cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keermesliide
Hõõrdejõud täis- ja kolmnurkkeermes
Taandatud hõõrdeteguri \grave{f} arvutamiseks kolmnurkkeermes kehtib valem:
ja taandatud hõõrdenurga arvutamiseks on valem:
Et, siis on ka hõõrdumine kolmnurkkeermes suurem kui täisnurkkeermes.
Ringjõud täis- ja kolmnurkkeermes
Täisnurkkeerme ühele keerule mõjuv ringjõud on arvutatav valemiga:
Pax Romana
Pax Romana oli institutsioonide kogum, mis tagas impeeriumi stabiilsuse reguleerides keskuse ja perifeeria suhteid. Rahu aitas tagada eelkõige põhimõte, mille kohaselt jäi provintsidele Rooma ülemvõimu tunnistades vabadus järgida omaenda norme ja kummardada omaenda jumalaid.
Üldiselt dateeritakse Pax Romana Augustuse valitsemisajast 27 eKr kuni Marcus Aureliuse surmani 180. aastal.
Lanai
Saar on Ameerika Ühendriikide haldusala, moodustab koos Maui, Molokai ja Kahoolawe saartega Hawaii osariigi Maui maakonna. Saar on Hawaii saartest väikseim, mis on avalikult ligipääsetav - Niihaule pääseb ainult saareomanike loal. Saar on eraomanduses, kuuludes Larry Ellisonile, kuid 2% saarest kuulub Hawaii osariigile.
Saarel elas 2010. aasta rahvaloenduse järgi 3135 inimest. Saarel on vaid üks linn - Lanai City, üks kool, kus õpetatakse kõiki klasse alates algkoolist (Kindergarten) kuni 12. klassini; üks haigla 24 kohaga. Saarel puuduvad valgusfoorid ja kaubanduskeskused; transporti pakuvad saare hotellid. Paljud saare vaatamisväärsused on ligipääsetavad ainult mudateede kaudu.
1921. aastal hakati Lanail kasvatama ananasse, järgmisel aastal ostis saare ananassikasvataja James Dole, kes oli ka Hawaiian Pineapple Company (täna Dole Food Company) president ning rajas saarele maailma suurima ananassiistanduse. Sealt sai saar ka oma nime "ananassisaar" (inglise keeles Pineapple Island).
1985. aastal sai saare omanikuks miljardär David H. Murdock, kui ta ostis Dole Food Company.
Oktoobris 1992 toimus saarel viimane ananassilõikus.
Kaunitar ja koletis (film 1991)
Auhinnad
Oscar (1992)
Kuldgloobus (1992)
Grammy auhind
Felix Salten
thumb|Felix Salten 1910. aastal Felix Salten (sünninimi Siegmund Salzmann; 6. september 1869 Pest – 8. oktoober 1945 Zürich) oli juudi päritolu Austria kirjanik, kes sai maailmatuntuks raamatuga "Bambi".
Tuntud raamat on ka talle omistatav "Josefine Mutzenbacher", mis on eesti keeles ilmunud ajakirjas Maaja.
Tema teosed keelati Saksamaal 1936. aastal. Alates 1939. aasta veebruarist elas Felix Salten Šveitsis.
António Óscar Carmona
António Óscar de Fragoso Carmona (24. november 1869 – 18. aprill 1951) oli Portugali sõjaväelane ja poliitik, president alates 16. novembrist 1926 kuni surmani.
Missouri kompromiss
Missouri kompromiss oli 1819. aastal USA-s vastu võetud otsus Missouri ja Maine'i osariigi vastuvõtmise kohta uniooni liikmeks.
1819. aastal tuli senatis päevakorda Missouri osariigi vastuvõtmine Ameerika Ühendriikide koosseisu. Kuna senatis oli orjapidamist ja vabade osariikide esindajaid võrdselt, siis otsustati tasakaalu säilitamiseks sõlmida kompromiss: korraga võeti vastu kaks osariiki, üks vaba ja teine orjanduslik. Lisaks orjanduslikule Missourile sai Ameerika Ühendriikide liikmeks ka orjapidamist mittelubav Maine. Samuti määrati kindlaks orjuse eraldusjoon – 36º30' põhjalaiust pluss Missouri osariik. Lõuna poole jäävatest aladest pidid saama orjapidamist sallivad osariigid, põhja poole jäävatest seda mitte lubavad osariigid.
Driksna nõmme looduspark
Driksna nõmme looduspark (läti keeles Driksnas sils) on kaitseala Lätis Latgales Madona piirkonna Ļaudona vallas. Looduspark asub Madonast Trepeni ulatuvas küngaste vööndis. Kaitseala loodi 1990. aastal, kaitsmaks sealsete männikute taimestikku.
Kaitseala asub Ida-Läti madalikul. Kaitseala pindala on 676 ha. Kaitserežiim näeb ette kolm kaitsekorralduslikku tsooni - looduspargi üldtsoonmaastikukaitse tsoon ja rangema kaitsega tsoon Põhjas ulatub see Aiviekste luha looduspargini.
Driksnise järve ääres kasvavad kaks looduskaitsealust mändi – Driksna mänd ja nimetu mänd ümbermõõduga 2,53 meetrit.
Loodusparki jäävad Drikšņa muinaskalmed ja Sāviena linnamägi, mis on kultuurimälestistena riikliku kaitse all.
Kaitstavaid loodusdirektiivi elupaigatüüpe on Driksna nõmme looduspargis kuus, lisaks veel kaks Lätis väärtuslikuks peetavat elupaigatüüpi. Looduspargis kasvab 10 kaitsealust taimeliiki. Neist olulisim on palu-karukell. Taimedest kasvavad seal kännas-kipslill, palu-liivkann, sile tondipea, sinine kopsurohi; kaitseala on ka üks viiest püst-linalehiku kasvukohast Lätis.
Lameusside loend
''Siin on loetletud lameusse.
Selles nimekirjas on lameusside liigid ja teised taksonid. Muud zooloogia mõisted on loetletud loendites zooloogia mõisteid ja anatoomia mõisteid. Kogu bioloogias käibel olevad mõisted on loetletud loendis Bioloogia mõisteid.
Kui taksonil on eestikeelne nimetus, siis see on paigutatud loendisse vastavalt oma kohale tähestikus. Taksoninimetuse järel on sulgudes ladinakeelne nimetus kursiivis. Edasi tulevad lühiandmed sugukondliku kuuluvuse (sgk) ja levila kohta, samuti leviku kohta Eestis:
Wentworth Miller
thumb|Wentworth Miller, 2008 Wentworth Earl Miller (sündinud 2. juunil 1972 Chipping Nortonis Oxfordshire'is Suurbritannias) on Kuldgloobusele nomineeritud Ameerika Ühendriikide näitleja.
Miller on eelkõige tuntud Michael Scofieldi osatäitjana põnevusseriaalis "Põgenemine", mida ta kehastab alates 2005. aastast.
Ta mängis seriaali "Kummituselausuja" esimeses jaos kõrvalosa.
Isiklikku
2013. aastal avalikustas ta, et on gay.
2021. aastal avalikustas ta, et on autist.
Monroe doktriin
1823. aasta detsembris deklareeris uus USA president James Monroe oma läkituses Kongressile, et Ühendriigid on vastu igasugusele Euroopa võimu edasisele laienemisele Ameerikas. Seda pöördumist on hakatud nimetama Monroe doktriiniks.
