cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
José Luis Gayà
Ta on mänginud kogu klubikarjääri Valencias. Valencia noorteakadeemiaga liitus ta 2006. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2012. aastal.
11. septembril 2018 tegi Gayà UEFA Rahvuste Liiga mängus Horvaatia vastu debüüdi Hispaania jalgpallikoondises. Esimese koondisevärava lõi ta 7. juunil 2019 EM-i valikmängus Fääri saarte vastu.
Meru
Meru võib tähendada mitmeid asju.
Aafrika vulkaani kohta vaata artiklit
Vernadski reegel
Vernadski reegel ehk aatomite biogeense migratsiooni reegel on seaduspära, mille kohaselt keemiliste elementide ümberpaigutamine maapinnal ja kogu biosfääris toimub kas elusaine vahetul osalusel või keskkonnas, mille geokeemilised iseärasused tulenevad praegusest või Maa geoloogilises ajaloos eksisteerinud elusainest.
Reegel on nimetatud vene mineraloogi ja geobiokeemiku Vladimir Vernadski järgi.
Planetaarudu
pisi|[[Öökulli udu (M97)]] Planetaarudu ehk planetaarne udukogu ehk rõngasudu on emissioonudu tüüp, mis koosneb tähe arengu hilisstaadiumis kõrvale heidetud gaas- ja plasmaümbrisest.
Nimetus on ajalooliselt tingitud ja eksitav, sest sellistel ududel ei ole planeetidega mingit pistmist. Nimetus tuleb sellest, et nad paistavad teleskoobis enamasti ümmargused ja rohekad nagu kauged hiidplaneedid.
Planetaarudud eksisteerivad tavaliselt ainult mõnikümmend tuhat aastat. Võrreldes tähtede elueaga, mis võib ulatuda miljarditesse aastatesse, on see väga lühike aeg.
Jarmo Koski
pisi|Jarmo Koski Jarmo Koski (sündinud 2. juulil 1951 Imatral) on soome näitleja.
Planetaarudu
Planetaarudud etendavad galaktikate keemilises evolutsioonis otsustavat osa, sest kõrvale heidetud aine rikastab tähtedevahelist ainet raskete elementidega (süsinik, lämmastik, hapnik, kaltsium jt tuumasünteesi saadused). Teistes galaktikates on planetaarudud mõnikord ainsad vaadeldavad objektid, millest saab piisavalt informatsiooni, et teha mingeid järeldusi keemilise koostise kohta.
Jarmo Koski
Enne näitlejatööd õppis Koski õpetajaks.
Eneli Kindsiko
Eneli Kindsiko (sündinud 14. septembril 1986) on eesti majandusteadlane ja Tartu Ülikooli kvalitatiivuuringute kaasprofessor.
Jarmo Koski
Koski karjäär algas 1970-ndatel, mil ta töötas laste- ja noorteteatris Ahaa Teatteri ja nukuteatris Vihreä omena. 1990-ndatel töötas ta teatris Hevosenkenkä. Ta on näitlejana praegugi aktiivne.
Eneli Kindsiko
Haridustee
Kindsiko on lõpetanud 2008. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna filosoofia eriala bakalaureuseõppe, 2010. aastal magistriõppe. 2013. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas magistriõppe ning 2014. aastal sealsamas doktoriõppe.
Jarmo Koski
Koski on dublaažinäitlejana andnud hääle multifilmide tegelastele, näiteks karupoeg Puhhile (soome keeles Nalle Puh) ja "Teletupsude" sarja Tinky-Winkyle (soome keeles Tiivi-Taavi). Tema suurim roll on olnud telesarjas "Varjatud elud", kus ta mängis Seppo Taalasmaad aastatel 1999–2013 ja 2017. aastast uuesti.
Eneli Kindsiko
Töökäik
Kindsiko töötas aastatel 2008–2010 Uppsala Maja (Tartus) juhiabina ning 2010–2011 Tartu Ülikooli ettevõttemajanduse instituudi referendina. 2014. aastast on ta töötanud Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas lektori ja teadurina, alates 2019. aastast on ta kvalitatiivuuringute kaasprofessor. Külalisõppejõuna on ta pidanud loenguid Portugalis (Coimbra Ülikool), Montenegros (Donja Gorica Ülikool), Slovakkias (Bratislava Ülikool), Venemaal (Pihkva Ülikool).
Teadustöö
Tema peamisteks uurimisvaldkondadeks on olnud organisatsiooniteadus, akadeemilise tööturu alased uuringud ja kvalitatiivsed juhtimisuuringud.
Planetaarudu
Hubble'i kosmoseteleskoop pildistas paljusid planetaarudusid. Viiendik neist on kerakujulised. Enamik aga on keeruka ehitusega ja mitmesuguse kujuga. Pole veel täpselt teada, millest kuju oleneb. Võimalikud põhjused on kaksiktähtede puhul kahe tähe mõju, tähetuuled ja magnetväljad. pisi|[[Sipelga udu (Mz 3)]]
Tuntuim planetaarudu on Lüüra rõngasudu.
Lüüra rõngasudu
Lüüra rõngasudu ehk Lüüra udu ehk Sõrmuse udukogu ehk Rõngasudu ehk Messier 57 ehk M 57 ehk M57 ehk NGC 6720 on planetaarudu Lüüra tähtkujus 2300 valgusaasta kaugusel.
Lüüra rõngasudu on jäänuk tähest, mis umbes 20 000 aastat tagasi heitis oma gaasümbrise kõrvale. Gaasõmbris paisub kiirusega 19 km/s. Selle näiv läbimõõt on praegu umbes 118 kaaresekundit, tegelik läbimõõt umbes 1,3 valgusaastat. Teleskoobis paistab Lüüra rõngasudu sõrmusekujulisena; tal on ligikaudu toori kuju. Keskel on valge kääbus, mille pinnatemperatuur on umbes 70 000 °C ja näiv tähesuurus 15,8.
M 57 on suhteliselt kergesti leitav, sest ta asetseb Lüüra beeta ja Lüüra gamma vahelisel ühendusjoonel umbes keskel.
Anagni
Ülevaade
Anagnis on säilinud keskaegse mägiküla hõng, mida iseloomustavad väikesed käänulised tänavad ja järsud teed. Linn on ehitatud Rooma piirimüüridega ümbritsetud alale.
Teplice nad Metují
Teplice nad Metují (saksa keeles Weckelsdorf, ka Wekelsdorf) on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Náchodi ringkonnas. Teplice nad Metují asub Metuje jõe ääres, Poola piiri lähedal, Náchodist 20 km põhjas ja Hradec Královést ligikaudu 49 km põhjakirdes.
Asulat on esmamainitud 1362. aastal. Linnaõigused sai Teplice nad Metují 1972. aastal.
Philipp II (Pommeri)
thumb|Pommeri-Stettini hertsog Philipp II
Elu
Philipp oli Pommeri-Barthi hertsogi Bogislaw XIII ja selle naise Clara vanim poeg. Ta kasvas üles isa väikeses residentsis Barthis. Kuigi isa oli Pommeri-Wolgasti hertsogi Philipp I teine poeg, kui Philipp I pärandit 1569. aastal Pommeri hertsogite vahel jaotati, loobus ta oma osast oma noorema venna Ernst Ludwigi kasuks. Hüvitiseks sai ta apanaaži, kuhu kuulusid Amt Barth ja sekulariseeritud tsistertslaste ordu Neuenkampi klooster.
