cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alexios IV Angelos
Valitsemine
Alexiose otsus loobuda koostööst ladinlastega oli mingis mõttes bütsantslastele tegutsemise signaaliks ning nad üritasid isegi 1204. aasta jaanuaris süüdata ristisõdalaste laevu. Veneetsia laevastikule saadeti vastu 17 tuleohtliku materjaliga täidetud laeva, ent katse ebaõnnestus. Seejuures oli linlaste suureks taganttõukajaks ja õhutajaks patriarh, kes varem oli sunnitud keisri käsul ladinlastele mitmeid järeleandmisi tegema. Kuid ka lahtiütlemine ristisõdijatega sõlmitud kokkuleppest ei suutnud märkimisväärselt suurendada Alexiose ja tema pimeda isa populaarsust. Isaak II, kes polnud enam täie mõistuse juures, oli pahane, et pidi trooni pojaga jagama ning levitas koguni kuulujutte oma poja oletatavast seksuaalsest perverssusest, väites, et Alexios seltsib "rikutud meestega". Ka kroonik Niketas Choniates kritiseeris Alexiose lapselikkust, sõbralikke suhteid ladinlastega ning tema pillavat elustiili.
Surm
Alexios IV lühikese valitsemisaja jooksul kuulutasid mitmed Bütsantsi Musta mere äärsed alad end iseseisvaks. Üks nendest oli Trapezundi keisririik, mis oli üks Bütsantsi järglasriikidest. Olukord Konstantinoopolis oli nii segane, et impeeriumil polnud ressursse ega vahendeid Trapezundi tagasi võtmiseks, mille tulemusena tunnustati de facto riigi iseseisvust, ent de iure jäi see keisririigi koosseisu.
Väikealk
pisi|Väikealk pisi|Leviala Väikealk ehk ürr (Alle alle) on alklaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Gröönimaa inuitid on väikealkidest valmistanud talvetoitu kiviakki, mis on hapendatud hülgenahas.
Orangutan
Orangutan (Pongo) on perekond Aasia troopilistes vihmametsades elavaid suuri inimahve. Neid on tänapäeval alles kaks ohustatud liiki – Borneo saarel elavad Borneo orangutanid (Pongo pygmaeus) ja Sumatra saarel eriti ohustatud Sumatra orangutanid (Pongo abelii). Nad on ühed intelligentseimad inimahvid ja oskavad kasutada tööriistu. Sõna orangutan pärineb malai keelest ja tähendab “metsainimest”.
Välimus
Orangutani pikkus seistes on keskmiselt 1,2–1,5 m, kehakaal 33–82 kg, isased võivad kaaluda ka kuni 110 kg. Orangutanil on suur pea, jäme kael ja suur kogukas keha, väga pikad ja tugevad esijäsemed, lühikesed ja kõverad tagajäsemed ning inimahvidele omaselt puudub neil saba. Enamasti on orangutanide karvkate pikakarvaline ja punakas-pruuni värvi. Orangutani esijäse sarnaneb inimkäega – sel on neli pikka sõrme ja vastanduv lühike pöial. Orangutani tagajäse on sarnaselt esijäsemega nelja pika varba ja neile vastanduva lühikese esimese varbaga. Seega suudavad nad asju haarata nii esi- kui ka tagajäsemetega, kuid maapinnal liiguvad kohmakalt. Täiskasvanud isastel on iseloomulikud suured nägu ümbritsevad põsekotid. Orangutanid elavad looduses kuni 35-aastaseks, vangistuses aga kuni 60-aastaseks.
Toitumine
Puude otsast saavad orangutanid 65–90% oma toidust. Nad söövad puuvilju, noori puulehti, võrseid, puukoort, putukaid, mett ja linnumune.
Sotsiaalsus
pisi|Põsekottidega isane orangutanOrangutanid elavad üksildasemalt kui teised inimahvid. Tugevad, aastaid kestvad sidemed on vaid emaste ja nendega koos elavate mittesuguküpsete järglaste vahel, mistõttu on ka nende lapsepõlv inimahvide seas pikim. Täiskasvanud isased ja iseseisvunud noorloomad elavad rohkem üksi. Orangutanid ehitavad ööbimiseks ja ka päeval puhkamiseks puu otsa okstest ja lehtedest pesi.
Paljunemine
Emased saavad suguküpseks vabas looduses tavaliselt 15–16-aastaselt, tiinus kestab umbes 8,5 kuud. Orangutanide poegimisintervall on pikim inimahvide seas (umbes 8 aastat).
Elupaigad
Mõlemad orangutani liigid elavad sügaval ürgmetsas. Mõlemad liigid elavad nii mägedes kui ka madalal soistel aladel. Orangutanid on meie planeedi kõige suuremad puudel elavad loomad. Orangutanid veedavad peaaegu kogu oma elu puude otsas, olles ka kõige puukesksema eluviisiga inimahvid. Orangutanid tulevad puudelt maapinnale harva, rännates edasi peamiselt puult puule ronides. Kõige suurem orangutani vaenlane on inimene, kelle põllumajandusliku tegevuse ja metsaraie tagajärjel on hävinud hulgaliselt sobilikke elupaiku. Orangutane on ka kütitud. Orangutanide looduslikeks vaenlasteks on tiigrid, leopardid ja krokodillid. Kuna Borneo orangutane ei ohusta tiigrid, siis on täheldatud, et nemad viibivad maapinnal sagedamini kui nende Sumatra sugulased.
Transantarktika mäestik
pisi|Transantarktika mäestik pisi|Mäestik kaardil Transantarktika mäestik on settekivimitest koosnev mäestik Antarktisel.
Mäestik jagab Antarktise mandri kitsamas osas kaheks: väiksemaks Lääne- ja suuremaks Ida-Antarktiseks.
Transantarktika mäestik moodustus Devoni ja Juura ajastul liivakivide, lubjakivide, kivisüsi ja kiltade ladestumisel.
Mäestiku kõrgeim tipp on 4528 m kõrgune Kirkpatrick.
Mäestik ulatub üle kogu Antarktise Rossi merest kuni Weddelli mereni ja selle kogupikkus on ligi 3500 km, millega kuulub meie planeedi pikimate mäestike hulka. Mandri ida- ja lääneosa eraldav mäestik on 100–300 km laiune.
Transantarktika mäestiku tipud ja kuivad orud on ühed vähestest mandri paikadest, mida ei kata jää. Selle nähtuse põhjuseks on väike sademete hulk ja ablatsioon.
Setomaa Muusikakool
Setomaa Muusikakool on muusikakool Võru maakonnas Setomaa vallas Värska alevikus aadressil Pikk tänav 13. Kooli direktor on Tiina Kadarpik.
Kool asutati 1. septembril 1997 ja kandis siis nime Värska Muusikakool. Alates 9. oktoobrist 2021 kannab kool nime Setomaa Muusikakool.
Harilik melon
Harilik melon ehk dessertmelon (Cucumis melo subsp. melo) on meloni alamliik.
Klassifikatsioon
Pitrati jt (2000) järgi on harilikul melonil järgmised teisendid:
Brandenbergi Alpid
thumb|Dalfazalm, 1693 m, Rofani mäestik (Brandenbergi Alpid), Austria
Brandenbergi Alpid (saksa: Brandenberger Alpen) on Põhja-Lubjakivialpide alamrühm, mis jookseb kogu pikkuses Ida-Alpide ees. Need asuvad täielikult Austrias, Achensee (Tiroolis), Inntali ja Baieri Eel-Alpide vahel. Mäestik on 38 km pikk.
