cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Äänisjärve kaljujoonised
pisi|Äänisjärve kaljujoonised Bessov Nossi neemel pisi|Äänisjärve kaljujoonised Bessov Nossi neemel Äänisjärve kaljujoonised on Äänisjärve-äärsetele kaljudele raiutud kujundid ja märgid. Sarnaseid petroglüüfe leidub ka Võgi jõe (vene Выг, soome Uikujoki) alamjooksu saartel Valge mere ääres ja Koola poolsaarel Kanozero järve saartel ja kaldakaljul. Paarikümnekilomeetrisel alal Äänisjärve idakalda kaljustel neemedel ja saarekestel on avastatud 24 leiukohta kokku üle 1200 joonisega. Nende kujundite ja märkide hulgas korduvad veelinnu, paadi, loomade, inimeste ja loominimeste kujutised koos mitmesuguste abstraktsete sümbolitega.
Äänisjärve kaljujoonised on dateeritud 4.–2. aastatuhandesse eKr. Oletatavasti on need loodud seal elanud läänemeresoomlaste või nende eelkäijate poolt.
Välislingid
Lake Onega
The Hours
"The Hours" on mitme teose pealkiri:
Märt Bormeister noorem
Elukäik
Bormeister on õppinud Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis oma isa Märt Bormeistri juhendamisel.
1978. aastal lõpetas ta Tallinna Fotoklubi korraldatud kaheaastased fotograafia kursused. Aastatel 1982–1988 võttis osa Eesti Kunstnike Liidu aktimaali krokii seanssidest maalikunstnik Raivo Korstniku käe all.
Ta on maalinud linnavaateid, akte ning figuraalseid ja abstraktseid kompositsioone, tegelnud fotokunstiga ning eksperimenteerinud eri tehnikate ja kunstiliikide ühendamisega.
Esinemine näitustel
Tema teoseid eksponeeriti esimest korda avalikult 1981. aasta vabariiklikul akvarellinäitusel. Seal olid väljas tema temperamaalid kunstnikunime Märt Brom all.
1996. aastal toimus Märt Bormeister noorema isikunäitus koos ta isa 80. sünniaastapäevale pühendatud mälestusnäitusega. Ta on osalenud kultuurifestivali TriaLogos raames maalinäitustega vanast Tallinnast. Tema teoseid leidub peamiselt välismaa erakogudes (Soomes, USA-s, Saksamaal ja mujal).
Isiklikku
Tema vanemad olid kunstnikud Magda ja Märt Bormeister.
Kambodža köök
pisi|Kambodža restoranisöök Kambodža köök on Kambodža toiduvalmistamise traditsioon. Kambodža toidulaua juurde kuuluvad traditsiooniliselt troopilised viljad, riis, nuudlid, joogid, magustoidud ja supid.
Tunderfelt
7. märtsil 1651 sai Tallinna linnusekohtu assessor, sekretär ning hilisem Tallinna raehärra ja bürgermeister Heinrich Tunder Rootsi aadlikuks ja uue perekonnanime Tunderfelt.
Kambodža köök
Kambodžalaste jaoks on põhitoiduaine riis. Kauss riisi käib peaaegu kõikide roogade juurde, kuigi ka nuudlid on väga populaarsed. Riisiga serveeritakse paljusid karrisid, suppe ja stir fry roogi. Riiside valik on rikkalik, leidub ka aromaatset riisi ja "kleepuvat" riisi. Viimast kasutatakse sagedamini magustoitudes koos selliste puuviljadega nagu durian.
Tunderfelt
24. juunil 1678 said Jürgen Tunder ja tema teise abikaasa poeg esimesest abielust Gustaf Johan de Rodes Rootsi aadlikeks ning immatrikuleeriti 1680 Tunderfelti nime all Rootsi rüütelkonda aadlisuguvõsana nr. 933.
Kambodža köök
Kooskospiim on karride ja magustoitude põhikoostisosa.
Kambodžalaste laual on toidukorra ajal üldjuhul kolm või neli rooga. Eineks on tavaliselt supp (või samlor), mis koos teiste roogadega serveeritakse. Iga roog on magus, kibe, soolane või mõru. Tšilliga saab sööja oma toitu vastavalt oma soovile ise maitsestada.
Mõjutused
Khmeeri kööki on mõjutanud Kambodža naabermaad, kellega on aegade jooksul olnud kultuurilised või asukohamaa sidemed.
Peamised mõjutajad:
Vürtsid
Roogades kasutatakse sageli tamarindi (tihti suppide põhjana, nt samlar machus) ja tähtaniisi (liha karamelliseerimise juures, nt pak lov'is). Kurkum, galanga, ingver, sidrunhein ja kahvrilaimi lehed on Kambodža köögi, hautiste ja peaaegu kõigi karride põhivürtsid.
Roogades ja dipikastmetes kasutatakse teravamaitselist soolakat maiku andvat fermenditud kalapastat (prahok) ja krevetipastat (kapǐ). Suppides, stir fry roogades ja dipikastetes kasutatakse laialdaselt ka kalakastet.
Kroeung on ainult Kambodžale omane aromaatne vürtsipasta, milles on kokku segatud kardemoni, tähtaniisi, nelki, kaneeli, muskaatpähklit, ingverit, kurkumat, sidrunheina, galangat, küüslauku, šalottsibulat, koriandrit ja kahvrilaimi lehti. Selle vürtsi valmistamise oskuse juured ulatuvad Javale.
Aedviljad
Suppidest ja hautistest leiab sageli talimelonit, rabedat melonit, käsnkõrvitsat ja silmube. Kabatšokki hautatakse, praetakse kiiresti kõrgel kuumusel ning hautatakse kookospiimaga kui magusrooga. Mitmesugustes stir fry roogades kasutatakse seeni, kapsast, minimaisi, värsket ingverit, Hiina brokolit ja Hiina kapsast. Mõningatele nuudliroogadele nagu nom banh chok lisatakse hakitud banaaniõisi.
Puuviljad
pisi|Puuviljaturg Kambodžas on puuviljad ülikasutatavad. Levinuimad on durian, mangostan, sapotill ja phlai teuk doh ko, väga sageli kohtab ka jani, kuyd, romduoli, ananassi, harilikku kuldlehikut, jambut, kookost, palmüürapalmi vilju, jakat, papaiat, arbuusi, banaani, mangot ja rambutani.
Soolastes roogades, sageli soolatud kalatoitudes kasutatakse mangot, arbuusi ja ananassi, mille kõrvale serveeritakse riisi.
Puuviljadest tehakse ka mahlu, jooke ja smuutisid, tavalisemad viljad on durian, mango ja banaan.
Liha
pisi|Kalade kuivatamine Kuna Kambodža asub Tai lahe ääres, seda läbivad suured jõed Mekong ja Bassac, ning riigi keskosas asub Tônlé Sabi järv, mängib kambodžalaste toidulaual tähtsaimat rolli kalaliha. Hautamise ja praadimise kõrval kala kuivatatakse ja soolatakse (trei ngeat). Mereandidest on populaarsemad krevetid, merekarbid, südakarbid, vähid ja kalmaarid. Homaar on levinum kesk- ja kõrgklassi kambodžalaste seas.
Kala ja muude mereandide kõrval hinnatakse kana-, sea- ja loomaliha, mida hautatakse, grillitakse või praetakse kiiresti kõrgel kuumusel. Vähemal määral süüakse pardiliha.
Ebatavalisematest lihaliikidest süüakse Kambodžas konna- ja kilpkonnaliha ning mitmesuguseid putukaid (tarantlid, sipelgad).
