cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bensoestüüraks
Vastunäidustused ja hoiatused
Droog on vastunäidustatud rasedatele ja rinnaga toituvatele naistele. Vaik võib põhjustada allergiat ja nahapõletikke. Kuumutatud bensoe võib tekitada köha ja nohu.
Muud kasutusalad
Bensoevaiku kasutatakse lõhnafiksaatori ja lõhnainena parfümeeriatööstuses ja lisaainena toidutööstuses, seda lisatakse ka katoliku kiriku viimse võidmise jaoks kasutatavasse palsamisse.
Nālandā
Ajalugu
Iidses Bengalis ja Magadhas tekkis Pāla ajastul (750–1174) arvukalt kloostreid-õppeasutusi. Tiibeti allikate järgi eristus viis tähtsamat: Vikramashila (esinduslikem ülikool), Nālandā (juba endist hiilgust kaotanud, kuid siiski eriliselt tuntud), Somapura, Odantapurā ja Jaggadala. Need viis kooli moodustasid võrgustiku.
1193. aastal rüüstasid ülikooli türklased. Verise vandaalitsemise käigus olevat hukkunud tuhanded mungad ning hävitatud raamatukogu. Õppeasutus tegutses raskustele vaatamata siiski edasi. Kui Tiibeti tõlkija Chag Lotsawa (1197–1264) aastal 1235 Nālandāt külastas, leidis ta eest lagunenud ja rüüstatud kooli, kus 90-aastane õpetaja andis ligi 70 õpilasele tundi. Chag Lotsawa eluajal põgenesid needki õpilased, sest türklased jätkasid oma rüüsteretki.
Lõhe
Kliimasoojenemise mõju lõhele
Püstitati kaks hüpoteesi: eelistushüpotees, mis näeb ette, et lõhe liigub eelistatavale temperatuurile (17 kraadi), ja vältimise hüpotees, mis näeb ette, et kala väldib väikest hapnikusisaldust (< 35%) ja kõrget pinnatemperatuuri (> 20,1–21,00 °C). Esimest hüpoteesi ei suudetud lahti seletada, kuna 17-kraadise kihi sügavus ei mõjutanud oluliselt kalade ujumise sügavust. Vältimishüpotees pidas aga paika, sest 35% hapnikusisaldusega kihi sügavus mõjutas oluliselt kalade ujumissügavust.
Katse näitas, et lõhe vältis nii väikese hapnikusisaldusega alasid kui ka kõrge temperatuuriga pinnavett. See aga viiks aga olemasoleva elupaiga vähenemiseni ja võimaliku ülerahvastuseni. Kliimamuutused mängivad olulist osa lõhede elupaikadel.
Marianne
pisi|Marianne'i büst [[Senat (Prantsusmaa)|Prantsuse Senatis]] Marianne [mar'jann] on Prantsusmaa rahvuslik sümbol.
Esimest korda hakati naist, kes kannab Früügia mütsi, kujutama Vabariigi ja Vabaduse sümbolina Prantsuse revolutsiooni ajal. Früügia mütsi, vabaduse sümbolit, kandsid Vana-Kreekas ja Vana-Roomas vabaks lastud orjad.
Prantsuse Kolmanda Vabariigi ajal hakkas Marianne'i kujude ja eriti büstide valmistamine eriliselt vohama. Hilisemal ajal on Marianne'ile antud kuulsate näitlejannade näojooni.
Tänapäeval kasutatakse tema nägu näiteks postmarkidel ja euromüntidel (0,1 €; 0,2 €, 0,5 €). 1990. aastatel võttis valitsus kasutusele uue logo:
Geoid
pisi|Geoidi pind
Kõik loodjooned asetsevad risti geoidiga.
Geoidi loetakse kõige täpsemaks Maa kuju kirjeldavaks matemaatiliseks mudeliks. Et geoidi pind on keeruka konfiguratsiooniga, siis kasutatakse arvutuste lihtsustamiseks selle asemel enamasti geoidi ligilähedasele kujule kohandatud ellipsoidi.
Geoidi pind on küll keerukas, kuid siiski palju lihtsam ning sujuvam kui Maa tegelik topograafiline pind. Kui Maa pinna kõrgeima (8848 meetrit) ja madalaima punkti (11 022 meetrit) vahe on peaaegu 20 kilomeetrit, siis geoidi kõrgeimate ja madalaimate punktide vahe on kõigest paarsada meetrit. Geoidi kuju sõltub peamiselt Maa siseehitusest.
Ninasarvikpõrnikas
Ninasarvikpõrnikas (Oryctes nasicornis) on põrniklaste sugukonda sarvikpõrniklaste alamsugukonda kuuluv putukas.
Ninasarvikpõrnikas elab Lõuna- ja Kesk-Euroopas, samuti Põhja-Euroopas, sealhulgas Eestis, Põhja-Aafrikas ja kohati Kagu-Aasias. "Loomade elu" andmeil elab ta (nähtavasti endise Nõukogude Liidu aladel) "igal pool peale tundra ja taiga".
Ninasarvikpõrnikas on üks suuremaid põrnikaid. Tema pikkus on 25–40 mm.
Põrnikas on lennuvõimeline. Soojadel suveõhtutel lendab ta sageli valguse peale.
Ninasarvikpõrnikal on punakaspruunid läikivad kattetiivad. Isasel põrnikal on laubal tahapoole kaardus sarv, emasel see puudub. Eesseljal on kolmehambane ristmõhn.
Vastsed on kuni 12 cm pikkused valged tõugud, kes elavad kõdunenud puidus, saepurus, kompostihunnikus. Vahel kahjustab ta taimede, näiteks rooside või viinapuude juuri. Vastse areng kestab 4 aastat.
Hiid-odaherilane, kes on ninasarvikpõrnikast veel pisut suurem, armastab oma munad muneda ninasarvikpõrnika vastsesse. Herilase vastne toitub põrnika vastsest ning sööb selle lõpuks täielikult ära.
Gro Harlem Brundtland
Elulugu
Ta on lõpetanud 1963. aastal Oslo Ülikooli doktorikraadiga ja 1965. aastal Harvardi Ülikooli magistrikraadiga.
Aastail 1974–1979 oli ta Norra keskkonnakaitseminister ning 1981. aasta oktoobris sai temast esimene Norra naispeaminister.
Brundtland oli Norra peaminister ka 9. maist 1989 kuni 16. oktoobrini 1989 ning 3. novembrist 1990 kuni 25. oktoobrini 1996, mil uueks peaministriks sai Thorbjørn Jagland.
1992. aastal loobus Brundtland Norra Töölispartei juhtimisest.
Peaministrina toetas Brundtland Norra liitumist Euroopa Liiduga, kuigi tema parteis oli nii selle pooldajaid kui ka vastaseid. Kuid 1994. aastal toimunud rahvahääletusel hääletas 52,2 protsenti valijatest liikmesuse vastu.
Rahvusvaheline karjäär
Gro Harlem Brundtland oli Maailma Keskkonna- ja Arengukomisjoni (WCED) eesistuja; seda komisjoni kutsutaksegi tihti Brundtlandi komisjoniks. Ametis olles arendas tema juhitud kabinet jõudsasti edasi maailma jätkusuutlikku arengukontseptsiooni. Aastal 1987 avaldas kabinet aruande "Our Common Future" ("Meie ühine tulevik"). Brundtlandi kabinet aitas läbi viia ka 1992. aastal Rio de Janeiros toimunud ÜRO Keskkonna- ja Arengukonverentsi.
