cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Formosus
Formosus õppis Roomas ja sai 864 Porto piiskopiks (kardinalpiiskop).
Paavst Nicolaus I saatis Formosuse 866–867 bulgaarlasi misjoneerima. Bulgaaria kuningas Boris I soovitas teda Nicolaus I-l ja Hadrianus II-l määrata Bulgaaria metropoliidiks, kuid mõlemad paavstid keeldusid sellest ettepanekust, kuna tollal kehtinud kanoonilise õiguse ja Nikaia I kirikukogu otsuste alusel ei tohtinud piiskoppi määrata teise piiskopkonda ametisse.
Formosus viibis 872 legaadina koos Velletri piiskopi Gauderichiga (Gauderico, Gaudericus) Trentos, kus Ludwig Sakslane arutas oma troonipärimise teemat.
Hadrianus II surmale 872 järgnenud valimistel oli Formosus peamisi soosikuid paavsti ametisse, kuid valituks osutus Johannes VIII. Johannes VIII saatis Formosuse 875 Charles II Paljaspea juurde, kellele paavst pakkus Frangi keisri krooni. Johannes VIII ja Formosuse suhted halvenesid seejärel, kuna paavst seostas teda Ludwig Sakslast toetavate vandenõulastega. Paavst kavatses ka kuuriast tagandada ilmikud, kes olid omandanud liiga suure mõjuvõimu. Formosus otsustas ööl vastu 15. aprilli 876 põgeneda Toursi, kuid see käik süvendas paavsti kahtlusi veelgi ja ta kutsus Formosuse Rooma sinodile, et too lükkaks ümber tema vastu esitatud süüdistused ning seotuse ilmikutest ametnikega. Kui Formosus kohale ei ilmunud, siis ekskommunitseeris paavst 30. juunil 876 Formosuse ja tagandas ta Porto piiskopi ametist. Formosust süüdistati omavolilises lahkumises ametikohalt ja paavsti ning keisri vastu suunatud vandenõu kavandamises. Augustis 878 lubas Johannes VIII Troyes' peetud sinodil Formosuse tavaliikmena kiriku osadusse ja vabastas ta kirikuvandest, kui Formosus oli lubanud jäädavalt eksiili jääda ja vandunud, et ta ei kavatse Porto piiskopi ametikohta kunagi tagasi taotleda. 878–882 viibis Formosus eksiilis Sensis.
Järgmine paavst Marinus I vabastas Formosuse Troyes' antud vandest ja ennistas ta juunis 883 taas Porto piiskopi ametisse. Formosus pühitses 885 paavstiks Stephanus V. Ta rajas oma piiskopiresidentsi juurde rändurite jaoks hospiitsi (xenodochium).
Paavstiks saamine
Formosus valiti paavstiks 6. oktoobril 891. Ta oli esimene varem ekskommunitseeritud isik, kes valiti paavstiks. Järgmine paavst, kes oli varem ekskommunitseeritud, oli Sergius III.
Suhted Frangi keisriga
Formosus kroonis 30. aprillil 892 Ravennas Spoleto hertsogi Guido III taas Frangi keisriks ja tema poja Lamberto kaaskeisriks. Paavsti suhted keisriga halvenesid, mistõttu Formosus pöördus sügisel 893 abipalvega Arnulfi poole, kes saatis esmalt Itaaliasse oma väljaspool abielu sündinud poja Zwentiboldi. Pärast Guido surma 12. detsembril 894 tungis Spoleto kaashertsog Guido IV augustis 895 Beneventosse, ähvardades Kirikuriigi alasid. Paavst pöördus abi saamiseks Arnulfi poole, kes tungis Itaaliasse ja jõudis veebruaris 896 Rooma, kus Formosus kroonis ta 22. veebruaril 896 Frangi keisriks. Paavst ja keiser kavandasid sõda Spoleto hertsogiriigi vastu, kuid sõjakäik jäi teostamata, kuna Arnulfi tabas rabandus ja ta siirdus kodumaale tagasi, paavst aga suri peatselt.
Suhted Lääne-Frangi riigiga
Formosus toetas Lääne-Frangi kuningat Charles III-t võitluses Pariisi krahvi Eudesi vastu ja kutsus Arnulfi Charlesi toetama.
Suhted Konstantinoopoli patriarhiga
Formosus püüdis 892 lõpetada Konstantinoopoli patriarhi Ignatios I toetajate ja patriarh Stephanos I pooldajate vahelist skismat, tehes Neocaesarea peapiiskopile Stylianosele ettepaneku tühistada Photios I esimese valitsemisaja ordinatsioonid, kuid jätta tema teisel ametiajal tehtud ordinatsioonid kehtima. Konstantinoopoli jaoks olid paavsti ettepanekud vastuvõetamatud.
Suhted Inglismaa piiskoppidega
Formosus andis Canterbury peapiiskopile Plegmundile palliumi ja sätestas talle saadetud kirjas "Audito nefandos" Põhja-Euroopa rahvaste misjoneerimise. Ta määras Canterbury peapiiskopi Inglismaa priimaseks.
Suhted Saksamaa piiskoppidega
Formosus kinnitas 892 või 893, et Bremen peab jääma Hamburgi peapiiskopkonna koosseisu, kuid Kölni peapiiskop Hermann nõudis Bremeni piiskopkonna allutamist enda sufragaanpiiskopkonnaks.
Formosus andis Mainzi peapiiskopile Hattole palliumi.
Uued kardinalid
Formosus pühitses 13 uut kardinali. Tema ajal said kardinaliks hilisemad paavstid Bonifatius VI, Stephanus VI, Theodorus II ja Johannes IX. Ta ordineeris vaimulikuks hilisema paavsti Benedictus IV. Formosus ordineeris vaimulikuks Napoli Auxiliuse, kes kujunes hiljem tema peamiseks toetajaks.
Formosus kultuuriloos
Kunstnik Jean-Paul Laurens on Formosust kujutanud laibasinodit kujutaval maalil.
Napoli Auxilius käsitles Formosust oma töödes.
Laibasinod
pisi|Paavst [[Stephanus VI süüdistab sinodil Formosust. Jean-Paul Laurensi maal]] Formosus suri 4. aprillil 896 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse.
Jaanuaris 897 kaevati tema säilmed paavst Stephanus VI käsul hauast välja. Stephanus VI pidas Spoleto hertsogi Lamberto ärgitusel Lateraani basiilikas sinodi (Synodus Horrenda, Cadaver synod, Leichensynode), kuhu toodi ka paavstirüüsse riietatud Formosuse surnukeha. Formosuse kaitsjaks määrati sinodil üks diakon.
Sinodil leiti Formosus olevat süüdi Troyes's antud vande murdmises, paavsti ametikoha ihaldamises ja kanoonilise õiguse rikkumises. Sinod kuulutas tema ordinatsioonid ja otsused õigustühisteks.
Sinodi järel raiuti Formosuse surnukeha paremalt käelt ära kolm sõrme, mida ta oli paavstina kasutanud õnnistamiseks, tema surnukeha maeti esmalt ühishauda, kuid seejärel visati mõni päev hiljem Tevere jõkke. Üks eremiit leidis paavsti surnukeha ja mattis selle maha. Novembris 897 lasi paavst Theodorus II Formosuse surnukeha taas Rooma Peetri kirikusse matta. Kuulduste järgi seostati tema surnukeha mitmete imetegudega.