Berliini vapp
pisi Berliini vapp on Berliini kui Saksamaa liidumaa maavapp.
Kirjeldus
Vapi hõbedasel (valgel) kilbil on punase keele ja punaste küünistega püstine must karu. Kilbi kohal on kuldne viie lehega lehtkroon, mille võru kujutab müüri, mille keskel on uks.
Aleksander Sobolev
Aleksander Sobolev (22. november 1891 Kuldīga maakond, Kuramaa kubermang Venemaa keisririik – 17. oktoober 1944 Königsbergi lähedal Ida-Preisimaal) oli Venemaa Keisririigi, Nõukogude Venemaa, Eesti ja Saksamaa sõjaväelane, rahvuselt venelane.
Berliini vapp
Kasutamine
Maavappi kannavad Berliini Esindajatekoda, Kontrollikoda (Rechnungshof), Berliini andmekaitseinspektorid (Datenschutzbeauftragte), Berliini kohtud ja Berliini valitsusasutused.
Aleksander Sobolev
Elulugu
Aleksander Sobolevi isa oli ametnik Jakov Sobolev. Aleksander Sobolev õppis Riia Aleksandri Gümnaasiumis, mille lõpetas 1911. aastal. Hiljem õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas aastail 1917–1918 ja 1924–1926 (lõpetamata).
Piktogramm
Piktogramm ehk piktograaf on graafiline sümbol (märk), millel on tähendus sarnasuse tõttu mingi füüsilise objektiga.
Berliini vapp
Kasutamine
Et eraisikud, firmad ja ühiskondlikud organisatsioonid saaksid sümboliga näidata oma seotust Berliiniga, on Senati siseasjade valitsus ette näinud maasümboli, mida igaüks võib kasutada, välja arvatud pitsatitel, templitel ja siltidel. Sellel on maavapi vapikilp ilma lehtkroonita värvilisena või mustvalgena.
Aleksander Sobolev
I maailmasõjas ja sõdades
Esimeses maailmasõjast võttis Sobolev osa suurtükiväeohvitserina. Vene kodusõja ajal võitles ta Punaarmee ridades. Vabadussõjas tuli ta Eesti poolele üle ning teenis kaadriohvitserina.
Piktogramm
Vanimad piktogrammid on eelajaloolised joonistused kaljuseintel.
Piktogrammide kasutamisest ehk piktograafiast arenes välja kiri, sest kirja arenemise ajal olid kõik kirjamärgid suurel määral piktogrammilaadsed. Esimesi piktogramme kasutati kirja eesmärgil umbes 5000 eKr. Pideva kasutamise käigus piktogrammid lihtsustusid ja piktogrammkirjast arenes välja hieroglüüfkiri.
Aleksander Sobolev
Teenistus Eesti kaitseväes
Eesti Kaitseväes oli ta 4. suurtükiväegrupi 5. ja 3. patarei ülem ning hiljem 4. suurtükiväegrupi ülem. 1936. aastal sai ta majori auastme.
Berliini vapp
Ajalugu
pisi|Pitsat 1280. aastast Vanim säilinud ja teadaolev Berliini pitsat pärineb 1253. aastast. See kujutab mitme torni all Brandenburgi kotkast, kelle tiivad on ristikulehekujulise väravakaarena laiale. Pealdis on "SIGILLVM DE BERLIN BVRGENSIVM" 'Berliini kodanike pitsat'. See olevat olnud esimese bürgermeistri Marsiliuse pitsat.
Piktogramm
Eriti on piktogrammide kasutamine levinud kothades, kus ei ole üht keelt, mida kõik valdaksid. Sel juhul on võimalik kirjutada sõnumeid mitmes keeles, kuid piktogrammide kasutamine on sageli lihtsam, eriti kui sõnumiandja ise ei oska kõiki vajalikke keeli.
Liiklusmärgid põhinevad suuresti piktogrammidel.
Aleksander Sobolev
II maailmasõjas
Teises maailmasõjas teenis Sobolev Saksa sõjaväes. 1941–1943 oli ta 39. Kaitsepataljoni ülem, 1943–1944 Eesti SS-vabatahtlike brigaadi 53. SS-suurtükiväe suurtükiväedivisjoni ülem, ning 1944. aastal 20. Relvagrenaderide SS-diviisi 20. Relva-SS suurtükiväerügemendi ülem 1944, obersturmbannführeri auastmes.
Berliini vapp
Ajalugu
Ent berliinlased tahtsid endale oma sümbolit ja vappi. Kuidas ja miks nad valisid karu, seda pole enam võimalik kindlaks teha. Kõige tõenäolisem on, et nad pidasid silmas markkrahv Albrecht I, keda hüüti ka Karuks. Teda peetakse Brandenburgi markkrahvkonna vallutajaks ja rajajaks. Teine võimalus oleks, et linna sümbol valiti nime "Berliin" esimese silbi järgi (Bär on 'karu'). Keskajal armastati kõnelevaid vappe: linna nime kõla püüti vapil kujutada. Ent nimel "Berliin" pole tegelikult sõnaga Bär mingit pistmist. Linna nimi pärineb ajast, mil seda ala asustasid slaavlased, ning tähendab 'sooäärne koht, koht soostikus'. Pealegi oleks vapil kõla järgi kujutatud pigem pärli, mida tollal nimetati berle; pärle kujutati vappidel sageli.
Piktogramm
Piktogrammide kasutamist reguleerib rahvusvaheline standard ISO 7001 "Avaliku teabe sümbolid". Neid kasutatakse rahvarohketes kohtades nagu lennujaamad ja raudteejaamad. Teine ala, kus piktogramme laialt kasutatakse, on rõivastele kantavad tingmärgid nende pesemise tingimuste kohta. Piktogrammidega märgitakse meeste ja naiste käimlaid, samuti mürgiste kemikaalide ohtlikkust,
Aleksander Sobolev
II maailmasõjas
Aleksander Sobolev sai 10. oktoobril 1944 Klaipeda sadamas koos grupi (Abteilung) ülema major Võhmaga ühest ja samast lennukimürsust haavata ning viidi Kura maasäärt mööda rongiga Königsbergi haiglasse. Aleksander Sobolev suri seal gangreeni tagajärjel 17. oktoobril 1944.
Berliini vapp
Ajalugu
Vanuselt teine säilinud Berliini pitsat 1280. aastast on esimene Berliini pitsat, millel on näha karu. See pitsat võis ka juba varem kasutusel olla.
Sarnased vapid
Berliini vapi järgi on kujundatud Eestis Mäetaguse valla vapp ja Pärnumaa vapp.
Piktogramm
Piktogramme kasutatakse alternatiivkommunikatiivse suhtlusvahendina. Piktogrammid on kasutusel eripedagoogikas eelkõige mõõduka ja raske vaimse alaarenguga inimeste seas, ning suhtlemist hõlbustava abivahendina inimeste seas, kes ei kasuta verbaalset kõnet. Piktogrammid on osaliselt standardiseeritud, kuid neid saab vastavate vahenditega ka ise luua. Piktogramm on süsimust ruut, millel on valge kujutis. Kujutise kohale võib olla kirjutatud mõiste, kuid see pole kohustuslik. Seda kasutatakse suhtlusmärgina. Piktogramme saab kaasas kanda, nendega saab lihtsustada ruumides ja kohtades orienteerumist (osa piktogramme tähistab levinud silte ja ruume). Piktogrammkirja saab vastava tarkvara ja riistvara abil kasutada töös arvutiga.
