cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riho Leppoja
Isiklikku
Riho Leppoja abikaasa on koorijuht Kadri Leppoja. Neil on kolm last: Triin, Markus ja Maria.
Eesti Aserbaidžaani Kogukond
Eesti Aserbaidžaani Kogukond on Eesti aserbaidžaanlaste organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Tallinnas aadressil Kotzebue tänav 18a. Organisatsiooni juhatuse auesimees on Nijazi Gadžijev, kontaktisik on Ogtaj Zejnalov.
Organisatsioon asutati 6. detsembril 1988.
Justiniškėse vald
Justiniškėse vald (leedu keeles Justiniškių seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse loodepoolses osas. Kogu valla territoorium on ühtlasi Vilniuse Justiniškėse (poola keeles Justinówka) linnaosa.
Valla pindala on 3 km². 2011. aastal oli seal 27 462 elanikku.
pisi|left| Justiniškės piirneb linnaosadest kagus Viršuliškėsega, läänes Smalinėga, idas Šeškinėga, põhjas aga Pašilaičiaiga.
Hoonestuses domineerivad viie- ja üheksakorruselised korterelamud. Haridust annavad kaks progümnaasiumi, kaks algkooli, gümnaasium ja erakeskkool. Linnaosas on raamatukogu, teine sealne raamatukogu suleti 2012. aastal. Seal asub ka politseikomissariaadi noorteklubi. Loodeosas asub Justiniškėse kalmistu.
1931. aastal asus linnaosa kohal Justinuvka karjamõis, kus oli 45 elanikku. Hiljem asusid selle kohal Justiniškėse ja Lūžiai külad, mille alad liideti Vilniusega XX sajandi lõpus. Linnaosa projekt valmis aastal 1982. Suurem osa sealsetest ehitistest rajati 1990. aastatel.
Juhtimine
Vallamaja asub aadressil Rygos g. 15. Vallavanem on Jurgita Kurminaitė-Želvienė.
Petya
Petya on küberrünnakutes kasutatud lunavara, mida hakati levitama 2016. aasta märtsis ning mis nakatas Microsoft Windowsi operatsioonisüsteemiga arvuteid. Esialgu levitati viirust e-kirjade kaudu, mis püüdsid jätta mulje, et kirja sisuks on kellegi CV. Kirja manusesse oli lisatud inimese pilt ja PDF.exe- või exe-laiendiga viirust sisaldav fail.
Faili avamisel hoiatab operatsioonisüsteem kasutajat võimaliku ohu eest ning küsib luba faili käivitamiseks. Kui kasutaja sellega nõustub, siis viirus nakatab üldbuutkirjet (inglise keeles MBR ehk master boot record) ning kirjutab üle buudilaaduri (inglise keeles boot loader). Seejärel arvuti hangub ja taaskäivitub ning viirus alustab failide krüpteerimist. Ekraanile kuvatakse võlts süsteemiteade, mis teavitab kasutajat vigasest kettast ning kuvab informatsiooni parandamise edenemisest.
Kui failide krüpteerimine on lõpetatud, kuvatakse kasutajale teade, mis informeerib teda rünnaku alla sattumisest. Kasutajale antakse juhised failide dekrüpteerimiseks, mis suunavad ta ründajale lunaraha maksma, maksta tuleb bitcoin 'ides.
Nimi Petya on viide 1995. aasta James Bondi sarja filmile "Golden Eye", kus Petya on üks kahest Nõukogude Liidu relvastatud satelliidist. pisi|Petya viirus pärast failide krüpteerimist
NotPetya
2017. aasta juunis hakkas levima Petya uus modifitseeritud versioon, millele pandi nimeks NotPetya. Nakatumine sai alguse Ukraina päritolu raamatupidamistarkvarast MEDoc, kustkaudu levis viirus kõiki ettevõtetesse, kes seda tarkvara kasutasid. Algul olid leviku ohvriteks paljud Ukraina ettevõtted, sealhulgas näiteks Ukraina keskpank ja Tšornobõli tuumaelektrijaam.
Viirus levis kiiresti üle maailma, sealhulgas Eestisse. Eesti ettevõtetest sattusid rünnaku ohvriks kaks Saint-Gobaini kontserni kuuluvat ettevõtet, sealhulgas Ehituse ABC, mis oli sunnitud oma kauplused sulgema kuni viiruse likvideerimiseni. Kauplused olid suletud ligi nädal aega. Viirus levis 65 riiki ning nakatas umbes 20 000 seadet. Suurimad ohvriks sattunud rahvusvahelised ettevõtted olid näiteks Merck, FedEx, Saint-Gobain, Mondelez ja Rechitt Benckiser.
NotPetya kasutas ära Windowsi turvahaavatavust EternalBlue, mis oli USA Riikliku Julgeolekuagentuuri (NSA) tellimusel välja töötatud ja hiljem neilt varastatud. Sama turvaauku kasutas ka samal aastal varem levinud lunavara WannaCry. Windowsis oli turvahaavatavus parandatud juba 2017. aasta mais, seega olid viiruse ohvriks arvutid, kuhu ei olnud installitud viimaseid tarkvaravärskendusi. Muuhulgas sai turvapaiga ka operatsioonisüsteem Windows XP, millele lõpetati ametliku toe pakkumine 2014. aastal.
EternalBlue turvahaavatavus lubas viirusel end levitada teistele samas võrgus olevatele arvutitele ilma, et kasutaja selleks midagi tegema peaks. See lubas viirusel levida kiiremini kui esialgsel versioonil Petya, mille levitamiseks pidi saatma e-kirju. Pärast arvuti nakatamist ootas viirus 30-40 minutit enne krüpteerima hakkamist. Selle aja vältel üritas viirus jõuda veel teistessegi arvutitesse.
NotPetya tõkestamine
Viiruse lähtekoodi uurides leiti, et nakatunud arvutite krüpteerimisprotsessi võib saada peatada, kui arvuti otsekohe välja lülitada. Lisaks ilmnes, et viirus kontrollib enne muudatuste alustamist faili perf.c olemasolu. See tähendas, et kasutaja võib ise luua suvalise sisuga ja kirjutuskaitsega faili nimega perf.c ja/või perfc.dat ning tõkestada nii viiruse käivitumist. See aga ei takista viirusega nakatumist. pisi|NotPetya viirus nakatunud arvutis Vastavalt viiruse kuvatud juhistele tuli sellest vabanemiseks saata etteantud aadressile 300 USA dollari väärtuses bitcoin 'e ning seejärel saata e-kiri koos enda Bitcoini rahakoti ID-ga ja viiruse genereeritud unikaalse installivõtmega. E-posti aadress oli kõigi ohvrite jaoks sama ning seda omav teenusepakkuja Posteo blokeeris selle e-posti konto kasutuse, kuna taoline kasutusviis rikkus kasutajatingimusi. Seetõttu ei olnud ohvritel võimalik viiruse nõudeid järgides kirju saata ning dekrüpteerimise jaoks vajalikku võtit saada.
NotPetya päritolu
Ukraina julgeolekuteenistuse hinnangul viitavad tõendid, et viirus pärineb Venemaalt ning on loodud sealsete eriteenistuste osalusel, et destabiliseerida Ukrainat. Rahvusvaheliste küberturbeekspertide seisukoht on, et ründe tegelik eesmärk oli tekitada võimalikult suurt kahju ning lunavaranõue oli teisejärguline.