Mais 1998 valiti Brundtland Maailma Tervishoiuorganisatsiooni direktoriks. Sel alal seadis ta pikaajalised eesmärgid ning asutas Commission on Macroeconomics and Healthi, mille juhiks valiti Jeffrey Sachs – komisjon tegeles peamiselt vägivallaga kui ühe suurima tervishoiuprobleemiga. Populaarteaduslik ajakiri Scientific American nimetas Brundtlandi 2003. aastal aasta poliitikuks, kuna tema kiire ja koordineeritud tegevus aitas vältida ülemaailmset SARS-i epideemiat. 21. juulil 2003 sai uueks Maailma Tervishoiuorganisatsiooni juhiks Jong-Wook Lee.
2006. aastal kuulus ta ühendusse Panel of Eminent Persons, kes kontrollisid UNCTAD-i tööd.
Tunnustus
2004. aastal ilmunud Briti ajalehes The Financial Times avaldatud edetabelis "Viimase 25 aasta kõige mõjukamad eurooplased" platseerus ta 4. kohale. Teda edestasid paavst Johannes Paulus II, Mihhail Gorbatšov ja Margaret Thatcher.
Aleksander Saharov
Aleksander Saharov (sündinud 22. aprillil 1982 Türil) on endine Eesti jalgpallur.
Suure osa oma karjäärist vigastatud olnud Saharov teatas 15. juunil 2009 tippspordist loobumisest. Tuli aastail 2001–2003 FC Flora ridades kolm hooaega järjest Eesti meistriks.
Koondisekarjäär
Eesti koondises mängis 25 korral ja lõi ühe värava.
Isiklikku
Saharov on lõpetanud Eesti spordigümnaasiumi 2000. aastal ja Tallinna Ülikooli kehakultuuriteaduskonna 2006. aastal.
2006/2007. õppeaasta teisel poolaastal töötas Rocca al Mare Koolis kehalise kasvatuse õpetajana. On olnud FC Flora 1998. aastal sündinud poiste treener. Ta on lahutatud ja tal on kaks last. Vabal ajal tegeleb bowling 'u, tantsimise ja muusika kuulamisega.
Tapamaja tänav
Tapamaja tänav on tänav Narva Sutthoffi linnaosas. Algab Juhhanovi tänava nurgalt ja lõpeb Puškini tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 260 m.
1900. ja 1905. aasta linnaplaanidel oli vene keeles Бойная улица (1912. aasta linnaplaanil Tapamaja uulits ehk Tapamaja tänav) täiesti teises kohas, Narva eeslinna idaosas. Selle piiriks oli läänes Surnuaia tänava (vene keeles Кладбищенская улица; 1905. ja 1912. aasta linnaplaanidel Sergei tänav, vene keeles Сергиевская улица) ja Laewa uulitsa ehk Laeva tänava (vene keeles Корабельная улица) ristmik ning idas Narova tänav (vene keeles Наровская улица; 1912. aasta linnaplaanil Jõe tänav). Hiljem sai see tänav Õhu tänava osaks.
pisi|Narva tapamaja ja Tapamaja tänav 1929. aasta linnaplaanil 1912. aasta linnaplaanil oli ka Uus-Tapamaja uulits ehk Uus-Tapamaja tänav, mis algas Rakvere tänavalt ja kulges põhja poole. 1929. ja 1940. aasta linnaplaanidel oli selle tänava nimi Tapamaja tänav ja see viis linna tapamaja juurde, mille järgi sai tänav oma nime. Teise maailmasõja ajal tapamaja hävis. Samasse kohta rajati Narva lihakombinaat, mis liideti 1963. aastal Rakvere lihakombinaadiga ja 1990. aastatel suleti.
Praegu on samas kohas Juhhanovi tänav, mis kulgeb Rakvere tänavalt põhja poole umbes 100 m ja pöörab ida poole, aga põhja pool jätkub Tapamaja tänavana.
Gaiot
Gaiot on merepinnast madalamal ookeanis paiknev lameda tipuga mägi.
Mõnikord nimetatakse gaiotiteks kõiki ookeanipõhjast tõusvaid, kuid merepinnani mitteulatuvaid mägesid, kuid korrektne on nimetada gaiotiks vaid neid mägesid, mis on kunagi olnud merepinnast kõrgemal. Mägede lame tipp viitabki nende erosioonilisele minevikule, mil pealetungiva mere lained tasandasid vajuva saare. Seega eristatakse gaioteid teravama tipuga merepõhja vulkaanidest (ookeanilised mäed), mis pole kunagi merepinnast kõrgemal paiknenud.
Saint-Gervais-Saint-Protais' kirik
Püha Gervasiuse ja Püha Protasiuse kirik on üks Pariisi vanimatest kirikutest.
Ajalugu
Gervasiuse ja Protasiuse kirikut hakati ehitama 1494. Kiriku interjöör on gooti stiilis. Ehitus lõpetati 17. sajandil. 1620 valmis kiriku fassaad, mille põhilised autorid on arhitektid Salomon de Brosse (1571–1626) ja Clément Métezeau (1581–1652). Kirik on pühitsetud märtritest pühakute Gervasiuse ja Protasiuse auks. Vanasti oli kirikus aukoht veinikaupmeeste vennaskonna liikmetele.
Selles kirikus on üle kahe sajandi, alates 1653, töötanud organistidena Couperinide perekond. Seda märgib kirikus olev mälestustahvel. On säilinud orel, millel mängisid Louis ja François Couperin. Oreli ehitas Pierre Thierry 1649–1650. Franςois-Henri Clicquot rekonstrueeris oreli 1758. Orelit on küll mitu korda remonditud, kuid alles on oreli algne prospekt ja dispositsioon.
Esimese maailmasõja ajal 29. märtsil 1918 tulistasid Saksa väed Pariisi Keiser Wilhelmi kahurist (Kaiser Wilhelm Geschütz). Üks mürskudest langes kirikule, purustades katuse ning tappes 88 ja haavates 68 inimest. Ohvrite arv oli suur sellepärast, et parajasti toimus kirikus jumalateenistus. See oli kõige ohvriterohkem õnnetus Pariisi pommitamise ajal 1918. aastal.
Muud
Kiriku ääres on François Mironi tänav (Rue François Miron), millel asuvad kaks Pariisi vanimat säilinud maja, number 11 ja 13. Tõenäoliselt pärinevad nad 14. sajandist.
Kiriku ees olevat Püha Gelasiuse väljakut (Place Saint-Gervais) tunti sajandeid Jalaka ristteena, sest keskajal kasvas selle keskel suur jalakas. Ümbruskonna elanikud vahetasid sellel väljakul raha. Sellest jalakast on säilinud palju keskaegseid pilte.
Gervasiuse ja Protasiuse kirik asub metroojaamade Hôtel de Ville ja Pont Marie lähedal. Sinna saab sõita metrooliinidega number 1, 7 ja 11.
Roheline SKT
Roheline SKT on sisemajanduse kogutoodangu (SKT) ümberarvestus, kus võetakse arvesse keskkonnaprobleemidest ühiskonnale tekitatud kahju ja loodusvarade kasutamisest tingitud jõukuse vähenemist (traditsiooniline SKT kasvab ka sõjakulutuste, AIDSi levikuga või liiklusõnnetustega suurenevate ravikulude tõttu).
