cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti 200
Erakonna tegevus
10. oktoobril 2020. võttis erakond vastu uue programmi ja valis uue juhatuse. Erakonna esimeheks valiti Kristina Kallas. 22. novembril 2020 loodi ettevõtjate ühendus, on loodud erinevaid kohalikke organisatsioone omavalitsustes. 2021. aasta seisuga on arvamusküsitluste järgi Eesti 200 populaarsuselt kolmas erakond ning valimistel hääletaks nende poolt umbes 15% valijatest.
15. oktoobril 2022 valiti Eesti 200 esimeheks Lauri Hussar. Partei juhatusse valiti Kristina Kallas, Margus Tsahkna, Kadri Napritson-Acuna, Marek Reinaas, Hendrik Johannes Terras, Kalev Stoicescu, Züleyxa Izmailova ja Aleksei Jasin.
Vassili Blagoveštšenski
Vassili Timofejevitš Blagoveštšenski (11. jaanuar 1802 Moskva kubermang – 31. august 1864 Tallinn) oli Baltimaadest kirjutanud vene publitsist ja pedagoog.
Aastast 1825 oli ta vene keele õpetaja Rakveres, Viljandis ja Riias. Aastatel 1846–1850 oli ta Riias ja 1850–1864 Tallinnas väliskirjanduse tsensor.
Arvatavasti oli ta 1861. aastal Berliinis ilmunud eesti talupoegade rasket elu kajastava raamatu "Der Ehste und sein Herr" ('Eestlane ja tema isand') autor.
Otsa raudteepeatus
pisi|Otsa raudteepeatus (1996) pisi|Endine Otsa raudteepeatus (2014), paremal perrooni jäänused Otsa raudteepeatus oli raudteepeatus Võrumaal Otsa külas. Tänapäevase haldusjaotuse kohaselt jääb selle asukoht Võru valda.
Läbi Otsa kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. Peatus jäi enne 2017. aasta haldusreformi Lasva valda ja avamise ajal Pindi valda. Reisirongid sõitsid läbi Otsa liinil Valga-Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks. Raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.
Otsa raudteepeatusele eelnes Valga poolt tulles Husari raudteepeatus ja järgnes Lepassaare raudteejaam.
Diele
Diele [diile] (alamsaksa 'eeskoda, esik') on eelkõige alamsaksa kultuuriruumis levinud elamutüübi (nn Dielenhaus) tänavapoolne suur pearuum ehk eeskoda, mis on naaberruumidest poole korruse võrra kõrgem. Ruum on säilinud või taastatud mitmetes hiliskeskaegse Tallinna elamutes.
Diele oli käsitöölistele tööruumiks ning kaupmeestele poe- ja kontoriruumiks. Selle taganurgas on mantelkorstenköök ja selle vastasseinas trepp, mis viib dornse peal paikneva vahekorruse rõdule. Dornse uks on tagaseinas, kuna tänavapoolses seinas paikneb välis portaaliga peauks ja selle kõrval (kas ühel või kahel pool) suur nelinurkne aknaava. Tavaliselt on diele 'l talalagi, mida harilikult toetab massiivne kesksammas.
Deueli maakond (Nebraska)
thumb|Asend Nebraska osariigis thumb|Deueli maakonna kohtumaja Deueli maakond (Deuel County) on maakond USA-s Nebraska osariigis. Geograafilised koordinaadid on 41°11' N, 102°33' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Chappell.
Maakonna pindala on 1142 km², millest 3 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 1941. Aastal 2000 oli elanike arv 2098.
Ajalugu
Deueli maakond moodustati 1889. aastal Cheyenne'i maakonna osast. Maakond on saanud nime Omaha raudtee-ettevõtja Harry Porter Deueli järgi.
Dragan Solak
Dragan Solak (serbia keeles Драган Шолак Dragan Šolak; sündinud 30. märtsil 1980 Vrbasis) on Türgi maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2001).
Solak mängis kuni 2003. aastani esindades Jugoslaaviat ja aastatel 2003–2011 Serbiat. Suurmeistriks sai ta 21-aastaselt 2001. aastal. Kaks aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse.
2011. aastast esindab ta rahvusvahelistel malevõistlustel Türgit. Ta on kahekordne Türgi malemeister (2012, 2013).
2014. aastal Jerevanis Euroopa meistrivõistlustel tuli Solak neljandaks ja klassifitseerus 2015. aastal Bakuus toimunud maailma karikaturniirile (128 osavõtjat), kus aga esimesest ringist edasi ei pääsenud.
Solak on mänginud kuuel maleolümpial – Jugoslaavia (2000, 2004) ja Türgi võistkonna koosseisus (2012–2018).
Eesti Talendikeskus
MTÜ Eesti Talendikeskus on 2016. aastal loodud ja avalikes huvides tegutsev mittetulundusühing, mis ühendab haridustöötajaid, spetsialiste, lapsevanemaid jt huvigruppe, kes on seotud andekate laste arendamisega. Ühingu põhikirjaline eesmärk on toetada andekate laste arengut ning toimida andekusalase teabe- ja kompetentsikeskusena.
Eesmärkide saavutamiseks ühing: Talendikeskuse asutajaliikmed on Viire Sepp, Sulev Kuuse ja Tiina Mikk. Ühing annab välja liikmetele mõeldud digitaalset uudiskirja.
Toxicodryas
Toxicodryas on maoperekond.
Tare tänav (Pärnu)
Tare tänav on tänav Pärnus Raeküla linnaosas.
Tänav saab alguse ja lõpu Hiie tänaval. Tänava pikkus on ligikaudu 300 meetrit.
Toxicodryas
Klassifikatsioon
Perekonda Toxicodryas klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Need maod on levinud Aafrikas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Toxicodryas seisuga 26.01.2014.
Tarva tänav
Tarva tänav on tänav Pärnus Raeküla linnaosas.
Tänav saab alguse Riia maanteel, suundub edelasse ja lõppeb Lehola tänaval. Tarva tänav ristub veel Käo, Sulevi, Sambla, Maleva, Ümera, Merimetsa ja Ugandi tänavaga. Tänava pikkus on ligikaudu 671 meetrit.
Sotsialismi Tee
Sotsialismi Tee võib tähendada järgmist:
Stefan
Stefan on mehenimi. Nime naissoost vorm on Stefanie.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli see Eestis populaarsuselt 303. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Stefan 393 mehel.
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Stefan Eestis 460 mehel. Stefan oli populaarsuselt 285. mehenimi.
Venemaa keisririigi kaubandus- ja tööstusministrite loend
Venemaa keisririigi kaubandus- ja tööstusministrite loend on loetelu Venemaa Keisririigi Kaubandus- ja Tööstusministeeriumi juhtidest alates ministeeriumi asutamisest aastal 1905 kuni 1917. aasta Veebruarirevolutsioonini.
Dariusz Świercz
pisi |280px| Dariusz Świercz (2016)
Dariusz Świercz (sündinud 31. mail 1994 Tarnowskie Górys) on poola päritolu Ameerika Ühendriikide maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2009).
Świercz tuli Poola maletajana 2007. aastal Euroopa noortemeistriks U14-vanuseastmes. Suurmeistriks sai ta 15-aastaselt 2009. aastal. Aasta varem oli ta saanud FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse.
Ta võitis juunioride maailmameistrivõistlustel kaks medalit: 2010. aastal Chotowas pronksmedali ja 2011. aastal Chennais kuldmedali. 2012. aastal tuli ta Mariboris noorte maailmameistriks U18-vanuseastmes.
