cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
IS-1
Kirjeldus
Lisaks suurtükile oli IS-1 relvastuses ka 3 7,62 mm kuulipildujat, millest üks paiknes torni tagaküljel. Meeskond koosnes 4 liikmest.
Kasutamine
IS-1 võeti teenistusse 1943. aasta septembris. Praktika näitas, et vastase mürsud ei pruugi suure vahemaa tagant tabades küll soomust läbistada, kuid lõid soomuse siseküljelt lahti kilde, mis meeskonda vigastasid. Lahing Starokonstantinovi juures 4. märtsil 1944 näitas, et IS-1 suutis edukalt vastu seista vastase Tiger I tankidele, kuid 85 mm kahur oli lootusetult nõrk. Seetõttu lõpetati tankide KV-85 tootmine ja IS-1 relvastati 1944. aastal ümber 122 mm kahuritega A-19.
IS-1 oli relvastuses kuni 1953. aastani.
Vahi mõis
Vahi mõis (saksa keeles Franzenhütte) oli poolmõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal.
Alates 1912. aastast kuulus mõis Tartu Eesti Põllumeeste Seltsile, mille korraldatud põllutöökursustest kasvas 1918. aastal välja Vahi põllutöökool (hilisema nimega Vahi aiandus-mesinduskool).
Ajalugu
Mõisa omanikud olid Franz Georg Faure (1822–1889) ja tema poeg Franz Carl Christian Faure (1858–1928), kes asutasid 1883. aastal Vahile ka põllutööriistade vabriku. 1892. aastal viisid nad selle Tartu kesklinna Holmi tänaval, kus juba varasemast tegutses Faurede kaubandusettevõte, mille juures jõudis asuda ka metallitöökoda ja valutsehh.
Eestikeelse põllumajandushariduse puudusel hakkas Tartu Eesti Põllumeeste Selts 1908. aastal korraldama lühiajalisi põllutöökursusi. Algselt kahekuulised kursused muudeti 1911 neljakuulisteks ja 1912 kuuekuulisteks. Samal 1912. aastal ostis selts vabrikant Faurelt Vahi külas asunud Vahi ja Kubja talu ning 1913. aastast hakati lisaks suvistele kursustele läbi viima ka talviseid. Vahi õppemajandi suurus oli 122 ha, millest põllu- ja aiamaad võtsid enda alla 97 ha ning rohumaad 21 ha.
Saksa okupatsiooni ajal 1918. aasta novembris õnnestus registreerida see kaheaastase õppeprogrammiga Vahi põllutöökoolina, kuigi Vabadussõda ei võimaldanud õppetöö läbi viia enne 1919. aastat. 1925. aastal hakati ehitama uut kooli peahoonet ning 1927. aastast tegutses samas ka aianduskool. 1939. aastal viidi kooli haldamine Põllumeeste Seltsi alt selleks moodustatud sihtasutuse alla. Kooli tegevus lõppes 1944. aastal ning suur osa endistest mõisa hoonetest hävis tules.
Vahi mõisa ajalugu on uurinud Uuno Eiber, kes elas ise lapsepõlves mõisamajas.
Hoonestus
Mõisniku eluhoone leidis 1908–1944 kasutust õpilaste majutamisel. Kuigi põllutöökooli uus hoone ja mitmed mõisa abihooned hävisid sõjas, siis endine mõisa peahoone jäi püsti. Küll ehitati see 1960. aastal ümber.
Reichsgesetzblatt
Reichsgesetzblatt (lühend RGBl.) oli Saksa Riigi ametlik väljaanne, mis ilmus aastatel 1871–1945.
Kui ei olnud teisiti trükitud, siis jõustusid avaldatud õigusaktid 14 päeva pärast avaldamist.
Viited
Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Reichsgesetzblatt seisuga 30.09.2017.
Heldur Nestor
pisi|Heldur Nestor 1999. aastal Heldur Nestor (24. veebruar 1935 Särevere vald, Järvamaa – 2. aprill 2019 Tallinn) oli eesti geoloog ja paleontoloog.
Elulugu
Heldur Nestor oli talupidaja poeg, geoloog Viiu-Kai Nestori abikaasa.
1954. aastal lõpetas Nestor Türi 1. Keskkooli, 1959 Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna ning 1964 aspirantuuri Geoloogia Instituudis. 1965. aastal kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemia juures geoloogia-mineraloogiakandidaadi kraadi ja 1979. aastal Moskva Ülikoolis geoloogiadoktori kraadi väitekirjaga "Эволюция и условия обитания палеозоиских строматопорат" ("Paleosoikumi stromatopooride evolutsioon ja elutingimused").
Nestor oli 1959–1961 ja 1964–1969 Geoloogia Instituudi noorem-, 1969–1986 vanem- ja 1986–1995 peateadur, 1995–2000 töörühma juht ning 2001–2008 Tallinna Tehnikaülikooli Geoloogia Instituudi erakorraline vanemteadur. Ta on olnud geoloogilistel välitöödel Uuralis, Kesk-Siberis, Baltimaades, Lääne-Ukrainas, Rootsis, Norras, USA kesk-ida osariikides ning Ontario provintsis Kanadas.
Evidentsiaalsus
Evidentsiaalsus on grammatiline kategooria, millega tähistatakse keeleliselt vormistuvat viidet teabe allikale. Eesti keeles väljendab seda kaudne kõneviis.
Heldur Nestor
Teadustöö
Heldur Nestor on uurinud vanaaegkonna stromatoporoidide (lubikäsnad) evolutsiooni, süstemaatikat, biostratigraafiat ja paleoökoloogiat; samuti siluri ladestu stratigraafiat, paleogeograafiat ja settimistingimusi ning geoloogiateaduste ajalugu Eestis. Ta on üks stromatoporoidide evolutsioonilise süstemaatika rajajaid ja praeguse klassifikatsiooni loojaid. Nestor lõi koos Rein Einastoga Balti siluri settebasseini fatsiaalse sedimentoloogilise mudeli, mis on esimesi omataoliste seas. Ta on Ida-Euroopa platvormi siluri kivimite unifitseeritud stratigraafia skeemi ja seletuskirja põhikoostajaid. Ta on avaldanud üle 150 teadustrükise, sh 5 monograafiat, samuti arvukalt aimeartikleid.
Evidentsiaalsus
Ligikaudu veerand maailmakeeltest peab täpsustama väiteallikat. Selleks on mitmeid võimalusi, kasutades kliitikuid, partikleid, afikseid või verbide erivorme. Evidentsiaalsuse määramine ei pruugi keeles olla kohustuslik (nagu eesti keele kaudne kõneviis) või langeb kohustus vaid kindlale lausestruktuurile. Näiteks kalaša keel nõuab evidentsiaalsuse eristust vaid minevikuvormis.
Heldur Nestor
Teadustöö
Nestor oli Balti Stratigraafia Assotsiatsiooni esimees, Rahvusvahelise Geoloogiateaduste Liidu Siluri Stratigraafia Alamkomisjoni korrespondentliige, Rahvusvahelise Fossiilsete Käsnade ja Korallide Uurimise Assotsiatsiooni nõukogu liige, Loodusuurijate Seltsi paleontoloogia sektsiooni esimees, TTEÜ juhatuse liige ja Tallinna osakonna juhataja ning "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" geoloogia erialatoimetaja.
Evidentsiaalsus
Informatsiooniallikad
Informatsiooniallikaid, mida evidentsiaalsusmarkeritega tähistatakse, võib maailmakeeltes olla mitmesuguseid.