Martin-Friedrich Bergmann
Martin-Friedrich Bergmann VR II/3 (sündinud 11. jaanuar 1894 – 3. jaanuar 1944 Tallinn) oli Eesti, Nõukogude ja Saksa sõjaväelane, kolonelleitnant. Korp! Sakala liige.
1. detsembrist 1939 määrati kolonelleitnant Martin-Friedrich Bergmann Ratsarügemendi uueks ülemaks, ta toodi üle sõjaväe staabi juures asunud juhtide reservist.
1940. aasta 31. augustil vabastati kolonelleitnant Bergmann teenistusest aja väljateenimise tõttu.
1941. aastal mobiliseeriti ning viidi NSV Liitu, kus aga osales sõjategevuses langes vangi ning pärast vabastamist liitus 1941. aastal Tartus formeeritud 37. Kaitse Vahipataljoniga, pataljoniülemana.
1942. aastal komandeeriti Tallinnast idarinde kesklõiku Minskisse, kus nõukogude sõjavangide seast värvatud meestest koostati üks julgestusrügement , kusjuures Bergmannist sai rügemendiülema asetäitja ja I pataljoni ülem.
1943. aasta lõpus oli ta Tallinnas õhukaitse ülem.
Suri 3. jaanuaril 1944 raskekujulise neerupõletiku tagajärjel. Maetud Tallinnas garnisoni kalmistule.
Leslie Groves
Leslie Richard Groves (17. august 1896 – 13. juuli 1970) oli Ameerika Ühendriikide sõjaväelane, kindralleitnant.
Leslie Groves juhtis Manhattani projekti, mille eesmärk oli luua esimene Ühendriikide aatomipomm.
Wizz Air
pisi|Aastani 2015 kasutatud Wizz Airi logo pisi|Laurus Offices Building B, the head office of Wizz Air Wizz Air (ametlik nimi ungari keeles Wizz Air Hungary Légiközlekedési Kft., inglise keeles Wizz Air Hungary Ltd.) on Ungari odavlennufirma, mille peakontor asub Budapestis Ferenc Liszti nimelise lennujaama territooriumil. Lennufirma kasutab enamasti väiksema tähtsusega lennujaamu, teenindades paljusid linnu üle Euroopa ning lisaks Iisraeli ja Araabia Ühendemiraate. Tegemist on suurima lennukipargiga Ungari lennufirmaga (kuigi firma lennukid ei kanna riigi lippu). Wizz Airi lennud viivad 35 riiki, lennates kokku 117 sihtpunkti. Lennufirma Jerseyl põhinev emaettevõte Wizz Air Holdings Plc on noteeritud Londoni börsil.
Ettevõtte reklaamlause on "Now we can all fly" ('nüüd saame me kõik lennata'). IATA-kood on W6, ICAO kood on WZZ ja kutsung on WIZZ.
Ajalugu
pisi|vasakul|Vana kujundusega Wizz Airi [[Airbus A320, mida kasutas lennufirma endine tütarettevõte Wizz Air Bulgaria]] Lennufirma rajati 2003. aasta septembris. Ettevõtte juhtiv investor on transpordiga seotud investeeringutele spetsialiseerunud Ameerika erakapitaliettevõte Indigo Partners. Lennufirma tegi esimese lennu 2004. aasta 19. mail Katowice rahvusvahelisest lennujaamast.
Ettevõtte tegevjuht ja juhataja on endise lennufirma Malév Hungarian Airlines tegevjuht József Váradi. Ettevõte on registreeritud Ungaris Pesti komitaadis.
Aastal 2011 teenindas Wizz Air 11 miljonit reisijat (15% enam kui aastal 2010), sealhulgas 4,2 miljonit reisijat Poola lendudel (vaid 2% tõus võrreldes aastaga 2010). Seejärel on Wizz Air avanud mitmed uued baasid: Bosnia ja Hertsegoviinas, Bulgaarias, Tšehhis, Lätis, Leedus, Põhja-Makedoonias, Rumeenias, Serbias ja Slovakkias. Ent Poola oli sellal jätkuvalt Wizz Airi jaoks suurim turg.
2014. aastal teenindas Wizz Air 15,8 miljonit reisijat ja võrreldes aastaga 2013 oli tegemist 17% tõusuga.
Tegutsemine
Wizz Air eelistab kulude ja tasude vähendamiseks maanduda väiksematel ja kõrvalisematel lennuväljadel. Lennufirma lennukite pardalt saab osta toidupoolist (Wizz Café) ja olemas on ka müügiteenus Wizz Boutique.
Peakontor
Wizz Airi peakontor asub Budapesti lennujaama hoones nr 221. Wizz Air allkirjastas pinna rendilepingu oktoobris 2010 ja kolis sinna järgneva aasta juunis. Lennufirma kasutab peale rendilepingu sõlmimist renoveeritud hoones kokku 2000 ruutmeetrit pinda. Avatud kontoritega pinnal töötab umbes 150 töötajat. Enne seda asus nende peakontor lennujaama lähistel Vecsés'is asuvas lennujaama äripargis C2 (aadressiga Lőrinci út 59 2220 Vecsés).
Majandustulemused
Püüdes kiirendada Slovakkia lennufirma SkyEurope hinguseleminekut, väitis Wizz Air juunis 2009, et nad olid "mitu aastat kasumlikud olnud". Ent eraettevõttel ei olnud kohustust oma kontode andmeid avalikustada. Kuid novembris 2009 selgus, et Wizz Air oli märgatavas kahjumis ning ei olnud kunagi kasumit teeninud; lisaks oli ettevõte sunnitud pikendama 32 miljoni euro suuruse laenu maksetähtaega viie aasta võrra. Sellal oli tegevuse alustamisest alates saadud kahjum juba ulatunud 78 miljoni euroni ja see tõi 2009. aastal kaasa ka oletused, et ettevõte esitab pankrotiavalduse. Hiljem on Wizzair teavitanud aastal 2012 rekordilisest kasumist, aastal 2013 kasumist ja aastal 2014 taas rekordilisest kasumist.
Ungari kord nädalas ilmuva ajakirja Figyelő järgi oli Wizz Air aastal 2010 kasumi poolest paremuselt 42. ettevõte Ungaris. Samal aastal oli ettevõtte müügimaht 165 miljardit forintit, mis oli 22% parem tulemus kui aasta varem.
Alates 2015. aasta 25. veebruarist saab Wizz Airi aktsiatega kaubelda ka Londoni börsil.
Sihtkohad
2008. aastal käivitas Wizz Air lennud Katowice ja Londoni Lutoni lennujaama vahel. Sama aasta jaanuaris olid alanud lennud Gdańskist Göteborgi, Bournemouthi ja Coventrysse. 2008. aastal suvel taasalustati Katowicest ja Budapestist lende Gironasse ning ka iganädalasi lende Gironast Gdański. Teised suvised Budapestist lähtuvad sihtkohad olid Irákleio, Korfu, Burgas ja Varna; Katowicest lennati suvel Irákleiosse ja Burgasesse ning Varssavist Korfule ja Burgasesse. Täiendavalt alustati kaks-kolm korda nädalas reise Londoni Lutoni lennujaamast Burgasesse. Peale seda kui ettevõte oli tellinud kolm Airbus A320 lennukit, teavitati 2008. aasta 2. oktoobril avalikkust sellest, et ettevõte suurendab hulga oma Rumeeniast lähtuvate lendude sagedust.
