cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rokantiškės
Rokantiškės (poola keeles Rekanciszki) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Rokantiškės piirneb idas Naujoji Vilniaga, lõunas Kučkuriškėsega, edelas Lyglaukiaiga, läänes Sapieginėga, loodes Mileišiškėsega ja kirdes Didieji Pupojaiga.
Linnaossa jäävad Ažuolija parkmets ja Rokantiškėse parkmets, seal asub Rokantiškėse kalmistu. Linnaosa lõunapoolsem osa jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Ancučiai maastikukaitsealale.
Keeleteadlane Jonas Jurkštas arvab, et linnaosa nimi tuleneb isikunimest, millele viitab lõpp -iškės. 1795. aastal kasutati nimekuju Rakancizski.
1798. aastal on mainitud linnuse kohale rajatud mõisa ja küla, kus oli 146 elanikku. Mõis kuulus Pacidele, hiljem Sapiehadele, veel hiljem sai sellest riigimõis. XIX sajandil eraldati sealse mõisa idapoolsed alad Naujoji Vilnia rajamiseks. Mõis ise läks tsaarile lojaalse Pusłowskite pere valdusse. 1931. aastal oli Rokantiškėse aiandi alal 28 elanikku. 1968. aastal ühendati Rokantiškėsega Kloniai küla.
Bērzaune kirikumõis
Bērzaune kirikumõis (saksa keeles Bersohn Pastorat, läti keeles Bērzaunes mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Bērzaune kihelkonnas.
Cesvaine kirikumõis
Cesvaine kirikumõis (saksa keeles Sesswegen Pastorat, läti keeles Cesvaines mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Cesvaine kihelkonnas.
Eelsuvi
Eelsuvi on tinglik osa-aastaaeg, mis ei ole mõsitena ametlikult kasutusel, kuid mis on Eesti kliimas teatud tunnuste põhjal eristatav.
Liigitus
Vastavalt määramise liigile võib eristada järgmisi eelsuvesid:
Inquiétude du fini
"Inquiétude du fini" on eesti helilooja Erkki-Sven Tüüri 1992. aastal loodud muusikateos. Muusikateose pikkus on 15 minutit. Teose kandsid esimest korda ette 1. detsembril 1992 Soomes Espoos Tapiola Kammerkoor, Tapiola Sinfonietta (dirigent Eric-Olof Söderström).
Bugikeelne Vikipeedia
pisi|Logo Bugikeelne Vikipeedia (bugi keeles Wikipedia Basa Ugi) on Vikipeedia bugikeelne versioon.
Bugikeelne Vikipeedia sai alguse 24. juunil 2005.
Čonkas
Čonkas on küla (mazciems) Lätis Alūksne piirkonnas Ilzene vallas. Küla on selle valla varasem halduskeskus.
Bugikeelne Vikipeedia
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraator.
Čonkas
Čonkas asub valla keskusest Jaunzemist 2, piirkonna keskusest Alūksnest 30 ja Riiast 186 kilomeetri kaugusel merepinnast 122 meetri kõrgusel. Seal asub Čonkase bussipeatus.
Küla on endine leivude asuala. Leivude keeles kandis küla Tsangu nime.
Bugikeelne Vikipeedia
pisi|250px|left|Bugi vikipedistid vikikohtumisel Makassaris 14. detsembril 2019
Vana-Saksimaa
11. sajandi kroonik Adam Bremenist võrdles Vana-Saksimaa kuju kolmnurgaga ja hindas nurgast nurka vahemaad kaheksa päevateekonna pikkuseks. Pindalalt oli Vana-Saksimaa suurim Saksamaa hõimuhertsogkondadest. See sisaldas kogu territooriumi Elbe ja Saale alamjooksude vahel ja ulatus peaaegu kuni Reinini. Elbe ja Weseri suuete vahel ulatus see Põhjamereni. Ainsad territooriumi osad, mis jäid teisele poole Elbet, olid Holsteini ja Dithmarscheni krahvkonnad. Hõimu maad olid jämedalt võttes jagatud nelja sugulasrühma vahel: engernlased piki Weseri paremat kallast, vestfaalid piki Emsi ja Lippet, ostfaalid Weseri vasakkaldal ja nordalbingialased tänapäeva Schleswig-Holsteini alal. Kuid sellega hõimu rühmadeks jagunemine ei piirdunud, sest saksi rahvas oli tõesti sugukondade lai kooslus.
Vana-Saksimaalt sai alguse enamik rüüsteretki ja hilisem Suurbritannia saare koloniseerimine. Ala kutsusid Vana-Saksimaaks Suurbritanniasse sisserännanud anglosakside hilisemad järeltulijad, nende uued kolooniad Wessexis ja mujal olid Uus-Saksimaa või Seaxna. Saksamaal tunti sakside maid lihtsalt Saksimaana (saksa keeles Sachsen) ja alles hiljem hakati kutsuma Alam-Saksimaaks, et eristada algseid saksi hõimude territooriume kaugemal kagus hilisemast Saksimaa Kuningriigist või Ülem-Saksimaast. Anglosaksi kirjanik Bede väitis oma teoses "Historia ecclesiastica gentis Anglorum" (731), et Vana-Saksimaa asus Elbe, Weseri ja Eideri jõe vahel tänapäeva Saksamaa põhja- ja loodeosas ning jäi väljapoole Rooma riigi piire.
On väidetud, et saksi rahvas koosnes aadlikest, vabast sõjameeste klassist, juhtivatest vabameestest, keda ühendasid ja kontrollisid iidsed hõimu- ja suguvõsa tavad.
Vana-Saksimaa päritolu ja ajalugu
Tacitus kirjeldab oma 1. sajandi teoses "De Origine et situ Germanorum" mitmeid germaanlaste hõime, kes asustasid põhjapoolse mere kallast ja sisemaad, mida hiljem hakati kutsuma Vana-Saksimaaks.
Tacitus uskus, et need saksi hõimude eelkäijad olid selle maa algsed ja iidsed asukad. Tänapäevased lingvistilised ja arheoloogilised tõendid kalduvad seda toetama.
2. sajandil kirjutatud Ptolemaiose "Geographiat" peetakse mõnikord esimeseks tekstiks, mis sisaldab viiteid saksidele. Mõned selle teksti koopiad viitavad põhja pool Elbe alamjooksu elavale sakside hõimule, mis arvatakse tulenevat sõnast sax ehk kivinuga. Siiski kutsuvad teised koopiad sama hõimu Axones ja peetakse tõenäoliseks, et see on ümberkirjutamise viga: Tacitus kutsus oma "Germanias" seda hõimu nimega Aviones. Need varaseimad teadaolevad saksi hõimud asustasid Põhja-Albingiat, ala, mis piirnes Elbe jõesuu põhjakaldaga, kus nüüd on Lääne-Holstein. Kuna maad jäi väheseks, hakkas sakside rahvas laienema lõuna poole ja neelas kohalikud rahvad nagu heruskid, hamavid ja katid, samuti järelejäänud osa langobarde ja sueebe. Seda laiemat ala kutsutakse Vana-Saksimaaks. Tacituse järgi elasid ka haukid alal, mida hiljem Vana-Saksimaana tunti, ja olid germaani hõimude hulgas väga austatud. Tacitus kirjeldab neid kui rahuarmastavaid ja tasakaalukaid inimesi. Mõnikord peetakse hauke sakside sünonüümiks.
