cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helibelton Palacios
Colombia jalgpallikoondises debüteeris Palacios 2015. aastal. 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Colombia olümpiavõistkonda.
Vito Mannone
pisi|Vito Mannone 2014. aastal [[Sunderland AFC|Sunderlandi väravavahina]] Vito Mannone (sündinud 2. märtsil 1988 Desios) on Itaalia jalgpallur, kes mängib väravavahina Prantsusmaa kõrgliigaklubis Monaco.
2005. aastal liitus ta Inglismaa klubiga Arsenal. 2006. aastal debüteeris ta Inglismaa esiliigas Barnsleys laenul olles. Inglismaa kõrgliigas tegi Mannone Arsenali meeskonnas debüüdi 24. mail 2009 Stoke City vastu. Ta jäi järgmistel hooaegadel Arsenali varuväravavahiks, mängides lisaks laenul Inglismaa esiliigaklubis Hull City.
2013. aasta juulis sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Sunderland. Hooajal 2013–14 valiti ta Sunderlandi hooaja parimaks mängijaks. 2017. aastal liitus ta Inglismaa esiliigaklubiga Reading. 2019. aasta hooajal mängis ta Readingust laenul Major League Socceri klubis Minnesota United ja hooaja 2019–20 teises pooles Taani kõrgliigaklubis Esbjerg. Minnesota Unitedis mängides valiti ta liiga hooaja parimaks väravavahiks ja hooaja sümboolsesse koosseisu.
2020. aasta septembris sõlmis Mannone kaheaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Monaco. 2022. aasta septembris sõlmis ta üheaastase lepingu Lorient'ga.
Aastatel 2009–2010 mängis Mannone Itaalia kuni 21-aastaste koondises.
Hasselblatt
Hasselblatt oli rootsi päritolu Eesti- ja Liivimaa vaimulikesuguvõsa.
Esimeks suguvõsa esindajaks Eestis oli Isaac Svenonis Hasselblatt (1608–1682), kes oli Noarootsi koguduse õpetaja ning Saarte-Lääne praost.
Sugupuu
Hasselblattide sugupuu, mille esitamiseks on kasutatud de Villiers/Pama süsteemi (en)
STS-61
STS-61 oli Hubble'i kosmoseteleskoobi esimene teenindusmissioon ja kosmosesüstik Endeavouri viies missioon. Missioon startis 2. detsembril 1993 Kennedy Kosmosekeskusest. Missioon parandas ära teleskoobi peapeegli vea, mille tõttu polnud see suutnud saavutada täielikku fookust ning pildikvaliteeti. STS-61 toimus rohkem kui kolm ja pool aastat pärast missiooni STS-31, mis viis Hubble'i orbiidile. STS-61 vahetas välja päikesepaneelid ja mitmed seadmed.
Uno Uustal
Uno Uustal (7. november 1916 Helme – 12. jaanuar 1981 East Greenwich, Rhode Island, USA) oli eesti arst.
Ta lõpetas aastal 1935 Tõrva gümnaasiumi. Samal sügisel astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, kus õppis katkestustega aastani 1943, mil ta värvati arstina Saksa sõjaväkke. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale. Ta astus Göttingeni ülikooli arstiteaduskonda ja lõpetas selle aastal 1948 arsti astme väärilisena. Aastal 1949 emigreerus ta USA-sse. Ta läbis seal nõutava internatuuri- ja residentuuriaasta ning sooritas arstile nõutavad eksamid, millega saavutas täieliku legitiimsuse USA-s. Aastast 1955 töötas ta eraarstina East Greenwichis Kenti maakonnas Rhode Islandi osariigis. Ta oli tegev mitmes rahvuslikus seltsis.
Dr. Uno Uustal suri aastal 1981 East Greenwichis Kenti maakonnas Rhode Islandi osariigis USA-s.
Isiklikku
Tema isa Johannes Uustal oli Helme Maarja koguduse õpetaja, tädipoeg Johannes Paesalu oli Pöide ja Viru-Nigula koguduse õpetaja, õde Ruth Uustal oli arst; tädimees Karl Tuvike oli Helme avalik tegelane.
Pime armastus (film 1912)
"Pime armastus" on D. W. Griffithi poolt Ameerika Ühendriikides 1912. aastal loodud tummfilm.
Rannamäe tee
pisi|Rannamäe tee 3
Rannamäe tee on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Vanalinna asumis.
Rannamäe tee algab Toompuiestee jätkuna umbes Nunne tänavaga ristmikult, ristub Suurtüki tänava, Pika tänava ja Väikse Rannaväravaga ning läheb Ahtri ja Mere puiestee ristmikul üle Mere puiesteeks.
Nunne tänava ristmikust Suurtüki tänavani on Rannamäe tee kahesuunalise liiklusega, Suurtüki tänavast kesklinna poole jätkub ühesuunalise liiklusega. Rannamäe teega paralleelselt Põhja-Tallinnast Tallinna kesklinna poole suundub ka ühesuunaline Põhja puiestee. Tallinna kesklinnast suundub aga Põhja-Tallinna ühesuunaline Mere puiestee.
Rannamäe tee ääres asuvad Tornide väljak, Rannamägi, Margareeta aed, Estonia katastroofis hukkunute mälestusmärk "Katkenud liin", Väikese Rannavärava bastion ja Rannavärava haljak.
Ajalugu
1876. aasta koostatud endise Tallinna muldkindlustusvööndi haljastusplaanide realiseerimisega tegeles Promenaadide komisjon ja tulevase haljasala plaani koostas Peterburi botaanikaaia direktor dr. Eduard August von Regel. Plaani kinnitas Tallinna Linnavolikogu 1880. aastal. 1885. aastal valmis kavandatud park, koos bastioniga kujundati ja ehitati välja haljasalaks ka selle esine Stuarti reduut.
pisi|1932. aastal Rannamäe teega eraldatud [[Skoone bastioni lõunavall]]
1929. aastal esitasid Tallinna spordiseltsid avalduse senise Skoone bastioni jalamil oleva vallikraavi kasutada spordiväljaks, milleks nad ka loa said ning senine juurviljakasvatuseks kasutatud piirkond korrastati Anton Soansi 1929. aasta planeeringu järgi ning rajati linna staadion aastatel 1938–1939 (praegune spordiväljak Põhja puiestee ja Rannavärava mäe vahel).
1932. aastal rajati bastioni lõunaosa Rannamäe tee ning väike osa bastionist puudega jäi teisele poole teed. Tornide väljaku ja raudtee vaheline Rannamäe tee on nimetatud Rannamäe järgi. Rannamäe tee varasem nimi oli Näituse tänav, sest Tornide väljakul korraldati põllumajandus- ja tööstusnäitusi. Pärast näituseväljaku üleviimist Pirita tee äärde nimetati Näituse tänav 22. oktoobril 1932 Rannamäe teeks. pisi|Sissepääs Eesti NSV Tsiviilkaitse Staabi juhtimispunkti, vaade Rannamäe tee poolt, 2011. aasta kevad Rannamäe tee 1 asus Eesti NSV Tsiviilkaitse Staabi (Rannamäe tee 11) ja Eesti Vabariigi Tsiviilkaitse Staabi vabariiklik juhtimispunkt.