Lapse- ja noorukieas sai Philipp tavalise hariduse Saksa vürsti kohta hilis-renessanss ajastul. Peagi kasvasid tema kunstilised ja teaduslikud huvid üle tavapärase taseme. Juba kaheteistkümneaastaselt omas ta raamatute ja piltide kogu. Oma esimesed teadusartiklid kirjutas ta 17-aastaselt. Tema kunst ei olnud mitte ainult kuninga esindatuse väljendus, vaid tekkis sisemisest vajadusest. 18-aastaselt kirjutas ta: ''Võib-olla on hea koguda häid, valitud raamatuid, meistri käest portreesid ja igat liiki iidseid münte. Nendest õpin, kuidas ennast parandada ja kuidas saan olla laiemale avalikkusele kasulik.''
Oma aja tavade kohaselt tegi ta arvukalt grand toure, mis viisid ta paljudesse Euroopa riikidesse ja kohalikesse õukondadesse. Kaheaastane viibimine Itaalias tema viimase grand touri lõpus katkes 1598. aastal, kui ema raskelt haigestus.
Viis aastat hiljem jõudsid valitsusasjad temani. 1603. aastal suri hertsog Barnim X ja Philippi isa Bogislaw XIII sai Pommeri-Stettini valitsevaks hertsogiks. Ilmselt tundis Bogislaw XIII, et ta on valitsemiseks liiga vana, mistõttu määras ta oma poja Philipp II Pommeri-Stettini kuberneriks. Kui Bogislaw XIII 1606. aastal suri, sai Philipp Stettini valitsevaks hertsogiks. Tema valitsemisaja iseloomulikud elemendid olid kunstide kaitse (mida on üksikasjalikumalt kirjeldatud allpool), aga ka 1616. aasta maaelu eeskirjad, millega loodi pärisorjuse õiguslik alus.
10. märtsil 1607 abiellus ta Schleswig-Holstein-Sonderburgi hertsogi Johann II tütre Sophiaga. Kuid abielu oli lastetu, nagu kõik viimase põlvkonna Pommeri hertsogite abielud, nii et pärast Philippi venna Bogislaw XIV surma hääbus Pommeri dünastia meesliinis.
Philippi eriline kaldumine melanhooliasse ilmnes varakult ja seda tugevdas kindlasti tema haiglane põhiseadus. 17. sajandi esimesest kümnendist kannatas ta podagra all. See tegi elu raskemaks ja ta tõmbus üha enam avalikust elust tagasi. See ei võimaldanud tal osaleda isiklikult oma venna Franzi pulmas Saksimaa Sophiaga Dresdenis 1610. aastal ja keiser Matthiase ametisseseadmisel Regensburgi riigipäeval 1613. aastal. 1612. aastal külastas ta hiljuti avastatud Lüneburgi tervisevesi, kuid see ei leevendanud tema kannatusi. Ta suri 3. veebruaril 1618 enne 50-aastaseks saamist, nagu enamik Pommeri dünastia viimase põlvkonna meessoost liikmeid.
Kunsti rahastamine
Kõige olulisemad Philipp II tellitud kunstiteosed pärinevad ajavahemikust 1606–1618. Nende hulgas:
Augsburgi kunstikaupmees Philipp Hainhofer vastutas paljude kunstiteoste hankimise eest. Philipp pidas temaga palju kirjavahetust. Hainhoferi visiidil Pommerisse 1617. aastal pidas ta päevikut. See päevik sisaldab kunstikogu üksikasjalikku kirjeldust Hertsogilossis Szczecinis.
Kui Philipp 1618. aastal suri, ei olnud paljud tema tellitud tööd lõpetatud. Tema vend ja järglane hertsog Franz näitas vähest soovi jätkata kadunud venna kunstilisi ambitsioone. Ta maksis venna tellitud teoste valmimise eest, kuid pärast seda lõppes kunstiajastu Pommeri hertsogite õukonnas. Franzi ajal valminud tööde hulgas oli hertsogilossi uus tiib mündiplatsi lääneküljel. Enamik kunstiteoseid asus selles uues tiivas.
Bruno Tomberg
Bruno Tomberg (29. märts 1925 Pärnu – 25. jaanuar 2021) oli eesti sisearhitekt, disainer, üks Eesti disainihariduse rajajaid.
Bruno Tombergi algatusel on sündinud mitmed olulised ettevõtmised eesti disaini ajaloos. Hariduselt oli ta küll sisearhitekt, kuid on teinud ka nahkehistööd, kujundanud ajakirju ja katalooge, kavandanud moekaid abstraktse ilmega vaipu, valmistanud uhket eritellimusmööblit ning tööstusele sobilikke vormilahendusi. Ta oli aastakümned moodsa disaini keskseid eestkõnelejaid.
Haridus- ja töökäik
Tomberg sündis Pärnus. Tema isa töötas kütjana kaugesõidulaevas, hiljem kaubandustöötajana, ema oli elukutselt trükitööline. 1929. aastal kolis perekond Tallinna. Aastal 1944, pärast Tallinna 10. keskkooli lõpetamist, asus Tomberg tööle joonestaja-konstruktorina ning alustas õpinguid Tallinna Polütehnilises Instituudis arhitektuuri erialal. 1945. aastal astus ta Tallinna Riiklikku Tarbekunstiinstituuti mööbli- ja ruumikujunduse erialale, kus õppis meistrite Edgar Johan Kuusiku ja Edgar Velbri käe all. 1949. aastal usaldas Kuusik Tombergile kateedri assistendi ametikoha. Peamiseks ülesandeks sel kohal oli projektigraafika juhendamine ja üleinstituudilistel kursustel üldkompositsiooni loengute-õppuste assisteerimine. 1950. aastal lõpetas Tomberg ruumikujunduse eriala ning suunati tööle V. Kingissepa nimelisse Paberi- ja Tselluloosikombinaati, kuhu ta jäi aastateks 1950–1951. Pärast ruumikujunduse kateedri ajutist sulgemist töötas Tomberg aastatel 1956–1964 kunstifondi kombinaadis ARS kujundustööde ateljees, kus peamiseks ülesandeks oli interjööri kujundamine. Ruumikujunduse kateedri taasasutamise järel 1964. aastal naasis Tomberg õppejõutööle, hakates peamiselt juhendama diplomitöid. Kokku juhendas ta 62 diplomitööd.
Taasavatud kateedri õppekava kaasajastati ja õpetuses hakati kunstilise väljenduslikkuse kõrval rõhutama plaanilist loogikat ja otstarbekohasust. Kui uurida üliõpilastöid, siis kõige julgemat ning erialaselt ülimat professionaalset lähenemist esindavad 1960. ja 1970. aastate lõpetajate ehk Bruno Tombergi, Tamme, Vello Asi ja Leila Pärtelpoja õppejõuks olemise ajal valminud teosed.
Sisearhitektuuri kateedris nähti andekat ja intelligentset Tombergi kui Edgar Velbri mantlipärijat, kuid juba siis tundis ta tugevat tõmmet disaini poole.
Disainikateeder
1966. aastal loodi tema initsiatiivil ERKI juurde tööstuskunsti eriala ja hakati professionaalsel tasemel koolitama disainereid. Juba samal aastal alustasid esimesed üliõpilased tööstuskunsti erialal. Kasutati mööbli- ja ruumikujunduse kateedri ruume ning struktuurselt kuuluti arhitektuuriteaduskonda. Leiti, et just ruumikujunduse kateedri senine kogemus sobis uue eriala asutamiseks.
1969. aastal koliti iseseisva kateedrina ruumikujunduse kateedri tiiva alt eraldi ning järgnevate aastate jooksul vahetati veel korduvalt ruume.
