cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ateena Olümpiastaadion
Ateena olümpiastaadion on kergejõustiku 1982. aasta Euroopa meistrivõistlusteks Ateenas Maroúsis valminud staadion. Praeguse ilme sai renoveerimise käigus 2004. aasta olümpiamängudeks. Seal toimus nende olümpiamängude ava- ja lõputseremoonia, samuti kergejõustikuvõistlused.
Staadion mahutab 80 000 pealtvaatajat.
Staadioni klaaskatuse projekteeris 2004. aastal hispaania arhitekt Santiago Calatrava.
Olümpiastaadion on Panathinaikόse jalgpallimeeskonna kodustaadion.
Filip Kostić
pisi|Filip Kostić (2018) Filip Kostić (serbia kirillitsas Филип Костић; sündinud 1. novembril 1992 Kragujevacis) on Serbia jalgpallur, kes mängib Itaalia kõrgliigaklubis Torino Juventus ja Serbia jalgpallikoondises. Ta mängib põhiliselt vasaku äärepoolkaitsjana, kuid võib mängida ka vasaku äärekaitsjana.
Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Kragujevaci Radnički. Hooajal 2011–12 mängis ta klubiga Serbia kõrgliigas. 2012. aasta aprillis sõlmis ta lepingu Hollandi kõrgliigaklubiga Groningen. Hooajal 2013–14 lõi ta Hollandi kõrgliigas 11 väravat.
Aastatel 2014–2022 mängis Kostić Saksamaa kõrgliiga klubides. Aastatel 2014–2016 mängis ta kaks hooaega VfB Stuttgarti, seejärel 2016–2018 kaks hooaega Hamburger SV ridades ja lõpuks 2018–2022 neli hooaega Frankfurdi Eintrachtis. Hooajal 2019–20 valiti ta Saksamaa kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2021–22 võitis ta Frankfurdiga UEFA Euroopa Liiga. Hooajal 2021–22 oli Kostić Euroopa Liigas enim väravasööte andnud mängija ning ta valiti Euroopa Liiga hooaja parimaks mängijaks.
2022. aasta augustis sõlmis ta lepingu Juventusega.
Kostić tegi Serbia rahvuskoondises debüüdi 7. juunil 2015 sõprusmängus Austria vastu. Esimese värava lõi ta koondisesärgis 5. septembril 2016 MM-i valikmängus Iirimaa vastu. Ta kuulus Serbia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Huulheinalised
Huulheinalised (Droseraceae) on õistaimede sugukond, kuhu kuulub Eestis perekond huulhein (Drosera).
Täheparv
Maalt on palja silmaga vaadeldavad näiteks Plejaadid ja Hüaadid.
Huulheinalised
Sugukonda kuuluvad umbes 200 liiki, mis jaotatakse kolme perekonda :
Roosi tänav (Viljandi)
Roosi tänav on tänav Viljandis Kesklinna linnaosas.
Tänav algab Oru tänavalt ja lõppeb Supeluse tänaval. Tänava pikkus on 89 m.
Lumekuninganna (film 2010)
"Lumekuninganna" on Eesti-Norra koostöös 2010. aastal valminud film, mille on lavastanud Marko Raat. Filmi aluseks on motiiv Hans Christian Anderseni samanimelisest muinasjutust.
Film võeti peamiselt üles Eestis, stuudioks ehitati ümber Tallinna Külmhoone jäätisehoidla, osa stseene filmiti 2009. aasta talvel Põhja-Norras.
2010. aastal käis filmi "Lumekuninganna" Eesti kinodes vaatamas 1317 inimest.
Emirates NBD Bank
pisi|Emirates NBD Banki logo Emirates NBD Bank PJSC on Dubais asuv Araabia Ühendemiraatide valitsusele kuuluv pank, mis on varade poolest üks suuremaid Lähis-Ida pangakontserne. Emirates NBD asutati 19. juunil 1963, kui šeik Rashid bin Saeed Al Maktoum allkirjastas Dubai National Banki (NBD) põhikirja, mille alusel loodi esimene Araabia Ühendemiraatides (AÜE) asutatud riiklik pank.
2018. aasta 31. detsembri seisuga oli panga koguvara 500,3 miljardit AED. Kontsernil on ettevõtteid AÜE-s, Egiptuses, Indias, Saudi Araabia Kuningriigis, Singapuris, Ühendkuningriigis ning esindusi Hiinas ja Indoneesias.
Chesterfieldi maakond
thumb|Jamesi jõgi
Chesterfieldi maakond (Chesterfield County) on maakond USA-s Virginia osariigis.
Maakonna halduskeskus ja on Chesterfield.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 322 388. Aastal 2000 oli elanike arv 259 903.
Bondari rajoon
Bondari rajoon (vene keeles Бондарский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tambovi oblasti keskosas. Rajooni keskus on Bondari küla.
Rajoon piirneb põhjas Pitšajevo rajooniga, idas Gavrilovka rajooniga, kagus Kirsanovi rajooniga, lõunas Rasskazovo rajooniga, edelas Tambovi rajooniga ja loodes Sosnovka rajooniga.
Rajooni pindala on 1270 km². Elanike arv oli 2012. aastal 12 723, 2009. aastal 13 377 ja 2002. aastal 15 311.
Bondari rajoonis on 56 asulat, mis kuuluvad kaheksa külaasunduse koosseisu.
Mijat Gaćinović
Mijat Gaćinović (serbia kirillitsas Мијат Гаћиновић; sündinud 8. veebruaril 1995 Novi Sadis) on Serbia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Ateena AEK ja Serbia jalgpallikoondises.
2015. aasta suvel siirdus ta Saksamaa kõrgliigaklubisse Frankfurdi Eintracht. 2018. aastal võitis ta klubiga Saksamaa karika, kui karikafinaalis alistati Müncheni Bayern tulemusega 3:1. Gaćinović lõi selles mängus Frankfurdi Eintrachti kolmanda värava.
2022. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Ateena AEK-ga.
2015. aastal tuli Gaćinović Serbia kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Debüüdi Serbia rahvuskoondises tegi ta 24. märtsil 2017 MM-i valikmängudes Gruusia vastu. Ta sekkus mängu 81. minutil ja lõi viis hiljem minutit värava.
Richard Lewis
pisi|Lewis, [[2013]] Richard Philip Lewis (sündinud 29. juunil 1947 New Yorgis Brooklynis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Itaalia raihein
Itaalia raihein (Lolium multiflorum) on kõrreliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim kasvab tulnukana näiteks prahipaikadel, aedades. Taime leidub Eestis harva.
Sweder von dem Bussche
Swederi vanemaid pole teada, kuid ta pärines Vestfaalist Lippe lähedalt Detmoldist. Ka mitmed tema sugulased olid enne ja pärast teda Liivi ordu liikmed. Tema suguvõsa kuulus Vestfaali idaosa mõjukaimate hulka.
1486–1487 oli Sweder Tallinnas linnusekomtuur, 1504 on teda aga mainitud Grobiņa foogtina. Seejärel teated temast lõppevad.
Gustav Adolf Pelkonen
Gustav Adolf Pelkonen (9. juuli 1864 Pielisjärvi – 4. mai 1902 Helsingi) oli soome ja Eesti vaimulik.