Saksi "piraadid" rüüstasid 3. ja 4. sajandil Suurbritannia idarannikut, mistõttu Suurbritannia idarannikule ehk Saksi rannikule ehitati merekaitse. Arvatakse, et Rooma riigi kaitse kokkuvarisemise järel Reini jõel aastal 407 sundis rahvasterände surve idast rändama saksid ja nende naaberhõimud anglid ja jüütid meritsi lääne poole ja vallutama Suurbritannia viljakad tasandikud. Kõige tuntum selline sissetung toimus aastal 449 ja seda aega tuntakse Adventus Saxonum 'i nime all ('sakside saabumine'). See algatas verise 400-aastase okupatsioonisõja ja viis mitmete saksi kuningriikide rajamiseni Inglismaal, sealhulgas lõuna-sakside Sussexi kuningriik, lääne-sakside Wessexi kuningriik ja ida-sakside Essexi kuningriik. Koos anglite ja jüütidega on saksid tänapäevase inglise rahvuse vundamendiks.
Pärast Lääne-Rooma keisririigi langust 5. sajandil olid Germaaniasse jäänud saksid lõdvalt seotud Merovingide Frangi Riigiga, kuid tegelikult jäid sõltumatuks ja säilitasid oma vana paganliku religiooni (vaata: germaani paganlus). Sakside paganlikus religioonis keskenduti tõenäoliselt Irminsuli või "suure samba" kummardamisele: see oli jumalik puu, mis ühendab taeva ja maa ning mis arvatavasti oli olemas tänapäeva Obermarsbergi-lähedases paigas.
Suuremalt jaolt olid sakside maad laiad tasandikud, kaitstud lõuna poolt, kus need tõusid Harzi ja Hesseni künklikule maastikule. See oli kõik, mis eraldas sakside maid nende iidsetest vaenlastest ja lõplikest vallutajatest frankidest. Puuduvad selged füüsilised määrangud selle piiri osas, igivanast ajast oli see lakkamatu hõimukonflikti põhjuseks nende vahel. Saksidele kui tänapäeva Põhja-Saksamaa asukatele on viidatud aastal 555, kui frankide kuningas Theudebald suri ja saksid kasutasid võimalust alustada sõda. Saksid alistas Theudebaldi järglane Chlothar I. Mõned nende järglased võitlesid sakside vastu, teised olid nendega liitlased. Chlothar II saavutas otsustava võidu sakside üle.
Lesbose piirkonnaüksus
Lesbose piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Λέσβου) on Kreeka piirkonnaüksus Põhja-Egeuse piirkonna kirdeosas.
Vana-Saksimaa
Vana-Saksimaa päritolu ja ajalugu
Sakside tahtmatus leppida uue kristliku religiooniga ja kalduvus teha hävitavaid rüüsteretki oma naabrite juurde viis nad lõpuks otsesesse konflikti frankide võimsa kuninga ja esimese Saksa-Rooma keisri Karl Suurega. Pärast verist ja väga hävitavat kolmekümneaastast sõda aastatel 772–804 olid kuningas Widukindi juhitud saksid kurnatud, pagulusse aetud ja lõpuks Karl Suure poolt allutatud. Suur osa neist olid ka tapetud. Lõppkokkuvõttes sunniti saksid pöörduma ristiusku ja olema Saksa-Rooma riigi osa. Tekkis varakeskaegne hõimuhertsogkond – Saksimaa hertsogkond.
Lihtsad hõimu- ja klannisidemed olid sakside seas erakordselt tugevad ja hoolimata mitmeks jagunemisest olid saksid ebatavaliselt ühtne rahvas, kes elas veel kaheksandal sajandil nagu varajased germaanlased, keda kirjeldas Tacitus oma teoses "Germania". Pikk sõjapidamine frankidega vähendas oluliselt, kuid ei hävitanud täielikult nende kultuurilist identiteeti.
Lesbose piirkonnaüksus
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Mytilíni.
Werbkowice
Werbkowice (ukraina keeles Вербковіце) on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Hrubieszówi maakonnas, Werbkowice valla halduskeskus. Werbkowice asub Hrubieszówist ligikaudu 10 km edelas, Ukraina piirist 14 km kaugusel.
Küla on esmamainitud 1394. aastal.
Lesbose piirkonnaüksus
Haldusjaotus
pisi|150px|left|Lesbose vald
Werbkowice
Werbkowices asub suhkruvabrik.
Kristjan Kirme
Kristjan Kirme (13. juuli 1957 Tallinn – 27. juuni 2011) oli eesti kitarrist ja laulja.
Ta suri pärast pikaajalist haigust 27. juunil 2011.
Tema isa oli kunstiteadlane Kaalu Kirme.
Réduit (Šveits)
Réduit (saksa keeles Schweizer Reduit; prantsuse keeles Réduit suisse või Réduit national; itaalia keeles Ridotto nazionale; romanši keeles Reduit nazional) oli kaitseplaan, mille 1880. aastatel töötas välja Šveitsi valitsus. Selle järgi kindlustati riigi mägist keskosa, et pakkuda kaitset oma sõjaväele, kes pidi välismaise invasiooni puhul sinna taganema ja osutama seal lõplikku vastupanu (vaata ka réduit laiemas mõistes).
Niimoodi tekkinud kindlusvöönd kannab samuti nime Réduit. See hõlmas üldiselt mäeahelikud edela-kirde suunas läbi Alpide, keskendudes kolmele suurele kindlusele – St. Maurice, kindlus Sankt Gotthardi kuru ümbruse mägedes ja Sargans.
1933. aastal võttis Šveitsi valitsus otsuse hakata kaasajastama kindlusvööndit. 25. juulil 1940 esitles kindral Henri Guisan täpsustatud ja täiendatud plaani. Selle kontseptsiooni eesmärk oli heidutada sissetungijat võimalikult rohkem ning teha talle sissetungimine võimalikult raskeks, laskmata tal kasutada Šveitsi olulist taristut.
Põhiosa sellest ehitati ajavahemikul 1935-1946. Teise maailmasõja eel (1938 rajati Sargansi kindlus) ja ajal laiendati ja täpsustati kava eelkõige võimaliku Saksa sissetungi vastu. Kindlusvöönd kaitses peamiselt Alpe Saksamaa ja Itaalia vahel ning välistas seega Šveitsi tööstus- ja asustussüdame kasutamist võimaliku sissetungija poolt. Kuigi eelvööndid ei olnud mõeldud läbimatuks takistuseks, olid need siiski olulised sissetungija nõrgestamiseks põhikindlustistele lähenemisel. Põhikindlused pidid takistama sissetungija liikumist läbi Alpide lõuna (Saksamaa) või põhja suunas (Itaalia), kontrollima peamisi põhja-lõunasuunalisi mäekurusid ja raudteetunneleid.
Candies
Candies on Jaapani ansambel.
Mai 2019
Mai 2019 kroonika.
2019. aasta mai algas kolmapäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem reedel.
Réduit
Réduit ([redüi:]; 'tagasitõmbunud' ← prantsuse réduire ← ladina redūcere) on kindlusehitis, mis paikneb mingi suurema kindlusehitise (kindlus, fort) sees ning on mõeldud kaitsjate (viimase) vastupanupaigana selle suurema kindlusehitise vallutamisel vastase poolt. Réduit on suurema kindlusehitise kõige tugevamini kindlustatud ehitis (südakindlustis), mille kõik küljed on kaitstavad.
Kindluse réduit on tsitadell, linnuse réduit on bergfried. Väiksema kindlusehitise réduit on enamasti mingi kindlat liiki kindlusehitis (reduut, suurtükitorn või kaponiir), suurema kindlusehitise (näiteks kindluse) réduit (tsitadell) võib olla ehituslikult keerukam, suurema ulatusega ja sisaldada erinevaid väiksemaid kindlusehitisi või nende elemente.
