cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ziryāb
Teadaolevalt teadis ta peast üle tuhande laulusõna ja viisi ning lõi endiselt Põhja-Aafrika muusikat mõjutavad nouba-muusika kirjutamise standardid. Tema muusikalise mõtlemise pärand on tänapäevani kuulda hispaania muusikas. Teiste seas on näiteks meie kaasaegne Paco de Lucia nimetanud tema järgi ühe oma albumitest.
Voltherilased
pisi|Emane maaherilane [[Vespula squamosa]] pisi|[[Täpik-maaherilane]]
Voltherilased (Vespidae) ehk kitsas tähenduses herilased on putukate sugukond kiletiivaliste seltsi herilaselaadsete ülemsugukonnast.
See on mitmekesine kosmopoliitne herilaste sugukond.
Nomenklatuur
Taksoni autor on Pierre André Latreille (1802).
Nimi "voltherilased" tuleb sellest, et rahuolekus voldivad nad oma eestiivad pikuti kokku.
Iseloomustus
Rahuolekus voldivad nad eestiivad pikuti kokku. Tagakeha on sageli kollase-mustatriibuline.
Voltherilaste seas on nii üksikelulisi kui ka ühiselulisi liike. Ühiselulised voltherilased elavad peredes, neil on viljakas emane ehk emaherilane ja rohkem või vähem viljatud emased ehk töölised, nad ehitavad paberitaolisest massist (läbimälutud ja süljega immutatud puidust ) pesi. Parasvöötmes elab ühiseluliste herilaste koloonia tavaliselt talve alguseni. Uued emaherilased ja isaherilased sigitatakse suve lõpupoole; pärast kopulatsiooni emaherilased talvituvad pragudes või muudes varjulistes kohtades. Voltherilaste sugukonda kuuluvad peaaegu kõik ühiselulised herilased (sealhulgas kärjeherilased Polistes fuscatus ja Polistes annularis) ning täpik-maaherilane). Alamsugukonnad Polistinae ja ühisherilased koosnevad ühiselulistest liikidest; alamsugukonnad saviherilased, Euparagiinae ja Masarinae on üksikelulised; sugukonnas Stenogastrinae on mitmesugused vahepealse  eluviisiga liigid. Enamik liike on saviherilased, kes ehitavad vastsetele savist haudekambrikese.
Voltherilased on kiskjad või toituvad õietolmust ja toidavad sellega vastseid (Masarinae). Kiskjad toituvad tavaliselt tapetud putukatest ja toidavad sellega vastseid, mõned liigid söövad ka väikseid närilisi, gekosid ja väikseid linde (tõenäoliselt raibet).
Alamsugukonna Polistinae herilased ja ühisherilased ei söö saaki otse, vaid mäluvad seda ja annavad vastsetele, kes toodavad aminohapperikast selget vedelikku, millest valmikud toituvad. Selle koostis on liigiti erinev.
Tähtsus
Paljud liigid on tolmeldajad, teised jälle kahjurputukate hävitajad.
Süstemaatika ja klassifikatsioon
Voltherilasi on maailmas üle 4800 liigi, 260 perekonda ja 6 alamsugukonda.
Voltherilaste sugukonna alamsugukonnad on:
Varem jaotati voltherilased sugukondadeks ja alamsugukondadeks nii:
Mart Taevere
Mart Taevere (27. mai 1951 – 18. november 2016) oli eesti filmi- ja telerežissöör ning toimetaja.
Haridus
Ta lõpetas 1969. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli filoloog-toimetajana.
Filmi- ja televisioonitöö
Mart Taevere kui dokumentaalfilmirežissööri ja -stsenaristi käe all valmis 12 dokumentaalfilmi.
Taevere elutööks oli inimeste lugude jutustamine ning selle kaudu ühiskonna valupunktide mõtestamine. See oli läbiv teema ka tema saatesarja „Teateid tegelikkusest“ (ETV 1993–1999) saadetes. Selle sarja raames valmis tal poolsada valusat ühiskonnakriitilist tõsielulugu.
Aastatel 1999–2004 juhtis ta ETV politseisaadet “Avatud toimik”.
Visuaalsed kultuuriportreed
ETV "Eesti lugude" sarjas ("Eesti lood: Hea uus ilm", 2006) on Mart Taevere portreteerinud lisaks moekunstnik Reet Ausile ja kunstnik Peeter Lauritsale ka oma poega, Heateo sihtasutuse juhti Artur Taeveret, näidates, kuidas need inimesed on välismaalt õpitud tarkuse ja korjatud kogemuste varal üritanud lahendada tarbimisühiskonna probleeme mõistlikke taaskasutussüsteeme luues.
Jens Toornstra
pisi|Jens Toornstra (2012) Jens Toornstra (sündinud 4. aprillil 1989 Leiderdorpis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Hollandi kõrgliiga klubis Feyenoord.
Mart Taevere
Isiklikku
Mart Taevere oli abielus toimetaja Aime Taeverega. Nende poeg on Artur Taevere ja tütar Miina Taevere.
Jens Toornstra
Ta alustas klubikarjääri 2009. aastal ADO Den Haagis. Ta mängis Den Haagis kokku kolm ja pool hooaega. 2013. aasta jaanuaris liitus ta FC Utrechtiga. Hooajal 2013–14 lõi Toornstra Hollandi kõrgliigas 12 väravat..
2014. aasta augustis liitus ta 3,5 miljoni euro eest Feyenoordiga, kellega sõlmis nelja-aastase lepingu. Hooajal 2016–17 tuli ta Feyenoordiga Hollandi meistriks. Samal hooajal lõi Toornstra liigas 14 väravat.
Hollandi jalgpallikoondises tegi Toornstra debüüdi 7. juunil 2013 sõprusmängus Indoneesia vastu.
Gabriela Gunčíková
pisi|Gabriela Gunčíková 2016. aasta Eurovisioonil Gabriela Gunčíková (sündinud 27. juunil 1993 Kroměřížis) on Tšehhi laulja.
Ta sai 2011. aastal Tšehhi ja Slovakkia superstaarisaate "Česko Slovenská SuperStar" teisel hooajal 2011. aastal teise koha.
Aastatel 2014–2015 osales ta lauljana USA rokkansambli Trans-Siberian Orchestra kontserttuuril.
Ta esindas Tšehhit 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Stockholmis lauluga "I Stand". Laul saavutas finaalkontserdil 41 punktiga 25. koha.
Insener-laevastikuflagman
pisi|150px|Insener-laevastikuflagmani eraldusmärk vormikuue käisel Insener-laevastikuflagman (vene keeles инженер-флагман флота) oli Nõukogude Liidu mereväes aastatel 1935–1940 kehtinud sõjaväeline auaste, mille analoog Venemaa mereväes on admiral.
Insener-laevastikuflagmanist kõrgemat auastet ei olnud, madalam auaste oli 1. järgu insener-flagman. Punaarmee maa- ja lennuväes aastatel 1935–1940 vastas insener-laevastikuflagmanile 2. järgu armeekomandöri auaste.
Viie aasta jooksul insener-laevastikuflagmani auastet ei ole kellelegi antud.
Ochamps
Ochamps on asula Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Libini vallas. Kuni valdade ühendamiseni 1977. aastal oli Ochamps omaette vald.