Eriala õppe ja keskme moodustas Tombergi välja töötatud arhitektoonika programm. See rajanes 20. sajandi varase modernismi praktikute ja teoreetikute meetodeil. Harjutused algasid joone ja pinna vahekordade uurimisest ning liikusid edasi keeruliste ruumiliste struktuuride loomiseni. Omal ajal kuulsad kooliülesanded tegelesid näiteks hollandi neoplastitsistide (Piet Mondriani ja Gerrit Rietveldi) metoodika järgimisega. Redutseeritud tegelikkus pidi väljenduma kolme põhivärvi – punase, sinise, kollase – ja musta joone kombineerimisel 50x50 cm suurusel ruudul. Järgmine etapp viis valitud kombinatsiooni arendamiseni 50 cm küljepikkusega kuubil. Lisandusid erisugused projekteerimisülesanded, kunstiained, tehnilised distsipliinid, humanitaar- ja reaalained.
Kunstide süntees, erialaülesus, teooria ja praktika liit olid need põhimõtted, mida Tomberg respekteeris.
Kateedri üldine ideoloogia oli lahendada disaini abil sotsiaalseid probleeme, täiustada tehiskeskkonda, põhimõttelist loobumist traditsioonilistest lahendustest ja suunatus tulevikku. Tomberg kutsus üles disaini mõistmisel mitte sulguma kitsalt erialalisse tööstusliku esemetootmisega piirduvasse ummikusse, vaid kujutlema, et disain väljendab mõtte- ja elulaadi. Ta mõistis väga hästi, et nõukogudeaegne suurtootmine ei vaja enam lihtsalt tarbekunstnikke, vaid kompaktsemat lähenemist pakkuvaid tegijaid.
1982. aastal taandus Bruno Tomberg tööstuskunsti kateedri juhataja kohalt, ent 1988–1993 oli Tomberg taas juhataja, osakond oli ümber nimetatud disainiosakonnaks.
Kõigi tööaastate vältel pidas ta ka loenguid ning juhendas projekteerimist esimesest kuuenda kursuseni. Samuti juhendas tootmispraktikaid, maalimist ja tööülesandeid arhitektoonikas, lugedes lisaks värvusteooriat. Ta oli Eesti Kunstiakadeemia emeriitprofessor.
Sotsiaalse disaini idee
Tomberg nägi, et disain peaks olema sotsiaalne, tegelema globaalsete probleemidega nagu saastatus, lõhe kolmandate ja arenenud riikide vahel jms. Üks tema juhtpõhimõtteid oli disaineri vastutus, n-ö eetiline kreedo. See, millega disainiüliõpilasi algusest peale laeti, oli ühelt poolt rahulolematus kehtivate lahendustega, vajadus sekkuda, ning teisalt eneseusk ja teadmine, et disaini abil on võimalik sotsiaalseid probleeme lahendada.
Disainikoolidest oli peamine eeskuju Bauhaus: köitis nii selle õpetamissüsteem kui ka taustaideestik.
Tombergi radikaalne disainimudel soovis hõlmata unikaaldisaini ja kunsti, tuues uuenemise ka nendele tasanditele.
Bruno Tombergi fenomen õpetamisel tugines tema isiku mõjukusele: tema seisukohtade tõsidus oli selge. Disainikateedri maine, disainitudengite üle instituudi tuntud enesehinnang põhines väga tugevalt kirel ja laial haardel, mida Tomberg esindas. Tombergi kirjutistes on kõigis selge sotsiaalne sõnum. See täpsustus ja teravdus aasta-aastalt, praktika ja lugemuse laienemise toel, kuid hool inimese elukeskkonna pärast, sotsiaalne vastutustunne oli seal alati peidus.
Ruum ja vorm
1969. aastal Bruno Tombergi algatatud näitustesari "Ruum ja vorm" oli Nõukogude Eestis midagi erakordset. Väljapanekutel puudus kommertslik eesmärk ning nõnda tegelesid disainerid näitusel vaba vormimängu ja eksperimentaalsete keskkondade loomisega. 1970. aastate väljapanekutel esitati esimesi plastist mööblitükke, itaaliapäraseid artistlikke funktsioonilt otsingulisi vorme ja publikut jahmatanud noortepärast popesteetikat, mida suurtootmised väga vaevaliselt alles 1980. aastateks üle võtsid. Autoritest paistsid silma sellised sisearhitektuuri taustaga tegelased nagu Virve Aunre, Maile Grünberg, Helle Gans, Juta Lember.
Looming
Oma loomingus on Tomberg olnud võrdlemisi mitmekesine, tegeledes nii mööbli- kui ka ruumikujunduse, tekstiilide, tarbeesemete ja näituste kujundamisega.
Tekstiil
Tombergi elust ja loomingust on loodud film "Disainer number üks"
Isiklikku
Tema abikaasa oli alates aastast 1955 tekstiili- ja tarbekunstnik Mall Tomberg (Haas).
Ahrenshoop
pisi|Ahrenshoopi kalju Ahrenshoop on kommuun, mis asub Fischland-Darß-Zingsti poolsaarel Läänemere ääres Mecklenburg-Vorpommerni liidumaa Ees-Pommeri-Rügeni kreisis. Kunagine väike kaluriküla on tänapäeval tuntud turismi- ja puhkekeskusena.
Ajalugu
Ahrenshoopi on esmamainitud 1311. aastal, kui see märgiti Ribnitzi linna piirialaks. 1328. aastal kinkis Mecklenburgi hertsog Heinrich II selle piiriala idaosa Ribnitzi kloostrile. Rostocki linna väed hävitasid 1395. aastal Ahrenshoopi sadama ja Pomerania hertsogi Bogislaw VI ehitatud kindluse. Linna läbib siiani 1591. aastal loodud Pomerania ja Mecklenburgi eraldav piiritee Grenzweg. 1648. aasta Vestfaali rahu alusel läks küla idaosa Rootsi Pommeri kuuluvusse. 1815. aastal loovutas Rootsi Pommeri Preisimaale. Enne Mecklenburg-Schwerini suurhertsogkonna ja Zollvereini ühinemist oli piiriületamine tasuline. Suurem osa tolleaegsetest Ahrenshoopi elanikest olid kalurid või madrused.
Sibelius (rong)
thumb|Sibelius Peterburi Soome vaksalis Sibelius oli Soome raudtee-ettevõtte VR-Yhtymä reisirong, mis sõitis Helsingi ja Peterburi vahel. Helsingist sõitis rong välja hommikul ja Peterburist õhtul.
Kasutusel olid Intercity-rongid.
Peatused Soome poolel olid Pasila, Tikkurila, Lahti, Kouvola ja Vainikkala. Venemaa poolel peatus rong Viiburis.
Detsembris 2010 lõpetas Sibelius sõitmise ja reise alustas Allegro.
M1
M1 võib olla:
Akademik Šokalski
Akademik Šokalski on väike ristluslaev, mis kuulub Venemaa riigile ja mida käitas Austraalia kruiisifirma Aurora Expeditions.
Laev ehitati Soomes Turus Valmetin Oy Laivateollisuus Ab laevatehases kui Akademik Šuleikin-klassi uurimislaev 1982. aastal. Laevale tehasenumbriga 343 pandi kiil 2. novembril 1981 ja see võeti kasutusele 30. oktoobril 1982. Laev sai nime jälle Vene ja Nõukogude okeanograafi ja kartograafi Juli Šokalski auks. Esimest NSVL Teaduste Akadeemia uurimislaeva Akademik Šokalski oli Arktika vetes Novaja Zemlja kirderanniku ääres 27. juulil 1943 tulistanud ja selle uputanud Saksa allveelaev U 255.