Monroe doktriin (1823)
Ameerika mandreid .... ei tohi enam kunagi käsitada kui mõne Euroopa riigi koloniaalobjekti. Me suhtume igasse nende katsesse laiendada oma poliitilist võimu siinse poolkera mis tahes osas kui ohtu meie rahule ja julgeolekule. Me pole kunagi sekkunud ega kavatse sekkuda ühegi Euroopa riigi koloniaal- või mõjualade jagamisse. Kuid nende riikide puhul, kes on end iseseisvaks kuulutanud ja omariiklust säilitada suutnud ning kelle iseseisvust ka meie oleme tunnustanud, ei saa me lubada ühegi Euroopa võimu vahelesegamist nende allasurumiseks või muul viisil nende sõltumatuse kahjustamist, ka suhtume sellesse kui avalikku vaenuakti Ühendriikide vastu.
Epi
thumb|Epi asendikaart Epi on Vanuatule kuuluv saar Melaneesias, üks Vanuatu saartest. Saare geograafilised koordinaadid on.
Epi lähimad naabrid on Malampa provintsi kuuluvad Ambrym põhjas ja Malakula loodes ning Epiga samasse Shéfa provintsi kuuluvad Shepherdi saared ja Éfaté lõunas.
Saare pindala on 444 km². Ta on loodest kagusse 43 km pikk ja kirdest edelasse kuni 18 km lai. Tema rannajoone pikkus on 130 km.
Epil elas 1986. aastal 3035 inimest.
Saar on mägine, kõrgus kuni 833 m. Kõrgeim tipp on Kvaternaari ajal tegutsenud Epi vulkaan. Epi rannikust 13 km põhjas asub vulkaaniline Lopevi saar, millel olev vulkaan on alates 1862. aastast vähemalt 22 korda pursanud.
Saare tähtsaimad majandusharud on põllumajandus ja kalapüük. Mõlemaga tegeletakse peamiselt oma pere tarbeks, mitte müügiks. Saare sisemajanduse kogutoodang inimese kohta on 457 USA dollarit ja suure osa sellest annavad 50–80 töölist, kes Epilt igal aastal 7 kuuks Uus-Meremaale tööle värvatakse.
Saarel on kaks lennujaama: loodeosas on Lamen Bay lennujaam ja kagus Valesdiri lennujaam. Mõlemat teenindab mitu korda nädalas Air Vanuatu. Saarel on ka sadam ja mitu katteta teed. Autosid on vähe.
Siisike
Siisike (Carduelis spinus) on linnuliik vintlaste sugukonnast ohakalinnu perekonnast. Siisikese rahvapärased nimetused on pajulind, kadakalind ja pilvelind.
Levila
Siisike on levinud Palearktise riikkonna idaosas Aasia idarannikul ja lääneosas Euroopas.
Siisike on Ida-Aasias ja Põhja-Euroopas rändlind, Kesk- ja Lõuna-Euroopas hulgulind. Ta talvitub levila lõunaosas ja sellest lõuna pool, näiteks Põhja-Aafrikas ja Iraagis. Siisikeste ränne sõltub toitumisoludest ja võib aastati erineda.
Eestis on siisike üldlevinud rohkearvuline haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust hinnatakse 100 000–150 000 paarile, talvist arvukust 10 000–300 000 isendile.
Välimus
Siisikese tüvepikkus on 11–12,5 cm. Ta on ohakalinnust märksa väiksem ja kaalub 11–14 g. Keha külgedel on tumedad triibud, tiibadel kaks kollast vööti. Külgmistel tüürsulgedel on laialt kollast, muu osa sabast on must. Isaslinnu pealagi on must, rind kollane ja päranipuala rohekaskollane. Emaslinnu pealagi on rohekas, muu sulestik on tähniline hallikaspruun, kollased sulepartiid päranipualal, tiibadel ja sabal on kahvatumad kui isasel. Nokk on lühike ja kooniline, nagu tavaline teratoiduliste lindude puhul.
Eluviis
Pesitsusajal elab siisike okas- ja segametsades, eriti mägimetsades, mõnikord väikestes metsatukkades ja okaspuudega parkides ning kalmistutel. Hulguliikumiste ja rände ajal on ta tavaline igasugustes puistutes. Suve lõpul meelitavad neid lehtmetsadesse kase- ja lepaseemned.
Väljaspool pesitsusaega on siisike väga seltsiv ja moodustab suuri parvi, sageli koos urvalindudega, kellega kuulub samasse sugukonda, kuid eri perekondadesse.
Siisikese kevadränne algab vara, veebruaris, ja kestab aprillini, põhja pool isegi maini. Siisikeste salgad on väikesed, kuid väga liikuvad ja häälekad, mistõttu jäävad nad kergesti silma.
Juuni lõpul ja juulis hakkavad noorlinnud kuusikutes ringi uitama. Augustis ühinevad perekonnad salkadeks, mille suurus võib ulatuda mitmesaja isendini. Rännet täheldatakse alates septembri lõpust kuni novembrini.
Siisikese kutsehüüd on kareda sädistamisega vahelduv selge tülii või tlüii. Laul on kiire sädin, millesse on põimitud kutsehüüde ja mitmesuguseid kiiksuvaid, vuristavaid jms häälitsusi. Laul lõpeb peaaegu alati laialt venitatud kääksuva tooniga.
Mõni siisike jäljendab oma laulus ka muude lindude, eriti tihaste laulukatkeid. Siisike laulab puuvõras ja lennul. Mõnikord võib tema laulu kuulda juba jaanuaris, pidevalt aga märtsist alates.
Pesitsemine
pisi|Emane siisike pisi|Siisikese munad Siisikesepaarid moodustuvad juba talvel. Pesitsema hakkab paar varsti pärast saabumist. Pesa ehitab emaslind üksi, aga isaslind toob tihti ehitusmaterjali kohale.
Pesa asub enamasti kõrgel okaspuu külgoksal ja on väga raskesti leitav, sest sulandub ümbritsevate okstega hästi ühte. Pesa on paksude seintega ja koosneb väljastpoolt samblikust, seestpoolt on vooderdatud taimevillaga.
Siisike pesitseb suve jooksul kaks korda. Täiskurna nelja või viie munaga on leitud aprilli lõpust juuni keskpaigani, vahel ka hiljem. Munad on valkjad, pruunika kirjaga. Poegi toidavad mõlemad vanemad.
Pojad haub välja emaslind üksi 12–14 päevaga. Sama kauaks jäävad pojad pessa. Mõlemad vanemad toidavad neid väikeste putukatega: pisiliblikate röövikute ja lehetäidega. Lisaks loomsele toidule annavad vanemad poegadele vees leotatud taimetoitu: võrseid, idandeid ja pungi. Pojad lendavad pesast välja mai lõpul või juunis. Esialgu viibivad vanalinnud nende juures, kuid varsti jätavad nad omapead, sest hakkavad looma teist kurna.
Toitumine
Siisike sööb peamiselt puude seemneid – pesitsusajal eeskätt okaspuude, muul ajal lepa ja kase seemneid. Võilille ja teiste korvõieliste seemnete valmimise ajal tuleb ta paaridena ja pesakonniti avamaastikule neid nokkima. Ta sööb ka putukaid, eriti lehetäisid.
Toitumisel ripub ta, selg allapoole, tihti kase- või lepaurbade ja peente oksakeste küljes.
pisi|Puurisiisike
Siisike puurilinnuna
Siisike on üks tavalisemaid puurilinde. Teda peetakse meeldiva laulu pärast. Siisike koduneb kergesti, harjub nii inimese kui ka vangistusega ja vahel annab puuris isegi järglasi. Siisikest on suhteliselt kerge dresseerida.
