cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pakkumus
Piisav määratletus
Pakkumus peab olema määratletud piisava täpsusega, et väljendada pakkumuse esitaja ehk oferendi tahet olla ettepanekule nõustumuse andmise korral sõlmitava lepinguga õiguslikult seotud. Selleks, et oferti saaks kvalifitseerida piisavalt määratletuks, peab lepingu sõlmimisele suunatud ofert sisaldama lepingu olulisi tingimusi. Need olulised tingimused pole otseselt seaduses määratletud, aga üldjuhul peaks ofert sisaldama lepingu eset, kogust ja hinda. Lepingupool peab selgelt väljendama tahet astuda teise isikuga lepingulisesse suhtesse ja pakkumus peaks ideaalis sisaldama piisavalt lepingutingimusi, et aktseptant saaks lihtsalt vastata „jah“ või ,,ei“.
Tahe olla seotud
Kui oferent esitab aktseptandile oferdi, siis muudetakse tema privaatautonoomne tahe õiguslikult siduvaks, kui viimane aktseptib. Ka lepingu sõlmimise ettepanek võib olla ofert, kui oferdis on kirjas, et oferent soovib olla õiguslikult seotud igaühega, kes aktseptib.
Oferdi kehtivus
Kui nõustumuses on antud tähtaeg, milleks aktseptant peab oma nõustumuse esitama, siis kehtib pakkumus selle tähtajani. Eemalviibija võib nõustumust anda kas kirjas märgitud päevast või kui oferent pole kuupäeva eraldi märkinud, siis alates kirja postitamisest. Kohalviibijale või telefoni teel tehtud pakkumusele võib nõusoleku anda alates pakkumuse esitamisest.
Oferdi siduvus
Oferdi siduvus jaguneb sisuliseks ning ajaliseks siduvuseks. Ofert võib olla mittesiduv, kui:
Oferdi lõppemine
Üldiselt lõpeb pakkumus siis, kui sellele ei ole antud õigeaegset nõustumust või kui pakkumus on tagasi lükatud ja oferent on saanud teate kätte.
Muudatusega nõustumus
Ka aktseptant saab teha uue pakkumuse. See on erandlik olukord, kus aktseptant esitab oferendile aktsepti, milles on tehtud olulisi sisulisi muudatusi. Muudatuste kvalifitseerimisel tehakse esmalt kindlaks, kas tegu on muudatusega. Seejärel analüüsitakse, kas muudatus on oluline. Olulisteks muudatusteks ei kvalifitseeru näiteks kirjapildi või sõnade järjekorra muutmine vaid sisulised muudatused. Olulised sisulised muudatused on näiteks hind, üleandmise aeg ja koht või poolte vastutust reguleerivad kokkulepped. Sellised muudatused, millega tekivad oferendile soodsamad tingimused, saavad üldiselt automaatselt lepingu osaks.
Nerima
Nerima (jaapani 練馬) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs.
Okavango ringkond
Okavango ringkond oli Namiibia 1. järgu haldusüksus. Ta piirnes põhjas Angolaga ja kagus Botswanaga. Ringkond sai nime Okavango jõe järgi.
Nerima
Nerima on valdavalt elamurajoon.
Okavango ringkond
Ringkond jagunes üheksaks valimisringkonnaks.
Halduskeskus ja suurim linn oli Rundu. Suuremad asulad olid veel Nkurenkuru ja Divundu.
2013. aastal jagati Okavango ringkond Ida- ja Lääne-Okavango ringkonnaks.
Kauste
Kauste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani kuulus küla Kõrgessaare valda.
Küla piirneb põhjas Meelste, idas Lehtma, lõunas Kodeste, Malvaste ja Mangu ning läänes Läänemerega.
Nimi
Kohanime on esmamainitud 1565. aastal kui Kowstha, 1677. aastal aga kui Kauste. Paul Ariste pakkus nime kujunemisel välja sõna "kaust" (nahkrihm, karusnahatükk). Marek Meristo arvates võis kohanimi kujuneda välja isikunimest.
Loodus
Kauste asub Tahkuna poolsaarel. Küla alale jäävad Tahkuna looduskaitseala Kauste ja Kodeste soo sihtkaitsevööndid.
Küla läbib Meelste oja.
Kauste liivik metsastati 20. sajandil.
Talud
Kauste ajaloolised talud 1917
Ajalugu
Küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla ja oli hiirootslaste küla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli Kaustes 9 talu, mille peremehed olid Greiss Greisson, Bertel Hinrichson, Clemet Hansson, Christian Hansson, Greiss Mortenson, Jöran Bertelson, Magnus Mortenson, Siffer Bertelson ja Jacob Knutson.
1835 oli külas 3 taluperemeest: Kauste Hans (perekonnanimi Lüll), Kauste Pawel (Abo) ja Kauste Andrus (Kaus). Sulased said perekonnanimeks Olm, Sülla ja Tubi (Tubbi). 1917 asus külas 8 talukohta.
Kauste kuulus 1977–1997 Malvaste koosseisu.
Taristu
Küla lääneosa läbib Tahkuna tee.
Steve Harris
pisi|Steve Harris (2008) Stephen Percy Harris (sündinud 12. märtsil 1956 Essexis Leytonstone'is, tänapäeva Londoni maa-alal) on inglise bassimängija.
Harris oli poisina suur West Ham Unitedi fänn ja on selleks jäänud tänapäevani. Poisina tahtis ta saada jalgpalluriks, aga kui tal lõpuks õnnestus klubiga koos treenida, sai ta aru, et see ei ole päriselt see, mida ta tahaks elus teha. Seejärel otsustas ta hakata muusikuks.
Kõigepealt tahtis ta saada trummariks, aga tema kodus ei olnud trummikomplekti jaoks kohta. Sellepärast otsustas ta basskitarri kasuks. Ta õppis seda täiesti iseseisvalt mängima ja sellepärast on tema mängustiil ebatüüpiline. Ta ei mängi kitarri lipitsaga, vaid sõrmedega. Enne kontserti määrib ta sageli sõrmed talgiga kokku, et oleks kergem mängida.
Lisaks basskitarrile mängib ta sageli klahvpille ja laulab tausta. Peale selle on ta olnud bändi heaks teisteski ametites: albumite produtsent ja kaasprodutsent ning bändi muuvide režissöör ja toimetaja.
Iron Maiden asutati 1975. aasta jõulude ajal. Plaadifirmaga EMI sai bänd lepingu 1979. Enne seda töötas Harris arhitektuuribüroos joonestajana ja kui ta sealt koondati, siis isegi tänavakoristajana.
