cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
U2
Ajalugu
Läbimurre õnnestus bändil aga 1983 albumiga "War" ning lugudega "Sunday Bloody Sunday" ja "New Year's Day". Viimane jõudis esimese U2 singlina Suurbritannias esikümnesse. Veel aasta hiljem avaldati album "The Unforgettable Fire" ning 1985 osaleti Bob Geldofi korraldatud Live Aid kontserdil.
Konto
Pangakonto
Pangakontot nimetatakse kitsamas tähenduses ka arvelduskontoks ehk jooksvaks kontoks (inglise keeles current account).
U2
Ajalugu
1987. aastal avaldati "The Joshua Tree", mis on bändi seni suurima läbimüügiga album ning U2 mängis esimest korda pidevalt väljamüüdud staadionidel.
Konto
Korrespondentkonto
Korrespondentkonto (inglise keeles correspondent account) on pangakonto, millel arvestatakse teise panga korraldusel ja kontol sooritatud pangaoperatsioone.
U2
Ajalugu
Järgmist albumit "Rattle and Hum" nii suur edu ei saatnud. Kuigi albumit osteti miljoneid, olid kriitikute arvamused üldiselt negatiivsed. Peale seda otsustas bänd teha pausi.
1991. aasta album "Achtung Baby" oli varasematega võrreldes tumedam. Album sai väga hea vastuvõtu osaliseks ja on paljude arvates koos "The Joshua Treega" bändi parim töö.
Järgmisi albumeid "Zooropa" ja "Pop" ei saatnud kõige suurem edu, sest olid varasematega võrreldes eksperimentaalsemad.
2000. aasta album "All That You Can't Leave Behind" ja 2004. aastal välja antud "How to Dismantle an Atomic Bomb" sarnanevad bändi varase loominguga ning mõlemad albumid on võitnud auhindu.
Stuudioalbumid
U2 on saanud 22 Grammy auhinda.
U3
U3 on:
Vasknarva foogt
Vasknarva foogt (saksa keeles Vogt von Neuschloss) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Vasknarva foogtkonda.
Esimene Vasknarva foogt on teada aastast 1433, foogtkond eksisteeris aga arvatavasti ka varem. Viimane Vasknarva foogt kaotas oma valdused 1558. aastal, mil venelased need vallutasid.
Vasknarva foogt polnud eriti oluline ordukäsknik ja oli pigem Narva foogti abiline piirikaitsel.
U4
U4 on:
Määrdeõli
Määrdeõli on puhastatud õli hõõrdetakistuse ja kulumise vähendamiseks tribosüsteemis.
Смазочные масла
A
A (a) on eesti tähestiku ja ladina tähestiku ning paljude teiste ladina kirja kasutavate keelte tähestike esimene täht.
Ladina tähestiku täht A tuleneb kreeka tähestiku esimesest tähest alfa.
Narva foogt
Narva foogt (saksa keeles Vogt von Narwa) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Narva foogtkonda.
A
Hääldus
Nii eesti ja ladina tähestiku A kui ka kreeka tähestiku alfa annavad edasi häälikut a (eesti keeles ümardamata madal tagavokaal).
Narva foogt
Esimene Narva foogt on teada 1370. aastast, ehkki tõenäoliselt loodi foogtkond kohe pärast Virumaa langemist orduvalitsuse alla 1346. või 1347. aastal. Viimane Narva foogt kaotas oma koha pärast Narva langemist venelaste kätte 1558. aastal.
A
Hääldus
Eesti keeles märgitakse pikka a-häälikut kahekordse a-tähega (aa), vanakreeka ja ladina keeles märgiti vastavalt tähega alfa ja A nii lühikest kui ka pikka a-häälikut, mis vastasid foneemidele /a/ ja /a:/.
Narva foogt
Narva foogt polnud väga oluline ordukäsknik, ehkki idapiiri kaitsjana oli tal strateegiliselt oluline positsioon. Ordusiseses hierarhias ta siiski olulisimate käsknike hulka ei kuulunud.
A
Hääldus
A kõlab eri keeltes erinevalt. A-täht ei pruugi tähistada sama häälikut mis kreeka alfa ning võib ka ühes ja samas keeles tähistada mitut häälikut. Näiteks inglise keeles võib see tähistada umbes 12 eri häälikut.
A-tähe kõige levinumad häälikulised vasted on ümardamata madal tagavokaal (/ɑ/) ja ümardamata madal keskvokaal (/a/).
Inglise keel
A-täht märgib inglise keeles tavaliselt ümardamata vaegmadalat eesvokaali [æ] (nagu sõnas pad), ümardamata madalat tagavokaali [ɑː] (nagu sõnas father) või diftongi [eɪ] (nagu sõnades ace ja major; hääldus võib murdeti olla erinev). Viimane hääldus on tekkinud Suure Vokaalinihke tagajärjel.
Prantsuse keel
Prantsuse keeles hääldub kinnise või lahtise a-häälikuna.
Täheühendites:
Foneetilised tähestikud
Tähestikus IPA tähistavad A-tähe variandid mitmesuguseid täishäälikuid.
Tähestikus X-SAMPA tähistab suurtäht A ümardamata madalat tagavokaali ja väiketäht a ümardamata madalat eesvokaali.
Ajalugu
Täht alfa pärineb semi (foiniikia) tähest  'âlep (heebrea aleph (alef; 'härg'), mis märkis larüngaalklusiili ja oli tähestiku esimene täht. Foiniikia täht on teada umbes aastast 1200 eKr, vastav aramea täht on teada 8. sajandist eKr ning alfa on teada 8. või 7. sajandist eKr. Need tähed olid algselt pikali. Hilisem alfa meenutas praegust suurtähte A, kuid paljudes kohalikes variantides oli tal üks jalg lühem ning põikjoon oli erinevate nurkade all kaldu.
Nimi tuleb algselt sellest, et tähemärk oli härja pea kujuline, nagu vastav egiptuse kirja märk ning Siinai poolsaarel umbes 1500 eKr ühe semi keele üleskirjutamisel kasutatud vastav märk. Samuti on sealt pärit tähe alfa nimi (ka alpsa). Kõige varasem allikas alfa ja teiste kreeka tähtede nimede kohta on Euripidese vanema kaasaegse Kalliase grammatiline draama, millest on Athenaiosel (x. 453 d) säilinud kolm trimeetrit, mis sisaldavad kõikide kreeka tähtede nimesid.
Lineaarse kuju sai see märk umbes 1000 eKr Bybloses ja teistes Foiniikia ja Kaanani keskustes.
Et vanakreeka keeles häälikut, mida see täht tähistas, ei olnud, võtsid muinaskreeklased selle kasutusele hääliku a tähistamiseks (foiniikia kirjas täishäälikuid ei märgitud).
Läänes elavatelt muinaskreeklastelt laenasid tähestiku (võib-olla etruski kirja ning teiste Itaalias kasutatud kirjade vahendusel) muinasroomlased ja nendelt võtsid selle üle hilisemad Euroopa rahvad. Kõige varasematel Rooma raidkirjadel on tähtede kuju samasugune nagu kreeklastel.
Väiketähe a vorm tuleneb kreeka kirjutuskirjas kasutusel olnud vormist, mis oli algul nurgeline. Ümara vormi sai väiketäht umbes 4. sajandil pKr.
Teistesse itali keeltesse, välja arvatud võib-olla faliski keel, ei võetud tähestikku lääne kreeklastelt üle otse, vaid etruski tähestiku vahendusel. Ka kirillitsas on sama kujuga täht А (varasem nimi az), mis on üle võetud kreeka tähestikust.
Koodid
Tähe A ASCII-kood on 65 ja tähe a ASCII-kood on 97.
