cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mika Myllylä
1999. aasta MM-il Austrias Ramsaus osales Myllylä kõigil individuaaldistantsidel ja tuli kolmekordseks maailmameistriks. 19. veebruaril võitis ta 30 km vabastiilis Alsgaardi ja Dæhlie ees. 22. veebruaril võitis ta 10 km klassikalises stiilis. 23. veebruaril jäi ta 15 km vabastiilis jälitussõidus Alsgaardi järel lõpuspurdiga teiseks ning 28. veebruaril võitis ta Andrus Veerpalu ees 50 km klassikalises stiilis.
Aastatel 1997 ja 1999 valiti ta Soome aasta sportlaseks.
Hiljem võitis Myllylä veel kaks MK-etappi: 2. veebruaril 2000 Trondheimis 10 km vabalt ja 20. detsembril 2000 Davosis 30 km klassikalises tehnikas.
Myllylä oli üks neist Soome suusatajatest, kes jäi dopingu kasutamisega vahele oma kodumaal toimunud 2001. aasta MM-il Lahtis. Dopingu kasutamine avastati pärast teatesõitu, mille Soome kindlalt võitnud oli. Meeskonna neljast liikmest kolmel tuvastati veredopingu kasutamise jäljed. Kokku jäi vahele 4 mees- ja 2 naissuusatajat ning see tekitas 2001. aasta suusatamise MM-i dopinguskandaali.
Pärast kaheaastast võistluskeeldu ei õnnestunud tal enam Soome koondisse pääseda, kuigi ta tuli 2 korda Soome meistriks, ja 2005. aastal lõpetas ta tippspordiga tegelemise. Myllylä esindas algul spordiklubi Haapajärven Kiilat ja karjääri viimasel aastal spordiklubi Joutsan Pommi.
Mika Myllylä oli abielus Suvi Myllyläga ja neil on kolm last. Myllylä abielu lahutati 2007. aastal. 2009. aastal elasid nad veidi aega koos, kuid sama aasta sügisel läksid uuesti lahku.
Pärast spordist loobumist jõudis Myllylä ajalehtedesse seoses oma alkoholiprobleemidega.
Mika Myllylä leiti oma kodust surnuna 5. juulil 2011. Surmapõhjuse uurimisel leiti, et ta suri õnnetusjuhtumi tagajärjel.
André Carrillo
Peruu kõrgliigas debüteeris ta 2009. aastal Alianza Lima meeskonnas.
2011. aasta mais sõlmis ta viieaastase lepingu Portugali kõrgliiga klubiga Lissaboni Sporting.
2016. aasta juulis liitus ta Portugali klubiga Lissaboni Benfica. Benficas mängis ta vaid hooajal 2016–17, kuid sel hooajal klubiga Portugali meistriks. Hooajal 2017–18 oli ta Benficast laenul Inglismaa kõrgliiga klubis Watford ja 2018–19 Al Hilalis. Al Hilaliga sõlmis ta 2019. aasta juulis nelja-aastase lepingu.
Peruu jalgpallikoondises debüteeris Carrillo 2011. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 15. augustil 2012 sõprusmängus Costa Rica vastu. 2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus lõi ta värava Austraalia vastu. Ta on kuulunud Peruu koondise veel lisaks neljal Copa América turniiril.
Margai
Margai ehk pikksaba-pugalkass (Leopardus wiedii) on väike metsikute laiguliste kaslaste hulka kuuluv öise eluviisiga loom, kes on levinud peamiselt Kesk- ja Lõuna-Ameerikas.
Kuni 1980. aastateni oli margai üheks neljast kaslasest, keda jahiti karusnaha pärast. 1989. aastal lisati margai CITESi I kaitsekategooriasse ning praeguseks on liik kaitse all kogu oma leviala ulatuses, v.a Ecuadoris, Guyanas ja El Salvadoris.
Välimus
Margai sarnaneb suuruselt väiksemate kaslastega (Leopardus tigrinus / Leopardus guttulus), karvastiku poolest võib aga meenutada otselotti (Leopardus pardalis). Margaide kehapikkus on 48–70 cm, millest saba moodustab 33–51 cm. Kaaluda võivad margaid 2,6–4 kg. Tihedat ja pehmet kollakaspruuni karvkatet ilmestavad tumedad laigud ja vöödid. Lõuast kõhuni ja jalgade sisekülgedel on karv lumivalge. Tumepruunid suured ja pungil silmad annavad koonule kitsa, kuid esileküündiva ilme. Ümarad kõrvad on tagant mustad, tuues selgelt esile valge tsentri. Kummalgi põsel jookseb kaks tumedat triipu. Puudel elutsevatele loomadele omaselt, on laialt mustatriibuline saba väga pikk – 70% keha üldpikkusest.
Elupaik ja levik
Margaidele sobivad nii troopilised kui ka lähistroopilised niisked igihaljad metsad, heitlehised metsad ja mägimetsad. Samuti võib neid kohata soistes savannides ja aeg-ajalt ka kõrgetel puudel kohvi- või kakaoistandustes. Avatud maastikele margaid ei kipu, küll aga võivad nad omaks võtta põllust ja metsast moodustunud mosaiikmaastikke või metsa, kus on toimunud mõni häiring.
Margaide levila ulatub Põhja-Mehhiko madalikest Kesk-ja Lõuna-Ameerikas Uruguay ja Põhja-Argentinani. Margaid on Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punases nimestikus liigitatud ohulähedasteks. Ohualtiks hinnatakse nende seisundit Argentinas ja Brasiilias, mistõttu võib neid kaslasi pidada isegi oma levilas pigem haruldasteks. Margaide asustustihedus on pigem väike, 100 km2 alal võib olla 1–5 isendit. Ainult väga üksikutel aladel ulatub nende arv 15–25 isendini ja kaslasi peetakse suhteliselt tavaliseks. Taolistel juhtudel on märgatud otselottide arvukuse vähenemist. Amazonase piirkonnas ja Kesk-Ameerikas järjestub margai väikesekasvuliste kaslaste hulgas arvukuselt teiseks.
Käitumine ja ökoloogia
Margai on peamiselt üksiku, territoriaalse ja öise eluviisiga kaslane. Nad puhkavad peamiselt puudel ning on väga osavad ronijad. Nad võivad ronida puudelt alla pea ees ning rippuda okstel vaid ühe tagajalaga. Margaide tagajalad võimaldavad pöörata end 180 kraadi. Pikk saba ja suured käpad aitavad tasakaalu hoida.
Margai tiinus kestab keskmiselt 76–84 päeva. Emasloomadel on ainult kaks nisa ja üldjuhul sünnib üks järglane (väga harva kaks). Silmad avanevad 11–16-päevaselt ja tahket toitu hakkavad sööma 52–57-päevaselt. Suguküpsuse saavutavad margaid 9–12-kuuselt, kuid paljunemisiga saabub tavaliselt 2-aastaselt. Margaid paljunevad vangistuses väga harva. Nende territooriumi suurus võib varieeruda 1–20 km2.
Peter Schwabe
Peter Schwabe (6. aprill 1686 Tallinn – 1737 Türi) oli Eesti vaimulik.
Margai
Käitumine ja ökoloogia
Margaid võivad vangistuses elada kuni 20-aastaseks.