Harrise laulude sõnad räägivad sageli mütoloogiast, ajaloost või muust sellisest, teda inspireerivad raamatud ja filmid. Sellega erineb Iron Maiden oluliselt tavalistest rokkbändidest, mille laulude sõnad räägivad tüüpiliselt seksist, narkootikumidest ja mässust.
Ta oli 16 aastat abielus Lorraine Harrisega ja neil sündis neli last: Lauren, Kerry, Faye ja George. Abielu lahutati 1993. Hiljem sündis Steve Harrisel tema uue partneri Emmaga veel kaks last: Stanley ja Maisie.
Vanim tütar Lauren Harris (sündinud 1986) on samuti laulja. Tema esimene sooloalbum ilmus 2008. Oma bändiga on ta toetanud Iron Maidenit nende turneedel 2006 ja 2008.
Pomerantsvili
Pomerantsvili esineb kõikidel tsitruse perekonna esindajatel: apelsinipuul, sidrunipuul, laimipuul, greibipuul, mandariinipuul jt, sh ka pomerantsipuul (Citrus aurantium 'i variandid), mille vilju nimetatakse pomerantsideks ehk mõruapelsinideks.
DB
DB võib tähendada järgmist:
dB võib tähendada järgmist:
Suurgildi hoone
pisi pisi|Tuulelipp hoone katusel Suurgildi hoone on Tallinna vanalinnas asuv ehitis, kus tegutses keskajal kaupmehi ühendav Tallinna Suurgild. Praegu on see üks hoonetest, kus asub Eesti Ajaloomuuseum.
Ajalugu
Tallinna Suurgild, mille liikmeteks olid linna võimsaimad ja rikkaimad kaupmehed, asutati umbes 1325. Tavaliselt valiti ka raehärrad Suurgildi liikmete hulgast.
Suurgild ostis oma seni puudunud hoone ehitamiseks 1406 raekoja läheduses asuval krundil. Ehitus kestis 1407–1410, siseviimistlus lõpetati 1417.
Suurgildi hoonel on olnud väga palju funktsioone: seal on toimunud Suurgildi liikmetest suurkaupmeeste pidustused, see oli rongkäikude alg- ja lõpp-punktiks, seal peeti pulmi, jumalateenistusi (seda küll vaid paarkümmend aastat, pärast Oleviste kiriku põlemist), teatrietendusi, kohtuistungeid ja kontserte.
Alates 1872. aastast oli hoone Tallinna Börsikomitee käsutuses ning siis kutsuti hoonet Börsihooneks.
Juuni 2005
Juuni 2005, kroonika
Suurgildi hoone
Ajalugu
Alates 1952. aastast on Suurgildi hoone olnud Eesti Ajaloomuuseumi põhihoone. 2011. aastal viidi hoones läbi ulatuslikud restaureerimis- ja remonditööd.
Arhitektuur
Suurgildi hoone on hilisgooti stiilis. Hoonel on kõrge viilkatus, mida on ehitamisest saadik väga vähe muudetud. Fassaadil on kõige silmatorkavamaks asjaks portaal ning selles asuvad tammepuidust uksed, millel on suured pronksist koputid, mis valmistati 1430. aastal. Neid peetakse keskaegse Tallinna pronksivalu parimateks näideteks.
Mõlemal koputil on peal kirjad; parempoolsel koputil ladinakeelne: anno domini milessimo CCCCXXX O rex glorie xpe veni in pace ('Issanda aastal 1430. Oo, kuulsusrikas kuningas Kristus, tule rahus.'), vasakpoolsel alamsaksakeelne: got d’ ghebenediet al dat hus is vnde noch komen sal ('Jumal õnnistagu kõiki, kes selles majas ja kes siia veel tulevad.'). Uksed on kaetud rosetikujuliste sepisnaeltega.
Hoonel olid algselt neljakandilised aknad, kuid 1890. aastatel muudeti need teravkaarseteks gooti akendeks. Peafassaadil asetseb Tallinna väikese vapi kujutis: hõbedane rist punasel kilbil. See vapp on ühtlasi Suurgildi vapp ning seepärast on seda võimalik leida ka hoone teistes osades, nagu näiteks aktsiisikambri portaalil. Mõnel hoones leiduvaist vappidest on kirjas aastaarv 1551.
Tänapäev
Aastatel 2010–2011 toimus Suurgildi hoones remont ja 2011. aasta juunis avati hoones uus püsiekspositsioon "Visa hing. 11 000 aastat Eesti ajalugu".
2014. aastal sai Suurgildi hoone Euroopa kultuuripärandi märgise. Keskajast pärinev Suurgildi hoone ja kaupmeeste seosed Hansa Liiduga on hea näide keskajal toimunud Euroopa integratsioonist. Märgise eesmärgiks on tõsta esile Euroopa ühtsust, arengut ja ühiseid väärtusi rõhutavaid paiku.
Kris Freeman
Kris Freeman (sündinud 14. oktoobril 1980 Concordis New Hampshire'is) on USA meesmurdmaasuusataja.
Freeman sai 2000. aastal Štrbské Plesos toimunud juunioride MM-il sprindi vabasõidus kaheksanda koha. Täiskasvanute võistlustel debüteeris ta 2001. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis, kus tema parimaks tulemuseks jäi 30 km klassikasõidu 50. koht. Järgmisel talvel sai ta Salt Lake Citys peetud 2002. aasta olümpiamängudel 20 km jälitussõidus 14. koha ja kuulus 5. koha saanud USA teatemeeskonna koosseisu.
2003. aasta MM-il Val di Fiemmes sai Freeman 15 km klassikasõidus neljanda koha. 2005. aasta MM-il Oberstdorfis jäi tema parimaks tulemuseks 30 km jälitussõidu 50. koht. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos oli ta 50 km ühisstardiga klassikasõidus kaheteistkümnes. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis kordas Freeman 15 km klassikasõidus kuus aastat tagasi Val di Fiemmes saadud neljandat kohta, jäädes pronksmedali saanud soomlasele Matti Heikkinenile alla 1,3 sekundiga.
Freemani parim tulemus maailma karikavõistlustel on neljas koht 15 km klassikasõidus, mille ta sai 2009. aasta novembris Kuusamos toimunud MK-etapil. Paarissprindis on ta olnud koos Carl Swensoniga neljas 2003. aasta jaanuaris Oberhofis.
Kris Freeman põeb suhkurtõbe.