Ta sündis aastal 1864 Pielisjärvil (praeguse haldusjaotuse järgi Põhja-Karjala maakonnas, on ühinenud Lieksa linnaga) pastori perekonnas. Ta lõpetas Kuopios lütseumi. Aastatel 1882–1888 õppis ta (immatrikuleeriti 14. juunil 1882) Helsingi Ülikoolis usuteadust. Ordineeriti 4. juulil 1888 Kuopios õpetajaks.
Ta oli aastatel 1888–1889 Oulus adjunktõpetaja. Aastatel 1889–1892 oli ta Narva soome-rootsi Püha Mihkli koguduse ja filiaalkoguduse Kosemkina (Narvusi) adjunktõpetaja, 1892–1902 aga samade koguduste õpetaja.
Nõmmemünt
Nõmmemünt (Acinos) on huulõieliste sugukonda kuuluv taimede perekond.
Ako Ülavere
Ako Ülavere (11. august 1972 – 18. detsember 1992 ) oli eesti näitleja.
Ta mängis filmis "Armastuse lahinguväljad" desertööri rolli.
1992. aastal asus ta õppima Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedris. Ta hukkus Tallinnas ebaselgetel asjaoludel.
Kinga Gál
pisi|Kinga Gál (vasakult esimene) Kinga Gál (sündinud 6. septembril 1970 Kolozsváris Rumeenias) on Ungari poliitik (FiDeSz) ja advokaat. Ta on aastast 2004 Euroopa Parlamendi liige.
Ta lõpetas aastal 1994 Loránd Eötvösi Ülikooli politoloogia ja õigusteaduse erialal.
Ta on aastast 2004 Euroopa Parlamendi liige; ta on Euroopa Rahvapartei asepresident.
Burgundia hertsogkond
Burgundia hertsogkond oli vana ja maineka patrimooniumi pärija ning suur osa Teise Burgundia kuningriigi maadest. Omaette oli see üks suuremaid hertsoglikke territooriume, mis eksisteeris keskaegsest Euroopast varauusaegse Euroopa tekkimise ajal.
Isegi oma kahanenud suuruses, nagu see eksisteeris varauusajal, mängis hertsogkond olulist rolli Euroopa poliitikas kaua pärast seda, kui see kaotas oma rolli, kui sõltumatu poliitiline identiteet lõppes aastal 1477 abielude ja sõdade tõttu territooriumi üle vürstide vahel, kes olid seotud endiste valitsejatega. See alandati aastal 1363 hertsogkonnaks ja anti saali tavaõiguse järgi pärimise kõrvalharule, mis jagati kahe pärija vahel kui Teise Burgundia kuningriigi territoriaalne jäänuk – muud osad läksid teistele harudele, samuti Burgundia vabakrahvkonnale. Hertsogkond kattub jämedalt tänapäeva Burgundia piirkonna piiride ja territooriumiga, kuid selle hertsogid omandasid märkimisväärseid valdusi Madalmaades, tuntud kui Burgundia Madalmaad, mis haarati 16. ja 17. sajandi Kaheksakümneaastases sõjas ja millest mõned said hiljem Hollandi mässu lõppedes Kolmekümneaastase sõja ajal vabaks territooriumiks.
Aastatel 1363–1477 valitsesid hertsogkonda pärilikud hertsogid, kelle väljasuremine seoses Charles Südi (või "Tormaka") surmaga aastal 1477 viis selle neelamiseni Prantsusmaa kuninga Louis XI poolt, samas Madalmaad langesid Habsburgide kontrolli alla, minnes seoses Hispaania kuninga Carlos I (Saksa-Rooma keiser Karl V) troonist loobumisega Felipe II Hispaania koloniaalimpeeriumile. Felipe sallimatu käe all mässasid Madalmaad esimeses protestantliku reformatsiooni ususõjas.
Juured
left|pisi|Burgundia Frangi riigi osana aastatel 534–843
Hertsogkonna juured peituvad palju vanemas Burgundia kuningriigis. Kuningriik kujunes välja burgundide valitsetavast territooriumist; see idagermaani hõim saabus Galliasse 5. sajandil; nad elasid Dijoni, Chalon-sur-Saône'i, Mâconi, Autuni ja Châtillon-sur-Seine'i ümbruses ja nende nime kasutati piirkonna üle. Selle esimese Burgundia kuningriigi annekteerisid Merovingidest frankide kuningad Chlodowech I ja tema poegade ajal (5. sajandi lõpp ja 6. sajandi algus); seda oleks saanud siiski mitmel korral taasluua, kui tekkis vajadus jagada Frangi territoorium surnud Frangi kuninga poegade vahel.
Nii Burgundia hertsogkond kui ka Burgundia krahvkond tekkisid nendest krahvkondadest, millele aitas kaasa Karolingide tsentralismi kokkuvarisemine ja Frangi valduste jagamine Verduni lepinguga aastal 843. Selle segaduse keskel liitus Guerin de Provence frankide kuninga Ludwig Vaga noorema poja Charles II Paljaspeaga ja aitas teda 841. aastal Fontenoy lahingus Charlesi vanema venna, keiser Lothari vastu. Kui Frangi kuningriiki läänes piki Saône ja Meuse piiri jagati (jagades korralikult geograafilise Burgundia), premeeriti Guerinit tema teenete eest ale, andes talle juhtida Chaloni ja Nevers'i krahvkonnad, kus ta valitses kohal, mida tavaliselt valitsesid vikondid. Olulise sõjalise kaitsjana Lääne-Frangi riigi piiril tunti Guerinit mõnikord ladina mõistega "juht" – Dux või hertsog.
Kasusaajad hertsogid
left|pisi|Vana [[Burgundia kuningriik|Burgundia kuningriigi kolme osa kaart umbes aastal 900
{{legend|#ECE87B|Ülem-Burgundia}} {{legend|#FBCB8C|Alam-Burgundia}} {{legend|#D6B68A|Richard Justiciariuse hertsogkond}}]]
Burgundia hertsog (888–921) Richard Justiciariuse ajal (suri aastal 921) hakkas tekkima Burgundia hertsogkond. Richardit tunnistati kuninga poolt ametlikult kui hertsogit; ta oli ka iga oma krahvkonna krahv (kui seal ei olnud tema asemel vikont). Burgundia hertsogina oli ta võimeline valitsema järjest suurema võimuga oma territooriumi üle. Tema territooriumide kogumil kasutati mõistet "ducatus" (hertsogi poolt valitsetav territoorium). Richardi ducatusesse kuulusid piirkonnad Autunais, Beaunois, Avalois, Lassois, Dijonais, Memontois, Attuyer, Oscheret, Auxois, Duesmois, Auxerrois, Nivernais, Chaunois ja Massois. Richardi ajal said need territooriumid seaduse ja korra, neid kaitsti normannide eest ja need pakkusid varjupaika tagakiusatud munkadele.
Richardi poja Robert I (ka Raoul) ajal tõusis Burgundia Prantsusmaal lühikeseks ajaks tähtsale positsioonile, kuna Robert I-st sai aastal 923 Prantsusmaa kuningas, pärast Burgundia territooriumiga ühinemist aastal 921. Ta sai vajalikud vahendid võitluseks nendega, kes vaidlustasid tema õiguse valitseda, oma Burgundia territooriumilt.
