cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saaremaa
Loodus
pisi|[[Karala-Pilguse hoiuala Saaremaal]] Merelise kliima ja mullastiku mitmekesisuse tõttu on saare taimestik väga rikkalik: leidub üle 900 taimeliigi (umbes 80% Eestis kasvavaist), sealhulgas endeemseid haruldasi liike nagu saaremaa robirohi, jugapuu, luuderohi, tuhkpihlakas. Saaremaale on iseloomulikud kadaka- ja sarapuu-lood, liigirikkad puisniidud ning allikasood. Metsamaad on saarel umbes 1200 km², valdavalt kasvab saarel okaspuumets.
Lääne-Saaremaa kõrgustiku edelaosas asub Viidumäe looduskaitseala. Lääne-Saaremaa on ka Eesti kõige liigirikkam ala.
Ajalugu
Saaremaa kõrgemad osad olid vabanenud Balti jääpaisjärve vee alt u 9600 aastal eKr, kuid sellele järgnenud mitmel aastatuhandetel inimesed teadaolevalt Saaremaale ei jõudnud. Vanimad leitud inimasustuse jäljed Võhma ja Pahapilli küla maadel on dateeritud mesoliitikumi ehk keskmise kiviaja lõpujärku, aastatesse 6000–4900 eKr. Esimesed saabujad olid hülgekütid, kes peatusid ajutiselt tolleaegsel mererannal, veidi hiljem hakati püstitama hooajalisi laagreid viigrite küttimiseks kevadtalve perioodil.
Varaneoliitikumis moodustas Saaremaa koos Hiiumaa ja Ruhnuga Narva kultuuri erilaadse alarühma, olles tekkinud ilmselt suhtelise isoleerituse tingimustes. Ainuke Saaremaal leitud tolleaegne asulakoht Kõnnus paiknes tol ajal peamise saare rannast mõne kilomeetri kaugusel pisikesel saarekesel. Aastatest 3700/3500 eKr saati iseloomustasid Saaremaa materiaalset kultuuri taas erijooned, mida iseloomustas kammkeraamika traditsioonide kokkusulamine varasema Narva kultuuri Saaremaa eripäradega. Neil klassikalise ja hilise kammkeraamika kultuuri perioodidel olid saare rannaalad ilmselt juba üsna tihedalt asustatud.
Hilisneoliitikumis, alates umbes aastatest 3200–3000 eKr ilmus hilise kammkeraamika kõrvale, seda täielikult välja tõrjumata, nöörkeraamika kultuur. Sel ajal võis välja kujunema hakata ka üksikpereline asustusviis. Samaaegselt kasvas maaviljeluse osakaal, tegeldi alepõllundusega ja hakati kasvatama koduloomi, kuid esialgu ilmselt need küttimise üle veel selgelt domineerima ei hakanud.
Varane pronksiaeg Saaremaa elanike jaoks suuri muutusi ei toonud ja neoliitikumis kinnistunud eluviis jätkus. Pronksesemed olid haruldased ja neid kasutati tõenäoliselt sotsiaalse staatuse sümbolitena või rituaalriistadena, samal ajal kui praktilise otstarbega tööriistu tehti endiselt kivist, puust ja luust. Asustatud oli peamiselt Kesk- ja Lääne-Saaremaa, asulakohad olid endiselt sisemaal, kõrgematel küngastel ja siseveekogude kallastel.
pisi|left|Aastal [[1241 sõlmitud leping Liivi ordu, Saare-Lääne piiskopkonna ja saarlaste vahel]] Nooremasse pronksiaega või eelrooma rauaaega (800–400 eKr) paigutatakse mõnede viimase aja uurimuste kohaselt Kaali meteoriidi langemine, mis pidi tolleaegse suhteliselt tihedalt asustatud Saaremaa elanike mällu sügava jälje jätma. Kaali järve kaldale rajati kultuskoht, mis oli poolkaares ümbritsetud paemüüriga.
Eelviikingi- ja viikingiajal oli asustus Saaremaal koondunud peamiselt kõige viljakamate muldadega regioonidesse. Hilisemate perioodide ja naaberalade asustusviiside põhjal võib oletada, et leidus nii muinasmõisu, suuremaid ja väiksemaid üksiktalusid kui suuremaid ja väiksemaid külasid. Põlluharimises kasutati ilmselt kaheväljasüsteemi, kus pool põllust oli kesa all ja teisel poolel kasvatati mitut kultuuri (rukis, oder, kaer, nisu, hiljem ka talirukis). Kuna Saaremaa mullad on suhteliselt väheviljakad, siis oli majandustegevuses oluline roll ka karjakasvatusel, kala- ja hülgepüügil, merekaubandusel ning hiljem ka röövretklusel. Peamiseks importkaubaks oli ilmselt sool ja ülikkonna käsutusse minevad prestiižikaubad nagu teatud relvad, karusnahad, vürtsid, siid ja vein.
Saaremaa oli muinasaja lõpul üks tihedamini asustatud ja arenenumaid piirkondi Eestis, üksikute muinaskihelkondade asemel oli tekkinud ühtne maakond ilmselt juba 11. või 12. sajandil. 11., eriti aga 12. sajandil olid tugeva ründelaevastiku rajanud muinas-saarlased Läänemere läänekaldal kardetud mereröövlid. Oletatakse, et ka Rootsi tollase pealinna Sigtuna hävitamises olid 1187. aastal tegevad saarlased. Nimetatud rüüsteretked olid muide üheks Põhjala ristisõdade põhjuseks, sest praeguste Eesti, Läti ja Venemaa aladega seotud kaupmehed tahtsid vältida röövimist. pisi|[[Saare-Lääne piiskopkond|Saare-Lääne piiskopkonna Saaremaa stift ja ka Liivimaa ordu valdused Saaremaal]] Saxo Grammaticuse andmetel osalesid saarlased Ölandi lahingus 1170. aastal ja Novgorodi kroonika kirjeldab 1190. saarlaste Peipsile tungimist. Saaremaa kui "saarlaste maa(konna)" mõiste alla kuulusid sel ajal ka Sõrve saar, Muhu saar ja Hiiumaa, kus olid oma sadamad, isegi "sottesatama", sajad laevad, linnused ja elegantsed Karolingide riigist toodud, vahel hõbeplateeritud ja koguni signeeritud mõõgad. Nii paistis nende ühiskond hästi sõjakas võrreldes Ojamaaga, kus oldi ikka rohkem kauplejad. Tuius ja Kaali ümbruses toodeti oma rauda; loodud oli majanduslik baas, et toita rahvast, ehitada laevu ja laevastikke, mehitada ja oskuslikult juhtida malevat.
Muistse vabadusvõitluse ehk Läänemere idakaldale jõudnud Põhjala ristisõdade ajal 13. sajandi alguskümnenditel oli Saaremaa kõige visamalt võõrvallutajatele vastu pannud maakond. Maakond alistati alles 1227. aastal pärast mitmeid sõjaretki, mil Valjala linnuse piiramise lõpetas ristisõdijate ja muistsete saarlaste vahel sõlmitud leping (vasallileping). Seetõttu jäi Saaremaale tollal eristaatus ning nii mitmedki muistsed vanemad said arvatavasti uute maahärrade vasallideks. Saaremaast sai Saare-Lääne piiskopkonna osa.
Saarlased tõusid korduvalt edukalt ka sakslaste vastu üles: 1236–1241, 1261–1262 ja 1343–1345 oli Saaremaa võõrvallutajatest vaba.