Urmas Allik
Urmas Allik (sündinud 16. oktoobril 1955) on eesti lavastaja.
Tal lõpetas 1982. aastal Moskva Riikliku Kultuuri- ja Kunstiülikooli lavastajana ja 1985. aastal NSVL Kultuuriministeeriumi kõrgemad täienduskursused draamateatrite peanäitejuhtidele samuti lavastajana.
Aastatel 1982-1985 töötas ta Rakvere teatris lavastajana, seejärel aastatel 1986-1995 Tallinna Pedagoogikaüllikoolis režiikursuse juhendajana. Alates 1996. aastast on ta olnud loomingulise ühenduse Teine Laine lavastaja.
59th Street
pisi|[[Columbus Circle ja selle taga 59th Street teeosa Central Parki haljasala edelakülje ees — Central Park South]] 59th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee, mis eraldab keskse linnaosa Midtown Manhattani kirdepoolsematest Central Parkist ning Upper East Side'ist ja Upper West Side'ist.
Tee harutänavatena
Püstsirge edela-kirdesuunaline Fifth Avenue poolitab rõhtsirge tee kaheks harutänavaks: West 59th Street ja East 59th Street.
Tavatu lugu
"Tavatu lugu" on 1973. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm.
59th Street
Tee harutänavatena
Mõlemal harutänaval loendatakse aadressinumbreid alates linnaosa peamisest avenüüst lähtuvalt, vastavalt loodesuunal Hudsoni jõeni (nn läänes) ja kagusuunal East Riveri suudmelaheni (nn idas).
Tavatu lugu
Sisu
Kogenud uurija Kaur ja noor uurija asuvad uurima sovhoosi autogaraaži põlengut. Selgub, et tegemist oli süütamisega. Esialgu otsitakse süüdlasi autojuhtide hulgast, kellest ühele on langenud kahtlus. Siis helistab aga valvekorrapidajale tundmatu naine, kes väidab, et tema süütas garaaži. Telefoniputkasid kontrollides helistaja avastatakse. 18-aastane Epp-Kai kinnitab kuritegu, kuid mõlemad uurijad kahtlevad selles. Tüdruk viiakse eeluurimisvanglasse, kuid noor uurija ei jäta asja niisama. Ta küsitleb Epp-Kai vanemaid, õpetajaid ja klassikaaslasi ning püüab leida kuriteo motiivi. Kohtusaalis võtab aga Epp-Kai ootamatult oma tunnistuse tagasi. Uurijad peavad oma tööd nüüd uuesti otsast peale alustama.
Sanctuary Wildlife Photography Awards
Sanctuary Wildlife Photography Awards on Indias peetav iga-aastane rahvusvaheline metsiku looduse fotokonkurss.
Tegemist on India vanima ja prestiižseima fotokonkursiga, kuhu laekub tavaliselt tuhandeid võistlustöid paljudest Aasia riikidest. 2017. aasta konkursile saadeti üle 5000 foto. Konkurssi korraldab Sanctuary Nature Foundation koostöös fondidega Urvi Ashok Piramal Foundation ja M. R. Morarka Foundation.
Konkursi žüriisse kuuluvad teiste seas National Geographicu loodusfotograaf Steve Winter, loodusfotograaf ja filmilooja Kalyan Varma ning loodusfotograaf ja Wildlife Conservation Trusti president Anish Andheria.
Õhukesed polümeerkiled
Õhukesed polümeerkiled on polümeerist valmistatud kiled, mille paksus ulatub 300–100 nanomeetrist kuni mõne mikromeetrini.
Polümeeri molekul ehk makromolekul on IUPACi definitsiooni järgi suure suhtelise molekulmassiga molekul, mille põhiosa koosneb paljudest korduvatest lülidest, mis tulenevad tegelikult või kontseptuaalselt väikese suhtelise molekulmassiga ühenditest. Enamikul juhtudel tähendab see, et makromolekul koosneb paljudest üksteisega kovalentselt seotud monomeerlülidest ehk meeridest, mis pärinevad väikestest molekulidest ehk monomeeridest.
pisi|Langmuir-Blodgett monokiht steariinhappest
Kilede iseloomustamine
Huvi toota järjest õhemaid polümeerkilesid on tõusnud seetõttu, et on leitud sobivad meetodid kilede omaduste uurimiseks. Need meetodid on kasutusel olnud juba kümnendeid, kuid alles nüüd on neid hakatud kasutama kilede omaduste uurimiseks. Nendeks meetoditeks on SPM (skaneeriv sondmikroskoop), neutron- ja röntgenpeegeldus, libiseva kiirega röntgenhajumine, massispektromeetria, elektron tomograafia ja traditsioonilised meetodid nagu: ellipsomeetria, XPS (röntgenfotoelektronspektroskoopia), infrapunaspektroskoopia ja Raman spektroskoopia.
Polümeerkilede valmistamine
Polümeerkile valmistamise metoodikaid on mitmeid – peamised ja lihtsamad on polümeerlahuse pipeteerimine alusele (alus võib olla näiteks klaasist, polümeerist, kvartsist), vurr-katmine (spin-coating), sukelduspindamise meetod (dip-coating).
Sissejuhatus ja protsessi 4 etappi
Vurrkatmine on aastakümneid olnud põhiline ühtlaste ja õhukeste polümeerkilede valmistamise meetod tahketele alustele (näiteks klaas, kvarts), eelkõige kasutatakse seda meetodit mikrokiipide tootmisel (dielektrikukihid integraallülitustes, lameekraanide katted, mittepeegelduvad katted, DVD, CD ROM).
Idee on väga lihtne: kõigepealt tuleb polümeer lahustada, solventidena kasutatakse tetrahüdrofuraani, kloroformi, etanooli jne. Polümeerlahus pipeteeritakse tahkele alusele ning pannakse pöörlema kiirusel, millega saavutatakse paar tuhat pööret minutis. Jõu mõjul katab polümeerlahus ühtlaselt aluse ning tahkub, kuna pöörlemise ajal solvent aurustub. Pärast pöörlemise lõppu tuleb kilel lasta veidi kuivada.
Vurrkatmise teoreetilised alused
Vurrkatmise modelleerimise lähtealused on avaldatud 1958. aastal Emslie, Bonneri ja Pecki poolt [J. Appl. Phys. 29 (1958) 858–862]. Nende lähtealused põhinevad eeldusel, et voolamine on jõudnud stabiilsetesse tingimustesse, kui pöörlemise tsentrifugaaljõud ja viskoossus on tasakaalus. See eeldus on aluseks ka paljudele teistele mudelitele.
Kui tsentrifugaaljõud ja viskoossus on tasakaalus, kehtib võrdus:
Millefiori
Sõnavara
Mõni teatmeteos kasutab sõnu "millefiori-klaas" ja "mosaiikklaas" sünonüümidena.