TBD-Biodiscovery
TBD-Biodiscovery on üks Eesti juhtivaid biotehnoloogiafirmasid, mis tegeleb orgaanilise keemia sünteesi ja analüüsiga. Peamiselt on TBD-Biodiscovery tuntud vähiravimite toimeainete väljatöötajana, kuid ettevõte on ka üks maailma juhtivaid vähiuuringuis kasutatava D-lutsiferiini tootjaid. Ligikaudu 95% TBD-Biodiscovery toodangust eksporditakse. Firma partnerite seas on Läti farmaatsiafirma Grindeks, samuti Saksamaa, USA, Iisraeli jpt riikide biotehnoloogia-, farmaatsia- ja keemiaettevõtted. TBD-Biodiscovery on üks vähestest Eesti ettevõtetest, kellel on Ravimiameti luba ravimi toimeaineid toota ja eksportida. Firma toodab enam kui 30 toimainet, mille seas on kopsuvähiravim amrubitsiin ning põletikuvastane aine antasoliin.
Tartu Ülikooli spin-off ' ina loodud ettevõte tegutseb Tartu Biotehnoloogia Pargis Tiigi tänaval. Firma nõukogu esimees on Andrus Tasa, tegevjuht Jaanus Vahtra, arendusjuht Olga Tšubrik. TBD-Biodiscovery põhineb Eesti kapitalil. 2014. aastal ületas firma käive 1 miljon eurot. Ettevõttel oli siis 25 töötajat.
TBD-Biodiscovery on osalenud Tallinna Teaduspargi Tehnopol kiirendiprogrammis  ning saanud toetust Kredexilt.
2015. aastal nimetati TBD-Biodiscovery Tartu linna parimaks ettevõtteks meditsiini ja eluteaduste valdkonnas. 2011. ja 2015. aastal oli firma Saksa-Balti Kaubanduskoja väljaantava Saksa Majanduse Auhinna finalist. TBD-Biodiscovery on olnud üks üle-eestiliste keemiaolümpiaadide toetajaist.
U6
U6 võib tähendada mitut asja.
Kuulo Kutsar
pisi|Kuulo Kutsar 1999. aastal Kuulo Kutsar (sündinud 26. novembril 1939 Tallinnas) on eesti epidemioloog.
Töö
Aastatel 1973–1992 töötas Kuulo Kutsar Tallinna Pedagoogilises Instituudis õppejõuna (1978. aastast meditsiinilis-bioloogiliste distsipliinide kateedri dotsent, 1985–1990 kateedri juhataja). Aastatel 1993–1994 oli ta Eesti Riigikaitse Akadeemias meditsiiniõppetooli juhataja-dotsent. Aastatel 1994–1997 oli ta Kaitsejõudude Peastaabi tervishoiuosakonna tervisekaitse jaoskonna ülem ja kaitseväe peaarst.
Põhitöö kõrvalt töötas Kuulo Kutsar aastatel 1974–1988 viroloogina Vabariiklikus Sanitaarepidemioloogia jaamas ja Tallinna Merimetsa haiglas ning olnud arstiteadusliku ajakirja Eesti Arst teadustoimetajana. Aastatel 1998–2013 oli ta rahvusvahelise epidemioloogia ajakirja EPINORTH peatoimetaja.
1997. aasta oktoobris sai Kuulo Kutsarist Terviskaitseinspektsiooni peadirektori asetäitja. Sellest ajast algas karjäär riigi nakkushaiguste ennetamisel ja tõrjel. Aastatel 1998–1999 oli Kutsar Tervisekaitseinspektsiooni peadirektor, 2000. aastast epidemioloogianõunik ja 2002. aastast juba kui riigi peaepidemioloog. Selles ametis jätkas ta ka 2010. aastal, kui Tervishoiuamet, Tervisekaitseinspektsioon ja Kemikaalide Teabekeskus liideti Terviseametiks. 2018. aasta lõpus läks Kuulo Kutsar pensionile.
Ühiskondlik tegevus
Ta on Haiguste Ennetamise ja Kontrolli Euroopa Keskuse Nõunike Foorumi liige.
Ta on Maailma Terviseorganisatsiooni eksperdina käinud missioonidel Kesk-Aasias, Põhja- ja Taga-Kaukaasias, Kosovos ja Venemaal. 1990. aastatel sai Kuulo Kutsar ettevalmistuse katastroofi-, ennetava ja sõjameditsiini alal ning osales kompaniiarstina ÜRO rahuvalvemissioonil UNIFIL Lõuna-Liibanonis Norra rahuvalvekompanii.
Ta on Eesti Punase Risti juhatuse liige.
Ta on kirjutanud tervishoiu- ja meditsiinialaseid õpikuid ja õppematerjale. Samuti on ta avaldanud palju artikleid ajakirjanduses ja andnud tervishoiu- ja epidemioloogiaalaseid eksperdikommentaare meedias.
Kuulo Kutsar on avaldanud kuus tervisealast lasteraamatut, millest tuntuimad on Mõmmikute pere lood "Mõmmikute arstilkäik", "Mõmmikute telerihaigus", "Mõmmikud hambaarsti juures" ja lugu sellest, kuidas Mõmmikute pere linavästrikupoissi ravis.
Diego Garcia
pisi|Diego Garcia saare kaart pisi|Õhufoto saarest pisi|Sillutamata tee saare idaosas (1982) Diego Garcia on atoll India ookeanis, üks Chagose saartest. Saar asub ekvaatorist lõuna pool, 3535 km Tansaania rannikust idas ja 1796 km India lõunatipust lõunas.
Chagose saared on Briti India ookeani ala osa.
Saarel on 1971. aastast alates USA mereväebaas ja seal elab ajutiselt 3000–5000 Briti ja USA sõjaväelast ning abitöölist. Afganistani ja Iraagi sõja ajal viibis saarel ka teiste koalitsiooniriikide sõjaväelasi.
Diego Garcia saare pindala on 27,2 km². Atolli pindala koos laguuniga on 174 km².
Saare avastas hispaania maadeavastaja Diego García de Moguer 16. sajandil. Sel ajal olid saared asustamata. 1793. aastal kuulutas Prantsusmaa Chagose saared oma kolooniaks ja asutas sinna kookospalmiistandused ning tõi sinna töölisi Mauritiuselt, Madagaskarilt ja Malaisiast. Suurbritannia sai saared oma valdusse Pariisi rahulepinguga 1814. aastal.
1966 sõlmisid Suurbritannia ja USA lepingu, mille kohaselt kohalikud elanikud tuli deporteerida ja USA pidi rajama saarele sõjaväebaasi.
1968–1971 asustati Diego Garcia elanikud teistele Chagose saarestiku saartele ning hiljem Mauritiusele ja Seišellidele.