Parimaks tulemuseks Poola meistrivõistlustel jäi Świerczil 2014. aastal Katowices võidetud pronksmedal.
Świercz pääses 2013. aastal Tromsøs peetud maailma karikaturniirile, kus kaotas teises ringis Aleksandr Grištšukile.
Ta on mänginud Poola võistkonna koosseisus kahel maleolümpial (2012, 2016).
2018. aastast esindab Świercz rahvusvahelistel malevõistlustel Ameerika Ühendriike.
Moskva Aleksandri sõjakool
pisi|Moskva Aleksandri sõjakool (1890) Moskva Aleksandri sõjakool (vene keeles Александровское военное училище) oli 1849-1917 Moskvas tegutsenud sõjakool, mis valmistas ette jalaväeohvitsere.
Sõjakooli võeti vastu eeskätt aadli päritolu noormehi, kes olid lõpetanud sõjagümnaasiumi. Sõjakooli õpingud kestsid kaks aastat.
Aleksandri sõjakoolis õppis kindralmajor Nikolai Helk alates 1916.
Alexander Postels
Alexander Johann Gustav Postels (24. august 1801 Helme pastoraat – 28. juuni 1871 Viiburi) oli Venemaa mineraloog, maadeuurija ja pedagoog. Ta oli Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia liige.
Fiaal
pisi|Fiaalid ühel Itaalia kirikul Fiaal (vanakreeka sõnast phiale 'karikas'; inglise pinnacle) on gootikale iseloomulik sale terav tornike ehisviilu külgedel.
Aleksei Kazantsev
Aleksei Kazantsev (vene keeles Алексей Николаевич Казанцев; 11. detsember 1945 Moskva – 5. september 2007 Burgas) oli vene draamakirjanik, lavastaja ja teatritegelane.
Ta sündis Moskvas õigusteaduse professori perekonnas. Ta õppis ühe aasta Moskva Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonnas ning lõpetas aastal 1967 Moskva Laste Keskteatri juures asuva draamastuudio. Ta lõpetas Leningradi Riiklik Teatri-, Muusika- ja Filminstituudi (Georgi Tovstonogovi kursusel) ja aastal 1975 Moskva Kunstiteatri stuudiokooli (Oleg Jefremovi kursusel).
Ta töötas näitleja ja lavastajana Moskva Laste Keskteatris, lavastajana Riia Vene Draamateatris, Mossoveti teatris ja mujal.
Aastatel 1993–1998 andis ta koos Mihhail Roštšiniga välja ajakirja Dramaturg. Aastal 1998 asutasid nad koos dramaturgia ja režissuuri keskuse, mille kunstiline juht oli ta kuni surmani.
Ta hakkas aastast 1975 kirjutama näidendeid. Kõige populaarsemaks sai näidend "Vana maja" (Eestis lavastatud aastal 1980 Vene Teatris ja aastal 1983 Noorsooteatris). Samuti on aastal 1982 Rakvere Teatris lavastatud "Ja katkeb hõbedane pael".
Harry Raudvere
[[Fail:HarryRaudvere.jpg|alt=Harry Raudvere, Tartu HLÜ nõukogu liige|pisi|Harry Raudvere, Tartu HLÜ nõukogu liige ]]
Keeleseadus (üldmõiste)
Keeleseadus on seadus, mille kehtestab seadusandlik võim oluliste keeleküsimuste reguleerimiseks. Keeleseadus ja teised keeleküsimusi õiguslikult reguleerivad õigusaktid moodustavad keeleõiguse.
Harry Raudvere
Harry Raudvere (sündinud 23. novembril 1958) on Eesti ettevõtja ja kirjanik, Tartu Hoiu-laenuühistu nõukogu esimees ning tuuleenergia eestkõneleja.
Keeleseadus (üldmõiste)
Eesti keeleseadused
Eestis on olnud läbi ajaloo mitmeid keeleseadusi; praegu kehtiv keeleseadus jõustus 1. juulil 2011. Selle seaduse eesmärk on "arendada, säilitada ja kaitsta eesti keelt ning tagada eesti keele kasutamine peamise suhtluskeelena kõikides avaliku elu valdkondades".
Harry Raudvere
Haridus
Ta on omandanud magistrikraadi sotsiaalteadustes Tallinna Ülikoolis.
Keeleseadus (üldmõiste)
Eesti keeleseadused
Eestis teostab keeleseaduses (jt keelekasutust reguleerivates õigusaktides) sätestatud nõuete täitmise üle riiklikku järelevalvet Keeleamet.
Harry Raudvere
Töökäik ja tegevus ühingutes
Ta kuulub Akadeemilisse Ühistegevuse Seltsi, Vanemuise Seltsi ja Eesti Klubisse.
Aleksei Kazantsev
Isiklikku
Tema isa Nikolai Kazantsev (1907–1971) oli jurist, Moskva Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna professor.
Harry Raudvere
Töökäik ja tegevus ühingutes
Harry Raudvere on juhatuse liige osaühingutes Adepte, Adepte Energy, Entere ja EST Wind Power, aktsiaseltsis Raisner ning mittetulundusühingutes Kogudus Tarbatu Hiis, Eesti Ühistegevuse Liit, Rahva Raadio Selts, Tark ja Terve Eesti, Tuuletehnoloogia Liit ja Varese Sadam.
Ta on Nõmme Raadio omanik. On töötanud Kivimäe Haigla direktorina ja Tallinna Nõmme sotsiaalmaja direktorina. Eesti Keskerakonna liige aastatel 1998–2013.
Raudvere kandideeris üksikkandidaadina 2019. aasta Riigikogu valimistel ning sai 5. valimisringkonnas 406 häält.
2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kandideeris ta üksikkandidaadina ja sai 880 häält.
Juunis 2023 toimus uue, registreerimata erakonna Eesti Rahva Erakond (ERE) esimene kohtumine. Harry Raudvere on erakonna üks eestvedajatest.
Dornse
Dornse (ka dörnse; alamsaksa keeles ka Döns) on eelkõige alamsaksa kultuuriruumis levinud elamutüübi (nn Dielenhaus) 2-ruumilise peakorruse tagumine ehk hoovipoolne elutuba. Ruum asus diele taga, erandlikult selle küljel. Ruum on säilinud või taastatud mitmetes hiliskeskaegse Tallinna elamutes.
Dornse oli köetav keldris paikneva kerishüpokausti abil. Dornsega liitus sageli üks või mitu mitteköetavat ruumi. Näiteks Lai tn 23.
Georg Linkov
Georg Linkov (sündinud 31. detsembril 1975 Kärdlas) on Eesti omavalitsusjuht.
Isiklikku
Linkov on abielus, tal on kolm poega.
Eesti Partisaniliikumise Staap
Eesti Partisaniliikumise Staap (vene Эстонский штаб партизанского движения) oli Teise maailmasõja ajal Saksamaa hõivatud Eesti alal Nõukogude partisaniliikumist korraldanud organ.
Staabi ülem oli EK(b)P KK sekretär Nikolai Karotamm.
Väina tänav (Pärnu)
Väina tänav on umbtänav Pärnus Raeküla linnaosas.
Tänav saab alguse Lääne tänavalt ja liigub loodesse.
Tänava pikkus on ligikaudu 137 meetrit.