2018. aasta veebruaris omistasid Ühendkuningriigi, Kanada, Taani, USA, Austraalia ja Uus-Meremaa valitsused vastutuse NotPetya eest Venemaale. Avaldusega liitus ka Eesti välisministeerium, mõistes hukka Venemaa ründe Ukraina vastu ning kutsudes Venemaad üles käituma vastutustundlikult ja järgima rahvusvahelist õigust ka küberruumis.
Moskva esindaja lükkas süüdistused tagasi, öeldes, et need on alusetud ning osa russofoobsest liikumisest.
2017. aasta augustis arreteeriti ukrainlane Sergey Neverov viiruse tahtliku levitamise eest. Sergey Neverov jagas linki viiruse allalaadimiseks oma sotsiaalmeedias, mille tagajärjel nakatus viirusega üle 400 arvuti. Leidus ettevõtteid, kes kasutasid seda võimalust oma süsteemide tahtlikuks nakatamiseks, kuna viirusega pihta saanud ettevõtetele lubati maksepikendust.
2020. aasta oktoobris esitati süüdistus seoses NotPetya loomise ja levitamisega kuuele Venemaa kodanikule, kes on ühtlasi ka GRU (Venemaa Luure Peavalitsuse) liikmed. Rühma liikmeid süüdistati ka muudeski küberkuritegudes, sealhulgas sekkumises Prantsusmaa ja Gruusia valimistesse ning 2018. aasta taliolümpiamängude jaoks tarviliku tarkvara ründamises, luues selle tarvis pahavara nimega Olympic Destroyer.
Tekitatud kahju
Vastavalt Valge Maja avaldatud aruandele oli viiruse tekitatud kahju üle 10 miljardi USA dollari. Suurim kannataja oli USA ravimiettevõte Merck, kes kandis kahjusid 870 miljoni dollari ulatuses. Suuri kahjusid kandsid ka näiteks lennundusettevõte FedEx (400 miljonit dollarit), ehitusmaterjalide tootja Saint-Gobain (384 miljonit dollarit) ning ülemaailmne konteinerlaevade haldaja Maersk, kes on vastutav ligi 20% maailma kaubavahetuse eest (kahju 300 miljonit dollarit).
Kolu kõrts
pisi|Kolu kõrts, 2007 pisi|Kolu kõrts, 1972 Kolu kõrts oli kõrts Harjumaal Kolu külas Tallinna–Tartu maantee ääres. Praegu asub see Eesti Vabaõhumuuseumis.
Marssmust
Marssmust ehk raudoksiidmust on tehislik must värvipigment, koostiselt raudoksiidide FeO ja Fe2O3 ühend, värvuselt hallika või jaheda tooniga matt must.
Hiidämbliklased
Hiidämbliklased (Pisauridae) on sugukond, mis kuulub ämblikuliste seltsi.
Marssmust
Värvainete indeksis on marssmusta tähisteks PBk11 (Pigment Black 11) ja 77489 või 77499.
Omadused
Paksult peale kantuna külma sinaka tooniga must. Kuigi elevandiluumustast vähem tume, on pigmendi värviandvus sellest kolm korda parem. Kuivab kiiremini kui elevandiluumust.
Looduslik mineraal magnetiit on sama koostisega mis marssmust. Plasttuubitäies marssmustas on küllalt rauda, et magnet selle külge jääks.
Hiidämbliklased
Eesti liigid
Eestis elab kolm liiki hiidämliklasi.
Klassifikatsioon
Hiidämbliklaste sugukonda liigitatakse WSC-s järgmised perekonnad:
Sugukonda on liigitatud ka mitu välja surnud ämblikuliste perekonda:
Tallinna komandandimaja
pisi|Tallinna komandandimaja, 2003 Tallinna komandandimaja (ehk Toompea komandandi maja ) on Tallinnas aadressil Toompea 1 asuv barokkstiilis hoone.
Hoones asuvad Eesti vabariigi riigi valimisteenistus, Vabariigi Valimiskomisjon ja Erakondade rahastamise järelevalve komisjon.
Ajalugu
Hoone ajalugu ulatub umbes 1690. aastasse, mil see ehitati Tallinna ülemkomandandi elamuna. Kinnistu Toompea 1 kohal omandas arvatavalt 1660. aastatel Eesti-, Liivi- ja Ingerimaa suurtükiväe ülem ja kindralkortermeister Jakob Staël von Holstein, kelle ametiülesannete hulka kuulus ka kindlustuste ehitamine (sealhulgas ka Tallinna Wismari raveliini ja Tallinna muldkindlustusvööndi jne tugevdamine ). 1673. aastast nimetati ta Eestimaa maanõunikuks ja sama aasta 15. septembril määrati ta Tallinna asehalduriks. Hoone asukoht on näidatud 1686. aasta Tallinna linna plaanil koos äsja valminud Toompea valliväravaga. 1693. aastal müüsid von Holsteini pärijad lõpuni ehitamata maja Rootsi riigile. Hoone võeti kasutusele Tallinna linna komandandi residentsina.
Peale taasiseseisvumist asus hoones Eesti Kodukaitse ja EV Piirivalveamet. 9. juulil 1991 toimus Toompeal komandandi majas, kus asusid Eesti Kodukaitse ja Eesti Riikliku Piirikaitseameti peakorter ja piirikaitse staap, plahvatus. Pomm plahvatas kell 22, mil Pika Hermanni tornis langetati signatuuri saatel sinimustvalget riigilippu.
Maja kuulub kinnismälestina kultuurimälestiste riiklikku registrisse. 2009. aastal hoone restaureeriti põhjalikult Raul Vaiksoo projekti kohaselt ning kohandati Riigikogu Kantselei tarbeks.
Tanutamine
Tanutamine ka linutamine oli pulmas pruudile abielunaise peakatte pidulik pähepanemine.
See oli eesti pulmakommete keskne rituaal, mis muutis pruudi noorikuks. Tanutamine toimus peiukoju jõudmise päeval mõnes kõrvalises ruumis (aidas, saunas, laudas) poolsalaja üksnes tähtsamate pulmategelaste juuresolekul. Tanutamise koht ja aeg ning tanutaja isik olid paikkonniti väga erinevad. Tanutamisel istus noorpaar kõrvuti laua ees, millel olid leivapäts, õllekann ja lihavaagen. Tanutajaks oli peamiselt peiu ema, aga ka isamehe naine, isamees või peig. Pruut vabastati seni tema pead ja nägu katnud linikust ja asendati see Lõuna-Eestis tanuga, Põhja-Eestis pottmütsiga, Setumaal linikuga. Tanu pähepanemisel viskas pruut selle kahel korral maha, sest see pandi viltu pähe. Tanutaja aga lõi teda tanuga põsele, tanutamist saatsid nn tanutamissõnad. Tanutamise ajal pidi noorik nutma, et mitte nutta hilisemas eas. 19. sajandi lõpus hakkas tanutamist asendama pruudipärjamäng.
Harilikult järgnes tanutamisele põlletamine ehk noorikule põlle ettesidumine. Tanu ja põll olid abielunaise tähtsamad tunnused. Tüdruk ei tohtinud tanu kanda (lapsega tüdruk tanutati vanemate naiste poolt mõnitaval moel).
Viljandi – Suure-Jaani tee
Tee saab alguse Mustivere külas Imavere–Viljandi–Karksi-Nuia maantee 48. kilomeetril, läbib Mustivere, Savikoti, Vastemõisa, Kobruvere, Epra ja Nuutre külasid ja Suure-Jaani linna ning lõppeb Lõhavere külas Mudiste – Suure-Jaani – Vändra maantee 8. kilomeetril.
