cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
8. Eesti Laskurkorpus
Koosseis
8. Eesti Laskurkorpus koosnes 1941. aastal Eestis sunniviisiliselt mobiliseeritud ja Venemaale viidud eestlastest, Eestis formeeritud hävituspataljonide liikmeist, NSV Liidus enne Teist maailmasõda elanud eestlastest ja endistest Eesti sõjaväe ja Punaarmee ohvitseridest.
Lisaks NSV Liidust mobiliseeritud 5000 Venemaa eestlase ja 30 000 Eesti kodanikust mehe kuulus sellesse ka 900 Eesti endist sõjaväelast territoriaalkorpuse ridadest (500 rindelt kõrvaldatut pluss tervenenud haavatut), kuid seoses lahingus langenute suure arvu, eestlaste nappusega ning hoidmaks ära rahvusliku vaimuga väeosa tekkimist hakati järgnevate lahingute jooksul korpusesse järjest rohkem üle viima ka venelasi. Septembris 1944 kuulus umbes 40% korpuse koosseisust Kommunistlikku Parteisse ning korpuses, diviisides, polkudes ja roodudes moodustati parteikomiteed.
Korpuse sõjamehed said üle 20 000 ordeni ja medali ning lahinguis langes üle 8000 ja sai haavata 20 000 sõjaväelast.
Velikije Luki operatsioon, 1942–1943
pisi|Situatsioon 15. detsembril, peale Velikije Luki sissepiiramist Punaarmee poolt Esimesed lahingud, kus osalesid laskurkorpuse väeosad olid Punaarmee tagalas rindejoone taga asuvas Velikije Luki piirkonnas piiramisrõngasse võetud Saksa vägede vastu, mida on nimetatud ka Velikije Luki operatsiooniks, võitles Eesti Laskurkorpus 9. detsembrist 1942 kuni 16. jaanuarini 1943. Alates 9. detsembrist osales lahingus 8. Eesti Laskurkorpus, enne seda asusid nad reservis Toropetsi piirkonnas. Ajavahemikul 9. detsembrist kuni 23. detsembrini oli 8. ELK 249. LD allutud 5. kaardiväe laskurkorpusele, teises kaitseliiniešelonis linna piiramisrõnga välisrindel, Zaretšje-Kisloje järve liinil. 8. ELK 7. LD asus aga linna piiramisrõnga siserindel 18 km pikkusel lõigul, linna kirde-, edela- ja lõunasuunal. Punaarmee 257. asus piiramisrõnga loodesuunal, 357. diviis aga linna edelasuunal.
24. detsembrist 1942 kuni 7. jaanuarini 1943 olid aga mõlemad 8. ELK laskurdiviisid Velikije Luki linna piiramisrõnga siserindel. 8. jaanuarist kuni 17. jaanuarini osalesid eesti laskurdiviisid linnalahingutes Velikije Lukis ja 18. jaanuarist kuni 26. jaanuarini linna kaitselahingutes läänepool Velikije Luki linna.
Korpus kandis raskeid kaotusi: korpuse enda andmetel langenutena 2247, haavatutena 6220 ja teadmata kadunutena 2020. Enamik teadmata kadunutest olid Saksa poolele üle läinud mehed (900 neist andsid end seejuures vangi piiramisrõngasse võetud Saksa vägedele), kes saadeti Polotski sõjavangilaagri kaudu Viljandi sõjavangilaagrisse, kus nad vabastati ja lubati kuuks ajaks koju kohustusega pärast seda Saksa sõjaväkke astuda. Eestlastel õnnestus võtta vangi 1554 sakslast (sealhulgas Saksa garnisoni ülem ooberstleitnant parun Eduard von Sass). Pärast Velikije Luki lahingut tagandati mõlemad diviisiülemad, kes olid endised Eesti sõjaväe ohvitserid, ja asendati Venemaa eestlastega: 7. Eesti Laskurdiviisi ülemaks määrati Karl Allikas ja 249. Eesti Laskurdiviisi ülemaks Johan Lombak.
Kuni 1943. aasta oktoobrini oli korpus Kalinini rinde reservis, Velikije Luki piirkonnas kaitsetöödel ja arvati seejärel 12. oktoobril 2. Balti rinde koosseisu. Ka siin korpust eesliinile ei saadetud, välja arvatud korpuse suurtükivägi (23,. 779. ja 85. suurtükiväepolk), mis oli lahingus Novosokolniki piirkonnas 6. kaardiväearmee 26. laskurkorpuse 52. kaardiväediviisi alluvuses Pihkva taga Nevelis ja hiljem 1944. aastal Narva rindel.
Neveli rindel alustasid Punaarmee Kalinini rinde väed 1943. aasta oktoobris pealetungi Neveli pealetungioperatsiooni Väegrupp Nord positsioonidele. Kalinini rinde parema tiiva 3. ja 4. löögiarmee vägedega teostati 6.–10. oktoobrini Neveli pealetungioperatsioon väegrupi Nord 3. tankiarmee ja 16. armee positsioonidele ja hõivati 7. oktoobril Nevel. Nevel oli strateegiline transpordisõlm, Dno–Vitebski raudteel, väegrupi Nord ja väegrupi Mitte vägede vahel. Punaarmee 3. löögiarmee murdis läbi Saksa vägede kaitseliinist, Neveli-Bolšoje Suravino liinil ning kiilus 12 km sügavusele Zabelje raudteejaamast. Saksa vägede vastupealetungi tõrjumisel osales 3. löögiarmee 52. kv diviisiga 8. ELK suurtükivägi. 8. ELK suurtükivägi osales ka 1944. aasta alguses 22. armee alluvuses lahingutes Novosokolniki linna vabastamises, linn vabastati 29. jaanuaril.
Lahingud Eestis, 1944
8. ELK suurtükivägi suunati 2. märtsil 1944 2. LA toetuseks Narva all, asudes Narvast põhja pool, kus nad võitlesid kuni 1944. aasta aprillini.
Lahingud Narvas, 1944
11. veebruaril 1944 alustas Punaarmee suurrünnakut Narva vallutamiseks, mille aga Saksa-Eesti ühisjõud peatasid. Teisel pool jõge asusid kaitsel 20. Eesti diviisi allüksused. Narva lahingust võttis osa ka selleks ajaks uuesti komplekteeritud ja täiendatud 8. Eesti Laskurkorpus. Esmajoones siiski korpuse kahurvägi, 17. märtsil, toetades tulega 1256. laskurpolgu üksusi, forsseerisid koos jalaväega Narva jõe 8. Eesti laskurkorpuse patareikomandörid vanemleitnant Harry Kiik, leitnant Leopold Saar, divisjoni luureülem vanemleitnant Gustav Teder, rühmakomandör leitnant Ilmar Leesment ja radist Aleksander Lõssov. Olukord hõivatud platsdarmil muutus kriitiliseks. Patareikomandörid Harry Kiik ja Leopold Saar aitasid oma patareide tulega vaenlase vasturünnakuid tagasi lüüa.
Teisi üksusi eelistati pigem hoida reservis, kus sekka juhtus üksikuid luure- ja häirimisretki. Laskurkorpuse kahurvägi asus Narva jõe idakaldal natuke Narvast põhja pool ning pommitas Narvat pidevalt, mille tagajärjel hävis suur osa ajaloolisest linnast. Juuli lõpus alustati uut pealetungilainet ja Punaarmeel õnnestus täielikult purustatud Narva vallutada.