Širvėna
Širvėna järv (leedu keeles Širvėnos ežeras) on paisjärv Leedus Biržai rajoonis. Suuremas osas asub paisjärv Biržai linna territooriumil. Järve lõunakaldal asub Biržai linna põhiosa, järve põhjakaldal aga Astravase mõis ja selle ümber asuv Astravase linnaosa. Järve läänekaldal asub Biržai küla.
left|pisi|Sild üle Širvėna järve
Mihkel Ulman
Mihkel Ulman (sündinud 8. juulil 1956) on eesti stsenarist, näitekirjanik ja prosaist.
Širvėna
Kaldajoone pikkus on 22,06 kilomeetrit, kaldaid palistab enamasti pilliroog. Tegemist on vanima paisjärvega Leedus, mis rajati aastal 1575, kui Apaščia ja Agluona ühinemispaika rajati pais. Paisjärv kaitses Biržai lossi põhjakülge. Järves on 15 saart, mille kogupindala on 5,7 hektarit. Järve põhja katavad savi ja aleuriit. vasakul|pisi|Širvėna järv oma kohanimesildiga Kuni Teise maailmasõjani kandis järv ka nime Rališkiai järv (Rališkių ežeras), teised kasutusel olnud nimetused on Biržai järv ja Prūdas.
Aastal 1987 valmis Biržai linna ja Astravase mõisa ühendav sild, mille pikkus on 525 meetrit. Meilės sala nime kandvale saarele on samuti kavas sild rajada.
Semaglutiid
pisi|469x469px|Semaglutiidi struktuur graafilise valemina. Semaglutiid on sünteetiline orgaaniline aine, mis käitub glükagoonitaolise peptiidi 1 (GLP-1) retseptori agonisti ehk aktivaatorina. GLP-1 retseptori agonistid suurendavad insuliini eritumist (sekretsiooni), aidates langetada veresuhkru taset. Seetõttu kasutatakse semaglutiidi ravimina 2. tüüpi diabeedi puhul ning ka rasvumisvastase ravimina.
Semaglutiidi struktuur
pisi|470x470px|Semaglutiidi aminohappeline järjestus ja struktuursed modifikatsioonid, võrreldes loodusliku peptiidiga GLP-1 ja GLP-1 retseptori agonisti liraglutiidiga. Ainete lagunemise poolestusaeg organismis on toodud struktuuride all (saksa k Minuten - minutit, Stunden - tundi, Woche - nädalat). Struktuuri poolest on semaglutiid väga sarnane loodusliku peptiidhormooniga GLP-1. Semaglutiidi aminohappeline järjestus erineb GLP-1 omast vaid kahe aminohappejäägi poolest (N-terminaali poolt lugedes asendites 8 ja 34). Näiteks on GLP-1 asendis 8 paiknev alaniinijääk asendatud semaglutiidi ahelas aminoisobutaanhappe jäägiga, tänu millele paraneb semaglutiidi bioloogiline stabiilsus organismis (st ravimit ei saa lagundada ensüüm dipeptidüül peptidaas 4, mis vastutab GLP-1 lagundamise eest). Veel üheks struktuurseks muudatuseks on rasvhappejäägi sisseviimine (atsüülimine) ravimi struktuuri (26. asendis paikneva lüsiinijäägi külgahela kaudu). Rasvhappejäägiga atsüülimine võimaldab semaglutiidil paremini seostuda vereplasmas levinud valgu albumiini külge, mis omakorda tagab semaglutiidi pikemaaegset püsimist vereringes ja seega ka efektiivsemat toimet.
Ravimi toimemehhanism ja kõrvaltoimed
Ameerika Ühendriikide Toidu- ja Ravimiamet kiitis semaglutiidi kasutamise heaks 2017. aastal 2. tüüpi diabeedi raviks ning 2022. aastal kaalulangetuse eesmärgil täiskasvanutes, kellel esineb rasvumine või ülekaalulisus ning vähemalt üks suure kehakaaluga seotud tervisprobleem (nt kõrge vererõhk, 2. tüüpi diabeet või kõrge kolesteroolitase). Ravim on näidustatud kasutamiseks koos sobiva dieedi ning füüsilise koormusega.
Andrée & Rosenqvist
Oy Andrée & Rosenqvist Ab (lühendatud Oy Andros Ab) oli aastatel 1906–1939 Soomes Turus tegutsenud paaditöökoda ja masinatehas. Ettevõte oli tuntud kvaliteetsete paatide ja paadimootorite valmistajana. Lisaks seadistati mootoreid nende kasutuskohas.
Semaglutiid
Ravimi toimemehhanism ja kõrvaltoimed
Olenevalt konkreetsest ravimipreparaadist manustatakse semaglutiidi kas subkutaanse (nahaaluse) süstimise teel (nt preparaat Ozempic) või suukaudselt (nt preparaat Rybelsus). Viimane sisaldab lisaks toimeainele ühendit, mis soodustab semaglutiidi imendumist ja kaitseb ravimit ensüümi pepsiini ja maohappe lagundava toime eest, tõstes mao pH-d. Kuna semaglutiid on keemiliste omaduste poolest peptiid, siis on suukaudne manustamine siiski oluliselt vähem efektiivne ning vajab toimeaine oluliselt suuremaid koguseid süstelahusega võrreldes.
Andrée & Rosenqvist
1939. aastal ostis Wärtsilä Androse ja ühendas selle kõrval olnud Crichton-Vulcani laevatehasega.
Asutamine
Ettevõtte asutasid Carl Severin Andrée ja Gustaf Allan Rosenqvist. Andrée oli sündinud Göteborgis Rootsis. Ta oli insener, kes enne Turusse kolimist 1898. aastal oli elanud mõned aastad Ameerika Ühendriikides. Ta töötas Turun Rauta-teollisuus Oy-s 1905. aastani, mil asus Wiklundi kaubamajas tööle paadimootorite müüjana. Järgmisel aastal ostis ta koos oma õemehe Gustaf Allan Rosenqvistiga Wiklundi paadiosakonna äritegevuse. Sel ajal ainult 21-aastane Rosenqvist oli Turus sündinud ja tal oli ärijuhtimisharidus.
Semaglutiid
Uuemad analoogsed ravimid
pisi|469x469px|Tirsepatiidi struktuur graafilise valemina. Semaglutiidist veelgi efektiivsemaks peetakse GLP-1 retseptori agonisti tirsepatiidi, mille kasutamist 2. tüüpi diabeedi raviks ja kaalulangetuse eesmärgil kiitis Ameerika Ühendriikide Toidu- ja Ravimiamet heaks samuti 2022. aastal. Tirsepatiid seostub lisaks ka glükoos-sõltuva insulinotroopse polüpeptiidi (GIP) retseptorile, mis suurendab veelgi organismis insuliini eritumist.
Andrée & Rosenqvist
Laiendamine
Ettevõte alustas montaažitöökojana. Paadikered osteti teistest paaditehastest, nagu Turun Veneveistämöst, ja Andrée & Rosenqvist varustas need ameeriklaste Fay & Boweni mootoritega. Äri arenes kiiresti ja juba 1907. aastal ostsid mehed maatüki Aurajoki kaldal Korppolaismäki kõrval. Nad investeerisid palju tootmisvahenditesse. 1909. aastal oli maatükil kahekorruseline tellistest kivimaja, kus oli sepistamistöökoda, montaažitöökoda, katlaruum, puukuivati ja galvaanimistöökoda. Paadid ehitati suures tsehhis ja lasti vette kahelt ellingult. Peahoones olid kontorid ja kahekorruseline 1270-ruutmeetrine materjaliladu. Risk osutus kasumlikuks: kahe esimese aasta jooksul valmistati 120 paati ja müüdi 367 mootorit erinevatelt tootjatelt.