Need on saksa keeles laialdaselt tuntud kui Rofangebirge, kuigi tegelik Rofan (ka Sonnwendgebirge) on ainult Brandenberger Ache ja Achensee vahelise piirkonna lääneosa. See koosneb kesksest mäerühmast ja kolmest eraldiseisvast mäest. Guffert (2195 m), mis paikneb väljaspool keskset rühma, moodustab eraldi mäerühma. See paikneb Kramsachist põhjas, Tegernsee Blauberge ja Kesk-Rofani vahel. Unnütze Achensee põhjapoolse otsa juures Achenkirchist idas ja Ebner Joch (1957 m) Achensee lõunapoolse otsa juures Maurachist idas on samuti väljaspool keskset mäestikku.
Naabermäestikud
Brandenbergi Alpid piirnevad järgmiste Alpide alamrühmadega:
Keskne rühm
thumb|Dalfazer Wände Rofani mäestikus thumb|Rofani pearühm vaadatuna edelast (Ebner Joch). Vasakult paremale: Dalfazer Wände; Streichkopf, Hochiss, Spieljoch, Seekarlspitze, Haidachstellwand, Rofanspitze, Sagzahn, Vorderes Sonnwendjoch
Veekogud
thumb|Zireiner See Rofanspitze idakülje ees
Sündikalism
Sündikalism on töölisliikumine, mis kasvas välja libertiinide mõttevoolust. Sündikalismi esindajad propageerivad anarhistlikku ühiskonnakorraldust, milles puuduvad riiklikud institutsioonid. Nende asemele pakuvad nad patsifistlikul (rahumeelsel) isikuvabadusel, eraomandil ja vastastikustel lepingutel põhinevat ühiskonnakorraldust, milles inimesed organiseeruvad oma tahtest ja vajadustest lähtudes ning lahendavad avalikel aruteludel ühiskonnas tekkinud probleeme ja konflikte.
Majanduslikus kontekstis pooldavad sündikalistid turumajanduslikku anarhismi – täpsemalt: eraomandi-anarhismi (private property anarchism) ja turumajanduslikku anarhismi (ingl free-market anarchism, market anarchism), mis mõlemad tahavad asendada riigi tsentraliseeritud ja hierarhiliselt korraldatud bürokraatliku sunnivõimu omavahel võistlevate institutsioonidega, mis pakuvad elanikkonnale turvalisust, õiguskorda ja sõjalist kaitseteenust. Need peaks asendama riigi maksu- ja eelarvesüsteemist finantseeritava monopoolse organisatsiooni omavahel konkureerivate eraalgatuslike ettevõtetega, mis pakuvad tarbijatele oma teenuseid tasu eest. Vaba, turumajanduslik konkurents peaks tagama õiglase ning parima hinna ja kvaliteedi suhtega toote, likvideerima ebaefektiivsed riiklikud monopolid ning välistama korrumpeerunud ametnike omakasupüüdliku sunnivõimu.
Suuremad sündikalistlikud esindusorgansiatsioonid on Prantsusmaal General Confederation of Labor, Hispaanias National Confederation of Labor, Itaalias Syndicalist Union, Saksamaal Free Workers' Union ja Argentinas Regional Workers' Federation. Sündikalistide hulka võib põhitunnuste järgi arvata ka Iiri organisatsioonid Industrial Workers of the World ja Irish Transport and General Workers' Union ning Kanada One Big Union, kuigi nad ise ei nimeta end sündikalistlikeks.
Mõiste
Mõiste "sündikalism" tekkis Prantsusmaal (pr Syndicat) ja algselt märkis see kohalikku ametiühingut. Prantsuse sotsialistide ajakiri Confédération générale du travail, hakkas 1903. aastal kasutama mõistet „revolutsiooniline sündikalism“ (pr. syndicalisme révolutionnaire), millega taheti rõhutada prantsuse ametiühinguliikumise erilisust. Nende eeskujul hakati ka teistes riikides märkima radikaalset ametiühinguliikumist nimetama sündikaadiks: Hispaanias ja Portugalis sindicato, Itaalias sindacato. Sellega eristada eraomandust tunnustavad ametiühingud marksistlikest ametiühingutest, mis olid reeglina alistatud parteipoliitilistele eesmärkidele.
Sündikalismi ajalugu
Turumajandusliku anarhia kontseptsiooni hakkas propageerima Jakob Mauvillon (1743–1794), kes oli saksa liberalismile aluse pannud prantsuse hugenoti, Eleazar Mauvilloni poeg ning politoloogiaprofessor Brunswicki ülikoolis. J. Mauvillon otsis poolehoidjaid oma radikaalsele mõttesuunale, nõudes kooli ja postisüsteemi privatiseerimist ning üldise maksukoormuse alandamist. Ta kaitses ka üleüldist sõnavabadust ning turvalisust tagavate institutsioonide vabatahtlikku finantseerimist (see tähendaks, et kulusid kannaksid vaid need, kellel on midagi kaotada ja kes mõistavad selle ohu olemust).
Tema ideid arendasid edasi saksa ajakirjanik Julius Faucher (1820–1878) ning belgia-prantsuse majandusteadlane ja ajakirjanik Gustave de Molinari (1819–1912). Mõlemad olid aktiivsed vabakaubanduse pooldajad. Oma 1849. aastal ilmunud essees „Entretiens sur les lois économiques et défense de la propriété“ (Vestlusi majandusseadustest ja omandi kaitsest) märkis Molinari, et „Valitsusmonopol ei ole millegi poolest parem kui muud monopolid. See ei valitse ei hästi ega odavalt, kui tal pole vaja karta konkurentsi ning valitsetavatelt on võetud õigus vabalt endale juhte valida.“ 1899. aastal ilmunud raamatus „Esquisse de l’organisation politique et économique de la société future“ (Lühiülevaade poliitika ja majanduse korraldusest tulevikuühiskonnas) kaitses Molinari rahva iseorganiseerumise õigust. Ta pidas äärmiselt oluliseks, et see toimuks rahus ja vabaduses. Tema sulest võib lugeda (II osa, 2. ptk vabas tõlkes):
''Sõda on täielik vastand inimeste vabale organiseerumisele ning kodakondsuse vastuvõtmisele või sellest loobumisele. Ühine rahu kindlustamine … kaitseks kõiki riigi agressiooni eest … samas kui igaühel oleks vabadus ise otsustada, millise riigi kodanik ta tahab olla. Loobumine kodakondsusest ei ohusta riigi püsimist ja seetõttu ei või seda õigust ka keelata. Rassist, keelest ja kultuurist tulenevad probleemid kaoksid püsiva rahu olukorras. Riikide moraalne ja materiaalne areng tõuseks ennenägematusse kõrgusse, kui need moodustuksid sarnastest ning üksteisest lugupidavate inimeste vabast tahtest ja loomulikest vajadustest lähtudes.''