Suure-Jaani linnas kannab tee nimesid J. Köleri tänav ja Tallinna tänav.
Lilian Semper
Lilian Semper (30. oktoober 1933 Tartu – 12. detsember 2007 Tallinn) oli eesti pianist ja muusikapedagoog.
Ta alustas klaveriõpinguid ema juhendamisel, õppis aastani 1949 Tartu Muusikakoolis, lõpetas aastal 1959 Tallinna 7. Keskkooli ja aastal 1952 klaveri erialal Tallinna Muusikakooli (Irmgard Kaudre juhendamisel). Aastal 1957 lõpetas ta klaveri erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Heljo Sepa klassis) ja aastal 1961 aspirantuuri Moskva Konservatooriumis (Jakov Zaki juhendamisel).
Ta töötas 1961. aastast Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias õppejõuna, oli 1982. aastast dotsent, 1995. aastast professor ja 2007. aastast emeriitprofessor; ta oli aastatel 1991–2000 klaveriosakonna juhataja. Lisaks töötas ta õpetajana Tallinna Muusikakeskkoolis.
Tema õpilasi on Lille Randma, Tiina Ehin, Lea Gabral, Olga Belova, Ira Floss, Maido Maadik, Riina Pikani, Anne Tüür, Heili Vaus, Sven Kullerkupp, Kai Ratassepp, Ia Remmel, Irina Zahharenkova ja Marek Vilba.
Lilian Semper suri 12. detsembril 2007 Tallinnas ja maeti 18. detsembril 2007 Metsakalmistule.
Isiklikku
Tema isa oli kirjanik Johannes Semper, ema muusikakriitik ja -pedagoog Aurora Semper. Lilian Semper oli kunstnik Adamson-Ericu õetütar. Tema abikaasa oli Jüri Plink.
Hongkongi saar
pisi|Hongkongi saare asukoht Hongkongi eripiirkonnas pisi|Õhtune vaade Hongkongi saarele [[North Pointist, saare idapoolseimast tipust]] Hongkongi saar (inglise keeles Hong Kong Island, hiina keeles 香港島) on saar Hongkongi erihalduspiirkonna lõunaosas Hiina Rahvavabariigis. 2008. aastal oli saarel 1 289 500 elanikku ja saare asustustihedus oli 16 390 el/km². Saare pindala on 80,5 km2, pikkus 1 km ja laius 1–9 km. Saare kõrgeim punkt Victoria mäetipp jääb 573,3 m üle merepinna.
Kui Esimese oopiumisõja ajal okupeeris Suurbritannia Hongkongi saare, asus sellel vaid tosin kaluriküla kokku 3000 elanikuga. 1842. aastal andis Hiina saare Nankingi rahulepingu kohaselt igaveseks Suurbritanniale ning kuninganna Victoria auks rajas Briti armee sinna asula nimega Victoria. Saar tagastati Hiina Rahvavabariigile 1997. aastal, 1984 sõlmitud Hiina-Briti ühisdeklaratsiooni alusel.
Keskpiirkond on Hongkongi ajalooline, poliitiline ja majanduslik kese. Saare põhjarannik on sügavaveelise Victoria lahe lõunakallas, mistõttu Hongkongi arengut on suuresti toetanud merekaubandus.
Saarel paikneb mitu Hongkongi tuntumat vaatamisväärsust, näiteks Victoria mäetipp, ookeanipark, mitu ajaloolist hoonet ja suurt ostukeskust. Saare mäeahelikud on hinnatud matkajate seas.
Hongkongi saar ja Kowloon moodustavad Hongkongi põhilise linnapiirkonna. Kokku on nende pindala umbes 88,3 km² ja rahvaarv (saare põhjaosas ja Kowloonis) 3 156 500, rahvastiku tihedus seega 35 700/km².
UNESCO maailmapärand Indoneesias
Indoneesia alal on UNESCO maailmapärandi nimistus kaheksa objekti ja 20 objekti kandidaati.
Nimistusse on kantud:
Mansi keel
Seda räägitakse Venemaal Obi jõe ja tema lisajõgede ääres, peamiselt Handi-Mansimaal ja Sverdlovski oblastis.
1989. aasta rahvaloenduse andmetel rääkis Venemaal mansi keelt 3184 inimest. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli neid vaid 938.
Mansi keelt peetakse tõsiselt ohustatud keeleks.
Mansi keel kuulub soome-ugri keelte ugri keelte rühma obiugri harusse. Keel on jaotunud neljaks peamiseks murdeks (ida-, lõuna-, lääne- ja põhja-mansi), mis on üksteisest niivõrd erinevad, et nende rääkijad ei saa teineteisest aru. Lõuna- ja lääne-mansi murded on välja surnud.
Mansi kirjakeel põhineb põhja-mansi murde Sosva murrakul. Mansi kirjakeelele on tüüpiline fikseeritud sõnade järjekord. Lauseehituses on oluline osa määr- ja kesksõnadel.
Esimene kirjateos avaldati 1868. aastal. 1937. aastal võeti kasutusele kirillitsal põhinev kiri.
Eesti Aserbaidžaani Sõpruse Selts
Eesti Aserbaidžaani Sõpruse Selts on Eesti aserbaidžaanlaste organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Tallinnas aadressil Õismäe tee 173. Organisatsiooni juhatuse esimees on Jakub Jagubov.
Organisatsioon asutati 15. veebruaril 2000.
Noorte kergejõustiku maailmameistrivõistlused
Noorte kergejõustiku maailmameistrivõistlused (IAAF World Youth Championships in Athletics; aastal 2017 IAAF World U18 Championships) olid aastatel 1999–2017 IAAFi korraldatud rahvusvahelised kergejõustikuvõistlused, kus said osaleda 17-aastased ja nooremad sportlased. Võistlused toimusid iga kahe aasta järel.
Elsa Pastak
Elsa Pastak-Varep (14. september 1908 Peterburi – 28. oktoober 1955 Tartu) oli eesti botaanik.
Ta töötas Tartu Ülikoolis ja aastail 1947–1955 Zooloogia ja Botaanika Instituudis.
Ta tegeles nii soontaimede uurimise kui brüoloogiaga.
Pere
Tema abikaasa oli Endel Varep (nad abiellusid aastal 1941).
Veselí nad Lužnicí
Veselí nad Lužnicí (saksa keeles Wesseli an der Lainsitz, varem Frohenbruck an der Lainsitz) on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Tábori ringkonnas. Veselí nad Lužnicí asub Táborist umbes 25 km lõunas ja České Budějovicest ligikaudu 29 km kirdes.
Veselí nad Lužnicí asub merepinnast 407 meetri kõrgusel.
Veselí nad Lužnicít on esmamainitud 1259. aastal. Raudteeühenduse sai Veselí nad Lužnicí 1871. aastal ja kujunes seejärel oluliseks raudteesõlmeks. Linnaõigused sai Veselí nad Lužnicí 1908. aastal.
Veselí nad Lužnicís on sündinud endine Tšehhoslovakkia riigitegelane Lubomír Štrougal (1924–2023), kes oli aastatel 1959–1961 Tšehhoslovakkia põllumajandusminister, 1961–1965 Tšehhoslovakkia siseminister ja 1970–1988 Tšehhoslovakkia valitsuse esimees (sisuliselt peaminister).
GRU Spetsnaz
GRU Spetsnazi üksused olid NSV Liidu relvajõudude (NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse) ja on Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi GRU eriettevalmistusega spetsialiseeritud luure- ja diversiooniväeosad.