Siisikesed on uudishimulikud ja seetõttu on neid üsna lihtne püüda mitmesuguste lõksudega.
Vangistuses toidetakse siisikesi seemneseguga, samuti salatkressiga.
Siisike kultuuris
1836 asutati Peterburis imperaatorlik õigusteaduse õppeasutus, mille tudengid pidid kandma rohelise-kollasekirjut mundrit. Seetõttu hakati neid tudengeid õige pea siisikesteks kutsuma.
1994 rajati õppeasutuse lähedale Fontanka kaldakindlustuse külge siisikese skulptuur, mis on 11 cm kõrge ja kaalub 5 kg. See on üks Peterburi väiksemaid skulptuure. Ehkki skulptuurile on raske ligi pääseda, on see Peterburi üks sagedamini varastatud skulptuure. Siiani on skulptuur alati kätte saadud ja oma kohale tagasi pandud.
Lev Tolstoi on kirjutanud lastejutu "Varja ja siisike", kus siisike elab puuris ega laula. Ta ütleb, et kui Varja ta puurist välja laseks, laulaks ta heameelest kogu aeg.
Aleksei Fedortšenko on lavastanud mängufilmi "Siisikesed".
Vennad karud
"Vennad karud" on 2003. aastal valminud Walt Disney animastuudio joonisfilm.
Carlo II
Carlo II on olnud mitme valitseja nimi:
Ibuprofeen
Ibuprofeen ehk 2-(4-isobutüül-fenüül)-propioonhape, C13H18O2) (ibuprofenum) on keemiline aine ja põletikust tingitud valu ja palavikku alandavate ravimite toimeaine, mis kuulub mittesteroidsete põletikuvastaste ravimite‎ hulka.
See sünteesiti esimest korda 1961. aastal Suurbritannias firma Boots Group ravimitehases. Retseptiravimina tuli müüki 1969. aastal ja vabamüüki 1983. aastal.
Nimetus ja tähised
CAS-i registreerimisnumber on 15687-27-1.
Ibuprofeen on ravimi geneeriline nimetus.
Ravimi tootenimed on :
Ravimi kuuluvus
Eestis on ibuprofeeni sisaldavad ravimid saadaval apteegiteenuse pakkujate käest nii käsimüügi- kui ka retseptiravimitena (varieeruvused toimeainesisalduses jm, kas 25, 100, 200, 400, 600 või 800 mg jt).
The Black Cat (film 1934)
"The Black Cat" on 1934. aasta USA õudusfilm.
Tiina Toomet
Tiina Toomet (neiupõlvenimi Tiina Tarmak; sündinud 11. jaanuaril 1960 Tallinnas) on eesti veterinaar.
Õppis Tallinna 27. 8-klassilises koolis ja Tallinna 21. Keskkoolis. Lõpetas 1983. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaariateaduskonna.
Töötas Vabariiklikus Veterinaarlaboratooriumis 1983–1986. Oli kuus aastat lastega kodus ning siis asutas oma loomakliiniku 1991. aastal. Kliinikus tegeleb põhiliselt naha- ja kõrvahaiguste, allergiate ja hematoloogiliste probleemidega.
Toomet on end erialaselt täiendanud põhiliselt Soomes, kuid on ka alates 1995. aastast osalenud pea kõigil Euroopa ja maailmakongressidel. Oli Eesti Väikeloomaarstide Seltsi loomisest 1994. aastal kuni 2003. aastani selle organisatsiooni president ning on praegugi Eesti esindaja Euroopa ja maailma väikeloomaarstide ühingutes.
On Eesti Maaülikooli kuratooriumi liige.
Isiklikku
Tema ema oli kosmeetik Inna Tarmak ja isa korvpallur Heino Muttikas. Tema vend on Mart Tarmak.
Tiina Toomet on abielus Vallo Toometiga ja neil on 3 last: Karl, Siim ja Silvia. Samuti on neil kass Maksim ja bostoni terjer Paula.
Akiba Rubinstein
pisi| Akiba Rubinstein (1908)
Akiba Rubinstein (1. detsember 1880 Stawiski, Łomża kubermang – 14. märts 1961 Antwerpen) oli juudi päritolu Poola maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1950).
Pärast abiellumist 1917. aastal elas Rubinstein kaks aastat Szczuczynis. Seejärel kolis perega 1919. aastal Stockholmi ja sealt 1922. aastal Berliini. 1926. aastal viis ta pere Antwerpeni ja 1931. aastal kolisid nad Brüsselisse. Pärast naise surma 1954. aastal elas Rubinstein vanadekodus Brüsselis. Suri Antwerpenis, kuhu vanadekodu seoses remondiga ajutiselt üle viidi.
Rubinstein võitis arvukalt maleturniire, sealhulgas 1907. aastal rahvusvahelise turniiri Karlsbadis (Karlsbadi maleturniir). Poola võistkonna koosseisus osales Rubinstein kahel maleolümpial: 1930. aastal võitis ta Hamburgis toimunud maleolümpial kuldmedali ja 1931. aastal Prahas Ameerika Ühendriikide järel hõbemedali (mõlemal korral mängis Rubinstein meeskonna esimesel laual; teist lauda mängis Ksawery Tartakower). pisi|left|160px| Rubinsteinide hauaplats [[Wezembeek-Oppemis (Flaami Brabandi provintsis)]] 1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Varasemate malesaavutuste eest anti nimetus 12 maletajale, nende seas ka Rubinsteinile.
Friisid
Friisid ehk friislased (endanimetus Friezen) on läänegermaani rahvas, kes praegu elab Kirde-Hollandis ja Loode-Saksamaal ning kes on minevikus  asustanud väga suurt osa Põhjamere lõuna- ja idaranniku äärsetest aladest.
Friisi keel kuulub läänegermaani keelte inglise-friisi alarühma. Tänapäeval kõneleb seda keelt 410 000 inimest, peamiselt Friisimaa ja Groningeni provintsis.
Marja-Liisa Kirvesniemi
Marja-Liisa Kirvesniemi (neiupõlvenimi Hämäläinen; sündinud 10. septembril 1955 Simpeles) on endine Soome murdmaasuusataja. Kolmekordne olümpiavõitja (1984) ja kolmekordne maailmameister. Ta on kahekordne (1983 ja 1984) maailma karikasarja üldvõitja.
Muud saavutused
Marja-Liisa on tulnud 34 korda Soome meistriks ja võitnud kokku 59 medalit Soome meistrivõistlustel (aastatel 1976–1995).
Tunnustus
Ta valiti 1984. aastal Soome aasta sportlaseks. Aastatel 1985 ja 1991 tunnistati ta Soome aasta naissportlaseks.
Isiklikku
Abikaasad elavad lahus.
Välislingid
Pilte Marja-Liisa Kirvesniemist
Kaimanisaared
Kaimanisaared on saarestik Kariibi meres.
Nad moodustavad Suurbritannia meretaguse ala. Saarestik koosneb kolmest saarest: Grand Cayman, Little Cayman ja Cayman Brac.
Ajalugu
Kaimanisaared avastas Christoph Kolumbus 10. mail 1503. Saared asustati Jamaicalt 17. sajandil. Kui Jamaica iseseisvus, otsustasid Kaimanisaarte elanikud jääda Briti impeeriumi koosseisu.