25. juulil 1944 kell 5 hommikul alustasid Leningradi rinde väed – 2. löögiarmee ja 8. armee – pärast tunniajast turmtuld Auvere – Sirgala ruumis pealetungi väegrupile Narva. Narva lahingute käigus 8. Eesti laskurkorpust tervikuna võitlusse ei tõmmatud, ent mitmed väeosad täitsid eriülesandeid (354. ja 917. laskurpolk ning 28., 36. ja 417. sapööripataljon). Pealetungioperatsioonist võtsid vahetult osa korpuse suurtükiväe üksused : 85. korpuse-, 23. ja 779. suurtükiväepolk, 282. ja 307. tankihävitusdivisjon, samuti laskurpolkude suurtükipatareid ja miinipildujaroodud. 45. ja 221. tankipolk, lennueskadrill «Tasuja», kaks keemiakaitse roodu ning korpuse rünnakrood. Korpuse suurtükivägi toets 2. löögiarmee (8. Eesti korpus allutati sellele 3. juulist ning toodi ööl vastu 6. juulit rindejoonele lähemale) esimese ešeloni diviiside pealetungi. 249. Eesti laskurdiviisi suurtükivägi anti 131. laskurdiviisi juurde ja 7. Eesti laskurdiviisi suurtükivägi 191. laskurdiviisi juurde.
Lahingud Emajõe joonel, 1944
5.–14. septembrini 1944 viidi korpus üle Lämmijärve Võnnu piirkonda ja ta osales 17. septembril Punaarmee pealetungis Emajõel. Seejärel osalesid korpuse diviisid Mandri-Eesti, Muhu- ja Saaremaa vallutamisel.
Lahingud Avinurme-Porkuni ruumis, 1944
Septembris toimunud suuremates lahingutes pani korpus toime sõjakuritegusid, näiteks Avinurme lahingus haavatute tapmine Avinurme kirikus, Kadrina teeristil, kus sõideti Kadrina kiriku juures pärast lahingut teele veetud haavatutest tankiroomikutega üle, ja Porkuni lahingus, mis toimus 21. septembril 1944.
Tallinna hõivamine, 1944
354. laskurpolgu eelsalk eesotsas polguülema Vassili Võrguga jõudis 22. septembril sakslastest maha jäetud Tallinna. Eesti Vabariigi trikoloor asendati uue punasega leitnant Johannes Lumiste ja jefreitor Elmar Nagelmani poolt. Vassili Võrk oli kolm päeva Tallinna komandant. 22. septembril anti korpus Leningradi rinde 8. armee koosseisu.
17.–23. septembrini 1944 langes Mandri-Eestis 201, haavata sai 763 ja teadmata kadunuks jäi 17 meest.
Virtsu langemisega 26. septembril 1944 oli Mandri-Eesti okupeeritud, kuid saared veel okupeerimata.
Lahingud saartel, 1944
Pärast Tallinna vallutamist suunati korpus lahingusse Saaremaa hõivamiseks. Korpus osales Muhu dessandis. Punaarmee mitmekordse jõudude ülekaalu tõttu löödi peagi Saksa vägede kaitse segi ja nad taandusid üle Väikese Väina tammi, mille nad enda järel õhkisid. Mõne päeva pärast osales korpus dessandis Saaremaale. Maabumine oli raskem, kui eelmises dessandis, kuid korpuse kaotused jäid siiski väikeseks. Saksa väed alustasid väikseid taandumislahinguid, pidades üksusi Sõrve säärele tõmbama. Salme piirkonnas olid neil osaliselt ette valmistatud kaitsepositsioonid.
Jätkusid veel mõningad ponnistatud rünnakud Eesti Laskurkorpuse poolt aga edu nendega ei saavutatud. Siis aga tõid Nõukogude väed juurde aga uusi väeosasid ja sakslased olid sunnitud suure surve tõttu aina Sõrve sääre tipu poole liikuma. Kuna olukord oli juba kriitiliseks muutunud, Saksa väeosad oli verest tühjaks jooksnud, kuid Nõukogude vägedel olid varud ammendamatud, otsustas kindralleitnant Schirmer, ootamata Adolf Hitleri korraldust, 23. novembril 1944 Sõrve sääre maha jätta.
1945
8.–18. detsembril 1944 võtsid korpuse väeosad teistelt väekoondistelt üle rannakaitse ja positsioonikindlustustööd Soome lahe rannikul Haapsalust Pudisooni. Detsembri lõpuks lõpetati esmajärgulised kindlustustööd. 1945. aasta jaanuari lõpuks oli seal korpuse väeosade poolt kaevatud kaevikuid ja jooksukraave 12 088 m, 1505 laskuripesa, rajatud 1351 meeskonnavarjet jpm insenerrajatisi (teisaldatud pinnast 207 210 m3 ja ära kasutatud 47 175 tm metsamaterjali). 4.–10. veebruaril 1945 andis korpus Soome lahe ranniku kaitse üle ja 22. veebruariks koondati korpus Leedusse Mažeikiai ümbrusse 2. Balti rinde 42. armee alluvusse, kus 1945. aasta 17. märtsist kuni 1945. aasta maini võitles Eesti Laskurkorpus Kuramaal väegrupi Nord vastu Kuramaa lahingutes.
234. tagavarapolk ja / 63. üksik Eesti tagavaralaskurpolk asus 8. augustist 1944 Narvas, algul Kreenholmi kasarmutes. Polgu õppepataljon kolis novembri keskpaigas Siivertsi kasarmusse. 18.–22. märtsil 1945 viidi polk Tartusse. Polgu staap asus praeguses Barclay hotellis, õppepataljon Tähtvere mõisas, laskurpataljonid jm allüksused Lembitu kasarmuis. 25. juunil 1945 alustas polgu kolonn Tartust jalgsirännakut oma uude asukohta Kloogale. Polgu naabruses asusid teised Eesti laskurkorpuse väeosad: 373. kaardiväe laskurpolk, suurtükiväe õppedivisjon. Juuli lõpus oli 63. polgu õppepataljoni isikkoosseis suurenenud 2011 meheni. Polk likvideeriti 10. oktoobril 1945.
Korpus ja selle 122. kaardiväe laskurdiviis likvideeriti 6. mail 1946, 118. kaardiväe laskurdiviis paiknes Eestis kuni laialisaatmiseni 1956. aasta suvel. Diviisis läbis ajateenistuse suurem osa Eestist Nõukogude armeesse sundaega teenima võetud meestest. Pärast diviisi likvideerimist saadeti eestlased sundaega teenima üle kogu Nõukogude Liidu.
Kogumiku „Korpusepoisid” hinnangul käis Punaarmee eesti rahvusväeosadest ja tööpataljonidest läbi 70 000 Eesti kodanikku ehk sama palju mehi nagu Vabadussõja lõpul oli mobiliseeritud Eesti rahvaväkke. Reaalselt relva käes hoida sai aga vähem kui 50 000 meest. Kokku hukkus 24 000 Punaarmeesse ja tööpataljonidesse sattunud Eesti kodanikku.
23. juunil 1945 NSV Liidu Ülemnõukogu seadusega demobiliseeriti tegevarmee vanemad aastakäigud. Juuli keskel läks Laskurkorpus üle rahuaegsele õppetööle, mis kestis pea aasta, Korpuse staap asus Tallinnas Aia (hilisem Ujula) 12.
28. juunil 1945 anti korpusele uus nimetus: 41. Kaardiväe Eesti Tallinna Laskurkorpus. 7. diviis nimetati 118. ja 249. diviis 122. kaardiväe laskurdiviisiks.