Ajakirjanik ja ettevõtja Benjamin Tucker (1854–1939), kes andis välja ajakirja Liberty ning propageeris Ameerikas turumajanduslikku anarhiat, väitis oma 1891. aastal ilmunud essees:
''„Riigikaitse on teenus nagu iga muu. Kuna see on kasulik ja selle järel on nõudlus, siis on see majandushüve, mis allub turumajanduslikule nõudluse-pakkumise reeglile. Vabal turul kujundaks selle teenuse hinda tema omahind. Konkurentsiolukorras valiksid tarbijad selle teenuse pakkuja, kelle hinna-kvaliteedi suhe on parim, kuid nüüd on riik monopoliseerinud selle teenuse tootmise ja müügi ning riik, nagu kõik monopolistid, nõuab selle eest ebaõiglaselt kõrget hinda maksusüsteemi läbi“.''
Anarhosündikalistide arvates on inimese vaba tahte vastane kuritegu iga pettus, mille eesmärgiks on jagada ümber eraomanduses olevat vara ja iga jõu kasutamise ähvardus, millega tahetakse sundida inimest muutma oma vabast tahtest sündinud otsust. Jõu kasutamist ja vägivallaga ähvardamist peetakse ebamoraalseks teoks, välja arvatud juhul, kui see on suunatud juba toimuva agressiooni vastu.
Teoreetikud
Anarhosündikalismi teoreetikuteks on rida väga erinevate elukutsete esindajaid: inglise ajakirjanik, poliitfilosoof ja kirjanik William Godwin (1756–1836), ameerika ettevõtja, leiutaja ja muusik Josiah Warren (1798–1874), saksa filosoof Max Stirner (1806–1856), prantsuse poliitik ja mutualistliku filosoofia looja Pierre-Joseph Proudhon (1809–1865), vene revolutsionäär ja kollektivistliku anarhismi looja Mihhail Bakunin (1814–1876), ameerika kirjanik, filosoof, ajaloolane ja riikliku maksukohustuse vastustaja Henry David Thoreau (1817–1862), vene geograaf, majandusteadlane, filoloog, zooloog, evolutsiooniteoreetik, filosoof ja kirjanik Peter Kropotkin (1842–1921), leedu päritolu ameerika kirjanik ja poliitiline aktivist Emma Goldman (1869–1940), ameerika kirjanik, poliitteoreetik ja oraator Murray Bookchin (1921–2006), ameerika majandusteadlane, revisionistlik ajaloolane ja poliitteoreetik, austria koolkonda esindav Murray Rothbard (1926–1995), ameerika lingvist, filosoof, loogik, kognitiivse teaduse teerajaja, sotsiaalkriitik ja poliitiline aktivist, raamatu „Profit Over People: Neoliberalism and Global Order“ (Kasum enne inimesi: neoliberalism ja maailmakord) autor Noam Chomsky (s 1928), kanada filosoof ja õppejõud Jan Narveson (s 1936), ameerika kirjanik, poliitfilosoof ja õppejõud Robert Nozick (1938–2002), ameerika majandusteadlane, füüsik ja õigusteadlane, libertaarne teoreetik David D. Friedman (s 1945) ning kanada filosoof ja netiraadio tegija Stefan Molyneux (s 1966).
Puiestee tänav
pisi|Puiestee tänav pisi|Puiestee tänav Puiestee tänav (saksa keeles Alleestraße) on tänav Tartus. Ta on veidi alla 3 km pikk.
Tänav algab Põllu tänava ristist, kus Aruküla tee jätkub Puiestee tänavana. Tänav kulgeb kuni ristumiseni Jaama tänavaga Paju ja Männi tänava ristmikul.
Puiestee tänaval on algusest lõpu poole minnes ühine ristmik Põllu tänavaga (paremalt), Muru tänavaga (paremalt), Ujula tänavaga (vasakult), Nurme tänavaga (paremalt), Lubja tänavaga (risti), Risti tänavaga (paremalt), Liiva tänavaga (risti), Narva maanteega (risti), Kingu tänavaga (vasakult), Mäe tänavaga (risti), Roosi tänavaga (risti), Kasarmu tänavaga (vasakult), Raatuse tänavaga (vasakult), Peetri tänavaga (paremalt), Pärna tänavaga (vasakult) ja Jaama tänavaga (risti).
Puiestee tänav on peamine tee, mida mööda Tartust Jõgeva poole sõidetakse. Vastav maantee kannab järjenumbrit 39.
Puiestee tänav ristub Narva maanteega Tartu Peetri kiriku juures. Puiestee tänava serva jäävad Uus-Jaani kalmistu, Vana-Peetri kalmistu ja Uus-Peetri kalmistu. Aadressil Puiestee tänav 78 asub Tallinna Tehnikaülikooli Tartu Kolledž.
Ajalugu
Puiestee tänaval asuv sõjaväelinnak koosneb kümnetest eri ajal ehitatud hoonetest ja seal, Krasnojarski kasarmutes, 20. sajandi alguses asus Venemaa keisririigi 23. jalaväediviisi 95. Krasnojarski jalaväepolgu osad. Tartu linna piiril paiknenud kasarmukompleksi hakati planeerima Jaama mõisa maadest eraldatud alale. 1913. aastast pärit piirkonna plaanil on kokku 29 erineva funktsiooniga hoonet, sealhulgas tellistest kahekorruseline kasarmuhoone, tall, erinevad kuurid, laohooned, vankrikuurid, pesuköök, saun, kuivatusmaja, kasarmubarakid ja kirik koos sööklaga. Territoorium asus alal, mis piirneb praeguste Kasarmu ja Puiestee tänavaga loodes ja edelas ning Jänese tänava mõttelise pikendusega kirdes ja kirde-edelasihilise joonega praeguste Raatuse ning Pärna tänava vahel.
Eesti Vabariigi ajal 1920.–1930. aastatel Lembitu kasarmud, kus paiknes Ratsarügement ja 2. üksik jalaväepataljon ja olid alates 1940. aastast NSV Liidu okupatsioonivägede kasutuses. Teise maailmasõja ajal hävisid mitmed hooned Lembitu platsil, sealhulgas kahekorruseline kasarmuhoone. Nõukogude perioodil toimusid ulatuslikud ümberehitustööd, mille käigus laienes kasarmuplats koos hoonetega loode suunas endise Jaama mõisa maadele. Uusehitistena kerkisid mitmed kivi- ja paneelmajad, töökojad ning garaažid. Eesti iseseisvuse taastamise järel asus seal Eesti kaitseväe Tartu kompanii, mis formeeriti hiljem Tartu üksikuks jalaväepataljoniks. Tartu Üksik-jalaväepataljon oli linnakus kuni 2002. aastani. Algupärasest Krasnojarski jalaväepolgu hoonestikust on ainus täiel määral säilinud hoone kivitall (Jänese tänav 23), kus tegutseb Tartu Ratsakool.
Aadressil Puiestee tänav 9/11 tegutses enne teist maailmasõda AS Tartu Telefonivabrik.
Metsade fragmenteerumine
Metsade fragmenteerumine on elupaikade killustumine, millega jääb metsa raiumisel alles selle väike isoleeritud osa. Seda kutsutakse metsafragmendiks. Vahepealne maatriks, mis eraldab metsafragmente, võib olla füüsiliselt avatud ala, põllumaa või arenenud piirkond inimasustusega.
Looduslikud
Metsad võivad fragmenteeruda looduslikult näiteks tulekahjude, vulkanismi või kliimamuutuste tagajärjel.