2012. aasta veebruaris teatas Wizz Air, et Debreceni rahvusvahelisest lennujaamast alustatakse sama aasta 18. juunil lende Londonisse. Sama aasta 11. septembril anti teada uute Tel Avivist lähtuvate ja sinna suunduvate lendude alustamisest.
2013. aasta 11. aprillil teatati, et 17. juunil alustatakse Budapestist lende Bakuusse. Tegemist oli ettevõtte pikima lennuga. Sama aasta oktoobris pidi ettevõttest saama üks esimestest lennufirmadest, kes hakkab lendama Dubai World Central'i lennujaamast. 2013. aasta 13. juunil teatas ettevõte sisenemisest Moldova turule, lisades kaks uut Chișinău rahvusvahelisest lennujaamast lähtuvat sihtkohta, ja 26. juunil teatati Slovakkia turule sisenemisest (lisades septembrist uue sihtkoha Košice rahvusvahelise lennujaama seniste sihtkohtade hulka).
2015. aasta 26. juunil avas Wizz Air oma 19. baasi Bosnia ja Hertsegoviinas Tuzlas ja suunas sinna ühe uue Airbus A320 lennuki. Ühe seal baseeruva lennuki abil avati 26. juunil uued marsruudid Memmingeni (Müncheni lähistel) ja Torpi (Oslo lähistel) ning 28. juunil lennud Hahni (Frankfurdi lähistel) ja Skavstasse (Stockholmi lähistel).
2016. aasta veebruaris lisandus Wizz Airi järjekordne uus baas Gruusias Khuthaisis. 19. veebruaril külastas Khuthaisit ettevõtte peadirektor József Váradi ja esitles üksikasjalikke andmeid uue baasi ja ettevõtte tulevaste tegevuste kohta.
2018. aasta 19. aprillist kuni sama aasta oktoobrini avatakse lennuliin Tallinna ja Kiievi vahel.
Lennukid
pisi|HA-LYS, Wizz Airi [[Airbus A320|Airbus A320-200, ettevõtte lennukite praeguse kujundusega]] 2016. aasta jaanuari seisuga koosneb Wizz Airi lennukipark järgmistest lennukitest:
Kaiu valla lipp
thumb|Kaiu valla lipp Kaiu valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Kaiu valla lipp.
Lipp kinnitati 26. veebruaril 1996.
Lipu kirjeldus
Ristkülikukujuline roheline kangas on diagonaalselt poolitatult lipu lehviva otsa ülemisest nurgast vardapoolse otsa alanurgani ulatuva valge triibuga, mille laius 1,5 ühikut. Ülemisel ja alumisel rohelisel väljal on valge heraldiline okaspuutaim.
Lipu normaalmõõtmed on 150x100 cm ning pikkuse ja laiuse suhe on 9:6 (3:2) ühikut.
Põhjendus
Okaspuutaimed sümboliseerivad valla metsarohkus (Kõrvemaa). Roheline on looduse sümbol, kuid tähistab ka lootust ja igavesti korduvat eluringlust. Valge aga on puhtuse ja valguse sümbol.
Norra tantsukunst
Rahvatants
Kaljujoonistel 1. aastatuhande teisest poolest eKr on motiive, mida on tõlgendatud esiaegsete rituaalsete ja maagiliste tantsude kujutistena.
Keskaegsest norra tantsust on vähe teada, kuid võib arvata, et nagu mujalgi Põhjamaades, tantsiti aheltantse (laulutantse). Keskajal on "dans" olnud mõne isiku lisanimi (Sverting dans (1292), "Sigurd dans" (15. sajand). Arvatakse, et see märgib head tantsuoskust.
Külatants
Külatants (bygdedans) on norra rahvatantsu kihistus, mis on välja kujunenud vanemast paaristantsust. Seda mängitakse viiuli (hardingfele) saatel.
Põhilised tantsud on kolmeosalise taktimõõduga springar (Lääne-Norra) ja pols (Ida-Norra) ning kaheosalise taktimõõduga gangar ja halling. Hardfele saatel tantsitavad põhitantsud on springar, halling, gangar ja rull (vossarull). Pols 'i tantsitakse tavalise viiuli või lõõtspilli saatel. Springar tuli arvatavasti enne 1600. aastast Saksamaalt või Austriast; oletatakse sugulust lendleriga.
Külatantsud on improvisatsioonilised. Neis vahelduvad üksik- ja paaristants. Paarid liiguvad mööda ringi nagu valsis, mis jõudis Norrasse 19. sajandil.
19. sajandi lõpus olid külatantsud välja suremas, kuid Noregs ungdomslag, Landslaget for Spelemenn jt organisatsioonid hakkasid neid kultiveerima.
Vanatantsud
Vanatantsud (gammeldans) jõudsid Norrasse 18. sajandi lõpust. Kõigepealt tuli valss, siis hoppvals, skotsk, hamburger ja lõpuks reinlender. 19. sajandi lõpus tulid polkamasurka, masurka ja Pariisi polka. Pärast 1950. aastat tuli Läti polka.
Laulumängud ja ringtantsud
On ka laulumänge ja mitme paari ringtantse.
Laulutantsud
20. sajandi esimese poole rahvatantsuliikumises tekkisid Fääri saarte eeskujul laulutantsud.
Ballett
20. sajandi esimesel poolel oli Norra balleti keskus Norra Rahvusteater. Tolle aja tähtsamad nimed on Gyda Christensen ja Lillebil Ibsen.
Esimese kutselise balletiansambli lõid 1948 Gerd Kjølaas ja Briti päritolu Louise Browne. Pärast mitut nimevahetust sai trupist 1958 loodud Den Norske Opera osa. Balletitrupi kunstiliseks juhiks sai Harcourt Algernoff Austraaliast. Klassika kõrvale toodi repertuaari kaasaegset koreograafiat (George Balanchine, Antony Tudor, Birgit Cullberg, Glen Tetley). Norra uute koreograafide seas olid Kjersti Alveberg ja Kari Blakstad. Trupi juhtide seas olid Sonja Arova ja Anne Borg.
Aastatel 1990–2002 juhtis taanlane Dinna Bjørn truppi, mis pälvis rahvusvahelise tunnustuse. Talle järgnes ballettmeistrina Espen Giljane. Alates 1992. aastast kannab trupp nime Den Norske Nationalballet.
Moderntants
Moderntantsu harrastab Norras näiteks Nye Carte Blanche Bergenis. Sealsed koreograafid on Ingun Bjørnsgaard ja Ina Christel Johannessen.
Diaulos
Diaulos oli kahe staadioni pikkune jooks Vana-Kreekas, üks antiikolümpiamängude esimesi spordialasid. Võistlejad läbisid staadioni esmalt ühes suunas, keerasid siis ümber pöördeposti ja jooksid tagasi.
Kaarel Väljamäe
pisi|Kaarel Väljamäe esinemas Musta laega saalis 2022. aastal. [[Kris Moori foto]] Kaarel B. Väljamäe (sündinud 15. juunil 1981 Kohilas) on eesti kirjanik ja baptisti vaimulik.
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kolm last. Tema abikaasa Melita Väljamäe on meditsiiniõde.
Saatan ihus
Romaani hakkas Radiguet kirjutama 1920. aastal Carqueiranne'i kalurikülas Touloni lähedal.
Enne raamatu ilmumist luges Jean Cocteau romaani katkendeid Jean Hugo stuudios Palais-Royalis. Teiste seas oli kohal ka Pablo Picasso. Madame de Beaumont jäi lugemise ajal magama. Selle romaaniga sai Radiguet rikkaks ja kuulsaks.