NSV Liidu relvajõudude koosseisus 24. oktoobril 1950 loodud NSV Liidu Kindralstaabi Sõjaväeluure Peavalitsuse (GRU) alluvusse NSV Liidu relvajõudude eriettevalmistusega ja eriülesannetega – Spetsnazi Подразделения специального назначения relvaüksused.
Moodustatud 46 GRU Spetsnaz roodu olid ametliku versiooni kohaselt mõeldud NATO riikide tuumapeadega varustatud liikuvate raketiseadeldiste (MGR-3 Little John, MGM-1 Matador, MGM-52 Lance, MGM-29 Sergeant ja MGM-31 Pershing) hävitamiseks ning luure- ja diversioonioperatsioonideks vaenlase tagalas.
NSV Liidu õitsengu tippajal oli NSV Liidu relvajõududes 24 eriotstarbelist ründeüksust, kuhu kuulus ligi 25 000 eriettevalmistusega sõjaväelast, kes oma ettevalmistuse poolest ületasid NSV Liidu õhudessantvägesi (VDV) kvaliteedilt.
Eriotstarbelised brigaadid
NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse Eriotstarbelised brigaadid (отдельные бригады СпН ГРУ). Eriotstarbeline brigaadi koosseisu kuulusid järgmised allüksused:
Luurepataljoni koosseisus oli 3 luureroodu ja 1 siderood. Luureroodus (рота разведки) oli 4 jagu (отделения), milles 9 inimest igaühes. Lahingu ja õppeülesannete täitmisel moodustati luurediversioonigrupid, kuhu kuulusid rühmaülem, 2 inimest sideroodust ja jao isikkoosseis. Brigaadi isikkoosseisust oli võimalik moodustada 48 ja pataljoni isikkoosseisust 12 luurediversioonigruppi.
Venemaa Föderatsiooni sõjaväeluure Eriotstarbelised brigaadid (отдельные бригады СпН ГРУ)
Reorganiseerimisplaanide käigus saadeti 2009. aastal laiali Venemaa relvajõududes läbiviidavate koondamiste raames Berdskis asuv 67. spetsnazi brigaad ning Asbestis asunud 12. brigaad ja Samaras asunud 3. brigaad.
Venemaa Föderatsiooni Sõjalaevastiku koosseisus on veel täiendavalt 4 mereväe spetsnazi luurepunkti:
Luure peavalitsusele allusid ka Venemaa keskvõimule lojaalsetest tšetšeenidest moodustatud Spetspataljon Ida (Sulim Jamadajev) ja Spetspataljon Lääs, mis osalesid sõjategevuses Tšetšeeni sõjas (спецбатальоны «Восток» и «Запад»), Põhja-Kaukaasia sõjaväeringkonnas.
Taipan
Taipan (Oxyuranus scutellatus) on mürknastiklaste sugukonda taipani perekonda kuuluv maoliik.
Alamliigid
Eristatakse kaht alamliiki:
Levila
Taipan on levinud Põhja- ja Ida-Austraalia rannikul ja Uus-Guineas.
Mürgisus
Taipanit peetakse maailmas kolmandaks kõige mürgisemaks maoks. Enne vastumürgi sünteesimist 1956. aastal lõppesid peaaegu kõik taipanite rünnakud surmaga.
Nienburg/Weser
Nienburg asub Weseri jõe ääres, umbes 55 km Bremenist kagus ja 45 km Hannoverist loodes. Nienburg on Kesk-Weseri piirkonna suurim linn. thumb|püsti|Raekoda thumb|Corvinus-kirik Erichshagen-Wölpe
Linnaosad
Nienburgis on järgmised kvartalid:
Ajalugu
Peamine põhjus, miks Nienburg sai tekkida ja Kesk-Weseri piirkonna suureks linnaks areneda, oli selle asukoht mugavas koolmekohas Weseri jõel, mis koondas paika mitu kaubateed. Juba 1025. aastal oli paik tuntud kui Negenborg ('uus linnus'). 1215. aastal hakati seda kutsuma linnaks, civitas, kui Hoya krahv Heinrich I pani aluse oma valitsejasoole. Aastatel 1582–1866 hoidsid krahvkonda enda kontrolli all Welfi Braunschweig-Lüneburgi hertsogid, välja arvatud Napoleoni Prantsusmaa võim aastatel 1803–1813.
Endine eeslinn Wölpe viitab Wölpe krahvidele ja nende linnusele.
Eestlased Kanadas
Kanada eestlased on Kanada kodakondsusega Eestis sündinud eestlased või nende Kanadas elavad järeltulijad. Kanadas elab umbes 24 000 eestlaste järeltulijat, mõne allika järgi isegi 50 000 inimest.
Kanadas asub suurim ja püsivaim eestlaste kogukond väljaspool Eestit. 1940. aastate lõpus ja 1950. aastate alguses siirdus Kanadasse umbes 17 000 eestlast.
Eriti aktiivne on eestlaste elu Torontos, kus asuvad Toronto Eesti Maja, Tartu College, Toronto Eesti Ühispank, antakse välja ajalehte Eesti Elu jm. Toronto Ülikoolis on Kanada eestlaste loodud Eesti professuur.
Tuntumate Kanada eestlaste seas on psühholoog Endel Tulving, ajakirjanik ja roheline poliitik Kalle Lasn, keemik Olev Träss, arhitektid Arthur Jürvetson ja Elmar Tampõld, kirikuõpetajad Edgar Heinsoo ja Andres Taul, kirjanikud Ilmar Külvet ja Arved Viirlaid, keemik ja muusik Olaf Kopvillem, sotsioloog Tõnu Parming, poliitik ja publitsist Edgar V. Saks, jalgpallur Andreas Vaikla , veiniasjatundja ja -koolitaja Eik Järvi, laulja ja näitleja Leida Järvi jpt.
Pikka aega elasid Kanadas vaimulik Vello Salo ning tehnikateadlane ja poliitik Arvo Niitenberg.
Tallinna Baškiiri Kultuuriühendus Agizel
Tallinna Baškiiri Kultuuriühendus Agizel on Eesti baškiiride organisatsioon.
Kontor asub Tallinnas aadressil Sõpruse puiestee 228, juhatuse esimees on Fljuza Hairullina.
Organisatsioon asutati 12. juulil 2000.
Rõuge Ratasjärv
Ratasjärv (ka Rõuge Ratasjärv, Rattajärv, Rattaaluse järv ) on järv Võrumaal Rõuge vallas.
Asub Haanja looduspargis.
Nora Lember
Nora Lember (sündinud 31. oktoobril 2005 Saaremaal ) on eesti võrkpallur.
Ta on alates 2022. aastast kuulunud Eesti naiste võrkpallikoondisse ning hooajast 2020/21 mänginud Audentese SG/Noortekoondises.
Noorteklassid
Noorteklassides esindab Lember Selver Tallinn Spordikooli, kus on treeneriteks Sten Esna ja Laos Lukas. Võistkonnaga osaletakse omavanuste Eesti karika- ja meistrivõistlustel ning on tuldud mitmekordseks Eesti meistriks ja karikavõitjaks.
Aastatel 2019–2022 kuulus ta Eesti omavanuste noortekoondisse (sündinud 2004 ja hiljem), kelle peatreeneriks oli Anatoli Kuprijanovits.