Unicode'is on tähe A kood U+0061 ja tähe a kood U+0041.
Sagedus
Eestikeelses tekstis on a-täht kõige sagedasem.
Inglise keeles on a-täht sageduselt kolmandal kohal, hispaania ja prantsuse keeles 2. kohal.
Kultuur
Voltaire'i sõnul on a-tähest peaaegu kõigil rahvastel saanud püha täht, sest ta on esimene.
Tähistused ja lühendid
Süllogismide puhul kasutatakse tähte A sümbolina, mis tähistab üldjaatavat otsustust üldkujuga "kõik x on y." Tähti I, E ja O kasutatakse vastavalt osajaatavate otsustuste ("mõned x on y"), üldeitavate otsustuste ("ükski x ei ole y") ja osajaatavate otsustuste "mõned x ei ole y") tähistamiseks. Nende tähtede kasutamise põhjendamiseks viidatakse tavaliselt vokaalidele ladina keele tegusõnades affirmo 'jaatan' ja nego 'eitan'. Nende sümbolite kasutamine ulatub tagasi 13. sajandisse, mõne uurija arvates koguni kreeka loogikuteni.
Matemaatikas ja loogikas kasutatakse üldisuskvantori ülesmärkimiseks pea peale pööratud A-tähte ∀ (lühend inglise keele sõnast all 'kõik'; selle võttis 1913 kasutusele Bertrand Russell). Seda loetakse "kõikide ... puhul". Näiteks ∀x x+x=2x tähendab 'kõikide x puhul x+x=2x '.
Matemaatilistes võrrandites kasutatakse tähte a tavaliselt esimese konstandi (tuntud arvu), näiteks koefitsiendi märkimiseks. Järgmised konstandid on sel juhul b ja c. Muutujaid (tundmatuid) tähistatakse selles seoses tähtedega x, y ja z.
Tähti a, b, c jne kasutatakse ka loeteludes järjekorranumbrite 1, 2, 3 jne asemel, tavaliselt kujul a), b), c) jne.
Suurtähte A kasutatakse geomeetrias esimese punkti tähistamiseks joonisel. Järgmisi punkte tähistatakse B, C jne.
Loogikas kasutatakse tähte A ka esimese termini tähistamiseks.
Kuueteistkümnendsüsteemis on A või a number väärtusega 10.
A tähistab voolutugevuse mõõtühikut amprit.
a tähistab pindala mõõtühikut aari ja aja mõõtühikut aastat (ladina keeles annus).
A oli 1957. aastani argooni tähiseks.
Ribe
thumb|Ribe toomkirik Ribe on linn Taanis, Ribe maakonna ja Ribe valla keskus. Asub Jüüti poolsaare läänekaldal, Põhjamere ääres.
A
Tähistused ja lühendid
Muusikas tähistab a nooti la.
Ribe
Ajalugu
Ribet peetakse Taani vanimaks linnaks. Linna kohale tekkis turg 8. sajandi alguses.
A
Tähistused ja lühendid
A on ettevõtte Agilent Technologies Incorporated börsisümbol.
Ribe
Ajalugu
Linnas asub 12. sajandil ehitatud Ribe toomkirik ja hilisgooti stiilis raekoda.
A
Tähistused ja lühendid
Kella reguleerimispaneelil tähendab lühend A avancer (prantsuse keeles 'kiiremaks panna') ja lühend R. retarder (prantsuse keeles 'aeglasemaks panna').
Müntidel tähendab A riigi peamist rahapaja (Körmöc, Viin, Pariis, Berliin).
A on Austria mootorsõidukite eraldustunnus.
Epistel
Epistel on manitsev või etteheitev pikem kõnelus, noomituskõne; õpetuskõne, õpetussõnad. Religioosses kontekstis tähendab epistel apostli kirja; jumalateenistusel ettelugemiseks välja valitud pala apostlite kirjadest.
Uue Testamendi kirjadele viidatakse enamasti kui epistlitele. Paulusele traditsiooniliselt omistatud kirju nimetatakse pauliinlikeks epistliteks ja teisi kirju katoliiklikeks (üldised).
Etümoloogia
Epistel tuleb kreekakeelsest sõnast epistolê, mis tähendab kirja.
Epistli ja kirja erinevus
Kirja eesmärgiks on vahendada oma mõtteid adressaadiga, kellega ei saada ruumilise eraldatuse tõttu silmast silma rääkida. Kiri on mõeldud lugemiseks ainult ühele isikule, adressaadile. Epistel on kirjandusliik, millega püütakse eristada kirjatööd tõelisest kirjast. Epistli puhul on kirja kuju üksnes raamiks selle sisule. Kirjatöö pole suunatud kindlale adressaadile, vaid mõeldud traktaadiks laiemale lugejaskonnale.
Uue Testamendi kirjade liigitus
Uues Testamendis on kokku 21 kirja, mida teoloogid jagavad kahte rühma: epistlid ja nn päriskirjad.
Apostel Paulus adresseerib oma kirjades konkreetseid kogudusi ja nendega seotud olukordi. Seetõttu on tegemist tõeliste kirjadega ehk nn päriskirjadega. Kui Pauluse kirjad ette võtta, siis on näha, et kirja vorm on väga laiaks venitatud sisurohke jutu tõttu. Samas kirjade eesmärgiks on vastavaid kogudusi õpetada ja juhendada, Paulusele omistatud kirjad on kindlasti tõelised kirjad, mitte epistlid. Teine lugu on deuteropauliinlike kirjadega, mis meenutavad oma olemuselt rohkem epistlit kui tõelist kirja.
Kristliku epistli ülesehitus
Epistlid on kirjutatud hellenistliku traditsiooni kohaselt, eriti Pauluse kirjad. Epistlites tõid autorid oma nime juba alguses välja, millele järgnes kohe adresseeritu (kas siis isik või kogudus). Dikteeritu kirjapanijat võidi mainida ka epistli lõpus. Lisaks sellele võis tulla välja ka kirja kulleri nimi. Pauluse kirjadele järgnes tihti tervitus nii selle hellenistlikus kui ka judaistlikus vormis, peegeldades Pauluse kaksikidentiteeti: hellenistliku kultuuriga endine juut. Kirja sisu algab lühikese sissejuhatava lausega kirja peateema kohta.
Magnetvedelik
Magnetvedelik on muudetava viskoossusega määrdeainena kasutatav suspensioon. Koosneb baasvedelikust (vesi, õli, glütseriin vms), kuhu on hoolikalt segatud vähemalt poole mahu ulatuses imepeenikesi (0,7 nm...20 nm) ferromagneetiku magnetiidi osakesi. Magnetväljas magneetub ja koguneb hõõrdepaaris hõõrdepiirkonda, vähendades kulumisintensiivsust 8...10 korda.
Naatriummääre
Naatriummääre ehk konstaliin on õlist ja seebist koosnev määre, mis võib töötada kuni 120 °C. Vee toimel laguneb algkomponentideks: õliks ja seebiks.
M. P. Shiel
Tema vanemad olid iiri ja Lääne-India päritolu. Ta sündis Montserratil, sai hariduse Barbadosel ja kolis 20-aastaselt Inglismaale. Tema ametlik perekonnanimi oli Shiell, kuid kirjanikunimena kasutas ta lühemat vormi Shiel. Enne kirjanikuks hakkamist töötas ta õpetaja ja tõlkijana.
Ta on tuntud peamiselt oma fantaasiakirjanduse poolest, mille hulgas oli järjejutte, romaane ja lühijutte.
Kolloidsüsteem
Kolloidsüsteem on pihussüsteem, milles pihustunud aine (kolloidi) osakeste mõõtmed on 10−7...10−9 m.
