cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Balti liit
Balti liidu lepingu sõlmimisele eelnes mitu Balti riikide (algul ka koos Poola ja Soomega) koostöökatsetust, mis tõusid taas päevakorda aastal 1919.
Evald Paikre
Evald Friedrich Paikre (1936. aastani Pormann; 23. august 1906 Tallinn – 3. august 1944 Alutaguse, Ida-Virumaa) oli kooliõpetaja, orkestrijuht ja noorsookirjanik.
Balti liit
Balti liit sõlmiti 12. septembril 1934. Leping sätestas Balti riikide välispoliitika kooskõlastamise nõude sellistes küsimustes, kus kolmel riigil oli ühine huvi; samuti hakati pidama regulaarseid välisministrite konverentse.
Evald Paikre
Elukäik
Keskhariduse omandas ta Tehnika Ühisgümnaasiumis, mille lõpetas 1925. aastal. Seejärel omandas Tallinna Pedagoogiumis algkooliõpetaja kutse.
1926-1928 aastatel oli Tapa külakooli õpetaja, 1928. aastast töötas õpetajana Tapa linnas algkoolis. Seal kujunes temast üks väikelinna kultuurielu tugisambaid. Lisaks pedagoogitööle juhatas ta laulukoori ja tantsuorkestrit The Octave Band. Juba koolipõlves oli ta õppinud viiulimängu ning hiljem end täiendanud. Sageli esines ta solistina Tapa muusikaõhtuil ja koolipidudel. Ta andis ka oma õpilastele viiulitunde.
Nimede eestistamisel võttis 1936. aastal uueks perekonnanimeks Paikre.
1937. aastast töötas Rahumäel paiknenud 27. algkoolis (Rahumäe põhikool). Ta õpetas tollal koolis looduslugu ja maateadust. Veel omariikluse lõpuaastail asutas E. Paikre Rahumäe kooli õpilasorkestri ja juhatas seda. Tollaste ksülofonimängijate hulgas oli ka hilisem Estonia teatri dirigent ja konservatooriumi õppejõud Vallo Järvi (1923–1994). 1940. aastate alguses mängis õpilasorkestris ka Eino Tamberg (1930–2010).
Kutsetöö ja muusikaharrastuse kõrval jätkus E. Paikrel jõudu nii Tapa kui ka hiljem Nõmme noorkotkaste jaoks. Kaitseliidu Nõmme malevas oli kolm rühma – kuni 12-aastased haukad, keskmine ja vanemate rühm, kokku umbes 100 poissi. E. Paikre oli Nõmme noorkotkaste üks juhte. Ta oli organisaator ja suvelaagrite luuremängude eestvedaja.
Nõmmel elades ja töötades tegi aktiivset kaastööd Kaitseliidu Nõmme malevkonna raadiojaamale. Ta oli raadiokuulajaile tuntud nimi oma kuuldemängude, noorsoojuttude, noorsoo- ja sõdurisaadete kaudu.
Evald Paikre võttis osa lastekirjanduse ja kuuldemängude võistlusest. Tema pikem sporditeemaline noorsoojutt “Pallikuningas” sai III koha. Käsikirja säilitatakse kirjandusmuuseumis. Samuti kolmanda koha sai koostöös Nõmme kirjaniku Marta Sillaotsaga (1887–1969) kirjutatud “Doktor Tamm”. See kuuldemäng oli pühendatud eesti arstidele, kes 1940. ja 1941. aastal pidasid võitlust meie inimeste päästmiseks. Kuuldemäng “Doktor Tamm” kõlas raadios 9. mail 1943. E. Paikret sidus M. Sillaotsaga pikk loominguline sõprus ja sügav vastastikune lugupidamine. Nende ühiseks varjunimeks oli Tuulenõel.
Midagi E. Paikre loomingust on ka säilinud. Tema kirjanduslik tegevus oli alanud juba 1930-ndate algul ajalehtedes ja noorteajakirjades avaldatud reisikirjelduste ja vestetega. Tema esikraamat “Vana-Valge” ilmus aga alles 1942. aastal. Samal aastal ilmus veel teinegi tema noorsoojutt – “Raudteevahi poeg”. Kirjanduslikes ringkondades loodeti E. Paikrest 1941. aastal Tartus kommunistide poolt mõrvatud lastekirjaniku Jüri Parijõe töö jätkajat.
Evald Paikre mobiliseeriti 1944. aastal Saksa sõjaväkke. Ta oli reservlipnik ja võitles 3. Eesti piirikaitserügemendis Alutaguse rindel. Krivasoo ja Putki ümbruses ta ka langes 3. augustil 1944 luureretkel olles ja on maeti samasse piirkonda seniteadmata kohta.
Isiklikku
Tema isa oli Aleksander Paikre (Pormann). Abikaasa oli pedagoog Marie Paikre (neiuna Brigo). Evald Paikre pojad olid Toivo Paikre ja Enno Paikre. Evald Paikre pojatütar on dr Kai Muru.
Compass (ajakiri)
Compass oli Viking Line'i kliendiajakiri, mis ilmus Eestis aastail 2012–2014 kaks korda aastas. Ajakirjas oli teavet laevade kohta, intervjuusid meremeestega ja reisisihtkohtade kirjeldusi.
Compassi koostas OÜ Profimeedia, seda levitati laevadel ja Vanasadama piletikassas. Jaanuaris 2014 anti välja numeratsioonita erinumber sel puhul, et Viking Line'i tegevuse algusest Eestis möödus 20 aastat.
Andriņi
Andriņi on küla (mazciems) Lätis Gulbene piirkonnas Lejasciemsi vallas.
Küla asub valla keskosas.
Kelly Rosen
pisi Kelly Rosen (sündinud 23. novembril 1995) on eesti jalgpallur.
Shama‘ Ashnā
Shama‘ Ashnā (puštu keeles شمع اشنا‎; sündinud 23. märtsil 1985) on Afganistani laulja. Ta laulab puštu ja dari keeles.
Kelly Rosen
Ta mängib aastast 2011 Naiste Meistriliigas osalevas klubis FC Flora.
Shama‘ Ashnā
Elukäik ja karjäär
Shama sündis Jalālābādis, aga elab nüüd Kabulis, kus ta sai ka hariduse. Ta on etniline puštu. Shama oskab puštu, urdu ja pärsia keelt.
Merily Toom
Merily Toom (sündinud 20. augustil 1994) on eesti jalgpallur.
Kelly Rosen
Ta mängib aastast 2014 Eesti naiste jalgpallikoondises.
Nicanor Parra
pisi Nicanor Parra Sandoval (sündinud 5. septembril 1914 San Fabián de Alico – 23. jaanuar 2018 Santiago) oli Tšiili füüsik ja luuletaja.
Parra sündis kooliõpetaja pojana mitmekülgsete kunstiannetega perekonnas. Tema õde Violeta Parra oli kuulsamaid Tšiili rahvalaulikuid.
Merily Toom
Ta mängib aastast 2009 Naiste Meistriliigas osalevas klubis FC Flora.
Ta mängib aastast 2012 Eesti naiste jalgpallikoondises.
