Philosophy_of_Mathematics:_An_Introduction
6. Kant: lahendus
Kas Kanti teooria annab parema seletuse? John Locke ja teised eristasid objektide primaarseid ja sekundaarseid kvaliteete. See, kuidas sekundaarsed kvaliteedid (näiteks värvus, heli, lõhn) nähtuvad, ei sarnane millegagi esemetes, mis neid põhjustaks; primaarsed kvaliteedid (näiteks mõõtmed, kuju) nähtuvad sellistena, nagu nad reaalselt on. Näiteks ümmargused esemed nähtuvad ümmargustena lihtsalt sellepärast, et nad on ümmargused, aga punased esemed nähtuvad punastena sellepärast, kuidas nende pinna aatomid valgust neelavad ja peegeldavad, ja sellel põhjusel ei ole mitte mingit arusaadavat seost nähtumusega, mis on nende tagajärg. Kanti seisukohta võib tõlgendada väitena, et ka esemete nähtuvad ruumilised omadused on sekundaarsed kvaliteedid: meil ei ole alust oletada, et objekti tunnus, mis paneb ta nähtuma näiteks ümmargusena, sarnaneks kuidagi selle nähtumusega. See, kuidas me helisid tajume, võimaldab eristada liht- ja liithelisid. Igal lihthelil on kindel kõrgus ja helikõrgused paigutuvad ühemõõtmelisele skaalale. See vastab helilainete lainepikkuste skaalale, kuid katab ainult osa sellest skaalast. Värvusi me tajume aga nii, et ei saa eristada liht- ja liitvärvusi. Värvitoonid ei moodusta ühemõõtmelist skaalat, kuid neid saab kujutada kerapinnal. Sellel värvitoonide korrastusel puudub vaste valguslainete lainepikkuste korrastusena. Värvitoonidel ja lainepikkuste kombinatsioonidel on keeruline suhe; paljud erinevad kombinatsioonid nähtuvad sama toonina. Kant väidab, et midagi sarnast kehtib ruumitaju puhul. Näiteks me tajume ruumi kolmemõõtmelisena, kuid see, mis säärase taju tekitab, ei pruugi olla kolmemõõtmeline. Oletame, et see peab paika. Kuna punktid, jooned ja kujud nähtuvad sellistena osalt meie panuse tõttu kogemusse, siis see kogemus ("kaemus") on aprioorne kaemus. Et see kaemus on aprioorne, siis on aprioorsed ka otsustused, mis sellest kaemusest lähtuvad, ja seda oligi tarvis seletada. Üldine idee on selline: kui mõni meie kogemuse tunnus tuleb meist endist, siis see annab aprioorse teadmise selle tunnuse kohta. Tundub aga, et Kant peaks ütlema helide ja värvuste kohta sedasama mis ruumi kohta: see, kuidas me helisid ja värvusi kogeme, tuleb osalt inimloomusest, nii et neid kogemusi peaks pidama aprioorseteks kaemusteks ning nendest peaksid tulenema aprioorsed otsustused. Kuigi Kant "Prolegomenides" (§ 13) seda paralleeli möönab, eitab ta "Puhta mõistuse kriitikas" (A28–30, B44–45) relevantset sarnasust sekundaarsete kvaliteetidega: need peavad olema erinevad, sest ühe kohta meil on aprioorne teadmine, teise kohta mitte. See on petitio principii, sest see ei seleta, kuidas see erinevus on võimalik. A-trükis lisab Kant, et värvusi või maitseid tajub ainult üks meel ning et millegi välisena tajumise tarvilik tingimus ei ole see, et me tajuksime seda värvust või maitset omavana. Tundub, et esimene argument eraldi võetuna ei ole relevantne, aga koos teisega on mõeldud võib-olla seda, et selleks et tajuda asju välistena, tuleb neid tajuda ruumilistena, aga pole tarvis tajuda (teisi?) sekundaarseid kvaliteete omavatena. Aga isegi kui see nii oleks, ei seletaks see ikka, kuidas meil on võimalik aprioorselt teada ruumilisi omadusi, mida tajutavad objektid alati ilmutavad, ja pealegi on mõistlik kahelda, kas see on tõene. (Peter Frederick Strawson (Individuals, ptk 2) kirjeldab maailma, kus tajutakse ainult helisid, kuid neid tajutakse välistena, ja see on vastunäide.) B-trükis jäetakse mõlemad argumendid ära, võib-olla Kant sai aru, et need argumendid pole relevantsed. Nähtavasti tal muid argumenti polnud. Järelikult esimene osa Kanti vastusest pole õnnestunud.