Peter Schwabe
Ta lõpetas aastal 1706 Tallinna gümnaasiumi. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 20. novembril 1706) Jena ülikoolis ja (immatrikuleeriti 16. juulil 1710) Kieli ülikoolis. Ordineeriti õpetajaks detsembris 1711.
Margai
Toitumine
Margai püüab toiduks nii maapealse kui ka roniva eluviisiga väikeseid imetajaid, linde ja roomajaid. Vähemal määral ka suuremaid imetajaid, näiteks oravaid, jäneseid, aguute ja väiksemad ahvilisi. Tavalise saaklooma kaal on 250 g. Kuigi margai on väga osav ronija, jahib ta saaki peamiselt maapinnal.
Ohud
Kuni 1980ndate lõpuni, mil jõustusid karusnahakaubitsemise piirangud, oli margai üks neljast enim püütud kaslaste sugukonda kuuluvast karusloomast. Piirangutest hoolimata toimub salaküttimine siiani. Elupaikade killustumine ja hävimine, mis toimub peamiselt metsaraie ja metsade muutmisel põllu- ja karjamaadeks ning taristu laienemisel, on üheks suurimaks ohuks margai püsimajäämisel, sest nad ei ületa metsast vabasid alasid. Selle tagajärjel on margaid piiratud väikestele aladele, kus tagajärjeks on sugulasaretus ja saagi vähesus. Samuti on suureks ohuteguriks illegaalne lemmikloomakaubandus. Margai on tundlik haiguspuhangutele ning on väikese paljunemisvõimega.
Peter Schwabe
Ta oli aastatel 1711–1714 (kutsuti 21. septembril/2. oktoobril 1711) Türi Püha Martini koguduse abiõpetaja. Aastatel 1715–1723 oli ta Paide Püha Risti koguduse õpetaja. Aastatel 1723–1737 oli ta Türi Püha Martini koguduse õpetaja.
Margai
Ohud
Kombinatsioon üleküttimisest nahkade saamiseks, loomakaubanduse jaoks vangistamisest ning massiivsetest metsaraietest on peaaegu hävitanud margai metsikud populatsioonid.
Kaitse
1989. aastal lisati margai CITESi I kategooriasse. Nüüdseks on margai kaitstud peaaegu kogu oma leviku ulatuses, v.a Ecuadoris, Guyanas ja El Salvadoris. Margai populatsioonid kaitstud aladel, Amazonase valgalast eemal, arvatakse olevat väga väikese arvukusega ja pikas perspektiivis elujõuetud (võimalik, et otselottide tõttu). Perioodilised vaatlused on väga olulised, sest hetkel ohulähedaseks klassifitseeritud liik võib tulevikus muutuda ohualtiks.
Peter Schwabe
Isiklikku
Tema vanaisa Peter Koch oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, onu Peter Koch oli Jüri koguduse õpetaja. Tema abikaasa Catharina isa Johann Aulinus oli Tallinna Mihkli koguduse ja Harju-Madise koguduse õpetaja, abikaasa vanaisa Peter Aulinus oli Tallinna toomkoguduse rootsi koguduse abiõpetaja ja Tallinna Mihkli koguduse õpetaja. Abikaasa esimene mees (ta abiellus lesknaisega) Johann Caspar Coster oli Risti koguduse õpetaja.
Tema poeg, gümnasist Petrus Schwabe, maeti 28. mail 1734 Tallinna Niguliste kirikusse, hauakivi nr. 125 alla.
Biache-Saint-Vaast
pisi|Biache-Saint-Vaasti vallamaja
Punktdiood
pisi|80px|Punktdiood klaaskestas Punktdiood on pooljuhtdiood, milles pn-siire moodustub metallteraviku ja elektron- või aukjuhtivusega pooljuhtplaadi vahel.
Biache-Saint-Vaast
Biache-Saint-Vaast on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Punktdiood
Punktdioodi eelkäija raadiosignaalsignaali detekteerimisel oli kristalldetektor (vt Detektorraadio). Esimese stabiilsete parameetritega puntdioodi valmistas Saksa füüsik Walter Schottky 1939. aastal. Neid klaas- või keraamilises kestas dioode hakati esialgu (Teise maailmasõja aastail) kasutama eriti raadiolokatsiooni seadmeis, samuti ka mujal raadiotehnikas kõrgsagedusliku elektrivoolu alaldamiseks.
Üliväike kontaktpind andis võimaluse rakendada punktdioode väga kõrgete sagedusteni (kuni 30 GHz). Seoses mikrotehnoloogia arenguga on punktdioodide asemele tulnud Schottky dioodid ja pin-dioodid (valmistatud pinddioodidena, vt Pooljuhttehnoloogia).
Biache-Saint-Vaast
Väike põllumajanduslik ja kergetööstuslik alev asub 13 km Arrasist idas, Scarpe'i jõe kallastel, teede D42, D43 ja D46 ristumiskoha ümbruses. Kiirtee A26 läbib omavalitsuse serva.
pisi|tühi|
Küpros (Rooma provints)
pisi|300px
Rooma Küpros oli tilluke senatiprovints Rooma keisririigis. Kuigi see oli väike provints, olid seal mitmed tuntud religioossed pühapaigad ja see tegutses silmapaistvalt Ida-Vahemere kaubanduses, eriti Küprose vase tootmises ja turustamises. Kuna see asus strateegiliselt olulises kohas piki Ida-Vahemere kaubateid, hoidsid Küprost kogu esimese aastatuhande eKr kontrolli all suurvõimud, sealhulgas assüürlased, egiptlased, makedoonlased ja eriti roomlased. Roomlased annekteerisid Küprose aastal 58 eKr, kuid aastani 22 eKr, kui Küprosest sai ametlik senatiprovints, vaheldus kontroll saare üle roomlaste ja Ptolemaioste kuningriigi vahel. Aktioni lahingust aastal 31 eKr kuni 7. sajandini oli Küpros roomlaste kontrolli all. Küpros sai ametlikult Ida-Rooma keisririigi osaks aastal 293 pKr.
Rooma võimu all jagunes Küpros neljaks peamiseks ringkonnaks: Salamis, Paphos, Amathous ja Lapethos. Paphos oli saare keskus läbi kogu Rooma aja, kuni aastal 346 pKr taasloodi Salamis kui Constantia. Geograaf Ptolemaios pani kirja järgmised Rooma linnad: Paphos, Salamis, Amathous, Lapethos, Kition, Kourion, Arsinoe, Kyrenia, Chytri, Karpasia, Soloi ja Tamassos, samuti mõned väiksemad linnad hajali kogu saarel.
Allpool on kronoloogiline kokkuvõte Rooma Küprosest, selle poliitilisest ajaloost, majandusest ja kaubandusest, religioonist, sotsiaalsest ajaloost, kunstist ja kultuurist ning loodusõnnetustest, mis Küprost vaevasid. Info Küprose kohta Rooma võimu all põhineb peamiselt arheoloogilistel leidudel ja epigraafial. Meie teadmiste aluseks on vähe kirjanduslikke tõendeid ja väga harva esinevaid tekste.