Hugues Musta ajal (suri aastal 952) sai alguse pikk ja rahutu Burgundia saaga. Tema naabrid olid Roberti perekond, kes kandis tiitlit Francia hertsog. See perekond, tahtes parandada oma seisundit Prantsusmaal ja Karolingide kuningate vastu, püüdis allutada hertsogkonda, et teha sellest oma hertsogkond. Nad ebaõnnestusid; lõpuks, kui nad olid edule nii lähedal, sunniti nad kavast loobuma ja säilitama Burgundiat eraldi hertsogkonnana. Esimese Kapetingidest Prantsusmaa kuninga Hugues Capeti kaks venda asusid Burgundiat hertsogitena valitsema. Algul Otto ja siis Henri Suur säilitasid hertsogkonna sõltumatuse, kuid viimase surm ilma lasteta andis teetähise hertsogkonna ajaloos.
Esimene järgluskriis
Burgundia hertsogi Henri Suure surm Pouilly-sur-Saône'is aastal 1002 jättis kaks potentsiaalset pärijat: tema vennapoeg, Prantsusmaa kuningas Robert II Vaga ja tema kasupoeg, Saksa-Rooma keisri vasall, Burgundia krahv Otto Wilhelm, kelle Henri oli mõni aeg varem lapsendanud ja oma pärijaks nimetanud. Robert nõudis hertsogkonda kahekordse õigusega, kui feodaalisand ja kui kadunukese lähim veresugulane. Otto Wilhelm vaidlustas tema nõude ja saatis sõdurid hertsogkonda sõda alustama.
Oleks kaks Burgundiat (Burgundia hertsogkond ja Burgundia krahvkond) ühendatud, oleks ajalugu võtnud kahtlemata teise suuna; sakslasest Otto Wilhelmi alla ühendatud Burgundia oleks olnud Saksa-Rooma riigi mõjusfääris ja oleks mõjutanud jõudude tasakaalu prantslaste ja sakslaste vahel. Siiski nii ei läinud; kuigi tal kulus 13 aastat pikaleveninud võitlust, säilitas Robert lõpuks hertsogkonna prantslastele, võttes kontrolli alla kogu Burgundia krahvkonna lääne pool Saône jõge, sealhulgas Dijoni; väljavaated ühendatud Burgundiale haihtusid ja hertsogkond sai pöördumatult prantsuse väljanägemise.
Ajutiselt moodustas hertsogkond kuninga domeeni osa; kuid Prantsuse kroonil ei olnud sel ajal lootustki hallata sellist kõikuvat territooriumi tükikest. Tegelik võim kombineeriti Kapetingide perekonna feoodidega: Robert Vaga andis territooriumi oma nooremale pojale ja nimekaimule Burgundia) hertsog, Robertile. Kui kuningas Henri I rasketes oludes ühinedes pidas vajalikuks oma venna Roberti lojaalsuse tagamist, täiustas ta veelgi oma vennale antud õigusi. Robert pidi olema Burgundia hertsog; hertsogkonna valitsejana pidi ta "nautima selle vabadust" ja omama õigust "jätta see oma pärijatele". Tulevased hertsogid olid kohustatud vanduma truudust ainult Prantsusmaa kroonile ja olema hertsogkonna valitsejad Prantsusmaa kuningate ülemvõimu all. Robert nõustus hea meelega ja algas Kapetingidest hertsogite ajastu.
Kapetingidest hertsogid
pisi|300px|[[Arelaat ja Kapetingide Burgundia hertsogkond 12./13. sajandil]]
Robert leidis, et talle anti suuresti teoreetiline võim. Richard Justiciariuse ja Henri Suure valitsemise vahel langes hertsogkond anarhiasse, tingimused suurenesid Robert II Vaga ja krahv Otto Wilhelmi vahelise pärilussõja tõttu. Hertsogid loobusid enamusest oma maadest, et tagada oma vasallide lojaalsus; järelikult puudus neil hertsogkonnas võim ilma vasallide toetuse ja kuulekuseta.
Robert ja tema pärijad olid silmitsi ülesandega taastada hertsoglik domeen ja tugevdada hertsogivõimu. Ja hertsogid olid selleks ülesandeks hästi sobivad: mitte keegi enne neid ei olnud piisavalt märkimisväärne, et kogu vastuseis maha suruda; pigem olid nad sihikindlad, metoodilised, realistlikud, võimekad ja valmis haarama mistahes neile esitatud võimalusest. Nad kasutasid riigile pärandumise seadust oma kasuks: Auxois ja Duesmois langesid hertsogite kätte tagastamise kaudu, nendel läänidel ei olnud võimekaid pärijaid. Nad ostsid nii maa kui ka vasalliõigused, mis ehitas üles nii hertsogliku domeeni kui ka hertsogitest sõltuvad arvukad vasallid. Nad tegid endale tulu, nõudes maaisandate feodaalõiguste tunnistamise eest hertsogkonnas sularahamakseid, juhtides osavalt laenusid juudi ja Lombardia pankuritelt, hallates hoolikalt feodaalmakse ja müües immuniteeti ja õiglust.
Hertsogkond ise sai tulu Kapetingide valitsemisest. Aja jooksul ehitati riik üles ja stabiliseeriti; miniatuurne õukond, mis imiteeris kuninglikku õukonda Pariisis, kasvas ümber hertsogite; Jours Generaux, Pariisi Parlementi koopia, istus koos Beaune'is; baillid pandi valitsema prévôt'de ja omavalitsuse vastutavate lossiisandate üle, samas oli hertsogkond jagatud viieks bailliageiks.
Ühe kõige märkimisväärsema Kapetingide ajastu hertsogi Robert II (valitses 1271–1306) oskuslikul juhtimisel jõudis Burgundia poliitilise ja majandusliku tähtsuse uuele tasemele. Varem oli hertsogkonna arengut takistanud väikeste maatükkide ja tiitlite annetamine noorematele poegadele ja tütardele, mis kahandas hertsogi tulu. Robert lõpetas kindlalt selle praktika, märkides oma testamendis, et jätab oma vanemale pojale ja pärijale, Burgundia hertsogile Hugues'le, ja pärast teda tema pärijale "kõik läänid, endised läänid, mõisad ja tulu … mis kuulub hertsogkonnale". Roberti nooremad lapsed said vaid abiraha; kuna see abiraha tulenes Hugues' omandist, pidid need nooremad lapsed laenama läänivaldusi, et sissetulekut kindlustada.
Hugues V suri aastal 1315; trooni päris tema vend Eudes IV. Olles Prantsusmaa kuninga Louis IX lapselaps ema, Prantsusmaa Agnèse poolt, oli ta Prantsusmaa kuningas (1316–1322) Philippe V väimees, kelle tütre Jeanne'iga ta abiellus ja ka kahe Prantsuse kuninga naisevend – Prantsusmaa kuningas (1314–1316) Louis X abiellus tema õe Marguerite'iga ja Prantsusmaa kuningas (1328–1350) Philippe VI abiellus tema õe Jeanne'iga. Varasemad katsed saada territooriume abielu kaudu – Hugues III ja Dauphiné, Eudes III ja Nivernais, Hugues IV ja Bourbonnais – ebaõnnestusid; Eudes IV naine Jeanne oli siiski suveräänne Burgundia ja Artois' krahvinna, ja abielu taasühendas Burgundiad jälle.
Need ei olnud siiski kauaks ühendatud. Hertsog Eudese ja krahvinna Jeanne'i abielu aastast 1318 andis ainult ühe ellujäänud lapse, Philippe'i; tema abiellus veel ühe Jeanne'iga, Auvergne'i ja Boulogne'i pärijannaga, kuid ka neil oli vaid üks ellujäänud laps, Burgundia hertsog Philippe, keda tunti ka kui Philippe de Rouvres. Vanem Philippe suri enne oma vanemaid aastal 1346 ratsaõnnetuses; krahvinna Jeanne III järgnes talle aasta hiljem ja Eudes IV surm aastal 1349 jättis hertsogkonna ellujäämise sõltuvaks noore hertsogi, kahe ja pooleaastase lapse ja hertsog Robert I viimase otsese järeltulija ellujäämisest.