Inimtekkelised
Suurema osa metsade fragmenteerumisest on põhjustanud inimene. Inimtekkeline metsade fragmenteerumine tekib peamiselt, kui algsed metsaalad eemaldatakse, et arendada põllumajandust, linnastumist, puidutööstust ning energia tootmist.
Suurusefekt
Metsa fragmenteerumise üks paratamatuid tagajärgi on elupaiga suuruse vähenemine. See omakorda põhjustab muutusi metsade ökosüsteemides, mida nimetatakse suurusefektiks. Suurusefekti tõttu jääb metsafragmentidesse vähem liike. Üksikutel liikidel on kindlad elupaiga suuruse miinimumalad, seetõttu väiksemates metsafragmentides on vähem liike kui suuremates fragmentides. Koostatud on mitmeid liikide ja piirkonna korrelatsioonikõveraid, et ennustada liikide arvu langust seoses elupaiga suuruse vähenemisega. Suurusefekti juurde käivad ka populatsioonimuutused, näiteks võivad juhuslike geneetiliste või demograafiliste sündmuste tõttu populatsioonid välja surra. Välja võivad surra ka kooslused, kus järglaste saamise võimekus langeb, sest ei ole piisavalt spetsialiseerunud tolmeldajaid või seemnete levitajaid.
Servaefekt
Servade tekkimist peetakse kõige tähtsamaks osaks metsade fragmenteerumisel. Kui metsa serva ja metsa sisemise osa tasakaal nihkub paigast nii, et metsaserva on rohkem kui sisemist osa, toimub metsa keskkonnas, struktuuris ja dünaamikas palju teisendeid, mida tuntakse servaefekti nime all. Serva- ja suurusefekt on omavahel otseses seoses: kui suurusefekt suureneb, siis servaefekt väheneb. Servaefekti tähtsus kasvab järsult, kui metsafragmendi suurus langeb alla 500 hektari, sõltudes samal ajal ka fragmendi kujust. Umbes 1000-hektarilise metsafragmendi puhul on 22–42% alast mõjutatud kõige rohkem servadest. Teisest küljest usutakse, et servaefekti esile kutsutud muutused toimuvad palju väiksema aja jooksul kui suurusefekti muutused. Servaefekt algab üldiselt abiootiliste komponentide muutumisega. Avatud metsaserv puutub paratamatult kokku palju suurema pealelangeva valgusega. Mittefragmenteerunud troopilistes metsades on valguse metsa langemine takistatud, sest pidevas metsas saab valgus levida metsa ainult vertikaalselt. Metsafragmentides saab päiksevalgus levida aga nii vertikaalselt kui külgsuunas mööda fragmendi serva metsa sisse. See mõjutab tugevalt elukoha mikrokliimat.
Teiste abiootiliste tegurite hulka kuuluvad veel ka kõrgem temperatuur ja tuul ning vähenev üldine niiskustase või mulla niiskuse muutus. Füüsikaliste faktorite muutus metsas muudab väga palju metsa ülesehitust ja liikide koosseisu. Näiteks tugevama tuule tõttu suureneb puude suremus, mis põhjustab servaefekti tugevnemist ning valguse suuremat levikut läbi allesjäänud puude võrastike. Tuule mõjul murduvad puud ja nende oksad. Mistõttu tugevnenud tuule tekitatud kahju levib aina sügavamale metsa. Kokkuvõtteks kohanevad ja levivad valgusenõudlikud taimed metsafragmentides paremini. Taimekoosluste muutused toovad endaga kaasa muutused putukate ja loomade elutsüklites, sest nad on otseselt sõltuvad neid ümbritsevast taimestikust.
Isolatsiooniefekt
Elukoha fragmendi isolatsioon on defineeritud elupaikade kogusega maastikul. Mida rohkem isoleeritud on fragment, seda vähem elupaiku on seda ümbritseval maastikul. Järelikult isolatsiooni mõõdab elupaikade puudumine ümbritseval maastikul. Elupaikade kogus on kõige ilmsem ja silmahakkavam mõju metsade fragmentatsiooni protsessis. Elukoha saab maastikult eemaldada mitmel viisil, mille tulemuseks on mitmed ruumilised kujundid ja mustrid. Nendel mustritel on oluline roll kas nõrgestades või võimendades suuruse- või servaefekti metsafragmentidele. Ebaregulaarse kujuga elupaigafragmendid on rohkem haavatavad sellistele servaefekti tekitatud kahjudele, mis sisenevad fragmendi sisse, näiteks tuul ja päikesekiirgus. Selline haavatatus on otseses seoses fragmendi suurusega. Elukoha isolatsioon on oluline probleem looduskaitse ökoloogias. Metsamaastiku elupaigana kaotamise tõttu tekivad ümber isoleeritud metsafragmentide uued elupaigamaatriksid, näiteks karjamaa või suure tüvekasvuga metsad. Fragmentidevaheline maatriks toimib justkui selektiivne filter liikide liikumises ühest fragmendist teise, soodustades mõnd, aga samas takistades teiste liikumist. Kõige sagedamini tungivad metsafragmentidesse või äärealadele hästi kohanevad liigid. Maatriksi alla kuuluvad ka inimasustused. Lähedal asuv inimasustus suurendab metsafragmentide häiringuid, mis tähendab muutusi maa kasutuses, metsaraiet, jahindust ja tuleohtu. Seetõttu on kirjeldatud liigikoosseisude suuri muutusi ja bioloogilise mitmekesisuse vähenemist. Vaatamata sellele on kasutusel väga vähe tänapäevaseid kontrollmeetodeid, mis tegeleksid isolatsiooniefekti negatiivsete mõjudega. Näiteks elustikukoridorid maatriksi vahel, mis ühendavad metsafragmente, taastaksid ja ergutaksid liikide liikumist metsafragmentide vahel.
Bioloogilised tagajärjed
Ajalooliselt on arvatud, et metsade fragmenteerumine põhjustab peamiselt liikide arvukuse vähenemist. Seetõttu on metsade fragmenteerimise kirjeldamiseks kasutatud Robert MacArthuri ja Edward Wilsoni teooriat saaregeograafiast (theory of island biogeography). Seal kirjeldati ookeanisaartel elavate liikide arvukuse mustreid. Metsade fragmenteerumise puhul tahetakse selle abil ennustada ligikaudselt bioloogilist dünaamikat allesjäänud metsafragmentides. Viimase aja uuringud on tõestanud, et metsade fragmenteerumise põhjustatud probleemid looduslikes süsteemides on palju keerulisemad, kui on lihtsate üksikute liigirikkuse uuringutega ennustatud. On märgitud, et liigid reageerivad fragmenteerumisele individuaalselt ja ootamatult, eriti liigid, kes esindavad uudseid ja haruldasi bioloogilisi ning füüsilisi nähtusi. Näiteks on üldiselt leitud, et eriliselt spetsialiseerunud liigid on fragmenteerumise suhtes haavatavamad kui üldisema kohastumusega liigid. Kuigi spetsialiseerumist ei saa vaadelda eraldi nende kooseluliste partnerite spetsialiseerumise astmest. Sellepärast annab mõlema partneri spetsialiseerumise hindamine parema ülevaate liikide reageerimisest elukoha fragmenteerumisele. Selle tagajärjel on kasvanud liikide omavaheliste suhete ja toiduahelate uurimise tähtsus. Siiani on selline suurenenud tähelepanu sisaldanud mõningaid uuringuid tolmlemisest, seemnete levitamisest , seemnike värbamisest või toiduahelate omavahelistest suhetest, näiteks kisklus ja herbivooria. Ainult mõned uuringud on tehtud, mis uurivad taimede ja taimtoiduliste putukate omavahelisi seoseid. Sellegipoolest on need uuringud heaendelised, sest neil on tähtis osa peaaegu kõikides ökosüsteemides. Taimede ja taimtoiduliste putukate omavaheline elukooslus asub madalal troofilisel tasemel ning seetõttu nad mõjutavad tugevalt ka teisi toiduahela astmeid. Näiteks on neil tähtis roll orgaanilise aine ringlema saatmisel, seega tänu neile liiguvad energia ja toitained. Sellised omavahelised kooseluvormid arenevad ja evolutsioneeruvad koos, mida peetakse üheks ökosüsteemide organiseerivaks jõuks. Veelgi enam, putukate taimtoidulisus on üks häiringuid, mis takistab taimede sekundaarset kasvu, seega mõjutab taime nii, et kasvavad pigem lehed ja fotosünteesivad taimeosad, mitte tüvi. Sellise sekundaarse kasvu inhibitsiooniga kasvab ka liikide arvukus.