2004. aastast on Diego Garcia laguun ja teised veealad Ramsari rahvusvahelise tähtsusega märgalade nimekirjas. Saarel ei ole endeemilisi taimi, linde, kahepaikseid, roomajaid, molluskeid või imetajaid.
Rutuli rajoon
Rutuli rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Rutul.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 21 804, neist 58,16% rutulid, 23,01% sahurid, 9,32% lesgid, 3,77% lakid, 2,71% avaarid ja 1,56% aserbaidžaanlased.
E-100
E-100 oli Teise maailmasõja aegne Saksa armee tanki prototüüp.
Johan Ungerson
Johan Ungerson (18. oktoober 1910 Ulila vald, Tartumaa – 20. november 1991 Eskilstuna) oli Eesti poliitik, Haridusminister eksiilis 5. juunist 1985 kuni surmani.
Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.
E-100
Tanki põhidisaini tellis Waffenamt lisaks Porsche Mausile 1943. aasta juunis. See oli raskeim Entwicklungi (E) sõidukite seerias, mille eesmärk oli standardiseerida nii palju komponente kui võimalik. 1944. aasta märtsis esitas ettevõte Adler Frankfurdis plaani 021A38300 üliraske tanki E-100 tootmiseks. Tank oli kavandatud valmima 1943. aasta aprillis koos teiste Entwicklung seeria sõidukitega.
Vastavalt joonistele pidi tank olema relvastatud nii 149 mm kui ka 75 mm kahuriga. Kavandati kasutada kaht mootorit: üks variant oli 700 hj Maybach HL230, mille ülekande- ja pööramismehhanism oli üle võetud Tiger II-lt, mille hinnanguline suurim kiirus oli 23 km/h; teisel variandil oleks olnud uus 1200 hj Maybachi mootor ja tippkiirus pidi hinnanguliselt olema 40 km/h. Ette oli nähtud eemaldatav külgsoomus ja kitsad roomikud. Disain oli väga sarnane esialgse Tiger-Mausi plaaniga, kuid rattad nähti ette 900 mm ja torsioonvarraste asemel olid vedrud. Kavandati uus torn, mis oleks pidanud võrreldes Mausi torniga olema lihtsam ja kergem.
1944. aasta juulis andis Hitler korralduse lõpetada üliraskete tankide tootmine. E-100 arendamine jätkus väga osalise prioriteediga ja prototüübi koostamisel osales vaid kolm Adleri töötajat. Esimene prototüüp ei valminud kunagi ja pooleli oleva sõiduki leidis Ameerika relvajõudude 751. vägede suurtükipataljon 1945 aprillis. Osaliselt komplekteeritud sõiduki võttis hindamiseks üle Briti armee ning see lammutati 1950. aastal.
Hudson
pisi|Hudsoni valgla asendikaart pisi|Vaade Hudsoni jõele Bear Mountaini sillalt Hudson (mohikaani keeles Muh-he-kun-ne-tuk) on samanimelises orus asuv jõgi Põhja-Ameerikas.
Geograafia
Jõe pikkus on 507 km ja tema valgla pindala on 36 260 km². Valgla jääb täies ulatuses Ameerika Ühendriikide territooriumile ja rõhuv enamus sellest New Yorgi osariiki. Jõgi ise asub täies pikkuses New Yorgi osariigis, üksnes alamjooksul moodustab piiri New Yorgi ja New Jersey osariigi vahel.
Lähe
Jõgi saab alguse Tear of the Cloudsi järvest Adirondacki mägedest. See on tema ametlik alguskoht, aga tegelikult algab sealt Feldspar Brook, mis suubub Hudsoni jõkke. Hudson algab sellest suubumiskohast mitu kilomeetrit põhja pool Hendersoni järvest 1309 m kõrguselt merepinnast. Jõe mõlemad lähtekohad asuvad Adirondacki mägede kõrgeima tipu, 1625 m kõrguse Marcy mäe loodenõlvalt. Lähtest kirdesse jääb suusakuurort Lake Placid.
Suue
Hudson voolab üldiselt lõunasse. Suurimad asulad, mida ta läbib, on lähtest suudme poole minnes Warrensburg, Glens Falls, Troy, New Yorgi osariigi pealinn Albany, Hudson, Saugerties, Kingston, Poughkeepsie, Newburgh, Yonkers, New York ja Jersey City.
Hudsoni suudmes on estuaar. Jõe kesk- ja alamjooks on väga lauskjad, sellepärast ulatub tõusulaine enam kui poole jõe kaugusele, kuni Troyni.
Lisajõed
Hudsonil on vähe suuri lisajõgesid. Albanys suubub temasse paremalt suurim lisajõgi Mohawk.
Taristu
Hudsoni jõe org on tähtis liiklustee. Peaaegu kogu ulatuses kulgevad tema kallastel maantee (Warrensburgist allavoolu) ja raudtee (Glens Fallsist allavoolu).
Ajalugu
pisi|Hudsoni jõgi [[Jersey City linna ja New Yorgi kesklinnaosa Manhattani vahel]] Esimene eurooplane, kes jõudis Hudsoni jõeni, oli firenzlane Giovanni da Verrazzano aastal 1524. Ta juhtis Prantsusmaa kuninga François I korraldatud ekspeditsiooni. Verrazzano ei seilanud jõesuudmest kaugemale ülesvoolu.
Etümoloogia
Jõgi on nimetatud Inglise maadeavastaja Henry Hudsoni järgi, kes seda 1609 uuris. Hudson töötas sel ajal Hollandi Ida-India Kompanii heaks. Hudson ise nimetas seda jõge Põhjajõeks (North River), vastandades seda Lõunajõele (South River) ehk Delaware'i jõele. Põhjajõeks nimetati Hudsoni jõge kuni 20. sajandi alguseni rahvasuus üsna üldiselt, aga tänapäeval kasutatakse seda nime üksnes erandina. Holland asutas Põhja-Ameerikasse Uus-Madalmaade koloonia ja Hudsoni jõgi oli selle peamine sisemaale viiv tee. Paljud kohanimed selles piirkonnas on hollandi päritolu, näiteks oja on hollandi keeles kill ning Hudsoni jõkke suubub palju pisikesi jõgesid ja ojasid, mille nimes on sõna "kill".
Quentin Tarantino
Quentin Jerome Tarantino (sündinud 27. märtsil 1963 USA-s Tennessee osariigis Knoxville'is) on Ameerika Ühendriikide filmilavastaja, produtsent ja filmiauhinnaga Oscar pärjatud stsenarist.
