cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Potsdam
Maailmapärandi nimistusse kuuluvad objektid
Kokku hõlmab maailmapärandi nimistusse kantud ala umbes 500 hektarit parke ja 150 hoonet aastatest 1730–1916.
Lossid ja paleed
Uus palee (Neue Palais) on Potsdami linna lossidest suurim, asudes Sanssouci pargi lääneservas. Palee ehitust alustas Friedrich Suur pärast Seitsmeaastase sõja lõppu 1763. aastal ning see valmis 1769. aastal. Seda peetakse viimaseks suureks Preisi lossikompleksiks, mis on ehitatud barokkstiilis. Uus palee on kavandatud täitma vaid esindusfunktsiooni. Selles on enam kui 200 tuba, neli peosaali ja rokokoo teater. Fassaadi ja katusebalustraadi kaunistavad üle 400 antiikjumala kuju.
Oranžerii lossi Klausbergi ja Sanssouci lossi vahele lasi ehitada aastatel 1851–1864 Friedrich Wilhelm IV. Lossi rajamine oli osaks kavandatud triumfitänavast. Avenüü pidi algama triumfivärava juurest ja lõppema Belvedere auf dem Pfingstbergi lossiansambli juures ning, et tasandada kõrguste erinevusi teelõigul, oli plaanis rajada viaduktid. Poliitiliste rahutuste ja ebapiisavate rahaliste võimaluste tõttu ei viidud projekti aga lõpule. Oranžerii lossi 300 meetri pikkune fassaad on Itaalia renessanss-stiilis ning selle arhitektuurilised eeskujud on Villa Medici Roomas ja Uffizi Firenzes.
Potsdami Neue Garteni parki, Heiligen See järve kaldale lasi Friedrich Wilhelm II aastatel 1787–1792 ehitada marmorpalee. Arhitektid Carl von Gontard ja Carl Gotthard Langhals lõid varaklassitsistlikus stiilis lossihoone. Punastest tellistest ehitatud hoone on ruudukujulise plaaniga ning et loss asub kauni vaatega kohas, rajati selle katusele ümmargune tempel.
Eesti teater
Eesti teater on teater Eestis.
Ajalugu
Esimesed teated Eestis korraldatud teatrietenduste kohta pärinevad 16. sajandist, kui Tallinna Linnakooli õpilased mängisid raekojas Terentiuse komöödiat "Androslannad". 1784. aastal rajati August von Kotzebue eestvõttel Tallinna asjaarmastajate teater ning 1789. aastal kõlas eesti keel esimest korda laval (Kotzebue "Isalik ootus"). Esimene kutseline teater oli 1809. aastal avatud Tallinna Linnateater ehk Tallinna saksa teater. 1819. aastal lavastati esimene eestikeelne lavatükk "Häbi sel, kes petta tahab".
Eesti rahvuslik teater sündis laulu- ja mänguseltsides, selle alguseks loetakse 1870. aastat, kui Vanemuise seltsis etendati Lydia Koidula "Saaremaa onupoega". 19. sajandi lõpus juhtis Vanemuise teatrit August Wiera, kes eelistas kergeid vaate- ja laulumänge.
Eesti esimene maateatrimaja ehitati 1882. aastal Abram Simoni juhtimisel Toilas.
1906. aastal muudeti Vanemuine ja Estonia ning 1911. aastal Pärnu Endla kutselisteks teatriteks. Vanemuise juhiks saanud Karl Menning hakkas lavastama väärtuslikke näidendeid ning taotlema mängu elulist tõepära ja ansambliühtsust. Tema nõudliku teatritöö tulemusena sündis ühtlaselt hea professionaalse tasemega trupp. Seevastu Estonia ilme määrasid pigem üksikud tähed, säravad näitlejatalendid Theodor Altermann, Paul Pinna, Erna Villmer ja Ants Lauter, kellest hiljem arenes ka võimekas teatrijuht. 1908. aastal hakati Estonias lavastama oopereid ja operette. 1916. aastal rajati Tallinnas teinegi kutseline teater.
1920. aastail asutati veel rahvaliku mängukavaga ja ühiskonnakriitilise meelsusega Tallinna Töölisteater ning otsinguline, ekspressionistliku suunaga Hommikteater (töötas 1921–1924, trupp koosnes asjaarmastajaist, juht oli August Bachmann). Kutselised teatrid asutati ka Viljandis ja Narvas.
Pihtla vald (1939)
pisi|Saaremaa maakonna valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Pihtla vald oli vald Saaremaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Pihtla külas.
Eesti teater
Ajalugu
1920. ja 1930. aastail teatrielu mitmekesistus. Hakati lavastama suuri klassikalisi tragöödiaid ja kaasaja näidendeid ning dramatiseerima eesti proosateoseid. Võimekad lavastajad olid Priit Põldroos ja Andres Särev (Töölisteatris), Ants Lauter ja Hilda Gleser (Estonias, viimane ka Töölisteatris), Paul Sepp (Estonias ja Draamateatris) ning hiljem Leo Kalmet (Draamateatris). Nende loomingu ja pedagoogitöö tulemusena sugenesid eriilmelised trupid, milles oli palju isikupäraseid näitlejaandeid.
Pihtla vald (1939)
Vald kuulus Riigivolikogu 40. valimisringkonda, kust valiti Otto Pukk.
Eesti teater
Ajalugu
Nõukogude ajal on asutatud Rakvere Teater, Vene Draamateater, Nukuteater ja Eesti NSV Riiklik Noorsooteater (nüüdne Linnateater). Estonia draamatrupp viidi 1949. aastal Draamateatrisse, millega liideti ka Tallinna Töölisteatri tugevamad näitlejad. Süvenenum ja teadlikum meisterlikkus saavutati sõnalavastusteatris 1950. aastate teisel poolel. Siis alustas oma lavastaja- ja lavapedagoogitööd Voldemar Panso.
Pihtla vald (1939)
Vald kuulus Kuressaare põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
11. märtsil 1940 valiti vallavanemaks Riidu Laus.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kaali külanõukogu, Pihtla külanõukogu ja Tõlluste külanõukogu.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
10. Pihtla vald – maa-alaga, mis moodustub senise Pihtla valla maa-alast, välja arvatud Vatsküla ja Võrsna külade ning Kasti asunduse piirkonnad.
Eric Hobsbawm
Eric John Ernest Hobsbawm (9. juunil 1917 Aleksandria – 1. oktoober 2012 London) oli Briti ajaloolane.
Eric Hobsbawn sündis Egiptuses vene-poola päritolu Briti alama ja Austria alama pojana. Mõlemad vanemad olid juudid. Tema isa nimi oli Leopold Percy Obstbaum, aga vaimuliku vea tõttu sünnitunnistusel sai poja nimeks Hobsbawm. Ta kasvas üles Saksamaal, aga sellegipoolest rääkisid vanemad tema ja ta noorema õe Nancyga inglise keeles. Isa suri 1929 ja ema suri 1931. Kuid ta ei jäänud õega päris ilma peale, sest tema ema õde Gretl ja isa vend Sidney abiellusid omavahel ja lapsendasid Ericu ja Nancy. Nad kõik asusid 1933 elama Suurbritanniasse.