Loide
Loide on eesti perekonnanimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Loide 60 mehel ja 59 naisel. Perekonnanimede levikult on Loide meeste puhul 1635. ja naiste puhul 1908. kohal.
Perekonnanime Loide kandja on keskmiselt 46 aasta vanune (mediaanvanus on 47). Kõige levinum on perekonnanimi Loide vanuserühmas 70–74, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,78. Perekonnanimi Loide on levinuim Ida-Viru maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 1,87.
19. sajandi algul perekonnanimede määramise käigus seda ühelegi perekonnale teadaolevalt ei antud.
1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati perekonnanimed Aadam, Buschmann, Dellmann, Erdmann, Feld, Hinrikson, Hirtentreu, Jaakson, Jaanson, Kolberg, Kurgvel, Kurgvell, Leiner, Leisberg, Lindebaum, Linkholm, Lodeson, Lomann, Loomann, Martin, Nimmer, Õunmann, Rääbus, Rätsep, Timber, Tolstoi, Ulmna, Vaksmann, Verder perekonnanime Loide vastu. Samas, nime Loide mõne muu perekonnanime vastu keegi ei vahetanud.
Rukla
Rukla on alev Leedus Jonava rajoonis, Rukla valla halduskeskus. Alev asub Nerise jõe vasakul kaldal. Alevis on keskkool.
Ruklas asub XIV sajandil kasutusel olnud linnamägi. XVII sajandil ehitati seal asunud surnuaiale kabel. Aastal 1970 oli Ruklas vaid 133 elanikku. Alev tekkis XX sajandi teisel poolel sõjaväelinnakuna, mille Leedu kaitsejõudude väeosad Venemaa väeüksustelt üle võtsid ja kus paiknevad mitmed Leedu sõjaväeüksused. Aastal 1996 püstitati sinna kirik ja sellest sai kohaliku kihelkonna keskasula. Alevis asub ka Leedu pagulaskeskus.
Vladimiri Jumalaema Uinumise katedraal
pisi|Jumalaema Uinumise katedraal Vladimiris (vaade kirdest)
Vladimiri Jumalaema Uinumise katedraal, ka Uspenski katedraal (vene keeles Собор Успения Пресвятой Богородицы, Sobor Uspenija Presvjatoi Bogoroditsõ), on katedraalkirik Venemaal Vladimiris. Vürst Andrei Bogoljubski püstitatud katedraalkirik oli 12.–13. sajandil Vladimiri-Suzdali vürstiriigi peakirik, kus krooniti Vladimiri ja Moskva suurvürste. Kirik on üks väljapaistvamaid näiteid mongolite invasiooni eelse Venemaa ehituskunstist ja sai eeskujuks paljudele hilisematele, sealhulgas Jumalaema Uinumise katedraalile Moskva Kremlis. Üks vähestest kirikutest, kus on säilinud Andrei Rubljovi freskosid.
Jumalaema Uinumise katedraal on Vladimiri ja Suzdali keskaegse arhitektuuripärandi ühe väljapaistva mälestisena kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Tänapäeval tegutseb kirik Vene Õigeusu Kiriku Vladimiri piiskopkonna katedraalkirikuna, aga ühtlasi ka riikliku muuseumina.
Ehituslugu ja arhitektuur
Vladimiri-Suzdali vürstiriigi vürst Andrei Bogoljubski soovis uhkete, vanale pealinnale Kiievile vastanduvate ehitistega kujundada Vladimiri linna Venemaa uueks pealinnaks, sealhulgas ka uueks usukeskuseks. Üheks tähtsamaks ehitiseks oli katedraalkirik, mille vürst lasi pühitseda Jumalaema Uinumisele, ja mis esialgsel kujul valmis aastail 1158–1160.
Andrei Bogoljubski aegne kirik
Esialgne kirik püstitati aastail 1158–1160. Andrei laskis ehituskivi tuua kohale Volga-Bulgaariast, annetas katedraalile kümnendiku oma karjadest ja kaubandustuludest, Gorohhovetsi linna ja mitu küla. Hoone oli nelinurkse põhiplaaniga ristkuppelkirik viie või mõne oletuse kohaselt ühe kupliga, kuue ristikujulise piilariga, kolme löövi ja kolme apsiidiga. Ehitusmaterjalina on kasutatud väga kõrgekvaliteedilist valget lubjakivi (varasema ehitusjärgu kivi on tuntavalt parema kvaliteediga kui hilisemate laienduste oma). Kuigi kirik on kuuepiilariline, on peakupli alune kvadraat täiesti ruudukujuline küljepikkusega 6,4 m. Proportsioonid olid elegantsed – kiriku ida-läänesuunaline mõõt ilma apsiidideta oli umbes 22,5 meetrit, põhja-lõunasuunaline 17,5 meetrit, võlvide kõrgus umbes 21 meetrit. Üldkõrguselt ületas kirik oma 32,3 meetriga nii Kiievi kui Novgorodi Sofia katedraali.
12-aknaline tambuur nelitise kohal toetub mitte viklitele, vaid nurgatrompidele (inglise keeles squinch, prantsuse keeles trompe), mis on Kirde-Venemaa arhitektuuri kontekstis unikaalne lahendus. Väljakaevamiste andmeil oli hoonel kolm eeskoda (vene keeles pritvor) ja lihtne profileerimata sokkel nagu varasematel Juri Dolgoruki aegsetel ehitustel. Kiriku välisseinad olid liigendatud pilastritega, mis lõppesid väikeste korintose kapiteelidega, ja kaunistatud horisontaalsete vöödega petikarkaadist ja viltuste kivide reast (sakkfriis, vene porebrik), osa sellest on põhjaseina terveks jäänud lõigul säilinud. Väljakaevamistel on leitud palju looma- ja inimfiguuridega raiddekoori, mis arvatakse pärinevat esimesest ehitusjärgust. Hoonel võis loodenurgas olla trepitorn, kust oli pääs koorirõdule.