24. aprillil 1909 põles paaditsehh koos 15 viimistletud paadikerega maani maha. Uus tsehh valmis järgmisel sügisel.
Ettevõte valmistas ka purjekaid. Enamik oli Carl Andrée konstrueeritud, aga mõned oli tuntud soome jahidisainerite, sealhulgas Gustaf Estlanderi looming.
270px|thumb|Androse hooned Stålarmi tänava poolt. Pilt pärineb tõenäoliselt 1920ndatest.
Mootoritootmise algus
Aastane toodang oli umbes 50 paati, mis olid varustatud imporditud mootoritega. Aastal 1911 sai ettevõttest osaühing Osakeyhtiö Andrée & Rosenqvist. Andrée ja Rosenqvist alustasid oma mootorite valmistamist, mida nad olid juba pikka aega kavandanud. Ameerika eeskujudele vastav moodne mootoritehas avati 1912. aasta alguses. Mootorite kaubamärgiks sai Andros ja esimesel aastal toodeti 31 mootorit. Aastaks 1918 oli valmistatud kaht mootoritüüpi: rasket tüüpi, mille pöörlemiskiirus oli 400–800 pööret minutis, kasutati kalapaatides ja kergemaid sportpaatides.
Esimene maailmasõda
Esimese maailmasõja puhkemisel vajas Keiserliku Venemaa sõjalaevastik kiiresti kaatreid aurumasinate ja sisepõlemismootoritega. Vastamaks suurenenud nõudlusele ehitas Andrée & Rosenqvist modernse töökoja Uittamosse. Vanasse tehasesse rajati valukoda, plekitöökoda ja tehti muid investeeringuid. Kuigi ettevõte ei tootnud aurumasinad, sai see tellimuse kaheksale aurukaatrile, mis pidi toimetatama tellijale järgmise aasta aprilli ja juuni vahel. Kaatrid koos masinatega ehitati külgnevas Crichtoni laevatehases. Venemaa sõjalaevastiku suurem tellimus, kus oli 24 18-meetrist kaatrit, tuli tõenäoliselt 1916. aasta alguses. Nad ei jõudnud neid enne Veebruarirevolutsiooni üle anda. Eeldatavasti olid Andrée & Rosenqvist kätte saanud esimese neljandiku summast, aga järelejäänud osa ei tulnud kunagi. 1918. aastal võttis värskelt iseseisvunud Soome need Venemaa sõjalaevad üle, mis olid Soome riigi territooriumil. Laevade hulgas oli 70 erineva suurused kaatrit, millest üle 20 anti Tartu rahulepingu järgi Nõukogude Venemaale. Andrée & Rosenqvist sai Soome valitsuselt teadaolevalt ainult 250 000 marka Venemaa tellitud kaatrite eest. Viimased äritehingud Venemaaga olid ettevõttele väga kahjumlikud, aga see toibus varsti. Venemaa sõjalaevastikule sõja ajal toimetatud kaatrite koguarv pole teada.
Gustaf Allan Rosenqvist jättis ettevõtte 1918. aastal ja pärast seda ostis ta Oy Arwidson & Co. Helsingis. Rosenqvisti järeletulija kommertsdirektoriks oli Erik W. Ingman. Uittamo töökoda müüdi naelatehasele 1920. aastal.
350px|thumb|Androse hooned vaadatuna [[Aurajoki poolelt 1920. aastatel.]] pisi|Ühesilindriline Andros K10 mootor.
Kuldaeg
1919. aastal jõustus Soomes alkoholi keeluseadus. See tekitas tohutu alkoholi salakaubanduse Eestist, Rootsist, Poolast ja teistest riikidest. Sellega kasvas ka vajadus kiirete ja kvaliteetete paatide järele: selliste, nagu neid Andrée & Rosenqvistis toodeti. Tellimisnimekirjas võis klientide seas näha tuntud salakaubitsejaid, nagu näiteks Algoth Niska. Samas ostis palju paate ka Soome tolliamet.
Samal aastal toodi turule uus mootoriseeria. 1920. aastal müüs ettevõte seitse suurt jahti ja 27 mootorpaati. Jahtide mootorid oli tugevad Andros T-mootorid, mille pöörlemiskiirus oli 450 pööret/min, ja väiksemad paadid oli varustatud Andros L-ga, mis pööras 800–1200 1/min. Töötajaid oli 100 paaditöökojas ja 100 mootoritehases.
Kiirpaatide tootmismahud hakkasid 1923. aastast vähehaaval vähenema. 1926. aasta uus seadus piiras eraomanduses olevate paatide suurimaks kiiruseks 12 sõlme; kiirema paadi omamine vajas eriluba. Kiirete paatide tellimused lõppesid. Alkoholi keeluseadus lakkas 1932. aastal.
Nõukogude eksport
Ettevõte sai suured Andros T mootorite tellimused Nõukogude Liidult 1925. ja 1927. aastal. Mootoreid ei kasutatud ju ainult merel, vaid ka paljude muude masinate ajamina, näiteks töötasid nendega pumbad, kompressorid, generaatorid, vedurid ja praamid.
1930. aastad
Uus Androse mootoriseeria võeti tootmisse varsti pärast suure depressiooni põhja möödumist. Nende võimsus oli 10–60 hj pöörlemiskiirusel 1000 pööret/min. Saada oli 1-, 2-, 3-, 4- ja 6-silindriseid mootoreid. Soositumad oli ühe- ja kahesilindrised Andros L mootorid. Mootorivalikus oli 1935. aastal kümme mudelit.
Androse naabruses oli kaks laevatehast. Crichton asus jõe vastaspoolel ja Vulcan Androse kõrval. Crichton ja Vulcan ühendas 1920ndatel, mille tulemusena sündis Crichton-Vulcan, ja kasvas tugevasti. Üks investeeringutest oli kuivdokk, mis ehitatakse Korppolaismäge juure, teisele poole Androse alast, ja seda pärast Andros sai laevaehitusehiiglase ümbritsevaks. Andros andis Crichton-Vulcanile õige läbipääsuks dokisse oma ala läbi. 1935. aastal Wärtsilä võttis üle Crichton-Vulcani, ja väljendas oma huvi Androse vastu. Androse enamusaktsionärid ja Wärtsilä jõudsid kokkuleppele ning Andros müüdi 1. septembril 1939, samal päeval kui algas teine maailmasõda. Ettevõte oli ametlikult lõpetatud sama aasta lõpus ja selle järgi see liideti Wärtsilä Crichton-Vulcaniga.
350px|thumb|[[Crichton-Vulcan|Wärtsilä Crichton-Vulcan 1948. aastal. Endised Androse hooned on reas pildi vasakul poolel, dokkide ja väikeste majade vahel.]]
Hiljem ajalugu
Kuni 1939. aastani toodeti kokku 3800 Androse mootorit. Wärtsilä Crichton-Vulcan jätkas tootmist laosolevade osadega, kuni 1958. aastal valmis viimane mootor, seerianumbriga 4409. Paljud mootorid paigaldati Nõukogude Liidu eksporditud laevade päästepaatidesse. Androse hooned olid kasutusel, kuni need 1960. aastatel lammutati. Samale kohale ehitati hiljem Wärtsilä Turu tehas, kus valmistatakse Wärtsilä keskmise kiirusega diiselmootoreid.