Hobsbawm oli abielus kaks korda. Esimene abielu Muriel Seamaniga kestis 1943–1951 ja sellest sündis poeg Joshua. Teisest abielust Marlene Schwartziga sündisid tütar Julia ja poeg Andy.
Hobsbawm oli pikka aega Suurbritannia Kommunistliku Partei liige, kuni see 1991 tegevuse lõpetas. Ta oli Londoni ülikooli Birkbeck College'i emeriitprofessor ning Briti Akadeemia liige.
Maailmakuulsaks sai ta nelja raamatuga maailma ajaloost: "Revolutsiooniajastu 1789–1848", "Kapitaliajastu 1848–1875", "Impeeriumiajastu 1875–1914" ja "Äärmuste ajastu".
Hobsbawm ei kirjutanud harjumuspärast ajalugu, ei esitanud fakte kronoloogilises järjekorras, vaid küsis põhjuste järele ja otsis seoseid. Ta kasutas rohkesti statistilisi andmeid ja teksti põimitud lühilood isikutest või sündmustest olid osa üldskeemist.
Ajaloolasena oli üks teemasid, millele ta keskendus, kahe samal ajal toimuva revolutsiooni analüüs: poliitiline (Prantsuse revolutsioon) ja tööstusrevolutsioon.
Ta käsitles ka nähtust, millele on andnud nime "sotsiaalne banditism" ning see tähistab olukorda, kus lihtrahvas hakkab austama ühiskonna äärealadel tegutsevaid kurjategijaid, pidades neid (tavaliselt ekslikult) vihatud keskvõimu vastu mässajateks ja revolutsionäärideks (Ned Kelly, Dick Turpin, Billy the Kid, piraadid).
Ta avaldas paljudes ajakirjades artikleid ja esseesid, tegeledes selliste teemadega nagu barbaarsus uusajal, töölisliikumise probleemid ning konflikt anarhismi ja kommunismi vahel. Tema viimased publikatsioonid kandsid pealkirju "Globaliseerumine, demokraatia ja terrorism" (2007), "Impeeriumist" (2008) ja esseekogumik "Kuidas muuta maailma: Marx ja marksism 1840–2009" (2010).
Ahelaid
350px|pisi|Ahelaid. Vaade [[Muhu|Muhu saarelt]]
Ahelaid on 25,7 hektari suurune laid Väinameres Hiiumaast kagus. Laid kuulub Hiiumaa laidude maastikukaitseala Laidelahe sihtkaitsevööndisse.
Nimi
1770. aastal on Ahelaidu mainitud kui Ahaland, 1798. aastal avaldatud Ludwig August Mellini "Liivimaa atlases" kandis laid nime Ahkilaid ja Carl Friedrich Wilhelm Russwurm on seda 1855. aastal nimetanud nimega Ahhe.
Paul Ariste arvates on Ahelaid saanud nime haha järgi, kelle rahvapärane nimetus on saartel olnud ka ahk. Russwurm tuletas laiu nime soomekeelsest sõnast aho ('aas' või 'lagendik').
Väga harva võib laiu kohta kohata ka nime Hakilaid.
Asend
Ahelaid asub Hiiumaast kagus. Sarve poolsaareni on 10,5 ja Salinõmme poolsaareni 14 kilomeetrit. Tammiski nukist jääb see 6,5 kilomeetrit põhja poole ning on seega Hiiumaa laidudest Muhu saarele kõige lähemal. Ahelaiu ja Muhu vahel asub Viinakari, millest lõunasse jääb laevatee.
Laiust põhja poole jääb kivine ja madal Aherahu. Läänes on Ankrurahu, kus kasvab mõni põõsas. Idas asub kivine Luigerahu. Kirdesse jäävad Kajakarahud – vaevu üle merepinna ulatuvad kivihunnikud.
Suurematest laidudest on lähemad kirdes asuv Kõverlaid, läänes asuv Hanerahu ja loodes asuv Kõrgelaid.
thumb|500px|Laidelahe sihtkaitsevöönd
Loodus
Geoloogiliselt on Ahelaid üks osa jääajal liustikuserva pikemal peatumisel tekkinud servamoodustise kaarest (Palivere servamoodustise vööndist). Ahelaiu tuumiku moodustab otsamoreen.
Ahelaiu suurim kõrgus on 1,4 meetrit.
Loomastik
Ahelaiul pesitseb igal aastal ligikaudu 45 linnuliiki, kokku on seal registreeritud 60 haudelinnuliiki. Arvukaim pesitseja oli 2004. aastal kõrkja-roolind. Väga arvukad on veel pruunselg-põõsalind ning randtiir.
Ahelaiu läheduses paiknevad kared ja karid on viigerhüljeste lesilaks.
Talviti külastavad saart kährik ja rebane, kes kohati ka terveks aastaks saarele jäävad.
Inimtegevus
Laiul on puudunud inimasustus. Nii muhulased kui ka hiidlased on seal suviti heina teinud, sest 19. sajandi lõpus oli saartel suur maa- ja heinapuudus. Laid on võinud kasutuses olla ka karjamaana. Ahelaiul on asunud kalurite onn.
Ahelaid kultuuriloos
Laiu järgi saadud nime kandis 1986. aastal Riia laevatehases valminud laev Ahelaid, mis vedas Hiiumaa ja mandri vahel reisijaid 1999. aastani.
