cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maldiivid
Kliima
Maldiividel valitseb ekvatoriaalne kliima. Riigi kirdeosas on mussoonkliima novembrist märtsini, edelas aga juunist augustini. Madalad saared on eriti mõjutatud tormide ja tsunamide tekitatud lainetusest. 2004. aasta maavärina tõttu nõudis Maldiividele jõudnud tsunami 82 inimese elu ja 24 inimest jäi kadunuks. Tsunami ujutas riigi pealinna Malé territooriumi üle 2/3 ulatuses.
Keskkonnakaitse
Maldiivid kuuluvad Maldiivide-Lakshadweepi-Chagose saarestike troopilisse ökoregiooni.
Keskkonnaprobleemid
Saarte madalast geograafilisest kõrgusest tingituna on Maldiivide suurim keskkonnaprobleem kliimasoojenemisest tingitud ookeanivee taseme tõus. Riigi poliitikud on rahvusvahelistel konverentsidel võtnud sõna kliimasoojenemise vastu. Pööramaks probleemile tähelepanu, korraldas Maldiivide valitsus 17. oktoobril 2009 istungi 5 meetri sügavusel vee all.
Riigi teised keskkonnaprobleemid on kalavarude ülepüük, elupaikade kadumine, reostamine ja intensiivne inimtegevus korallriffidel.
Riigikord
Maldiivid on presidentaalne vabariik. Riigipea on president, kes on ühtlasi ka valitsusjuht. President valitakse ametisse 5 aastaks, soovi korral on tal võimalus kandideerida teiseks ametiajaks.
Riigis tegutsevad ametlikult registreeritud parteid:
Maldiivide esimene põhiseadus võeti vastu 1932. Praegune kehtiv põhiseadus ratifitseeriti 7. augustil 2008. Riigi kõrgeim kohtuorgan on ülemkohus, kuhu kuulub ülemkohtunik ja 6 kohtunikku.
Haldusjaotus
Maldiividel on 2 linna (Malé ja Addu), 19 atolli ja 189 saart, millel on saarenõukogud. 2008–2010 oli riik jagatud 7 provintsiks.
Rahvastik
Maldiivide rahvaarv oli 2014. aasta rahvaloenduse andmetel 407 660 inimest, kellest 338 434 on maldiivlased. Riigis elas 230 453 meest ja 177 207 naist. Pealinnas Malés elas 153 904 elanikku ja Põhja-Thiladhunmathi atollil 13 672 elanikku. Mujal oli elanike arv väiksem.
2014. aasta rahvaloenduse järgi oli 27% elanikest nooremad kui 15-eluaastat, 68% vanuses 15-64-eluaastat ja vanemad kui 65-eluaastat moodustavad 5% rahvastikust.
Dreyfusi afäär
Dreyfusi afäär oli poliitiline skandaal Prantsusmaal aastatel 1894–1906. Selle keskmes oli Alfred Dreyfus, Prantsuse armee noor juudi soost kapten, keda 1894. aastal süüdistati spionaažis.
Maldiivid
Rahvastik
Enamus riigi elanikkonnast on moslemid.
Dreyfusi afäär
Väidetavalt oli Dreyfus edastanud Prantsusmaa sõjasaladusi Saksamaa saatkonnale Pariisis. Dreyfus mõisteti eluks ajaks vangi ja saadeti Kuradisaarele Prantsuse Guajaanas, kus ta veetis ühtekokku viis aastat. Paar aastat pärast süüdimõistmist tulid välja tõendid, et infot oli edastanud hoopis major Ferdinand Walsin Esterhazy, kes aga mõisteti sõjaväekohtu poolt õigeks, ning Dreyfus jäi vangi. Tema kaitseks võtsid sõna avaliku elu tegelased, eriti tuntud on Émile Zola avalik kiri "J'accuse" ("Ma süüdistan") Prantsusmaa presidendile Félix Faure'ile, milles Zola süüdistab Prantsuse valitsust antisemitismis. Pärast mitmeid kohtuistungeid, kus Dreyfusi süüdistamiseks kasutati ka võltsitud dokumente, mõisteti Dreyfus lõpuks 1906. aastal õigeks ja võeti majori auastmes armeesse tagasi. Dreyfus võttis osa Esimesest maailmasõjast ja läks erru kolonelleitnandina.
Põdra (Rõuge)
Põdra on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Maldiivid
Rahvastik
Maldiivide esimene rahvaloendus peeti 1977.
Riigikaitse
Riigikaitset korraldab Maldiivide Riiklik Kaitsejõud. Kaitsejõudude koosseisu kuulub merejalaväe üksus, julgeolekuüksus ja rannikuvalve. Lisaks siseprobleemidele on Maldiivide kaitsejõud pidanud tõrjuma Tamili Tiigrite provokatsioone.
Rannikuvalve koosseisu kuulub mitu patrullpaati. Kaitsejõududele kuulub 2 HAL Dhruvi helikopterit.
Majandus
Maldiivide peamine majandusharu on turism. Lisaks tegeletakse kalandusega. Põllumajandusmaad on 23,3% riigi pindalast.
2015 olid riigi peamised ekspordipartnerid Tai 18%, Prantsusmaa 12,1% ja Saksamaa 10,7% mahus. Peamised impordipartnerid olid Araabia Ühendemiraadid 18,4%, Singapur 13,8% ja Hiina 10,6% mahus.
Teed
pisi|Sinamalé sild Maldiivide kõvakattega teede kogupikkus on 88 kilomeetrit, millest 60 kilomeetrit asub Malés, 14 kilomeetrit Addu atollil ja 14 kilomeetrit Laamu atollil. Addu saarel asub väike kiirteelõik. 3 saart on ühendatud tammiga. 2018 avati Malé ja Hulhulé saari ühendav Sinamalé sild.
Eesti ja Maldiivide suhted
Eesti ja Maldiivid sõlmisid diplomaatilised suhted 22. märtsil 1994. Nüüdisajal on Maldiivid muutunud eestlaste seas populaarseks turismisihtkohaks.
Ajalugu
Singalite eepose "Mahavansa" järgi jõudis Maldiividele üks prints Vijaya laevastiku laevadest umbes 500 eKr. Kreeka ajaloolane Philostorgius mainis 350. aasta paiku Diva saarelt pärit Theophilust, kes saadeti himjariite missioneerima.
Saarte esimesed teadaolevad asukad olid India edelaosast pärit draviidi kalamehed, kes 3. sajandil eKr saartele asudes tõid kaasa budismi ja rajasid kuningriigi. Ajaloolane Hassan Ahmed Maniku loendas 1990. aastal arheoloogilisi budistlikke objekte kokku 59 väikesaarel, neist suurimad asuvad Haddhunmathi atollil. 11. sajandil vallutas osad atollid Chola keiser Raja Raja Chola I.
11. sajandil levis Maldiividele islam ja kohalik kuningas pöördus islamisse kas 1153 või 1193 (vastaval vaseplaadil on aastaarv halvasti väljaloetav) ning temast sai sultan. Järgnevate sajandite jooksul valitsesid saari 84 sultanit 6 eri dünastiast.
Esimeste eurooplastena saabusid saartele portugallased, kes rajasid 1558 Viadori atollile koloonia, kuid peatselt hävitasid kohalikud selle. 16. sajandil kuulusid Maldiivid Hollandi mõjusfääri, kuid saartele uusi kolooniaid ei rajatud.
