cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Şalāḩ ad-Dīni kubernerkond
Kubernerkond on saanud ulatuslikult kannatada Iraagi sõjas, sellele järgnenud Iraagi kodusõjas ning sõjategevuses ISISega, mis on vallutanud erinevaid osi kubernerkonnast, sealhulgas Tikrīti ja Sāmarrā’ linnad lühemaks ajaks 2015. aastal. 2011. aastal kuulutas kubernerkond end ühepoolselt poolautonoomseks.
Haldusjaotus
pisi|Şalāḩ ad-Dīni ringkonnad Şalāḩ ad-Dīni kubernerkond jaguneb kaheksaks ringkonnaks:
Välislingid
🇮🇶
Unicum
Legendi järgi olevat joogi valmistanud József Zwack keiser Joseph II-le, kes pärast maitsmist olevat öelnud: "Das ist ein Unikum!"
Unicum meenutab maitselt Jägermeisterit, kuid on vähem magus ja väga kibeda järelmaitsega.
Ungaris peetakse seda rahvusjoogiks ja mitmes restoranis pakutakse seda tasuta digestiivina pärast praadi.
Õhtu toob tagasi kõik
"Õhtu toob tagasi kõik" on Jaan Kaplinski kaheksas luulekogu. See ilmus Tallinnas 1985. aastal.
Ilmumine ja vastuvõtt
"Õhtu toob tagasi kõik" ilmus kirjastuselt Eesti Raamat väikeseformaadilise kõvas köites raamatuna. Pealkirjaks on tsitaat Sappho luuletusest. Raamatut illustreerivad Mari Kaarma tušijoonistused. Kogus on 107 Kaplinski luuletust, kümme regilaulu Väike-Maarjast, Paidest, Setumaalt, Amblast, Audrust, Rõugest, Kuusalust, Põltsamaalt, Urvastest ja Arukülast, ja veel seitse luuletõlget (Li Bo hiina keelest, Harry Martinson ja Bo Carpelan rootsi keelest, Petronius ladina keelest ja Sappho kreeka keelest). Luulekogu terviktekst on koos regilaulude ja tõlgetega taasavaldatud koondkogus "Kirjutatud" (2000), lk 561–690.
Arvustuses leidis Mati Unt, et "Õhtu toob tagasi kõik" kujutab endast luulevormis päevikut. "Luuletaja omab ülevaadet ja jutustab meile oma muljetest. Hiljem võib nende raamatute järgi saada parema pildi meie ajast kui mõne afektiivse purske kaudu." . Kuigi selle raamatu luuletusi püüti parodeerida,, polevat jäljendamine kerge: "retsept on lihtne, kuid mitte igaühele jõukohane. Selle realiseerimiseks peab olema Kaplinski või keegi temataoline."
Ka Viivi Luige arvates oli "Õhtu toob tagasi kõik" autori "elulugu, pihtimus, mõttepäevik... mida matkida, järele teha on võimatu, olemata ise J. Kaplinski". Kaplinski raamatus olevat "Sappho võrdne setu rahvalaulikuga, Li Bo Bo Carpelaniga, kartulivõtt suhkrurookoristusega, surnute tuhk segi tänavukevadise Tartu tänavatolmuga". Kuna autor ei kahetse taga eilset ega ihka midagi homselt, tunneb ta ära käesoleva hetke ilu ja võib seetõttu kuulutada "suurimat vabadust, mis inimesele kättesaadav".
Haute-Savoie departemang
Haute-Savoie departemangus asub Mont Blanc.
Departemangus asuvad tuntud suusakuurordid, teiste seas Chamonix.
Ajalugu
Haute-Savoie departemang moodustati 1860. aastal, kui Prantsusmaa annekteeris Savoia. 2015. aastani kuulus departemang Rhône-Alpesi piirkonda.
Burlakid Volgal
Maali süžee tekkis 1868. aastal jalutuskäigul piki Neeva kallast. Kunstnikku rabas pilt elegantselt riietatud jalutavast härrasrahvast ja sealsamas lotja tirivatest burlakkidest. Repin oli hüüdnud: "Missugune õudus! Inimesed loomarakmeis!" Sealsamas tegi ta ka oma esimese visandi.
Temaga kaasa jalutanud Fjodor Vassiljevile visand meeldis, aga ta soovitas Repinil sõita Volga äärde "tõelisi burlakke vaatama". Vassiljev oligi selle reisi algataja ja korraldaja.
1870. aasta aprillis sõitis Repin koos Vassiljeviga Volga äärde, kus tegi eskiise ja etüüde kavandatavale maalile burlakkidest.
Maalil on kujutatud üksteist liival sammuvat meest, rihmad ümber rinna, kes veavad lotja mööda jõge vastuvoolu. Kõige ees on kujutatud burlakk Kaninit. Kanin meeldis Repinile kõige rohkem. Ta jättis mulje väga elutargast ja südamlikust inimesest. Repinit köitis tema nägu, liigutused ning terve tema olemus. Kanini kõrval on habemesse kasvanud Aguli Löömamees. Teisel pool Kaninit tirib lotja Ilka-Meremees. Meeste keskel on kujutatud Noor Larka, kes on haaranud kätega rihmadest, nagu tahaks ta neid endalt maha raputada. Pildil on näha ka agaralt astuvat endist soldatit, kellel ainsana on saapad jalas. Need on päris terved ning võib aimata, et sõdur pole veel burlakieluga kohaneda jõudnud. Stassov:"Need üksteist meest, kes astuvad ühte jalga, rihmad üle rinna, ja tirivad lotja, on tugevad ja mehised – murdumatud mehed".
Kunstikriitik Vladimir Stassov on ka öelnud:"Repin ei maalinud "burlakke" mitte selleks, et vaatajaid härdaks teha või kutsuda esile kaastundeohkeid. Teda vapustasid nähtud tüübid ja karakterid, temas tekkis vajadus maalida seda kauget tundmatut vene elu, ja ta maalis niisuguse stseeni, millele võrdset võib leida ehk Gogoli kõige hingestatumast loomingust."
"Burlakid Volgal" eksponeeriti ülemaailmsel kunstinäitusel Viinis ja tõi kunstnikule üldise tunnustuse.
Trundholmi vanker
pisi|Trundholmi vanker, esikülg pisi|Vankri tagakülg
Õie Maasik
Õie Maasik (kodanikunimi 1958. aastast Õie Aus; 1. mai 1929 Tallinn – 27. oktoober 1992 Tallinn) oli eesti näitleja.
Õie Maasik lõpetas 1947. aastal Tallinna 8. Keskkooli ja 1951. aastal Eesti Riikliku Teatriinstituudi. Õie Maasik töötas näitlejana 1951–1966 Endla teatris ja 1966–1984 Viktor Kingissepa nimelises Tallinna Riiklikus Akadeemilises Draamateatris.
Trundholmi vanker
Päikesevankri tükid leidis 1902. aastal kohalik talumees Frederik Willumsen, kes kuivendatud sood esimest korda kündis. Ta arvas, et tegu on vana mänguasjaga ja andis hobuse oma lastele. Hiljem anti leid üle Rahvusmuuseumile (Nationalmuseet) Kopenhaagenis. Aastal 1998 leiti metallidetektoriga vankri leiukohast veel mõned rataste katked ja väikseid kullatükke.
Arvatavasti sattus päikesevanker sohu pronksiaegse ohvriannina. Tõenäoliselt lõhuti see tükkideks juba tollal.
Õie Maasik
Õie Maasik on maetud Metsakalmistule.
Isiklikku
Õie Maasik oli abielus Evald Ausiga.