Shama‘ Ashnā
Elukäik ja karjäär
Tema soolokarjäär algas 2007. aasta lõpupoolel ja kohe hittlauludega. Singel Afganistani rahvusarmeest murdis populaarsuse rekordeid. Tema puštukeelne album Afganistani kriketimeeskonnast sai kiiresti hitiks pärast selle ilmumist. Järgmine album, "Tappay", saavutas edu samanimelise lauluga Tappay. Samal aastal avaldas Shama veel ühe puštukeelse albumi Peshawaris Pakistanis. Shama on öelnud, et  ainus vahe debüütalbumi ja uute albumite vahel on puštu muusika arranžeerimine . Tema lemmiklauljad ja -inspireerijad on Karan Khan, Naghma ja Baryalai Samadi. Shama huvitub heategevuslikust tööst, aga ta ei armasta annetusi küsida. Ta kogus tähelepanu ka India publiku seas lauluga "Da Kirkat Millai Lobgharhi", mida on esitanud mitmed tuntud puštu lauljad. Hiljem kaverdasid seda laulu India lauljad. Shamal on siiani väike fännibaas Indias.
Jaan Tuuling
Jaan Tuuling (24. november 1930 Petseri – 6. veebruar 1998 Tabasalu) oli eesti kunstnik.
Jaan Tuuling lõpetas 1961. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi maali erialal. Ta on töötanud kunstiõpetajana Tallinnas kunstikallakuga koolis ning ka reklaamplakatite kunstnikuna. Jaan Tuuling oli Eesti Kunstifondi liige. Osales mitmetel näitustel nii meil kui välismaal. Tema tööd on kõrgelt hinnatud ja neid leidub valdavalt erakogudes üle maailma, muu hulgas Rootsis, Šveitsis, Venemaal, Prantsusmaal, Soomes ja Ameerika Ühendriikides.
Väikseküla
Väikseküla oli küla Pärnumaal, ajalooliselt Kilingi mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Kikepera küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Saarde kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Kikepera külaga.
Külast on teateid alates umbes 1900 (Вейксекюла).
Piltene (Dundaga vald)
Aastail 2009-2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.
Issaak Boleslavski
pisi| Issaak Boleslavski (1960) pisi| Issaak Boleslavski mängimas [[Carlos Guimardiga (pildil vasakul) rahvusvahelisel turniiril Groningenis (1946)]]
Boleslavski täitis NSV Liidu meistrivõistlustel 1944. aastal (sai kolmanda koha) ja 1945. aastal (teine koht) kahel korral suurmeistrinormi ja sai 1945. aastal NSV Liidu suurmeistri nimetuse. Järgmistel esivõistlustel (1947) tuli ta Kerese järel teisele kohale.
Boleslavski mängis 1946. aastal rahvusvahelisel turniiril Groningenis (6.–7. koht). Augustis 1947 jagas ta 4.–6. kohta meistriturniiril Pärnus (võitis Paul Keres) ja detsembris 1947 jagas ta Moskvas Tšigorini mälestusturniiril 3.–4. kohta.
1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Boleslavski oli üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal.
Maailmameistrivõistlused
Augustis 1948 tuli Boleslavski maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisel turniiril Saltsjöbadenis kolmandaks ja pääses mais 1950 Budapestis toimunud pretendentide turniirile, kus jagas esikohta David Bronšteiniga (edestades seejuures Vassili Smõslovi ja Paul Kerest). Juulis-augustis 1950 Moskvas peetud tiitlipretendentide 12-partiilise matši Boleslavski kaotas tulemusega 6½:7½ ja ei pääsenud mängima MM-matši valitseva maailmameistri Botvinnikuga.
Tunnustus
.–
Tahkuse
Tahkuse oli küla Pärnumaal, ajalooliselt Vana-Vändra mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Tohera küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Vändra kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Tohera külaga.
Hapsidophrys
Hapsidophrys on maoperekond.
Tahkuse
Külast on teateid alates 1638 (Tachkus).
Hapsidophrys
Klassifikatsioon
Perekonda Hapsidophrys klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Hapsidophrys seisuga 12.01.2014.
Schatzberg
Schatzberg on mägi Kitzbüheli Alpides Austria Tirooli liidumaal. See on ka talispordipaik.
Geograafia
Schatzberg on osa mäeahelikust, mis eraldab Alpbachtali orgu läänes Wildschönaust idas. Selle naabertipud on 1964 m kõrgune Joelspitze lõunas ja 1899 m kõrgune Gratlspitze loodes. Schatzbergi läänekülg on metsane peaaegu tipuni, idaküljel on metsapiir u. 200-300 m madalamal. Schatzbergil on palju alpikarjamaid ehk alme. Naaberasulad on Alpbach loodes, Inneralpbach edelas ja Auffach kirdes.
Areng
Schatzberg on ligipääsetav kõigilt külgedelt tähistatud matkaradu pidi. Võimalikud alguspunktid on Alpbach, Inneralpbach, Auffach, Thierbach või Hösljoch (1390 m).
Üks mäkketõusu baas on mägivõõrastemaja Berggasthof Schatzbergalm, mis asub tipust kirdes kõrgusel 1776 m. Sinna pääseb Auffachist Schatzbergi trossteed pidi (Schatzbergbahn). Talviti kasutatakse Schatzbergi idakülge suusapiirkonnana, seal on mitu tooltõstukit.
Tee Inneralpbachist on populaarne ja suhteliselt laviiniohutu suusamatk.
Aimi Säremat
Aimi Säremat (sündinud 3. aprillil 1946) on eesti õpetaja ja koolijuht.
Ta on lõpetanud 1964. aastal Põlva Keskkooli. 1993. aastal lõpetas ta kaugõppes Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna pedagoogika erialal, diplomitöö "Haridusoludest ja kooli arengust Käina kihelkonnas 18. sajandi algusest kuni 1918. aastani".
Ta on töötanud 1970. aastatest Käina 8-klassilise Kooli õpetajana ning direktori asetäitjana õppe- ja kasvatustöö alal. Aastatel 1982–2008 oli ta sama kooli (hilisemad nimed Käina Põhikool, Käina Gümnaasium ja Käina Kool) direktor ja vene keele õpetaja, hiljem kuni 2018. aastani sotsiaalpedagoog.
Aastatel 2004–2016 oli ta Eesti Keskerakonna liige.
Tauste
Tauste oli küla Pärnumaal, ajalooliselt Laiksaare mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Massiaru küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Saarde kihelkonda.
Külast on teateid alates 1724 (Tauste küla).
Tähtvõlv
Tähtvõlv on ristvõlvi erivorm, mille puhul võlvisiilud on dekoratiivsete lisaroietega väiksemateks osadeks jaotatud, nii et need moodustavad võlviku laes tähekujulise mustri. Lihtsamad tähtvõlvid on kasutusel juba kõrggootika lõpuperioodil, tähtvõlvi kasutamise kõrgpunkt jääb hilisgootikasse.
Tähtvõlvi tuletamine ristvõlvist
Kui kolmnurkse võlvisiilu igast nurgast lähtub üks lisaroie (mitte kandva, vaid puhtdekoratiivse eesmärgiga), mis kohtub teistega võlvisiilu keskpunktis, jäävad nende vahele väiksemad pinnad, mis võivad omakorda olla võlvisiilutaoliselt kumerad, tekib nii-öelda teise astme võlvisiil. Võlvi lagipunkti ümber moodustub paarikaupa siiludest nelja- või kaheksaharuline täht, mis on võlvitüübile nime andnud. Kui nii jagamisel tekkinud väiksemaid siilusid uute roietega omakorda jagada, tekivad veelgi keerulisemad tähtvõlvid.
Lisaroiete kohtumispunktides võivad olla samuti päiskivid.
