cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konservatism
Konservatismi teke
pisi|Edmund Burke (1725–1797) Konservatismi mõiste tähenduseks oli selle tekkides 18. sajandi lõpukümnendil eelkõige vastuseis Prantsuse revolutsioonile ja sellesarnastele liikumistele. Konservatismi loojaks peetakse ennekõike iiri poliitikut ja filosoofi Edmund Burke'i, kes sõnastas oma põhimõtted teoses "Reflections on the Revolution in France" ("Mõtteid Prantsuse revolutsioonist", 1790). Teoses rõhutas Burke, et muutuseid ei tohi teha kiirustades, järsult ega vägivaldselt, vaid ühiskond peab arenema rahulikult, stabiilselt traditsioonide vaimus. Ta pidas vajalikuks säilitada ühiskonnaelus võimalikult palju endistest väärtustest, sest need on juba läbiproovitud ja toimivad, seevastu uute lahenduste puhul ei või kunagi teada, kas need ka reaalselt töötavad. Revolutsiooni pidas Burke halvaks, kaootiliseks ja ühiskonda lõhkuvaks nähtuseks. Tema arvates peaksid muudatused tulema ülevalt, valgustatud absolutismi või lihtsalt valitsuse initsiatiivi laadis, mitte aga valitsemisest mitte midagi teadva pööbli poolt. Burke leiab, et muudatused on küll paratamatud, aga neid tuleks kontrolli all hoida, revolutsioon seda aga ei suuda. Revolutsioon lõhub ka traditsioone ehk põhiväärtusi, mis on aga tema arvates peamiseks ühiskonda koos hoidvaks jõuks. Nende alla paigutab ta sisuliselt ka eetika ja moraali. Ta leiab, et just Inglismaal on kõik toimunud õigesti: on järk-järgult liigutud suuremate vabaduste poole, kuid samas on säilitatud monarhistlikud traditsioonid.
Juba alates Burke'ist on konservatismile mõnevõrra õigustamatult külge jäänud maine, et see on ideoloogia, mis on suunatud kõigi muutuste vastu. Seda ei tohiks segi ajada 19. sajandi tagurluse ehk reaktsiooniga, millel oli küll konservatiivseid elemente, kuid mis eitas täielikult muutuste vajalikkust. Pealegi ei osutunud konservatism ainsaks ideoloogiaks, mis oli pakiliste muudatuste vastu. Edaspidi ilmnes, et näiteks ka liberalism ja sotsialism astusid välja muudatuste vastu, kui olid endale võimu kindlustanud. Seega võib öelda, et muudatustevastasus on pigem omane võimulolijaile kui konkreetsele ideoloogiale.
Konservatism kuni Teise maailmasõjani
pisi|Leviaatan 19. sajandi algusest Teise maailmasõjani oli konservatism üldiselt meelestatud demokraatiavastaselt, sest leidis, et lihtinimesi ei tohi niivõrd vastutusrikka asja kui võimu juurde lasta. Seetõttu pooldasid nad valimistsensusi, mis pidanuks kindlustama, et vaid vastutusvõimeline osa ühiskonnast saab poliitika üle otsustada. Siiski polnud asi niivõrd selge või ühekülgne, kuna näiteks Inglismaal alandas just konservatiivide valitsus 1880. aastatel tunduvalt valimistsensust.
18.–19. sajandil olidki konservatiivide põhivastasteks liberaalid, seisti nende konservatiivide arvates liigsete reformide vastu. Kui aga klassikaline liberalism oli 19. sajandi lõpuks oma eesmärgid (inimese ja kodaniku põhivabadused) sisuliselt saavutanud, muutus ka too alahoidlikumaks ning nii lähenesid seniste peavastaste seisukohad tunduvalt. Konservatiivide uueks põhivastaseks sai sotsialism, mis tegelikult sarnaneb mitmeti konservatismiga: ka seal rõhutatakse riigi suurt tähtsust, eriti majanduses, ning peetakse ühiskonda indiviidist olulisemaks. Samas on aga ületamatuid vastuolusid: sotsialistid peavad inimloomust põhiolemuselt heaks ning usuvad, et riigi olulisim roll on tagada inimeste võimalikult suur võrdsus. Konservatiivid arvavad seevastu, et inimesed on paratamatult ebavõrdsed ning riigi kunstliku sekkumisega head ei saavutata. Lisaks kartsid nad seda, et sotsialistide võit toob kaasa revolutsioonid, seega kaose ja vägivalla. Ka konservatiivide ja liberaalide suhted jäid enamasti pingelisteks, kuna esimesed süüdistasid just teiste reformipoliitikat selles, et sotsialistid said üleüldse pead tõsta. Peagi kadusidki liberaalid poliitilise suurjõuna ning kahe maailmasõja vahelises Euroopas domineeris ennekõike konservatism.
Konservatism pärast Teist maailmasõda
1980. aastatel kujunes välja neokonservatism ehk uusparempoolsus. Selle põhisõnumiks on majanduspoliitika ja valitsemisstruktuuri selge eristamine. Majanduses pooldatakse riigi võimalikult vähest sekkumist, lubades täielikku vabaturumajandust. Seega konservatiivid tunnistavad, et majanduses on inimeste konkureeriv egoism hea ning seda ei tule piirata. Ent muus ühiskonnaelus on konservatism jätkuvalt teistel seisukohtadel. Konservatiivid leiavad, et riigivõim peab olema tugev ja säilitama kontrolli muude ühiskonnaelu väljendusvormide üle. Et tugev riiklus on nende jaoks iseenesestmõistetav, siis peavad nad riigi kritiseerimist iseenesest rumalaks ja mõtlematuks tegevuseks, ükskõik millistel alustel seda ka tehakse.
pisi|Margaret Thatcher 21. sajandi alguses on konservatism, nagu enamik teisigi suuri ideoloogiaid, suuresti oma nägu kaotamas (nn ideoloogia lõpp). Toimub kõigi suundade sarnastumine, sageli ei saa erakonna programmi järgi enam otsustada, kas tegu on parem- või vasakpoolse jõuga, mõlemad suunad võtavad üle üksteise ideid, et rahvale rohkem meeldida. Suurelt osalt just ühtlustumise tõttu koguvad üha tugevamat toetust äärmuslikud voolud, millel on erinevalt suurtest poliitilistest jõududest konkreetne sõnum.
Konservatismi põhiideed
Üldistavalt võib konservatismile omaseks pidada järgmisi põhimõtteid:
Konservatismi voolud
Üldiselt jaguneb konservatism kaheks: autoritaarseks ja paternalistlikuks. Esimene on omane ebademokraatlikele, teine demokraatlikele riikidele. Autoritaarne konservatism oli levinum enne 20. sajandit, hiljem on see olnud mitme autoritaarse riigi ideoloogiaks (eriti Ladina-Ameerikas).
Konservatismiga lähemalt ja kaugemalt seotud konkreetsemaid poliitilisi voole on aga tunduvalt rohkem.
Kristlik demokraatia
Katoliku kiriku ühiskonnafilosoofia oli pikka aega konservatiivne. Et vältida vasakpoolsete mõju suurenemist, otsustas katoliku kiriku juht Leo XIII 19. sajandi lõpul, et kirik peab tegelema ka kesk- ja alamklassi muredega. Selleks tuli pakkuda sotsiaalsete probleemide lahendamiseks kristlikke ideid.
Bioloogilised interaktsioonid
Bioloogilised interaktsioonid on organismide ja liikide vahelised suhted.
Interaktsioonid ehk funktsionaalsed suhted võivad olla eluks möödapääsmatud ehk obligatoorsed (nt. mutualism) või mitte tingimata vajalikud ehk fakultatiivsed (nt. muud sümbioosi vormid).