Cuxhaven
Linna teenindab Cuxhaveni jaam.
Marcel Hirscher
pisi|Marcel Hirscher Marcel Hirscher (sündinud 2. märtsil 1989 Annaberg-Lungötzis, Salzburgis) on Austria mäesuusataja, kahekordne olümpiavõitja ja seitsmekordne maailmameister. Tema edukamad esinemised on tehnilisematel aladel ehk slaalomis ja suurslaalomis.
Hirscher võitis 2007. aastal Flachaus juunioride maailmameistrivõistlustel suurslaalomis kuldmedali ja oli slaalomis teine. Järgmisel aastal juunioride MM-il Formigalis tuli ta kahekordseks juunioride maailmameistriks slaalomis ja suurslaalomis. Esimesel täiskasvanute suurvõistlusel 2009. aasta MM-ilVal-d'Isère'is sai Hirscher suurslaalomis neljanda ja slaalomis viienda koha.
2011. aasta maailmameistrivõistlustel Garmisch-Partenkirchenis ta vigastuse tõttu ei osalenud. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Schladmingis võitis ta slaalomis kuldmedali ja suurslaalomis hõbemedali. Lisaks võitis ta kuldmedali võistkonnavõistluses.
2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta slaalomis hõbemedali, kuid jäi suurslaalomis esimesena medalita.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis võitis ta Alpi kahevõistluses oma karjääri esimese olümpiakulla. Teise kuldmedali võitis ta suurslaalomis.
Maailma karikavõistlustel osales Hirscher esimest korda 17. märtsil 2007 Lenzerheidenis suurslaalomis ja sai 24. koha. Esimese poodiumikoha sai ta 9. märtsil 2008 Kranjska Gora slaalomis, kui oli kolmas. MK-võistluste esimene võit tuli Hirscherile 13. detsembril 2009 Val-d'Isère'is suurslaalomis.
Ta on tulnud maailma karikaüldvõitjaks aastatel 2011–2018 seitsmel järjestikusel korral.
7. jaanuaril 2017 sai ta maailmakarikasarjas oma sajanda poodiumikoha. Temast on maailmakarikasarjas enam poodiumile jõudnud vaid Ingemar Stenmark (155).
Ta on viiel korral (aastatel 2012, 2015, 2016, 2017 ja 2018) valitud Austria aasta meessportlaseks.
Maailma karikavõistlustel
Marcel Hirscher on osalenud ( <FONT COLOR=Purple>seisuga 16. veebruar 2019</FONT> ) 241 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 137 korda, millest 68 korral kõige kõrgemale astmele.
Cuxhaven
8 km Cuxhaveni rannikust asub Neuwerki saar. Mõõna ajal taganeb vesi kaldast nii kaugele, et saarele võib jõuda kas padumere matka või hobuveokiga.
Cuxhaveni moodne maamärk on Friedrich-Clemens-Gerke torn, raudbetoonist ehitatud telekommunikatsioonitorn, millele puudub avalik ligipääs. See ei ole tegelikult maamärk, kõigis Saksamaa linnades on sarnane torn.
Kõrge prooviga peroksiid (HTP) allveelaev U 1407 tõsteti pärast Teist maailmasõda üles kohast, kuhu ta oli Cuxhavenis uputatud, ja ehitati brittide poolt ümber ning sellest sai HMS Meteorite. See oli katalüsaator reale Saksamaal tehtud õhust sõltumatu veojõuga allveelaevadele nagu 212A-klassi allveelaev ja 214-klassi allveelaev.
Turism
Turismi juured ulatuvad aastasse 1816, kui Cuxhavenis asutati mereäärne kuurort. 1964. aastast on Cuxhaven riigi poolt tunnustatud mereäärne kuurort (Seeheilbad) ja niinimetatud Cuxlandi puhkusepiirkonna keskus.
Ajalugu
thumb|püsti|Veetorn Cuxhavenis
Ritzebüttel, tänapäeval Cuxhaveni osa, kuulus Land Hadelnisse, esmalt Saksimaa noorema hertsogkonna eksklaavina ja pärast selle de facto dünastilist jagunemist 1296. aastal de jure 1260. aastal loodud Saksi-Lauenburgi hertsogkonna eksklaavina. 1394. aastal vallutas Hamburg Ritzebütteli kindluse ja tegi sellest oma kantsi Elbe estuaari kaitseks, mis linna avamerega ühendas.
Hamburgi-Ameerika Liin ehitas 1900. aastal Cuxhavenisse suure ookeaniliinilaeva terminali. Olles otseühenduses Hamburgiga eraldi raudteeliini ja -jaama kaudu, oli see peamiseks lähtepunktiks Saksa ja Euroopa väljarändajatele 1969. aastani, kui ookeaniliinilaeva reisid katkesid. Ülekaunistatud koosolekuruum ja seotud ehitised elasid sõjaaja purustused ja rahuaja lammutused üle ning taastati 1998. aastal muuseumiks ja ristluslaeva terminaliks.
Esimese maailmasõja ajal oli Nordholzi Õhuväe Baas õhulaeva angaaridega Cuxhavenist lõunas Nordholzi lähedal üks peamistest Saksa laevastiku õhulaevajaamadest. 1914. aasta jõulupühal ründasid seda Cuxhaveni reidiga Briti kuningliku sõjalaevastiku vesilennukid.
Aastatel 1945 kuni 1964 teostati Cuxhaveni lähedal erinevaid raketikatsetusi.
Saaremaa
Ajalugu
pisi|left|[[Kuressaare piiskopilinnuse praegune konvendihoone valmis hiljemalt 1381. aastaks]] pisi|Taani aegse Saaremaa (Øse) vapp. 1559. aastal omandas Taani kuningas Frederik II Saare-Lääne piiskopilt piiskopkonna, piiskop Johann V von Münchhausenilt oma vennale Holsteini hertsogile Magnusele, tingimusel, et viimane loobub oma pärandiosast Schleswigis ja Holsteinis. Piiskop Johannes loobus hertsog Magnuse kasuks ka oma Kuramaa piiskopkonnast. Liivi sõja ajal läks see Taani kuningriigi koosseisu, mille osaks jäi kuni 1645. aastani, mil Brömsebro rahuga omastas selle Rootsi. Brömsebro rahu lõpetas aastatel 1643–1645 kestnud Rootsi ja Taani vahelise sõja ülemvõimu pärast Läänemere maades. See sõda oli osa Kolmekümneaastasest sõjast, mis lõppes 1648. aastal.
Brömsebro rahuga läks Saaremaa Rootsi valduste hulka, Liivimaa ehk Läänemereprovintsidesse kuulus ka Saaremaa, mis küll säilitas teatud eriseisundi. Erinevalt teistest maakondadest oli Saaremaal oma asehaldur, Saaremaa rüütelkond, kirikuvalitsus (konsistoorium) ning Eesti- ja Liivimaast erinev maksusüsteem. Rootsi kuninganna Kristiina läänistas Saaremaa Kuressaare krahvkonna 1648. aastal krahv Magnus Gabriel De la Gardiele, kuid pärast Rootsi kuninganna Kristiina loobumist troonist 1654. aastal ja Rooma elama asumist, sai Saaremaast ja Kuressaare krahvkonnast sai aastateks 1654–1689 tema elatusmaa (rootsi keeles underhallsland), mille valitsejaks oli elatusmaade kindralkuberner Seved Baath. pisi|[[Ludwig August Mellin|L. A. Graf Mellini "Atlas von Liefland", 1798, kaardileht: Der Arenburgische Kreis]]
1710. aastal vallutas saare Põhjasõja käigus Venemaa. Saaremaa jäi eristaatusega piirkonnaks (pooleldi eraldiseisvaks provintsiks, pooleldi maakonnaks) Liivimaa kubermangus Arenburgi kreisina kuni 1917. aastani, mil see ühendati Eestimaa rahvuskubermanguga.