Poliitiline ajajoon
Küpros oli enne Rooma provintsiks saamist Ptolemaioste Egiptuse võimu all. Kuningas Ptolemaios, Egiptuse kuninga Ptolemaios IX poeg, valitses Küprose üle aastatel 88–58 eKr. Pärast seda, kui Ptolemaios keeldus lunaraha väljapanemisest, kui Kiliikia piraat röövis Publius Clodius Pulcheri, oli Küpros äkitselt Rooma poolt annekteeritud ja liidetud Kiliikia provintsi. Concilium Plebis võttis aastal 58 eKr vastu Lex Clodia de Cyprus ja Cato saadeti Küprosele uueks prokonsuliks. Cato pakkus Ptolemaiosele Paphose ülempreestri kohta, kuid Ptolemaios keeldus ja võttis endalt elu. Cato müüs enamuse kuninglikest valdustest ja tõi Rooma tagasi 7000 talenti, olles võtnud oma osa kasumist. Sel ajal kasutasid Küprost ära Rooma valitsejad, kes nägid provintsides kohti hüppelauana Rooma poliitikasse. Aastal 50 eKr sai kuulsa oraatori poeg Cicero Minor Küprose prokonsuliks ja oli Küprose rahvale kaasatundlikum. Kuid tema prokonsuliameti lõpuks oli Roomas palju poliitilist segadust ja Rooma kaotas aastal 47 eKr Küprose üle kontrolli. Marcus Antonius ja Octavianus, hiljem Augustus, võitlesid pärast Julius Caesari surma võimu nimel ja aastal 40 eKr andis Marcus Antonius Küprose kingitusena Ptolemaioste Egiptuse kuninganna Kleopatrale. Aktioni lahing aastal 31 eKr tähistas kodusõja lõppu, kui Octavianus saavutas kontrolli kogu Egiptuse ja Küprose üle. Küpros jäeti Octavianuse legaadi kontrolli alla, kuni sellega sai edasi tegeleda. Aastal 22 eKr eraldati Küpros Kiliikiast ja sellest sai senatiprovints ilma armee kohalolekuta.
Küpros jaotati neljaks piirkonnaks 13 tuntud linnaga, keskuseks sai Nea Paphos. Küpros sai suure autonoomia, jäädes kultuuriliselt peamiselt kreekaks, samas võttes omaks rooma tavad. Saarele ei rajatud Rooma kolooniaid. Sellest ajast on väga vähe esmaseid kirjandusallikaid, mis mainivad Küprost, rääkimata üksikasjalikust ajaloost. Kuid epigraafilised ja arheoloogilised tõendid näitavad Küprosel edukat majandus-, kultuuri- ja kodanikuelu kogu Rooma perioodi jooksul.
Aastal 45 pKr külastasid Küprost Paulus ja Barnabas osana Pauluse esimesest misjoniretkest pöörata rahvas ristiusku. Barnabas tuli teist korda aastal 49 pKr, kuid kristluse levik oli aeglane, eriti maapiirkondades. Pärast Jeruusalemma hävitamist aastal 70 pKr Rooma keisri Vespasianuse ja tema poja Tituse poolt toimus suur juudi põgenike sissevool Küprosele. Aastatel 115–117 pKr põhjustas ulatuslik juudi mäss (Diasporaa sõda) Küprosel ja kogu Idakeisririigis tuhandeid surmasid ning järgnes juutide väljaajamine Küproselt. Aastal 269 pKr oli lühike gootide sissetung (Naissuse lahing) Idakeisririiki, sealhulgas Küprosele. Aastal 293 pKr sai Küprosest Idakeisririigi osa, kui Rooma keisririik Diocletianus reformidega jaotati.
Rooma sõjavägi Küprosel
Küprosel oli väga vähese tähtsusega Rooma sõjaväe kohalolek, väljaarvatud kaks märkimisväärset juhtumit; kohalik nõukogu barrikadeeriti nende oma nõukoguhoonesse ratsaväe poolt ja juudi veresaun Salamises, mis nõudis välist sõjalist sekkumist. Prokonsulil oli alluv legaat, mis osutab vähemalt sümboolsele sõjalisele kohalolekule, kuid pole peaaegu tõendeid, et saarel oleks olnud midagi suuremat kui pretoriaanide ihukaitsjad.
Iga Rooma keisririigi provints oli kohustatud saatma mehi, et täita Rooma armee isikkoosseisu ajateenijatega, ja Küpros ei olnud erand. Küproslased panustasid korraga umbes 2000 mehega võõrväkke, kuid Küproselt ei tulnud märkimisväärseid sõjaväelasi. Oli kaks abivägede salka, mis tegutsesid piisavalt hästi, et anda neile kodakondsuse au enne nende 25-aastase teenistusaja lõppu, kuid muid Küprose üksusi pole teada.
Rooma haldussüsteem
Rooma haldussüsteem oli ka üsna kerge; tundub, et saare valitsemiseks saadeti ainult eelisõiguseta kodanikke. Põhistruktuur koosnes prokonsulist, kes esindas Rooma Senatit ja keisrit; tal oli kaks abilist legaadi ja kvestori kujul. Prokonsulil oli mitu kohustust, sealhulgas:
Küproslased olid põhiliselt rahumeelsed; ei ole mainitud seadusetusi, millega tuli tegeleda, või kuritegusid, mis olid piisavalt tõsised politsei sekkumiseks, saarel ei olnud tõelist politseijõudu, mida prokonsul jälgiks. Politseijõududele lähim asi oli Solois ametis olnud hipparkhos Hadrianuse valitsemisajal, kuid see näib olevat ajutine olukord.
Prokonsuli ja legaadi alluvuses olid kohalikud nõukogud; neid juhatasid arhondid, kes valiti igal aastal nõukogu liikmete seast. Nõukogudega olid seotud mitmeid teised ametid, kuid kõik need olid kohalikud ametnikud ja otseselt mitte Rooma haldusstruktuuri osa.
Kvestor tegeles saare maksukogumisega; tal oli igas linnas kümnest küproslasest nõukogu, kes teda tema ülesannete täitmisel aitasid. Lisaks sellele väele olid publicanused, kes taotlesid õigust koguda makse igas piirkonnas.
Prokonsuli ja legaadi ametiajad oli kvestori omaga järgustatud, s.t et prokonsul ja legaat nägid vana kvestori ametiaja kuut viimast kuud ja uue kvestori ametiaja kuut esimest kuud.
Mündid ja majandus Rooma Küprosel
Rooma keisririigi periood oli üks kõige õitsvamaid Küprose ajaloos. Tõendid luksuskaupade kohta, mis on omandatud kaubanduse kaudu, muljetavaldavalt suured haldushooned sellistes linnades nagu Salamis, ja rikkalikult kaunistatud mõisahooned nagu need, mis leiti Paphosest, viitavad edukale majandusele. Saar oli enamjaolt iseseisev ja jõukas loodusvarade kasutamise ja müümise kaudu. Pärast seda, kui roomlased aastal 58 eKr Küprose annekteerisid, sisenes see tootmise ja laialdase kauplemise perioodi, mida hõlbustas Pax Romana. Seda näitavad rannikualade linnade arheoloogilised tõendid, Küprose turud Süürias ja Palestiinas ning ulatuslik raharinglus.
Rooma rõhutatust linnade tähtsusele märkis pühendumine teedevõrgustiku ehitamisele. Küprosel ehitas teid esialgu keiser, kuid saar rikastus peagi piisavalt, et rahastada omi ehitisi Severuste dünastia ajal.