Pärimise teel oli Philippe de Rouvres Burgundia hertsog aastast 1349. Ta oli ka Burgundia ja Artois krahv oma vanaema, Burgundia ja Artois' krahvinna Jeanne'i surmast alates aastal 1347. Tegelikult jätkas hertsogi vanaisa nende krahvkondade üle valitsemist, nagu ta oli teinud alates oma abielust krahvinna Jeanne'iga, kuna Philippe de Rouvres oli alles laps. Seoses vana hertsogi surmaga valitseti hertsogkonda ja sellega seotud territooriume noore hertsogi ema, Auvergne'i ja Boulogne'i krahvinna Jeanne I ja selle teise abikaasa, Prantsusmaa kuninga Jean Hea poolt.
Noorele hertsogile tehti rikkalikke lubadusi. Ta võis pärast oma ema surma pärida Auvergne'i ja Boulogne'i, ning korraldati abielu tema ja Flandria noore pärijanna Marguerite de Dampierre'i vahel, kes lubas lõpuks Flandria ja Brabanti hertsogkonna oma abikaasale tuua. Aastal 1361, 17 aastasena, tundus ta olevat õigel teel, et jätkata hertsogkonna pidevat suurekskasvamist.
Nii siiski ei juhtunud. Philippe haigestus muhkkatku, haigusse, mis tähendas paratamatult kiiret ja piinarikast surma. Surma oodates tegi noor hertsog 11. novembril 1361 testamendi; kümme päeva hiljem ta suri ja koos temaga tema dünastia.
Teine järgluskriis
Juba enne Philippe'i surma hakkasid Prantsusmaa ja Burgundia arutama järgluse keerukat probleemi. Testamendi tingimuste kohaselt teatas hertsog, et on nimetanud pärijad oma "krahvkonnale ja muudele valdustele, kus need ka on, need mehed ja naised, kes seaduse või kohaliku tava järgi peaks või võiks pärida". Kuna kõik tema domeenid rakendasid esmasünniõigusega pärimist, ei olnud küsimustki, et tema domeenid läksid en bloc ühele mehele või naisele – nad jõudsid Philippe de Rouvres'ini erinevaid pärimisradu pidi, ja nii territooriumide tavade kohaselt, pidid nad minema järgmisele pärimisliinis igal vastaval territooriumil.
Auvergne'i ja Boulogne'i krahvkonnad – mille Philippe päris pärast oma ema surma aasta varem – läksid järgmisele pärijale, Philippe'i vanaisa Auvergne'i krahvi Guillaume XII vennale Jean de Boulogne'ile. Burgundia ja Artois krahvkonnad läksid Philippe'i vanaema krahvinna Jeanne'i õele, Marguerite'ile, kes oli Philippe'i noore pruudi Marguerite de Dampierre'i vanaema.
Lõhkeaine töövõime
pisi|Lõhkeaine töövõime testimine pliisilindriga Lõhkeaine töövõime väljendab lõhkeaine võimet purustada laengut ümbritsevat keskkonda plahvatusel tekkiva lööklaine ja plahvatusgaaside surve mõjul. Töövõime iseloomustab lõhkeaine tõhusust siselaengutega lõhkamisel.
Aromuunid
pisi|Makedoonia aromuunid umbes 1914. aastal Aromuunid (omakeelne nimetus rrãmãnj või armãnj) on Balkani maade vähemuslik põlisrahvus, kes räägib romaani keelte hulka kuuluvat rumeenia keelega lähedast aromuuni keelt ehk makedooniarumeenia keelt.
Lõhkeaine töövõime
Lõhkeainete tõhusust välislaengutega lõhkamisel iseloomustab lõhkeaine brisantsus.
Burgundia hertsogkond
Teine järgluskriis
Burgundia hertsogkond osutus juristidele siiski suuremaks väljakutseks. Hertsogkonnas, nagu suures osas Euroopas sel ajal, olid kehtivad kaks pärimise printsiipi: esmasünniõigus – nagu Inglise krooni puhul aastal 1377, mille seoses Edward III surmaga päris tema surnud vanema poja Edwardi vanem poeg, tema pojapoeg Richard, mitte tema poeg Gaunti John, kes oli Edward III vanim elusolev poeg – ja veresugulus – nagu Artois puhul, mille krahv Robert II surma puhul aastal 1302 päris tema vanim elusolev tütar Mahaut, mitte tema pojapoeg Robert, krahvi juba surnud poja vanim poeg. Mõnel juhul oli võimalik kahte printsiipi kokku segada: näiteks Boulogne'i ja Auvergne'i puhul oli Robert d'Auvergne'i teine poeg Jean, Philippe'i vanavanaisa, ja lähim Philippe'i eellane elusolevatest pärilusliinidest pärast Philippe'i surma. Jean oli seega nii kõige vanem pärija Robertile pärast Philippe'i surma kui ka samuti lähim Robertile põlvnemise poolest. Samal viisil oli Prantsusmaa Marguerite nii esmasünniõiguselt kui ka veresuguluselt lähim pärija oma emale, Philippe'i vanavanaemale, Burgundia ja Artois krahvinnale Jeanne de Châlonile ja taas kord lähim Philippe'i eellane elusolevatest pärilusliinidest pärast hertsogi surma.
Olukord ei olnud Burgundia hertsogkonnale siiski nii lihtne. Pärimise tingimuste kohaselt oli Philippe de Rouvres'ile lähim eellane, kellel oli elusolevaid põlvnemisliine Philippe'i surma ajal, tema vanavanaisa hertsog Robert II, Eudes IV isa. Erinevalt Jeanne de Châlonist ja Robert d'Auvergne'ist, kellest kumbki jättis järele vaid kaks põlvnemisliini (mis võimaldas kõrvalharul ilma vaidluseta pärida pärast pealiini Philippe'iga lõppemist), jättis Robert II järele kolm põlvnemisliini: pealiin Eudes IV kaudu, mis lõppes Philippe'iga, ja kaks kõrvalharu tema tütarde Marguerite'i ja Jeanne'i kaudu. Mõlemad naised olid juba ammu surnud. Vanem tütar Burgundia Marguerite oli Prantsusmaa Louis X naine ja suri aastal 1315, jättes järele ainult tütre, Navarra Jeanne II. Noorem tütar Burgundia Jeanne oli Prantsusmaa kuninga Philippe VI naine ja suri aastal 1348, jättes järele kaks poega, Prantsusmaa Jean II ja Orléansi Philippe'i. Nendest kolmest Burgundia Jeanne'i pojad veel elasid; Jeanne II suri aastal 1349, jättes järele kolm poega, kellest vanim oli Charles II.
Lõhkeaine töövõime
Lõhkeaine töövõimet leitakse tavaliselt ettenähtud mõõtmetega pliist valmistatud silindrikujulisse katseseadmesse paigutatud 10 grammise lõhkeaine koguse lõhkamisega. Seejärel mõõdetakse silindri õõnsuse suurenemine kuupsentimeetrites pärast plahvatuse toimumist.