"Nähtamatu laps" ja teisi jutte
""Nähtamatu laps" ja teisi jutte" (rootsi keeles Det osynliga barnet) on Tove Janssoni muumilugude seitsmes raamat, kirjutatud aastal 1962.
Berkemeyer
Berkemeyer ehk Berkemeier oli eriti 16. ja 17. sajandil Põhja-Euroopas levinud joogiklaasi tüüp, nupp-peekrite hulka kuuluv röömeri eelkäija.
Ajaloost
Varaseimad Berkemeier ' id esinevad leiumaterjalis alates 15. sajandi teisest poolest. Klaasitüüp püsis väikeste edasiarendustega tootmises ligi 150 aastat ning need olid eriti populaarsed Saksamaal ja Madalmaades.
Kirjeldus
Erinevalt varasemast klaaspeekrist Krautstrunk (kapsajuurikakujuline peeker) on berkemeyer ' il nupud ainult alumises, õõnsa jalana kujundatud osas. Erinevalt hilisemast röömerist pole klaasiosa kõhukas, vaid laieneb kõrgemal ühtlase koonuse kujuliselt – ainult röömerile ülemineku vormides võib klaasi kuju olla pisut kumerduv. Jala välisserv võib olla kujundatud sopilisena.
Enamasti tehti berkemeyer ' eid rohekast metsaklaasist, kuid säilinud on ka läbipaistmatust klaasist peekreid. Välistatud polnud muud materjalid – 17. sajandi algusest pärineb vähemalt üks hõbedast ja kullatud berkemeyer ' i kujuline peeker, mis tehti Rheinhesseni aadlikule Philipp von Partenheimile.
Eesti materjalis
Eesti materjalis dateeritud varasemad Berkemeyer ' id jäävad 16. sajandi esimesse poolde. Üks Küütri tänava jäätmekastist pärit tükk oli võimalik muu materjali alusel dateerida – sealse lampkasti leiuaines pärines valdavalt pärit 16. sajandi I poolest. See on tunnistuseks, et näiteks Tartus on neid koonusjaid ning nupulisi anumaid juba 16. sajandi alguses käibel olnud.
"Nähtamatu laps" ja teisi jutte
Raamat koosneb üheksast loost:
Maldiivid
Ajalugu
Maldiivid sattusid 1796 Briti impeeriumi mõjusfääri ja muudeti 1887 protektoraadiks, kuid kohalike sultanite tegemistesse ei sekkutud.
1953 kuulutas Muhammad Amin Didi Maldiividel välja vabariigi ja sultan aeti riigist välja, kuid 1954 sultanaat taastati. 1957 rajasid britid Gani saarele õhuväebaasi, mis tegutses 1976. aastani. 1959–1963 moodustasid Huvadu, Addu ja Fua Mulaku atollide elanikud Ühendatud Suvadive Vabariigi.
Maldiivid kuulutati iseseisvaks 26. juulil 1965, kui sultani esindaja Ibrahim Nasir Rannabandeyri Kilegefan ja Briti suursaadik Michael Walker allkirjastasid vastava kokkuleppe. Riigipeaks sai end kuningaks kuulutanud senine sultan Muhammad Fareed Didi. 15. novembril 1967 toimus parlamendis hääletus küsimuse üle, kas Maldiivid peaksid jääma konstitutsiooniliseks monarhiaks või saama vabariigiks. Selle küsimuse osas korraldati 15. märtsil 1968 rahvahääletus, kus enamus osalenutest soovis vabariigi kehtestamist. Maldiivid kuulutati vabariigiks 11. novembril 1968 ja riigi esimeseks presidendiks sai Ibrahim Nasir.
1970.-ndatel algas riigis poliitiline võimuvõitlus. 1975 arreteeriti ja saadeti asumisele peaminister Ahmed Zaki. 1978 põgenes president Nasir Singapuri ja uueks presidendiks sai Maumoon Abdul Gayoom. Kuigi Gayoomi ajal valitses riigis poliitiline stabiilsus, kujunes tema valitsemisaja lõpuks suur riigivõlg. 1980, 1983 ja 1988 üritasid Nasiri toetajad läbi viija riigipöördekatseid. 1988 riigipöördekatses sekkusid India üksused, et taastada Maldiividel kord. 26. detsembril 2004 tabas Maldiive 2004. aasta India ookeani maavärinast põhjustatud tsunami, mille tõttu hukkus riigis 82 inimest.
Gayoomi viimastel valitsemisaastatel hakkasid riigis uued poliitilised liikumised nõudma demokraatlikke reforme. 2008 peeti uue põhiseaduse alusel esimesed mitme kandidaadiga presidendivalimised ja riigi uueks presidendiks sai Mohamed Nasheed. Nasheed alustas mitmete reformidega. 23. detsembril 2011 islami kaitseks peetud meeleavaldusel osales 20 000 inimest. Kui siseministri korraldusel vahistas armee 16. jaanuaril 2012 kriminaalkohtu esimehe Abdulla Mohamedi, põhjustas see opositsiooni rahutusi. Nasheed astus 7. veebruaril 2012 presidendiametist tagasi, kuna politsei oli meeleavaldajate poole üle läinud. [http://www.err.ee/364214/maldiivide-president-astus-rahutuste-tottu-tagasi Heikki Aasaru. "Maldiivide president astus rahutuste tõttu tagasi." ERR, 7. veebruar 2012] 8. oktoobril 2012 Nasheed arreteeriti ja märtsis 2013 mõisteti 13 aastaks vangi.
Uus president Mohammed Waheed Hassan kuulutas 2013 välja presidendivalimised, mille esimeses voorus 7. septembril 2013 sai Nasheed 45,45% häältest, kuid valimistulemus tühistati. Kordusvalimistel sai riigi presidendiks endise riigipea Gayoomi poolvend Abdulla Yameen. Yameen on ajanud Hiina RV-ga sõbralikku poliitikat. Riigis pole sisekonfliktid aga vaibunud. 2015 arreteeriti asepresident Ahmed Adheeb ja 4. novembril 2015 kuulutas Yameen valitsusvastaste rahutuste tõttu riigis välja eriolukorra, mis kehtis 10. novembrini 2015.
Haridus
Maldiivide haridussüsteem jaguneb põhihariduseks, keskhariduseks ja kõrghariduseks.
Kooliharidust alustatakse 5-aastaselt. Põhikool kestab 5 aastat. Keskharidus jaguneb alam- ja ülemastmeks. Alamaste kestab 5 ja ülemaste 2 aastat.
Riigis on mitu ülikooli, neist vanim on 1973. aastal rajatud Maldiivide riiklik ülikool.
Kultuur
Hukuru mošee on riigi vanim säilinud mošee, mis valmis 1656. Riigi suurim kino on Schwack Cinema. Malés asuv rahvuslik jalgpallistaadion mahutab kuni 10 000 pealtvaatajat.
1952 avati rahvusmuuseum. Malés asub riiklik kunstigalerii.
Põhja Oblasti Kommuunide Liit
Põhja Oblasti Kommuunide Liit (vene keeles Союз коммун Северной области) oli aprillist 1918 kuni veebruarini 1919 Põhja- ja Loode-Venemaa piirkondi ühendav sotsialistliku riigikorraldustega piirkondlik omavalitsuste liit. Liidu keskmeks oli 10. märtsil 1918 moodustatud Petrogradi Töörahva Kommuun (Петроградская трудовая коммуна) ja haldusasutusteks Petrogradi Kommuunivalitsuse osakonnad.