Küprose suur rikkus tulenes selle suurest kaubandussüsteemist. Küprose kaubandusmajandus põhines saare ressurssidel: vein, õli, teravili, vask, mineraalid, puit, klaas ja laevaehitus. Kuna sadamalinnad tegutsesid jaotuskeskustena, oli Küprosel sidemed teiste Vahemere piirkondadega ning meresõit oli Küprose igapäevaelu ja kultuuri oluline osa. Kaubanduse ulatust saab tõestada arheoloogiliselt saarelt leitud erinevate välismaiste esemete, eriti müntide kaudu.
Kuigi vermimist ja Küprose müntide ringlust ei ole veel ammendavalt uuritud, on piisavalt tõendeid, et näidata laialt levinud kaubateid ja suhtlemist teiste kultuuridega Rooma maailmas. Müntidega varustamisel on olemas kaks peamist liiki tõendeid: mündid, mis vermiti Küprosel või Küprose jaoks ja kõik mündid, mis ringlesid provintsis Rooma ajal. Pärast aastat 30 eKr muutus müntide olemus "romaniseeritumaks"; mündi tüüp ja tootmine ei jäänud aja jooksul staatiliseks ning müntide stiilid ja kujutised muutusid sageli. Provintsimündid vermiti Paphoses ja Salamises, samuti iga valitseva keisri jaoks tema ajal erilised "kuninglikud" mündid. Vermimise eest vastutas koinon, samuti keisrikultuse ja pidustuste korraldamise eest.
Hoolimata kuuest maavärinast, mis hävitasid saart Rooma ajal, jäi Küprose majandus suhteliselt stabiilseks. Sadamalinnade roll kaubanduses oli Rooma valitsuse jaoks otsustava tähtsusega; pärast maavärinat aastal pKr 76, mis purustas Kourioni linna, saatis keiserlik Rooma tohutuid summasid linna ülesehitamiseks, nagu tõendab müntide suur sissevool järgmisel aastal.
Teed
Antiikteid võib uurida kirjanduslike, epigraafiliste (näiteks verstapostid), topograafiliste ja arheoloogiliste tõendite abil. Küprose kaheksjagunemine, puhvertsoon ja sõjaliselt okupeeritud alad on teinud paljud saare osad uurimiseks kättesaamatuks. Hinnanguliselt on 10% saarest erinevatel põhjustel kättesaamatu. Rooma teedesüsteemi ja selle verstapostide uurimine aitab Küprosel territooriumi piire osaliselt kindlaks määrata.
Küprose antiikteede kohta teabe saamiseks on mitmeid allikaid. Straboni "Geograafia" annab mitu distantsi ning mainib maanteed Palaipafose ja Neo Paphose vahel. Plinius Vanem kõneleb oma "Loodusloos" Küprose suurusest ja loetleb 15 linna, sealhulgas kolm, mida enam ei ole.
Tabula Peutingeriana on Rooma Küprose vanema kaardi koopia 13. sajandist pKr. Algse Tabula Peutingeriana täpne kuupäev ei ole teada, kuid hinnanguliselt on see 2. ja 4. sajandi vahelt eKr. See on reisikirjelduse illustreeritud versioon, mis on märkimisväärsete kohtade loend kirjelduste ja vahemaadega iga koha vahel. Kaart on moonutatud, põhja-lõuna suund on kokku surutud ja ida-lääne suund on välja venitatud. Küprose teed on kujutatud ovaalina, mis on poolitatud diagonaalse teelõikega. Teisi teid ei ole kujutatud.
Ptolemaiose "Geograafia" räägib samuti Küprosest, kuid selle teabe täpsus on Küprose eri piirkondades erinev. Näiteks on mõned distantsid ülehinnatud, alahinnatud või väga lähedased tegelikkusele. Ptolemaios ei maini ühtegi teed. Veel üks kaart on Kitcheneri kaart (1885). See on kasulik, sest see aitab eristada vanemaid teid kahekümnenda sajandi teedest.
Samuti on reisikirjeldusi ja kohalikke informaatoreid. Claude Delaval Cobham kogus reisikirjeldused teosesse "Excepta Cypria" (1918). On ka Luigi Palma di Cesnola ja David George Hogarthi töid, mõlemad kasutasid kohalikke informaatoreid. Nende tööd on tähtsad, kuna see on info Küprose kohta Osmanite lõpuaastaist, enne kui britid midagi muutsid.
Rooma keisririigis olid teed kõigile reisimiseks avatud. Inimesed reisisid jalgsi, kahe- ja neljarattaliste veokitega või hobuse ja eesliga. Antiikmaailmas, kus väga vähestel inimestel olid kaardid, pakkusid teed ennustatavust ja tagasid, et looduslikke takistusi ei esinenud, mis tähendas tavaliselt pikki ümbersõite. Teel reisimine tähendas ka suuremat kiirust ja võimalust sattuda võõrastemajadesse, pühamutesse ja allikatele.
Enne Rooma perioodi oli Küprosel juba peamiste teede süsteem ja Rooma võimu all lisandusid teisesed teed. Küprose teed ei vastanud tihti Rooma standarditele ja olemasolevaid teid ei muudetud nende rahuldamiseks. Ehkki verstapostid näitavad, et renoveerimistööd toimusid aastal 198 pKr, vähemalt Lääne-Küprosel. Severuste perioodil oli teehooldus tsiviilülesanne. Rooma perioodil on ebaselge, kas keskvalitsus maksis teede eest täielikult või jagas oma kulud lähedalasuvate linnadega.
Lisaks ametlikele teedele kasutati ka mitteametlikke teid. Teed koondusid peamisse majanduskeskusse – Salamisse. Koos peamiste teedega kiirgusid linnast väikesed teed. See paigutus näitab majandusjõudude mõju teede rajamisele. Väikesed teed ühendasid ümberkaudseid alasid linnaturuga. Samuti oli kasu toidu impordi tagamisest linnadesse, vähendades seeläbi näljahäda ohtu.
Rahasüsteem
Kuigi Küprose müntide vermimist ja ringlust ei ole veel ammendavalt uuritud, on piisavalt tõendeid, et näidata laialt levinud kaubateid ja suhtlemist teiste kultuuridega Rooma maailmas. Rahasüsteemis on olemas kaks peamist liiki tõendeid: Küprosel või Küprose jaoks vermitud mündid ja kõik Rooma ajal provintsis ringelnud mündid. Pärast aastat 30 eKr muutus rahasüsteemi olemus üha "romaniseeritumaks"; mündi tüüp ja tootmine ei jäänud aja jooksul staatiliseks ning müntide stiilid ja kujundid muutusid sageli. Provintsimündid vermiti Paphoses ja Salamises, samuti "kuninglikud" mündid, mis on omased igale valitsevale keisrile tema ajal. Koinon vastutas rahasüsteemi eest, samuti keisrikultuse ja pidustuste korraldamise eest.
Hoolimata 6 maavärina põhjustatud hävitustööst, mis saarel Rooma perioodil toimusid, jäi Küprose majandus suhteliselt stabiilseks. Sadamalinnade roll kaubanduses oli Rooma valitsuse jaoks otsustava tähtsusega; pärast maavärinat aastal 76 pKr, mis hävitas Kourioni linna, saatis keiserlik Rooma linna taastamiseks tohutuid summasid, mida näitab suur müntide sissevool järgmisel aastal.
