Reflux (chemie)
Orbiit
Orbiiti geomeetriliselt iseloomustavad suurusi – pikemat pooltelge, ekstsentrilisust, kallet, sõlmi ja apsiide – nimetatakse orbiidi elementideks.
Tehiskehade orbiite uurib astrodünaamika, looduslike taevakehade omi uurivad taevamehaanika ja stellaardünaamika.
Geotsentrilised orbiidid
Geotsentrilised orbiidid on orbiidid ümber planeet Maa. Kuigi teoreetiliselt on lõputult palju erinevaid orbiite, on nad jagatud kasulikkuse ja omaduste järgi rühmadeks.
Maa-lähedased orbiidid
pisi|300px|[[Rahvusvaheline kosmosejaam Maa-lähedasel orbiidil]]
Maa-lähedased orbiidid on 200–3000 km kõrgusel. Maa-lähedastel orbiitidel kaitseb Maa magnetväli tehiskaaslasi kosmilise kiirguse ja päikesetuule eest. Maa lähedal saab teha hea resolutsiooniga pilte, seepärast kasutatakse Maa-lähedasi orbiite kaugseireks ja kosmoseluureks.
Enim kasutatud Maa-lähedane orbiit on polaarorbiit. Polaarorbiidi kalle on 90° lähedal. Polaarorbiidil satelliit lendab üle pooluste ja ekvaatorist risti üle. Satelliidi all maakera pöörleb ja nii on võimalik ilma orbiiti muutmata ära katta kogu maapind.
Geostatsionaarne orbiit
Geostatsionaarne orbiit on 35 786 km kõrgusel asuv 0° kaldega orbiit, millel asuvad tehiskaaslased on Maalt vaadates alati sama koha peal. Satelliidid on ekvaatori kohal ja nende tiirlemisperioodiks on ~24 tundi. Üks geostatsionaarse orbiidi plusse on see, et seal olevate tehiskaaslastega sidepidamiseks ei pea antenni suunda muutma. Orbiiti kasutatakse satelliittelevisiooni edastamiseks ja satelliitsideks.
Keskmise kõrgusega orbiidid
pisi|Maa satelliitide orbiidid animeerituna Keskmised kõrgusega orbiidid asuvad maalähedaste orbiitide ja geostatsionaarse orbiidi vahel, umbes 20 000 km kõrgusel. Orbiitidel olevate satelliitide tiirlemisperiood on umbes 12 tundi. Kasutatakse peamiselt satelliitnavigatsiooni satelliitide, näiteks GPS-i, GLONASS-i ja Euroopa Galileo satelliitide jaoks.
Selenotsentriline orbiit
Selenotsentriline orbiit on ümber Kuu tiirleva keha orbiit. Kuu-lähedased orbiibid, mis on vähem kui 100 kilomeetri kõrgusel, on kõige huvipakkuvamad Kuu pinnase uurimisel. Selenotsentrilistel orbiitidel on probleeme orbiidi püsivusega ning ainult vähesed "jäätunud" orbiidid võimaldavad pikka aega Kuu ümber tiirelda.
Jaan Tepp
pisi|Jaan Tepp Jaan Tepp (sündinud 23. juunil 1966) on eesti majandustegelane, publitsist ja taastuvenergia propageerija.
Ta on töötanud Vabariigi Presidendi Kantselei välisosakonna nõunikuna, seejärel on ta olnud taastuvenergia sektori kõneisik – majandusministeeriumi taastuvenergeetika nõukogu liige, tuuleenergia erialaliidu juht ning Kliima- ja Energiaagentuuri nõukogu aseesimees; praegu jätkab samas valdkonnas tehnoloogiaettevõtjana.
Ta on kirjutanud ühiskonnakriitilisi artikleid ja esseid, pidanud loenguid mitmes kõrgkoolis ja on pikaajaline Raadio 7 kaastööline. Ta on avaldanud ühe filosoofilise traktaadi ja kaks romaani.
Haridustee
Ta lõpetas 1994. aastal Eesti Humanitaarinstituudi bakalaureusekraadiga teoloogias ja filosoofias. 1995–1996 oli ta kaks semestrit täiendkoolitusel Ameerika Ühendriikides registreeritud Steubenville'i Frantsiskaani Ülikooli programmis Austrias Gamingis ja 1995. aastal aktsepteeriti ta Püha Thomase Pontifikaalülikooli litsentsiaadiks. Samal ajal kohtus ta Vatikanis paavst Johannes Paulus II-ga, kes andis õpinguteks oma õnnistuse. Kuid 1996. aastal oli Tepp perekondlikel põhjustel sunnitud Rooma-õpingud pooleli jätma.
Aastatel 2000–2003 õppis ta Tartu Ülikooli Euroopa Kolledžis rahvusvaheliste suhete eriala magistrantuuris ja kaitses magistrikraadi 14. veebruaril 2003 Euroopa Liidu õiguse, konkurentsipoliitika ja kaubandussuhete valdkonnas (magistritöö "Presidendi roll ja võimalused EL poliitika kujundamise protsessi mõjutamisel parlamentaarse riigikorra puhul: Eesti näide", juhendaja Keit Kasemets ).
Töökäik ja ühiskondlik tegevus
Aastatel 1993–1994 töötas ta Humanitaarinstituudi tegevdirektorina, 1996–2001 aastatel töötas Vabariigi Presidendi kantselei välisosakonna nõunikuna ning 1999. aastal Euroülikooli lektorina. Pärast Presidendi kantseleist lahkumist oli Tepp aastatel 2001–2009 Eesti Tuuleenergia Assotsiatsiooni juhatuse esimees. Ta asutas 2003. aastal Energiasäästubüroo, mis on spetsialiseerunud energiasäästu ja taastuvenergia rakenduste turustamisele, 2007–2009 oli ta KredExi Kliima- ja Energiaagentuuri nõukogu aseesimees, paralleelselt oli aastatel 2002-2008 majandusministeeriumi taastuvenergeetika nõukogu liige ja 2010 aastal käivitas kliimatehnoloogiat eviva ettevõtte Venditehnik OÜ
Ta on kuulunud Erakonna Eestimaa Rohelised juhatusse ja on hetkel Erakond Eesti 200 liige ja valiti aastal 2021 Harjumaal Jõelähtme vallavolikogusse. Ühtlasi juhib MTÜ Ruu Küla Heakorra Seltsi, mis võitleb kohaliku põlismetsa planeeritava paekivikarjääri vastu.
Eesti Noortefoorum
Sõltumatuid noortefoorumeid toimus kokku neli. 4. juunil 1988 Tallinnas Kosmose kinos toimus Eesti I sõltumatu noortefoorum. 12. novembril 1988 Tartus Vanemuises ja Sinimandrias haridusküsimustele pühendatud II sõltumatu noortefoorum. 15. aprillil 1989 Tartus ülikooli ringauditooriumis demilitariseerimisele pühendatud III sõltumatu noortefoorum. 16. detsembril 1989 Tallinnas tehnikaülikooli aulas noorsoopoliitika teemal IV sõltumatu noortefoorum.
I sõltumatu noortefoorum
4. juunil 1988 peeti kino Kosmos saalis loominguliste liitude noortekoondiste algatusel kokku tulnud Eesti esimene sõltumatu noortefoorum. Taotluseks oli noorsoo võimalikult lai esindatus, kaasa arvatud kõik teadaolevad mitteformaalsed rühmitused, eesmärgiks selgeks rääkida ja sõnastada Eesti elu sõlmküsimused noorte vaatepunktist, pidada aru sõltumatu noorteliikumise rajamise üle.