1975. aasta ujumise maailmameistrivõistlused
1975. aasta ujumise maailmameistrivõistlused olid 2. maailmameistrivõistlused ujumises. Need toimusid 19. kuni 27. juulini 1975 Colombias Calis. Võistlused korraldas Rahvusvaheline Ujumisföderatsioon (FINA). Võistluste kavas olid samad alad, mis esimestel maailmameistrivõistlustel kaks aastat varem Belgradis. Võisteldi ujumises (meestel oli kavas 15 ja naistel 14 ala), vettehüpetes (2 ala nii meestel kui ka naistel), kujundujumises (naistel 3 ala) ja veepallis (ainult mehed). right|150px right|150px right|150px right|150px
100 m vabalt
Finaal: 27. juuli Maailmarekord: 51,12 (1975) Jim Montgomery, USA <br style="clear:left" />
400 m vabalt
Finaal: 24. juuli Maailmarekord: 3.53,95 (1975) Tim Shaw, USA <br style="clear:left" />
1500 m vabalt
Finaal: 25. juuli Maailmarekord: 15.20,91 (1975) Tim Shaw, USA <br style="clear:left" />
100 m selili
Finaal: 22. juuli Maailmarekord: 56,30 (1972) Roland Matthes, Saksa DV <br style="clear:left" />
200 m selili
Finaal: 24. juuli Maailmarekordid: 2.01,87 (1973) Roland Matthes, Saksa DV <br style="clear:left" />
100 m rinnuli
Finaal: 22. juuli Maailmarekord: 1.03,88 (1974) John Hencken, USA <br style="clear:left" />
200 m rinnuli
Finaal: 24. juuli Maailmarekord: 2.18,21 (1974) John Hencken, USA <br style="clear:left" />
100 m liblikat
Finaal: 26. juuli Maailmarekord: 54,27 (1972) Mark Spitz, USA <br style="clear:left" />
200 m liblikat
Finaal: 24. juuli Maailmarekord: 2.00,70 (1972) Mark Spitz, USA Ametlikud tulemused <br style="clear:left" />
200 m kompleksi
Finaal: 25. juuli Maailmarekord: 2.06,32 (1974) David Wilkie, Suurbritannia 2.06,32 (1974) Steven Furniss, USA <br style="clear:left" />
4x100 m vabalt
Finaal: 25. juuli Maailmarekord: 3.25,17 (1974) USA, Joseph Bottom, Jim Montgomery, Andy Coan, Charles Hickcox <br style="clear:left" />
4x200 m vabalt
Finaal: 23. juuli Maailmarekord: 7.33,22 (1973) USA Robin Backhaus, Richard Klatt, Kurt Krumpholz, Jim Montgomery <br style="clear:left" />
4x100 m kombineeritult
Finaal: 27. juuli Maailmarekord: 3.48,16 (1972) USA Mike Stamm Thomas Bruce Mark Spitz Jerry Heidenreich Ametlikud tulemused: Finaal - Eelujumised <br style="clear:left" />
100 m vabalt
Finaal: 27. juuli Maailmarekord: 56,38 (1975) Kornelia Ender, Saksa DV <br style="clear:left" />
400 m vabalt
Finaal: 25. juuli Maailmarekord: 4.14,76 (1975) Shirley Babashoff, USA <br style="clear:left" />
800 m vabalt
Finaal: 26. juuli Osavõtjaid: 18 Maailmarekord: 8.43,48 (1975) Jenny Turrall, Austraalia Ametlikud tulemused: Finaal - Eelujumine <br style="clear:left" />
100 m selili
Finaal: 23. juuli Maailmarekord: 1.02,98 (1974) Ulrike Richter, Saksa DV <br style="clear:left" />
200 m selili
Finaal: 25. juuli Maailmarekord: 2.16,10 (1975) Birgit Treiber, Saksa DV <br style="clear:left" />
100 m rinnuli
Finaal: 23. juuli Maailmarekord: 1.12,28 (1974) Renate Vogel, Saksa DV <br style="clear:left" />
200 m rinnuli
Finaal: 25. juuli Maailmarekord: 2.34,99 (1974) Karla Linke, Saksa DV <br style="clear:left" />
100 m liblikat
Finaal: 24. juuli Maailmarekord: 1.01,33 (1975) Kornelia Ender, Saksa DV <br style="clear:left" />
200 m liblikat
Finaal: 26. juuli Maailmarekord: 2.13,76 (1973) Rosemarie Kother, Saksa DV <br style="clear:left" />
200 m kompleksi
Finaal: 22. juuli Maailmarekord: 2.18,83 (1975) Ulrike Tauber, Saksa DV <br style="clear:left" />
400 m kompleksi
Finaal: 24. juuli Maailmarekord: 4.52,20 (1975) Ulrike Tauber, Saksa DV <br style="clear:left" />
4x100 m kombineeritult
Finaal: 22. juuli Maailmarekord: 4.13,78 (1974) Saksa DV Rosemarie Kother, Renate Vogel, Kornelia Ender, Ulrike Richter <br style="clear:left" />
Reinhold von Ungern (täpsustus)
Reinhold von Ungern on olnud mitme Ungernite suguvõsa liikme nimi:
1975. aasta ujumise maailmameistrivõistlused
Soolo
<br style="clear:left" />
Tornihüpped 10 m
<br style="clear:left" />
25px Veepall
<br style="clear:left" />
Vitalianus
Vitalianus oli paavst 657–672. Ta oli 76. paavst.
Ta oli Eugenius I ajal diakon (kardinaldiakon).
Paavstiks saamine
Vitalianus pühitseti paavstiks 30. juulil 657, kui Bütsantsi keiser Konstans II oli teda tunnustanud. Ta valiti ametisse arvatavasti mais 657.
Suhtumine monoteletismi
Vitalianus soovis paavstiks saades taastada Konstantinoopoliga paremad suhted, kui need olid tema eelkäija ajal. Ta saatis Konstantinoopolisse saadiku, kelle kaudu teatas keisrile ja Konstantinoopoli patriarhile Petrosele oma valituksosutumisest ja soovis leida lepitust. Keiser saatis paavstile kingitusi, sealhulgas kuldsete ornamentidega kaunistatud evangeeliumiköited. Keiser kinnitas ka katoliku kiriku privileegid.
Kamppi
thumb Kamppi on linnaosa Helsingi kesklinnas. Seda piiravad Mannerheimintie, Arkadiankatu ja Simonkatu.
Vitalianus
Suhtumine monoteletismi
Konstantinoopoli patriarh lisas paavsti nime diptühhoni ja teatas, et nõustub paavsti teoloogiliste vaadetega.
Kamppi
Kamppis asuvad Kamppi keskus (linnalähi- ja maaliinide bussijaam, Helsingi metroo Kamppi metroojaam, kaubanduskeskus), Lasipalatsi (funktsionalistlik ärihoone), Helsingi sünagoog ja Tennispalatsi (14 saaliga kinokompleks, kunstigaleriid).
Vitalianus
Suhtumine monoteletismi
Vitalianus keeldus tunnustamast patriarh Johannes V usutunnistust, kuna see ei sisaldanud ortodoksset õpetust, mistõttu Johannese järeltulija patriarh Theodoros I soovis paavsti nime kustutamist diptühhonist, kuid keiser Konstantinos IV oli selle vastu.
Suhted keisriga
Bütsantsi keiser Konstans II külastas juulis 663 Roomat. Keiser kohtus 5. juulil paavstiga Roomast 6 miili eemal. Keiser ja paavst siirdusid üheskoos Rooma Peetri kirikusse, kus keiser pakkus paavstile kingitusi. Pühapäeval osales keiser paavsti peetud missal, järgmisel laupäeval einestasid nad koos ja pühapäeval osales keiser taas paavsti peetaval missal.
17. juulil Roomast lahkunud keiser lasi eemaldada pronkskaunistused linna hoonetelt, sealhulgas Rooma Pantheonilt. Pronks saadeti Konstantinoopolisse.
Kui Konstans II 15. septembril 668 mõrvati, tunnustas paavst keisrina tema poega Konstantinos IV.
Suhted Bütsantsi piiskoppidega
Vitalianus rõhutas oma autoriteeti Bütsantsi piiskoppide üle. Lappa piiskop Johannes, kes oli tagandatud Gortusi metropoliidi Paulose poolt, apelleeris paavstile. Paulos lasi piiskopi vangistada, kuid Johannesel õnnestus põgeneda Rooma.
Vitalianus pidas aastal 667 sinodi, kus leiti, et Johannesel polnud süüd. Paavst teatas Paulosele, et Johannes tuleb ametisse tagasi ennistada ja talle tuleb tagasi anda ära võetud kloostrid. Paavst kohustas Paulost tagandama ametist kaks diakonit, kes olid abiellunud pärast ordinatsiooni.
Suhted Inglismaa piiskoppidega
Vitalianus kavatses aastal 664 ordineerida Canterbury peapiiskopiks Wighardi, kes suri Roomas katku. Seejärel teatas paavst Northumberlandi kuningale Oswyle, et saadab Inglismaale sobiva piiskopi niipea kui võimalik.
Ta ordineeris 26. märtsil 668 Canterbury peapiiskopiks Theodoros Tarsosest, kes pidi reorganiseerima kiriku Inglismaal. Piiskopi kaaslased abt Hadrianus ja Benedictus Biscop pidid jälgima, et Theodoros ei juurutaks piiskopkonnas kreeka kombeid.