Eristatakse vedela ja gaasilise dispersioonikeskkonnaga kolloidsüsteeme, esimesi nimetatakse kolloidlahusteks ehk soolideks, teised kuuluvad aerosoolide hulka. Soolide hulgas omakorda eristatakse näiteks hüdrosoole ja organosoole, kus dispersioonikeskkonnaks on vastavalt vesi ja orgaaniline vedelik.
Keemilist sünteesimeetodit, milles hüdrolüüsi ja polükondensatsioonireaktsioonide tulemusena tekib kolloidlahusest diskreetsetest osakestest või polümeeride ahelast koosnev geel, nimetatakse sool-geel-meetodiks.
Alias
Alias tähendab mitut asja:
Old Tjikko
Old Tjikko on Rootsis Dalarnas Fulufjälleti mäel kasvav kuusepuu (Picea abies), „maailma vanim puu“. Umeå Ülikooli teadlased leidsid radiosüsinikumeetodiga pinnases puu jääke analüüsides nende vanuseks olevat 375, 5660, 9000 ja 9550 aastat. Näidiste DNA analüüs näitas kõiki olevat pärit samalt indiviidilt.
Puu on saanud nime selle avastaja, professor Leif Kullmansi koera Tjikko järgi.
Sutthoffi
pisi|Sutthoffi linnaosa asukoht Sutthoffi on Narva linnaosa, mis paikneb linna kirdeosas. Selle piirideks on Rakvere tänav lõunas ja Puškini tänav läänes.
Sparta
Sparta (Dooria murdes Σπάρτα, Spártā; Atika murdes Σπάρτη, Spártē), oli prominentne Vana-Kreeka linnriik. Ajalooliselt nimetati linnriiki ennast Lakedaimoniks (Λακεδαίμων, Lakedaímōn) ja Sparta all peeti silmas Peloponnesose poolsaare kaguosas, Taygetose ja Parnoni mäeaheliku vahel, Eurotase jõe kaldal asunud linnriigi keskust.
Otto Schmidt
pisi|140px|Otto Schmidti mälestuseks välja antud Nõukogude Liidu postmark Otto Friedrich Julius Schmidt (vene Отто Юльевич Шмидт; läti Oto Šmits; 30. september 1891 Mahiloŭ, Mogiljovi kubermang – 7. september 1956 Moskva) oli Nõukogude Liidu matemaatik, astronoom, geofüüsik, polaaruurija, riigitegelane, akadeemik ja Nõukogude Liidu kangelane.
Sparta
Sparta valitsemine
Spartas valitsesid kaks kuningat, kes juhtisid sõjaväge ja täitsid preestrikohustusi. Üle 60-aastased spartalased moodustasid geruusia ehk 30-liikmelise vanemate nõukogu. Kogu valitsemist ja ühiskonnakorda kontrollisid igal aastal valitud viis efoori, kes kontrollisid ka kuningate tegevust.
Otto Schmidt
Tema isapoolsed esivanemad olid 18. sajandi teisel poolel Liivimaalt (Lätist) ümber asunud sakslased, ema poolt lätlased perekonnanimega Erglis.
1913. aastal abiellus ta Vera Janitskajaga ja lõpetas Kiievi ülikooli, kus töötas 1916. aastast eradotsendina. Pärast Oktoobrirevolutsiooni oli ta mitme rahvakomissariaadi liige, näiteks 1918–1920 varustuse rahvakomissariaadi ja 1921–1922 rahanduse rahvakomissariaadi liige. Ta oli üks peamisi kõrghariduse ja teaduse arendamise eestvõitlejaid Nõukogude Venemaal.
Ta oli alates 1933 NSV Liidu Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliige, alates 1934 Ukraina Riikliku Teaduste Akadeemia liige, alates 1935 NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik. Ühtlasi oli ta Suure Nõukogude entsüklopeedia (1924–1942) üks alusepanijaid ja peatoimetaja.
Sparta
Sparta valitsemine
Spartalased olid Sparta kodanikkonda kuuluvad inimesed, kes rõhutasid võrdsust ja ühtekuuluvust, kuid ka nende seas oli varanduslik ebavõrdsus. Neil oli suur võim ümbruskonna elanike üle, kuid Sparta kodanikke (Spartiaate) endid oli kõige vähem.
Otto Schmidt
Ta oli Moskva Riikliku Ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonna kõrgema algebra kateedri asutaja ja 1929–1949 kateedri juhataja.
Aastatel 1930–1934 juhtis ta Arktika-ekspeditsioone jäälõhkujatel Georgi Sedov, Aleksandr Sibirjakov ja Tšeljuskin. Kaht viimast juhtis kapten Vladimir Voronin. Aleksandr Sibirjakov oli läbi aegade esimene laev, kes läbis Põhja-meretee Arhangelskist Vaiksesse ookeani ilma vahepeal talvitumata.
Sparta
Sparta valitsemine
Elanikkonna enamuse moodustasid heloodid ehk spartalastele kuuluvad orjad, õigusteta maaharijad. Spartalased lõid helootidele eraldi kasvatussüsteemi, et nad alluksid korrale. Heloodid olid riigi range kontrolli all.
Sparta võimu all olid lisaks helootidele veel perioigid ehk isiklikult vabad ümberkaudsed elanikud. Perioikidel oli spartalaste ees andami- ja sõjaväekohustus, samas ei olnud nad Sparta kodanikud.
Otto Schmidt
27. juunil 1937 nimetas NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidium Schmidti ujuva polaarjaama Severnõi Poljus-1 organiseerimise ja juhatamise eest Nõukogude Liidu kangelaseks. Ühtlasi anti talle Lenini orden ja hiljem ka Kuldtähe medal number 35.
Sparta
Messeenia allutamine
8. sajandi teisel poolel eKr vallutasid spartalased Esimeses Messeenia sõjas Messeenia, orjastasid sealsed elanikud ja muutsid nad helootideks (ainult osal õnnestus välja rännata või perioigi staatust saada). Umbes 660 aastal eKr allutasid spartalased ka Arkaadia ning sundisid nad liidusuhtesse Spartaga.
Otto Schmidt
1932–1939 oli ta Põhja meretee peavalitsuse esimees. Ta oli 28. veebruarist 1939 kuni 24. märtsini 1942 NSV Liidu Teaduste Akadeemia asepresident.
Teda on autasustatud Kuldtähe medali, kolme Lenini ordeni, kahe Tööpunalipu ordeni ja ühe Punatähe ordeniga.
Sparta
Messeenia allutamine
Umbes 7. sajandi keskel eKr puhkes helootide ülestõus, mis andis spartalastele ajendi Teise Messeenia sõja alustamiseks. Liidus Argose ja Arkaadiaga õnnestus messeenlastel Aristomenese juhtimisel mitu korda lüüa sõjaliselt tugevamaid spartalasi. Pärast messeenlaste kindluse Hira langemist nende vabadusvõitlus vaibus. Osa elanikest rändas Messenesse. Kohalejäänud üritasid veel mitu korda tulemusteta spartalaste ülemvõimust vabaneda (helootide ülestõus 464 eKr, Kolmas Messeenia sõda). Alles alates 369 eKr õnnestus Messeenial Teeba (Epameinondase) abiga saavutada sõltumatus.
Kreeka-Pärsia sõjad
Kreeka-Pärsia sõdades (499 eKr–449 eKr) mängisid juhtivat rolli Sparta ja Ateena. Kuna Kreeka oli killustatud mitmete väikeste riikide vahel (Ateena, Sparta, Aígina, Chalkída), polnud haruldased ka nende riikide omavahelised konfliktid.