Õhukesed polümeerkiled
Vurrkatmise teoreetilised alused
Sobiva kiiruse ja piirkiiruse tingimustes, eeldades, et kile on algselt ühtlane, võib kile paksuse sõltuvust ajast kirjeldada valemiga:
Emakeeleõpetuse sõber
pisi|Emakeeleõpetuse sõber 2017 Ivo Linna Emakeeleõpetuse sõber on Eesti Emakeeleõpetajate Seltsi (EES) alates 2009. aastast antav aunimetus, mis määratakse tunnustusena füüsilisele või juriidilisele isikule Eestis või välismaal, kelle põhitegevus ei ole seotud emakeeleõpetusega, kuid kes oma avalikes esinemistes on väärtustanud emakeeleõpetust Eestis ja toetanud emakeeleõpetajate seltsi eesmärke. Aunimetust ei anta emakeeleõpetajate seltsi liikmetele.
Õhukesed polümeerkiled
Vurrkatmise teoreetilised alused
Kus h˳ on kilepaksus ajahetkel 0 ja K on süsteemi kirjeldav konstant, mis avaldub kujul :
Millefiori
Ajalugu
Mosaiikklaasi tehnikat viljeldi juba väga kõrgel tasemel Vana-Roomas, sellest klaasist helmeid ja kaunistusi metallesemetel on impordituna leitud veel ka varakeskaja Euroopast. Millefiori nime all sai see tehnika populaarseks renessansiperioodil, arvatavasti leiutati see Vana-Rooma klaasesemeid eeskujuks võttes uuesti. 18. sajandil Itaalia positsioon klaasitööstuses nõrgenes ja kallis ning ajamahukas tehnika kadus käibelt. 19. sajandi teises pooles hakkas uuesti suurenema huvi mosaiikklaasi tootmise vastu, selle valmistamise oskus tõusis taas kõrgele tasemele ja on andnud 19. ja 20. sajandil meisterlikke saavutusi.
Rosetthelmed
15. sajandi lõpul ja 16. sajandil hakkasid Murano klaasimeistrid otseselt rooma mosaiikklaasi eeskujul valmistama värviliste mustritega millefioriklaasi. Ehkki ei ole täpselt teada, millal hakkasid Murano klaasimeistrid sellega katsetama, on teada fakt, et 1496. aastal on Maria Barovier registreeritud kui värviliste klaasvarraste valmistaja, kui Muranol Barovieri töökojas arendati välja klaashelmeste valmistamise tehnoloogia ning hakati tegema ševroone ehk rosett- või tähthelmeid. Nimetatud tehnika on lähedalt sarnane mosaiikvarda valmistamisega. Piibule tehti mull, mida meister rullis metallplaadil, kastis selle siis järgmisse värvi, rullis taas ning pressis vormis tähekujuliseks ja nii kuni kuus-seitse korda. Seejärel venitati saadud toorik pikaks vardaks. Nii tekkis varda ristlõikesse mitmevärvilise tähe kujuline muster. Jahutatud varras lõigati tükkideks ning tükkide otsad lihviti. Klassikalisteks värvideks olid sinine, punane ja valge, kuid kasutati ka muid kombinatsioone, näiteks rohelist ja kollast. Enim leitakse neid tänini Lääne-Aafrikast.
Õhukesed polümeerkiled
Vurrkatmise teoreetilised alused
Need valemid kehtivad juhul, kui K on konstantne. Kuid sool-geeli ja teiste keeruliste lahuste pealekandmisel pole see õige üheski staadiumis. Nii viskoossus kui ka tihedus suurenevad aurustumise tõttu. Seepärast peaks olema ettevaatlik neid valemeid kasutades.
Millefiori
Anumad ja iluasjad
Peale helmeste on 16. ja 17. sajandist teada näited millefiori-anumatest, mida tõenäoliselt valmistati väga harva. Säilinud eksemplarid on olnud valmistatud pigem vaatamiseks Kunstkammeris kui tavapäraseks kasutamiseks. Need valmistati vormipuhumise tehnikas, kus värvitule või värvilisele kuumale klaasipallile korjati peale mosaiikvarda lõigud (mõnikord paigaldati nende alla veel kullaleht) ning seejärel puhuti see vormi sisse. Puhumisel ja vormimisel kujundid deformeerusid, luues voolava ruumilise efekti. Loodi ka iluasju, millefioriklaasist kuule, mis seisid väärismetallist või kullatud metalljalal ja kandsid samast materjalist väikest skulptuuri, mis kujutas mõnd antiikmütoloogia tegelast või mõne eksootilise rahva esindajat.
Millefiori-klaas väljaspool Itaaliat
Üheks tõendiks, et millefiori-tehnikat tunti 17. sajandil ka väljaspool Itaaliat, on 1988. aastal leitud Louis XIV-le kuulunud unikaalne millefiori-tehnikas klaasplaatidega laud, mis esineb kuningliku inventari nimistus 1681. aastal, nii et see pidi olema tehtud enne seda aastat. Laua valmistajaks peetakse itaalia päritolu prantsuse klaasimeistrit Perrotot.
Õhukesed polümeerkiled
Vurrkatmise teoreetilised alused
Emslie, Bonneri ja Pecki saadud tulemused näitasid, et kile paksus algfaasis (enne, kui muutub domineerivaks solvendi aurustumine) on avaldatav valemiga :
Millefiori
19. sajand
19. sajandi algus oli Veneetsias klaasivalmistamise osas erakordselt vaene periood, kuid klaasivalmistamise traditsioon sellel saarel ei olnud päris hääbunud. Üks tehnika, mis säilis suhteliselt elavana, oli ševroonhelmeste valmistamine. Lisaks neile hakati klaashelmeid valmistama ka leekpõletitehnikas: metallvarda otsa võetud väikesele klaasikogumile korjati peale mosaiikvardalõigud, need rulliti alusmassi sisse ja tulemuseks saadi ühtlase lillelise mustriga helmes. Helmed olid suuremalt jaolt toodetud koloniaalturgude tarbeks.
Õhukesed polümeerkiled
Vurrkatmise teoreetilised alused
Aja möödudes muutub kile paksust mõjutavaks teguriks solvendi aurustumine. Meyerhofer oli esimene, kes arvestas selle efekti kile lõplikusse paksusesse [J. Appl. Phys. 49 (1978) 3993–3997]. Mõistlik on teha eeldus, et aurustumine on konstantne, kuni pöörlemise kiirus on konstantne. Aurustumise arvestamiseks lisas Meyerhofer kile paksuse valemisse ühe liikme juurde :
Millefiori
19. sajand
Renessansi millefiori-lillede juurest liiguti 19. sajandi mosaiikklaasis keerukamate kujundite juurde. Giovanni Franchini täiustas mosaiikvarraste tegemise tehnikat ja hakkas umbes 1840. aasta paiku tegema väga keeruka mitmejärgulise mustriga vardaid eelnevalt ettevalmistatud mosaiikdetailidest. Tema tööd jätkas poeg Giacomo Franchini, kes lõi veel keerukamaid kompositsioone lillepärgade, figuuridega ja gondlikujudega varrasteni välja, millega kaunistatud esemed, nagu paberiraskused ja noapead said 19. sajandi teisel poolel moeasjaks nii Euroopas kui Ameerikas. Tema veel keerukam saavutus oli väljapaistvate isikute portreed sisaldavad mosaiikvardad. 1870. aastatel hakati historitsismimoe tuules kopeerima antiikseid esemeid. Murano klaasimeistrid hülgasid katsetamise käigus puhumistehnika ning "leiutasid" taas Rooma mosaiikklaasi tehnoloogia, mille puhul sulatati mosaiikosadest lame plaat, see koolutati soovitud kujuga vormile ja lihviti ning poleeriti.