Vask
Vase kaevandamisel Küprosel on ulatuslik ajalugu, mis õitses pronksiajal ja see jätkus Rooma ajal. Vase kaevandamise ulatust vähendati Rooma ajal märkimisväärselt ja see oli keisri otsese kontrolli all. Kolm olulist linna, mis jätkasid vase kaevandamist klassikalisel ajal, olid Amathous, Tamassoss ja Soloi. Soloi lähedal asunud hästisäilinud kaevandamiskoht on Skouriotissa, mis sisaldab kalkopüriidi ladestusi, mida Rooma ajal ulatuslikult kaevandati. Rooma kaevanduste räbukuhjade hiljutine analüüs ja asukohad viitavad kaevandamise sotsiaalse korralduse muutumisele klassikalisel ajal. Mõned räbukuhilad asusid kaevandamiskohast peaaegu 3 km eemal, mis viitab sellele, et vasetöölised vedasid vasemaaki kaevandustest eemale, enne kui nad otsustasid vase sulatada ja sellega töötada. See on märkimisväärne muutus võrreldes varasemate kaevandusasulatega, kus vask sulatati kohapeal või väga lähedal kohale, kust seda kaevandati.
Koinon
Teatava autonoomia säilitamiseks pärast kontrolli minekut saarel Rooma keisririigile säilitasid Küprose erinevad linnad kollektiivse haldusorgani, mis peegeldas Ptolemaioste dünastia poolt 4. sajandi lõpus kehtestatud hellenistlikke väärtusi. Ptolemaioste ajal anti Küprose linnadele teatav autonoomia, mis oli tundmatu ja mõnevõrra ootamatu. Solidaarsuse säilitamiseks kogu kuningriigis moodustasid linnad parlamendikomisjone omavahel. Kuigi sellest tulenenud Küprose linnade konföderatsioonil ei olnud täpset loomispäeva, hakkas mõiste koinon – tähendusega "ühine" – 2. sajandi keskpaigas eKr kirjetesse ilmuma. Koinoni täpse funktsiooni kohta on vähe teada, kuigi tundub, et see on religioonis põhjendatud selle algsete seoste tõttu religioossete pidustustega Aphrodite templis, mis asus Palaipafoses. Templisse kogunenud suur hulk inimesi mõistis tõenäoliselt vajadust nende kõigi religioosse ühtsuse järele; seega loodi koinon, et koordineerida Küprose-üleseid religioosseid pidustusi. Varsti hakkasid koinoni kohtumised rangelt religioossetest küsimustest kõrvale kalduma ja keskenduma rohkem riigi sotsiaalsetele ja poliitilistele aspektidele, sealhulgas erinevate piirkondade ja linnade ühendamisele poliitilise esindatuse mõistes. Need eeldused põhinevad kujude kirjetel ja muudel pühenduslikel epigraafilistel tõenditel kogu saarel, mis tähendab, et koinoni kohalolek oli kogu Küprosel, samuti raha ja võim mõjutada palju erinevaid linnu. Seega nihkus koinoni eesmärk hellenistliku perioodi jooksul iseseisvatest parlamendikomisjonidest usulise motivatsiooniga poliitilisele organile. Koinoni halduslikud eesõigused hõlmasid Rooma perioodi lõpuks oma müntide vermimist, osalemist poliitilistes suhetes Roomaga ja auastmete andmist märkimisväärsetele isikutele. Kujude kirjed, nagu eelnevalt mainitud, tõendavad seda lõplikku funktsiooni ja näitavad, et koinon oli tõenäoliselt rahastatud organisatsioon, mis sai iga-aastase sissemakse igalt linnalt. Koinon omas seega suurt võimu, sest see kontrollis sisuliselt kõiki Küprose religioone. Seda võimu kasutati hiljem mõnede Rooma keisrite jumalustamiseks, alates Augustusest ja lõpetades Septimius Severuse dünastiaga. Teada tõendid kirjete ja pühenduste kujul näitavad kindlalt, et keisrid Augustus, Caracalla, Titus, Tiberius, Trajanus, Vespasianus, Claudius, Nero ja Septimius Severus ning tema dünastia, moodustasid kõik keisrikultuse, mis oli Küprosel esindatud. Keisrid moodustasid need kultused peamiselt püüdega kindlustada oma õigust valitseda ja saada religioosset tuge kui jumalate Rooma panteoni vanusekaaslased.
Religioon ja keisrikultused
Nii kaugele Küprose ajaloos tagasi, kuni eksisteerivad arheoloogilised tõendid, teevad seda ka religiooni näited. 4. sajandi keskpaiku eKr saavutas Küprose üle võimu uus valitsev dünastia – Ptolemaiosed – ja rajas saarel olemasolevate religioonide üle valitsejakultuse. See valitsejakultus tegi kuningast religioosse jälgimise pea saarel ja määras, et ta oli teiste jumalatega võrdsetel alustel. Keskmisele kodanikule oli kuningas jumalate otsene esindaja või järeltulija. On lihtne näha ulatust, milleni poliitika ja religioon omavahel põimusid, mitte ainult teineteisega, vaid ka ühiskonnaga; kuningas säilitas kontrolli koinoni üle, üle Küprose hajutatud erinevate linnade asutatud halduskogu religioossete tegevuste ja pidustuste koordineerimise eesmärgil. Valitsejakultus eksisteeris jätkuvalt kogu Rooma Küprose-okupatsiooni ajal ning sellest Rooma perioodile üleminekust tekkisid mitmed ainulaadsed kultused.
Pärast seda, kui Augustus saavutas kontrolli Rooma ja koos sellega ka Küprose üle, tundusid saare elanikud täiesti valmis vastu võtma uue keisri jumalikkust. Enamus infot Rooma religiooni kohta saarel tuleb viiest allikast: antiikkirjandus, Küprose numismaatika, väljakaevamised ka arheoloogiline töö, epigraafia ja matused. Nende allikate analüüsi abil on uurijad vajaduse korral suutnud välja mõelda, kuidas Rooma kaasamine mõjutas Küprose religiooni.
Üks epigraafia näide, mis illustreerib Rooma valitsejakultust, on leitud valge marmorplaat, mis pärineb Aphrodite templist Palaipafoses. Sisuliselt sisaldab see tekst kuulekusvannet, millest preestrid templis pidid kinni pidama. Vanne viitab Rooma jumalate nimedele viisil, mis viitab sellele, et valitseja – antud juhul keiser Tiberius Augustus – on võrreldav või võrdne teiste jumalate panteoniga. Iga nimetatud jumal ja jumalanna esindab erinevat Küprose piirkonda; seega kinnitab tahvel põhimõtteliselt kogu saare ustavust Rooma keisririigile. Tahvel jätab vähe kahtlust, et tulevased põlvkonnad peavad jätkama keisri ja tema perekonna toetamist igal juhul. Valitsejakultuse tõendeid kirjete kaudu võib leida juba varajaste Ptolemaioste ajast ja see jätkub aastani 391 pKr, kui Rooma keiser Theodosius I keelustas keisririigis kogu paganliku jumalateenistuse.