Rooma salat
Rooma salat (Lactuca sativa var. longifolia) on korvõieliste sugukonda, salati perekonda kuuluva üheaastase köögivilja aedsalati teisend.
Trundholmi vanker
Päikeseketta parem külg on kaetud kullaga. Vasakult paremale liikudes sümboliseeris see Päikese teekonda üle taeva. Vasak külg kullaga kaetud ei olnud, võib-olla kujutas see Päikese öist, nähtamatut liikumist.
Rooma salat
Välimuselt meenutab rooma salati tihe leherosett hiina kapsast, kuid salati sügavrohelised lehed hoiavad tipust laiali. Lehtede keskel on kiuline rood. Seesmised õrnemad lehed on heledamat värvi ja rood kollaka tooniga.
Trundholmi vanker
Pronksiaegses religioonis oli päikesekultusel oluline koht. Päikest kujutatakse sageli ka pronksiaegsetel kaljujoonistel ja mitmesugustel esemetel. Lisaks Päikest vedavale hobusele olid levinumad sümbolid laevad, tseremoniaalsed kirved, kalad, maod, akrobaadid.
Kirkūki kubernerkond
Kirkūki kubernerkond on 1. järgu haldusüksus (kubernerkond) Iraagis.
2006. aasta keskpaigani kandis nime At-Ta’mīm.
Viited
🇮🇶
Walter Granzow
Walter Granzow (13. august 1887 Schönhagen – 3. detsember 1952 Bad Schwartau) oli Saksamaa poliitik.
Trundholmi vanker
Praegu asub Trundholmi päikesevanker Kopenhaagenis Rahvusmuuseumis (Nationalmuseet) ja kuulub Taani kultuurikaanonisse
Rooma salat
Rooma salat on klassikalise retsepti järgi tehtud Caesari salati üks põhikomponente.
Kliburannik
pisi|Kliburannik [[Kanaaridel]] Kliburannik on osa rannikust, mis on kaetud klibuga.
Kliburannik esineb tavaliselt pankrannikute või paerannikute läheduses. Klibu, ka lubjakiviveeris, on seal lapik ja suhteliselt vähe kulunud.
Sellised Eesti kliburannikud on Pakri neem, Püssina rannik Muhus, Ninase pank Saaremaal, Saka pangast Toila rannani, Pühajõe pangast Türsamäe pangani jne.
Seal, kus kliburannikute materjal on pärit pinnakattekihtidest, näiteks liustikujõgede kruusast ja moreenist, on ka rannavallide koostismaterjaliks kruus ja veeristik. Osa kruusaranniku materjali võivad lained tuua ka rannikunõlvalt. Kliburanniku püsivad rannavallid ulatuvad Eestis keskmisest veepiirist kuni 1,5 m kõrguseni.
Kliburannikul on sisemaa suunas täheldatav kuhjatava kivimmaterjali jämedamateralisemaks muutumine. See on tingitud asjaoludest, et rannajoonest kõige kaugemale ja kõrgemale kuhjatakse materjali suuremate tormide jõul.
Jaapan
Jaapan (jaapani keeles 日本 Nihon või Nippon, ametlikult 日本国 Nippon-koku või Nihon-koku) on saareriik Ida-Aasias, mis ulatub Ohhoota merest põhjas Ida-Hiina mere ja Taiwanini lõunas. Euraasia mandrist eraldab seda Vaikses ookeanis paiknevat maad Jaapani meri.
Jaapani saarestikku kuulub 6852 saart. Neist neli suuremat on Honshū, Hokkaidō, Kyūshū ja Shikoku, mis kokku moodustavad 97% Jaapani maismaa pindalast. Rahvaarvu poolest on Jaapan oma enam kui 127 miljoni elanikuga maailmas kümnendal kohal. Suur-Tōkyō piirkond, kuhu kuulub de facto pealinn Tōkyō ja mitmed ümbritsevad prefektuurid, on maailma suurim metropol, kus elab üle 30 miljoni inimese.
Jaapanis on konstitutsiooniline monarhia, kus formaalne riigipea on keiser, seadusandlikku võimu teostab aga valitav parlament (inglise keeles Diet, jaapani keeles 国会 Kokkai).
Nimi
Jaapani keeles on Jaapani kohta käibel kaks nime: Nippon ja Nihon, mida loetakse erinevalt, kuid tähistatakse samade hiina märkide ehk kanji-märkidega:日本. Nime Nippon kasutatakse ametlikus kontekstis, näiteks Jaapani rahatähel jeenil ja postmarkidel. Nihon on igapäevasem nimi, mida kasutatakse tänapäevases kõnes. Nii Nippon kui ka Nihon tähendavad päikese allikat, mõnikord tõlgitakse neid ka "tõusva päikese maaks". Nimi viitab Jaapani asendile Hiinast ida pool – hiinlastele tähendas Jaapan ajalooliselt maad, kust tõusis päike. Enne nime Nihon kasutuselevõttu tunti Jaapanit Hiinas Wa maa ehk Kääbustemaa nimega, mis tuli jaapanlaste suhteliselt väikesest kasvust (võrreldes hiinlastega).
Euroopasse jõudis Jaapanit tähistav sõna kõigepealt hiina keelest Marco Polo vahendusel. Marco Polo, kes 13. sajandil Kaug-Idas reisis, oli kuulnud hiinlastelt Cipangu-nimelisest maast (Cipangu oli veel üks hiinakeelne nimetus tõusva päikese maa kohta) ja nii jõudis Jaapan Euroopa maakaartidele Zipanguna. Hiina keelest laenates jõudis Cipangu ka malai keelde nimena Jepang. Malaikeelne Jepang rändas 16. sajandil Portugali kaupmeeste vahendusel ka Euroopa keeltesse.
Eesti keeles on kasutusel olnud sellised tänapäevase nimega sarnased variandid nagu Japana-maa, Japania-maa, Japan, aga ka Carl Robert Jakobsoni pakutud Dshapan.
Asend ja suurus
thumb|Jaapan satelliidifotol (1999) Jaapan moodustub üle 3000 km pikkusest saarteketist, mis kulgeb piki Vaikse ookeani Aasia rannikut. Lähimast naaberriigist Venemaast eraldab Jaapanit Ohhoota meri; Põhja- ja Lõuna-Koreast Jaapani meri; Hiinast ja Taiwanist Ida-Hiina meri.
Saared
Jaapani saarestikku kuulub neli suuremat saart ja arvukalt väiksemaid saari. Jaapani saarestiku peasaared põhjast lõunasse on Hokkaidō (77 982 km²), Honshū (227 963 km²), Shikoku (18 800 km²) ja Kyūshū (35 640 km²). Kokku moodustavad need neli saart 97% kogu Jaapani maismaa pindalast. Jaapanile kuuluvad ka Ryūkyū saared (tuntud ka Nansei saartena), nende seas Okinawa saar, mis paiknevad Kyūshū saarest lõuna pool, ulatudes Taiwani saareni. Kokku arvatakse Jaapani saarestiku suuruseks 6852 saart (lugedes saareks maismaad, mille läbimõõt on rohkem kui 100 m). Vaidluse all on nelja lõunapoolsema Kuriili saare staatus (Venemaal tuntud kui Lõuna-Kuriilid, Jaapanis kui Põhjaterritoorium): pärast teist maailmasõda läksid Kuriili saared NSV Liidule, kuid tänapäevani pole Venemaa ja Jaapan jõudnud üksmeelele, millised saared täpsemalt Kuriilide alla kuuluvad.