Hiiglasliku kokkupõrke hüpotees
pisi|400 px|Kunstniku nägemus [[Maa ja Marsi-suuruse taevakeha kokkupõrkest, mille tulemusel võis tekkida Kuu]]
Hiiglasliku kokkupõrke hüpotees kirjeldab Kuu tekkimise ühte tõenäolist stsenaariumi. Hüpoteesi järgi on Maa kaaslane Kuu tekkinud 30–110 miljonit aastat pärast Päikesesüsteemi moodustumist, ligikaudu 4,5 miljardit aastat tagasi aset leidnud Maa ja Marsi-suuruse taevakeha hiiglasliku kokkupõrke tulemusel Maa ümber tiirlema jäänud materjalist. Oletatavat Maaga kokkupõrganud taevakeha on hakatud nimetama Theiaks. Titaan Theia oli vanakreeka mütoloogias kuujumalanna Selene ema.
Hiiglasliku kokkupõrke hüpotees on pooldatavaim hüpotees Kuu tekke seletamiseks. Hüpoteesi kasuks räägivad järgnevad asjaolud:
Põhja Oblasti Kommuunide Liit
Liidu halduskeskuseks oli Petrogradi linn ja haldusorganiks komissaride nõukogu, mis asetses Petrogradis Smolnõis.
Hiiglasliku kokkupõrke hüpotees
Lisaks neile räägib hiiglasliku kokkupõrke hüpoteesi kasuks ka kooskõlalisus levinuimate Päikesesüsteemi tekkimise teooriatega, mille kohaselt esines Päikesesüsteemi varases ajaloos hiiglaslikke kokkupõrkeid.
Kuigi hiiglasliku kokkupõrke hüpotees on pooldatavaim, pole siiski leitud sobivat simulatsiooni, mis algaks kokkupõrkega ja jätkuks kuni väljapaiskunud materjalist kaaslase moodustumiseni. Samas viitavad arvutiga modelleeritud kokkupõrked, et selline kokkupõrge ei saanud olla piisavalt segipaiskav, et sellega selgitada Maa ja Kuu kivimite suurt sarnasust.
Põhja Oblasti Kommuunide Liit
24.–26. aprillil 1918 toimunud Põhja Oblasti Kommuunide Liidu I Kongressil valiti Oblasti Kesktäitevkomitee, millesse kuulusid;
Maldiivid
Kultuur
Maldiivide sportlased on olümpiamängudel osalenud alates 1988. aasta suveolümpiamängudest Seoulis. Riigi sportlased pole saanud olümpiamängudelt medaleid.
Põhja Oblasti Kommuunide Liit
Reaalselt juhtisid nõukogu ja Kesktäitevkomitee tegevust VK(b)P KK Petrogradi büroo ja VK(b)P Põhja oblasti komitee.
Petrogradi Töörahva Kommuuni Siseasjade komissariaat (Комиссариат внутренних дел (КВД) Петроградской трудовой коммуны) loodi 25. märtsil 1918, 22. maist Põhja Oblasti Kommuunide Liidu Kesktäitevkomitee otsusega reorganiseeriti see Põhja Oblasti Kommuunide Liidu Siseasjade komissariaadiks (КВД СКСО). Siseasjade komissariaati kuulusid järgmised osakonnad: Likvideeriti Vene NFSV Siseasjade Rahvakomissariaadi Kolleegiumi otsusega 1. mail 1919 ning Põhja Oblasti Kommuunide Liidu Siseasjade komissariaat liideti Petrogradi Nõukogu Valitsuse vastava osakonnaga.
Kelmid ja pühakud
"Kelmid ja pühakud" (originaalpealkiri "The Persuaders!") on aastatel 1971–1972 Suurbritannias valminud teleseriaal. Koosneb 24 osast. Peaosi mängivad Roger Moore ja Tony Curtis. Roger Moore kehastab rikast inglise aristokraati lord Brett Sinclairi, Tony Curtis Ameerika päritolu miljonäri Danny Wilde'i.
1992. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
1992. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 37. Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus 9. mail 1992 Malmös Rootsis. Selle võitis Iirimaa.
Trahhüandesiit
Trahhüandesiit on vulkaaniline kivim.
Trahhüandesiit on omadustelt ja koostiselt trahhübasaldi, trahhüüdi ja andesiidi vahepealne kivim. Ajaloolisel ajal toimunud vulkaanipursetest on olnud suurel määral trahhüandesiitse koostisega purskematerjaliga Tambora purse aastal 1815.
Põhilised mineraalid on päevakivi ja naatriumirikas plagioklass, samuti sisaldab see aluselisi mineraale: amfibooli, biotiiti, ägiriini või pürokseeni. Aktsessoorsete mineraalide seas on apatiit ja nefeliin. Tänu suurele magneesiumi ja raua sisaldusele on trahhüandesiidile omane paramagnetism.
thumb|500 px|left|Trahhüandesiit TAS-diagrammil
Sabbioneta
Sabbioneta on linn Itaalias Lombardia maakonnas Mantova provintsis.
Sabbioneta linn on ühe õnnestunud renessanssarhitektuuri eksperimendi tulemus. Selle laskis ehitada Vespasiano Gonzaga ideaalse linna näitena.
Irazú
Irazú on tegevvulkaan Kesk-Ameerikas Costa Ricas.
Vulkaani kõrgus on 3432 meetrit, tegutses viimati 1994. aastal.
Põru (Rõuge)
Põru on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Võlukübar (Jansson)
"Võlukübar" (rootsi keeles "Trollkarlens hatt") on Tove Janssoni muumilugude kolmas raamat, kirjutatud aastal 1948.
Raamat tõlgiti 1950. aastal muumilugudest esimesena inglise keelde ja avaldati Ameerika Ühendriikides pealkirjaga "The Happy Moomins".
Eesti keeles ilmus "Võlukübar" 1975. aastal kogumikus "Muumitroll" Vladimir Beekmani tõlkes.
Raamatul põhinevad joonissarja "Muumioru lood" esimesed kaheksa osa.
Joosep Saat
Joosep Saat (30. juuli 1900 Hellamaa vald, Muhu – 16. jaanuar 1977 Tallinn) oli eesti ajaloolane, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1951), karikaturist, ajakirjanik ja poliitik.
Joosep Saat oli Eestimaa Kommunistliku Partei liige 1921. aastast, EK(b)P ja EKP KK liige aastatel 1941–1961 ja Eesti NSV Ülemnõukogu saadik aastatel 1951–1963.
Pärlijõe
Pärlijõe on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Joosep Saat
Elulugu
Joosep Saat sündis Muhumaal Kapi (praegu Tupenurme) külas ehitustöölise peres. Aastail 1909–1916 õppis ta Haapsalu kõrgemas algkoolis. Kooli lõpetamise järel soovis ta jätkata õpinguid Tallinna Kunsttööstuskoolis, kuid pere rahaline seis ei võimaldanud seda. Saat töötas aasta (1916) kodusaarel Nõmmküla vallakoolis õpetajana. Lõpetanud 1917. aastal telegrafistide kursused Kuressaares, asus ta samas tööle telegrafistina, kuid siirdus peagi Tapale.
Tapal töötas Joosep Saat 1921. aastani telegrafistina, 1921.–1922. aastal Tapa raudteejaama telegraafimontöörina. Telegrafisti ja raudteeametnikuna lülitus ta ametiühingutegevusse ja töölisliikumisse, temast sai töölisajalehtede kohalik kirjasaatja. 1921. aastal võeti Saat illegaalse Eestimaa Kommunistliku Partei liikmeks ja valiti EKP Järvamaa Komitee koosseisu.