Noortefoorumi algatajad olid loomeliitude noortekogud, ennekõike kunstnike liidu noortekoondis, idee autorid aga noored kunstiajaloolased Harry Liivrand ja Ants Juske. Algatusrühma, mis loodi 20. aprillil 1988, kuulusid peale nende Hans H. Luik, Piret Lindpere, Tiit Trummal, Erkki-Sven Tüür, Jaak Lõhmus, Rein Kruus, Udo Uibo, Sulev Teppart, Avo Üprus ja Lauri Vahtre.
Hans H. Luik on öelnud: "Ma ei mäleta, kumb oli enne, kas teade, et Savisaar tahab asutada Rahvarinde alluvusse Noorsoorinde, või idee korraldada Noortefoorum".
Niinimetatud Noorterinde loomine luhtus (Rahvarinde ideoloogile Edgar Savisaarele ei antud sõnavõtuks rohkem minuteid kui teistele Noortefoorumi esinejatele, mis teda kohutavalt vihastas) ja Rahvarinde kõrvale "Noorterinnet" ei kujunenud. Eesti noorte aktiivsus ja sõltumatus (loe: kontrollimatus) tekitas muret. Noored oli vaja kontrolli alla saada. Seda väidet kinnitab veelkord Hans H. Luige kirjutatu: "Keskealised asutasid Rahvarinde. Komsomoli Keskkomitee kutsus noori „perestroikat” toetama. Möllas Elu Sõna. Üks minu kursusevend pidi Rahva Hääles KGB-stiilis lugusid kirjutama MRP-AEG neiust Eve Pärnastest. Võrus heiskas Vaba-Sõltumatu Noorte Kolonn Nr. 1 sinimustvalge..." <...> "Oli ka idee noorteliikumine luua. Kuid milline? Skaudid, sõjavastased hipid, noorte rahvarinne või sõjalis-sportlik klubi eestlaste kaitsmiseks? Üksmeelt polnud."
Paljudele oli meeldejääv elamus see, et Vaba-Sõltumatu Noorte Kolonni nr 1 liige Ain Saar pani enesestmõistetavusega püsti sinimustvalge lipu. “Ükskõik kelle ta (foorumit juhatanud Hans H. Luik – toim) välja kuulutab, ikka räägib see pöörast juttu. Igaüks nõuab Eestile iseseisvust. Vähemaga ei lepita, isemajandamine ei tule meeldegi. Tehakse risti vastupidiseid ettepanekuid, ent kõiki neid kaalutakse ülima hoolega ja millegi üle ei naerda, sest vastuoksus on ainult näiv,” kirjutas Jüri Luige esinemise ajal oma märkmetesse Mait Raun.
Noortefoorumi redaktsioonitoimkonda arvati järgmiste rühmituste ja liikumiste esindajad: A-klubi, Tartu regilaulusõprade klubi, Virumaa klubi, Eesti Relvavabaks, loominguliste noorte algatusrühm, EELK, rahvarinne, ERSP, Vaba-Sõltumatu Noorte Kolonn nr 1, Eesti kunstiüliõpilaste selts, ELKNÜ, roheliste Tallinna klubi ja advokaatide kolleegium.
Vytautas Landsbergis
thumb|Vytautas Landsbergis veebruaris 2014 thumb|Vytautas Landsbergis veebruaris 2004 thumb|Vytautas Landsbergis veebruaris 2004 Vytautas Landsbergis (sündinud 18. oktoobril 1932 Kaunases) on Leedu poliitik, pianist ja muusikateadlane.
Landsbergis lõpetas 1955 Leedu Konservatooriumi klaverimängu erialal.
Tanel Ots
pisi|Tanel Ots 1996. aastal Tanel Ots (sündinud 15. septembril 1973 Tallinnas) on ühiskonnategelane ja Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku vaimulik.
Vytautas Landsbergis
Ta oli Leedu taasisesivumise protsessis osalenud poliitilise rahvaliikumise Sąjūdis üks asutajaliikmeid. 1988. aastal kandideeris ta NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi saadikuks ja osutus valituks, osaledes kongressis muu hulgas Molotov-Ribbentropi pakti ja selle salaprotokollide hukkamõistu arutanud komisjonis.
Tanel Ots
Haridus
Tanel Ots õppis Sausti 8-klassilises Koolis ning lõpetas Tallinna 20. Keskkooli 1992; Tallinna Lastemuusikakooli 1992; EELK Usuteaduse Instituudi 1998 ja Usuteaduse Instituudi pastoraalseminari 1999.
2012. aastal alustas magistriõpinguid Tallinna Tehnikaülikooli sotsiaalteaduskonnas haldusjuhtimise erialal.
Vytautas Landsbergis
Aastatel 1990–1992 oli ta taasiseseisvunud Leedu Vabariigi esimene riigipea ja parlamendi (Ülemnõukogu) esimees.
Tanel Ots
Poliitiline tegevus
Saku vallavolikogu esimees ja valla keskkonnakomisjoni liige, valimisliit Väikelinn Saku. Harjumaa Omavalitsuste Liit juhatuse liige. Parteitu.
Vytautas Landsbergis
Aastal 1993 asutas ta uue erakonna Isamaaliit ja oli selle esimene esimees.
Tanel Ots
Poliitiline tegevus
2010. aastal valiti Ots erakonna Eestimaa Rohelised juhatuse liikmeks. 2011. aasta Riigikogu valimistel roheliste nimekirjas kandideerides kogus ta 359 häält ega osutunud valituks.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Isamaa nimekirjas Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 312 häält ning ei osutunud valituks.
Vytautas Landsbergis
Aastatel 1996–2000 oli Vytautas Landsbergis taas Leedu parlamendi esimees. 1997. aastal kandideeris ta presidendivalimistel, kuid kogus vaid 15,9 protsenti häältest ja jäi selle tulemusega kolmandaks.
Monk
"Monk" on Ameerika Ühendriikide telesari, mille idee autor on Andy Breckman ja nimiosa mängib Tony Shalhoub.
Vytautas Landsbergis
Tema pojapoeg Gabrielius Landsbergis valiti 2014. aastal Euroopa Parlamendi liikmeks.
Monk
"Monki" hakati tootma 2002. aastal ja viimane, kaheksas hooaeg valmis 2009. aastal.
Tanel Ots
Ühiskondlik tegevus
MTÜ Nabala Keskkonnakaitseühing asutaja ja juhatuse liige 2005–2013, Vana-Harju skautmaleva juhatuse liige, MTÜ Soonurga Küla Koda juhatuse liige, I Harju Lions-klubi liige, MTÜ Saku Priitahtlikud Pritsimehed asutaja ja juhatuse liige.
Monk
Eestis hakkas TV3 telesarja näitama 2003. aastal.
Vytautas Landsbergis
Isiklikku
Landsbergise abikaasa Gražina Ručytė-Landsbergienė on samuti pianist ja muusikaõppejõud, poeg Vytautas V. Landsbergis aga filmilavastaja, näitleja ja laulja, pojapoeg Gabrielius Landsbergis on poliitik (Isamaaliit – Leedu Kristlikud Demokraadid) ja aastast 2014 Euroopa Parlamendi liige.
Pandivere mõis
Pandivere mõis (saksa keeles Pantifer) oli rüütlimõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Pandivere küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Virumaal.