Romaan jutustab koolipoisi ja noore abielus naise armastusloo, mis on Daphnise ja Chloe loo tänapäevane versioon. Autor kasutab autobiograafilist ainest: aastail 1917–1919 oli tal suhe endast vanema naise Alice'iga, kelle abikaasa oli sõdurina rindel.
Süžee
Minategelane, 15-aastane poiss, võtab koolist vaba päeva, et kohtuda 19-aastase naise Marthe Lacombe'iga, kes valmistub pulmadeks ja ostab mööblit. Esimesel kohtumisel leiavad nad, et mõlemale meeldib Charles Baudelaire'i "Kurja lilled".
Retseptsioon
Kirjastaja Bernard Grasset saatis ajakirjandusele autori fotosid, millest peegeldus tema noorus. Kinos näidati, kuidas Radiguet kirjastuse lepingule alla kirjutas. Raamat oli väga menukas.
Romaan šokeeris paljusid kriitikuid julge hoiaku ja skandaalse minategelase tõttu.
Raamat on köitnud mitut noorte lugejate põlvkonda, samastades end romaani tegelastega.
1952. aastal esitles üks vihane lugeja end abielumehena, keda raamatus on petetud.
1946./1947. aasta film
1946. või 1947. aastal tegi režissöör Claude Autant-Lara romaani järgi filmi "Le diable au corps". Stsenaristid olid Jean Aurenche ja Pierre Bost, operaator Michel Kelber ja helilooja René Cloërec.
Osatäitjad olid:
Film on mustvalge ja kestab 122 minutit.
Pärast abiellumist on naise nimi Marthe Grangier. Sõja ajal töötab ta sõjaväehospidalis õena. Vanemad sunnivad Marthet abielluma. Koolipoisi nimi on François Jaubert. Naine väsib poisi isekusest ja ebaküpsusest ning jätab ta sinnapaika, abielludes ohvitseriga, keda ta ei armasta. Mõni aeg hiljem armub Marthe siiski François'sse, kuigi poiss ei ole muutunud.
1986. aasta film
1986. aastal tegi Marco Belloccio romaani ainetel filmi "Il diavolo in corpo". Selles mängisid Maruschka Detmers, Federico Pitzalis, Anita Laurenzi ja Riccardo De Torrebruna.
Film kestab 110 minutit.
Roomas armub üliõpilane Andrea Giuliasse, kes on kihlatud endise terroristiga ja kannatab foobiate all. Suhe pidurdamatu Andreaga aitab Giulial hirmukujutlustest vabaneda.
Erikaal
Erikaal (tähis \gamma) on aine ruumalaühiku kaal. Aine erikaalu saab avaldada gravitatsioonijõu ja ruumala  V jagatisena: kus
Erikaalu. mõõtühik on njuuton kuupmeetri kohta (N/m3).
Mediolanum
pisi|Mediolanumi kaart Mediolanum (tänapäeva Milano) oli keldi hõimu insuberide tähtsaim asula Gallia Cisalpinas.
Hilisel Rooma ajal (300–400 pKr) oli linna elanike arv 40 000. Kui linnast sai Lääne-Rooma keisririigi pealinn, kasvas elanike arv 100 000 inimeseni, tehes Mediolanumist ühe Rooma-aegse Itaalia suurima linna.
Ajalugu
Arvatakse, et Mediolanum rajati aasta 600 eKr paiku insuberide poolt, kelle järgi kutsuti seda Põhja-Itaalia osa nimega Insubria. Titus Liviuse poolt üles tähendatud legendi järgi saatis Gallia kuningas Ambicatus Itaalia põhjaossa erinevatest gallide hõimudest valitud inimestest koosneva rühma, mida ta pani juhtima oma õepoja Bellovesuse; legendi järgi panigi just Bellovesus viienda Vana-Rooma kuninga Lucius Tarquinius Priscus valitsemisajal aluse Mediolanumi linnale.
Roomlased, keda juhtis konsul Gnaeus Cornelius Scipio Calvus, võitlesid insuberitega ja vallutasid linna aastal 222 eKr. Seejärel alistus insuberite pealik Roomale, andes roomlastele kontrolli linna üle. Kuna insuberid liitusid peale seda Hannibaliga, tuli roomlastel linn aastal 194 eKr uuesti vallutada. Seejärel vallutasid roomlased lõpuks kogu piirkonna, kutsudes uut provintsi nimega Gallia Cisalpina ("Gallia siinpool Alpe"). Just roomlased võisid anda kohale nime, latiniseerides senise keldi nime: gallia keeles tähendas *medio- "keskmine, keskpunkt" ja nime teise osa -lanon näol on tegemist keldi vastega ladinakeelsele sõnale -planum ("tasandik"); seega tähendas *Mediolanon (latiniseeritult Mediolanum) "(asundust) tasandiku keskel".
Mediolanum oli oluline tänu oma asukohale Põhja-Itaalia teedevõrgu keskpunktina. Polybios kirjeldas seda kui maad, mis oli rikas veini, igat sorti teravilja ja peene villase lõnga poolest. Sealsetes metsades kasvatati karjade viisi sigu nii ühiskondlikuks kui eratarbeks ja sealsed inimesed olid tuntud oma suuremeelsuse poolest.
pisi|Osa Rooma-aegsest müürist (11 m kõrge) koos 24-külgse torniga Alates aastast 89 eKr oli tegemist omavalitsusõigusega linna munitsiipiumiga. Esimese Rooma keisri Augustuse valitsemisajal oli Mediolanum kuulus oma koolide poolest; lisaks asusid linnas ka teater ja amfiteater (129,5 × 109,3 m ). Julius Caesari ajal ümbritses linna suur kivimüür, mida keiser Maximianus 3. sajandi lõpus veelgi laiendas. Mediolanumist Liguuria prefekti (Praefectus Liguriae) asukoha teinud Hadrianuse ajast alates oli tegemist kolooniaga; Constantinus omakorda tegi linnast Itaalia vikaari (Vicarius Italiae) asukoha. 3. sajandil oli Mediolanumis olemas rahapaja, horreum ja keiserlik mausoleum. Aastal 259 alistasid Rooma leegionid keiser Gallienuse juhtimisel Mediolanumi lahingus kindlalt alemannid.
pisi|Mediolanumi rahapajast pärinev [[Arcadiuse-aegne solidus, ca 395–408]] Aastal 286 kolis Diocletianus Lääne-Rooma keisririigi pealinna Roomast Mediolanumisse ja viimasest sai Lääne-Rooma keisrite residents ning riigi halduskeskus. Enda elukohaks valis ta idapoolses keisririigis asunud Nikomeedia ja Mediolanumi jättis ta oma kolleegi Maximianuse hallata. Viimane ehitas sinna mitu hiiglaslikku monumenti, suure tsirkuse (470 × 85 meetrit), termid (ehk "Heraklese vannid"), suure keiserlike paleede kompleksi ja hulga muid teenuseid ja hooneid, millest on säilinud vähem nähtavaid jälgi. Ta suurendas ka linna pindala, mille ümber ehitati ka uus suurem kivimüür (ligikaudu 4,5 km pikkune), millel oli palju 24-külgseid torne. Monumentide alal oli kaks torni ning neist üks, millest sai San Maurizio Maggiore kloostri osa, on säilinud 16,6 meetri kõrgusena.