Interjööris on säilinud esimese ehitusjärgu aegsed raidkivikapiteelid lamavate lõvidega, lõvide ja naiste maskid seintel, samuti leiab jälgi raidkivikompositsioonidest, mis on hilisemate ehituste käigus maha raiutud. 12. sajandist pärit seinamaalist on ositi säilinud prohvetite kujud ja paabulinnud põhjaseina petikarkaadis.
Vsevolod Suurpesa aegne kirik
Pärast tulekahju 1185. aastal laiendas Juri Dolgoruki poeg Vsevolod Suurpesa kirikut tunduvalt, ehitades selle viielööviliseks ja lisades läänesuunas ühe travee. Uute löövide liigendus võlvikuteks oli sama, mis endisel kirikul, aga need tehti mõnevõrra madalamad esimese kiriku omadest, andes kirikule väljast n-ö astmelise kuju. Ka apsiide pikendati kaks korda võrreldes esialgsete apsiididega, nii et Andrei Bogoljubski ehitatud hoone jäi otsekui uue kiriku sisse. Sellega kaotas katedraal oma esialgsed kaunid proportsioonid, kuid oli nüüd palju ruumikam – laius 30,8 m, pikkus apsiide arvestamata 30 m. Oma ligi 1178-ruutmeetrise pindalaga jäi see järgneva 300–400 aasta jooksul Venemaa suurimaks kirikuks.
Vsevolod Suurpesa ehitatud, tänapäevani säilinud välisseinu liigendavad ümarpilastrid kapiteelidega tipus, sein on kogu ulatuses liigendatud 114-sambalise petikarkaadivööga (lääneseinal pisut kõrgem, toetumas rippsambakestele ja raidkivikonsoolidele) horisontaalselt kaheks osaks, kummaski pilutaolised aknad – alumised kitsamad ja kaunistusteta, ülemised laiemad ning astmikportaalidega. Mõned seinad on kaunistatud raidkividetailidega, mis on arvatavasti osalt pärit Andrei Bogoljubski aegsest kirikust, osalt aga Vsevolod Suurpesa ajast.
1189. aasta seinamaalinguist on säilinud kaks pühakufiguuri hoone edelanurgas, ja maalingud ikonostaasi poolsetel piilaritel.
Kiriku külgseinte müüridesse on sisse ehitatud hauaorvad, neisse on maetud kõrgest soost isikuid Vladimiri suurvürsti suguvõsast ning piiskoppe, ja ka mõlemad kiriku ehitajad – vürst Aleksei Bogoljubski ning tema vend Vsevolod Suurpesa.
Kiriku hilisem käekäik
pisi|Droonifoto 2018. aastast Lavrenti leetopissi teatel hukkusid Vladimiri vallutamisel mongolite poolt 1238. aastal Jumalaema Uinumise kirikusse peitu läinud suurvürstinna (Juri Vsevolodovitši naine) koos oma sugulaste, peapiiskopi ja ellujäänud linlastega, kui Batu-khaani sõjamehed süütasid kiriku sissepääsud. Kirik rööviti tühjaks, aga jäi terveks.
15. sajandi alguses kutsuti kirikut kaunistama ikoonimaalijad Andrei Rubljov ja Daniil Tšornõi. Nende tööst on säilinud vaid osa suurest viimset kohtupäeva kujutavast freskost kiriku lääneosas, ja mõned fragmendid seintel kiriku altariruumis.
18. sajandi teisel poolel toimusid kirikus suured ümberkujundused. 1767. aastal andis Katariina II 14 tuhat rubla katedraali hiilguse taastamiseks. Taastamistööd tehti ajastu vaimus, kõige suurema muutuse tegi läbi ikonostaas – Andrei Rubljovi loodu asemele püstitati täiesti uus barokkstiilis ikoonisein. 18.–19. sajandil muutus ka kiriku välimus – müüriti kinni aknaid, ehitati kontraforsid ja püramiidkatus. 1810. aastal ehitati kiriku kõrvale neljakorruseline eklektiline kellatorn, nelja nurgasambaga allkorrusel, gootipäraste kaarakende ja kullatud nõelkiivriga. 1862. aastal ehitati kellatorni ja Jumalaema Uinumise kiriku vahele historitsistlik püha Georgi kabel, mis ühendas mõlemad hooned ja varjas ära kirikuseina allosa kolme võlviku laiuselt, sealhulgas hoone põhjaportaali.
19. sajandi lõpus toimusid esimesed teaduslikul alusel restaureerimistööd. 1882.–1884. aasta sisetööde käigus toodi seintel nähtavale Andrei Rubljovi freskod, aastatel 1886–1891 eemaldati kontraforsid välisseintelt, taastati aknad ja katus, sibulkuplite asemele paigaldati algupärased kiiverja kujuga kuplid.
Restaureerimistööd on jätkunud 20. sajandil, kõige ulatuslikumalt 1970. aastate lõpul ja 1980. aastate algul – seinte ehituskivi on puhastatud ja konserveeritud, kuplid uuesti kullatud, kiriku sees on värskendatud freskode värve, uuritud ja parandatud nende säilimiseks vajalikku temperatuuri ja niiskuse režiimi. Freskode seisundit loetakse siiski haavatavaks ebapiisava ventilatsiooni ja kütterežiimi tõttu.
Motal
Motal (valgevene keeles Моталь, poola keeles Motol, jidiši keeles מאתלא) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Bresti oblastis Ivanava rajoonis Polesjes. Asula on Motali külanõukogu halduskeskus.
Haridust annavad kaks keskkooli ja muusikakool. Motalis on ka koduloomuuseum, raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsuseks on õigeusu kirik aastast 1888, huvi võib pakkuda ka H̠ayyim Weizmanni maja.
Ajalugu
Motalit mainitakse esimest korda aastal 1422. Aastal 1555 sai Motalist alev. Pärast administratiivset reformi hakkas see kuuluma Bresti vojevoodkonda ja Pinski maakonda.
Poola jagamisel läks Motal aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1886 oli seal 239 maja ja kaks õigeusu kirikut, lisaks veel kabel ja juutide palvemaja. Alevis oli ka kool, asulas toimusid regulaarselt laadad. Motalis oli 13 laohoonet ja 7 kõrtsi. Motalis oli suur juutide kogukond.
1939. aastast kuulus see Nõukogude Liitu. Aastal 1942 hävitasid natsid sealse geto. Aastal 1954 kaotas Motal alevi staatuse.
Schwafördeni ühisvald
Schwaförden on valdade ühendus (Samtgemeinde) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Diepholzi kreisis. Selle keskus on Schwafördenis.
Samtgemeinde Schwaförden koosneb järgmistest valdadest:
Kuuba revolutsioon
Kuuba revolutsioon (hispaania keeles Revolución cubana) oli Fidel Castro ja teiste 26. Juuli Liikumise revolutsionääride relvastatud ülestõus Kuuba president Fulgencio Batista sõjaväediktatuuri vastu. Revolutsioon algas juulis 1953 ning kestis vahelduva intensiivsusega kuni Batista kukutamiseni 31. detsembril 1958. Kuubal tähistatakse tänapäeval 1953. aasta 26. juulit revolutsioonipäevana (Dia de la Revolución). 26. Juuli Liikumisest kasvas oktoobris 1965 marksist-leninistlik Kuuba Kommunistlik Partei.