Paganlik Aphrodite tempel Palaipafoses säilitas oma usulise tähtsuse saarele ka pärast Paphose asutamist hellenismiperioodi koidikul. Antiikkirjanduse allikad ütlevad, et mehed ja naised kogu saarelt jalutagu Paphosest Palaipafosesse osana religioossest tseremooniast Aphrodite auks. Tundub, et selle religioosse pidustuse tähtsus aitas säilitada linna staatust kogu Rooma aja jooksul.
Aphrodite kultuse tähtsus on vaieldamatu, koos selle rikkusega. Sel põhjusel anti Paphose ülempreestrile palju rohkem võimu, kui tema osalemine pelgalt usulistes ülesannetes; selle asemel muutus preesterlus pigem teokraatiaks. Tõendid kirjetest näitavad, et ülempreestril võis olla käsi kõigis religioossetes küsimustes kogu saare ulatuses.
Hoolimata pealtnäha vastumeelsest tiitli Augustus omandamisest käsitleti esimest Rooma keisrit Küprosel jumalana. Isegi keisri tütar Julia ja tema naine Livia said vastavalt "jumalanna Augustaks ja jumalanna Uus-Aphroditeks". Tundub, et ei olnud puudust preestritest ja teistest religioossetest isikutest rohkem kui valmidusest tunnistada keisri jumalikkust vastutasuks tunnustuse eest Roomas. Rooma ja preesterkonna vahel hakati jagama tiitleid, et tugevdada üksteise õigust ametivõimule. Nagu eelnevalt mainitud, oli peamine meetod, mille abil valitsejakultus oma liikmeid ordineeris, keisrile truudusvande kaudu. Peaaegu kõigis Küprose linnades püstitati lugematuid kujusid ja muid monumente; näiteks Salamises püstitasid sealsed spordisaalid keiser Vespasianuse kuju, mis pühitseti religioosse tegelasena. See keisri mälestusmärk tugevdab ideed, et riigi tegevuse ja paganlike kultuste vahel oli tugev seos.
Teadaolevalt on kogu saarel eksisteerinud mitmeid teisi paganlikke kultusi, mis olid koondunud peamiselt ümber suuremate Küprose linnade. Nendes linnades olid tavaliselt suured templid, mis olid pühendatud linna konkreetsele patroonjumalale: Amathouses ja Palaipafoses oli Aphrodite kultus; Salamises oli Zeus Olympiuse kultus; Paphoses olid kultused Asklepiosele, Hygieiale ja Apollonile; Kourionis Apollon Hylatesele. Kuigi need on vaid mõned näited paljudest arvukatest kultustest, on oluline märkida, et paljudel jumalatel oli templid ja pühendused paljudes erinevates kohtades, kuid mitte iga jumal ei olnud esindatud. Kuna Aphrodite on väidetavalt sündinud Küprost ümbritsevast merevahtust, tundub, et teda austati järjekindlalt kogu saarel, mida kinnitavad tema auks pühendatud korduvad templid. Iga kultuse puhul oli kummardamise meetod erinev; raske on kindlalt öelda, mida iga tempel konkreetselt tegi, kuid numismaatilistest tõenditest ja kirjanduslikest dokumentidest me teame, et Aphrodite kultus kaasas tõenäoliselt prostitutsiooni, kuid mitte loomade vereohvrit. Eeldatakse, et enamik neist kultustest järgis sarnaseid jumalateenistusi nendega, mis leidsid aset vastavates templites Roomas ja muudes paikades kogu keisririigis. Sellest eeldusest hoolimata ei tundu olevat palju tõendeid, et täpsustada kultuseprotseduure ümbritsevaid konkreetseid üksikasju.
Kuigi Rooma valitsejakultus säilitas tähtsuse kuni 4. sajandi lõpuni, kadus jumalate antiikpanteon aeglaselt. Pärast keiser Caracalla surma aastal 217 pKr ei ütle kirjed kultuste kohta midagi muud, kui Paphose Aphrodite, Salamise Zeus või Kourioni Apollon Hylates. Kõigil neil kultustel oli saarel olnud pikk ja jõukas ajalugu ning sarnaselt valitsejakultusega tundusid need üsna äkki kaduvat 3. ja 4. sajandi paiku – Severuse valitsemisajal. Kogu saarel hakkasid nii valitsejakultus kui ka traditsioonilised jumalad kaotama vajalikku võimu religioosse usu säilitamiseks; pärast Rooma perioodi hakkasid Küprose kodanikud pöörduma uuemate, privaatsemate jumalate poole, kes olid kergesti ligipääsetavad ja sobisid üksikisiku vajadustele.
Juudi mäss
Ptolemaios I valitsemisajal oli suur juutide väljaränne Palestiinast teistesse Vahemere piirkondadesse. Nende kasvav kohalolek Küprosel oli tõenäoliselt tingitud Jeruusalemma templi hävimisest aastal 70 pKr. Suure esindatusega Küprose rahvastikus osalesid juudid tugevalt ka vasetööstuses. Nagu on märgitud kirjes kohaliku sünagoogi ehitamise kohta, tarnis juudi kogukond saarelt võibolla ka veini teenistusteks Jeruusalemma templis. Aastatega kogunenud pingetes roomlastega, Trajanuse valitsemisajal aastal 116 pKr, mässasid juudid Salamises, samuti Egiptuses ja Kyrenes. Kuid kõige suurem hävitustöö toimus Salamises, kuhu ei olnud paigutatud Rooma garnisoni ega vägesid. Artemioni juhtimisel hukkus mässus hinnanguliselt üle 240 000. Dion Kassiose kirjutiste põhjal tapsid juudid julmalt iga linna mitte-juudi. Rooma kindral Lusius Quietus surus mässu kiiresti maha. Kõik juudid saadeti saarelt alaliselt välja ja need, kelle torm kaldale ajas, hukati kohe. Kuigi arheoloogilised tõendid näitavad, et hilisematel sajanditel taastati juudi kogukond.
Peamised basiilikad ja kirikud
Kourioni basiilika ehitati aastal 365 pKr maavärinas purustatud hoonete riismetele. Kuigi selle proportsioonid olid veidi suuremad kui teistel näidetel, sarnanes basiilika interjöörilt teiste 5. sajandi kirikute ja basiilikatega. Varisenud hooned pakkusid kogu lubjakivi, graniiti ja marmorit, mida uue kiriku ehitamiseks vaja oli. Varemete seast leiti pühakoja akendevaheline mosaiik. Diakonikoni põranda alt leiti hästisäilinud mosaiik, mis kuulus ühele eelmistest hoonetest. Basiilikast ja selle ümbrusest on leitud kokku nelikümmend kirjet, kuigi enamik jääb vaid fragmentideks ja on säilinud vaid materjali taaskasutamisest pärast basiilika mahajätmist. Varaseim kirje pärineb 3. sajandist eKr, Ptolemaios II valitsemisajast. Rooma perioodist pärinevad kirjed Küprosel on üks prokonsul Julianust austav ja teine mainib Kourioni gümnaasiumit. Basiilika hävines maavärinas 7. sajandil. Jääb mulje, et hoonet ei hüljatud kohe, vaid kasutati veel 8. sajandil.