Sinodi ajal tabas Roomat maavärin, mille tagajärjel varises Lateraani basiilika kokku.
Paavstid Theodorus II ja Johannes IX tühistasid laibasinodi otsused, kuid Sergius III jõustas need uuesti.
Aadama Sild
Ram Setu on korduvalt olnud ühenduses mandriga, viimati 15. sajandil. Kuulub nii Indiale kui ka Sri Lankale, on vana pärlipüügipiirkond.
Ram Setu on sajandeid olnud Sri Lanka ja Hindustani poolsaare tamilite ühendustee.
"Rāmājana" järgi on tegu jäänustega sillast, mille ehitas ahvikarja abiga Rāma. Nii sai Rāma oma röövitud abikaasa Sita Lankalt ära tuua.
India valitsus kavatseb rajada läbi Ram Setu kanali laevadele, kuid eriti hindu rahvuslased on sellele ägedalt vastu.
Aadlitiitel
Paljud aadlitiitlid pärinevad funktsioonide nimetustest.
Aadlitiitlite süsteemid on eri maades eri aegadel olnud erinevad. Üldistav koondtabel alanevas järjekorras on järgmine (järjekord hierarhias võib mõnel juhul erineda):
Infodeemia
Infodeemiaks on liigse teabe esitamine probleemi kohta, mis muudab selle esmavajaliku lahendamise tunduvalt keerukamaks. Infodeemiana võib näiteks käsitleda COVID-19 pandeemia ajal tekkinud väärinformatsiooni või ka vandenõuteooriate kiiret levikut maailma rahvastike seas. Nõndanimetatud infodeemia põhiliseks meediumiks on internet, mis pakub andmeedastusele ja selle viraalseks muutumisele soodsa infokeskkonna.
Komplekskriis
Komplekskriis ehk liitkriis ehk mitmikkriis (inglise complex emergency) on riigis või piirkonnas riigisisese või väliskonflikti tõttu tekkinud humanitaarkriis, mille tagajärjel riigivõim on osaliselt või täielikult lakanud toimimast ja mis eeldab rahvusvahelist sekkumist, mida ei suuda ükski organisatsioon ega käimasolev ÜRO programm eraldi hallata. Võib sisaldada nii looduskatastroofi tagajärjel kui ka relvakonfliktide tulemusel tekkinud olukorda.
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Psalm 53
Psalm 53 on Psalmide raamatu 53. psalm.
Tekst
1. Laulujuhatajale: kurval viisil laulda; Taaveti õpetuslaul.
2. Meeletu ütleb oma südames: "Jumalat ei ole!" Nad talitavad riivatult ja jõledasti, ei ole kedagi, kes head teeb.
3. Jumal vaatab taevast inimlaste peale, et näha, kas on mõistlikku, kedagi, kes otsib Jumalat.
4. Kõik nad on taganenud, üheskoos on nad läinud raisku; ei ole kedagi, kes head teeb, mitte ühtainustki.
5. Kas seda siis ei mõista need, kes teevad nurjatust, kes söövad mu rahvast, nagu süüakse leiba? Jumala poole nad ei hüüa.
6. Seal valdab neid hirm, kus ei ole hirmu põhjust, sest Jumal pillab laiali selle luud, kes seab leeri sinu vastu. Sa saadad nad häbisse, sest Jumal on nad hüljanud.
Kommentaar
2. salmi on tsiteeritud tõendusena, et Jumala olemasolu ei ole enesestmõistetav.
Filosofem
"Filosofem" on Burzumi album, mis on lindistatud märtsis 1993. aastal, vahetult enne Varg Vikernes'i arreteerimist, kuid ilmus alles 1996. aasta alguses Misanthropy Records'i poolt. "Filosofem"'i menu oli black metal bändi kohta ennenägematu: ta jõudis isegi Inglismaa indie edetabelisse. Muusikaajakirjad, mis tavaliselt sedasorti plaatidest arvustusi ei kirjutanud, andsid talle väga positiivseid hinnanguid.
Albumi kaanepilt ning terve CD raamatu sisu on taas täis pilte norra kunstnikult Theodor Kittelsenilt.
Lars Sonck
Lars Eliel Sonck (10. august 1870 Kälviä vald – 14. märts 1956 Helsingi) oli soome arhitekt.
Ta lõpetas 1894 Helsingi Polütehnilise Instituudi ja võitis kohe suure konkursi kiriku ehitamiseks Turusse.
Sonck eiras tollal populaarset ratsionalismi arhitektuuris. Selle asemel saadavad tema loomingut mõjutused Soome keskaegsest kivi- ja puuarhitektuurist. Tema monumentaalsemates rajatistes domineerib rahvusromantiline stiil.
Rahvastikuajalugu
Rahvastikuajalugu ehk ajalooline demograafia ehk rahvastikulugu uurib mineviku rahvastikku.
Lars Sonck
Suuremad tööd: Tampere toomkirik, Jean Sibeliuse kodu Ainola 1904, Kallio kirik Helsingis 1912, Kultaranta presidendiloss 1917, Helsingi börsihoone, Maarianhamina kirik 1928, Agricola kirik Helsingis 1935.
Rahvastikuajalugu
Rahvastikuajalugu ja nn jooksva demograafia suhted on omapärased. Ühest küljest on nad üks ja seesama, sest demograafia uurib sama objekti – rahvastikku – ning nagu teisedki sotsiaalteadused vajab ajalist mõõdet selle uurimiseks. Ajaline mõõde on minevik.
Demograafiast lahutab teda aga fakt, et kui lähiminevikust on uurijatele olemas rahvastiku uurimise eesmärgil süstemaatiliselt kogutud materjalid, siis uusajast alates ja tagasi on allikad "kaudsed". Kaudsed selles mõttes, et nende koostamise (või tekkimise – mittekirjalike allikate puhul) eesmärk ei olnud koguda andmeid rahvastiku kohta ja teda uurida, vaid midagi muud, mis aga sõltus rahvastikust niivõrd, et seda oli vaja koostatus kajastada.
Sellest johtuvalt erineb rahvastikulugu demograafiast sellega, et on enda jaoks välja töötanud hulga meetodeid, kuidas (suhteliselt) kaudsest ja vähesest materjalist tuletada adekvaatseid üldistusi ning näha arengut. Nii on Sulev Vahtre kirjutanud: "Kui rahvaloenduste andmete läbitöötamine kannab rohkem mehhaanilist iseloomu, milleks materjal on algusest peale vastavalt kogutud ja korraldatud, siis hingeloenduste andmete kasutamisel tuleb igal sammul esineda uurijana, iga teadet mitmelt seisukohalt sõeludes ja pidevalt mitmesuguseid allikakriitilisi võtteid rakendades."
Allikmaterjalide erinevuste tõttu on rahvastikuloo tulemused teistsugused kui jooksval demograafial, sest esiteks allikaline baas ei ole niivõrd otseselt usaldusväärne ning teiseks – kuna rahvastiku areng ei ole tsükliline – mineviku rahvastik käitus ja arenes teistsuguste seaduspärasuste järgi, kui ta seda teeb praegu.
Seetõttu – omades ühist niiajaloo kui ka demograafiaga – asub rahvastikuajalugu esimesele lähemal.