Kuuba revolutsioonil olid märkimisväärsed tagajärjed nii riigisiseselt kui rahvusvaheliselt. Drastiliselt halvenesid Ameerika Ühendriikide-Kuuba suhted, mis hakkasid alles 21. sajandi teisel kümnendil paranema. Castro valitsus hakkas kohe pärast võimule saamist viima sisse riigistamispoliitikat, riigistati ka meedia ning poliitilised jõud koondati. Kardinaalselt muutusid nii Kuuba majandus kui ühiskond. Lisaks hakati ajama meditsiinilise internatsionalismi poliitikat ning sekkuti mitmete Aafrika, Ladina-Ameerika, Kagu-Aasia ja Lähis-Ida riikide konfliktidesse. Uue valitsuse esimesel kuuel ametiaastal toimus riigis, eriti Escambray mägedes, mitmeid ülestõuse, mille revolutsioonivalitsus maha surus.
Maimu Jõgeda
Maimu Jõgeda (sündinud 8. aprillil 1993 Võrumaal Rõuges) on eesti pärimusmuusik ja akordionist.
Haridus
Rõuge Põhikooli kõrvalt õppis ta Võru Muusikakoolis akordionit ning mängis nii Võru-Aruküla kui ka muusikakooli akordioniorkestris. 2009. aastal võitis ta Võru akordionimuusikafestivali võistumängimisel peaauhinna.
Seejärel õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja Heino Elleri Muusikakoolis, mille lõpetas 2014. aastal. 2019. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia, kus oli õppinud algul džässmuusika erialal ja 2016. aastast pärimusmuusika erialal. Hiljem on teda õpetanud ka Olli Kari ja Juhan Uppin 2019. aastast õppis ta Sibeliuse akadeemias Nordic Master in Folk Musicu magistriõppeprogrammis, mille raames õppis lisaks Soomele ka semestri Rootsis Kuninglikus Muusikaakadeemias), Taanis Syddansk Musikkonservatoriumis ja Norras Bergeni ülikoolis.
Tegevus muusikuna
2014. aastal võitis ta kollektiiviga ERMO Tartu Elleri kooli rütmimuusika osakonna noorte loomingukonkursil Jazz Time Eripreemia. Hiljem on ta osalenud indiefolk-ansamblis Odd Hugo.
2017. aasta juulis ilmus Jõgeda debüütalbum "Pühendus", mis kandideeris Eesti Pärimusmuusika Keskuse Etnokulbi auhinnale parima debüütplaadi kategoorias; Jõgeda ise kandideeris auhinnale parima uusfolki artisti kategoorias.
Tema teine album "The One About..." ilmus 2020. aasta mais. Müürilehes ilmunud arvustuses hindas Natali Ponetajeva seda viiepalliskaalal hindega neli, märkides et "Tähelepanu köidavad enim traditsiooniliste torupilliviiside seaded, mis sulanduvad hästi Jõgeda originaalloomingu vahele, kuid oma muundunud kuues pole viisid kaotanud algse instrumendi väge ning meloodia katkematuse tunnetust." Ajakirjas Muusika kirjutas Meelis Hainsoo plaadi kohta, et seda ilmestab Jõgeda tundlik isiklik suhe esitatud muusikasse ning põhjamaine tunnetus.
2020. aastal pälvis Jõgeda ka rahvamuusikafestivalil Mooste Elohelü preemia võistlusloo parima töötluse eest.
Edmund Kinkmann
Aleksander-Edmund Künkmaa (ka Aleksander Künkmaa (enne nimemuutmist), Edmund Kinkmann; 27. august 1859 – 1. juuli 1938) oli eesti meelelahutaja (kupletist ja näitleja) ja ärimees.
Künkmaa lõi kaasa Peterburi eestlaste seltsielus. 1880. aastate algul astus seltsi piduõhtutel üles "kentsakate lauludega", lõi kaasa näitemängus ja on ise vähemalt ühe näidendi autor.
1890. aastatel oli tal Peterburis Gorohhovaja ja Moika tänava nurgal kaubamaja ("Торговый дом Э.Кинкман и Ко", С.Петербург, Гороховая № 17). Eesti Vabariigi ajal jätkas ta äritegevust Tallinnas äriühingu Drommeter & Co ühe asutajana ning oli osanik Kopenhaageni aktsiaseltsides Nord-Ost Kompagniet ja Atlanta.
1936. aastal asutas ta Tallinnas Nõmmel koos oma abikaasa Emma-Vilhelminega kino.
Künkmaa laule ilmus J. M. Sommeri laulukogumikus "Naljakad laulud Eesti meestekooridele".
28. veebruaril 1935 mõistis Tallinna ringkonnakohus Aleksander-Edmund Kinkmanni liigkasuvõtmise eest kaheksaks kuuks vangi ühes õiguste täielise kaotamisega.
Noah Centineo
Karjäär
2017. aastal mängis Centineo Hawk Carterit veebiplatvormi go90 noorte põnevusseriaalis "Tagged" ning surfarit ja kunstnikku Johnny Sanders jr-i romantilises komöödiafilmis "SPF-18". Samal aastal astus ta üles ka Camila Cabello loo "Havana" muusikavideos.
Alates 2018. aastast on Centineo näidelnud Netflixi noortekomöödiates. Ta kehastas Peter Kavinskyt filmitriloogias "To All the Boys" (2018–2021), mis põhineb Jenny Hani armastusromaanidel, ja Jameyt filmis "Sierra Burgess Is a Loser". Ta mängis Lance Blacki 2019. aasta noortefilmis "Swiped" ja oli kõrvalosas samal aastal linastunud "Charlie inglites".
Neliklemm
pisi|Neliklemmi skeem I1 – sisendvool, V1 – sisendpinge, I2 – väljundvool, V2 – väljundpinge
Neliklemm ehk kaksport on elektrotehnikas lülitus, millel on väliste elektriahelatega neli ühenduskohta: kaks sisend- ja kaks väljundklemmi (vastavalt üks sisendport ja üks väljundport).
Kuitahes keeruka skeemi ja ehitusega elektriseadme saab võrdlemisi täpselt teisendada lihtsaks väheste parameetritega aseskeemiks, millel on võrdlemisi vähe parameetreid või nendega määratud konstante. Seejuures saab seda kirjeldada sisend- ja väljundparameetrite vaheliste seostega. Neliklemmidena on otstarbekas vaadelda paljusid elektriseadmeid, sealhulgas filtrid, elektrimasinad, elektri- ja sideliinid.
Neliklemmi väljundparameetrid on kirjeldatavad sisendsuuruste ja lülituse ülekandefunktsiooni abil. Neliklemmid võivad olla lineaarsed või mittelineaarsed.
Ainult lineaarsed neliklemmid saavad olla klassikalise neliklemmiteooria ja nüüdisaegse hulkporditeooria objektid, sest vaid sel juhul kehtib porditingimus ning kaksporti saab kirjeldada pordivõrrandite ja maatriksesituse abil. Kuigi neliklemmi ja kaksporti vaadeldakse sageli sünonüümidena, on seega täpsemas käsitluses kaksport tegelikult neliklemmi erijuht. Neliklemm võib üldjuhul olla ka mittelineaarne.