Juhtumid
2013. aasta detsembris Bluffist Antarktikasse teel olnud Akademik Šokalski jäi paar miili enne sihtpunkti ning umbes 100 meremiili Prantsuse baasist Dumont D'Urville'ist idas jäävangi. Laeva pardal oli 52 reisijat ja 22 venelasest meeskonnaliiget. Abiks kiirustas kolm laeva: Xuelong, Aurora Australis ja L'Astrolabe. Raskete jääolude tõttu jäi Xuelong ise jäävangi ristluslaevast Akademik Šokalski umbes 6 meremiili kaugusel. L'Astrolabe pööras tagasi. Aurora Australis jõudis uurimislaevast Akademik Šokalski kümne meremiili kaugusele, kuid pööras tagasi ja viibis lahtises vees Vene laevast 18 meremiili kaugusel. 2. jaanuaril 2014 Xuelong kasutas oma kopterit reisijate evakueerimiseks Akademik Šokalskilt Aurora Australisele. 8. jaanuaril 2014 jõudis Akademik Šokalski iseseisvalt jäävabasse piirkonda.
Rapla tänavate loend
Siin on loetletud Rapla tänavaid ja toodud nende pikkused.
Flöthe
Flöthe on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wolfenbütteli kreisis. Valla pindala on 18,84 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1119 inimest.
Sergei Štemenko
pisi|280px|[[Armeekindral (Nõukogude Liit)|Armeekindral Sergei Štemenko (1970. aastate esimene pool)]]
Sõjaväekarjäär
Štemenko lõpetas 1937. aastal Punaarmee sõjaväeakadeemia ja 1940. aasta sügisel Punaarmee Kindralstaabi Akadeemia. Ta suunati tööle Kindralstaabi operatiivvalitsusse, mille koosseisus teenis ta kogu sõjaperioodi (1941–1945). Maist 1943 kuni aprillini 1946 oli ta operatiivvalitsuse ülem. Novembris 1943 saatis Štemenko Kõrgemat ülemjuhatajat Stalinit Teherani konverentsil. Aprillis 1946 reorganiseeriti operatiivvalitsus operatiivpeavalitsuseks. Štemenko sai selle ülemaks. pisi|220px|left|[[Armeekindral (Nõukogude Liit)|Armeekindral Sergei Štemenko (1948)]] Aastatel 1948–1952 oli ta NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi ülem ja ühtlasi NSV Liidu relvajõudude ministri (1948–1950) ja seejärel NSV Liidu sõjaministri (1950–1952) asetäitja. Tema ametisoleku aja jooksul kasvas kindralstaabi isikkoosseis 2000 sõjaväelaseni.
1952. aastal Štemenko tagandati Jossif Stalini soovil ametist ja saadeti Nõukogude Liidu väegrupi Saksamaal staabiülemaks. Kohe pärast Stalini surma (5. märtsil 1953) alanud relvajõudude ametkondade ümberkujundamise käigus toodi Štemenko Moskvasse tagasi, kus ta määrati 16. märtsil Kindralstaabi ülema asetäitjaks. Kuid varsti pärast Lavrenti Beria vahistamist (juulis 1953) tagandati Štemenko taas ametist ja degradeeriti auastmes armeekindralist kindralleitnandini. Novembris 1953 saadeti ta Siberi sõjaväeringkonna staabiülemaks. Georgi Žukovi kaitseministriks oleku ajal naasis Štemenko Moskvasse, kus ta määrati augustis 1956 Kindralstaabi luure peavalitsuse ülemaks. Novembris 1956 ülendati ta kindralpolkovnikuks. Oktoobris 1957 hoiatas Štemenko Žukovit, kes oli parasjagu visiidil Jugoslaavias, et Moskvas valmistatakse ette tema tagandamist. Pärast Žukovi mahavõtmist (oktoobri lõpul) vabastati ka Štemenko ametist (novembris 1957). Aastatel 1958–1962 teenis Štemenko perifeersetes sõjaväeringkondades, kus ta oli sõjaväeringkonna juhataja esimese asetäitja ametis.
Juulis 1962 edutati Štemenko Relvajõudude maaväe staabiülemaks ja Maaväe ülemjuhataja esimeseks asetäitjaks. Aastatel 1964–1968 töötas ta Kindralstaabi ülema asetäitjana. Veebruaris 1968 ülendati ta teist korda armeekindraliks. Augustist 1968 kuni oma surmani aprillis 1976 oli ta Kindralstaabi ülema esimene asetäitja ja ühtlasi Varssavi Lepingu Organisatsiooni relvajõudude staabi ülem.
Štemenko oli aastatel 1952–1956 NLKP Keskkomitee liikmekandidaat. Ta on maetud Novodevitšje kalmistule.
Sõjaväelised auastmed
Štemenko sõjaväelised auastmed: major (1937), alampolkovnik (1940), polkovnik (1941), kindralmajor (november 1942), kindralleitnant (aprill 1943), kindralpolkovnik (november 1943), armeekindral (1948), kindralleitnant (degradeeriti 1953), kindralpolkovnik (teist korda 1956), armeekindral (teist korda 1968).
Tunnustus
pisi|120px|[[Auleegioni orden|Auleegioni komandöri klassi orden]]
Johannes Heesters
pisi|Johannes Heesters (1919) Johan Marius Nicolaas Heesters (5. detsember 1903 Amersfoort, Holland – 24. detsember 2011 Starnberg, Saksamaa) oli näitleja ja laulja.
Tema lavakarjäär algas 1921. aastal ja filminäitlejakarjäär 1924. aastal filmiga "Hollandi tsirkus" ("Cirque hollandais") ning kestis surmani. Alates 1930. aastate keskpaigast oli ta peaaegu eranditult tegev saksa keeleruumis, kus oli tuntud peamiselt näitlejana.
Noorus
Heesters sündis Hollandis pere neljast pojast noorimana. Tema isa Jacobus Heesters (1865–1946) oli kaubareisija ja ema Geertruida Jacoba van den Heuvel (1866–1951) oli koduperenaine.
Heesters, kes elas lapsena aastaid Baierimaal vanaonu juures, valdas vabalt saksa keelt. 16-aastaselt otsustas ta saada näitlejaks ja lauljaks ning hakkas võtma hääletunde. Ta pühendus Viini operetile ja debüteeris Viini laval 1934. aastal Carl Millöckeri kolmevaatuselises operetis "Kerjusüliõpilane" ("Der Bettelstudent").
Elu Saksamaal
Heesters kolis 31-aastaselt 1935 oma perekonnaga alaliselt Saksamaale.
Saksamaal esines Heesters Adolf Hitlerile ja külastas Dachau koonduslaagrit, mis muutis ta Hollandis paljudele vastumeelseks. Joseph Goebbels lisas Heestersi Saksa Riigile eriti vajalike kultuuritegelaste nimekirja (Gottbegnadeten list), kes olid vabastatud sõjaväeteenistusest. Heesters oli loendis ainus välismaalane, kõige kauem elanu ja viimasena ellujäänu.
Heesters annetas natsionaalsotsialistliku Saksamaa relvatööstusele raha. See tekitas 1970. aastate lõpus ühiskonnas suurt pahameelt. Heesters eitas ise alati raha annetamist, ehkki see on dokumentaalselt hästi tõendatud.