Teadusharu kujunemine
Teadusharu tekkis 19. sajandi lõpus ning alguses oli peamine tähelepanu pööratud rahvaarvu, soolise ja vanuselise struktuuri väljaselgitamisele. Teise maailmasõja järel toimus kiire areng nii allikakasutuse, uurimismeetodite kui ka uuritavate teemade ala.
Allikad
Rahvastikuajaloo allikad võib suures plaanis jagada kaheks: paleodemograafilised ja kirjalikud. Paleodemograafilised allikad on allikad muinasajast ning mittekirjalikud allikad vana- ja keskajast.
Kirjalikud allikad on tavaliselt koostatud maast ja selle rahvastikust ülevaate saamiseks.
Kaudsete allikatena on kasutatavad kroonikad ja muud kirjatükid, mis otseselt maad ei puuduta.
Rahvastikuajaloo allikad Eestis
Paleodemograafiliste kõrval on Eesti aladelt pärit alates keskajast einevatel põhjustel erinevate institutsioonide poolt koostatud kirjalikud allikad.
Otsesed ("otsesemad") allikad keskajast (1208–1558) on
Liivi sõja (ja keskaja) järel koostasid uued võimud Eesti aladel rea revisjone teada saamaks mõisate omanikke ning mõisatele kuuluvate talude arvu ja nende kandevõimet, viimast kahte eesmärgiga selgitada uutest maadest oodatavat tulu, tuletada neist sobivad maksustamise määrad.
Neis revisjonides on nimetatud talude arvud mõisate kohta, peremeeste nimed, vahel on andmeid ka teiste talus elavate isikute kohta. Talu peremehe nime juurde märgiti, kas ta on kohalik (ehk antud mõisa pärisori) või tulnud kuskilt mujalt – kui, siis kust, kas teisest mõisast või kaugemalt soome, läti, vene või muudelt aladelt). Talude suurused on esitatud adramaades. Külade kohta on lisatud ka adramaade arv enne sõda.
Revisjonide tulemuste abil on seega võimalik umbkaudu hinnata rahva arvu nii enne kui pärast sõda ning rahvastiku liikuvust – eriti immigratsiooni – Eesti aladel.
Salme alevik
pisi|Salme bussipeatus Salme alevik on Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli alevik Salme valla halduskeskus.
Salme aleviku lõunaservas märkas ornitoloog Marco Purovesi 2018. aasta 4. novembril Eestis esimest korda veisehaigurit.
Reims
Reims (hääldus: [ʁɛ̃s]) on linn Põhja-Prantsusmaal, Marne'i departemangu ja endise Champagne-Ardennei piirkonna keskus. Asub Vesle'i jõe ning Aisne'i ja Marne'i jõge ühendava kanali ääres.
Ajalugu
Reimsi kohal oli alates 1. sajandi eKr alguses keltide asula Durocortorum. Pärast roomlaste vallutust nimetati linn Civitas Remorumiks ja sellest sai Belgica provintsi keskus. Hilisrooma ajal sai Reimsist piiskopilinn. Reimsi piiskoppide eelisõiguseks sai Prantsusmaa kuningate ametisse pühitsemine.
Troyes' rahulepinguga 1420. aastal läks Reims Inglismaa valdusse.
Esimeses maailmasõjas sai rindejoone lähedal olnud linn tugevaid purustusi.
Vaatamisväärsused
Linnas asuvad Reimsi katedraal, Püha Remigiuse kloostrikirik ja Tau palee kanti 1991. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Reimsi katedraali hakati ehitama 1211. aastal.
Majandus
Reims on tuntud šampanjatootmispiirkonna keskusena. Linnas on ka toiduainete- ja tekstiilitööstuse ettevõtteid.
Põhja-Ameerika manner
pisi|Põhja-Ameerika satelliidilt pisi|Põhja-Ameerika asend maailmakardil Põhja-Ameerika manner on üks kahest mandrist läänepoolkeral. Mandrit piirab idas Atlandi ookean, põhjas Põhja-Jäämeri ja läänes Vaikne ookean. Lõunas asub Lõuna-Ameerika manner. Põhja- ja Lõuna-Ameerika mandreid ühendab Panama maakitsus.
Mandri pindala on 20 360 000 km². Ta on mandrite seas pindalalt kolmandal kohal ning seal elab 579 miljonit inimest (2016).
Predikaat
Predikaat on traditsioonilises loogikas see, mida millegi kohta öeldakse; termin propositsioonis, mida öeldakse teise termini (subjekti) kohta ehk omistatakse subjektile ehk preditseeritakse subjekti kohta.
Näiteks propositsioonis "Inimene on elukas" on "elukas" predikaat.
Lihtsad propositsioonid on näiteks:
Näidetes 1 ja 3 on Sokrates (inimene) subjekt, "Sokrates" (propositsioonide 1 ja 2 esimene osa) subjektitermin. Näites 2 on minu naabri koer (loom, kes hommikuti minu peale haugub) subjekt ja "minu naabri koer" subjektitermin.
Imaam
Imaam on sunniitlikus islamis palvuse juht, šiiitlikus islamis kogukonna juht. Imaam on muslimite kogukonna juht, eespalvetaja ja usuõpetaja. Sõna imaam tuleb araabia keelest (tähendus 'eesolija').
Imaam sunniitidel
Sunniitidel määrab imaami kogudus, teda ei valita pärilikkuse alusel.
Imaam šiiitidel
Šiia muslimid ehk šiiidid kasutavad terminit "imaam" tähistamaks prohvet Muḩammadi järglasi tema tütre Fatima ja selle abikaasa ‘Alī ibn Abī Tālibi kaudu, keda šiiidid peavad muslimite õigeteks valitsejateks – nii poliitilisteks kui ka usulisteks juhtideks.
Euroopa Liidu Põhjala lahingugrupp
right|thumb|[[Euroopa Liidu Põhjala lahingugrupi embleem]]
Euroopa Liidu Põhjala lahingugrupp (inglise Nordic Battle Group) on Euroopa Liidu lahingugrupp, rahvusvaheline sõjaväeüksus, milles osalevad Rootsi, Soome, Norra, Iirimaa, Läti, Leedu ja Eesti.
Põhjala lahingugrupi ülem oli 2011. aastal Rootsi kaitseväe brigaadikindral Stefan Andersson. 2015. aastal on Põhjala lahingugrupi komandör Rootsi kaitseväe kolonel Torbjörn Larsson.
Põhjala lahingugrupi juhtriik on Rootsi, kes on põhivastutaja lahingugrupi ettevalmistamisel, koordineerib koostööd Põhjala lahingugrupis osalejate vahel ning suhtleb Euroopa Liidu institutsioonide ja teiste liikmesriikidega. Suurbritannia toetab lahingugruppi operatiivtasandi peakorteriga. Lahingugrupi tuumiku moodustab umbes 1500-meheline jalaväeüksus, millele lisanduvad erinevad toetusüksused, kokku ligi 2200 kaitseväelast. Rootsi panustab umbes 1600, Soome 200, Norra 150 ja Iirimaa 140 kaitseväelasega.
Eesti panuseks lahingugruppi on Scoutspataljoni 34-liikmeline staabikaitserühm, staabiohvitserid, rahvuslik toetuselement üksuste toetamiseks (NSE), luuremeeskond, liikumise ja transpordi koordinatsiooni meeskond (MOVCON) ja sõjaväepolitsei uurija, kokku kuni 55 kaitseväelast.