Neliklemmi võttis elektriahelate (eeskätt telefoniliinide) matemaatiliseks kirjeldamiseks kasutusele 1888. a Prantsuse elektrotehnik A. Vaschy.
Sillamäe Muusikakool
Sillamäe Muusikakool on muusikakooli Sillamäel aadressil Vladimir Majakovski tänav 7.
Kool alustas tegevust 1952. aastal.
Orvi Koik
Orvi Koik (varem Orvi Tali; sündinud 2. augustil 1971 ) on Eesti jurist, kohtunik.
28. juunil 2002 nimetas Vabariigi President Riigikohtu üldkogu ettepanekul Orvi Tali esimese astme kohtunikuks Tallinna Linnakohtusse.
3. juulil 2013 nimetas Vabariigi President Riigikohtu üldkogu ettepanekul Tali teise astme kohtunikuks Tallinna Ringkonnakohtusse alates 1. augustist. Ta töötab kohtu kriminaalkolleegiumis.
Sõru Jazz
Sõru Jazz on aastast 2008 Hiiumaal Sõru sadamas toimuv džässmuusika festival.
Festivali korraldavad Kauni Muusika MTÜ ja Kuslap OÜ.
Martin Škrtel
pisi|Martin Škrtel Liverpooli eest mängimas (2015) Martin Škrtel (sündinud 15. detsembril 1984 Handlovás) on Slovakkia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis İstanbuli Başakşehir.
Varem on ta mänginud klubides FK AS Trenčín, Peterburi Zenit, Liverpool ja Fenerbahçe.
Slovakkia rahvuskoondises osales Škrtel 2010. aasta MM-il ja 2016. aasta EM-il.
Siedenburgi ühisvald
Siedenburg on valdade ühendus (Samtgemeinde) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Diepholzi kreisis. Selle keskus on Siedenburgis.
Samtgemeinde Siedenburg koosneb järgmistest valdadest:
Oksana Jermakova
Oksana Jermakova (vene keeles Оксана Ивановна Ермакова; sündinud 16. aprillil 1973 Tallinnas) on Nõukogude Liidu, Eesti ja Venemaa endine vehkleja.
Ta lõpetas 1991. aastal Tallinna 53. Keskkooli.
Ta on Eesti NSV meistriks tulnud epee individuaalvõistluses (1988) ja naiskonnavõistluses (1990–1991). Ta on Eesti meistriks tulnud epee individuaalvõistluses (1992 ja 1997) ning naiskonnavõistluses (1992–1993 ja 1997). 1993. aastal tuli Jermakova esimese Eesti sportlasena sinimustvalge lipu all võisteldes maailmameistriks
1998. aastast elab ja töötab ta Venemaal. Ta võitis 2000. aastal Sydney olümpiamängudel ja 2004. aastal Ateena olümpiamängudel Venemaa naiskonna koosseisus kuldmedali.
Isiklikku
Tema abikaasa on Venemaa vehkleja Aleksandr Širšov.
Aleksandr Samoilo
pisi|Aleksandr Samoilo Aleksandr Samoilo (Александр Александрович Самойло; 23. oktoober/4. november 1869 – 8. november 1963) oli Venemaa Keisririigi ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralleitnant, 1940).
Orvi
Orvi on eesnimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Orvi alla viiel mehel ja 17 naisel. Orvi on populaarsuselt 6972. mehenimi ja 2009. naisenimi.
Orvi nimepäev on 20. aprillil.
Danny McBride
pisi|McBride (2009) Daniel Richard McBride (sündinud 29. detsembril 1976 Georgia osariigis Statesboros) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Stepivuril
pisi|Stepivuril Stepivuril (Syrrhaptes paradoxus) on vurillaste sugukonda kuuluv linnuliik, kes on levinud Kesk-Aasias.
Gavin McInnes
pisi|Gavin McInnes, 2015 Gavin Miles McInnes (sündinud 17. juulil 1970 Hitchinis) on Kanada kirjanik, näitleja ja paremäärmuslik poliitiline kommentaator.
Ta on Vice Media ja ajakirja Vice kaasasutaja. 2016. aastal asutas ta paremäärmusliku meesteorganisatsiooni Proud Boys.
Ants Tuur
Ants Tuur (sündinud 17. veebruaril 1949) on eesti lastekirjanik ja graafiline disainer.
Tuur kanti 1976. aastal rahvusvahelise noorte raamatute nõukogu (IBBY) aunimekirja.
Ksenia Joost
pisi|Xenia Joost 2022. aasta Arvamusfestivalil Ksenia Joost (ka Xenia Joost, neiupõlvenimega Ksenia Jedomskihh; sündinud 13. juulil 1983 ) on eesti moelooja.
Haridus
2006. aastal lõpetas Joost Tartu Ülikooli maali erialal, samuti õppis ta moodi Eesti Kunstiakadeemias (lõpetas 2007). Kunstiakadeemia viimasel kursusel praktiseeris ta neli kuud Londonis Vivienne Westwoodi juures. Seetõttu on teda hüütud ka "Eesti oma Vivienne Westwoodiks".
Töö ja looming
Ksenia Joost on töötanud Eesti suurimas moeettevõttes Baltika algul Montoni, seejärel Ivo Nikkolo disainimeeskonnas. Ta on töötanud stilistina ajakirjade ja reklaamide tarbeks ning osalenud korduvalt moekonkurssidel ERKI Moeshow ja SuperNoova. Samuti on ta loonud omanimelise moebrändi Xenia.
2009. aastal jõudis Joost Eesti moedisainerite konkursi SuperNoova 2009 finaali professionaalide kategoorias.
Presidendi abikaasa kleit 2013
2013. aastal pälvis ajakirjanduses suurt tähelepanu Joosti kujundatud kleit, mida Eesti presidendiproua Evelin Ilves kandis presidendi vastuvõtul Eesti Vabariigi 95. aastapäeva puhul 24. veebruaril 2013. Kriitikute sõnul sarnanes kleit Diori moemaja kunstniku Galliano kujundatud kleidiga 2009. aasta kollektsioonist. Joost ise on nimetanud sarnasust kummastavaks, ebameeldivaks ja ehmatavaks, kuid siiski juhuslikuks.
Töö Vietnamis
2014. aastast elab ta perega Vietnami turismilinnas Hoi Anis. 2016. aasta seisuga on ta seal tuhande töötajaga moefirma peadisainer.
Isiklikku
Ksenia Joosti isa on pärit Uuralitest, tema ema Jelena on Karjala soomlane.
26. juunil 2009 abiellus ta fotograaf Jürgen Joostiga, neil on kaks tütart: Aleksandra ja Maria. Pulmi tähistas Ksenia Joost pruudikleitide kollektsiooniga "Minu pärand". Samuti palus ta siis ajakirjanikel kirjutada oma eesnime edaspidi kujul "Xenia".
Sagedusruum
pisi|Fourier' teisenduse visualiseerimine. Aegruumis olev signaal viiakse üle sagedusruumi. Sagedusruumiks (inglise keeles frequency domain) nimetatakse signaalide kujutamist nende individuaalsete sageduskomponentidena. Sellises esitusviisis on näha kõik signaali individuaalsed sageduskomponendid hertsides. See on vastandiks ajas või ruumis olevatele signaalidele, mille puhul on teada signaali väärtus igal ajahetkel või ruumilises asukohas.