cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Magnetiline monopoolus
Poolused ja magnetism tavapärases aines
Kogu ainel, mida seni oleme vaadelnud – hõlmates kõiki aatomeid perioodilisussüsteemis ja kõiki osakesi standardmudelis – puudub igasugune magnetmonopoolus-laeng. Tavapärasel magnetismi ja magnetite nähtusel ei ole monopoolustega midagi pistmist. Selle asemel on tavaaines magnetismi tekkeks kaks allikat: esiteks tekivad magnetväljad elektrivoolust, vastavalt Ampère'i seadusele ning teiseks on mitmetel elementaarosakestel teatav loomupärane magnetmoment (näiteks elektroni spinni põhjustatud elektroni magnetiline dipoolmoment). Matemaatiliselt kirjeldatakse magnetvälja tihtipeale multipoolarendusena, mis esitab välja mitme komponendi summana. Arenduse esimest liiget nimetatakse monopool-liikmeks, teist dipool-liikmeks ning edasi kvadrupool- ja oktapool-liikmed jne. Kui elektrivälja multipoolarenduses võivad esineda kõik need liikmed, siis magnetvälja korral on monopool-liige alati null (tavaaine korral). Kui magnetiline monopoolus tõepoolest eksisteerib, siis tema tekitatava magnetvälja multipoolarenduse monopool-liige oleks nullist erinev. Magnetdipooli magnetvälja kirjeldab hea täpsusega multipoolarenduse dipool-liige. Nagu dipooli nimi viitab, on sellel kaks poolust – ühes otsas põhja- ja teises lõunapoolus – mis on analoogne elektridipooliga (ühes otsas positiivne ning teises negatiivne elektrilaeng). Sellele vaatamata on magnetiline ja elektriline dipool olemuslikult erinevad. Tavaainest elektridipooli positiivse laengu moodustavad prootonid ja negatiivse elektronid, samas kui magnetdipooli kaks poolust ei moodustu kahtedest eri liiki osakestest. Mõlemad magnetpoolused tekivad koos ja samaaegselt ning on põhjustatud kõigist magnetis esinevatest voolust ja sisemistest momentidest tingitud nähtustest. Siit järeldub, et magnetdipooli poolused on alati võrdse ja vastasmärgilise väljatugevusega ning neid on võimatu teineteisest eraldada.
Maxwelli võrrandid
Maxwelli võrrandid elektromagnetismis seovad omavahel elektri- ja magnetvälja. Tavapärasel kujul kirjapandult on võrrandeis esindatud küll elektrilaengud, kuid puuduvad magnetlaengud. Kui see välja jätta, on võrrandid elektri- ja magnetväljade vahetamise suhtes sümmeetrilised. Veelgi enam, Maxwelli võrrandeid saab kirja panna ka juhu jaoks, kus kõik laengud (seega ka elektrivoolud) on nullid. Sel viisil tuletatakse elektromagnetlaine võrrand. Täielikult sümmeetrilisi Maxwelli võrrandeid on võimalik esitada ka viisil, mis lubab magnetlaengute olemasolu. Lisades muutuja \rho_m, mis iseloomustab taoliste laengute tihedust, tekib võrranditesse ka magnetvoolutiheduse muutuja, j_m. Kui magnetlaenguid ei eksisteeri (või kui neid vaadeldavas ruumipiirkonnas parasjagu ei ole), siis vastavad uued muutujad on kõik nullid ning võrrandid taanduvad tavapärasele kujule.
CGS-süsteemi ühikutes
Täiendatud Maxwelli võrrandid Gaussi CGS-süsteemi ühikutes esitatuna on järgmised.
SI-süsteemi ühikutes
SI-süsteemi ühikutes on magnetlaengu q_m kirjeldamiseks kasutusel kaks vastuolulist ühikut: veeber (Wb) ja amper \cdot meeter (A \cdot m). Kuna 1 Wb = 1 H \cdot A = (H \cdot m−1) \cdot (A \cdot m), siis teisendus ühest esitusviisist teise on q_m (Wb) = μ0 q_m (A \cdot m). Sel juhul omandavad Maxwelli võrrandid järgmise kuju.
! scope="col" width="200px" | Nimi ! Ilma monopoolusteta ! Veeberi esitusviis ! Amper \cdot meeter esitusviis !Gaussi lause !Gaussi lause magnetvälja kohta !Faraday seadus !Ampère'i seadus (Maxwelli täiendusega) !Lorentzi jõud
Tensoresitus
Maxwelli võrrandite esitamine tensorkujul näitab selgelt Lorentzi kovariantsust. Üldistatud võrrandid avalduvad järgmiselt.
Duaalne teisendus
Üldisel kujul Maxwelli võrranditel on teatav sümmeetria, mida nimetatakse duaalseks teisenemiseks. Valides suvalise reaalse nurga ξ, saab vastavalt allolevatele seostele muuta samaaegselt välju ja laenguid (CGS-süsteemi ühikutes). ! Laengud ja voolud ! Väljad kus priimiga tähistatud suurused vastavad laengutele ja väljadele enne teisendust ja ilma priimita suurused pärast teisendust. Teisendatud väljad ja laengud vastavad ikka Maxwelli võrranditele. Vaadeldav maatriks on kahemõõtmeline pöördmaatriks.
Duaalse teisenduse tõttu ei ole võimalik vaid osakese käitumist jälgides ning seda Maxwelli võrranditega võrreldes määrata, et osakesel on eranditult elektrilaeng või magnetlaeng või mõlemad. Näiteks on vaid kokkuleppeline, mitte aga Maxwelli võrrandite eeldus, et elektronidel on elektrilaeng, kuid puudub magnetlaeng; Pärast ξ = π/2 teisendust oleks olukord vastupidine. Võtmelise tähtsusega empiiriliseks faktiks on see, et kõikidel seni vaadeldud osakestel on magnet-ja elektrilaengu suhe sama. Duaalsete teisendustega saab laengute suhte viia suvalisele väärtusele, kuid see suhe on alati kõigi osakeste jaoks võrdne. Siit järeldub, et magnetlaengu ja elektrilaengu suhte saab vastavalt valitud teisendusega viia nulliks, nii et kõigil osakestel puudub magnetlaeng. See valikuvabadus on kaasaegsete elektri ja magnetismi definitsioonide alustalaks.
Diraci kvantiseerimine
Üks Kvantmehaanika (KM) suurimaid arenguid tulenes Paul Diraci tööst elektromagnetismi relativistliku kvantteooria väljaarendamisel. Varem sisestati elektrilaengu olemasolu KM võrranditesse ilma matemaatiliste põhjendusteta, kuid Dirac näitas 1931 aastal, et diskreetne laeng tuleneb KM-st küllaltki loomulikult. See tähendab, et magnetlaengud saavad eksisteerida ka Maxwelli võrrandite muutmata kujul.
Võime vaadelda näiteks süsteemi, mis koosneb üksikust statsionaarsest elektrimonopoolusest (nt elektron) ning üksikust statsionaarsest magnetmonopoolusest. Klassikalise füüsika järgi on neid kahte ümbritseva elektromagnetvälja impulsitihedus esitatav Poyntingi vektoriga, ning välja kogu impulsimoment on proportsionaalne korrutisega ning sõltumatu pooluste vahelisest kaugusest.