Réduit võib olla ka riigi mingi ala, mis eelkõige oma looduslike eelduste (ümbritsetud mägede või veekogudega ja seetõttu hästi kaitstav) või vajaduste (ühendusteede või muu taristu oluline osa) tõttu on tehtud vastase rünnaku korral põhiliseks (ja ka viimaseks) vastupanualaks, kui vastane on juba vallutanud riigi muid osasid (näiteks Réduit Šveitsis).
Johann August Hagen
Johann August Hagen (3. aprill (14. aprill ukj) 1786 Pirna, Saksimaa – 21. juuni 1877 Tallinn) oli baltisaksa organist, helilooja ning koorilaulu ja orelikunsti arendaja.
14-aastaselt astus Dresdenis gümnaasiumi, 19-aastaselt Friedrichstadti seminari, mille lõpetas 21-aastaselt ning asus tööle õpetajana Nachtgalli instituudis Dresdenis. 1809. aastal kutsus August von Kotzebue ta enda juurde Vardi mõisa laste koduõpetajaks. Lisaks Kotzebue poegadele õppis tema juures ka mõisa küti poeg, tulevane Nikolai I ihuarst Philipp Jakob Karell. Samal ajal töötas mõisas ka kunstnik Carl Sigismund Walther.
Tallinna asus ta püsivalt elama 1815. aastal. 1815. aastast töötas Tallinna koolides muusikaõpetajana (1815–1823 Tallinna linna tütarlastekoolis, 1821–1851 Tallinna kubermangugümnaasiumis) 1823 asutas oma poeglastegümnaasiumi, mis tegutses 1832. aastani, ja samal aastal asutas ta Eestis esimese lauluseltsi (Saksa lauluselts Singverein) ja varsti ka Eesti lauluseltsi – J. A. Hageni lauluselts.
1827. aastast sai temast lisaks õpetajatööle Tallinna Oleviste kiriku organist. Ta pidi hoolitsema koori- ja koguduselaulu eest kirikus. Oleviste kiriku juurde asutas ta 1835. aastal ka poistekoori.
Ukraina relvajõudude toetusüksuste väejuhatus
Ukraina relvajõudude toetusüksuste väejuhatus (ukraina keeles Командування Сил підтримки Збройних сил України) on sõjaline juhtimisorgan.
Johann August Hagen
Hagen komponeeris oratooriumi ja soololaule, ta on loonud muusikat A. Kotzebue laulumängu- ja operetitekstidele. Üheks suurejoonelisemaks ettevõtmiseks oli Hageni lauluseltside osavõtt Oleviste kiriku taasavamisest 1840. aasta 16. juunil Hageni poolt selleks loodud oratooriumi ettekandega.
Ukraina relvajõudude toetusüksuste väejuhatus
Ajalugu
Ukraina relvajõudude toetusüksuste väejuhatus moodustati 2020. aastal ning selle esimene ülem oli polkovnik Mõkola Žõrnov.
Johann August Hagen
Isiklikku
1815. aastal abiellus ta tütarlastekooli käsitööõpetaja Frederike Dorothea Franzeniga (1798–1846). Abielust sündis 8 last: 5 poissi, kõigil üks eesnimedest August ja 4 tüdrukut. Perekonna koduks oli Oleviste koguduse pastoraadihoone Lai tn 37.
1856. aastal tõsteti Hagen aadliseisusse.
Ta suri 92 aasta vanuses 21. juunil 1877 Tallinnas ja maeti Tallinna Kopli kalmistule.
Horace Gwynne
Horace Gwynne (5. oktoober 1912 Toronto – 16. aprill 2001 Toronto) oli Kanada poksija, rahvuselt inglane. Ta oli koos perega Esimese maailmasõja ajal Inglismaal, sest tema isa oli Briti sõjaväes. Seal õppis noor Horace Gwynne ka poksima. Pärast sõda pöördus pere tagasi Kanadasse ja Gwynne hakkas esindama Kanadat.
Gwynne võitis kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1932. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Nasva tuulepark
Nasva tuulepark on tuulepark Eestis, mis asub Saare maakonnas Saaremaa vallas Nasva alevikust edela pool.
Nasva tuulepark rajati Saare maakonnas Kaarma vallas Nasva ääres 2007. aastal. Tuulepargis on kaks 0,8 MW võimsusega Vestase elektrituulikut, mis kuuluvad Baltic Wind Energy OÜ-ile. Pargi koguvõimsus on 1,6 MW.
Alexander Cellarius
Alexander Cellarius (2. veebruar 1898 Troitsk, Orenburgi kubermang, Venemaa – 5. juuli 1979) oli Saksa sõjaväelane, sõjaväeluure Abwehri esindaja Soomes ja Eestis Teise maailmasõja ajal.
Luuretegevus Soomes ja Eestis
Alexander Cellarius oli alates septembrist 1939 Saksa mereväeatašee abi Helsingis ja Tallinnas. Talvesõja alguses kolis osa Saksa atašee kantseleist püsivalt Tallinna. Pärast seda, kui Eesti annekteeriti ja okupeeriti Nõukogude Liidu poolt 1940. aasta suvel, naasis ta Saksa saatkonda Helsingis.
Cellarius määrati juulis 1941 moodustatud Abwehrnebenstelle Revali juhiks ning ta juhtis Erna dessante juulis 1941 Eesti põhjarannikule (Salmistu ja Kunda) ja septembris 1941 Muhumaale.
1942. aastal ülendati Cellarius fregatikapteniks (kaptenleitnandiks), 1944. aastal taganes ta koos Saksa vägedega ning sattus hiljem liitlasvägede sõjavangi.
Pärast Teist maailmasõda töötas mõnda aega Saksa Liitvabariigi välisluureameti (Bundesnachrichtendienst, BND) nõunikuna.
Pelguranna tänav
Pelguranna tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelguranna asumis.
Tänav algab Kopli tänava ja Sõle tänava ristmikult Pelguranna ja Kopli asumi piiril, möödub Kopli kalmistupargist, Kopli välisjaotlast, kulgeb piki Stroomi randa (paremal) ja Merimetsa parkmetsa (vasakul) ja lõppeb Stroomi rannapargi lõpus Kopli lahe alumise tulepaagi lähedal.
Edasi Paldiski maanteele suunduv tänavaosa eraldati 25. juunil 2014 Pelguranna tänavast ja nimetati Lahepea tänavaks.
Pelguranna tänav sai nime 31. juulil 1959.
Hoonestus
Tänapäevani säilinud Pelguranna asumi hoonestust hakati rajama alles 1950. aastate algul. Tänapäeva hoonestus koosneb enamjaolt Nõukogude ajal ehitatud elamutest, mis vanemas osas on neljakorruselised, uuemas osas suuremalt jaolt viiekorruselised ning on ka üks 14-korruseline elumaja.
Artlandi ühisvald
thumb|Vapp thumb|Samtgemeinde Artlandi paiknemine Osnabrücki kreisis
Artland on valdade ühendus (Samtgemeinde) Saksamaal Alam-Saksimaal Osnabrücki kreisis.
Bersenbrücki ühisvald
thumb|Vapp thumb|Samtgemeinde Bersenbrücki paiknemine Osnabrücki kreisis
Artlandi ühisvald
Selle pindala on 189,32 km². 31. detsembril 2017 elas seal 23 334 inimest. See asub Hase jõe ääres, umbes 45 km Osnabrückist põhjas ja 25 km Vechtast läänes. Selle keskus on Quakenbrück.