Stronie Śląskie
Stronie Śląskie (saksa Seitenberg) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Kłodzko maakonnas, Stronie Śląskie valla halduskeskus. Stronie Śląskie asub Tšehhi piirist umbes viie ja poole kilomeetri kaugusel.
Stronie Śląskie sai linnaõigused 1967. aastal.
Joosep Saat
Elulugu
1922. aasta kevadel suunati Saat Tallinna legaalsete töölisajalehtede toimetusse (Tallinna Tööline, Töörahva Hääl, Töö Lipp jt). Suurem osa neist lehtedest ilmus vaid mõne korra, siis väljaanne suleti ning jätkamist tuli üritada uue nimetuse all.
Uuesti sattus Saat Haapsallu novembris 1923, kui töölislehtede trükkimine Tallinnas oli võimatuks muudetud. Tööliste Lipu ja Tööliste Sõna väljaandmist alustati seepeale Haapsalus Tamverki trükikojas. Tööliste Sõnal konfiskeeriti juba esimene number, leht suleti kohe. Tööliste Lipul läks veidi paremini – see sai ilmuda seitse numbrit, viimane number arestiti ja leht suleti 19. jaanuaril 1924.
Saat vabanes amnestia alusel 1938. aastal. Vabanemise järel oli ta ehitustöödel ning läks lõpuks tööle Tallinna Tarbijate Ühisusse, kus oli revident-arveametnik, kes käis mööda ETK poode, kontrollides nende raamatupidamist.
1940.–1941. aastal jätkas Joosep Saat poliitilist ajakirjandustegevust, olles Rahva Hääle ja Kommunisti esimesi toimetajaid. J. Saat valiti 1941. aastal EKP Keskkomitee liikmeks, kuhu ta kuulus kuni 1962. aastani.
Evakueerunud 1941. aastal Nõukogude Liidu tagalasse, töötas Saat algul põllumajanduses. 1942.–1943. aastal oli ta EKP KK propagandaosakonna juhataja asetäitja ning 1943.–1944. aastal Rahva Hääle toimetaja Moskvas ja Leningradis, avaldades propagandistlikke ja lähiajalugu käsitlevaid artikleid.
Saat oli ka Rahva Hääle lisana 1943. aastal ilmuma hakanud esimese nõukogudeaegse satiiriajakirja Pikker toimetaja.
Aastatel 1944–1947 oli Joosep Saat kirjastuse Poliitiline Kirjandus peatoimetaja Tallinnas.
1947. aastal lõpetas Saat ÜK(b)P Keskkomitee Kõrgema Parteikooli. Samast aastast töötas ta EKP KK Partei Ajaloo Instituudi direktori asetäitjana. 1948. aastal lõpetas ta eksternina Tallinna 1. Keskkooli.
Pärast ajalookandidaadi kraadi kaitsmist 1949. aastal Moskvas NLKP KK Ühiskonnateaduste Akadeemias (väitekiri "КП(б) Эстонии в период подготовки и проведения Великой Октябрьской Социалистической революции") sai Saat EKP KK Partei Ajaloo Instituudi direktoriks, kellena töötas aastail 1949–1956.
1951. aastal valiti Joosep Saat Eesti NSV Teaduste Akadeemia akadeemikuks. Tema edasine tegevus seisnes EKP ajaloo alaste artiklite kirjutamises ja kapitaalsemate ülevaadete koostamises-toimetamises. Aastatel 1951–1968 oli ta Eesti NSV TA Presiidiumi liige ja 1956– 1968 Eesti NSV TA Ühiskonnateaduste Osakonna akadeemik-sekretär, 1968–1977 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi vanemteadur. Ta oli 1958. aastast elu lõpuni ka Eesti NSV Teaduste Akadeemia Kodu-uurimise Komisjoni liige.
Joosep Saat oli EK(b)P ja EKP KK liige 8. veebruarist 1941 kuni 29. septembrini 1961. Aastatel 1951–1963 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu saadik, 1955–1959 ka Eesti NSV Ülemnõukogu 4. koosseisu juhataja.
Teadustöö
Joosep Saat uuris peamiselt revolutsioonilise liikumise ajalugu Eestis aastatel 1905–1940 ja Eestimaa Kommunistliku Partei tegevust. Ta oli mitme artiklite ja dokumentide kogumiku, samuti "Eesti NSV ajaloo" 2. köite (Tallinn, 1963) peatoimetaja.
Saat avaldas ligi 500 teadustrükist ja aimeartiklit, samuti memuaarkirjandust.
Karikaturist
Saadi karikatuurid ilmusid haruldases väljaandes, mida ei ole üheski raamatukogus – käsikirjalises poliitvangide häälekandjas Wangimaja Kiir, mis kõigile raskustele vaatamata ilmus Keskvanglas võrdlemisi perioodiliselt aastatel 1927–1933.
Säilinud karikatuuride temaatika oli enamjaolt kitsalt kohaliku tähendusega ning ka tehniline teostus jäi küllaltki algeliseks, kuid see üritus väärib episoodina kohta Eesti karikatuuriloos.
Isiklikku
Joosep Saadi lapsed on Maksim Saat, Luule Saat ja Mari Meel.
Pahad tüdrukud
"Pahad tüdrukud" on aastatel 1999–2006 valminud Suurbritannia draamasari, mida näitas telekanal ITV
Eestis on sarja "Pahad tüdrukud" näidanud Kanal 2 ja Kanal 11.
"Pahad tüdrukud" räägib Suurbritannias asuvast fiktiivsest naistevanglast, ja selle vangide ja vanglaametnike elust ning inimsuhetest.
Püssä
Püssä on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Inimene
Inimene ehk tarkinimene ehk nüüdisinimene (Homo sapiens 'tark inimene') on bioloogilise süstemaatika järgi loomaliik inimese perekonnast inimlaste sugukonnast esikloomaliste seltsist, kuuludes seega kõrgemate imetajate hulka.
Inimesi on väliste tunnuste alusel jaotatud rassideks. Hilisem teadus on selle aga ümber lükanud ja leidnud, et sisuliselt oli tegu sotsiaalselt konstrueeritud jaotusega.
Inimeste üldisi omadusi ja inimeste kooselu erilisi vorme uuritakse antropoloogias, etnoloogias ja sotsioloogias. Inimese evolutsiooni, antropogeneesi ja sotsiokultuurilise evolutsiooni käigus on kujunenud tunnused, mille tõttu inimene sai muutuda sotsialiseerumisest ja kultuurist väga sõltuvaks olendiks. Nende seas on pikk lapsepõlv, keele omandamise ja ühise töö võime ning eriti keeruliste sidemete (vt kiindumusteooria) moodustamine. Teadvuse tõttu avaneb inimestele olemasolu ajaline mõõde ning reflekteeritud suhe iseendaga. Sellest tulenevad näiteks isikliku vabaduse küsimus, küsimus inimese asendist looduses, ühiselu moraalsetest põhimõtetest ja elu mõttest. Paljudes kultuurides on tekkinud inimkäsitus, mis inimest loodusest eraldab ja loodusele vastandab. Eriseisundit loomariigis (looduse kroon) põhjendati näiteks loomislugudega, mis omistavad inimesele eraldi päritolu, või inimeste määratlemisega mõistusolenditena. Kujutlus sellisest eriseisundist kajastub ka näiteks inimväärikuse ja inimõiguste mõistes.