Kvantmehaanika järgi on aga impulsimoment kvantiseeritud \hbar kordselt. Seega peab ka korrutis olema kvantiseeritud. Järeldub, et kui vaid ükski magnetiline monopoolus universumis eksisteerib, ning Maxwelli võrrandid kehtivad, siis peavad kõik elektrilaengud olema kvantiseeritud.
Mis ühikutena oleks magnetlaeng kvantiseeritud? Kuigi oleks võimalik integreerida üle kogu ruumi, et leida eeltoodu näitel kogu impulsimoment, kasutad Dirac teist lähenemist. Ta uuris magnetlaenguga punktobjekti, mille magnetvälja kirjeldab q_m/r², kus väli on raadiuse suunas. Kuna magnetvälja B divergents on null kõikjal peale magnetmonopooluse asukoha r = 0, saab vektorpotentsiaali defineerida nii, et vektorpotentsiaali A rootor on võrdne magnetväljaga B
Kuna aga magnetvälja divergents on asukohas r = 0 võrdeline Diraci deltafunktsiooniga, ei ole vektorpotentsiaali võimalik kõikjal täpselt defineerida. Selleks tuleb vektorpotentsiaal jagada nii, et sõnastame "põhjapoolkera" (poolruum z > 0 osakese kohal) ja "lõunapoolkera" jaoks eraldi funktsioonid, mis kattuvad ekvaatoril (tasand z = 0 läbi osakese) ning mis erinevad teineteisest kalibratsiooniteisenduse võrra. Elektriliselt laetud osakese (proovilaengu) tiireldes ümber ekvaatori muutub osakese lainefunktsiooni faas, sarnaselt Aharonovi-Bohmi efektiga. Faas on võrdeline proovilaengu elektrilaenguga q_e ja allika magnetlaenguga q_m. Algselt kaalus Dirac elektroni, mille lainefunktsiooni kirjeldab Diraci võrrand.
Pärast täistiiru tegemist ümber ekvaatori naaseb elektron samasse kohta, kust alustas, mistõttu jääb tema lainefunktsiooni eiφ faas φ muutumatuks. Järeldub, et lainefunktsioonile liidetav faas φ peab olema 2π-kordne:
! Ühikud ! Tingimus kus \epsilon_0 on vaakumi dielektriline läbitavus, \hbar = h/2 \pi on Plancki nurkkonstant, c on valguse kiirus ning \mathbb{Z} täisarvude hulk.
Seda tuntakse Diraci kvantiseerimise tingimusena. Magnetilise monopooluse hüpoteetiline olemasolu viitab, et elektrilaeng on teatud viisil kvantiseeritud. Samuti, elektrilaengute olemasolu viitab, et monopooluste magnetlaengud, kui nad eksisteerivad, peavad olema kvantiseeritud ühikutes, mis on võrdelised elementaarlaengu pöördväärtusega.
"Lõunapoolusel" on vektorpotentsiaal pidev kõikjal peale poollõpmatu joone, mis lähtub allikast ning on "põhjapooluse" sihis. Seda poollõpmatut joont nimetatakse Diraci stringiks ning selle mõju lainefunktsioonile on analoogne solenoidi mõjule Aharonov-Bohmi efektis. Kvantiseeritus tuleneb nõudest, et Diraci stringi ümbritsevad faasid on triviaalsed, mis tähendab, et Diraci string peab olema mittefüüsikaline. Diraci string on vaid kasutatava koordinaadistiku anomaalia ning seda ei tohiks tõsiselt võtta.
Diraci monopoolus on Maxwelli võrrandite singulaarne lahend (kuna selle tingimuseks on maailmajoone eraldamine aegruumist). Keerukamates teooriates on see asendatud mõne sileda lahendiga nagu 't Hoofti-Poljakovi monopoolus.
Suure ühenduse teooriad
1970. aastate alguses tehti suuri samme kvantväljateoorias ja kalibratsiooniteoorias, elektronõrga teooria ja tugeva vastastikmõju arendamise käigus, mille tulemusel asusid paljud teoreetikud proovima neid ühte teooriasse kombineerida – suure ühenduse teooria (SÜT). Pakuti mitmeid SÜT-sid, enamik millest viitasid reaalse magnetilise monopooluse olemasolule. Täpsemalt, need teooriad ennustasid hulka osakesi, mida nimetati düüoniteks ning mille kõige algsem olek on magnetmonopoolus.
Suurem enamus kvantväljateooriates esinevatest osakestest on ebastabiilsed ning lagunevad teisteks osakesteks mitmetel jäävusseadustega kooskõlas olevatel viisidel. Osakesed on stabiilsed, kui neil puudub viis jäävusseadusi rikkumata veel kergemateks osakesteks laguneda. Näiteks elektroni puhul on nii leptonarv kui elektrilaeng võrdsed ühega ning puuduvad veel kergemad osakesed, mille jaoks need suurused on jäävad. Samas näiteks müüon, mis on olemuselt kui raske elektron, võib laguneda elektroniks ja kaheks energiakvandiks ning on seetõttu ebastabiilne.
SÜT-des esinevad düüonid on samuti stabiilsed, kuid seda teistel põhjustel. Düüonite teke oli eeldatavasti varajase universumi keskkonna "kinnistumise" ("freeze out") – sümmeetria rikkumise – kõrvalnähtus. Selle stsenaariumi järgi tekivad düüonid vaakumi teatud konfiguratsiooni korral mingis ruumipiirkonnas, vastavuses algse Diraci teooriaga. Nad on stabiilsed, kuna puuduvad veel lihtsamad topoloogilised olekud, kuhu neil oleks võimalik laguneda.
Taolise vaakumi konfiguratsiooni ruumimõõdet nimetatakse süsteemi korrelatsioonipikkuseks, mis ei saa olla suurem, kui põhjuslikkus lubab. Seetõttu peab magnetiliste monopooluste loomiseks vajalik korrelatsioonipikkus olema vähemalt sama suur, kui paisuva universumi meetrika määratud horisondi mõõtmed. Selle loogika järgi peaks eksisteerima iga horisondiruumi kohta vähemalt üks magnetiline monopoolus, nagu see oli siis kui sümmeetria rikkumine aset leidis.
Mitmete teiste SÜT ennustatud osakeste vaatlemine on aga väljaspool teaduse kaasaegset eksperimentaalset võimekust. Näiteks eeldatakse, et elektronõrga ja tugeva vastasmõju omavahelist interaktsiooni vahendab suur osakesteklass, mida nimetatakse X- ja Y-bosoniteks, kuid need osakesed on äärmiselt suure massiga ning nende vaatlemine kindlalt väljaspool ka kõige võimsamate osakestekiirendite võimekust.