Külast saab alguse Maasi parempoolne lisajõgi Lesse.
pisi|tühi|Lesse'i jõgi
Lobeelialised
Lobeelialised (Lobeliaceae) on soontaimede sugukond, mis kuulus kellukalaadsete seltsi. Tänapäeval arvatakse sugukond astrilaadsete seltsi.
Vahel (näiteks APG III süsteemis) käsitletakse ka kui alamsugukonda kellukaliste sugukonnas.
Lobeelialiste sugukonda kuulub perekond lobeelia. Eestis kasvab pärismaisena üks liik – vesilobeelia.
Anne Paju
Anne Paju (sündinud 2. märtsil 1950 Tartus) on eesti keemik.
Elulugu
Anne Paju on teenistujate tütar.
Hariduskäik
Ta lõpetas 1968. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemikuna. 1992. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli Keemia Instituudis kaugõppeaspirantuuri, kaitses väitekirja "Prostaglandiinide E ja F analoogide süntees kupraatmeetodil" ja sai keemiamagistri kraadi.
Töökäik
Ta oli aastatel 1973–1980 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi insener, 1980–1984 Eesti NSV TA Orgaanilise Sünteesi ja Biopreparaatide Katsetehase katsetootja, 1984–1986 Keemia Instituudi nooremteadur, 1986–1993 teadur, 1993–2002 vanemteadur, 2002–... Tallinna Tehnikaülikooli keemiainstituudi vanemteadur.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: looduslike ühendite süntees. Loonud 1,2-diketoonide asümmeetrilise oksüdatsiooni meetodi, uurinud selle rakendusi bioaktiivsete ainete sünteesil.
Teoseid
Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Tarmo Ain Raadik
Tarmo Ain Raadik (sündinud 12. oktoobril 1962 Melbourne'is) on eesti ihtüoloog.
Elulugu
Tarmo Ain Raadik on arhitekti poeg.
Lõpetas 1981 Balwyni gümnaasiumi ja 1984 zooloogiateaduskonna. 1985–1986 ja 1989–1990 Melbourne'is Victoria muuseumi ihtüoloogiaosakonnas, 1990– Victoria Looduskaitse ja Loodusvarade instituudi teadur ja alates 1989 ajakirja Australian Society for Fish Biology toimetaja.
Teadustöö
Uurinud magevete (sh Lõuna-Ameerika) kalade ja koorikloomade ökoloogiat ja levikut. Mitme Austraalia teadusorganisatsiooni liige. 12 teadustrükist.
Göran Rystad
Nils Göran Rystad (31. juuli 1925 Kristianstadi lään – 18. aprill 2020 Lund) oli rootsi ajaloolane, Lundi Ülikooli emeriitprofessor.
Ta sai Lundi Ülikoolist 1952. aastal litsentsiaadikraadi ja 1955. aastal doktorikraadi. Ta töötas aastatel 1955–1964 Lundi Ülikoolis ajaloodotsendina, 1964–1968 Stockholmi Ülikooli ja 1969–1972 taas Lundi Ülikooli õppejõuna. Aastatel 1963–1964 oli ta Indiana Ülikooli ning 1966–1967 ja 1970 Harvardi Ülikooli teadur. Aastatel 1972–1975 töötas ta professorina Umeå Ülikoolis ja 1975–1991 Lundi Ülikoolis. 1982. aastal oli ta Nebraska ülikooli külalisteadur.
Tema sulest ilmus arvukalt ajalooraamatud. 2001. aastal Lundis kirjastuses Historiska media ilmunud "Karl XI. En biografi" tõlgiti 2012. aastal eesti keelde ("Karl XI. Biograafia").
Agnija Ģērmane
Agnija Ģērmane (sündinud 1964) on läti maalikunstnik ja kunstipedagoog.
Haridus ja töö
Õppis Janis Rozentālsi nimelises kunstikoolis Riias (lõpetas 1985) ja lõpetanud Läti Kunstiakadeemia maalikunsti ja monumentaalmaali erialal (BA, 1991; MA, 2003). Aastail 2003–2007 täiendas end pedagoogilisel erialal Läti Muusikaakadeemias ja Läti Ülikoolis. Alates 1996. aastast on ta Läti Kunstnike Liidu liige. Töötanud õpetajana noortekeskuses “Rīgas Skolēnu pils” (1991–1999), Riia Kunsti- ja Käsitöökoolis (Rīgas Mākslas un mediju tehnikums, 1998–2006) ja alates 2006. aastast Balti Rahvusvahelises Akadeemias (läti keeles Baltijas Starptautiskā akadēmija, ladinakeelne nimi Academiae Balthicum Internationalis).
Looming
Agnija Ģērmane maalistiili iseloomustab ekspressiivne pintslitehnika ja spaatli kasutus, säravad värvid, tema teostes on stiliseerimispüüdu, samas säilib kujutatu karakter ja visuaalne sarnasus natuuriga. Eelistatud tehnika on õlimaal lõuendil või papptahvlil. Kunstnik harrastab regulaarselt vabaõhumaali, motiividest eelistab figuraalkompositsioone ja maastikke.
Tal on olnud enam kui kümme isikunäitust Lätis, Saksamaal, Valgevenes ja Venemaal, samuti on ta osalenud arvukatel rühmanäitustel. Pälvis 2013. aastal publikupreemia aasta maali eest Agija Sūna kunstigaleriis Riias.
Eestis on tema töid eksponeeritud Liiviranna- ja liivlaste-teemalisel vabaõhumaali näitusel "Randali".
Maire Raadik
pisi|Maire Raadik 17. detsembril 2013 "[[Õigekeelsussõnaraamat ÕS 2013" esitlusel]] Maire Raadik (sündinud 21. märtsil 1963 Pärnus) on eesti keelekorraldaja ja keeleteadlane.
Haridus
Lõpetanud 1981. aastal Pärnu 1. Keskkooli kuldmedaliga ning 1986. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal eesti keele eriharus cum laude. 2002. aastal kaitses Tartu Ülikoolis magistritöö "Eesti panganduse oskuskeele areng 1990. aastatel".
Töökäik
Töötanud alates 1986. aastast Eesti Keele Instituudis (kuni 1993. aastani Keele ja Kirjanduse Instituut) vanemlaborandi, nooremteaduri ja teadurina, alates 2008. aastast vanemkeelekorraldaja, õigekeelsussõnaraamatu toimetaja.
Uurimisvaldkonnad: leksikoloogia, leksikograafia ja keelekorraldus, eesti õigekeelsuse alussõnaraamatud, eesti õigekeel. Saanud PHARE, Eesti Teadusfondi ja muude asutuste uurimistoetusi. Avaldanud üle 100 kirjutise.
Heinu Koitel
Heinu Koitel (11. jaanuar 1937 – 22. september 2010) oli eesti õigusteadlane.
Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli juristina ning sai 1970. aastal Eesti esimeseks õigusteaduste kandidaadiks tööstusomandi õiguskaitse valdkonnas.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta 7 aastat elektrotehnika tehases Estoplast juriskonsuldi, inseneri ja patendibüroo juhatajana. Aastatel 1967–1997 oli ta Eesti Teaduste Akadeemia majanduse ning filosoofia, sotsioloogia ja õiguse instituudis vanemteadur ja õigusosakonna juhataja. 1971. aastal asutas Koitel Tallinnas Moskva Patendiinstuudi filiaali, mis tegutses kuni 1985. aastani.