Vitalianus kohustas Inglismaal järgima rooma kommet ülestõusmispühade arvestamisel, mitte keldi kommet.
Suhted Itaalia piiskoppidega
Bütsantsi keiser Konstans II tõstis 1. märtsil 666 Ravenna peapiiskopkonna autokefaalseks kirikuks. Ravenna peapiiskopi pühitsesid ametisse kolm sufragaanpiiskoppi.
Liturgilised otsused
Vitalianus kohustas Inglismaal järgima rooma kommet ülestõusmispühade arvestamisel, mitte keldi kommet.
Traditsiooni järgi hakati tema ajal tarvitama kirikus orelit.
Ordinatsioonid
Vitalianus ordineeris 97 piiskoppi, 22 preestrit ja 1 diakoni.
Vitalianus kultuuriloos
Vitalianus rajas õppeasutuse, kus õpetati koorilaulu.
Surm
Vitalianus suri 27. jaanuaril 672 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse.
Vitalianust austatakse katoliku kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 27. jaanuar.
Kalatrepp
thumb|Väike kalatrepp Inglismaal [[Devoni krahvkond|Devonis]]
Kalatrepp ehk kamberkalapääs on kaladele vooluveekogul mingit tõket (tavaliselt paisu) ületada võimaldav trepp, mis koosneb madalatest omavahel ühenduses trepiastmeist, mida läbib veevool.
Kalatrepid võimaldavad kaladel ületada tõkkeid, sest seal saavad nad ujuda ja ületada mitmetest suhteliselt madalatest trepiastmetest koosnevat trepistikku, jõudes tõkketagusesse vette. Vee langev kiirus kalatrepil peab olema piisavalt kiire, et meelitada kalu treppide juurde, kuid samas ei tohi kiirus olla liiga suur, et kalad ei suudaks voolukiirust ületada, ega ka nii suur, et selle ületus kurnaks kalad liigselt ära, jätkamaks teekonda tõkketagusel vooluveekogul.
Lil Wayne
Ta kasvas üles Hollygrove'i piirkonnas New Orleansis.
Oma esimese räpilaulu kirjutas ta kaheksa-aastaselt. 11-aastaselt tutvus Lil Wayne räppari ja Cash Money Recordsi omaniku Bryan Williamsiga.
24. septembril 2008 avaldas Lil Wayne oma esimese, ajakirja ESPN tellitud blogipostituse. Wayne on blogis öelnud, et ta huvitub tennisest ning on jalgpallimeeskonna Green Bay Packers, jäähokiklubi Boston Bruins, korvpalliklubi Los Angeles Lakers ja pesapalliklubi Boston Red Sox fänn. Wayne kirjutab siiani ESPN-ile.
Isiklikku
13-aastaselt tulistas ta end kogemata Tauruse 9 mm käsirelvast. 2018. aastal tunnistas ta "Carter V" albumis olevas laulus " Let it all work out", et tahtis sooritada enesetappu.
Poeg Dwayne III on sündinud 2008. aastal suhtest raadiosaatejuhi Sarah Vivaniga. Poeg Cameron Carter on sündinud kooselust näitleja Lauren Londonga 2009. aastal ja poeg Neal on sündinud 2009. aastal suhtest laulja Niveaga.
Diskograafia
Lil Wayne'il on ilmunud 12 stuudioalbumit:
Järvesuu vald
Järvesuu vald (varasema nimega Lobotka vald) oli vald Eesti Petseri maakonnas 1945. aastani ja Eesti NSV-s Võrumaal aastail 1945–1949, 8. juunil 1949 liideti Saatse vallaga. Vallamaja asus Värska külas.
Järvesuu vald on saanud nime Värska orglahe järgi.
1939. aasta valdade reformiga jäid varasema valla piirid muutmata.
Järvesuu valda kuulusid külad: Värska, Kostkova, Ersava, Kremesova, Lobodka, Võpolsova, Tonja, Mäsovitsa, Verhulitsa, Väike-Rõsna, Petseri Põhjalaager, Suure-Kuliska, Väike-Kuliska, Kesksaare, Suure-Põrste, Väike-Põrste, Võõlaste, Jastrova, Velna, Saarepää, Podmotsa, Popovitsa, Gorodištše, Jatsmanni, Jaamiste, Lutepää, Lõpolje, Suure-Trestki, Väike-Trestki, Suure-Netsaja, Väike-Netsaja, Võporsova, Kuuleski
13. septembril 1945 moodustati valla territooriumil Järvesuu külanõukogu ja Verhuulitsa külanõukogu.
Pärsamaa vald
pisi|Saaremaa maakonna valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Pärsama(a) vald oli vald Saaremaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Pärsama külas.
Vald moodustati senise Pärsamaa valla maa-alast, välja arvatud Ranna, Roobaka ja Pöitsemäe külade ning Roobaka asunduse piirkonnad; senise Leisi valla Aruste ja Purtsa külade piirkonnad.
Vald kuulus Riigivolikogu 40. valimisringkonda, kust valiti Otto Pukk.
Vald kuulus Pärsamaa põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Demograafiline kriis
Demograafilise kriisi all mõistetakse rahvastiku demograafilist seisundit, mida iseloomustab sisemise taastepotentsiaali puudumine ja rahvastiku vananemine.
Pärsamaa vald
Esimene vallavanem oli Armand Kreitsmann.
Demograafiline kriis
Seda tajutakse kriisina eeskätt seetõttu, et see toob pikemas perspektiivis kaasa tööjõupuuduse ning töötajate suure maksukoormuse, mida saab leevendada ainult tööjõu massilise impordiga. Väikeste etnoste puhul kaasneb rahvaarvu vähenemine sel määral, et see ohustab etnose kultuuri jätkusuutlikkust.
Pärsamaa vald
Kuna 1939. aasta oktoobris valitud vallavolikogu 12-liikmelisest koosseisust lahkus neli vallavolinikku ja üks volinik eemaldati kohtuliku karistuse tagajärjel, määras siseminister Pärsamaa uue vallavolikogu valimised 14. ja 15. juulile 1940.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Pamma külanõukogu ja Pärsamaa külanõukogu.
Valgejärv
Valgejärv on Eestis levinud järvenimi:
Heategevus
Heategevus on annetamine või vabatahtlik tegevus teiste inimeste heaolu parandamiseks. Heategevus võib olla suunatud ka looduse ja loomade heaks.
Laimjala valla lipp
thumb|Laimjala valla lipp Laimjala valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Laimjala valla lipp.
Lipp kinnitati 20. mail 1996.
Lipu kirjeldus
Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Kangas on jagatud lainelõikega vertikaalselt kaheks võrdseks väljaks. Lehvipoolne väli on valge, vardapoolne aga sinine ning selle ülaservas on kollane kaheksaharuline täht.
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.
Lipu kasutamise kord
Lippu kasutati järgmiste korrapunktide järgi:
Riia OMON
Riia OMON (Рижский ОМОН, Rižkii Otrjad Militsii Osobovo Naznatšenija) oli 1988. aastal NSV Liidu Siseministeeriumi korraldusel Läti NSV moodustatud ja Riias eraldatud sõjaväelinnakus asunud miilitsa eriüksus.
Shades
Shades (ka Varjud) oli eesti ansambel.