Eesti rahvusväeosa likvideerimine
Vastavalt NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi 23. juuni 1945 otsusele algas Punaarmee demobiliseerimine. Esimesed laskurkorpuslased (vanemad aastakäigud) lasti koju alates 16. juulist 1945. Kuni 1946. aasta lõpuni demobiliseeriti kokku 16 550 meest. Neist 3425 (20,7%) asus tööle otseselt kohalikku okupatsiooniaparaati kas valitsusasutustesse või kommunistliku partei, komsomoli või ametiühingu liinis. Näiteks oli 1947. aastal 83–95% asutuste partorgidest, täitevkomiteede esimeestest ja muudest sellistest ametipostidest endiste Laskurkorpuse sõjameeste käes. See tendents püsis 1960.–70. aastateni.
1946
6. mai 1946 NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi otsusega deformeeriti 41. Kaardiväe Eesti Tallinna Laskurkorpus. Laskurkorpus, kui selline, lõpetas oma eksistentsi. Niinimetatud rahvusväeosad jäid Eesti pinnale kuni 1956. aastani, nendes teenisid aega kutsealused: 1946–1951 22. Kaardiväe Eesti Üksikus Laskurbrigaadis ja 1951–1956 118. Kaardiväe Eesti Laskurdiviisis.
1944. aasta jaanuaris muudeti NSV Liidu Kaitse Rahvakomissariaat üleliidulis-liiduvabariiklikeks, see tähendab, ka liiduvabariikides moodustati vastavad rahvakomissariaadid. 1945. aastal määrati okupeeritud Eestis ENSV kaitse rahvakomissariks (1946 muudeti rahvakomissariaadid ministeeriumideks, siis Eesti NSV relvastatud jõudude ministriks ja Eesti NSV sõjakomissariks) Eesti laskurkorpuse juhataja kindralleitnant Lembit Pärn, kes jäi sellele ametikohale kuni NSV Liidu Kaitseministeeriumi taastamiseni liidulise NSV Liidu Kaitseministeeriumina 1951. aastal.
41. kaardiväe Eesti Tallinna laskurkorpus
28. juunil 1945 nimetati 8. Eesti Laskurkorpus kaardiväeväeosaks ja muudeti väeosade numeratsiooni. Laskurkorpuse uueks nimeks sai 41. Kaardiväe Eesti Tallinna Laskurkorpus (41-й гвардейский стрелковый Эстонский Таллинской корпус). 7. eesti laskurdiviis nimetati ümber 118. Kaardiväe Eesti Tallinna Punalipuliseks Laskurdiviisiks, 249. laskurdiviis 122. Kaardiväe Eesti Tallinna Punalipuliseks Laskurdiviisiks.
45. üksik tankipolk „Nõukogude Eesti eest“ nimetati 126. üksikuks kaardiväe Tallinna Punatähe ordeniga tankipataljoniks, 49. üksik sidepataljon > 218. üksik kaardiväe sidepataljoniks, 28. üksik sapööripataljon > 153. üksikuks kaardiväe sapööripataljoniks.
1945–1946 demobiliseeriti Eesti rahvusväeosadest 16 550 inimest. 12. mail 1946 Punaarmee Kindralstaabi direktiivi alusel saadeti 1946. aasta augusti alguseks laiali 41. kaardiväe Eesti Tallinna laskurkorpuse juhtkond ja 122. kaardiväe laskurdiviis. 6. mail 1946. aastal 41. kaardiväe Eesti Tallinna laskurkorpus likvideeriti.
Illustreerija
right|frame|Illustratsioon lastele Illustreerija ehk illustraator on kunstnik, kelle tööks on traditsiooniliselt mingi teksti varustamine visuaalse materjaliga, mis vastaks asjakohase teksti sisule. Sellist täiendavat visuaalset materjali nimetatakse illustratsiooniks.
Illustreerija ülesanne on selgitada keerukaid ideid või tehnilisi objekte, mida tekstiliselt seletada oleks raske. Illustratsioon on laialt levinud ilukirjanduses, eriti lastekirjanduses, kus pilt toetab kirjaniku kirjeldatavat sündmust ning aitab luua emotsiooni (näiteks paneb lugeja naerma või kartma). Illustratsioonil on ka meelelahutuslik otstarve – postkaartidel, plakatitel, ajakirjanduses, kaubanduses pakenditel, reklaamides jne. Paljud illustreerijad on spetsialiseerunud teadusillustratsioonile (näiteks botaaniline illustratsioon, meditsiiniline illustratsioon).
Tammuna
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.
Seal asub Tammuna neem.
Makettplaat
pisi|Pilt 1.1 Klassikaline makettplaat nummerdatud sektorite ning värviliste laboripesadega pisi|Pilt 1.2 Klassikaline makettplaat koos sektoreid selgitavate lisadega pisi|Pilt 1.3 Näide lihtsa reaalse elektriskeemi katsetamisest makettplaadi abil Makettplaat ehk prototüüpimis- või arendusplaat (inglise keeles breadboard või projectboard) on elektromehaaniline õppevahend ja tööriist, mida kasutatakse elektriskeemide kvaliteedi kontrollimiseks enne, kui need skeemid reaalselt kokku joodetakse. Makettplaat koosneb elektrit mitte juhtivast plaadist, mille pind on kaetud aukudega ehk pesadega, ja elektrilisi kontakte tagavatest klemmpesadest, mis on teatud korrapära järgi aukude alla paigutatud ning omavahel elektriliselt ühendatud. Aukude maatriks koos klemmpesade süsteemiga moodustavad korrapäraseid omavahel elektriliselt isoleeritud sektoreid, mille abil saab reaalseid elektriskeeme kokku panna ilma, et komponente oleks omavahel tarvis kokku joota.
Pildil 1.2 on ülevaatlikumalt esitatud makettplaadi olemus. Foto keskel on näha, et plaadist tehtud väljalõikele on joonistatud punased jooned, mis tähistavad aukude all olevaid sektoreid. Antud näite puhul on tegemist plaadiga, kus on 256 5-augulist ning 16 20-augulist sektorit. Selle mudeli puhul tavaliselt kasutatakse pikkasid sektoreid elektritoite tagamiseks ning 5-auguliste sektorite peale hakatakse komponente laduma.
Pildil 1.3 on näha elektriskeem, kus takistite ning kondensaatori abil luuakse valgusdioodile toiteahel. Elektrienergia tuuakse katsetatavasse süsteemi statsionaarsest toiteplokist krokodillide abiga, mis antud näites ei ole tegelikult oluline. Fotol on näha, et LED põleb, selle jalgadelt tulevad takistid R2 ja R3 ning suunduvad makettplaadi sektoritesse, kus saavad elektrilise kontakti takistitega R1 ja R4. Nende teised jalad on ühendatud aga kondensaatoriga C1 juba uutel sektoritel ning sealt antakse ka elektritoide otse takistite jalgadele krokodillide abil. Kui nüüd juhtub, et elektriskeem ei tööta ettenähtult, on väga mugav ebasobivad detailid lihtsalt süsteemist välja tõmmata ning uutega asendada ning siin tulebki välja makettplaadi suur eelis jootmise ees.