Monk
Sisu
Nimitegelane Adrian Monk oli suurepärane San Francisco politseijaoskonna uurija, kuni ta naine Trudy tapeti. Monkil on naise surmast väga raske üle saada. Tragöödia tagajärjel süveneb tema obsessiiv-kompulsiivne häire, mis on telesarjas paljude koomiliste olukordade aluseks.
Monk jätkab uurijatööd eradetektiivina ja aitab politsei mõrvarühmal juhtumeid lahendada. Monki palgal on ka abiline, kes teda kõikjal saadab. 4. detsembril 2009 eetrisse jõudnud viimases jaos lahendab Monk Trudy mõrvajuhtumi.
Tegelased
Vähem tähtsad tegelased on Sharona poeg Benjamin (Kane Ritchotte) ja Natalie tütar Julie (Emmy Clarke). Lisaks teeb sarjas aeg-ajalt kaasa Monki nõustaja. Tema esimeseks nõustajaks oli dr Charles Kroger, keda kuni kuuenda hooajani kehastas Stanley Kamel. Dr Kroger sureb nii sarjas kui ka päriselus südameinfarkti. Alates seitsmendast hooajast on Monki nõustaja dr Neven Bell, kelle rollis on Héctor Elizondo.
Tootmine
"Monki" kavatses tootma hakata telekanal ABC, kuid andis telesarja edasi kanalile USA Network, kes on tootnud kõik hooajad. Sarja esimene jagu oli eetris 12. juulil 2002. Sarja viimaseks jäi 2009. aastal eetrisse läinud kaheksas hooaeg.
Kuigi tegevustik toimub San Franciscos, on sari filmitud valdavalt mujal. Kõige rohkem on San Franciscos filmitud neljandal hooajal. Teised võtteplatsid on Los Angeleses, Vancouveris ja Torontos.
Tunnusmuusika
Sarja esimese hooaja tunnusmuusikaks oli Jeff Beali džässilik instrumentaallugu, mida esitas kitarrist Grant Geissman. Alates teisest hooajast on tunnuslooks Randy Newmani pala "It's a Jungle out There". Mõlemad palad on pärjatud Emmy auhinnaga.
Jaos "Monk ja räppar" esitas külalisnäitleja Snoop Dogg Newmani loo hiphopversiooni. Viimase jao lõpus kõlab Newmani esituses Monki hüvastijätulugu "I'm gonna miss you".
Auhinnad
Emmy auhind
Kuldgloobus
Pandivere mõis
Mõis rajati 1801 Kärsa mõisast eraldatud alast.
Monk
Auhinnad
Ekraaninäitlejate Gildi auhind
Saverna
pisi|Doonivideo kanepipõllule loodud kanepiteemalisest labürindist Kanepi vallas, Saverna külas 2022. aasta augustis Saverna (kohalik hääldus Savõrna ja Sabõrna, kasutatakse ka nime Saverna-Reino) on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Tanel Ots
Vaimuliku amet
Ordineeriti 25. mail 1995 diakoniks ja 14. septembril 1999 õpetajaks.
Saverna
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Valgjärve valla halduskeskus.
Tanel Ots
Vaimuliku amet
On Jüri koguduse vaimulik aastast 1997 ja Kaitseliidu Harju Maleva kaplan aastast 2009.
Kaido Haagen
Tema arhitektuuri- ja interjöörifotosid on lisaks Eesti ajakirjadele avaldatud ka mitmes Euroopa riigi vastavasisulises väljaandes.
Looduse Aasta Foto 2009. aasta konkursil pälvis ta esimese auhinna täiskasvanute üksikkategoorias "Maailma loodus".
Tanel Ots
Vaimuliku amet
Ida-Harju praostkonna praost 2007–2011. EELK Tallinna Diakooniahaigla kaplan 2002–2015.
On olnud EELK Kirikukogu ja EELK Piiskopliku Nõukogu liige.
Isiklikku
Ta on abielus (1994) Riina Otsaga, peres on viis last. 2005. aastal kolis pere maale, kus peetakse muu hulgas lambaid ja mesilasi.
Saverna
Küla lähistel voolab Saverna oja.
Küla kuulus Kanepi kihelkonda, külas on Saverna mõis.
Saverna mõis (Sawwern) on mh kuulunud eesti päritolu Liivimaa aadlikule nimega Hermann Savijärve (ka Sawijerwe; surnud pärast 1483. aastat), kelle tütar Anna Savijärve abiellus Rannult pärit Reinhold von Tiesenhauseniga. Samast suguvõsast pärineb ka Tartu piiskop Bartholomäus Sawijerwe (oli piiskop 1441–1459). Sawijerwe nimi esineb Liivimaa ajalooürikutes alates aastast 1289. Arvatavasti on Savijärve perekonnanimi ja Saverna (saksa Sawwern) kohanimi omavahel seotud.
Küla läbib Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee.
Savernast on pärit ajakirjanik Valdo Pant ja orienteeruja Maret Vaher.
Oma Hobu
Oma Hobu oli Eestis aastatel 2003–2015 ilmunud ajakiri.
Sündinud 14. jaanuaril
''Siin loetletakse 14. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Oma Hobu
Oma Hobu ilmus kuus korda aastas (veebruaris, aprillis, juunis, augustis, oktoobris ja detsembris). Ajakirja andis välja Eesti Hobuse Kaitse Ühing.
Sulaoja
Sulaoja (ka Mollinosoo peakraav) on jõgi Kambja, Kanepi ja Otepää vallas. Sulaoja suubub Leevi jõkke.
Eesti Hobuse Kaitse Ühing
Eesti Hobuse Kaitse Ühing (inglise keeles Estonian Native Horse Conservation Society) on mittetulundusühing, mis asutati 18. augustil 2000 Kaali koolimajas. Ühingu põhieesmärk on tagada eesti tõugu hobuse püsimine, tema genofondi säilitamine ning selle tõu teadvustamine ja väärtustamine. Eesti hobuse säilitamise kaudu toetab ühing ka Eesti traditsioonilist maakultuuri ja külaelu säilimist. Oma eesmärkide elluviimiseks ühendab ühing isikuid ja organisatsioone, kes soovivad kaasa aidata eesti tõugu hobuse püsimisele.
Ühing annab välja ajakirja Oma Hobu.
Ühingu ellukutsumise ja tegutsemise pikaaegseks eestvedajaks on filmioperaator ja loodusemees Ago Ruus.
Sulaoja küla
Sulaoja (ka: Sulaoja-Lullu) on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas Sulaoja lähistel.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Valgjärve valda.
Küla kuulus Kambja kihelkonda. Aastatel 1945–1954 asus Sulaojal Krüüdneri külanõukogu halduskeskus.
Pärast II maailmasõda liideti Sulaoja külaga Lullu ja Kula.
Moora mõis
Moora mõis (saksa keeles Mohrenhof) oli rüütlimõis Simuna kihelkonnas Virumaal. , tänapäeva Moora küla lähedal Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas.
Mõisast on teateid alates 1551.
Damasus I
Damasus I oli paavst 366–384. Ta oli 37. paavst. Tema ajal sai kristlus Rooma riigis riigiusuks.
Damasus I oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Hispaaniast (Hispanus) ja ta oli Antoniuse poeg. Hilisemad elulood on tema sünnikohaks pakkunud Roomat, sünniajaks millalgi 305. aasta paiku ja isa ametiks preestri. Tema ema oli Laurentia ja õde Irene. Teistel andmetel võis ta pärineda Portugalist Guimarães o Idanha-a-Velha lähedalt. Roomas sündinuna võis tema suguvõsa olla pärit Hispaania aladelt.