Michael Adams
pisi| Michael Adams (2010) pisi| Michael Adams (2016)
Michael Adams (sündinud 17. novembril 1971 Truros) on inglise maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1989).
Adams sai FIDE-lt 1987. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse. 1989. aastal tuli ta 17-aastaselt Briti malemeistriks. Samal aastal sai suurmeistriks. Briti meistrivõistlustel on ta võitnud seitse kuldmedalit (1989, 1997, 2010, 2011, 2016, 2018, 2019). 1991. aastal jagas ta koos Jaan Ehlvestiga esikohta rahvusvahelisel turniiril Terrassas.
Maailma karikaturniirid ja MM-võistlused
Juulis 1993 Bielis peetud FIDE MM-i tsoonidevahelisel turniiril (74 osavõtjat) jagas Adams 2.–9. kohta ja kvalifitseerus 1994. aastal Wijk_aan_Zee alanud 13 osavõtjaga pretendentide matšidele (kaotas seal Barys Hielfandile tulemusega 3:5 ja veerandfinaali ei pääsenud). Detsembris 1993 võitis ta Groningenis peetud PCA maailmameistrivõistluste valikturniiri ja kvalifitseerus 1994. aastal alanud kaheksa osavõtjaga PCA pretendentide matšidele, kus kaotas poolfinaalis Viswanathan Anandile tulemusega 1½:5½.
Aprillis 2002 kvalifitseerus Adams tänu kõrgele reitingule (üle 2700) Dortmundis peetud kaheksa osavõtjaga PCA pretendentide turniirile, kus ta alagrupist edasi poolfinaali edasi ei pääsenud.
2004. aastal Tripolis FIDE MM-turniiril nokautsüsteemis võitis Adams kaheksandikfinaalis Hikaru Nakamurat, veerandfinaalis Vladimir Hakobjani, ja poolfinaalis Teymur Rəcəbovit. Finaalis kaotas Adams Rustam Qosimjonovile tulemusega 3½: 4½, kuid finaali jõudmine tagas talle edasipääsu aasta hiljem Potrero de los Funesis toimunud kaheksa osavõtjaga FIDE MM-turniirile (jäi seal seitsmendaks). Osavõtt MM-turniirist andis omakorda Adamsile edasipääsukoha Elistas peetud 16 osavõtjaga 2007. aasta pretendentide turniirile, kus aga kaotas esimeses ringis Hispaaniat esindanud Alexéi Shírovile ja veerandfinaali ei pääsenud. Detsembris 2007 mängis Hantõ-Mansiiskis maailma karikal, kus kaotas kaheksandikfinaalis tulevasele maailmameistrile 17-aastasele Magnus Carlsenile tulemusega ½:1½.
Võistkondlik esinemine
Adams on mänginud Inglismaa võistkonna koosseisus 15 maleolümpial (1990–2018). 1990. aastal võitis Inglismaa pronksmedali, 1994. aastal ja 1996. aastal tuli neljandaks ning 2018. aastal viiendaks.
Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel on ta võitnud võistkonnaga ühe kuldmedali (1997) ja kaks pronksmedalit (1992, 2019) ning võistkondlikel maailmameistrivõistlustel hõbe- (2019) ja pronksmedali (1989).
Radio Bam
"Radio Bam" oli Bam Margera raadiosaade satelliitraadios Sirius kanalil 28 Faction.
Saade oli eetris esmaspäevaõhtuti ja kestis 60 minutit. Esimene saade läks eetrisse 15. novembril 2004 ja viimane 18. veebruaril 2013, kokku tehti 302 saadet.
Mõru vahulill
Mõru vahulill (Polygala amarella) on vahulilleliste sugukonda vahulille perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Nimetus
Vahulille eesti rahvapärased nimetused on seebilill, linnurohi, päevituslill, teehein, äraunustamiselill, põldkaetis, päevalill, päevitusrohi.
Levila ja kasvukohad
Levila kese asub Kesk-Euroopas ja Skandinaavia lõunaosas kuni Siberi läänepoolseima osani. Paiguti leidub teda ka Türgis ja Suurbritannias. Kasvab peamiselt lubjarikastel kuivadel ja niisketel niitudel, puisniitudel, teeservades, karjamaadel ning turbapinnasel. Eestis kasvab paiguti, saartel harva.
Morfoloogia
Varte tipus on kobarõisikutesse koondunud väikesed õied (5–6 mm pikad ), mis on sinised, harva roosad, violetsed või valged. Õitel on kaks suurt tupplehte, mis on sama värvi nagu kroonlehedki, samas on ülejäänud kolm tuppleht rohelised ja väikesed. Neil on alusel kolm kokku kasvanud kroonlehte, mis moodustavad kahe külgmise hõlmaga toruja krooni. Lisaks on neil paatjas keskmine hõlm, mis ümbritseb ühte kahest õielehest moodustunud emakat ja kaheksat tolmukat. Mõru vahulill õitseb maist augustini.
Rahvameditsiinis
Nimetuse on vahulill saanud tänu sellele, et tema veega märjaks tehtud lehed, õied ja varred tekitavad käte vahel hõõrudes vahtu nagu seepki. Seega arvas vanarahvas, et kui vahulille vahuga nägu pesta, siis kaob näolt päevitus. Samuti pidi ta tööst pargitud käed hästi puhtaks ja valgeks tegema ning niimoodi on võideldud ka näokõõma vastu. Nimetuse osa "mõru" on tulnud lehtedes ja juurtes olevate mõruainete tõttu, mis aitavad köha ja bronhiidi korral. Vahulille teed joodi, et suurendada rinnapiima kogust.
Vahulillel on tugev puhastav toime. Droogina kasutatakse põhiliselt vahulille juuri, kuid ka maapealset osa, mida korjatakse õitsemise ajal. Taimes leiduvad mõruained mõjuvad hästi köha ja bronhiidi ning osaliselt ka astma vastu. Taime jahvatatud juuri soovitatakse kasutada neeruhaiguste, halva söögiisu, seedeprobleemide, tursete ja luuvalu korral.
Tee valmistamiseks tuleb võta üks supilusikatäis kuivatatud juuri ühe klaasi vee kohta. Keeda kümme minutit, jahuta ning kurna. Sisse võtta üks supilusikatäis korraga, neli kuni viis korda päevas. Liiga suurte koguste tarvitamisel tekitab mürgistust.
Keemiline koostis
Taim sisaldab peamiselt triterpeensaponiine, mõruaineid (polügamariini), tanniine ja salitsülaatidega eeterlikke õlisid. Saponiinide ja mõruainete sisalduse tõttu on taimel rögaeristust soodustavad, seedenõrede sekretsiooni stimuleerivad ja söögiisu suurendavad omadused.
Aasovi sõjakäigud
Aasovi sõjakäigud 1695 ja 1696 olid Vene tsaaririigi sõjakäigud Osmanite riigi vastu, mis Vene tsaar Peeter I võttis oma valitsemisaja algul ette Doni suudmes asunud ning Vene laevade pääsu Aasovi ja Mustale merele tõkestanud 700-mehelise garnisoniga Azovi kindluse vallutamiseks. Sõjakäigud olid osa Esimesest Vene-Türgi sõjast.
Need lõppesid Azovi kindluse ning Doni suudmeala vallutamisega. Seda loetakse noore tsaari esimeseks suuremaks saavutuseks. Seda peetakse riigi esimeseks sammuks merele väljapääsu saavutamisel.