Eesti võrkpallikoondis
Alates 2022. aastast on Lember kuulunud Eesti naiste võrkpallikoondisse. Ta on Eestit esindanud Euroopa liigas kahel turniiril ning võitnud Hõbeliiga 2023. aastal. Ta on koondises mänginud nii diagonaal- kui nurgaründaja positsioonil.
Saavutused
Eesti meistrivõistlused
Eesti karikavõistlused
Isiklikku
Nora Lemberi onu on endine Eesti võrkpallikoondise sidemängija Veiko Lember.
Hääletu kevad
"Hääletu kevad" (ingliskeelne originaal "Silent Spring") on Rachel Carsoni 1962. aastal ilmunud raamat.
Raamat kirjeldab põllumajanduses kasutatavate kemikaalide hukutavat mõju ökosüsteemidele. Peamise tähelepanu all on pestitsiidide ja eriti DDT toime.
Raamatul on olnud erakordselt suur ülemaailmne mõju, see oli üks laialdase keskkonnakaitse kujunemise võtmetekste.
Myanmari vapp
pisi| MYamur Myanmari vapp on [[Myanmari (Birma) riigivapp.
Vapp võeti kasutusele 2008. aastal. pisi|left|Vapp 1989-2010 pisi|left|Vapp 1974-1989
Artig
Artig (saksa Artug, rootsi örtug; hiljem killing) oli keskajal kasutatud hõbemünt.
Artigi väärtus oli 3 penni, mündi mass 1,2 g ja hõbedasisaldus 650 promilli.
Liivimaa 1422.–1426. aasta mündireformi järel hakati artigeid nimetama killinguteks.
Geneeriline üladomeen
Üldine üladomeen ehk ülddomeen (inglise generic top-level domain, lühendatult generic TLD või gTLD) on kolme- või enamatähelise nimega üladomeen, mis ei ole riigi, maa, piirkonna vms ccTLD hulgas.
Geneerilised domeenid on näiteks .com, .edu, .gov, .org, .biz, .info, .aero.
Ida-Eestlaste Selts
Ida-Eestlaste Selts on Venemaa eestlaste organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Tallinnas aadressil Mahtra tänav 14. Organisatsiooni juhatuse esimees on Lembit Võime. Organisatsiooni eesmärkide seas on uurida, säilitada ja tutvustada Venemaa eestlaste kultuuripärandit.
Organisatsioon asutati 15. detsembril 1988.
Organisatsioon korraldab Eesti päevi niinimetatud Ida-Hajalas (sh Siber, Kaukaasia, Krimm).
Pierre Bonnard
Pierre Bonnard (3. oktoober 1867 Fontenay-aux-Roses, Prantsusmaa – 23. jaanuar 1947 Le Cannet, Prantsusmaa) oli prantsuse kunstnik ja illustraator, üks postimpressionistliku avangardrühmituse Nabiid (Les Nabis) tuntumaid liikmeid ja intimismi kunstisuuna juhte.
Bonnardi teoseid on Ermitaažis, New Yorgi moodsa kunsti muuseumis (MoMA), Orsay muuseumis Pariisis, Tate’i galeriis Londonis jne. 2015. aastal korraldati Orsay muuseumis Bonnardi näitus, mis tõi kohale umbes 510 000 vaatajat.
Elulugu
Pierre Bonnard sündis Pariisi Fontenay-aux-Rosesi äärelinnas 1867. aastal. Tema isa Eugène Bonnard oli pärit omaaegsest Dauphiné provintsist ja ema Élisabeth Merzdorff Alsace’ist. Ta oli pere teine poeg ning tal oli ka õde.
Bonnard omandas hariduse Pariisis Louis-le-Grandi ja Charlemagne’i lütseumis. Kunstihuvi oli tal juba varakult, ta armastas joonistada, akvarelle maalida ja karikatuure teha. Ta huvitus ka kirjandusest. Pärast keskhariduse omandamist suundus ta sõjaministrist isa meeleheaks õppima õigusteadust. Aastatel 1885–1888 sai ta õigusteaduses bakalaureusekraadi ja töötas 1888. aastal ka lühikest aega riigiametis, kuid esimese maali müümise järel lahkus töölt. Kuna pere oli jõukas, sai ta kunstiga edasi tegeleda ka kindla palgaga töökohta pidamata.
Veel õigusõpingute ajal, aastal 1886 hakkas Bonnard käima kunstitundides École des Beaux-Artsis, kuid pärast seda, kui ta ei saanud stipendiumi Prix de Rome, et minna Prantsuse Akadeemiasse Rooma, suundus ta 1889. aastal erakunstikooli Académie Julian. Seal tutvus ta Paul Sérusier’, Maurice Denis’, Henri-Gabriel Ibelsi ja Paul-Élie Ransoniga. Kuna nende stiilid olid sarnased, otsustasid nad luua grupi Nabiid (Les Nabis). Sel ajal otsustas Bonnard pühenduda kunstile. Pärast sõjaväekohustuse täitmist naasis ta Pariisi ja hakkas 1890. aastal Montmartre’is rentima stuudiot. Algul jagas ta seda Édouard Vuillardi ja Denis’ga, hiljem ka teatrilavastaja Lugné-Poega, kellega koos valmistas Théâtre de l’Œuvre’i jaoks rekvisiite.
1891. aastal toimus Bonnardi esimene isikunäitus Sõltumatute salongis ning samal aastal järgnes ka Nabiide rühmituse esimene ühisnäitus.
Bonnard suri 1947. aastal oma kodus, kus ta oli maalinud suurema osa oma teoseid. Ta jõudis kunstiga tegeleda peaaegu 60 aastat. 1948. aastal korraldas New Yorgi moodsa kunsti muuseum postuumselt näituse, mis oli planeeritud avada kunstniku 80. sünniaastapäeva tähistamiseks.
Looming
Pierre Bonnardi kutsutakse ta loomingulise aja paigutumise tõttu 20. sajandisse ka hiliseks impressionismi viljelejaks. Tema maalid on impressionistide omadega võrreldes erksama värvipaletiga, avangardistlikumad.
Loometee alguses oli ta tuntud eelkõige postrite ja graafiliste lehtede poolest, tänapäeval teatakse teda peamiselt päikeseküllaste, intiimsete koduste stseenide ja interjööride järgi, mis mõjuvad helgelt ja rõõmsalt, meenutades unenägusid.
Peale maalimise kujundas Bonnard mööblit ja kangamustreid, tegi lavakujundusi, raamatuillustratsioone ja nukke nukuteatrite jaoks. 1906. aastal seltskonnategelase ja muusa Misia Natansoni salongi jaoks loodud "Nauding", "Õppetöö", "Mäng" ja "Reis" olid mõeldud oma dekoratiivsusega meenutama tapeeti ja järgima prantsuse sisekujunduse traditsioone, millele pani aluse Charles Le Brun. 1944. aastal ilmusid pealkirjaga "Kirjad. Vormid ja värvid" (Correspondances. Formes et couleurs) Bonnardi illustreeritud kirjad ta lapsepõlvest ja noorusest.
Liitumine Nabiide rühmitusega
Rühmitusel puudus programm, kuid selle liikmed pidasid maali joonte ja värvide harmooniliseks koosluseks. Nende arvates on maal õnnestunud ainult siis, kui kunstnik on suutnud tungida läbi eseme välisest vormist. Kasutades värvi ja kontuuri, soovisid nad objekti kujutada nii, et selle dekoratiivsed küljed tõuseksid esikohale ning kunstniku isiksus ja stiil oleksid selgelt väljendatud. Rühmituse eesmärgiks oli luua dekoratiivseid maale ja hüljata kolmemõõtmeline pildipind lamedate värvipindade kasuks.