1902. aastal hakkas Saaremaa ja mandri vahel sõitma esimene aurik General Surovtsev.
1917. aasta oktoobris okupeerisid Saaremaa Operatsioon Albioni käigus Saksamaa Keisririigi väed, nende võim kestis kuni 1918. aasta novembrini.
Esimesel iseseisvusajal oli Saaremaa kuni 1940. aastani üks Eesti Vabariigi 11 maakonnast.
Saaremaa maakond likvideeriti 1950. aasta haldusreformiga, mil Eesti NSV-s moodustati maarajoonid. Alates 1959. aastast, mil likvideeriti Orissaare rajoon, kuulus kogu Saaremaa ala taas ühe haldusüksuse, Kingissepa rajooni alla. Saare maakond taastati 1991. aastal ning see hõlmab tänapäeval peale Saaremaa valla ka Muhu ja Ruhnu valda.
Cuxhaven
Tuntud elanikke
pisi|püsti|Carsten Niebuhr
Tatari põisrohi
Tatari põisrohi (Silene tatarica) on taimeliik nelgiliste sugukonnast põisrohu  perekonnast.
Lossifoogtikohus
Lossifoogtikohus (Revalsches Dom-Schloß-Vogtei-Gericht) oli Toompea linna valitsus- ja kohtuorgan.
Lessing
Lessing on perekonnanimi.
Lossifoogtikohus
Lossifoogtikohtu koosseisu kuulusid lossifoogt, kaks Toomgildi oldermanni ja kaks vanemat. Kohtul ei olnud sekretäri ja asjaajamist juhtis lossifoogt isiklikult.
Lossifoogtile maksis palka riik, teistele kohtuliikmetele Toomgild. Lossifoogtikohtu istungid toimusid kaks korda nädalas. Lossifoogtikohtu liikmetest moodustati kassavalitsus, maksukomisjon ja aktsiisivalitsus.
Lossifoogtikohtu juures olid gildiraamatupidaja, üks või kaks maaklerit ja üks kohtuteener.
Lossifoogtikohus kaotas oma valitsemisõigused 1878. aastal (Toompea liitmisel Tallinna linnaga), tegutses edasi ainult kohtuna ja likvideeriti lõplikult 1889. aastal.
Marcus Antonius
thumb|Marcus Antonius Marcus Antonius (83 eKr – 1. august 30 eKr) oli Vana-Rooma poliitik ja väejuht.
Nooruses oli Marcus Antonius Gaius Julius Caesari oluline poolehoidja. Pärast Caesari mõrvamist purustasid 42. aastal eKr Marcus Antoniuse väed Caesari mõrvarite Cassiuse ja Brutuse leegionid. Antoniusest sai suurriigi kõigi idaalade valitseja. Kleopatral õnnestus võrgutada 42-aastane Antonius, kes poliitilistel kaalutlustel võttis naiseks Octavianuse õe Octavia. Kleopatra õhutusel ja Antoniuse käsul hukati Arsinoe IV. pisi|left|Rooma riigi alad 43. aastal eKr. [[Teine triumviraat|Teise triumviraadi liikmete valitsetud alad: Marcus Aemilius Lepidus (pruun), Octavius (punane) ja Marcus Antonius (roheline)]] Oma testamendis soovis Antonius olla maetud Egiptuses. 34. aastal eKr lahutas Antonius Octaviast. Octavianuse ja Antoniuse võitlus tipnes 2. septembri õhtupoolikul 31 eKr Kreeka läänerannikul Aktionis. Aktioni merelahingus saatis edu kord üht, kord teist poolt, kui äkki mingil arusaamatul põhjusel (mõne allika kohaselt mäss, teiste järgi käskude valestimõistmine) tõmbus Antonius lahingust tagasi, purjetas avamerele Kleopatra laevadele järele ja saatis teda Egiptusesse. Kleopatra oli Antoniust toetanud suure laevastiku ning 20 000 talendiga, kuid kuninganna sekkumine sõjaliste operatsioonide planeerimisse põhjustas osaliselt Antoniuse kaotuse.
Järgmisel aastal tungis Octavianus Egiptusesse ning jõudis 1. augustil 30 eKr Aleksandriasse. Pärast luhtunud põgenemiskatset eelistas Kleopatra mitte saada Octavianuse triumfirongkäigu kaunistuseks, vaid tappa end mürkmao hammustuse läbi. Antonius kukutas end oma mõõga otsa. Octavianus laskis nad matta koos Aleksandriasse kuninglikku hauakambrisse, mille Kleopatra endale ehitada oli käskinud.
William Shakespeare on Marcus Antoniust kujutanud näidendites "Julius Caesar" ning "Antonius ja Kleopatra".
2016. aasta MM-tiitlimatš males
11.–30. novembril 2016 New Yorgis peetud 12-partiiline tiitlimatši põhiosa valitseva maailmameistri 25-aastase norralase Magnus Carlseni ja tiitlipretendentide turniiri võitnud 26-aastase venelase Sergei Karjakini vahel lõppes viigilise tulemusega 6:6. Lisapartiides (kiirpartiid) oli edukam maailmameister 3:1. Carlsen kaitses teist korda 2013. aastal võidetud maailmameistri tiitlit.
Matši peakohtunik oli rahvusvaheline arbiiter Takis Nikolopoulos Kreekast.
Santander
Santander on sadamalinn Põhja-Hispaanias Biskaia lahe ääres, Kantaabria autonoomse piirkonna ja Santanderi provintsi keskus.
Elanike arv oli 1998. aastal umbes 184 000 ja 2009. aastal 183 466.
Rooma riigi ajal oli linna nimi Portus Victoriae Iuliobrigensium (1. sajand eKr). Praeguse nime on linn saanud pühalt Emetheriuselt, (hispaania keeles Emeterio), kes legendi järgi oli märter, kelle pea toodi sinna 3. sajandil. Nime vahepealsed vormid olid näiteks Sant Emter ja San Ender.
1187. aastal tegi kuningas Alfonso VIII San Emeterio kloostri abti linna isandaks. 1248. aastal osales Santander Sevilla lahingus, mille eest ta sai vapi.
Santander oli keskajal Kastiiliale tähtis sadam, mille kaudu käis ka Uue Maailmaga kauplemine.
Santander sai ametlikult linnaõigused aastal 1755.
1893. aastal plahvatas sadamas prahilaev Cabo Machichaco, hukkus 500 inimest.
Santander oli kuningas Alfonso XIII meelissuvituskoht. Ka praegu on see populaarne suvituskoht, kuigi 1941. aastal hävis tulekahjus suur osa vanalinnast.
Aatman
Brahmanismis on see püsiv ja igavene individuaalne substants ehk hing, mis on identne brahmaniga või tema kõrgeim mina, mis on brahmani avaldumine üksikisikus.
Budismi kohaselt on inimese enda olemus, nii aatman kui ka hing (jīva), soovmõtlemise tulemus, mida reaalselt ei eksisteeri.