Damasuse noorusaeg möödus Roomas. Ta sai Liberiuse ajal ülemdiakoniks ja 355 viibis paavsti kaaskonnas, kui Liberius saadeti eksiili Stara Zagorasse (Beroea). Ootamatult pöördus Damasus tagasi Rooma, kus ta asus toetama vastupaavst Felix II. Kui Liberius saabus õigusjärgse paavstina 357 või 358 taas Rooma, leppis Damasus temaga ja sai Francesco Cristofori andmetel hiljem kardinalpreestriks.
Paavstiks saamine ja skisma
Pärast Liberiuse surma 24. septembril 366 puhkes Roomas mäss. Liberiusele lojaalseks jäänud vaimulikud siirdusid Juliuse basiilikasse ja valisid paavstiks diakon Ursinuse, kes pühitseti ametisse Tivoli piiskopi poolt.
Felix II järgijad valisid San Lorenzo in Lucina kirikus paavstiks Damasuse. Tema toetajad korraldasid kolmepäevase veresauna Ursinuse pooldajate seas, hõivasid 1. oktoobril 366 Lateraani basiilika ja pühitsesid Damasuse ametisse. Olukorra normaliseerimiseks pöördus ta Rooma prefekti Viventiuse poole. See oli ajaloos esimene kord, kui Rooma kirikupea otsis kirikutüli lahendamiseks abi tsiviilvõimudelt.
Rahutused jätkusid 26. oktoobrini, mil Damasuse pooldajad ründasid Liberiuse basiilikat, kus tapeti 137 inimest. Seejärel pagendati Ursinus Roomast ja Vana-Rooma keiser Valentinianus I tunnustas Damasust.
15. septembril 367 sisenes Ursinus Rooma prefekti Praetextatuse loal taas Rooma, kuid Damasus oli keisri õukonnale andnud altkäemaksu ja 16. novembril 367 aeti Ursinus koos oma pooldajatega Roomast välja.
371 süüdistas Ursinuse toetaja, kristlaseks saanud juut Isaac paavsti abielurikkumises, kuid keiser Gratianuse sekkumine hoidis uurimise ära. Liber Pontificalis nimetab paavsti süüdistajatena kahte diakonit: Concordiust ja Callistust.
378 Damasuse eesistumisel Roomas peetud sinodil mõisteti Ursinus hukka, samuti tagandati ametist Parma piiskop Urbanus.
Konstantinoopoli I kirikukogu
Damasus I ei osalenud 381 Konstantinoopoli I kirikukogul.
Vaidlused ariaanidega
Damasus I ekskommunitseeris 369 Roomas peetud sinodil Milano ariaani piiskopi Auxentiuse.
Antiookia skismas toetas ta Paulinost Meletiose vastu.
Liturgilised otsused
Damasus I ajal kompileeriti läänekiriku liturgia ja missakord.
374 ja 382 peetud sinoditel tegi ta ettepaneku koguda kokku Piibli kaanon.
"Liber Pontificalise" järgi andis ta preestritele, piiskoppidele ja munkadele korralduse palvetada nädala jooksul terve psaltri läbi.
Ta kohustas missal laulma Halleluujat ja koguduse liikmeid andma üksteisele rahu.
Ta tunnustas märtrite austamist ning koostas märtritele ja eelmistele paavstidele palveid.
Tarragona piiskop Himerius saatis 384 preester Basaniuse paavsti juurde liturgilistes ja teoloogilistes küsimustes, kuid paavst suri enne kui saadik kohale jõudis.
Suhted Vana-Rooma keisri õukonnaga
Damasusel olid tihedad suhted Vana-Rooma keisri õukonnaga. Ta soovitas Theodosius I määrata Arcadiuse koduõpetajaks diakon Arseniuse.
378 veenis ta õukonda tunnustama paavstiametit kui esimese instantsi kohut ja kohta, kuhu lääne piiskopid saavad apelleerida. Samas ei saavutanud ta keisrilt paavstiameti immuniteeti tsiviilkohtu jurisdiktsiooni alt.
Kristlik eetika ja moraal
Vana-Rooma keiser Valentinianus I andis Damasusele korralduse keelata munkadel paluda almust leskedelt ja orbudelt.
370 tunnustas ta keisri edikti, mille alusel ei tohi prelaatidele kingitusi teha.
Kirjad
Damasus I on säilinud kümme kirja, neist kaks Hieronymusele. Hieronymus saatis talle kuus kirja.
Damasus I kultuuriloos
"Liber Pontificalise" järgi ehitati Damasuse ajal Roomas San Lorenzo in Damaso kirik ja San Sebastiano kirik. Ta moodustas Rooma San Lorenzo in Damaso kirikukihelkonna. Tema ajal paigutati marmorist monument San Sebastiano kirikusse ja ehitati kabel Vatikani.
Ta toetas Rooma senatist Võidualtari väljaviimist.
Ta oli Filocaluse patroon.
370 rajas ta paavstliku arhiivi.
Ametissemääramised
Damasus I ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 31 preestrit, 11 diakonit ja 62 piiskoppi. Ta olevat ordineerinud vaimulikuks hilisema paavsti Bonifatius I.
379 määras Damasus I oma vikaariks Illüürias Thessaloníki piiskopi Ascholiose.
Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Siricius.
Tema sekretäriks oli Hieronymus.
Surm
Damasus I suri 11. detsembril 384 ja maeti ühte Rooma kirikusse, kuhu olid maetud ka tema ema ja õde. Tema säilmed maeti hiljem ümber San Lorenzo in Damaso kirikusse.
Damasust austatakse katoliku kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 11. detsember. Damasus I on arheoloogide patroon.
Martin Jürman
Martin Jürman (Martin Jyrman) (sündinud 19. veebruaril 1982 Tallinnas) on ansambli Smilers endine soolokitarrist. Varem on Jürman mänginud ansamblites Blood for Blood ja P.V.A. Pink Bullets, Pedigree, Beebilõust&Lihaloff, Ines, TLN Chaos
Ta on Eesti Autorite Ühingu liige.
Tallinna Konservatooriumi Riiklik Lavakunstikool
Tallinna Konservatooriumi Riiklik Lavakunstikool oli 18. augustil 1937 asutatud kool, mis alustas tööd Tallinna Konservatooriumi juures 1938. aasta augustis. Kooli lõpetas 1941. aastal üks lend, mille noored näitlejad jagati Tallinna kolme teatri vahel:
Kooli tegevus katkes teise maailmasõja ajal Nõukogude-Saksa sõja puhkemisega. Saksa okupatsiooni alguses püüdis lavakunstikooli katkenud tegevust jätkata Tallinna Teatrikool (tegutses 1942–1946). Pärast seda (1946–1950) jätkas lavakunstikooli suundumisi Eesti NSV Riiklik Teatriinstituut.
Tiido
Tiido (ka: Tiidu, Kure) on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Valgjärve valda.
Küla kuulus Kanepi kihelkonda.
Axel Treu
Axel Treu (ka Axel Fromhold-Treu (1. jaanuar 1899 Dikļi Valmiera lähedal – 1945) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1908–1912 Tartu Zeddelmanni erakoolis, 1912–1914 Cēsise lähedal asuvas Bērzaine Maagümnaasiumis (Livländisches Landesgymnasium zu Birkenruh bei Wenden) ja 1915–1918 Peterburis gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1918–1925. Võttis osa Vabadussõjast Balti pataljoni koosseisus. Prooviaastal oli ta Martna Püha Martini koguduses Gustav Albert Halleri juures. Ordineeriti 16. oktoobril 1927 õpetajaks.