Samuti on 2011. aasta 1. jaanuarist 30. juunini töövalmiduses Hollandi juhitav Euroopa Liidu lahingugrupp BG-107, millesse panustavad lisaks juhtriigile Saksamaa, Soome, Austria ja Leedu.
CONCORD
CONCORD on Euroopa arengukoostööga tegelevate organisatsioonide katusorganisatsioon, mis 2007. aasta seisuga esindab rohkem kui 1600 arengukoostööga tegelevat kodanikuühendust ja 20 rahvusvahelist võrgustikku. 2003. aastal asutatud CLONGi järglane.
CONCORD-il on kaheksa alalist töörühma:
Eestist osaleb CONCORD-i töös Arengukoostöö Ümarlaud.
Välislingid
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Laevandus
pisi|Jõelaev "Pegasus" Emajõel, Tartus. 2018. aasta juuni Laevandus on merenduse oluline valdkond, mis hõlmab laevade ja teiste sarnaste veesõidukite kasutamist veekogudel ja nende kasutamise toetamisega seotud tegevusi.
Euroopa Komisjoni tõlgenduses ja õigustõlkes mõistetakse laevanduse all peamiselt meremajandust, kuid eesti tavapärases levinud keelekasutuses võib terminil olla laiem tähendus.
Laevanduse jagunemine
pisi|Tanker "Minerva Astra" Tallinna reidil. 2018. aasta jaaniõhtu Laevanduse all mõistetakse peamiselt veesõidukite kasutamist majandustegevuseks (inimeste ja lasti vedu, kalapüük), riigihaldusülesannete täitmiseks (veeteede korrashoid, riigikaitse), eriotstarbeks (näiteks teadusuuringud), koolituseks (laevapereliikmete koolitus), rekreatsiooniks (väikelaevandus). Samuti on laevandusega seotud laevaehitus.
Veesõidukeid kasutatakse sisevetel ja merel, millest tulenevalt eristatakse sisevee- ja merelaevandust. Meresõit jaguneb ranna- (kabotaaž), lähi- ja kaugsõiduks. Kaubavedu merel hõlmab eri vorme, nt liinilaevandust ja tramplaevandust.
Ühine hädaabi palve
Ühine hädaabi palve on humanitaarabi koordineerimise meede, mida algatab ÜRO kriisiabi koordinaator (Emergency Relief Coordinator, ERC) ja ÜRO agentuuride vaheline alaline komitee (Inter-Agency Standing Committee, IASC).
Anseküla
pisi|Bussipeatus ja bussiootepaviljoni seinal postkast Anseküla on küla Saaremaa vallas Saare maakonnas.
Anseküla kiriku endisse asukohta on ehitatud Anseküla tuletorn. left|pisi|Anseküla endine algkool pisi|left|Silt Anseküla endise algkooli juures
Bar
Bar võib tähendada mitut asja:
Asulad
Bar on mitme asula nimi. Suuremad neist on:
Teised samanimelised asulad on:
Laußnitz
Laußnitz (sorbi keeles Łužnica) on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis Laußnitzi vallas.
Asulas elab 1300 inimest.
Venta
Venta on linn Põhja-Leedus Šiauliai maakonnas Akmenė rajoonis, Venta valla halduskeskus. Asub Venta jõe ääres Venta regionaalpargis merepinnast 84 meetri kõrgusel. Linna läbib Liibavi–Romno raudtee.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 2392 elanikku, kellest 97,41% olid leedulased, venelasi oli 1,42% ja teiste rahvaste esindajaid 1,17%
Aastal 1935 asutati linna koha peale firma AB „Kalkės“ lubjatehas, kus toodeti 1/3 Leedu lubjast. Teise maailmasõja järel rajati sinna ehitusmaterjalide tehas, kus toodeti silikaattelliseid. Asula ise asutati 1966. aastal, aastal 1978 sai Ventast alev, linnaõigused sai 1995. aastal. Tänapäeval on sealne vabrik ainus lubjatootja Leedu territooriumil. Vahemikus 2001–2011 vähenes Venta elanike arv 29,9%, mis oli suhteliselt suurim elanike arvu langus Leedu linnade seas.
Abstraktsioon
Abstraktsioon on eristamise või lahtivõtmise tulemus, abstraheerimisel saadud mõiste või mudel. Vastupidi on konstruktsioon millegi (ka väljamõeldise) kokkupanemine, uue loomine.
Aasovi-Doni Kommertspank
20. sajandi algul laienesid Venemaa keisririigi Balti provintsidesse kaks Venemaa panka: Vene Talurahva Põllupank ja Doni Agraarpank, nende eesmärk oli toetada talupoegi maa soetamisel ja sel eesmärgil osteti kokku mõisaid, et need siis talupoegadele müüa või rentida. Ostetud mõisad tükeldati ning jagati taludeks.
Eestimaa kubermangus kuulus Doni Agraarpangale Emmaste-Kuriste, Orjaku-Kuriste, Saida, Suur-Kullamaa ja Ubasalu mõis ning Vene Talurahva Põllupangale Jõgisoo, Lehtmetsa, Männiku, Nakamaa ja Paasiku poolmõis.
1912. aastal avas ta Tallinnas filiaali.
Koostöös Aasovi-Doni Kommertspangaga moodustati Tallinna tselluloosivabrikust 1912. aastal Põhja paberi- ja tselluloosivabriku aktsiaselts, mis alustas tegevust 1913. aastal.
Viraksaare sootee
Viraksaare sootee avastati 1985. aastal, kui freesturbaväljade vahele rajati kuivenduskraave.
Arheoloogilistel kaevamistel selgus, et sootee puitlaotis oli kattunud 0,3–0,7 meetri paksuse turbakihiga. Tee rajamiseks oli kasutatud 2,8–3,1 meetri pikkusi soomänni- ja kasetüvesid, mis olid asetatud teetrassiga risti. Turbas hästi säilinud puutüvedel olid jälgitavad laiateralise kirve raiumisjäljed. Jämedamad puutüved olid laotud reeglina ühes kihis, peenikesed 2–3 kihis. Puitlaotises leidus ka üksikuid palke, mis pärinesid tõenäoliselt lammutatud hoonetest. Puutüvede alla oli loobitud oksi ja peenemaid tüvesid.
Radioaktiivse süsiniku meetodi abil dateeriti sootee 16. sajandi teisele poolele. Puude aastarõngaste järgi tehtud dendrokronoloogiliste uuringute järgi rajati tee 1567. aastal ning seda parandati ilmselt 1592. aastal.
Sootee ühendas ilmselt Viraksaare ja Palivere soosaart, jätkudes oletatavasti edasi ka põhja poole. Kümmekonnameetrine teelõik on jäetud pärast uuringuid asjahuvilistele avatuks. Vaatamiseks avatud lõik kipub aga võssa kasvama ja on möödasõitjatele juba üsna raskesti märgatav.
Aafrika manner
Aafrika manner on Euraasia järel pindalalt teine manner. Ta on viimasest eraldatud Vahemere ja Punase merega. Aafrika mandril on maismaaühendus Aasiaga Suessi maakitsuse kaudu.
Mandri pindala on 29,2 miljonit ruutkilomeetrit.
Asend
Aafrika manner on Euraasiast eraldatud Gibraltari väinaga loodes, Vahemerega põhjas ning Suessi kanali, Punase mere ja Bab el Mandebiga kirdes. Itta jääb India ookean; Madagaskari saarest lahutab Aafrika mandrit Mosambiigi väin. Mandrist läände jääb Atlandi ookean.