Hinduism
Kõigis kuues hinduismi ortodoksses koolkonnas (daršanas) usutakse, et igas elavas olendis on aatman. Monistlikud vedaanta koolkonnad (advaita-vedaanta) samastavad aatmani brahmaniga ning näevad kõigi elusolendite hinge maailmahingena. Dualistlikud koolkonnad eristavad universaalset, Ülimat Aatmani (Paramātmā), mis on vaid osaliselt esindatud elusolendite individuaalsetes hingedes (jīva). Bhedābheda Vedānta koolkonnas on aatman ja brahman samaaegselt identsed kui erinevad. Aatman võib seega erinevate koolkondade käsitlustes tähendada nii üksikisendi hinge kui maailmahinge kui ka mõlemat.
Budism
Budismis eitatakse nii inimisiksuse kui ka kõikide seadmuste püsivat ja muutumatut omaolekut, kuna neid peetakse ajutisteks ja pidevalt muutuvateks, isetuteks ja püsituteks. Usk iseenese ja seadmuste tegelikku olemasolusse on üks põhilisi väärvaateid ja takistusi virgumiseni jõudmisel.
Budismis, eriti mahajaanas, on 'hing' (jīva), 'ise' (ātman), 'olend' (sattva) ja 'isiksus' (pudgala) neli väärvaadet, millele ei saa omistada iseseisvat olemist ega tähendust, nagu väidab «Teemantsuutra»: “Ei saa rääkida, et ta on bodhisattva, kui temas toimib mõiste ‘ise’ või mõiste ‘olend’ või mõiste ‘hing’ või toimib mõiste ‘isiksus’.”
Sloveenia Istria
pisi|Sloveenia Istria asukoht Sloveenias Sloveenia Istria (sloveeni keeles Slovenska Istra, itaalia keeles Istria slovena) on piirkond Sloveenia edelaosas. See koosneb Istria poolsaare põhjaosast ja on osa laiemast ajaloolis-geograafilisest piirkonnast, mida tuntakse Sloveenia Rannikumaana (Primorska). Piirkonna suurim linnaline keskus on Koper. Teised suuremad asulad on Izola, Piran ja Portorož ning kogu piirkonnas on kokku umbes 120 asulat. Sloveenia Istria rannikualal on nii sloveeni keel kui ka itaalia keel ametlikud keeled.
Aastal 2002 oli piirkonna rahvaarv 93 089.
Ajalugu
pisi|vasakul|Vaade [[Pirani linna keskaegsele keskusele]] Roomlased nimetasid Istria poolsaart Terra magica'ks. Nimi Istria tuleneb aga geograaf Straboni järgi piirkonnas elanud illüürlaste hõimu histrite nimest. Roomlased kirjeldasid neid kui piraate, keda oli raske vallutada, kuna nende asualadel oli keeruline navigeerida. Pärast kahte sõjakäiku alistasid Rooma leegionid nad viimaks aastal 177 eKr. Piirkonnas leidub hulgaliselt muistsete sadamate ja asulakohtade varemeid, kõige enam Ankarani, Hrvatini, Izola, Koperi ja Pirani piirkonnas.
Lääne-Rooma keisririigi langusega aastal 476 vallutasid Istria goodid ja Bütsants. 6. sajandi lõpus saabusid piirkonda slaavlased (rahvas, keda ladina keeles tunti nimetusega Quarantani, ja keda peetakse tänaste sloveenide esivanemateks) ja rajasid sinna oma esimese püsiva asustuse aasta 700 paiku. Bütsantsi valitsemise ajal valitsesid piirkonda põgusalt ka avaarid. Aastal 751 annekteerisid Istria langobardid ja aastal 774 avaarid. Karl Suure valitsemisajal läks piirkond frankide valitsemise alla kui tema poeg Pippin (sünninimega Carloman) poolsaare aastal 789 vallutas; Sloveenia Istria ühendati hiljem aga Karolingide impeeriumi Friuli margiga.
Aastal 952 loovutas Saksa kuningas Otto I Istria koos tohutu Verona ja Aquileia margiga Baieri hertsogitele. Aastast 976 valitsesid piirkonda aga Kärnteni hertsogid; seda kuni keiser Heinrich III aastal 1040 eraldiseisva Istria margi rajas. Istria marki kontrollisid erinevad aadlite dünastiad, nende hulgas Baieri Andechsi dünastia (kes valitsesid ajutiselt kui Merania hertsogid). Aastatel 1208–1209 läks piirkond küll Aquileia patriarhide valdusse, kuid suur osa valdustest kuulus Gorizia dünastiale.
1267. aastast annekteeris Istria ranniku sealse põlise itaallaste kogukonna tõttu järk-järgult Veneetsia vabariik ja tegemist on ka regiooni õitsenguajaga. Olulisimad Istria linnad kogesid Veneetsia valitsemise all uuestisündi ja selle poole aastatuhande jooksul kujunes välja nendele omane ilu ja atmosfäär. Aastal 1797 läks poolsaar osaliselt Napoleoni poolt alla kirjutatud Campo Formio rahu järgi koos kogu Veneetsia vabariigiga Habsburgide valdusse. pisi|Kindlustatud Püha Kolmainu kirik [[Hrastovlje külas]]
Vahemikus 1805–1813 oli piirkond Prantsusmaa valitsemise all: esmalt kui osa Napoleoni Itaalia kuningriigist ja seejärel kui üks Illüüria provintsidest. Aastal 1813 sai piirkonnast Austria keisririigi osa ja Austria ühendas kogu poolsaare üheks haldusüksuseks, mille pealinn asus Pazinis. Pool sajandit hiljem, aastal 1860, sai Istriast Austria Rannikumaa autonoomne provints, millel oli ka oma provintsi assamblee. Tänane Sloveenia Istria jagunes sellal Koperi ja Volosko haldusüksuse vahel: esimene ulatus tänapäeva Koperi, Izola ja Pirani omavalitsusteni ja viimane tänase Hrpelje-Kozina omavalitsuseni.
1950.–1970. aastatel muutus piirkond oluliselt. Märkimisväärne osa maapiirkondade elanikkonnast kolis rannikuäärsetesse linnadesse, mis olid pärast Istria exodus't pooltühjaks jäänud. Kohalik itaallastest elanikkond kahanes, paljud külad jäid rahvast tühjaks, samas kui linnade elanike arv kasvas. Koper kujunes välja oluliseks sadamalinnaks ja üheks Sloveenia majanduse suuremaks keskuseks.
Geograafia
Sloveenia Istria 43 kilomeetri pikkusel rannajoonel on arvukalt poolsaari ja lahtesid, nagu näiteks Pirani poolsaar ja laht, Koperi laht ja Ankarani poolsaar, millel asub üks ainult kahest Sloveenia rannikul olevast looduskaitsealast (teine looduskaitseala asub Strunjanis). Strunjani looduskaitsealale jääb ka Sloveenia ainus rannakalju, mis on ühtlasi ka ainus Trieste lahes olev kalju. Piirkonna sisealad on mägisemad ja seal leidub eri tüüpi maastikke, millest tuntuim on piirkonnas asuv Karsti platoo.
Sloveenia Istria olulisimad vooluveekogud on Dragonja ja Rižana jõgi.
Majandus
Sloveenia Istria on Sloveenia jõukuselt teine piirkond Kesk-Sloveenia järel. Piirkonna olulisemad majandusharud on transport ja turism ning neile järgnevad teenindus ja tööstus.
Koperi sadam on riigi ainus rahvusvaheline sadam ja tegemist on ka ühe Aadria mere suurima sadamaga. Sadamat peetakse Sloveenia majanduse üheks strateegiliselt olulisemaks ettevõtteks.