Tõend (hagimenetlus)
Hagimenetlus (ingl lawsuit) on võistlev menetlus, kus vaidlus lahendatakse poolte esitatud tõendite (ingl evidence) abil. Vormi alusel liigitatakse tõendid järgnevalt: tunnistaja ütlus, menetlusosalise vande all antud seletus, dokumentaalne tõend, asitõend, vaatlus ning eksperdiarvamus.
Lõhkeaine töövõime
Väga suure töövõimega on pentriit, heksageen ja nitroglütseriin (>500 cm³), väiksema töövõimega trotüül ja ammoniidid (300–400 cm³) ning väga väikese töövõimega (<200 cm³) on ammooniumsalpeetrid.
Tõend (hagimenetlus)
Kõik tõendite liigid omavad sarnast väärtust. Kohtul on õigus otsustada, kas ta arvestab mingit tõendit või mitte. Otsustamisel lähtutakse sellest, kas tõend on vastavuses nõuete ja protsessivormiga, lubatav ning asjakohane.
Aromuunid
Tänapäeval elavad nende järeltulijad põhiliselt nii Dobrudža (Ida-Rumeenia) kui ka Kesk- ja Põhja-Kreeka ning vähem Lõuna- ja Kesk-Albaania, Makedoonia, Kosovo ja Edela-Bulgaaria asualadel.
Burgundia hertsogkond
Teine järgluskriis
Hertsogkonna juristidele esitasid need faktid mõnevõrra keerulise õigusprobleemi, kuna kaks nõudmist olid õiguse mõistes enam-vähem võrdsed: Charles II, kui Robert II lapselapselaps tema vanema tütre kaudu, omas eelisnõuet Jean II esmasünniõiguse järgi; Jean II, kui Robert II lapselaps tema noorema tütre kaudu, omas eelisnõuet Charles II veresuguluse järgi.
Lihtsas õigusküsimuses oli Navarra kuningal kindlasti sama hea pärimisvõimalus kui Prantsusmaa kuningal, ja võib-olla paremgi: veresugulus oli hakanud Euroopas jõudu kaotama, ja nagu sündmused järgnevalt näitasid, Burgundia ei kavatsenud sulanduda Prantsuse kuninglikku domeeni. Kuid mängus oli rohkem, kui lihtne õigusküsimus: Saja-aastane sõda oli käimas ja Navarra kuningas kui Inglismaa liitlane ja Prantsusmaa vaenlane oli vastumeelne burgundlastele, kes seisuste kohtumistel Jean II Inglismaal vangistuses olles olid järjekindlalt lojaalsed Jeanile ja tema pojale dofäänile ning vastustasid Navarra kuningat. pisi|[[Jean II (Prantsusmaa)|Jean II Hea Prantsusmaa kuningas 1350 – 1364 ja Burgundia hertsog Jean I Hea (1361–1363)]] Lisaks sai Jean II Boulogne'i Jeani ja Prantsusmaa Marguerite'i toetuse. Esimene oli kuninga ustav liitlane, liitu tugevdas kuninga ja Boulogne'i Jeani sugulase, Boulogne'i Jeanne'i abielu. Endise Prantsusmaa kuninga tütrena ja ühe viimase elusoleva Kapetingina oli teine oma sümpaatiates ustav Prantsusmaale; peale selle oli Charles II tema peale solvunud nõudmiste esitamise pärast Champagne'i maadele, mis moodustasid osa tema õe Prantsusmaa Jeanne'i kaasavarast Eudes IV-ga abiellumisel ja mis tuli nüüd jätta Jeanne'i õele. Need maad tulid Champagne'i krahvinnalt, Marguerite'i ja Jeanne'i vanaemalt Navarra Jeanne I-lt, ja vanima pärijana Jeanne I esmasünniõiguse järgi esitas Charles nüüd neile nõude. Selle kolmikkokkuleppega kolme pärija vahel avati Charles II välja: kaaspärijate toetus andis pärandi otsustamisel kaalu ja Jean II omas mõlema toetust, samas Charles II ei omanud kummagi toetust. Hertsogkonna aadelkond otsustas seda silmas pidades Jean II kasuks, kes võttis kohe valduse üle. Ta mobiliseeris ka sõdurid Nivernais'is, et vajadusel jõudu kasutada, aga tegelikult vandus aadelkond omal soovil talle truudust kui uuele hertsogile ja hertsogkond nägi vaid väheseid isoleeritud ja poolikuid mässukatseid Charles II kasuks.
Valois-Burgundia dünastia (1361–1482)
Jean Hea vastuvõtmise õiguslikest tagajärgedest on sageli valesti aru saadud. Pole haruldane lugeda, et pärast Philippe de Rouvres'i surma "Burgundia hertsogkond, asudes Prantsusmaal, läks seetõttu Prantsuse kroonile". Selline väide on lihtsalt vale; hertsogkond anti Robert I pärijatele, ja kui ei oleks olnud nii, et hertsog Robert II järglased abiellusid ja et Philippe de Rouvres suri, ei oleks Jean II, kes nõudis hertsogkonda kui Burgundia Jeanne'i poeg ja Robert II pojapoeg, mitte kui kogu Prantsusmaa feodaalisand, seda kunagi pärinud.
Väidet, et pärast tema hertsogkonna pärimist liideti see siiski krooniga, on raskem ümber lükata: sel ajal ei olnud sel iseenesest kindlasti tähtsust, kuid ta püüdis hertsogkonda kohe patentkirjade abil krooniga liita. Ta kuulutas vastavas dokumendis, et ta võttis valduse enda põlvnemise tõttu hertsogitest ja hertsogina jätkates andis ta hertsogkonna kohe Prantsuse kroonile, millega see pidi jäädavalt ühendatama. Oleks see jõustunud, oleks Burgundia kui sõltumatu hertsogkond lakanud olemast ja Jean poleks olnud enam hertsog. Selle tulemusel oleks hertsogkonna ajaloos tekkinud lõplik katkestus. pisi|Prantsusmaa ja [[Saksa-Rooma riik|Saksa-Rooma riigi piirialad pärast aastat 1360]] Prantsusmaa kuninga Jean II ja Burgundia hertsogina – Jean I Hea ei suutnud ta siiski haarata poliitilise olukorra tegelikkust hertsogkonnas. Ta oli juba sujuvalt hertsogina vastu võetud. 28. detsembril 1361 sai ta enne oma Prantsusmaale naasmist Burgundia aadelkonnalt truudusvande, jättes Tancarville'i krahvi oma esindajaks, kuid Burgundia seisused olid oma kohtumisel umbes truudusvande ajal kindlalt esitanud mitmeid avaldusi. Nad kuulutasid, et hertsogkond on mõeldud jääma hertsogkonnaks, et see pole mõeldud saama kuningliku domeeni provintsiks, et seal ei toimu halduslikke muudatusi ja et see ühendati Prantsusmaaga tänu ühe mehe õigustele (personaalunioonina), aga see ei neeldu kunagi sinna. Kõige tähtsam, kuulutati kindlalt, et ei ole toimunud ja ei toimu ka kunagi Burgundia annekteerimist Prantsusmaa poolt, lihtsalt kõrvuti – kuningas oli ka hertsog, kuid sellest sügavamat sidet ei olnud.
Nende Burgundia autonoomia avalduste vastu oli Jean II dekreet, et Burgundia oli neeldunud Prantsuse krooni. See osutus tulutuks. Burgundlased keeldusid patendikirjade tingimusi heaks kiitmast. Kuningas osutus ebavõrdseks ülesandes jõustada oma poliitikat, mis oli kaugelt üle tema poliitilise võimekuse. Pidades silmas burgundlaste vägivallatut kuid kindlat keeldumist lubada nende hertsogkonna sõltumatust ohustada, loobus kuningas vaikselt patentkirjadest ja pöördus selle asemel teiste vahendite poole.