Oli aastatel 1927–1937 Karja Katariina koguduse õpetaja. Viibis aastatel 1937–1939 peaajukasvajaga Tallinnas Seevaldi haiglas.
Sulbi külateater
alt=|pisi|Sulbi külateatri näitlejad aastatel 2005–2015 külateatri 10. juubelil Sulbis 21.11.2015 alt=|pisi|Sulbi külateatri "Pärijad" 24.03.2006 Roosu talu vabaajakeskuses. Fotol vasakult: Jörgen Štubis, Ivar Rosenberg, Airika Saamo, [[Aivar Rosenberg, Maret Soon, istub Iines Urm]]Sulbi külateater on harrastusteater, mis tegutseb Võrumaal Pühajõe piirkonnas Sulbi külas. Teater alustas tegevust 2005. aasta sügisel ning on vahepausideta tegutsenud 15 aastat.
Esimesel hooajal liitus teatriga 7 liiget, kellest mõned osalevad ringi tegevuses tänaseni. 15 aasta vältel on Sulbi külateatrist lühemat või pikemat aega mänginud ligikaudu 40 inimest (fotol). Peamiselt osalevad teatri tegemistes Sulbi küla ja sellega piirnevate külade elanikud, kuid huvilisi on tulnud ka teistest Pühajõe piirkonna (endine Sõmerpalu vald) küladest. Proovid toimuvad kaks korda nädalas õhtuti Sulbi külas, endise Sulbi koolimaja ja praeguse Roosu talu vabaajakeskuse saalis.
Algusaastatel etendati külateatris peamiselt rahvusromantilisi komöödiaid ja lühinäidendeid. Aja möödudes tekkis vajadus uue materjali järele. Seetõttu hakkas lavastaja Airika Saamo kirjutama ise näitemänge ja kohandama nii filmi- kui ka teatriklassikat külateatrile suupärasemaks.
Sulbi külateater tuleb ühel hooajal keskmiselt välja ühe pikema lavastuse ja mitme lühilavastusega. Aastate jooksul on lavale toodud O. Lutsu "Pärijad" (fotol), J. W. Jannseni "Pärmi-Jaagu unenägu", H. Raudsepa ainetel "Vaheliku-proua vapustused", E. Vilde ainetel "Vigased peigmehed", A. Saamo " Farmis ainult naised", "Hullud pealinnast", "Me paneme su lehte!", "Peedilehe Liisa", "Kae kos pandse plõnni!" , "Sina see oledki!"
Lisaks esinemisele kohaliku vaatajaskonna ees sõidab Sulbi külateater esinema kõikjale üle Eesti. Külastatud on Valgamaad, Põlvamaad, Tartumaad, Viljandimaad, Raplamaad, Järvamaad, Harjumaad ning Ida-Virumaad.
Laiemat tuntust on Sulbi külateater kogunud osalemistega Kuhjavere külateatripäevadel, kus 2014. ja 2017. aastal tuldi seal laureaadiks (fotol) ja lisaks toodi koju mitu eripreemiat.
2020. aastal on Sulbi külateater 11-liikmeline ja käimas on uue lavastuse "Kõik müügiks!" proovid. Etendus "Kõik müügiks!" sai valmis alles 14. augustil 2021, sest proovid katkesid mitu korda koroonapandeemiast tulenevate piirangute tõttu.
21. novembril 2020 tähistas Sulbi külateater '''15. tegevusaastat. Külateatriga on liitunud ka tantsutreener Kätlin Rosenberg,''' kelle juhendamisel on hakatud lavale seadma lavastuslikke tantsupalasid.
XVIII Võrumaa Maateatripäeval (21. augustil 2021) nimetati Sulbi külateatri lavastus "Kõik müügiks!" parimaks etenduseks ja pälvis peaauhinna.
Kronoloogia
alt=|pisi|Sulbi külateater Kuhjavere teatriküüni ees koos teatripäevade korraldajatega 22.08.2017 pisi|Sulbi külateatri liikmed tantsimas 15. juubelipeol 21.11.2020.
Jakob Korts
Jakob Korts (7. aprill 1899 – 14. mai 1964) oli põllumees ja Soosaare vallavanem aastail 1930–1939 (kuni valla kaotamiseni valdade reformiga).
Ta kuulus Viljandi põllumeeste konventi ja Soosaare vallavanemana omavalitsuste esinduskogude poolt valitud esindajate kogusse.
1938. aastal sai ta Kotkaristi raudristi. Ta kuulus Kaitseliidu Sakala maleva Kolga-Jaani malevkonda.
Pärast valdade reformi määrati ta Kõo vallavanema abiks.
Lindanise lahing
Lindanise lahing oli 1219. aasta juunis toimunud Liivimaa ristisõja lahing, kus revalased ja harjulased ründasid nüüdisaegse Tallinna kohal maabunud Taani kuninga väge. Pärast eestlastele edukat algust saavutasid Taani väed ülekaalu ja võitsid lahingu, ajades eestlased põgenema.
Taani varased vallutuskatsed Eestimaal
Taani kuningas Valdemar II oli esimese katse Eestimaal alasid vallutada teinud 1206. aastal, mil ta Henriku Liivimaa kroonika kohaselt proovis ebaõnnestunult kanda kinnitada Saaremaal. Mõned Taani allikad nimetavad 1206. aasta sõjakäigu sihtmärgina hoopis Revalit (Tallinna) ja nii peab ka osa uurijaid taanlaste retke põhieesmärgiks just Tallinna või kogu Eestimaa vallutamist, mille Taani-vastase hoiakuga kroonik Henrik lihtsalt maha vaikis. Mõnes Taani allikas räägitakse ka 1208. aastal toimunud Taani kuninga edukast sõjakäigust Viljandisse.
Sõjakäigu kavandamine
Sõjaväega Eestimaale tungimise plaan kerkis Henriku kroonika kohaselt taas päevakorda 1218. aastal, kui kuningaga kohtusid Riia piiskop Albert, Eestimaa piiskop Theoderich ja Zemgale piiskop Lippe Bernhard. Riiast lähtunud ristisõda oli Eestimaal põrkunud eestlaste ja neid toetama asunud Vene vürstide tugevale vastupanule, mistõttu pidasid piiskopid vajalikuks leida endale uusi liitlasi. Nii palutigi kuningat astuda eestlaste ja venelaste vastu sõtta, lubades vastutasuks Eestimaa ja võib-olla ka Liivimaa tema võimu alla anda. Valdemar lubaski järgmisel aastal Eestimaale minna. Peagi sai ta paavstilt loa liita paganatelt vallutatavad alad Taani riigi ja selle kirikutega.
Taani vägede maabumine
1219. aasta varasuvel maabus Valdemari laevastik Revalas nüüdisaegse Tallinna kohal. Taani sõjaretke olulisust näitab selle äramärkimine vähemalt 20 Taani ja Saksa kroonikas. Neist ühe teatel mindi Eestimaale lausa 1500 laevaga. Carsten Selch Jensen peab seda pigem sümboolseks arvuks, mis rõhutab väe võimsust ja et kuningas võttis kasutusele kõik ressursid. Sõjaväe tegelikuks suuruseks pakub ta 4000–6000 meest. Saksa ajaloolase Friedrich Benninghoveni hinnangul võis laevu olla umbes 100 (kui kasutati suuri Lübecki kogesid, siis vähem) ja mehi 1000–3000, mis oli Läänemere idaosas siiski ainulaadne laevastik. Carsten Selch Jenseni oletuse kohaselt oli väe efektiivsem osa ülikud ja ratsarüütlid, kuni pool jalaväest oli relvastatud vibude ja ambudega, ülejäänud odade, kirveste ja muude käsivõitluse relvadega. Kaitseks olid kilbid, vammused, nahkkuued, rõngassärgid ja avatud kiivrid.