1992. aastal asutas ta Patendi- ja Kaubamärgibüroo Koitel, mille juhatuse esimees oli 2010. aastani.
1992. aastast oli ta Eesti patendivolinik leiutiste, kaubamärkide ja tööstusdisainilahenduste valdkonnas, alates 2002. aastast Euroopa patendivolinik leiutiste valdkonnas ning alates 2004. aastast kaubamärkide ja tööstusdisainide valdkonnas.
Ta oli Eesti Patendivolinike Seltsi liige (juhatuse esimees 2004–2007), Eesti Juristide Liidu ning rahvusvaheliste organisatsioonide AIPPI (International Association for the Protection of Intellectual Property) ja INTA (International Trademark Association) liige.
Koitel avaldas üle 100 teaduspublikatsiooni ning esines ettekannetega paljudel rahvusvahelistel teaduskonverentsidel.
Heinu Koitel on juhendanud Viktor Turkini magistritöid "Kaubamärkide rahvusvaheline kaitse" (2003) ning "Leiutiste õiguskaitse - siseriiklik ja rahvusvaheline regulatsioon" (2006) ning olnud Aleksei Kelli doktoritöö "Eesti intellektuaalse omandi süsteemi arengud teadmistepõhise majanduse tingimustes" (2009) oponent.
Cathy
Cathy on naisenimi.
Eesti sõjalennundus
Eesti Lennuvägi sai alguse 21. novembril 1918. Eesti lennuväe loomisele eelnes iseseisva Eesti Vabariigi väljakuulutamine sama aasta 24. veebruaril. Esialgu oli lennuvägi lennukiteta.
1918
21. novembril moodustati inseneripataljoni koosseisus esimene Eesti lennuväeüksus lennupoolrood leitnant A. Roosiga eesotsas. Seda päeva võib lugeda Eesti lennuväe sünniks.
15. detsembril sai sellest Lennurood, milles teenisid neli lendurit, üks lendurvaatleja ja mõned motoristid. Lipnik Arnold Under sai rooduülem olla vaid 24 tundi, mille järel läks juhtimine üle alamkapten Jüri Otsale. Lennukeid üksusel ei olnud. Aerodroomi juurde kuulus neli puitangaari, kolm väiksemat maja, hoonetest veel kaks talli, kaks ladu, üks kuur, üks töökoda ja lagunenud köök. Väikeses Miinisadamas oli merelennuangaar (vesilennukite angaar), kuurid ja üks laudadest ehitatud väike elumaja. Tartus oli sakslaste rajatud aerodroom. Ehitised olid kõik rüüstatud ja nende kasutuskõlblikuks muutmiseks kulus palju tööd.
1919
30. jaanuaril sooritasid kahe Georgi ristiga autasustatud lendur Karl Haas ja motorist Johann Kelk Narva kohal proovilennu punaväelastelt 11 päeva varem sõjasaagiks saadud Farman F-30-ga, mis oli esimene Eestis registreeritud lennuk.
Aasta varem koos lätlase Sumanisega Moskva revolutsioonilise lennusalga asutanud punalendur Rudolf Piir oli 1. veebruaril sunnitud tegema hädamaandumise Võõpsus ning jätma maha oma Sopwith 1½ Strutter tüüpi lennuki, mida samal suvel hakati kasutama Eesti lennuväe esimese õppelennukina.
15. veebruaril heitsid lendur-luuraja lipnik Jakob Tillo ja sõjaväelendur lipnik Karl Haas Narva-tagustele punaväe käes olevatele küladele lendlehti ning seitse pommi kogukaaluga 31 kilogrammi.
1. märtsil moodustati Lennuroodust lennuväe salk, mida asus juhtima staabikapten Jüri Ots. Salka kuulusid viis lendurit, kaks lendurvaatlejat ja kaks motoristi. Lennukeid oli paberite järgi neli, lennukõlblikke vaid üks – Farman F-30.
18. juunil lasti lipnik Arnold Underi lennuk Valga kohal nelja pihta saanud lasuga alla, hiljem selgus, et seda tegi kogemata Eesti oma sõdur. Kolm päeva hiljem ilmus Võnnu tee ääres Eesti sõdurite seisukohtadele Saksa luurelennuk, mis pärast mitut katset alla tulistati ja sõjasaagiks võeti.
1919. aasta 15. augustil sooritasid lipnik Karl-Friedrich Haas ja alamleitnant Jaan Schultz esimese lahinglennu Kagurindel. 17. augustil viskasid nad Ostrovi linna vaksalile ning sillale 13 pommi kogukaaluga 62 kilogrammi. Järgmisel päeval heitsid nad vaksalile ja sillale neli pommi kogukaaluga 53 kilogrammi.
1. septembril moodustati Eesti lennuüksustest Lennuvägi. See koosnes kahest diviisi lennusalgast, merelennusalgast ning tehnika- ja õppejaoskonnast ehk lennukoolist. Diviisi lennusalkadel oli septembri alguses kuus, merelennusalgal kaks ja õppejaoskonnal üheksa lennukit. Kapten Jüri Ots jätkas Lennuväe juhina.
11. oktoobril alustas kindral Judenitš pealetungi Peterburi suunas kell 5.50 hommikul kahe lennukiga sooritatud õhurünnakus Jamburgile. Neilt visati alla kaheksa pommi ja aeti kuulipildujatulega laiali vastase moonavoor. Selle operatsiooni käigus said Eesti üksused sõjasaagiks ühe täiesti korras vesilennuki, kaheksa suurtükki ja üle kümne kuulipilduja.
6. novembril sooritasid lendur K. Haas ja lendurvaatleja J. Schultz luurelennu Vana Nursi lennuväljalt Pihkva ümbrusse. See lend jäi Vabadussõja viimaseks. Kokku sooritasid Eesti lendurid Vabadussõjas 24 rindelendu. Karl Haasi arvele läks neist 22. Kuus korda oli tal lendurvaatlejana kaasas Jakob Tillo, 16 korda Jaan Schultz. Aasta lõpuks oli Eesti lennuväel 37 lennukit, neist kuus vesilennukit, mis polnud just kõige kaasaegsemad, oli lennukipark siiski üsna ajakohane ning lubas lootusrikkalt tulevikku vaadata ka juhul kui järgnevatel aastal oleks tulnud sõda jätkata. Puudust tunti eelkõige personalist, kuid neid juba koolitati ja oldi üsna kindel nende ülesannete täitevalmiduses.
1920
29. juunil võeti tehnikajaoskonnas arvele kolm Loodearmeelt saadud hävituslennukit Nieuport ja kaks luurelennukit R.E.8. Vaid 24 Inglismaalt hangitud luure- ja vesilennukit olid päris korralikud. Lennukeil R.E.8 lendamine oli juba Esimese maailmasõja lõpuaastail olnud keelatud nende ilmse eluohtlikkuse tõttu.
Heli Piisang
Heli Piisang (sündinud 4. juuliil 1971) on eesti pedagoog.
Alates 2007. aastast töötas ta Eidapere kooli direktorina. Hiljem sai temast Tallinna Vaba Waldorfkooli direktor.
Meretagused
"Meretagused" on 2013. aasta Eesti dokumentaalfilm. Filmi režissöör on Mark Soosaar. Filmi tootis Weiko Saawa Film.
Film räägib Manilaiul asuvast Manija külast ja selle kogukonnast.