Turism
Ka endine kalurite linn Izola on muudetud populaarseks sihtkohaks ja paljud turistid hindavad Koperi sadama keskaegset keskust (kuigi see ei ole teiste Sloveenia rannikulinnadega võrreldes nii populaarne). Sečovlje küla lähedal asuv Sečovlje Salina looduspark kuulub kultuuripärandi nimistusse. Veidi vähem oluliste turismisihtkohtade hulka kuuluvad Strunjani looduspark, laagriplatsid looduses, Ankarani küla ja Debeli Rtiči neem.
Põllumajandus
Sloveenia Istria on eriti hinnatud oma veinide ja oliiviõli poolest. Levinumad veinisordid on Refosco (punane) ja Malvasia (valge). Lisaks kasvatatakse seal kirsse, viigimarju ja juurvilju (nt rediseid, tomateid ja sparglit).
Keel
pisi|Mitmekeelne liiklusmärk Koperi lähistel (peamiselt sloveeni ja itaalia, kuid osaliselt ka horvaadi keeles)
Sloveenia Rivieras ja mõnedes sisemaa külades on nii sloveeni keel kui ka itaalia keel ametlikud keeled. Ülejäänud Sloveenia Istrias, mis koosneb peamiselt selle maapiirkondadest, tunnustatakse ametliku keelena vaid sloveeni keelt.
2002. aasta rahvaloenduse järgi räägib sloveeni keelt esimese keelena 70,2% Sloveenia Istria elanikest. Itaalia keel on esimene keel 3,3% elanikest ja horvaadi keel 16% elanikest. Kõrgeim itaalia keele kõnelejate osakaal on Pirani omavalitsuses (7%) ja kõige kõrgem horvaadi keele kõnelejate osakaal on Izolas (31%). Küsitlused näitavad, et suurem osa Sloveenia Istria elanikest valdab nelja keelt: sloveeni, itaalia, horvaadi ja inglise.
Sloveeni-itaalia kakskeelsus
Pirani, Izola ja Koperi omavalitsustes on nii sloveeni keel kui ka itaalia keel ametlikud keeled. Ent itaalia keel on teine ametlik keel vaid kitsal rannikuribal, mida on ajalooliselt asustanud Istria itaallased. Sisemaa külades on ainus ametlik keel siiski sloveeni keel.
Lisaks sloveenikeelsetele koolidele on piirkonnas ka itaaliakeelseid koole kuni keskkoolideni välja. Sealsed õpilased võivad valida kas sloveeni- või itaaliakeelse õppe; mõlemal juhul õpetatakse kogu õppeaja vältel ka teist ametlikku keelt, et kindlustada see, et kõik sealsed elanikud räägiksid mõlemat keelt. Ent kakskeelsel alal asuvas riiklikus Primorska Ülikoolis on ainus õppekeel sloveeni keel (kuigi kooli ametlikus nimes sisaldub ka itaaliakeelne nimi).
Kuigi itaalia keelt võib Koperi, Izola ja Pirani omavalitsustes kasutada ka volikogude tasemel, viiakse pea kõik arutelud ikkagi läbi sloveeni keeles.
Murded
Sloveenia Istria maapiirkondades räägitakse jätkuvalt sloveeni keele Istria murret. See omakorda jaguneb kaheks murrakuks: põhjapoolsetes osades räägitav Rižana murrak ja lõunapoolsetel aladel räägitav Šavrini mägede murrak. Hrpelje-Kozina omavalitsuses räägitakse omakorda murret, mida tuntakse nimega notranjsko narečje. Mõnedes Horvaatiaga piirnevates külades räägitakse ka Čičarija murret, mida peetakse sloveeni keele ja horvaadi keele čakavi murde vaheliseks üleminekumurdeks.
Linlikes piirkondades kõneletakse sloveeni keele hübriidversiooni, mis on maapiirkondade murretest foneetiliselt väga erinev. See kujunes välja alles pärast Teist maailmasõda, mil sealsetesse linnadesse asus elama elanikke kogu Sloveenia aladelt (Istria itaallaste poolt tühjaks jäetud asulatesse). Kuigi see murre on laenanud palju sõnu Istria murdest, on see siiski sellest märkimisväärselt erinev.
Traditsiooniliselt on Sloveenia Istria aladel elanud Istria itaallased kõnelenud veneti keelt, mida tänapäeval aga asendab järjest enam Itaalia riigikeel.
A-Teens
A-Teens või A*Teens (algse nimega ABBA-Teens või Abba-Teens) oli Rootsi popmuusika ansambel, mis tegutses 1998–2004. Mängiti eelkõige ABBA ja Elvis Presley kavereid. Koostööd tehti ka Alice Cooperiga.
Ansambli liikmed olid Marie Serneholt, Sara Lumholdt, Dhani Lennevald ja Amit Paul. Kõik nad laulsid ja tantsisid.
Sławomir Mrożek
Sławomir Mrożek [mroožek] (pseudonüüm Damian Prutus; 26. juuni 1930 Borzęcin Brzesko maakonnas Krakówi lähedal – 15. august 2013 Nice) oli poola näitekirjanik, satiirik, karikaturist, följetonist, sketšide kirjutaja, novellist ja paljude lühijuttude autor.
Ta on tõenäoliselt nii Poolas kui ka välismaal kõige rohkem lavastatud poola näitekirjanik. Mrożek on aastaid olnud kõige populaarsem kirjanik Poolas koos Stanisław Lemiga. Tema teoseid on tõlgitud rohkem kui kümnesse keelde.
Elulugu
Mrożek õppis algul Krakówi ülikoolis arhitektuuri ja kunstiajalugu, samuti Idamaade filosoofiat.
1950 debüteeris ajakirjanikuna reportaažiga väljaandes Przekrój. 1950–1954 töötas Krakówi päevalehes Dziennik Polski, 1956–1958 nädalalehes Życie Literackie. 1959 asus elama Varssavisse. 1963. aastast elas Itaalias, 1968. aastast Pariisis, 1989. aastast Mehhikos. Alates 1996. aastast elas jälle Krakówis. On elanud ka Ameerika Ühendriikides ja Saksamaal.
Mrożek on avaldanud karikatuure ja kolumne Poola suurimas päevalehes Gazeta Wyborcza. Tema esimesed karikatuurid ilmusid 1950 ning sellest ajast saadik on Mrożek regulaarselt avaldanud karikatuurikogumikke. Karikatuurid ja satiirilised lood tegid ta varakult väga tuntuks. Ta pilas nii kommunistliku režiimi aegse elu absurdsusi kui ka Poola mõttelaadi banaalseid romantilisi stereotüüpe. Poolakad ütlevad eriti absurdsete olmesituatsioonide kohta: "otse Mrożekilt võetud”.
Charles Gates Dawes
thumb|Charles Gates Dawes
Sławomir Mrożek
Elulugu
Et aastaid Prantsusmaal elanud Mrożek avaldas aastal (?) ajalehes Le Monde protestikirja Varssavi pakti maade vägede sissetungi vastu Tšehhoslovakkiasse ning otsustas ametlikult emigreeruda, siis keelati tema teoste avaldamine ja mängimine Poolas (keeld kehtis 1973. aastani) ja Nõukogude Liidus.
Charles Gates Dawes
Charles Gates Dawes (27. august 1865 Marietta, Ohio – 23. aprill 1951 Evanston, Illinois) oli Ameerika Ühendriikide pangandustegelane, poliitik ja diplomaat.