Bonaventura
pisi|[[Francisco de Zurbaráni maal]] Püha Bonaventura (1221 Bagnoregio – 15. juuli 1274 Lyon) oli frantsisklaste ordu kaheksas juht, keskaegne filosoof ja skolastiline teoloog, Aquino Thomase kaasaegne.
Katoliku kirik kuulutas ta 1482. aastal pühakuks.
Legendi järgi sai Toscana arsti poeg Giovanni di Fidanza juba noorena Assisi Franciscuselt nime Bonaventura.
1243. aastal astus ta frantsisklaste ordusse ning saadeti edasi õppima Pariisi ülikooli. 1253. aastal asus ta õppima sealses koolis. Koos Aquino Thomasega sai temast 1257. aastal teoloogiadoktor. Suuresti tänu Bonaventura traktaadile "Kristuse vaesusest" saavutasid kerjusmunkade ordud 1256. aastal paavst Aleksander IV tunnustuse ja kaitse.
36-aastaselt sai Bonaventura frantsisklaste ordu peavaimulikuks. Ta pidas kinni ordu vaesuse, lihtsuse ja maailmast eraldatuse põhimõtetest, kuid ei pidanud patuks omada raamatuid ning rõhutas õppimise tähtsust.
Bonaventura keeldus vastu võtmast paavst Clement IV pakkumist Yorgi peapiiskopi kohale, kuid sunniti kuuletuma Gregorius X käsule hakata Albano piiskop-kardinaliks. Sellel ametikohal oli Bonaventural oluline osa Rooma ja Kreeka katoliku kiriku ühendamisel.
1482. aastal kanoniseeris Sixtus IV Bonaventura.
Kunstis kujutatakse teda frantsisklase rüüs kardinalina kas lugemas või kirjutamas.
Pluuto
Pluuto (väikeplaneedi tähistus: 134340 Pluto; sümbolid: või  ) on kääbusplaneet Kuiperi vöös. See oli esimene avastatud Kuiperi vöö liige ja see on seni suurim Päikese ümber tiirlev kääbusplaneet.
Pluuto avastas 1930. aastal Clyde Tombaugh ja alates avastamisest kuni 2006. aastani nimetati teda planeediks ning loeti Päikesesüsteemi üheksandaks planeediks. Pluuto planeedistaatus seati kahtluse alla 1992. aastal, kui Kuiperi vööst leiti mitu Pluutoga sarnast objekti. 2005. aastal avastati Kuiperi vööst kääbusplaneet Eris, mis on Pluutost 27% suurem. 24. augustil 2006 otsustas Rahvusvaheline Astronoomiaunioon võtta Pluutolt planeedi staatuse ja kvalifitseeris Pluuto ümber kääbusplaneediks.
Pluuto asub Päikesest 30–49 aü (4,4–7,4 miljardi km) kaugusel, mis tähendab, et perioodiliselt tuleb Pluuto Päikesele lähemale kui Neptuun. Pluuto ja Neptuuni kokkupõrget takistab stabiilne orbitaalne resonants. Päikesevalgusel kulub Pluutoni jõudmiseks umbes viis ja pool tundi.
Pluutol on viis kuud: Charon, Styx, Nix, Kerberos ja Hydra. Pluutot ja Charonit peetakse aeg-ajalt kaksikplaneetideks, sest nende orbiitide raskuskese ei ole kummagi planeedi keskmes, kuid IAU käsitleb Charonit siiski Pluuto kuuna.
Esimese kosmoseaparaadina lendas Pluutost mööda NASA planeetidevaheline automaatjaam New Horizons, mis möödus kääbusplaneedist 14. juulil 2015. Kosmoseaparaat uuris möödalennu käigus Pluutot ja tema kaaslasi detailselt, pildistati kõrge lahutusega kogu Pluuto valgustatud poolkera ja tehti arvukalt muid mõõtmisi.
Avastamine
1906. alustas rikas Bostoni ärimees Percival Lowell ja astronoom William Henry Pickering, Arizonas Flagstaffis asuvas Lowelli observatooriumis põhjalikke otsinguid, leidmaks võimalikku üheksandat planeeti. Lowell ja tema observatoorium otsisid planeeti edutult kuni 1916. aastani, mil Lowell suri. Lowell pärandas üle miljoni dollari tema asutatud ja tema nime kandvale observatooriumile Flagstaffis Arizona osariigis planeeti X, nagu Lowell seda nimetas, otsimiseks. Hiljem selgus, et ta observatoorium oli Pluutot pildistanud juba 1915. aastal, kuid kuna see oli piltidel väga väikese heledusega, siis seetõttu seda ei märgatud. Teadaolevalt pildistati Pluutot enne ametlikku avastamist 14 korda ning vanim pilt pärineb aastast 1909.
Kuna Lowelli lesk vaidlustas päranduse ning kohtuskäimine võttis üle kümne aasta aega, sai observatoorium otsinguid jätkata alles 1929. aastal. Observatooriumi direktor Vesto Melvin Slipher andis tundmatu planeedi leidmise ülesande erihariduseta amatöörastronoom Clyde Tombaugh'le, kes oli hiljuti observatooriumisse tööle palgatud. Tombaugh' ülesandeks oli tähistaevast süstemaatiliselt paarisfotodena pildistada ning seejärel uurida igat paari, et teha kindlaks, kas mõni objekt on vahepeal liikunud. 18. veebruaril 1930, pärast aasta kestnud otsinguid, avastas Tombaugh rutiinsel fotode võrdlemisel, et sama aasta 23. ja 29. jaanuaril tehtud fotodel oli üks objekt vahepeal liikunud. Pärast täiendavate vaatluste tegemist, teavitas observatoorium 13. märtsil 1930 avastusest Harvardi observatooriumi.
Uus planeet asus küllaltki lähedal Lowelli ja Pickeringi ennustatud kohale. Tombaugh sai oma avastuse eest lisaks Kuningliku Astronoomiaseltsi medalile ja 25-naelasele preemiale ka stipendiumi koduosariigi Kansase Ülikoolilt astronoomiahariduse omandamiseks.
Nimi
Kääbusplaneedi Pluuto avastamine oli ajakirjanduses väga populaarne teema. Lowelli observatoorium, kellel oli õigus uuele objektile nimi anda, sai üle tuhande soovituse üle terve maailma alates Atlasest kuni Zymalini. Tombaugh käis Slipherile peale, et too pakuks välja uue kääbusplaneedi nime enne, kui keegi teine jõuab seda teha. Constance Lowell pakkus nimeks Zeus, siis Percival ja lõpuks Constance, kuid need variandid jäeti kõrvale.
Pluuto sai nime allmaailma jumala järgi, mille pakkus välja 11-aastane mütoloogiahuviline Venetia Burney, kes oli Oxfordi kooli õpilane. Oma nimevariandist rääkis Burney oma vanaisale Falconer Madanile, kes oli Oxfordi Ülikooli raamatukoguhoidja. Madan edastas idee astronoomiaprofessor Herbet Hall Turnerile, kes omakorda saatis telegraafiga sõnumi edasi oma kolleegidele Ameerika Ühendriikidesse.
Iga Lowelli observatooriumi liige sai hääletada kolme nimevariandi vahel: "Minerva" (mis oli juba ka ühe asteroidi nimi), "Cronus" (mille maine oli halvenenud, kuna selle pakkus välja ebapopulaarne astronoom Thomas Jefferson Jackson See) ja "Pluto". "Pluto" sai enda kasuks kõik hääled ning nimi avalikustati 1. mail 1930. Nime lõplikku valikut soodustas ka asjaolu, et nime "Pluto" kaks esimest tähte on Percival Lowelli initsiaalid. Pärast avalikustamist andis Madan Venetiale tasuks 5 Briti naela (2014. aasta vääringus 300 Briti naela ehk 450 USA dollarit). Pluuto astronoomiline sümbol (Unicode U+2647, ♇) loodi monogrammina tähtedest "PL". Pluuto sümbol sarnaneb Neptuuni omaga, kuid sellel on keskel kera kolmhargi asemel.