Klassikalise makettplaadi edasiarendus on digitaalne makettplaat. Kui klassikaline makettplaat eeldab kvaliteetse töö teostamiseks erinevaid tööriistu, nagu multimeeter, toiteplokk, ostsilloskoop, signaaligeneraator, siis digitaalsele makettplaadile on erinevate konfiguratsioonide näitel vähemalt toiteahelad ning lihtsamad pinge ja voolu mõõtmise võimalused sisse ehitatud. Et ostsilloskoop on väga keeruline ja mõõtmetelt suur seade 2010. aasta seisuga, tuleb see ikkagi eraldi töölauale soetada.
Reaalset makettplaati iseloomustavad:
Ujumise maailmarekordid
Ujumise maailmarekordid on kinnitanud rahvusvaheline ujumise juhtorgan FINA. Rekordid saab püstitada pika raja (50 meetrit) või lühiraja (25 meetrit) basseinides. FINA tunnistab järgmiste võistluste maailmarekordeid nii meeste kui naiste osas, välja arvatud segavõistlused, kus võistkonnad koosnevad suvalises järjekorras kahest mehest ja kahest naisest.
Ajalugu
Pika raja (50 m bassein) rekordid on oluliselt vanemad kui lühikese raja (25 m bassein) rekordid ja neid peetakse üldiselt kahest prestiižikamaks. 50 m basseini rekordid pärinevad juba 1900. aastate alguses (hiljem lisandus liblikujumine, kui arenes välja rinnuliujumisest). Mis puutub 25 m basseini rekordeid, siis FINA alustas nende rekordite tunnustamisprotsessi märtsis 1991, kehtestades/määrates igaks võistluseks standardse aja (mis oli üldjuhul seotud tollal tuntud maailma parima ajaga), mida tuli paremaks muuta selleks, et saada FINA algselt tunnustatud "maailmarekord" lühiraja võistlusel.
Ratifitseerimisprotsessi on kirjeldatud FINA reeglis SW12, ja see hõlmab paberimaterjali esitamist, mis tõendab ajavõtusüsteemi täpsust ja basseini pikkust, FINA reeglite järgimist ujumisriietuse osas ning negatiivset dopinguproovi asjaomaste ujujate poolt. Rekordid saab püstitada vahemaade vahel individuaalvõistlusel ja teateujumises esimese etapi ajal.
Paljud allpool toodud rekordid püstitasid ujujad, kes kandsid polüuretaanist või muudest mittetekstiilmaterjalidest valmistatud ujumispükse või ülikonda võistlusbasseinis veebruarist 2008 kuni detsembrini 2009. Roomas toimunud 2009. aasta FINA maailmameistrivõistluste eelõhtul hääletas rahvusvaheline veespordi juhtorgan mittetekstiilsetest materjalidest ujumispükste ja kostüümide kasutamise keelustamise poolt, otsus jõustus 1. jaanuaril 2010. Näis, et varem kasutusel olnud ülikonnad parandasid suurema füüsisega inimeste sooritusvõimet, suurendades mõnede sportlaste sooritusvõimet rohkem kui teiste puhul, sõltuvalt morfoloogiast ja füsioloogiast. Pärast seda on tekstiilmaterjale kandvate ujujate ujutud parimad ajad ületatud taas enam kui pooled FINA tunnustatud maailmarekorditest.
FINA kongress hääletas 25. juulil 2013 maailmarekordite registreerimise poolt segateateujumises (50 m bassein) 4 x 100 m vabaujumises ja 4 x 100 m kompleksujumises, samuti kuuel lühiraja arvestuses toimuval võistlusel: segateateujumises 4 x 50 m vabaujumine ja 4 x 50 m kompleksujumine, meeste ja naiste 4 x 50 m vabaujumises ning meeste ja naiste 4 x 50 m kompleksujumises. Oktoobris 2013 otsustas FINA kehtestada "standardid", enne kui midagi saab nende võistlusalade puhul pidada esimeseks maailmarekordiks. Kuid hiljem, 13. märtsil 2014, on FINA ametlikult ratifitseerinud Indiana ülikooli ujujate püstitatud kaheksa maailmarekordit 26. septembril 2013 Bloomingtonis toimunud Indiana ülikooli teatevõistlustel.
Suur bassein (50 meetrit)
<FONT COLOR=Purple>'''Seisuga 15. juuni 2019'''</FONT>
Väike bassein (25 meetrit)
<small style="color:purple;">'''Seisuga 1. juuli 2018'''
Sigipung
pisi|[[Metslauk|Metslaugu sigipungad]] Sigipung on mõnede kõrgemate taimede ja mõnede sammaltaimede paljunemisorgan.
Sigipungad tekivad varrel lehekaenlas, leheserval või õisikus. Mõnedel taimedel, näiteks küüslaugul ja metslaugul, tekivad sigipungad õite asemel. Hammasjuurel on sigipungad lehekaenaldes. Maapinnale langedes tekivad neist uued taimed. Morfoloogiliselt on sigipungad punga või noore taime kujulised.
Kultuur
pisi|[[Üldlaulupidu|Üldlaulupeo traditsioon on üks Eesti kultuuri tuntumaid sümboleid]] Kultuur on kõige üldisemas mõttes inimtegevus ja selle tulemus. Kultuuri mõistet on mitmeti defineeritud ja käsitletud.
Mõnikord seostatakse kultuuri tsivilisatsiooni mõistega ning räägitakse kultuurist kui kultuuripärandist.
Kultuuri võib kõige laiemalt jaotada aineliseks ja vaimseks.
Ludwig Wittgenstein
Wittgensteini võib arvata nii loogilise positivismi kui ka analüütilise keelefilosoofia rajajate hulka, tal on olnud suur mõju analüütilisele ja postanalüütilisele filosoofiale. Teda peetakse üheks 20. sajandi tähtsamaks filosoofiks.
Eluajal avaldas Wittgenstein ühe raamatu ("Logisch-philosophische Abhandlung"; "Loogilis-filosoofiline traktaat"), mis oli väga mõjukas Viini ringi loogiliste positivistide seas, kuigi Wittgenstein ise ei pidanud end Viini ringi kuuluvaks. Hiljem kritiseeris ta ise seda tööd oma postuumselt avaldatud märkmetes ("Sinine ja pruun raamat") ning postuumselt avaldatud raamatus "Philosophische Untersuchungen" ("Filosoofilised uurimused").
Wittgenstein õppis Bertrand Russelli juhendamisel Cambridge'i Ülikooli Trinity College'is ja hiljem õpetas samas ülikoolis.
Kultuur
Kultuur kui inimtegevus üldse
Inimese kui ühiskondliku olendi kultuurilised omadused antakse talle selle ühiskonna poolt, kus ta kasvab ja areneb. Inimühiskonnast isoleeritud inimolendil pole võimalik omandada kultuuri, ehkki veel 20. sajandil usuti selle võimalikkusse (Tarzan, Mowgly jt ilukirjanduslikud kujud). Individuaalselt omandatakse kultuur teistelt ühiskonnaliikmetelt läbi kasvatuse ja õppimise; harjutamise, jäljendamise ja kordamise abil.
Ludwig Wittgenstein
Esivanemad
Wittgensteini suguvõsa sai alguse 18. sajandi lõpus Laasphest Wittgensteini lossi lähedalt. Sayn-Wittgenstein-Wittgensteini krahvi ja vürsti teenistuses olnud Moses Meyer võttis perekonnanimeks Wittgenstein. Perekond asus elama Korbachi Waldecki vürstiriigis. Moses Meyeri poeg Christian Hermann asus elama Leipzigi. Pärast laulatust Fanny Figdoriga luteri kirikus asus ta elama Gohlisesse Leipzigi lähedal, kus ta sai kaupmehena rikkaks. Kümne aasta pärast asus perekond elama Austriasse – algul Vösendorfi, hiljem Viini. Laste seas oli Ludwig Wittgensteini isa Karl Wittgenstein, kes lõi perekonnast lahku ja rajas ise aluse oma varandusele. Ta abiellus Leopoldine Kalmusega.