Heiki Maiberg
Heiki Maiberg (sündinud 22. novembril 1952 Laulasmaal) on eesti karikaturist.
Ta töötab Maalehes kujundaja, karikaturisti ja Piibujutu rubriigi toimetajana. Alates 2009. aastast korraldab huumoriüritusi ja karikatuuride kogumist Eesti Huumorimuuseumile Purkus. Heiki Maiberg kuulub Eesti Huumoriliidu juhatusse.
Looming
Maibergi karikatuure on avaldanud ajakiri Pikker, ajaleht Maaleht ja huumoriajakiri Pilkaja.
Purgaiļi
Purgaiļi on küla (mazciems) Läti]]s Cēsise piirkonnas Vecpiebalga vallas.
Küla asub valla keskosas Taunsi põhjakaldal. Purgaiļi jääb vallakeskusest Vecpiebalgast 2,2 ning Riiast 127,1 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.
Külas asub Bērtiņi bussipeatus.
Taunsi muinasasula ja Purgaiļi keskaegne kalmistu on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.
Aastal 2007 oli külas 17 elanikku.
Taani Monarhia
Varasemad valdused Taani valitseja võimu all
Aastatel 1397–1523 eksisteeris Taani, Rootsi ja Norra kuningriigi vaheline Kalmari unioon, mille aluseks oli nende riikide esinduskogude poolt valitud kuninga võim, personaaluniooni alusel. Eri aegadel hõlmas unioon Taani, Rootsi, Norra, Soome, Islandi, Gröönimaa, Fääri saared, Orkney, Shetlandi ja teisi alasid. Taani kuninga poolt valitsetud Kalmari uniooni hakkas lagunema pärast Rootsi iseseisvumist ja Gustav Erikssoni valimist Rootsi kuningaks 1523. aastal. Kalmari uniooni ametlik lõpp leidis aset 1536. aastal, mil Taani Riiginõukogu nimetas ühepoolselt Norra Taani provintsiks. , Taani kuningas
16. sajand
16. sajandil (1536) hõlmas Taani Monarhia:
Aastal 1523 sai Taani kuningaks Schleswigi ja Holsteini hertsog Frederik, nii et tema hertsogkond sai uuesti kuninga valduseks. Aastal 1524 tunnustas ta Põhja-Bohusläni kuulumist Rootsile. Aastal 1532 saadi Põhja-Bohuslän tagasi.
Aastal 1537 kaotas Norra Kuningriik iseseisvuse ning muudeti Taani riigi osaks. pisi|Taani monarhia valdused 1630. aastal Aastal 1544 jagati Schleswig-Holsteini hertsogkonnad kuningas Christian III ning tema poolvendade Hansu (Schleswig-Holstein-Haderslebeni hertsog) ja Adolfi (Schleswig-Holstein-Gottorfi hertsog) vahel. See vähendas monarhiat.
Aastal 1559 vallutati Dithmarschen, mille lõunaosast sai kuninga (Frederik II) valdus, muud osad jaotati Hansu ja Adolfi vahel. Samuti vallutati 1559 Saaremaa. Aastal 1580 suri Hans meessoost järglasteta. Aastal 1581 jaotati tema hertsogkond kuningas Frederik II ja Adolfi vahel. pisi|[[Roskilde rahulepingu järgsed valdused, 1658. aastal. {{legend|#FF0000|Rootsile loovutatud Hallandi piirkond, mis eelnevalt 30 aasta jooksul oli Rootsi poolt 1645. aastal sõlmitud Brömsebro rahulepingu alusel okupeeritud}} {{legend|#FFFF00|Rootsile loovutatud Skåne ja Bohusläni maakonnad}} {{legend|#B404AE|Trøndelagi ja Bornholmi piirkonnad, mis loovutati 1658. aastal, kuid kus toimus rootsivastane ülestõus ja liideti taas Taani võimu alla 1660. aastal}}]]
17. sajand
17. sajandil vallutas idaalad Rootsi. Torstensoni sõja järel jäi Taani Kuningriik 1645 ilma Saaremaast, Ojamaast, Skånest ja Hallandist ning Norra kuningriik kaotas Jämtlandi ja Härjedaleni. Aastal 1658 kaotas Esimese Karl Gustavi sõja järel Roskilde rahuga ka Taani Kuningriik Blekinge ja Bornholmi ja Norra Kuningriik Bohusläni (lõunaosa) ning Trondheimi lään. Kopenhaageni rahuga 1660 sai Taani Trondheimi lääni ja Bornholmi tagasi.
Pärast Taani riigi lüüasaamist Rootsi käest otsustati Taanis valitsuskorda tõhustada ning 1660. aastal toimus monarhistlik riigipööre. Kuninga kätte anti sisuliselt kogu võim ja aadel maksustati, samuti kehtestati teenistusastmete tabel, mis võimaldas kõigil riigi kodanikel jõuda aadliseisusse. 1661. aastal tunnistasid Taani seisused Taani kuningat isevalitseva monarhina. Selline süsteem kehtis Taanis suuremate muutusteta kuni 1849. aastani.
18. sajand
Põhjasõja järel 1721 tagastati Taani kroonile Schleswig-Holstein-Gottorfi hertsogkonna Schleswigi osa ning 1773 saadi vahetuseks Oldenburgi krahvkonna eest Schleswig-Holstein-Gottorfi krahvkonna ülejäänud osad.
19. sajand
Aastal 1806 kuulutas regent kroonprints Frederik välja Helstateni. Riikide ja maade lõdva koosluse asendas üks ühtne riik. Järgneva kuuekümne aasta jooksul järgisid valitsused ühtse riigi poliitikat.
Kieli rahuga jaanuaris 1814 kaotati Norra, mille eest Rootsi loovutas Taanile Rootsi Pommeri, kuid reparatsiooni tasumata jätmise tõttu Taani kuningas viimast enda valdusse ei saanudki. Selle asemel määras Viini kongress 1815 Taani kuningale Saksi-Lauenburgi hertsogkonna. Novembrikonstitutsiooniga 1863 loobus Taani valitsus ühtse riigi poliitikast. Järgnes Teine Schleswigi sõda.
Viini rahuga oktoobris 1864 jäi Taani monarhia ilma Schleswigi hertsogkonnast, Holsteini hertsogkonnast ja Saksi-Lauenburgi hertsogkonnast.
Sellest ajast hakati rääkima Taani monarhia asemel Taani kuningriigist.
20. sajand
Island iseseisvus 1918. Taani kuningas oli Islandi riigipea 1944. aastani, mil Islandist sai vabariik.
Nikolai Troitski
Nikolai Aleksejevitš Troitski (vene keeles Николай Алексеевич Троицкий; 19. detsember 1934 Novorepnoje, Nižne-Volžski krai – 28. mai 2014 Saratov) oli vene ajaloolane, Venemaa sõjateaduste akadeemia tegevliige (1996).
Nikolai Troitski lõpetas 1954. aastal Tšernõševski-nimelise Saratovi Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna. 1971. aastal sai ajaloodoktori kraadi (väitekiri "Политические процессы в России (1871–1891 гг.)"). Aastatel 1975–2001 oli ta Saratovi ülikooli ajalookateedri juhataja. Professorikutse sai 1972. aastal.
Troitski peamine uurimisteema oli Venemaa 19. sajandi ajalugu, sealhulgas 1812. aasta isamaasõda. Avaldas 37 monograafiat ja üle 400 artikli.