Äärmuspunktid
Mandri põhjapoolseimaks punktiks peetakse Ras ben Sakka Tuneesias (37°20'38''N).
Läänepoolseim punkt on Roheneem ja idapoolseim Xaafuuni neem. Nende vahele jääb umbes 7400 km.
Jaotus
Sahara jaotab Aafrika mandri valdavalt araablastega asustatud Põhja-Aafrikaks ja Mustaks Aafrikaks.
Easte
Easte on hajaküla Saaremaa vallas Saare maakonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Salme valda.
Qiblah
thumb|Qibla Qiblah ehk kibla on suund, kuhu poole muslimid palve (şalāh) ajal vaatavad.
Mõned uurijad, sealhulgas Montgomery Watt ja John Christopher, leiavad, et qibla muutmise põhjuseks oli see, et Muhammad kaotas lootuse pöörata juute ning orienteerus araablastele.
Qiblah on suund koha poole, mille täpsed koordinaadid (21°25'24" N, 39°49'24" E) on määratud Kaaba asukohaga. Kaabas olles palvetatakse näoga välismüüride suunas.
Tapetava looma pea pööratakse qiblah suunas. Inimesed maetakse peaga qiblah suunas.
Reisijate peatuskohtades on qiblah tähistatud rohelise noolega põrandal või laes.
Žagarė
Žagarė on linn Põhja-Leedus Joniškise rajoonis. Linn on Žagarė valla ja Žagarė regionaalpargi halduskeskuseks. Žagarė asub Svēte jõe kaldal, merepinnast 77 meetri kõrgusel.
Linnas on gümnaasium ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Žagarė mõisa hoonetekompleks, muinsuskaitse all olev vanalinn, kaks katoliku kirikut (aastaist 1633 ja 1722), samuti ka linnamägi. Svēte jõe ääres on paljand, kus avanevad dolomiidikihid.
Elanikkond
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Žagarė elanikest leedulasi 92,93%, venelasi 2,75%, mustlasi 2,63%, lätlasi 0,58% ja teiste rahvaste esindajaid 1,11%.
Ajalugu
Žagarėt on esimest korda mainitud aastal 1254, toona asus seal semgalite küla Sagera. XIII sajandil rajati selle juurde ka Raktuvė või Raktė linnus, mida on mainitud aastail 1272–1289. Samale linnamäele püstitas oma linnuse ka Liivi ordu, mis seisis seal XIII–XIV sajandil. Aastal 1289 rüüstasid küla ristisõdijad, kes saabusid maha suruma semgalite ülestõusu.
XVII sajandi keskel sai seal alguse Barbora Žagarietė kultus. Alevid said Põhjasõja ajal kannatada. 13. juulil 1769 sai alevite ümbruses alguse kõigi aegade suurim talupoegade ülestõus Leedu territooriumil. XIX sajandil ühendati alevid üheks asulaks. XX sajandi alguses rajas kohalik mõisnik alevisse seebivabriku.
Linna vana saksakeelne nimetus on Schagarren, kasutusel on olnud ka nimekuju Szagarren.
Žagarė on linn 1924. aastast. Aastal 1925 hakkas seal tegutsema meierei ja valmistati juustu. Žagarės oli ka suur juutide kogukond. Teise maailmasõja ajal asutati sealsesse getosse juute ka Šiauliaist. 2. oktoobril 1941 sealsed juudid surmati.
Linn oli aastal 2015 Leedu kultuuripealinnaks.
Tuntud elanikke
pisi|püsti|Phoebus Levene
Triigi mõis (Väike-Maarja)
Triigi mõis (saksa keeles Ottenküll) oli mõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal, nüüdisajal asub Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja valla territooriumil.
Viimane baltisaksa omanik oli Virumaa kreisisaadik Georg August Arthur von Grünewaldt.
Raku järv
Raku järv (ka Kivijärv) on tehisjärv Harju maakonnas Saku valla ja Tallinna piiril.
Asub Männiku tee ja Viljandi maantee vahel Liiva kalmistust lõunas.
Bar (Montenegro)
Bar on linn Montenegros, Bari valla keskus.
1946. aasta Prantsusmaa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
1946. aasta Prantsusmaa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Lyonis 2.–11. juulini 1946.
Šimonys
Šimonys (poola keeles Szymańce) on alev Leedus Kupiškise rajoonis, Šimonysi valla halduskeskus. Alevi lähistel asub Šimonysi laas.
Aastal 1669 mainiti esimest korda sealset kabelit. Aastal 1671 rajati sinna esimene kirik. Asulast sai alev XVII sajandi teisel poolel. XIX sajandil asus seal riigimõis.
Koroonapandeemia Küprose Vabariigis
Koroonapandeemia Küprose Vabariigis on osa 2019. aasta sügisel Hiinast Wuhanist alanud ja 2020. aasta märtsis pandeemiaks kasvanud ülemaailmsest koroonapandeemiast.
Esimesed nakatunud tuvastati Küprose Vabariigis 9. märtsil 2020.
Kronoloogia
Tuvastatud nakatunuid Küprosel, allikas: <br style="clear:left;" />
Pößneck
Pößneck on linn Saksamaal Tüüringis.
Sõrve-Hindu
Sõrve-Hindu on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Salme valda ja kandis nime Hindu.
Lõuna-Ameerika manner
pisi|Lõuna-Ameerika pisi|Lõuna-Ameerika manner maailmakaardil
Lõuna-Ameerika on manner läänepoolkeral.
Mandri pindala on 17,84 miljonit km² (ligi 3,5% Maa pindalast). Elanike arv on 422,5 miljonit (2016).
Vetevõrk
Suurim jõgi on Amazonas, mis on ühtlasi ka maailma veerohkeim ja pikemate hulka kuuluv jõgi. Pikemad jõed on veel Paraná, Tocantins ja Orinoco.
Nebelschütz
Nebelschütz (ülemsorbi keeles Njebjelčicy) on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis Nebelschützi vallas.
Asulas elas 2010. aastal 421 inimest.
Hidžra
Hidžra on islamis mõiste, millega tähistatakse 622. aastal toimunud prohvet Muḩammadi väljarännet koos 70 muslimi perekonnaga Mekast Mediinasse.
Hidžra tähistab islami ajaarvamise ehk islami kalendri algust. Seetõttu kasutatakse islami ajaarvamise puhul kirjanduses tähistust Anno Hegirae (hidžra aasta) ehk AH.
Taheva mõis
pisi|Taheva mõisa peahoone hävis 1944. aastal Taheva mõis (saksa keeles Taiwola) oli rüütlimõis Võrumaal Hargla kihelkonnas. Mõisa keskus jääb Tsirgumäe külla.
Ajalugu
Mõisa on esmamainitud 1627. aastal.
18. sajandil olid mõisa omanikud von Delwigid ja von Koskullid. 1813. aastal võttis mõisa pandile ja hiljem ostis päriseks Bernhard von Wulff. Von Wulffide suguvõsa omanduses oli mõis kuni riigistamiseni 1919. aastal, viimaseks mõisnikuks oli Maximilian von Wulf.
1926. aastal avas Töö- ja Hoolekandeministeerium Taheva mõisas vigaste laste kodu, mis 1927. aastal kujundati ümber tuberkuloosihaigete laste sanatooriumiks.