Esimese sihina valiti lõunasuund põhiliselt järgmistel kaalutlustel:
Esimene Aasovi sõjakäik 1695
Otsustati rünnata mitte krimmitatarlasi nagu Vassili Golitsõni Krimmi sõjakäikudel 1687 ja 1689, vaid Azovi kindlust. Muudeti ka marsruuti: ei liigutud mitte mööda steppe, mille raskuse tõttu Krimmi sõjakäigud olid ebaõnnestunud, vaid mööda Volga ja Doni kaldaid.
Talvel ja kevadel 1695 ehitati Donile transpordilaevad: lodjad, merepaadid ja parved vägede, lahingumoona, suurtükkide ja toidu kohaletoimetamiseks Azovi juurde. Seda võib pidada esimese Vene sõjalaevastiku alguseks.
Kevadel 1695 liikus 3. armee (31 000 meest, 170 püssi) rühmadena Fjodor Golovini, Patrick Gordoni ja Franz Leforti juhtimisel lõuna poole. Peeter I oli esimene bombardiir ja sõjakäigu faktiline juht. Varustust toimetati Voronežist mööda Doni.
thumb|[[Robert Kerr Porter. Azovi vallutamine. Enne 1842. aastat.]] Vene väed vallutasid türklastelt kaks kindlust ning asusid lõpuks Azovi piirama. Gordon asus kindluse lõunamüüri vastu, Lefort temast paremale ning Golovin, kelle rühma juures oli ka tsaar, paremale. 2. juulil alustasid Gordonile alluvad väed piiramistöid. 5. juulil liitusid nendega Golovini korpus ja Leforti korpus. Kindluse varustamist jõe kaudu venelastel takistada ei õnnestunud. 14. ja 16. juulil õnnestus venelastel vallutada vahitornid — kaks kivitorni Doni kummalgi kaldal Azovist kõrgemal koos nende vahele tõmmatud raudkettidega, mis tõkestasid jõelaevadele pääsu merele. See jäi sõjakäigu suurimaks saavutuseks. 5. augustil ja 25. septembril püüti edutult ja suurte kaotustega kindlust tormijooksuga vallutada. 20. oktoobril või 1. oktoobril oldi sunnitud piiramise lõpetama.
Ebaõnnestumise peamiseks põhjuseks loetakse sõjalaevastiku puudumist. Vene armee ei saanud takistata kindluse varustamist mere kaudu. Peale selle pikendas see oluliselt varustuse veoaega. Oma osa oli ka Vene vägede tegutsemise kooskõlastamatusel ja nõrgal inseneriettevalmistusel.
Teine Vene armee (120 000 meest, peamiselt ratsaväelased, streletsid ja Ukraina kasakad eesotsas Ivan Mazepaga) Boriss Šeremetevi juhtimisel liikus Dnepri alamjooksule, et vallutada sealseid türklaste kindlusi ning Krimmi khaaniriigi tähelepanu kõrvale juhtida. Peamine kindlus Kõzõkermenis vallutati juulis, kui selle püssirohuladu plahvatas. Samuti vallutati juulis Tavan ja veel mõned väiksed kindlused, kuid venelastel ei õnnestunud piirkonda enda käes hoida ja nad tõmbasid suurema osa oma vägedest tagasi. Konstantinoopoli rahuga 1700 tõid venelased ära ka ülejäänud väed ning Dnepri alamjooks kuulutati demilitariseeritud tsooniks.
Teine Aasovi sõjakäik 1696
Vastu talve 1696 valmistus Vene armee teiseks sõjakäiguks. Jaanuaris alustati Voronežis ja Preobraženskojes laevade laiaulatuslikku ehitamist. Preobraženskojes ehitatud galeerid veeti koost lahti võetuna Voronežisse, kus nad pandi kokku ja lasti vette. Peale selle kutsuti Austriast inseneriväe spetsialistid. Lähikonnast mobiliseeriti sõjalaevastiku ehitamiseks üle 25 000 talupoja ning possaadiinimese. Ehitati 2 suurt laeva, 23 galeeri ja üle 1300 lodja, pargase ja väikelaeva (Azovi flotill).
Tsaar andis välja ukaasi, mille kohaselt sõjaväkke astunud holopid said vabaks. Maaväed kasvasid kahekordseks (70 000 meest). Sinna võeti ka Doni kasakad (aprillis saabus 15 000 meheline korpus eesotsas Tšernigivi polkovniku Jakiv Lõzogubiga) ja kalmõki ratsavägi.
Dnepri alamjooksule saadeti jälle ratsavägi Šeremetevi juhtimisel (kuni 70 000 meest).
23.–26. aprillil hakkasid peajõud (75 000 meest) Aleksei Šeini juhtimisel liikuma maad ja vett pidi (Voronežist mööda Doni) liikuma Azovi poole. Peeter I asus oma galeerilaevastikuga Azovi poole teele 3. mail.
16. mail hakkasid Vene väed jälle Azovi piirama.
20. mail ründasid kadakad galeeridega Doni suudmes türklaste veolaevade karavani. Nad hävitasid 2 galeeri ja 9 väikelaeva ning hõivasid ühe väikese laeva. 27. mail jõudis laevastik (2 lahingulaeva, 4 tulelaeva, 27 galeeri jm) Leforti juhtimisel Aasovi merele ning lõikas kindluse ära varustusest mere kaudu. 14. juunil ilmus Doni suudmesse türklaste sõjalaevastiku flotill (23 laeva 4000 mehega), kuid türklased ei söandanud lahingusse astuda. Pärast kahe laeva kaotust nad lahkusid.
10. juunil ja 24. juunil löödi tagasi türklaste rünnakud (abiväed 60 000 tatarlase näol, kelle laager oli Azovist lõunas Kagalniki jõe taga.
16. juulil viidi lõpule piiramise eeltööd. 17. juulil (27. juulil) tungis 1500 Doni kasakat ja osa Ukraina kasakaid omavoliliselt üle välismüüri kindlusse ja kindlustus kahes bastionis. 19. juulil (29. juulil), pärast pikaajalist suurtükituld, Azovi garnison alistus. 20. juulil alistus ka Ljutihhi kindlus Doni kõige parempoolse haru suudmes.
Kindlus sai suurtükitule tagajärjel tugevasti kahjustada. Juba 23. juuliks kinnitas Peeter I uute kindlustuste plaani selles kindluses. Azovil ei olnud mugavat sadamat mereväebaasiks. Selleks valiti sobivam koht: 27. juulil 1696 valis saar selleks Tagan-Rogi neeme, kuhu 12. septembril 1698 asutati Taganrogi linn. Sinna tuli Vene riigi esimene mereväebaas.
Aasovi sõjakäikude tähtsus ning järellugu
thumb|[[Godfrey Kneller. Peeter I portree. 1698.]] Aasovi sõjakäigud näitasid praktikas suurtükiväe ja sõjalaevastiku tähtsust sõjapidamisel. Tegu on silmapaistva näitega laevastiku ja maaväe koostööst mereäärse kindluse piiramisel.