Otto Schmidt
Otto Schmidti järgi on nime saanud Šmidti saar Severnaja Zemlja saarestiku loodeosas Kara meres, 1948. aastal avastatud asteroid 2108 Otto Schmidt, alev Mõss Šmidta samanimelisel neemel ja Šmidti rajoon Tšuktši mere ääres Tšuktšimaal, mäetipp ja mäekuru Pamiiris, tasandik Antarktisel, 1979 vette lastud jäälõhkuja, kuukraater ja Venemaa Teaduste Akadeemia Maa Füüsika Instituut. Tema järgi on tekkinud 1930. aastate vene eesnimed Ojušminald, Ojušminalda, Ojušminaldin ja Ojušminaldina, mis tähendavad "Otto Juljevitš Schmidt jääl" (Отто Юльевич Шмидт на льдине).
Oma lapsepõlve veetis ta osaliselt Kuramaal Jēkabpilsi lähedal asunud Trepmuiža mõisas, kuhu on paigaldatud ka tema mälestuskivi (asub Daugava jõe ja Jēkabpilsi–Daugavpilsi maantee lähedal Zemgales).
Sparta
Peloponnesose sõjad
Kõige suuremat hävingut toonud Kreeka-sisene sõda tol ajaperioodil oli Peloponnesose sõda, mille võitis Sparta, tuues ühtlasi kaasa Ateena langemise Vana-Kreeka juhtiva jõu kohalt. Nii Ateena kui Sparta loovutasid aga hiljem oma positsiooni Teebale ja lõpuks Makedooniale. Peloponnesose sõda algas ateenlastele edukalt, nende poole asus Kórinthose naaberlinn Megara, mis tagas kontrolli Kesk-Kreekat Peloponnesosega ühendav maakitsuse üle. Õnnestus vallutada ka naaber ja ammune vaenlane – saareriik Aigina, mis sunniti andamikohustusliku sõltlasena mereliitu. Spartalased viisid küll väed Kesk-Kreekasse, kindlustamaks oma mõju Delfi oraakli üle ja võitsid neid tagasiteed takistada püüdnud ateenlasi Boiootias Tanagra lahingus (u 457 eKr), kuid veel samal aastal alistasid ateenlased Boiootia ja aitasid sealsetes linnades võimule Ateena-meelsed demokraadid. Suur osa Kesk-Kreekast oli langenud Ateena võimu alla.
Peloponnesose sõja jätkus sõda ka Pärsia vastu, kelle valdustest Egiptus lõi Pärsiast lahku ja ateenlased saatsid sinna ülestõusnute toetuseks suure laevastiku, mis egiptlastega liidus vallutas enamuse Niiluse deltast, kaasa arvatud suure osa Memphisest. Aasiast Egiptusse tunginud Pärsia vägi tõrjus ateenlased Memphisest välja, piiras nad ühel delta harude vahelisel saarel ja purustas rünnakuga (u 454 eKr). Hukkus tuhandeid ateenlasi. Samas tegid eduka sõjaretkele Küprosele, millega kindlustasid ülemvõimu merel ja sõda Ateena mereliidu ja Pärsia vahel oli selleks korraks läbi. Anatoolia lääne- ja lõunaranniku kreeka linnad olid Pärsia ülemvõimust vabad, kuuludes selle asemel enamuses Ateena mereliitu.
Archidamose sõda
Sparta ja Ateena vahel 445 eKr sõlmitud rahuleping fikseeris jõudude tasakaalu nende vahel. Suur osa Kreekast jagunes kahte leeri – Peloponnesose liitu ja Ateena mereliitu – millest esimene soosis üldjuhul aristokraatlikke ja teine demokraatlikke riigikordi. Sellest tulenevalt kippus rikaste ja suursuguste kreeklaste sümpaatia kalduma Sparta ja lihtrahva oma Ateena poole. 431 eKr lahvatasid pinged kahe vastasleeri vahel üle-Kreekalise sõjana, tuntud kui Peloponnesose sõda (ka Teine Peloponnesose sõda), Peloponnesose liitu kuuluva Kórinthose ja neutraalse Korkyra (tänapäeva Korfu) vahel.
Tülis Peloponnesose liitu kuuluva Korintose ja neutraalse Korkyra vahel, keda ateenlased toetusid. Korintlased nägid selles rahuleppe rikkumist ja kui teisedki Kreeka linnriigid ateenlaste vastu kaebusi esitasid, kuulutasid spartalased ning Peloponnesose liit pikkade läbirääkimiste järel Ateenale sõja. Peloponnesose liidu maavägi oli Ateenast üle nii arvukuselt kui ka võitlusvõimelt, ateenlastel oli samavõrd kindel ülekaal merel. Seetõttu otsustasid ateenlased Periklese ettepanekul loobuda Atika maapiirkonna kaitsest, tõmbuda sissetungi korral Ateenat Pireusega ühendavate pikkade müüride varju ja rünnata Peloponnesose rannikualasid merelt. Perikles uskus, et sel moel kurnatakse vastased välja ja sunnitakse rahu paluma.
425 eKr hõivasid ateenlased Pylose neeme Messeenia rannikul ja vangistada lähedasel Sphakteria saarel mõnisada vastast, teiste seas 120 spartiaati. Pylosest sai varjupaik Messeeniast põgenevatele helootidele ja spartalased pidid loobuma Atika iga-aastasest rüüstamisest, sest ateenlased ähvardasid vastasel korral vangid hukata. 424 eKr Ateena tehtud rünnak Sparta liitlase Teeba vastu lõppes lüüasaamisega Delioni lahingus (424 eKr). Kreeka Egeuse põhjarannikule suundunud Sparta väepealik Brasidas kallutas sealseid Ateena liitlasi lahku lööma ja seda takistada püüdnud Kleon langes Amphipolise linna juures peetud lahingus. 422 eKr langes ka Brasidas ning mitmed linnad, sealhulgas Amphipolis, läksid Sparta poole üle. Kleoni ja Brasidase surma järel 421 eKr sõlmiti ateenlase Nikiase pingutuste tulemusel 50 aastaks rahu – nn Nikiase rahu. Vaatamata Sparta ja Ateena vahel sõlmitud rahulepingule, ei olnud Sparta liitlased kokku lepitud tingimustega nõus ja ka Ateenas tõusis tol ajal esile riigimees Alkibiades, kes võttis kindla suuna vaenu taasõhutamisele. Alkibiadese katse organiseerida Sparta-vastane liit Peloponnesoses lõppes algselt lüüasaamisega 418 eKr Arkaadias Mantineia lahingus.
Järgmises etapis palusid paar väiksemat Sitsiilia linna (Egesta ja Leontini elanikud) ateenlastelt abi Sürakuusa vastu ning 415 eKr algas Ateena laevastiku Sitsiilia retk. Ateenlased asusid Sürakuusat piirama ja suutsid poolsaarel paikneva linna muust maailmast valliga peaaegu ära lõigata. Sürakuusalased olid alistumise äärel. Spartast appi saadetud väepealik koos Sitsiilia liitlastega pääses linna, innustas kaitsjaid ja sõjaõnn kaldus järk-järgult sürakuusalaste poole. Ateenlased saatsid Sürakuusa alla veel teisegi eskaadri, kuid osutusid pärast lüüasaamist öises lahingus ise ümberpiiratuks. Sobiv hetk Sürakuusa lahest välja murdmiseks lasti mööda, otsustav merelahing kaotati ja ateenlased pidid laevu ning haavatuid maha jättes suunduda sisemaale, kus loodeti abi oma Sitsiilia liitlastelt. Sisemaale taandumine lõppes katastroofiga: kahte rühma jagunenud ateenlased piirati ümber ja sunniti alistuma (413 eKr) ja Nikias hukati. (431–421 eKr), Archidamos, Perikles, Kleon, Brasidas
Dekeleia sõda
413 eKr hõivasid spartalased Dekeleia tugipunkti Atika põhjaosas. Spartalased sõlmisid ka liidu Pärsiaga, lubades anda Väike-Aasia kreeka linnad pärslastele, ja ehitasid Pärsia raha eest endale võitlusvõimelise laevastiku. Moodustatud Sparta laevastik õhutas mitmeid Ateena liitlasi Väike-Aasia rannikul ja selle naabersaartel vastuhakule (lahku lõid näiteks Hiios, Mileetos ja Rhodos). See omakorda kahandas ateenlaste tulusid mereliidu liitlastelt laekuva forose näol. Meeleheitlikku olukorda sattunud ateenlased viimaseid tagavarasid kasutusele võttes ehitasid uue laevastiku ja algas meresõda Väike-Aasia rannikuvetes.