Bataat
Bataat ehk maguskartul (Ipomoea patatas) on perekonda lehtertapp kuuluv taimeliik, mille tärkliserohkeid magusaid mugulaid pruugitakse paljudes maades toiduks.
Burgundia hertsogkond
Valois-Burgundia dünastia (1361–1482)
Kuninga noorem poeg Philippe Julge oli ka tema soosingus. Philippe andis endast märku aastal 1356 Poitiers' lahingus, kus ta neljateistkümneaastaselt võitles vapralt oma isa kõrval kuni mõru lõpuni. See tabas teda nii poja auna kui ka burgundlaste lainetavate tunnete tõena tema Burgundia hertsogiks nimetamisel. Järelikult, kuningas nimetas Philippe'i 1363. aasta juuni lõpus Burgundia kuberneriks, pärast mida lubasid Burgundia seisused – kes järjekindlalt vastustasid eelmist kuberneri, Tancarville'i – talle ustavalt rahaabi. Lõpuks, Jean Hea valitsemise lõpukuudel nimetati Philippe Julge Burgundia hertsogiks. Kuningas tegi temast 6. septembril 1363 salaja hertsogi (oma kaksikrollis hertsogina andis oma tiitli oma lapsele ja kuningana sanktsioneeris selle juhtimismuudatuse) ja 2. juunil 1364, pärast kuningas Jeani surma, avaldas Prantsusmaa kuningas (1364–1380) Charles V patendikirja, mis kinnitas avalikult Philippe'i Burgundia hertsogi tiitlit.
Valois Burgundia
Philippe Julge (1363–1404) osales osmanite vastases Nikopoli lahingus 1396. aastal, kus langes vangi ja vabastati lunaraha eest ja järgnevalt oli poliitikas ettevaatlik.
Jean II Kartmatu valitsemisajal (1404–1419) püüdis Burgundia saavutada Saja aastases sõjas ja kuningas (1380–1422) Charles VI nõrgenenud Prantsusmaa riigis saavutada domineerivat rolli ning sattus vastuollu kuninga noorema venna Orléansi hertsogi (1392–1407) Louis I-iga. Burgundia mõju Prantsusmaa kuningakojas oli alanud kui kuni 1388. aastani valitses riiki peamiselt Charles VI onu, Valois-Burgundia dünastia Burgundia hertsog Philippe Julge. 1390. aastate alguses, kui Charles oli kahekümnendates eluaastates, algasid tal hootised psüühikahäired, mis jätkusid kogu ta ülejäänud elu. Louis I tapeti Jean II korraldusel 1407. aastal ning vastuolu Burgundia ja Louis' järglase Charlesi vahel jätkus Armagnaci-Burgundia sõjas (1407–1435) mille lõpetas ajutiselt Chartres rahuleping ning lõplikult alles Arras' lepe 1435. aastal. Chartres rahulepingu kinnitamiseks sõlmiti ka kokkulepe dünastiliste abielude sõlmimiseks Jean Kartmatu poja Philippe ja kuningas Charles VI noorema tütre Michelle ning kuningas Charles VI vanima poja dofään Louis' ja Jean i tütre Margareti vahel.
Philippe Hea ajal (1419–1467) oli hiliskeskaegse Burgundia hertsogkonna õitseng, tänu edukale välispoliitikale sai ta Prantsusmaast sisuliselt sõltumatuks ning samas säilitas sellega ka suhteliselt head suhted. Tema poliitika oli suunatud Burgundia kuningriigi loomise suunas, ent kuna ta riigi osad jäid lõhestatuks ning Prantsusmaa kuningriik seisis sellele sammule otsustavalt vastu, siis see ei õnnestunud. Philippe Hea omandas järgnevalt suuri valdusi nii Prantsusmaal kui ka Madalmaades. Philippe Hea ostis aastal 1421 Namuri krahvkonna, päris aastal 1430 Brabanti ja Limburgi hertsogkonnad ning hõivas aastal 1432 Hainaut', Hollandi ja Zeelandi krahvkonnad ning aastal 1441 Luksemburgi hertsogkonna. Pärast Baieri-Straubingi hertsogi Wilhelm II surma aastal 1417 päris Hainaut' krahvkonna tema õetütar Jacoba, kes pidi aastal 1432 loovutama krahvkonna koos Hollandi krahvkonnaga Burgundia hertsogile Philippe Heale.
Bataat
Vaatamata nimele on bataat ehk maguskartul eestlastele tuttava kartuliga vaid kauge sugulane. Vahel nimetatakse bataati ekslikult jamsiks, mis on tegelikult täiesti teistsugune aedvili ning pärineb Aafrikast ja Aasiast.
Bataat on igihaljas vääntaim. Söödav juureosa ehk risoom on pikergune, selle sile pealispind on kollane, valge, oranž, punane, pruun, lilla või beež ning sisu valge, punane, roosa, lilla, kollane või oranž. Valge või kollase sisuga bataadid on vähem magusad ja niisked kui punased, roosad ja oranžid.
Burgundia hertsogkond
Burgundia sõjad
(1474–1477) Viimased kaks hertsogkonda otse valitsenud hertsogit Philippe Hea (1419–1467) ja Charles Südi (valitses aastatel 1467–1477) üritasid tagada oma hertsogkonna sõltumatust Prantsuse kroonist. Ettevõtmine nurjus; kui Charles Südi suri lahingus ilma poegadeta, kuulutas Prantsusmaa kuningas (1461–1483) Louis XI hertsogkonna lõppenuks ja neelas territooriumi Prantsuse krooni alla. Charles Südi tütar Marie kasutas tiitlit Burgundia hertsoginna ja tema pärijad kutsusid end Burgundia hertsogiteks, keeldudes nõustumast hertsogkonna kaotusega.
Pärast Prantsuse vägede kaotust Pavia lahingus (1525) oli Prantsusmaa kuningas (1515–1547) François I sunnitud Madridi rahu tingimuste järgi andma Burgundia hertsogkonna Saksa-Rooma keisrile Karl V-le (Marie pojapoeg). Kuid pärast vangistusest vabanemist ei täitnud François I rahuleppe tingimusi ning Karl V ei suutnud kunagi saavutada kontrolli hertsogkonna üle.
Bataat
Bataat arvatakse pärinevat kas Kesk- või Lõuna-Ameerikast. Kesk-Ameerikas kasvatati seda vähemalt 5000 aastat tagasi. Peruust on leitud bataadijäänuseid ajast 8000 eKr. Aedviljana oli see enne eurooplaste tulekut tuntud ka Polüneesias, Cooki saartelt leitud jäänused on dateeritud 1000 pKr ümbrusse. Arvatavasti tõid polüneeslased bataadi Lõuna-Ameerikast ning levitasid seda oma merereisidel ka Hawaii saartele ja Uus-Meremaale. Seemnete kandumine merevees ei ole usutav, pealegi levib kultuurbataat mitte seemnete, vaid istikute kaudu. pisi|left|Bataadimugulad 100 grammis bataadis on 360 kJ (86 kcal) energiat. Süsivesikuid on selles 20,1 g, sellest tärklist 12,7 g, suhkruid 4,2 g ja kiudaineid 3,0 g. Rasvu on 100 g bataadis 0,1 g, valke 1,6 g, A-vitamiini ekvivalenti 709 μg, tiamiini (B1-vitamiini) 0,1 mg, riboflaviini (B2) 0,1 mg, niatsiini (B3) 0,61 mg, pantoteenhapet (B5) 0,8 mg, B6-vitamiini 0,2 mg, foolhapet (B9) 11 μg, C-vitamiini 2,4 mg, E-vitamiini 0,26 mg, kaltsiumit 0,26 mg, rauda 0,6 mg, magneesiumi 25,0 mg, fosforit 47,0 mg, kaaliumit 337 mg, naatriumi 55 mg ja tsinki 0,3 mg.