Tänapäeva mosaiikklaasikunst kombineerib väga erinevaid ajaloolisi tehnikaid, kuid millefiori-mustritega tehakse tänini väikesi ehteasju ja suveniire.
Õhukesed polümeerkiled
Vurrkatmise teoreetilised alused
e – aurustumise kiirus
Meyerhofer arendas kile paksuse valemit edasi, eeldades, et algusfaasis domineerib ainult voolamine ning hiljem mõjutab kile paksust vaid solvendi aurustumine. Ta seadis üleminekupunkti tingimustesse, kus aurustumise kiirus ja voolamise kiirus on saavutanud tasakaalu. Kui need eeldused on täidetud, avaldub kile lõplik paksus hf järgmiselt :
C˳ on tahkete ainete kontsentratsioon lahuses. Uuringud on näidanud, et aurustumiskiirus on konstantne üle kogu aluse ja sõltub pöörlemiskiirusest:
Kus konstant C peab olema kindlaksmääratud vastavatel eksperimendi tingimustel.
Jurgis Kiakštas
Jurgis Kėkštas, ka Jurgis Kiakštas (vene keeles Георгий Кякшт Georgi Kjakšt; 7. veebruar (vkj 26. jaanuar) 1873 Kovno, Kovno kubermang – 22. märts 1936 Vilnius) oli leedu balletitantsija, ballettmeister ja balletipedagoog.
Pärast Peterburi keiserliku teatrikooli lõpetamist oli Kiakštas Maria teatri balletitantsija, aastatel 1891–1910 solist. Ühe hooaja (1903/1904) töötas ta koos õe Lydia Kyashtiga Moskva Suures Teatris.
Aastatel 1909–1911 tegi Kiakštas kaasa antreprenöör Sergei Djagilevi trupis Ballets Russes. Pärast 1911. aastat Venemaale ta enam ei naasnud.
1919. aastal asus Kiakštas iseseisvunud Leetu, kus avas tantsustuudio. 1920.–1930. aastatel töötas ta ballettmeistrina: 1920. aastate alguses Viini Riigiooperis, 1925. aastast Buenos-Airese ooperiteatris Teatro Colón ja 1930. aastast Kaunase muusikateatris.
Tema õpilasi oli Marija Juozapaitytė.
Loovettevõtlus
Loovettevõtlus on ettevõtluse üks vorm, mille peaeesmärgiks ei ole materiaalse tasu saamine, vaid oma loomingu pakkumine. Ettevõtluse sellest vormist saadav kasu on pigem mittemateriaalne, näiteks rahulolu, uued teadmised, oskused, kogemused või uue töökoha loomine. Looettevõte põhineb individuaalsel ja kollektiivsel loovusel, oskustel ja andel ning on võimeline looma heaolu. Loovettevõtted müüvad oma loomingut, olgu selleks siis kas käsitöö, kunst, fotograafia, huvitegevus, disain, muusika või mõni muu loomeala. Loovettevõtte jaoks on määrava tähtsusega see, et suudetaks pakkuda kvaliteetset tööd. Tihti on ka teenuse või toote hind veidi madalam kui suurettevõtetel. Enamasti on tegemist niši-, mitte masstoodetega.
Loomeprotsess
Erinevalt teistest majandusvaldkondadest, kus toodete või teenuste pakkumine tuleneb turu ootustest, algab loomemajanduses toote või teenuse sünnilugu tavaliselt heast ideest ja loomeprotsessist. Loomeprotsess on loominguline tegevus, mis koosneb loometöö üksteisega seotud etappidest ideest teostuseni. Oskusliku loomeprotsessi juhtimise tulemusena valmistatakse eri töövõtteid kasutades teos, disainilahendus või toode. Nii sündinud teost nimetatakse autoriloominguks. Loomeprotsess leiab aset kõikides eluvaldkondades, kuid loovettevõtetes on see tegevus alustalaks. Loomingulise tegevuse tulemusena sündinud teos võib olla ainueksemplar või kui seda paljundatakse, siis tooteseeria.
Tugi loovettevõtetele
Alustavatele loovettevõtetele pakuvad tuge loomeinkubaatorid nii Tallinnas kui ka Tartus. Samuti pakub tuge Kultuuritehas Tallinnas. 2018. aasta 1. jaanuarist hakkas kehtima uus lihtne ettevõtlusvorm, mis vajalik ka loovettevõtjatele. Ettevõtluskonto vabastab loomeinimesed bürokraatiast, paberimajandusest ja keerulisest raamatupidamisest.
Ruth Uustal
Ruth Uustal (14. mai 1919 Tartu – 23. jaanuar 2000) oli eesti arst.
Ta õppis Helme algkoolis ja lõpetas aastal 1937 Tõrva Gümnaasiumi. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli keeleteaduskonda, kuid läks aastal 1939 üle arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1946 arstina. Ta oli juba aastal 1945 tööl TRÜ kõrva-nina-kurguhaiguste kateedri assistendi kohusetäitjana.
Pärast ülikooli lõpetamist määrati ta tööle Tartu Riikliku Ülikooli otorinolarüngoloogia kateedrisse assistendiks. Ta sai seal töötada aastani 1948, mil ta arreteeriti ja mõisteti tribunali poolt § 58-1a järgi 10 aastaks sunnitöövangistusse Siberisse. Tema elu päästis võimalus töötada vangilaagri haiglas arstina. Vanglast vabastati ta 1955. aasta amnestiaseadusega.
Vabanemise järel töötas ta ühe aasta Sindi haiglas ja aastatel 1956–1959 Kiviõli haiglas oma erialal. Aastal 1959 tuli ta Tallinna ja ta töötas aastatel 1959–1992 Tallinna Linna I Lastehaiglas kõrva-nina-kurguhaiguste arstina; ta on ennast täiendanud Moskva Arstide Täiendamise Instituudis.
Aastal 1992 siirdus ta koos abikaasaga Saksamaale, aastal 1997 elas ta Baden-Württembergis.
Isiklikku
Ta abiellus aastal 1955 Hai Jeveleviga, kellega ta oli kohtunud Komi vangilaagris. Nende tütar sündis aastal 1952 ja on hariduselt filoloog. Tema vend Uno Uustal oli arstiks Rhode Islandi osariigis USA-s. isa Johannes Uustal oli Helme Maarja koguduse õpetaja, tädipoeg Johannes Paesalu oli Pöide ja Viru-Nigula koguduse õpetaja.
Ropaži ordulinnus
Ropaži ordulinnus (liivi keeles Roudōpois, saksa Rodenpois ) oli Liivi ordu Väina liivlaste aladel asunud majanduslinnus, mis paikneb Lätis Vidzeme kultuuriajaloolises piirkonnas, 30 km kaugusel Riiast, Ropaži piirkonnas (Ropažu novads), Ropaži asulas, Lielā Jugla (Suure-Jugla, Die Grosse Jägel) jõe põhjapoolsel eehk paremkaldal, 40 meetrit jõest ja linnuseplatoo asetseb u 38–40 meetrit üle merepinna.