Tõusnud sõjaliste kulutuste tulemusel, 411 eKr kukutati Ateenas demokraatlik riigikord, võim läks 400 oligarhile, kes otsustasid piirata kodanike ringi 5000 jõukama mehega. Ateena laevastik Samosel jäi aga demokraatlikuks. Ateena oli lõhenenud sisuliselt kaheks vaenulikuks riigiks: Ateena linnas kehtis oligarhia ja laevastikus demokraatia. Peagi aga 410 eKr demokraatia taastati. Ateena laevastik võitis spartalasi Marmara mere rannikul Kyzikose linna juures ja kindlustas positsioone Musta mere väinades. 406 eKr võitsid ateenlased raske merelahingu Arginusai saarte juures Lesbose saare lähedal.
405 eKr kandus sõjategevus jälle Musta mere väinadesse, kus Sparta ülemjuhataja Lysandros ateenlaste hooletust ära kasutades ajutiselt kaitseta jäetud laevu ründas ja enamiku neist nn Aigospotamoi lahingus vallutas. Mõne aja pärast piiras Lysandros laevastikust ilma jäänud Ateena linna mere poolt ümber ja sundis kaitsjad aastase vastupanu järel 404 eKr alistuma. Ateena mereliit saadeti laiali, Ateena müürid lõhuti, sõjalaevastiku riismed tuli loovutada ja linn sõlmis Spartaga liidulepingu. (413–404 eKr)
404 eKr ametisse määratud 30-liikmeline komisjon Kritiase juhtimisel, kes hakkas kõrvaldama demokraatlikke riigimehi ja muutis peagi oma võimu tõeliseks hirmuvalitsuseks. Hakati tapma ka rikkaid metoike ja konfiskeerima nende varandust. Oma positsiooni kindlustamiseks kutsusid 30 türanni, nagu neid hiljem nimetama hakati, akropolile Sparta garnisoni.
Tagakiusatud ateenlasi pages massiliselt naabermaakondadesse, kus koondasid sõjasalku 30 oligarhi kukutamiseks. Pagulased tungisid Atikasse ja vallutasid Pireuse sadama. Pireuse ja Ateena vahel toimunud kokkupõrkes sai Kritias surma. Oligarhid jäid ilma ka Sparta toest, sest neid soosinud Lysandros Spartast tõrjuti Sparta sisepoliitikas ajutiselt tagaplaanile. 403 eKr sõlmiti Sparta kuninga vahendusel kokkulepe, millega Ateenas taastati demokraatlik riigikord ja kuulutati välja üldine amnestia kõigile, peale 30 oligarhi ja nende lähemate käsilaste.
Kórinthose sõda
Aastatel 395–387 eKr toimunud Kórinthose sõjas Ateena, Argos, Kórinthos ja Teeba üritasid liidus Ahhemeniidide Pärsiaga takistada Peloponnesose sõja tulemusel Kreeka suurvõimuks muutunud Sparta võimu.
Makedoonia võimu tõus ja langus
pisi|left|[[Philippos II valitsetud (359 eKr–336 eKr) alad]] Vana-Makedoonia kuningas (359–336 eKr) Philippos II 338 eKr aastal võitis ta Demosthenese ärgitusel kokku kutsutud Kreeka liitlasväge, teebalasi ja ateenalasi Chaironeia lahingus ning järgneval kahel aastal sõlmis kõigi polistega (peale Sparta) lepped, mis andsid need Makedoonia ülemvõimu alla. Põhja-Kreeka läks Makedoonia võimu alla. Philippos II nõudmisel tuli 338–337 eKr kokku Korintose kongress, kus asutati ülekreekaline Korintose Liit, millega ei liitunud ainult Sparta ja mille hegemooniks kuulutati Makedoonia kuningas.
334 aastal eKr laiendas Philippos II oma mõjuala ka Peloponnesose poolsaarele ja vabastas Messeenia, Argose ja Arkaadia Sparta kontrolli alt. Makedoonia kuninga Aleksander Suure äraoleku ajal sõjaretkel proovis Sparta kuningas Agis III Pärsia Dareios III rahalise kaasabiga vabaneda Makedoonia hegemooniast, kuid Agis III tapeti Megalopolise lahingus Antipateri vägede poolt. pisi|300px|Aleksander Suure impeeriumi piirid [[334 eKr|334–323 eKr]] Aleksander Suure surma järel valitses Kreeka aladel segaduste aeg tema riigi jagamise pärast ning Diadohhide sõdades Aleksandri loodud maailmariik lagunes. Makedoonia riik jagunes pärast Aleksander Suure surma Kreeka ja Makedoonia, Egiptuse, Väike-Aasia ja Aasia osaks ning kujunesid Ptolemaioste (Egiptus), Seleukiidide (Süüria ja Mesopotaamia), Antigoniidide (Make­doonia) ja Attaliidide (Pergamon) hellenistlikud riigid.
Demetrios Poliorketese poeg Antigonos II haaras 276. aastaks eKr võimu Makedoonia kuningana (277–274 eKr; 272–239 eKr) ning Antigoniidide dünastia valitses riiki kuni roomlaste sissetungini. Enamik Kreeka linnriike, sealhulgas Ateena, tunnistas Makedoonia ülemvõimu. Makedoonlastel oli garnisonid Kreeka strateegilistes punktides: Demetrias Tessaalias, Chalkis Euboia saarel ja Akrokorintos Kórinthose maakitsuse juures. Antigoniidide Makedooniast sõltumatut ja Makedoonia-vastast poliitikat ajasid Sparta, Ahhaia liit ja Aitoolia liit.
3. sajandi teisel poolel eKr püüdis kuningas Agis IV (245–241 eKr) lõpetada Spartas spartiaatide jätkuvat laostumist ja taastada “Lykurgose korraldus” oma arvataval muistsel kujul, tühistades võlad ja algatades maade ümberjaotamise rikastelt vaestele. Kui geruusia tema reformikava tagasi lükkas, viis ta selle läbi rahvakoosolekul. Kuid maa ümberjagamise venimine põhjustas rahulolematust ja Agis hukati ja reformid tühistati.
Reforme jätkas kuningas Kleomenes III (235–221 eKr), kes haaras palgasõdurite abil ainuvõimu, pagendas oma vastased ja viis reformid rahvakoosoleku toel ellu. Kleomenes III sattus ta konflikti Ahhaia liiduga ja püüdis kehtestada Sparta hegemooniat kogu Peloponnesoses. Teda toetasid vaesed kodanikud paljudes Peloponnesose poolsaare linnades. Ahhaia liit Aratose juhtimisel palus abi Makedoonialt, nõustudes vastutasuks andma Makedooniale tagasi Akrokorintose. 222 eKr sai Kleomenes III Sellasia lahingus Lakoonikas Ahhaia-Makedoonia ühisväelt rängalt lüüa ning ta põgenes Egiptusse, kus tappis enda. Reformid Spartas tühistati ja Spartast sai Ahhaia liidu liige.