Heestersi sõprade seas oli mitmeid kõrgeid riigiametnikke ja SS-ohvitsere, ta esines sageli Hitlerile ja Göringile ning oli Hitleri lemmiknäitleja. Heesters jätkas esinemist Saksa sõjaväelastele nende laagrites ja kasarmutes kuni teise maailmasõja lõpuni. Tõendusmaterjalist hoolimata eitas Heesters ise siiski alati koonduslaagrite külastamist.
Eraelu
pisi|Johannes Heesters [[Franz Joseph I rollis]] Heestersil oli esimese abikaasa Louisa Ghijsiga, kellega ta abiellus 1930. aastal, kaks tütart. Pärast abikaasa surma 1985. aastal abiellus ta 1992. aastal uuesti. Heestersi teine abikaasa Simone Rethel (sündinud 1949) on Saksa näitleja, kunstnik ja fotograaf. Tema noorem tütar Nicole Heesters ja ka tütretütar Saskia Fischer on saksa keeleruumis tuntud näitlejad.
1. jaanuaril 2008 kukkus ta Tiroolis oma suvilas mõneastmelisest trepist alla ja murdis kaks roiet.
Detsembris 2010 teatas 107-aastane Heesters, et on tänu oma 61-aastasele abikaasale loobunud suitsetamisest: "Tegin seda armastuse, oma imelise naise nimel. /.../ Peaksin tema jaoks olemas olema nii kaua kui võimalik."
Ta haigestus äkki ja raskelt 29. novembril 2011 ning toimetati palavikuga haiglasse, kus talle paigaldati südamerütmur ning kust ta lubati nädal hiljem pärast taastumist koju. 17. detsembril pidi ta taas haiglasse minema, kus ta sai insuldi ja suri samas sama aasta jõululaupäeval.
Supernoova jäänuk
Supernoova plahvatuse puhul vabaneb umbes 99% energiast neutriinokiirgusena, millel peaaegu puudub vastastikmõju ainega; ülejäänud üks protsent annab eellastähe väliskihtidele suure kiirenduse. Tekkiv täheaine lööklaine levib peaaegu konstantse kiirusega umbes 10 000 km/s tähtedevahelisse keskkonda ja kuumutab seda temperatuurile 107...108 K. Selles vaba paisumise faasis, mis kestab umbes 200 aastat, kasvab supernoova jäänuki läbimõõt umbes 10 valgusaastani. Järgneb umbes 10 000 aastat kestev kiirgusfaas.
Supernoova jäänukitel on sageli kihiline ehitus, sest aine langemine kompaktsele jäänukile võib tekitada uusi lööklaineid, mis võivad aset leida veel sajandeid hiljem.
Võib-olla kuulsaim ja kõige paremini vaadeldav supernoova jäänuk on SN 1987A, mis pärineb ühest supernoovast Suurest Magellani Pilvest. Tuntud supernoova jäänukid on ka Tycho Brahe nime kandva supernoova SN 1572 jäänuk 3C10 ning Johannes Kepleri nime kandva supernoova SN 1604 jäänuk SNR.
Supernoova SN 1054 jäänuk Krabi udu ei ole rangelt võttes supernoova jäänuk. Seni ei ole õnnestunud raadiosagedusel tõestada supernoova poolt välja paisatud ümbrist. Krabi udu on pulsarituuleudu, mis tekkis, kui elektromagnetjõud tõmbasid neutrontähest aine välja ning kiirendasid seda peaaegu valguse kiiruseni.
Mindaugas Survila
Ta on lõpetanud Vilniuse Ülikooli ökoloogia ja keskkonnateaduste magistrina 2007. aastal.
Altenburg
Altenburg on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal. Linn jääb Leipzigist 40 kilomeetrit lõunasse, Dresdenist 90 kilomeetrit läände, Erfurdist 100 kilomeetrit itta. Altenburg on Altenburger Land kreisi pealinn ning kuulub ühe miljoni elanikuga Gera, Zwickau ja Chemnitzi vahelisse tekstiili- ja metallitootmise piirkonda. Alterburgis elab 33 000 inimest.
Altenburgi on esmamainitud 976. aastal. Sellest sai endise Slaavi piirkonna esimene Saksamaa linn. Linna nimetatakse tänapäeval Barbarossa linnaks, sest 1165. ja 1188. aasta paiku külastas Altenburgi Saksa kuningas Friedrich Barbarossa. 17. sajandist alates oli Altenburg koduks Wettini dünastia hertsogitele. 19. sajandi esimesel poolel levis Altenburgi ja selle lähistele industrialiseerimine, mis oli heal järjel 1930. aasta ülemaailmse majanduskriisini. Majanduse kehv olukord, mida iseloomustas elanike vähenemine, töötus ja tühjaks jäänud elupaikade hulga kasv, jätkus Saksamaa Demokraatliku Vabariigi ajal kuni 1990. aasta Saksamaa taasühinemiseni.
pisi|tühi|Vaade Altenburgi ajaloolisele kesklinnale, kust on näha Rote Spitzen ('punased tornitipud')
Preševo
Preševo (serbia keeles Прешево, albaania keeles Preshevë) on linn Serbias Pčinja ringkonnas. See on riigi lõunapoolseim linn ja suurim linn Preševo orus. See on Serbia albaanlaste, kelle arv on viimastel aastakümnetel märkimisväärselt langenud, kultuuriline keskus.
Sulkivka
Sulkivka (ukraina keeles Сулківка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Hmilnõki rajoonis. Elanike arv on 352. Pindala on 1,8 km².
Natkiškiai
pisi|left| Natkiškiai (saksa keeles Nattkischken) on küla Leedus Pagėgiai omavalitsuses, Natkiškiai valla halduskeskus. Külas on põhikool ja raamatukogu.
Küla on kirjalikult esimest korda mainitud aastal 1709. Aastal 1895 sai külast kohaliku kihelkonna keskus. Küla kuulus Memeli piirkonda, mis liideti Leeduga aastal 1923. Sealne uusgooti stiilis luteri kirik hävis aastal 1944. Nõukogude ajal oli Natkiškiai kohaliku sovhoosi keskasula. Aastal 1993 ehitati vana kiriku asemele uus luterlik palvemaja.
Küla nimi tuleneb preisi keelest, kus natis = kõrvenõges, ja kiska = jõekäär.
Saksi-Marksuhl
Saksi-Marksuhli hertsogkond oli üks Saksi hertsogkondi, mida valitses Wettini dünastia Ernestiinide liin. Loodi aastal 1662 Saksi-Weimari hertsogi Wilhelmi kolmandale pojale Johann Georg I-le. Algselt pidi Johann Georg jagama Saksi-Eisenachi oma vanema venna, Adolf Wilhelmiga. Johann Georg nõustus lõpuks tulu saamisega Saksi-Eisenachi hertsogkonnalt ja tegi oma residentsi Marksuhli väikelinna. Saksi-Marksuhl taasliidendati Saksi-Eisenachiga Johann Georgi tõusmisega Saksi-Eisenachi hertsogiks pärast oma vennapoja surma aastal 1671.
Saksi-Marksuhli hertsog
Taasliidendati Saksi-Eisenachiga
thumb|left|[[Marksuhli loss]]
Röövritsikalised
Röövritsikalised (Mantodea, sünonüüm Mantoptera) on röövtoiduliste putukate selts (mõne süsteemi järgi alamselts ), levinud peamiselt troopikas või teistes soojades piirkondades.
Talendid koju!