Tõend (hagimenetlus)
Tunnistaja ütlus
Tunnistaja ütlus on tõend siis, kui tunnistaja on mingit asjaolu isiklikult tajunud, näiteks kas kuulnud või kogenud. Tunnistaja ei tohi teatud juhtudel ütlust anda ning tal võib olla õigus sellest keelduda. Tunnistaja kutsutakse ütluste andmiseks kohtuistungile, kuid mõnikord on lubatud ka kirjalik ütlus või väljaspool kohut kuulamine. Tunnistajal on kohustus kohtukutse saamisel ilmuda kohtuistungile ning anda tõeseid ütlusi. Kõigepealt küsitleb tunnistajat ülekuulamise taotleja ning seejärel teised osapooled. Tunnistaja ütluse põhjal koostatakse protokoll, tuginedes kas salvestisele või kohtuniku kokkuvõttele.
Bataat
Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni (FAO) andmeil toodeti 2004. aastal maailmas 127 miljonit tonni bataati. Suurem osa toodangust tuli Hiinast, kus 49 000 ruutkilomeetril kasvatati 105 miljonit tonni. Umbes pool Hiina saagist kulus loomasöödaks.
Kernu valla lipp
Lipp kinnitati 19. mail 1997.
Bataat
Toodang inimese kohta on suurim maades, kus bataadil on inimeste igapäevatoidus tähtis roll. Juhtival kohal on Paapua Uus-Guinea umbes 500 kiloga inimese kohta aastas. Järgnevad Saalomoni saared 160 kg, Burundi ja Rwanda 130 kg ning Uganda 100 kiloga.
Tõend (hagimenetlus)
Menetlusosalise vande all antud seletus
Osapool saab taotleda vastaspoole või menetlusvälise isiku ülekuulamist vande all. Oma olemuselt on tegu selgituse andmisega asjaolu(de) kohta. Kohus võib lugeda vastaspoole väidetu tõendatuks, kui teine osapool keeldub vande all seletust andmast. Sama võib juhtuda ka siis, kui osapool ei tule määratud ajal kohtuistungile seletust andma.
Kernu valla lipp
Lipu kirjeldus
Kernu valla lipp on vapilipp, mille sinisel kangal on kollane kirn (koore-,või-, jms.). Lipukanga alaservas on ristikulõikeline kollane laid.
Tõend (hagimenetlus)
Dokumentaalne tõend
Dokumentaalne tõend on:
Burgundia hertsogkond
Burgundia sõjad
Praegune Hispaania kuningas Juan Carlos I kasutab tiitlit "Burgundia hertsog" ja tema vapil on Burgundia rist toetajana.
Tõend (hagimenetlus)
Dokumentaalne tõend
Kui menetluse osapool suudab näidata, et dokument on võltsitud, ei arvesta kohus dokumenti asitõendina. Menetlusosalisel on õigus taotleda, et kohus nõuaks dokumendi kolmandalt isikult välja. Kohus võib lugeda vastaspoole väited dokumendi kohta tõendatuks, kui osapool kõrvaldab tõendi või muudab selle kasutuskõlbmatuks.
Vaatlus
Vaatluse puhul kogub kohus teavet asjaolu kohta, näiteks vaatleb paikkonda või sündmuskohta. Vaatluse käigus ei arvestata ainult nähtavaid asjaolusid, vaid kasutatakse ka näiteks kuulmis- ja lõhnataju. Kuigi vaatluse korraldamisest teavitatakse osapooli, viiakse vaatlus läbi isegi siis, kui osapool puudub. Vaatlus protokollitakse võimalikult täpselt (kirjeldus, jäädvustus), sealhulgas märgitakse üles menetlusosaliste märkused.
Eksperdiarvamus
Eksperdi kaasamine on lubatud siis, kui üks pooltest seda taotleb. Eksperti vajatakse juhul, kui kohtul või menetlusosalistel puuduvad eriteadmised. Ekspert ei tohi olla seotud menetlusosalistega ega vaidlusaluse asjaoluga. Osapooltel on õigus eksperdile kohtu kaudu küsimusi esitada ning nõuda eksperdi taandamist.
Burgundia hertsogkond
Burgundia hertsogid
200px|pisi|right|[[Burgundia rist lipul]]
Burgundia hertsog (prantsuse keeles: duc de Bourgogne) oli tiitel, mida kandsid Burgundia hertsogkonna (väike osa burgundide traditsioonilistest maadest Saône jõest läänes) valitsejad; riik eraldati aastal 843 Charles II Paljaspea Lääne-Frangi riigile. Ancien Régime ajal oli Burgundia hertsog Prantsusmaa kuningriigi esimene peer.
Alates Robert II-st kandsid tiitlit Kapetingid, Prantsuse kuninglik perekond. See anti Roberti nooremale pojale Robertile, kes asutas Burgundia dünastia. Kui Burgundia dünastia vanem liin hääbus, päris selle veresuguluse kaudu Jean II. Jean andis hertsogkonna apanaažina oma nooremale pojale Philippe Julgele. Burgundia Valois hertsogid muutusid Valois dünastia vanemale liinile ohtlikeks rivaalideks. Kui Burgundia Valois hertsogite meesliin hääbus, konfiskeeriti see Louis XI poolt. Sealt alates ei antud tiitlit enam kunagi nooremale pojale.
Tänapäeval kasutavad tiitlit Bourbonid kui taaselustatud viisakustiitlit.
Bosoniidid (880–956)
pisi|right|250px|Burgundia hertsogi vapp (1430–1482)
Burgundia esimene markkrahv (marchio), hiljem hertsog (dux), oli Richard Justiciarius, kelle hertsogkond loodi mitme Provence'i kuningriigi kohaliku krahvkonna, mis kuulusid tema vennale Bosole, ühendamisest.
Tema järglased ja nende hõimlased abielu kaudu valitsesid hertsogkonda kuni selle annekteerimiseni üle sajandi hiljem nende süserääni Prantsuse krooni poolt.
Kapetingid (1004–1032)
Aastal 1004 annekteeriti Burgundia Kapetingide kuninga poolt. Otto Wilhelm jätkas valitsemist alal, mida hakati kutsuma Burgundia vabakrahvkonnaks. Tema järglased moodustasid Burgundia-Ivrea dünastia.
Burgundia dünastia (1032–1361)
Robert II poeg Robert sai hertsogkonna rahukokkuleppena, kui vaidles Prantsusmaa troonijärgluse pärast oma venna Henriga.
Valois-Burgundia dünastia (1361–1482)
Jean II, teine Valois kuningas, sai hertsogkonna edukalt pärast viimase Kapetingide hertsogi Philippe'i surma. Jean andis hertsogkonna oma nooremale pojale Philippe'ile apanaažina.