Märkused
Kasutatakse ka nimekujusid Lakoonia ja Lakoonika.
Riia katedraal
Riias on mitu katedraali:
Bente Skari
Bente Marta Skari, sündinud Bente Martinsen (sündinud 10. septembril 1972 Oslos), on Norra endine murdmaasuusataja, olümpiavõitja ja viiekordne maailmameister.
Skari võitis maailmakarikavõistlustel kolm ülddistantside karikat ja viis sprindidistantside maailma karikat, enne karjääri lõpetamist 2002–2003 hooaja lõpul. Maailma karikasarja etapivõite kogunes tal 42.
Maailma karikasarjas
Bente Skari osales karjääri jooksul 139 MK-etapil ja jõudis poodiumile 60 korral, millest 42 korral kõige kõrgemale astmele.
Isiklikku
Bente Skari oli tippsportlasena 173 cm pikk ja kaalus 63 kg. Ta on murdmaasuusatamise olümpiavõitja Odd Martinseni tütar. 1999. aastal abiellus ta Geir Skariga.
Sisejulgeolek
Sisejulgeolek ehk siseturve on riigi sisemine julgeolekuseisund, mille tagavad sisejulgeolekusüsteemi moodustavad sisejulgeolekustruktuurid. Sisejulgeoleku ehk siseturvestruktuurid tuvastavad ja väldivad ebaseaduslikke ja sihilikult kuritahtlikke toiminguid, mis kahjustavad inimesi, ühiskonda, ainelisi ja ainetuid väärtusi ning infrastruktuure, kaitsevad nende toimingute eest, leevendavad rünnete toimet ja tagavad jätkusuutlikkuse pärast rünnet.
Põltsamaa foogt
Põltsamaa foogt oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Põltsamaa foogtkonda.
Sisejulgeolek
Riigi sisejulgeolek hõlmab füüsilist ja sotsiaalset komponenti. Füüsilise julgeoleku tagamisel on peamised ülesanded avaliku korra kaitse ja võitlus kuritegevusega, riigipiiri valvamine ja kaitsmine, piirirežiimi tagamine, kodanikukaitse, tuletõrje- ja päästetööde korraldamine ning erakorralise arstiabi andmine. Riigi sisejulgeolekut mõjutab hulk tihedalt seotud valdkondi, sealhulgas näiteks poliitilise süsteemi usaldusväärsus, majanduskeskkonna konkurentsivõimelisus, kriitilise infrastruktuuri vastupidavus, tava- ja küberruumi ohutus ning terrorismi ja organiseeritud kuritegevuse vastane võitlus ning sh põhiseadusliku korra ja riigisaladuse kaitsmine, korruptsioonivastane võitlus, terrorismivastane võitlus, küberjulgeolek.
Põltsamaa foogt
Esimene foogt on teada 1305. aastast, viimane aga 1472. aastast. 1480. aastal liideti foogtkond Viljandi komtuurkonnaga.
Sisejulgeolek
Sisejulgeoleku tagamisel eristatakse järgmisi faase:
Põltsamaa foogt
Põltsamaa foogt polnud kuigi oluline ordukäsknik ega kuulunud ordut juhtinud siseringi.
Sisejulgeolek
Maailma eri riikides kuuluvad sisejulgeolekustruktuuride koosseisu mitmesugused ametkonnad ja institutsioonid.
Eesti Vabariik
Vt. Eesti sisejulgeolek, Eesti julgeolek, Sisekaitseakadeemia sisejulgeoleku instituut
Tim Burton
Tim Burton (sündinud 25. augustil 1958 Burbankis California osariigis) on Ameerika Ühendriikide filmilavastaja, produtsent ja stsenarist.
Töö lavastajana
Burton on tuntud veidra huumori kasutamise poolest oma lavastustes. Neis on palju nalju popkultuuri kohta ja selle lahtimõtestamist. Filmide tegevus toimub fantaasiamaailmas, kus tavainimesed on lähendatud mõttekujutuslikele tegelastele, keda kujutatakse meeldivate või traagiliste kõrvalseisjatena ning kellele lavastaja kaasa elab.
Burton on paljudes filmides teinud koostööd näitleja Johnny Deppi ja helilooja Danny Elfmaniga.
2007. aastal pälvis ta Veneetsia filmifestivalil elutöö eest Kuldlõvi.
Isiklikku
2003. aastal sündis Burtonil näitleja Helena Bonham Carteriga poeg Billy Ray ja 2007. aastal tütar.
Pöide foogt
Pöide foogt (saksa keeles Vogt von Poide või Peude) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Pöide foogtkonda.
Nimeliselt on teada vaid kaks foogti: Arnold 1343. aastast ja Georg Holste 1347. aastast. Hiljem kuulusid Pöide alad Maasilinna foogtkonda. Pöide foogt polnud kuigi oluline ordukäsknik, tema volitused olid tõenäoliselt ka küllaltki piiratud Saaremaa küllaltki suure sõltumatuse tõttu, mis kestis vähemalt kuni Jüriöö ülestõusuni.
Alberto Gilardino
thumb|right|Alberto Gilardino Alberto Gilardino (sündinud 5. juulil 1982 Piemonte maakonnas Biellas) on Itaalia jalgpallikoondise endine ründaja. Gilardino esimene klubi oli Piacenza Calcio, kus ta mängis 2001. aastani. Siis siirdus ta Hellas Veronasse, kelle särgis mängis 39 mängu ja lõi 5 väravat. Esimesse suurde klubisse siirdus ta 2002. aastal, kui juba Veronas teda treeninud Cesare Prandelli ostis lubava mängija Parmasse. Teine hooaeg klubis oli tal suurepärane, 23 väravaga oli ta Serie A-s (Itaalia jalgpalliklubide kõrgeim liiga) paremuselt teine väravalööja. 2005. aasta juulis ostis AC Milan ta 18 miljoni naelsterlingi eest.
Gilardino on alla 21-aastaste Euroopa meister ja 2004. aasta olümpiamängudelt Ateenas on tal ette näidata pronksmedal.
Gilardino debüteeris Itaalia rahvuskoondises 4. septembril 2004, kui mängiti Norraga. 2006. aastal tuli ta Itaalia koondisega maailmameistriks. MM-il lõi ta alagrupi teises mängus USA vastu avavärava. Mäng lõppes viigiga 1:1. Gilardino mängis koondises aastatel 2004–2013 kokku 57 korda ja lõi 19 väravat.
Isiklikku
Alberto Gilardino on 185 cm pikk ja kaalub 78 kg.
Biofiltraatorid
(Bio)filtraatorid ehk (bio)filtrijad ehk (bio)filtreerijad on veeorganismid, kes eriliste filterelundite abil kurnavad veest välja hõljuvaid organisme ja väikeseid orgaanilise aine osakesi. Sellist toitumisviisi nimetatakse filtreerimiseks.
Biofiltraatorid on teiste seas käsnad, paljud karbid, mitmed vähid, protistid, osa putukavastseid ja mõned kalad.
Mitmed biofiltraatorid, eriti karbid ja planktilised pisivähid on olulised veekogu isepuhastuses.
Rasvõli
Rasvõli ehk naturaalõli on taimset või loomset päritolu õli.