See oli Vene riigi sõjaliseks mereriigiks saamise algus.
thumb|Mälestusmärk Azovi flotilli esimesele laevale Merkuri. Voronež. 20. oktoobril 1696 kuulutas Bojaaride Duuma välja merelaevade ehitamise otsuse. Kinnitati ulatuslik laevaehituse programm: 52 (hiljem 77) laeva. Selle finantseerimiseks kehtestati uusi koormisi. Sellega pandi alus tulevasele Venemaa Keisririigi sõjalaevastikule. Seda päeva peetakse Venemaa sõjalaevastiku sünnipäevaks.
22. novembril anti välja ukaas aadlike välismaale õppima saatmiseks.
Sõda Türgiga ei olnud lõppenud. Jõudude paigutuse paremaks teadasaamiseks, Türgi-vastases sõjas liitlaste leidmiseks ning juba olemasoleva liidu Püha Liiga kinnitamiseks ning ka Vene riigi positsiooni tugevdamiseks organiseeriti Suur saatkond.
Azovi vallutamine tugevdas Vene riigi positsioone Karlowitzi kongressil ning soodustas Konstantinoopoli rahu sõlmimist.
Azov ja Taganrog läksid ebaõnnestunud Pruti sõjakäigu järel Kolmanda Vene-Türgi sõja ajal Osmanite riigi kätte tagasi.
Pommiplahvatus Domodedovo lennujaamas
pisi|Domodedovo terminal (2007) Terrorirünnak Domodedovo lennujaamas toimus 24. jaanuaril 2011 kell 16.32 (kell 15.32 Eesti aja järgi).
Saabuvate lendude sektsiooni pagasisaali lähedal toimunud plahvatuses hukkus esialgsetel andmetel vähemalt 35 ja viga sai 180 inimest, kellest 86 vajas haiglaravi. 2. veebruaril suri haiglas üks inimene ja 24. veebruaril veel üks, nii et kokku hukkus 37 inimest.
Esialgu teatati, et hukkunute seas oli 1 Kõrgõzstani, 1 Tadžikistani, 1 Usbekistani, 2 Suurbritannia , 1 Saksamaa ja 2 Austria kodanikku. . Lõplikel andmetel hukkus 37 inimest, neist 29 Venemaalt, 2 Tadžikistanist ja Austriast ning 1 Saksamaalt, Suurbritanniast, Ukrainast ja Usbekistanist. Vigastada sai 117 inimest, neist 57 Venemaalt, 8 Tadžikistanist ja teistest riikidest mitte üle 2, kuid 41 inimese päritolu oli teadmata.
Hukkunute seas oli 29-aastane ukraina näitekirjanik ja luuletaja Anna Jablonskaja, kes saabus Moskvasse vastu võtma ajakirja Iskusstvo kino preemiat. Haavatute seas oli slovaki näitleja Zuzana Fialová.
Terroriakti korraldamisega seostatakse kümmet inimest.
Kavkaz Centeri kodulehele veebruaris üles riputatud videos võttis vastutuse selle terroriakti eest Doku Umarov. Video avaldati 4. veebruaril ja selles oli Umarovi kõrval 20-aastane enesetaputerrorist Magomed Jevlojev, kes selles pommiplahvatuses ka ise hukkus.
Eesti president Toomas-Hendrik Ilves avaldas vene rahvale seoses terroriaktiga kaastunnet veel samal päeval.
Pão de Açúcar
thumb Pão de Açúcar [paun de ass'ukar] (eesti keeles mööndav Suhkrupeamägi) on kaljumägi (monoliit) Brasiilias Rio de Janeiros. See on üks Rio de Janeiro tuntumaid vaatamisväärsusi. Mägi tõuseb merepinnast 396 m kõrgusele. Tippu viib 1400 m pikkune köisraudtee.
Vana-Egiptus
pisi|240px|Giza püramiidid Vana-Egiptus ehk Egiptus oli vanaaja maa Kirde-Aafrikas Niiluse kallastel ligikaudu praeguse Egiptuse kohal.
Vana-Egiptuse algust loetakse umbes aastat 3100 eKr ning lõppu vallutusest Rooma riigi poolt 30 eKr või mõnikord kreeklaste vallutusest 332 eKr.
Määratlus
Vanaajal nimetati Egiptuseks Niiluse jõe kitsast orgu alates 1. kärestikust Syene juurest (Ülem-Egiptust) ja Niiluse deltat, mille moodustasid mitu Vahemerre suubuvat jõeharu (Alam-Egiptust). Niiluse oru laius oli 1–20 km (teistel andmetel 8–25 km; keskmiselt 5–10 km) ja Ülem-Egiptuse pikkus oli umbes 700 km. Delta pikkus oli 150–200 km. Niiluse jõgi ei ole tollest ajast oma sängi oluliselt muutnud, välja arvatud deltas. Peale Niiluse oru ja delta hõlmas Vana-Egiptus Al-Fayyūmi oaasi (ajuti olid Egiptuse kontrolli all ka Sahara idaosa oaasid).
Herodotos määratles Egiptust nii: "Egiptus on kogu see maa, mida oma vetega niisutab Niilus, ja egiptlased on kõik need, kes elavad allpool Elephantine linna ning joovad vett Niiluse jõest."
Egiptuse lõunanaaber oli Nuubia.
Nimi
Nimi Egiptus tuleb kreekakeelsest nimest Aígyptos. See nimi tuleneb rahvaetümoloogia põhjal Egiptuse kõige vanema pealinna Memphise egiptusekeelsest nimest. See oli Hetka-Ptah (Hwt-Ka-Ptah) ehk Hikupta või Hikuptah ('Ka on Ptahi maja': kiilkirjaline vorm umbes aastast 1400 eKr), mis tähendas 'jumal Ptahi hinge (ka) kindlus (või maja)'. Ptah oli Memphises peajumal. Jutt oli Uue riigi ajal ehitatud Ptahi templist. See tempel sai Memphise linna uueks nimeks.
Egiptlased nimetasid oma maad "Kemet" (Kêmet, Ta-Kemet, Kamt, Quemt; või "Kemi"; kopti keeles Kême ja Khêmi) 'must (maa)' Niiluse oru ülesküntud maa (Niiluse mudast tekkinud mulla) värvi järgi. Algselt käis see nimi Niiluse oru kohta. Seevastu Punane maa (Dešret, ta dešer) oli Liibüa ja Araabia kõrbe tuliste liivade ja kiviste eelmäestike maa (jutt oli oaasidest, kus sai elada). Egiptlased nimetasid end Kemeti inimesteks ja oma maad sageli lihtsalt maaks.
Kaananlased ja babüloonlased nimetasid Egiptust Misr, mis tähendab 'piir', aga pole selge, mida sellega silmas peeti.
Heebrea keeles kasutatakse duaalivormi Misraim 'kaks Egiptust', mis ilmselt vastab egiptlaste mõistele 'mõlemad maad' (Alam- ja Ülem-Egiptus). Sõna Misr (või Masr) kasutavad ka praegused araabia keelt rääkivad egiptlased Niiluse oru ja eriti Kairo kohta. Misr tähendab araabia keeles ka 'tsivilisatsiooni' või 'metropoli'.
Egiptuse asend
pisi|Vana-Egiptuse kaart, millel on näidatud dünastiate aja (umbes 3150 eKr – 30 eKr) tähtsamad linnad ja paigad Egiptus asetseb Aafrika mandri kirdenurgas ning on kitsa Suessi maakitsuse kaudu karavanitee vahendusel ühenduses Ees-Aasia kultuurikeskustega. Niiluse kaudu toimus Egiptuse suhtlemine Troopilise Aafrika ja Vahemere maadega. Küllaltki varakult võtsid muinasegiptlased teedena kasutusele kuivanud jõesängid (vadid), mis viisid Niilusest Punase mere kaldale, kust avanesid mereteed Siinai poolsaarele, Araabiasse ning Bab el Mandebi väina kaudu tänapäeva Somaaliasse (kus arvatavasti asus Puntimaa).