Paavli tiik
Paavli tiik on järv Viljandi maakonnas Viljandi vallas Ruudikülas. Veekogu pindala on 0,6 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 467 m.
Tähtvõlv
Tähtvõlvid Eestis
Eesti hoonetest on tähtvõlvid säilinud Oleviste kiriku kooris ja kesklöövis, samuti kiriku lõunapoolses Laurentiuse kabelis, Mustpeade maja Olavi saalis ja Lõuna-Eesti ehitistest ainsana Puhja Dionysiose kiriku kooriruumis. Pärnu Nikolai kiriku lagi oli samuti tähtvõlvidega (põles 1944, lammutati 1954).
Arhitektuuriajaloolaste hinnangul on tähtvõlvidega olnud ka dominiiklaste kloostri Maarja kiriku kesklööv ja kloostri vana refektoorium.
Martna kiriku kooriruumis on servjoonvõlvide peale maalitud tähtvõlvi roidestik, samuti Harju-Risti kiriku käärkambri laes.
Kosovo 2016. aasta suveolümpiamängudel
Kosovo osales Rio de Janeiros toimunud 2016. aasta suveolümpiamängudel esimest korda iseseisva riigina pärast ROKi liikmeks saamist detsembris 2014.
Judoka Majlinda Kelmendi võitis 7. augustil naiste kuni 52 kg kategoorias kuldmedali, mis on ühtlasi esimene Kosovo olümpiamedal.
Olümpiapääsme said 8 sportlast 5 spordialalt:
Kalju Aarop
Kalju Aarop (sündinud 30. juulil 1929) on eesti vabadusvõitleja ja metsavendluse uurija.
Aastatel 1944–1945 oli ta Võru koolinoorte vastupanuorganisatsiooni Noored Partisanid liige ja suhtles Haukka luuregrupi liikmetega. Varjas end metsas 1945–1946. Seejärel legaliseerus Pärnumaal, aastatel 1947–1950 õppis Tihemetsa Metsatehnilises Tehnikumis metsamajanduse erialal.
Nõukogude perioodil töötas mõnda aega maamõõtjana Siberis.
Pärast Eesti taasiseseisvumist on olnud metsavendade ajaloo uurija, avaldanud artikleid metsavendadest ja nende saatusest, punkritest ja lahingutest. Ta on Endiste Õpilasvabadusvõitlejate Liidu liige.
Eure-et-Loiri departemang
Eure-et-Loiri departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Centre-Val de Loire'i piirkonnas. Ta on nime saanud Eure'i ja Loiri jõe järgi.
Departemang jaguneb halduslikult:
1926. aasta Eesti jalgpalli meistrivõistluste 1. klass
'''1926. aasta Eesti jalgpalli meistrivõistluste 1. klass''' oli Eesti jalgpalli meistrivõistluste 6. hooaeg. Eesti meistriks tuli Tallinna Jalgpalli Klubi.
Hooaeg mängiti karikasüsteemil. Eesti kõrgeim tase kandis nime '''1. klass, teine tase Ringkonnaklass'''
Ringkonnaklass
!colspan="3" align="center"|Eelvoor
!colspan="3" align="center"|Poolfinaalid
!colspan="3" align="center"|Finaal
1Tartu ASK loobus.
EDC Paris Business School
EDC Paris Business School on La Défenseis asuvate linnakutega Euroopa äriülikool. Mis asutati 1950. aastal.
Õppekavadel on kolm rahvusvahelist akrediteeringut: CGE, EPAS ja UGEI.
Kooli vilistlaste seas on tuntud ärimehed ja poliitikud, nt Jean Todt (prantsuse autosporditegelane).
Ratasajamiga raudtee
pisi| Püstise [[Aurukatel|aurukatlaga auruvedur nr 7 teel Vitznaust (Luzerni kanton) Rigi mäele]] Ratasajamiga raudtee on järsule kallakule rajatud rööbastee, mis on lisaks kandvatele/suunavatele rööbastele varustatud juhtrööbaste vahele paigaldatud hammaslatiga.
Vedurile paigaldatud üks või mitu vedavat hammasratast haakuvad hammaslatiga, mis võimaldab rongil liikuda 7–10% kaldega nõlvadel. Suurem osa ratasajamiga raudteedest on kasutusel mägipiirkondades.
pisi|left|[[Hammaslattülekanne]] Maailma esimene ratasajamiga raudtee, Middletoni raudtee võeti kasutusele 1812. aastal ja see ühendas Suurbritannias West Yorkshire'is asuvat Middletoni Leedsiga. Raudteel kasutusel olnud hammaslattülekandele võttis 1811. aastal patendi John Blenkinsop.
Maailma esimene ratasajamiga mägiraudtee oli Washingtoni mäe ratasajamiga raudtee New Hampshire'is, mis teenindas esimesi piletiga sõitjaid 1868. aastal. Järgmisel aastal pikendati trassi mäe tipuni.
Mandri-Euroopa esimene ratasajamiga raudtee avati Šveitsis 1871. aastal ja sõidutas reisijaid Rigi mäele.
Thalassa (kuu)
Avastamine
Naiad avastati kosmosesondi Voyager 2 tehtud fotode pealt millalgi enne 1989. aasta septembri keskpaika. Kaaslasele anti ajutine nimetus S/1989 N 5. Avastus kuulutati välja 29. septembril 1989 Rahvusvahelise Astronoomiauniooni teadaandes nr 4867, kuid seal mainiti vaid "11 päeva jooksul võetud 25 kaadrit", mistõttu on avastamiskuupäev millalgi enne 18. septembrit. Kaaslasele anti nimi Thalassa 16. septembril 1991.
Ratasajamiga raudtee
Mõlemad eelnimetatud raudteeliinid on endiselt kasutusel.
Thalassa (kuu)
Füüsikaline iseloomustus
vasakul|pisi|[[Arvutisimulatsioon Thalassast Neptuuni ümber tiirlemas]] Thalassa on korrapäratu kujuga ja pärast teket pole sisemised geoloogilised protsessid seda ilmselt mõjutanud. On võimalik, et Thalassa koosneb Neptuuni algsetest kaaslastest, mis lagunesid Tritoni häirituse tõttu peagi pärast Tritoni püüdmist väga ekstsentrilisele orbiidile. Korrapäratu kujuga taevakehale mitteomaselt tundub Thalassa olevat kettakujuline.
Orbiidi iseloomustus
Thalassa tiirleb Neptuuni sünkroonse orbiidi raadiusest madalamal, mistõttu väheneb Thalassa orbiit aegamööda ja kunagi võib Thalassa langeda Neptuuni atmosfääri või Roche'i piiri ületamisel laguneda tükkideks, mis jäävad Neptuuni rõngastesse tiirlema. Varsti pärast seda võivad tükid põrkuda Despinaga.
Olle Lauli
Olle Lauli (pseudonüüm, kodanikunimi Olev Lillemets, sündinud 21. oktoobril 1961) on eesti kirjanik ja riigiametnik.
Ta töötab Riigimetsa Majandamise Keskuses.
Tema sulest on ilmunud kolm romaani:
Kõrtsi veehoidla
Kõrtsi veehoidla on järv Viljandi maakonnas Viljandi vallas Pirmastu külas. Veekogu pindala on 0,5 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 515 m.