Andros oli hiljem peaaegu unustatud, kui rootslane Hans Værnéus ja tema poeg Anders hakkasid aastakümneid oma pere omanduses olnud Andrée & Rosenqvisti paadi ajalugu uurima. 1987. aastal viis uurimine nad Wärtsilä Turu laevatehase arhiivi, kust leiti Androse arhiiv, mis varem arvati 1939. aasta tulekahjus hävinud olevat. Hans Værnéus kirjutas arhiivi abil Androse ajaloost raamatu; arhiiv aga viidi üle Stockholmi. Arhiivi säilitati mootorpaatide muuseumis, kus see dokumenteeriti põhjalikult. Arhiiv tagastatakse Soome Forum Marinumisse ja Turu maakonnaarhiivi 2011. aastal.
Mõnikümmend Androse paati on säilinud.
Adamstiil
Adamstiil (inglise keeles Adamesque, Adam Style) on varaklassitsistlik 18. sajandi teise poole sisekujundusstiil Inglismaal ja kohati Mandri-Euroopas, mis sai nime arhitektide ja mööblikunstnike vendade Robert Adami, John Adami ja James Adami järgi. Samaaegne Louis XVI stiiliga Prantsusmaal.
William Hogarth
18. sajandi esimesel poolel tunti teda Inglismaal domineeriva kunstipärase isiksusena, kes andis suure panuse eristatava Inglise koolkonna loomisse. Hogarth oli riiakas, patriootlik, satiiriline, inimlik ning ta on tuntud kui uuendajast vasegraveerija ja andekas portretist. Ent kõige paremini mäletatakse teda uue kunstivormi – kaasaegsete moraalipiltide – järgi.
Elulugu
William Hogarth oli pere ainus poeg. Williami isa Richard Hogarth oli õpetlane ja koolmeister, ladina keele õpetaja. Peres oli ka kaks tütart, Mary ja Ann. Richardi töö õpetajana ei toonud talle palju tasu, kuid siiski suutis kodus tagada haritud ja tööka õhkkonna. Muude ettevõtmiste seas püüdis Richard Hogarth mõne aasta vältel pidada ka ladinakeelset kohvikut (ärilise eduta, sattudes lõpuks võlavangi).
Isa rahaliste probleemide tõttu pidi William valima ühe madalaima kunstialase elukutse hõbedagraveerija abina. 1720. aastal hakkas ta iseseisvaks graveerijaks ning astus ka Vanderbanki Akadeemiasse (St. Martin's Lane'i Akadeemia). Seal kohtus ta kuulsate kunstnikega ning sai vajalikke näpunäiteid. 1720. aastatel suutis Hogarth oma järjekindlusega tõsta oma tööviljakust, tehes ärireklaame, matusekutseid, raamatute illustratsioone ning sotsiaalseid ja poliitilisi satiire. Oma äia James Thornhilli abiga suutis ta omandada piisava maalimisoskuse, et iseseisvalt edasi areneda ning saavutas suurt edu maaliga "Kerjusteooper". Oma originaalsusega sobitus ta rahva maitsega ning teda nimetati heaks portretistiks. Oma maalidel kujutas ta moraaliteemasid. 1730. aastate esimesel poolel, kui tema populaarsetest gravüürides ilmus ohtralt piraatkoopiaid, asus Hogarth võitlema autoriõiguse laiendamise eest gravüüridele; tema ettepanek sai 1735. aastal seaduseks, mida tuntigi rahvasuus Hogarthi seadusena. 1730. aastate lõpul hakkas ta end kutsuma Briti maalikunstnike eestkõnelejaks ning oli negatiivselt häälestatud välismaiste ja vanade kunstnike nõudluse suhtes. Ta rõhutas kodumaise kunsti tähtsust ning tugines oma väljaütlemistes Londonis asuvale lastekodule, kust pärines kohalikke talendikaid kunstnikke. 1740. aastatel huvitas Hogarthit mõte, mis käsitles teda kui tavalise koomiliste piltide loojana. Romaanikirjanik Henry Fieldingu abiga kuulutas ta end ajalooliste koomiliste piltide maalijaks ning lõi end lahku karikatuuridest.
1750. aastatel pani Hogarth rohkem rõhku gravüüridele, mis olid mõeldud lihtsameelsele publikule. Neid aastaid iseloomustab viha, ebakindlus ja lõpetamatus. Mõne spontaanse joonistusega suutis ta parandada vead, mida ta oli teinud heroiliste piltide puhul. Hogarth kombineeris 17. sajandi barokkstiili olulised omadused, paindumatu realismi ja väljendusrikka värvikasutuse. Tema eluajal neid joonistusi ignoreeriti, kuid 19. sajandil impressionismi tulekuga said sellised joonistused rahva tähelepanu allikaks. 1745. ja uuesti 1751. aastal korraldas Hogarth oma teoste müümiseks oksjoneid. Mõlemal korral olid teoste hinnad ülimadalad. Vihasena, haavatuna ja häbistatuna sulgus ta iseendasse ning tegeles heategevusega, kuid Hogarth võttis kaitsva poosi kunstiga seotud debattides. Ta seletas oma teooriad lahti raamatus "Ilu analüüs" (1753), liites omavahel praktilised nõuanded maalimise kohta ja kriitika kunstiasutuste suhtes. Hogarth väljendas oma uskumust keerukalt koostatud vormi suhtes, mis on pilkupüüdev ja toetab erisust, liikuvust ja ebatavalisust tunnete väljendamise eesmärgil. Tema ideed võeti hästi vastu Mandri-Euroopas, kuid raamat sai oponentidelt kriitikat. Hogarthi "Valimiste" sari, mis oli maalitud ülima hoolega, oli tema viimane katse näitamaks pilapiltide tähtsust ning seejärel maalis ta väheolulisi asju. 1757. aastal palgati Hogarth George III teenistusse, mis taastas Hogarthis huvi portreede vastu. Elu viimastel aastatel kui Hogarth kannatas halva tervise käes, domineeris tema patrooni kibedus. Patroon ei olnud rahul maaliga "Sigismunda leinamas Guisgardo südant" ning inimesed avaldasid pahameelt gravüüri "Ajad" suhtes. Paar kuud enne surma ta andis välja gravüüri, mille ta naljatlevalt nimetas "Lõpposaks". Teoses kujutas ta süngelt oma kunstielu lõppu. Hogarthit nimetatakse prohvetlikuks ning 19. sajandi maalikunstnik John Constable osutas, et Hogarthil polnud vastavat koolitust ega teda pole seostatud küllaldase eduga. William Hogarthi otsest mõju on tunda rohkem kirjanduses kui kunstis ning pärast Hogarthi surma tähtsustasid teda peamiselt romantikud. Hogarth oli peamiselt tuntud oma satiiriliste gravüüride poolest, kuid tema teosed meeldisid pigem Mandri-Euroopa inimestele.
Looming
pisi|"Hommikueine" (1743) Hogarthi lähtepunktiks oli 17. sajandi Hollandi žanrimaal, aga hollandlaste vagusus ja rahuarmastus asendus tema loomingus ärritatud ja pingutatud süüdistava paatosega. Talurahvasõjast ja reformatsioonist saadik polnud Euroopa näinud poliitiliselt nii teravat sapist satiiri, kui see avaldus Hogarthi maalides. Ta maalis mitmed oma aja seltskondlikku elu kujutavad pildiseeriaid. Vaselõigete kaudu said need laialdaselt tuntuks ka Mandri-Euroopas. Tähtsaimad neist on "Moodne abielu", "Lõbutüdruku elu" ja "Liiderdaja elu".