Elulugu
Quentin Tarantino jättis 15-aastaselt kooli pooleli ja läks videolaenutusse tööle. Et seal oli aega ja võimalus tutvuda eri (Jaapani, Itaalia, Hongkongi) maade kinokunstiga, sai Tarantino peagi väga põhjalikud teadmised filmikunstist. Hiljem on ta öelnud, et just sellest perioodist sai ta inspiratsiooni oma filmide loomisel.
Tarantino karjäär sai alguse ühest peost, kus ta tutvus näitleja Lawrence Benderiga, kellele Tarantino karakter sügavat muljet avaldas. Karjääriga rahulolematu Bender otsustas end produtsendina ja Tarantinot režissöörina proovile panna. 1987. aastal valmis film "My Best Friend's Birthday", mis kukkus läbi. Mõni aasta hiljem valminud "Marukoerte" käsikiri jõudis näitleja Harvey Keiteli kätte, kes vastutasuks härra Valge rolli eest aitas filmimiseks lahti keerata Hollywoodi rahakraanid.
1992. aastal jõudis kinodesse Tarantino film "Marukoerad". Kuigi USA-s ei saatnud seda algul eriline edu, võeti see hästi vastu Inglismaal, kust see ringiga tagasi USAsse Sundance'i filmifestivalile jõudis. Kaks aastat hiljem valminud "Pulp Fiction" on aga olnud algusest peale väga menukas.
Auhinnad
Tema film "Marukoerad" sai 1993. aastal Yubari Rahvusvahelisel Fantaasiafilmide festivalil kriitikute auhinna. "Pulp Fiction" võitis Palme d'Ori (Kuldne Palmioks) 1994. aasta Cannesi filmifestivalil. Film oli nomineeritud seitsmele Oscarile, millest võitis ühe – parima algupärase stsenaariumi eest, mis jagati Tarantino ja kaasstsenarist Roger Avary vahel.
Toshima
Toshima (jaapani 豊島) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs.
Toshima loodi 1932. aastal neljast linnast (Sugamochō, Nishi-sugamochō, Takadachō ja Nagasakichō), mis liideti Tōkyōga.
Toshima on valdavalt elamurajoon. 6,16% elanikest on välismaalased, mis on linna üks kõrgemaid näitajaid. Suuremad vähemusrühmad on hiinlased, korealased ja filipiinlased.
Suuremõisa Lasteaed-Põhikool
pisi|Põhikool tegutseb Suuremõisa lossi vasakus tiivas
Suuremõisa Lasteaed-Põhikool on üldhariduskool Hiiumaal Hiiumaa vallas Suuremõisa külas. Alates 2010. aastast juhib kooli Antti Leigri.
Kooli ruumid asuvad Suuremõisa lossi vasakus (põhjapoolses) tiivas. Kooli alguseks peetakse 1. novembrit 1920, kui loodi Suuremõisa Erakool. Kohati peetakse seda 1867. aastal asutatud ja Kaseväljal tegutsenud kooli järglaseks.
Ajalugu
1. novembril 1920 alustas tööd Suuremõisa Erakool moonakate lastele hariduse andmiseks. Esimesel sügisel avati esimene klass ning igal järgmisel aastal avati uus klass. 1925. aastal oli koolis kuus klassi.
Alguses sai kool kasutada mõisa parempoolset tiiba. 1929. aastal asus internaat seetõttu keldris. 1930. aastal natsionaliseeriti mõis täielikult, mistõttu sai kool endale ruume juurde. 1936. aastal sai kool terve mõisa enda käsutusse. Koolil oli kuus klassiruumi, kaks saali võimlaks ja vasak tiib internaadiks. Kõik õpetajad elasid koolimajas.
1977. aastal anti koolihoone üle Putkaste Sovhoostehnikumile (tänane Hiiumaa Ametikool). 1978. aasta oktoobris puhkes majas tulekahju, mistõttu said osad ruumid kahjustada. Sama aasta sügises reorganiseeriti kool Suuremõisa Algkooliks, kus oli 3 klassi. Koolil oli kasutada vaid kaks ruumi. 1980. aastal moodustati kaks klassikomplekti ning kool kolis mõisa vasakusse tiiba, kus oli enne asunud tehnikumi internaat. 1990. aastal ehitati pööningule kaks klassi ja aula. 1993. aastast kandis kool nime Suuremõisa Põhikool. Alates 2008. aasta sügisest on kool 6-klassiline ning 2012. aastast kannab kool nime Suuremõisa Lasteaed-Põhikool.
Aastaid oli koolis internaat, mis võimaldas koolis käia ka Hiiumaa laidude elanikel.
Õpilased ja õpetajad
Õpilasi oli 1920. aastal 20–25, 1940. aastal 170, 1970. aastal 120, 1995. aastal 87, 2000. aastal 99, 2005. aastal 90, 2010. aastal 15. 2008. aastast alates õpib koolis keskmiselt 14 õpilast.
Väljapaistvaim vilistlane on Heiki Nabi, kahekordne maailmameister ja 2012. aasta Londoni olümpiamängude hõbe Kreeka-Rooma maadluses.
Staažikaimad õpetajad on Aade Erk, Leida Elbach, Elfriide Kokla, Virve Tampõld, Eha Remmelkoor, Silvia Maasel ja Valter Maasel.
1938. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus
1938. aasta II Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus toimusid 3.–5. septembrini Pariisis Prantsusmaal.
Kliiring
Kliiring (inglise keeles clearing 'klaarimine'), ka tasaarvestus (inglise keeles set-off), on vastastikune võlakohustuste tasaarvestus, mis võib toimuda pankade vahendusel, sularahata tasaarvelduse või riikidevahelise tasaarveldusena.
Kirjeldus
Kliiring on finantsringluste protseduur, milles kliiringu objekt töötab vahendajana ning võtab enda peale ostja ning müüja rolli antud transaktsioonis eesmärgiga tagada tellimust kahe poole vahel. Sellist praktikat kasutatakse tavaliselt rahvusvahelises ringluses ettevõtete vahel. Teisiti nimetatakse selliseid transaktsioone ka kompensatsiooni transaktsioonideks.
Kliiringut kasutatakse panganduses samuti nagu vastastikuste kohustuste "puhastust", tihti töötades tsükliliselt, ja nende funktsioonide täitmiseks kasutavad pangad tihti kliiringukeskusi. Sellisel juhul esineb kliiring sularahata kahe- või mitmepoolsete arvelduste vormina maksete süsteemis.