Ott Joala
Ott Joala (sündinud 19. augustil 1987) on eesti veemootorisportlane ja jalgpallur.
Joala hakkas veemotoga tegelema aastal 2003 oma isa Atso Joala juhendamisel. Ta on mitmekordne Eesti meister.
Välislingid
pisi|Ott Joala S-550 (2013)
Gliia
Gliiarakkudeks ehk gliotsüütideks nimetatakse närvisüsteemi rakke, mis ei ole närvirakud. Gliiarakke on mitut tüüpi. Need erinevad omavahel funktsiooni, ehituse ja asukoha poolest.
Esimesena kirjeldas gliia rakke saksa patoloog Rudolf Virchow 1856. aastal.
Gliiarakud moodustavad kesknärvisüsteemi ruumalast poole. Inimese ajus on umbes 86 miljardit närvirakku ja ligikaudu 85 miljardit gliiarakku, kusjuures gliiarakkude ja närvirakkude vahekord on aju eri osades oluliselt erinev. Näiteks ajukoores on gliiarakke umbes 3,7 korda rohkem kui närvirakke, samas kui väikeajus on närvirakke gliiarakkudest üle nelja korra rohkem.
Funktsioon
Gliial on teada viis põhilist funktsiooni :
Gliiarakud sünteesivad neurosteroide.
Mikrogliia
Mikrogliiarakud pärinevad mesodermist ning täidavad kesknärvisüsteemis makrofaagide funktsiooni. Erinevalt närvirakkudest liiguvad mikrogliiarakud ringi. Need jälgivad aju sisekeskkonda ning sooritavad vajaduse korral fagotsütoosi.
1000-aastasele Venemaale
pisi|"1000-aastasele Venemaale" (september 2013) "1000-aastasele Venemaale" (vene keeles Тысячелетие России) on monument Venemaal Veliki Novgorodis. Monument püstitati 1862, et tähistada juubelit kolme varjaagist venna (Rjuriku, Sineuse ja Truvori) jõudmisest Novgorodi. Monumendi skulptorid olid Mihhail Mikešin ja Ivan Schroeder ning arhitekt Viktor Hartmann. Monument on kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Gliia
Mikrogliia
Mikrogliia rakud ekspresseerivad D1- ja D2-dopamiiniretseptoreid. Dopamiin, toimides D1-le, reguleerib mikrogliia lämmastikoksiidi sünteesi.
1000-aastasele Venemaale
Monument sisaldab 128 figuuri Venemaa ajalooga seotud isikutest ja sündmustest.
Gliia
Mikrogliia
Ajutrauma või infektsiooni korral mikrogliia rakud jagunevad ning vahendavad vajalikke kaitsefunktsioone.
Makrogliia
Makrogliiarakud arenevad ektodermist ehk välisest lootelehest.
Gliiarakkude vahekorrad erinevad oluliselt sõltuvalt indiviidist. Nii näiteks tuvastati ühes uuringus eri vanuses inimeste neokorteksirakkude steroloogilise loendamise käigus, et gliiarakkudest on keskmiselt 75,6% oligodendrotsüüdid, 17,3% astrotsüüdid ja 6,5% mikrogliia ning vanuse kasvades kahaneb oligodendrotsüütide arv. Samuti leiti, et meestel on gliiarakude arv suurem kui naistel. .
E-näitus
E-näitus ehk virtuaalnäitus ehk kübernäitus on näitus, mis leiab aset virtuaalses ruumis (nt e-galeriis).
E-näitusi korraldatakse nii muuseumite kui ka teiste kultuuriorganisatsioonide poolt ja nende loomine võimaldab asutustel pakkuda oma külastajatele senisest laiemaid võimalusi kultuuri tarbimiseks. Virtuaalne ruum võimaldab näituse sisu laiemini esitleda, jõuda paremini sihtrühmani ja säilitada veebi vahendusel näituse sisu ehk luua püsinäitus. Samuti on võimalik vältida näituse korraldamise kulusid, sh kindlustus, transport, montaaž/demontaaž, spetsiaalsete hoiutingimuste loomise kulusid haruldastele või õrnadele objektidele. Võimalik on jõuda laiema sihtrühmani – näitust saab vaadelda igast arvutist, millel on internetiühendus. Samuti ei ole e-näitusel võrreldes muuseumis aset leidva näitusega kindlaid avamis- ja sulgemisaegu, näitus on avatud 24 tundi ööpäevas.
E-näitused võimaldavad kasutada erinevaid tekstitehnikaid, reklaamikuva ja muud informatiivset teavet ning nende efektiivseks loomeks on loodud mitmeid juhendeid.
Üheks esimeseks muuseumiks, kes lõi füüsilise näituse kõrvale virtuaalse ruumi, oli Oxfordi Teadusajaloo muuseum 1995. aasta näitusega "Mõõtjad: flaami 16. sajandi matemaatikud" ja "Näitus varajasest fotograafiast".
Greta Salóme Stefánsdóttir
pisi|Greta Salóme Stefánsdóttir 2016. aasta Eurovisioonil Greta Salóme Stefánsdóttir (sündinud 11. novembril 1986 Mosfellsbæris) on Islandi laulja.
Ta esindas Islandit 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Bakuus, esitades Jónsiga laulu "Never Forget". Laul sai finaalkontserdil 46 punktiga 20. koha.
Salóme esindas Islandit teist korda 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Stockholmis lauluga "Hear Them Calling". Oma poofinaalis sai ta 51 punktiga 14. koha ega pääsenud finaali.
Salóme on Islandi sümfooniaorkestris viiuldaja.
Napi peakraav
Napi peakraav (ka Kosu oja) on peakraav Harjumaal Kuusalu ja Anija vallas. Ta suubub Raudoja külas Soodla jõkke. Kraavi valgalale jäävad Rehatse ja Kosu küla metsad ja põllud.
Karl Brookes
Karl Heino Brookes (sündinud 9. aprillil 1969) on Suurbritannia ja Eesti ärijuht.
Ta on 2014. aasta juunist ASi Tallinna Vesi tegevjuht.
Ain Mõttus
Ain Mõttus (10. aprill 1954 Tallinn – 9. jaanuar 2002 Tallinn) oli eesti maadleja.
Saavutused
Mõttus tulis aastatel 1975 ja 1982 Eesti NSV meistriks vabamaadluses. Ta sai 1971. aasta Nõukogude Liidu noorte meistrivõistlustel pronksmedali vabamaadluses.
Isiklikku
Tema isa oli maadleja ja maadlustreener Arvo Mõttus.
Kaadripoliitika Nõukogude Liidus
Kaadripoliitika, ka NLKP kaadripoliitika – Nõukogude Liidus kasutusel olnud termin selleks, et tähistada NLKP poliitika üht tahku partei enda sees, aga ka partei ja temaga koostöös olnud teiste võimuorganite viisi volitada, suunata ja lubada võimu juurde ja vastutavatele ametikohtadele usaldatavaid isikuid, nii partei liikmeid kui ka parteituid. Kaadriteks nimetati parteipoliitilises keeles partei, riiklike asutuste ja ühiskondlike organisatsioonide koosseisulisi töötajaid. NSV Liidus hõlmas kaadripoliitika kogu ühiskonda, kõiki ametkondi ja valdkondi.