Muinasajal kuulus Ropaži väinaliivlaste asuala põhjapiirkonda. Venemaa keisririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Liivimaa kubermangu Riia maakonna Ropaži kihelkonnas (Kirchspiel Rodenpois).
Linnus algusaegadest Poola-Rootsi sõjani
Linnus allus Salaspilsi (Kirchholm) foogtile.
1205 on piirkonda (Rodopoyse) kirjalikes allikates esmamainitud, kui märtsikuu paiku toimus seal Ropaži lahing Eestist röövretkelt tagasipöörduvate leedulastega. Muinaslinnusest möödus tähtis ühendustee Toreidast Ükskülla ja ka Suur-Jugla jõgi oli XIII sajandil laevatatav.
1320–1322 on baltisaksa ja läti ajaloolaste arvates linnus rajatud Liivi ordumeister Gerhard von Jorke poolt. Linnuste nimekirjas figureerib ta esimest korda alles 100 aastat hiljem. 1320 on mainitud kirikhärrat, kirik oli tõenäoliselt puidust.
1380 kinnitati seal liivlastele nende vanad õigused ja kohustused.
1558–1559 põletasid Moskva tsaaririigi väed Liivimaa sõjas talvisel sõjakäigul linnuse maha. Hävis kivist ringmüüri sees valdavalt olnud puithoonestus.
1561 pantis ordumeister Gotthard Kettler, tollal juba Poola kuninga vasallina Zemgale ja Kuramaa hertsog ja Üleväina Liivimaa ülemkuberner, Ropaži linnuse ja mõisa 14 000 marga eest Kavilda Fromhold von Tiesenhausenile.
1561. aasta 29. septembrist kuni 10. novembrini andis ordumeister Kettler Ropaži linnuse koos Väinasuu (Daugavgriva), Ādaži, Salaspilsi, Sigulda ordulinnuse, jt üle Poola kuninga valdusse; lisaks juba varem üleantud linnustele.
1562 annetas ordumeister Kettler Ropaži koos Ādaži mõisa (Neuermühlen), Aahofi mõisa ja 100 taluga linnusekrahv Heinrich von Dohnale, kuid Ropaži jäi ilmselt pandi tõttu Tiesenhauseni valduseks.
1582. aastal eduka Vene-Poola sõja järel, 12. märtsil saabus Poola kuningas Stefan Bathory Riiga ja moodustas Liivimaa hertsogkonnas uue roomakatoliku kiriku Võnnu piiskopkonna, millele allusid peale Volmari, Asti (Burtnieki), Trikata, Otepää, Carnikava jt ka Ropaži linnus.
1593 oli Ropaži omanik Walter Tiesenhausen.
Linnus Poola-Rootsi sõjast tänapäevani
1601. aasta alguses, veel isegi enne Volmari ja Võnnu linnuste langemist läksid Liivi keskmaa väikelinnused rootsi hertsogi Karli poole üle. Ka Ropazi alistus ilma igasuguse vastupanuta. Ropaži piirkonnas oodati juba aastavahetusel igatsusega rootsi vägede ilmumist. Hiljem, pärast poolakate naasmist võeti ülejooksnud aadlil mõisad käest ära. Pärast Poola-Rootsi sõdasid kaotasid Tiesenhausenid oma senise mõjuvõimu Liivimaal.
1623. aasta revisjon märkis, et Ropaži linnus on täielikult sisse kukkunud, ainult ühel küljel on alles neli seina.
1641 omandas vaatamata pandile annetuse läbi mõisale kasutusõiguse Gabriel Bengtsson Oxenstierna. Reduktsiooniga võttis riik mõisa omale tagasi.
1751 müüdi Ropaži krahv Golowkini poolt salanõunikule ja rüütlile J. C. von Campenhausenile.
1855–1920 oli valduse omanik parun von Wolffi perekond.
2006. aastal viidi läbi laialdasi ja põhjalikke arheoloogilisi väljakaevamisi.
Ehitus
Ehitusstiililt oli uuemate uurimuste järgi tegemist viisnurkse, kuid põhiplaanilt trapetsit meenutava vabakujundusliku laagerkastelliga, mis ühtlasi kaitses Riia suunast Liivi ordu keskmaad ja seisis ka vastu 20 km kaugusel kagus asuvale Suntaži piiskopilinnusele. Ropaži juurest algas u 75 km pikk ja u 25 km lai Liivi ordu nn Koiva koridor, kus orduvaldused lahutasid Riia Peapiiskopkonna liivlaste ja lätlaste vahelisi alasid. Kui koridori lõunaotsa põhjapoolset piiri tõkestasid Koiva jõgi ja Sigulda linnus, siis lõunapiiri kaitseks ehitati XIV sajandil välja Ropaži – Mālpilsi – Jaunpilsi (Zaube) – Skujene – Nitaure linnuste kaitseliin. Ühtlasi olid need kõik ka kohalikud halduskeskused ja majanduslinnused. Samas moodustasid Ādaži–Ropazi–Salaspils poolringis kaitseliini ümber Riia. Ropaži oli mingil ajal ka Riia piirkonna ordu alade administratiivne keskus.
Linnusemüürid olid laotud maakividest ja lubimördist. Laagerkastellil oli hoonestatud XIV–XVII sajandini väljaehitatud pikk edelatiib ja XV–XVI sajandist pärinev lühem kirdetiib, mille vahele jäi avar õu. Kaitsemüüri loodeküljel asus värav, mida tugevdas XV sajandil püstitatud ümmargune võimas suurtükitorn. Kagupoolsesse kitsamasse külge jäi loodesse, hoovi avaneva sissepääsuga eeslinnus. A. Tuulse arvamusel paiknes seespool välist kaitsemüüri puithoonestus, mille venelased 1558/59. aasta talvisel sõjakäigul maha põletasid.
Praegune seisukord
Maapinnal on linnusekünka otsas säilinud väheldased müürivaremed, millest saab välja lugeda nelinurkse kaitserajatise tunnuseid. Viimastel aastatel toimub linnuse kõrval kord aastas keskaja päev, mille eesmärgiks on tutvustada inimestele keskaja kultuuri reaalsetes keskaegsetes tingimustes.
Põltsamaa rajoon
Põltsamaa rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1963.
Põltsamaa rajoon loodi 1950. aastal, selle koosseisu kuulusid kuni aastani 1954 eksisteerinud Aidu külanõunõukogu, Hermani külanõukogu, Kursi külanõukogu, Loopre külanõukogu, Mõhküla külanõukogu, Neanurme külanõukogu, Tapiku külanõukogu, Umbusi külanõukogu, Vissuvere külanõukogu, Vitsjärve külanõukogu, kuni 1960 Mõisaküla külanõukogu, Päinurme külanõukogu, Soomevere külanõukogu ning külanõukogu, Imavere külanõukogu (kuni 1960 Järavere), Kolga-Jaani külanõukogu, Kõo külanõukogu, Lalsi külanõukogu, Lustivere külanõukogu, Puurmani külanõukogu, Põltsamaa külanõukogu. Aastatel 1952–1953 oli Põltsamaa rajoon Tartu oblasti osa.