Rühmituse nimi tähendab tõlkes "prohvetid", millega liikmed soovisid viidata sellele, et tahavad olla ühenduses kõrgema väega, justkui oleksid nad preestrid ja nägijad, kellel on võim tuua nähtavale nähtamatut. Lisaks iseloomustab neid Jaapani puugravüüri eeskujuks seadmine. Bonnardi hüüti rühmituses "Jaapani nabiiks", kuna ta huvitus orientaalsest kalligraafiast ja Jaapani puugravüürist.
Intimismile keskendumine
Kuna Bonnard lahknes Nabiide rühmituse sümbolistlikest teemadest, vaid huvitus lihtsatest igapäevastseenidest enda ümber, kutsutakse teda ka intimistiks. Intimistlik kunstisuund tekkis 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses. Intimismis on eesmärgiks kujutada koduse elu soojust, hubasust ja vaikset eraldatust. Näiteks eelistas Bonnard kujutada kodu intiimseid ruume – kööki, magamistuba ja vannituba.
Intimistliku stiili säravaimad esindajad Bonnard ja Édouard Vuillard lähenesid aga ainesele impressionistlikult: püüdsid hetke atmosfääri ja valgust. Erinevalt impressionistidest, kes valisid ja kasutasid värve nähtava maailma täpsest vaatlusest lähtudes, moonutasid ja liialdasid nad värvidega, et väljendada tundeid ja tujusid. Bonnardi teostes leidub intimistlikke jooni eriti palju aastatel 1898–1910.
Loominguline eneseleid
Pärast 1900. aastat hakkas Bonnard veetma rohkem aega maal Normandia ja Pariisi vahel, kus lõi suurel hulgal maastikumaale. 1905. aastast hakkas ta kevaditi ja suviti elama Pariisi äärelinnades, talviti Lõuna-Prantsusmaal. 1906. aastal alustas ta iga-aastaste näituste korraldamist ühes galeriis. 1908. aastaks oli ta intimismist edasi liikunud, selle näiteks on suuremate mõõtmetega ja julgemate, erksamate värvidega "Akt vastu valgust" (L’Eau de Cologne või Le Cabinet de toilette au canapé rose; 125 × 109 cm; asub Belgia kuninglikus kunstimuuseumis Brüsselis ).
Üks Bonnardi loomingu mõjutajaid oli 1892. aastal Pariisis toimunud impressionistide näitus, kus oli väljas Camille Pissarro, Claude Monet’, Pierre-Auguste Renoiri jt teoseid. Impressionistlikke jooni hakkas ta teostesse siiski ilmuma alles 1910. aastatel.
1910. aastal kolis Bonnard Lõuna-Prantsusmaale, taandus kunstielust ning maalis kohalikku maastikku ja koduseid stseene oma naisest. Pärast 1911. aastat muutus ta palett erksamaks, tõenäoliselt foovide rühmituse mõjul. 1915. aastal mõistis Bonnard, et on ohverdanud vormi värvi nimel, ning maalis 1920. aastani peamiselt akte, kus pööras tähelepanu kujule, kuid hülgamata erksaid värve. 1920. aastatel tegi ta uue seeria aktist vannis, mis on tänapäeval ka üks ta tuntumaid teemasid.
1920. aastatest alates pole teemades suuri muutusi – vaikelu, autoportreed, Saint-Tropez’ merevaated ning koduaed Le Cannet’s, kuhu ta oli kolinud 1925. aastal. Samuti meeldis talle 17. sajandi Hollandi natüürmordi maalijatest mõjutatuna maalida sööki ja söömist. Lisaks tegi ta portreid, peamiselt sõpradest ja vahel iseendast.
Enne Esimest maailmasõda reisis Bonnard Euroopas ja Põhja-Ameerikas, kuid ei ole seda maalidel kujutanud. Samuti ei näe tema maalidel maailmasõda. Viimaseks jäänud teose "Õitsev mandlipuu" (L’Amandier en fleur; 55 × 37,5 cm; asub Pariisi moodsa kunsti muuseumis) maalis ta nädal enne surma.
Stiil
Pierre Bonnard maalis enda ümber olevaid lihtsaid asju ja stseene, mis talle meeldisid või olid silma jäänud. Ta maalid olid eelkõige dekoratiivsed, neis puudus usuline või poliitiline nüanss. Bonnard soovis ka rõhutada seost prantsuse kunstipärandiga. Sellele viitab osa ta teoste figuuride asendist, mis meenutavad hellenistlikke skulptuure. Näiteks "Europa röövimise" (L’Enlèvement d’Europe; 1919; asub Toledo kunstimuuseumis USA-s Ohio osariigis) kompositsioon on otseselt Tiziani teosest laenatud. Samuti mõjutasid teda 16. sajandi Veneetsia koolkonna värvitraditsioonid.
Bonnard maalis paljud stseenid mälu järgi, kuna talle ei olnud tähtis kindel inimene või koht. Ta joonistas esmalt lõuendile kontuurid ja lisas hiljem märkmete järgi värvid. Seetõttu on ka ta maale raske dateerida ja kronoloogiliselt järjestada. Maalimisprotsess algas varem tehtud visandi järgi söega kompositsiooni joonistamisega. Seejärel täiendas ta maali järk-järgult, pani töö vahepeal nädalateks või kuudeks kõrvale, et seda hiljem värske pilguga vaadata. Seetõttu võis mõne teose valmimiseks kuluda kuid või isegi aastaid. Inspiratsiooni ja maalide ideid leidis ta eelkõige jalutades, mitte ateljees. Samuti ei olnud tal molbertit, selle asemel kasutas ta bambustahvlit, mis käis lõuendi alla, ja värvide segamiseks taldrikut.
Mõju
Pierre Bonnard oli eeskujuks Valgevene kunstnikule Michel Kikoïne’ile (31.05.1892–04.11.1968), kes õppis Minskis, Vilniuses ja hiljem ka Pariisis. Temagi loomingusse kuuluvad peamiselt aktid ja autoportreed ning elu lõpul maastikumaalid.
Bonnardil oli seos ka Eestiga, sest tema teosed olid kunstikoolis Pallas õpilastele eeskujuks oma värvitundliku meelelisusega.
Jeffersoni maakond (Oklahoma)
pisi|Asend Oklahoma osariigis Jeffersoni maakond (Jefferson County) on maakond USA-s Oklahoma osariigis.
Maakonna halduskeskus on Waurika.
Maakonna pindala on 2004 km², millest 39 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 6472. Aastal 2000 oli elanike arv 6818.
Ajalugu
Jeffersoni maakond moodustati 16. juulil 1907 Comanche'i maakonna osast. Maakond on saanud nime kolmanda Ameerika Ühendriikide presidendi Thomas Jeffersoni järgi.
Windsori sõlm
Selle väidetav leiutaja oli Windsori hertsog Edward VIII, kuid dokumentaalsed tõendid puuduvad. On arvatud, et leiutaja võis olla ka tema isa George V.
Windows Phone
Windows Phone on Microsofti toodetav mobiilsideseadmete operatsioonisüsteem. Erinevalt eelkäijatest (Windows Mobile) on Windows Phone loodud pigem tava- kui ärikasutajale. See jõudis Euroopas, Singapuris, Austraalias, Uus-Meremaal, USAs, Kanadas, Mehhikos ja EPAL-i piirkonnas turule 2010. aasta teisel poolel ning Aasias 2011. aastal.