Väe hulka kuulus Rügeni slaavlaste vürst Vitslav I oma meestega. Veel olid Valdemariga kaasas Lundi peapiiskop Anders Sunesen, Roskilde peapiiskop ja kuninga kantsler Petrus Jacobi (Peder Jacobsen), Schleswigi piiskop Nicolaus ning Riia piiskopi leerist Taani kuninga poole üle läinud Eestimaa piiskop Theoderich. Seejuures olid nii Sunesen kui ka Nicolaus osalenud ka 1206. aasta retkel Saaremaale. Carsten Selch Jensen peab tõenäoliseks, et ka piiskopid olid tulnud oma väeosadega. Henriku kroonika teatel moodustasid osa sõjameestest sakslased, kellest Jenseni arvates osa tuli kohale koos piiskop Theoderichiga ja osa olid kuninga vasallid Põhja-Saksamaalt.
Randunud vägi hõivas vastupanuta Lindanise linnuse, lammutas selle ja asus uut ehitama. Miks revalased vana linnust ei kaitsnud või oli see mingil põhjusel maha jäetud, pole selge. On arvatud, et Taani väe ootamatu saabumine ei jätnud aega vasturünnaku ettevalmistamiseks või oli neil kohalike eestlastega leping, mis lubas Taani laevadel Lindanise kohal randuda. Osa uurijaid on oletanud, et ümberkaudsed eestlased olid kristlased ja huvitatud liidust Taani kuningaga. Kummaliseks on peetud ka taanlaste otsust end mitte kõigepealt olemasolevas linnuses kindlustada nagu tavaliselt ristisõja käigus Eesti alal tehti, hiljem seda järk-järgult tugevdades. Marika Mägi pakub välja, et vana linnus ei asunud taanlastele sobivas kohas või polnud selle ehitised muul moel kõlbulikud. Mägi oletab, et eestlaste linnus asus Tõnismäel, Valdemar tahtis oma kindluse aga rajada Toompeale, looduslikult kõige paremini kaitstud kohta, kus oli ka kivimurd kivilinnuse ehitamiseks kohapealt võtta. Vana linnus oleks selle kõrval jäänud julgeolekuohuks ja tuli lammutada.
Lahing
thumb|Kunstniku [[Karl Hansen Reistrupi (1898) nägemus lahingust]] Kolm päeva pärast vanemate lahkumist kuninga juurest ründas revalaste ja harjulaste vägi, mille suuruseks on Benninghoven hinnanud u 1000 (äärmisel juhul 2000) meest, Carsten Selch Jensen 4000–6000 ehk sama palju kui tema arvates oli mehi Taani väes või isegi rohkem, õhtu eel ootamatult viiest eri suunast taanlaste laagrit. Lahingu täpne kuupäev (15. juuni) on märgitud ainult 16. sajandi Taani ajalookirjutaja Petrus Olai kroonikas ja see langeb kokku taanlaste 12. sajandil kuralaste üle saavutatud legendaarse võidu kuupäevaga, mistõttu on selle dateeringu õigsuses kaheldud. Henriku Liivimaa kroonika teate järgi, et eestlased ründasid taanlasi viiest küljest, on Paul Johansen oletanud, et lahingupaik võis olla Vanaturul, kus hilisemast ajast on teada viis lõikuvat teed. See hüpotees aga ei arvesta, et 13. sajandil oli merevee tase kõrgem ja üks neist teedest vee all. Ka 1977. aasta väljakaevamised Vanaturu kaelas ei leidnud märke tolleaegsest kultuurikihist. Carsten Selch Jensen on taanlaste pealaagri asukohaks pakkunud ala Toompea-Tõnismäe kõrgendikust ida pool, mis ei jäänud kaugele laevadest ega joogivee ammutamiseks vajalikest veesoontest ja allikatest. Laager kujutas endast tema meelest kindla plaanita paiknevaid telgirühmi väejuhtide ja ülikute kaupa ning ümbruses asus mitu väiksemat laagrit, sh vürst Vitislavi vägi. Mõnede oletuste kohaselt elas kuningas Toompeale ehitatava linnuse juures. Henriku kirjeldusest võib välja lugeda, et pealaager oli millegipärast ka ilma kaitserajatiste ja regulaarse valveta.
Henriku kroonika kirjelduse, mis esitab eestlaste rünnakut justkui sõjakavaluse ja Taani kuninga lihtsameelsuse tulemusena, tõepärasuses on samas ka kahtlust avaldatud. Ühe oletusliku alternatiivse stsenaariumi kohaselt pidasid eesti ülikud, kelle sõjalised kaaskonnad viibisid sealsamas läheduses, parasjagu taanlastega läbirääkimisi, nt edasise sõjakäigu detailide ja ristiusu vastuvõtmise üle. Mingil hetkel läks kõnelustel aga midagi valesti, võib-olla oli eestlastele vastumeelt Toompeale linnuse ehitamisega kaasnev sealse vana pühapaiga hävitamine või rüvetamine. Nii rünnati taanlasi otse koosviibimise ajal. See seletaks, kuidas pääsesid eestlased lahingu algul kohe ja viies eri kohas Taani laagri keskele.
Paljud Taani pärimused seostavad Lindanise lahinguga Dannebrogi, Taani lipu saamislugu. Legendi järgi langes lahingu kriitilisel momendil piiskoppide palvete peale ja Valdemari lubaduse järel oma eluviisi parandada ja piiskoppide tulusid mitte kärpida taevast alla punast värvi valge ristiga lipp, mis innustas taanlasi vasturünnakule ja aitas nad võidule.
Tagajärjed
Pärast võidukat lahingut viisid taanlased Henriku kroonika järgi lõpule uue, suhteliselt nõrga ja vähemalt osaliselt puidust linnuse ehitamise Toompeale (kivilinnus ehk Väike linnus rajati hiljem), mille järel kuningas lahkus Taani, hiljemalt septembri lõpus oli ta Aalborgis. Arvestades lubimördi valmistamiseks kuluvat aega on arvatud, et Toompea kõige kõrgemale alale (tänapäeva Lühikese Jala kohal oleva Soome saatkonna kohal) rajatud kindluse lõplik valmisehitamine toimus siiski alles pärast kuninga lahkumist ja asehalduriks jäetud Anders Suneseni juhtimisel. Kohale jäänud piiskopid koos linnusesse jäetud garnisoniga võitlesid kogu selle aasta revalastega, kuni suutsid lõpuks kogu maakonna allutada ja ristida.
Kuigi Taani sissetung Eestimaale oli toimunud kuningas Valdemari ja piiskop Alberti koostöö tulemusena, tekkis peagi meeste vahel konflikt. Esimeseks nendevaheliseks tüliküsimuseks kujunes lahingus langenud Theoderichile järglase nimetamisega – nii Valdemar kui ka Albert pidasid seda oma õiguseks. Kuningas määras Revala piiskopiks oma kaplani Wescelini ja takistas Alberti poolt Eestimaa piiskopiks nimetatud Hermanni saabumist Riiga. Hiljem keeldus Albert tunnistamast Valdemari ülemvõimu kogu Eestimaa üle.