Nimi võeti varsti kasutusele ka muudes valdkondades. 1930. aastal oli Walt Disney ilmselt Pluuto avastamisest inspireeritud, kui ta tutvustas Miki Hiire koera välimusega kaaslast nimega Pluto, kuigi Disney animaator Ben Sharpsteen ei osanud öelda, miks just see nimi oli pandud. 1941. aastal nimetas Glenn T. Seaborg vastloodud elemendi plutooniumi Pluuto järgi, järgides traditsiooni nimetada uusi elemente viimati avastatud planeetide järgi, samamoodi nagu nimetati uraan Uraani järgi ja neptuunium Neptuuni järgi.
Mõnes keeles nimetatakse Pluutot teisiti. Näiteks jaapani keeles soovitas Houei Nojiri tõlget Meiōsei (冥王星, 'allmaailma jumal'), ja see laenati omakorda hiina, korea ja vietnami keelde. Ühtedes india keeltes on see nimi Pluto, kuid teistes, näiteks hindi keeles, Yama, mis on hindu ja budistliku mütoloogia surmajumal. Polüneesia keeltes kaldutakse kasutama kohalikku allmaailma jumalat Whirot maoori mütoloogiast.
Planeedi X hüpoteesi ümberlükkamine
Pärast Pluuto leidmist hakati kahtlema, et kas see on Lowelli otsitud planeet X ning planeedi oletatava massi arvestused vähenesid kogu ülejäänud 20. sajandi jooksul. Pluuto esialgne mass arvutati välja, kasutades andmeid oletatava mõju kohta Uraanile ja Neptuunile. 1931. aastal määrati Pluuto oletatavaks massiks umbes üks Maa mass. 1948. aastal tehtud arvutused näitasid, et Pluuto mass on samaväärne Marsi massiga. 1976. aastal arvutasid Hawaii Ülikooli teadurid Dale Cruikshank, Carl Pilcher ja David Morrison välja Pluuto albeedo ning avastasid, et see klapib jäätunud metaani albeedoga, mis näitas, et Pluuto mass ei saa olla rohkem kui 1% Maa massist.
1978. aastal avastatud Charon võimaldas esimest korda arvutada Pluuto massi ning tulemuseks saadi vähem kui 0,2% Maa massist. See tähendas, et Pluuto oli Uraani orbiidi mõjutamiseks liiga väike ja edasised planeedi X otsingud ebaõnnestusid. 1989. aastal mõõdus Voyager 2 Neptuunist ja möödalennul kogutud andmed näitasid, et planeedi mass on arvatust 0,5% ehk planeedi Marss massi jagu väiksem. 1992. aastal kasutas Myles Standish Voyager 2 andmeid, et arvutada välja Neptuuni mõju Uraani orbiidile, ning avastas, et häiringud tegelikult puuduvad ja koos selle avastusega kadus ka vajadus planeedi X jaoks. Tänapäeval on astronoomid seisukohal, et Lowelli kirjeldatud planeeti X pole tegelikult olemas ning Pluuto avastamine oli tõenäoliselt juhus.
Klassifikatsioon
pisi|300px|Pluuto võrreldes Erise, Makemake, Haumea, Sedna, 2007 OR10, Quaoari, Orcuse ning Maa ja Kuuga 1992. aastast alates on avastatud palju taevakehasid, mis tiirlevad samal orbiidil nagu Pluuto, mis näitab, et Pluuto on osa Kuiperi vööst. See tekitas vastuolu Pluuto planeedi staatuses ja tekkis küsimus, et kas Pluutot peaks arvesse võtma koos või eraldi teistest teda ümbritsevatest kehadest. Muuseumi ja planetaariumi direktorid tekitasid juhuslikult vaidluse, jättes Pluuto välja Päikesesüsteemi planetaarsetest mudelitest. 2000. aasta veebruaris avas taas uksed Haydeni planetaarium, mis esitles ainult 8 planeedi mudelit.
Aina enam hakati avastama Pluuto-suuruseid objekte, mis viis vaidluseni, et Pluuto peaks ümber klassifitseerima, nii nagu läks Cerese, Pallase, Juno ja Vestaga, mis viimaks kaotasid oma planeedistaatuse pärast paljude asteroidide avastamist. 2005. aasta 29. juulil andsid California Tehnoloogiainstituudi astronoomid teada uuest avastusest – Neptuuni-tagusest objektist Erisest, mis oli oluliselt massiivsem objekt kui Pluuto ja kõige suurem objekt, mis on avastatud Päikesesüsteemis alates Tritonist 1846. aastal. Selle avastajad ja ajakirjandus kutsusid seda algselt kümnendaks planeediks, kuigi polnud veel ametlikku kokkulepet, et seda üldse planeediks nimetada. Teised astronoomide kogukonnast hindasid, et see avastus on kõige tugevam argument Pluuto ümber klassifitseerimiseks asteroidina.
Vaidlus lõppes 2006. aastal, kui Rahvusvaheline Astronoomiaunioon (IAU) defineeris esmakordselt planeedi definitsiooni. Pluuto täitis kaks tingimust kolmest, kuid ühe tingimuse mittetäitmine tähendas, et IAU definitsiooni kohaselt on tegemist kääbusplaneediga ja Pluutolt võeti planeedi staatus. Hiljem on vahel taas tõstatatud küsimus Pluuto klassifikatsiooni kohta, kuid IAU pole oma varasemat otsust üle vaadanud.
Orbiit
pisi|Pluuto orbiit on Päikese suhtes 17-kraadise nurga all Pluuto orbitaalperiood on 248 aastat ja Pluuto orbiidi omadused on võrreldes teiste planeetidega märgatavalt erinevad. Tavaliselt on planeetide orbiidid peaaegu ringikujulised ning nende orbiittasandid on Päikese telje suhtes peaaegu risti (ehk orbiittasand ei ole põhimõtteliselt kallutatud). Kääbusplaneedi orbiit on aga väga ekstsentriline (ellipsikujuline) ja Päikese suhtes ligi 17-kraadise nurga all.
Pluuto keskmine kaugus Päikesest on 5,9 miljardit kilomeetrit (39,5 aü). Periheelis on see 29,7 aü ja afeelis on kaugus Päikesest aga 49,3 aü. Orbiidi kuju ja ekstsentrilisuse tõttu tuleb Pluuto perioodiliselt umbes 20 aastaks Päikesele lähemale kui on Neptuun. Pluuto oli viimati periheelis 5. septembril 1989 ja Pluuto oli Päikesele lähemal kui Neptuun, 7. veebruarist 1979 kuni 11. veebruarini 1999.
Pluuto orbiit on pikemas perspektiivis kaootiline. Kääbusplaneedi orbiiti on võimalik arvutuste ja arvutisimulatsioonidega prognoosida paar miljonit aastat (seda nii tulevikus kui ka paari miljoni aasta tagusest ajast), kuid sellest kaugemale minevad arvutused, mis ületavad Lyapunovi aega (u 10–20 miljonit aastat) muutuvad väga ebatäpseteks. Pluuto orbiit on väikestele Päikesesüsteemi mõjutustele väga tundlik, mistõttu ettearvamatud tegurid muudavad planeedi teekonda märgatavalt.