Visuaalne informatsiooniallikas tähendab, et kõneleja nägi tegevust oma silmaga. Näiteks viit erinevat informatsiooniallikat märkivas vintu keeles võib tõlkida lauset „ta lõhub puid“ kui kupa‑be. ainult siis, kui kõneleja näeb teda või oli näinud teda puid lõhkumas.
Sensoorne informatsiooniallikas tähendab meeleelundite (üldjuhul v.a silmade) vahendusel saadud informatsiooni. Näiteks võib sama näitelauset vintu keeles tõlkida kui kupa-nthe., kui kõneleja kuuleb teda puid lõhkumas (kuuldav tegevus) või puude lõhkumisega tekkivad puulaastud lendavad vastu kõnelejat (nahaga tuntav).
Järeldus tähendab mingite asitõendite alusel tehtud arvamust. Kui kõneleja läheb kellegi majakesse, e leia elanikku ega tema kirvest, siis võib kõneleja vintu keeles öelda „ta lõhub puid“ järelduslikku liitega –re. (kupa- re.).
Eeldus ehk kogemus tähendab asitõenditeta arvamist ehk pakkumist. Näiteks tähistab liide ‑ʔel vintukeelses lauses kupa-ʔel. arvamust, et ta lõhub puid, sest ta on töökas, teda pole oma majakeses ning iga päev sel kellaajal on ta metsas puid lõhkumas.
Järeldusliku ja eeldusliku evidentsiaalsuse vahel on mõnikord keeruline vahet teha. Siiski tuleb põhineda sellel, et järeldus eeldab silmaga nähtavad asitõendit ning eeldus eeldab kellegi harjumuste tundmist.
Kuuldud tähendab kellegi teise jutu kaudu saadud informatsiooni. Näiteks vintu lause kupa‑ke tähendab, et keegi ütles kõnelejale, et ta lõhub puid. Samamoodi on eesti keeles: ta lõhku-vat kodus puid.
Pēteris Liepiņš
Pēteris Liepiņš (28. mai 1943 Ērgļi – 10. mai 2022 Riia) oli läti näitleja.
Evidentsiaalsus
Informatsiooniallikad
Tsiteerimine tähendab otsekõne refereerimist. Näiteks tähistab kora keeles tsiteeringut partikkel yée. Samuti tähistab morfeem –pida põhjaembera keeles kuuldu sõnasõnalist ümberütlemist.
Evidentsiaalsuse tüpoloogia
Ühe evidentsiaalsusliigi all võib mitu informatsiooniallikat olla kokku koondatud. See tähendab, et keeltes võib üks evidentsiaalsuspartikkel tähistada näiteks nii tsitaati kui ka refereeringut.
Pēteris Liepiņš
Pēteris Liepiņš oli pärit talupidaja perekonnast. Näitleja Edgars Liepiņš (1928–1995) oli ta vanem vend.
Evidentsiaalsus
Evidentsiaalsuse tüpoloogia
Keeletüpoloogias on evidentsiaalsusega keeli üsna keeruline liigitada. Evidentsiaalsed keeled võivad olla kahe-, kolme-, nelja-, viie- või enamajaolised, mis omakorda jagunevad evidentsiaalsusliikide kaupa. Jaolisus tähistab evidentsiaalusliikide arvu keeles. Näiteks wanka ketšua keel on kolmejaolise evidentsiaalsusega: morfeem -mi märgib otsest tõendust, -chr(a)/-chi märgib järeldamist ning ‑shi refereerimist.
Tabelis 1 on keelte jaotused nende evidentsiaalsuste arvu ja sisu põhjal. See tabel toob väga hästi välja ka keerulise terminoloogia küsimuse. Näiteks kasutavad tabelis keeleliigid A1 ja A2 samu termineid, kuigi on sisult erinevad (jaotusel A2 läheb ’mitte-vahetu’ alla ka sensoorne info saamine erinevalt jaotusest A1).
Pēteris Liepiņš
Pēteris Liepiņš lõpetas Ērgļi keskkooli. Pärast ajateenistust Nõukogude armees astus ta Läti Kunstiteatri IV stuudiosse, mille lõpetas 1971. aastal, omandades samal ajal näitekunstialase kõrghariduse Läti Riikliku Konservatooriumi teatriteaduskonnas.
Pēteris Liepiņš oli Läti Kunstiteatri näitleja alates 1966. aastast.
Alates 1973. aastast mängis ta rohkem kui kolmekümnes filmis.
Udo Loigom
Udo Loigom (1911-1977) oli Eesti ajakirjandusfotograaf ja muusik, kes töötas ajakirja Nädal Pildis (1936-1940) jm väljaannete juures.
Looming
Paljude modernsete fotomontaažide autor. Pildistas rohkesti reporteri annet nõudvates žanrites - eriti silmapaistvad on Loigomi spordifotod (kõrgushüpe, motosport, võimlemine jmt).
Isiklikku
Udo isa Anton Loigom (Jaan Loigom'i ja Anu Sarek'i poeg) on pärit Jõelähtme kihelkonnast Maardust. Abiellus Lisette Alide Davidsoniga 1910. a. augustis. Udo Loigom oli Helga (neiuna Linkwist, snd 1914) Loigomi (hiljem Christianseni) abikaasa, Mati (1940-...) ja Maie Loigomi (aka Maie Hellak 1935-2020) isa. Udo Loigomi naine Helga L. Christiansen (end Mesikäpp) põgenes ca 1942. a. lastega Saksamaale; sealt edasi Kanadasse Ottawa linna; kuhu ta jäi perega paikselt elama.
Elu Saksamaal
Udo Loigom jäi Eestisse, kus veel 1940-1941. a. töötas ajalehe Kommunist fotoreporterina. 1944. aastal põgenes Loigom Saksamaale, kuhu jäi elu lõpuni. Elas ja töötas Dieburgis (Frankfurt/Maini lähedal), kus tal oli oma fotoäri. Suri Dieburgis 1977. aastal.
Sofja Kovalevskaja
pisi|Sofja Kovalevskaja 1880. aastal pisi|Sofja Kovalevskaja büst (Walter Runeberg, 1895) Sofja Kovalevskaja (ka Sophie Kowalevski, neiupõlvenimega Sofja Korvin-Krukovskaja; vene keeles Софья Васильевна Ковалевская) (15. jaanuar (3. jaanuar) 1850 Moskva – 10. veebruar (29. jaanuar) 1891 Stockholm) oli esimene silmapaistev vene naismatemaatik, esimene naisprofessor Venemaal ja Põhja-Euroopas (maailma esimene naisprofessor matemaatikas) ning üks esimesi teadusajakirja naistoimetajaid.
Kovalevskaja andis olulise panuse matemaatilisse analüüsi, diferentsiaalvõrrandite ja teoreetilise mehaanika uurimisse. 1874. aastal kaitses ta Heidelbergi Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Zur Theorie der partiellen Differentialgleichungen". 1884. aastal sai ta Stockholmi Ülikooli matemaatikaprofessoriks. 1888. aastal pälvis Kovalevskaja Pariisi Teaduste Akadeemia preemia. 1889. aastast oli ta Peterburi Teaduste Akadeemia välismaine korrespondentliige.
Campitello di Fassa
thumb| thumb|Campitello di Fassa valla paiknemine Trento provintsis
Sofja Kovalevskaja
Õppinud professoriametis aasta jooksul ära rootsi keele, avaldas ta selles hiljem ka ilukirjandust.
Campitello di Fassa
Campitello di Fassa (ladiini: Ciampedèl, saksa: Kampidel im Fasstal) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 70 km Trentost kirdes (maanteed pidi 100km).