Eristatakse kliiringu liike: pangakliiring, kliiring ettevõtete vahel, riikidevaheline kliiring (viimane võib olla kahe- või mitmepoolne). Omandivormi poolest jagunevad kliiringuasutused era- ning riiklikeks.
Näiteks Vene Föderatsioonis tekib kliiringuasutus suvalise (ükskõik millise) omandivormi alusel, mis on Vene Föderatsiooni seadusandlusega ettenähtud, ning sooritab oma tegevust kaubanduslikul alusel. Samuti juhuste ridadel võib kliiringuasutus sooritada oma tegevust ka mittekaubanduslikul alusel.
Näide
Näiteks, üks pool tarnib teisele puuvilla hinnaga 500 eurot tonni eest ja teine pool tarnib esimesele autosid hinnaga 5000 eurot tüki eest. Sel juhul tarne korral, millega üks pool saab 20 tonni puuvilla ning teine pool saab 2 autot, jõuavad mõlemapoolsed maksed tasakaalu ning rahalised arveldused osutuvad üleliigseteks.
Litsentsimine
Kliiring on finantstegevuse litsentsitav liik. Kliiringukompaniide tegevust reguleerivad vastavate riikide keskpangad.
Netting
Kliiringu osa on netting (inglise netting) ehk protsess, millel kliendi rahalised nõudmised arveldatakse võrreldes tema rahaliste kohustustega (s.t. tasaarvestus raharingluse alal). Nettingu tulemuste kohaselt määratakse iga kliendi jaoks kindlaks puhas saldo positsioon (s.o. ülejääk rahaliste nõudmiste suurusel, kui neid oli rahalistest kohustustest rohkem ning vastupidi). Nettingut on kasutatud protsendilistes "svoppides" (vene keeles "процентных свопах"), saldo kujutab endast erinevust tulu, mis on arvutatud kui fikseeritud protsent baasisummast, ning tulu, mis on arvutatud kui "ujuv" protsent (tariff) baasist, vahel. Saldot makstakse sellele poolele, mille tulu oli suurem.
Erwin von Dehn
Sai algõpet eraõpetaja käest, õppis Tartu Kollmanni eragümnaasiumis ja aastatel 1879–1881 Tartu Kubermangugümnaasiumis. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1882–1888. Oli prooviaastal Halliste Püha Anna koguduses Ernst Magnus Schneideri juures. Ordineeriti 29. oktoobril 1889 õpetajaks.
Oli Halliste Püha Anna koguduse õpetaja aastatel 1889–1934. Oli aastal 1891 kaheks kuuks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele). Jäi aastal 1934 emerituuri, elas seejärel Pornusel ja Tallinnas.
Nui
pisi|Tislerinuiad pisi|Lööginuiad Nui on vahend materiaalse objekti pinna löömiseks, tampimiseks või tagumiseks võimaliku eesmärgiga objekt lömastada, purustada, pehmendada, peenendada, vormida vms. Nui oli inimese üks esimesi tööriistu ja relvi.
Nuia töö eesmärk on olnud tavaliselt objekti mõjutamine objekti pinna mõjutamise kaudu, mitte objekti penetratsioon (vrd kirves).
Nui ja vasar on sarnase ehituse, tööpõhimõtte ja funktsiooniga.
Ehitus
Nui on tavaliselt pikliku kujuga ese, mille ühes otsas on raskem, tömbi kujuga pea ja teises otsas kergem vars. Nui võib olla valmistatud ühes tükis, aga pea võib olla kinnitatud ka varre külge. Vastavalt nuia kasutamise otstarbele võib nuia pea olla valmistatud näiteks metallist, puidust, plastikust, kummist või nailonist ning nuia vars näiteks puidust, metallist või plastist.
Tööpõhimõte
Nuia töö põhineb energiatransformatsioonil: löögi hetkel siirdub nuia pea ja varre kineetiline energia löödava objektiga kokku puutuva koha kaudu löödavasse objekti. Löödava objektiga puutub tavaliselt kokku nuia tömbi kujuga pea. Nuia töö eesmärk on olnud tavaliselt objekti mõjutamine objekti pinna mõjutamise kaudu, mitte objekti penetratsioon (vrd kirves).
Nuiade loend
pisi|Sõjanui Erinevatel elualadel kasutatavate nuiade hulka kuuluvad näiteks:
Sarnastiivalised
Sarnastiivalised (Homoptera) on selts putukaid, keda on praeguseks teada üle 50 000 liigi. Eestist on leitud umbes 700 liiki. Sarnastiivalised on taimemahlasid imevad putukad. Taimemahlade imemiseks on neil arenenud 4-lüliline nokk, mille kaudu juhitakse välja sageli kehast pikemad pisteharjased. Sooles esineb paljudel liikidel filter. Filter on soole osa, mille kaudu juhitakse vesi ja süsivesikud otse tagasoolde, nii et need ei läbi kesksoolt. Sarnastiivalistel on kaks paari kilejaid tiibu.
Sarnastiivaliste lähimateks sugulasteks on lutikalised, kellega neid sageli ühtseks nokaliste (Hemiptera ehk Rhynchota) seltsiks ühendatakse, sest nii suiste kui siseelundite ehituses on sarnastiivalistel ja lutikalistel palju ühist.
Sarnastiivaliste hulka kuuluvad väliselt väga mitmesugused loomad. Kehapikkus ulatub vähem kui millimeetrist 10 sentimeetrini.
Pea on sarnastiivalistel üsna liikuv, silmad on tavaliselt hästi arenenud, harva on nad lihtsustunud üksikute lihtsilmade kogumikuks. Vähestel liikidel on silmad täiesti kadunud. Esineda võib ka kaks kuni kolm täppsilma. Tundlad on eri vormidel erineva pikkuse ja kujuga.
Rindmikulülid on omavahel tugevasti kokku kasvanud, kõige paremini on arenenud keskrindmik, kus asuvad võimsad lennulihased. Tiivad on suurel osal liikidest hästi arenenud, ees- ja tagatiivad on sarnase soonestuse ja kujuga, eestiivad on ehk veidi suuremad. Mõnikord on eestiivad muutunud nahkjateks, kuid tavaliselt on nii ees- kui tagatiivad kilejad. Esineb ka täiesti tiivutuid vorme.
Jalad on putukatele tüüpilise ehitusega jooksujalad, tagajalad on ees- ja keskjalgadest veidi pikemad. Käpad on lühikesed, koosnedes vaid ühest kuni kolmest lülist. Küüniseid on tavaliselt kaks, vaid kilptäidel on käpal kõigest üks küünis. Paljud sarnastiivalised suudavad hüpata, kuid erinevalt teistest hüppavatest putukatest (kirbud, tirtsud, ritsikad) paiknevad hüppelihased mitte tagareies, vaid tagarindmikus. Seetõttu ei ole tagareied tavaliselt kuigi palju jämenenud ja tüüpilisi hüppejalgu enamasti ei esine.