Habsburgid (1482–1700)
Aastal 1477 annekteeriti Burgundia hertsogkonna territoorium Prantsusmaa poolt. Samal aastal abiellus Marie Austria ertshertsogi Maximilianiga, andes Habsburgidele kontrolli Burgundia pärandi jäänuste üle.
Kuigi Burgundia hertsogkonna territoorium jäi Prantsusmaa kätte, jäi Habsburgide kontrolli alla Burgundia hertsogi tiitel ja Burgundia pärandi muud osad, eriti Madalmaad ja Burgundia vabakrahvkond Saksa-Rooma riigis. Mõistet Burgundia kasutati sageli (näiteks keiserliku ringkonna nimes, kuhu see kuulus) kuni 18. sajandi lõpuni, kui Austria Madalmaad kaotati Prantsusmaale. Habsburgid jätkasid ka Burgundia pärusvalduste nõudmist kuni Cambrai lepinguni aastal 1529, kui nad loobusid nõudest vastutasuks keiserliku suveräniteedi tunnistamisele Flandria ja Artois üle Prantsusmaa poolt.
Bourbonid, tiitli nõudlejad (1700–1713)
Tiitli omandas lühidalt Bourbonide dünastiast Hispaania kuningas Felipe V (Philippe VIII) aastatel 1700–1713, kui Hispaania troonijärgluse üle vaidlesid Habsburgid ja Bourbonid.
Samal ajal kasutasid tiitlit ka erinevad Prantsuse kuningliku perekonna liikmed, kõige tuntum neist dofään Louis, Louis XV isa.
Kernu valla lipp
Lipu kirjeldus
Lipu mõõtmed on 100x150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 6:9 ühikut.
Põhjendus
Kirn meenutab eelkõige valla nimetust Kernu (Kirna, Kirnu). Ristikulõikeline kollane laid sümboliseerib põllundust-karjakasvatust, ning see on põline eestlaste elatise- ja jõukuseallikas ehk üldises tähenduses see, mida kirnu panna. Kollane on jõukuse ja heaolu võrdkujuks ning sinine puhtuse, nooruse ja vaimsuse sümboliks.
Kavilda Püha Aleksandri kogudus
Kavilda Püha Aleksandri kogudus on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Tartu piiskopkonna kogudus, mis tegutseb Tartu maakonnas Elva vallas Mõisanurme külas. Kogudus kasutab Kavilda kirikut.
Tartumaal Kavildas läks aastatel 1846–1848 õigeusku üle 1714 luterlase. Õigeusu kogudus asutati 1846. aastal Uderna õigeusu kogudusena ja oli tegev kuni 1868, mil asutati Kavilda õigeusu kogudus. Koguduse esimene preester oli Timofei Tišinski. Jumalateenistused toimusid enne kiriku ehitamist mitmetes usutalitusteks kohandatud ruumides, näiteks aitades ja rehealustes. Kavilda riigimõisast eraldati 125 ha maad kiriku ja kalmistu rajamiseks.
1850. aastal kuulus kogudusse 1515, 1900. aastal 1161, 1916. aastal 791 ja 1938. aastal 473 liiget. Koguduse tegevus lakkas 1975. aastal. EAÕK kirikuloo uurija ülempreester August Kaljukose käsikirjalises uurimuses on sulgemise ajaks märgitud 1978. aasta.
Koguduse tegevus jätkus 2003. aastal. Kogudusel on umbes 30 liiget.
İlhan Mansız
İlhan Mansız (sündinud 10. augustil 1975 Kemptenis Baierimaal) on Saksamaal sündinud krimmitatari päritolu Türgi endine jalgpallur (ründaja) ja iluuisutaja.
Koondisekarjäär
Türgi jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2001–2003 21 mängu ja lõi 7 väravat.
Tuulealused saared
Tuulealused saared on mitme saarestiku nimi.
Frank Capra
pisi|Frank Capra Frank Capra (18. mai 1897 Bisacquino, Sitsiilia – 3. september 1991 La Quinta, California osariik, USA) oli itaalia päritolu Ameerika filmirežissöör ja produtsent.
Capra sündis Sitsiilias. 1903. aastal emigreerus ta koos perega Ameerika Ühendriikidesse. 1926. aastal alustas ta tummfilmi režissöörina.
Capra kujunes 1930. aastatel üheks Ameerika Ühendriikide mõjukaimaks filmilavastajaks, kui võitis kolmel korral parima lavastaja Oscari. Üks tema silmapaistvamaid 1930. aastate filme oli "See juhtus ühel ööl" ("It Happened One Night"; 1934), mis oli esimene film, mis võitis viis kõige tähtsamat Oscarit, sh parima filmi Oscari ja tõi Caprale tema esimese Oscari. Tema teised tuntumad 1930. aastate filmid olid "Mr. Deeds Goes to Town" (1936; teine parima lavastaja Oscar) "Sa ei vii kõike endaga kaasa" ("You Can't Take It With You"; 1938; kolmas parima lavastaja Oscar) ja "Härra Smith läheb Washingtoni" ("Mr. Smith Goes to Washington"; 1939).
Teise maailmasõja ajal teenis ta Signaalkorpuses ja tootis mitu propagandafilmi, sh dokumentaalfilmide sarja "Miks me võitleme?" ("Why We Fight").
Aastatel 1935–1939 oli ta Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia president ning aastatel 1938–1941 ja 1959–1961 Directors Guild of America president.
Lineaarfunktsioon
Lineaarfunktsioon ehk lineaarne funktsioon on maksimaalselt esimest järku polünoom. Ühe muutuja lineaarse funktsiooni üldkuju on kus a ja b on reaalarvulised kordajad. Mitme muutja lineaarfunktsiooni üldkuju on vastavalt kus a1, a2, ..., an ja b on reaalarvulised kordajad.
Lineaarse funktsiooni graafik on sirge.
Antud lineaarse funktsiooni mõistet kasutatakse enim koolimatemaatikas. Tuleb rõhutada, et lineaarne funktsioon pole rangelt võttes lineaarne, see pole ei aditiivne ega homogeenne. Vastava mõiste kohta vaata artiklit lineaarne teisendus. Siinse lineaarse funktsiooni mõistele suvalises vektorruumis vastab afiinse teisenduse mõiste.
Blohm & Voss BV 40
Blohm & Voss BV 40 oli Saksamaa purilennuk-hävitaja, mis loodi lääneliitlaste pommitajate vastaseks tegevuseks. Kui loobuti mootorist ja piloot paigutati lamavasse asendisse, vähenes lennuki ristlõikepindala – see muutis lennuki pommituslennukite pardalaskuritele keeruliseks sihtmärgiks.
Lennuki kabiin oli üsna kitsas ja suhteliselt tugevalt soomustatud. Lennuki relvastus koosnes kahest 30 mm MK 108 kahurist tiiva kinnituskohtadel. Laskemoona oli väga piiratud koguses. Kere oli valmistatud peamiselt puust, mis ei olnud strateegiline materjal. Oma lennuaja jooksul oli lennukil väga piiratud aeg sihtmärgi ründamiseks. Seejärel pidi lennuk maanduma, kuigi mõnda aega mõeldi ka võimalusest lennuki taga pommi vedada.
Lennuki esmalend toimus 6. mail 1944. Jõuti valmistada mitu prototüüpi, kuid sõja lõpu lähenedes projekt lõpetati.
Üldandmed
Andmed raamatust "War Planes of the Third Reich"
Biograafiad (Ba)
Biograafiad (Ba) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Ba".