Pindala
Jaapani kogupindala (ilma vaidlusaluste Kuriili saarteta) on 377 915 on km² ja maismaapindala 364 485 km², mis tähendab, et ta on pisut suurem kui Saksamaa, kuid väiksem kui Rootsi. Maailmas on Jaapan oma kogupindala poolest 61. kohal.
Äärmuspunktid
Jaapan asetseb 20. ja 46. põhjalaiuse ning 122. ja 154. idapikkuse vahel.
Põhjapoolseim punkt on Hokkaidō prefektuuri kuuluval Bentenjima saarel (45°31'35″N).
Kui aga lugeda Jaapani territooriumiks ka vaidlusalune Põhjaterritoorium ehk Lõuna-Kuriilid, oleks Jaapani põhjapoolseimaks punktiks Iturupi saare põhjatipus asuv Kamuiwakka neem (45°33'N).
Lõunapoolseim punkt on Filipiini meres Okinotorishima atollil (20°25'N).
Läänepoolseim punkt on Ryūkyū saarte hulka kuuluva Yonaguni saare läänetipus, Irizaki neemel (122°59′E).
Pinnamood
Jaapan on väga mägine maa: mägedega on kaetud umbes 70% territooriumist. Enamik kõrgeid mägesid on suurimal, Honshū saarel. Piki Honshū saare keskosa kulgeb mäeahelik, mida kutsutakse Jaapani Alpideks. Seal on arvukalt üle 3000 m kõrgusi mägesid. Jaapani kuulsaim ja kõrgeim mägi on Tōkyōst umbes 80 km kaugusel asuv 3776 m kõrgune Fuji mägi, mis on tegelikult vulkaan (purskas viimati aastal 1707). Ka paljud teised Jaapani mäed on vulkaanilised ja mägipiirkondades on rohkelt kuumaveeallikaid. Umbes 108 vulkaani on praegugi aktiivsed. Vulkaanide ja kuumaveeallikate rohkus Jaapanis tuleneb sellest, et saarestik asetseb Vaikse ookeani tulerõnga piirkonnas kolme laama – Filipiini laama, Euraasia laama ja Vaikse ookeani laama – kokkupuutekohas. . pisi|Fuji mägi
Maavärinad
Oma asendi tõttu tektooniliselt aktiivses piirkonnas on Jaapanis lisaks vulkaanidele ja kuumaveeallikatele tavalised ka maavärinad. Igal aastal registreeritakse 7000–8000 maavärinat, kuigi enamik neist on nii nõrgad, et inimesed neid ei tunne. Maavärinaid, mis ei põhjusta küll purustusi, kuid on tuntavad, registreeritakse aastas umbes tuhat. Aeg-ajalt esineb aga ka tugevaid ja ohtlikke maavärinaid. 1923. aastal hävines Suur Kantō maavärinas magnituudiga 7,9 peaaegu täielikult pealinn Tōkyō ja hukkus kuni 142 000 inimest. 1995. aastal Kōbe linna tabanud maavärinas magnituudiga 7,2 hukkus üle 6000 inimese. 2011. aasta Tōhoku maavärin magnituudiga 9 ja sellele järgnenud tsunami tappis vähemalt 15 000 inimest ning põhjustas raske avarii Fukushima tuumaelektrijaamas.
Veestik
pisi|Nakanoshima saar Suurem osa Jaapani jõgedest on lühikesed (alla 300 km) kiirevoolulised mäestikujõed. Enamasti ei ole nad laevatatavad, see-eest kujutavad nad endast väärtuslikku hüdroenergia allikat. Jaapani pikim jõgi on 367 km pikkune Shinano jõgi, mis läbib Nagano ja Niigata prefektuure ning suubub Jaapani merre. Suurim mageveejärv on Kyōtost kirdes paiknev Biwa järv.
Kliima
Jaapani saarestikus eristatakse koguni kuut kliimatüüpi. Valdavaks on parasvöötmeline kliima, kuid see varieerub tugevasti põhjast lõuna poole liikudes. Peasaartest põhjapoolseimal, Hokkaidō saarel on talved lumerohked, temperatuur jääb vahemikku −5 kuni −10 °C (Hokkaidō külmarekord on aga koguni −41 °C). Suved on Hokkaidōl pehmed, õhutemperatuur kõigub 20 °C ümber. Jaapani lõunaosa saartel, näiteks Okinawal on suved kuumad, enamasti üle 30 °C, ja ka talvel ei lange temperatuur tavaliselt alla 15 °C. Tōkyōs on suved niisked ja palavad (temperatuur tõuseb 30 kraadini), talved selged ja mitte väga külmad (üldiselt ei lange talvine õhutemperatuur alla 5 °C).
Jaapan on sademeterohke maa. Eriti palju sajab suvise vihmaperioodi ajal. Okinawal, saarestiku lõunaosas, algab vihmaperiood juba mai alguses, jõudes Hokkaidōle umbes juuli lõpuks. Suuremal osal Honshū saarest algab vihmaperiood enne juuni keskpaika ning kestab umbes kuus nädalat.
Lisaks asub Jaapan Vaiksel ookeanil sündivate troopiliste tormide – taifuunide – teel. Hilissuvel ja varasügisel Jaapanit tabavad taifuunid põhjustavad üleujutusi ja maalihkeid ning hävitavad viljasaake ja purustavad maju.
Elusloodus
Jaapani saarestiku mitmekesine kliima on tinginud ka äärmiselt mitmekesise loomastiku. Nõnda elutsevad Ryūkyū saari ümbritsevas troopilises meres näiteks eredavärvilised korallkalad, kilpkonnad ja merimaod, samas kui saarestiku põhjaossa jäävat merd asustavad merilõvid, kotikud ja nokisvaalad. Kuigi Jaapanis on väga palju väikesi loomaliike ja putukaid, on seal vähe suuri imetajaid. Jaapani imetajatest suurimad on pruunkaru ja aasia mustkaru. Väikekiskjatest võib Jaapanis kohata rebast ja tanuki’t ehk kährikkoera. Jaapanis on ka kaks liiki metskasse: haruldane Iriomote kass (Prionailurus iriomotensis), keda näeb vaid Iriomote saarel, ja tavalisem leopardkass (Prionailurus bengalensis), keda võib kohata ka Mandri-Aasias. Üks Jaapani iseloomulikemaid imetajaid on jaapani makaak, maailma põhjapoolseima levilaga ahv, kes on üks Jaapani endeemilistest loomaliikidest. Endeemilised on ka paljud Jaapani linnuliigid, nende hulgas Jaapani rahvuslind roheline faasan. Jaapanis talvituvad mitmed rändlinnud, näiteks luiged, haned ja kured. Jaapani endeemiliste loomaliikide seas on ka jaapani hiidsalamander (Andrias japonicus), kes on üks maailma suuremaid kahepaikseid. Jaapani mageveekaladest on olulisemad ayu (Plecoglossus altivelis), koger ja karpkala, merekaladest punane merikoger (Pagrus major). Putukatest leidub Jaapani saarestikus arvukalt mitmesuguseid liblikaid, kiile, tsikaade, kilke ja jaanimardikaid.