Majandus
Saarte peamine sissetulekuallikas on turism. Rahaühik on Kaimanisaarte dollar (KYD).
Sport
Kaimanisaarte ROK-i kood on CAY.
Red River
thumb Red River on Mississippi jõe lisajõgi. Saab alguse kahe haruna Texase lõunaosast ja voolab kagusse.
Mööda Red Riverit kulgeb Oklahoma osariigi lõunapiir. Voolab ka Arkansase ja Louisiana osariigis.
Pikkus 2189 km.
Ržõštšiv
Ržõštšiv (ukraina Ржищів, vene Ржищев) on linn Ukrainas Kiievi oblastis Obuhhivi rajoonis. Ržõštšiv asub Dneprile rajatud Kanivi veehoidla ääres, Kiievist umbes 65 km lõunakagus ja Kagarlõkist ligikaudu 20 km kirdes.
Asulat on esmamainitud 1151. aastal. Poola kuningas Zygmunt I andis Ržõštšivile Magdeburgi linnaõigused 1506. aastal. Alevi staatuse sai Ržõštšiv 1962. aastal. Oblastilise alluvusega linnaks sai Ržõštšiv 6. juunil 1995.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ržõštšivi elanikest ukrainlasi 94,3% ja venelasi 4,4%.
2023. aasta 22. märtsi varahommikul, Venemaa sissetungi käigus Ukrainasse, tabasid linna Iraani päritolu kamikadze-droonid, hukkus üheksa rahulikku elanikku.
Manuel Gomes da Costa
Manuel de Oliveira Gomes da Costa (14. jaanuar 1863 – 17. detsember 1929) oli Portugali sõjaväelane ja poliitik, president 19. juunist kuni 9. juulini 1926. pisi|vasakul|Manuel Gomes da Costa
Rektor
Rektor on ülikooli, varem ka gümnaasiumi juhataja levinud ametinimetus.
Rektori asetäitjat nimetatakse prorektoriks.
Viru-Jaagupi kirik
Ajalugu
Viru-Jaagupi kirik sai endale kirikumaad Liivi ordu ordumeistrilt Johann von Mengdenilt 1453, Johann Wolthus von Herselt 1473, Berend von der Borchilt 1482 ja Wolter von Plettenbergilt 1504. aastal. Kiriku täpne ehitusaeg on teadmata, kirikut on esmamainitud 1473. aastal Rakvere Saksa Maarja kiriku abikirikuna.
Viru-Jaagupi kirik oli ka Viru-Jaagupi kihelkonna peakirik.
Kiriku hävitasid 16. sajandi lõpul sõjas vene väed ning see ehitati taas üles 1669. aastal. 1703. aastal Põhjasõjas laastati kirikumõis taas. Kiriku süütasid Vene väed 1703. ja 1708. aastal.
Kristjan Rahu
Kristjan Rahu on lõpetanud 1995. aastal Tartu ülikooli (õigusteaduskonna).
Viru-Jaagupi kirik
Ajalugu
Kirik taastati ja uuendati 1877. ja 1878. aastal.
Kristjan Rahu
Ta on Utilitas Eesti ASi juhatuse esimees ja Utilitas Tallinna Elektrijaam OÜ nõukogu esimees.
Kuulub Eesti korvpalliliidu juhatusse, on toetanud sporti ja kultuuri.
Eesti Punase Risti mälestusmärgi kavaleride loend
Siin on loetletud Eesti Punase Risti mälestusmärgi kavalere.
Enne Eesti Punase Risti mälestusmärgi muutmist riiklikuks teenetemärgiks anti välja järgmised mälestusmärgid. I järgu I aste vastab hilisemale I klassile, II aste hilisemale II klassile, II järgu I aste III klassile, uuena tuli juurde IV klass, II järgu II aste vastas hilisemale V klassile; senisele III järgule (hõbemedalile) lisandusid kuld- ja pronksmedal.
Taukum
Taukumi kõrb piirneb edelas Ajtau aheliku, kirdes Ile jõe ja loodes Balkaši järvega. Kõrbe pikkus on 240 km ja laius 40–60 km.
Valdavalt liivakõrb.
Alk
pisi|Algi muna
Alk (Alca torda) on alklaste sugukonda algi perekonda kuuluv merelind.
Alk on oma perekonna ainus tänapäevane liik. Kirjeldatud on veel ligi pool tosinat väljasurnud liiki. Pliotseenis oli neid kõige rohkem.
Alk on Eestis haruldane haudelind mõnel Soome lahe saarel, kus neid pesitseb hinnanguliselt 1–10 paari. Seevastu talvel elab neid Eestis märksa rohkem: hinnanguliselt 300–1000 isendit ja viimasel ajal on see arv nähtavasti stabiilne, kuigi tänapäevased loendusandmed õigupoolest puuduvad.
Maailmas on alke umbes 0,5–0,7 miljonit pesitsevat paari. Kaks kolmandikku neist pesitseb tänapäeval Islandil. Nad otsivad vett, mille temperatuur on alla +15 °C. Sageli elavad nad koos teiste alklastega, kuid erinevalt teistest ei pelga nad estuaare, kus vee soolsus on väiksem.
Alk on seljapoolel tume, isegi must, kõhupoolel valge.
Algi kehapikkus on 38–43 cm ja tiibade siruulatus 60–70 cm. Ta on pardisuurune, kaaludes 620–900 g.
Lennu ajal tundub ta jässaka ja lühikesena. Vees "istub" ta kõrgelt, kael pisut alla tõmmatud, saba veepinna kohal.
Algid on veelinnud, kes toituvad peamiselt kaladest. Enamuse toidust hangivad nad kuni 25 m sügavuselt, kuigi suudavad sukelduda 120 m sügavusele. Ühe sukeldumise jooksul võivad nad kinni püüda mitu kala. Nad võivad lennata kaldast kuni 100 km kaugusele toitu otsima, kuigi pesitsusperioodil ei lenda nad kaldast üldjuhul kaugemale kui 12 km ja siis kalastavad nad pigem madalamas vees.
Algil on palju vaenlasi: polaarrebane, jääkaru, rabapistrik, ronk, varesed ja hakk. Kajakad ja varesed varastavad sageli mune. Täiskasvanud algil on parim võimalus jälitajate käest pääseda vette sukeldumine.
Alk pesitseb kolooniatena rannikul kaljudel, sageli koos tirkudega. Algipaar võib samas kohas pesitseda mitmel aastal järjest. Pesa nad õieti ei tee, kuid mõned paarid roobitsevad oma nokaga pinnast ja muud lahtist materjali pesasarnasemaks. Algid võivad pesitseda nii kaljueenditel kui -lõhedes, aga kaljulõhes pesitsemine tundub tagavat parema tulemuse, arvatavasti on kaljulõhes kasvavad tibud vaenlastele raskemini avastatavad kui kaljueendil kasvavad.
Emane muneb igal aastal ühe muna, mis on ovaalse-püramiidse kujuga. Muna on üldiselt maapinna värvi ja tumepruunide laikudega. Mune hauvad mõlemad vanalinnud kokku 35 päeva ja sealjuures vahetavad nad teineteist mitu korda päevas välja. Pärast koorumist on nad veel kahel esimesel elupäeval põhiliselt ühe vanema tiiva all, sest ei suuda ise korralikult sooja hoida. Alles 17–23 päeva vanuse noorlinnu juhatab isaslind merele.