Windows Phone'is on kasutusel Microsofti (toona) uus kasutajaliides Metro, kus on ühendatud nii Microsofti enda teenused kui ka teiste tootjate tarkvara.
Arendamine
2004. aastal plaaniti suurt uuendust Windows Mobile'i platvormile koodnimega Photon. Töö kulges aeglaselt ja projekt katkestati. 2008. aastal suunas Microsoft Windows Mobile'i arendajad alustama tööd uue mobiilse operatsioonisüsteemiga. Toode avalikustati 2009. aastal Windows Phone'i nime all.
Windows Phone 7.5 – Mango
2011. aasta veebruaris tutvustas Steve Ballmer Mobile World Congressi üritusel mahukat Windows Phone 7 uuendust, mis sisaldas Internet Explorer 9, Twitteri integratsiooni, multitegumtöö funktsiooni kolmanda osapoolte rakendustel ja juurdepääsu Windows Live SkyDrive'i teenusele.
Kasutajaliides
Windows Phone'il on uus kasutajaliides, mis põhineb Microsofti Windows Phone'i disainilahenduse süsteemil koodnimega Metro. Avakuva (Start Screen) koosneb reaalajas uuenevatest ruudukestest. Ruudukesed viivad erinevate rakenduste ja funktsioonideni (näiteks kontaktid, veebilehed, meedia). Kasutajad saavad ruudukesi lisada, ümber tõsta, eemaldada. Ruudud uuenevad reaalajas – näiteks kuvavad need lugemata e-kirjade arvu või ilmateadet.
Windows Phone'is on kasutusel mitmikpuutetehnoloogi. Vaikimisi on Windows Phone kasutajaliides tumedat värvi, mis aitab akut säästa (OLED-ekraanidel ei eraldata täiesti mustadele pikslitele taustavalgust). Kasutajad saavad valida nii lihtsalt heleda kui ka mitut värvi kujundusteemade vahel.
Omega udukogu
Omega udukogu (ka Messier 17, NGC 6618, Luige udukogu ja Hobuseraua udukogu) on Linnutee üks suurimaid H-II-piirkondi, mis asub Amburi tähtkujus.
Windows Phone
Teksti sisestamine
Teksti sisestatakse virtuaalse klaviatuuriga, kuhu on sisse ehitatud emotikonid, õigekirjakontroll ja ka sõnade äraarvamine.
Sõnumid
Sõnumid jaotuvad mitmesse gruppi. Samamoodi nagu saab vaadata tavalisi tekstsõnumeid, võimaldab Windows Phone kergesti suhelda ka Windows Live Messengeris kui ka Facebook Chatis. Tekstsõnumeid on võimalik koostada ka hääletuvastusfunktsiooni abil.
Omega udukogu
Omega udukogu asub Maast umbes 5000–6000 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on umbes 15 valgusaastat.
Windows Phone
Veebibrauser
Windows Phone 7.5 sisaldab veebibrauserit Internet Explorer Mobile, mis põhineb Internet Explorer 9-l. Internet Explorer võimaldab veebilehti lisada lemmikute sekka ja kuvada neid koduekraanile. Veebibrauser võimaldab avada korraga kuus vahelehte, mida on võimalik laadida paralleelselt. Teiste funktsioonide seas on ka mitmikpuute võimalus, sujuv suumimine, piltide salvestamine, veebilehtede jagamine e-postiga ja sõnaotsing otse veebilehelt.
E-post
Windows Phone toetab Hotmaili, Exchange'i, Yahoo! Maili ja Gmaili teenuseid. Samuti on võimalik kasutada POP- ja IMAP-protokolli. Nende teenuste kaudu on võimalik sünkroonimine ka kontaktide ja kalendri vahel. Kasutajatel on võimalik otsida e-kirju pealkirja, kirja sisu, saatja või saajate järgi.
Multimeedia
Windows Phone'i on sisseehitatud rakendus Zune, mis võimaldab sünkroonimist PC ja Windows Phone'i vahel. Multimeedia on jaotatud kahte ossa: muusika ja videod ning fotod. "Muusika + Videod" annab kasutajatele juurdepääsu muusikale, videotele, järelvaatamisele. Phone Marketplace'ist saab osta muusikat. Kasutajatele kuvatakse ka esitaja elulugu ja fotod. "Fotod" näitab kasutajale nii telefoniga pildistatud pilte kui ka Facebooki ja Windows Live'i fotoalbumeid.
Failivormingute tugi
Helifailivormingutest on toetatud WAV, MP3, WMA, AMR, AAC/MP4/M4A/M4B ja 3GP/3G2 standardid. Videofailivormingutest on toetatud WMV, AVI, MP4/M4V, 3GP/3G2 ja MOV (QuickTime) standardid. Võimalik on esitada AVI vormingut, kuna toetatud on DivX-i ja Xvidi koodekid. Pildifailivormingutest on toetatud JPG/JPEG, PNG, GIF, TIF ja BMP.
Perätammistu
Perätammistu (ka Peratammistu) oli küla Tartumaal. Küla jääb tänapäeval Meerapalu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Räpina kihelkonda. Küla kaotati 1930. aastatel.
Windows Phone
Mängud
Windows Phone sisaldab Xbox Live'i, mis toob Xbox 360 funktsioonid ka telefoni (nt kasutaja avatar, mänguskoorid, suhtlemine Xbox Live'i sõpradega jms). Toetatud on turn-based mitmikmängud, reaalajas mitmikmängud lisatakse tulevikus.
Marketplace
Windows Phone Marketplace'i kasutatakse muusika, video ja muude tootjate rakenduste ostmiseks ja allalaadimiseks telefoni. Marketplace on kättesaadav Zune'i tarkvara kaudu nii telefonides kui ka PC vahendusel.
Riistvara
Microsoft on öelnud, et süsteeminõuded on "ranged, aga õiglased", ka tarkvara kasutatavus on suurepärase kõikides telefonides.
Trummel
pisi|Trummelvints pisi|[[Trummelsõela (inglise trommel screen) skeem]]
Trummel (saksa keele sõnast Trommel) on harilikult masina, seadme või riista silindriline (harvem kooniline) õõnes osa.
Trumlit/trumleid kasutatakse näiteks tõstemasinatel (kraanad, liftid jt.) ja vintsidel keti, köie, trossi või traadi pealekerimiseks. Tehnoloogilistes protsessides kasutatakse näiteks parkimis-, kuivatus-, puhastus-, sõelumis- ja segutrumleid.
Jelizaveta Roos-Bazilevskaja
Jelizaveta Roos-Bazilevskaja (neiupõlvenimi Elisabeth Roos; 13. mai 1902 Moskva – 31. mai 1951 Wöllmarshausen, Lääne-Saksamaa) oli eesti päritolu vene luuletaja, tõlkija, kirjanduskriitik.
Ta sündis aastal 1902 Moskvas eesti-saksa-rootsi segaperekonnas. Aastatel 1912–1919 õppis ta Harkivis tütarlaste gümnaasiumis. Seejärel perekond tuli Eestisse, kus ta asus tööle õpetajana. Aastal 1922 oli ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas vabakuulajaks. Aastal 1924 lõpetas ta eksternina Tallinna 1. Reaalkooli. Aastatel 1924–1930 õppis Tartu Ülikoolis filosoofiateaduskonnas, kus ta spetsialiseerus vene ja slaavi filoloogiale; aastal 1930 kaitses ta tööga "Творчество Анны Ахматовой" (Anna Ahmatova looming) ''mag. phil.'' kraadi.