Egiptus asus otsekui ristteel, kust oli ühendus paljude maadega, kuid see ühendus realiseerus siis, kui egiptlased olid kõik teed kasutusele võtnud. Ajuti aga oli Egiptus geograafiliselt üsna isoleeritud. Niiluse raskesti läbitavad kärestikud takistasid suhtlemist lõunapoolsete maadega (kärestikest saab küll kergesti jõekaldaid mööda ringi minna, kuid kitsas jõeorus on vähe haritavat maad ja toitu), Araabia kõrbe hõõguvad liivad eraldasid orgu Punasest merest, soine delta raskendas Vahemereni jõudmist. Eraldatust suurendasid ka lõuna-, lääne- ja idapiiridel elavad nomaadid, kes olid Egiptuse suhtes vaenulikud.
Selline eraldatus tekkis millalgi 4. ja 3. aastatuhande jooksul, mil egiptlaste asualade ümber tekkis kõrb. Kesk-Holotseenis sadas Egiptuses rohkem vihma kui praegu, mistõttu mõlemal pool kasvas taimi Niilusest eemal, ka oli Niilusel lisajõgesid.
Sõltuvus Niilusest
Niiluse-äärne viljakas muld lõi asustuseks ja põllumajanduseks head tingimused. Kõrbetes jõest kaugemal (välja arvatud Al-Fayyūmi oaas) oli elu peaaegu võimatu. Maaharimine oli seotud iga-aastaste Niiluse üleujutustega, millest Egiptuse tsivilisatsioon sõltus. (1830. aastal ehitati lüüsid ja tammid, mis mõjutasid vee loomuliku käiku, ja 1971. aastal rajatud Aswāni tammiga tehti Niiluse üleujutustele lõpp.) Ida-Aafrika mägedest pärinev üleujutusvesi jõudis Aswāni ja Ülem-Egiptuseni juuni alguses. Juulist oktoobrini vesi tõusis ning kohale jõudis viljakat muda.
Kuningas
Riigi kuningas oli egiptlaste jaoks olemasolu kese ning riigi edu ja jõukuse tagatis. Tal oli ainsana otseside jumalatega, ta kehastas jumalate ligiolu maa peal, mõjutas looduse ja ajaloo käiku ja tagas maailmakorda. Ta oli teoreetiliselt kõigi Egiptuse templite ainus legitiimne preester; tema funktsioonid olid delegeeritud preestritele. Kõike, mida kuningas rahva ja maa nimel saavutas, peeti jumalate anniks vastutasuna ehitiste, ohvrite ja muude templiandide eest.
Kuningas ei olnud mitte ainult jumalate poolt väljavalitu, vaid oli ise jumal. Jumalana samastati teda pärast surma taevajumala Horosega, kuid peale surnud kuninga austamise mingit spetsiaalset kuningate kultust jumalate austamise kõrval ei olnud. Uuemate uurimuste järgi oli jumalkuningal ka jumalatest madalam staatus. Eri dünastiate ajal omistati jumalkuningatele erinevat tähtsust: Ramseste ja Ptolemaioste ajal pandi nendele rõhku, seevastu 17. dünastia ja Port-Saidi renessansi ajal olid nad vähetähtsad.
Kuningaamet oli põhimõtteliselt pärandatav. Kui dünastia vahetus (seda juhtus küllaltki sageli), sidus uus kuningas end genealoogiliselt varasema kuninga suguvõsaga.
Valitseva kuninga võimu ja au kajastas ka tema titulatuur. Igal kuningal oli viis ametlikku nime ning peale selle võis tal olla aunimetusi. Kuninga nimedest tuntuim on Horose-nimi – epiteet, mis samastas kuningat pistrikjumal Horose mõne aspekti ilminguga. 1. aastatuhandel eKr ilmus esimest korda tiitel pir-o ('suur maja'), mis ei esinenud sageli, kuid millest pärineb sõna "vaarao".
Kuninga positsioonist annavad tunnistust võimsad hauarajatised, näiteks Abydos kõige varasemal ajal, püramiidid Vana riigi ajal ja Kuningate org Teebast läänes Uue riigi ajal.
Preestrid
Vanast ajast peeti preestriametit kõrvalametina ja preestrite võim oli piiratud.
Kui Egiptusest sai 18. dünastia ajal majanduslikult ja poliitiliselt võimas riik, kasvasid templiehitised tunduvalt ning kujunes välja täisajaga töötavate, templitest elatist saavate preestrite seisus. Ramseste ajal olid preestrid koos kõrgemate ohvitseridega oma võimu tipul ning võimas ametnikkond oli nende kontrolli all. Templitel olid maavaldused, koolid ja töökojad ning nad etendasid majanduses olulist osa. Pika aja jooksul oli suurem osa maast ligikaudu võrdselt jaotatud kuninga, suurmaaomanike ja templite vahel.
Preestrid olid ametnike (sealhulgas kõrgemate ohvitseride) kõrval ainsad, kes oskasid lugeda ja kirjutada.
Kohalike preestrite ülem oli väga mõjukas isik, eriti suurtes kultusekeskustes Amoni templites Teebas (Luxor), Ptahi templites Memphises, Ra templites Heliopolises ja Thoti templites Hermopolises.
Preestrid olid väga mõjukad ka hiljem, eriti antiikajal. Et kuningavõim oli tunduvalt nõrgenenud, jäid preestrid Egiptuse põhilisteks kultuurikandjateks. Sel ajal olid preestrid oma võimu tipul, mistõttu Vana-Kreekas jäi mulje Egiptusest kui preestrite valitsetud maast.
Haldusjaotus
Egiptus oli varajasest dünastiate ajast saadik jaotatud haldusüksusteks, mida nimetatakse noomideks. Noomide eesotsas olid nomarhid.
Noomide arv kasvas. Ülem-Egiptuse lõplik noomide arv 22 kujunes välja 5. dünastia ajaks. Alam-Egiptuse lõpliku noomide arvuni (20) jõuti antiikajal.
Sõjavägi
Suhteliselt isoleeritud asendi tõttu ei olnud Egiptusel eriti karta. Egiptuse üleoleku tõttu ei tekitanud suurt muret ka kummalgi pool Niilust elavate kõrbehõimude katsed sisse tungida.
Vanas riigis oli alalised sõdurid, kellele vajaduse korral kutsuti ajutisi sõdureid appi.
I vaheperioodil tekkis vajadus alaliste sõjaväeüksuste järele. Kohalikud valitsejad organiseerisid oma väikesed sõjaväed. Võeti kasutusele välismaa palgasõdurid.
Keskmise riigi ajal oli hästi korraldatud sõjavägi (jalavägi ja ka merevägi), mida vajaduse korral toetasid kohalikud väed. Alates 12. dünastiast tungisid egiptlased Nuubiasse ning rajasid sinna oma kindlustused.