Kultuur
Kultuur kui inimtegevus üldse
Inimese kui bioloogilise organismi omadused on kaasa sündinud, st antakse edasi pärilikkuse teel geenidega. Inimese kui ühiskondliku olendi areng toimub sünnijärgsel perioodil.
Ludwig Wittgenstein
Lapsepõlv
thumb|Wittgenstein 1890. aastal thumb|Tagaplaanil Ludwigi õed Hermine, Helene ja Margarete, esiplaanil vend Paul ja Ludwig. 1890ndad. Ludwig Wittgenstein sündis 26. aprillil 1889 kell 20.30 Viinis ühes Euroopa rikkamatest perekondadest. Tema isapoolsed vanavanemad, kes olid pöördunud judaismist luterlusse, olid Saksimaalt rännanud Viini. Ludwigi isa Karl Wittgenstein oli seal saanud rikkaks ja lugupeetuks Austria-Ungari juhtiva raua- ja terasetöösturina ning ühe edukama ärimehena. Ludwigi ema Leopoldine (sündinud Kalmus) oli katoliiklane, kuid ka tema isa Jakob Kalmus oli juudi päritolu (ema oli Marie Stallner ). Seega olid kolm Ludwigi vanavanematest juudid. Ludwig ristiti katoliku kirikus, sai katoliikliku kasvatuse ja maeti katoliku kombe kohaselt, kuigi ta ei olnud kunagi usklik katoliiklane.
Kultuur
Kultuur kui inimtegevus üldse
Kuivõrd kultuuriline informatsioon antakse edasi ühiskonna kaudu ja mitte pärilikult, siis on aimekirjanduses kasutatud terminit "meem", analoogiliselt pärilikkuse teel edasiantava informatsiooniühikule, "geen".
Ludwig Wittgenstein
Lapsepõlv
Ludwig kasvas üles noorima lapsena kaheksalapselises perekonnas, kus valitses intellektuaalselt ja kunstiliselt stimuleeriv õhkkond. Mõlemad vanemad olid väga musikaalsed ning kõik lapsed olid kunstiliselt (eriti muusikaliselt) ja intellektuaalselt väga andekad. Isa oli helde metseen, ema andekas pianist. F. R. Leavise mälestuste järgi on Wittgenstein väitnud, et tema lapsepõlvekodus oli seitse suurt klaverit. Wittgensteinide lossitaolist kodu Alleegassel külastasid paljud kultuuriinimesed, eriti muusikud. Sagedased külalised olid näiteks Johannes Brahms ja Gustav Mahler. Seal esinesid teiste seas Pablo Casals, Rosé kvartett, Josef Labor, Marie Soldat-Roeger ja Marie Baumayer. Muusika jäi Ludwigile tähtsaks kogu eluks ning ta kasutas oma kirjutistes sageli näiteid muusikast; siiski on ta öelnud, et pool tema elust – muusika selles – jäi tema kirjutistes väljendamata. Tema neljast vennast kolm (Hans, Rudolf ja Kurt) sooritasid enesetapu. (Ka Wittgenstein käitus depressiivselt, eriti pärast Esimese maailmasõja kogemusi; inimsuhetes oli ta autoritaarne ja oma õigust taga ajav, kuid ka tundlik ja ebakindel.) Neljandast, Paul Wittgensteinist, sai tuntud pianist.
Kultuur
Kultuur kui kultuuride erinevused
Näiteid: hiina kultuur, antiikkultuur, ameerika tänapäevakultuur jne.
Ludwig Wittgenstein
Lapsepõlv
Wittgensteini muusikaanne oli märkimisväärne. Noorena mängis ta klarnetit ja oskas klassikalist muusikat vilistada, tehes seda sageli peast. Kord harjutas üks tuntud keelpillikvartett ühes kodus, kus Wittgenstein oli kuulajate hulgas. Algul oli Wittgenstein väga reserveeritud ja tegi esituse kohta mõne tagasihoidliku märkuse, kuid hakkas varsti kirglikult proovi sekkuma. Muusikud olid algul põlglikud, kuid hiljem kuulasid tema nõuandeid aupaklikult.
Kultuur
Kultuur kui kultuuride erinevused
Kultuurid reeglina tekivad, arenevad ja kaovad. On kultuure, mis on kestnud ainult mõne sajandi ning on ka kultuure, mis on kestnud läbi aastatuhandete. Pikemate perioodide puhul võidakse eristada kultuuriepohhe.
Kultuuride omavaheliste mõjudena ehk kultuurimõjudena mõistetakse tavaliselt kultuurilaene (teisest kultuurist õppimist, teise kultuuri elementide kasutusele võtmist). Ulatuslikud kultuurimõjud võivad viia kultuurilise assimilatsioonini (teise kultuuri sisse sulandumiseni) või akulturatsioonini (oma kultuuri kaotamiseni). Kultuuriline ekspansioon on vägivaldne kultuuri pealesurumine. Kultuurimõjud võivad osaleda ka uue kultuuri tekkimisel ja kujunemisel.
Ludwig Wittgenstein
Lapsepõlv
Guvernantidelt omandas Ludwig inglise ja prantsuse keele. Esimese maailmasõja ajal ütles ta ühele Austria sõbrale: "Minu prantsuse keel on halb, aga inglise keelt ma oskan."
Alusmets
pisi|Alusmets [[männikus (Ivanovo oblast)]] Alusmets (i.k. underwood) ehk alarinne on nende metsa puittaimede üldnimetus, mis iseseisvalt pole võimelised moodustama puistut. Alusmetsa kõrguse ülempiir sõltub puistu 1. (2.) puurin­de keskmisest kõrgu­sest – kuni 4 m või üle 16-meetrise 1. (2.) rinde kõrguse korral kuni vee­rand 1.(2.) rinde kõrgusest. Alusmets koosneb varjutaluvatest põõsastest ja puuliikidest.
Ludwig Wittgenstein
Lapsepõlv
Reaalkooli ajal kaotas Wittgenstein usu Jumalasse ja otsustas, et ei saa uskuda midagi asjadest, mida kristlased peaksid uskuma. Ta rääkis sellest oma vanemale õele Gretlile, kes soovitas tal lugeda Arthur Schopenhaueri teost "Maailm kui tahe ja kujutlus". Wittgenstein võttis omaks Schopenhaueri idealismi ja loobus sellest alles pärast tutvumist Gottlob Frege teostega.
Õpingud
Ludwig kavatses minna õppima Viini ülikooli Ludwig Boltzmanni juurde, kuid reaalkooliharidusega polnud võimalik kohe ülikooli minna. 28. oktoobrist 1906 hakkas Ludwig Berliinis Charlottenburgi Tehnikakõrgkoolis õppima mehaanikainseneriks. Seal tegeles ta õe Hermine mälestuste järgi "palju lennutehniliste küsimuste ja katsetega. (...) Sel ajal või pisut hiljem haaras teda järsku filosoofia, st järelemõtlemine filosoofiliste probleemide üle nii tugevalt ja nii täiesti vastu tema enda tahet, et ta kannatas raskelt kahekordse ja vasturääkiva sisemise kutsumuse all ning tundis end lõhestatuna." Talle pakkus erilist huvi lennundus.