Tolle aja tavainimese elu leidis Hogarthi piltides ülevaatlikku kujutamist. Iga pisiasi on inimlikkuse osa ja annab mõista, mis on juhtunud või veel juhtumas. Mitte asjata ei kirjutanud saksa kirjanik Georg Christoph Lichtenberg hiljem "Hogarthi vaselõigete üksikasjaliku seletuse". Hogarthi ande omapära seisneb jutustamisrõõmus. Prantsuse maalijaid võlus eelkõige inimese karakter, graafika ja maali väljendusvahenditega andsid nad seda edasi. Hogarth ei põlanud ka puht jutustavaid vahendeid; ta kasutas väljendusvormi, mis vastab klassikalise kunsti alustele. Hogarthi pildid ei kaotanud oma mõju vaselõikeproduktsioonidena. pisi|"Hommikutualett" (1743)Sarja "Moodne abielu" mõte oli naeruvääristada jõukate inimeste elustiili. Teist pilti sellest seeriast, mis kannab nime "Hommikueine", tuleb dešifreerida sõnahaaval justkui mõnd käsikirja. Meile avaneb vaade noore abielupaari söögisaali. Tema on pärast kergemeelselt veedetud ööd parajasti koju jõudnud. Temake ringutab laisalt tugitoolis, sest ka tema on öö läbi külalistega lõbutsenud. Ülemteener eemaldub heitunult, käes pererahva maksmata arvete pakike. Hogarth sisendab vaatajasse uudishimu ja teeb ta tähelepanelikuks. Ta kutsub teda süvenema igasse pildil kujutatud pisiasja, et selgust saada sellest, mis siin õieti on juhtunud. Isanda taskut nuuskiv koer juhib mõtte mõnele kingitusele, mis isand on juhuslikult kaasa toonud. Ümber lükatud tool viitab sellele, et siin õhtul pärast küünalde läbipõlemist pime oli ja lõbusad külalised vastu mööbliesemeid komistasid. Seinal rippuvad maalid "Kolm pühakut" ja mütoloogiline kuju, kellest on näha ainult paljastatud jalg, iseloomustavad härraste vagadust, ent ühtlasi ka nende kalduvust frivoolsusele.
Lembitu (ooper)
Lembitu on Villem Kapi ooper (psühholoogiline draama) kahes vaatuses ja viies pildis Astrid Pirni libretole, mis lähtub Juhan Sütiste draama Ristikoerad ainestikust. Helilooja ainus ooper, mida on hinnatud tema meistriteoseks. Paistab silma paljude koorinumbrite ja tantsustseenide poolest. Väljatulekul esitati ooperit üle 50 korra.
Esmaettekanne toimus 23. augustil 1961 Tallinnas teatris Estonia. Rollide esmaesitajad: Tiit Kuusik (Lembitu), Georg Ots (Meelis), Ott Raukas (Kaupo), Aino Külvand (Mare), Georg Taleš (Folkvin), Aaro Pärn (Alobrand), August Sepp (Niilo). Dirigent Kirill Raudsepp.
Estonia taaslavastas ooperi 1965. aastal. 1962. aastal toimus vabaõhuetendus Suure-Jaani lähedal Lõhavere linnusemäel ning 1966. ja 1969. aastal Tallinnas Pirita kabelimäel. 2008. aastal oli kärbitud variant ettekandmisel kontsertetendusena Suure-Jaani Muusikafestivalil.
Peamised osad: Sakala maavanem Lembitu (bariton), Meelis (bariton), liivlaste vanem Kaupo (bass), Mare (sopran), ordumeister Folkvin (bass-bariton), paater Alobrand (bass), Manivald (tenor), Hendrik (bariton), Niilo (bass).
Eesti Rahvusooper andis 2011. aastal välja ooperi „Lembitu” CD plaadi 1966. aastal tehtud helisalvestusest. Rolle esitavad Tiit Kuusik (Lembitu), Georg Ots (Meelis), Aino Külvand (Mare), Georg Taleš (Folkvin) ja Ervin Kärvet (Alobrand)
Tegevus
Tegevus toimub 13. sajandil Eestis ja käsitleb eestlaste muistset vaba­dus­võitlust ning Madisepäeva ehk Paala lahingut, mille tagajärjel eestlased kaotasid 700 aastaks vabaduse. Leina­takse lahingus langenud Lembitu poega Lembevalda.
Lehola linnusesse tulevad liivlaste vanema Kaupo saadikud paater Alobrand ja munk Hendrik, kes ühtlasi on ka ordumeister Folkvini käsila­sed ja salakuulajad. Nad teatavad Lembitule, et tema teine poeg Meelis elab ja on Kaupo juures van­gis. Kaupo soovib vahetada Meelise oma tütre Mare vastu, kes omakorda on vangis Lembitu juures. Lembitu on vahetusega nõus ja soovib isiklikult Toreidasse sõita. Marel on aga kahju lahkuda, sest Lembitu on teda kohelnud kui oma tütart.
Rüütlid lõbutsevad Toreida lossis. Sakalast naasevad Alobrand ja Hendrik ning teatavad, et Lembitu on sõlminud sõjalise liidu Novgorodi vürstiga. See teade ärritab ordumeister Folkvini. Eestlastega võitlemiseks kutsub ordumeister appi liivlaste vanema Kaupo ja kuulutab ta paavsti toel Liivimaa kuningaks. Auahne Kaupo lubab anda appi kolm tuhat meest, ehkki teab, et on oma rahva usalduse kaotanud.
Ordu­meistri Toreida lossi saabub Lembitu koos Marega. Kaupo keelitab teda oma rahvast reetma, kuid Lembitu ei nõustu. Talle antakse poeg Meelis tagasi, kellest on kuue aasta jooksul kasvatatud munk. Isa ja poeg lahkuvad. Alobrand annab Meelisele kaasa pistoda ja ordumeistri käsu Lembitu tappa. Paater Alobrand võtab Meeliselt vande, et paganast isa tapmine on kirikule meelepärane tegevus.
Leholas kindlustatakse linnust, sest on oodata rüütlite rünnakut. Mungakuube riietatud Meelist piinab kirikule antud tõotus isa tappa. Usuhulluses püüabki ta isale kallale tungida, kuid viimasel hetkel mõis­tab oma teo koledust ja loobub.
Keset üldist lõbusust saabub Mare, kes on Toreidast põgenenud. Ta teatab, et suur orduvägi on jõudnud Saksamaale. Eestlased valmistuvad lahinguks. Meelis kohtub Marega. Nad on hakanud teineteist armas­tama ja on õn­nelikud. Kostab sõjasarve kutse. Meelis ühineb lahingusse mineva malevaga.
Kaupo saab lahingus surmavalt haavata. Mee­lis omakorda tapab surnud Kaupolt raha riisuva Alobrandi. Lahinguväljalt tuleb raskelt haavatud Lembitu. Teda toetavad mitmed sõjakaaslased. Surres keelitab eestlaste vanem oma rahvast vaba­duse eest võitlema.
Tallinna Kolmekäelise Jumalaema kirik
thumb|right|Kolmekäelise Jumalaema kirik [[Tallinna vanalinnas]] Tallinna Kolmekäelise Jumalaema kirik on kreekakatoliku kirik Tallinnas aadressil Laboratooriumi tänav 22.
Eesti Evangeelselt Luterlikult Kirikult aastatel 1994–1997 renditud ja 1998. aastal omandatud keskaegse tsistertslaste kabeli remontis ja võttis kirikuhoonena kasutusele Ukraina Kreekakatoliku Kiriku Kolmekäelise Jumalaema Kogudus Tallinnas.