2001. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 625 asukat 732-st (85.4%) emakeelena ladiini keelt.
Sofja Kovalevskaja
Teaduspublikatsioonides kasutas Kovalevskaja ise nimekuju Sophie Kowalevski (vahel ka Kowalevsky). Pärast Rootsi kolimist tarvitas ta eesnime Sonja.
Isiklikku
Ta oli paleontoloog Vladimir Kovalevski abikaasa. Tema isa Vassili Korvin-Krukovski oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralleinant) vanaisa Friedrich von Schubert oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (jalaväekindral), kartograaf.
Campitello di Fassa
Geograafia
2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 741 inimest ja valla pindala on 25,1 km².
Campitello di Fassa külgneb järgmiste valdadega: Santa Cristina Gherdëina, Sëlva, Kastelruth, Canazei, Tiers ja Mazzin.
Desnogorsk
Desnogorsk on linn Venemaal Smolenski oblastis. Asub Desna jõe paremal kaldal, 150 km Smolenskist kagus.
Campitello di Fassa
Geograafia
<Gallery> Pilt:Campitello di Fassa.jpg|Campitello di Fassa (ees) ja Fontanazzo (üleval paremal) </Gallery>
Desnogorsk
Desnogorsk tekkis seoses Smolenski tuumaelektrijaama ehitusega. 1974. aastal sai aleviks. 1989 sai linnaõigused.
2018. aasta alguses oli linnas 27 771 elanikku.
Linna peamine ettevõte on Smolenski tuumaelektrijaam, lisaks on linnas plastmassitööstust.
Marie-Pierre Kœnig
Marie-Pierre Kœnig (10. oktoober 1898 – 2. september 1970) oli Prantsusmaa sõjaväelane ja poliitik, kes sai postuumselt Prantsusmaa marssali auastme.
Sõjaväekarjäär
Aastatel 1945–1949 oli Kœnig Prantsuse okupatsioonitsooni Saksamaal sõjakuberner ja ühtlasi Prantsuse okupatsioonivägede Saksamaal ülemjuhataja.
Poliitik
Kœnig tegutses 1950.–1960. aastatel poliitikuna. Ta oli 1951–1958 Prantsusmaa Rahvuskogu liige. Lühikest aega (juuni–august 1954 ja veebruar–oktoober 1955) oli ta Prantsusmaa relvajõudude minister. Marie-Pierre Kœnig suri septembris 1970 ja maeti Pariisis Montmartre'i kalmistule. 1984. aastal, president François Mitterrandi ametiajal, anti talle postuumselt Prantsusmaa marssali auaste.
Oskar Viikholm
Oskar (Ferdinand) Viikholm (1903 –1977) oli eesti fotograaf ja fotoajakirjanik.
Eluloolist
Karl Johannes Viikholmi ja Maali Maria Viikholmi poeg, Alide Viikholmi abikaasa ning Erich ja Ida Viikholmi vend. Elas Tallinnas ja Kundas.
Töö
Viikholm töötas koosseisulise fotoreporterina pildiajakirjale Nädal Pildis (Päevalehe lisa) ja ajalehele Päevaleht 1930ndatel (kuni 1940. a). A-st 1941 tegutses pildi¬ajakirjale Pilt ja Sõna ja a-st 1942 ajalehele Eesti Sõna. Üksikuid V.-i fotosid avaldati ka väljaannetes Rahva Hääl (1940) ning ajakirjas Eesti Pildileht (1943–1944). 1942 teenis sõjaväes Eesti Leegionis, 1942-1944 viibis Viikholm koos ajakirjanik Jüri Remmelgas'e ja pressifotograafi/ raadioreporteri Agu Kask'iga Saksamaal Berliini lähedal sõjakirjasaatjate koolitusel. Esialgu toimus rivialaline ettevalmistus Lichterfelde Westis, kuhu määrati ka Valentin Reose ja Oskar Viikholm. Hiljem, kui Zehlendorfis valmis rohkem barakke, paigutati noored sinna, kuna maastikuõppusel käidi Heinersdorfis. Reose, Viikholm ja Remmelgas värvati seejärel SS-Kriegsberichter-Abteilungi koosseisu (vormilt saksa/ sisult rahvusvahelisse väeossa). Remmelgas iseloomustas Viikholmi kui "vana jänkit", kes sakslastega suhtles vaid inglise keeles.
Granaat (lõhkekeha)
Granaate eristatakse heiteviisi alusel:
Oskar Viikholm
Põgenemine ja elu Kanadas
1944. a. põgenes Viikholm naise ja pojaga (kes reisil noorena suri) Rootsi ja sealt edasi Kanadasse, kus elas abikaasaga Pickeringis Toronto (Ontario osariik) lähistel ja töötas koos Bruno Lindre'ga Kanada riiklikus tele-raadiofirmas CBC (Canadian Broadcasting Corporation) tislerina. Vanemas eas oli Viikholm Pickering'is talupidaja, kes tegeles kartuli, spargli ja kanakasvandusega ning tootis vahtrasiirupit. Viikholmi väheste sõprade sõnul oli Viikholmi maamaja täis kaameraid ja fotosid. Fotograafi abikaasa Alide suri 1960 oma Pickeringi talu saunas ja Oskar Viikholm ise 1977 samuti Pickeringis (leiti surnult). Vahetult pärast Viikholmi surma murti sisse tema talusse, rööviti kaamerad ja loobiti fotod mööda maja laiali. Enne politsei saabumist järgmisel päeval põletati maja maani maha. Elsa ja Bruno Lindre tütar Katrin Marley meenutab: "Mäletan tema pilte hästi. Onu Oskar lubas minul kastides tuhnida ja tal oli alati mõni põnev jutt jagada. Oli ka õudsaid pilte, mida ema/isa püüdsid tagasi kastidesse panna, aga onu Oskar ütles alati, et laps peab noores eas juba aru saama, kuidas inimesed võivad üksteise vastu käituda."
Granaat (lõhkekeha)
Samuti eristatakse granaate tüübi järgi:
Oskar Viikholm
Oskar Viikholmi fotode kollektsioon
Eesti Filmiarhiivis säilitatakse Viikholmi kollektsiooni EFA 446, mis koosneb 4183 fotost aastaist 1939-1944 (pildid tõi arhiivile V. sugulane Johannes Viikholm 1988. aastal). Osa kogust on korrastatud ja arvele võetud 1988, 1993 ja 1994 aastal. 2006.aastast on alustatud ülejäänud kogu korrastamist. Fotode hulgas on sporditeemalisi pilte (Ernst Idla võimlejad, jalgpall, Eesti Mängud jmt), reportaaže sõjaväe ja Kaitseliidu paraadidest, kirbuturgudest, lippude sisseõnnistamisest, kontsertitest, jmt. Viikholmi fotodest on huvitavamad jäädvustused pöördelistest 1939.-1940. aastatest, sh. pildid sakslaste lahkumisest Eestist 1939, tuntud foto Ždanovist Vene saatkonna rõdul koos nn. juunikommunistidega 1940. a. juulis, tööliste nõudmiste ettelugemine Kadrioru lossi juures, fotod uuest nukuvalitsusest, natsionaliseeritud ettevõtetest jpm. Oskar Viikholmi tehtud on ka legendaarsed lavastatud miitingufotod Vabaduse väljakul, mis illustreerisid 1940. aastat ajalooõpikutes läbi kogu ENSV perioodi.