"Talendid koju!" oli 2010. aasta oktoobris Eesti Kaubandus-Tööstuskoja algatatud projekt, milles püüti viia välismaale õppima või tööle läinud noori kokku Eesti tööandjatega, et välismaakogemusega noored tuleksid tagasi Eestisse ja pidurduks nn ajude väljavool. Projekti keskmes oli samanimeline veebiportaal.
Röövritsikalised
Morfoloogia
Röövritsikaliste morfoloogilised iseärasused on tingitud eelkõige nende putukate karnivoorsest eluviisist ja saagijahtimise omapärast.
Talendid koju!
Projekti raames korraldatud uuringu andmeil soovis 2010. aastal 89 protsenti pikemat aega välismaal elavaist või töötavaist noortest Eestisse tagasi tulla, kui nad saanuks head elatustaset võimaldava töötasu ja sobiliku töökeskkonna. Samas pidas 2011. aastal MTÜ Dream Foundation küsimustikule vastanud noortest, kes alles kavatsesid välismaale õppima minna, naasmist ebatõenäoliseks 32 protsenti.
Röövritsikalised
Morfoloogia
Pea on enamasti kolmnurkse kujuga, selle külgedel paiknevad kaks suurt, hästiarenenud liitsilma. Liitsilmade vahel on kolm väiksemat, täpikujulist lihtsilma. Niitjad mitmelülilised tundlad kinnituvad pea külge enamasti liitsilmade ülemise serva kohal. Pea alaküljel asuvad haukamissuised. Pea on rindmiku suhtes väga hästi liigutatav (röövritsikalised on võimelised oma pead pöörama kuni 360 kraadi ulatuses). Rindmik on tavaliselt suhteliselt pikk ja kitsas ning jagunenud ees-, kesk ja tagarindmikuks. Enamikul röövritsikatel kinnitub rindmikule kaks paari tiibu.
Talendid koju!
Projekt kuulutati lõppenuks 2012. aasta sügisel, mil pärast kahe aasta pikkust tegevust naasis Eestisse 27 Eestist lahkunut. Oma CV lisas portaali 743 inimest. Projekti rahastas 120 000 euroga Euroopa Sotsiaalfond. pisi|2012. aasta oktoobris Tartu Kaarsillale ilmunud grafitil ironiseerib tänavakunstnik Eestist kriminaalasja eest Suurbritanniasse põgenenud ekspoliitik [[Anna-Maria Galojani üle, asetades ta kampaania "Talendid koju!" konteksti]] "Talendid koju!" seostub ka kirjatalgutega "Eesti ustest – sisse, välja", mille kuulutas välja president Toomas Hendrik Ilves.
Röövritsikalised
Morfoloogia
Eestiivad on reeglina muundunud tugevamateks ja kitsamateks kattetiibadeks ning lennul aktiivselt ei osale. Tagatiivad on kilejad ja laiemad ning omandanud lennutiibade funktsiooni. Puhkeolekus on lennutiivad lehvikutaoliselt kattetiibade alla pakitud. On teada ka mõningaid tiivutuid röövritsika vorme.
Talendid koju!
Hinnangud
Algusest peale toimus ajakirjanduses "Talendid koju!" teemal tihe diskussioon. Kampaaniale heideti ette väidetavat keskendumise pärast üksnes kõrgepalgalistele talentidele, rõhumist patriotismile tagasitulekuks soodsa keskkonna loomise asemel ning liiga kitsaid piire. Ekspertide hinnangul vajaks taoline algatus laiemat rahvastiku- ja sotsiaalpoliitilist tuge. Teiste seas kritiseerisid projekti riigikogu esimees Ene Ergma ja publitsist Mihkel Mutt. Tähelepanu pälvis asjaolu, et projekti käigus ei tehtud koostööd teise eestlaste Eestisse naasmist toetava institutsiooni, Integratsiooni ja Migratsiooni Sihtasutusega (MISA). Projekti pooldajate seas oli president Toomas Hendrik Ilves, kes nimetas seda hea kodanikualgatuse näiteks.
Röövritsikalised
Morfoloogia
Jalgu, nagu putukate puhul ikka, on kolm paari, neist kaks tagumist paari on jooksujalad, esimene paar on aga muundunud röövjalgadeks. Röövjalad kinnituvad eesrindmikule. Need koosnevad pikast puusast, veidi pikemast reiest, säärest ja viielülilisest käpast. Reie siseküljel paikneb kolm rida teravaid ogasid. Sääre servades paiknevad samuti ogad, kuid keskel asub vaokujuline lohk. Sääre ja reie kokkuviimisel paigutub reie keskmine ogaderida analoogselt taskunoale säärel paikneva vao sisse, kusjuures külgmised ogaderead puutuvad kokku. Saaki varitsedes on reied tõmmatud säärte sisse, saak haaratakse samuti reie ja sääre vahele ning lõigatakse ohver nii praktiliselt pooleks.
Helmut
Helmut on mehenimi.
Röövritsikalised
Morfoloogia
Isaste röövritsikate genitaalid on üheksanda lüli kohal kaetud subgenitaal- ja kümnenda lüli kohal supraanaalplaadiga ning on seetõttu tavaolukorras raskesti märgatavad. Emastel on subgenitaalplaat tekkinud tagakeha seitsmendast segmendist ning ümbritseb väikest, redutseerunud munetit.
Talendid koju!
Hinnangud
Ka projekti lõpliku edukuse üle on vaieldud. "Arvestades seda, et tagasipöördumine ei ole kerge, on see tulemus hea ja peaks julgustama järgmisi inimesi tagasi tulema," ütles meeskonnaliige Artur Elme projekti lõpuüritusel. Kõik hinnangud naasnute arvule ei ole olnud siiski positiivsed.
Röövritsikalised
Eluviis
Röövritsikalised elavad enamasti üksikult (solitaarne eluviis), mõnede liikide puhul on isenditel individuaalterritooriumid, mida sissetungijate eest kaitstakse. Röövritsikaliste elupaigaks on enamasti puud, põõsad ja teised taimed, kus loomad püsivad enamasti liikumatult paigal ning varitsevad saaki. Leidub ka liike, kes elutsevad maapinnal ning jälitavad saaki.
Saaki varitsedes on röövritsika rindmik koos kokkupandud esijalgadega üles tõstetud (selle tardunud ülestõstetud jalgadega varitsuspoosi tõttu – kokkupandud esijalad meenutavad kaudselt palveks kokkupandud käsi – on ka üks röövritsikaliste sugukond saanud nimeks "palvetajad"). Kogu keha on täiesti liikumatu, liigub ainult pea registreerimaks saaklooma asukohta. Saakloomadeks on enamasti teised putukad. Saagi haardeulatusse sattudes viskub röövritsikas järsult selle poole ning haarab ta säärel ja reiel paiknevate ogade vahele. Selleks, et saakloom varitsevat röövritsikat ei märkaks on röövritsikatel evolutsiooni käigus välja kujunenud varjevärvus ja kehakuju, mis nad keskkonnas märkamatuks teeb.
Röövritsikad võivad kujult ja värvuselt matkida puuoksa, õit, linnu väljaheidet või puul asetsevat kooretükki. Sageli varieeruvad värvus ja kehakuju mitte ainult liigiti, vaid ka liigisiseselt olenevalt elupaigast. Varjevärvusel ja -kujul on lisaks saakloomadele märkamatuks jäämise ka kaitsefunktsioon - see teeb kandja märkamatuks ka võimalikele vaenlastele.