1954. aasta juunis liideti Umbusi Anikvere külanõukoguga. Neanurmest ja Aidust moodustati Lustivere külanõukogu, Loopre ja osa Tapiku külanõukogust liideti Pajusi külanõukoguks. Põltsamaa külanõukogu koosseisu arvati Adavere, Mõhkküla ja Vitsjärve.
1960. aasta septembris läks likvideeritud Päinurme külanõukogu Pajusi alla ning Lustiverele lisandus osa Jõgeva külanõukogust.
1963. aastal Põltsamaa rajoon likvideeriti, selle alad läksid Jõgeva rajooni koosseisu.
Osage'i maakond
Osage'i maakond on maakond mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Eelvangistus
Eelvangistus on vahistatud isiku kinnipidamine vanglas enne kohtuprotsessi toimumist.
Marite Butkaite
Marite Butkaite (pseudonüümid Marite H. Butkaite, Hiri Müüripeal; sündinud 28. aprillil 1988) on eesti dramaturg.
Sam Field
Samuel Field (sündinud 8. mail 1998 Stourbridge'is) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa esiliiga klubis Queens Park Rangers.
Marite Butkaite
Ta on õppinud aastatel 2007–2011 Tartu Ülikoolis kirjandust ja teatriteadust, 2008–2011 Drakadeemias näitekirjandust ja loovkirjutamist ning 2012–2017 Tallinna Ülikoolis kirjalikku tõlget.
Sam Field
Esimene aasta esindusmeeskonnas
Field pääses esimest korda klubi esindusmeeskonna varumeestepingile 7. mail 2016 mängus AFC Bournemouthi vastu. Nädal varem toimunud mängus Manchester City FC vastu oli ta nimetatud mängupäevaks koosseisu, kuid ta ei pääsenud varumeestepingile. Debüüdi West Bromwich Albionis tegi Field 15. mail 2016, 1–1 viigimängus Liverpool FC vastu, vahetades 86. minutil välja James McCleani. Mängu eel oli ta nimetatud West Bromwich Albioni jalgpalliakadeemia hooaja parimaks mängijaks. Field sõlmis 29. juunil 2016 klubiga 1-aastase lepingu, milles sisaldus ka klausel, mis võimaldas klubil seda soovi korral veel 12 kuu võrra pikendada. See oli ühtlasi ka Fieldi esimene elukutselise jalgpalluri leping. Ta tegi debüüdi klubi põhikoosseisus 23. augustil 2016 EFL Cupi mängus Northampton Towni vastu. West Bromwich Albion kaotas selle lisaajal 2-2 viiki jäänud mängu penaltiseerias. Field tegi selles mängus kaasa kõik 120 minutit. Premier League’i põhikoosseisu debüüdi tegi Field 28. augustil 2016 West Bromwich Albionis 0-0 viigimängus Middlesbrough FC vastu, tehes mängus kaasa 76 minutit. Field sõlmis 13. oktoobril 2016 West Bromwich Albioniga 4-aastase lepingu kestusega kuni 2020. aastani.
2017–18 hooaeg
Field pikendas 1. novembril 2017 lepingut West Bromwich Albioniga, sõlmides klubiga 1-aastase paremate tingimustega lepingupikenduse kestusega kuni 2021. aastani. Peale treener Tony Pulise vallandamist alustas Field 25. novembril 2017 Wembley staadionil 1-1 viigimängus Tottenhami vastu, mängides ajutise peatreeneri Gary Megsoni käe all esimest korda sellel hooajal mängu põhikoosseisus. Kolm päeva hiljem ehk 28. novembril 2017 toimunud 2-2 viigimängus Newcastle United FC vastu lõi Field oma esimese Premier League’i värava.
Inglismaa noortekoondised
Field sai esimese kutse Inglismaa noortekoondistesse 17. mail 2016, et osaleda sama aasta juunis toimunud Inglismaa U17 jalgpallikoondise kahemängulisel Lõuna-Korea turneel. Ta tegi debüüdi 3. juunil 2017, 0–2 kaotusmängus Lõuna-Korea U17 jalgpallikoondise vastu. Field sai selles mängus kahe kollase kaardi tulemusena punase kaardi ja pidi mängust lahkuma.
Eraelu
Field on olnud eluaegne West Bromwich Albioni fänn ja mängib nüüd oma lemmikklubis.
Individuaalsed
West Bromwich Albioni jalgpalliakadeemia hooaja parim mängija: 2015–16
Allikad
1. "Squads for 2016/17 Premier League confirmed". Premier League. 1 September 2016. Retrieved 15 September 2016.
2. "Sam Field player profile". Sky Sports. Retrieved 15 May 2016.
3. "Sam Field Q&A". West Bromwich Albion. Retrieved 28 November 2017.
4. "Bournemouth 1–1 West Brom". BBC Sport. 7 May 2016. Retrieved 15 May 2016.
5. "Academy prospect Sam has Field day". Express and Star. 13 May 2016. Retrieved 15 May 2016.
6. "West Brom 1–1 Liverpool". BBC Sport. 15 May 2016. Retrieved 15 May 2016.
8. "Sam Field signs first professional contract". West Bromwich Albion. 29 June 2016. Retrieved 29 June 2016.
9. "Northampton Town 2–2 West Bromwich Albion". BBC. BBC Sport. 23 August 2016. Retrieved 28 August 2016.
10. "West Bromwich Albion 0–0 Middlesbrough". BBC. BBC Sport. 28 August 2016. Retrieved 28 August 2016.
12. "Field extends Albion deal". WBA. West Bromwich Albion F.C. 1 November 2017. Retrieved 1 November 2017.
13. Davis, Matt (25 November 2017). "Tottenham Hotspur 1-1 West Bromwich Albion". BBC Sport. BBC Sport. Retrieved 28 November 2017.
14. Oscroft, Tim (28 November 2017). "West Bromwich Albion 2-2 Newcastle United". BBC Sport. BBC Sport. Retrieved 28 November 2017.
15. "Field receives Young Lions call up". West Bromwich Albion. 17 May 2016. Retrieved 18 August 2016.
17. "Sam Field signs professional contract". Express and Star. 29 June 2016. Retrieved 29 June 2016.
18. "Games played by Sam Field in 2015/2016". Soccerbase. Centurycomm. Retrieved 15 May 2016.
19. "Games played by Sam Field in 2016/2017". Soccerbase. Centurycomm. Retrieved 28 August 2016.
20. "Games played by Sam Field in 2017/2018". Soccerbase. Centurycomm. Retrieved 12 August 2017.
Stavenhageni maja
Stavenhageni maja (läti keeles Štafenhāgena nams) on ehitis Lätis Kuldīgas aadressil Baznīcas iela 17.
Maja ehitati 17. sajandil Kuldīga bürgermeister Stavenhagenile. Põhjasõja ajal elas majas Rootsi kuningas Karl XII. Hiljem on majas elanud baltisaksa kunstnik Wilhelm Siegfried Stavenhagen.