Bersenbrücki ühisvald
Bersenbrück on valdade ühendus (Samtgemeinde) Saksamaal Alam-Saksimaal Osnabrücki kreisis.
Artlandi ühisvald
Samtgemeinde Artland koosneb järgmistest valdadest:
Bersenbrücki ühisvald
Selle pindala on 255,45 km². 31. detsembril 2017 elas seal 29 408 inimest. Selle keskus on Bersenbrück.
Samtgemeinde Bersenbrück koosneb järgmistest valdadest:
Yvonne (lehm)
Yvonne (2005 – 3. september 2019) oli punasekirju lehm, kes põgenes 2011. aastal oma taluniku juurest Mühldorfis Saksamaal ja varjas end nädalaid metsas, äratades sellega ka meedia tähelepanu. Talunikud, politseinikud ja loomaõiguste aktivistid polnud võimelised teda leidma ja kinni võtma.
Sámose piirkonnaüksus
Sámose piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Σάμου) on Kreeka piirkonnaüksus Põhja-Egeuse piirkonna idaosas.
Yvonne (lehm)
Yvonne sündis 2005. aastal ja elas lüpsilehmana Liesertali orus Austria Alpides. 2011. aasta märtsis müüs senine omanik ta teisele talunikule Aschau am Innis Baieris Saksamaal, kes kavatses lehma nuumata ja lihaks teha. 24. mail 2011 põgenes Yvonne elektrikarjusega hoitud karjamaalt ja peitis end metsa. Pärast põgenemist ostis lehma loomaõiguslane Michael Aufhauser, et oma loomade varjupaika viia. Lehma leidmiseks ja metsast välja meelitamiseks kasutati kõikvõimalikke tehnoloogiaid: infrapunakaameraid, helikopterit, ka teisi lehmi kui meelitusvahendit. Sedamööda kuidas kõik katsed Yvonne'i kinni püüda läbi kukkusid, sai lehm üha kasvavat tähelepanu Saksamaa ja Austria meedias ja hiljem üle kogu maailma. Tabloidväljaanne Bild pani tema tabamise eest välja 10 000 euro suuruse vaevatasu.
Sámose piirkonnaüksus
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Sámos.
Haldusjaotus
Sámose piirkonnaüksuses on ainus Sámose vald.
Yvonne (lehm)
Ameerika Ühendriikide filmiprodutsent Max Howard ja Münchenis asuv Papa Löwe Filmproduktion ühinesid Torsten Poecki ja Suurbritannias elava kirjaniku ja produtsendi Kirsty Peartiga, et toota osaliselt animeeritud koguperefilm "Cow On the Run" ('Ärajooksnud lehm').
Fort Beaufort
Fort Beaufort on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Amathole ringkonnas, Nkonkobe valla halduskeskus.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Fort Beauforti elanikest mustanahalisi aafriklasi 83,59%, värvilisi 12,93%, valgeid 2,63%, India või Aasia päritolu inimesi 0,37% ja teisi 0,47%. Koosa keelt pidas emakeeleks 76,89% inimestest, afrikaani keelt 15,43% ja inglise keelt 4,68%.
Kalsnava kirikumõis
Kalsnava kirikumõis (saksa keeles Kalzenau Pastorat, läti keeles Kalsnavas mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Kalsnava kihelkonnas.
Vectorbloc
Vectorbloc on terasest valatud moodulkonstruktsiooni ühendussüsteem. See on analoogne ISO nurgaga, mis leiutati 1950. aastal Malcom McLeani poolt merekonteinerite ladustamiseks. VectroBloc koosneb 9 osast: pingutuspoltidest, alumisest VectorBloc'ist, fassaadi kinnitusest, lisaseadmete ühenduskohast, esiku või rõduplaadi kinnitusest, gusset plaadist, koonus ekujulistest kinnituskohadest, ülemisest Vectorbloc'st ja vinnastuspunktidest. VectroBloc'il on laienev tihend, mis pärast moodulite paigaldamist sulgeb liitekohad seestpoolt.
Kasutus
VectroBloc’i kasutatakse moodulitest koosnevate korterite, hotellide, ühiselamute, haiglate ja kliinikute, kontorite, tööstusrajatiste, ümberpaigutatavate / hädaolukorras kasutatavate rajatiste ehitamiseks.
Ilzene
Ilzene on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Ilzene vallas. Küla asub valla keskusest Jaunzemist 4, piirkonna keskusest Alūksnest 27 ja Riiast 184 kilomeetri kaugusel ning merepinnast 123 meetri kõrgusel.
Küla on kujunenud endise Ilzene mõisa juurde. Külas asuvad selle mõisa looduskaitse all olev park ning muinsuskaitse all olevad mõisa härrastemaja ja pumbamaja. Külas kasvav Ilzene mänd ja pargis kasvavad Ilzene pärn, remmelgas (kõrgus 15, ümbermõõt 1.98 m), tamm (kõrgus 25, ümbermõõt 4.6 m), pärn (kõrgus 28, ümbermõõt 3.82 m) ning saar (kõrgus 24, ümbermõõt 3.54 m) on looduskaitse all.
Paavo Haavikko
Paavo Juhani Haavikko (25. jaanuar 1931 Helsingi – 6. oktoober 2008 Helsingi) oli soome proosakirjanik, luuletaja ja kirjastaja. Haavikko avaldas üle 70 teose. Tema luulekogusid on tõlgitud 12 keelde. Haavikkot peetakse üheks 20. sajandi lõpu Soome olulisemaks proosakirjanikuks ja luuletajaks.
Talle anti 1984. aastal Neustadti rahvusvaheline kirjandusauhind ja 1991. aastal kunstiakadeemiku aunimetus. Lisaks luulele on ta kirjutanud mitmes žanris, sealhulgas proosat, draamat, ooperilibretosid, ajaloolisi teoseid jne. Tema enda väitel ei ole ta aga kirjutanud ühtegi muinasjuttu.
Haavikko ei olnud ainult kirjanik ja kirjastaja, vaid ka metsa- ja kinnisvaraärimees. Aastatel 1967–1983 oli ta Otava kirjastuse peatoimetaja ning 1970. aastatel kuulus ka Otava, Yhtyneet Kuvalehdet Oy ja Rautakirja Oy juhatustesse. Talle anti akadeemiku ja Helsingi ülikooli audoktori tiitel, kuigi ta ise akadeemilist karjääri ei teinud.
Elukäik
Paavo Haavikko vanemad olid Heikki Adrian Haavikko ja Rauha Pyykönen. Haavikko sündis Helsingis Kallio linnaosas. Koolis oli ta pigem kehvapoolne õpilane (ta jäi kaks korda klassi kordama). Kallio keskkooli lõpetas ta 1951. aastal, olles keskpärane õpilane. Ülikooli Haavikko ei astunud.
Haavikko oli kaks korda abielus. 1955. aastal abiellus ta kirjanik Marja-Liisa Vartioga, paaril sündis kaks last: Johanna (1956–1996) ja Heikki (s 1960). Abielu kestis kuni Vartio surmani (1966). Marja-Liisa Vartio surma järel ei kirjutanud Haavikko pikka aega midagi, vaid tegutses Otava kirjastuse peatoimetajana (1967–1983). 1971. aastal abiellus Haavikko kirjandusloolase Ritva Rainioga. Väga raskelt mõjus Haavikkole tema kõigest 40-aastase tütre Johanna surm. Johanna suri 17. juunil 1996, samal kuupäeval kui tema ema. vasakul|pisi|Paavo Haavikko abikaasa Marja-Liisa Vartioga aastal 1960 1969. aastal sai Haavikko oma varasemate teoste põhjal Helsingi ülikooli filosoofia audoktori nimetuse, olles ise kõigest 38-aastane ja ülikoolihariduseta. Haavikko ise märkis 2001. aastal: "Olen rohkem ettevõtja kui kirjanik, kuigi olen kirjutanud palju ja kiirustades".