Kehdingen
Kehdingen on maastik Põhja-Saksamaal Stade kreisis Elbe alamjooksul. See ulatub Oste suudmest põhjas Stade linnani lõunas. Kehdingen on üks Elbe lodudest. 1932. aastani oli siin Preisimaa Land Kehdingeni kreis ja 1975. aastani oli siin evangeelne luterlik Kehdingeni diakonaat, mis baseerus Drochtersenis, mis liidendati 1. jaanuaril 1976 Stade diakonaati.
Brugneto järv
Brugneto järv (itaalia keeles Lago del Brugneto) on veehoidla Liguuria-Apenniinides Loode-Itaalias Liguuria maakonnas Genova provintsis. Liguuria suurima siseveekogu kallastel asuvad Torriglia, Propata ja Rondanina.
Veehoidla rajamiseks püstitati 1959. aastal samanimelisele jõele pais. 777 meetri kõrgusel merepinnast asuva veekogu pindala on 97 hektarit, kaldajoone pikkus 13,5 km, suurim sügavus 70 meetrit, valgala suurus 25 km².
Adolf Friedrich I (Mecklenburg)
thumb|Adolf Friedrich I
Adolf Friedrich I (15. detsember 1588 – 27. veebruar 1658) oli valitsev Mecklenburg-Schwerini hertsog aastatel 1592–1628 ja taas aastatel 1631–1658. Aastatel 1634–1648 valitses Adolf Friedrich administraatorina ka Schwerini piiskopkonda.
Noorus
Ta oli Johann VII ja selle naise Sophia poeg.
Mecklenburgi jaotamine ja kolmekümneaastane sõda
1621. aastal jaotati Mecklenburgi hertsogkond ametlikult kahe venna vahel, Adolf Friedrich valitses Mecklenburg-Schwerinis ja Johann Albrecht valitses Mecklenburg-Güstrow's. Kolmekümneaastase sõja ajal tagandas Albrecht von Wallenstein hertsogid pärast seda, kui nad asusid salaja Taani kuninga Christian IV poolel Saksa-Rooma keisri Ferdinand II vastu sõdima. Wallenstein valitses hertsogkondi aastatel 1627–1631, kuni hertsogid Rootsi kuninga Gustav II Adolfi poolt ametisse ennistati. 1634. aastal sai Adolf Friedrich Taani Ulriki järel viimaseks Schwerini piiskopkonna administraatoriks enne piirkonna sekulariseerimist.
Abielud ja lapsed
thumb|Marie Katharina medaljonil (1635)
Adolf Friedrich I-l oli kokku 19 last.
Esimest korda abiellus ta 4. septembril 1622 krahv Enno III tütre Anna Mariaga. Nad said järgmised lapsed:
Teist korda abiellus Adolf Friedrich 1635. aastal hertsog Julius Ernsti tütre Marie Katharinaga. Nad said järgmised lapsed:
Koirova
Koirova ehk Finskoje Koirovo (ka Suomen Koirova, Koiroi, vene Финское Койрово, Чухонское Коерово, Большое Коерово) on endine ingerisoome küla ajaloolises Tuutari kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas Gorelovo ja Pulkovo vahel. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb ala Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Villozi valla territooriumile.
Nimi tuleb arvatavasti soomekeelsest sõnast koira ehk koer.
Küla kuulus ajalooliselt samanimelise mõisa alla, mille territooriumil oli teisigi Koirovo-nimelisi külasid, mida eristati üksteisest täiendsõnadega nagu Finskoje Koirovo, Russkoje Koirovo, Nižneje Koirovo, Verhneje Koirovo, Novoje Koirovo ja Staroje Koirovo. Finskoje Koirovo, mida rahvasuus kutsuti ka lihtsalt Koirovaks, oli nendest küladest vanim ja suurim.
Küla hävis Teises maailmasõjas seal toimunud lahingutegevuse tõttu. Leningradi piiramise ajal asus külas kolm aastat Saksa kindlustatud tugipunkt, mis õnnestus Vene vägedel tagasi vallutada 1944. aasta jaanuaris. Kaasajal on kunagise küla territooriumil lao- ja tööstushooned.
Knjaz Potjomkin-Tavritšeski
pisi|[[Soomuslaev Panteleimon aastatel 1906–1910]]
Ammossovi-nimelise Kirde Föderaalülikooli auprofessor
Ammossovi-nimelise Kirde Föderaalülikooli auprofessor (kuni 2009 Ammossovi-nimelise Jakuudi Riikliku Ülikooli auprofessor; vene keeles Почетный профессор Северо-Восточного федерального университета имени М. К. Аммосова) on Ammossovi-nimelise Kirde Föderaalülikooli aunimetus.
Knjaz Potjomkin-Tavritšeski
Knjaz Potjomkin-Tavritšeski (vene Князь Потёмкин-Таврический) (ka Potjomkin), oli Venemaa Keisririigi, Venemaa Vabariigi, Vene SFNV ja Nõukogude Liidu Musta mere laevastiku soomuslaev.
Laev kandis aja jooksul erinevaid nimesid:
Ajalugu
pisi|Mässajate juhid 7. juulil 1905. a
Soomuslaev Potjomkin ehitati 1898–1905 aastail Mõkolajivis. Sai nime Tauria vürsti Grigori Potjomkini järgi.
Tuntuks sai äsja lõplikult valminud laev 27. juunist – 7. juulini 1905. a pardal toimunud meeskonnaliikmete mässu tõttu, millest aastaid hiljem tehti ka nõukogude propagandafilm. Mäss algas eeldatavalt probleemidest toiduga (liha sees olid ussid) ja sellest tekkinud vastasseisust laeva juhtkonnaga ning kulmineerus poliitilisel tasemel. Mässu mahasurumine osutus võimudele keerukaks, kuid lõpuks lõppesid mässajatel varud ja nad olid sunnitud sõitma laevaga Rumeeniasse pakku.
Pärast mässu tagasi Venemaale toodud laev nimetati ümber Panteleimoniks. Osales 1. maailmasõjas Musta mere laevastiku koosseisus brigaadi lipulaevana.
Vene kodusõja päevil käis laev sadamas seisvana käest kätte ja jäi lõpuks vähekõlblikuna 1920. a bolševike valdusse. Arvati teenistusest välja ja lammutati 1923–1925.
Saleumxay Kommasith
Saleumxay Kommasith (lao ສະເຫລີມໄຊ ກົມມະສິດ; sündinud 31. oktoobril 1968) on Laose poliitik.
1992. aastal lõpetas ta Venemaa Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi. Magistrikraadi rahvusvaheliste suhete alal sai ta 1997. aastal Melbourne'is Monashi ülikoolis. Alates 1992. aastast töötas ta Laose Välisministeeriumis. 1998–2000 oli ta Laose Välisministeeriumi Euroopa-Ameerika osakonna Lääne-Euroopa sektori asejuhataja. 2000–2003 töötas ta Laose esinduses Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni juures teise sekretärina. 2003–2004 töötas ta Laose Välisministeeriumi rahvusvaheliste organisatsioonide osakonna ÜRO sektori juhatajana. 2004–2007 oli ta Laose Välisministeeriumi rahvusvaheliste organisatsioonide osakonna asejuhataja ja 2007–2011 juhataja. 2011–2012 töötas ta Laose välisministri abina. 2012–2013 oli ta Laose alaline esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni juures. 2014. aasta veebruarist kuni 2016. aasta aprillini oli ta Laose välisministri asetäitja.
Alates 20. aprillist 2016 on ta Laose välisminister.