pisi|Milanost leitud elevandiluust tops, millel on kujutatud [[venatio|lavastatud jahti ja sõjavankrite võidusõitu. 4.-5. sajand pKr]] Just Mediolanumis andis keiser Constantinus Suur aastal 313 välja Milano edikti, millega kindlustati riigis kõikide religioonide sallimine ja millega sillutati ühtlasi teed kristluse saamiseks keisririigi domineerivaks usundiks. Constantinus Suur viibis Mediolanumis seoses tema õe ja riigi idaosa keisri Liciniuse abiellumise tähistamisega. Ka Mediolanumis olid omad kristlaste kogukonnad, kelle seast tekkis tagakiusamiste tõttu ka oma osa märtreid; ent esimene kindel ajalooline Mediolanumi piiskop oli Merocles, kes viibis ka 313. aasta Rooma nõupidamisel. 4. sajandi keskel jagasid arianismiga seotud vaidlusküsimused sealsed kristlased mitmesse leeri; Constantinus II toetas ariaanlikke piiskoppe ja aeg-ajalt kerkis esile nendega võistlevaid piiskoppe. Aastal 374 surnud Auxentius, keda tuntakse ka kui Milano Auxentiust, oli hinnatud ariaanlik teoloog.
Arianismi pooldajad maha surunud piiskop Ambrosiuse (piiskop vahemikus 374–397) ja keiser Theodosius I (keiser vahemikus 379–395) ajal saavutas Mediolanum oma antiikaegse võimu tipu.
pisi|Rooma sambad Milano [[San Lorenzo Maggiore kiriku ees]] Mediolanumis asus ka mitu 4. sajandi lõpus ehitatud basiilikat: San Simpliciano, San Nazaro Maggiore, San Lorenzo Maggiore ja Sant'Ambrogio basiilikas asuv San Vittore kabel. Üldiselt toetas keisririik oma eksistentsi lõpuajal rakenduskunstide väljakujunemist Mediolanumis ja sealsete ühiskondlike hoonete ehitusplaanide juures olid elevandiluust ja hõbedast teosed tavapärased. Milano toomkiriku krüptis on säilinud muistse Püha Tekla kiriku ja baptisteeriumi, kus ristiti Augustinus Hippost, varemed.
Aastal 402 piirasid linna goodid ja Honoriuse valitsemisajal viidi keiserlik residents üle Ravennasse. Aastal 452 piirasid linna ja vallutasid selle hunnid Attila juhtimisel. Ent tõeline murrang Mediolanumi keiserlikus minevikus toimus aastal 538, mil Gooti sõja ajal laastas linna paljude elude hinnaga gootide kuninga Vitigesi lähisugulane Uraia. Aastal 569 vallutasid linna Itaalia aladele jõudnud langobardid ja tekkinud Langobardide kuningriigi pealinnaks sai hoopis Ticinum (mille uueks nimeks sai Papia, millest tuleneb ka tänapäevane nimekuju Pavia). Varakeskaegset Milanot jäid valitsema langobardide peapiiskopid.
Säilinud ehitised
Mõned Rooma-aegse Mediolanumi monumentidest on vaatamisväärsused ka tänapäeva Milanos:
Jõhvi külanõukogu
Jõhvi külanõukogu (Jõhvi Küla Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee hallatav territoorium) moodustati 13. septembril 1945 Jõhvi valla jagamisel viieks külanõukoguks (Puru, Sompa, Toila ja Voka külanõukogu).
Selle sammuga muudeti Eesti NSV haldussüsteem kolmetasandiliseks (külanõukogu, vald, maakond). Esimesed täitevkomiteede esimehed olid keskvõimu poolt ametisse määratud. Kohalikud valimised toimusid alles 18. jaanuaril 1948.
Moodustatud Jõhvi külanõukogu haldusalasse kuulusid järgmised külad: Edise, Edise-Kabeli, Edise-Kabelimäe, Edise-Kirikuküla, Edise-Lossi, Kaasiku, Kose, Kotinuka, Pargitaguse, Rausvere ja Vasavere.
Töörahva saadikute nõukogu asukohaks määrati Kaasiku küla.
Virumaa TSN TK otsusega 14. septembrist 1948 eraldati Jõhvi vallast ning samal ajal ka Jõhvi külanõukogust 163,64 ha suurune maa-ala 149 maakasutusüksusega ja liideti Jõhvi linnaga.
26. veebruaril 1949 läks Jõhvi vald koos oma viie külanõukoguga moodustatava Jõhvi maakonna koosseisu.
1. oktoobril 1950 kehtestati Eestis uus administratiiv-territoriaalne jaotus, mis oli vastavuses NSV Liidus kehtivaga. Uue korraga kaotati kõik maakonnad ja vallad, Eestis kehtestati uuesti kaheastmeline halduskorraldus.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi otsusega 17. juunist 1954 toimus suurem külanõukogude ühendamine seoses kolhooside ja sovhooside liitmisega. Jõhvi külanõukoguga liideti Puru külanõukogu ja Sompa külanõukogu. Külanõukogu keskus viidi üle Pargitaguse külla. 1960 likvideeriti Jõhvi rajoon ja halduskeskuseks sai Kohtla-Järve. Samal aastal liideti Jõhviga Tammiku külanõukogu, mis oli tekkinud 1954. aasta reformi käigus.
1960. aastal viidi külanõukogu keskus Pargitaguse külast Jõhvi linna.
15. detsembril 1964 moodustati Kohtla-Järve rajoon, kuhu kuulus ka Jõhvi külanõukogu. 1965. aastal eraldati Jõhvi külanõukogust Rausvere ja Vasavere küla, mis läksid Illuka külanõukogu haldusalasse. Sellisel väljakujunenud territooriumil, välja arvatud mõningad väiksemad piirimuudatused, eksisteeris Jõhvi külanõukogu kuni Jõhvi valla omavalitsusliku staatuse kinnitamiseni 7. juunil 1992.
Tunnid (film)
"Tunnid" (originaalpealkiri "The Hours") on 2002. aastal USA-s valminud draamafilm.
Film valmis Michael Cunninghami romaani "Tunnid" põhjal. Stsenaariumi kirjutas David Hare. Filmi režissöör on Stephen Daldry ja helilooja Philip Glass.
Film jutustab kolmest naisest, kes kõik on seotud Virginia Woolfi romaaniga "Mrs. Dalloway". Kõik sündmused leiavad aset ühel päeval. Woolfi rollis on Nicole Kidman, Julianne Moore mängib masendunud, 1950. aastal elavat koduperenaist, kes loeb Woolfi romaani "Mrs. Dalloway". Meryl Streep kehastab lesbist kirjastajat, kelle hüüdnimi on Mrs. Dalloway ja kelle kirjanikust sõber sureb AIDS-i. Miranda Richardson mängib Vanessa Belli. Kaasa teevad ka Toni Collette, Clair Danes, Ed Harris, Allison Janney ja John C. Reilly.
Sallivus
Sallivus ehk tolerantsus on inimese või ühiskonna võimelisus taluda, tunnustada või/ja usaldada harjumuspärasest erinevaid arvamusi, uskumusi, hoiakuid, tavasid, kombeid, ideoloogiaid või kultuure üldse. Sallivus ei pruugi alati tähendada heakskiitu või mõistmist, kuid enamasti sisaldab austust.