Rohelise erakonna algatusgrupp
Mittetulundusühing Rohelise erakonna algatusgrupp (lühend REAG) oli Eestis uut rohelisel ideoloogial baseeruvat erakonda ettevalmistav organisatsioon, mis loodi 2005. aasta kevadel. Sellest kasvas välja Erakond Eestimaa Rohelised 2006. aasta lõpuks.
Ajalugu
4. oktoobril 2004 kogunes Vodjal diskussiooniring teemal, kas rohelistel on tarvis uuesti riigi administratiivsüsteemi sekkuda. Kõlama jäi kaks seisukohta. Ühed leidsid, et partei vormi võtmisega ei ole mõtet kiirustada. Teised arvasid, et tuleks kiiremas korras partei moodustada. Mittetulundusühing asutati 7. mail 2005 roheliste rattaretke ajal.
3. detsembril 2005 toimus Jänedal erakonna algatusgrupi esimene töökoosolek.
9. aprillil 2006 kogunes REAG Saku mõisas, et viimistleda tulevase partei programmi. Leidsid aset arutelud energeetika, loodusressursside majandamise, tervishoiu ja paljudel teistel teemadel.
17. juunil 2006 võttis REAG üldkoosolek Suure-Jaanis vastu esialgsed programmilised seisukohad.
Liikmed
Algatusgrupi juhatuse liikmed olid Tanel Tammet, Maret Merisaar, Aleksei Lotman, Toomas Trapido, Valdur Lahtvee, Ott Köstner, Ruth Tammeorg, Airi Hallik-Konnula, Agu Kivimägi, Marek Strandberg ja Anti Poolamets.
Algatusgrupi kodulehel oli algatusgrupi liikmete nimekiri, milles 2006. aasta 21. oktoobri seisuga oli 493 nime. 27. oktoobri õhtuks oli algatusgrupi liikmete nimekirjas 785 nime.
REAG teatel 31. oktoobrist 2006 oli laekunud üle 1000 liitumisavalduse. 1 Novembri alguses esitati nimekiri erakonnana Eestimaa Rohelised registreerimiseks registriametisse.
Algatusgrupi liikmed olid teiste seas Jüri Eintalu, Jüri Ginter, Jaak Hohensee, Tullio Ilomets, Maarja Jakobson, Jüri Kaljundi, Urve Kallavus, Eleonora Kampe, Allan Kokkota, Margus Konnula, Peeter Laurits, Uno Maasikas, Peep Mardiste, Ülo Mattheus, Addold Mossin, Mare Müürsepp, Toomas Niit, Ahto Oja, Tanel Ots, Al Paldrok, Priit-Kalev Parts, Evar Riitsaar, Villu Tamme, Jaan Tepp, Peep Tobreluts ja  Heiki Vilep. Liikmete seas oli ka Dajan Ahmet (suri 4. novembril 2006).
Erakond Eestimaa Rohelised loodi 25. novembril 2006.
Qeqertarsuatsiaq
pisi Qeqertarsuatsiaq (taani Hareøen) on asustamata saar Gröönimaa läänerannikul Baffini lahes Qeqertarsuaqi saarest põhjas. Kuulub Avannaata valda.
Saare pindala on 126 km². Qeqertarsuatsiaq on kagus asuvast märksa suuremast Qeqertarsuaqi saarest eraldatud Maligaati väinaga ja kirdes asuvast Nuussuaqi poolsaarest Sullorsuaqi väinaga.
Freedom of the Seas
Freedom of the Seas on Royal Caribbean Cruises Ltd.le kuuluv esimene Freedom-klassi ristluslaev, käitaja on Royal Caribbean International. Laev kannab Bahama lippu ning kodusadam on Nassau.
Tema sõsarlaevad on Independence of the Seas ja Liberty of the Seas.
Ehitamine
Laev telliti septembris 2003. See valmis Aker Yardsi (see ettevõte kannab tänapäeval nime STX Europe) Turu laevatehase kuivdokis nagu teisedki Freedom-klassi laevad. Ehitus algas 9. novembril 2004.
Valmides sai sellest laevast maailma kõigi aegade suurim reisilaev, enne seda oli suurim olnud Queen Mary 2. Freedom of the Seas on veeliinil 2,4 meetrit kitsam kui Queen Mary 2, 6 meetrit lühem, 1,5 m väiksema süvisega, 8,3 m madalam ja 10 sõlme aeglasem, kuid suurem veeväljasurve poolest. Veeväljasurve hinnanguid on mitu, alates Aker Yardsi 154 000 tonnist kuni BBC 160 000-ni. Norra merekindlustusettevõte DNV Exchange nimetab veeväljasurveks 154 407 tonni. Queen Mary 2 veeväljasurve on 148 528 tonni.
Laeva andmed
Freedom of the Seas on 338,77 m pikk, 39,03 m lai ja 63,7 m kõrge. Laeva süvis on 8,5 m ja suurim kiirus 21,6 sõlme. Laeval on 18 tekki, neist 15 reisijatele, reisijakohti on 4370 ja laevapereliikmeile 1360 kohta.
Laev tarvitab tunnis 12,8 tonni kütust. Laeval on 6 Wärtsilä 46 V12 diiselmootorit, igaüks nimivõimsusega 12,6 MW ehk umbes 17 000 hj. Neid käitavad elektrigeneraatorid, mis töötavad kiirusega 514 p/min.
Laeva suurt laiust on kasutatud promenaadi rajamiseks laeva keskele. See annab igale alumise teki kajutile oma akna, ühtedele väljapoole merevaatega ja teistele sissepoole promenaadivaatega. Niisugust põhiplaani kasutati esimest korda laevadel Silja Serenade (1990) ja Silja Symphony (1991).
Laeval on kolm ujumiskohta: peaujula, täiskasvanute ujula ja veepark. On ka kuninglik spordipromenaad, kohvik, pitsapood, jäätisepood, veinipood, iiri kõrts ja palju tax-free poode. 13. tekil on spordiala, kus asuvad näiteks täismõõtmetes korvpalliväljak, minigolf, lainegeneraator surfamiseks siseruumis ja mägironimissein. Veel asuvad laeval uisuväljak, kasiino ja restoran. Kõikjal laevas on Wi-Fi ja mobiiltelefonilevi. Igas kajutis on lameekraanteler.
Ajalugu
Pärast valmimist sõitis Freedom of the Seas Saksamaale Hamburgi, kuhu saabus 17. aprillil 2006. Seal remonditi üht laeva kolmest sõukruvist ja anti tema välimusele viimane lihv enne üleandmist Royal Caribbean Internationalile 24. aprillil. Seejärel sõitis laev 25. aprilliks Oslosse ametlikele pidustustele, siis Southamptonisse, kuhu saabus 27. aprillil. 3. mail alustas Freedom of the Seas oma esimest teekonda üle Atlandi ookeani ja jõudis New Yorki, kus 12. mail toimus laeva ametlik nimeandmise tseremoonia, mille NBC otse üle kandis. Laeva ristiemaks sai Katherine Louise Calder.
Esialgu jäi laeva väljumise sadamaks Miami, alates 4. maist 2009 on selleks Port Canaveral. Peamiselt sooritab laev kruiise Kariibi merel ja Mehhiko lahel.
Kõzõlkum
Kõzõlkum (usbeki Qizilqum, kasahhi Қызылқұм 'punane liiv') on kõrb Aasias. Piirneb põhjas, loodes ja idas Sõrdarjaga, lõunas Hissaari-Alai mäestiku ja Zarafšoniga, edelas ja läänes Amudarjaga ja loodes Araali järvega.