Karen Hatšaturjan
Karen Surenovitš Hatšaturjan, (vene keeles Карэн Суренович Хачатуря́н, armeenia keeles Կարեն Խաչատրյան) (19. september 1920–19. juuli 2011 ) oli Armeenia päritolu Nõukogude ja Vene helilooja, helilooja Aram Hatšhaturjani nõbu.
Hatšaturjan sündis Moskvas teatridirektor Suren Hatšaturjani pojana. Tema õpingud Genrihh Litinski juures Moskva konservatooriumis katkestas ajateenistus Punaarmee meelelahutusüksuses. Naasnud 1945. aastal õpingute juurde, töötas ta koos Dmitri Šostakovitši ja Nikolai Mjaskovskiga.
Lisaks viiulisonaadile (1947) kuuluvad tema heliloomingusse ka tšellosonaat (1966), keelpillikvartett (1969), neli sümfooniat (1955, 1968, 1982, 1991) ja ballett "Cipollino" (1973), samuti mitmesugused muud orkestriteosed ning teatrimuusika.
Hatšaturjani teoseid iseloomustavad järjekindel rütm ning hoolikas ja idiomaatiline instrumendikasutus. Ta võttis omaks tonaalse lähenemise kompositsioonile. Tema töid on salvestanud mõned 20. sajandi suurimatest muusikutest, teiste seas David Oistrahh, Jascha Heifetz, Mstislav Rostropovitš ja Vladimir Jampolski.
Tunnustus
Hatšaturjan pälvis Isamaa teeneteordeni (2007), Vene Föderatsiooni au ordeni (2000) ja Sõpruse ordeni (1995). Ta on ka NSV Liidu riikliku preemia laureaat ning Vene Föderatsiooni rahvakunstnik.
Postimees Kirjastus
Postimees Kirjastus (2018. aasta lõpuni Post Factum) on 2015. aastal asutatud Eesti raamatukirjastus, mis kuulub Postimehe kontserni.
Telkimine
Ajalugu
1908. aastal kirjutas Thomas Hiram Holding raamatu “The camper's handbook”. Tema kirg telkimise vastu tulenes lapsepõlvest: 1853. aastal sõitis ta 300 liikmelise seltskonnaga vagunrongiga mööda Ameerika Ühendriikide preeriaid, läbides umbes 1900 km. 1877. ja 1878. aastal tegi ta kanuumatka mööda Šotimaad. Nendest reisidest kirjutas Thomas Hiram Holding kaks raamatut. Hiljem telkides kasutas ta sõiduvahendina jalgratast ning 1898. aastal kirjutas ta raamatu “Cycle and camp”. Holding asutas 1901. aastal maailma esimese matkaklubi- Jalgrattamatkajate Ühingu. 1907. aastaks oli see ühinenud paljude teiste klubidega moodustades Suurbritannia ja Iirimaa matkaklubi. 1909. aastal sai Robert Falcon Scottist selle klubi esimene president.
Telkimise tüübid
Telkimine on populaarne võimalus nautida loodust. Telkimise tüübid on:
Postimees Kirjastus
Kirjastus avaldab nii ilu- kui ka aimekirjandust, muuhulgas ilmus seal Eesti Vabariigi 100. aastapäeva puhul riiklikul tellimusel üllitatud EV 100 aimeraamatusari.
Kirjastust on juhtinud Signe Siim, Nele Laev ja Eia Uus.
Telkimine
Telkimisvarustus
Enamikul telkimisaladel on piknikulaud, parkimiskohad ning maa telgi püstitamiseks, lisaks võib olla ka ühiskasutatav tualett ja voolava vee kasutamise võimalus. Kui valmistud telkimiseks, siis asjade pakkimisel on mõistlik teha nimekiri vastavalt sellele, millise varustusega telkimisalale minnakse, et midagi ei ununeks maha. Põhilised asjad, mis võiks kaasas olla:
Messerschmitt Me 163 Komet
Messerschmitt Me 163 Komet oli Saksamaal Teise maailmasõja ajal arendamisel olnud rakettmootoriga püüdurhävitaja.
Seda Alexander Lippischi projekteeritud rakettlennukit katsetati ka lahingutegevuses. Me 163 oli esimene inimese juhitud lennuk, mis saavutas kiiruse 1000 km/h. Saksa katselendur Heini Dittmar saavutas 1944. aasta juuli alguses Me-163-l kiiruse 1130 km/h. See oli lennukite mitteametlik kiirusrekord, mis ületati turboreaktiivmootoriga lennukite rekordite kategoorias alles peaaegu kümme aastat hiljem. Ehitati üle 300 Me-163. Lennuk ei õigustanud end, see ei sobinud ebaefektiivsuse ja ohtlike, segunemisel isesüttivate kütusekomponentide (kaalult 3 osa vesinikülihapendit (nn T-Stoff) ja üks osa segust, mis koosnes 57% metanoolist, 30% hüdrasiinist ja 13% veest (nn C-Stoff)) tõttu. Kokku hävitati Me-163-ga 16 liitlasvägede lennukit, neist enamik neljamootorilised pommituslennukid. Lisaks õhulahingutes langenud lenduritele said paljud Me-163 piloodid surma katsetustel ja õppelendudel.
Tiina Trutsi
Tiina Trutsi (sündinud 19. veebruaril 1994) on Eesti jalgpallur.
Tegeles lapsepõlves kuus aastat tantsimisega ning mängis sageli tänaval poistega jalgpalli. Kui ta oli 13-aastane, siis lubasid vanemad ta jalgpallirenni. Õppis põhikoolis Tallinna Reaalkoolis ning pärast seda Arte gümnaasiumi jalgpalliklassis. Lõpetas keskkooli 2014. aastal kuldmedaliga ning õppis USA Lõuna-Alabama ülikoolis sotsioloogiat ja kõrvalerialana geograafiat.
Tiina Trutsi mängis aastast 2008–2015 Naiste Meistriliigas osalevas klubis FC Flora. Detsembris 2010 pidi siirduma mängima AC Milani naiskonda, kuid segaduste tõttu paberimajanduses jäi leping Itaalia suurklubiga sõlmimata.
Aastatel 2012–2015 mängis Eesti naiste jalgpallikoondises 20 mängu.
Kuninga 22
Kuninga 22 on kohtuhoone Pärnus aadressil Kuninga tänav 22.
Tänapäeval tegutseb hoones Pärnu Maakohus.
Ajalugu
Kahekorruseline hoone ehitati kaupmehemajaks umbes 1680. aastatel. Kivimajana on see kaardile kantud juba 1696. aastal.
Nikolai tänava poolne eraldi asunud kivist kahekorruseline ait-elamu ehitati 18. sajandi II poolel ja liideti peamajaga 19. sajandi I poolel.
Hoone natsionaliseeriti 1940. aastal ja nõukogude perioodil asus majas Pärnu merekooli õppekorpus.
1995. aastal andis Pärnu linnavalitsus maja Justiitsministeeriumile. Sama aasta 8. mail hoone süüdati, mille tõttu sai see ulatuslikke kahjustusi. Hoone taastati 1999. aasta lõpuks ja Pärnu Maakohtu uus maja avati pidulikult 27. jaanuaril 2000.
Hoone renoveeriti 2019. aastal.
Valter Ilves
Valter Ilves (7. september 1910 Elistvere – 4. märts 2004 Peatskivi) oli eesti vaimulik.