Nomenklatuur
Liiginimetuse Homo sapiens 'tark inimene' võttis kasutusele 1758. aastal  Carl von Linné oma teose "Systema Naturae" 10. trükis.
1930ndatest 1990ndateni nimetati nüüdisinimest Homo sapiens sapiens ja neandertallast Homo sapiens neanderthalensis. Praegu peetakse neandertallase vaatlemist Homo sapiens'i alamliigiks vananenuks, sest paleoantropoloogias on tasapisi hakatud pidama neandertallast inimesest morfoloogiliselt selgelt eristatavaks; seetõttu on erialakirjanduses kasutusele tulnud nimetused Homo sapiens ja Homo neanderthalensis.
Keha tunnused
pisi|Inimese keha: naine ja mees eest- ja tagantvaates. (Need modellid on oma keha mõningal määral muutnud, sealhulgas on [[kehakarvad osaliselt kõrvaldatud (häbemekarvad, kubemekarvad, habe), juuksed lühemaks lõigatud, naisel on varbaküüntel küünelakk ja sõrmes sõrmus.)]]
Inimkehaga tegelevad muu hulgas anatoomia (inimese anatoomia), inimese bioloogia ehk humaanbioloogia ja meditsiin).
Inimese luude arv on täiskasvanutel (individuaalsete erinevustega) 206 kuni 214. Imiku luustikus on üle 300 luu, millest mõned kasvavad aja jooksul omavahel kokku.
Inimese kehapikkus on osalt pärilik, osalt sõltuv toitumisest ja muudest keskkonnateguritest. Mehed on keskmiselt pikemad kui naised. Keskmine pikkus Kesk-Euroopas kasvanud 167,6 cm-lt (mehed) / 155,7 cm-lt (naised) 19. sajandil 178,9 cm-ni (mehed) / 165,9 cm-ni (naised) 2021. aastal Saksamaal. .
Inimese soovitava või loomuliku kehakaalu kohta pole meditsiinilist konsensust, pealegi sõltub kaal ka pikkusest. WHO on siiski määratlenud kehamassiindeksi normivahemiku, nimelt 18,50 kuni 24,99.
Järgnevas on ära toodud inimese tähtsamad tunnused, eriti võrreldes teiste inimlaste ja muude esikloomalistega.
Püstine kõnd
pisi|Püstise kõnni [[evolutsioon (Rudolph Zallingeri illustratsiooni "March of Progress" eeskujul).]]
Inimesel on püstine kõnd (bipedalism), mis ei ole loomariigis iseenesest midagi ebaharilikku, kuigi imetajatel on see haruldane. Püstine kõnd võimaldab inimesel kahel jalal seismist (ortostaas), kõndimist ja jooksmist. Nii et tal on vähemalt kaks kahel jalal kulgemise viisi. Imikuna on inimesel veel suur repertuaar kulgemisviise (roomamine). Ta saab kasutusele võtta veel uusi kulgemisviise (näiteks hüppejooks).
Inimestel ei ole haardejalga, nagu enamikul teistel esikloomalistel, vaid lühenenud varvastega ning teiste varvastega rööbiti asetseva suure varbaga jalg. See-eest ei kasuta inimene kätt kulgemiseks. Ahvile ebatüüpiliselt on inimesel käed lühemad kui jalad. Nagu kõigil inimahvlastel, puudub inimesel saba. Püstisest kõnnist tulenevalt on inimesel kahekordse S-i kujuline lülisammas ja suur istmik; see võimaldabki püstist kehahoidu ja kulgemist.
Püstine kõnd tuleb igal inimesel ära õppida. Selleks kulub pärast sündi umbes aasta kuni poolteist aastat.
Peaaju
pisi|Inimese peaaju pöörlev animatsioonmudel (ilma [[suuraju parema poolkerata; otsmikusagarad on märgitud punasega)]]
Inimese peaaju on samasuguse ehitusega nagu teistel esikloomalistel, ainult et võrreldes kehapikkusega suurem. Täiskasvanud inimese peaajus on umbes 86 miljardit neuronit, suuraju koores umbes 16 miljardit. Võrdluseks, reesusmakaagi peaajus on umbes 6,4 miljardit neuronit ja aafrika elevandi peaajus umbes 257 miljardit, sellest 5,6 miljardit suuraju koores. Ent tavagrindal on ainuüksi neokorteksis umbes 37 miljardit neuronit, poole rohkem kui inimesel.
Suuraju koor on inimese peaajus eriti suur, eriti otsmikusagarad, millele omistatakse sellised täidesaatvad funktsioonid, nagu impulsside kontroll, emotsioonide regulatsioon, tähelepanu juhtimine, toimingute eesmärgipärane algatamine ja järjestamine, motoorika juhtimine, toimingute tulemuste jälgimine ja enesekorrigeerimine. Suuraju koore piirkond, mille pädevuses on nägemine, ja tsoonid, millel on tähtsus keele jaoks, on samuti inimesel märgatavalt suuremad.
Fossiilileiud näitavad, et inimestel kujunes püstine kõnd kahel jalal (bipedalism) palju varem kui peaaju tunduv suurenemine. Peaaju suurenemine toimus samal ajal mälumislihaste vähenemisega.
Inimese nägu on lamedam kui inimahvi kolju, millele on omane prognaatia. See-eest on inimesel ülalõug ja alalõug väiksemad, mistõttu lõug ulatub ette. Peaaju mahu suure kasvu tõttu tekkis kõrge laup ja inimese iseloomulik koljukuju.
Nahk ja karvad
Inimesel on eriti suur võime higistamise teel soojusest vabaneda. Ühelgi esikloomalisel ei ole nii tihedalt higinäärmeid. Keha jahutamist higistamise teel toetab see iseärasus, et erinevalt enamikust imetajatest inimestel puudub (tihe) karvastik. Kehakarvad on tal vähearenenud, aga juuste pikkusel ei ole looduslikku piiri. Osa säilinud kehakarvadest ilmub alles puberteedis: häbemekarvad, kubemekarvad, kaenlakarvad, rinnakarvad ja habe.
Karvastiku puudumise tagajärjel jahtub inimene väiksema soojusisolatsiooni tõttu külma korral kiiresti. Ent ta on õppinud seda korvama tule, hoonete ja rõivaste abil. See võimaldab tal ka külmemates piirkondades ellu jääda. Karvastiku puudumisel on veel see puudus, et on suurem oht, et nahka kahjustab ultraviolettkiirgus, sest karvastik on tähtis päikesekaitse. Erinevat nahavärvi eri piirkondadest pärit inimestel peetakse kohastumiseks eri laiuskraadidel erineva intensiivsusega Päikeselt tuleva ultraviolettkiirgusega.
Toitumine ja hammastik
Tänapäevaste teadmiste järgi ei ole nüüdisinimene "loomu poolest" ei puhas karnivoor ega puhas herbivoor, vaid omnivoor; ent vaieldav on see, kui suure osa toidust eri aegadel ja eri piirkondades moodustas liha ja taimetoit. Omnivoorne eluviis kergendas nüüdisinimesel kasutada elamiseks peaaegu mis tahes Maa ökosüsteemi.
Inimesel on omnivoori hammastik paraboolikujuliste hambaridadega. Nagu enamikul imetajatel, toimub tal hammaste vahetumine. Piimahambaid on 20, jäävhambaid 32 (sealhulgas tarkusehambad). Hambavalem on, nagu kõigil Vana maailma ahvidel (Catarrhini), I2-C1-P2-M3. Inimesel on siiski väikesed lõike- ja silmahambad.