Riik
pisi|Jaapani mittehalduslik jaotus piirkondadeks. Kaardilt puudub Okinawa piirkond
Riigikord
pisi|Kokkai Giji-do & Nippon-koku no Kokkai Jaapani riigikord on konstitutsiooniline monarhia. Valitsemissüsteemi aluseks on põhiseadus (Kenpo), mis kehtestati pärast teist maailmasõda 1947. aastal. Põhiseaduses on kindlaks määratud nii keisri kui ka kodanike õigused ja kohustused, valitsemisorganite funktsioonid, vastutus ja tegutsemisreeglid. Jaapani kõrgeim seadusandlik organ on kahekojaline riigikogu (parlament; ingl. k National Diet, jaap. k. Kokkai). See koosneb alamkojast ehk esindajatekojast (Shugi-in) ja ülemkojast ehk nõunikekojast (Sangi-in). Üldiselt peavad kõik seaduseelnõud saama mõlema koja heakskiidu. Kui kojad jäävad eriarvamusele, siis mõne seaduse puhul on esindajatekoja otsus lõplik. Parlament valib oma liikmete hulgast peaministri, kes määrab ametisse ministritest ja riigiametite peadirektoritest koosneva valitsuskabineti. Jaapani riigilipp on "Hinomaru" ("päikeseketas"), mis kujutab punast päikest valgel foonil. Riigihümni "Kimigayoo" sõnad on üle tuhande aasta vanad, kuid viisi lõi helilooja Hiromori Hayashi sellele alles veidi üle saja aasta tagasi.
Haldusjaotus
Jaapan on jaotatud 43 prefektuuriks, lisaks on 1 pealinna-ala, 1 piirkond (道; dō) ja kaks linnaprefektuuri (府 fu).
Rahvastik
Rahvastik on jaotunud väga ebaühtlaselt. Valdav osa inimesi elab suurlinnastutes. Kõige hõredamalt on asustatud Hokkaidō saar.
Jaapanlaste keskmine eluiga on 81,25 (2006), mis on üks kõrgemaid maailmas. Rahvastik vananeb kiiresti, pärast teise maailmasõja järgset beebibuumi langes sündimus 20. sajandi lõpus. Mediaanvanus oli 2020. aastal 48,6 aastat (2009. aastal 44,4), mis on kõrgeim maailmas. 2004. aastal oli 19,5% elanikest 65-aastased või vanemad, 2006. aastal oli sama näitaja juba 20,8%. Pidevalt suureneb pikaealiste inimeste arv. Kui 1963. aastal oli Jaapanis 153 üle saja-aastast inimest ja 1981. aastal 1000, siis 2007. aasta septembri lõpuks oli neid juba 32 295, 2008. aasta septembri lõpuks 36 276, 2009. aasta septembris 40 399, 2010. aasta septembris 44 449, 1. septembril 2011 47 756, 2012. aasta septembris 51 376, 2013. aasta septembris 54 397, 2015. aasta septembris 61 568, 2017. aasta septembris 67 824, 2018. aasta septembris 69 785, 2019. aasta septembris 71 238, 2020. aasta septembris 80 450, 2021. aasta septembris 86 510, neist mehi 10060 ja 2022. aasta septembris 90 526. Samas on laste osakaal maailma riikidest madalaim – 2009. aasta andmetel oli alla 15-aastaste osakaal rahvastikus 13,4%, 2013. aastal 12,9%, 2016. aastal 12,6% ja 2021. aastal 11,9%.
Majandus
Erasektori ja valitsuse koostöö, tugev tööeetika, tööjõu kõrge kvalifikatsioon ja suhteliselt väikesed kaitsekulutused (1% SKT-st) on aidanud Jaapanil pärast teist maailmasõda erakordse kiirusega tõusta teisele kohale maailma juhtivate tööstusriikide hulgas. Jaapani majanduse üheks silmatorkavamaks iseärasuseks on tootjate, tarnijate ja jaotusvõrgu tihe koostöö. Seda süsteemi nimetatakse jaapani keeles keiretsu. Teiseks iseärasuseks on kuni viimase ajani olnud linnaelanikkonna eluaegne tööhõive. Samas ettevõttes, kuhu noor inimene pärast hariduse omandamist tööle asus, oli talle tagatud töökoht kuni pensionile minekuni.
Kolm aastakümmet säilitas Jaapan erakordselt kiiret majanduse kasvutempot: 1960. aastatel oli see keskmiselt 10%, 1970-ndatel 5% ja 1980-ndatel 4% aastas. 1992–1995 aeglustus majanduskasv tunduvalt, sest hakkasid ilmnema 1980. aastate lõpul esinenud üleinvesteerimise järelmõjud ning aktsia- ja kinnisvaraturul toimunud spekulatiivse hinnatõusu tagajärjed. Valitsuse eelarve- ja rahanduspoliitika ning madal inflatsioon kergitasid 1996. aastal majanduse kasvutempo 3,9%-ni, kuid 1997. aastast alates on Jaapani majandus olnud depressioonis raskuste tõttu pangandus- ja kinnisvarasektoris, mida süvendasid äristruktuuride ja tööturu jäikus. 1999. aastal suutis valitsus majanduse enam-vähem stabiliseerida. Kaks murettekitavat probleemi on elanikkonna vananemine ja koondumine linnadesse.
Põllumajandus ja metsandus
Moodne tehnika on võimaldanud kasutusele võtta varem tundmatuid võtteid nagu hüdropooniline taimekasvatus – aedvilju kasvatatakse mitte mullal, vaid toitelahustes. Juba aastaid kasutatakse sordiaretuses ja loomakasvatuses geenitehnoloogiat, mille avalikustamine tõi kaasa suure skandaali – tarbijaid ei olnud sellest teavitatud.
Jaapani põllumehed kasvatavad väga palju mitmesuguseid põllukultuure ja koduloomi. Teraviljadest kasvatatakse riisi ja nisu, juurviljadest kartulit, valget redist ja kapsaid, puuviljadest mandariine, arbuuse ja pirne, koduloomadest lihaveiseid, broilereid, peekonisigu, küllaltki suur on munade ja piima toodang.
Valdav osa maismaast – 68% – on metsane ja mägine. Metsandus mängib Jaapani majanduses tähtsat rolli, kuna aga Jaapan on saareriik, siis tuleb pidevalt hoolitseda metsavarude taastamise eest. 48% metsast on istutatud mets, millega on püütud kompenseerida 20. sajandi teisel poolel toimunud metsaraiet (suur majanduskasv – võrreldav praegu Eestis toimuvaga). Paraku valiti kogu selle ala metsastamiseks tööstuslik seeder (Jaapani krüptomeeria), mis kasvab küll kiiresti, kuid mille kasutusala on väga kitsas.
Säilinud Jaapani metsad paistavad samas silma suure liigirikkusega, sest Jaapani saared ulatuvad läbi mitme kliimavöötme. Kõige levinumad on bambus, seedrid, küpressid, männid, kastanid, pöögid ja kampripuud.
Jaapani metsanduse ajalugu ulatub kaugesse minevikku. Juba 8. sajandil ehitati Kyotos ja teistes linnades suuri puidust losse ja templeid. Tänapäeval on nõudmine puidu järele väga suur, sest seda vajatakse mitte ainult söögipulkade ja ehitusmaterjali, vaid ka paberi, mööbli ja mitmesuguste muude tarbekaupade tootmiseks. Seepärast on Jaapan sunnitud importima 76,4% oma puiduvajadusest.
Kalandus
Kuna kala on jaapanlaste toidulaual riisi järel tähtsuselt teisel kohal, siis on kalandus riigi üks tähtsamaid majandusharusid. Igal aastal püütakse välja 6,7 miljonit tonni mitmesuguseid kalu ja muid mereelukaid, millele lisandub kalakasvatustest veel 1,4 miljonit tonni, mis teeb kokku 15% kogu maailma kalatoodangust. Sellele vaatamata peab Jaapan igal aastal importima 40% kogu mereandide vajadusest. Peamised püügikalad on sardiin, saida, tuunikala, anšoovis, makrell ja lõhe ning mereandidest on populaarsemad vetikad, krevetid, kalmaarid ja merekarbid. Neid mitte ei püüta ookeanidest, vaid kasvatatakse ka spetsiaalsetes merelahtedes ja tiikides ning sel viisil kasvatatakse isegi pärlikarpe. Iga jaapani perekond tarbib 36,7 kg kala aastas.