Magnetiliste monopooluste otsingud
Monopooluste vaatlemiseks on läbi viidud mitmeid eksperimente. Üks lihtsamaid neist kujutab endast ülijuhtiva traadi abil ka kõige pisemate magnetiliste allikate otsimist. Seda nimetatakse ülijuhtivaks kvantinterferentsseadeks ehk skviidiks (SQUID). Arvestades monopooluste eeldatavat ruumtihedust, võiksid laborilauale mahtuvad skviidid registreerida keskmiselt ühe sündmuse aastas. Kuigi on vaadeldud ärevusttekitavaid sündmusi, eriti Blas Cabrera poolt 14. veebruaril 1982 registreeritud sündmus (nn valentinipäeva monopoolus ), ei ole siiani õnnestunud leida magnetpooluste olemasolu kohta reprodutseeritavaid tõendeid. Taoliste sündmuste puudumine on seadnud monopooluste hulga ligikaudseks piiriks ühe monopooluse 1029 nukleoni kohta.
1975. aastal P. Buford Price'i juhitud tiimi eksperimendi järel kuulutati liikuva magnetilise monopooluse avastamist kosmilisest kiirgusest. Hiljem aga võttis Price oma väite tagasi ning võimaliku alternatiivse selgituse käis välja Luis W. Alvarez. Alvarez demonstreeris oma artiklis, et registreeritud kosmilise kiirguse sündmuse trajektoori, mille väidetavalt jättis magnetiline monopoolus, võib reprodutseerida plaatina tuumaga, mis laguneb esmalt osmiumiks ning seejärel tantaaliks.
LHC-s on üles seatud MoEDAL-i eksperiment, mille eesmärgiks on otsida magnetilisi monopoolusi ja suuri supersümmeetrilisi osakesi, kasutades selleks mitmeid LHCb eksperimendi VELO detektorit ümbritsevatele seintele kinnitatud erilisi plastikkihte. Otsitavad osakesed kahjustavad oma teel neid kihte, jättes seeläbi mitmeid analüüsitavaid jälgesid.
Vene astrofüüsik Igor Novikov viitab võimalusele, et magnetilistest monopoolustest moodustuvad makroskoopiliste mustade aukude magnetväljad, mis on seeläbi Einstein–Roseni silla alguseks.
"Monopoolused" kondensainesüsteemides
Alates aastast 2003 on mitmed kondensainefüüsika töörühmad kasutanud "magnetilise monopooluse" mõistet kirjeldamaks üht teist põhimõtteliselt erinevat nähtust.
Kondensaine töörühmade uuritavatel monopoolustel need omadused puuduvad. Tegu ei ole uue elementaarosakesega, vaid pigem igapäevaste osakeste (prootonid, neutronid, elektronid, footonid) koosmõjul esineva nähtusega. Teisisõnu, tegemist on kvaasiosakestega. Nad ei ole magnetvälja allikaks (ei riku seadust), vaid hoopis allikaks teistele väljadele, nagu H-väli või B*-väli, mis on seotud ülivoolava vedeliku kvantiseeritud keeristega. Neil puudub arvestatav seos Suure Ühenduse teooriatega või ka osakestefüüsika muude aspektidega ega aita selgitada laengu kvantiseeritust – välja arvatud see, et analoogiliste olukordade uurimise abil on võimalik kinnitada matemaatiliste alustalade õigsust.
Kondensainefüüsikast on mitmeid näiteid, kus osakeste kollektiivsete mõjude tulemusel ilmnevad magnetmonopooluste-sarnased nähtused,   peamiselt spinn-jää materjalides. Kuigi neid ei tohi kindlasti segamini ajada hüpoteetiliselt vaakumis eksisteerivate magnetmonopoolus-osakestega, on neil sellegipoolest sarnaseid omadusi ja neid võib uurida sarnaste võtete abil.
Mitmed uurijad kasutavad monopoolus-kvaasiosakeste spinn-jääs käsitlemisele mõeldes terminit magnekter (magnet-elekter, ingl k magnetricity), analoogselt sõnaga "elekter."
Üks näide taoliste kvaasiosakeste uurimusest on Science ajakirjas aastal 2009 avaldatud artikkel, milles J. Morris ja A. Tennant Helmholtz-Zentrum Berlin für Materialien und Energie uurimuskeskusest, S. Grigera Vedelike ja Bioloogiliste Süsteemide Füüsika Instituudist Argentinas ning teised teadlased Dresdeni Tehnikaülikoolist, Saint Andrewsi Ülikoolist ja Oxfordi Ülikoolist kirjeldasid monopooluselaadsete kvaasiosakeste vaatlemist. Katse käigus viidi düsproosium-titanaadist spinn-jää kristall temperatuurini 0,6–2,0 kelvinit. Neutronite hajumise jälgimisel täheldati, et magnetmomendid liituvad tubulaarsete kimpudena, mis meenutavad Diraci stringe. Iga taolise torukese otsa moodustub kristallograafiline defekt, mida ümbritsev magnetväli meenutab magnetilise monopooluse välja. Välise magnetvälja abil rikuti süsteemi sümmeetria, mis võimaldas uurijatel varieerida kimpude tihedust ja orientatsiooni. Töös uuriti ka kvaasiosakeste, mida võis vaadelda kui pilve või teatud gaasina, mõju süsteemi soojusmahtuvusele.
Selle uurimuse eest saadi 2012 aastal auhind Europhysics Prize for condensed matter physics
Teiseks näiteks on 2011 veebruaris Nature Physics ajakirjas ilmunud artikkel, mis kirjeldab pikema elueaga magnetmonopoolus-kvaasiosakeste voolude teket ja mõõtmist spinn-jääs. 0.36 K temperatuuril düsproosiumtitanaadist kristallile rakendati impulssrežiimis magnetväli, millega saavutati relakseeruv magnetvool, mis säilis mitmeid minuteid. Vool mõõdeti solenoidis indutseeritud elektromotoorjõu kaudu ning selle kvantitatiivseks kirjeldamiseks kasutati Onsageri-Wieni laengukandjate dislokatsiooni ja rekombinatsiooni mehhanismile alluvate punktlaengute keemilis-kineetilist mudelit. Seeläbi tuletati spinn-jääs monopooluste liikumisi iseloomustavad mikroskoopilised parameetrid ning fikseeriti vabade ja seotud magnetlaengute rollid.
Ülivoolavates vedelikes avaldub B*-väli, mida seostatakse ülivoolates vedelikes tekkivate kvantiseeritud keeristega (superfluid vorticity) ning mis on matemaatiliselt analoogilised magnetväljaga B. Selle sarnasuse tõttu nimetatakse B*-välja "sünteetiliseks magnetväljaks." 2014 jaanuaris anti teada, et spiinorruumi Bose-Einsteini kondensaadis loodi ja uuriti B*-välja monopooluselisi kvaasiosakesi. Selle näol on tegemist esimese juhuga, kus magnetilist monopoolust vaadeldi kvantväljateooriaga kooskõlalises süsteemis.
Täiendavad kirjeldused osakestefüüsikas
Füüsikas viitab "magnetilise monopooluse" mõiste üldiselt Yangi-Millsi potentsiaalile A ning Higgsi väljale ϕ, mille liikumisvõrrandid määrab Yangi-Millsi mõjufunktsioon Matemaatikas tähistab see mõiste üldiselt ülaltoodud võrrandi statsionaarset lahendit Bogomolny–Parasad–Sommerfeldi piiril λ → ϕ, mille kaudu realiseerub järgneva funktsionaali globaalne miinimum: See tähendab, et tegu on vektorkimbu ühendusega (connection) A printsipaal-G-ühendusel hulgas \mathbb{R}3 ning Lie algebra vastava kõrvalkimbu lõiguga ϕ. Kõver FA ja kovariantne tuletis DAϕ peavad rahuldama Bogomolny võrrandeid ja ääretingimusi Alates 1980. aastatest on magnetiliste monopooluste teooria matemaatiliste edasiarenduste aluseks tihtipeale olnud füüsikalise motiiviga probleemid.