Sławomir Mrożek
Looming
Mrożeki näidendid näitavad kõige lihtsamaid olukordi, inimeste skemaatilist käitumist. Ta demonstreerib selle koomilisust ja absurdsust. Mrożeki näidendeid on saatnud menu. Ta kasutab eksimatu huumorimeelega groteski, absurdi, hüperbooli, satiiri ja paroodiat. Samal ajal pikib ta oma teoseid motiividega, mis muudavad need mõistujuttudeks, valmideks või filosoofilisteks eksperimentideks. Nad lahkavad nii kommunistliku võimu aegse Poola ängistavaid olusid kui ka inimsuhteid, mis rajanevad manipuleerimisel. Ühe kriitiku järgi areneb Mrożeki teostes konflikt marionettidest intellektuaalide, ühiskonda teadlikult kujundavate ideoloogide ning toorele jõule lootvate juhmardite vahel. Tavaliselt langeb intellektuaal ideoloogide soove täitva juhmardi ohvriks.
Charles Gates Dawes
Oma poliitilise karjääri alguses tegeles Gates peamiselt rahanduspoliitikaga.
Sławomir Mrożek
Looming
Mrożek debüteeris näitekirjanikuna 1956 näidendiga "Politsei", mis kujutas politsei, sealhulgas salapolitsei keskset rolli totalitaarses riigis. Et õigustada avalikkuse ja ülemuste silmis oma olemasolu, korraldab politsei opositsioonilise liikumise. Mrożeki kõige kuulsam näidend on "Tango", bioloogiline ja psühholoogiline vaatlus totalitarismi tekkemehhanismidest. Selle näidendiga sai ta rahvusvaheliselt tuntuks.
Charles Gates Dawes
Esimeses maailmasõjas teenis ta Ameerika Ühendriikide armees, kus sai lõpuks brigaadikindrali auastme.
Sławomir Mrożek
Looming
"Emigrandid", lavastuste arvu poolest teisel kohal olev Mrożeki näidend, on kirjutatud välismaal. See analüüsib kahte väljajäetuse vormi, kõrvutades poliitilise emigrandi idealistlikke mõttemustreid raha pärast kodumaalt lahkunud lihtsa emigrandi terve mõistusega. 1980. aastatel jätkas Mrożek näidendites "Suursaadik" ja "Portree" oma karakteriuuringuid, keskendudes üha enam psühholoogiale ning kasutades neid ajalooliste ja poliitiliste mehhanismide demonstreerimiseks.
Charles Gates Dawes
1921–1922 oli Dawes USA eelarveameti direktor, 1925–1929 USA asepresident ja 1929–1932 USA suursaadik Suurbritannias.
Panuse eest Dawesi plaani loomisse sai ta 1925. aastal Nobeli rahuauhinna.
Sławomir Mrożek
Looming
1990. aastatel kirjutas Mrożek näidendid "Armastus Krimmis" Vene impeeriumi langemisest, "Kaunis vaade" Balkani sõjast kahe eurooplase pilgu läbi, kes veedavad hooletult oma puhkust ühe endise Jugoslaavia riigi mererannas, ja "Kõrgeaulised", mis humoorikalt analüüsib usulist silmakirjalikkust. Kõik kolm annavad pildi 20. sajandi viimasest veerandist, väärtuste lagunemisest, genotsiidil põhinevast süsteemist. Kuigi teemad on väga tähtsad, ei esita Mrożek neid otse, vaid väändes. Sõda muutub turistidele tüütuseks ja totalitarismi viimsete päevade kaos on vastupandamatult naljakas.
Narsdorfi vald
Narsdorf on vallaosa ja endine vald Saksamaal Saksimaa Leipzigi kreisis.
2017. aastal liideti ta Geithaini linnaga.
Endised vallaosad
Bruchheim, Dölitzsch, Kolka, Narsdorf, Niederpickenhain, Oberpickenhain, Ossa, Rathendorf ja Wenigossa
Künnapuu
Künnapuu (Ulmus laevis) on jalakaliste sugukonda jalaka perekonda kuuluv mitmeaastane ühekojaline lehtpuu.
Kirjeldus
Puu kõrgus võib ulatuda umbes 30 meetrini. Taime õied ilmuvad enne lehti varakevadel; tuultolmleja. Puu juurestik on pinnapealne.
Künnapuu sarnaneb üsnagi jalakaga. Künnapuu lehed on siledad (jalakal karedad), leherood ei hargne (jalakal mõned leherood hargnevad), lehelaba alus on ebasümmeetrilisem kui jalakal.
Levila
Künnapuu looduslik levila on Euroopa: Kirde-Prantsusest Lõuna-Soomeni, ka Bulgaaria kaguosas ja Krimmis, eraldi populatsioon ka Kaukasuses.
Kasvukoht
Enamasti kasvab jõgede kaldapiirkonnas.
Kasutamine
Künnapuu eestikeelne nimetus on seotud tema kasutamisega atrade valmistamiseks, milleks ta sobib kõva puidu tõttu.
Sütelkõnd
Sütelkõnd on religioosne ja New Age 'i praktika ning mentaalse treeningu vorm, mis seisneb hõõguvate süte peal paljajalu kõndimises ja selleks valmistumises.
Sütelkõndi nimetatakse inglise keeles firewalk või firewalking ('tulekõnd') või coal walking ('söekõnd'), saksa keeles Feuerlauf või Feuergang või Feuerlaufen ('tulekõnd') ja vene keeles хождение по углям ('mööda süsi käimine') või хождение по углю ('mööda sütt käimine').
Sütelkõnni fenomeni on selgitatud füüsikaliste ja füsioloogiliste iseärasustega.
Sütelkõnni praktika mitmetes vormides on tuhandeid aastaid vana. Bulgaarias kõnnivad või tantsivad naised konstantinipäeval (21. mail) paljajalu üle hõõguvate süte, ikoonid käes. Kreekas tantsitakse pühakute auks üle tule. Näiteks Bali saarel ja Sri Lankal toimub sütelkõnd religioossete pidustuste osana.
Sütelkõnniseminari ülesehitus
Seminaris osalejad omandavad intensiivse ettevalmistuse käigus võime vigastamatult üle süte kõndida või tantsida ning seda kogemust hilisemas elus optimaalselt ära kasutada. Iga osaleja töötab juhendaja abiga välja oma isikliku eesmärgi.
Ettevalmistus võib seisneda ka sügava une taolise "alfa"-seisundi saavutamises. Selleks kasutatakse vaheldumisi sügavat lõdvestumist ja meditatsiooni ning energiaharjutusi (näiteks qigong 'i). Ohjeldamatu tantsimisega saavutatakse grupis isadus- ja heaolutunne, mis tekitab turvalisuse kogemuse.
Üle süte minek ei ole kohustuslik.
Sütelkõnniseminaride ideoloogia
Hirm tulest põletada saada on seesama hirm, mis ei lase meil oma elueesmärke teoks teha. Kes on sütel kõndides oma hirmust jagu saanud, kannab selle kogemuse üle igapäevaellu ning suudab oma vanu käitumisviise muuta ja ise oma elu kujundada.
Igapäevaelus surutakse hirmud kas alla või lastakse end nendest halvata. Sütelkõnniseminaridel õpitakse hirmu lihtsalt teatavaks võtma, hirmu sõnumit taipama ning tegutsema vastavalt oma eesmärkidele.