Nyŏngbyŏni Tuumaenergia Instituut
Nyŏngbyŏni Tuumaenergia Instituut (korea 녕변 원자력 연구소; 寧邊原子力硏究所) ehk Yongbyoni tuumajaam on tuumaelektrijaam Põhja-Koreas Põhja-P'yŏngani provintsis. Oli loodud aastal 1964 NSVL toel. Aastal 1965. oli kasutusele võetud tuumareaktor võimsusega 2 MW.
Tuumajaam võimaldab toota sõjaotstarbelist plutooniumi.
Helmi Sakkov
Helmi Sakkov (1966. aastani Helmi Vainikka; sündinud 23. veebruaril 1943 Rakveres) on eesti arhitekt.
Ta sündis 1943. aastal Rakveres kooliõpetaja perekonnas.
Haridus
1961. aastal lõpetas ta Kose Keskkooli ja 1968. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuri erialal.
Töökohad
1968. aastast töötas ta Eesti Projekti Tartu osakonnas. Aastatel 1973–1976 elas ta Alžeerias ja 1984–1988 Madagaskaril, kus ta abikaasa ajutiselt töötas. 1992. aastast on ta tegutsenud eraettevõtjana.
Isiklikku
Ta abiellus 1966. aastal mehaanikateadlase ja Tartu Riikliku Ülikooli õppejõu Elmar-Oskar Sakkoviga, neil sündisid pojad Erik ja Sven. Tema vend on matemaatik Gennadi Vainikko.
Raoul Wallenberg
Raoul Gustaf Wallenberg (4. august 1912 Stockholm – 17. juuli 1947 Moskva) oli Rootsi diplomaat, Ungari juutide päästmise aktsiooni juht 1944–1945.
Lapsepõlv ja noorus
pisi|Noor Raoul Wallenberg Wallenbergi vanemad, mereväeohvitser Raoul Oscar Wallenberg (1888–1912) ja Maria Sofia Wising (1891–1979) abiellusid 1911. Isa suri järgmisel aastal, kolm kuud enne poja sündi vähki. Tema vanaisa suri kolm kuud pärast tema sündi kopsupõletikku ja teda kasvatasid äsja lesestunud ema ja vanaema. Tema ema abiellus 1918. aastal Fredrik von Dardeliga ning sellest abielust sündis poeg Guy von Dardel ja tütar Nina Lagergren.
Wallenberg lõpetas Ülikooli 1935. aastal, kuid Rootsi naastes selgus, et Ameerika kraad ei võimalda tal Rootsis arhitektina praktiseerida. Tema vanaisa hankis talle töö Lõuna-Aafrika Vabariigis Kaplinnas ehitusmaterjale müüvas Rootsi ettevõttes. Pärast kuut kuud Lõuna-Aafrikas hankis vanaisa talle töö Hollandi panga harukontoris Haifas. Seal puutus Wallenberg esimest korda kokku Saksamaalt natside tagakiusamise eest pagenud juutidega. Ta naasis 1936. aastal Rootsi ja asus tööle Kesk-Euroopa Kaubanduskompaniis, mida juhtis Ungari juut Kálmán Lauer. Laueril endal oli väga keeruline Ungarisse reisida, mistõttu Wallenberg sai tema esindajaks.
Teine maailmasõda
Alates 1938. aastast võeti Ungari kuningriigis kasutusele mitmeid juudivastaseid meetmeid, võttes eeskujuks natside poolt Saksamaal 1935. aastal kehtestatud Nürnbergi rassiseadused. Sakslaste eeskujul keelati juutidel pidada teatud ameteid, vähendati nende hulka ametnike seas ja keelati segaabielud. See tegi Wallenbergi äripartnerile Kálmán Lauerile Ungarisse reisimise järjest keerulisemaks. Ungari liikus üha sügavamale Saksa mõjusfääri ja liitus 1940. aasta novembris teljeriikidega ning osaledes 1941. aasta juulis Saksamaa invasioonis Nõukogude Liitu. Wallenbergist sai seetõttu Laueri esindaja ja ta käis Ungaris tema nimel äriasju ajamas. Lisaks hoidis ta silma peal Budapesti jäänud Laueri sugulastel. Peagi õppis ta selgeks ungari keele ja alates 1941. aastast reisis ta järjest tihemini Budapesti. Aastaga sai Wallenbergist kaasomanik ja rahvusvaheline direktor. Selles rollis sooritas ta Teise maailmasõja algusaastatel mitu ärireisi Saksamaale ja okupeeritud Prantsusmaale. Just neil reisidel õppis Wallenberg tundma natside bürokraatiat ja administratiivmeetodeid. Neist teadmistest oli tal hiljem palju kasu.
Olukord Ungaris hakkas liikuma allamäge sedavõrd, kuidas sõjaõnn teljeriikide vastu pööras. Pärast katastroofilist kaotust Stalingradi lahingus, kus osalenud Ungari üksused kaotasid koguni 84% isikkoosseisust, hakkas Miklos Horthy režiim otsima võimalusi rahuläbirääkimisteks USA ja Suurbritanniaga. Saades teada Horthy kahepalgelisusest käskis Hitler 1944. aasta märtsis Saksa vägedel Ungari okupeerida. Wehrmacht haaras riigis kiirelt võimu ja Horthy pandi koduaresti. Budapestis upitati võimule Saksa-meelne nukuvalitsus, kuid tegelik võim oli Saksa sõjaväekuberneri SS-Brigadeführer Edmund Veesenmayeri käes. Kui seni olid Ungari juudid holokausti eest suhteliselt kaitstud olnud, siis natside võimule tulekuga olukord muutus. Aprillis ja mais 1944 hakati juute okupeeritud Poolas asuvatesse koonduslaagritesse deporteerima. Päevas deporteeriti 12 000 inimest ja deporteerimisi juhtis SS-Obersturmbannführer Adolf Eichmann isiklikult.
Värbamine sõjapõgenike komisjoni poolt
Erinevalt holokausti täiest ulatusest sai Ungari juutide tagakiusamine välismaal kiirelt tuntuks. George Mantello avaldas 1944. aasta hiliskevadel dokumendi, mida tuntakse Vrba-Wetzleri raportina ja mis kirjeldab Auschwitz-Birkenau koonduslaagris toimuvat. See toetus kahe seal põgenenud tunnistaja ütlustele. ....
Missioon Budapestis
Kui Wallenberg 1944. aasta juulis Budapesti Rootsi saatkonda jõudis, oli juudivastane kampaania juba mitu kuud kestnud. Maist juulini oli Eichmann koos käsilastega deporteerinud üle 400 000 juudi. Deporteeritutest vaid 15 000 ei saadetud otse Auschwitz-Birkenau koonduslaagrisse. Wallenbergi saabumise ajaks oli Ungaris järel veel 230 000 juuti. Koos teise Rootsi diplomaadi Per Angeriga hakkas Wallenberg "kaitsepasse" (saksa keeles Schutz-Pass) välja andma, mis identifitseeris selle omaniku kui Rootsi alama, kes ootab repatrieerimist ja kaitses neid seetõttu deporteerimise eest. Selline tegevus ei olnud tegelikult seaduslik, kuid jättis piisavalt ametliku mulje ning Saksa ja Ungari ametnikud aktsepteerisid neid üldiselt. Vahel anti ametnikele ka pistist. Rootsi saatkonnal õnnestus Saksa võimudega sõlmida kokkulepe, mille järgi kaitsepasside kandjaid koheldi Rootsi kodanikena ja nad ei pidanud juutidele kohustuslikku kollast taaveti tähte kandma.
Komitee kogutud rahaga rentis Wallenberg Budapestis 32 maja ning kuulutas need ekstraterritoriaalseteks ja diplomaatilise puutumatusega kaitstuteks. Pettuse kinnitamiseks paigaldas ta neile silte nagu "Rootsi raamatukogu" ja "Rootsi uuringuinstituut" ning heiskas majadel ülemõõdulisi Rootsi lippe. Neis majades leidis varju pea 10 000 inimest.