1997. aasta lõpus kirik hävis tulekahjus, tahtliku süütamise asjas algatati kriminaalasi.
14. oktoobril 2000 pühitseti taastatud kirik Kolmekäelise Jumalaema auks, kes on kõigi elusolendite, alusetult süüdistatute või ebaõiglaselt tagakiusatute kaitsja. Pühitsemise viis läbi Ukraina Kreekakatoliku Kiriku peapiiskop Ljubomõr Guzar.
Kiriku ikonostaasi maalis Lvivi kunstnik Petro Gumenjuk, interjööri kujundas ja teostas koos abilistega koguduse vanem Anatoli Ljutjuk.
Mats Zuccarello
Mats André Zuccarello Aasen (sündinud 1. septembril 1987 Oslos) on Norra jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Minnesota Wild ründajana paremäärel.
Aastatel 2008–2010 mängis ta Rootsi kõrgliiga klubis Modo Hockey. Hooajal 2009–10 oli ta Rootsi kõrgliigas kõige resultatiivseim mängija (23+41) ning valiti liiga hooaja väärtuslikumaks mängijaks, kuigi Modo Hockey ei jõudnud sel hooajal isegi väljalangemismängudele.
2010. aasta suvel sõlmis ta kaheaastase lepingu NHL-i klubiga New York Rangers. NHL-is debüteeris ta sama aasta 23. detsembril mängus Tampa Bay Lightningi vastu, saades seitsmendaks Norra mängijaks, kes on NHL-is mänginud. Esimese värava lõi ta NHL-is 5. jaanuaril 2011 mängus Carolina Hurricanesi vastu. Debüüthooajal sai ta NHL-is kirja kuus väravat ja 17 väravasöötu. Hooaja 2012–13 esimeses pooles toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis ta KHL-i klubis Magnitogorski Metallurg. Seejärel kindlustas Zuccarello koha Rangersi põhikoosseisus. Hooajal 2013–14 jõudis ta Rangersiga Stanley karikavõistluste finaalmängudele, kus kaotati Los Angeles Kingsile. Põhiturniiril oli Zuccarello kõige resultatiivseim hooaeg Rangersis olles hooajal 2015–16 (26+35).
2019. aasta veebruaris kaubeldi Zuccarello Rangersist Dallas Starsi. Seal mängis ta vaid hooaja lõpuni. Hooaja 2018–19 väljalangemismängudes jõudis ta Starsiga teise ringi. Väljalangemismängudes oli Zuccarello Tyler Seguini kõrval Starsi resultatiivseim mängija (4+7).
2019. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Minnesota Wildiga.
Norra jäähokikoondise koosseisus on Zuccarello osalenud 2010. ja 2014. aasta taliolümpiamängudel ning 2008., 2009., 2010. ja 2016. aasta maailmameistrivõistlustel.
Zuccarello on ema kaudu Itaalia päritolu.
Hospiits
pisi|Moodne hospiits Inglismaal (2005) Hospiits on surijate hoolduse ja palliatiivse raviga tegelev asutus, samuti sellega seotud hooldusfilosoofia (hospiitsfilosoofia).
Vello Paatsi
Vello Paatsi (30. september 1948 Tartu – 28. detsember 2015) oli eesti geograaf, kultuuri- ja teadusloolane.
Elulugu
Geograafiamagister 1993 (Tartu Ülikool), väitekiri "Eestlase geograafiline silmaring ja geograafia õpetamise algus (kuni 1850. aastani)". Ph.D. (kasvatusteadused, 2003, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Eesti talurahva loodusteadusliku maailmapildi kujunemine rahvakooli kaudu (1803–1918)".
Oli 1973–1978 Eesti Põllumajanduse Akadeemia filosoofiakateedri nooremteadur, 1978–1989 ajakirja Eesti Loodus osakonnatoimetaja, 1989–1992 Tartumaa Muuseumi vanemteadur, ühtlasi 1990–1992 Tartu Ülikooli kultuurikateedri vanemõpetaja, 1992–2001 kultuurikeskuse lektor, 2002–2004 Eesti Kirjandusmuuseumi kultuuriloolise arhiivi teadur, 2004– vanemteadur.
Luges õppejõuna eesti vanemat kultuurilugu, kultuuriloo allikaid, kunstiõpetuse, geograafia ja bioloogia ajalugu Eestis.
Teadustöö
Uuris Eesti maastikulise liigestuse käsitlusi ja vanema perioodi kultuurilugu, samuti loodusteaduste õpetamise ajalugu. Avaldas kirjutisi J. G. Granö, J. Kentsi, E. Markuse, Johann Voldemar Jannseni, Carl Robert Jakobsoni, Johann Heinrich Rosenplänteri jt tuntud geograafide ja kultuuritegelaste kohta. Osales ekspeditsioonidel Altais, Taimõri poolsaarel ja Kaug-Idas. EGS-i, LUS-i, Eesti Pedagoogika Ajaloo Seltsi liige.
Teoseid
Üle 50 teadustrükise ja 150 aimeartikli.
Urva tänav (Pärnu)
Urva tänav on umbtänav Pärnus Raeküla linnaosas. Saab alguse Raja tänavalt.
Tänava pikkus on ligikaudu 135 meetrit.
Ajalugu
Tänav sai nime 1. oktoober 1998.
Petseri tulekahju
Petseri tulekahju oli 24. mail 1939 Petseris toimunud tulekahju, milles hävis kolmandik linnast. See on 20. sajandi Eesti ala üks suuremaid rahuajal toimunud tulekahjusid.
Tulekahju kestis vaid neli tundi ja selle käigus hävis Petseri 650 elumajast 212. Tulekahjus hukkus 3 inimest ja tõsiseid põletushaavu said 8 inimest.
Columba
Columba (iiri keeles Colm Cille; 7. detsember 521 – 9. juuni 597) oli iiri munk, kes tegeles kristluse levitamisega Šotimaal. Ta asutas Iona saarele katoliikliku kloostri.
Tema mälestatakse pühakuna.
Kohila külanõukogu
Kohila külanõukogu oli külanõukogu Rapla rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Kohila vallas. Külanõukogu pindala oli 250 km² (1977).
Vambola tänav (Pärnu)
Vambola tänav on tänav Pärnus Raeküla linnaosas.
Tänav saab alguse Riia maanteelt, suundub edelasse ja lõppeb Kalevi puiesteel. Vambola tänav ristub veel Käo, Sulevi, Sambla, Maleva, Ümera, Merimetsa, Ugandi, Salme ja Lehola tänavaga. Tänava pikkus on ligikaudu 826 meetrit.
Eugenio Barsanti
Mälestuskivi ja büst Firenze [[Santa Croce basiilikas|pisi]] Nicolò Barsanti, rohkem tuntud kui Eugenio Barsanti (12. oktoober 1821 Pietrasanta – 18. aprill 1864 Seraing) oli Itaalia presbüter, insener ja leidur. Ta kavandas ja konstrueeris koos Felice Matteucciga maailma esimese töötava sisepõlemismootori, millele väljastati patent Londonis 1854. aasta 12. juunil.
Studia Philosophica (Tšehhi)
Studia philosophica on Tšehhis ilmuv eelretsenseeritav akadeemiline ajakiri, mis ilmub Masaryki ülikooli filosoofia osakonna juures. Ajakiri asutati 2009. aastal. Selles avaldatakse filosoofiateemalisi artikleid, retsensioone ja ülevaateid. Ajakiri ilmub kaks korda aastas. Ajakirja esimees on Ph.D. Jan Zouhar ja tegevtoimetaja on Ph.D. Josef Petrželka.