Tagakeha koosneb 11 lülist, ta on selgesti rindmikust eristatav. Tavaliselt on selgesti näha vaid 10 tagakehasegmenti. Emaste suguava asub 8. ja 9. sterniidi vahel, esineb rohkem või vähem arenenud muneti. Isaste suguelundid asuvad üheksandas tagakehalülis ja on liigispetsiifilise ehitusega.
Campbell
thumb|Ilmajaam Beeman Coves Motu Ihupuku ehk Campbelli saar on saar Vaikses ookeanis. Pindala 106 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 569 m. Kuulub Uus-Meremaale. Saarel pole püsielanikke.
Mitte
Mitte (saksa keeles 'keskkoht, keskus') on mitme linnarajooni ja linnaosa nimi.
Mitte rajoon
Mitte rajoon on mitme linnarajooni nimi.
Detsibell
Detsibell (tähis dB) on kümnendlogaritmiline mõõtühik, mis väljendab kahe füüsikalise suuruse (sageli võimsuse või pinge) suhet või ühe suuruse taset võrreldes mingi võrdlus- ehk baassuurusega. Kuna väljendatakse kahe suuruse suhet, mille ühikud on samad, siis on detsibell dimensioonita suurus. Detsibellides mõõdetakse näiteks helirõhutaset, elektrisignaali võimendust või nõrgendust jms.
Üks detsibell on võrdne kümnendiku belliga, sest bell on praktiliseks kasutamiseks liiga suur mõõtühik. Hoolimata selle laialdasest kasutusest helitehnikas, elektrotehnikas ja elektroonikas, ei ole detsibell SI-süsteemi ühik. Selle ühiku eeliseks on väga suurte ja väga väikeste suhtarvude lihtne esitamine, mille tingib logaritmiline skaala. See lubab meil näiteks väga suurt ja väga väikest signaalitasemete suhet kergesti ja arusaadavalt kirjeldada tülikalt pikki arve kasutamata.
Ajalugu
Detsibell pärineb aegadest, mil vajati ühikut, et kirjeldada helitaseme vähenemist telefoniliinides ehk ülekande efektiivsust. Algselt mõõdeti neid kadusid ühikutes, mille nimi oli MSC (Mile of Standard Cable), kus 1 MCS oli võrdne võimsuse kaoga ühe miili pikkuses tavalises telefonikaablis. See suurus oli ka ligikaudu võrdne väikseima sumbumusega, mida keskmine telefonikasutaja tähele paneb. TU (Transmission Unit) ehk ülekandeühik töötati välja 1920ndatel Bell Labi inseneride poolt ja sellega kavatseti MSC asendada. Selle põhjuseks oli peamiselt telefonside moderniseerumine. 1 TU defineeriti kui kümnendlogaritm mõõdetud võimsuse ja võrreldava võimsuse (etalonvõimsuse) suhtest ja see võrdus ligikaudu 1 MCSiga. Teisisõnu mõõdeti taas võimsuse kadu ülekandeliinides. 1928. aastal otsustati TU ümber nimetada belliks; seda Bell Telephone Laboratory looja ja telekommunikatsioonipioneeri Alexander Graham Belli auks. Kuna aga bell oli liiga suur ühik, siis jagati see kümnega ja ühikuna võeti kasutusele hoopis detsibell. 1 dB = 1/10 B.
Algul kasutati detsibelle ainult võimsussuuruste, seejärel ka väljasuuruste suhte väljendamiseks. Võimsussuurusteks on elektriline, akustiline ja elektromagnetiline võimsus, väljasuurusteks näiteks elektrivälja tugevus, pinge, vool, helirõhk.
Huvitav on veel teada, et samal ajal, kui ameeriklased võtsid kasutusele belli, kasutati Euroopas teist logaritmil põhinevat ühikut – neeprit. See on logaritm alusel e ning oli oma nime saanud šoti matemaatiku Napieri järgi. Tänapäeval on siiski detsibell jäänud selleks ühikuks, millega kahe suuruse suhet väljendada.
Omadused
Detsibelli kasutamisel on kolm eelist:
Arvutamine
Sellest valemist on lihtsalt võimalik tuletada valem näiteks teise signaali tugevuse leidmiseks, kui on teada ühe signaali tugevus ja nende suhe: Kuna võimsus väljendub pinge ruudu kaudu (P = U2/R) ja logaritmi omaduse kohaselt log a2 = 2 log a, siis saame pingete suhte jaoks valemi: kus U1 ja U2 on pinged, mille suhet tahame detsibellides leida.
Detsibell helitehnikas ja akustikas
Helitehnikas kasutatakse detsibelli helivaljuse väljendamiseks. Mõõdetakse heli intensiivsuse muutumist, mitte heli valjust. Näiteks mootorsae ja automootori helidel võib olla sama detsibelline väärtus, kuid mootorsaag tundub meile valjem, sest inimkõrv on kõrgemate helide suhtes tundlikum.
Detsibelli kasutatakse akustikas võimsust kirjeldavate suuruste (näiteks helirõhutase, heliosakese siirde tase) ja akustilist välja kirjeldavate suuruste (näiteks tipphelirõhutase) korral. Helirõhutaseme arvutamisel õhuakustikas on kontrollväärtuseks valitud helirõhk 20 mikropaskalit (μPa), mis vastab inimese kuuldelävele õhus, s.o inimkuulmise alampiirile. Väga hea kuulmisega inimesed tajuvad siiski ka helisid, mille tugevus on isegi ‒10 dB, ehk 10 korda vaiksemat heli, kui seda on tavainimese kuuldelävi.
Põhjuseid, miks helitehnikas just detsibelli kasutatakse, on mitu. Nimelt on inimkõrva kuulmistaju ulatus väga suur ja kõrv tajub helimuutusi vahemikuga, mis on ligikaudu logaritmiline (Weberi-Fechneri seadus). See tähendab, et 1 dB on väikseim helitugevuse muutus, mida kõrv eristada suudab. See on võimalik ainult ideaalsetes tingimustes, kui inimene kuulab keskmisel muutumatul sagedusel "puhast" tooni ja tema ümber ei ole teisi mürasid. On kokku lepitud, et normaalsetes tingimustes saab terve kõrv vaevu aru 3-detsibellisest helimuutusest.