Võrrandid on invariantsed kalibratsiooniteisenduste ja orientatsiooni hoidvate sümmeetriateisenduste suhtes. Suure \gamma korral määrab raadiusega  2-sfääri kujutise vastavale orbiidile G/k ning selle kujutise homotoopset klassi nimetatakse magnetlaenguks. Suurem osa tööd on tehtud juhu G = SU(2) jaoks, kus laenguks on positiivne täisarv k. Funktsionaali globaalne miinimumväärtus on sel juhul 8πk ning asümptootilises arenduses esinev liige m on väärtusega k / 2.
Esimese SU(2) lahenduse tuletasid E. B. Bogomolny, J. K. Parasad ja C. M. Sommerfeld aastal 1975. 1980. aastal näitas C. H. Taubes gluing konstruktsiooni kasutades, et eksisteerivad lahendused kõigi suurte k-de jaoks ning peagi tuletati täpsed telgsümmeetrilised lahendid. Üldjuhu jaoks leidis esimese täpse lahendi 1981. aastal R. S. Ward k = 2 korral.
Bogomolny võrrandite lahendamiseks on 2 võimalust. Esimene neist rakendab twisteri meetodeid. N. J. Hitchini sõnastuses vastab suvaline lahend homomorfsele vektorkimbule üle komplekspinna TP1, mis on projektsioonijoone pinnasihiline kimp. Lahend on loomupäraselt isomorfne orienteeritud sirglõikude ruumiga \mathbb{R}3-s.
Ääretingimusest ilmneb, et vaadeldav holomorfne kimp on pikenduseks joonkimpudele, mis on määratud (k-1)² sugulusega (genus) algebralise joonega TP1-s.
Teise meetodi tuletas W. Nahm ning see kujutab endast seotud Diraci operaatori omaväärtusprobleemi lahendamist ning võrrandite ja vastavate ääretingimuste harilike diferentsiaalvõrrandite süsteemi teisendamist, saades sel viisil Nahmi võrrandid kus T_i(s) on k × k maatriksfunktsioon kohal (0,2).
Meetodite ekvivalentsus SU(2) jaoks ning nende põhimõtteline korrektsus määrati töös (vt ka ). Täpseid valemeid A ja ϕ jaoks on kummagi meetodi abil keeruline leida, kuigi on olemas mõned täpsed lahendid Nahmi võrrandite jaoks sümmeetrilistel tingimustel.
Üldisema Lie grupi G juhtu, kus ϕ stabiliseerimiseks lõpmatuses kasutatakse maksimaalset toroidi, uuris M. K. Murray, lähenedes probleemile twisteri meetodil, kus SU(2) monopooluse üksik spektraalkõver asendatakse joonte kogumiga, mis on nummerdatud vastava Lie grupi Dynkini diagrammi keeriste järgi. Sellele vastava Nahmi esituse tuletasid J. Hustubise ja Murray.
Taubes näitas, et Laenguga k SU(2) monopooluste mooduliruum on sile mittekompaktne 4k – 1 mõõtmeline muutkond. Jättes välja kalibratsiooniteisendused, kus ühendus lõpmatuses ei säili, jääb alles 4k-mõõtmeline muutkond M_k, mis on tõelise mooduliruumi kohal olev ringkimp ning millel on loomupärane täielik hüper-Kähleri meetrika (vt Kähleri-Einsteini muutkond).
Seda meetrikat käsitletakse twisterina ning selle Kähleri potentsiaali saab kirja panna kasutades spektraalkõvera Riemanni teetafunktsioone, kuid vaid k = 2 juht on üldlevinud ja kasutataval kujul teada (alates aastast 2000). See Atiyah–Hitchini muutkond, Einsteini Taub-NUT meetrika ning \mathbb{R}4 on ainsad neljamõõtmelised täielikud hüper-Kähler muutkonnad, millel on mittetriholomorfne SU(2) mõjufunktsioon.
Tsükliline k-kordne M_k jaotuste rõngas on isomeetriliselt saadus, kus \tilde{M_k} on tugevalt keskpunkti surutud monopooluste ruum. See ruum esineb ka teoreetilises füüsikas S-duaalsuse ühes rakenduses ning töös uurisid G. B. Segal ja A. Selby selle topoloogiat ja sellel defineeritud L² harmoonilisi vorme, seeläbi osaliselt füüsikalisi ennustusi kinnitades.
Magnetilist monopoolust hüperboolsel kolmruumil uuris twisteri meetodil M. F. Atiyah (asendades komplekspinna TP1 P1×P1 antidiagonaali täiendiga (complement)) ning diskreetsete Nahmi võrrandite meetodil Murray ja M. A. Singer.
Avinurme kolhoos
Avinurme kolhoos oli kolhoos Kohtla-Järve rajoonis Avinurme ja Lohusuu külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Avinurme. Kolhoosi pindala oli 15 400 ha.
Janīna Kursīte-Pakule
pisi|Janīna Kursīte-Pakule Janīna Kursīte-Pakule (sündinud 2. märtsil 1952 Arendoles) on Läti kirjandusteadlane ja poliitik, 2008. aastast alates Läti Seimi liige. Kuulub ühendusse Rahvuslik Liit "Kõik Läti eest!" – "Isamaale ja Vabadusele/LNNK". 2011–2014 kuulus erakonda Ühtsus.
1996. aastast alates on ta Läti Ülikooli professor. 1999–2007 oli ta filoloogiateaduskonna dekaan.
Janīna Kursīte-Pakule oskab eesti keelt.
6. novembril 2018 andis ta seimis ametivande liivi keeles.
Geldrop
pisi|Geldrop 1866. aastal Geldrop on linn Hollandis Põhja-Brabanti provintsi Geldrop-Mierlo vallas. 2011. aastal oli linnas on 28 500 elanikku, linna pindala on 13,35 km2.
Geldrop oli omaette vald 2004. aastani, mil see ühines Mierlo vallaga. Ühinemise põhieesmärk oli hoiduda liitumast Eindhoveni vallaga.
Linnake on pälvinud rahvusvahelist kuulsust, nimetades ühes piirkonnas tänavad J. R. R. Tolkieni romaanitriloogia "Sõrmuste isand" tegelaste järgi.
Transport
Geldroppi ühendab Eindhoveniga idas maantee A67. Linnas paikneb ka Geldropi raudteejaam.
Geldropi arheoloogia
Geldrop on pakkunud arheoloogilisteks väljakaevamisteks viljakat pinnast, sealt on saadud leide nii ajaloolisest kui ka eelaajaloolisest ajast. Asula täpne vanus on teadmata, küll aga on leitud jälgi eelajaloolistest asukatest.