Riia OMON
Riia OMON-i eesmärk oli alanud Läti iseseisvuspüüdluste käigus massirahutuste ohjeldamine ja vajadusel relvajõul mahasurumine. Eriüksused loodi Riias ja Vilniuses (Vilniuse OMON), aga Eestis NSV Liidu Siseministeeriumi keskvõimule alluvat miilitsa eriüksust tänu siseminister Marko Tibari vastuseisule ei moodustatud.
Miilitsa eriotstarbelistesalkade (oтряд милиции особого назначения (ОМОН)) loomise aluseks oli NSV Liidu Siseministeeriumi 3. oktoobril 1988 välja antud käskkiri nr 010-6, millega OMON-i ülesanneteks määrati:
Shades
Ansambli asutasid umbes 7. klassis Urmas Alender ja Tiit Haagma. Bändile pandi nimi Cliff Richardi bändi Shadows järgi. Tuntud muusikutest mängis klaverit Paul Mägi. Lisaks koolipidudele esinesid nad Sossi klubis.
Riia OMON
Riia OMON-i tegevus
1991. aastal panid Riia OMON-i võitlejad toime vandalismiakte ka kolme Balti riigi majanduspiiripunktides:
Õigusemõistmine Riia OMON-i poolt toime pandud kuritegudes
Läti Vabariigi Prokuratuuri menetluses on 76 juhtumit, milles OMON-lased osalesid. Süüdistus on koostatud vähemalt 160 OMON-lasele. Enamikku neist süüdistatakse Läti riigivõimu kukutamisele suunatud tegudes osalemises ning mitmeid lisaks ka ametiseisundi kuritarvitamises.
1996. suvel alustati Lätis kohtuprotsess kaheteistkümne 1991. aasta sündmustes osalenud OMON-lase üle, kuid 40 kunagist musta baretti oli täiendavalt Läti Peaprokuratuuri andmetel tagaotsitavaks kuulutatud. Kõik kohtu all olevad 12 OMON-last olid aga reamiilitsad, miilitsa erisalga juhtfiguure eesotsas selle kunagise komandöri Tšeslav Mlõnnikuga pole lätlased tabada suutnud. Läti eriteenistused otsivad veel 48 OMON-i liiget. Uurimisorganite arvates peidavad tagaotsitavad end Venemaal, Moldovas ja mujal. Ühtekokku kuulus Riia OMON-i umbes 200 võitlejat.
Avalik huvi
Avalik huvi (ka avalikkuse huvi, üldine huvi ) on ühiskonna kui terviku huvi, mis põhjendab otsustustes eelistusi, millega tagatakse üldised hüved või välditakse nendele tekkida võivat kahju. Avaliku huvi seisukohast on olulised ühishüvised ehk sellised hüved, mida ei kasutata eratarbimiseks, vaid mis on kõigile kättesaadavad, nagu loodus, turvalisus, kultuur jne. Mittetulundusühendused ei tohi jaotada oma tegevusest saadavat majanduslikku kasumit muudel kui avalikes huvides olevatel eesmärkidel.
Oluline on siinjuures teha vahet avaliku huvi ja kitsama rühma (nt ühe maja elanikud või ühe ettevõtte töötajad) huvide vahel; see pole alati kerge ja vahe pole lõplik. Tegevus kitsamalt piiritletud grupi heaks võib samuti olla avalikes huvides, nt kui see rühm on muu ühiskonnaga võrreldes ebasoodsas olukorras ja seega suurendab selle toetamine ühiskondlikku õiglust.
Meem
Meem on idee, tava, kujund või muu selline infokogum, mis inimkultuuri keskkonnas valdavalt imiteerimise teel levib, paljuneb ja muteerub. Meemideks võivad olla mõtted, ideed, teooriad, harjumused, laulud, tantsud jms. Meemi on Dawkins oma meemiteoorias piltlikult nimetanud ka mõistuse viiruseks, mis kultuuris end kordab ja paljundab ning mõjutab inimeste käitumist. Üldkasutuses tähistab meem eelkõige internetis jagatavat ja imiteeritavat humoorikat pildimakrot või videot. Tuntumate näidetena võib välja tuua LOLcat- ja Pepper Spray Cop tüüpi internetimeemid.
Meemi mõiste (inglise k meme) võttis kasutusele Richard Dawkins 1976. aastal ilmunud raamatus "Isekas geen", oletades, et meem on kultuuris samasugune põhielement nagu geen bioloogilises pärilikkuses. Dawkinsi järgi on inimestele omane teatav kohanemismehhanism, mis puudub teistel liikidel – lisaks pärilikkusainele on inimestel võimalik edasi anda oma ideid, mis võimaldab neil muutustega märksa kiiremini kohaneda, kui see oleks võimalik üksnes bioloogilise pärilikkuse ja loodusliku valiku abil. Mõned meemid on kultuurilises valikus teistest edukamad ja püsivamad, teised hääbuvad suhteliselt kiiresti.
Richard Dawkinsi meem
Meemi mõistet kasutas esmakordselt 1976. aastal Richard Dawkins oma raamatus "Isekas geen" ("The Selfish Gene"), mis lõviosas käsitleb geneetikat, kuid ühes peatükis vaatleb ka inimkultuuri. Meem (inglise keeles meme) on tuletatud sõnade geen (inglise keeles gene) ja mimeme (kreeka keeles imiteeritud asi) kombineerimisel ja tähendab Dawkinsi jaoks kopeerimise ja imiteerimise teel levivat kultuuriühikut või ideed. Meemide levimist ajust ajusse võrdleb autor viiruse nakatava levikuga organismide vahel: jätkusuutlik ja „hea“ idee levib kopeerimise teel sõbralt sõbrale, ajakirjanikult lugejale, õpetajalt õpilasele jne.
Ideede ja kultuuri areng on geenide arengust võrreldamatult kiiremad, mistõttu käsitleb Dawkins meeme eraldiseisvas evolutsioonis. See sarnaneb geenide muteerumisega ja eksisteerib loodusliku valikuga paralleelselt: püsima jäävad ainult head ja vajalikud ideed, millel on kõrge potentsiaal levimiseks ja on kuidagi kasulikud. Eduka meemi parameetriteks peab Dawkins samuti geenidega sarnaselt kestvust (longevity), viljakust (fecundity) ja kopeeritavust (copying-fidelity).
Kestvus tähendab siin ühe koopia eluiga – idee püsib ajus kuni organismi surmani, paberil kuni selle hävimiseni jne. Viljakuse all mõistab Dawkins vastuvõetavust ja sobituvust varasemasse süsteemi – teadusliku idee püsimajäämine sõltub teiste teadlaste vastuvõtust. Kopeeritavuse küsimuses tunnistab autor ka ise, et on libedal jääl: geenide kõik-või-mitte-midagi põhimõttel toimiv kopeerimisloogika ei näi kultuuriliste nähtuste levikul rakenduvat. Meemid paistavad muunduvat ühest ajust teise levimisel, õpetaja juttu tõlgendavad õpilased alati veidi erinevalt, kuulujutud tekivad valest tõlgendamisest jne. Enesega vastuolu vältimiseks eraldab autor erinevused tõlgendustes meemist endast – meemiks saab pidada vaid kõiki tõlgendusi ühendavat baasideed, mingit ühist arusaama, mille osas kõik tõlgendajad nõustuvad.