21. detsembril 2007 ilmus Suomen Kuvalehtis intervjuu 76-aastase Paavo Haavikkoga, kus ta ennustas, et elab veel kolm aastat. Kuid Paavo Haavikko suri 2008. aasta oktoobris 77-aastaselt pikaajalise haiguse tõttu. Veel päev enne surma andis Soome Kirjanike Liit Haavikkole kirjanike liidu tunnustusauhinna.
Pärast Haavikko surma ilmus temast kaks elulugu. 2009. aastal avaldas Mauno Saari raamatu "Haavikko-niminen mies". Haavikko poeg Heikki Haavikko üritas teose avaldamist peatada ja nõudis isa autoriõiguste pärijana raamatu eelkontrollivõimalust, kuid Helsingi ringkonnakohus lükkas taotluse tagasi. 2015. aastal avaldas Heikki Haavikko oma isast ise mälestusteraamatu.
2021. aastal avaldas Otava kirjastus Martti Anhava mahuka monograafia "Niin katosi voitto maailmasta".
Looming
Kai Laitinen on Haavikkot iseloomustanud järgmiselt: "Haavikko on 1950. aastate Soome modernistlikest luuletajatest tähelepandavaim. Tema hääl eristub kõigist teistest kohe ja kergesti. Tema luule tundemärkideks on kujundite sujuv liikumine ja üllatavad seosed, rütmide kõnekeelne ilmekus ja oskus väljendada end korraga mitmel tasandil."
Haavikko esimene luulekogu "Tiet etäisyyksiin" avaldati 1951. aastal, kui ta õppis veel keskkooli viimases klassis. Varasel luuleperioodil kirjutab ta pihtimusluulet, keskendudes armastuse ja surma teemadele. Läbivalt on tema luules olnud esiplaanil ka ajaloo, mineviku-tuleviku ning müütide teema. Ajaloo tähtsus Haavikko loomingus kasvas eriti 1960. aastatel ja 1970. aastatel. Teda peetakse luulekeele uuendajaks, kellel on olulist öelda inimloomuse, väärtuste suhtelisuse, elamise, aja ja maailma kohta. Tema luulekogudel on tähtis koht Soome kirjanduse modernismis.
Proosakogumik "Lasi Claudius Civiliksen salaliittolaisten pöydällä" (1964) ja eriti kogumiku novell "Lumeton aika" äratas avaldamise ajal tähelepanu. See kujutas sotsialistliku süsteemi omaks võtnud Soomet. Kui novell 1967. aastal inglise keeles avaldati, lisati tõlkele märkus, et tegemist on väljamõeldisega. Kirjanikud Markku Eskelinen ja Raine Koskima on oma uurimuses "Haavikko 2001" teost iseloomustanud lausega ""Lumeton aika" on oportunismi kriitika".
Elmar Vaher
pisi|Elmar Vaher (2015) Elmar Vaher (sündinud 1. mail 1975) on Eesti politseiametnik, alates 2. maist 2013 kuni 21. märtsini 2023 Politsei- ja Piirivalveameti (PPA) peadirektor.
Paavo Haavikko
Looming
Haavikko esikromaan "Yksityisiä asioita" (1960) käsitleb 1918. aasta sündmusi ebatavalisest vaatenurgast ja näitab, kuidas ajalooliste sündmuste keerises elab inimene ennekõike oma elu. Romaani tõlkis 1967. aastal eesti keelde Harald Lepik ("Isiklikud asjad", Perioodika, Tallinn).
Elmar Vaher
Elulugu
Elmar Vaher on lõpetanud Paikuse politseikooli ja Sisekaitseakadeemia ning Tallinna Ülikooli magistriõppe õigusteaduses.
Paavo Haavikko
Looming
Esimene näidend "Münchhausen" (1960) tekitas poleemikat, sest Haavikko oli loonud kapriissel, absurdilaadsel fantaasial ja isikupärasel huumoril põhineva stiili, mis tegi publiku nõutuks. Ilta-Sanomat avaldas retsensiooni, mille järel kaebas Haavikko lehe kohtusse. Haavikko võitis kohtus, mille tulemusena Sanoma OY gruppi kuuluvad väljaanded ei kirjutanud temast tükk aega midagi. Hilisematest näidenditest sai populaarseimaks eelkõige "Sulka" (1973). Haavikko on teinud libretosid Aulis Sallineni ooperitele nagu näiteks "Kuningas lähtee Ranskaan" (1974) ja "Ratsumies" (1974). Lisaks kirjutas ta kolumne väljaannetele Uusi Suomi ja Suomen Kuvalehti.
Elmar Vaher
Elulugu
18. aprillil 2013 nimetas Vabariigi Valitsus ta Politsei- ja Piirivalveameti peadirektoriks 2. maist 2013 kuni 1. maini 2018.
Paavo Haavikko
Looming
1970. aastatel hakkasid Haavikkot eriti huvitama võimu-, poliitika- ja majandusküsimused. Nende teemadega alustas ta näidendis "Agricola ja kettu" (1968), kus tegelaskujudes võib ära tunda Juho Kusti Paasikivi ja Jossif Stalini. Sama liini jätkas ta kuuldemängudes kuningas Harald Pitkäikäinenist, kelle prototüübiks on Soome president Urho Kekkonen. Aastatel 1974–1983 lavastas Ilkka Toiviainen YLE Raadioteatris viis kuuldemängu kuningas Haraldist:
Eesti Raadioteatris lavastas kuningas Harald Pikaealisest kuuldemängu 1990. aastal Einar Kraut.
Kurt Hans Kentmann
Kurt Hans Kentmann (5. august 1893 Kullamaa – 18. jaanuar 1976 Sulz am Neckar) oli Eesti vaimulik.
Paavo Haavikko
Looming
Kuuldemängu "Audun ja jääkarhu" eest pälvis Haavikko 1967. aastal esimesena maineka YLE Raadioteatri Sokeain-preemia. 1979. aastal lavastas Salme Reek kuuldemängu ka Eesti Raadioteatris.
Elmar Vaher
Elulugu
3. mail 2018 nimetas Vabariigi Valitsus Elmar Vaheri viieks aastaks PPA peadirektoriks. 21. märtsil 2023 kõrvaldas Kaja Kallase teise valitsuse siseminister Lauri Läänemets Elmar Vaheri politseiameti peadirektori teenistusest seoses samal päeval KAPO poolt esitatud kelmuskahtlusega.
Kurt Hans Kentmann
Lõpetas aastal 1911 Peetri kooli Peterburis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1912–1916. Prooviaastal oli ta Lihula Eliisabeti koguduses. Ordineeriti 16. septembril 1917 õpetajaks.