Pluuto ja Neptuun
Kuigi vaatlejale võib tunduda, et Pluuto võib Neptuuni orbiiti ületades teise planeediga kokku põrgata, on kahe taevakeha orbiidid sellised, et nad ei saa kokku põrgata ega isegi üksteisele ohtlikult läheneda. Neptuuni ja Pluuto orbiidid ei ristu kunagi ja Pluuto orbiit möödub Neptuuni omast minimaalselt 8 aü kauguselt.
Orbiitide erinevus pole piisav, et kaitsta Pluutot Neptuuni eest, sest teised planeedid (eriti Neptuun) võivad Pluuto orbiiti ikkagi mõjutada ning muuta kokkupõrke võimalikuks. Pluutot kaitseb lisaks orbiitide erinevusele ka 2:3 orbitaalresonants Neptuuniga, mis tähendab, et iga Pluuto kahe tiiru kohta teeb Neptuun kolm tiiru ümber Päikese ja iga tsükkel kestab umbes 500 aastat. Tsükkel toimib selliselt, et kui Pluuto on esimest korda periheeli minemas, on Neptuun planeedist üle 50° tagapool ja teise Pluuto periheeli ajaks on Neptuun liikunud üle 50° Pluutost ettepoole. Pluuto ja Neptuuni vahe on alati vähemalt 17 aü-d, mis on suurem kui Uraani ja Neptuuni vaheline minimaalne kaugus (11 aü-d) ja see välistab kokkupõrke.
Pluuto ja Neptuuni vaheline 2:3 resonants on väga stabiilne ja püsib miljoneid aastaid. See takistab nende orbiitide muutumist ja isegi siis, kui Pluuto orbiit poleks ekstsentriline, ei saaks need kunagi kokku põrgata.
Pöörlemine
Pluuto teeb tiiru ümber oma telje 6,39 päevaga ning see pöörleb orbiidil külili. Pluuto pöörlemistelg on 120° nurga all ning seetõttu on Pluuto aastaaegade kõikumine äärmuslik. Pööripäevadel on neljandik Pluutost pidevalt valgustatud ning neljandik on pidevalt pimeduses. Pluuto ebatavalise pöörlemise põhjused pole teada. Arizona Ülikooli teadlased arvavad, et Pluuto pimedatel aladel on palju lämmastikku, mis on tekitanud olukorra, kus kääbusplaneedi mass on ekvaatoril pooluste omast suurem ning see ongi Pluuto külili keeranud. Pluutol on palju lämmastikku, sest kääbusplaneet asub Päikesest väga kaugel ning ekvaatoril on temperatuur kuni −240 °C, mis põhjustab lämmastiku jäätumise.
Geoloogia
pisi|Pluuto kraatrite kaart pisi|vasakul|Sputniku tasandik
Pealispind
Pluuto tasandikud koosnevad rohkem kui 98% ulatuses lämmastikujääst, millele lisanduvad vähesel määral metaan ja süsinikmonooksiidist. Metaani ja süsinikmonooksiidi leidub kõige rohkem Tombaugh' regioonis ja Sputniku tasandikul. Mäestikud koosnevad jäätunud veest. Pluuto pealispind on varieeruv ja selle eredus ja värv on piirkonniti väga erinev, olles Päikesesüsteemi üks kontrastsemaid taevakehi. Kääbusplaneedi värv varieerub süsimustast kuni valge ja tumeoranžini. Pluuto värv sarnaneb veidi Io omaga, olles veidi rohkem oranž, kuid see on võrreldes Marsiga tunduvalt vähem punane.
Märkimisväärsed Pluuto piirkonnad on Tombaugh regioon, Cthulhu regioon ja Sputniku tasandik. Sputniku tasandik on 1000 km lai ladestusala, mis koosneb jäätunud lämmastikust ja süsinikmonooksiidist, mis on jaotunud hulknurkadeks. Neid hulknurki peetakse konvektsioonikarpideks, mis kannavad edasi jäätunud veest koosnevat pinnast. Tasandikul pole kraatreid ning seetõttu arvatakse, et see on vähem kui 10 miljonit aastat vana.
New Horizonsi meeskonna teadlased ütlesid hiljem, et Pluutol leidub väga palju erinevaid pinnavorme, mis on tõenäoliselt tekkinud glatsioloogiliste, vulkaaniliste ja tektooniliste protsesside tulemusena. Lisaks leidus Pluutol ka palju kraatreid.
Siseehitus
pisi|Pluuto siseehitus Pluuto tihedus on 1,860±0,013 g/cm3. Teadlaste arvates on kääbusplaneedi sisestruktuur diferentseeruv ja tõenäoliselt on Pluutol tihe ja kivine tuum, mis on ümbritsetud ookeaniga. Tuuma diameeter on arvatavalt umbes 1700 km, mis moodustab 70% Pluuto diameetrist ja ilmselt on Pluuto tuuma ümber on vähemalt 100–180 kilomeetri paksune ookean. Septembris 2016 uurisid Browni Ülikooli teadlased simulatsioone kasutades Sputniku tasandiku tekkimist ning leidsid viiteid sellele, et Pluuto pealispinna all peab olema vähemalt 100 km sügavune ookean. Pluutol puudub magnetväli.
Mass ja mõõtmed
pisi|Maa, Kuu, Pluuto ja Charoni suuruse võrdlus Pluuto diameeter on 2379,8 ± 0,4 km ja selle mass on (1,303 ± 0,003)×1022 kg, mis moodustab 17,7% Kuu massist ja 0,22% Maa massist. Kääbusplaneedi pindala on 1,779×107 km2, mis on peaaegu võrdne Venemaa Föderatsiooni pindalaga. Pluuto pinnal on gravitatsioonikiirendus 0,063 g (Maal on 1 g).
Pluuto kaaslase Charoni avastamine võimaldas astronoomidel määrata täpsemalt kindlaks Pluuto-Charoni süsteemi massi, kasutades Kepleri kolmandat seadust. Lisaks oli nüüd Pluuto vaatlemisega võimalik määrata täpsemalt kindlaks Pluuto diameeter ja kuju.
Blerim Reka
Ta sündis aastal 1963 Skopjes. Skopjes lõpetas ta ka keskkooli. Seejärel lõpetas ta aastal 1982 Priština ülikooli õigusteaduskonna. Aastal 1994 sai ta samas ülikoolis õigusteaduse magistriks. Aastal 2002 promoveeriti ta Grazi Ülikoolis rahvusvahelise õiguse alal õigusteaduse doktoriks. Aastatel 2003–2006 oli ta Tetovos Kagu-Euroopa Ülikooli (South East European University, SEEU) avaliku halduse osakonna dekaan ja 2005. aastast ka teadusprorektor.
1855
1855. aasta (MDCCCLV) oli 19. sajandi 55. aasta.
Blerim Reka
2006. aasta juunis kolis ta Makedoonia Vabariigi alalisse esindusse Euroopa Liidus Brüsselis ja töötas missiooni juhina 2010. aasta juulini. 2010. aasta septembrist töötab ta taas Kagu-Euroopa Ülikoolis Tetovos teadusprorektorina.
Ta kandideeris 2019. aasta Põhja-Makedoonia presidendivalimistel, kuid valimistel te esimesest voorust pääsesid edasi teise vooru Stevo Pendarovski ja Gordana Siljanovska-Davkova.
Pärast 2019. aastal Kosovos toimunud parlamendivalimisi ja sellega seotud koalitsiooniläbirääkimisi uue valitsuse moodustamiseks pakkus valimisvõitja Lëvizja Vetëvendosjeǃ välja Albin Kurti juhtimisel, algselt Blerim Reka Kosovo Vabariigi tulevase välisministrina. Pärast seda, kui 2020. aasta veebruaris sõlmiti Kosovo Demokraatliku Liigaga koalitsioonilepe, anti talle Albin Kurti valitsuses lõpuks Kosovo Eurointegratsiooni ministri ametikoht.