Bangalo
pisi|Bangalo Houston, Texas, USA|257x257pxBangalo on hoonetüüp, mis kujunes välja Bengali piirkonnas Lõuna-Aasias, kuid nüüdseks on levinud üle kogu maailma. Sõna "bangalo" tähendus erineb rahvuseti. Peamiselt on bangalod suure veranda, madala kaldkatuse ja horisontaalse orientatsiooniga. Horisontaalsed jooned ja nelinurgad kirjeldavad bangalo välimust. Madal kaldkatus võtab päikesesoojust talvel ja suvel aitab hoonet jahutada. Pärast I maailmasõda sai Austraalias populaarseks Ameerikast pärit California bangalo stiil. Tänapäeval on Põhja-Ameerikas ja Ühendkuningriigis bangalo eraldiseisev maja madala teise korruse või pööninguga. Eestis mõistetakse bangalot kui ühe- või pooleteistkorruselist kerget puumaja, mille katus ulatub üle rõdude.
Valter Ilves
Ta lõpetas aastal 1937 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi. Aastatel 1937–1938 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, aastatel 1940 ja 1944 õppis ta samas matemaatikat.
Bangalo
Sõna etümoloogia
Sõna "bangalo" pärineb Indiast ning on tulnud hindi sõnast "बंगला" (baṅgala), mis tähendab "Bengali". Kasutatakse seda kirjeldamaks Bengali stiilis maja. See Aasia arhitektuurivorm ja disain pärineb Bengali maapiirkonnast Lõuna-Aasiast. Selline maja oli traditsiooniliselt väike, ühekorruseline ja eraldiseisev ning laia verandaga. Sõna "bangalo" leiti esmakordselt kasutusel olevat inglise keeles 1696, kui Indias kasutati seda East India Company inglise meremeeste kirjeldamiseks. Hiljem kasutati seda Ameerikas ja Suurbritannias ruumikate kodude kirjeldamiseks. 19. sajandi lõpus hakati sõna "bangalo" kasutama suuremate maamajade ja äärelinna ehitatud suurte eramajade kohta. Hiljem hakkasid arendajad seda sõna kasutama väiksemate ehitiste puhul.
Valter Ilves
Ta oli aastatel 1950–1954 Hanila, Karuse ja Lihula Eliisabeti koguduse aseõpetaja. Aastatel 1954–1956 oli ta Anna ja Paide Püha Risti koguduse õpetaja. Aastatel 1957–1965 oli ta Alatskivi koguduse õpetaja. Aastast 1965 oli ta Kirbla Püha Nikolause koguduse õpetaja.
Valter Ilves suri 4. märtsil 2004, ta on maetud Äksi kalmistule.
Bangalo
Hind ja ruumipaigutus
Bangalote ehitamise ruutmeetri hind on kallim kui kahekorruseliste majade ehitamisel, sest vaja läheb suuremat vundamenti ja rohkem katusepinda sama suure elamispinna kohta. Sellest tingitult läheb bangalote ehitamiseks vaja suuremat krunti, mille tõttu on need tavaliselt eraldiseisvad hooned ja ei jaga ühist vundamenti ega vaheseina.
Enne esimest maailmasõda maksid Ameerikas väiksemad bangalod 900 dollarit ja suuremad juba kuni 3500 dollarit.
Ehkki bangalo vundament on üldjuhul ristkülik, on igasugune vundamenditüüp võimalik. Tellisseinaga bangalote puhul on aknad tavaliselt paigutatud kõrgele, katuse lähedale. Tänu sellisele arhitektuurilisele meetmele ei vajata võlve või silluseid toetamaks tellismüüritist akende peal. Kahekorruselise maja puhul ei ole muud võimalust kui jätkata tellisseina akna peal kasutades sillust.
Austraalia
pisi|California bangalo, Sydney, Austraalia Alates 1891. aastast levis üle Austraalia föderatsiooni poolt välja mõeldud bangalo stiil. Esmalt Camberwellis, Victorias ja pärast 1895. aastat Sydney põhjapoolel. Arendaja Richard Stanton ehitas föderatsiooni poolt välja töötatud bangalo esimest korda Haberfieldis ja pärast seda Roseberys Uus-Lõuna-Walesi osariigis Sydneys (1912). Palju föderatsiooni stiilis bangaloid leidub Beecroftis, Hornsbys ja Lindfieldis, mis on ehitatud aastatel 1895–1920.
Bangladesh
Maapiirkonnas, mille järgi Bangladeshi bangalo stiil on nimetatud, tuntakse seda kui "Bangla Ghor" ehk Bengali stiilis maja. Bangalo stiilis majad on endiselt Bengali maapiirkonnas populaarsed. Peamine ehitusmaterjal tänapäeval on laineline plekk. Varem kasutati puitu, bambust ja heina, mida tuntakse kui "Khar". Khari kasutati katuste tegemiseks ja hoone jahedana hoidmiseks kuumadel suvepäevadel. Bangalote katusekattematerjaliks on kasutatud ka punaseid katusekive.
Kanada
Kanadas kasutatakse sõna "bangalo" ühekorruseliste ühepereelamute kohta.
Ühendkuningriik
pisi|Bangalo Ühendkuningriigis Esimesed kaks bangalot ehitati Inglismaale Põhja-Kenti 1869. või 1870. aastal. Bangalo oli ühekorruseline tehasetoode, mida kasutati mereäärse suvilana. Seda tüüpi maja hakkas Ühendkuningriigis laialt levima kahe maailmasõja vahel, eriti mereäärsetes kuurortides. Paljudes külades ja merekuurortides on 1960. aastate bangalod, kus tänapäeval elavad üldjuhul pensionärid.
Eesti Eruohvitseride Kogu
Eesti Eruohvitseride Kogu (lühend: EEOK) on 2001. aastal asutatud Eesti mittetulundusühing. EEOKi juhatuse esimees on [Enn Tupp].
Bangalo
India
Indias nimetatakse bangaloks kõiki eramaju, mis on vastandiks India keskklassi korterelamule. Algselt olid sealsed bangalod ühekorruselised, kuid aja möödudes hakati ehitama ka kahekorruselisi, et mahutada ära kõik pereliikmed ja koduloomad. 1920.–1930. aastatel ehitati New Delhi bangalotest eraldi rajoon, mida kutsutakse Lutyens Bangalo alaks, millest on saanud arhitektuuriline kultuuripärand. Mumbai äärelinnas Bandras on mitu bangalorajooni, mida ähvardab lammutamine toimuva uusarenduse ees. pisi|Moodne India bangalo, Bangalore, IndiaIndia bangalod olid üldjuhul ehitatud tellistest või kividest, millele anti valge toon. Hoone keskel asus tavaliselt esik ning toad kahel pool esikut. Bangalo aiapoolsemas küljes oli veranda, vahel ka tänavapoolses. Katuse tüüpidest oli kasutatud viil-, kelp- või lamekatust. Teenijate toad ja köök asusid eraldi ehitises peahoone taga.
Iirimaa
Iirimaa maakohtades on bangalo kõige tavalisem hoonetüüp. 20. sajandi lõpul Iirimaa majanduskasvu ajal oli ühekorruseline bangalo ehitamine keelatud, inimesed ehitasid rohkem kahekorruselisi või katuseakendega bangaloid. Sel ajal oli nii Iirimaa kui ka Põhja-Iirimaa trendiks, et inimesed kolisid maakohtadesse ja ostsid maatükke. Tihtipeale olid need alad suured, seega ühekorruselised bangalod olid praktilised, eriti pensionäridele.