Granaat (lõhkekeha)
Otstarbe järgi võidakse vahet teha ka ründe- ja kaitsegranaatidel.
Oskar Viikholm
Bibliograafiat
Ivi Tomingas. "Aasta 1940 Oskar Viikholmi kaamera läbi, Tuna 2012, nr. 4, lk. 105-114.
Jüri Remmelgas, "Mälestused Saksa sõja kirjasaatjate koolituselt Saksamaal".- Rmt Jüri Remmelgas, Kolm kuuske. Tallinn: Olion, 2004 (orig. 1955), lk. 12-13.
Czudec
Czudecit on esmamainitud 1264. aastal. Czudec sai linnaõigused 1427. aastal, kuid kaotas need 1935. aastal.
Tupenurme pank
Pank on kahe eraldi osana ja geoloogiliselt Antsülusjärve rannaastang. Pangal paljanduvad Jaagarahu lademe Kesselaiu kihistiku kivimid. Panga kogupikkus on 2 km ja kõrgus 2,3 m.
Rogério Ceni
Rogério Mücke Ceni (sündinud 22. jaanuaril 1973 Pato Brancos) on Brasiilia jalgpallikoondise endine väravavaht.
Rogério Cenist sai esimene väravavaht, kes on löönud karjääri jooksul sada väravat.
Ta mängis kogu klubikarjääri São Paulos. Pärast mängijakarjääri lõppu on ta tegutsenud treenerina.
Klubikarjäär
Alates 7. septembrist 1990 mängis Rogério Ceni Brasiilia Série A klubis São Paulo. Ta pidas klubi koosseisus üle tuhande mängu. Kuigi tal oli noorena leping klubiga Sinop Futebol Clube, on ta täiskasvanute seas jalgpalli mänginud üksnes São Paulos.
Suurim edu klubiga saabus 2005. aastal Libertadorese karikavõistlustel, kus ta oli meeskonna kapten. Kõigepealt võitis São Paulo neljaliikmelise alagrupi 3 võidu ja 3 viigiga. Alagrupitulemuste võrdlemine andis São Paulole play-offis 5. asetuse. Kõigepealt alistas ta 12. asetusega Brasiilia klubi Palmeirase (võõrsil 1:0, kodus 2:0), veerandfinaalis 4. asetusega Mehhiko klubi Tigres de la UANL (kodus 4:0, võõrsil 1:2), poolfinaalis 1. asetusega Argentina klubi River Plate (kodus 2:0, võõrsil 3:2) ja finaalis 11. asetusega Brasiilia klubi Atlético Paranaense (võõrsil 1:1, kodus 4:0). São Paulo võitis Libertadorese karika läbi aegade 3. korda.
Dunumi vald
Dunum on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wittmundi kreisis. Valla pindala on 26,83 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1087 inimest.
Rogério Ceni
Klubikarjäär
Seejärel pääses São Paulo Jaapanisse, kus peeti klubide maailmameistrivõistlused. Lõuna-Ameerika ja Euroopa meister pääsevad seal mänguta poolfinaali. 14. detsembril 2005 alistas São Paulo poolfinaalis Aasia meistri Al-Ittihadi (Saudi Araabia) 3:2. Sealjuures realiseeris Ceni 57. minutil penalti, viies São Paulo 3:1 ette. 18. detsembril toimus finaal, kus São Paulo alistas Euroopa meistri Liverpool FC (Suurbritannia) 1:0, kusjuures Liverpoolil jäeti 3 väravat lugemata, ja Ceni valiti kohtumise parimaks mängijaks. 90. minutil sai ta kollase kaardi. Ceni valiti kogu turniiri kõige väärtuslikumaks mängijaks.
Aastatel 2006 ja 2007 valiti ta Brasiilia aasta jalgpalluriks. Karjääri jooksul tuli ta klubiga kolmel korral Brasiilia meistriks (2006, 2007, 2008) ning hulga teiste turniiride võitjaks. Tema kõige edukam hooaeg oli 2005, kus ta oli 21 väravaga klubi hooaja suurim väravakütt.
Ceni lõpetas jalgpallurikarjääri 2015. aasta detsembris.
Koondisekarjäär
Ceni mängis Brasiilia jalgpallikoondises 9 aasta jooksul 16 mängu ega löönud neis ainsatki väravat. Põhiliselt oli ta Brasiilia koondise kolmas väravavaht Marcose ja Dida järel.
Oma esimesele suurvõistlusele, 1997. aasta konföderatsioonide karikavõistlustele arvati Ceni, kuigi ta polnud koondises varem ühtki mängu pidanud. Brasiilia jõudis sellele võistlusele valitseva maailmameistrina. Esimeses voorus alistas Brasiilia korraldava maa Saudi Araabia jalgpallikoondise 3:0 ja teises voorus viigistas Austraalia jalgpallikoondisega 0:0. 16. detsembril debüteeris Ceni koondises kolmandas voorus Mehhiko jalgpallikoondise vastu 82. minutil eduseisus 3:1, kui ta vahetati Dida asemele. Brasiilia võitis 3:2, sest viimasel minutil lasi Ceni sisse Ramón Ramíreze löögi ja rohkem Cenil sel turniiril mängida ei õnnestunud. Alagrupi võitis Brasiilia Austraalia ees, seejärel alistas Brasiilia poolfinaalis Tšehhi jalgpallikoondise 2:0 ja finaalis 6:0 Austraalia.
2002. aasta MM-valikturniiril osales Ceni viies mängus, millest kolm esimest võitis Brasiilia kuivalt ning järgnesid 0:1 kaotus ja 1:1 viik. Kokkuvõttes tuli Brasiilia valikturniiril Argentina ja Ecuadori jalgpallikoondise järel kolmandaks ning pääses finaalturniirile. Finaalturniiril võitis Brasiilia kõik mängud ja tuli maailmameistriks. Koondise väravas seisis iga mängu algusest lõpuni Marcos.
2006. aasta maailmameistrivõistlustele Saksamaale pääses Brasiilia valikgrupivõiduga Argentina ees, olles esimene jalgpalli maailmameister, keda tiitlikaitsjana valikvõistlusteta MM-ile ei lubatud. Ceni ei osalenud ainsaski valikmängus ja MM-koondisse mahtus ta sellepärast, et Marcos loobus aasta enne MM-i koondises mängimisest. Finaalturniiril oli Brasiilia kõigis mängudes algrivistuses väravavaht Dida. Brasiilia alistas kõigepealt 1:0 Horvaatia ja siis 2:0 Austraalia. 22. juunil peeti kolmas alagrupimäng, mille eel oli Brasiilia juba alagrupivõidu taganud. 82. minutil vahetati Ceni eduseisul 4:1 sisse ja see seis püsis mängu lõpuni. Seejärel alistas Brasiilia 3:0 Ghana jalgpallikoondise, aga kaotas veerandfinaalis Prantsusmaa jalgpallikoondisele 0:1 ja langes välja. Alagrupimäng Jaapani vastu jäi Ceni viimaseks kohtumiseks Brasiilia koondises ja veerandfinaalikaotuse järel loobus koondisest ka Dida.
Treenerikarjäär
2016. aasta detsembris määrati ta oma endise koduklubi São Paulo FC peatreeneriks, kuid juba 2017. aasta 3. juulil ta vallandati, sest klubi oli ühe kuu jooksul langenud välja osariigi meistrivõistlustelt Campeonato Paulista, Brasiilia karikavõistlustelt Copa do Brasil ja Lõuna-Ameerika klubide turniirilt Copa Sudamericana ning lisaks oldi Brasiilia kõrgliigas väljalangemistsoonis.