Isiklikku
Ta on abielus Ymrane Rekaga. Koos on neil kolm tütart, kellest üks suri lapsena ja poeg, kes oli mõnda aega abielus albaania keelt kõneleva laulja Altuna Sejdiu'ga.
Gilučiai
Gilučiai on küla Leedus Elektrėnai omavalitsuses, Gilučiai valla halduskeskus. Küla asub Elektrėnaist kolm kilomeetrit loodes.
Gilučiais asub Elektrėnai algkooli filiaal ja raamatukogu. Rahvasuu tuletab küla nime sõnadest gilu čia, mis tähendab siin sügaval laane varjus. Nimelt olevat külale aluse pannud sealsete metsade vahel katku eest varju leidnud rahvas. Teise variandi kohaselt on aga nime andnud deminutiiv sõnast gilė ehk tõru.
Ajalugu
pisi|Gilučiai_26131,_Lithuania_-_panoramio_(1).jpg
Gilučiai küla kohta pärinevad esimesed teated aastast 1590. Küla kuulus Žasliai kihelkonda. Sealsed elanikud osalesid jaanuariülestõusus. Külas elas salakaubavedaja Petras Gudelis, kes korraldas Gilučiai kaudu raamatute salakaubana Preisimaalt Vilniusse toimetamist.
Aastal 1928 avati Gilučiais algkool. Teise maailmasõja järel tegutsesid küla ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli Gilučiai kohaliku kolhoosi keskasulaks.
California hoovus
pisi|California rannikul on külma hoovuse tõttu vähem pilvi California hoovus on külm hoovus Vaikses ookeani idaosas. Hoovab mööda Põhja-Ameerika läänerannikut lõunasse.
Hoovus saab alguse Briti Columbia lõunaosa lähedalt ja ulatub kuni Mehhiko Baja California osariigi lõunaosani.
Hoovuses esineb ka süvaveekerge, mis muudab California rannikuvee veel külmemaks, aga toitainerikkamaks, mis on soodne mereelustikule.
Pluuto
Mass ja mõõtmed
Kuna Pluuto moodustab vähem kui 20% Kuu massist, on see Päikesesüsteemi planeetidest tunduvalt vähem massiivne ja see on väiksem ka seitsmest kuust: Ganymedesest, Callistost, Iost, Kuust, Europast ja Tritonist. Pluuto massi peeti enne Charoni avastamist palju suuremaks.
Pluuto on kääbusplaneedi Ceres diameetrist kaks korda suurem ja kaksteist korda massiivsem, olles samas massilt väiksem kui Eris. Samas on Pluuto 2379-kilomeetrine diameeter Erise omast suurem.
Enne New Horizonsi Pluuto juurde jõudmist, mõõdeti selle diameetrit kääbusplaneedi atmosfääri abil. 2014. aastal tehtud mõõtmistel pakuti, et Pluuto diameeter peab olema suurem kui 2360 km ning see võib olla 2368 km. 13. juulil 2015 mõõtsid NASA teadlased New Horizonsi mõõteriista LORRI abil Pluuto diameetriks 2370 km ning see suurendati kõigepealt 2372 ja seejärel 2374 ± 8 kilomeetrini. Teine mõõteriist, REX, mõõtis Pluuto diameetriks 2379,8±0,4 km.
Atmosfäär
pisi|Päikesest valgustatud Pluuto atmosfäär. Foto tegi Pluuto juurest lahkuv New Horizons Pluutol on õhuke atmosfäär, mis avastati 1988. aastal ning mis koosneb lämmastikust, metaanist ja süsinikmonoksiidist. New Horizons mõõtis atmosfääri rõhuks umbes 1 Pa (10 μbar), mis on Maa õhurõhust 100 000 väiksem. Varem usuti, et Pluuto kaugenemisel Päikesest atmosfäär jäätub ja langeb planeedi pinnale, kuid kosmoseaparaadi tehtud mõõtmised on näitanud, et Pluuto atmosfääri tihedus on tegelikult suurenemas ja see püsib kogu orbitaalperioodi vältel gaasilises olekus. New Horizonsi vaatlused tõestasid ka, et Pluuto atmosfäär hajub kosmosesse arvatust 10 000 korda aeglasemalt. New Horizonsi missiooni juhtivteadlane Alan Stern on väitnud, et Pluuto atmosfäärirõhk on väga muutuv ja isegi väike temperatuuritõus võib õhurõhku märkimisväärselt tõsta 18 hPa-lt kuni 280 hPa-ni, mis oleks kolm korda suurem kui Marsi õhurõhk või neljandik Maa õhurõhust. Sellise atmosfääri tiheduse korral võib Pluuto pinnal olev lämmastik minna vedelasse olekusse. Atmosfääri gaase tuvastati kuni 1670 km kõrgusel ja atmosfääril ei ole kindlat ülempiiri.
Atmosfääris olev metaan, mis on võimas kasvuhoonegaas, tekitab temperatuuride inversiooni ja seetõttu on atmosfääri keskmine temperatuur pealispinnast kümneid kraade soojem. Samas on New Horizonsi kogutud info kinnitanud, et Pluuto atmosfääri ülaosa on arvatust tunduvalt külmem (70 kelvinit). Atmosfäär on jagatud umbes 20 ühtlaseks kihiks, mis on kuni 150 km kõrged.
Kaaslased
pisi|Kunstniku kujutis Pluuto ja Charoni pöörlemisest Pluutol on viis kuud: Charon, Nix, Hydra, Kerberos ja Styx. Charon, mis tiirleb Pluutost ainult 19 000 km kaugusel, avastati 1978. aastal, Nix ja Hydra 2005. , Kerberos 2011. ja Styx 2012. aastal. Kuude orbiidid on ringikujulised ja nende ekstsentrilisus on väga väike. Kõik kaaslased tiirlevad kääbusplaneedi ekvaatori tasandis ning nende orbiidid on Pluuto orbiidi suhtes 120° nurga all. Pluuto kuude süsteem on väga kompaktne ja kääbusplaneedile väga lähedal tiirlemine tagab kõigi kaaslaste orbiitide suure stabiilsuse.
Pluuto ja Charon on üks väheseid Päikesesüsteemi süsteeme, mille orbiidi kese on kummastki taevakehast väljaspool. Teine selline süsteem on Jupiter ja Päike, mille orbiidi raskuskese on Päikesest väljaspool, aga mitte kuigi palju. Pluuto ja Charoni sarnasuse tõttu on mõned astronoomid seisukohal, et need on kaksikplaneedid. Süsteem on eriline ka seetõttu, et mõlema pöörlemine on teineteise suhtes lukustatud ehk nad on alati ühe küljega üksteise poole pööratud.
Ameerika Ühendriikide president
Ameerika Ühendriikide president (inglise keeles President of The United States; POTUS) on Ameerika Ühendriikide riigipea, Ameerika Ühendriikide valitsuse juht ja sõjaväe ülemjuhataja.
Pluuto
Pluuto ja Triton
Ebatavaliste Pluuto ja Tritoni (Neptuuni kaaslane) orbiitide olemuse ja massi samasuse tõttu oletatakse, et neil kahel on ühine ajalugu. Algul usuti, et Pluuto võis esialgu olla Neptuuni kaaslane, kuid nüüdseks tundub see ebatõenäoline ja usutavam on teooria, et Triton, nagu Pluutogi, liikus kunagi iseseisval orbiidil ümber Päikese, kuid tõmmati Neptuuni mõjuvõimu.