Singapur ja Malaisia
pisi|Bangalo Cameron Highlands, Pahang, Lääne-Malaisia Singapuris ja Malaisias kasutati sõna "bangalo" hoonete kohta, mis oli ehitatud koloniaalajastul. Seda tüüpi hooneid ehitati 19. sajandi algusest kuni teise maailmasõja lõpuni. Need hooned ehitati brittide poolt sõjaväeohvitseridele, kõrgematele kohtunikele ja kõigile teistele koloniaalühiskonna tähtsamatele isikutele.
Singapuris ja Malaisias on koloniaalajastu bangalote järele siiani suur nõudlus. Enamasti kasutatakse bangaloid elamuna. Aastate jooksul on paljud bangalod muudetud kontoriteks, hotellideks, galeriideks, spaadeks ja restoranideks.
Lõuna-Aafrika
Lõuna-Aafrikas ei kasutata bangalo mõistet kunagi elumaja kohta. See tähendab väikest puhke-, palk- või rannamaja.
Ameerika käsitöölise bangalo
pisi|Ameerika käsitöölise bangalo, Claverack, New York, USA Ameerika kunsti- ja käsitööliikumise ajastule on tüüpiline Ameerika käsitööliste bangalo. Maja oli tavaliselt madala kaldkatusega ning pikalt välja ulatuva räästaga, mida kaunistasid katmata sarikad või räästa alused dekoratiivsed toed. Veranda võib paikneda peakatuse pikenduse all või räästa all. Seda tüüpi bangaloid võis leida kahe firma, Searsi ja Aladdini tootevalikust 20. sajandil.
Koloniaalbangalo
New Yorgi koorekihi jaoks sai sõna "bangalo" uue tähenduse 1930.–1970. aastatel – siis mõeldi sellega väikeste renditud suvekodude kogumit, tavaliselt Catskilli mäestiku piirkonnas, mis on tuntud ka kui "Borcsht Belt". Esimese ja teise generatsiooni Ameerika juutide peredele meeldis neid välja rentida. Vanad koloniaalbangalod eksisteerivad endiselt Catskillsis ja on tänapäeval peamiselt juutidega omandis.
California bangalo
pisi|California bangalo Alexandria, Virginia, USA California bangalo oli üks esimesi 20. sajandi bangalo liike ning populaarseim elamutüüp Austraalias 1920.–1930. aastatel. See tagasihoidlik maalähedane stiil põhineb Jaapani stiilis ühekorruselisel eraldiseisval majal. Los Angelese äärelinnas muutus see standardseks majaks pärast I maailmasõda. Paljude austraallaste jaoks näitas Hollywood säravat Ameerika elustiili ja Californias nähti Austraalia tuleviku eeskuju. Algul ameeriklased ehitasid bangaloid puidust, aga austraallaste eeskujul hakati kasutama ka telliseid.
California bangalo on üks esimesi, mille kõrvale hakati ehitama eraldi garaaži. Post- ja traataiad asendasid seni kasutatud puitaiad.
Suvila tüüpi bangalo
Seda tüüpi bangaloid nimetatakse ka pooleteistkorruselisteks majadeks. Esimesel korrusel asuvat ala nimetatakse pööningukorruseks, seal võivad asuda mõned lisa magamistoad. Kui tavaliselt on bangalote katused üsna madalad, siis suvila tüüpi bangalo katus on pööningu olemasolu tõttu kõrgemal.
Chicago bangalo
pisi|1925. aasta Chicago bangalo, USA Enamik Chicago bangaloid ehitati 1910.–1940. aastatel. Tavaliselt ehitati need tellistest, pooleteisekorruselised ja kogu maja ulatuses oleva keldriga. Rohkem kui 80 000 bangalot, oma stiiliga esindavad kolmandikku Chicagos asuvaid ühepereelamuid. Üks peamine erinevus Chicago bangalo ja muud tüüpi bangalote vahel on see, et otsaseina katusealune sein on paralleelselt tänavaga, mitte risti. Verandad võivad olla avatud või osaliselt suletud, selleks et suurendada sisemisi ruume.
Michigani bangalo
Seda tüüpi bangalod sarnanevad tüübilt kunsti ja käsitöö bangalotega, mis ehitati aastatel 1910–1925 Detroitis. Järgides kunsti- ja käsitööliikumist, ehitati bangalod kohalikest ehitusmaterjalidest.
Milwaukee bangalo
Suur hulk vanematest elumajadest Milwaukees sarnaneb kunsti ja käsitöö stiilis bangalotega, mis asuvad Chicagos, kuid otsaseina katuse alune osa on risti tänavaga. Samuti erinevad Milwaukee bangalod selle poolest, et neil on fassaadi alumine osa krohvitud.
Tõstetud bangalo
Tõstetud bangalo puhul ulatub keldrikorrus maapinnast kõrgemale. Selle tulemusel jõuab keldrisse rohkem looduslikku valgust läbi keldriakende. Majja sisenemisel on fuajees, mis ühendab keldri- ja esimest korrust, tänu sellele on fuajees lagi kõrgel, sest ühtib esimese korruse laega. Garaaž asub selles bangalos üldjuhul keldris, sest keldrikorrus ei ole kuigi sügaval maa sees.
Luksusbangalo
Luksusbangaloks nimetatakse tavaliselt väga suurt ja detailset käsitööliste stiilis hoonet USA-s. Disain on tavaliselt seotud selliste California arhitektidega nagu Bernard Maybeck ja Julia Morgan.
Peru (kalandus)
Peru oli vitstest punutud ilma pujuseta mõrd. Perul oli nelinurkne või kaarja ülaservaga suu ning pikk kitsas päraosa, milles kala ei saanud tagasi pöörata. Püünis asetati kalatõkke silma, suuga vastuvoolu.
Peru oli kasutusel põhiliselt Põhja- ja Lääne-Eestis ning ka lähialadel Soomes, Venemaal ja Lätis. .
Dūre (Lejasciemsi vald)
Dūre on küla (mazciems) Lätis Gulbene piirkonnas Lejasciemsi vallas.
Küla asub valla põhjaosas Koiva jõe kaldal. Seal on bussipeatused Dūre ja Dūre II.
Asula on kujunenud endise Dūre mõisa keskuse juurde. Looduskaitse all on tammed ümbermõõtudega 4,36 meetrit, 4,68 meetrit, 4,62 meetrit, 4,43 meetrit, 4,02 meetrit ja 4,22 meetrit.
Aastal 1999 oli külas 34 elanikku.
Tallinna Puhkekodu
Tallinna Puhkekodu oli Tallinnas tegutsenud endine Eesti jalgpalliklubi.
Klubi võitis Eesti meistrivõistlustel 1932. aastal 2. koha, 1934. ja 1936. aastal 3. koha.
Tiidu järv
Tiidu järv (ka Toku paisjärv) on järv Võru maakonnas Antsla vallas Toku külas. Veekogu pindala on 0,7 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 521 m.
Indre-et-Loire'i departemang
Indre-et-Loire'i departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Centre-Val de Loire'i piirkonnas.
Departemang jaguneb halduslikult:
Nattereri lendlane
Nattereri lendlane (Myotis nattereri) on nahkhiirlaste sugukonda kuuluv käsitiivaline. Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (2012).
Eestis on ta haruldane.
Nattereri lendlane on nimetatud Austraalia loodusteadlase Johann Nattereri järgi.
Mõõtmed
Kehakaal 7–10 g, tüvepikkus 42–50 mm, küünarvarre pikkus 34–44 mm, tiibade siruulatus 245–300 mm.