Energeetika
Elektrit toodetakse Jaapanis peamiselt soojuselektrijaamades ja aatomielektrijaamades, osaliselt ka hüdro-, geotermaal- ja päikeseenergia l töötavates elektrijaamades. Suurem osa energiakandjatest tuleb aga importida, sest kodumaised ressursid katavad ainult 18,1% tööstuse vajadustest. Nafta ja naftatoodete impordi osatähtsus on 99,7%. Elektrienergia kogutoodang 1996. aastal oli 948 559 miljardit kWh, mis jagunes energiaallikate järgi järgmiselt:
Elektrienergiat Jaapan ei impordi ega ekspordi (teeb seda ainult patareide ja akude näol). Samas on Jaapani eramajades küllalt palju kasutusel päikeseenergiat (vee soojendamiseks). Jaapanis on 18 tuumajaamas 54 tuumareaktorit, mille koguvõimus on 47 000 MW, mis moodustab 29% Jaapani elektrienergiatoodangust (2010). Tuumaenergia toodangu kõrvalsaadusena toodetakse plutooniumi.
Töötlev tööstus
Jaapani majanduse kasv 20. sajandi teisel poolel põhineb Korea ja Vietnami sõjal. Sõdadega kaasnes vajadus parandada sõjatehnikat ning toota selle varuosi. Sel ajal sai olulise tõuke just töötlev (raske)tööstus. Oluline osa Jaapani majanduslikust võimsusest põhineb töötleval tööstusel. Jaapan on maailmas nii tootmise mahult kui tehnoloogiliselt tasemelt juhtival kohal terase ja värviliste metallide, elektriseadmete, ehitus- ja kaevandusseadmete, mootorsõidukite ja nende varuosade, elektroonika- ja sideseadmete, tööpinkide, automatiseeritud tootmisliinide, raudteevedurite ja veerevkoosseisu, laevade, kemikaalide, tekstiiltoodete ja toiduainetetööstuse toodete tootmises.
Turism
pisi|Jaapani mereväe lipp alates 1954. aastast
2017. aasta reisi ja turismi konkurentsivõime aruanne asetas Jaapani neljandale kohale 114. riigist, mis oli parim tulemus Aasias. Jaapan saavutas suhteliselt kõrged punktid pea kõigis aspektides, eriti tervise, hügieeni, turvalisuse, kultuuriliste pärandite ja ärireiside valdkondades.
Bagdadi kubernerkond
Bagdadi kubernerkond on 1. järgu haldusüksus Iraagis, hõlmab pealinna Bagdadi ja selle lähedasi alasid.
Jaapan
Ajalugu
pisi|Akihito, Jaapani keiser aastatel 1989–2019
Bagdadi kubernerkond
🇮🇶
Jaapan
Turism tänapäeval
Siseturism on siiani Jaapani majanduse ja kultuuri üks tähtsamaid osi. Paljud põhikoolide lapsed näevad oma elu kõrghetkena külastust Tokyo Disneylandi või Tokyo torni ja paljud keskkooli õpilased külastavad tihti Hokkaidot või Okinawat. Ulatuslik raudteede võrgustik võimaldab Jaapanis kiiret ja efektiivset transpordivõimalust.
Sissetulevas turismis asetati Jaapan aastal 2007 28. kohale. Naaberriik Lõuna-Korea on Jaapani üks tähtsamaid välisturistide asukohti. Aastal 2010 moodustasid nende külastused 27% kõigi sissetulevate turistide hulgast.
Jaapani Turismiameti andmetel kulutavad hiina turistid kõige rohkem raha Jaapanis. Aastal 2011 moodustasid hiina turistide kulutused hinnanguliselt 196,4 miljardit jeeni (1,5 miljardit eurot), mis oli ligi veerand kogu välisturistide kulutuste hulgast.
Jaapani valitsus loodab, et 2020. aastaks on Jaapanit külastavate välisturistide arv aastas kasvanud 40 miljoni inimeseni.
Turism pärast Fukushima katastroofi
Pärast Fukushima tuumareaktorite katastroofi vähenes välisturistide hulk mitmeks kuuks. 2011. aasta septembris külastas Jaapanit umbes 539 000 välisturisti, mis oli 25% vähem võrreldes sama kuuga aastal 2010. See oli tugevalt mõjutatud pärast Fukushima katastroofile järgnenud valuuta vahetuskursi tõusu, mis muutis reisimise Jaapanisse kallimaks.
Et turismi Jaapanis stimuleerida, tegi Jaapani Turismiamet aastal 2011 plaani luua programm, mis nägi ette ligi 10 000 tasuta pileti jagamist välisturistidele. Kogu programm oleks maksma läinud 15 miljonit dollarit (umbes 13 miljonit eurot). 26. detsembril 2011 teatas Jaapani Turismiamet, et Jaapani Valitsus ei kiitnud programmi heaks.
Hariduse ajalugu Jaapanis
Hiljemalt 6. sajandil hakati Jaapanis õppima lugemist ja kirjutamist, kui algas hiina hieroglüüfkirja sissetung. Aastatel 710–1185 õpetati templites aristokraatiat konfutsiaanlikus ja budistlikus vaimus. Alates 7. sajandist tekkisid templite lähedusse koolid-töökojad, kus õpetati skulptoreid, kunstnikke ja ehitusmeistreid. 701. aasta reeglite järgi said õppima asuda ainult nobiliteetide ehk ülemkihtide lapsed. 8. sajandil rajas keiser Shõmu Tõdai-ji templi, millest kujunes aastate jooksul ülikool. Provintsidesse rajati väikseid templeid, kus mungad õpetasid sadu õpilasi. Hiei mäel asunud sektis esimesed kuus aastat õpiti ainult läbi kuulamise, viimased kuus aastat kasutati ka mõtlemist ja meditatsiooni Kokku 12 aastat kestnud kursuse peamiseks õppeaineks oli Tendai koolkonna põhikirja õppimine.
8. sajandist loodi riiklikud koolid ning 8. sajandi lõpus hakati rajama ka erakoole, kuhu said õppima asuda jõukate vanemate lapsed. Esimene lihtrahvale mõeldud kool rajati aastal 828, kus õpetati Buddha tarkust ja konfutsiaanlikke doktriine.
Alates Kamakura perioodist, aastast 1185, lõpetati sisemist harmooniat ja hingerahu pakkuvad õppemeetodid ning hakati välja õpetama samuraisid. Jaapanis on kooli kohta kasutusel sõna gkkõ, mis võeti Jaapani Ashikaga koolis kasutusele esimest korda 15. sajandil. 16. sajandist rajati Jaapanisse kristlikke koole, kus lisaks kirjutamisele ja lugemisele õpetati kristlikke laule ja kombeid. Lisaks rajati konfutsiaanlikke koole munkade õpetamiseks. Edo (1603–1868) ajastul tekkisid vürstikoolid, kus õpetati aru saama vanadest tekstidest. Tekkisid ka erikoolid, kus vastavalt koolile õpetati sõjakunsti, meditsiini, kirjandust või läänelikku haridust. Lisaks rajati talupoegadele ja linlastele algkoole, kus õpetati lugemist, kirjutamist ja arvutamist. 17. sajandil jagunesid koolid keskvalitsuse koolideks, läänisisesteks, kõrgema taseme eratundideks ja eraalgkoolideks. 18. sajandini õpetati koolides peamiselt sõdalasi.