Lisaks kaitsevärvusele ja kujule kasutavad mitmed liigid vaenlaste peletamiseks ka ähvarduspoosi, millega paljastuvad reeglina eredalt värvunud, muidu varjatud kehaosad, näiteks silmi meenutavad täpid eestiibade alaküljel, eredalt värvunud tagatiivad jne. Ähvarduspoosile võivad lisanduda ka jalgade või tiibadega tekitatavad ootamatud ja ehmatavad häälitsused.
Helmut
1. jaanuaril 2021 oli Eestis eesnimi Helmut 241 mehel (esinemissageduselt 405. mehenimi). Helmut oli keskmiselt 70 aasta vanune (mediaanvanus oli samuti 70). Kõige populaarsem on eesnimi Helmut vanuserühmas 85+, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 12,36 ja Põlva maakonnas.
Röövritsikalised
Süstemaatika
Vanas maailmas on teada umbes 2000 liiki röövritsikalisi, neist 900 elab Aafrikas ja 530 Aasias. Põhja-Ameerikast on leitud 20 ja Austraaliast 150 liiki. Vanimad fossiilsete röövritsikaliste jäänused on leitud varase tertsiaari lademetest, mis arvatakse olevat umbes 60 miljonit aastat vanad.
Osa süstemaatikuid ühendab röövritsikad prussakatega ühte seltsi. Arvatakse, et neil kahel rühmal olid ühised eellased ning evolutsiooniline lahknemine toimus alam-karbonis.
Röövritsikalised jaotatakse paarikümnesse sugukonda, millest osa on väga väikese liikide arvuga ja väga kitsal alal levinud. Suurimad sugukonnad on Amorphoscelididae ja Mantidae.
Eestis
Ainsana selle seltsi liikidest on Eestist leitud palvetaja (2019. aastal ).
Konrad Mauritz
Konrad Mauritz (23. jaanuar/4. veebruar 1881 – 10. jaanuar 1942) oli eesti ettevõtja ja ühiskonnategelane, korporatsioon Vironia liige.
Taavi Tuisk
Taavi Tuisk (sündinud 15. novembril 1977 ) on eesti kaitseliitlane.
Ta on õppinud Tartu Ülikoolis politoloogiat.
Eesti kaitseväelasena oli ta välisoperatsioonil Afganistanis üks seitsmest rahvusvahelise brigaadi staabi teavitussektsioonis.
Kuressaare Ametikoolis on ta teabejuhina ametis olnud alates 2008. Lisaks töötab ta riigikaitse, e-turunduse ning äri- ja kutse-eetika õpetajana ning osaleb välisprojektides.
Ta on ka Kaitseliidu Saaremaa maleva liige ja noorkotkaste rühma juht.
2013. aastal kandideeris ta KOV valimistel SDE nimekirjas.
Tunnustus
6. novembril 2020 anti talle üle Saaremaa aasta isa tiitel.
2018. aastal pälvis ta Kaitseministeeriumi kuldse rinnanõela.
Isiklikku
Abikaasa Eve on emakeeleõpetaja ja naiskodukaitsja. Neil on lapsed Epp Kristel, Ott Peeter ja Triinu Liis.
Samsung Galaxy S7
Samsung Galaxy S7, Samsung Galaxy S7 Edge ja Samsung Galaxy S7 Active on operatsioonisüsteemiga Android töötavad nutitelefonid, mis on toodetud ja turustatud Samsung Electronicsi poolt. Samsungi seitsmes generatsioon on 2015. aastal välja kuulutatud kuuenda generatsiooni järeltulija. S7 ja S7 Edge avaldati ametlikult 21. veebruaril aastal 2016 Samsungi pressikonverentsil. S7 Active kuulutati välja 4. juunil 2016 ja avaldati 10. juunil 2016 Ameerika Ühendriikides AT&T-s.
Telefoni suuremateks muutusteks eelkäijate ees on uus tarkvara, disaini täiustamine, mälumahu suurendamise võimaluse tagasi toomine ja IP sertifikaadi lisamine. S7 on toodetud standardmudelil, mille kuvamõõt on 5,1 tolli (130 mm). Edge'i variant ekraanil on laiemad kõverad küljed ning ka suurem 5,5-tolline (140 mm) ekraan. S7 Active mudelil on paksem, palju tugevam raam ning ka suurendatud aku. Galaxy S7 ja S7 Edge on Samsungi Galaxy S-seeria viimased kaks telefoni, mille nupul on sisseehitatud sõrmejäljelugeriga füüsiline nupp. Ühtlasi on need viimased Samsungi Galaxy S-seeria telefonid, mida laetakse MicroUSB-otsikuga laadijaga.
Riistvara
S7, S7 Edge & S7 Active on IP68- sertifikaadiga tolmu ja vee suhtes; erinevalt Galaxy S5-st on pesad suletud ja ei vaja seega kaitseklappe. S7, S7 Edge & S7 Active mudelitel on 1440p Quad HD Super AMOLED ekraan. Nagu eelmisel mudelil on ka S7 Edge ekraan kumerdatud seadme külgedel. Võrreldes S6-ga on kõigil kolmel mudelil (S7, S7 Edge & S7 Active) suuremad akud, 3000 mAh, 3600 mAh ja 4000 mAh võimsusega. Samuti olemas juhtmeta laadimise võimalus. Neil on olemas 12-megapiksline tagakaamera, millel on Dual Pixel pildisensor.
Hiina turul on Galaxy S7 seadmed varustatud kaheksatuumalise Exynos 8890 kiibiga ja 4 GB RAM-iga. Ameerika Ühendriikides kasutab S7 neljatuumalist Qualcomm Snapdragon 820; erinevalt Exynos süsteemist toetab see SoC vanemaid CDMA võrke, mida operaatorid nendel turgudel laialdaselt kasutavad. Protsessori soojus edastatakse 0,4 mm paksuse vee- ja auru- soojustorustiku jahutussüsteemiga. S7 telefoniga tuleb kaasa kas 32, 64 või 128 GB sisemälu (enamikul turgudel on ainult 32 GB mudel saadaval). Mälu saab suurendada kasutades MicroSD kaarti.
S7 seadmetega tulevad kaasa USB OTG adapterid. Seda saab kasutada koos rakendusega "Smart Switch", mis aitab liikuda eelmiselt telefonilt järgmisele
Tarkvara
vasakul|pisi| Serva märguande funktsioon. Galaxy S7 on varustatud operatsioonisüsteemiga Android Marshmallow (6.0) ja Samsungi patenteeritud TouchWiz tarkvarapaketiga. Uus TouchWiz võimaldab kasutajal ka rakenduste sahtli ära kaotada. Kui seade on ooterežiimis kuvatakse uue "Always on" funktsiooniga ekraanil kell, kalender ja teated. Kui seadme lähedusandur tuvastab, et see on suletud keskkonnas, näiteks taskus, lülitub ekraan täielikult välja. Samsung väidab, et see funktsioon tarbib ainult pool protsenti aku mahutavusest tunnis. Uue vidinate paneeli saab kuvada S7 edge servas, "Edge Single" ja laiemates "Edge Single Plus" suurustes.
Krabi udukogu
Krabi udukogu (ka Krabi udu, Messier 1, M1 ja NGC 1952), on supernoova jäänuk ja ühtlasi pulsarituuleudu Sõnni tähtkujus.
Samsung Galaxy S7
Vastuvõtt
Parandusmeeskond IFixit andis S7-le paranduskõlblikkuse skoori 3 punkti 10-st, märkides, et telefoni puhul on kasutatud liigset liimi ning klaasist komponente, samuti oli peaaegu võimatu hooldada seadme teatud komponente (näiteks laiendplaat ja muud komponendid) ilma ekraani eemaldamata. Samuti väitsid nad, et "klaasi asendamine ilma ekraani hävitamata on ilmselt võimatu".