Osalejad peavad ise otsustama, kas nad kõnnivad üle süte või mitte. Igaüks vastutab enda eest ise. Olles terveks jäädes üle süte kõndinud, teadvustavad nad, et nad igal hetkel vastutavad oma elu eest ega ole väliste asjaolude abitud ohvrid. Senine kogemus, et tuli alati põletab, kaotab kehtivuse. Osalejad kogevad, et nad suudavad teha asju, mida nad varem on pidanud täuesti võimatuks. Nii on nad valmis tegema ka teisi näiliselt võimatuid asju hoolimata oma hirmudest, kahtlustest, arvamustest ja kogemustest.
Et näiliselt võimatu on saanud võimalikuks, siis tekib uus arusaam oma piiridest, sellest, mida suudetakse, mida mitte. Sellele kogemusele saab toetuda iga kord, kui jõudu, energiat ja eneseusku eriti tarvis läheb.
Kokkupuude tulega asetab sütelkõndija vastamisi oma hirmudega ning oma arusaamadega iseendast ja oma elust. Ta avastab oma illusioonid ning kogeb jõuliselt ja rõõmsalt, kes ta tegelikult on.
Tavaliselt on suur osa inimese energiast ja elujõust hirmude köidikutes. Nad ei usalda olla nii, nagu nad on. Nad kardavad haavata saamist ja teiste reaktsioone. Kogemus, et isegi tuli ei haava, vabastab energia, mis seni ei saanud valla pääseda. Peale selle avastavad osavõtjad, et hirm ei ole lõppkokkuvõttes midagi muud kui energia ning et seda energiat saab iseenda kasuks pöörata. Näiteks saab jääda keskendunult hetkesse, energiat mõnuga voolata lasta ja jõuliselt tegutseda. Kõndides üle hõõguvate süte, omandavad osalejad oma eesmärkide saavutamiseks vajalikku energiat, keskendumist, otsustavust ja eneseusaldust.
Oudova
Oudova (venepäraselt Gdov) on linn Venemaa Pihkva oblastis. See on Oudova rajooni (Гдовский район) ja Oudova linnaasunduse keskus. Asub Peipsi järve suubuva Gdovka jõe suudmest 2 km ülesvoolu.
Sütelkõnd
Sütelkõnniseminaride ideoloogia
Efekti annab ka selle tunnistajaks olemine, kuidas teised üle süte kõnnivad.
Oudova
Oudova linnus (Augdow) on rajatud aastal 1431 varasema, 14. sajandi alguses seal paiknenud kindlustuse kohale. Ingeri sõjas vallutasid linnuse rootslased ja sealseks asehalduriks oli Wolmar von Ungern.
Sütelkõnd
Sütelkõnniseminaride ideoloogia
Sütelkõnnil on neli vormi: religioosne sütelkõnd, fikseeritud sütelkõnd, transis sütelkõnd ja teadlik sütelkõnd. Seminaride korraldajad eelistavad viimast.
Religioosse sütelkõnni puhul usaldab sütelkõndija end täielikult oma jumaluse või kaitseingli hooleks. Kui tema usk on piisavalt suur, siis kõnnib ta vigastamatult üle süte. Toetuseks kasutatakse religioosseid esemeid ja "preester" kõnnib ees üle süte.
Oudova
Oudova sai linnaõigused 1780. aastal. Teises maailmasõjas linn praktiliselt hävitati.
Sütelkõnd
Sütelkõnniseminaride ideoloogia
Fikseeritud sütelkõnni korral keskendub sütelkõndija millelegi (näiteks mantrale või seminari juhendajatele teisel pool sütevaipa) nii tugevalt, et ta tuld enam ei tunne ega reageeri sellele.
Oudova
Oudova asub Pihkva–Slantsõ–Kingissepa–Peterburi maantee ääres, seal on lennuväli ja Kingissepast lähtuva raudtee lõppjaam.
Sütelkõnd
Sütelkõnniseminaride ideoloogia
Transis sütelkõnni korral on sütelkõndijad muutunud teadvuseseisundis ning kogevad reaalsust teisiti. Neile võib näiteks tunduda, et nad kõnnivad niiskel samblal, mitte hõõguvatel sütel.
Teadliku sütelkõnni korral on sütelkõndija täiesti teadvel sellest, et ta kõnnib üle hõõguvate süte, ent see ei häiri teda. Ta teeb teadliku otsuse kõndida vigastamatult üle hõõguvate süte. Kõndimise ajal tunneb ta puusütt taldade all ning selle kuumust. See sütelkõnni vorm on tõhusaim, sest asi ei ole mitte sütel kõndimise faktis (seda ei lähe igapäevaelus tarvis), vaid kogemuse ülekandmises tavaelule. Tavaelus aga on probleemide lahendamisel eelistatav nende teadvustamine.
Oudova
Oudovas on sündinud laulja Voldemar Kuslap ja hüdrogeoloog Erna Sepp.
Surnud 21. juunil
''Siin loetletakse 21. juunil surnud tuntud inimesi.
Riskikuller
"Riskikuller" on USA märulifilm, mis esilinastus 11. oktoobril 2002.
Filmi lavastajad on Louis Leterrier ja Corey Yuen. Filmi peategelane (riskikuller) on Jason Statham, kes sooritab suure osa filmis leiduvaid kaskadööritrikke.
Filmile on tehtud järg "Riskikuller 2" 2005. aastal ja "Riskikuller 3" 2008. aastal.
Kodanlik õhukaitse
Kodanlik õhukaitse (KÕ, ka passiivne õhukaitse) on tsiviilelanikkonna relvastamata kaitse õhurünnakute vastu sõja korral. Eestis asutati kodanlik õhukaitse 1936. aastal. 1940. aastal, pärast Nõukogude Liidu okupatsiooni, asendati kodanlik õhukaitse kohaliku õhukaitsega, mis 1961. aastal nimetati ümber tsiviilkaitseks.
''Eesti Vabariik oma geograafilise asendi ja territooriumi väikese sügavuse tõttu võib sõja korral ootamatult sattuda vaenlase õhukallaletungide ohtu. Õhurünnakute kahjude vältimiseks ja kõrvaldamiseks ei jätku üksi sõjaväe- ja politseijõududest, vaid siin on tarvilik kogu elanikkonna kaasabi, et ühiseil pingutusil tõkestada kahjude levikut. Seepärast on tarvis varakult organiseerida ja ette valmistada kodanikke õhukaitse-tegevusele ja teostada korraldustöid, milleta kodanlik õhukaitse pole mõeldav.'' (Kodanliku Õhukaitse (KÕ) üldkava § 1, RT 1938, 54, 508.)
Kodanliku õhukaitse ülesanded olid:
1) valmistada ette kodanikke enesekaitseks õhuohu vastu;
2) hoida alal korda õhukallaletungide korral;
3) organiseerida õhualarmi, moondamist, gaasiluuret, gaasikaitset ja aerobakterioloogilist kaitset;
4) korraldada sanitaarala ning esma- ja arstiabi andmist õhurünnakutest kannatanud kodanikkudele;
5) korraldada õhurünnakute tagajärjel tekkinud kahjutulede kustutamist, gaasistatud kohtade degaseerimist, rikutud veevärgi, valgustus- ja sidevõrgu kordaseadmist, liiklemisummistuste ja teiste üldiste kahjude kõrvaldamist;
6) valmistada ette ja korraldada kodanikkude evakuatsiooni paigus, kus see õhuohu tõttu tarvilik.
Eesti territoorium jagunes KÕ ringkondadeks, mis vastasid samanimeliste prefektuuride piirkondadele; ringkonna juhiks oli prefekt. Valga ringkond koosnes ainult Valgamaast ja seda juhtis Valga politseijaoskonna komissar. KÕ ringkonnad jagunesid jaoskondadeks, mida juhtis kohaliku politseijaoskonna komissar. Jaoskonnad jagunesid rajoonideks.