Elmar Vaher
Elulugu
19. juunil 2023 selgus, et Vaheri uueks ametikohaks on riigi side- ja transpordiettevõte Omniva, kes sõlmis endise politseijuhiga juuni alguses nelja kuu pikkuse konsultatsioonilepingu. „Ta analüüsib riiklike ja kohalike omavalitsuste poolt pakutavaid teenuseid, et selgitada välja, milliseid neid oleks võimalik tulevikus korraldada Omniva postkontorite kaudu,“ ütles ettevõtte juhatuse esimees Mart Mägi. Lisaks riigiteenuste võimaliku Omnivaga sidumisele analüüsib Vaher ka riigiettevõtte autopargi kasutusvõimalusi kandevälisel ajal. Nimelt seisavad sidefirma paljud transpordivahendid märkimisväärse osa töövälisest ajast jõude.
Paavo Haavikko
Looming
Haavikko paistis silma ka filmistsenaristina. Ta kirjutas originaalstsenaariumi Alfred Kordelini mõrvast rääkivale filmile "Mommilan veriteot 1917" (1973) ja oli üks stsenaristidest Maunu Kurkvaara filmis "Menestyksen maku" (1983). Koos Anssi Mänttäri ja Heikki Katajistoga dramatiseeris Haavikko filmi jaoks oma näidendi "Kuningas lähtee Ranskaan", mis linastus 1986. aastal ja mille režissöör oli Anssi Mänttär. Tema tuntuim stsenaarium filmitööstuses on "Kalevalal" põhinev neljaosaline telesari "Rauta-aika", mille lavastas Kalle Holmberg 1982. aastal.
Kurt Hans Kentmann
Oli aastatel 1918–1923 Karuse Margareeta koguduse õpetaja. Aastatel 1923–1939 teenis ta Kuusalu Laurentsiuse kogudust, olles aastatel 1929–1935 Ida-Harju praostkonna abipraost.
Paavo Haavikko
Looming
Haavikkot peetakse Soome aforismide reformijaks, kuna arendas mõtteid sarjadena. 1972. aastal ilmunud kogumikule "Puhua, vastata, opettaa" järgnes veel mitu kogumikku. Haavikko aforisme iseloomustavad iroonilised, paradoksaalsed ja mitmetähenduslikud pöörded. Paljud tema väljaütlemised muutusid rahva ühisvaraks. Kogumik "Puhua, vastata, opettaa" ilmus eesti keeles 1976. aastal Loomingu Raamatukogu sarjas ("Neliteist valitsejat. Rääkida, vastata, õpetada", tõlkijad Eha Lättemäe, Minni Nurme ja Paul-Eerik Rummo). See väljaanne tõi Loomingu Raamatukogule kaasa suuri ametlikke ebameeldivusi (Piret Saluri kommentaar).
Kurt Hans Kentmann
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. 1939–1941 oli pastoriks Stralaus, 1941–1945 Pinnes (praegu Pniewy, Suur-Poola vojevoodkonnas), aastal 1945 oli vaimulikuks Caldernis (Marburg-Biedenkopfi kreisis, Hesseni liidumaal), 1947–1959 oli Bad Cannstattis (Stuttgardi linnaosas) haiglavaimulik ja lisaks veel baltisakslaste abikomitee kaastöötaja Baden-Württenbergis. Suri Sulz am Neckar'is (Baden-Württembergi liidumaal), maeti 23. jaanuaril 1976 Homburgi (Saarimaale).
Paavo Haavikko
Looming
Haavikko kirjutas ka kaks autobiograafilist teost – "Yritys omaksikuvaks" (1987) ja "Erään opportunistin iltapäivä" (1988).
Haavikko sai tuntuks omamoodi rahvusliku ettekuulutajana ja sageli ka hingelise ja majandusliku hävingu prohvetina.
Teoseid eesti keeles
Nõukogude ajal olid Paavo Haavikko teosed Eestis praktiliselt keelatud.
Eesti keeles on ilmunud ainult murdosa Haavikko loomingust :
Tulekul (tõlkimisõigused on müüdud) :
JK Luunja
JK Luunja on endine Eesti jalgpalliklubi.
2016. aastal alustas JK Luunja ning Tammeka II asemel Esiliiga B-s Tammeka U-21.
Kirilind (ajakiri)
pisi|Kirilind 1939 Kirilind on ilukirjanduslik ajakiri, mis ilmus aastatel 1939–1940 korra kuus Tallinnas.
Ajakirja väljaandja oli o/ü Vaba Maa, vastutav toimetaja Hans Laanest. Kaastööd tegi Valve Ristkok, kaanepildid kujundas Werner Birkenfeldt.
Ajakirjas leidus naljalugusid, nuputamisülesandeid ja ilukirjanduslikke jutukesi nii eesti kui ka välismaa autoritelt.
Aivar Simmermann
Aivar Simmermann (sündinud 2. aprillil 1959 Paides) on endine näitleja, koolitaja ja Tallinna Ülikooli õppejõud.
Ta lõpetas aastal 1977 Tallinna 22. Keskkooli ja aastal 1982 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (10. lennu).
Ta mängis aastatel 1982–1990 Vanalinnastuudios ja 1990–1992 VAT Teatris. Hiljem on ta tegelenud koolitamisega Moreno Keskuses ja Tallinna Ülikoolis, kus ta on psühhodraama ja draama õppejõud.
Fürstenau ühisvald
thumb|Samtgemeinde Fürstenau paiknemine Osnabrücki kreisis
Fürstenau on valdade ühendus (Samtgemeinde) Saksamaal Alam-Saksimaal Osnabrücki kreisis.
Selle pindala on 224,58 km². 31. detsembril 2017 elas seal 15 949 inimest. Selle keskus on Fürstenau.
Samtgemeinde Fürstenau koosneb järgmistest valdadest:
Sergei Sovetnikov
Sergei Sovetnikov (vene keeles Сергей Александрович Советников; 27. september 1931 Ust-Žerdjanka küla, Virumaa – 13. september 1997 Narva) oli Eesti poliitik ja pedagoog.
Ta sündis talupidajate pojana. Ta lõpetas Narva 3. Keskkooli ja aastal 1955 Tartu Riikliku Ülikooli (ajaloo-keeleteaduskonnas).
Töötas aastatel 1955–1956 Tartu Riiklikus Ülikoolis ja aastatel 1956–1960 õpetajana Mustvee 2. Keskkoolis. 1960–1964 oli ta Narva 2. internaatkooli õppealajuhataja ja 1964–1990 Narva Polütehnikumi direktor.
Ta oli aastast 1962 Eesti NSV Ühingu Teadus Narva linnaorganisatsiooni esimees. Ta on käsitlenud Eesti NSV ja NSV Liidu ajakirjanduses ühiskondlikke ja poliitilisi teemasid. Ta on olnud Mustvee linnanõukogu ja Narva linnanõukogu liige. Nii 1993. kui ka 1996. aasta valimistel pääses ta Narva linnavolikokku Eesti Demokraatliku Tööpartei nimekirjas (sai 1993. aastal 2546 häält ja 1996. aastal 1134 häält).
Sergei Sovetnikov suri 13. septembril 1997 ning saadeti viimsele teekonnale 18. septembril 1997 Kultuurimajast Rugodiv. Ta maeti Riigiküla kalmistule.
Päkk
Päkk (Gyroporus) on puravikulaadsete seltsi kuuluv perekond seeni, sugukonna Gyroporaceae ainus esindaja.
Eesti liigid
Eestis esineb kaks selle perekonna liiki:
Rhodose piiramine (1480)
1480. aastal pidas väike Rhodose hospitaliitide garnison vastu Osmanite riigi rünnakule.
Rünnak
23. mail 1480. aastal ilmus Rhodose ette Trianda lahte 160 laevast koosnev Osmanite laevastik koos 70 000-mehelise armeega Mesih Paša juhtimisel. Hospitaliitide garnisoni juhtis suurmeister Pierre d'Aubusson.