Seksuaalsus
Suguküpsus algab inimestel (menarhe või spermarhega) tunduvalt hiljem kui teistel (ka pikaealistel) esikloomalistel.
Inimese seksuaalsuse üks eripära on peidetud ovulatsioon. Emastel imetajatel annavad viljastumise võimalikkusest märku kehalised või käitumuslikud signaalid, aga inimestel neid pole. Sellepärast on inimese suguühe vähem paljunemisega seotud. Inimese seksuaalkäitumisel on peale geenide rekombinatsiooni palju sotsiaalseid funktsioone; on mitu seksuaalset orientatsiooni.
Veel üks eripära on menopaus naisel. Paljudel loomaliikidel on isased ja emased reeglina surmani viljakas. Ainult vähestel loomaliikidel on emase viljakus ajaliselt piiratud.
Rasedus ja sünnitus
pisi|Vastsündinud inimene
Rasedus, nagu inimese tiinust nimetatakse, kestab viljastumisest kuni sünnituseni keskmiselt 266 päeva.
Inimese peaaju suure mahu ning püstise kõnni nõudmiste tõttu on sünnitus eriti problemaatiline: inimese sünnitus võib olla palju valulikum kui teistel loomadel, ka võrreldes teiste esikloomalistega, ja võib ka kergemini komplikatsioone tekitada. Selleks et neid vähendada ja osata neid ravida, on välja töötatud sünnitusabi meetodid.
Vastsündinud tulevad ilmale eriti ebaküpses ja abitus seisundis. Imikutel on esimestel elukuudel ainult vastsündinu refleksid. Nad ei saa iseseisvalt kulgeda ja on seetõttu suuresti passiivsed sülelapsed.
Keskmine eluiga
Inimene on üks pikema elueaga loomi ja kõike pikemaealisem esikloomaline.
Inimese keskmist eluiga mõjutavad oluliselt geneetilised soodumused, arstiabi kvaliteet, stress, toitumine ja liikumine. Naiste keskmine eluiga on keskmiselt mitu korda pikem. Keskmine eluiga on paljudes maades viimastel aastakümnetel pidevalt pikenenud. Heades tingimustes võivad inimesed elada sajaaastaseks ja rohkemgi.
Taksonoomia
pisi|[[Inimlased|Inimlaste sugupuu]] pisi|Arhalliste inimeste ([[perekond (bioloogia)|perekond sugupuu inimene) kuni nüüdisinimeseni. Arvud vasakul: vanus miljonites aastates]]
Kuni 1980ndate lõpuni koondati orangutanid, gorillad ja šimpansid inimahvlaste (Pongidae) sugukonda ning vastandati inimlaste (Hominidae) sugukonnale. Geneetilised võrdlused näitasid, et šimpansid ja gorillad on inimesega lähemas suguluses kui orangutanitega; sest ajast arvatakse inimesed, šimpansid ja gorillad koos oma fossiilsete eelkäijatega alamsugukonda Homininae ja see orangutanide taksoni Ponginae kõrvale.
Teistest tänapäevastest inimlastest saab inimest eristada genotüübi, fenotüübi, ontogeneesi ja käitumise järgi. Suuri erinevusi on ka teatud eluperioodide kestuses: imiku areng on aeglasem kui teistel inimlastel, mistõttu inimesel on ka tunduvalt pikem lapsepõlv ja noorpõlv ning suhteliselt hilisem suguküpsus. Vanemad näevad laste pärast palju vaeva. Ka sünnituste vaheline vahe on väiksem ja keskmine eluiga on pikem.
18. sajandist 20. sajandi lõpuni jagati liik Homo sapiens rassideks  (rassiteooria). Alates 1970ndatest näitasid populatsioonigeneetilised uurimused, et selline jaotus on küsitav, ja tänapäeval ei peeta seda enam õigeks.
Geneetika
Inimese genoom on salvestatud rakutuumas DNAs 46 kromosoomis, sealhulgas kahes sugukromosoomis ning mitokondrites mitokondriaalses DNAs. Inimese genoom sekveneeriti aastatel 1998–2005 täielikult. Kokku on genoomis 20 000 kuni 25 000 geeni ja 3,2 miljardit aluspaari.
Geneetiline analüüs on ka näidanud, et inimese geneetiline muutlikkus on võrreldes teiste inimlastega väike. Seda seletatakse väga väikese maailma rahvaarvuga mingitel aegadel, mil inimene oli väljasuremise äärel (vrd Mitokondriaalne Eeva, Y-kromosoomi Aadam).
Uurimused on näidanud, et anatoomiliselt tänapäevase inimese arhailised sugulased on jätnud nüüdisinimese eri populatsioonidesse vähesel määral (1–2 %) jälgi. Seda näidati kõigepealt neandertallase kohta Euroopas ja Lääne-Aasias, pisut hiljem denislase kohta Kagu-Aasias ja lõpuks postuleeriti arhailiste inimeste geenivool nüüdisinimesele ka Aafrika puhul.
1920. aastatel tegi Ilja Ivanov edutuid katseid šimpansi ja inimest ristata.
Diagnoosi puudumine
pisi|Inimese kirjeldus [[Carl von Linné teose "Systema Naturæ" esimeses trükis]]
Kui Carl von Linné arvas 1735. aastal teoses "Systema Naturæ" inimese loomariiki ja seal perekonda Homo, loobus ta diagnoosist – perekonna täpsest kirjeldusest kehaliste tunnuste kaudu. Selleasemel kirjutas ta: Nosce te ipsum ('tunne iseennast'), eeldades, et iga inimene teab väga hästi, mis on inimene. Perekonna Homo jaotas ta neljaks variandiks: Europæus, Americanus, Asiaticus ja Africanus ning omistas neile värvustunnused albescens, rubescens, fuscus ja nigrans (valge, punane, pruun, must). Aastal 1758, "Systema Naturæ" 10. trükis, kasutas Linné inimese kohta küll esimest korda nimetust Homo sapiens ning tõi peale selle ära variantide (europaeus, afer, asiaticus, americanus) mitmesugused väidetavad iseloomu- ja kehalised tunnused, kuid loobus endiselt liigi diagnostiliste tunnuste nimetamisest.
Aastal 1775 nimetas Johann Friedrich Blumenbach oma väitekirjas "De generis humani varietate nativa" ("Inimsoo looduslikust mitmekesisusest") variante, mis Linné oli ära toonud, inimese neljaks teisendiks ja kirjeldas mõnesid nende ühistunnuseid. Neid ühisjooni seletas ta – üle 80 aasta enne Darwini '"Liikide tekkimist" – sellega, et nad pärinevad ühisest "perekonnast". Ent osutus, et nende tunnuste abil ei saa otsustada, kas fossiilid tuleb arvata liiki Homo sapiens.
Sammu edasi astus botaanik William Thomas Stearn ja kuulutas 1959. aastal Carl von Linné enda (Linnaeus himself) liigi Homo sapiens lektotüübiks See omistus on praegu kehtivate reeglite järgi korrektne. Carl von Linné jäänused (tema Uppsala toomkirikusse maetud luustik) on seetõttu anatoomiliselt tänapäevase inimese nomenklatuurne tüüp
Siiski puudub endiselt liigi Homo sapiens üldtunnustatud diagnoos: "Meie liik Homo sapiens ei ole kunagi olnud niisuguse formaalse morfoloogilise definitsiooni objekt, mis aitaks meil fossilileidudes mingil praktilisel viisil oma liigikaaslasi ära tunda." Selgete morfoloogiliste tunnuste puudumise tõttu arvatakse fossiilid liiki Homo sapiens sageli eeskätt nende dateeritud vanuse põhjal, mis on vaid paleontoloogiline abikriteerium.