18. dünastia ajal hakkas Egiptus võitlema ülemvõimu pärast Süüria ja Palestiina aladel, mistõttu oli tarvis väga hästi organiseeritud sõjaväge. Võeti kasutusele keerukamad relvad, rajati vankriväeüksused ning jalavägi jaotati 250-mehelisteks kompaniideks. Strateegia ja taktika muutusid üha tähtsamaks. Sõjaväe võimu kasvades omandasid kõrgemad ohvitserid poliitilise tähtsuse.
Hilisel dünastiate ajal koosnes sõjavägi peamiselt välismaa palgasõduritest.
Perekond ja seksuaalsus
Perekonnal oli usundiline roll, näiteks seoses surnute austamisega.
Kogu omand kuulus perekonnale.
Kõige tavalisem oli tuumikperekond, ja sellel oli suur tähtsust ühiskonna elemendina. Perekond hoolitses kõigi haigete, vanade ja vaeste eest.
Abielu sõlmimise kohta on vähe teada. Abielulepinguid ei ole säilinud. Arvatavasti oli korraldatud abielust rohkem levinud armastusabielu. See on üks Vana-Egiptuse ühiskonna individualistlikke jooni. Abielu oli soositud ja seda peeti loomulikuks. Abielu võis olla nii matrilokaalne kui ka patrilokaalne. Abielurikkumine oli mõlema abikaasa puhul tõsine asi. Oli olemas ka abieluta kooselu, millel oli teatav juriidiline tunnustus.
Et keskmine eluiga oli lühike, väärtustati viljakust ja järglasi. Maaharimine nõudis palju tööjõudu, mistõttu maaharijatel oli tähtis saada järeltulijaid.
Erootilised stseenid hauakaunistustel ja kirjalikes allikates annavad tunnistust sellest, et muinasegiptlased pidasid au sees ka seksuaalset naudingut. Hilisematest aegadest on teateid ka lesbilisusest.
Meditsiinitekstid käsitlevad sünnitusabi, aborti, viljatust, viljatusravi ja sündimusprognoose.
Seksuaalsusel oli ka religioosseid aspekte. See oli seotud loomisega ning oli tähtis ka seoses taassünniga teispoolsuses.
Mehed olid kodulembesed ja perekonnal oli nende elus tähtis koht. Teispoolsuses tahtis mees perekonnaga taasühineda.
Poeg jätkas tavaliselt isa elukutset. Kujunes peaaegu kastisüsteem, vähemalt üksikute juhtivate positsioonide suhtes, kuigi teoreetiliselt peeti võimekust sugulusest olulisemaks.
Soorollid
Naiste- ja meesteasjad olid rangelt lahus. Mees osales avalikus elus, naine tegeles koduse majapidamise ja lastekasvatusega.
Naist austati ning tal oli vabam asend kui vanaaja maades tavaliselt (allikad räägivad peamiselt ülemkihtide naistest). Keskmisest riigist alates oli abielunaistel tiitel "maja valitsejanna". Naine oli juriidiliste õigustega isik, tal võis olla omand, ta võis pärida ning pärandada oma omandiosa testamendiga. Abielulahutuse puhuks tagas abieluleping naisele majandusliku toe. Kuigi lahutused olid haruldased ja eluiga oli vaid 20 aasta ringis, esines sageli varanduse üleminekuid ja keerukaid pärimisasju. Lesestuda võidi mitu korda. Kuigi abikaasad olid juriidiliselt põhimõtteliselt võrdõiguslikud, ei olnud kunagi täielikku võrdõiguslikkust. Tavaliselt läks pärandus isalt lastele.
Väga vähesed naised oskasid lugeda ja kirjutada, mida aga nõuti ametnikelt. Mõnel naisel oli kohustusi väljaspool kodu. Nad võisid olla preestrid või arstid; on teada ka, et naisi on kasutatud näiteks kudumistöökodades. Põllutööd tegid ainult kõige madalamate kihtide naised. Kuninga abikaasal ja emal oli kõrge staatus. Markantne naine oli Amenhotep IV abikaasa Nefertiti. Oli ka naismonarhe, näiteks Hatšepsut.
Igapäevaelu
Teadmised Vana-Egiptuse igapäevaelu kohta pärinevad põhiliselt haudade maalingutelt ja reljeefidelt, vähemal määral kirjanduslikest ja halduslikest tekstidest. Kuigi kujutised pärinevad ülemkihtide haudadest, on neil sageli tagaplaanil kujutatud tavaliste inimeste igapäevatoimetusi.
Kujutatud on teraviljakasvatust, veinitegemist, karjavalvamist, loomapidamist, jahti ja kalapüüki, samuti käsitöölisi (puuseppi, paadimeistreid, kullasseppi, seppi, pottseppi, köiepunujaid, müürseppi, kiviraidureid, lihunikke, pagareid, õllepruule). Paljud kujutised on hämmastavalt meisterlikud. Palju on kujutatud ka tantsijaid ja muusikuid ning mängu ja meelelahutust. Tunti palju tööriistu. Näha on rõiva- ning ehete- ja kosmeetikamoe muutumist. Kodusest majapidamisest head ettekujutust ei saa.
Orjapidamine
Rangelt võttes Vana-Egiptuses orjapidamist ei olnud. Inimesi sai küll omada, müüa, pärandada, laenata ja vabaks lasta, kuid neil samadel inimestel võis olla omand, mida nad ise käsutasid, nad võisid palgata töölisi ja abielluda vabade naistega, nii et tegu oli pigem pärisorjuse kui orjusega. Mittevabade seas oli egiptlasi, kuid enamik olid võõramaalastest sõjavangid. Pärisorjad tegid mitmesugust tööd põllul, majapidamises ja töönduses, kuid neil ei olnud majanduses tähtsat osa.
Põllumajandus
Tänu Niiluse üleujutustele oli maaharimine alati tähtsaim majandusharu. Oktoobris ja novembris, kui üleujutuste vesi oli taganenud, külvati ning jaanuarist, eriti märtsis ja aprillis, koristati saaki.
Kunstlikuks niisutuseks juhiti üleujutuste vett kanalite kaudu looduslikesse tiikidesse jõe lähedal ning sealt pikkade kaldu asetsevate terrasside süsteemi abil edasi. Niisutust korraldati tavaliselt kohalikul või piirkondlikul tasandil. Erandlik oli olukord Al-Fayyūmi oaasis, kus keskvõim 12. dünastia ajal kasutas põllumaa saamiseks suurt järve, kust tuli suure tööjõukuluga vett ammutada. Vee mehaaniliseks tõstmiseks tunti ainult šaduffi, mis võeti kasutatusele Uue riigi ajal; mastaapseteks töödeks see ei sobinud.
Egiptus oli Lähis-Ida viljaait. Kasvatati leiva ja õlle jaoks nisu ja otra, samuti porrulauku, sibulat, salatit, meloneid, kurki ja ube. Eri taimedest tehti õli. Saadi ka oliiviõli, kuid seda toodi põhiliselt sisse Palestiinast ja Liibüast. Puuviljadest olid tähtsamad viigimarjad ja datlid.
Põllumajanduse lahutamatu osa on kalender. Egiptuses oli kasutusel 360-päevane päikesekalender. Aasta algas täht siriuse tõusuga mis jäi suvise pööripäeva lähedale. Kõige suurejoonelisem talvise päikesetõusu vaatlemise rajatis on Amon-Re tempel Karnakis Luksori lähedal. Aastal 1480 eKr. ehitati templile juurde pidustustehall ja päikesevaatlusruum. Päikesetõusu vaatlemine muutus vaarao ja preestrite privileegiks.