Kaadripoliitika tähendas totalitarismi süvenedes üha enam seda, et uute kõrgemate võimukandjate tulles eelmised vastutavate ametikohtade täitjad tihti kohtadelt kõrvaldati ja asendati uute isikutega. Usaldavataks peeti isikuid, kes olid läbinud salajase partelise ja KGB kontrolli, ilma et neile oleks olnud olulisi etteheiteid. Liberaliseerumise perioodidel ja demokraatia süvenedes lubati ja paigutati vastutavatele ametikohtadele ka neid isikuid, kelle renomee ei olnud partei ja teiste järelevalveorganite arvates laitmatu, kuid kelle kohalepaigutamise kaudu sai väliselt näidata, et NLKP toetub oma poliitikas laialdaste rahvahulkade huvidele ja on demokraatia edendaja. Parteiline kaadripoliitika toimis nii partei, sõjaväes, tootva töö sfääris kui ka teaduse ja kultuuri valdkonnas.
Juhtimisstruktuuri kujundamine
Parteisüsteemis paigutati organisatsioonide juhid kohale kaadripoliitilise ettevalmistamise käigus kujunenud arvamuse põhjal. Selles võisid etendada oma osa ka need, kes osalesid juhi valimistel, kuid praktikas valiti juhiks isik, keda vabariigi juhtijaks oli eelnevalt soovitanud NLKP Keskkomitee või kohaliku vabariikliku tähtsusega asutuse või organisatsiooni puhul kohalik partei keskkomitee. Ka pärast Jossif Stalini perioodi lõppemist otsustati EKP Keskkomitee 1. sekretäri küsimus Moskvas partei kõrgeimal tasemel. Kui 1978. aastal tuli otsustada, kes saab EKP Keskkomitee 1. sekretäriks ja Johannes Käbin soovitas sellele kohale Vaino Väljast, esitas Tallinna saabunud NLKP Keskkomitee kaadriküsimustega tegelev sekretär Ivan Kapitonov kohtumisel EKP Keskkomitee büroo liikmetega neile väljavõtte NLKP Keskkomitee Poliitibüroo protokollist, kus öeldi, et "Poliitbüroo soovitab EKP KK I sekretäri ametikohale EKP KK tööstussekretäri Karl Genrihhovitš Vainot." EKP Keskkomitee esimeseks sekretäriks valiti Karl Vaino.
1982. aastal NLKP Keskkomitee peasekretäriks saanud Juri Andropovi ajal alanud jäigema sisepoliitika jätkuks Eestis oli suured kaadri ümberpaigutused. 1983. aastaks oli EKP Keskkomitee 1. sekretäri K. Vaino juhtimisel oma kaadripoliitika valdavalt ellu viinud. EKP Keskkomitee ideoloogiasekretäriks oli saanud Rein Ristlaan, Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Julgeoleku Komitee (ENSV KGB) ülemaks Eestisse üle toodud Karl Kortelainen, Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva Trükistes Riiklike Saladuste Kaitse Peavalitsuse (Glavlit) ülemaks Kurt Ingerman, EKP Keskkomitee ajakirjandusosakonna juhatajaks Toomas Leito, EKP Keskkomitee kultuuriosakonna juhatajaks Kalev Tammistu jne. Parteilise juhtimise tugevdamise käigus leidis olulist tähelepanu ideoloogiavaldkond. Parteilise juhtimise organisatsioonilisest tugevdamisest räägib see, et trükiajakirjandust, televisiooni ja raadio tegevust kureerisid sealpeale nii EKP KK kultuuriosakond kui ka ajakirjandusosakond.
Parteiline juhtimine perestroika ajal Eesti NSV-s
Kui 1985. aastal algas perestroika, siis oli Eesti NSV-s seda ellu viimas Juri Andropovi ajal parteilise juhtimise tugevdamiseks kohale pandud kaader. Kaadri paikapanek asutustes ja organisatsioonides nn parteilise juhtimise tugevdamise sildi all tähendas eelmiste juhtide kõrvaldamist ja uute kohalemääramist esmajoones ülalt antavate käskkirjadega, aga võis tähendada ka survet selleks, et valitud juhid asutuste või organisatsioonide eneste vahenditega maha võetaks ning soovitavatega asendataks.
Kaadripoliitika kujunes nõukogude võimule omases tsentraliseerituse vaimus. Kaadripoliitikas tähendas tsentraliseeritus suurel määral seda, et alluvad juhid pidid kõrgematele juhtidele sobima. Sobimatud juhid, kes ei allunud partei vaimule, ajasid iseseisvat poliitikat või avaldasid arvamusi, mis kõrgema juhi mõtteviisiga vastuolus olid, kõrvaldati kas otse kõrgema võimuorgani (büroo, komitee jm) või siis kõrgema võimu juures heas kirjas olevate parteiliikmete abiga, kusjuures viimased võisid etendada altpoolt tulevat omaalgatuslikkust, ehkki tegemist oli telgitaguse kokkuleppega. Kõrgema võimu toetajaid edutati ametialaselt ning soositi ka muul viisil, neist võidi kujundada kõrge juhi nõuandjate mitteametlik grupp, kes aitas juhil oma arusaamisi levitada ja käske ellu viia. Partei poliitika muutumisel peeti kuulekust kõrgemale parteivõimule eriti oluliseks, sest igasugune allumatus võis uutes oludes saada suure kõlajõu.
1980. aastatel tehti muudatusi ka kultuuriasutustes ja -organisatsioonides. Need oli NLKP silmis olulised, sest omasid suurt mõjujõudu ühiskonna kõigis kihtides ja seda ammugi avalikustamise tingimustes. 1983. aastal läksid NLKP liikmed, Eesti NSV Kirjanike Liidu juhatuse sekretärid Jaak Jõerüüt ja Arvi Siig EKP Keskkomitee sekretäri Rein Ristlaane juurde ultimatiivse sooviga, et Kirjanike Liidu juhatuse esimees Paul Kuusberg peab lahkuma või lahkuvad nemad, ja leppisid temaga kokku, et juhatuse esimeheks saab Vladimir Beekman. Pärast seda, kui Beekman oli rääkinud teda juhatuse esimeheks soovinud Ristlaanega ja Jõerüüdi ning Siiaga, jäi ta nõusse. 17. oktoobril 1983, pärast seda, kui "Kuusbergi ja Remmelgaga (viimane oli Kirjanike Liidu juhatuse esimehe asetäitja) oli küllap Ristlaan kui mitte Vaino ise läbi rääkinud" ja "nad esitasid lahkumispalve", valiti juhatuse esimeheks Vladimir Beekman. Beekman jäi seejuures siiski "palgalehelt välja" ja administratiivsele tööle Kirjanike Liidu juhatuse palgalise sekretärina asus tööle Rein Saluri.
Kaadripoliitika tähendas edutamist, kuid ka ebamugavate isikute kõrvaldamist parteist, kusjuures parteist kõrvaldamine tõi tihti kaasa ka põhitöölt kõrvaldamise ja ning vaba loomingulise tegevuse, iga liiki avalike esinemiste takistamist. See puudutas kõiki valdkondi ja võis olla seotud nii väikeste ametialaste eksimustega kui ka ühiskonnas aset leidvate suurte mentaliteedimuutustega. Vabakutselist tõlkijat, juunikommunist Ita Saksa karistas Kirjanike Liidu partei-algorganisatsioon (büroo sekretär Jaak Jõerüüt, kes ise vastavale pakkumisele vaatamata kirjale alla ei kirjutanud ) 40 kirjale allakirjutamise eest valju noomitusega ; ajakirja "Keel ja Kirjandus" peatoimetaja asetäitja Sirje Kiin heideti aga kommunistlikust parteist välja ja sunniti töölt lahkuma ning püüti takistada tal avaldada oma kirjutisi, sest ta oli oma tuttavale välismaal teatanud, et ajakirjas Looming ilmus luuletus, mille tähed andsid ülalt alla lugedes sõna "sinimustvalge".