1868. aastal asutati haridusministeerium ning Dekreedi ehk riigipea ülesandeks oli rahvale selgeks teha, et haridus viib edukuseni, kooli ülesandeks on toota patrioote, kool on kättesaadav kõigile ning kõik pidid õppima vajalikke praktilisi aineid. Sellest tulenevalt plaaniti rajada 8 ülikooli, 56 keskkooli ja 53 760 algkooli.
19. sajandist tekkisid eliitkoolid ja koolide vahel konkurents, kuna kõik koolid ei pakkunud sama hea tasemega haridust ning hea töö saamiseks oli vaja head haridust. Rõhutati vajadust kasvatata järeltulijaid, kes oleksid lojaalsed keisrile ja armastaksid kodumaad. 1907. aastast kehtestati Jaapanis kuueaastane koolikohustus.
Haridussüsteem
Nagu eestlased, nii peavad ka jaapanlased haridusest väga lugu. Hiljemalt 6. sajandist algas hiina hieroglüüfkirja sissetung Jaapanisse, siis hakati õppima lugema ja kirjutama. 7. sajandist loodi templite lähedusse koolid-töökojad, kus õpetati ehitusmeistreid, kunstnikke ja skulptoreid. 701. aastast said õppima minna ainult ülemkihtide lapsed. 828. aastast rajati koole, mis olid mõeldud ka lihtrahvale. 1868. aastal asutati haridusministeerium ning rahvale hakati selgitama, et hea haridus viib edukuseni ja koolid olid kättesaadavad kõigile, lisaks hakati tähtsaks pidama kõrgharidust, kuna kõrgharidusega sai kandideerida kõrgemale töökohale. Üldine koolisüsteem loodi Jaapanis umbes samal ajal kui Eestiski – 19. sajandi teisel poolel – ja on seega üks vanemaid maailmas. 19. sajandist rajati juurde eliitkoole ning koolide vahel tekkis konkurents, kuna kõik koolid ei suutnud pakkuda sama hea tasemega haridust. 1907. aastast kehtestati Jaapanis kuueaastane koolikohustus. 20. sajandi alguses võis juba öelda, et kogu rahvas oli omandanud kirjaoskuse. Praegu õpib 99% algkooliõpilastest riiklikes koolides ja ka keskkooliõpilastest käib erakoolides ainult 30%.
Jaapanis on kohustuslikud 9 õppeaastat, gümnaasium ei ole enam kohustuslik. Kokku kulub täieliku keskhariduse omandamiseks 12 aastat nagu meilgi. Paraku algab väikeste jaapanlaste koolitee juba mitu aastat enne algkooli, nimelt viiakse nad 3–4-aastaselt lasteaeda. Kõrgema astme keskkooli lõpetab 97% õpilastest, kui nad on 18-aastased. Kolmveerand neist lõpetab üldharidusliku keskkooli, ülejäänud lähevad pärast 9-aastast üldhariduskooli mitmesugustesse keskharidust andvatesse ametikoolidesse. Umbes 22% keskkoolilõpetajatest jätkab oma haridusteed ülikoolides ja kolledžites, paljud õpivad edasi alama astme kolledžites või tehnikakolledžites. Lisaks gümnaasiumile saab õppida tehnikakolledžis, mis kestab viis aastat või kutsekoolis, mis kestab üks aasta. Pärast gümnaasiumi on võimalik õppida ülikoolis, kas neli aastat saades bakalaureusekraadi saades või kuus aastat kutsekraadi saades. Lisaks võib ülikooli asemel jätkata õpinguid üks aasta kestvas kutsekoolis gümnaasiumihariduse baasil või minna kaheks aastaks õppima kolledžisse.
Peaaegu kõigis neis koolides, ülikoolides ja kolledžites tuleb läbi teha sisseastumiseksamid ja igal koolil on omad eksamid. Iga sisseastuja peab sooritama eksami, välja arvatud juhul, kui ta on varem samas koolis õppinud madalamal astmel. Jaapanis koolis ei sõltu hinnetest, kas õpilane viiakse järgmisesse klassi üle või mitte, kuna hinnete järgi kedagi ei vaadata ja kõik õpilased viiakse järgmisesse klassi olenemata nende hinnetest. Lisaks ei jaotata õpilasi edasijõudnuteks ja mitte nii osavateks, kuna õpetajad usuvad, et kõik on võimelised õppima maksimaalsele tulemusele. Samuti ei karda jaapani õpilased teha vigu, kuna vigade eest ei saada karistada.
Koolielu
Jaapani koolides on kolm semestrit ja kolm vaheaega. Suvel on mõnenädalane koolivaheaeg, samuti on kaks vaba nädalat uue aasta paiku. Kooliaasta lõpeb märtsi keskel ja enne uue õppeaasta algust on 2 nädalat vaheaega.
Koolitunnid on harilikult viiel või kuuel päeval nädalas, need algavad kell 8.30 ja lõpevad 15.00 või 15.30 paiku (olenevalt õpilase vanusest). Näiteks algklassides lõppevad tunnid ka 13.00 või 14.00. Kui tunnid on ka laupäeval (mitte algklassides), siis lõpevad nad harilikult keskpäeva paiku. Pärast koolitundide lõppu lähevad paljud õpilased kooliklubidesse, juku 'sse või sporditreeningule või tegelevad muu klassivälise tööga. Viimase aja suund on lapsi mitte tagant sundida ning juku 'd ei ole enam nii populaarsed kui 10 aastat tagasi. Kooliklubid on erinevad, olenevalt, kas tegu on kultuuriklubiga või spordiklubiga. Pärast tunde tegeletakse klubides näiteks pallimängudega, kergejõustikuga, ujumisega, kadoga (lilleseade), sadoga (teetseremoonia) või shodoga (jaapani kalligraafia) harrastamisega.
Klassid on Jaapani koolides suured, algkoolis tihti kuni 40 õpilast. Klassid jagatakse rühmadesse, mis võistlevad omavahel õppimises, koristavad kordamööda klassiruume, koridore, võimlat, tualette ja mänguväljakuid jne. Koolides puuduvad koristajad, mille tõttu koristavad koolimaja õpilased pärast tunde ise, ka kokkade poolt valmistatud lõunasöögi jagavad õpilased klassikaaslastele iseseisvalt ning süüakse koduklassides. Ühiselt lõpetatakse söömine ning siis pestakse hambad puhtaks ja korrastatakse klassiruum.
Jaapanis puudub ühtne koolivorm gakuran ja seifuku. Samas nõutakse enamikus koolides ka tänapäeval oma kooli vormi kandmist. Mõnes koolis on kasutusel koolivorm ja reeglid välimuse kohta. Poiste ja tüdrukute koolivorm on sobitatud, et koolis oleksid õpilased ühtselt riietatud. Tüdrukud ei tohi ennast meikida, värvida küüsi ja kulme ega teha uhkeid soenguid.
Koolide valik on elukohapõhine (kui vanemad ei ole neid pannud mõnda elitaarsesse erakooli). Võimalik on ka ingliskeelne haridus (nt American School in Japan).