Hilis-Rooma paik Maroni Petrera paikneb Küprose lõunarannikul Maroni orus tänase Maroni küla lähedal. Kiriku riismed avastati siin osana aastal 1990 asutatud Maroni oru arheoloogilise uuringu projektist. Petrera kirik oli Maroni oru religioosne keskus, kuid arheoloogilised tõendid kirikust eraldiasuva ruumikompleksi ja hoovide kohta näitavad, et paik oli ka seotud põllumajandustoodangu ja hoidmisega. Taastatud riismed näitavad, et kiriku kaunistus oli suhteliselt lihtne; peaaegu ei ole tõendeid mosaiikide, seinamaalide või marmori kasutamise kohta. Vastupidi, Petrera kirik sarnanes arhitektuuriliselt oma kaasaegsete kristlike hoonetega Küprosel ja Ida-Vahemerel.
Rooma Küprose matused
Matusetavad on tavaliselt aeglased muutuma, isegi sotsiaalse muutuse ja välismõju ajal. Küprose hellenismiperioodi matusetavad säilisid suuresti Rooma perioodil. Sellegipoolest võib nende tavade uurimise abil saada siiski palju teavet selle kohta, kes elasid sel ajal Küprosel ja milline oli nende mõju ulatus. Rooma Küprose hauad olid tavaliselt koopasarnased kambrid längus dromosega, mille otsad suleti pinnase ja mõnikord kiviga. Nende kambrite arv, suurus ja kaunistus erinesid rikkuse, etnilise päritolu ja ehitamise ajast sõltuvalt. Mitmikmatused, kus kõik perekonna liikmed jagasid hauda, oli populaarne ka Rooma ajal. Tavaline matmiskamber oli piklik ristkülik, milles olid külgnišid või külgkambrid. Surnute jaoks olid loculused või ristkülikukujulised vooditaolised alad sageli kinnitatud kambrite külge, kiirgudes sümmeetriliselt. Loculuste kõrval asunud mälestustahvlid kirjetega surnu nimedest või vanasõnadest surnute auks ei olnud haruldased. Etnilisi omadussõnu, või auastmeid või staatust näitavaid tiitleid sisaldavad epitaafid on osutunud kasulikuks teatud matuste konteksti määramisel. Surnu tuvastus asus ka cippusel, paiknedes otse haua kohal. Cippused on nikerdatud kivist altarid, mis sisaldavad alust, kitsast vart ja korki. Haudade märgistused on tehtud cippuste vartele ja muud ornamentide vormid (nagu lehestik) olid tavalised. Elavad võisid oma surnuid austada, pannes cippusele lilli või kallates jooki. Kingitused jäid endiselt matmise osaks, nagu näha Küprose ajaloo algusajast. Ehted, sissetoodud Rooma keraamika, kohalik jäljendav keraamika, kuldvanikud ja klaas olid tavalised matusekingid. Aleksandria mõjul hakkasid tekkima muumia portreed, mis kujutasid surnuid kandmas kuldvanikuid, ning surnute büstid või sambad. Neist haudadest on välja kaevatud lampe, köögitarbeid ja jooginõusid, mis viitavad elavate matusepidustuste jätkumisele Rooma aja Küprosel.
Ainulaadsete või vaevalt asetsevate hauaehitiste eelduseks on eliit või võõrad. Rooma aja Küprosel esinenud haruldased matmispraktikad olid kremeerimine, kääbashauad, sarkofaagid ja peristüülhauad. Mitmed hauad Nea Paphoses, mille M. Markides aastal 1915 välja kaevas, on peristüülhauad. Peristüülhaudadel oli tavaliselt pikk, astmeline dromos, pikk ristkülikukujuline võlvitud ruum kiirguvate loculustega ja mitu väikest kambrit (üks asub otse teise taga). Neid omistatakse kas Egiptuses sündinud isikutele või Küprose eliidile, kes soovisid olla maetud Aleksandria moel, kuna Nea Paphos oli oluline ühenduspunkt Egiptusega. Luigi Palma di Cesnola ja teised kaevasid põhjalikult Kourionis. Rooma haudade kaevaja siin oli läbimõeldud ja väga esinduslik Rooma matja väljaspool Küprost. George McFaddeni detailiseeritud haual 8 oli astmeline dromos piklike asharidega piki külgi. Haual oli sadulkatus ja kaks suurt kambrit ukseavadega. Ukseavad olid rõhutatud kaunistatud sammaste ja sillustega. Selle haua keerukuse tõlgendus on vaidluse all. Teine näide tõenäoliselt välismaisele perekonnale kuuluvast hauast on haud 26 Rootsi Küprose väljakaevamistelt 20. sajandi alguses Amathousis. Haud on ebatavaline, suur ja lame kaljule ehitatud kääbashaud. Haual on ringikujuline šaht kivist pithosega keskel. Pithose sees on alabastron, mis sisaldab hoolikalt pestud, kremeeritud konte. Teised haruldased avastused Rooma aja kremeerimise jäänustest leiti silindrilistes pliiurnides.
Kahjuks on arheoloogidel olnud raske Küprose klassikalisi ja hellenistlikke haudasid määratleda haudade juhusliku väljakaevamise tõttu Küprosel, nagu ka teistes kohtades. Rüüstajad või aardeotsijad jätsid hauad sageli ebasoodsatesse tingimustesse, arheoloogilises kontekstis tühiseks, muutes tänapäeva uurimistöö raskeks, kui mitte võimatuks. Täiendavaid esmaseid matusenäiteid Rooma aja Küproselt: Agioi Omologites – Nicosia, Marioni nekropol, nekropol Skouriotissa lähedal ning Paphose, Kourioni, Kitioni ja Salamise hauad.
Naised Küprosel
Küprose naistel oli elu Rooma ajal piiratud peamiselt koduse tegevusega. Suure hulga epigraafilise materjali põhjal Mesaoriast ja Küprose lõunarannikult võtsid naised avalikust elust osa. 1/3 nendest epitaafidest on naistele. Enamik neist naistest mainitakse olevat abielus seisuse ja rikkusega meestega või tulevat rikastest perekondadest. See oli kõige tavalisem viis naisele osaleda avalikus elus. Näiteks austas koinon avalikkuse vaimus naist Salamisest, kes oli Salamise Augustuse ülempreestri abikaasa. Lisaks eristati avalikult ka Claudia Appharioni, Demeteri ülempreestrinnat kogu saarel. Senatiperekonda kuuluvat naist ja Paphose heategijat austati ka nende avaliku vaimu eest. Naised jäid peamiselt majapidamistööle, kuid eriti jõukate või poliitilise või kõrge sotsiaalse staatusega meestega abielus olevad naised said endale ise nime teha. Religioon oli tegelikult ainus muu võimalus, mis jäi naistele avaliku identiteedi loomiseks.