Seega on Richard Dawkinsi esialgne meem katse vaadata nii bioloogilist kui ka kultuurilist arengut läbi ühise darwinliku prisma. Selline lähenemine pakkus alternatiivi varem tunnustatud antropoloogilistele ja sotsioloogilistele teooriatele ja ehk oleks see katse vajunud unustustehõlma, kui poleks alanud osalusmeedia võidukäik. Kuigi "The Selfish Gene" oli vaieldamatu bestseller, pöörati meemidele vähe tähelepanu enne 1990. aastaid. Oma raamatus "The World Made Meme" spekuleerib Ryan M. Milner, kuidas meemist sai populaarses käsitluses peamiselt naljakate pildimakrode tähistaja: Dawkinsi termin jõudis mõne artikli kaudu (nt Godwini artikkel Wiredis 1994. aastal) osalusmeedia platvormidele nagu 4chan, Reddit ja Tumblr, mis eraldasid meemi selle dawkinsilikust tähendusest ja tutvustasid seda üldsusele vaid internetile iseloomuliku nähtusena.
Dawkinsi kriitika
Dawkinsi hüpoteesi ideede viiruslikust kopeerumisest ja evolutsioonilisest olelusvõitlusest on alati saatnud kriitiline vastukaja kultuuriteoreetikute, sotsioloogide ja teiste teadlaste seas. Peamise kriitikana tuuakse välja, et Dawkins jätab tähelepanuta kultuurilise ja sotsiaalse konteksti ning seeläbi parasjagu tunnustatud inimkultuuri selgitavad teooriad ning pakub oma meemiteooriaga ebavajaliku alternatiivi.
Dawkinsi meemiteooria pani aluse vastuolulisele memeetikale, mis kogus populaarsust eelkõige 1990. aastatel. Tähelepanu sai memeetika turundajate seas, kes kasutasid viirusliku leviku ja ideega nakatamise metafoori uute (eriti internetti puudutavate) müügistrateegiate kirjeldamiseks. Dawkinsi lähenemise kriitikana märgib Alice Marwick, et see lõikab ära teadmise, kuidas kultuurielemendid keerulistes sotsiokultuurilistes oludes tekkinud ja arenenud on, memeetika näeb kultuuri kui eraldatud ühikute jada.
Dawkinsi memeetikale vastanduvad oma vaadetelt ka biosemiootikud. Meem on biosemiootilisest vaatevinklist märk ilma selle peirce´iliku triaadilise struktuurita, alles on jäetud ainult selle võime kopeeruda. Märgi rikkalikum struktuur võimaldab seda tõlgendada ja tõlkida, meemi ainus funktsioon on aga kopeeritavus. Kuigi märk ja meem kuuluvad mõistetena erinevatesse paradigmadesse, juhib Kalevi Kull tähelepanu tõigale, et need tähistavad sisuliselt sama nähtust. Samuti kritiseerib ta kopeeritavat meemi nii: kui organismid ainult kopeeriksid ja ei tõlgiks/tõlgendaks infot, siis ei oleks need võimelised ennustama, kavatsema, elama.
Internetimeem
pisi|[[Vikipeedia-teemaline internetimeem]] Dawkinsi kasutusele võetud mõiste „meem“ on populaarses käsitluses selle algsest tähendusest lahti monteeritud ning kasutusse läinud teatud tüüpi internetihuumori tähistajana. Nii on see ringiga tagasi jõudnud ka internetti uurivatesse distsipliinidesse. Segaduse vähendamiseks ja Dawkinsi ideoloogilise pagasi maha raputamiseks on akadeemilises diskursuses lisatud mõistesse internet ning nii käsitletakse uurimustes internetimeeme.
Internetimeeme nähakse kui Web 2.0 ja jagamiskultuuri ilmestavad nähtust – nende jagamisele orienteeritus, kopeeritavus ja osaluslikkus loomisel on osalusmeedia kesksed parameetrid. Internetimeemid peegeldavad ja kujundavad seega üldiseid sotsiaalseid arusaamu ja suundumusi. Samuti on välja toodud poliitiliste internetimeemide mõjukus ühiskonnas, mis loob võimalused aktiivseks kodanikuliikumiseks ja annab meemidele identiteediloomelise potentsiaali.
Shifman on meemi edukust defineerivate teguritena välja toonud:
Ta ei pööra päriselt selga ka Dawkinsile ning vaatleb, kuidas internet võimendab meemi (ja ühtlasi geeni) leviku eeldusi kestvust, viljakust ja kopeeritavust. Neile võiks lisada (just poliitiliste meemide puhul) ideoloogilise mõõtme ja võimaluse enda identiteeti luua nende (taas)tootmise ja jagamise kaudu. Samuti võib kahtlevalt suhtuda esitusviisi lihtsuse nõudesse – poliitiliste meemide esitusviis ei pruugi olla lihtne, pigem võib nende levik suureneda tähenduste rohkuse ja interpreteerimise võimaluste laienemise tõttu.
Gabriele Marino ütleb meemide kohta nii: „Iga informatsiooniühik, mis on edukas ennast ümbritsevas sotsiaalses ja kultuurilises kontekstis enese tekstuaalse loome eeskujuna kehtestamisel, on defineeritav meemina.“ Teisisõnu on ka Marino silmis meemi keskne tunnusjoon imiteeritavus ja sarnasus teiste samasse süsteemi kuuluvate informatsiooniühikutega. Ta teeb eristuse ka internetimeemi mõiste sees: see jaguneb tüüp-meemiks (type-meme) ehk meemižanriks ja seda materialiseerivaks objektiks ehk puhtvormiliseks meemiks (token-meme), kusjuures esimene tingib teise ja vastupidi.
Pöide vald (1939)
pisi|Saaremaa maakonna valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Pöide vald oli vald Saaremaal aastail 1939–1950.
Wehrmachti jalaväediviisi koosseis
Teise maailmasõja jooksul formeerisid Saksa armee ja Waffen-SS kokku 330 jalaväediviisi. Sõja alguses 1. septembril 1939. oli Saksa armees rivis 85 nn tüüp 1939 diviisi, mis koosnesid organisatsioonitabeli kohaselt:
Pöide vald (1939)
Esimene vallavanem oli I Riigivolikogu liige Aleksander Rei, kes valiti 21. aprillil 1939 Saare maavolikogu liikmeks.
Wehrmachti jalaväediviisi koosseis
Diviisi staap Kolm jalaväerügementi, igas pisi|Keskel [[Kfz 13 tagantvaates]] Luurepataljon Suurtükiväerügement Tankitõrjepataljon Pioneeripataljon Välitagavarapataljon Tagalatoetus Haldustoetus Meditsiinitoetus Muu
1940. aasta 1. aprillil muudeti paljude diviisi allüksuste nimesid, Panzerabwehr (otsetõlge 'tankikaitse') nimetati ümber Panzerjägeriks (otsetõlge 'tankikütt') ning korrastati toetusüksuste numeratsiooni, enamus toetusallüksuste numbrid muudeti samaks diviisi numbriga.
Pöide vald (1939)
1. aprillil 1939 oli vallas 4837 elanikku.