Ameerika Ühendriikide president
Ameerika Ühendriigid on ajaloos esimene riik, mille riigipeaks sai president. Praegune president on Joe Biden, kes on 46. USA president.
Nõuded presidendikandidaatidele
Nõuded presidendikandidaatidele on sätestatud USA põhiseaduse teises artiklis, paragrahv 1, lõige 5: Põhiseaduse 12. parandusega kehtib see ka asepresidendikandidaatidele.
Pluuto
Vaatlemine
Pluuto keskmine heledus on 15,1 tähesuurust ja see kasvab periheelis 13,65-ni. Pluutot saab vaadelda ainult teleskoobiga ning selle nägemiseks peab teleskoobi diameeter olema vähemalt 30 cm, kuid isegi siis on selle nägemine keeruline, sest Pluuto paistab vaatlejale tähena ning selle heledus on väga väike isegi suurtes teleskoopides.
Ameerika Ühendriikide president
Nõuded presidendikandidaatidele
Põhiseaduses on ka lisanõuded, mis nendele tingimustele vastava kandidaadi välistavad presidendiks kandideerimast:
Pluuto
Vaatlemine
Kääbusplaneedi uurimine on olnud väga keeruline, sest ta on Maast väga kaugel. Esimesed Pluuto kaardid koostati 1980. aastatel, kui astronoomid jälgisid Charoni varjutusi. Varjutuste ajal oli heledama koha keskmine heledus suurem kui tumedamal kohal ning tänu sellele sai arvuti selle abil koostada esimese kaardi.
Ameerika Ühendriikide president
Nõuded presidendikandidaatidele
thumb|[[George Washington, esimene USA president (1789–1797)]]
Pluuto
Vaatlemine
Paremad kaardid koostati Hubble'i kosmoseteleskoobi abil, mille resolutsioon oli parem ja millega sai teha detailsemaid fotosid. Kosmoseteleskoop suutis eristada ainult üksikuid suuremaid pinnavorme, kuid koostatud kaardid olid parimad saadaolevad kaardid kuni New Horizonsi möödalennuni.
New Horizons
pisi|Alan Stern ja tema meeskond juubeldamas pärast New Horizonsi eduka möödalennu kinnituse saabumist Pluutot on külastanud ainult üks kosmoseaparaat, New Horizons, mis startis Pluuto suunas 2006. aastal. Kosmoseaparaat pildistas Pluutot esmakordselt septembris 2006, kui katsetati kaamera töökõlbulikkust ja planeetidevahelise automaatjaama võimet jälgida kaugeid objekte. 2007. aastal möödus New Horizons Jupiterist ja võttis suuna Pluuto suunas, et mööduda sellest 2015. aastal.
New Horizonsil kulus Pluuto juurde jõudmiseks 9 aastat. See möödus kääbusplaneedist 14. juulil 2015, lähenedes Pluutole kuni 12 500 km kaugusele. New Horizons alustas Pluuto ja tema kuude uuringuid 5 kuud enne möödalendu ning jätkas neid veel ühe kuu jooksul pärast seda. Pärast Pluuto juurest lahkumist liikus New Horizons edasi Kuiperi vöö poole. Kuna andmesidekiirus oli automaatjaama kauguse tõttu Maast väike, said teadlased viimased New Horizonsi kogutud andmed kätte 25. oktoobril 2016.
Andøy vald
Andøy vald on vald Norras Nordlandi maakonnas. Hõlmab Andøya (490 km²) ja 165,6 km² Hinnøya saarest.
Austria Mariana
right|thumb|[[Diego Velázquez. Kuninganna Mariana portree. 1652. Prado.]] Austria Mariana (Maria Anna; 23. detsember 1634 Viin – 1696 Madrid) oli Hispaania kuninganna, oma onu Felipe IV teine abikaasa, Saksa-Rooma keisri Ferdinand III ja Hispaania Maria Anna tütar, Carlos II ema.
Maria Anna sündis oma isapoolse vanaisa Ferdinand II õukonnas. Maria Anna isa, kellest sai keiser 1637, oli tollal veel vaid Ungari ja Böömimaa kuningas ning oli suurema osa oma abikaasa raseduse ajast ära Kolmekümneaastases sõjas.
Teel Madridi toodi printsessile kingituseks siidsukad, kuid majordoomus viskas need kohe välja, öeldes: "Hispaania kuningannal ei ole jalgu." Maria Anna, kes avastas, et tema jalad on etiketile ohvriks toodud, langes minestusse.
Felipel ja Marianal oli kaks last, kes elasid täiseani: Margarita Teresa (sündis 1651), noor infanta Diego Velázqueze maalil "Las Meninas", kes hiljem abiellus oma onu, Saksa-Rooma keisri Leopold I-iga, ja Carlos (sündis 1660), kellest sai viimane Habsburgide soost Hispaania kuningas Carlos II. Pärast Felipe surma 1665 päris ta kolmeaastaselt trooni. Carlos, kes enamasti ei suutnud kõndida ega rääkida, vajas regenti rohkem kui enamik teisi lapskuningaid. Teda kanti kätel kuni kümneaastaseks saamiseni. Mariana oli 1675. aastani regent ning valitses Hispaaniat väikesevaheajaga kuni oma surmani 1696. Ta pani valitsust juhtima Juan Everardo Nithard. Mariana aitas kaasa Devolutsioonisõjale (1667–1668) Louis XIV ning Aacheni rahu sõlmimisele 1668. Aastal 1673 sai kuninganna favoriidiks Fernando de Valenzuela. Aastal 1675 sai Carlos II täisealiseks, kuid hoolimata formaalse regendiaja lõpust avaldas ta oma nõrgale pojale endiselt väga suurt mõju. Vahepeal õnnestus eelmise kuninga sohipojal Austria Juan Josél 1677 toime pandud paleepöördega võimule tulla ning Mariana Madridist Toledosse pagendada, sest õukond ei olnud rahul sellega, et too toetas oma favoriiti Fernando de Valenzuelat. Kui Juan 1679 suri, naasis Mariana Madridi ja valitses edasi, kuigi ta polnud formaalselt regent.
1668. aastal nimetas jesuiidi misjonär Diego Luis de San Vitores tema nime järgi Mariaani saarestiku Vaikse ookeani põhjaosas.
Kultuuriöö
Kultuuriöö oli aastatel 2015 kuni 2020 augusti viimasel laupäeva õhtul toimunud festival Tallinnas. Festivali raames toimusid tasuta kontserdid, ekskursioonid, õpitoad, näitused, etendused, kinoseansid ja muud kultuuriüritused. Huvilistele olid eriüritusteks avatud muuseumid ja galeriid ning teised kultuuriasutused. pisi|Kultuuriöö 2015 Esimene Kultuuriöö toimus 29. augustil 2015 Tallinna Kultuuriameti eestvedamisel ja koostöös Tallinna Linnamuuseumi, Tallinna Filharmoonia, Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi, festivali „Tallinna tornid“ ja kaasaegse tsirkuse festivaliga Circus Tree.
Antibioos
Antibioos on bioloogiline interaktsioon, mis on ühele osapoolele surmav.
Tatjana Lebedeva
Ehkki paljud kolmikhüppajad on alustanud kaugushüppajana, algas Lebedeva sportlaskarjäär just kolmikhüppajana: 1994. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Lissabonis sai Lebedeva kolmikhüppes kolmanda koha.
1998 tuli ta Venemaa meistriks ja pääses riigi koondises Euroopa meistrivõistlustele Budapesti, kus ta sai kolmikhüppes 14.25-ga neljanda koha. Samal aastal sai ta maailma karikavõistlustel Johannesburgis 2. koha.
1999 tuli ta IAAFi Grand Prix' finaalvõistlustel 14.66-ga kolmandaks. Ta kaotas Ashia Hansenile (14.96) ja Paraskevi Tsiamitale (14.77).