Algi töönduslik tähtsus on väga väike, kuigi rannaelanikud korjavad vahel nende mune.
Algi järgi on nimetatud Algi tänav Tallinnas.
Antonov An-178
Antonov An-178 (ukraina keeles Антонов Ан-178) on Ukraina päritolu transpordilennuk.
Meetaimed
pisi|Valge mesikas pisi|Kähar karuohakas pisi|Põldohakas pisi|Harilik pärn pisi|Harilik ussikeel pisi|Põldjumikas pisi|Peetrileht pisi|Tuliohakas pisi|Harilik äiatar pisi|Harilik pune pisi|Villohakas pisi|Aas-kurereha pisi|Villtakjas pisi|Harilik kuldvits pisi|Harilik hiirehernes pisi|Hübriidlutsern pisi|Harilik kukesaba pisi|Arujumikas pisi|Valge ristik pisi|Aasristik pisi|Ahtalehine põdrakanep
Meetaimed (ka korjetaimed) on taimed, millelt mesilased korjavad nektarit, lehemett, õietolmu ja taimepungadelt ainet, millest nad valmistavad taruvaiku.
Tähtsamad meetaimed Eestis
Meetaimed on järjestatud korjeaja järgi alates varasemast.
Meeproduktiivsus on hinnanguline suurus ja oma raskestimõõdetavuse tõttu võib see erineda olenevalt andmete päritolu allikast. See sõltub palju aastast ja taimede kasvukohast ning seda mõjutab näiteks aasta keskmine õhutemperatuur, õhuniiskus, mullaniiskus, päikesevalguse hulk, taimede kasvukoha mullastik ja spetsiaalselt külvatud korjetaimede puhul ka külviaeg ning muud tegurid.
Ibrahim Rugova
pisi|Ibrahim Rugova Ibrahim Rugova (2. detsember 1944 – 21. jaanuar 2006) oli Kosovo poliitik, Kosovo Demokraatliku Liiga asutaja ja juht, Kosovo president 1992–2006.
Andrei Kurajev
thumb|Andrei Kurajev novembris 2007
Ibrahim Rugova
Ta õppis Priština ülikoolis filosoofiat ja kirjandust. 1988. aastal sai Kosovo Kirjanike Liidu esimeheks. 1992. aastal valiti ta 1990. aastal end ühepoolselt iseseisvaks kuulutanud Kosovo Vabariigi presidendiks. Ta toetas Kosovo konflikti vägivallavaba lahendamist ja passiivset vastupanu.
Andrei Kurajev
Andrei Vjatšeslavovitš Kurajev (Андрей Вячеславович Кураев; sündinud 15. veebruaril 1963 Moskvas) on vene teoloog, jutlustaja ja publitsist.
Ibrahim Rugova
Ibrahim Rugova suri kopsuvähki 21. jaanuaril 2006.
Andrei Kurajev
Ta on Vene Õigeusu Kiriku ülemdiakon ja Moskva Vaimuliku Akadeemia professor.
Elulugu
Andrei elas lapsena mõne aasta Prahas, kus tema vanemad töötasid. Perekond oli täiesti ateistlik. Vanema klassi õpilasena andis Andrei välja ajalehte Ateist.
16-aastaselt astus ta Moskva Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonda.
Sügisel 1982 ta ristiti.
Aastal 1984 lõpetas ta ülikooli teadusliku ateismi ajaloo ja teooria kateedri juures. Ta astus NSVL TA Filosoofia Instituudi aspirantuuri, kuid see jäi pooleli. Aastal 1985 sai ta Moskva Vaimuliku Akadeemia sekretäriks. Seejärel astus ta ammuse soovi kohaselt Moskva vaimulikku seminari. Pärast 1986. aasta suurt tulekahju seminaris pidi ta töötama ehitusel. Seejärel võttis akadeemia rektor ta tööle.
1988. aastal lõpetas ta Moskva Vaimuliku Seminari. Samal aastal kutsuti ta dispuudile Kolomna Riiklikku Pedagoogilisse Seminari. Diskussiooni käigus tekkis Kurajevil konflikt saali kogunenud teadusliku ateismi õppejõududega ja üliõpilastega.
Kurajev õppis kaks aastat Bukaresti Teoloogiainstituudis. Sel ajal pühitseti ta diakoniks. Aastatel 1990–1993 töötas ta patriarh Aleksius II referendina.
1992. aastal lõpetas ta Moskva Vaimuliku Akadeemia. Aastal 1994 kaitses ta Filosoofia Instituudis filosoofiakandidaadi kraadi ning 1995 Moskva Vaimulikus Akadeemias teoloogiakandidaadi kraadi.
Aastatel 1993–1996 oli ta Püha Johannes Jumalasõnaõpetaja Venemaa Õigeusu Ülikooli filosoofia-teoloogiateaduskonna dekaan. Alates 1997. aastast on ta Püha Tihhoni Õigeusu Teoloogiainstituudi professor (professori kutse andis talle 1996 instituudi õpetatud nõukogu esildisel patriarh Aleksius II). Alates 2004. aasta sügissemestrist on tema põhitöökoht Moskva Vaimulik Akadeemia ja Seminar, kuid ta jätkab loengute pidamist ka praeguses Püha Tihhoni Humanitaarülikoolis, kus ta juhatab põhiteoloogia ja apologeetika kateedrit. Samuti on ta Moskva Riikliku Ülikooli religioonifilosoofia ja religiooniteaduse kateedri vanemteadur.
Ta on Venemaa Föderatsiooni Riigiduuma ühiskondlike organisatsioonide ja religioossete ühenduste komitee südametunnistusevabaduse probleemide ekspert-konsultatsiooninõukogu liige.
Sinodi otsusega 12. märtsist 2002 arvati ta kogumiku "Bogoslovskije Trudõ" toimetuse kolleegiumi. Sinodi otsusega 24. detsembrist 2004 arvati ta Sinodaalsesse Teoloogilisse Komisjoni.
2007. aasta lõpu seisuga on ta Troparjovo Peaingel Miikaeli kiriku diakon.
5. aprillil 2009 ülendas Moskva patriarh Kirill ta ülemdiakoniks.
Andrei Kurajev jutlustab noortele rokkmuusika kontsertidel. Ta tegi seda patriarh Aleksius II õnnistusel (patriarhi eluajal).
Tunnustus
15. veebruaril 2003 autasustas patriarh Aleksius teda vaga Radoneži Sergi 3. järgu ordeniga.
Ta on saanud Aleksius II tänukirja misjonäritegevuse eest.
Mitmesugust
31. mail 2009 esines Andrei Kurajev Tallinnas Vene Kultuurikeskuses avaliku loenguga "Usutunnistus" ("Символ веры").
Tapp (tisleritöö)
Kuigi tapitüüpe on palju, on peamine ja kõige lihtsam nendest tavaline tapikeele ja tapikahvliga seotis (silenurkseotis). Kõiki seotisi iseloomustavad ühe elemendi väljaulatuv osa (tapikeel) ja teises elemendis olev ava (tapikahvel). Tapikeel ja tapikahvel on lõigatud täpselt üksteisega kokku sobima. Ühenduse saavutamiseks paigutatakse tapikeel tapikahvli sisse. Ühendust võib fikseerimiseks vajadusel kokku liimida, tugevdada muu kinnitusvahendiga või fikseerida kiilude abil.