Teine rünnak linnale toimus müüri idaosas juudi kvartali lähedal Akandia lahe suunas, mis oli Itaalia "tongue" lahingujaam ja oli üsna nõrk. Rüütlid ja linnarahvas kaevasid sel ajal müüri siseküljele uue vallikraavi ja ehitasid uue sisekindlustuse, samas kui Türgi suurtükiväe kanonaad jätkus. Taas kaitsesid rüütlid linna ja pärast kibedat lahingut, kus mõlemal poolel oli palju kaotusi, õnnestus oht taas ära hoida.
27. juuli koidikul alustasid türklased jõulist pealetungi ja nende umbes 2500 janitšarist koosnev eelvägi suutis vallutada Itaalia torni ja siseneda linna. Järgnes meeletu võitlus. Viiest kohast haavata saanud suurmeister juhtis lahingut ja võitles, piik käes. Pärast kolmetunnist võitlust vaenlane hävitati ja kurnatud ellujäänud hakkasid taganema. Rüütlite vasturünnak põhjustas türklased korratu taganemise, kiskudes endaga kaasa vesiiri ja ülemjuhataja. Hospitallerid jõudsid tema telgini ja võtsid koos muu saagiga islami püha standardi. Sel päeval tapeti 3000–4000 türklast.
17. augustil 1480 loobus Osmanite laevastik katsest Rhodos vallutada. Sultan Mehmed II oli raevus ja oleks saart uuesti rünnanud, kuid tema surm 1481. aastal lõpetas katse. 1521.–1522. aastal piirasid Osmanid taas Rhodost ning vallutasid linna ja saare.
Historiograafia
thumb|Obsidionis Rhodiae urbis descriptio lehekülg
Hospitaliitide asekantsler Gulielmus Caoursin oli piiramise pealtnägija ja pani selle kirjelduse teosesse Obsidionis Rhodiae Urbis Descriptio. D'Aubussoni enda aruande piiramise kohta võib leida John Taaffe'i teosest Jeruusalemma Püha Johannese püha, sõjalise, suveräänse ordu ajalugu .
Johann Snell trükkis Obsidionis Rhodiae Urbis Descriptio 1482. aastal Taanis Odenses ja seda trükki peetakse kui mitte esimeseks, siis üheks kahest esimesest raamatutrükist Taanis.
Galerii
thumb|left|[[Johanniidid|Jeruusalemma Püha Johannese rüütlite mortiir, Rhodos, 1480–1500. Pierre d'Aubussoni palvel loodud pommitajat kasutati müüride lähikaitses (100–200 m). See tulistas 260 kg graniitkuule. Pommitaja kaalub 3325 kg. Välja pandud Pariisi Musée de l’Armées.]] thumb|right|Vaade Rhodosele 10 aastat hiljem
Orvar Löfgren
pisi|Orvar Löfgren avalikul loengul Tartu Ülikoolis 4. veebruaril 2013
Orvar Löfgren (sündinud 2. oktoobril 1943) on rootsi etnoloog.
Ta kaitses 1978. aastal filosoofiadoktori kraadi etnoloogias. Löfgren oli aastatel 1991–2008 Lundi Ülikooli Euroopa etnoloogia professor. Ühtlasi töötas ta aastatel 1983, 1986 ja 1997 külalisprofessorina California Ülikoolis. Alates 2008. aastast on ta Lundi Ülikooli emeriitprofessor.
Aastal 2008 valiti Löfgren Kopenhaageni Ülikooli audoktoriks.
Tema peamine uurimisvaldkond on igapäevaelu, selle juurde kuuluva tarbimise ja meediakasutuse kultuurilised aspektid. Erilist huvi on Löfgrenile pakkunud teemad nagu unistamine, puhkamine ja ootamine. Rahvusvaheliselt on tuntud tema teosed "On Holiday: A History of Vacationing" (1999) ja "The Secret World of Doing Nothing" (2010).
Viimastel aastatel on Löfgren uurinud, kuidas kaasaja inimesed ja institutsioonid saavad hakkama üleküllusega – nii informatsiooni, tarbimise kui ka valikute üleküllusega. Sellel teemal on temalt ilmunud monograafia "Managing Overflow in Affluent Societies" (2012).
Amharakeelne Vikipeedia
pisi|Logo Amharakeelne Vikipeedia on Vikipeedia amharakeelne versioon.
Amharakeelne Vikipeedia sai alguse 2002. aasta detsembris.
Alfons Dopsch
Alfons Dopsch (14. juuni 1868 Lobositz (Lovosice) – 1. september 1953 Viin) oli Austria ajaloolane.
Ta oli 1900–1938 Viini ülikooli professor.
1892. aastast tegi ta kaastööd sarjale "Monumenta Germaniae Historica".
Ta näitas antiikaja ja keskaja vahelist konstitutsioonilist, sotsiaalset, majanduslikku ja kultuurilist järjepidevust.
Mälestuse jäädvustamine
Üks Viini tänav kannab tema nime.
Ljubomõrka (Tšetšelnõki rajoon)
Ljubomõrka (ukraina keeles Любомирка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tšetšelnõki rajoonis. Elanike arv on 971. Pindala on 3,8 km².
Fenoloogiline suvi
Fenoloogiline suvi on fenoloogiline aastaaeg, mille tunnuseks on looduses toimuvad muudatused. Selle algus langeb suures osas kokku klimaatilise suvega, kuna seda käivitavad protsessid sõltuvad suures osas õhusoojusest.
Salomonelaps
Salomonelaps on maoperekond.
Fenoloogiline suvi
Osa-aastaajad
Fenoloogiline suvi jagatakse tunnuste järgi mitmeks osaks.
Salomonelaps
Klassifikatsioon
Perekonda Salomonelaps klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik :
Taddeo II da Montefeltro
Taddeo II da Montefeltro (suri 1. mail 1282) oli Itaalia kondotjeer da Montefeltro suguvõsast. pisi|Da Montefeltro perekonna vapp Taddeo oli Bonconte I da Montefeltro poeg (ühtlasi Taddeo I da Montefeltro vennapoeg) ning aastatel 1242–1255 (kuni surmani) Urbino hertsogiks olnud gibelliinide kondotjeeri Montefeltrano II da Montefeltro vend. Taddeo nõbu oli Romagna gibelliinide juht Guido da Montefeltro.
Salomonelaps
Levila
Neid võib kohata Saalomoni saartel.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Salomonelaps par seisuga 25.03.2014.
Taddeo II da Montefeltro
Taddeol oli üheksa last: Corrado, Malatesta, Taddeo Novello, Roberto, Ubertino, Speranza, Giovanna, Filippuccio ja Rinaldo.
Lazdona kirikumõis
Lazdona kirikumõis (saksa keeles Lasdohn Pastorat, läti keeles Lazdonas mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Lazdona kihelkonnas.
Museumsinsel
pisi|300 px|Museumsinsel [[Berliini kaardil (tähistatud punasega)]]
Museumsinsel (saksa keeles Museumsinsel 'muuseumisaar') on Berliini keskel Spree jõel asuva Spreeinseli saare ('Spreesaar') põhjapoolsema osa nimi. Museumsinselis asuvad mitmed kuulsad Saksa muuseumid. 1999. aastal lülitati Museumsinsel kui unikaalne arhitektuuri- ja kultuuriansambel UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Terebiń
Terebiń on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Hrubieszówi maakonnas Werbkowice vallas. Terebiń asub Werbkowicest 5,5 km idakagus ja Hrubieszówist ligikaudu 9 km lõunaedelas, Ukraina piirist 10,5 km kaugusel.