2018. aastal sai ta Brasiilia esiliiga klubi Fortaleza peatreeneriks. Tema juhendamisel võitis Fortaleza 2018. aastal esiliiga ja pääses esimest korda pärast 2006. aastat Brasiilia kõrgliigasse.
2019. aasta augustis määrati ta pärast Mano Menezese tagasi astumist Brasiilia kõrgliiga klubi Cruzeiro peatreeneriks, kuid ta vallandati juba kuu aega hiljem pärast seda, kui tal oli tekkinud sõnelus klubi põhimängijatega, eelkõige Thiago Nevese ja Dedéga. Seejärel naasis Ceni Fortaleza peatreeneri kohale.
2020. aasta novembris sai Ceni valitseva Brasiilia meisterklubi Flamengo peatreeneriks. Kuigi tema juhendamisel tuli Flamengo 2021. aastal teist aastat (järjest) Brasiilia meistriks, kolmandat aastat (järjest) Rio de Janeiro osariigi meistriks ja järjest teise Brasiilia superkarika võiduni, vallandati ta Flamengo peatreeneri kohalt 2021. aasta juulis.
Tõrma paepaljand
Tõrma paepaljand (ka: Tõrma loopealne) on paljand Rapla maakonnas Rapla vallas.
Paepaljandit kaitstakse 1961. aastast (Tõrma paepaljandi kaitseala; pindala 13 ha).
Paljand asub 2 ha suurusel aluspõhjakõrgendikul, kus esineb avalõhesid ja langatuslohke.
Aleksei Šumakov
1976. aasta suveolümpiamängudel võitis ta Kreeka-Rooma maadluses kuldmedali.
Ta on kahekordne NSV Liidu meister Kreeka-Rooma maadluses – 1972. ja 1979. aastal.
1972. aastal saavutas Ivan Poddubnõi mälestusvõistlustel kolmanda koha.
Krasnojarskis korraldatakse alates 1983. aastast temanimelist noorteturniiri maadluses.
Campodenno vald
pisi|Campodenno Malga Boldrinast vaadatuna Campodenno (ladiini keeles Ciampdaden, saksa keeles St. Michael või Gampden) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Trentost loodes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1454 inimest ja valla pindala on 25,4 km².
Vallas on järgmised frazione-d (alljaotused): Dercolo (Dercol), Lover, Quetta (Chèta) ja Termon.
Campodenno külgneb järgmiste valdadega: Ville d'Anaunia, Denno, Ton, Sporminore ja Spormaggiore.
Amiga
Amiga on Commodore'i aastatel 1985–1996 toodetud personaalarvutite perekond.
Seeria esimene mudel Amiga 1000 tuli müügile 1985. aasta juulis, kuid tootmis- ja turundusprobleemide tõttu ei saavutanud see laiemat edu. Seeria enimmüüdud mudel Amiga 500 ilmus 1987. aastal ning sai üheks 1980ndate lõpu ja 1990ndate alguse populaarseimaks koduarvutiks: seda müüdi ainuüksi 1991. aastal ülemaailmselt miljon tükki. 1990. aastal ilmunud A3000 pani aluse Amiga teisele põlvkonnale, kuhu kuulusid veel A500+ (1991) ja A600 (1992). 1992. aasta lõpus ilmus Amiga kolmas ja ühtlasi viimane põlvkond, mille populaarsemad arvutid olid A1200 ja A4000.
Maandustakistus
Maandustakistus on elektritakistus elektripaigaldise maandatud osa (maanduspunkti) ja maapinna vahel. Kui maandatud osa satub rikke (näiteks kereühenduse) tõttu pinge alla, määrab maandustakistus rikkekohast maasse mineva voolu tugevuse.
Maandustakistus koosneb peamiselt maanduri valgumistakistusest, s.t takistusest maanduri ja maa nullpotentsiaali vahel, aga ka maandusahelasse jäävate muude juhtide takistusest.
Madalpingevõrkudes loetakse maandusahel aktiivtakistuslikuks, kõrgepingevõrkudes aga on takistuse aktiivkompondi kõrval oluline osa ka reaktiivkomponendil, tulenevalt maandusahela elementide induktiivsusest ja mahtuvusest. Seepärast kõneldakse sel juhul maandusimpedantsist.
Marek Hrivík
Marek Hrivík (sündinud 28. augustil 1991 Čadcas) on Slovakkia jäähokimängija, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliigaklubis Leksands IF
Aastatel 2009–2012 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Moncton Wildcats. 2010. aastal tuli ta klubiga liiga meistriks.
2012. aastal asus ta mängima American Hockey League'i (AHL) klubis Connecticut Whale. 2013. aastal liitus ta Hartford Wolf Packiga, mis on NHL-i klubi New York Rangersi noorteklubi. NHL-is debüteeris Hrivík 21. veebruaril 2016 mängus Detroit Red Wingsi vastu. Hooaegadel 2015–16 ja 2016–17 pääses ta NHL-is Rangersi meeskonnas NHL-is väljakule kokku 21 mängus, kuid kogus vaid kolm söödupunkti.
2017. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Calgary Flamesiga. Ta mängis suurema osa ajast Flamesi noorteklubis Stockton Heat AHL-is. Hooajal 2017–18 pääses ta Flamesi särgis kolmes mängus väljakule ka NHL-is, kuid ei kogunud neis mängudes ühtegi punkti.
2018. aasta juulis sõlmis Hrivík üheaastase lepingu KHL-i klubiga HK Vitjaz. KHL-i 2018–19 põhihooajal lõi ta kaheksa väravat ja andis seitse väravasöötu.
2019. aasta augustis liitus ta Rootsi kõrgliiga klubiga Leksands. 2020–21 põhihooajal oli Hrivík Rootsi kõrgliigas resultatiivseim mängija (14+37) ning ta pälvis põhihooaja väärtuslikumale mängijale antava Guldhjälmeni auhinna.
2021. aasta mais naasis Hrivík KHL-i, sõlmides üheaastase lepingu Nižni Novgorodi Torpedoga.
2022. aasta veebruaris liitus taas Leksandsiga.
Slovakkia jäähokikoondise koosseisus võitis Hrivík 2022. aasta taliolümpiamängudel pronksmedali. Slovakkia koondise koosseisus osales ta ka 2014. ja 2021. aasta maailmameistrivõistlustel.
Eesti suursaadik Maltal
Eesti suursaadik Maltal on Eesti volitatud suursaadik Maltal. Suursaadik resideerib Roomas.
Andreas Raudsepp
Andreas Raudsepp (sündinud 13. detsembril 1993 Rakveres) on Eesti jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängib Eesti Premium liiga klubis Nõmme Kalju.
Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Raudsepp 27. detsembril 2014 sõpruskohtumises Katari vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Brent Lepistu ja Vladimir Avilov.
Klubi
''Uuendatud seisuga 22. november 2017''
Koondis
''Uuendatud seisuga 22. november 2017''
Lao keel
Lao keel (ka laose keel; lao ພາສາລາວ phaxa Lao) kuulub Hiina-Tiibeti keelkonna kami-tai keelterühma tai keelte hulka. See on Laose ametlik keel.
Keele ISO 639-3 kood on lao.
Lao keele dialektid on Vietnami lao, põhjalao, kirdelao, kesklao, lõunalao ja läänelao.
Foneetika
Lao keeles on kasutusel 6 tähendust eristavat tooni: madal, keskmine, kõrge, kasvav, kõrge langemine ja madal langemine. Lao kirjaviis on suuremas osas alfabeetiline. Keeles on 30 konsonanti ehk kaashäälikut ning 15 täishäälikut.