Tüübid
Tapitüüpide näiteid: silenurkseotised, valtsiga nurkseotised, pool poolega seotised, servseotised, T-seotised, keeltapp, harktapp, kalasabatapp.
Edgar Degas
Edgar Degas (sünninimi Hilaire-Germain-Edgar de Gas; 19. juuli 1834 Pariis – 27. september 1917 Pariis) oli prantsuse impressionistlik kunstnik ja skulptor.
Edgar Degas leiutas niinimetatud märja pastelli. See on tehnika, milles peensusteni viimistletud pastelljoonistus kastetakse üle vee või piimaga. Selle tulemusena sulavad toonid kokku ja pilt tundub olevat maalitud.
Elukäik ja looming
Edgar Degas sündis Pariisis viielapselise pere esiklapsena. Tema isa Augustin de Gas oli pankur ja ema Celestine Musson de Gas oli New Orleansist pärit kreool. Ema suri 1847, kui Edgar oli 13-aastane.
11-aastaselt hakkas Degas õppima Louis XIV lütseumis (Lycée Louis-le-Grand), mille lõpetas 1853 bakalaureusekraadiga kirjanduses. Isa ootas, et ta saaks juristiks, ja sama aasta novembris astus Edgar Pariisi ülikooli õigusteaduskonda, aga ta ei õppinud seal kuigi palju. 20-aastaselt (1854) katkestas ta juuraõpingud.
18-aastaselt muutis ta ühe oma toa ateljeeks ja 1853 registreerus ta Louvre'is kopistina. 1855 kohtus ta Jean Auguste Dominique Ingresiga, keda ta austas. Ingres andis talle soovituse, mida ta hiljem ei unustanud: "Tõmba jooni, noor mees, ja veel rohkem jooni, niihästi elust kui mälust, ning sinust saab hea kunstnik." Sama aasta aprillis võeti ta vastu kaunite kunstide kooli (École des Beaux-Arts), kus ta õppis joonistamist Louis Lamothe'i juures ja oli Ingresi stiili järgides edukas.
pisi|left|"Bellelli perekond" (1858–1867) 1856. aasta juulis reisis ta Itaaliasse, kuhu jäi kolmeks aastaks. Ta peatus seal oma tädi Laura ja tema mehe, parun Gennaro Bellelli juures, kes oli töötanud ajakirjanikuna ning pärast 1848. aasta revolutsiooni, mida ta toetas, pidanud kodulinnast Napolist Firenzesse pagema. Itaalias joonistas ja maalis Degas arvukalt renessansiaegsete kunstnike teoste koopiaid, aga erinevalt tavalisest valis ta suurematelt teostelt välja mõne üksiku detaili, mis tema tähelepanu köitis: mõne teisejärgulise figuuri või üksnes tegelase pea, mida ta käsitles portreena. 1858 maalis ta ka oma võõrustajatest portree "Bellelli perekond", kus nad on matuseriietuses, sest tädi Laura isa (Edgari vanaisa) oli äsja surnud.
1859 naasis Degas Prantsusmaale. 1860 valmisid tal seal ajaloolised maalid "Aleksander ja Bukephalos", "Jefta tütar", "Semiramis Babüloni ehitamas" ning "Noored spartalased". Kuid "Bellelli perekond" valmis tal lõplikult alles 1867 ja selleks ajaks oli Gennaro Bellelli mitu aastat surnud. 1861 külastas Degas Normandias elavat sõpra. Pärast seda oli ta lummatud hobustest ning tema selle perioodi maale ilmestavad hobused ja hobuste võidusõidud.
pisi|"Noored spartalased" (1860) 1864. aastal tutvus ta Édouard Manet'ga ning tema kaudu teiste impressionistide ja nende loominguga. Kuulujutu järgi tutvusid nad Louvre'is, kui mõlemad joonistasid maha sama Diego Velázqueze portreed. Tutvus mõjutas märgatavalt tema loomingut, kuigi ta ise ennast impressionistiks ei pidanud.
Esimest korda osales Degas Pariisi Salongi iga-aastasel prantsuse kaasaegse kunsti ülevaatenäitusel 1865 maaliga "Sõjastseen keskajal", mis aga suurt tähelepanu ei äratanud. Kuigi ta esines Salongis ka igal järgmisel viiel aastal, ta rohkem ajalooainelisi maale sinna ei esitanud. Näiteks järgmisel aastal esines ta maaliga "Takistussõit. Kukkunud džoki".
Riigihoidja
Riigihoidja oli Eesti riigipea ametinimetus alates Rahvuskogu poolt vastu võetud Eesti Vabariigi Põhiseaduse avaldamisest Riigi Teatajas 3. septembril 1937, kuni Vabariigi Presidendi ametisseastumiseni 24. aprillil 1938.
Edgar Degas
Elukäik ja looming
1860. aastatel avas Edgar Degas Pariisis oma maalistuudio. Selleks ajaks oli tal ette näidata juba ligikaudu 700 teost.
Riigihoidja
Seni ametisolnud Peaminister Riigivanema ülesannetes täitis alates 3. septembrist 1937 – 21. aprillini 1938 Peaministri ja Riigivanema ülesandeid Riigihoidja ametinimetusega. Alates uue põhiseaduse kehtimahakkamisest 1. jaanuaril 1938 kasutas ta ka uues põhiseaduses ette nähtud Vabariigi Presidendi eriõigusi.
Edgar Degas
Elukäik ja looming
pisi|"Puuvillatööstuse kontor New Orleansis" (1873) 1872 reisis Degas USA-sse New Yorki ja New Orleansi. New Orleansis elas tema ema vend Michel Musson. Pariisi naasis ta 1873. aasta veebruaris ja samal aastal valmis tal õlimaal "Puuvillatööstuse kontor New Orleansis", kus on kujutatud onu puuvillaga kaupleva ettevõtte kontorit selle pankrotti mineku päeval. Maalil kujutatud isikute hulgas on ka onu ise ja Edgar Degas' kaks venda. 1878 müüs Degas selle maali Pau kunstimuuseumile ja see oli ainus maal, mille Degas oma elu jooksul muuseumile müüs.
Riigihoidja
Alates I Riigivolikogu ja I Riiginõukogu kokkuastumisest 21. aprillil 1938, kuni Vabariigi Presidendi ametisseastumiseni täitis Riigihoidja uues põhiseaduses ette nähtud Eesti Vabariigi Presidendi ülesandeid.
Edgar Degas
Elukäik ja looming
1874 suri Degas' isa. Pärimisasjade ajamisel selgus, et vend René on äri ajades sattunud suurtesse võlgadesse. Selleks, et perekonna head nime säilitada, oli Edgar sunnitud müüma oma maja ja kunstikollektsiooni, mille oli pärinud. Sellest ajast saati polnud tal muid sissetulekuid peale oma teoste müügi.
Riigihoidja
Ainus Eesti Vabariigis ametis olnud Riigihoidja oli Konstantin Päts.
Edgar Degas
Elukäik ja looming
Kuid tema oma looming osutus nii populaarseks, et Degas suutis teistegi kunstnike teoseid koguda. Eriti põhjalikult olid tema kogus esindatud need kunstnikud, keda ta kõige rohkem austas: Ingres, Eugène Delacroix ja Honoré Daumier. Tema kogus oli nii vanade meistrite (El Greco) kui ka kaasaegsete (Manet, Camille Pissarro, Paul Cézanne, Paul Gauguin ja Vincent van Gogh) teoseid.
pisi|"Naine juukseid sugemas" (1885) Degas pettus Salongis ja selle asemel liitus impressionistidega. Ta oli kõigi impressionistide näituste peamine organiseerija ehk kuraator. Neid näitusi korraldati 8, neist esimene 1874 ja viimane 1886. Ühtlasi esitles ta neist kõigil peale ühe oma loomingut.