Thomas Starzl
Thomas Earl Starzl (11. märts 1926 Le Mars, Iowa – 4. märts 2017 Pittsburgh, Pennsylvania) oli USA arst, teadlane ja siirdamise asjatundja.
Ta siirdas 1963. aastal esimesena maailmas inimmaksa ning teda nimetatakse kaasaegse siirdamismeetodi loojaks.
Tema esimene siiratud maksaga patsient ei jäänud ellu. Starzl asus 1980. aastatel tööle Pittsburghi Ülikooli, et luua äratõukereaktsiooni ennetavaid ravimeid, sealhulgas immuunsüsteemi alla suruva azathioprine ' i ning tsüklosporiini ja takroliimuse. 1967. aastal siirdas ta inimmaksa teist korda ning seekord jäi patsient ellu.
Starzl on lisaks maksale siiranud ka kaksikute ja veresugulaste laipade elundeid. Peale selle on ta siiranud loomade, näiteks paaviani maksa inimestele. 1984. aastal siirdas Starzl kuueaastasele tüdrukule maksa ja südame.
1991. aastal läks Starzl pensionile ja avaldas oma eluloo "The Puzzle People".
Starzli tsitaate
Mul oli suur hirm, et vean alt inimesi, kes usaldasid oma tervise minu kätesse.
Isegi lihtsa operatsiooni puhul vaatasin raamatust üle.., seejärel läksin kartustundega operatsioonituppa ning olin teovõimetu kuni operatsiooni alguseni.
Hamburgi Ülikool
Hamburgi Ülikool on ülikool, mis asub Hamburgis.
Thomas Starzl
Starzli tsitaate
Ebaõnnestumiste unustamise asemel jäid need mulle meelde igaveseks.
Hamburgi Ülikool
Ülikool asutati aastal 1919.
Thomas Starzl
Surm
Ta suri 90-aastaselt 4. märtsil 2017 oma pere keskel.
Igor Šafarevitš
pisi|Igor Šafarevitš Igor Rostislavovitš Šafarevitš (vene keeles Игорь Ростиславович Шафаревич; 3. juuni 1923 Žõtomõr – 19. veebruar 2017 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa matemaatik, publitsist, dissident, Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemik, Londoni Kuningliku Seltsi välisliige.
Ta oli kauaaegne NSV Liidu Teaduste Akadeemia Steklovi-nimelise Matemaatikainstituudi (alates 1991 Venemaa TA Steklovi-nimeline Matemaatikainstituut) teadur. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid algebra, arvuteooria ja algebraline geomeetria.
Nõukogude perioodil oli ta dissident, kes tegi koostööd Andrei Sahharovi ja Aleksandr Solženitsõniga ning kes avaldas 1977. aastal raamatu "Sotsialism kui maailma ajaloo nähtus" ja 1982. aastal samizdatis essee "Russofoobia". Alates 1980. aastate lõpuaastatest sai ta oma natsionalistliku suunitlusega publitsistikat avaldada ametlikult.
Päritolu, haridustee ja töökäik
Igor Šafarevitš sündis ukraina linnas Žõtomõris. Pärast perega Moskvasse kolimist (isa töötas teoreetilise mehaanika õppejõuna) sooritas ta kooliõpilasena eksternina sisseastumiseksamid Moskva Riikliku Ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonda. Kohe pärast küpsustunnistuse saamist võeti ta vastu MRÜ viimasele kursusele. 1940. aastal lõpetas ta 17-aastaselt ülikooli.
Tema teaduslikuks juhendajaks sai NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliige Boriss Delaunay, kes suunas ta algebralise arvuteooria ja Galois' teooria uurimisele. Šafarevitš sai 1943. aastal kandidaadikraadi. 1946. aastal kaitses ta doktoriväitekirja "К теории конечных расширений" ja sai füüsika-matemaatikadoktori kraadi.
Pärast doktorikraadi saamist asus ta tööle NSV Liidu Teaduste Akadeemia Steklovi-nimelise Matemaatikainstituudi teadurina (1995. aastast peateadur). Aastatel 1953–1974 töötas ta ühtlasi Moskva Riikliku Ülikooli kõrgema algebra kateedri professorina. 1974. aastal seoses tema ühiskondliku (dissidentliku) tegevusega sunniti teda õppejõu ametist loobuma ning 1975. aastal vallandati ta Moskva Riiklikust Ülikoolist.
Ühiskondlik tegevus
1955. aastal kirjutas ta geneetikute kaitseks alla 300 kirjale Lõssenko grupi vastu. 1973. aastal kirjutas ta avaliku kirja Andrei Sahharovi kaitseks. 1974. aastal, pärast Aleksandr Solženitsõni riigist väljasaatmist, kirjutas ta avalikud kirjad "Solženitsõni vahistamine" ja "Solženitsõni pagendamine". 1977. aastal avaldas Prantsusmaal raamatu "Sotsialism kui maailma ajaloo nähtus", milles kirjeldas sotsialismi kui nähtust, mis on esinenud antiikajast tänapäevani. Šafarevitši vaateid kritiseeris vasakpoolne dissident Roi Medvedjev; Šafarevitš omakorda vastas terava artikliga "Marksismi järelväelahingud".
1982. aastal avaldas Šafarevitš välismaal ja samizdatis essee "Russofoobia". 1989. aastal avaldas ta ajakirjas Novõi Mir artikli "Kaks teed, üks kuristik" («Две дороги — к одному обрыву»), mis sisaldas nii sotsialismi kui ka Lääne demokraatia kriitikat. Pärast "Russofoobia" avaldamist Nõukogude Liidus ajakirjas Naš Sovremennik 1989. aastal ilmus ajakirjanduses Šafarevitši vaadete vastu 31 allkirjaga protestikiri. Allakirjutanute hulgas olid Juri Afanasjev, Dmitri Lihhatšov ja Andrei Sahharov. 1992. aasta märtsis avaldati Ameerika Matemaatikaseltsi kuukirjas Notices of the American Mathematical Society mitmesaja matemaatiku avalik kollektiivne pöördumine Šafarevitši poole palvega ümber vaadata "Russofoobias" esitatud seisukohad. 1992. aasta juulis pöördus USA Rahvuslik Teaduste Akadeemia Šafarevitši poole palvega vabatahtlikult loobuda akadeemia välisliikme staatusest, kuna akadeemia statuut ei näe ette liikmeskonnast väljaheitmise protseduuri. Mitmed matemaatikud (sealhulgas Jean-Pierre Serre, Henri Cartan, Serge Lang ja John Tate) avaldasid protesti akadeemia juhtkonna sellise tegevuse vastu (Serre nimetas akadeemia Šafarevitši vastu suunatud kampaaniat "poliitkorrektseks nõiajahiks"). 2003. aastal astus Šafarevitš protesti märgiks akadeemiast välja seoses USA vägede sissetungiga Iraaki.
Valitud teadusühingute liikmeks
Ta oli valitud ka Itaalia teaduste akadeemia Accademia Nazionale dei Lincei välisliikmeks.
Isiklikku
Tema poeg Andrei Šafarevitš on matemaatik, Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliige.
Ļaudona kirikumõis
Ļaudona kirikumõis (saksa keeles Laudohn Pastorat, läti keeles Ļaudonas mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Ļaudona kihelkonnas.
Balõn (Litõni rajoon)
Balõn (ukraina keeles Балин) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Litõni rajoonis. Elanike arv on 565. Pindala on 0,225 km².