5. mail 1908 sai ta pärast kolme semestrit õpinguid inseneridiplomi. Pärast diplomi saamist jätkas Wittgenstein samal aastal õpinguid doktoriõppes Manchesteri ülikooli inseneriteaduste osakonnas. Algul püüdis ta lennukimootorit ehitada, kuid loobus sellest peagi. Ta tegi katseid tuulelohede käitumise kohta atmosfääri ülemistes kihtides. Seejärel projekteeris ta lennukipropelleri, mille labade otstes on väikesed reaktiivmootorid, ja katsetas seda edukalt. 17. augustil 1911 sai ta selle eest patendi.
Wittgensteini uurimistöö nõudis täiendavat matemaatika õppimist. Nii hakkas ta tundma huvi matemaatika aluste vastu, eriti pärast Bertrand Russelli raamatu "The Principles of Mathematics" ("Principia Mathematica" eelkäija) ja Gottlob Frege raamatu "Grundgesetze der Arithmetik" lugemist. Aastal 1911 jättis ta tehnikaõpingud pooleli.
Saksamaal õppis ta 1911 lühikest aega Jenas tänapäeva loogika rajaja Gottlob Frege juures. Frege soovitas Wittgensteinil uurida Bertrand Russelli töid ja tema juurde õppima minna. 18. oktoobril 1911 saabus Wittgenstein Cambridge'i ülikooli ning ilmus ette teatamata Russelli kabinetti. Russelli esimesed muljed Wittgensteinist olid sellised: "Ilmus tundmatu sakslane (...) kangekaelne ja perversne, kuid arvan, et mitte rumal." "Pärast loengut tuli üks äge sakslane, et minuga vaielda (...) Õigupoolest on temaga rääkimine puhas ajaraiskamine." (16. november 1911.) Ta tegeles Trinity College'is õppides intensiivselt Russelli töödega, eriti raamatuga "Principia Mathematica", püüdes tuletada matemaatika aksioome loogika printsiipidest nagu Fregegi.
Novembris 1911 valiti Wittgenstein Russelli toetusel elitaarsesse salaseltsi Cambridge Apostels. Sealt leidis ta oma esimese armastatu David Pinsenti. Wittgensteini homoseksuaalsuse avalikustas tema biograaf William Warren Bartley 1973 Wittgensteini anonüümsete sõprade ütluste ja kahe salakirjas päeviku põhjal.
Russelli sõnul teadis Wittgenstein varsti kõike, mis tal õpetada oli. Tutvus Wittgensteiniga olevat olnud üks põnevamaid intellektuaalseid seiklusi tema elus. Ta hindas Wittgensteini erakordset tulisust, taibukust ja intellektuaalset puhtust.
Iseseisvad mõtisklused, sõda ja "Traktaat"
Aastal 1913 päris Wittgenstein isalt varanduse. Ta annetas (algul anonüümselt) raha Austria kunstnikele ja kirjanikele, sealhulgas Rainer Maria Rilkele ja Georg Traklile. Arvatakse, et ta tahtis 1914 minna külla Traklile, kes oli soovinud oma heategijat näha, kuid Trakl oli mõni päev varem jõudnud sooritada enesetapu.
Aastal 1913 pani Wittgenstein kirja oma tulevase "Loogilis-filosoofilise traktaadi" selgroo, mis on raamatu mõistmiseks oluline. 1913. aasta lõpuks tundis Wittgenstein, et kõnelused teiste õpetlastega ei ole küllaldaselt sügavad ja ta ei saa Cambridge'is enam tööd jätkata, ning otsustas töötada erakuna Norras koos David Pinsentiga omandatud mägionnis Skjoldenis, kuhu pääses ligi ainult ratsa. Seal veedetud mõned kuud olid väga viljakas aeg, mil ta arendas oma ideid loogika ja keele kohta. Nendel rajanes tema teos "Loogilis-filosoofiline traktaat". Kevadel 1914 külastas teda seal George Edward Moore, kellele Wittgenstein dikteeris oma märkmeid; ka need on avaldatud.
Alusmets
Laialehistes ja segametsades koosneb alusmets kõige sagedamini sarapuust, kikkapuust, türnpuust, kadakast, toomingast, pihlakast ja vaarikast, aga taigas kasvavad seal lepp, vaevakask ja kääbuspaju. Kirsskontpuu ja astelpõõsas kuuluvad samuti alusmetsa. Eestis on tavalised ka alusmetsakuused, mille tunnuseks on ladvakasvust pikemad viimase aasta külgoksad.
Ludwig Wittgenstein
Iseseisvad mõtisklused, sõda ja "Traktaat"
Esimese maailmasõja puhkemine oli üksinduses elanud Wittgensteinile täielik üllatus. Ta astus vabatahtlikuna Austria-Ungari armeesse, lootes, et surma lähedus teeb temast parema inimese. Ta teenis algul jõelaeval ja seejärel suurtükiväetöökojas. Wittgenstein saadeti õppima suurtükiväeohvitseriks. 1916 saadeti ta haubitsarügemendi koosseisus Vene rindele, kus ta sai mitu medalit vapruse eest. Päevik näitab, et ta põlgas oma kaassõdurite madalust.
Kultuur
Kultuur kui kultuuride erinevused
Kultuurilaen on näiteks Jaapanis kasutatav hiina kiri, kartuli kasvatamine Euroopas jmt. Kultuuriline assimilatsioon toimus näiteks liivlaste sulandumisel lätlaste hulka. Akulturatsiooni näitena tuuakse tavaliselt Ameerika indiaanlaste kultuuride hävingut. Kultuuriline ekspansioon toimus paljudes koloniaalmaades 17.–20. sajandil.
Alusmets
Alusmetsas on niiskus sageli suurem kui selle kõrval olevatel väludel. Puude võrad peavad kinni päikesekiirgust, mistõttu õhutemperatuur ja järelikult aurumine on alusmetsas väiksemad.
Veekogude kallastel kinnistab alusmets oma juurestiku abil pinnast, takistades selle ärauhtumist.
Vaata ka
Ліс
Kultuur
Kultuur kui kultuuride erinevused
Kultuure on varasematel aegadel jagatud "kõrgemateks" ja "madalamateks". Tänapäeval püütakse hoiduda sellistest (rassismini viivatest) väärtushinnangutest ning lähtutakse kõigi kultuuride võrdsuse printsiibist.
Paralleelmõiste kultuurile on tsivilisatsioon. Enamasti tähistatakse sellega linnalikku või arenenud põllumajandusega või ulatuslikult tehnikat kasutavat kultuuri, mõnikord kasutatakse ka mõistet kõrgkultuur.
Arheoloogilised kultuurid on need kultuurid, mille kohta on olemas üksnes arheoloogilised andmed ning mida ei ole võimalik alati kindlalt seostada mõne rahva või hõimuga. Eesti aladel on arheoloogiliste kultuuride näiteiks Kunda kultuur, kammkeraamika kultuur, venekirveste kultuur jne.
Kultuur kui subkultuurid
Kultuur on inimtegevus, mis iseloomustab teatud inimgruppi. Erilaadse käitumise ja tõekspidamistega inimeste gruppi, mis eksisteerib suuremas kultuuris (dominantkultuuris) nimetatakse subkultuuriks ja sellele vastanduvat vastukultuuriks. Sellisena on mõiste kasutusel mingite üldisest kultuurilisest taustast erinevate või piirkondlike või mõnele sotsiaalsele rühmale omaste nähtuste või kommete kohta. Näiteid: klubikultuur, hiphopkultuur, ärikultuur, saunakultuur, tarbimiskultuur jne.