Liigi arengulugu ja levik
pisi|Anatoomiliselt tänapäevase inimese (punane) levik Maal ja eelnev asustamine [[Homo erectus'e (kollane) ja neandertallase (ookrivärvi) poolt; arvud näitavad vanust aastates]]
Inimese areng käis arvatavasti liikide kaudu, mis olid vähemalt sarnased järgmiste liikidega: Ardipithecus ramidus, Australopithecus afarensis, Homo rudolfensis / Homo habilis ja Homo ergaster / Homo erectus.
315 000 aasta vanuseid koljuluid Marokost peetakse praegu vanimateks vaieldamatult anatoomiliselt tänapäevase inimese fossiilideks. Pikka aega elas liik Homo sapiens Aafrikas rööbiti eeskätt Euroopat ja Ees-Aasiat asustanud neandertallastega, kes olid eriti kohastunud eluks parasvöötmes kuni Arktikas.
Arvukad leiud toetavad Aafrikast-välja-hüpoteesi, mille järgi inimene levis Aafrikast väljapoole Weichseli jäätumise ajal. Leviku kiirus oli keskmiselt 400 m aastas. Atlandi ookeani rannikule Pürenee poolsaarel jõudis inimene kõige varem 41 000 aastat tagasi.
Alternatiivne, varem levinum multiregionaalne hüpotees oletab, et Homo sapiens arenes mitmes piirkonnas üksteisest sõltumatult Homo erectus'est. Uuema aja molekulaargeneetiliste uurimuste järgi on see tees siiski vähetõenäoline.
Inimkonna arengulooga algusest kuni tänapäeva inimeseni tegelevad eriti paleoantropoloogia, arheoloogia ja geneetika. Bioloogilise evolutsiooni kõrval oli oluline ka inimese kultuuriline areng, mis avaldub muu hulgas tööriistade ja suulise kõne kasutamises. Tänapäevase inimese varajaste esivanemate kultuurilise arengu tase oli sadu tuhandeid aastaid peaaegu muutumatu. Alles umbes 40 000 aastat tagasi hakkasid kultuurilised innovatsioonid kiirenema ning alates maaviljeluse ja loomakasvatuse tekkest mõjutab inimene mastaapselt oma ümbrust.
Inimene kui sotsiaalne ja kultuurivõimeline olend
Inimese kui kultuurilise ja ühiskondliku olendi uurimisega tegelevad muu hulgas antropoloogia oma mitmesuguste alldistsipliinidega (sealhulgas sotsiaalantropoloogia, kultuuriantropoloogia, filosoofiline antropoloogia, meditsiiniline antropoloogia, teoloogiline antropoloogia, paleoantropoloogia), sotsiaalteadused, filosoofia, psühholoogia, etnoloogia ja võrdlev psühholoogia.
Inimene kui sotsiaalne olend
Aristotelese järgi on inimene zōon politikon. Vastsündinud inimene sõltub ellujäämiseks ja arenguks eriti suures ulatuses ja eriti kaua hooldusest teiste inimeste poolt. Ainult koos inimestega on tal võimalik saada ja töödelda õppimisstiimuleid, mis võimaldavad ühiskonnaelus osaleda. Keele omandamisega käib kaasas sissekasvamine teatud kultuuri, mis pärineb vastava ühiskonna traditsioonidest. Et teadlikkust niisugustest ühiskonnaspetsiifilistest traditsioonidest saab põlvest põlvest suuliselt ja kirjalikult edasi anda, tekivad ajalugu ja ajalooteadvus. Kohanedes loodusliku ja sotsiaalse keskkonnaga ja sellega vastanduses kujuneb indiviid ja omandab koha ühiskonnas.
Sotsiaalsus kui evolutsiooniliste tunnuste tagajärg
Antropogeneesi aluseks olevas evolutsioonis on eriti olulised kehalised tunnused: püstise kõnnaku esijäsemeid kulgemiseks enam ei kasutada ja need võivad omandada mitmesuguseid funktsioone.
Inimese psühholoogilised käsitlused
Sigmund Freud (1856–1939) kirjeldas inimest kolme strukturaalse elemendi kaudu: id (saksa es ehk miski), ego (sks Ich – mina) ja superego (sks über-Ich – ülimina).
Carl Gustav Jung (1875–1961), šveitsi psühholoog, uuris inimpsüühikat ning sõnastas inimese mõistmise seisukohalt järgmised olulised mõisted:
Alfred Adler (1870–1937), austria psühholoog uuris inimese arengut ning leidis, et inimese areng on tugevalt mõjutatud tema lapsepõlve keskkonnast ja kogemustest, mille ületamise soov kujundab tema eesmärgid. Teadvustamata jäänud alaväärsuskompleksi ületamise vajadus suunab inimese käitumist läbi kogu elu, nii tema tööelu valikutes, sõprussuhetes kui ka armastuses.
Erik Erikson (1902–1994), taani-ameerika psühholoog leidis, et ühiskond suunab ja kujundab nii perekonna, kooli kui ka töökoha kaudu inimese arengut, tasustades teda arengu eest heldemini kui arengupeetusel. Oma epigeneetilise kontseptsioonis märkis ta, et iga eluetapp saabub enam-vähem kindlal eluaastal, kestab kindla aja ning läheb üle järgmisse etappi, kusjuures konfliktid, kohanemisraskused ja kriisid ühelt etapilt teise siirdudes on väljakutseks kasvada, areneda, küpseda. Ta eristas oma töös kaheksat elujärku:
Abraham Maslow (1908–1970) ameerika psühholoog uuris inimese arengust tulenevaid vajadusi ja nende hierarhilist sõltuvust, tuues välja järgmised märksõnad (sõltuvus kasvab alt üles):
Inimene filosoofilises käsitluses
Jean-Paul Sartre (1905–1980), prantsuse filosoof ja eksistentsialistliku filosoofia looja, uuris samuti inimese arengut ning leidis, et inimeseks olek eeldab palju enamat kui esmavajaduste rahuldamine. Ta väitis, et inimesed kes piirduvad oma esmaste bioloogiliste ja sotsiaalsete vajaduste rahuldamisega, loobuvad isiksuslikust arengust. Sellega kahjustavad nad oma sootsiumi, sest nendes peituv loovuse potentsiaal jääb kasutamata. Sartre leidis, et
Õunapuu
Aed-õunapuu (Malus domestica) on suhteliselt madal, 5–12 meetri kõrgune viljapuuliik, mille vili on õun. Carl von Linné määras õunapuu perekonda Pyrus koos pirnipuu ja hariliku küdooniaga. Philip Miller eraldas kõik kolm omaette perekonda. See jaotus sai kiiresti üldtunnustatuks ja on selline tänapäevani.