Kuigi Degas ei pidanud end impressionistiks, kasutas ta oma loomingus (ja mida aeg edasi, seda rohkem) tüüpilisi impressionistide võtteid. Neid oli näha juba varaseski loomingus. Näiteks maalil "Noored spartalased" on vasakul pool tütarlaste rühm, kus nelja tüdruku kohta on üheksa jalga. 1868–1869 valmis maal "Édouard Manet ja proua Manet", kus proua jääb poolest saadik kardina või eesriide varju ning sealjuures on just nägu nagu ära lõigatud. Enne impressionismi oleks selliseid asju andestamatuteks vigadeks peetud.
Ometi ei saanud Degas teiste impressionistidega hästi läbi. Tal oli vähe ühist Claude Monet' ja teiste maastikumaalijatega ning ta pilkas neid vabas õhus maalimise pärast. Ta jälestas skandaali, mida impressionistide näitused tekitasid, ühtlasi ei sallinud ta avalikkuse tähelepanu ja enesereklaami, mida teised kunstnikud otsisid. Talle ei meeldinud ka nimetus "impressionism", mida ajakirjandus tema ja teiste tema korraldatud näitustel osalevate kunstnike kohta kasutas. Teistes tekitas vimma jälle see, et Degas võttis impressionistide näitustele näiteks Jean-Louis Foraini ja Jean-François Rafaëlli teoseid, mida ei peetud piisavalt impressionistlikeks.
pisi|"Tantsutund" (1873–1876) Alates 1870. aastatest maalis ta enamjaolt baleriine. Baleriinid ja hobused ongi saanud Edgar Degas' loomingu nii-öelda visiitkaardiks.
Degas' loomingus oli seda, mis jäi samaks kogu tema elu jooksul. Ta maalis üksnes siseruumides, eelistades ateljeed. Ta kasutas sageli modelle, aga võis ka mälu järgi maalida. Tema loomingu põhiosa moodustavad figuurimaalid. Maastikumaale on tal vaid mõned ning needki tehtud mälu või kujutlusvõime järgi. Nagu teisedki impressionistid, võis Degas sama motiivi korduvalt maalida, varieerides kompositsiooni ja käsitlust.
Seevastu paistavad tema muus osas küpses stiilis silma ilmselgelt lõpetamata kohad, isegi muidu tihedalt täis maalitud teostel. Sageli süüdistas ta oma võimetuses maali lõpetada oma silmahäda, aga nii teised kunstnikud kui ka kunstikogujad suhtusid sellesse ettekäändesse skeptiliselt. Kunstnik ise andis selle olukorra kohta vihje siis, kui teatas, et eelistab sadat asja alustada ja neist mitte ühtegi lõpetada, ning tema vastumeelsus oma maale valminuks tunnistada oli üldteada.
pisi|Autoportree (1895) 1880. aastate lõpus huvitus Degas fotograafiast. Ta pildistas paljusid oma sõpru, sealhulgas lambivalgel. Mõnda oma fotot, mis kujutas tantsijaid või akte, kasutas ta oma joonistustel või maalidel.
Eluajal avalikustas Degas kõigest ühe oma skulptuuri: 1881 vahast kuju "Väike neljateistaastane tantsija", mida teist korda näidati avalikkusele alles 1920 ja pronksi valati 1922. Tema ülejäänud skulptuurid jäid saladusse kuni kunstniku surmani ja need olid väljas postuumsel näitusel 1918. Degas ei valmistanud skulptuure maalimise abivahendiks, vaid ta omistas mõlemale umbes ühesugust tähtsust: "Joonistamine on üks mõtlemise viis, modelleerimine teine."
Pärast Degas' surma avastasid pärijad 150 vahast skulptuuri, neist paljud halvas seisukorras. Nad konsulteerisid valukoja omaniku Adrien Hébrardiga ja viimase hinnangul kõlbas üksnes pooli neist, 74 skulptuuri pronksi valada. Hébrard tegi selle töö oma valukojas ära aastail 1919–1936 ja lõpetas selle pisut enne valukoja sulgemist 1937, misjärel Hébrard varsti suri.
Alles 2004. aastaks oli tehnika sedavõrd arenenud, et ka enamikust ülejäänud Degas' vahaskulptuuridest sai teha pronkskoopia. Nii sai maailm tutvuda veel 73 tema loodud skulptuuriga.
pisi|"Absindijoojad" (1876) Aastate jooksul muutus Degas järjest üksildasemaks. Osalt tuli see tema uskumusest, et kunstnik peab elama üksi ja tema eraelu peab jääma saladusse. Seetõttu elas ta pealtnäha igavat elu. Seltskonnas oli ta tuntud teravmeelsuse poolest, mis võis olla julm. Kirjanik George Moore nimetas teda vanaks torisejaks ning Degas kujundas meelega mainet endast kui misantroobist vanapoisist. Ta ei abiellunud kunagi ja tal polnud lapsi.
Vaadetelt oli Degas konservatiiv. Ta oli vastu kõigile sotsiaalsetele reformidele ning ta ei austanud ka tehnikasaavutusi, näiteks telefoni.
Degas vallandas ühe oma modellidest, kui sai teada, et see on protestant. Kuigi ta maalis 1860. aastate lõpus juute, muutus tema antisemitism 1870. aastatel järjest ilmsemaks. Dreyfusi afäär tugevdas tema antisemitismi veelgi. 1890. aastate keskpaigaks oli ta katkestanud suhted oma kõigi juutidest tuttavatega, ütles avalikult lahti sõprusest kõigi juutidest kunstnikega ja keeldus kasutamast modelle, kellest kahtlustas, et nad on juudid. Ta jäi kuni surmani juudivastase Anti-Dreyfusi ühingu liikmeks.
Degas' iseloomu mõistis hukka Auguste Renoir sõnadega: "Mis olevus ta küll oli, see Degas! Kõik tema sõbrad on tema juurest ära läinud. Mina olin üks viimaseid, kes temaga jäi, aga isegi mina ei suutnud lõpuks vastu pidada."
1880. aastatel hakkas Degas' nägemine halvenema ja lõpuks ei saanud ta enam nii maalida kui varem. Ta läks 1907 üle pastelljoonistustele ja skulptuuridele. 1912 lõpetas ta nähtavasti töötamise täielikult, kui tema kauaaegse elumaja lammutamine Victor Massé tänaval sundis ta kolima korterisse Clichy bulvaril. Oma elu viimased aastad veetis ta peaaegu pimedana, lonkides päevad otsa mööda Pariisi tänavaid.
Kuigi Degas'l ei olnud ametlikult ühtki õpilast, mõjutas ta siiski paljusid kunstnikke, sealhulgas Jean-Louis Foraini, Mary Cassatti ja Walter Sickertit. Tema kõige suurem austaja võis olla Henri de Toulouse-Lautrec.
Hans Loch
pisi|Hans Loch (1951) pisi|Hans Lochi portree 1978. aasta Saksa DV postmargil Hans Loch (2. november 1898 Köln – 13. juuli 1960 Ida-Berliin) oli saksa jurist ja Saksa DV riigitegelane.