Kultuur kui kaunid kunstid
pisi|Sageli seostatakse kultuuri mõistet kitsamalt [[kunstiga ja eristatakse elukutseliste kunstiloomingut rahvakultuurist. Ants Laikmaa pastellmaal "Taebla maastik" on näide Eesti kohalikust kõrgkultuurist]] Mõistet kultuur võidakse kasutada ka kitsamas tähenduses kultuuri selle osa kohta, mis taotleb vaimu, maitsete ja kommete erilist treenitust ja rafineeritust. Räägitakse rohkem ja vähem kultuursest või kultuursest ja ebakultuursest käitumisest. Tihti kitseneb kultuuri mõiste vaimsele loomingule ja/või kaunitele kunstidele (kujutav kunst, muusika, teater, kino, arhitektuur, muuseumid jm). Kultuuriga selles tähenduses on tihedalt seotud haridus ja meedia.
Kultuurivallas võidakse eristada kõrgkultuuri, massikultuuri ja rahvakultuuri. Esimene on enamasti elukutseliste kunstilooming, mis tihti eeldab ka vastuvõtjalt erilisi teadmisi või vaimset pingutust. Kõrgkultuur on rahvusriikides kõrgelt väärtustatud kui rahvusliku identiteedi ja rahvusvahelise prestiiži kandja ning saab tavaliselt avalikult sektorilt majanduslikku tuge. Massikultuur on laiatarbekunst, mida tavaliselt luuakse kommertslikel alustel ning mis seetõttu püüab vastu tulla võimalikult laia publiku maitsele ja ootustele. Suures osas tegeleb massikultuuri produtseerimisega meelelahutustööstus. Rahvakultuur tähendab laiade ühiskonnakihtide osalemist kunstiloomingus meelelahutuse ja/või eneseteostuse eesmärgil ilma, et taotletaks majanduslikku kasu, tehnilist täiuslikkust või sügavat kunstilist efekti. Tihti ammutab rahvakultuur ainestikku pärimuskultuurist.
Priit Pärn
pisi|[[Heikki Leisi joonistus Priit Pärnast]] Priit Pärn (sündinud 26. augustil 1946 Tallinnas) on eesti animafilmirežissöör, karikaturist ja graafik, kelle filmid on olnud rahvusvaheliselt edukad paljudel filmifestivalidel. Teda peetakse üheks tähtsamaks autoriks tänapäeva animatsioonikunstis. Eesti Kunstiakadeemia emeriitprofessor.
Ludwig Wittgenstein
Iseseisvad mõtisklused, sõda ja "Traktaat"
Sõja ajal kirjutas Wittgenstein oma filosoofilised mõtisklused märkmikesse, mida ta seljakotis kaasas kandis. Osa neist on säilinud ja avaldatud. Avaldatud märkmed algavad mõtisklustega loogika alustest; esimene lause on: "Loogika peab ise enese eest hoolitsema." Esimesel kahel aastal mõtles ta peamiselt Russelli ja Frege tööde üle; juunis 1916 aga tegi Wittgensteini üksus läbi ränga, paljude ohvritega lahingu, pöördusid tema mõtted elu mõtte juurde, mis teda ja tema vendi juba Viinis olid vaevanud. Nüüd põimusid tema mõtisklused loogika alustest läbi elu mõtte probleemiga. Sõja lõpul 1918 saadeti ta suurtükiväe mägirügemendi koosseisus Põhja-Itaaliasse, kus ta langes itaallaste kätte vangi. Kui ta vangi võeti, leiti tema seljakotist "Loogilis-filosoofilise traktaadi" algkäsikiri (Prototractatus), mis põhines kahe viimase sõja-aasta märkmetel. Lõppvariant löödi masinal ümber suvel 1918. Wittgensteinil lubati see John Maynard Keynesi abiga saata Itaalia vangilaagrist Cambridge'isse Bertrand Russellile. Hoolimata Russelli jõupingutustest avaldati see alles 1921 (ainult saksa keeles) Wilhelm Ostwaldi ajakirjas "Annalen der Naturphilosophie". 1922 ilmus saksa- ja inglise paralleelväljaanne George Edward Moore'i soovitatud ladinakeelse pealkirjaga "Tractatus logico-philosophicus", mis ongi jäänud raamatu pealkirjaks. Tõlkijaks oli C. K. Ogden. Tõlget aitasid teha noor Frank Ramsey (kes tegi arvatavasti põhiosa tööst ), Moore ja Wittgenstein ise. Wittgenstein kiitis tõlke täielikult heaks. Eessõna kirjutas Bertrand Russell; Wittgensteinile see selgitav sissejuhatus ei meeldinud. Algsetest märkmikest on säilinud kolm, mis avaldati 1961.
Priit Pärn
Elulugu
pisi|[[Olga Pärn|Olga ja Priit Pärn (2007). Jaan Künnapi foto]] Isa oli raudteelane ja ema koduperenaine. Lapsepõlv möödus Tapal. Esimene karikatuur ilmus 1964. aastal Spordilehes.
Ludwig Wittgenstein
Iseseisvad mõtisklused, sõda ja "Traktaat"
See jäi ainsaks Wittgensteini eluajal avaldatud tööks, kui mitte arvestada kaht väiksemat filosoofilist tööd ja sõnaraamatut rahvakoolidele.
NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsus
NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsus (NSVL SaRK (NKVD) Riikliku Julgeoleku Peavalitsus, vene keeles Glavnoe upravlenie gosudarstvennoi bezopasnosti – GUGB) oli aastail 1934–1941 NSV Liidu riikliku julgeolekut tagav siseriikliku ja välisluurega tegelenud asutus.
Priit Pärn
Elulugu
Priit Pärn on hariduselt bioloog. Tema karjäär filmimehena algas 1974. aastal, kui režissöör Rein Raamat pakkus talle võimalust kujundada tegelased joonisfilmile "Kilplased". 1977. aastal ilmus Pärnal sama pealkirjaga karikatuurialbum (nooremale ja keskmisele koolieale; kirjutanud ja joonistanud Priit Pärn, maalinud Kaarel Kurismaa, kirjastus Kunst).
1976. aastal asus ta tööle Tallinnfilmi joonisfilmistuudiosse, kus juba 1977. aastal valmis tema esimene autorifilm "Kas maakera on ümmargune?". 1980. aastal ilmus tal raamat "Tagurpidi" ja 1983. aastal "Naljapildiaabits".
NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsus
3. veebruaril 1941 kujundati asutus ümber Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadiks (NKGB) ja muutus sellega iseseisvaks rahvakomissariaadiks.
Priit Pärn
Elulugu
Alates 1994. aastast õpetas Priit Pärn animatsiooni Turu Kunstiakadeemias Soomes. 2006. aasta sügisest alustas tegevust animatsiooni osakond Eesti Kunstiakadeemias, mida asus juhtima Priit Pärn.