Inimene
Inimene filosoofilises käsitluses
Jörg Noller on Online Encyclopedia Philosophy of Nature välja toonud veel järgmised inimese määratlused:
Inimene islamistlikus käsitlus
Islami käsitust mööda on inimene makrokosmose analoog, temas endas on olemas kogu olemishierarhia neljast elemendist tähtedeta taevavõlvini. Inimesel on põhimõtteline vabadus areneda, tõusta maisusest kõrgemale. Inimene on loomult rumal, rumaluse juur on aga tema ise (nasf), kui madalam nasf on ületatud, jääb ainult jumal (haqq). Kuna inimeses valitseb sundiv ise, on ta enesekeskne ja valmis hälbima illusioonidesse. Mõistuslik ise, mis võib lasta end küll ähmastada madalamate hingejõudude poolt, kuid ta võib tajuda ka vaimu mõjutusi.
Õunapuu
Ajalugu ja põlvnemine
Aed-õunapuu arengus on teatud osa olnud ka mets-õunapuul (Malus sylvestris) ja kitaikal e ploomilehisel õunapuul (Malus x prunifolia).
Inimene
Inimene islamistlikus käsitlus
René Guénoni (1886–1951), prantsuse usundiuurija arvates on islamis inimene palju enam ja ka palju vähem, kui läänes arvatakse: ta on palju rohkem tänu oma võimele määramatult avarduda väljapoole kehalist vormi aga ta on ka palju vähem, sest ta ei moodusta mingit terviklikku ja enesega piirduvat olendit; ta on üksnes tõelise olemise väline manifestatsioon ning selle põgus nähtumus, mis ei puuduta kuidagi tema igimuutumatut olemust.
Õunapuu
Ajalugu ja põlvnemine
Eestis on aed-õunapuu levinuim ja kõige külmakindlam viljapuu. On teada, et õunapuid kasvatati Eestis kloostrite juures juba keskajal. Sealt hakkasid õunapuusordid levima ka mõisa- ja taluaedadesse ning 17. sajandist on teada juba umbes 60 sorti. Saja aasta vanustest sortidest kasvatatakse Eestimaa aedades tänapäevani 'Valget Klaarõuna', 'Martsipani', 'Suisleppa', 'Liivi Kuldrenetti', 'Pärnu Tuviõuna', 'Sügisjoonikut' ja 'Antonovkat'. Tänapäeval on maailmas teada üle 30 000 õunasordi, kuid paljud neist on ohustatud, sest suures mahus kasvatatakse väheseid majanduslikult kõige tulusamaid õunasorte.
Inimene
Vaata ka
pisi|Inimese kolju
Õunapuu
Levik
Metsikult kasvavaid õunapuuliike tuntakse umbes 33. Need kasvavad kõik eranditult põhjapoolkeral, Euraasia ja Põhja-Ameerika parasvöötmes. Kultuurtaim aed-õunapuu on seevastu levinud kogu parasvöötmes ja ka lähistroopikas.
Õitsemine ja viljumine
thumb Aed-õunapuu õitseb Eestis mais või juuni alguses. Õied on valged või roosakad. Õunapuu õisikuks on sarikõisik. Õunapuu õiel on õievars, viis tupplehte, viis kroonlehte, hulgaliselt tolmukaid ja üks viie suudmega emakas. Emaka alumine osa on sigimik (vilja alge), mida ümbritseb sigimikuga kokku kasvanud õiepõhi. Kui sigimik on viljastunud, sulguvad pärast kroonlehtede varisemist õunapuuõie tupplehed (neist tekib karikas) ning õiepõhjast ümbritsetud sigimikust hakkab arenema viljahakatis. Viljastumata õied varisevad. Ka paljud viljahakatised varisevad lähima paari nädala jooksul. Viljadeks areneb hakatistest kümnendik. Õun on rüüsvili.
Õunasorte liigitatakse suvi-, sügis- ja taliõunteks. Suvisordid korjatakse tarbimisküpsuses, kuid enne seemnete pruunistumist. Taliõunte koristamisega oodatakse seemnete pruunistumiseni ja tarbimisküpsuse saavutavad nad alles hoidlas.
Konsortsium
Õunapuudel toituvad näiteks õuna-pihlakakoi, õunapuu-võrgendikoi, õunavaablane jmt putukad.
Kasutamine
Õunu kasutatakse nii värskelt kui erinevatel viisidel töödeldult. Kehvematest õuntest ja spetsiaalselt selle jaoks aretatud sortidest tehakse mahla. Õunad säilivad kuude viisi, säilitades sealjuures suure osa oma toiteväärtusest. Ainult tsitruselised on neile selles osas võrdväärsed. Hilissügisel korjatud ja jahedas säilitatud taliõunad võivad pidada vastu järgmise saagini. Suurimad õunatootjad on Hiina, Ameerika Ühendriigid, Poola, Prantsusmaa, Iraan, Itaalia ja Türgi. Maailma kogutoodang on üle 50 miljoni tonni aastas. Eesti aastane õunasaak on 10 000 – 20 000 tonni.
Bobbysocks
Bobbysocks oli norra popansambel. Bobbysocksi liikmed olid norralanna Hanne Krogh ja Rootsis sündinud norralanna Elisabeth Andreassen. Nad võitsid 1985. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse lauluga "La Det Swinge".
Bobbysocks pälvis 1985. aastal Peer Gynti auhinna, mida annab välja Storting (Norra parlament).
Ansambel läks laiali 1988. aastal, kuid Hanne ja Elisabeth esinevad endiselt koos laval.
Sitakoti Mats
Päritolu
Mats oli rahvapärimuse järgi suurekasvuline talupoeg, kes korjas hobusepabulaid, millega väetas oma põldu. Ta sai rukkikasvatamisega jõukaks meheks ja ostis end kohaliku mõisniku käest pärisorjusest vabaks.
Ta kinkis Kullamaa kirikule kroonlühtri.
Matsi jõukust kinnitab asjaolu, et ta maeti kirikuaeda ja tema hauale pandi rõngasrist.
Kalev Jaago oletab, et Sitakoti võis olla talu või küla nimi. Ilmar Jõesoo andmetel võis ta pärineda Sassi-Jaani talust.
Teise versiooni järgi on ristil olev tekst rannarootsikeelne ja tähendab: "Siin on Jumalas Mats". Sel juhul on "Sitakoti" rahvaetümoloogiline arusaamatu sõna seletuskatse.
Matsi mälestuseks korraldatakse Sitakoti Matsi turniiri.
Rist
thumb|right| Kullamaa kirikuaias asuv rõngasrist on kinnismälestis, mis võeti kaitse alla Eesti Vabariigi kultuuriministri määrusega nr 36. 3. juulil 1997. Rist on Muinsuskaitseametis arvel 4. aprillist 1998. Kultuurimälestise tunnuseks on piirkonna ajastu tüüpilise hauatähise näide.
Kinnismälestise registrinumber on 16265 (enne oli 476).
Rõngasristi kõrgus maapinnast on 106 cm, ratta maksimaalne laius 82,5 cm.
Rist on tehtud raidtehnikas paekivist. See asus varem kirikust vahetult idas, kuid tõsteti praegusesse asukohta seoses koori ümberehitusega. Rist on oma praeguses asukohas aastast 1868.
Rõngasrist on ažuurne laienevate otstega ladina rist, mille ülaosa läbib rõngas. Rõngas jätab ristihaara otsad rõngast välja. Haarasid on algselt kaunistanud poolsfäärilised näsad. Rist on monteeritud betoonalusele. Risti jalamilt ja ka ratta osast puuduvad killud, külgmised näsad puuduvad, kuid ülemine on säilinud osaliselt.
Esiküljel ülal keskel on daatum A° 1621, jalamil kiri "SITTA / KODT/ MATZ".
Viliksaarõ
Viliksaarõ on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.