Esimese suurvõistluste medali täiskasvanute arvestuses võitis ta 2000 Gentis, tulles kolmikhüppes Euroopa sisemeistriks tulemusega 14.68.
Kaks nädalat enne 2000. aasta olümpiamänge Sydneys hüppas ta kõigi aegade teise tulemuse 15.32 ja läks olümpiale favoriidina, sest Iva Prandževa ja Rodica Mateescu olid äsja dopinguga vahele jäänud ning Sevilla maailmameister Paraskevi Tsiamita oli vigastatud. Siiski ta ei võitnud, sest Tereza Marinova Bulgaariast parandas avakatsel isiklikku rekordit 30 sentimeetriga ja hüppas maa rekordi 15.20. Lebedeva oli ainus, kes avakatse tulemust (14.77) parandas (14.91 ja 15.00), kuid sai ikkagi ainult hõbemedali. Tulemusi pärssis pärast avakatset alanud vihm.
2001. aastal võitis ta 14.85-ga kolmikhüppes hõbemedali 2001. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Lissabonis (Marinova hüppas isikliku rekordi 14.91) ja kuldmedali maailmameistrivõistlustel Edmontonis tulemusega 15.25. Samal aastal võitis ta veel kuldmedali Pekingis universiaadil ja Brisbane'is Hea Tahte mängudel. Hooaja lõppvõistlusel, IAAF-i Grand Prix' finaalvõistlustel jäi ta Marinova (14.77) järel teiseks (14.61). Françoise Mbango Etone Kamerunist oli 14.47-ga kolmas.
Alstahaugi vald
Alstahaugi vald on vald Norras Nordlandi maakonnas. Vald asub umbes 920 saarel, mis moodustavad ühe Euroopa suurematest saarerühmadest. Suuremad saared on Alsten, Tjøtta, Rødøya ja Mindlandet.
Tatjana Lebedeva
2003 tuli ta kolmikhüppes maailmameistrivõistlustel Pariisis teist korda maailmameistriks tulemusega 15.18. Ta võitis ka 15.13-ga IAAF-i finaali, selja taha jäid Yamile Aldama (Kuuba) ja Etone.
2004. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta kuldmedali nii kaugus- kui kolmikhüppes tulemustega 6.98 ja 15.36. Kolmikhüppe tulemus oli uus maailmarekord. Sama aasta sügisel võitis ta Ateenas olümpiamängudel kaugushüppes kuldmedali (7.07) ja kolmikhüppes pronksmedali (15.14). Kolmikhüppes hüppasid temast rohkem Etone (15.30) ja Chrysopigí Devetzí (Kreeka, 15.21). Samal aastal sai ta IAAF-i finaalvõistlustel teise koha nii kaugushüppes (6.72, Irina Simagina Venemaalt 6.74) kui ka kolmikhüppes (14.96, Etone 15.01).
Entsüklopeedia
pisi|"Encyclopædia Britannica" 1. ja 2. väljaanne (esimene kolmes köites 1768–1771 ja teine kümnes köites 1777–1784) Entsüklopeedia on teatmeteos, mis annab kokkuvõtliku ülevaate kõigist inimkonna teadmistest (üldentsüklopeedia) või mingi kindla ainevaldkonna teadmistest (temaatiline või erialaentsüklopeedia).
Alstahaugi vald
Valla pindala on 215 km² ja elanike arv 1. jaanuaril 2008 oli 7207. Alstahaugi valla halduskeskus on Sandnessjøen Alsteni saare põhjaosas. Alsteni saart ühendab mandriga 1065 meetri pikkune Helgelandi sild.
Profaanarhitektuur
Profaanarhitektuur on ilmaliku funktsiooniga arhitektuur (nt kindlused, lossid, paleed, elamud, tootmishooned jne).
Tatjana Lebedeva
2006. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Moskvas tuli ta kolmikhüppes sisemaailmameistriks tulemusega 14.95. Samal aastal tuli ta ka Göteborgis peetud Euroopa meistrivõistlustel kolmikhüppes Euroopa meistriks viimases voorus hüpatud 15.15-ga (Devetzi 15.05, Anna Pjatõhh Venemaalt 15.02). Sel aastal võitis ta maailma karikavõistlused kolmikhüppes (15.13) ning IAAF-i finaalvõistlustel võitis ta nii kaugus- kui kolmikhüppe.
Entsüklopeedia
Entsüklopeediad võivad olla üldised, sisaldades paljude eri valdkondade teemasid (näiteks "Encyclopædia Britannica"), või spetsialiseerunud, koosnedes ühe ala mõistekirjeldustest (näiteks meditsiini, filosoofia, õiguse jne entsüklopeedia). Samuti on olemas entsüklopeediaid, kus on kirjutatud paljudest teemadest, aga käsitledes mõisteid ühest kindlast vaatepunktist (kultuuriline, rahvuslik, riiklik, ideoloogiline jne; näiteks "Suur nõukogude entsüklopeedia").
Alstahaugi vald
Alsteni saarel asub omapärane seitsme tipuga mäeahelik, mida kutsutakse Seitsmeks õeks (De syv søstre või Sju søstre). Seitset õde kujutab ka valla vapp.
Tatjana Lebedeva
Osakas toimunud 2007. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Lebedeva kaugushüppes kuldmedali tulemusega 7.03, mille saavutas kahel korral, ning sai lisaks kolmikhüppes hõbemedali 15.07. Ta oli kolmikhüppes olnud kaks aastat võitmatu, kuni Yargelis Savigne teda Osakas võitis. IAAF-i finaalvõistlustel võitis ta kaugushüppe ja oli kolmikhüppes kolmas (14.75, Savigne 14.78, Devetzi 14.75).
Rein Ruutsoo
Rein Ruutsoo (sündinud 27. juunil 1947) on eesti filosoof, ajaloolane ja politoloog.
Tatjana Lebedeva
2008. aasta olümpiamängudel Pekingis võitis Lebedeva nii kaugus- kui kolmikhüppes hõbemedali. Kaugushüppes jäi ta kuldmedali võitnud Maurren Higa Maggile alla kõigest 1 sentimeetriga. Kolmiküppes jäi teda Françoise Mbango Etone kuldmedalist lahutama 7 sentimeetrit. IAAF-i finaalvõistlustel oli ta kolmikhüppes teine (14.63, Anna Pjatõhh 14.78) ja kaugushüppes kolmas (6.64, Naide Gomes Portugalist 6.71, Ksenia Balta Eestist 6.65). 25. jaanuaril 2017 tema Pekingi olümpiamängude tulemused tühistati ja medalid võeti ära dopingu tarvitamise tõttu. Lebedeva kaebas otsuse edasi spordiarbitraaži kohtusse, kuid otsus jäeti muutmata.
Entsüklopeedia
Entsüklopeediad ja Eesti
Eesti alal hakati saksa kultuuriruumi kuulumise tõttu esmalt kasutama saksakeelseid entsüklopeediaid. Nende kättesaadavus oli juhuslik ja laiemat levikut need ei saanud.
Oluline muutus toimus Tartu Ülikooli taasavamisega 1802. aastal. Ülikooli raamatukogu esimene direktor, professor Johann Karl Simon Morgenstern, hakkas süstemaatiliselt tellima mitmesuguseid maailmas ilmunud entsüklopeedilisi teatmeteoseid.
Tatjana Lebedeva
2009. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta kaugushüppes hõbemedali 6.97-ga.