Sainte-Ode
Sainte-Ode [sejnt'-o:d'] on asula ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis.
Asulad
Sainte-Ode jaguneb kolmeks osaks:
Cecilia (eesnimi)
Cecilia on naisenimi, mis pärineb pühak Cecilia nimest.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1970. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Cecilia 17 naisel.
Gianfranco Terenzi
Gianfranco Terenzi (2. jaanuar 1941 – 20. mai 2020) oli San Marino poliitik, kes oli 1. oktoobrist 2014 1. aprillini 2015 San Marino kaptenregent. Ta oli ametis koos Guerrino Zanottiga.
Ta oli San Marino Kristlik-Demokraatliku Partei liige.
Gianfranco Terenzi oli kaptenregendi ametis ka oktoobrist 1987 aprillini 1988), oktoobrist 2000 aprillini 2001) ja aprillist oktoobrini 2006.
Ķidēni
Ķidēni on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Ineši vallas.
Küla asub valla põhjaosas Inesise kaldal. Ķidēni jääb valla keskusest Inešist 2,4, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 4 ja Riiast 132,2 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.
Aastal 2007 oli külas 8 elanikku.
Väljenduslaad
Väljenduslaad (ladina keeles ductus) on retoorikas ja keeles kõnelemise või kirjutamise iseloomulike omaduste kogum. Ka muusikas võib rääkida väljenduslaadist kui heliteose või esituse iseloomulike omaduste kogumist.
Väljenduslaad kujundab teatud isikupärase stiili, mille elementide hulka võib kuuluda näiteks sõnade valik, lauseehitus, dialekti kasutamine või selle puudumine. Kõnelemisel lisaks veel intonatsioon ja prosoodia.
Väljenduslaadi järgi on võimalik inimesi identifitseerida. Näiteks pommipanija Theodore Kaczynski (Unabomber) identifitseeriti kirjaliku väljenduslaadi põhjal tema pereliikmete poolt.
Celia
Celia on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1664. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Celia 23 naisel.
Hamura
Hamura on linn Jaapanis Tōkyō prefektuuris. Asub Tōkyōst läänes Tama jõe ääres. Piirneb Akiruno, Fussa, Ōme ja Mizuho linnaga.
1. mai 2023 seisuga oli linna elanike arv 53 998 ja pindala 9,9 km².
Guerrino Zanotti
Ta on Sotsialistide ja Demokraatide Partei liige.
Édouard Balladur
Édouard Balladur (sündinud 2. mail 1929 İzmiris) on Prantsusmaa poliitik, peaminister 29. märtsist 1993 kuni 10. maini 1995.
Georg Theodor Wilhelm Eisenschmidt
Georg Theodor Wilhelm Eisenschmidt (26. september 1845 Pärnu – 26. märts 1879 Tarvastu) oli eesti vaimulik.
Georg Eisenschmidt sündis kooliõpetaja pojana, gümnaasiumihariduse omandas Tartus. Aastatel 1864–1870 õppis ta usuteadust Tartu Ülikoolis ja 1870–1871 oli prooviaastal Kambja koguduses õpetaja Eduard Hasselblatti juures, olles ühtlasi tema lastele koduõpetajaks. Ordineeriti 11. juulil 1871 Viljandis õpetajaks.
Isiklikku
Tema vend Heinrich Hermann Louis Eisenschmidt oli Riia Jakobi koguduse abiõpetaja. Tema äi Johann Georg Schwartz ja naisevend Johann Georg Schwartz olid Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse õpetajad.
Kalju Paju
Elulugu
Kalju Paju on talupidaja poeg.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: kardiovaskulaarsüsteemi patofüsioloogia, lihasrakkude energeetiline metabolism. Rahvusvahelise Südameuurimisühingu liige. Üle 40 teadustrükise.
Jalaka-harivaablane
pisi|Jalaka-harivaablase (Aproceros leucopoda) valmik. pisi|Jalaka-harivaablase (Aproceros leucopoda) söömisjäljed [[jalakas|jalaka lehel.]] pisi|Jalaka-harivaablase kookon nukuga jalakalehe alaküljel. Jalaka-harivaablane (Aproceros leucopoda) on harivaablaste (Argidae) sugukonda kuuluv liik pidevkehalisi kiletiivalisi.
Eluviis
Vastsed toituvad jalaka lehtedest. Vastsed teevad lehele või leherootsule võrkja kookoni, milles asub nukk.
Levik
See on Ida-Aasia päritolu liik (Jaapan, Korea, Ida-Hiina). Ta ilmus 2003. aastal Euroopasse ning on invasiivsena kiiresti oma areaali laiendanud.
2017. aastal leiti seda liiki Merikülas. 2018. aastal täheldati paljude jalakate paljakssöömist Lääne-Eestis (Puhtus). Nad olid levinud ka järgneval aastal, kuid aasta hiljem puud taastusid.
Ökoloogia
Vastsetest toituvad sipelgad.
Mediteerimine
Mediteerimine võib tähendada mitut veidi erinevat asja:
Apraksin
Apraksin (vene keeles Апраксин, saksa keeles Apraxin) on tatari päritolu Venemaa aadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad suguvõsaliikmed Belgias ja Prantsusmaal.
Päritolu ja varasem ajalugu
Apraksinid olid päritolult tatarlased. 1371. aastal siirdusid vennad Salhomir ja Edigan Suurhordist Rjazanisse. Mursaa Salhomir astus ristiusuku, sai ristinimeks Joann Miroslavitš ja abiellus Rjazani vürstinna Anastassija Ivanovnaga. Temast põlvnesid mitmed Venemaa aadlisuguvõsad. Salhomiri neljanda põlve järeltulija Andrei Ivanovitš Kontšejevi hüüdnimeks oli Opraksa; temast sai Apraksinite suguvõsa esiisa.
Meiuste Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Kogudus
Meiuste Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Kogudus on Saaremaal Saaremaa vallas tegutsev baptistikogudus. Kogudus kuulub Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liitu.
Kogudusel on palvemaja Meiuste külas. Koguduse pastor on Urmas Metsamaa.
Meiuste kogudus on Saaremaa vanim baptistikogudus.
Ajaloost
Aastal 1908 tulid Hiiumaalt Harju koguduse vennad Saaremaale Pammana külla palvetunde pidama. Peagi muutusid ruumid kitsaks ning seejärel ehitati palvela Meiuste külla. Palvemaja krundi kinkis kogudusele Parasmetsa mõisa omanik. Palvela valmis ja õnnistati 2. veebruaril 1915 kooskäimiseks.