Enam kui 10 000 aasta eest püstitasid praeguse Geldropi alale oma telgid põhjapõdrakütid Ahrensburgi kultuurist. Nende ajast on leitud muuhulgas kaks graveeringutega varvast. Ühel neist on kujutatud põhjapõdrasarv, teisel väike tantsiv tüdruk, kes on saanud hüüdnime "Mierlo Venus".
Zesgehuchteni linnajaost lõunas paiknesid nooremal kiviajal (umbes 3000 eKr) väikesed asulad.
Geonehuisi ja Hoog Geldropi linnajaost on saadud leide Rooma perioodist ja varakeskajast. 1989. aasta sügisel leiti arheoloogilistel väljakaevamistel 't Zandi surnusaia lähistel neli asulakohta hilisest Rooma ajast ning keskajast, perioodist 350–1225 pKr.
Baar (sari)
"Baar" oli kahel hooajal (2004 ja 2005) Kanal 2-s näidatud tõsielusari. Sari on Eesti versioon Rootsi tõsielusarjast "Baar" ("Baren").
Sarjas osalesid mitmed hiljem tuntuks saanud poliitikud, näiteks Paavo Pärn, Talis Kitsing; saates osales ka poliitik Sirje Kingsepp.
Radikaaldemokraatia (Tšiili erakond)
Radikaaldemokraatia (hispaania keeles Democracia Radical) oli Tšiilis aastatel 1969–1973 ja 1983–1990 tegutsenud paremtsentristlik erakond.
Erakonna asutasid Radikaalsest Parteist eraldunud antikommunistid, kes olid vastu partei otsusele toetada 1970. aasta presidendivalimistel Salvador Allendet (kes need valimised võitis), eelistades talle Jorge Alessandrit. Selle ideoloogiliseks eelkäijaks oli varem tegutsenud Radikaaldemokraatlik Partei.
1973. aastal sai erakond Tšiili parlamendi alamkoja valimisel 1,94% häältest ja kaks kohta, ülemkoja valimisel 2,18% häältest ja mitte ühtegi kohta. Erakond pooldas samal aastal Augusto Pinocheti juhtimisel läbi viidud riigipööret, mille käigus saadeti parlament laiali ja peatati kõigi erakondade tegevus.
1983. aastal sai erakond loa tegevuse jätkamiseks.
1989. aasta presidendivalimistel toetas erakond senist rahandusministrit Hernán Büchi, kes jäi alla opositsiooni kandidaadile. Samal ajal toimunud parlamendivalimistel kogus erakond loosungi all "Tsentristlik erakond juurtega ajaloos, teenimas Tšiili tulevikku" ainult 0,42% häältest.
1990. aastal ühines erakond veel mitme Pinocheti režiimi toetanud väikese erakonnaga, kuid juba järgmisel aastal läks nende loodud ühenderakond lõplikult laiali.
Summer (Calvin Harrise laul)
"Summer" on šoti DJ Calvin Harrise laul, mis avaldati 14. märtsil 2014 teise singlina tema neljandalt stuudioalbumilt "Motion" (2014). Sarnaselt oma varasema singliga "Feel So Close" ja hilisemale singlile "My Way", naaseb Harris vokalistina singlil "Summer". Juuresoleva muusikavideo režissöör on Emil Nava ja see esilinastus 6. aprillil 2014.
Lugu debüteeris Ühendkuningriigi singlite edetabelis esikohal, saades Harrise kuuendaks Ühendkuningriigi esinumbriks. See saavutas Billboard Hot 100 edetabelis 7. koha, olles tema esikümnes ja kokkuvõttes kolmas hitt ning 2014. aasta juuli seisuga oli see Ameerika Ühendriikides müüdud üle miljoni eksemplari. "Summer" on saanud Briti singli ja Briti aasta artistivideo nominatsioonid 2015. aasta Brit Awardsil.
My Way (Calvin Harrise laul)
"My Way" on šoti DJ ja produtsendi Calvin Harrise laul. Lugu avaldati 16. septembril 2016. Harris teatas singlist oma Twitteri lehel viis päeva enne selle avaldamist. Sarnaselt oma eelmistele 2010. aastate singlitele "Summer" ja "Feel So Close", naaseb Harris vokalistina. See saavutas Ühendkuningriigi singlite edetabelis 4. koha. Väljaspool Ühendkuningriiki tõusis singel edetabelite esikohale Tšehhi Vabariigis ja Ungaris ning jõudis edetabeli esikümnesse Austraalias, Austrias, Belgias, Prantsusmaal, Saksamaal, Iisraelis, Liibanonis, Hollandis, Uus-Meremaal, Norras, Paraguays, Poolas, Iirimaal, Slovakkias, Rootsis ja Šveitsis ning edetabelite esikümnes Kanadas, Taanis, Soomes, Itaalias, Portugalis ja Hispaanias.
Juuni Võit
Juuni Võit oli kolhoos Kohtla-Järve rajoonis Mäetaguse külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Kiikla. Kolhoosi pindala oli 4000 ha.
Marizápalos
Marizápalos oli hispaania tantsulaul ja muusikaline teema, mida kasutati variatsioonide alusena 17. ja 18. sajandi Hispaania ja Ladina-Ameerika muusikas.
Laulu ja tantsu algupära on seostatud Mari Zarpa tegelaskujuga Pedro Calderón de la Barca entremés ' ist "Las jácaras", kellel oli veider tung vahetpidamata jácara ' id laulda; marizápalos ' e meloodias on samu elemente, mida kasutati jácara improviseeritud variatsioonides.
Marizápalos oli ka hispaania 17. sajandi näitleja Maria Calderoni (1605–1678) hüüdnimi.
Muusika
Marizápalos on enamikul juhtudel kirjutatud la-minooris või re-minooris, erandiks on üks Santiago de Murcia seade sol-minooris, mis leidub tema kogumikus "Resumen de acompañar la parte con la guitarra" (graveeritud Antwerpenis, 1714 ja välja antud Madridis 1717) ja mis on üks hinnatumaid teoseid ses raamatus. Erinevalt enamikust Hispaania barokiaja danza ' dest ja baile ' dest, mis rajanevad etteantud rütmidele ja akordijärjestustele, omamata kindlat etteantud viisi, on marizápalos ' el oma meloodia, mis kordub eri autorite teostes paljudes väljaannetes, olgugi et väikeste variatsioonidega ja mis arvatavasti oligi muusikalisele teemale aluseks olnud laulu meloodia.
Enamik marizápalos ' e versioone eri allikates on sama viisiga. Isegi kui meloodiat on varieeritud, on nelja esimese takti muusika alati sama.
Tants
Tantsuna kuulub marizápalos – tants, mida tantsiti selle muusika järgi – baile ' de hulka, milles liikusid ka puusad, käed ja ülakeha, need olid karakterilt lärmakamad ja ohjeldamatumad kui danza ' d ja neid saadeti tavaliselt kastanjettide rütmiga.
Hłuškavičy
pisi|Hłuškavičy õigeusu kirik Hłuškavičy (transkribeerituna Gluškavitšõ, poola keeles Hluszkiewicze) on agrolinnake Valgevenes Homieli oblastis Lelčycy rajoonis, Hłuškavičy külanõukogu ainuke asula ja halduskeskus. Asula asub merepinnast 150 meetri kõrgusel, oblasti keskusest Homielist 265 ja rajooni keskusest Lelčycyst 45 kilomeetri kaugusel. Ukraina piirini on Hłuškavičyst 1,5 kilomeetrit.