Wehrmachti jalaväediviisi koosseis
Esimene suurem struktuurimuutus toimus kohe pärast Prantsusmaa kampaania lõppu 1940. aasta juunis. Et diviiside luurepataljonid kandsid kampaania käigus proportsionaalselt suuremaid kaotusi kui ülejäänud diviisi allüksuseid siis ainult üksikute diviiside pataljonid täiendati täiskooseisuni. Ülejäänute luurepataljonid jäid edasi teenima vähendatud koosseisus või läksid tankitõrjepataljoni koosseisu, moodustades nn kiirpataljoni (schnelle battalion).
Pöide vald (1939)
Vald kuulus Riigivolikogu 39. valimisringkonda, kust valiti Aleksander Rei.
Luhanski oblast
Luhanski oblast on 1. järgu haldusüksus Ukraina idaosas.
Pöide vald (1939)
Vallas on sündinud Vambo Kaal ja Eimar Rahumaa. Vallas on surnud Aleksander Mui.
Wehrmachti jalaväediviisi koosseis
Idarindel kantud kaotused ei võimaldanud enam nii suuri jalaväekoondisi ning 1943. aastal võeti kasutusele nn tüüp 44 diviisiorganisatsioon. Rügementides vähenes jalaväepataljonide arv kolmelt kahele ja luurepataljon asendati füsiljeeripataljoniga. Varustuse puuduse tõttu puudusid uutel formeeringutel tihti tankitõrje- või õhutõrjekompaniid.
Luhanski oblast
Oblast moodustati 1938. aastal, kui tema ala eraldati vanast Donetski oblastist. Kuni 1958. aastani ja aastail 1970–1990 kandis ta nime Vorošilovgradi oblast.
Pöide vald (1939)
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Maasi külanõukogu, Orissaare külanõukogu, Pöide külanõukogu ja Tornimäe külanõukogu.
Wehrmachti jalaväediviisi koosseis
1944. aasta lõpus hakati purukslöödud diviise üles ehitama uue nn rahvagrenaderide (Volks Grenadier) organisatsioonitabeli järgi. Suurtükiväerügemendis oli ühes pataljonis 75mm välisuurtükid 105mm haubitsate asemel, et korvata viimaste puudust ning suurtükipatareides oli nelja suurtüki asemel kolm. Samas oli jalaväeüksustes rohkem automaat- ja tankitõrjerelvi.
1945. aasta alguseks oli välja töötatud ka uus jalaväediviisi organisatsioon, kuid selle kasutuselevõtuni ei jõutud.
Pöide vald (1939)
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
12. Pöide vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Maasi valla maa-alast; b) senise Uuemõisa valla maa-alast.
Luhanski oblast
2014. aasta kevadest alates on oblasti lõunaosa Venemaa toetatud mässuliste valduses, kes on oblasti piires välja kuulutanud tunnustamata Luhanski Rahvavabariigi. Oblasti valitsusasutused viidi ajutiselt Luhanskist Sjevjerodonetskisse kuni 2022. aastal Vene väed ka selle linna okupeerisid ning septembri lõpus kogu oblasti annekteerisid.
Loodus
Oblasti pinnamood on valdavalt tasandikuline. Lõunas ulatub Donetski kõrgustik 367 meetrini. Kliima on mõõdukalt mandriline. Jaanuari keskmine temperatuur jääb –6...–8 °C ja juuli oma 21...23 °C vahele, sademeid on kuni 450 mm aastas. Luhanski oblast asub stepi levialal.
Presidentaalne vabariik
Ministrid teostavad presidendi poolt etteantud poliitikat ning nad vastutavad presidendi, mitte parlamendi ees. Parlamendil on õigus avaldada valitsusele või selle üksikutele liikmetele umbusaldust, kuid see ei too kaasa nende tagasiastumist.
Luhanski oblast
Loodus
Peamiseks maavaraks on kivisüsi.
Presidentaalne vabariik
Riigipea valitakse kas erilise valijameeste koguga (Ameerika Ühendriikides) või otsestel valimistel valijate poolt (Mehhikos, Venezuelas, Colombias jne). Otsestel valimistel valitud presidendil on õigus teatud olukordades seista parlamendi vastu, näiteks võib ta panna veto parlamendis vastuvõetud seadustele.
Luhanski oblast
Majandus
Tegemist on olulise rasketööstuspiirkonnaga, kus juhtivateks majandusharudeks söetööstus, metallurgia, masinaehitus (transpordi- ja kaevandusmasinaehitus, metallurgia ja keemiatööstuse sisseseade), keemiatööstus, naftakeemia.
Transport
Oblasti ala läbivad mitmed olulised magistraalid: Harkivit Volgogradiga ühendavad raud- ja maantee, maantee Moskvast Rostovisse Doni ääres.
Presidentaalne vabariik
Presidentaalse vabariigi eritunnuseks on jäik võimude jaotus, mille puhul riigiorganitel on üksteise suhtes suhteline iseseisvus. President ei saa parlamenti ennetähtaegselt laiali saata.
Euroopas on presidentaalse vabariigi vorm vähe levinud – ainult Valgevene kasutab täispresidentaalset süsteemi, samas Prantsusmaa, Venemaa, Ukraina, Rumeenia, Portugal ja Leedu kasutavad poolpresidentaalset süsteemi.
Luhanski oblast
Transport
Luhanski oblasti kaudu tuleb Ukrainasse torujuhtmeid pidi maagaas Stavropolist ja Orenburgist, nafta Volga-äärsetest piirkondadest ning Põhja-Kaukaasiast.
Haldusjaotus
Oblast jaguneb halduslikult 8 rajooniks, millest vaid 4 on keskvalitsuse kontrolli all:
2020. aastani jagunes 18 rajooniks ja 14 oblastilise alluvusega linnaks:
Rahvastik
Peamiselt kaevanduslinnade rohkuse tõttu ulatub linnarahvastiku osakaal oblastis üle 85%.
Suuremad linnad:
Rahvuslik koosseis
Oblasti elanikest on ukrainlasi 58%, venelasi 39% ning valgevenelasi 2%. Neile järgnevad arvukuselt tatarlased ja armeenlased.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel pidas Luhanski oblasti elanikest emakeeleks vene keelt 68,84% ja ukraina keelt 30,01%.
Välislingid
🇺🇦
Tor Åge Bringsværd
thumb Tor Åge Bringsværd (sündinud 16. novembril 1939 Skienis) on norra näite- ja proosakirjanik ning tõlkija. Koos oma kaasautori Jon Bingiga oli ta üks esimesi norra ulmekirjanikke. Ta nimetab ennast anarhistiks.
Ken Johnson
Kenyata Allen Johnson (sündinud 1. veebruaril 1978 Detroitis) on USA endine korvpallur.
Ta on 211 cm pikkune ja 109 kg kaaluv tsenter. Ta on mänginud liigades NBA, CBA ja NBDL, Prantsusmaa ja Itaalia klubides ning Saksamaa klubis Bonni Telekom. 2009-2010 mängis ta Eesti klubis BC Kalev/Cramo.
NBA draftis 2001 valiti ta teises voorus 20-ndana Miami Heati ridadesse. Ta mängis NBA-s hooajal 2002/2003 16 mängu, viskas keskmiselt 2,0 punkti ja võttis keskmiselt 2,0 lauapalli mängus.