Sõjakool (üldmõiste)
pisi|[[Kaitseväe Ühendatud Õppeasutused Tartus]] Sõjakool on sõjaväeline õppeasutus, kus valmistatakse ette sõjaväelise eriharidusega ohvitsere.
Uku põik
Uku põik on tänav Pärnus Raeküla linnaosas.
Tänav algab ja lõppeb Uku puiesteel.
Tänava pikkus on ligikaudu 209 meetrit.
Dubeņi raudteepeatus
Dubeņi raudteepeatus oli raudteepeatus Liibavi–Romno raudteel ja hiljem Liepāja–Vaiņode raudteeliinil Lõuna-Kuramaa piirkonnas Grobiņa vallas. Peatus asus Riia keskraudteejaamast 173,3 kilomeetri kaugusel.
Peatuse kohta pärinevad esimesed teated Esimese maailmasõja aegselt saksa sõjaväekaardilt (Dubben). Ametlikult hakkas Läti Raudtee peatust kasutama aastal 1919.
Aastal 1922 valmis Dubeņi–Rucava kitsarööpmeline raudtee, mis hiljem hakkas viima ka Liepājasse. Peatus suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega sellel liinil aastal 1998.
Vestfaali takshagijas
Tõustandardis on koera üldmulje kohta kirjas: „Westfaali takshagijas on saksa hagija (bracke) madalajalgne variant. Põhiosas sarnaneb ta oma kõrgejalgse sugulasega, ent jätab kompaktsema ning jõulisema üldmulje. Westfaali takshagijas on mõõduka pikkusega ning tugeva kehaehitusega jahikoer.“
Kohtla külanõukogu
Kohtla külanõukogu oli külanõukogu Kohtla-Järve rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Kohtla vallas. Külanõukogu pindala oli 108 km² (1977).
Olifantshoek
Olifantshoek on ametlikult asutatud 1912. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Olifantshoeki elanikest värvilisi 47,71%, mustanahalisi aafriklasi 42,45%, valgeid 5,47%, India või Aasia päritolu inimesi 0,57% ja teisi 3,80%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 78,94% inimesi, tsvana keelt 10,22%, inglise keelt 2,13%, sotho keelt 1,33% ja koosa keelt 1,28%.
Johannes Bent
Johannes Bent(e) (15. august 1636 Tallinn – 25. juuni 1674 Kadrina) oli Eestimaa vaimulik.
Benti mälestuseks koostas Joachim Salemann seenior matusetrükise "Refugium animae afflictae" (Reval, 1974).
Johan Raudsepp
Johan Raudsepp (2. aprill 1882 Vanaküla, Koiola vald, Võrumaa – jaanuar 1974) oli eesti omavalitsustegelane.
Johan Raudsepp sündis Vanakülas, Lokko talus taluperemehe pojana. Õppis Põlva kihelkonnakoolis. Hiljem oli põllumees ja pidas ise Lokko talu.
1926. aastast oli ta Koiola Piimaühingu esimees, kelle eestvõttel ehitati Koiola meierei.
1935. aastal valis Koiola vallavolikogu ta Koiola vallavanemaks, kuid valimise peale esitati ministeeriumile kaebus süüdistusega, et Raudsepp olevat teinud volikogus oma valimiseks lubamatut kihutustööd. Ministeerium peatas ametisse kinnitamise 3 kuuks, kuid peale juurdlust kinnitati ta 1936. aasta veebruaris siiski vallavanemaks.
1936 mais valiti ta Põlva põllumeeste konvendi liikmeks.
Dunbari arv
Dunbari arv on inimese aju töövõimet iseloomustav suurus, mis näitab inimrühma suurust, mille piires inimene suudab sõbra või hea tuttava tasemel meeles pidada teisi inimesi - nägu, kuju, häält, isikuandmeid, lugu, kontakte jne.
Dunbari arvuks on nimetatud 150. Mõtlemise metodoloogi Andrei Kurpatovi väitel on see konstruktori tüüpi inimestel umbes 100, suhtenägija tüübil 150, kunstniku tüübil kuni 300.
Selle tõi oma uurimuses esile briti antropoloog Robin Dunbar.
Irakli Garibašvili
Irakli Garibašvili (gruusia keeles ირაკლი ღარიბაშვილი; sündinud 28. juunil 1982 Thbilisis) on Gruusia poliitik, kes oli 20. novembrist 2013 kuni 30. detsembrini 2015 ja on uuesti alates 22. veebruarist 2021 Gruusia peaminister.
23. detsembril 2015 teatas ta oma tagasiastumisest. 30. detsembril 2015 sai uueks peaministriks senine välisminister Giorgi Kvirikašvili.
Elulugu
Ta lõpetas aastal 2004 Thbilisi ülikooli (rahvusvaheliste suhete alal), õppides aastatel 2002–2004 paralleelselt ka Sorbonne'is (Pariisi 1. Ülikoolis (Université Paris 1 Panthéon-Sorbonne)); ta sai Thbilisi ülikoolis aastal 2005 magistriks rahvusvaheliste suhete alal.
Ta töötas aastast 2005 Bidzina Ivanišvili alluvuses, olles Ivanišvilile kuuluva Cartu panga järelevalvenõukogu liige.
25. oktoobrist 2012 kuni 20. novembrini 2013 oli ta Bidzina Ivanišvili valitsuses siseminister.
Alates 8. septembrist 2019 kuni 22. veebruarini 2021 oli ta Gruusia kaitseminister.
Dzirciems (Ugāle vald)
Küla asub maantee A10 ääres ja jääb Puze järve loodekaldale. Külas asub Puzes ezersi bussipeatus.
Tsetuksimaab
Tsetuksimaab (Erbitux) (ladina cetuximabum) on onkoteraapias kasutatav veenisise infusioonina manustatav keemiline aine, mis on kimäärne monoklonaalne IgG1 antikeha ja toodetud imetaja rakuliini (Sp2/0) baasil rekombinantse DNA tehnoloogia abil.
Tsetuksimaab (Erbitux) on näidustatud pea ja kaela lamerakulist vähki põdevate patsientide ja epidermaalse kasvufaktori retseptori (EGFR – epidermal growth factor receptor) ekspressiooniga, metsikut tüüpi RAS-geeniga metastaatilise soolevähki põdevate patsientide ravis.
Keemiaravile lisatuna peaks ravim võimaldama pikendada patsientide elumust hinnanguliselt 4 kuu võrra.
Nimetused ja tähised
CAS-i registreerimisnumber on 205923-56-4.
Farmakoterapeutiline rühm: kasvajavastased ained, monoklonaalsed antikehad, ATC-kood on L01XC06.
Tsetuksimaab on rahvusvaheline ravimi mittepatenteeritud nimi. Ravimi tootenimi on Erbitux. Erbitux on retseptiravim.
Õiguslik alus
Tsetuksimaabi tohib Euroopa Liidus välja kirjutada.
Erbitux® (tsetuksimaab) on registreeritud Eesti ravimiregistris :
Annustamine ja kulud
Enne esimest infusiooni manustatakse premedikatsiooniks antihistamiinikumi ja kortikosteroidi.
Soovitatav tsetuksimaabi annustamine on 1 kord nädalas. Infusioonlahuse ühe 100 ml viaali maksumus varieerub vahemikus 1057–1144 dollarit.