Hans Loch lõpetas 1916. aastal gümnaasiumi ja võttis aastatel 1917–1918 osa Esimesest maailmasõjast. Pärast sõja lõppu alustas ta 1918. aastal õigusteaduse õpinguid esmalt Bonni ja seejärel Kölni Ülikoolis, mille ta lõpetas 1923. aastal. 1926. aastal kolis Loch Berliini, kus tegutses juriidilise konsultandi ja maksunõustajana. Pärast natsionaalsotsialistide võimuletulekut asus ta 1936. aastal elama Hollandisse, kuid pöördus 1938. aastal Saksamaale tagasi. 1939. aastal mobiliseeriti ta Wehrmachti ja kuni 1945. aastani osales ta sõdurina Teises maailmasõjas.
1945. aastal oli Hans Loch üks Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei asutajaid Tüüringis. 1946. aasta oktoobris valiti ta Gotha linnapeaks. 4. juunil 1948 valiti ta Tüüringi justiitsministriks. Alates 3. augustist 1948 oli ta Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei Tüüringi allorganisatsiooni aseesimees, 1. veebruaril 1949 sai ta allorganisatsiooni esimeheks. Alates 1948. aastast oli ta Saksa Majanduskomisjoni (Saksa DV valitsuse eelkäija) liige. 1949. aastal sai Loch Ajutise Rahvakoja ja 1950. aastal Rahvakoja liikmeks. 12. oktoobrist 1950 kuni 27. novembrini 1955 oli Hans Loch Saksa DV rahandusminister. Alates 1950. aastast kuni oma surmani oli ta üks kuuest Saksa DV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitjast.
Alates 11. detsembrist 1952 kuni oma surmani 1960. aastal oli Hans Loch Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei esimees.
Peetrus
pisi|[[Michelangelo Caravaggio. Püha Peetruse ristilöömine. Õli lõuendil. 1600–1601. Santa Maria del Popolo basiilika, Rooma]] pisi|[[Lluís Borrassà (1375–1424). Jeesus päästab Peetruse veest. 1411. Peetruse altar. Església de Sant Pere, Terrassa Barcelona lähedal]] pisi|Juuda suudlus. Tundmatu kunstnik, 12. saj. [[Uffizi galerii Firenzes. Juudas Iskariot annab Jeesuse ära teda põsele suudeldes. Pildil on ka Peetrus, kes mõõk käes Jeesust kaitseb]]
Peetrus (ka Siimon Peetrus; suri umbes aastal 64 Roomas) oli Uue Testamendi ja kristliku pärimuse järgi üks Jeesuse kaheteistkümnest apostlist, kristliku koguduse juht pärast Jeesuse surma ja katoliku kiriku esimene paavst. Teda peetakse paavstluse ja kiriku kaitsepühakuks.
Peetrus on kalurite, aga ka teiste ametite kaitsepühak.
Maalidel on püha Peetrust kujutatud taeva võtmeid hoidmas. Vahel on tal käes kala, mis vihjab sellele, et ta oli hingede püüdja. Mõnikord on tema läheduses kukk, mis vihjab tema salgamisele. Tema mantel on erekollane, sümboliseerides ilmutatud usku.
Elulugu
Peetrus oli Joona poeg ja Andrease vend, kalamees Galileas. Algselt kandis nime Siimon, aga kui ta vend Andrease mõjul Jeesuse järgijaks sai, pani Jeesus talle nimeks Keefas (kreeka keeles Petra), mis tähendab 'kalju'. Selle hilisema lisanduse järgi pidi Peetrusest saama kalju, millele ehitatakse kirik. Näib, et apostlite seas oli Peetrus eestkõnelejaks. Ta moodustas koos Jakoobuse ja Johannesega tähtsaima kolmiku evangeeliumi lugudes. Nag Hammadi kirjades oli Peetruse peamine konkurent Maarja Magdalast.
Peetruse maja varemed seisavad praegugi Kapernaumas, sünagoogi kõrval, mis kinnitab Uue Testamendi pärimust (Jeesus ravis seal terveks Peetruse naise ema ja halvatu). Egeria (u 383 a) teatab, et sünagoogi lähedal asuvast Peetruse majast Kapernaumas oli tehtud kirik. Midraš Kohelet Rabba (u 640–900) teatel elasid Kapernaumas minim´id (sektandid), s.t juudakristlased. Maja purustasid ilmselt iraanlased 614. aastal. Hoone jäänused kaevati välja aastatel 1921–1926. Maja vanim osa pärineb ajast pärast 63 e.m.a ja seda kasutati Jeesuse ajal.
Püha Matteus jutustab oma evangeeliumis, kuidas Peetrus ja Andreas jüngriteks kutsuti: "Aga Galilea järve randa pidi kõndides nägi Jeesus kaht venda, Siimonat, keda nimetatakse Peetruseks, ja tema venda Andreast, noota heitvat – nad olid ju kalurid – ning ütles neile: "Järgnege mulle ja ma teen teist inimesepüüdjad!" Ja nad jätsid kohe oma võrgud sinnapaika ning järgnesid talle." (Mt 4:18–20).
Sellest kutsumisest saadik mainitakse Peetrust evangeeliumides sageli. See oli Peetrus, kes vastas Kaisareas Kristuse küsimusele "...kelle teie ütlete minu olevat?" kuulsa lausega: "Sina oled Messias, elava Jumala Poeg." millele Jeesus vastas: "Sina oled Peetrus ja sellele kaljule ma ehitan oma koguduse, ja põrgu väravad ei saa sellest võitu. Ma annan sulle taevariigi võtmed,..." (Mt 16:15jj). Kristuse kannatuse kirjalikest ülestähendustest on kõigile tuttavad Peetruse truudusevanne koos järgnenud salgamise ja sügava kahetsusega. Peetrusega on seotud lugu, mille kohaselt Jeesus ennustas, et veel enne kukelaulu jõuab Peetrus ta kolm korda ära salata. Kukk kirikutornidel sümboliseerib seda lugu.
Peetruse elust pärast Kristuse tapmist räägitakse Apostlite tegudes. Peetrus kuulutas jumalasõna Väike-Aasias, tegutsedes põhiliselt Antiookias. Hiljem läks ta Rooma, kus asutas arvatavasti esimese kristlaste koguduse. Alguses suhtus ta väga skeptiliselt paganamisjonisse ning oli sellega Pauluse tegevuse vastane. Hiljem aga aktsepteeris ka ümberlõikamatute kuulumist kirikusse. Roomas viibides pöördus ta koguduse poole kirja teel.
Peetruse märtrisurma ennustatakse Uues Testamendis ette (Jh21:19), otseselt sellest siiski ei jutustata.
Pärimuse järgi tegi Peetrus Roomas oma tööd kakskümmend viis aastat, kuni teda süüdistati keisri lemmiku äranõidumises. Oma järgijate palvete peale nõustus ta linnast põgenema, kuid teel ilmus talle Jeesus. Peetrus küsis: "Isand, kuhu sa lähed?", mille peale Jeesus vastas: "Rooma, et mind uuesti risti löödaks". Seda taevaseks märgiks pidades läks Peetrus Rooma tagasi, kus ta kinni võeti ja vangi pandi. Teda piitsutati ja löödi lõpuks pea alaspidi risti. Seda tehti tema enda soovi kohaselt, sest ta ei pidanud end vääriliseks surema samamoodi kui Kristus. Oletatavalt põhineb Markuse evangeelium Peetruse mälestustel, sest Markus oli Peetruse tõlk.