Vokaalid
Lao keelel on keerulised täishäälikuühendid, mis eristuvad üksteisest vokaali pikkuse (pikk või lühike) ning hääliku moodustuskoha poolest (ees või taga): i, ii, a, aa, ae, e, eh, u, ou, aw, am, oe, eu
Konsonandid
Lao keel eristab aspireeritud ja aspireerimata konsonante: b, c, d, f, g, h, j, k, kh, l, m, n, ny, ng, p, ph, r, s, t, th, y, v, w, y, x
Morfoloogia
Enamik laokeelseid sõnu on ühesilbilised. Lao on analüütiline keel.
Keelenäide
1. ສະບາຍດີບ (sába̖ai-di̖i baw?) – Kuidas sul läheb?
2. ຂ້ອຍຊື່ ... (kháwy seu ...) – Minu nimi on
3. ບໍ່ເຂົ້າໃຈ (baw khào ja̖i) – Ma ei saa aru
Kirjaviis
Lao keeles kirjutatakse horisontaalselt vasakult paremale. Kirjalik lao keel põhineb peamisel, Vientiane'i dialektil. Lao keelel on oma tähestik, mis koosneb lao keele häälduse järgi loodud märkidest. Lao kirjasüsteem on kujunenud sanskriti keele süsteemist. Viimase 50 aastaga on lao tähestikku palju kordi muudetud. Lao keelel puudub ametlik ladina transliteratsioon.
Kirjavahemärgid
Üldiselt ei ole lao keeles sõnade vahel tühikuid. Kõige sagedamini kasutatakse tühikuid lausete lõpus. Küsimust tähistab lauses ainult küsisõna.
Traditsiooniline kirjavahemärk on selline: ໌
Sõnade väljajättu tekstis märgitakse järgmise kirjavahemärgiga: ฯ
Fraaside või sõnade lühenenud vorme tähistatakse järgmiselt: ฯລฯ
Kaasaegsem kirjapilt on laenatud prantsuse keelest ning kasutusel on näiteks järgmised märgid:
Huvitavat
Umbes 70% sõnadest tai ja lao keeles on samatähenduslikud, ka grammatika poolest on need keeled sarnased. Kõigil tai keeltel on suures osas sarnane sõnavara ja grammatika. Lao keel võeti kasutusele umbes 1990. aastatel. Arvati, et see keel kaob ruttu, kuna Tai ja tai keel domineerisid selles regioonis nii kultuuriliselt kui ka majanduslikult, seda aga pole siiani juhtunud. Hoopis Hiinast on saanud Laosele majanduslikult mõju avaldav riik. Arvatakse, et aastatega hakkab lao keele tähtsus veelgi enam kasvama.
Viited
1. http://www.ethnologue.com/subgroups/tai-kadai
2. http://www.ethnologue.com/language/lao
9. http://www.omniglot.com/language/phrases/lao.php
10. http://www.omniglot.com/writing/lao.htm
12. http://www.thailao.net/laofacts.htm
Brenda Milner
pisi|Brenda Milner (2011)
Brenda Milner (sündinud 15. juulil 1918 Manchesteris Inglismaal) on Kanada neuropsühholoog, kes on kirjutanud rohkesti kliinilise neuropsühholoogia alast teaduskirjandust.
Milner on McGilli Ülikooli neuroloogia- ja neurokirurgia osakonna professor ja Montréali Neuroloogia Instituudi psühholoogiaprofessor. Ta on rohkem kui 20 ülikooli audoktor ja töötab ka veel üle 90-aastaselt. Tema praegune töö uurib seoseid aju vasaku ja parema hemisfääri vahel. Milnerit on kutsutud neuropsühholoogia rajajaks ja ta on olnud võtmeisikuks eriala kujunemisel.
Haridus- ja töökäik
Brenda Langford (hiljem abielludes Milner) sündis Manchesteris Inglismaal. Ta käis Withingtoni tüdrukutekoolis, mille järel Newnhami Kolledžis, Cambridge’is õppides matemaatikat, aga pärast poole stuudiumi läbimist vahetas eriala. 1939. aastal sai ta bakalaureusekraadi eksperimentaalpsühholoogias. Talle anti Sarah Smithsoni teadustöö õppekoht Newnhami kolledžis pärast lõpetamist teise maailmasõja ajal, millega õppis seal järgmised kaks aastat. Sõja tõttu hakkas Cambridge’i Psühholoogialaboratoorium peaaegu üleöö tegelema lennukimeeskondade valiku uurimisega. Milner hakkas kavandama tajupõhiseid teste tulevikus meeskondade valimiseks, täpsemalt eristamaks võitluspiloote pommitajatatest kasutades võimekusteste. Sõja ajal aastatel 1941–1944 töötas ta Malvernis eksperimentaatorina.
Teadus
Milner avaldas 1954. aastal artikli "Intellectual Function of the Temporal Lobes" McGilli Ülikooli psühholoogiaajakirjas, mis näitas, et temporaalsagara kahjustus võib põhjustada emotsionaalseid ja intellektuaalseid muutusi inimestel ja teistel primaatidel.
Milner oli teerajajaks neuropsühholoogia erialal ja mälu ning teiste funktsioonide uurimisel inimestel. Ta uuris mediaalse temporaalsagara kahjustuse mõju mälule ja süstemaatiliselt kirjeldas kognitiivse neuroteaduse kõige kuulsama patsiendi, Henry Molaisoni (H.M.) häireid. Mees ei suutnud meelde jätta uusi sündmusi, aga suutis õppida uusi motoorseid oskusi.
Milner näitas, et mediaalse temporaalsagara amnestiline sündroom toob kaasa suutmatuse luua uusi mälestusi ja meenutada mälestusi paari kahjustusele eelneva aasta kohta. Samas, mälestused kaugemast minevikust ja teised kognitiivsed oskused, kaasaarvatud kõne, taju ja arutlusvõime on korras. Antud patsiendi uurimisest järeldas Milner, et on olemas erinevad õppimise ja mälu tüübid, mis on seotud erinevate ajusüsteemidega. Ta demonstreeris kahte mälu tüüpi – episoodilist ja protseduurilist mälu.
Ta on palju panustanud ka uurimisse frontaalsagarate osalemisest mäluprotsessides, informatsiooni organiseerimise osas. Ta näitas dorsolateraalse frontaalkoore tähtsat rolli lühiajalise mälu organiseerimisel ja et on olemas erinevus neuraalsetes ühendustes mälu ajutise organiseerimise ja äratundmise vahel. Ta kirjeldas probleemilahendamise rigiidsust, mis praeguseks on tavapärane tagajärg frontaalsagara kahjustuse puhul. Milner aitas kirjeldada funktsioonide lateralisatsiooni inimese ajus ja on näidanud kuidas keele representatsioon ajukoores erineb vasaku-, parema- ja mõlemakäelistel inimestel. See teadmine aitas mõista varajase ühepoolse ajukahjustuse mõjusid ajukoore organiseerimise küpsemisel.Tema tööd olid esimeste seas, mis näitasid, et ajukahjustus võib viia olulise funktsionaalse reorganiseerimiseni.
Tunnustus
Ta on valitud ka Norra Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
Yves Chauvin
pisi|Yves Chauvin (keskel) aastal 2005 Yves Chauvin [iiv šov'ä(n)] (10. oktoober 1930 Belgia Menin – 28. jaanuar 2015) oli prantsuse keemik.