Ludwig Wittgenstein
Iseseisvad mõtisklused, sõda ja "Traktaat"
Vangis luges Wittgenstein Lev Tolstoi evangeeliumide kommentaari ning selle mõjul andis ta 1919 vangist vabanenuna isalt päritud varanduse ära. Suurema osa andis ta õdedele ja vennale, paludes tungivalt, et nad ei annaks midagi tagasi. Vaestele ta raha ei andnud, sest see oleks tema arvates saanud neid ainult rikkuda. Hiljem ütles ta kord, et ta andis raha ära selleks, et vältida inimesi, kes oleks temaga sõbrustanud raha pärast. Tõsi on ka see, et talle ei meeldinud mugavus ja luksus. Tema elulaad oli lihtne ja vähenõudlik.
Coelestinus I
Coelestinus I (ka Celestinus I) oli paavst 422–432. Ta oli 43. paavst.
Priit Pärn
Elulugu
2006–2008 oli Priit Pärn Eesti Kunstiakadeemia meedia teaduskonna animatsiooni osakonna erakorraline professor ja osakonna juhataja, 2008–2009 külalisprofessor ja osakonna juhataja, 2009–2014 vabade kunstide teaduskonna animatsiooni osakonna professor ja osakonna juhataja, 2014–2016 professor ning 2016–2019 külalisprofessor. Sealt alates emeriitprofessor.
NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsus
Põhilised allasutused riikliku julgeoleku tagamisel 1934:
Ludwig Wittgenstein
Kooliõpetaja
Et Wittgenstein oli enda arvates nüüd kõik filosoofia probleemid lahendanud, läks ta tagasi Austriasse ja õppis algkooliõpetajaks. Talle õpetati Austria koolireformiliikumise meetodeid, mis nägid ette laste loomuliku uudishimu ärgitamist ning nende arengut iseseisvate mõtlejatena faktide tuupimise asemel. Wittgenstein vaimustus nendest ideedest, ent kui ta asus 1920 tööle algkooliõpetajana ühes väikeses Alam-Austria külas, tekkisid tal raskused. Kuigi lastele ta meeldis, oli tal palju lahkarvamusi lastevanemate ja kolleegidega. Sel ajal oli Wittgenstein väga õnnetu ning mitu korda enesetapu äärel. Suhted õpilastega olid siiski head. Ta töötas Alam-Austrias mitmes külas. Aastal 1925 loobus ta õpetajatööst, leides, et on selles ametis läbi kukkunud. Sel perioodil külastas teda Frank Ramsey, kes esitas talle "Traktaadi" kohta küsimusi. See ja "Traktaadist" innustunud Viini ringi huvi tõid Wittgensteini tasapisi filosoofia juurde tagasi.
Coelestinus I
Coelestinus I oli "Liber Pontificalise" ühe versiooni järgi pärit Campagnast, teise versiooni järgi Roomast. Ta oli Priscuse poeg ja võis olla kaugelt sugulane Lääne-Rooma keiser Valentinianus III-ga.
Ludwig Wittgenstein
Kooliõpetaja
Pärast õpetajatööst loobumist töötas Wittgenstein aedniku abilisena ühes kloostris Viini lähedal. 1926–1928 projekteeris ja ehitas ta oma õele Gretlile (Margaret Stoneborough'le) Viini lähedale häärberi. Hoone on Wittgensteinile omaselt originaalne, karmis stiilis. Sellega tegeles ta kaks aastat.
Coelestinus I
Coelestinus oli ülemdiakon. Ta elas mõnda aega Milanos Ambrosiuse juures. 416 mainis Innocentius I teda oma kirjas. 418 saatis talle kirja Augustinus.
Paavstiks saamine
Coelestinus I sai paavstiks 10. septembril 422, teistel andmetel aga sama aasta 3. novembril.
Ludwig Wittgenstein
Naasmine filosoofia juurde
Ülikoolist eemal olles ei olnud Wittgenstein siiski täiesti eemal matemaatika aluste ja filosoofia uurimisest. Ta kohtus mitu korda Frank Ramseyga, kes uuris "Loogilis-filosoofilist traktaati" ning käis mitu korda Cambridge'’ist Viinis kohtumas Wittgensteiniga ja ka Viini ringi filosoofidega. Nagu Wittgenstein hiljem tunnistas, näitasid need kõnelused talle, et ta oli "Loogilis-filosoofilises traktaadis" teinud tõsiseid vigu.
Priit Pärn
Elulugu
2007. aasta mais ilmus filmikassett "Must lagi", mis koosnes seitsmest kaheminutilisest animeeritud luuletusest, millest igaühel oli erinev režissöör ja iga režissöör oli valinud erineva luuletaja teose. Üks neist režissööridest oli Pärn, kes oli animeerinud Jüri Üdi luuletuse.
Filmid
pisi|Priit Pärn (2004)
Domeen
"Domeen" (prantsuse sõnast domaine 'valdus') on mitmetähenduslik sõna.
Bioloogias
NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsus
RJPV struktuur 1. jaanuaril 1935
28. novembril 1936 likvideeriti NSV Liidu SARKi RJPV Majandusosakond, mis taasloodi 29. septembril 1938 juba NSVL SARKi Majanduse Peavalitsusena.
25. detsembril 1936 nimetati RJPV nn operatiivteenistused ümber numbrilisteks osakondadeks.
RJ Peavalitsuse struktuur, detsember 1936 – juuni 1938
Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse – ülem Jakov Agranov (Яков Саулович Агранов), 29. detsember 1936 – 15. aprill 1937; Mihhail Frinovski
Riikliku Julgeoleku Valitsus, juuni 1938 – september 1938
NSV Liidu SARKi käskkirjaga № 00362, moodustati 9. juunist 1938 uued NSVL SARKi operatiiv-tšekistlikud valitsused:
Riikliku Julgeoleku Peavalitsus, september 1938 – 1941
Riikliku Julgeoleku Peavalitsus – ülem Lavrenti Beria, Vsevolod Merkurov
Coelestinus I
Efesose kirikukogu
Coelestinus I ei osalenud 431 toimunud Efesose kirikukogul, kuid ta saatis sinna legaadid Arcadiuse, Projectuse ja Philippuse. Legaadid saabusid Efesosse 10. juulil 431.
Vaidlus Nestoriosega
Konstantinoopoli patriarh Nestorios saatis 429 Rooma tutvumiseks oma jutlused, kuid ei saanud paavstilt vastust.
Coelestinus palus seejärel Aleksandria patriarhi Kyrillost uurida Nestoriose õpetust. Nestorios ja Kyrillos esitasid talle oma argumendid.
10. augustil 430 mõistis Coelestinus Nestoriose õpetuse Rooma sinodil hukka ja kutsus teda 10 päeva jooksul andma aru, vastasel juhul oli Nestorios ekskommunitseeritud. Ühtlasi vabastas ta ekskommunikatsioonist need, kellele Nestorius oli seda määranud. Ta kohustas Kyrillost olema Nestoriuse vastu mõistev, kui viimane peaks meelt parandama.
Coelestinus mõistis 15. märtsil 432 taas nestoriaanluse hukka.
Teised teoloogilised vaidlused
Coelestinus kohustas Johannes Cassianust kirjutama traktaati inkarnatsioonist.
Ta lasi võimudel ajada 425 pelagiaan Caelestiuse Roomast välja.
Ta lasi Roomas vangistada novatianistide piiskopi ja likvideeris nende pühakojad.
431 taunis ta semipelagianismi ja saatis Akvitaania piiskopi Prosperiusega Gallia piiskoppidele teoloogilise sisuga läkituse nn "Coelestinuse harta".
Ta kohustas Gallia piiskoppe tegelema munk Danieliga.
Ta taunis manilust, montanismi ja donatismi. Nende õpetuste pooldajad aeti Roomast minema.