KÕ teenistus jagunes kohustuslikuks ja vabatahtlikuks. Kodanliku õhukaitse kohustus kestis 15.–60. eluaastani. Siseministeeriumi Politseitalituse kodanliku õhukaitse ja tuletõrje juhataja oli Rudolf Vaharo. Vabatahtlik KÕ toimus Vabatahtliku Kodanliku Õhukaitse Liidu (VKÕL) kaudu, mis asutati 28. veebruaril 1938. Liidu esimees oli Artur Keller.
Kodanliku õhukaitse ajakiri oli Õhu- ja Gaasikaitse.
Uus-Meremaa viipekeel
Uus-Meremaa viipekeel on loomulik keel, mida kasutab enamik Uus-Meremaa kurtidest ja mis on arenenud Suurbritannia viipekeelest. 10. aprillil 2006 kuulutati see inglise ja maoori keele kõrval kolmandaks Uus-Meremaa ametlikuks keeleks ja ühtlasi maailmas esimeseks viipekeeleks, millel on ametliku keele staatus.
1994. aastast alates õpetatakse seda kõigis Uus-Meremaa kurtide koolides. 2006. aasta andmetel oskas Uus-Meremaa viipekeelt 24 000 inimest.
Neukieritzschi vald
Neukieritzsch on vald Saksamaal Saksimaa Leipzigi kreisis.
Vallaosad
Neukieritzsch, Lippendorf, Kahnsdorf, Lobstädt ja Kieritzsch
Linnuvabriku grupeering
Linnuvabriku grupeering on peamiselt eestlastest koosnenud kuritegelik rühmitus, mis tegutses Eestis 1990ndatel.
8. mail 1992 toimus Tallinnas Järvevana teel Neste tanklas tulistamine, kus Linnuvabriku grupeeringu liikmed tapsid ja haavasid üliraskelt Permi grupeeringu allilmategelasi.
Linnuvabriku grupeeringu liikmeid: Toomas Helin, Janek Kukk, Kalev Kurg, Daniel Mäng, Andre Piispea, Robert Pohlak, Toivo Tamm, Rain Võsandi.
B-tüüpi isiksus
B-tüüpi isiksus on isiksusetüüp, mida iseloomustavad kannatlikkus ja rahulikkus ning muud A-tüüpi isiksusele vastandlikud jooned.
Meyer Friedman ja Ray Rosenman on selle isiksusetüübiga seostanud vähest pärgarterite haiguste riski. Tänapäeva arstiteaduses sellesse seosesse enam ei usuta.
2014. aasta MM-tiitlimatš males
2014. aasta male maailmameistrivõistluste tiitlimatš oli males 2014. aastal FIDE egiidi all peetud maailmameistrivõistluste tsükli 2012–2014 lõppvõistlus – tiitlimatš valitseva maailmameistri ja tiitlipretendentide turniiri võitja vahel.
7.–28. novembril 2014 Sotšis peetud 12-partiiline tiitlimatš valitseva maailmameistri 23-aastase norralase Magnus Carlseni ja tiitlipretendentide turniiri võitnud 44-aastase India maletaja Viswanathan Anandi vahel lõppes tulemusega 6½:4½ Carlseni kasuks. Carlsen kaitses 2013. aastal võidetud maailmameistri tiitlit.
Matši peakohtunik oli rahvusvaheline arbiiter Andrzej Filipowicz Poolast.
Taganemisõigus
Taganemisõigus on üks olulisemaid tarbijat kaitsvatest õigustest, mis tuleneb Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivist 2011/83/EL.
Taganemisõiguse eesmärk on eelkõige tarbija kaitsmine eriolukorras, mis kehtib sidevahendi abil sõlmitud lepingu korral, arvestades fakti, et tarbijal ei ole võimalik toodet näha ega ka sellega tutvuda enne lepingu sõlmimist. Lepingust taganemine on õigus, mis on mõeldud ebasoodsate olukordade kompenseerimiseks, milles on tarbija, kui ta sõlmib lepingu sidevahendi kaudu. Lepingust taganemiseks antud 14 päeva on tarbijale justkui järelemõtlemise aeg, mille jooksul saab ta ostetut kontrollida ning järele proovida.
Taganemisõiguse teabele kehtivad kindlad vorminõuded – teave peab olema tarbijale edastatud kirjalikult või mõne muu kättesaadava ja kasutatava püsiva andmekandja kaudu. Taganemisõigusega seotud teave peab olema esitatud ka kindlal viisil – teave peab olema äratuntav, tõene, vajalik/kõikehõlmav ja arusaadav.
Tarbijaleping
Tarbijaleping on tarbija ja kaupleja või teenusepakkuja vahel sõlmitud tehing, millega tekivad õigused ja kohustused nii tarbijale kui kauplejale või teenusepakkujale. Lepingus tuleb täpselt määratleda poolte õigused ja kohustused. Tarbijaõiguste direktiivis 2011/83/EL eristatakse äriruumides sõlmitud lepingut (näiteks kaupluses sõlmitud tarbijaleping), kauglepingut (näiteks interneti või telefoni teel sõlmitud tarbijaleping) ja väljaspool äriruume sõlmitud lepingut (näiteks tarbija kodus sõlmitud leping).
Tarbijaleping on näiteks tarbijaga interneti teel sõlmitud leping raamatu müügiks.
Tarbijalepingust tulenevad õigused
Tarbijalepingust tulenev õigus on eelkõige õigus lepingust taganeda. 14-päevane taganemisõigus on tarbijal üksnes sidevahendi vahendusel sõlmitud või väljaspool äriruume sõlmitud lepingule ehk nt kaubanduskeskustes müügimeestega, üritustel jne. Võlaõigusseaduse § 56 kohaselt on tarbijal õigus sidevahendi abil sõlmitud lepingust taganeda 14 päeva jooksul ilma põhjust avaldamata. Kui teenusepakkuja ei ole teavitanud tarbijat sellest, et online keskkonnas sõlmitud lepingust on õigus taganeda 14 päeva jooksul, siis on tarbijal õigus taganeda lepingust 12 kuu jooksul alates hetkest, kui toode on jõudnud tarbijani.
Online tehing
Arvutivõrgu abil sõlmitud tehing ehk online tehing on tehing teenusepakkuja ja tarbija vahel, mis on sooritatud interneti keskkonnas. Kui tarbija sooritab tehingu online-i kaudu peab tarbija juhtima kõrgendatud tähelepanu tellimustingimustele ning vajadusel paluma abi vastava keskkonna konsultandilt, kui mõni tingimus jääb arusaamatuks. Tarbijat aitab kaitsta see, kui tarbija säilitab kõik kirjavahetused või teabe, mis on vahetatud teenusepakkuja või kauplejaga.
Online tehingust taganemine
Kui tarbija saab toote kätte ja soovib sellest taganeda tuleb tarbijal veenduda enne toote tagastamist, et täidetud on tagastamise reeglid ka toote seisukorra osas st kaubal ei tohi esineda puuduseid, mis on sätestatud tarbija ja teenusepakkuja vahelises lepingus.
Üks tavapärasemaid toote tagastamisega seonduv lepingust tulenev tingimus on see, et kaup peab olema algses seisukorras. Toodete puhul, millele rakenduvad hügieeninõuded, peavad olema tooted suletud kilepakendis nii nagu on teenusepakkuja poolt toode välja saadetud ehk kilepakend peab olema avamata.