Forest Whitaker
Uganda diktaatori Idi Amini kehastamise eest 2006. aasta filmis "Šotimaa viimane kuningas" sai Whitaker mitu auhinda, nende hulgas Kuldgloobuse, Oscari ja Briti Akadeemia auhinna. Ta oli sel ajal neljas afroameeriklane, kes on saanud parima meespeaosatäitja Oscar.
Teleseriaalis "Kurjuse kannul" mängib ta Sam Cooperit, 2006.–2007. aastal seriaalis "Kiirabihaigla" Curtis Amesi.
Mesotroofne järv
Mesotroofne järv ehk kesktoiteline järv on järv, kus taimetoitainete hulk on suurem kui oligotroofses järvetüübis ja väiksem kui eutroofses järves.
Enamasti on neis järvedes selge vesi ja suhteliselt suur veesiseste taimede osakaal.
Vaata ka
Trophic state index
Bassewitz
1725. aastal immatrikuleeriti krahv Henning Friedrich von Bassewitzi suguvõsa nr. 150 all Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Eestimaal kuulus suguvõsale Põlula mõis (Poll).
GT Force
GT FORCE või Driving Force on Logitechi (Jaapanis Logicool) välja antud Gran Turismo seeriate ametlik arvutiroolide sari koostöös Polyphony Digitaliga.
Need rallimängude jaoks mõeldud kontrollerid on disainitud Playstation 2 ja Playstation 3 süsteemide jaoks, kuid hilisemad mudelid ühilduvad ka PC-ga kasutades selleks USB ühendust. GT Force on juhikabiini keskne ja peamine osa. Ametlikud komplektid on juurde toodetud ja väljastatud Jaapanis Logicooli ja Sparco poolt, samal ajal kui lihtsalt ühilduvad komplektid on disainitud ja välja lastud ülemaailmselt tegutsevatelt Euroopa tootjatelt nagu näiteks PlaySeats ja MoveTech.
GT Force
Esimest korda ilmus Logicool GT Force Jaapanis ja Kagu-Aasias aastal 2001. Hiljem levis see ka Ameerikasse ja Euroopasse. Üsna peagi arenes see kaubamärk viimastes maades Logitechi Driving Force'iks. Toote lühend on LPRC (Logicool PlayStation Racing Controller).
GT Juhikabiin
GT Force arvutiroolid kuuluvad FIA ametlikult heaks kiidetud sõidusimulatsiooni seeriasse, mille tootemärk on LPSK (Logicool PlayStation Sparco Kit). Ametlikud komplektid on Logicooli ja autoosade tootja Sparco ühistöös disainitud Sparco Rallitool (Sparco Racing Cockpit/Seat).
Mis su nimi on?
"Mis su nimi on?" on stsenaristi ja režissööri Maria Avdjuško komöödia žanris lühimängufilm (tootja Taska Film). Film esilinastus 15. detsembril 2009 Tallinna Kinomajas ja televisioonis 28. jaanuaril 2010 Kanal 2s.
GT Force
GT Juhikabiin
Kuigi GT Force arvutiroolid on toetatud professionaalidele suunatud PlaySeatsile sobivate komplektide seeriaga, baseeruvad PlaySeatsid teistsugusel disainil, näiteks Logitech G25 arvutirooli PlaySeats komplekt sisaldab osi nagu käigukangihoidik ja istmeregulaator.
Mis su nimi on?
Filmi peategelased on Linnar Priimägi, kes mängib iseennast, ja Taavi Eelmaa. Kõrvalosatäitjad on Edgar Savisaar ja Maria Avdjuško (naine raamatukogus) ise.
GT Force
GT Force
pisi|290px|GT Force (LPRC-10000) koos juhi istmega (LPSK-01002)millele on peale kantud Gran Turismo logo
Mis su nimi on?
Filmi on nimetatud anekdootlikuks ning selles sisalduvat homoseksuaalsete tegelaste erootilist stseeni seni kõige provokatiivsemaks Eesti filmikunstis.
GT Force
GT Force (LPRC-10000)
GT Force tuli müügile 28. aprill 2001 Gran Turismo 3: A-spec ametliku roolina.
GT Force mõeldud Gran Turismo 3 A-Specile (LPRC-10001)
"GT Force Gran Turismo 2000 jaoks" (LPRC-10001) oli esialgselt plaanitud valmima 2001. aastaks, aga mängu pealkirja muutmisega asendati see "GT Force Gran Turismo 3 A-Spec" tavaversiooniga, mis avaldati 28. aprillil 2001.
Makrell
Makrell (Scomber scombrus) on makrelllaste sugukonda kuuluv pelaagiline parvekala.
GT Force
Driving Force
Driving Force on GT Force esimene arengujärk, millest esmakordselt teatati Londoni Mängude Konventsioonil 2001. aasta septembris. Antud mudeli tootmine lõpetati Driving Force Pro väljatulekuga aastal 2003.
GT Force Pro (LPRC-11000)
GT Force Pro (samuti tuntud kui Driving Force Pro) on Gran Turismo 4 Prologue ametlik arvutirool, mis tuli avalikuks 2003. aasta detsembris.
Makrell
Välimus
Makrelli seljaosa varieerub tumedast hallist kuni rohekassinise värvuseni, pea on sageli sinakasmust. Keha on kaetud 23–33 vöödiga, mis jooksevad mööda külge laineliselt ja korrapäratult keha keskpaigani. Vöötide alt rinnauimest kuni sabauimeni jookseb kitsas tume triip. Rinnauim on sageli tume või tõmmu, selja- ja sabauim hallikas või tume ning lõug ja lõpused on hõbedased. Külgede alumised osad on valged, hõbedased või vaskja läikega ja sillerdavad, kõht on hõbevalge. Pärast surma tuhmuvad sillerdavad värvid kiiresti. Sabauim on kahvlikujuline.
Täiskasvanud kalade pikkus jääb 35–45 cm vahele, vähesed kasvavad 55 cm pikkuseks. Kevadel kaalub 35 cm pikkune kala ligikaudu 500 grammi ja sügisel, kui nad on rohkem rasvunud, peaaegu 600 grammi. 45 cm pikkused kalad kaaluvad keskmiselt 900–1100 grammi. Tõenäoliselt võivad sügavamast veest leitud 55 cm pikkused makrellid kaaluda kuni 1,8 kg.
Liigid
Enamikul makrelliliikidel on piiratud levikualad.
GT Force
GT Force Pro for Sega Rally (LPRC-11000S)
Sega Rally 2006 tavaversioon roolisarjast ilmus 12. jaanuaril 2006. .
GT Force Pro (LPRC-11500)
See on Logitechi toodetud mängukontroller spetsiaalselt PlayStation 2-le, mis töötab ka PC peal. Vajalikud draiverid PC-ga ühildumiseks on saadaval. Siin. See on disainitud töötama nagu auto juhtseadmed ja sisaldab lisaks PlayStation 2 tavanuppudele veel rooli koos jõu tagasisidega, analoog gaasi- ja piduripedaali, manuaalset ja labadega käiguvahetit. Kontroller oli välja töötatud Logitechi ja Polyphony Digitali koostöös, kasutamaks koos Gran Turismo 4-ga, kuid see töötab ka teiste mängudega, millel pole 900° keeramisraadiust ning lülitub automaatselt 200-kraadisesse režiimi. See töötab enamikul sõidupõhistel mängudel PlayStation 2-l ja maksab umbes 98 eurot.