Mõisa peahoone hävis 1944. aastal, säilinud on osa müüre ja fragmendid verandast. 2004. aastani tegutses mõisa hoonetes Taheva Lastesanatoorium. Peale sanatooriumi sulgemist tegutsevad Taheva mõisa kompleksis Sihtasutuse Taheva Sanatoorium asenduskodu, turvakodu ja hooldekodu.
Lohsa
Lohsa (sorbi keeles Łaz) on asula Saksamaal Saksimaal Bautzeni kreisis Lohsa vallas.
Asulat on esmamainitud 1343. aastal nimega Lose.
Ronnie Radke
Ronald Joseph Radke (sündinud 15. detsembril 1983) oli Las Vegase post-hardcore bändi Escape the Fate laulja ja laulude kirjutaja kuni jaanuarini 2008. Ronnie mängis seal bändis ka klahvpille. Ta salvestas koos teiste bändi liikmetega EP There's No Sympathy for the Dead ja ühe albumis Dying Is Your Latest Fashion, mõlemad anti valja aastal 2006. Vanemates lauludes, nagu "The Structure Falls", mängis ta klahvpille ja kitarri. Praegu on ta asutaja ja laulja bändis Falling In Reverse.
Kriminaalsüüdistused
15. jaanuaril 2008 mõisteti Radke neljaks aastaks katseajale pärast süüdimõistmist katseaja rikkumises. Restitutsiooniks pidi maksma $92 000. Juunis 2008 arreteeriti ta väljaspool tema Las Vegase kodu, mis oli vastuolus tema katseajale. 12. detsembril 2010 vabanes ta vanglast
Järise
Järise on kahe küla nimi Eestis:
‘Alī ibn Abī Ţālib
pisi|Muhammad kuulutab avalikult ‘Alī ibn Abī Ţālibi oma järglaseks. [[Al-Bīrūnī Möödunud põlvede mälestusmärgid. Illustratsioon 14. saj. käsikirjast]] ‘Alī ibn Abī Ţālib (علي بن أبي طالب) (umbes 600 – 661) oli prohvet Muhammadi nõbu ja väimees. Pärast Muhammadi surma oli ‘Alī tema lähim elus meessugulane.
Aastal 656. sai ‘Alīst neljas kaliif. Aastal 661. aastal hukkus ta haridžiidist ekstremisti käe läbi.
Šiiidid usuvad, et ‘Alī oleks pidanud saama Abū Bakri asemel Muhammadi järglaseks ja esimeseks kaliifiks ning austavad teda kui islamiühiskonna esimest imaami.
Iraagis An-Najafi linnas asuv ‘Alī pühamu on šiiitide palverännakute peamine sihtkoht.
Franz Huth
Ta on teinud palju pastellmaale.
Muuhulgas on ta maalinud Eestis, eriti Puhtus. Ta oli sõber Jakob von Uexkülliga ning illustreeris mitut Uexkülli raamatut (sealhulgas Streifzüge durch die Umwelten von Tieren und Menschen ja Der Stein von Werder). Uexkülli raamatus Das allmächtige Leben on Huth kunstniku prototüübiks. Osa nende mahukast kirjavahetusest on säilinud Jakob von Uexkülli Keskuse arhiivis.
Neukirch (Bautzeni kreis)
Neukirch on asula Saksamaal Saksimaa Bautzeni kreisis Neukirchi vallas.
Abū Bakr
Abū Bakr (umbes 573 – 634) oli üks esimestest islamiusku pöördunutest, saadik Muhammadi lähedane sõber, kes sai pärast Muhammadi surma esimeseks kaliifiks (632–634).
Enne islamisse pöördumist oli ta olnud Meka kaupmees.
Abū Bakri rivaal Muhammadi mantlipärijana oli ‘Alī ibn Abī Tālib.
Strzelce Krajeńskie
Strzelce Krajeńskie (saksa Friedeberg) on linn Poolas Lubuszi vojevoodkonnas, Strzelce Krajeńskie maakonna ja Strzelce Krajeńskie valla halduskeskus. Strzelce Krajeńskie asub Gorzów Wielkopolskist umbes 26 km kirdes.
Friedeberg sai linnaõigused 1286. aastal. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus. Teises maailmasõjas hävis 80% linnast.
Johannese evangeelium
Johannese evangeelium (lühend Jh) on Piibli Uue Testamendi kaanonis neljas raamat, mis sisaldab Jeesus Kristuse õpetusi, viimse õhtusöömaaja seadmise, kohtumõistmise, surma ja ülestõusmise kohta. Evangeelium on Uue Testamendi kaanonisse kuulunud algusest saadik. Johannese evangeeliumile eelneb Luuka evangeelium ja järgnevad Apostlite teod. Johannese evangeelium on Uues Testamendis ainus gnostiline evangeelium. Mitmete teadlaste arvates on evangeeliumi autoriks apostel Johannes, Sebedeuse poeg, kuid paljud teoloogid peavad autoriks juudikristlaste gruppi ehk johanneslikku koolkonda , mis asus tänapäeva Süüria aladel ning sellelt koolkonnalt arvatakse pärinevat ka 3 Johannese kirja, kuna keeleliselt ja stiililiselt on kirjad evangeeliumiga väga sarnased ning ühtsena vaadeldavad. Johannese evangeelium on kirjutatud koinees. Vanimal seni leitud Uue Testamendi pärgamendil on säilinud kirjakohad Johannese evangeeliumist. Johannese evangeeliumis asub Piibli lühim salm.
Nimetus
Johannese evangeelium on kreeka keeles Τὸ κατὰ Ἰωάννην εὐαγγέλιον, "Tò katà Iōánnēn euangélion". Vulgatas nimetatakse evangeeliumit "Evangelium secundum Ioannem".
Autorlus
Evangeeliumi autor on traditsiooni järgi apostel Johannes, Sebedeuse poeg. Varakiriklikust ajast on Johannese evangeeliumit maininud kolm Väike-Aasia piiskoppi – Efesose Polykrates, Lyoni Ireneus ja Papias Herapolisest. Võimalike autoritena mainivad nad kaht Johannest, apostel Johannest ning Johannes Vanemat, Efesoses tegutsenud presbüterit. Nende versioon oli, et "jünger, keda Jeesus armastas", oli apostel Johannes. Evangeeliumis jääb autor anonüümseks, tema kohta on öeldud vaid et: "Tema on see õpilane, kes tunnistab neist asjust ja on selle kirjutanud; ja me teame, et tema tunnistus on õige" (Jh 21:24) ning pole päris kindel, kas ta võis olla samaaegselt ka "jünger, keda Jeesus armastas" (Jh 13:23) – ja keda omakorda on samuti evangeeliumi autoriks peetud. Richard Bauchkam on viidanud, et salmi Jh 21:24 saab kreeka keelest tõlkida ka nii et "jünger, keda Jeesus armastas" ei kirjutanud ise evangeeliumi, vaid oli evangeeliumi kirjutamise põhjustajaks. Autor võis olla evangeeliumi kirjutamise ajal umbes 70-aastane. Teoloogide seas on vaieldav, kas evangeeliumi autor oli üks kaheteistkümnest apostlist. Teoloogid Peeter Roosimaa ja Randar Tasmuth esitavad erinevate uurijate arutluskäike arvatava autori kohta; autor võis olla nii apostel Johannes, Johannese õpilane, mõne teise apostli õpilane, Efesoses tegutsenud presbüter Johannes Vanem, autori(te) loodud fiktiivne isik või on evangeeliumi näol tegu johannesliku koolkonna kogutud pärimusega. Mõned teoloogid kahtlevad, kas evangeeliumi autor selles kirjeldatavaid sündmusi ise pealt nägi. Evangeeliumi nimetus võib olla ka tekkinud Ristija Johannese järgi, evangeelium võis olla pühendatud apostlile. Evangeeliumi autor võis olla mõni tollastest autoriteetidest, kes pealtnägijate kirjeldusi Jeesuse elust kirja pani ning materjali enam või vähem tõele vastavaks tunnistas.