Eri kultuurides esineb sallivust erineval moel. Sallivus teistsuguste kommete, tavade jmt suhtes on üldreeglina suurem multikultuursetes ühiskondades, suurtes turismipiirkondades jm. Sageli on probleemiks enamuse tavadest hälbivate vähemuste sallimine, nt homoseksuaalsete inimeste, moslemite vms sallimine, aga ka sallivus ühiskonna täieõiguslike gruppide vahel, nt vanurite ja noorte, loomeinimeste ja ärimeeste jne. Tuntud on idamaade religioonide sallivus teiseusuliste suhtes, mis on seal võimaldanud paljude erinevate usundite üksteisesse sulandumist, nende osiste liitumist ja omavahelist täiendamist.
Sallivus ei pruugi olla üksnes positiivne nähtus. Sallivusest kui negatiivsest nähtusest räägitakse näiteks siis, kui jutt on ühiskonna sallivast suhtumisest mõningatesse korrarikkumistesse ja kuritegudesse. Sallivuse egiidi all on võimalik nõuda mittesekkumist olukordadesse, kus rikutakse mõne iseäraliku usutunnistuse või kultuuritraditsiooni raames inimeste põhilisi õigusi. Vastupidit sellele räägitakse näiteks täissallimatuse poliitikast (nulltolerants) narkootikumide ja vägivalla suhtes.
Ajalugu
Uusaja kontekstis räägiti sallivusest eelkõige kui sallivusest reformeeritud usu ja sellega seoses ka uute ideede suhtes. Sallivuse küsimus tõstatus seoses 16. ja 17. sajandi reformatsiooni ja ususõdadega ja sallivuse esimeseks teoreetikuks peetakse John Locke'i, kes olevat 1667. aastal koostanud oma "Kirja sallivuse kohta" (Letter concerning toleration), mille ta avaldas alles 1689. aastal. Sallivuse ja sallimatuse eri vormid ühiskonnas, sallivus kui avatud ühiskonna voorus ja ideaal ning globaalne kultuuriline sallivus on saanud keskseks küsimuseks alles 20. sajandil.
Sallivus kui voorus
Kristluse mõnedes vooludes jutlustatakse vajadusest osalt just sallivuse nimel jätta maha oma vana eluviis, vana inimene, keda rikuvad petlikud soovid (eelarvamus, vagatsemine ja sallimatus), ning vaimulikult uueneda. Tuleb saada uueks inimeseks, kes on loodud Jumala näo järgi ning on õige ja tõeliselt püha (salliv, kannatlik ja leebe).
Ühiskonnateoreetikud peavad sallivust tänapäeva liberaalse demokraatia peamiseks poliitiliseks vooruseks, mida võib võrrelda monarhia voorusega (nt ustavus), aristokraatia voorusega (nt suursugusus), oligarhia voorusega (nt jõukus), türannia voorusega (nt alluvus) jne.
Sallivus filosoofias
Filosoofias tuntakse sallimatu sallimise paradoksi, mis sarnaneb väga patsifisti paradoksiga: kas tuleb sallida ühiskonda, mis on sallivuse suhtes sallimatu? Kas mitte ei aita sallimatu sallimine kaasa sallimatusele ja ei moondu sallimine seega ise sallimatuseks, kuna selle tulemuseks on suurem sallimatus? Kas poleks siis juba õigem ise sallimatuse üle kontrolli hoida, kui see delegeerida nendele, kes on sallimise suhtes sallimatud? Vastavalt problemaatilisusele sallivuse mõistmisel osutatakse, et sallimine on alati osaline või tinglik ning vajab konkreetse olukorraga täpsustamist. Puhas sallivus on ühiskonnafilosoofia vaatenurgast enamasti tühi mõiste.
Herbert Marcuse eristab progressiivset ja regressiivset sallivust ning väidab, et sallivus on alati suunatud teatud ideaalide täideviimisele ja sisaldab alati sallimatust ideaalide suhtes takistava suhtes, st on repressiivne. Progressiivne sallivus on selline sallivus, mis viib ühiskonda ideaalide poole, Marcuse järgi suurema ühiskondliku vabaduse poole, millega ta määratleb sallivuse just ühiskonnast lähtuvalt ega mitte üksikisikust. Progressiivsete muutuste sallimine õigustab tema jaoks teatud määral indiviidi represseerimist.
Sallimatus kuritegevuse suhtes
Sallimatus korrarikkumiste ja pisikuritegude suhtes sai aktuaalseks New Yorgi linnapea John Lindsay poliitikas 1990. aastate lõpul. On vaieldav, kuidas tuleb mõista sallimatust kuritegevuse suhtes. Kahtlemata leidub tänapäeval olukordi, kus karistatakse süütuid, samuti on eri aegadel seadused lugenud kuritegelikeks asju, mida hiljem on peetud ohutuks, õigustatuks või isegi kohustuslikuks (nt mitmesugused poliitilised kuriteod, sh kehtiva korra õõnestamine). Argumendina kuritegevuse täieliku mitte-sallimise vastu kasutatakse kurjategija võimalikku paranemist ja hilisemat kasu ühiskonnale, mis omakorda sõltub sellest, kas kurjategija teeb edaspidi kuritegusid, mida tal on võimatu heastada. On tähelepanu juhitud ka sellele, et õigusriigis otsustab konkreetse kuriteo ja süü küsimuse kohus mitte inimeste salliv või sallimatu suhtumine, mistõttu pole kuritegevuse küsimus sallimisega otseselt seotud.
Sallivuse küsimused Eestis
Sallivuse üle arutletakse Eestis ka seoses tööjõu vaba liikumisega Euroopa Liidus. Võõrtööjõu massiline saabumine Eesti tööturule võiks tekitada konflikte majanduslikel, rassilistel, usulistel jm alustel, mistõttu tunnistatakse, et mõnede inimeste sallivuse piir jookseb just nende küsimuste vahelt.
Koopamaaling
Koopamaalingud on parietaalkunsti liik (sellesse kategooriasse kuuluvad ka petroglüüfid või graveeringud), mida leidub koobaste seintel või lagedel. Vanimad maalid on Põhja-Austraalia Gabarnmungi koopas 28 000 aasta vanused, viimased teadaolevad on maalitud aga vähem kui sajand tagasi.
Alan Colmes
Alan Samuel Colmes (24. september 1950 Brooklyn, New York – 23. veebruar 2017 Manhattan, New York) oli Ameerika Ühendriikide raadio- ja telesaatejuht, poliitikakommentaator ja blogija.
Koopamaaling
Ajalugu
Vanimad teadaolevad koopamaalingud on rohkem kui 44 000 aastat vanad, neid leidub nii Lääne-Euroopas asuvas Prantsuse-Kantaabria piirkonnas kui ka Marose rajooni koobastes Indoneesias. Vanimad koopamaalingute tüübid on käsitsi šabloonid ja lihtsad geomeetrilised kujundid. Teadlased teatasid 2018. aasta novembris Indoneesia Borneo saarel Lubang Jeriji Saléh koopas avastatud vanima teadaoleva, üle 40 000 (võib-olla isegi 52 000) aasta vanuse tundmatu looma kujuga seinamaali.