Asula nimi võib tuleneda isikunimest, ent taolise nimetüvega asulad asuvad enamasti teedest kaugel. Ka tähendas tüvi mõnes murdes maavalduste kaugeimas servas asuvat või metsast või soost piiratud maalappi.
Asula tähtsaim tööandja on karjäär, kus kaevandatakse graniit ja dioriiti.
1952. aastal sündis külas metropoliit Augustin (Markevitš).
Ajalugu
Asulat on esimest korda mainitud aastal 1545. Aastal 1667 elas seal 29 talupoegade peret, kolme majapidamise elanikud kuulusid aga šlahtasse. 16 majapidamist olid toona elaniketa.
Aastal 1754 mainitakse esimest korda sealset kirikut. Aastal 1777 oli see uniaatide kihelkonnakirik. Aastal 1806 läks kirik Moskva patriarhaadi alluvusse. Aastal 1873 ehitati mahapõlenud kiriku asemele uus.
1975. aastal hakati külas graniiti kaevandama, järgmisel aastal pandi tööle killustikutehas. 1995. aastal valmis külas õigeusu kirik, mille ehitust rahastas Saksamaa valitsus.
Gerstenmeieri mõis
Gerstenmeieri mõis (läti keeles Gerstenmeiera muiža, vanasti ka Gerstenmeijera muiža) oli suvemõis Lätis Riia linnas Dzirciemsi asumis aadressiga Eiženijas ielā 20–22.
Suvemõisal oli kaks peahoonet. Eiženijas iela 8 kandis asunud teine hoone on aga hävinud. Säilinud on ilmselt XIX sajandil ehitatud klassitsistlik hoone. Ehkki peahoone aadressiks on Eiženijas iela, asub lähedal, aadressil Ķiršu ielā 4, samuti mõisale kuulunud klassitsistlik puuhoone.
Maamärk
Maamärk (inglise landmark) on objekt, mis võimaldab meresõidul orienteeruda, või mis aitab leida merel püüniste asukohta.
Esituspraktika
Esituspraktika (saksa keeles Aufführungspraxis, inglise keeles performance practice) on muusikas kogum omadusi, kuidas muusikat esitatakse ning on varem esitatud.
Esituspraktika uurimine võib keskenduda
Esituspraktika uurimine muutus oluliseks seoses ajalooteadliku esituse (historically informed performance) tekkimisega.
STS-117
STS-117 oli NASA Space Shuttle'i programmi 118. missioon ja 21. kosmosesüstiku missioon, mis suundus Rahvusvahelisse Kosmosejaama (ISS). Missiooni teenindas kosmosesüstik Atlantis.
Atlantis startis missioonile 8. juunil 2007 kohaliku aja järgi kell 19:38. Missiooni start oli esialgu määratud 16. märtsile 2007, kuid see lükati tunduvalt edasi, sest 26. veebruaril jäi Space Shuttle stardiplatvormil rahetormi kätte, mis kahjustas välispaagi isolatsiooni ja Atlantise kuumuskilpi.
Atlantis viis ISS-i S3/S4 sõrestiku ja sellega seotud elektrisüsteemid, sealhulgas päikesepaneelide komplekti. Lisaks viis STS-117 jaama 15. ekspeditsiooni liikme Clayton Andersoni ja tõi Maale Sunita Williamsi.
11. juunil 2007 teatas NASA, et missiooni pikendatakse kahe päeva võrra ning missiooni plaani lisati neljas kosmosekõnd.
STS-117 oli kosmosesüstik Atlantise pikim missioon, sest 21. juunil otsustati halva ilma tõttu maandumisest loobuda. Atlantis maandus Edwardsi õhujõudude baasi 22. juunil.
Juhan Lasn
Lasn oli üks mõjukamaid isikuid eestikeelsete koolide asutamisel ja säilitamisel Pärnus, olles ka näiteks Pärnu Linna Kõrgema Tütarlastekooli tuleviku kindlustamiseks korraldatud heategevusürituste suuremaid eraisikust toetajaid. Ta oli valitud Pärnumaa Majandusühisuse esimeheks; see majandusühisus oli Eestis üks suuremaid. Johann Lasni elutööks sai Tarvitajate Majandusühisuse ülesehitamine, selle laiendamine ja kaubandusliku teeninduse parandamine.
Johan Lasn oli Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liige, esindades Pärnumaad.
Pärast Pärnus 23. veebruaril 1918 iseseisvusmanifesti väljakuulutamisest osavõtmist Endla rõdul oli Lasn üks kolmest linnakodanikust, kes julges järgmisel päeval Riiast Pärnusse jõudnud Saksa vägedele vastu minna, teatada Eesti Vabariigi neutraliteedist Saksamaa ja Nõukogude Venemaa vahelises sõjas ning paluda linna ülevõtmisega veidi viivitada.
Hugo Annast
Hugo Annast (7. jaanuar 1908 Pala vald, Kursi kihelkond – 23. veebruar 1943 Ambla) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1927 Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis aastatel 1927–1933 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, ordineeriti 25. veebruaril 1934, oli 1934–1943 Ambla Maarja koguduse õpetaja.
Ta kandideeris I Riigivolikogu valimistel 19. valimisringkonnas.
Stefan Airapetjan
Hooajal 2010/2011 osales Stefan Eesti Televisiooni laste laulukonkursil "Laulukarussell" ning jõudis finaali. Tema juhendaja ja vokaalpedagoog on aastaid olnud Hedi-Kai Pai.
Konkursil Eesti Laul osales ta bändiga Vajé esimest korda 2018. aastal ning pälvis lauluga "Laura (Walk with Me)" kolmanda koha. Samuti osales ta lauluvõistlusel Eesti Laul 2019, kus sai lauluga "Without You" kolmanda koha, ning Eesti Laul 2020, kus saavutas 7. koha. 2020. aasta kevadel osales ta TV 3 meelelahutussaates "Maskis laulja", mille võitis.
Lauluvõistlusel Eesti Laul 2022 saavutas Stefan esikoha lauluga "Hope" ning on seega valitud Eestit esindama 2022. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusele Itaalias Torinos. Selle poolfinaalist pääseti edasi finaali, kus saavutati 13. koht.
2022. aasta lõpus ilmus Stefani debüütalbum "Hope"
26. jaanuaril 2023 pärjati Stefan Eesti muusikaauhindade jagamisel nelja tiitliga – ta võitis kategooriates "Aasta meesartist", "Aasta popartist", "Aasta laul" ning "Rahva lemmik".
Eesti popmuusika aastaauhinnagalal Kuldne Plaat sai Stefani "Miraaž" pärjatud "Aasta Raadiohitt 2023" auhinnaga.
Stefan on teinud koostööd paljude muusikute ja produtsentidega, teiste seas Sven Lõhmus, Karl-Ander Reismann, Vallo Kikas ja Liis Lemsalu.
Stefan teeb 2018. aastast alates koostööd agentuuriga Moonwalk ja tema mänedžer on Tambet Mumma.