Chauvin lõpetas 1954. aastal Lyoni École Supérieure de Chimie Industrielle'i. Ta töötas Pariisi lähedal Rueil-Malmaisonis Institut Français du Pétrole'is, 1990. aastate keskel läks ta pensionile ning nimetati instituudi auteadusdirektoriks. 1996. aastast oli ta Prantsuse Teaduste Akadeemia liige.
2005. aastal sai ta koos Robert Grubbsi ja Richard Schrockiga Nobeli keemiaauhinna metateesimeetodi väljatöötamise eest orgaanilises sünteesis.
Meie Mats (ajaleht)
Ajalugu
Meie Mats oli huumori- ja satiiriajaleht, mis ilmus aastatel 1902–1922 ja 1924–1927 Tallinnas korrapäratult ja üksikute juhunumbritena.
1905. aasta revolutsiooni ajal avaldas ajaleht radikaalvasakpoolset poliitilist satiiri. Kuna tsaarivalitsus takistas ajakirja Meie Mats trükki ja levitamist, aga see ajakiri oli rahva seas väga populaarne, siis hakati augutäiteks välja andma ajutisi ajakirju: Nalja Madis (1903), Nalja Liisa (1904), Meie Matsi vastane (1905, kaks numbrit). 1906. aasta märtsist lõi Jaason Ploompuust lahku ja Jakob Ploompuu tuli välja oma ajakirjaga – Uus Meie Mats (1906). Jaason muutis ajakirja perioodiliseks väljaandeks – kuukirjaks, ning nüüd tema ajakiri tuli jälle välja oma algse nimega Meie Mats ja ajakirja numbriks oli 0. Sestpeale hakkas Eestis olema kaks konkureerivat eri nimedega Matsi ajakirja, ühte toimetas Ploompuu ja teist Jaason. Enne seda oli ajakiri Meie Matsi nime all ilmunud kokku vaid viiel korral. Üksiknumbri hind oli 10 kopikat ja postiga saates 12 kopikat .1907. aastast alates hakkas ajaleht ilmuma regulaarselt kaks korda kuus, laupäeviti iga kahe nädala tagant.
1902–1922 ilmus tiraažiga 2000 – 10 000 eksemplari, keskmiselt 5770 eksemplari.
1906. aastal asus toimetus Tallinnas aadressil Suur-Arehna 10, siis Liiwalaia 23. 1910. aastal asus toimetus aadressil Müüriwahe 17. 1927. aastal maksis üksiknumber 25 marka ja toimetus asus juba aadressil Kopli tänav 10 .alt=Meie Matsi kuulutus Päewalehes 1906|pisi|Meie Matsi müügikuulutus [[Päewaleht|Päewalehes, 25. november 1906]]Meie Matsil olid tugevad seosed Soome huumoriga, mis oli sellel ajal juba heal tasemel ja eeskuju andev. Ajalehe nimi oli saadud tõlkevastena Soomes aastatel 1884–1899 ilmunud naljalehelt Matti Meikäläinen. Meie Matsis trükiti lisaks Eesti karikaturistide loomingule ka mitme soome karikaturisti (Kaarlo Karin jt) pilte, kes olid avaldanud oma töid varem ajalehes Matti Meikäläinen. Kõik see tegi Meie Matsi väga populaarseks.
Kaastöölised
Kirjanikud: Peeter Grünfeldt, Juhan Kruberg, Ado Reinvald, Konstantin Osvet, Mihkel Aitsam, Vassili Mölder, Hendrik Adamson, Hans Alver, Bernhard Delmann, Lembito Hansberg, A. Jalakas, Karl Kaasik, Richard Kullerkupp, Juhan Lilienbach, Aksel Lillo, Boriss Mirski, Georg Johannes Parikas, Karl Friedrich Pinkovski, Madis Reiman, Johannes Reintalu, Hendrik Saar (pseudonüüm Kivilombi Ints oli ka karikaturist), Albert Thomson.
Täiendavad trükised
Täiendavalt avaldati kalendreid ja albumeid:
Vaata lisaks
"Meie Mats" (1902) > "Nalja Madis" (1903) > "Nalja Liisa" (1904) > "Meie Matsi vastane" (1905) > "Uus Meie Mats" (1906) > "Meie Mats" > "Päris Meie Mats" (1907) > "Matside Mats" (1907) > "Sakste Mats" (1908) > "Matsi poeg Ats" (1908) > "Matsi poeg Mats" (1908) > "Meie Mats Ise" (1908) > "Vana Meie Mats" (1914)
Saehammasfriis
pisi|Saehammasfriis 11. sajandist. Läbilõige ja otsevaade pisi|Saehammasfriise 12. sajandist pisi|Topeltsaehambaga ehisliistu variandid. Joonistused raamatust "Dictionnaire raisonné de l’architecture française du XIe au XVIe siècle" pisi|Saehammasornament [[Inglismaa keskaegsete kirikute petikarkaadidel joonisel 2, 3 ja 10]] Saehammasfriis, ka saehammasornament (saksa keeles Sägezahnfries, Spitzzahnfries, ka Sägenzahnverzierung , prantsuse keeles dent-de-scie , inglise keeles sawtooth või indented moulding, itaalia keeles denti di lupo 'hundi hambad' ) on ehisliist, mille ornamendi moodustavad ühest servast seotud ja ruumiliselt eenduvad, otsevaates saehambaid meenutavad kolmnurgad.
Levinud ornament romaani arhitektuuris ja romaanikalt gootikale üleminekustiili ehitistes, kaunistades katuse- ja vahekarniise hoonete välisseintel ja arkaadide kaari ning portaalide arhivolte, harvem talumeid või sambabaase. Portaalidel võib esineda koos siksakfriisiga. Motiiv esineb ka mujal, näiteks moodustab ta rikkaliku dekoori Ammani tsitadellis asuva Omaijaadide palee vastuvõtusaalis Jordaanias.
20. sajandi arhitektuuris on saehammasfriisi motiivi kasutatud art déco ja ekspressionistlikus stiilis ruumikujunduses ning ehitiste välisdekooris. Eesti arhitektuurist on parimad näited riigikogu hoone istungitesaali saehammaskarniis ja teravnurksete saehambamotiividega aknapalendid.
Sõnavara
Seda ornamenti on nimetatud mõnes allikas koerahambafriisiks (dog-tooth) ja siksakfriisiks (cheveron). Metallehistöös (näiteks sõlgede, sõrmuste kaunistusena) kannab saehambataoline sakiline ornament nimetust hundihammasornament.
Šķirstiņi mõis
Šķirstiņi mõis (saksa keeles Napkull, läti keeles Šķirstiņu muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Limbaži piirkonnas Viļķene vallas Šķirstiņis.
Mõisakompleks
1860. aastatel kuulusid mõisakompleksi häärber, kõrts ja veski. Veski tarbeks rajati mõisa juurde paisjärv, veski ise tegutses Teise maailmasõjani.
Mõisa häärber rajati XIX sajandil. Tegemist oli puidust hoonega, mida kattis tellistest vooderdis. Pärast võõrandamist asusid seal vaestemaja ja rahvamaja, hiljem kujunes see Raudupese talu elumajaks. Nõukogude perioodil asusid seal kohaliku kolhoosi kontor, klubi ja pood. 1999. aasta detsembris hävis hoone tules.