Alan Colmes
Alan Colmes juhtis koos Sean Hannityga vestlussaadet "Hannity & Colmes". pisi|vasakul|Alan Colmes, 2008
Koopamaaling
Teemad
Enamik eelajaloolistest koopamaalingutest olid kujundlikud ja 99 protsenti neist olid loomad. Algul värvisid kiviaja kunstnikud röövloomi (lõvisid, ninasarvikuid ja karusid) peaaegu sama sageli kui ulukiloomi, nagu piisonid ja põhjapõdrad. Inimeste pildid olid erakordselt haruldased nähtused ning olid tavaliselt väga stiliseeritud ja loomult vähem loomuliku loomuga. Samuti olid levinud abstraktsed kujutised (märgid, sümbolid ja muud geomeetrilised tähised) ning hõlmavad tegelikult vanimat paleoliitikumi kunstiliiki, mida leiti hilisest kiviajast koobastes. Kasutatavate pigmentide hulka kuuluvad punane ja kollane ooker, hematiit, mangaanoksiid ja süsi. Mõnikord lõigati looma siluett kõigepealt kaljusse ja mõnes koopas graveeriti kõik või paljud kujutised ainult sel viisil, jättes need mõnevõrra välja "koopamaali" rangest määratlusest. Geoloog Kieran D. O'Hara räägib raamatus "Koobaste kunst ja kliimamuutused", et kliima kontrollis kujutatud teemasid.
7. Magura koobas
6300–3000 eKr, Bulgaaria. Teemaks naiste siluetid, jahindus, tantsimine, loomad, maske kandvad inimesed, taimed, tööriistad ja tähed.
Avastanud: Bulgaaria ministrite nõukogu
6. Cueva de las Manos
7000 eKr, Argentina. Teemaks inimese käte piirjooned.
Avastanud: Euroopa asunikud
5. Laas Gaal
9000–3000 eKr, Somaalia. Teemaks lehmad tseremoniaalsetes rüüdes, kaasas kaelkirjak, kodustatud koerad ja inimesed.
Avastanud: Prantsuse arheoloogiameeskond
4. Bhimbetka
13 000–12 700 eKr, Bhopal. Teemaks on ohtralt kujutatud selliseid loomi nagu tiiger, piisonid, metssead, ninasarvikud, ahvid, elevandid, sisalikud, antiloobid, paabulinnud ja muud loomad.
Avastanud: arheoloog dr Vishnu Wakankar
3. Lascaux' maalid
17 000 aastat vana, Prantsusmaa. Teemaks hirved, hobused ja pullid.
Avastanud: Marcel Ravidat
2. Serra da Capivara
23 000 eKr, Brasiilia. Teemaks jahi- ja rituaalide, loomade ja puude stseenid.
1. Altamira koobas
35 600 aastat tagasi, Hispaania. Teemaks käejälgede, piisonite ja hobuste ooker- ja söepildid.
Avastanud: Marcelino Sanz de Sautuola
Maailmaküla
Maailmaküla ehk globaalne küla (inglise keeles global village) on kontseptsioon, mille järgi on tänapäeva maailm kui üks ühtne kogukond. Globaalse küla tekkimist on soodustanud tänapäevased transpordi- ja sidesüsteemid, globaliseerumine, massimeedia ja üleilmsed keskkonnaprobleemid. Need on maailma surunud justkui kokku, mille tagajärjel on kaduma hakanud regionaalsed kultuurilised erinevused. Trendiks on saanud ka lääneliku ja linliku kultuuri laiaulatuslik laienemine. Mõiste võttis kasutusele Kanada filosoof Marshall McLuhan. Selle termini kasutuselevõtmine mõjutas hilisemat globaliseerumise ja meedia vaheliste seoste mõtestamist.
Kasutamine
Eesti majandusteadlane Andres Arrak väljendas 2012. aastal sama mõtet järgmiselt: "Me olemegi üha rohkem üks suur küla ja burkas või miniseelikus naised võivad kaubanduskeskuses vabalt teineteisest mööduda ilma üksteist kividega surnuks pildumata".
Tunnid
"Tunnid" ("The Hours") on Michael Cunninghami romaan, mille järgi on tehtud film "Tunnid".
Teos on saanud ainest Virginia Woolfi 1925. aastal ilmunud romaanist "Proua Dalloway".
Michael Cunningham on 1999. aastal romaani eest pälvinud Faulkneri ja Pulitzeri auhinna.
Lisbeth Palme
Anna Lisbeth Christina Palme (neiupõlvenimi Beck-Friis; 14. märts 1931 – 18. oktoober 2018) oli rootsi lastepsühholoog. Ta oli Rootsi peaministri Olof Palme abikaasa, nad abiellusid 9. juunil 1956.
Ta oli aastail 1990–1991 UNICEF-i eesistuja.
Olof Palme mõrv
Olof Palme tapeti püssilasuga Stockholmi kesklinnas 28. veebruaril 1986, kui ta jalutas koos abikaasaga pärast õhtust kinoseanssi koju. Palmet ei turvanud ihukaitsjad. Tulistamise käigus sai haavata ka Lisbeth Palme, keda kuul tabas õlga.
Detsembris 1988 vahistati Christer Pettersson, kelles Lisbeth Palme oli mõningase kõhklusega ära tundnud oma abikaasa tapja. Pettersoni süüdistati küll mõrvas, kuid asitõendite puudumisel tunnistas Rootsi kõrgem kohus ta süütuks. Seega on Olof Palme mõrv tänaseni lahendamata.
Heinrich von Tunderfelt
Heinrich von Tunderfelt (ka Tunderfeld, Tunderfeldt; kuni 1651 Heinrich (Henrik, Henricus) Tunder; u. 1619–1675) oli Tallinna bürgermeister.
Ta oli Tallinna gümnaasiumi õigusteaduse ja matemaatika õpetaja, sai 7. märtsil 1651 Rootsi aadlikuks ja uueks perekonnanimeks Tunderfelt, oli Rootsi kuningliku Tallinna linnusekohtu assessor ja sekretär, Tallinna rae sekretär ja asesündik (Jaanuar 1658), sündik (27. august 1658) ja bürgermeister (8. detsember 1661).
Ta oli 1664. aastast Harjumaal Harju-Jaani kihelkonnas Taubede Haljava mõisa rentnik ja 1666. aastast kuulus talle Hageri kihelkonna Lümandu mõis.
Perekond
Ta oli abielus Anna von Rosenbachiga (surnud 1693), kes oli Perila ja Kodasoo mõisaomaniku, Tallinna raehärra ja bürgermeistri, ning Rosenbachide aadlisuguvõsa esivanema Bernhard von Rosenbachi (1600–1661) ja Viimsi mõisast pärit Anna Derenthali (surnud 1684) tütar, Tallinna raehärra ja bürgermeistri Johann Derenthali (surnud 1630) tütretütar. Abielust sündis:
Külmasild
Külmasild (inglise keeles thermal bridge, samuti cold bridge või heat bridge) on kõrge soojuskaoga soojusvoog läbi isolatsioonimaterjalide.
Ehitise soojuslik efektiivsus sõltub tasapinnaliste elementide (nt sein, katused, aknad) soojusvõimest ja kohalikest soojuslikest kadudest, mis võivad tekkida tasapinnaliste elementide ümber, kus soojusvoog läbib isolatsioonimaterjale. Need kõrge soojuskaoga piirkonnad, mille üldnimetus on külmasillad, võivad oluliselt mõjutada hoone piirdetarindi soojusefektiivsust ja hoone energiatarbimist.
Külmasildade tekkimine
Külmasillad on madala soojustakistusega lokaliseeritud alad. Soojusvoo määr külmasillas sõltub paljudest teguritest:
Külmasillad võivad olla geomeetrilised (näiteks välisseina välisnurk, põranda ja välisseina liitumine, välisseina ja akna liitekoht jne) või põhjustatud ehituskonstruktiivsest lahendusest (näiteks tarindite liitekohad, soojustusest läbiviigud jne.)pisi|[[Fail:Thermal bridge.jpg|pisi| joonis 3 Joonis 2. ]]