Entsüklopeedia
Entsüklopeediad ja Eesti
Esimest eestikeelset üldentsüklopeediat kavatseti välja anda 19. sajandi lõpul. Aastal 1891 tahtis Jaan Nebocat välja anda "Üleüldise teadustesõnaraamatu", mille käsikiri oli väidetavalt valmis, ent trükki see ei jõudnud.
Tatjana Lebedeva
Maailma karikavõistlustel
2. koht kolmikhüppes 14.36 1. koht kolmikhüppes 15.13
Entsüklopeedia
Entsüklopeediad ja Eesti
pisi|Karl August Hermanni väljaantud "[[Eesti Üleüldise teaduse raamatu" tiitelleht]] Esimene eestikeelne entsüklopeedia oli Karl August Hermanni koostatud "Eesti Üleüldise teaduse raamat ehk encyklopädia konversationi-lexikon" (1900–1906). Sellest jõudis vihikutena ilmuda esimene köide (A-täht, 1900–1904) ning osa teisest köitest (B-täht, 1906).
Tatjana Lebedeva
Euroopa meistrivõistlustel
Euroopa meister kolmikhüppes 15.15
Entsüklopeedia
Entsüklopeediad ja Eesti
Aastatel 1908–1909 ilmus Tartus Jakob Martin Muide eestvõttel 7 vihikut "Hariduse sõnaraamatut". See sisaldas märksõnu A-st kuni märksõnani "definitsioon". Sõnaraamat jäi lõpetamata.
Tatjana Lebedeva
Euroopa sisemeistrivõistlustel
Euroopa sisemeister kolmikhüppes 14.68
Entsüklopeedia
Esimese iseseisvuse ajal
Aastal 1931 avaldas kirjastus Elu kolmeköitelisena kavandatud entsüklopeedia "Konversatsioon-leksikon: teaduste sõnaraamat". Sõnaraamatust jõudis ilmuda 1. köite 1. raamat, jõudes märksõnani "aktsidentsid".
Tatjana Lebedeva
Isiklikku
Tatjana Lebedeva on 173 cm pikk ja kaalub 63 kg. Tal on tütar Nastja, kes on sündinud 2002. aasta septembris.
Entsüklopeedia
Esimese iseseisvuse ajal
"Eesti Entsüklopeedia" oli esimene eestikeelne lõpuleviidud üldentsüklopeedia. See ilmus aastatel 1932–1937 8 köites. Täiendusköitest jõuti 1940. aastal avaldada 4 vihikut kuni märksõnani "Kongolo".
Rein Ruutsoo
Aastatel 1966–1971 õppis Ruutsoo Tartu Riiklikus Ülikoolis ja 1971–1974 Eesti NSV Teaduste Akadeemia aspirantuuris. Kandidaadikraadi kaitses ta 1978. aastal Riias Läti NSV Teaduste Akadeemia Filosoofia, Sotsioloogia ja Õiguse Instituudis. Ruutsoo väitekirja teema oli "Философия жизни в буржуазной Эстонии" ("Elufilosoofia kodanlikus Eestis"), töö juhendaja oli Lembit Valt.
Entsüklopeedia
Esimese iseseisvuse ajal
Aastatel 1937–1939 andis kirjastus Loodus välja üheköitelise "Väikese entsüklopeedia" ja selle 3 lisatrükki. Ühtekokku oli seal u 30 000 märksõna.
Profaanarhitektuur
Profaanarhitektuuri olulise osa moodustavad sõjalised ehitised - linnused, linnakindlused, kindlused. Suurt kunstilist tähendust on nähtud valitsejate ja valitsuste lossides ning linnade raekodades. 20.sajandil hakati olulist kunstipära nägema ka tavalistes elamutes ja tööstusehitistes.
Profaanarhitektuurile vastandub sakraalarhitektuur.
Rein Ruutsoo
Ruutsoo oli NLKP liige.
23. aprillil 2007 kirjutas ta alla oli professorite avalikule kirjale pronkssõduri teisaldamise asjus. Rein Ruutsoo on MTÜ Ausad Valimised juhatuse liige.
Entsüklopeedia
Esimese iseseisvuse ajal
1937. aastal hakkas Noor-Eesti Kirjastus Tartus välja andma üheköitelist ja kavandatult kümnevihikulist "Eesti rahvaleksikoni". Aastal 1940 leksikoni väljaandmine katkes, jõuti välja anda kaheksa vihikut kuni märksõnani "manustama".
Eesti NSV ja väliseesti entsüklopeediad
Eestist väljaspool avaldati "Eesti entsüklopeedia: teatmeteos Eesti maast, rahvast ja kultuurist" 2 vihikut kuni märksõnani "Boose" (1957 ja 1959).
"Eesti nõukogude entsüklopeedia" on aastatel 1968–1976 ilmunud 8-köiteline eestikeelne üldentsüklopeedia.
Juurestik
Juurestik ehk juuresüsteem (varasemas eesti keeles ka: juurekava) on mingi taime juurte kogum.
Tatjana Lebedeva
Tunnustus
2001. aastal autasustati teda Sõpruse ordeniga.
Juurestik
Sõltuvalt põhiplaanist eristatakse sammas- ja narmasjuurestikku. Esimese puhul moodustub taimel idujuurest peajuur ja sellest harunevad külgjuured, narmasjuurestikul peajuur aga puudub või pole selgelt eristunud, ning juurestik moodustub peaosas külg- ja lisajuurest.
Tekkimise järgi eristatakse kaht juurestiku põhitüüpi: seemikjuurestikku ja lisajuurestikku.
Entsüklopeedia
Eesti NSV ja väliseesti entsüklopeediad
ENEKE on aastatel 1982–1986 ilmunud neljaköiteline noortele suunatud üldentsüklopeedia.
Pärast iseseisvuse taastamist
Eesti üks täiuslikumaid entsüklopeediaid on 1985. aastal ilmuma hakanud "Eesti nõukogude entsüklopeedia" (ENE) 2. väljaanne, mis alates 5. köitest (1990) ilmus pealkirjaga "Eesti entsüklopeedia" (EE). Viimane, 15. köide ilmus 2007. aastal.
2002. aastal tehti Vikipeedia projekti osana algust eestikeelse Vikipeediaga. Vikipeedia on mitmekeelne veebipõhine vaba sisuga entsüklopeedia, mida kirjutavad ühiselt paljud vabatahtlikud.
2008. aastal hakkas kirjastus TEA välja andma 22-köitelist TEA entsüklopeediat.
Veebientsüklopeediad
Peamised veebientsüklopeediad Vikipeedia kõrval on
Lisaks neile on veel palju pisemaid veebientsüklopeediaid. Ka mitmed raamatute kujul trükitud entsüklopeediad on teinud oma veebiversioonid – näiteks Encyclopædia Britannica, Catholic Encyclopedia ja TEA entsüklopeedia.
Kambium
Kambium (varasemas eesti keeles ka mähk; ladina cambium) on paljude kaheiduleheliste taimede ja okaspuude külgmine algkude (lateraalne meristeem), mis võimaldab neil jämedus- ehk teiskasvu.
Reeglina jagunevad kambiumirakud nii, et üks rakk läheb niineosa ja teine puiduosa koosseisu (seetõttu nimetatakse seda ka mõnikord kimbu- ehk fastsikulaar- ehk vaskulaarkambiumiks), pärastisel diferentseerumisel lülitub osa rakke ka põhikoesse.
Taimedel leidub kambiumit ka peridermis, viimast nimetatakse siis korgikambiumiks.
Paralleelhelistik
Paralleelhelistik on antud helistikuga võrreldes teine, samasuguste võtmemärkidega helistik.
Igal mažooril on oma paralleelminoor ning igal minooril oma paralleelmažoor. Mažoori paralleelminoori toonika asub tema VI astmel ning minoori paralleelmažoori toonika asub tema III astmel.