Papüürus
Kuigi kohapeal kasutati näiteks palme, oli suur puudus puidust, mida toodi sisse Liibanonist. Papüürus-lõikheina saadi Niiluse deltast ning seda kasutati mitmel otstarbel. Eriti tähtis oli avastus, et selle säsist saadavat papüürust saab kasutada kirjutusmaterjalina. See võimaldas välja kujundada keeruka riigiaparaadi ja halduse.
Maavarad
Egiptuses ei olnud palju maavarasid, kuid idapoolsel kõrbealal leidus karneooli, granaati, jaspist, mäekristalli, amasoniiti, kulda ja hõbedat. Siinai poolsaarel ja idakõrbes leidus rikkalikult vaske, kuid pronks võeti kasutusele alles Uue riigi ajal. Söögisoodat, keedusoola ja pesusoodat kasutati mitmel tööstuslikul otstarbel. Kvartsist valmistati klaasi. Palju leidus lubjakivi ja liivakivi, millest rajati monumentaalehitisi. Samuti leidus graniiti, basalti, dioriiti, doleriiti, alabastrit, serpentiini ja talki, mida kasutati mitmel otstarbel. Egiptuse kiviraidurite meisterlikkus oli laialt tuntud.
Ajalugu
Vana-Egiptuse elu koondus ümber Niiluse. Niiluse poolt üleujutatav viljakas tasandik võimaldas luua paikse agraarmajanduse ning keerulisema, tsentraliseeritud ühiskonna, millest sai tsivilisatsiooni ajaloo üks nurgakivisid. Nomaadidest (küttidest-korilastest) anatoomiliselt tänapäevased inimesed asusid Niiluse orgu elama keskpleistotseenis umbes 120 000 aastat tagasi. Paleoliitikumi lõpuks muutus Põhja-Aafrika ariidne kliima aina kuumemaks ja kuivemaks, mistõttu inimesed olid sunnitud koonduma Niiluse äärde.
Eeldünastiline periood
pisi|Tüüpiline [[Naqada II gasellidega kaunistatud anum (eeldünastiline periood)]] Eeldünastilisel perioodil ja varadünastilisel perioodil oli Egiptuse kliima palju vähem ariidne kui tänapäeval. Suured alad olid kaetud puudega savanniga, kus elas palju kabjalisi. Taimestik ja loomastik oli palju rikkam ning Niiluse ääres elas palju veelinde. Jahipidamine oli väga tavaline. Sellesse aega langeb ka paljude loomade esmakordne kodustamine.
Soomusloomalised
Soomusloomalised (Pholidota) on imetajate selts, kuhu arvatakse üks retsentne sugukond – soomusloomlased (Manidae) – ühe tänapäevaste esindajatega perekonnaga soomusloom (Manis).
Harilik põdramokk
Harilik põdramokk (Sarcodon imbricatus) on põdramoka perekonda kuuluv seeneliik.
Kirjeldus
Kübar on kumer, hallikaspruun või pruun, tihedalt kaetud suurte, osaliselt kattuvate, teravatipuliste, tumepruunide või mustpruunide soomustega. Kübara laius on 5–20 cm. Kübara alakülg on kaetud rippuvate kahvatupruunide narmastega. Seene jalg on kuni 10 cm kõrge. Seeneliha on kõva, valge, vananedes muutub hallikaspruuniks.
Kasvukoht
Kasvab palu- ja loomännikutes, mõnikord ka männisegametsades. Tavaline kõikjal Eestis, aga esineb ebaühtlaselt. Harilik põdramokk on tavalisem Ida- ja Kagu-Eesti okas- ja segametsades, peamiselt küll palumännikuis, ning Loode-Eesti loometsades. Kui põdramokad valgusrikka männiku all hulgakesi, sageli ka nõiaringina, koos kasvavad, jätavad nad mõjusa mulje. Kasvab augustist oktoobrini.
Söögiseenena
Põdramokk on väga hea söögiseen. Seeneliha on vürtsise lõhnaga, mõnikord maheda, mõnikord aga kibeda maitsega. Maheda maitsega seeni võib noorelt süüa, vanana muutuvad nad liiga vintskeks. Mõned inimesed on põdramoka suhtes tundlikud ja neil tekitab seen seedehäireid või kõhuvalu. Seepärast tuleks põdramoka söömisesse suhtuda ettevaatlikult ja kasutada teda vaid vähesel hulgal segus teiste seentega, et roa maitsele ja lõhnale vürtsikust lisada. Sobib suppideks, kastmeteks, praetult ja hautatult kartulite ja köögiviljadega.
Värvimiseks
Harilik põdramokk on üks väheseid seeni, millega on võimalik värvida siniseks. Värvimiseks on parimad mändide läheduses kasvavad ja juba tumedaks tõmbunud vanad viljakehad.
Spodumeen
Spodumeen on pürokseenide hulka kuuluv mineraal.
Belgorodi oblast
Belgorodi oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaa Keskföderaalringkonnas. Pindalalt on oblast Venemaa föderaalsete subjektide seas 67. kohal, rahvaarvult on 28. kohal.
Oblastit on autasustatud 1967. aastal Lenini ordeniga – elanike julguse ja vankumatuse eest kodumaa kaitsmisel Suure Isamaasõja ajal ning edu eest rahvamajanduse taastamisel ja arendamisel.
Rahvastik
2008. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 532 526, 2023. aasta alguses 1 540 486. Suuremad linnad on Belgorod, Starõi Oskol, Gubkin, Šebekino ja Aleksejevka.
2010. aasta andmete alusel oli oblasti elanikest 94,4% venelasi, 2,8% ukrainlasi, 0,5% armeenlasi, 0,3% türklasi, 0,3% aserbaidžaanlasi. Muid rahvusi 1,7%.
Haldusjaotus
Halduslikult jaguneb oblast 6 oblastilise alluvusega linnaks ja 21 rajooniks. Oblastis on 10 linna ja 25 linnalist asulat.
Oblasti kuberner oli aastatel 1993–2020 Jevgeni Savtšenko. Alates 2020. aasta novembrist on Belgorodi oblasti kuberner Vjatšeslav Gladkov.
Hall lepp
Hall lepp ehk valge lepp (Alnus incana) on kaseliste sugukonda lepa perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine lehtpuuliik.
Thea Paluoja
Thea Paluoja (sündinud 5. augustil 1962) on endine laulja ja praegune lauluõpetaja.
Hall lepp
Kirjeldus
Puu lehed on hallikasrohelised ja läiketa, leheserva tipp on teritunud. Puu tüve koor on hallikat värvi ja sile.
Hall lepp kasvab kuni 15 meetri kõrguseks. Eesti kõrgeim hall lepp (31m, diameeter 32 cm) kasvab Järvseljal.
Levila ja kasvukoht
Kasvab nii Euroopas, Aasias kui ka Põhja-Ameerikas. Eestis on tavaline puuliik, vähem leidub teda saartel. Halli leppa võib leida näiteks segametsadest, veekogude kallastelt ja puisniitudelt.
Thea Paluoja
1980. aastal lõpetas Rapla Keskkooli (praegu Rapla Kesklinna Kool).
Õppis aasta Tallinna Konservatooriumis klassikalist laulu Tiiu Levaldi juures.
Seejärel õppis 19. Tehnikakoolis Tallinnas juuksuriks ning töötas Rapla lähistel Alus juuksurina.