Alates 19. sajandist hakkasid Saksa teoloogid kahtlema Johannese autorluses. Nad pidasid evangeeliumi kirjutamise aega evangeeliumis kirjeldatud sündmustest kümneid aastaid hilisemaks. Teoloog Ferdinand Christian Baur väitis evangeeliumi kirjutamise ajaks koguni 160. aasta. 1934 avaldas Colin H. Roberts 2. sajandi esimesse poolde dateeritud käekirjaga papüürusetüki, P52, mis sisaldab salme Johannese evangeeliumist. Kuigi mõned paleograafiaeksperdid ei ole pidanud võimalikuks käsikirja nii täpset dateerimist, on tänapäeval üldtunnustatud, et Papüürus 52 sisaldab varaseimat teadaolevat Uue Testamendi teksti ja ühtlasi on tegu tugeva argumendiga Johannese autorluse tõestuseks. Tekstianalüüsi kohaselt on evangeelium ja Johannese esimene kiri (1Jh) sarnased. pisi|Papüürus 52 kirjakohaga Jh 18:31–33
Tekkelugu
Evangeeliumi koostamise ajaks on erinevatel hinnangutel pakutud vahemikku 78–110. . Traditsiooni kohaselt on Johannese evangeeliumi kirjutamiskohaks peetud Efesost, suurimat kristlaste kogudust peale Jeruusalemma hävitamist 70. aastal. Mõned teoloogid arvavad, et evangeeliumi võis koostada Iisraelist välja rännanud juudikristlaste kogukond, nn johanneslik koolkond, asukohaga tänapäeva Süüria aladel. Kirikuisa Clemens Aleksandriast on evangeeliumide koostamise kohta märkinud, et kõige viimasena tegi seda Johannes mõistes, et välised faktid olid teistes evangeeliumides juba esitatud ning koostas sõpradest mõjutatuna ja Pühast Vaimust inspireerituna vaimuliku evangeeliumi. Evangeelium on läkitatud kristlastele.
Ülesehitus
Johannese evangeelium koosneb 21 peatükist, mis jagunevad 879 salmiks. Evangeeliumi jagas peatükkideks kardinal Stephen Langton 13. sajandil ja salmideks Robert Estienne 1551. aastal. Johannese evangeelium on keele ja stiili poolest terviklik ning selle tõttu arvatakse puuduvat kriteeriumid, mille abil saaks eristada põhiteost ja hilisemaid täiendusi sellele. Evangeeliumi viimast peatükki on siiski peetud hiljem lisatuks.
Õpetus
Johannese evangeelium algab proloogiga. Salmist Jh 1:6 algab jutustus, mis koosneb kahest osast. 12. peatükiga lõppevas esimeses osas räägitakse Jeesuse avalikust tegevusest alates tema ristimisest Ristija Johannese poolt kuni tema avaliku tegevuse lõpuni. Teises osas räägitakse Jeesuse tegevusest tagasitõmbununa lähemate õpilaste ringi, tema kannatusest ja ristilöömisest, ilmumisest jüngritele ning ülestõusmist. Jeesuse ütlused on Johannese evangeeliumis palju pikemad kui sünoptilistes evangeeliumides. Jeesus räägib siin iseendast ja oma ülesannetest ning rollist rohkem; ettekuulutusi saabuvast jumalariigist, nagu neid näiteks Markuse evangeeliumist leida võib, aga üldse mitte. Jumala riik Johannese evangeeliumi mõttes on taevas, Isa juures ning igavese elu selles tagab usk Jeesusesse. Kuningriik ei tule enam meie juurde, vaid meie peame sinna ise minema. Evangeelium on sümbolistlikult dualistlik, tihti kasutatakse vastanduvaid tähenduslikke sõnapaare valgus-pimedus, tõde-vale, liha-vaim, meie-nemad .Teoloog Bart Ehrman viitab sünoptiliste evangeeliumide apokalüpsiseootusele kui horisontaalsele dualismile: evangeeliumide kirjutamise aegne "kuri" aeg ja tulevane hea Jumala riigi aeg. Johannese Evangeeliumi puhul näeb ta sellist dualismi vertikaalsena – kuri maapealne elu vastandub igavesele elule taevas. On arusaadav, et Jeesus räägib seega "sünnist ülevalt" (Jh 3:3).
Teoloogiliselt oluline on evangeeliumi alguses (Jh 1:29) leitav Ristija Johannesele omistatav lause, millist sünoptilistes evangeeliumides ei leidu: /.../"Vaata, see on Jumala Tall, kes kannab ära maailma patu. /.../" Jeesuse võrdlemine ohvriks toodava paasatalle, Iisraeli laste päästmise sümboliga Vanas Testamendis, oli Johannese evangeeliumi autorile nõnda oluline, et ta võis teadlikult muuta Jeesuse suremise aega.
Johannese evangeelium on kolmest ülejäänud evangeeliumist erinev. Erinevalt sünoptiliste evangeeliumide autoritest on Johannes oma rolliks seadnud tunnistamise, et vaid Jeesus on Kristus ning et ta ainsaks ülesandeks on kinnitada Jeesuse olemust ja eesmärke, Jeesus on eeskätt jumalik olevus ning evangeeliumis leiduvad Jeesuse imeteod on tegelikult enamat, nad on märgid Jeesuse valitsemisaja algusest. Johannese Evangeeliumist on leitav mõttekäik, et Jeesus oli jumaliku olendina olemas juba enne oma sündi ning sündis inimesena; erinevalt teistest evangeeliumidest leitava neitsist sündimise looga. Siit on alguse saanud tuntud vaidlus Jeesuse olemusest teoloogide Ariuse ja Athanasiuse vahel. Vaidlusküsimuseks oli, kas Jeesus on sama isik kui Jumal-Isa või on Ta Isa poolt loodud ja subordineeritud. Johannese evangeelium esitab lugejaile Jeesuse inimlikkust ja jumalikkust ühekorraga, samaaegselt. Jeesuse üheaegselt jumaliku ja inimliku olemuse selgitamine on ka tänapäevase teoloogia üheks arutlusteemaks, seda Kolmainsuse käsitluses mõiste "perihhorees" kaudu.