Keskosas on madalad mäed ja kivikõrb. Ülejäänud osa Kõzõlkumist on liivakõrb.
Bangladeshi riigipeade loend
Bangladeshi riigipeade loend loetleb iseseisva Bangladeshi riigipead alates riigi eraldumisest Pakistani koosseisust.
Imre Harangi
Imre Harangi (16. oktoober 1913 Nyíradony, Hajdú-Bihari komitaat – 4. veebruar 1979 Budapest) oli Ungari poksija.
Harangi võitis Berliini 1936. aasta olümpiamängudel kergekaalus (kuni 61,2 kg) kuldmedali, alistades finaalis Eesti poksija Nikolai Stepulovi.
Bundesnachrichtendienst
Bundesnachrichtendienst (Föderaalne Teabeteenistus; lühend BND) on Saksamaa Liitvabariigi välisluureteenistus.
BND 78-hektariline peakompleks asub algusaastatest Baieri liidumaal Müncheni lähedal Pullachis. 2006. aastal alustati uue peamaja ehitust Berliini Lichterfelde linnaossa.
Ajalugu
Saksamaa Liitvabariigi luureteenistuse eellaseks oli 1947. aastal Saksa maismaa sõjajõudude Wehrmahti Maavägede staabi Idarinde sõjaväeluure pikaaegse juhi Reinhard Gehleni poolt Ameerika Ühendriikide sõjaväeluurega loodud ja Ameerika valitsuse poolt finantseeritud Gehleni organisatsioon, mis 1956. aastal pärast Saksamaa Liitvabariigi moodustamist reorganiseeriti Saksamaa Liitvabariigi välisluureteenistuseks.
Pärast Reinhard Gehleni ametist lahkumist 1968. aastal viis tema järglane president Gerhard Wessel läbi organisatsioonilised muudatused luureteenistuse koosseisus ning moodustas alljärgneva asutuse struktuuri:
Allikas....
Leninsk
Leninsk on mitme asula nimi:
Kvantgravitatsioon
Kvantgravitatsioon (ka gravitatsiooni kvantteooria) on teoreetilise füüsika valdkond, mis püüab ühendada nelja fundamentaalset jõudu ehk vastastikmõju:
Neist kolme esimest käsitleb kvantväljateooria, gravitatsiooni aga üldrelatiivsusteooria.
Elektromagnetiline ja nõrk vastastikmõju ühendati elektronõrgaks vastastikmõjuks. See omakorda ühendati osakestefüüsika standardmudelis tugeva vastastikmõjuga. Gravitatsiooni puhul näib olevat probleemiks standardmudeli, mis on kvantteooria, ja üldrelatiivsusteooria, mis on klassikaline teooria, põhimõtteline ühildamatus. Albert Einstein pühendas selle küsimuse lahendamisele suure osa oma elust, kuid tulemusteta. Vaatamata rohkem kui viiskümend aastat kestnud paljude teadlaste püüetele asetada kvantväljateooria ja üldrelatiivsusteooria ühtsele alusele pole siiani loodud ühtegi üldaktsepteeritavat teooriat, mis sellega hakkama saaks.
Kvantgravitatsiooni ja osakeste standardmudeli liitmisel loodetakse luua nn kõige teooria. Nüüdseks on esitatud mitmeid teooriaid ja mudeleid, mis pretendeerivad kvantmehaanika ja gravitatsiooni ühendamisele - näiteks stringiteooria, millel on juba mitmeid harusid ja arengusuundi, ja supergravitatsioon.
Sean Connery
Sean Connery on mänginud kuues James Bondi filmis: "Dr. No", "Armastusega Venemaalt", "Kuldsõrm", "Keravälk", "Elad vaid kaks korda", "Teemandid on igavesed" ning ühes mitteametlikus Bondi-filmis "Ära iial ütle iial".
Aastal 1996 anti talle Cecil B. DeMille'i nimeline elutööauhind.
Šotimaa Sõprade Klubi eestvedamisel püstitati Tallinna vanalinnas asuvas Šoti pargis 2011. aasta jaanuaris Sean Connery pronksi valatud büst. Kuju autor on skulptor Tiiu Kirsipuu.
Ferhat Abbas
thumb|right|Ferhat Abbas Ferhat Abbas (24. oktoober 1899 – 23. detsember 1985) oli Alžeeria vabadusvõitleja ning poliitik.
1. novembril 1954 alustas ta Rahvusliku Vabastusrinde (Front de Libération Nationale) eesotsas geriljarevolutsiooni Prantsuse võimude vastu.
1956 põgenes ta Kairosse ja juhtis 1958–1961 Alžeeria eksiilvalitsust Tunises. 18. novembril 1962 lepiti kokku relvarahus Prantsusmaaga ja Abbasist sai Alžeeria rahvuskogu president ja ajutine riigipea. 1964 pandi ta koduaresti.
Tuba jõgi
Tuba (vene Туба) on jõgi Aasias Siberis. Algab Minussinski nõos Kazõri ja Amõli jõe ühinedes. Voolab tasandikul, hargneb laias orus. Suubub paremalt Jenisseisse, täpsemalt sellel asuva Krasnojarski veehoidla Tuba lahte.
Pikkus 119 km, valgla 36 900 km². Toitub peamiselt lumesulamisveest. Keskmine vooluhulk 771 m³/s. Jääkate oktoobri lõpust - detsembri algusest aprillini - mai alguseni. Laevatatav 99 km ulatuses.
Jevgeni Novikov (jalgpallur)
Jevgeni Novikov (sündinud 28. juunil 1980 Narvas) on Eesti endine jalgpallur (kaitsja, poolkaitsja). Ta on Eesti koondises pidanud 13 kohtumist ja löönud kaks väravat.
Peale tegevjalgpalluri karjääri lõpetamist asutas ta koos Andrei Stepanoviga jalgpalliagentuuri Nesta Sport Group OÜ.
Klubikarjäär
Novikov on mänginud Ukraina, Läti, Kasahstani ja Venemaa kõrg- ja esiliiga klubides. Läti meistrivõistlustelt on Novikovil ette näidata kolmas koht.
Bradford City katsed
Juulis 2009 läks Novikov Inglismaa neljanda liiga klubi Bradford City katsetele.
FK Okžetpes
Novikov liitus 2010 aasta märtsis Kasahstani kõrgliigaklubiga FK Okžetpes.
FF Jaro
Ta mängis alates 2010. aasta septembrist Soome kõrgliigaklubis FF Jaro.
Maarja-Magdaleena kogudus
EELK Maarja-Magdaleena kogudus on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudus. Kogudus kuulub Tartu praostkonda. Koguduse piirkond on Maarja-Magdaleena kihelkond.
Koguduse õpetaja on Aivo Prükk, organistid on Heidy Prükk ja Evi Eedla, juhatuse esimees on Juta Luts.
Jumalateenistused toimuvad Maarja-Magdaleena kirikus pühapäeviti algusega kell 11.30.
Soo-loorkull
Levik
Soo-loorkull on levinud Euraasia parasvöötmes, talvitub Aafrikas ja Indias.
Eestis on ta harv haudelind, tema pesitsusaegne arvukus on 300–500 paari.
Välimus
Linnu kehapikkus on 42–46 cm, tiibade siruulatus 115–125 cm ja kaal 330–420 g.
pisi|tühi|Soo-loorkulli lennupilt