Välimus
Keskmise suurusega nahkhiir. Selgmine karv on hallikaspruun, kõhtmine aga hallikasvalge. Üleminek kõhtmise ja selgmise värvuse vahel on selgepiiriline. Nägu on roosakas ja harilikult karvadeta. Kõrvad ja lennus on hallikaspruunid ning üsna heledad. Kõrvad on pikad, ette painutatuna ulatuvad koonu tipust kaugemale. Traagus on pikem kui pool kõrvalesta pikkust ning kergelt kõverdunud. Teistest lendlaseliikidest kindlalt eristav tunnus on kaks lühikeste karvade rida sabalennuse serval. Hea määramistunnus on ka sabamembraani toetav s-kujuline kannus. Hambaid on 38 (I 2/3, C 1/1, P 3/3, M 3/3).
Eestis leiduvatest liikidest võib nattereri lendlane värvuselt sarnaneda veelendlase ja tiigilendlasega, kuid erinevalt nattereri lendlasest on neil liikidel labajalgadel karvad, puudub karvarida sabalennuse serva ning kannus ei ole s-kujuline.
Levik
Levinud Euroopas, Lähis-Idas ja Loode-Aafrikas. Levila lõunapiir kulgeb Alžeerias ning Marokos, põhjapiir Lõuna-Soomes ja -Rootsis. Euroopas on liik laialt levinud ning levila hõlmab tervet Mandri-Euroopat, Suurbritanniat ja Iirimaad. Eestis on nattereri lendlane haruldane nahkhiireliik, kelle leiukohtasid on teada vähe. Korduvalt on teda leitud Ida- ja Lääne-Virumaalt, peale selle Tartumaalt ja Raplamaalt.
Elupaik
Levila ulatuses väga varieeruva elupaigaga liik. Põhja- ja Kesk-Euroopas on elupaikadena eelistatud metsad ning avatud puistud, nagu pargid ning istandused. Elupaikade seas leidub nii leht- kui ka okasmetsi. Lisaks võib ta toituda ka veekogude kohal või piki servaalasid lennates. Servaaladel hoidub puudele väga lähedale, avamaastikku enamasti väldib, kuid vahel võib teda sealgi kohata. Eestis on nattereri lendlast leitud peamiselt metsadest ja parkidest.
Eluviis ja käitumine
Öise aktiivsusega loom, kes veedab päeva varjepaikades. Need asuvad peamiselt puuõõntes, nahkhiirte varjekastides ning hoonetes, nt Saksamaal on teada nattereri lendlase kolooniad karjalautades. Ühte varjepaika võib asustada 20–50 isendist koosnev poegimiskoloonia. Isasloomad moodustavad samal ajal eraldi kolooniaid. Varjepaiku võidakse jagada pruun-suurkõrva ja tiigilendlasega.
Aktiivne vaid soojal poolaastal. Talv elatakse üle talveunes, mis algab Eestis arvatavasti nagu teistelgi lendlastel septembris-oktoobris ja kestab aprilli-maini. Nattereri lendlase talvituspaikadena on Eestis teada peamiselt suured mõisakeldrid, kus loomi leidub enamasti vaid sügisel. Harva on talvituvaid loomi leitud ka vanadest kaevanduskäikudest ja kaitserajatistest.
Toitumine
Suure osa saagist püüab puulehtedelt noppides. Seetõttu hõlmavad arvestatava osa saagist mittelendavad lülijalgsed, sh ämblikulaadsed. Lendavatest saakobjektidest on toidus leitud mardikalisi, ööliblikaid ja mitmesuguseid veekogudega seotud putukarühmi.
Sigimine ja areng
Paarituvad suve lõpul ja sügisel parvlemis- ning talvel talvituspaikades, viljastumine leiab aset kevadel pärast talveunest ärkamist. Tiinuse ja poegade kasvatamise ajaks kogunevad emasloomad poegimiskolooniatesse, mis asuvad tavaliselt puuõõntes, kuid neid võib leida ka hoonetest. Eestis on poegimiskolooniaid leitud ka linnupesakastidest. Kolooniatesse kogunetakse mais ning nende suurus ulatub Eestis 5–20 isendini. Poegimiskolooniates võib leiduda ka üksikuid isasloomi. Pojad sünnivad juuni algusest juuli alguseni ning tavaliselt on järglasi üks. Noorloomad lennuvõimestuvad ja iseseisvuvad 3–4 nädala vanuselt. Sügisel võivad paaritumises osaleda ka samal aastal sündinud emasloomad.
Koht ökosüsteemis
Eestis haruldane nahkhiireliik, tema ohustatuse hindamiseks on andmeid liiga vähe.
Staatus
Kuulub Eesti looduskaitseseaduse järgi II kaitsekategooriasse, Euroopa loodusdirektiivi IV lisasse, Berni konventsiooni II lisasse ning Bonni konventsiooni II lisasse. Ühtlasi on kaitstud Euroopa nahkhiirte kaitse lepinguga (EUROBATS).
Nikolai Luginov
pisi|Nikolai Luginov (2020)
Nikolai Aleksejevitš Luginov (jakuudi keeles Николай Алексеевич Лугинов; sündinud 14. augustil 1948 Kobjai rajoonisis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi kirjanik (proosa- ja näitekirjanik) ning kultuuritegelane.
Ta on Jakutskis asuva Oiunski kirjandusmuuseumi direktor ja Sahha vaimsuse akadeemia asepresident. Kirjanduslikku tegevust alustas ta 1974. aastal. 1979. aastal sai ta NSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks. 2001. aastal sai tema romaan "Чыҥыс Хаан ыйааҕынан" ('Tšingis-khaani käsu kohaselt') Venemaa suure kirjandusauhinna. 2009. aastal linastus selle teose ainetel loodud Venemaa, Mongoolia ja USA koostööna valminud mängufilm "Taina Tšingis Haana" ("Тайна Чингис Хаана"). Filmi lavastas jakuudi režissöör Andrei Borissov.
Tunnustus
Ta on saanud ka Venemaa Föderatsiooni teenelise kultuuritöötaja aunimetuse.
Tihemetsa mõisa kalmistu
Tihemetsa mõisa kalmistu on kalmistu Saarde kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tihemetsa alevikus Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Eneli Kutter
pisi Eneli Kutter (sündinud 27. mail 1991) on eesti jalgpallur.
Ernst Chain
Ernst Boris Chain (19. juuni 1906 – 12. august 1979) oli saksa päritolu briti biokeemik.
Tihemetsa mõisa kalmistu
Ajalugu
Kalmistu rajasid arvatavasti millalgi 19. sajandil Tihemetsa mõisa tollased omanikud Strykid. Kalmistule maetute üldarv pole teada.
Kirjeldus
Kalmistu jääb kunagisest mõisa südamest linnulennult umbes 900 meetri kaugusele lõunaedelasse. See on praegu jäetud maha ja rüüstatud, kuid säilinud on mõned hauatähise osad ning mõlema värava postid.
Salmaņi
Salmaņi (ka Salmeņi) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Gulbene piirkonnas Lejasciemsi vallas.
Küla asub valla idaosas. Sealt algab Ķiurga jõgi. Aastal 1999 oli külas 15 elanikku.
Eneli Kutter
Ta mängib aastast 2011 Naiste Meistriliigas osalevas klubis JK Tammeka Flora.
Ta mängib aastast 2008 Eesti naiste jalgpallikoondises.