Taani tehnikaülikool
pisi|Taani tehnikaülikool [[Lyngbys]]
Taani tehnikaülikool (taani keeles Danmarks Tekniske Universitet, lühend DTU) on ülikool Taanis, Kopenhaagenist põhja pool Lyngbys. Õppeasutus asutati aastal 1829 füüsik Hans Christian Ørstedi algatusel Taani esimese polütehnikumina. Tänapäeval on DTU Euroopa juhtivamaid tehnilisi õppeasutusi ja Skandinaavia parim tehnikaülikool.
Ajalugu
Taani tehnikaülikool asutati aastal 1829 Kopenhaageni ülikooli professor Hans Christian Ørstedi eestvedamisel kui Edumeelse tehnoloogia kolledž (taani keeles Den Polytekniske Læreanstalt). Õppeasutuse loomisel oli Ørstedil eeskuju École polytechnique Pariisis, mida ta oli noore teadlasena külastanud.
Uue kolledži esimeseks asupaigaks sai hoone Kopenhaageni kesklinnas. Aastal 1890 avati uus hoonekompleks Sølvgades, mis aga 1920. aastail muutus laienevale koolile kitsaks ja aastal 1929 pandi nurgakivi uuele hoonekompleksile Østervoldis. Hoonestus sai teises maailmasõjas kannatada, tegelikult võeti see kasutusele alles 1954. aastal.
Alates 1933. aastast oli õppeasutuse ametlik nimetus Danmarks Tekniske Højskole (DTH), mida tavaliselt tõlgiti Taani tehnikaülikooliks. 1994. aastal muudeti nimetus ära ja koolist sai Danmarks Tekniske Universitet (Taani tehnikaülikool), lühendina DTU, ja selle nime all on ülikool tänapäevalgi tuntud.
Madaldav pingemuundur
pisi|300px|Madaldava pingemuunduri lihtsustatud põhimõtteskeem Us – sisend-alalispinge allikas; VD – [[diood; L – induktiivpool; C – kondensaator; Rk – koormustakistus; Uv – väljund-alalispinge]]
Taani tehnikaülikool
Ajalugu
Aastal 1960 otsustati rajada uus hoonekompleks Lyngbysse, Kopenhaagenist põhja poole. Uus hoonestus avati 1974. aastal.
Madaldav pingemuundur
Madaldav pingemuundur (ingl buck converter) on induktiivse salvestiga (induktiivpooliga) alalispingemuundur, mille abil muundatakse sisend-alalispinge madalama väärtusega väljund-alalispingeks.
Muundatava alalispinge allikaks võib olla näiteks 12 V alalis-väljundpingega aku või võrgutoiteplokk, kui sellest on vaja toita elektroonikaseadme madalama pingega komponente, näiteks protsessorit pingega 1,2–3,5 V. Pingemadaldusmuundurit kasutatakse ka leedlampide toiteahelas, alalisvoolumootori pöörlemiskiiruse reguleerimiseks jm.
Tööpõhimõte
pisi|300px|[[Vooluring, kui lüliti on suletud]] pisi|300px|Vooluring, kui lüliti on avatud Pingemuunduri keskne element on MOSFET-transistoril põhinev transistorlüliti (skeemil kujutatud avatud lüliti tingmärgiga), mis saab tüürlülituselt (pole skeemil näidatud) korrapäraselt sisse- ja väljalülitavaid signaale, kusjuures lülitussagedus (töötsüklite arv sekundis) võib ulatuda miljonini. Iga tsükli kestel teisaldatakse pingeallikast Us energiasalvestite – induktiivpooli ja kondensaatori – vahendusel väljundisse (koormusele Rk) teatud kogus energiat elektrilaenguna
kus L on pooli induktiivsus ja IL seda läbiva voolu tugevus.
Sel ajavahemikul, kui lüliti on sisselülitatud olekus (suletud), läheb vool koormusele läbi pooli, ühtlasi seda laadides; diood voolu ei juhi (sest pinge pluss on tema katoodil).
Induktiivpool ja kondensaator moodustavad teist järku madalpääsfiltri, mis eraldab lüliti abil tekitatud ristkülikpingest alaliskomponendi. Selle komponendi väärtus, mis iseloomustab väljundpinge pulsatsiooni, oleneb lülitussagedusest, täitetegurist (väljalülitatud oleku suhtelisest kestusest) ja muidugi energiamahutite parameetritest. Kui on vaja eriti püsivat pinget ja seda ka muutuva koormuse korral, võib siiski tekkida vajadus täiendava LC-silufiltri järele.
Pidev ja katkendlik režiim
pisi|300px|Pidev ja katkendlik režiim
Kas muundur töötab pidevas või katkendlikus režiimis, sõltub pooli induktiivsusest ja lülitussagedusest, samuti sisend- ja väljundpingest ning koormusvoolust.
Töötamine pidevas režiimis
Pidevale režiimile on iseloomulik, et pooli salvestatud magnetvälja energiat ei tarbita lõplikult ära enne uue laadimistsükli algust. Pooli läbiva voolu tugevus ei muutu nulliks.
Jooniselt on näha, et lüliti avamise hetkeks jõuab voolutugevus poolis maksimumväärtuseni – energia on maksimaalne. Avatud oleku ajal toimub energia ülekanne koormusele ning voolutugevus poolis hakkab vähenema; see toimub hetkeni, mil lüliti uuesti suletakse ja pool ühendatakse laadimiseks pingeallikaga.
Pideva režiimi korral rakendatakse väljundpinge reguleerimiseks kõige sagedamini pulsilaiusmodulatsiooni (PWM). Sel puhul muudetakse lüliti avatud oleku kestust, mida väljendatakse täiteteguriga.
Antud režiimis on pinge ideaalse pingemuunduri väljundis kus k – täitetegur ja U_s – sisendpinge. Seega sõltub väljundpinge lineaarselt sisendpingest.
Täiteteguri muutmisega vahemikus 0–1 saab madaldada väljundpinget soovitud väärtuseni (näiteks 12 V sisendpinge muundamisel 3 voldini peab ideaalse pingemuunduri täitetegur olema 0,25).
Töötamine katkendlikus režiimis
Katkendlikku režiimi iseloomustab see, et induktiivpooli salvestatud magnetvälja energia tarbitakse ära enne uue laadimistsükli algust. Pooli läbiva voolu tugevus jõuab muutuda nulliks. Siis pinge ideaalse pingemuunduri väljundis kus I_v on voolutugevus väljundis.
Näeme, et selles režiimis on väljundpinge määratud palju keerukama võrrandiga, sõltudes lisaks sisendpingele ja täitetegurile veel pooli induktiivsusest, kommutatsiooniperioodist ja voolutugevusest väljundis.
Lülitussageduse valik
Tüüpilised lülitussagedused jääva vahemikku 20–500 kHz. Kõrgema lülitussageduse korral saab kasutada väiksemaid komponente, sest induktiivpool ja kondensaator suudavad ajaühikus mahutada rohkem energiat. Koos sagedusega aga suurenevad komponentides tekkivad kaod ja ka kõrgsagedushäired, ühtlasi võib väheneda kasutegur.