Rästiknastik
Välimus
Rästiknastiku värvus ja muster on varieeruv, kuid põhivärvus on erinevates varjundites hall või pruun, võib olla kollaka või punaka varjundiga.
Selja tagaosas on 2 rida tumedaid ebakorrapäraseid laike, mis võivad moodustada vöödid või siksaki. Külgedel on keskelt heledad silmlaigud või ühtlaselt tumedad laigud. Pea on silmatorkava mustriga.
Mõõtmed
Emase rästiknastiku pikkus võib ulatuda 100 sentimeetrini, keskmine pikkus jääb alla 70 sentimeetrit. Pea on suhteliselt lai. Isased rästiknastikud on emastest lühemad.
Mabeskraal
Mabeskraal on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Bojanala Platinumi ringkonnas Moses Kotane vallas.
Kuus
Kuus (tähis araabia numbrina 6, Rooma numbrina VI) on naturaalarv, mis otseselt eelneb arvule 7 ja otseselt järgneb arvule 5.
Kuus järgarvuna märgitakse araabia numbriga 6 koos punktiga (6.) või Rooma numbriga VI.
Michael Grabner
pisi|Michael Grabner 2015. aastal [[New York Islandersi särgis]] Michael Grabner (sündinud 5. oktoobril 1987 Villachis) on Austria jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Arizona Coyotesi ründajana paremäärel.
Ta alustas klubikarjääri Austria klubis EC VSV, debüteerides hooajal 2003–04 Austria kõrgliigas. Seejärel suundus ta mängima Põhja-Ameerikasse. Aastatel 2004–2007 mängis ta kolm hooaega Western Hockey League'i klubis Spokane Chiefs.
Kaljurand (kolhoos)
Kaljurand oli kolhoos Kohtla-Järve rajoonis Toila külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Voka. Kolhoosi pindala oli 4600 ha.
Michael Grabner
2006. aastal valiti ta NHL-i draft'is Vancouver Canucksi poolt 58. valikuna. 2007. aastal asus ta mängima Canucksi noorteklubis Manitoba Moose American Hockey League'is. NHL-is debüteeris Grabner Canucksi meeskonnas hooajal 2009–10.
2010. aasta juunis siirdus Grabner New York Islandersi. Hooajal 2010–11 lõi ta NHL-is 34 väravat ja andis 18 väravasöötu ning valiti liiga hooaja uustulnukate sümboolsesse koosseisu (NHL All-Rookie Team). Islandersis mängis ta kuni hooaja 2014–15 lõpuni. Seejärel mängis ta ühe hooaja Toronto Maple Leafsis. 2016. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu New York Rangersiga. 2018. aasta veebruaris siirdus ta New Jersey Devilsiga, kus mängis vaid hooaja lõpuni, liitudes 2018. aasta juulis Coyotesiga, kellega sõlmis kolmeaastase lepingu.
Austria jäähokikoondise koosseisus osales Grabner 2014. aasta taliolümpiamängudel. 13. veebruaril tegi ta alagrupimängus Soome vastu kübaratriki. Kokku lõi Grabner turniiril viis väravat, millega oli USA mängija Phil Kesseli kõrval turniiri suurim väravakütt.
Michelin
Michelin on Prantsuse ettevõtte ja üks maailma suurimaid rehvitootjaid. Selle peakontor asub Clermont-Ferrandis (Puy-de-Dôme).
Selle tooted on mõeldud igat tüüpi sõidukitele: autodele, veoautodele, kaherattalistele sõidukitele, lennukitele, tsiviilehitus- ja põllumajandusmasinatele.
Michelin on noteeritud Pariisi börsil ja see kuulub CAC 40 indeksi koosseisu, mis kajastab börsil 40 olulisima ettevõtte aktsia hinnaliikumisi.
Spordipsühholoogia
Spordipsühholoogia on interdistsiplinaarne teadus, mis seob näiteks biomehhaanika, füsioloogia, kinesioloogia ja psühholoogia. See uurib, kuidas mõjutavad sooritust psühholoogilised tegurid ning kuidas spordis osalemine ja harjutamine mõjutavad psühholoogilisi ja füüsilisi tegureid. Lisaks psühholoogiliste oskuste treeningule soorituse parandamiseks, võib spordipsühholoogia sisaldada tööd sportlaste, treenerite ja lapsevanematega, mis puudutab vigastusi, rehabilitatsiooni, suhtlemist ja meeskonnatööd.
Ajalugu
Spordipsühholoogia sünnimaaks peetakse Saksamaad. Esimese selle valdkonna labori asutas dr. Carl Diem Berliinis 1920. aastal. Oluliseks oli ka kehakultuuri kolledži loomine (Deutsche Hochschule für Leibesübungen) Charlottenburgis Robert Werner Schulte poolt, kes kusjuures oli kuulsa eksperimentaalpsühholoogi Wilhelm Wundti õpilane. Laboris testiti sportlaste nii füüsilisi kui psühholoogilisi omadusi, lisaks hakkas Schulte pidama spordipsühholoogia alaseid loenguid 1921. aastal avaldas ta raamatu "Body and Mind in Sport".
Mõni aasta hiljem hakati spordipsühholoogiauuringuid tegema ka Leningradis ja Moskvas (avajaks A. Z. Puni) ning Illinoisi Ülikoolis (C. Griffith) Rohkem hakati spordipsühholoogiasse panustama 20. sajandi keskel ja lõpus tollase suure riikidevahelise konkurentsi tõttu. Peeti oluliseks häid tulemusi ülemaailmsetelt spordivõistlustelt, mistõttu hakati otsima võimalusi tulemuste parandamiseks.
Esimene eksperiment, mida võib lugeda spordipsühholoogia alaseks, tehti USAs 1898. aastal psühholoog Norman Tripletti poolt. Ta leidis, et jalgratturite sõiduaeg oli kiirem siis, kui nendega sõitis kaasa võistleja või "jänes". Oma tulemustest kirjutas Triplett artiklis "Lihasjõu tekitamise tegurid hea tempo tekitamisel ja võistlemisel" ("The Dynamogenic Factors in Pacemaking and Competition”), mis avaldati 1898. aastal ajakirjas American Journal of Psychology.
Coleman Griffith
Coleman Griffith töötas Ameerikas Illinoisi Ülikoolis, kus tegi põhjaliku spordipsühholoogiale keskenduva uuringu. Ta uuris korv- ja jalgpallurite nägemise fookust ja tähelepanu, ning oli huvitatud nende reaktsiooniajast, lihaste pingutamisest-lõdvestamisest ja vaimsest teadlikkusest. Kuni labori sulgemiseni 1932. aastal jätkas ta uuringuid ning praktiseeris spordipsühholoogiat ka väljaspool ülikooli. Laborit kasutati sportlaste sooritust mõjutavate tegurite ning võistlussporti puudutavate psühholoogiliste ja psüühiliste nõudmiste uurimiseks. Seal avastatu andis Griffith edasi treeneritele ning aitas palju kaasa nii sportlikku sooritust puudutavate psüühiliste kui ka psühholoogiliste teadmiste levikule. Tema kaheks olulisemaks väljaandeks olid "Treeneritöö psühholoogia" (The Psychology of Coaching, 1926) ning "Psühholoogia ja sport" (The Psychology and Athletics, 1928). Coleman Griffith oli ka esimene, kes kirjeldas spordipsühholoogi ametit ning pakkus välja põhiülesanded, millega selline spetsialist tegelema peaks. Need on välja toodud raamatus "Psühholoogia ja selle seos sportliku konkurentsiga" (Psychology and its Relation to Athletic Competition, 1925) Üheks Griffithi ülesandeks oli õpetada noorematele ja väheste kogemustega treeneritele psühholoogilisi printsiipe, mida kasutasid juba edukad ja kogenud treenerid. Lisaks püüdis ta ühendada psühholoogilised teadmised ja spordi, kasutades teaduslikku meetodit ja laborikatseid uute teadmiste leidmiseks.