Johann Wilhelm Friedrich von Hezel
pisi|Johann Wilhelm Friedrich von Hezel 1792. aastal Dresdenis avaldatud gravüüril, autor Johann Wilhelm Friedrich von Hezel (ka Hetzel; 16. mai 1754, Königsberg – 15. juuni 1824, Tartu) oli teoloog, orientalist ja keeleteadlane, Tartu Ülikooli eksegeetika ja idamaiste keelte professor 1802–1820 ja Tartu Ülikooli usuteaduskonna esimene dekaan pärast ülikooli taastamist 1802. aastal.
Hezeli isa oli pastor Königsbergis.
1780–1786 elas ta Tüüringis Ilmenau linna lähistel Grenzhammeris. Enne Tartusse tulekut õpetas ta ka Giesseni ülikoolis, kus tema loenguid kuulas saksa teoloog ja klassitsist Friedrich Karl Rumpf (1772–1824).
Hezel valdas saksa, araabia, heebrea, kreeka, prantsuse, ladina ja inglise keelt. Ta avaldas prantsuse, inglise, heebrea, araabia jt keelte õpikuid ja grammatikaid, samuti töid paleograafia ja numismaatika alalt.
Tartu Ülikoolis 19. sajandi algul toimunud võitluses ratsionalismi ja pietismi vahel seisis Hezel selgelt ratsionalismi poolel, 1809. aastal avaldas ta Uue Testamendi tõlke ratsionalismi vaimus. Selle tagajärjel võeti talt 1813. aastal õigus lugeda eksegeetilisi aineid. Ta lahkus professori ametikohalt seoses 1820. aastate alguses toimunud usuteaduskonna pietistliku reformiga.
Pere
Tema naine Charlotte Henriette von Hezel (neiupõlvenimega Schwabe, 1755–1817) tegutses peamiselt mehe sekretärina. 1779. aasta maist alates andis ta Tüüringis Ilmenaus kaheksa kuu vältel välja kaks korda kuus ilmunud naisteajakirja "Das Wochenblatt fürs schöne Geschlecht" (teistel andmetel 70 numbrit).
Hezelil oli üks tütar, kes abiellus professor Christian Heinrich Gottlieb Köchyga (1769–1828). Nende poeg oli viiulivirtuoos William Köchy (1815 – pärast 1846).
Tema poeg Johann Karl Wilhelm Friedrich von Hezel õppis 1802–06 Tartu Ülikoolis ja kaitses 1808. aastal filosoofiadoktori kraadi. Hiljem töötas ta Tartus advokaadina, linnasündikuna (1810) ja ülikooli sündikuna (1812–19) ning avaldas käsitlusi Liivimaa õigusest.
Tunnustus
Kuni Teise maailmasõjani kandis Hezeli nime praegune Juhan Liivi tänav, kus Hezel oli elanud nüüdse arhiivihoone kohal asunud majas kuni surmani. 2012. aasta veebruaris otsustas Tartu linnavolikogu nimetada Hezeli järgi kesklinnas majadeta tänava, mis viib Juhan Liivi tänavalt Karl Ernst von Baeri tänavale.
Analoog
Analoog on ese või nähtus, mida saab selle olemuslike tunnuste poolest suhestada või võrrelda mingi teise eseme või nähtusega.
Vaiņode raudteejaam
Vaiņode raudteejaam oli raudteejaam Lätis Liibavi-Romno raudteel ja hiljem Liepāja–Vaiņode raudteeliinil. Jaam asus Lõuna-Kuramaa piirkonnas Vaiņode vallas Vaiņodes. Jaam asus Riia keskraudteejaamast 128 kilomeetri kaugusel.
Vaiņode raudteejaam avati koos raudteega aastal 1871. Jaam kujunes tähtsamaks jaamaks Esimese maailmasõja ajal, kui Vaiņode lähistele rajati lennuväli. Hiljem asus seal piirijaam. Nõukogude perioodil kujunes sealne lennuväli militaarrlennuväljaks ja sinna rajati taas harutee. Haruteed ei ole säilinud, ent alles on piirijaama hooned. Peatus suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega sellel liinil aastal 1998.
Julius Junttila
pisi|Julius Junttila (2012) Julius Aleksanteri Junttila (sündinud 15. augustil 1991 Oulus) on Soome jäähokimängija, kes mängib ründajana Soome kõrgliiga klubis Oulun Kärpät.
Oulun Kärpätes alustas Junttila ka klubikarjääri. Soome kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2009–10. Kärpätega on ta tulnud Soome meistriks aastatel 2014, 2015 ja 2018. Hooaja 2017–18 väljalangemismängudes oli ta resultatiivseim mängija (14 punkti) ja suurim väravakütt (8 väravat) ning ta pälvis väljalangemismängude väärtuslikumale mängijale antava Jari Kurri auhinna. Hooaja 2017–18 põhiturniiril sai ta kirja 13+39 ning ta pälvis lisaks põhihooaja väärtuslikumale mängijale antava Lasse Oksaneni auhinna. Samuti valiti ta liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
Lisaks Kärpätele on ta mänginud Rootsi kõrgliiga klubis Luleå HF (hooaeg 2016–17), KHL-i klubis Novosibirski Sibir (hooaeg 2018–19), Rootsi kõrgliiga klubis Växjö Lakers HC (hooaeg 2018–19) ning KHL-i klubis Jokerit (2020–2022).
Soome jäähokikoondise koosseisus osales Junttila 2018. aasta taliolümpiamängudel.
Turu tänav
pisi|Turu tänav vaadatuna Sõpruse sillalt Turu tänav on tänav Tartus. See algab Riia tänava ja Vabaduse puiestee ristumiskohast ning on 4,1 kilomeetri pikkune, ulatudes Tartu Vangla kurvini, Lõik Sõpruse sillast edasi avati liikluseks 3.oktoobril 1986 kell 15.00. Pärast kurvi jätkub tänav Ringteena.
Sergei Švedov
Sergei Vjatšeslavovitš Švedov (vene keeles Сергей Вячеславович Шведов) on vene sõjaajaloolane, ajalookandidaat.
Turu tänav
Turu tänaval paiknevad kesklinnas kaubanduskeskused Tasku ja Kvartal, hotell ja konverentsikeskus Dorpat, Aura Keskus; tänava teises otsas Ihaste silla lähedal aga Tartu vangla. Sõjaeelsel ajal asus Turu tänaval ka Tartu sünagoog.
Sergei Švedov
Sergei Švedov on töötanud vanemteadurina Venemaa Riiklikus Sõjaajalooarhiivis ja Moskva Ajaloo Linnamuuseumis.
Turu tänav
Tänava ääres asub Tartu keskkatlamaja, mis tootis soojust aastatel 1967–2014.
Sergei Švedov
2005. aastal kaitses ta Tšernõševski-nimelises Saratovi Riiklikus Ülikoolis väitekirja "Комплектование, численность и потери Российской Армии в Отечественной войне 1812 года" (juhendaja Nikolai Troitski) ja sai ajalookandidaadi kraadi.
Publikatsioone
Allikas:
Charlotta
Charlotta on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 4180. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Charlotta 5 naisel.
Higashiyamato
Higashiyamato (jaapani 東大和市) on linn Jaapanis Tōkyō prefektuuris. Asub Tōkyōst läänes Musashino tasandikul. Piirneb Tachikawa, Higashimurayama, Kodaira, Musashimurayama ja Saitama prefektuuri Tokorozawa linnaga.
1970. aastal sai Yamato alev linnaõigused ja uue nime Higashiyamato.
1. mai 2023 seisuga oli linna elanike arv 83 680.