Õppeained
Peaaegu kõik jaapani koolilapsed õpivad koolis inglise keelt alates 7. kooliaastast, seega keskharidusega jaapanlane on seda õppinud 6 aastat. Sellele vaatamata on jaapanlaste inglise keele oskus väga vilets. Ei maksa loota, et teil õnnestub tänaval kellegi käest inglise keeles, näiteks teed küsida või taksojuhile selgeks teha, kuhu te sõita soovite. Jaapanlastel pole lihtsalt võõrkeeli vaja – põhirahvus moodustab 98% elanikkonnast ja ülejäänud 2% on peaaegu kõik juba mitu põlve seal elanud korealased, hiinlased jt Aasia rahvused. Et Jaapani rahvaarv on üle 125 miljoni, siis tõlgitakse enam-vähem kogu vajalik ja huvipakkuv kirjandus jaapani keelde. Ka eesti autorite teoseid (näiteks Jaan Kross) on tõlgitud jaapani keelde.
Väga palju aega ja energiat kulub jaapani koolis emakeele õppimisele. Eriti raskeks teeb asja see, et jaapanlased kasutavad kirjamärkidena Hiinast üle võetud kirjamärke (kanji).
Kohustuslikud õppeained alama astme keskkoolis on jaapani keel, sotsiaalteadused, matemaatika, science (füüsika ja keemia), muusika, kunst, kehaline kasvatus ja kodundus.
Ülikoolid
Jaapanis on palju ülikoole ning allpool on välja toodud 2020. aasta Academic ranking of world universities leheküljel olevate Jaapani ülikoolide pingerida. Jaapani ülikoolidest kõige edukam on Tokyo Ülikool, mis on maailma ülikoolide arvestuses 26. kohal.
Kultuur ja religioon
pisi|Maiko, [[geiša]]
Kirjandus
Nagu kogu jaapani kultuur, nii ka jaapani kirjandus ammutab jõudu mitmest allikast – äratuntavad on muistse hiina kirjanduse mõjud, mitmesugused läänest pärit elemendid ja muidugi Jaapani oma põlised traditsioonid.
Kojiki ja Man'yōshū
pisi|Jaapani kalligraafia Kogu jaapani kirjandusele on ajaloos suurt mõju avaldanud kaks vanimat säilinud jaapani kirjandusteost: "Kojiki" ja "Man'yōshū". Proosateose "Kojiki" ("Muistsete aegade kroonika") ilmumise ajaks peetakse aastat 712 pKr. 20-köiteline luuleantoloogia "Man'yōshū" ilmus umbes aastal 770 pKr. See sisaldab ligi 4500 luuletust paljudelt mees- ja naisautoritelt, kes on pärit kõige erinevamatest ühiskonnakihtidest alates keiserliku perekonna liikmetest ja lõpetades lihtsõdurite ja talupoegadega. Palju on ka anonüümseid autoreid. Enamikku "Man'yōshūs" sisalduvaid poeeme iseloomustab lihtsus ja otsekohesus ning ehedad tunded.
Kuna IX sajandile oli omane tihe kultuuriline läbikäimine Hiinaga, siis kujundasid tolleaegse jaapani kirjanduse olemust hiina klassikud. Hiljem see side katkes ning aja jooksul kujunes hiina kirjandustraditsioonile tuginedes välja jaapani oma kirjandus.
Taketori Monogatari, Genji Monogatari ja Makura-no Sōshi
881. aasta paiku kirjutatud "Taketori Monogatari" ("Jutustus bambuselõikajast") on vanim teadaolev päris jaapani romaan. Sellele järgnes 1010. aastal 54-köiteline romaan "Genji Monogatari" ("Jutustus Genjist") (autor Murasaki Shikibu), mis kirjeldab aadlike ja nende südamedaamide armastust ja südamevalu. Sellest teosest saab lugeja ettekujutuse X ja XI sajandi aristokraatide elust ning Heiani perioodi estetismist ja melanhooliast kantud elegantsest kultuurist. Romaani autor Murasaki Shikibu ise kuulus õukonnadaamide hulka, kelle seas oli arvukalt tunnustatud kirjanikke ja luuletajaid.
Elavalt kirjeldab XI sajandi aristokraatide igapäevaelu ka teise õukonnadaami Sei Shōnagoni kirjutatud "Makura-no Sōshi" ("Padjaraamat"). See romaan torkab silma oma teravmeelsuse ja huumoriga ning on märksa realistlikum kui "Genji Monogatari".
Kokinshū
Samal Heiani perioodil oli õukonnadaamide, aristokraatide ja preestrite hulgas populaarne 31-silbiline luulevorm [tanka] (5-7-5-7-7 silpi). 905. aastal valmis imperaatori käsul esimene tankade kogumik "Kokinshū" ("Vana ja uue luule kogu") ning tankast sai klassikaline jaapani luulevorm, mida harrastatakse ka tänapäeval. Tanka lühidus sundis poeete kasutama oma mõtete väljendamiseks vihjeid, mille kasutamine iseloomustab sestsaadik ka kõiki uuemaid jaapani luule vorme.
Heike Monogatari ja Taiheiki
Heiani kultuurilise õitsengu perioodile järgnes sõdade periood, mil ühiskonnas hakkasid peamist rolli mängima kohalikud sõjapealikud ning keisri ja aristokraatide võim praktiliselt kadus. Loomulikult iseloomustavad seda XII sajandil alanud ja umbes 150 aastat kestnud ajajärku võidukaid sõjakäike ja lahinguid ülistavad kirjandusteosed. Tegelasteks on neis elegantsete aristokraatide asemel robustsed samuraid. Kaks silmapaistvamat teost on siin "Heike Monogatari" ("Jutustus Heike klannist", 1223) ja "Taiheiki" ("Suure rahu kroonika", 1300. aastate keskpaik).
Kunst
Meie kultuuritraditsioonis on kombeks jagada visuaalsed kunstid kategooriatesse – maal, skulptuur, arhitektuur jne. Jaapani traditsioonis sellist jaotust ei tunta. Teiseks, meie eristame nn puhast kunsti ja tarbekunsti, mis jällegi on tundmatu nähtus jaapani kultuuris. Kõik, mis on silmaga nähtav ja kaunilt tehtud ning omab kunstiväärtust, on kunst. Loomulikult liigitatakse ka jaapani kunsti, kuid eelkõige ajaloolisel alusel ja sealjuures keskendutakse kunstiväärtusele ehk sellele, mida ja kuidas kunstiteosed väljendavad.
Religioon
Jaapani 1945. aasta põhiseaduse § 20 kohaselt kehtib riigis usuvabadus ja religioon on riigist lahutatud.
Levinumad religioonid on šintoism, budism, vähesel määral on ka muslimeid, kristlasi, hinduiste ja teisi. Šintoism on põline jaapani religioon, kuid seda on aegade jooksul tugevasti mõjutanud budism. Konfutsianism, mis jõudis Hiinast Jaapanisse enne budismi, on küll tugevasti mõjutanud jaapanlaste moraalseid tõekspidamisi, kuid pole kujunenud organiseeritud religiooniks.
1985. aasta andmetel oli Jaapanis 115,6 miljonit šintoisti, 92 miljonit budisti, 1,7 miljonit kristlast ja 14,4 miljonit muude religioonide tunnistajat. Praktiliselt võib öelda, et šintoistide ja budistide koguarv on Jaapanis kaks korda suurem elanike arvust ehk teiste sõnadega on jaapanlased ühtaegu nii šintoistid kui ka budistid. Ka šinto pühamute ja buda templite arvud on enam-vähem võrdsed (vastavalt 91 000 ja 85 000). Buda munkade arv on aga üle 2 korra suurem kui šintol (vastavalt 269 000 ja 102 000).