Evangeelium rõhutab Jumal-Poja müstilist vahekorda Jumal-Isaga ja usklike müstilist vahekorda Lunastajaga ning räägib Pühast Vaimust kui Lohutajast (Trööstijast). Pole päris selge, kellest siiski kirjakohtades Jh 14:16, Jh 14:26, Jh 15:26, Jh 16:79 juttu on, kuna Lohutajat ehk parakleeti (kreeka k παράκλητος (parakletos), eesti keeles appikutsutu, eestkostja, lohutaja) on nii nimetatud vaid Johannese evangeeliumis ning kelle all on kristliku traditsiooni kohaselt mõeldud peamiselt Kolmainsuse kolmandat isikut, Püha Vaimu. Lohutaja on Jeesuse sõnul keegi, kes tuleb peale Tema lahkumist ja jääb inimeste juurde Tema taastulekuni, olles temaga võrdne (Jh 14:16 – teine Lohutaja). Teoloogide seas on arvamusi, et parakleet võis olla ka Jeesus ise vaimsel kujul; mõnede islamiuurijate arvates võib tegu olla ka prohvet Muhamediga.
Teoloogid on vihjanud, et kuna Johannese evangeeliumist võib leida mitmeid viiteid varakristlaste ja juudi kogukonna vahelistele konfliktidele, saab mitmeid kirjakohti näha juudivaenulikena ning need on sellistena kujundanud paljude kristlaste suhtumist juutidesse. Teoloog Peeter Roosimaa on viidanud Rudolf Schnackenburgile, kes toob esile Johannese evangeeliumi autori ja variseerlik-rabiinliku juutluse vastasseisu, eelkõige seoses Pühakirja, eriti Moosese seadusega.
Evangeeliumi iseloomustab ka naiste suur osatähtsus usuelus, võrreldes näiteks sünoptiliste evangeeliumidega.
Evangeelium eristub sünoptilistest evangeeliumidest Jeesuse ainulaadsete "Mina olen"-ütluste sagedase esinemise tõttu. Jeesus identifitseerib Johannese evangeeliumis end nende abil ning kasutab neid imetegude selgitamiseks, nende tähenduse avamiseks.
Just Johannese evangeeliumi Jeesuse-käsitluses on teoloogide arvates otseselt viidatud, et Jeesus on lihaks saanud Jumala Sõna ehk Logos (Jh 1:14)  ; see on välja toodud juba proloogis.
Johannese evangeeliumi "Mina olen" kirjakohtades väljendatud teoloogilistele konstruktsioonidele on leitud paralleele ka Indiast, upanišaadide traditsioonist.
Evangeelium eesti keeles
Georg Mülleri jutlustest 17. sajandi algusest on säilinud varasemad teadaolevad eestikeelsed kirjakohad Johannese evangeeliumist.
Tekst ilmus esmakordselt tervikuna eesti keeles 1686 "Wastses Testamendis" kui "Se Ewangelium Sest pöhast Jahnist ülleskirjotetu". 1694 Müncheni käsikirjas on kiri pealkirjastatud "Ewangelium Pühha Johannesest ülleskirjotud" ja 1739 Piiblis "Ewangelium Pühhast Joannessest ülleskirjotud."
Oberlichtenau
Oberlichtenau on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis Pulsnitzi linnas.
Kuni 2009. aastani oli see Oberlichtenau valla keskus.
Abstraktne mõtlemine
Ajalugu
Søren Kierkegaard ütleb: "Just sellepärast, et ta on sub specie aeterni, ei võta abstraktne mõtlemine arvesse konkreetset, ajalikkust, eksistentsini päris jõudmist ning viletsust, mida tunnetab eksisteerija tõsiasjast, et ta on igavese ja ajaliku süntees, mis on tõugatud eksistentsisse." (Afsluttende uvidenskabelig Efterskrift til de philosophiske Smuler)
Lapse õiguste konventsioon
Lapse õiguste konventsioon on laste õigusi tagav konventsioon.
Lapse õiguste konventsioon võeti vastu 1989. aastal ÜRO Peaassambleel. Aastal 2009 on konventsiooniga ühinenud 191 riiki (kõik riigid peale USA ja Somaalia). Ühtki teist ÜRO inimõiguste-alast dokumenti ei ole nii laialdaselt heaks kiidetud. Konventsiooni on kirja pandud rahvusvaheliselt tunnustatud õigused, mis kuuluvad igale lapsele kogu maailmas, alates sünnihetkest kuni 18-aastaseks saamiseni. Selle koostamisel lähtuti põhimõttest, et ühiskonnal on kohustus tagada lapse põhiliste vajaduste rahuldamine ning pakkuda tuge lapse isiksuse, annete ja võimete arenguks.
Konventsiooniga ühinenud riik peab oma seadusandluse viima kooskõlla konventsiooni põhimõtetega. Konventsiooni põhimõtete elluviimiseks peab riik koostama tegevuskavasid ning tagama ressursid nende täitmiseks. Eesti ühines ÜRO lapse õiguste konventsiooniga 1991. aastal ning samal aastal hakkas konventsioon ka Eesti suhtes kehtima.
Välislingid
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Antonius John
Antonius John (6. oktoober 1922 Ahlen – 11. mai 2016 Bonn) oli saksa majandusajakirjanik ja politoloogiaprofessor. Ta oli 2. juulist 1984 Vabariigi Valitsuse eksiilis esindaja Saksamaal, alates 1. maist 1991 aupeakonsul Saksamaal.
Ta avaldas Tõnis Kindi saksakeelse eluloo pealkirjaga "Tönis Kint. Anwalt eines Volkes" (Ahlen, 1981).
15. septembril 1980 andis peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis Tõnis Kint talle Eesti Punase Risti II järgu I astme (!) teenetemärgi.
Inari
right|thumb|Talumaja Inaris asuva [[Siida muuseumi vabaõhuekspositsioonis.]] right|thumb|Inaris asub ka Saami koolituskeskus right|thumb|Suveõhtu Inaris
Inari (inarisaami keeles Aanaar, põhjasaami keeles Anár, koltasaami keeles Aanar) on küla Soomes, Inari valla keskus, mis asub Inari järve kaldal.
Inaris elab 1128 inimest.
Inaris asub saami muuseum ja looduskeskus Siida.
Saaremetsa (Torma)
Saaremetsa oli küla Torma kihelkonnas.
1977. aastal liideti Saaremetsa Võtikvere külaga.
Makita
Makita Electric Works on elektritööriistu tootev ettevõte, mis asutati märtsis 1915 Jaapanis.
Ajalugu
Algselt tegeles firma valgustusseadmete ja mootorite transformaatorite müügi ja remondiga. Oma esimest elektrihöövlit tutvustas Makita 1958. aastal.
Sixtus III
Sixtus III oli paavst 432–440. Ta oli 44. paavst.
Sixtus oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Roomast. Ta oli Sixtuse (Xystuse) poeg.
Paavstiks saamine
Sixtus III sai paavstiks 31. juulil 432. Tema ametissepühitsemisel viibisid Rhinocorura piiskop Hermogenes ja Casiumi piiskop Lampetius.
Vaidlused nestoriaanidega
Sixtus III kinnitas Efesose kirikukogu otsused, kus muuhulgas tauniti Nestoriose vaateid. Sixtus kinnitas, et Antiookia piiskop Johannes peab tunnustama Efesoses langetatud otsuseid ja taunima Nestoriose vaateid.
Kui 433 lahendati vaidlus Johannesega pidas Sixtus Roomas sinodi. Ta saatis kirjad Johannesele ning Aleksandria patriarhile Kyrillosele.
Vaidlused pelagiaanidega
Sixtusele on noorusaja ketserlike vaadete tõttu omistatud pelagiaanlikud kirjutised "De Divitiis", "De Malis Doctoribus" ja "De Castitate", kuid tema autorsust pole nende kirjutiste puhul tõendatud.