Üks Wallenbergi teenistuses olnud autojuht Sandor Ardai meenutas, mida Wallenberg tegi, kui ta avastas ühe juutidega Auschwitzi suunduva rongi:
Kõrghetkel oli juutide päästmisega seotud 350 inimest. Õde Sára Salkaházi jäi juudi naise varjamisega vahele ja hukati noolristlaste poolt. Šveitsi diplomaat Carl Lutz jagas samuti 1944. aasta kevadel Šveitsi suursaatkonnast kaitsepasse. Itaalia ärimees Giorgio Perlasca teeskles Hispaania diplomaati ja jagas võltsitud viisasid. Berber Smit (Barbara Hogg), Lolle Smiti (1892–1961) tütar, N. V. Philips Budapesti direktor ja Hollandi spioon MI6 teenistuses aitas samuti Wallenbergi. Tema poja sõnul oli tal Wallenbergiga armuafäär.
Vältimaks noolristlaste või Adolf Eichmanni meeste kätte langemist või nende poolt tapetud saamist ööbis Wallenberg igal ööl eri paigas. Kaks päeva enne Budapesti Nõukogude vägede kätte langemist pidas Wallenberg nii Eichmanni kui saksa vägede ülemjuhatajaga Ungaris kindralmajor Gerhard Schmidthuberiga läbirääkimisi. Ta edastas Pál Szalai kaudu teate, millega Wallenberg veenis sakslasi loobuma plaanist õhkida Budapesti geto ja tappa 70 000 juuti ning organiseerida ülejäänud Budapesti juutidele surmamarss. Ta ähvardas neid sõjakuritegudes süüdistamisega pärast sõda.
Wallenbergi päästetute hulka kuulusid biokeemik Lars Ernster, kes oli majutatud Rootsi saatkonda, ja hilisem USA esindajatekoja liige Tom Lantos, kes elas ühes Rootsi turvamajas.
Kadumine
Marssal Rodion Malinovski juhitud 2. Ukraina rinne alustas pealetungi Budapestile 29. oktoobril 1944 ja detsembri lõpuks oli linn Nõukogude vägede poolt ümber piiratud. Selles hoolimata keeldus Saksa komandör SS-i kindralleitnant Karl Pfeffer-Wildenbruch alla andmast, mis viis linna pika ja verise piiramiseni. Wallenberg kutsuti 17. jaanuaril 1945 Malinovski peakorterisse Debrecenis, kahtlustatuna USA heaks spioneerimises ja selles, et sõjapõgenike komisjon tegeles spionaažiga.
Wallenbergi viimased teadaolevad sõnad olid: "Ma lähen Malinovski juurde, ...kas külalise või vangina, seda ma veel ei tea." Aastal 1993 leiti ja avaldati Rootsi päevalehes Svenska Dagbladet varem salajasest Nõukogude sõjaväearhiivist dokumendid, mille kohaselt oli käsu Wallenberg arreteerida andnud Nikolai Bulganin. Käsk jõudis Malinovski peakorterisse samal päeval, mil Wallenberg kadus. Aastal 2003 vaadati läbi sõjaaegset Nõukogude kirjavahetust ja leiti, et Ungari poliitik ja ühtlasi Nõukogude luureagent Vilmos Böhm võis NKVD-le anda Wallenbergi nime, kui isiku, kes tuleks võimaliku spionaaži eest vahi alla võtta.
Info Wallenbergist pärast kinnipidamist on peamiselt spekulatiivne: mitmed tunnistajad on väitnud, et kohtasid teda vangistuse ajal. Wallenberg viidi Debrecenist läbi Rumeenia Moskvasse. Nõukogude võimud võisid loota tema vahetamisele Rootsis olevate põgenike vastu. Vladimir Dekanosov teavitas Rootsi valitsust 16. jaanuaril 1945, et Wallenberg on Nõukogu võimude kaitse all. Wallenberg viidi 21. jaanuaril Lubljanka vanglasse kongi 123, kus ta oli koos endise saksa Rumeenia atašee Gustav Richteriga. Richter tunnistas 1955. aastal Rootsis, et Walenbergi kuulati üle ühel korral kusagil veebruari alguses ja see kestis poolteist tundi. Rihcter viidi 1. märtsil 1945 teise kongi ja ta ei näinud Wallenberi enam kunagi.
Surm
Nõukogude valitsus avaldas 6. veebruaril 1957 dokumendi, mis pärines 17. juulist 1947 ja milles seisis: "Teatan, et teile hästi teada vang Wallenberg suri eelmisel ööl ootamatult oma kongis, tõenäoliselt südamerabandusse või südamepuudulikkusse. Järgides teie juhiseid võtta Wallenberg isikliku hoole alla, küsin heakskiitu lahkamise sooritamiseks, et selgitada surma põhjus... Olen isiklikult teavitanud ministrit ja mind kästi surnukeha kremeerida ilma lahanguta." Dokumendile oli alla kirjutanud toonane Lubljanka haigla juht Smoltsov ja see oli adresseeritud Nõukogude Liidu riikliku julgeoleku ministrile Viktor Semjonovitš Abakumovile. Wallenbergi isiklikud asjad tagastati 1989. aastal perekonnale. Asjade seas oli ka tema pass ja portsigar. Need olid välja tulnud laoruumi riiulite ümberehitamise tõttu läbi vaadatud materjalide seast.
Aleksandr Jakovlev tegi 2000. aastal Moskvas avalduse, et Wallenberg hukati 1947. aastal Lubljanka vanglas. Endine Nõukogude salapolitsei ülem Vladimir Krjutškov oli talle ühes eravestluses öelnud, et Wallenberg lasti maha. Avalduses ei öeldud, miks Wallenberg hukati või miks valitsus selle kohta valetanud oli. Kindral Pavel Sudoplatov väitis, et Raoul Wallenberg suri mürgitamise tagajärjel ja mürgitajaks oli kurikuulus NKVD mõrtsukas Grigori Mairanovski. Vene prokurör Vladimir Ustinov allkirjastas otsuse, millega Wallenberg ja tema autojuht postuumselt rehabiliteeriti kui "poliitiliste repressioonide ohvrid". Mitmed Wallenbergiga seotud dokumendid anti Venemaa valitsuse poolt 2007. aasta septembris üle Venemaa pearabile. Need paigutati Tolerantsi muuseumi Moskvas, mis avati 2011. aastal.
Vaidlused Wallenbergi surma üle
Mitmed endised vangid on väitnud, et nägid Wallenbergi pärast tema väidetavat surma 1947. aastal. Veebruaris 1949 andis sõjavangist Saksa kolonel Theodor von Dufving tunnistusi, et Kirovis transiitlaagris teel Vorkutasse, kohtas ta tsiviilriietes vangi, kellel olid eraldi valvurid ja kes väitis end olevat Rootsi diplomaat ning kes viibivat seal "suure vea tõttu."
Tuntud natsikütt Simon Wiesenthal otsis Wallenbergi ja kogus mitmeid tunnistusi. Näiteks briti ärimees Greville Wynne, kes viibis 1962. aastal Lubljanka vanglas seoste tõttu KGB ülejooksiku Oleg Penkovskiga, ütles, et rääkis vanglas oleku ajal vangiga, kes väitis end olevat Rootsi diplomaat, kuid ei näinud tema nägu. Efim (või Yefim) Moshinsky on väitnud, et nägi teda 1962. aastal Wrangeli saarel. Ühe tunnistaja ütluste kohaselt nägi ta Wallenbergi 1960. aastatel Nõukogude vanglas.