Šintoism on jaapani rahvuslik religioon, mis kujutab endast segu looduse, esivanemate, kangelaste ja keisri kummardamisest. Tavaline šinto pühamu on koht, kus elab küla, linna või prefektuuri kaitsevaim. Tähtsaim šinto pühamu Ise Jingu asub Ise linnas Mie prefektuuris. Selles Ise pühamus elab päikesejumalanna Amaterasu Ōmikami, kellest põlvneb Jaapani keisrisuguvõsa ja kes on terve rahvuse kaitsevaim. Ise Jingu on ka praegu täpselt samasugune nagu 2000 aastat tagasi. Kuna ta on ehitatud ainult puidust, siis ehitatakse ta iga 20 aasta tagant vanade jooniste järgi uuesti üles. Ka arvukad, kunagi valitsenud keisritele pühendatud pühamud on terve jaapani rahva kultuseobjektid.
Töö
Töökeskkond varieerub Jaapanis väga laiades piirides. On väga suuri firmasid ja pisikesi perefirmasid. Enamik töötajaid peab tööle sõitma hästi kaugelt ning hommikustel ja õhtustel tipptundidel on ühiskondlik transport väga koormatud. Väga levinud on ületundide tegemine, seda nii eraettevõtetes kui ka riigiasutustes. Pole sugugi haruldane, et firma saadab oma töötaja mitmeks aastaks teises linnas asuvasse filiaali ja kui see juhtub olema Jaapani teises otsas, siis ei saa perekond kokku rohkem kui mõne korra aastas. Töötajad on kõigele vaatamata oma firmale lojaalsed, sest tavaliselt on nad sinna tööle asunud kohe pärast kooli või ülikooli lõpetamist ja firma tagab neile eluaegse tööhõive. Ametialase edutamise aluseks on enamasti firmas töötatud aastad, mitte tööalane võimekus. Viimasel ajal on selline eluaegse tööhõive traditsioon hakanud siiski murenema ja nooremad inimesed on hakanud töökohti vahetama. Kui traditsioonilises jaapani peres töötas ainult mees, siis viimasel ajal on kasvanud naistöötajate osakaal. Üliõpilaste ja pensionäride seas on praegu laialt levinud osalise tööajaga töötamine ehk arubaito.
Sigmund Freud
Sigmund Freud (6. mai 1856 Freiberg – 23. september 1939 London) oli juudi päritolu Austria neuroloog, psühhiaater ning psühhoanalüüsi teooria ja meetodi rajaja. Tema tööd on avaldanud suurt mõju psüühika uurimisele, psühhoteraapiale, pedagoogikale, kirjandusele, filosoofiale ja kultuurile üldiselt.
Jaapan
Töö
Erinevalt Läänest iseloomustab Jaapani ettevõtjate ja töötajate vahekorda koostöö, mitte vastasseis. Mõlemad pooled suhtuvad firmasse nagu oma perekonda, kus on nooremaid ja vanemaid liikmeid. Seetõttu on majanduslikud streigid seal haruldased, sest töölised leiavad, et streik kahjustab firmat ja sealtkaudu ka neid endid.
Palju on väikeettevõtteid – perepoode, väikseid restorane ja baare, kodused töökodasid jms. Selliseid perefirmasid pärandatakse isadelt poegadele ja need võivad olla väga vanade traditsioonidega.
Sigmund Freud
Freudi teooria ja psühhoanalüüsi kohta on põhjalikum ülevaade artiklis psühhoanalüüs.
Jaapan
Kodu
Viimase saja aastaga on jaapani kodu tublisti muutunud. Traditsioonilisi õlg- või sindlikatusega puumaju võib kohata veel ainult maapiirkondades, linnades elavad inimesed enamasti samasugustes kortermajades nagu eurooplased. Selliseid suuri kortermaju kutsutakse Jaapanis danchi ja need on ehitatud betoonist ja terasest, siseviimistluses kasutatakse ka puitu. Tüüpiline jaapani korter on aga oluliselt väiksem, kui Euroopas. Tegelikult on iga jaapanlase unistuseks oma maja, aga kuna maa on väga kallis, on ka majad kallid ja võrdlemisi väikesed. Maapiirkondades, kus maa on odavam, on ka majad suuremad ja neis on piisavalt ruumi, et koos perega saaksid elada nii lapsed kui ka vanavanemad. Ruumi jätkub seal ka külalistele ja perekondlikke tähtpäevi saab tähistada kodus. Linnades tingib ruumipuudus seda, et peaaegu kunagi ei kutsuta külalisi koju ning pidulikke sündmusi tähistatakse restoranides või niinimetatud. ühiskondlikes hoonetes (jaapani keeles kaikan).
Suvi on Jaapanis kuum ja niiske, seepärast pööratakse elamute ehitamisel peatähelepanu mitte küttele ja soojustamisele, vaid sellele, et ka kuumadel suvepäevadel pääseks tuuleke ruume jahutama. Tubade eraldamiseks ei ehitata kapitaalseid vaheseinu, vaid kasutatakse lükanduksi. Neid on kaht tüüpi – shōji ja fusuma. Välisseinadki on sageli kõrvale lükatavad ja aknad on konstrueeritud lükandakendena.
Sigmund Freud
1909. aastal pidas Freud USA-s rea loenguid. Ameerika Ühendriikidest sai psühhoanalüüsi teine kodumaa, kus psühhoanalüüsi meetod kui psühhoteraapia on laialdaselt kasutusel.
Jaapan
Kodu
Traditsioonilises jaapani majas on esiku (genkan), koridoride ja köögi põrandad puidust, tubade põrandad on kaetud punutud mattidega (tatami). Kaasaegsetes majades on ka tubades poleeritud laudpõrandad, kuid võimaluse korral püütakse siiski vähemalt üks tuba teha traditsioonilises stiilis tatamiga põrandal. Kui teid peaks jaapani koju kutsutama, siis pidage meeles, et esikus tuleb kingad vahetada tuhvlite vastu, millega kõnnitakse puitpõrandatel. Kui astute tatamile, tuleb ka tuhvlid jalast ära võtta ja astuda tatamile sokkides. Tualeti ukse juures koridoris seisab alati veel üks paar tuhvleid, millega käiakse ainult tualetis.
Sigmund Freud
Freudi teooria ja tema meetod on kohanud vastuseisu nii 19. sajandi Viinis kui ka tänapäeval.
Jaapan
Kodu
Traditsiooniline magamisase on paks ja soe puuvillaga täidetud madrats ehk futon, mis laotatakse ööseks otse tatamile ja päevaks peidetakse seinakappi. Kaasaegsetes lääne stiilis magamistubades on tavalised voodid, mida jaapanlased miskipärast nimetavad "prantsuse vooditeks". Jaapanis on kõigis majades elekter ja veevärk, kuid keskküte on suuremas osas Jaapanist tundmatu nähtus, välja arvatud Hokkaido. Hokkaidol on talved sama külmad kui Eestis. Mujal Jaapanis köetakse ruume elektrikaminatega ainult nendes viibimise ajal ja paksu teki alla magama pugedes lülitatakse küte välja. Traditsiooniline ja väga praktiline moodus külma ilmaga sooja saamiseks on istuda terve perega ümber kotatsu. Vanasti oli see põranda keskel asuvasse auku asetatud pann hõõguvate sütega, mille kohale seati madalate jalgadega laud. Pererahvas istus kotatsu ümber, nii et jalad olid laua all soojas ja üle kõigi jalgade laotati suur villane vaip. Tänapäeval kasutatakse muidugi söepanni asemel elektriahju, mis on tükk maad tuleohutum. Saadaval on ka laias valikus muid elektrilisi kütteseadmeid, sealhulgas õhukonditsioneere, mis suudavad suvel tuba jahutada ja talvel seda kütta.