Ajalugu
Aastal 1492 ostis Jürgen Weipte Claus Salze tarbeks selle mõisa Jürgen Koskullilt ära. aastal 1492 loovutas Claus selle oma vennale Heinrichile. Aastal 1512 ostis selle mõisa Jacob Aderkas. Tema abikaasa abiellus hiljem Wolff von Schierstädtiga. Nende tütar Agneta abiellus Magnus Brümmeriga, nende tütar omakorda Johann von Tiesenhauseniga.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Suceni mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 106 mees- ja 121 naishinge. Aastal 1641 oli nende mõisate suurus 3 ja 1/4 adramaad. 1688 oli mõisate suurus 5 ja 1/8 adramaad, aastal 1734 oli adramaid üks, aastal 1757 aga 4 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisate suurus 5 ja 9/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisatel adramaid 6 ja 8/20, aastal 1881 aga 4 ja 68/80, lisaks seitse adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: Knippe ja Buddel.
Kalevala (eepos)
Kalevala oli müütiline paikkond Põhja piiril, mida mainitakse eesti rahvuseepose esimeses loos (Kalevi tulek. Salme ja Linda).
Ühes talus Taara tammemetsa ääres sirgus peresse kolm poega, kellest üks oli Kalev.
Canal San Bovo
thumb|
Canal San Bovo (saksa keeles Kanal St. Buf) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 90 km Trentost kirdes. Canal San Bovo on tüüpiline alpiküla; aastatel 1401 kuni 1918 oli see Austria-Ungari valdus.
Chad Le Clos
Chad Le Clos (täisnimega Chad Guy Bertrand Le Clos; sündinud 12. aprillil 1992 Durbanis) on Lõuna-Aafrika Vabariigi ujuja; olümpiavõitja ja mitmekordne maailmameister.
Tema lemmikstiil on liblikujumine.
Elulugu
Chad Le Clos lõpetas 2010. aastal Durbanis Westwille'i poistekooli. Ujumisvõistlustel hakkas regulaarselt osalema kümneaastaselt.
Esimesed silmapaistvad tulemused rahvusvahelisel tasandil saavutas ta 2010. aastal Singapuris peetud noorte suveolümpiamängudel ja samal aastal New Delhis toimunud Rahvaste Ühenduse mängudel.
Londoni 2012. aasta suveolümpiamängudel võitis ta 200 m liblikujumises mitmekordset olümpiavõitjat ja maailmameistrit Michael Phelpsi.
2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Glasgow's võitis Le Clos seitse medalit (kaks kulda, ühe hõbeda ja neli pronksi).
2015. aasta Kaasani maailmameistrivõistlustel võitis ta 100 m liblikujumises ajaga 50,56 kuldmedali ja 200 meetri liblikujumises ajaga 1.53,68 hõbemedali.
2016. aasta suveolümpiamänge Rio de Janeiros alustas ta 8. augustil hõbemedalivõiduga 200 meetri vabaujumises. Teise hõbeda võitis ta 100 meetri liblikujumises.
2018. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Gold Coastis võitis Le Clos viis medalit (kolm kulda, ühe hõbeda ja ühe pronksi).
2020. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial Tokyos oli koos Phumelela Mbandega Lõuna-Aafrika Vabariigi lipukandja.
Aastatel 2011, 2013, 2014 ja 2017 on ta võitnud ujumise maailma karika.
Talle on kuulunud 100 meetri ja 200 meetri liblikujumise lühiraja maailmailmarekordid.
Aastatel 2012–2016 on ajakiri Swimming World valinud ta Aafrika aasta ujujaks. 2014. aastal valis FINA ta aasta meesujujaks.
27. aprillil 2013 andis Lõuna-Aafrika Vabariigi president talle sportlike saavutuste eest Ikhamanga ordeni.
Ujuja on ka tema noorem vend Jordan Le Clos.
Isiklikud rekordid
Seisuga 11. aprill 2018
Poznańi Linnastaadion
Poznańi Linnastaadion on Poola linnas Poznań asuv jalgpallistaadion. Jalgpalli 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel toimus seal kolm alagrupikohtumist.
Tadžikistani jalgpallikoondis
Tadžikistani jalgpallikoondis (tadžiki тими миллии футболи Тоҷикистон) on Tadžikistani jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Tadžikistani rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Sõpruskohtumisel Eestiga 7. juunil 2014 kaotas Tadžikistan tulemusega 1:2 (0:0).
Philippe Leclerc de Hauteclocque
pisi| Philippe Leclerc de Hauteclocque (1946) pisi|25. augustil 1945 Pariisi [[Gare Montparnasse'is. Pildil kindral de Gaulle, tema kõrval Leclerc ja Alphonse Juin. De Gaulle'i vastas Jacques Chaban-Delmas]]
Sõjaväekarjäär
Philippe Leclerc de Hauteclocque oli pärit aristokraatikust perekonnast. Ta lõpetas 1924. aastal Gueris Morbihani departemangus asuva kõrgema sõjakooli École spéciale militaire de Saint-Cyr. Varsti pärast Prantsusmaa okupeerimist liitus ta juulis 1940 Londonis Vaba Prantsusmaaga. Ta sõdis Vaba Prantsusmaa vägedes Põhja-Aafrikas. Kasutas varjunime François Leclerc. Juunis 1943 määrati ta 2. Prantsuse soomusdiviisi komandöriks. Tema juhtimisel osales diviis augustis 1944 Pariisi ja novembris 1944 Strasbourgi vabastamisel. Veebruaris 1945 määrati ta 3. armeekorpuse juhatajaks. Augustis 1945 juhtis ta Prantsuse Kaug-Ida ekspeditsioonikorpust Saigonis. 2. septembril 1945 esindas ta Prantsusmaad Jaapani impeeriumi kapitulatsiooniakti allakirjutamisel.
Auastmed
Philippe Leclerc de Hauteclocque'i sõjaväelised auastmed: kapten (1931), major (31. juuli 1940), kolonel (kolonelleitnandi astet vahele jättes 25. november 1940), brigaadikindral (10. august 1941), diviisikindral (25. mai 1943), korpusekindral (25. mai 1945), armeekindral (14. juuli 1946) ja Prantsusmaa marssal (23. august 1952 postuumselt).
Tunnustus
pisi|100px|[[Legion of Merit]]
Ahunapalu kadakad
Ahunapalu kadakad on kaks kadakat (üks hävinud) Tartu maakonnas Kastre vallas Ahunapalu külas Ahunapalu kalmistul. Säilinud kadakas on Eesti kõige kõrgem kadakas.
Säilinud kadaka rinnasümbermõõt on 102 cm ja kõrgus 13,5 m.
Antonio Isasi-Isasmendi
pisi|Antonio Isasi-Isasmendi (2011) José Antonio Isasi-Isasmendi Lasa (22. märts 1927 Madrid – 28. september 2017 Eivissa) oli hispaania filmilavastaja ja produtsent.
Paramus
Paramus on linn Ameerika Ühendriikides New Jersey osariigis Bergeni maakonnas.
PGE Arena
PGE Arena Gdańsk on Poola linnas Gdańskis asuv jalgpallistaadion. Jalgpalli 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel toimus seal kolm alagrupikohtumist ja üks veerandfinaal.
Campania (laev 1893)
pisi|Campania Campania oli Cunard Steamship Line Shipping Companyle kuulunud ookeaniliinilaev, mis ehitati Šotimaal Govanis. 1893. aastal esmareisi teinud laev oli oma aja suurim ja kiireim. See ületas Atlandi ookeani vähem kui kuue päevaga ja oma teisel reisil võitis see maineka Sinise Lindi.
5. novembril 1918. aastal hukkus laev kokkupõrkes sõjalaeva Glorious'iga.