1920. aastatel oli ta Tartu Vene Üliõpilaste Seltsi juhatuse liige.
Isiklikku
Tema õde Meta Roos (1904–1989) oli luuletaja, kes lõpetas klaveri erialal 1927. aastal Tallinna Konservatooriumi.
Ta abikaasa oli 1930. aastast sõjaväelane ja Eesti vene kogukonna tegelane Ivan Bazilevski (1898–1989).
Georgi Georgijevski
Georgi Georgijevski (allikates ka Georgi Georgievski; vene Гео́ргий Влади́мирович Гео́ргиевский; sündinud 29. aprillil 1958 Riias) on vene luuletaja, ajakirjanik, endine tõstja.
Aastast 1960 elab ta Jõhvis.
Ta on 2008. aastast Vene Literaatide Eesti Ühenduse liige.
John von Hueck
Karl Johann (John) von Hueck (6. (ukj 18. juuli) 1844 Tartu – 8. oktoober 1925 Tallinn) oli Munalaskme mõisnik, Tallinna linnapea aastail 1895–1905. Karl Johanni vanemad olid Karl Ferdinand von Hueck (15. (ukj 27. veebruar) 1811 – 3. (ukj 15. august) 1889; põllumees, Munalaskme mõisnik, genealoog) ja Charlotte von der Borg (3/14. aprill 1819 Viljandi – (20. jaanuar/2. veebruar 1909).
Karl Johann von Hueck õppis Tallinna kubermangugümnaasiumis ja 1864. aastal Tartu ülikoolis ökonoomiat, kuid jättis õpingus pooleli ja reisis Saksamaal ja hakkas isa eeskujul põllumeheks, Laitse ja Kukruse mõisa rentnikuna, ning oli ka aastatel 1868–1870 ka Eestimaa aktsiisivalitsuse piirkonnainspektoriks. Abiellumise järel 1870. aastal võttis üle Tuudi mõisa pidamise, Karuse kihelkonnas Läänemaal ja  1876. aastal isalt saadud Munalaskme mõisa, Nissi kihelkonnas  Harju kreisis. Karl Johann von Hueck oli Eestimaa Põllumajandusühingu tütarseltsi asutaja 1872. aastal ja selle Läänemaa seltsi asepresident, 1875–1879 president, kellena pani aluse Läänemaa põllumajandusnäituste korraldamisele Lihulas ja Haapsalus.
Aastatel 1890–1895 oli Karl Johann von Hueck Eestimaa Aadli Krediitkassa raamatupidaja abi ja Vastastikuse Kindlustusseltsi president, 1891–1894 Eestimaa Põllumajandusühingu sekretär, Eestimaa Aiandusseltsi esimees (hiljem auliige). Ta oli ka kihelkonnakohtunik ja alates 1896. aastast Tallinna-Haapsalu kohturingkonna aurahukohtunikuna.
1882. aastast elas Hueck peamiselt Tallinnas, 1882. aastal oli Hueck Tallinna linnavolinik. 1895. aasta veebruaris valiti Hueck Tallinna linnapeaks.
Suur Tõll (raudteesuurtükk)
Suur Tõll oli Eesti sõjaväe Soomusrongirügemendi 2. divisjoni Raskekauglaskepatarei koosseisus olev raudteesuurtükivagun.
John von Hueck
Linnapeana hoolitses Hueck eriti parkide ja haljasalade rajamise eest. Hueckil oli suur roll linnapeana Eestimaa Põllumajandusühingu näitusehoone püstitamisel Tallinnas, Näituse väljakul 1896. aastal, kus hakkasid regulaarselt toimuma suured Tallinna põllumajanduse-, käsitöö- ja tööstusnäitused. Laialdaste huvide ja tutvusringkonnaga Hueck oli 1896. aastal Tallinnas peetud Eesti VI üldlaulupeo pidukomitee president, Meestelauluseltsi ja Mustpeade vennaskonna auliige, suur kunsti- ja muusikasõber, ajaloohuvilisena tegeles ta tänu rikkalikule perekonnaarhiivile suguvõsa genealoogia uurimisega.
Suur Tõll (raudteesuurtükk)
Alusvagun oli 8-teljeline lahtine platvormvagun. Relv oli 152 mm Canet' laevasuurtükk (kahur), mis võeti 1935. aastal Naissaarel asunud 5. patareist. Suurtükivagun nr 145 ehk "Suur Tõll" (nimede ja numbri omavaheline seos ja ametlikkus pole üheselt selge) valmis 1935. aastal.
John von Hueck
Hueck püsis linnapea ametis kuni 1905. aastani, mil detsembris 1904, Tallinnas 1904. aasta linnavalimised võitnud eesti-vene valimisblokk linnas sai enamuse Tallinna Linnavolikogus. 19. jaanuaril 1905. aastal valiti linnapeaks senise linnapea J. von Huecki vastu kandideerinud Eestimaa kubermanguvalitsuse nõunik Erast Hiatsintov.
Suur Tõll (raudteesuurtükk)
See laevade jaoks mõeldud 152 mm Canet' suurtükk suutis lasta oluliselt kaugemale (18–20 km) kui harilike soomusrongide suurtükid (6–10 km) ning seetõttu oli see mõeldud kaugvõitluseks.
Soomusrongirügemendi 2. divisjoni koosseisus moodustati 1936. aastal Raskekauglaskepatarei, millesse kuulus ka suurtükivagun Suur Tõll.
John von Hueck
John von Hueck maeti 11. oktoobril 1925 Tallinna Oleviste koguduse, Kopli kalmistule.
Clay maakond (Georgia)
Clay maakond (Clay County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Maakonna halduskeskus on Fort Gaines.
Ajalugu
Maakond moodustati 1854. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 3183.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Autoriraamat
Autoriraamat on raamat, kus üks ja sama inimene on loonud nii sõnalise kui ka pildilise teksti. Ühendades nii verbaalse kui ka visuaalse külje, vahendab autoriraamat autori isikupärast nägemust enda loodud raamatust kui tervikteosest. Autoriraamat peegeldab selle looja mitmekülgset andekust, aga ka tema intentsiooni oma idee teostamisel. Autoriraamatus võib näha ka katset ületada tavapäraseid žanripiire ja laiendada teemavaldkondi.
Autoriraamatu mõiste tuli eesti lastekirjanduses kasutusele 1990. aastatel. Tavaliselt on kunstnik või illustraator kirjutanud oma illustratsioonide juurde sõnalise teksti (Edgar Valter, Henno Käo, Piret Raud jt), kuid on ka vastupidiseid näiteid, kus autor on ennast esmalt teostanud kirjanikuna ja seejärel teinud sinna juurde pildid (nt Mari Saat, „Päkapikuõpetus, 1995).
Loend autoriraamatutest ja nende tegijatest
Loetelu autoriraamatute loojatest ja nende töödest eesti lastekirjanduses 1980. aastatest kuni 21. sajandini.
Kaspar Jancis
(2 omakirjutatud ja -joonistatud lasteraamatut)
Artur Jurin
(11 autoriraamatut)
Kristi Kangilaski
(5 autoriraamatut)
Tiiu Kitsik
(4 autoriraamatut)
Henno Käo
(kokku 26 autoriraamatut)
Gerda Märtens
(1 autoriraamat)
Sirly Oder
(1 autoriraamat)
Ülo Pikkov
(4 autoriraamatut)