Krabi udukogu
Udukogu tekkis 1054. aastal plahvatanud supernoova tagajärjel ning seda vaadelnud Hiina astronoomide kirjapandu kohaselt, oli supernoova vaadeldav 23 päeva. Udukogu avastas 1731. aastal Inglise astronoom John Bevis. Bevisest sõltumatult avastas selle 28. augustil 1758 Prantsuse astronoom Charles Messier, kes lisas selle oma kataloogi.
Samsung Galaxy S7
Müük
Pärast ametlikku väljakuulutamist Lõuna-Koreas müüdi kahe mudeli peale kokku (S7 ja S7 Edge) umbes 100 000 seadet kahe päeva jooksul. Galaxy S7 tarniti esimesel kuul 7-9 miljonit telefoni. 2016. aastal müüdi kokku 48 miljonit telefoni.
Teadaolevad probleemid
Väljakuulutamise ajal jäid pidevalt suure kaadrisagedustega salvestatud videod taasesituse käigus seisma nii Exynose kui ka Snapdragoni mudelitel. Järgmine tarkvaravärskendus väitis, et parandas probleemi.
Krabi udukogu
Krabi udukogu asub Maast 6500 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on 11 valgusaastat. Udukogu tähesuurus on 8,4.
Urõtš
Urõtš (ukraina keeles Урич) on küla Ukrainas Lvivi oblastis Skole rajoonis. Elanike arv on 355. Pindala on 1,55 km².
Maie Rooneem
Haridus
Ta lõpetas 1951. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi sisekujunduse erialal.
Töö
Maie Rooneem töötas Eesti Tööstusprojektis algul sisearhitektina ja hiljem juhatajana.
Valminud tööd
Ta tegi sisekujunduse ka paljudele eramutele.
Perekond
Tema abikaasa oli raamatukunstnik ja kirjastustegelane Henn Rooneem, lapsed Enn Rooneem ja Tiina Saago.
Hohenzollerni kindlus
pisi|Hohenzollerni kindlus Hohenzollerni kindlus (saksa keeles Burg Hohenzollern) oli keiserliku Hohenzollernite dünastia esivanemate elukoht. See ajaliselt kolmas sama mäe tippu ehitatud kindlus asub Baden-Württembergi liidumaa keskosas Švaabi alpide serval, vahetult Hechingeni linnast lõunas.
Looduslikkus
Looduslikkus on objekti või nähtuse omadus, mis seisneb spontaanselt tekkimises, püsimises ja isearenenemises looduskeskkonnas.
Kulõga
Kulõga (ukraina keeles Кулига) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Litõni rajoonis. Elanike arv on 417. Pindala on 0,149 km².
Eesti Teatriliidu naiskõrvalosatäitja auhind
Eesti Teatriliidu naiskõrvalosatäitja auhind on üks Eesti teatri aastaauhindadest.
Auhinnaga kaasneb klaasikunstnik Ivo Lille loodud Theodori silm (rahastab EV Kultuuriministeerium) ja stipendium, mida rahastab Eesti Kultuurkapitali näitekunsti sihtkapital.
Selim Laurikkala
Selim Jalmari Laurikkala (29. detsember 1882 Pyhämaa – 19. november 1957 Helsingi) oli soome vaimulik. Ta tegutses aastatel 1909–1937 vaimulikuna Ingerimaal ja seejärel Soomes.
Ta sündis aastal 1882 Pyhämaal (asub praeguse haldusjaotuse järgi Päris-Soome maakonnas) talupoja perekonnas. Ta lõpetas Uusikaupunkis lütseumi, aastal 1905 astus ta Helsingi Ülikooli, mille ta lõpetas aastal 1908. Aastal 1909 pühitseti ta pastoriks.
Ta oli aastatel 1909–1914 koguduseõpetajaks Kattila, Soikkola ja Novasolkka ühendkoguduses. Seejärel oli ta koguduseõpetaja Rääpyvä püha Regina koguduses (kirik asus Rääpyvä mõisas Vsevoložski linnas). Lisaks hooldas ta aastatel 1917–1931 Keltto kogudust (kirik asus praeguse nime ja haldusjaotuse järgi Koltušis Vsevoložski rajoonis), aastatel 1921–1923 Markkova (kirik asus praeguse nime ja haldusjaotuse järgi Markovas Kirovski rajoonis) ja Järvisaari (kirik asus Hattulas, praeguse nime ja haldusjaotuse järgi Šapkis Tosno rajoonis) kogudusi, aastatel 1922–1937 Tuutari (kirik asus Kirchhoffi mäel Lomonossovi rajoonis ja Hietamäe (kirik asus Jälkyläs, praeguse nime ja haldusjaotuse järgi Jalgelevos Lomonossovi rajoonis). Lisaks hooldas ta Petrogradis/Leningradis soome kogudust (aastatel 1923–1937), rootsi kogudust (aastatel 1929–1931) ja eesti kogudust (aastatel 1929–1937).
Ta valiti aastal 1925 Ingerimaa piiskopiks, kuid ta keeldus ametit vastu võtmast, kartes nõukogude ametnike poolt tagakiusamist. Võimud tegid talle reisi- ja elamispiiranguid. Aastal 1927 läks ta pere Soome, kuid ei tulnud tagasi. Aasta 1937 lõpus oli temagi sunnitud Nõukogude Liidust Soome lahkuma.
Soomes oli ta aastatel 1939–1952 koguduseõpetaja Hausjärvil. Aastatel 1952–1957 oli ta ingerisoomlaste pastori Rootsis asukohaga Boråsis.
Žadeikiai
Žadeikiai on küla Leedus Šilalė rajoonis, Žadeikiai valla halduskeskus. Külas on põhikool ja raamatukogu, seal asub ka katoliku kabel.
Mänguasjamuuseum
pisi|[[Soltau mänguasjamuuseum Saksamaal]] Mänguasjamuuseum on mänguasjade uurimise, kollektsioneerimise ja eksponeerimisega tegelev muuseum.
Elisabeth von Uexküll
Elisabeth von Uexküll (1. juuni 1835 – 30. detsember 1914) oli Paadrema, Vana-Virtsu ja Uue-Virtsu mõisa omanik aastail 1865–1913. 1913. aastal müüs Elisabeth von Uexküll Vana-Virtsu, Uue-Virtsu (733 tessatiini) ja Paadrema (2756 tessatiini) oma vennapojale Jakob Johann von Uexküllile.
Mänguasjamuuseum
Eestis tegutseb alates 1994. aastast Tartu Mänguasjamuuseum.
Mõned Eestile lähemad mänguasjamuuseumid on Vilniuse mänguasjamuuseum Leedus, Peterburi mänguasjamuuseum Venemaal ja Suomenlinna mänguasjamuuseum Soomes.
John Newcombe
John David Newcombe (sündinud 23. mail 1944 Sydneys) on Austraalia endine elukutseline tennisist. Ta on üks väheseid mehi, kes on olnud maailma edetabelis esikohal nii üksikmängus kui ka paarismängus. Ta on võitnud üksikmängus seitse ja paarismängus (siiani tema nimel oleva rekordina) 17 suure slämmi turniiri.
Ta esindas Austraaliat viiel aastal Davise karikavõistlustel ajal, kui neid peeti sama oluliseks kui suure slämmi turniire. Ajakiri Tennis paigutas ta ajavahemiku 1965–2005 parimatest meesmängijatest kümnendaks.