Uus kasvuperiood ja eriala teke
Esimene spordipsühholoogia maailmakongress toimus Roomas 1965. aastal. Seal osales 450 professionaali, tänu kellele asutati esimene rahvusvaheline spordipsühholoogia ühing (ISSP). See sai valdkonna juhtivorganisatsiooniks pärast kolmandat maailmakongressi 1973. aastal. Lisaks asutati ka 1968. aastal Euroopa Spordipsühholoogia Föderatsioon (FEPSAC).
Põhja-Ameerikas kasvas spordipsühholoogia huvi välja kehalisest kasvatusest. Seal asutati spordipsühholoogia ja füüsilise aktiivsuse ühing (NASPSPA), mis algselt oli vaid grupp asjaarmastajaid, kelle missiooniks oli motoorse käitumise uurimine ning spordi- ja harjutuspsühholoogia tutvustamine. Kanadas asutati 1977. aastal psühhomotoorika õppimise ja spordipsühholoogia ühing (SCAPPS), et populariseerida selles valdkonna uurimist ning omavahel ideid jagada.
Esimene spordipsühholoogia ajakiri The Journal of Sports Psychology ilmus 1979. aastal. Kuus aastat hiljem asutati mitme spordipsühholoogi poolt, eesotsas John Silvaga, rakendusliku spordipsühholoogia arendamise assotsiatsioon (AAASP) – organisatsioon, mille eesmärgiks oli keskenduda spordipsühholoogia professionaalsetele küsimustele. 2007. aastal kaotati nimest sõna "arendamine" ning organisatsioonist sai rakendusliku spordipsühholoogia assotsiatsioon (AASP), millena seda tuntakse siiani.
20. sajandi lõpuks oli spordipsühholoogia populaarsus juba selgelt märgatav – kui 1990ndate lõpus palgati profisportlastele esimesi spordipsühholooge, siis 1996. aasta suvistel olümpiamängudel oli neid näiteks USA koondislastel juba 20 ringis.
26 eKr
Aasta 26 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist.
Valgeliimuklased
Valgeliimuklased (Enchytraeidae) on rõngusside hõimkonda kuuluv sugukond väheharjasusside klassist. Kuni 25 mm pikkused valged, poolläbipaistvad raskesti märgatavad ussid. Peamiselt mullas elav sugukond, kuid mõni liik elab mageveekogude mudas ja liivas.
Makabeide ülestõus
pisi|[[Palestiina (piirkond)|Palestiina alad 2. sajandil eKr]] Makabeide ülestõus oli juutide Seleukiidide vägivaldse ning nende usulisi tõekspidamisi solvava helleniseerimispoliitika vastane ülestõus aastatel 166–160 eKr. pisi|left|Makabeide ülestõusust haaratud alad Ajalooallikate (k.a Flavius Josephus (37–100 pKr) teoste) andmetel kehtestas Seleukiidide valitseja Antiochus IV Epiphanes (175–164 eKr) pärast Egiptuse vallutamist Vahemere idakalda regioonis keelud juudi ja Samaaria rahvapühadele ning alustas Kreeka tavade tugevat juurutamist ja sekkus juutide sisetülidesse, kehtestas Jeruusalemmas karmi sõjalise võimu ja lasi pühitseda Jahve templi Zeus Olümpiosele.
Keelud põhjustasid juutide ülestõusu aastal 167 eKr. Ülestõusu keskuseks oli Jeruusalemm, mis vabastati võõrvõimu alt ning kus rüvetatud tempel taas sisse pühitseti (seda meenutab tänaseni juudi hanuka ehk templipühitsemise püha).
Viktor Kingissepa nimeline kolhoos (Kohtla-Järve rajoon)
Viktor Kingissepa nimeline kolhoos oli kolhoos Kohtla-Järve rajoonis Maidla külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Maidla. Kolhoosi pindala oli 4100 ha.
Frederick Sturckow
Frederick Wilford Sturckow (sündinud 11. augustil 1961) on insener, erakosmoselennuki piloot ning endine merejalaväelane ja NASA astronaut.
Sturckow valiti NASA astronaudiks 1994. aastal ja ta osales neljal Space Shuttle'i missioonil. Ta lendas piloodina missioonidel STS-88 ja STS-105 ning oli missioonide STS-117 ja STS-128 komandör. Kõik missioonid põkkusid Rahvusvahelise kosmosejaamaga ning Sturckow on üks ainult kahest inimesest, kes on jaama külastanud neli korda. Hiljem oli Sturckow Johnsoni kosmosekeskuses sideohvitser. Sturckow lahkus NASAst 2013. aastal ning asus piloodina tööle Virgin Galacticusse.
Volvo 850
Volvo 850 on kompaktne Rootsi päritolu sõiduauto. Aastatel 1991–1997 valmistati seda Rootsis Volvo autotehases ning selle disainer oli Jan Wilsgaard.
Volvo 850 oli esimene esisillaveoline Volvo mudel, mida hakati Põhja-Ameerikasse eksportima.
850
1994. aastal tuli välja mudelivärskendus, mille käigus auto sai uued esimese ja tagumise kaitseraua, uued esi- ja suunatuled ja ka värskenduse interjööris. Lisaks tutvustati 1994. aastal 850 turbomudelit T-5 võimsusega 166 kW, mis tagas 0-100 km/h kiirenduse 7.1 sekundit.
Volvo 850 järeltulijad olid Volvo S70 ja V70.
850 T-5R
pisi|250x250px|Volvo 850 T-5R Aastal 1995 tõi Volvo turule limiteeritud versiooni 850-st, mis sai mudelitähiseks T-5R ning mida tehti 6964 tükki vaid aastal 1995. Volvo 850 T-5R mootor põhineb 850 B5234T3 (Itaalia turul B5204T) T-5 turbomootoril, mille mootori juhtaju (koodi lõpp Bosch #628 USA turul ning #629 Euroopa turul) annab turbolaadurile 30 sekundiks juurde 0,1 baari võrra suurema ülelaaderõhu. Tänu sellele tõusis mootori võimsus 177 kWni.
Hoolimata kere kandilisusest suudeti T-5R-i õhutakistustegurit vähendada 0,29-ni (tavamudelil 0,32), mis aitas palju kaasa kiirendusele ning lõppkiirusele. T-5R-i kiirendus 0–60 mph 5,8–6 s (oleneb käigukastist ja kere tüübist). Tippkiiruseks sai 249 km/h. T-5R oli esimene mudel, kus oli salongis neli turvapatja.