Klaas Rooma Küprosel
Enne klaasipuhumise leiutamist 1. sajandi keskpaigas eKr oli klaas üsna haruldane ja kallis luksuskaup, mille kasutamine piirdus peamiselt parfüümide ja kosmeetikatoodete anumatena. Klaasipuhumise leiutamisega muutus klaas aga palju laiemalt kättesaadavaks ja taskukohasemaks ning seda hakati tootma palju suuremas mahus klaasitootmisega tegelevates ettevõtetes, mis loodi kogu Rooma maailmas, sealhulgas Küprosel. Kuigi mõnikord võib olla raske eristada kohalikult toodetud klaasi ja Küprosele sissetoodud klaasi, võib kindlalt öelda, et klaasi toodeti tegelikult saarel kohapeal. Selle kohta võib leida tõendeid kohtades nagu Salamis, Tamassos, Limassol ja Amathous. Tamassoses avastas Ohnefalsch Richter klaasitöökoja, kuigi ta ei saanud kahjuks oma järeldusi täielikult avaldada. Ta mainib siiski klaasiahju avastamist, mis viitab kohapeal toodetud klaasile. Kuigi tema avastused ei olnud kunagi täpselt dateeritud, peavad paljud tõenäoliseks, et need pärinevad 2. kuni 3. sajandist pKr. Salamises avastati klaasiplokke, mis näivad näitavat, et see oli veel üks klaasitootmiskeskus, kuigi selle paigaga seotud sulatusahju pole veel avastatud. Arvatakse, et Küprose klaas õitses Antoninus Piusi ja Septimius Severuse aegadel, ehk aastatel 140–240 pKr, ja tõepoolest on enamus avastatud klaasist dateeritud sellesse aega. Tõsiasi, et Küprose majandus sel ajal õitses, toetab veelgi seda järeldust.
Olaf Vessberg uuris suurel hulgal Limassoli ja Amathousi haudadest leitud klaasi ning tegi mitmeid avastusi. Esiteks oli see, et Küprose klaas on üsna homogeenne. Selle funktsioon piirdus enamasti igapäevase kasutamisega, mida kasutati kosmeetikatoodete säilitamiseks või lauanõudena. Küprose klaasipuhujate toodetud peamised vormid koosnesid peamiselt purkidest, peekritest ja unguentariumitest ehk õli- või parfüüminõudest. Kuigi peekreid ja purke on sageli raske eristada, kasutatakse sõna peeker enamasti jooginõude kirjeldamiseks, samas purke peetakse salvide ja kosmeetika mahutiteks. Nende kahe eristamine võib sageli toimuda anuma serva uurimise teel, mis oleks tihti töötlemata, kui see ei oleks jooginõu. Peale selle olid purkidel sageli kaunistatud kaaned, mille siseküljel olid emailitud. Unguentariumite seas olid kellakujulised, küünlajalad ja torukujulised. Nagu varem öeldud, olid paljud õli- või parfüüminõud, kuid mõned arvavad, et arheoloogide poolt pisarapudelitena tähistatud torukujulised unguentariumid võisid sisaldada sugulaste või surnute pisaraid. Küprosel kasutati klaasi ka kotikujuliste peekrite tootmiseks. Need on olulised, kuna neid leidub ainult Küprosel. See ja mitmed defektsed tükid annavad täiendavaid tõendeid klaasitootmise kohta Küprosel.
Küprose Rooma aja skulptuurid
Rooma mõju võib näha marmori kasutamisel ja sisseveol raidkunsti vahendina ning nende skulptuuride väljapanekul linnakeskustes ja eramajades. Selline marmori kasutamine piirdus majanduslikult ja poliitiliselt võimsate linnadega, mis asusid sadamate juures, nagu Salamis ja Paphos, kus oli lihtsam ligipääs sissetoodud marmorile ja vahendid nende kujude lubamiseks ja näitamiseks. Ei ole teada, kas marmor oli enne Küprosele saatmist nikerdatud, või kas marmor saadeti plokkidena ja nikerdati saarel. Kuigi marmoril oli oluline osa Rooma aja skulptuurides Küprosel, kasutati skulptuurideks veel lubjakivi. Lubjakivi kasutamises nähakse lihtsat ligipääsu ja tõenäoliselt odavamat materjali, millest nikerdada, kuid seda peetakse ka Küprose kunstistiili peegelduseks. Lubjakivi võis olla kunstniku või ostja tahtlik valik, et Küprose lubjakivist oleks Rooma stiilis skulptuurid. Arvatakse, et see peegeldab Rooma Küprose ideed, ühendades Rooma kunstistiili Küprose lubjakiviga. Saarel avastatud skulptuurid ei kata täielikult Rooma stiili, näiteks ei ole veel leitud toogakujusid ja -büste. Saarel on siiski palju Rooma stiilis portreid, kujusid ja mõned reljeefid. Kirjetega alused kinnitavad pronksskulptuuride olemasolu Rooma ajal. Üks säilinud kuju on keiser Septimius Severus.
Teine oluline skulptuuride muudatus Rooma ajal oli see, kuidas küproslased oma töid esitasid. Küproslased olid sulgenud oma skulptuurid peamiselt pühapaikadesse ja need ei olnud mõeldud suureks avalikuks esituseks. See muutus Rooma ajal, kui küproslased hakkasid viima omi skulptuure avalikkuse ette ja suurtesse linnadesse. See võimaldas saarel näidata Rooma suursugusust ja hiilgust ning austada Rooma keisreid.
Kristlusele üleminekul muudeti vanemaid skulptuure kajastama kristlikke väärtusi, nagu alastuse katmine või hävitamine või vanade kreeka jumalate muutmine kristlikeks tegelasteks.
Praegu on Salamis kõige olulisem linn Rooma aja skulptuuridest, kuid Paphos, Kourion ja Soloi on ka olulised arheoloogilised paigad.
Maavärinad
Küpros asub Aafrika ja Euraasia laamade piiril, aktiivsel serval, kus Aafrika laam põrkub Euraasia laamaga. See kahe laama vaheline kokkupõrge põhjustab suuri ja sagedasi maavärinaid, eriti saare lõunaosas, kus arvatakse, et Aafrika laama serv on tungimas Küprose alla. Ajalooliselt on Küprosel toimunud 16 purustavat maavärinat, Mercalli skaalal 7 või enam, aastatel 26 eKr kuni 1900 pKr. Kuus maavärinat mõjutasid Küprost Rooma ajal. Aastal 26 eKr põhjustas maavärin intensiivsusega 7, epitsentriga Küprosest edelas purustusi Paphose linnas. Aastal 15 eKr tundsid paljud Küprose linnad maavärinat suurusega 8, kuid Paphoses ja Kourionis oli suuruseks 9. Selle epitsenter oli Paphosest edelas ja see jättis linna varemetesse. Paphos ehitati seejärel üles ja sai roomlastelt nimeks Augusta. Maavärin aastal 76 pKr oli üks kõige purustavamaid maavärinaid, suurusega 9 kuni 10 ja on teateid tsunami tekkest. Selle epitsenter asus Küprosest kagus. Salamis ja Paphos võtsid selle maavärina pearaskuse ja langesid varemetesse, kusjuures teised linnad nagu Kition ja Kourion jagasid maavärina suuruse tõttu ilmselt sama saatust. Maavärinate purustavat loomust võib täheldada ka Rooma toomisel Küprosele, et leevendada selle katastroofi tagajärgi saarele. Maavärin suurusega 7, mis jättis Salamise ja Paphose varemetesse, toimus millalgi aastal 332–333 pKr. Selle epitsenter asus saarest idas. Aastal 342 pKr tabas maavärin suurusega 10 Paphost ja Salamist, purustades linnad. Samuti võis see muuta mõne väikese jõe sängi, põhjustada ka rea maalihkeid ja lõhesid. Viimane Rooma aja maavärin, suurusega 7–8, toimus aastal 365 pKr. Maavärin mõjutas suuresti Küprose lõunarannikut, eriti Akrotiri ja Kourioni. Rida järeltõukeid hävitasid Kourioni ja tähistasid üleminekut kristlusele.