Kasutegur
Vaadeldava pingemuunduri kasutegur on ka kõrge lülitussageduse juures küllalt hea (üle 90%). Kuna niisuguse muunduri korral on sisendvool väiksem kui väljundvool, siis on kasutegur parem kui näiteks pingestabilisaatoril, kus sisendist läheb läbi reguleeriva jadatransistori väljundisse ühetugevune vool (rääkimata pingejaguri või eeltakistiga pingemadalduslülitustest). pisi|300px|Pinget madaldav muundur kiibiga LT1073
Madaldava pingemuunduri skeeminäide
Madaldavate pingemuundurite realiseerimiseks toodetakse mitut tüüpi kiipe, millele on vaja lisada vaid mõned komponendid, nt takistid väljundpinge seadmiseks.
Joonisel on ühe niisuguse pingemadaldusmuunduri skeem LT1073 baasil. See muundur koosneb kiibist (mikroskeem LT1073), induktiivpoolist (L1), elektrolüütkondensaatoritest (C1 ja C2), Schottky dioodist (D1) ja kolmest takistist (R1, R2, R3). Kiip LT1073 võib töötada nii pinget tõstvas kui ka pinget madaldavas režiimis. Pinget madaldava muunduri korral võib sisendpinge Vin olla kuni 36 V, (pinget kõrgendavas režiimis kuni 15 V).
Kui kiibi koosseisu kuuluv pingeregulaator lüliti sulgeb (s.t muudab transistorlüliti juhtivaks), siis pinge klemmil SW2 (transistori emitteril) tõuseb väärtuseni:. See tekitab poolil L1 pinge , mistõttu pooli läbib tugevam vool, mille väärtus lüliti avamise hetkel on määratud valemiga
Lüliti avanemise järel langeb pinge klemmil SW2 kiiresti. D1 lülitub tööle, kui pinge on alanenud −0,4 V-ni. D1 peab olema Schottky diood, sest pinge klemmil SW2 ei tohi kunagi minna alla –0,5 V (kuna see rikuks kiibi).
Pinge väljundis on paika pandud takistuste R1 ja R2 suhtega:
, kus 212 mV on võrdluspinge.
Takisti R3 paneb paika voolutugevuse piiri; 220 Ω korral avaneb lüliti, kui voolutugevus jõuab 400 mA-ni. Elektrolüütkondensaator C2 toiteallika ja maa vahel on elektriliseks lahtisidestuseks ning kondensaatoriga C1 silutakse väljundpinge amplituudi.
Ako
Ako oli Holmi liivlaste vanem, keda on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas.
Tema nimi arvatavasti germaani päritolu.
Ako oli Riia piiskopi vastase võitluse juht Liivi ristisõja algusaastatel. 1206. aastal organiseeris ta ümberkaudsete valitsejate ühisrinnet Riia ründamiseks, kutsudes endaga liituma Polotski vürsti, turaidalasi ja leedulasi. Suvel Holmi linnuse juurde kogunenud ühisväkke õnnestus tal lõpuks peale kohalike liivlaste saada turaidalsed ja mõned leedulased, kes aga said lüüa piiskop Alberti saadetud ristisõdijate ja Mõõgavendade ordu väelt 4. juunil toimunud lahingus, kus hukkus ka Ako ise. Tema pea saadeti võidumärgina Riiga Albertile.
Besee
pisi|Beseeküpsised Besee (prantsuse keelest baiser ‚musi‘, ) on magustoit vahustatud munavalgest ja tuhksuhkrust.
Douentza
Douentza on linn ja linnakommuun Kesk-Mali Mopti piirkonnas. Linn asub Moptist 145 kilomeetrit kirdes, Moptit ja Gaod ühendava asfalteeritud maantee RN16 ääres. Douentza on samanimelise cercle'i keskuseks.
Transport
Linna teenindab Douentza lennujaam.
Nima Arkani-Hamed
pisi|250px|Nima Arkani-Hamed Nima Arkani-Hamed (pärsia keeles نیما ارکانی-حامد‎‎; sündinud 5. aprillil 1972 Houstonis) on iraani päritolu Ameerika Ühendriikide füüsikateoreetik, fundamentaalfüüsikaalase läbimurde auhinna laureaat (2012).
Kujutletud kogukonnad
"Kujutletud kogukonnad. Mõtisklusi rahvusluse tekkest ja levikust" ("Imagined Communities: Reflections on the Origin and Spread of Nationalism") on Benedict Andersoni raamat rahvusluse päritolust ja levikust. Selle esimene trükk ilmus Verso väljaandel 1983, teine, parandatud ja täiendatud trükk 1991 ning kolmas, täiendatud trükk 2006. Eestikeelne tõlge ilmus Tartu Ülikooli Kirjastuse väljaandel sarjas "Avatud Eesti raamat" 2020. aastal (tõlkija Kalle Hein).
Nima Arkani-Hamed
Ta töötab Princetonis asuva Institute for Advanced Study (IAS) osakestefüüsika professorina ja Kõrge energia tulevikufüüsika keskuse direktorina Pekingis. Ta on juhtiv osakestefüüsika fenomenoloog. Tema peamised uurimisvaldkonnad on kõrge energia füüsika, stringiteooria ja kosmoloogia.
Tema uurimused näitasid, et asjaolu, et gravitatsiooni mõju elementaarosakeste füüsikas võrreldes teiste fundamentaalsete vastastikmõjudega on üliväike, on seletatav lisadimensioonide eksisteerimisega. 1998. aastal esitas ta koos Giorgi Dvali ja Sávvas Dimópoulosega suurte lisadimensioonide mudeli.
Kujutletud kogukonnad
1 Sissejuhatus
Hiljutised sõjad Vietnami, Kambodža ja Hiina vahel märgistavad fundamentaalset teisenemist marksismi ja marksistlike liikumiste ajaloos. Nende maailmaajalooline tähtsus seisneb selles, et need on esimesed sõjad sõltumatute revolutsiooniliste režiimide vahel ning neid pole sisuliselt püütud marksismi seisukohast õigustada. Punaarmee kohalolek Ida-Euroopas on hoidnud ära relvakonflikti sealsete marksistlike režiimide vahel. Teisest maailmasõjast saadik on kõik edukad revolutsioonid määratlenud end rahvuslikult, tuginedes revolutsioonieelsele territoriaalsele ja sotsiaalsele baasile. See, et Nõukogude Liidu ja Suurbritannia nimi ei viita rahvusele, näitab, et tegu ei ole mitte ainult tulevase internatsionalistliku korra eelkäijatega, vaid ka rahvuse-eelsete dünastiliste riikide pärijatega. Eric Hobsbawmil on õigus, et marksistlikud liikumised ja riigid on kippunud olema ka sisult rahvuslikud ning küllap see nii ka jääb. Rahvusluse ajastu ei paista lõppevat ka mujal.
Nima Arkani-Hamed
Ta pälvis 2012. aastal Läbimurde auhinna fundamentaalfüüsikas originaalse lähenemise eest osakestefüüsika lahendamata probleemidele, sealhulgas sellistes uurimisvaldkondades nagu suured lisadimensioonid (LED), Higgsi boson, supersümmeetria, tumeaine ja kalibratsiooniteooria.