Helisid, mis on tugevamad, kui 85 dB, peetakse kahjulikuks, 120 dB on ohtlik ning 150 dB põhjustab juba inimese organismile kahjustusi. Inimese kuulmekile puruneb umbes 190 dB helitugevuse juures ning 200 dB võib põhjustada juba inimese surma.
Detsibell elektrotehnikas
Telekommunikatsioonis ja elektrotehnikas üldse on detsibell väga laialdaselt kasutuses olev ühik. Kui signaal mingist seadmest läbi juhtida, siis see kas võimendub või sumbub. Seadmeks võib olla näiteks atenuaator (sumbelüli), võimendi, ülekandeliin, antenn vms. Signaali võimendust väljendab positiivne detsibellide arv ja nõrgendust (sumbumust) negatiivne arv (miinusmärgiga). Siiski tuleb vältida lauset "signaali sumbumus on ‒3 detsibelli" ning jätta kas miinus ära, või siis öelda sumbumuse asemel võimendus.
Detsibellide liigid
Detsibelli tähisele lisatakse sufikseid (järelliiteid), selleks et viidata baastasemele, millega mõõdetud väärtust võrreldakse. Kuna detsibell pole SI-süsteemi ühik, siis pole nende ühikute tähiste puhul arvestatud keeldu varustada ühiku tähiseid indeksite või erimärkidega.
Elektrotehnikas kasutatav dBm (dBmW) väljendab signaali võimendust või nõrgendust 1millivati suhtes, mis on baasväärtus ehk nullnivoo (0 dB). Seega kui öeldakse, et signaali tugevus on ‒63 dBm, siis on see sama, kui öelda, et see signaal on 63 detsibelli võrra nõrgem kui 1-millivatine signaal.
Stuudiotehnikas on tuntud tähis dBu – signaalipinge suhe 0,775 voldi suhtes (sufiks u inglise k sõnast unloaded koormamata). Pinge 0,775 V on pärit omaaegsest telefonitehnikast: pinge 0,775 V tekib 1-millivatise võimsuse korral 600-oomisel koormustakistusel (0,7752/600 = 0,001 W).
Antennitehnikas väljendatakse antenni võimendust ühikutega dBd ja dBi:
Heli ja müra valjusega seotud mõõtmistel on kasutusel ühik dBA, kus täht A osutab mõõteahelasse ühendatud sagedusfiltri tüübile, mis võtab arvesse seda, et kõrv on vähem tundlik 1000 hertsist madalate ja sellest kõrgete sageduste suhtes.
Rudolf Steiner
pisi|Rudolf Steiner umbes 1905. aastal Rudolf Joseph Lorenz Steiner (25. veebruar 1861 Donji Kraljevec, Austria-Ungari (praegune Horvaatia) – 30. märts 1925 Dornach, Šveits) oli Austria esoteerik, filosoof, antroposoof, alternatiivpedagoog ja alternatiivmeditsiini propageerija. Steineri vaimuteaduslikud teooriad on leidnud rakendust alternatiivpedagoogikas (Waldorfi koolid), alternatiivmeditsiinis, (biodünaamilises) põllumajanduses, arhitektuuris ja kunstis.
Elukäik
Rudolf Steiner sündis raudteejaama ülema pojana ja veetis oma lapsepõlve Viini lähedal Steiermargis ja Burgenlandis. Pärast reaalkooli lõpetamist õppis ta Viini Tehnikaülikoolis matemaatikat, füüsikat, keemiat ja loodusteadusi. Lisaks käis ta kuulamas filosoofia-, meditsiini- ja psühholoogia loenguid, mida pidasid Robert Zimmermann ja Franz Brentano Viini ülikoolis. Aastail 1884–1890 teenis ta lisaraha eraõpetajana ühes jõukas Viini ettevõtja peres. Samal perioodil kirjutas ta mitmeid teaduslikke artikleid Pierers Encyclopediale geoloogia ja mineraloogia valdkonnas.
1891. aastal kaitses ta Rostocki ülikoolis doktorikraadi väitekirjaga "Die Grundfrage der Erkenntnistheorie" ("Tunnetusteooria põhiküsimusi"), milles ta käsitles epistemoloogia põhiprobleeme, eriti seoses Fichte filosoofiatunnetusega. Steineri peateos "Vabaduse filosoofia – nüüdisaegse maailmavaate põhijooned, hinge vaatluse tulemused loodusteaduslikul meetodil" on sisuliselt väitekirja järg.
1890. aastal kutsuti Steiner tööle Goethe ja Schilleri arhiivi Weimarisse, tolleaegsesse Saksamaa kultuurikeskusse. Tema ülesanne oli toimetada Johann Wolfgang Goethe loodusteaduslikud tööd väljaandele Sophie.
Weimari perioodil osales ta Schopenhaueri kogutud teoste 12 köite ja Jean Pauli kogutud teoste 8 köite avaldamisel ja toimetamisel. Sarjas "Klassikalised Berliini väljaanded" ("sissejuhatustega tuntud kirjandusajaloolaste töödesse") ilmutas ja tutvustas ta Wielandi ja Uhlandi töid. 1893. aastal avaldas põhiteose "Philosophie der Freiheit" ("Vabaduse filosoofia", ilmunud eesti keeles aastatel 1936, 1995 ja 2007), milles lõi filosoofilise aluse oma hilisemale tööle. 1987. aastal lõpetas ta töö Weimaris ja kolis Berliini.
Aastail 1897–1900 avaldas ja toimetas Steiner Berliinis koos Otto Erich Hartlebeniga kirjandusajakirja Magazin für Litteratur. Paralleelselt toimetajatööga hakkas ta üles astuma ka lektorina. 1900. aasta juunis Gutenbergi 500. aastapäeva pidustuste puhul paluti tal Berliinis pidada 7000 trükkalile juubelikõne. Aastail 1899–1904 töötas ta õpetajana Berliini tööliste koolis, mille oli asutanud sotsiaaldemokraat Wilhelm Liebknecht. Steiner õpetas koolis ajalugu, kirjandust, kõnekunsti ja loodusteadusi.
1899. aastast oli ta abielus Anna Eunickega kuni naise surmani 1911. aastal.
Teosoofia
pisi|Steiner – Bis es gegeben ist Sajandivahetusel võttis Steineri elu uue suuna. 1901. aastal paluti tal pidada krahv ja krahvinna Brocksdorffi teosoofilises raamatukogus kaks loengusarja. Need loengusarjad olid lähtekohaks hiljem avaldatud kirjutistele "Müstika uuemaaegse vaimuelu koidikul" ja "Kristlus kui müstiline tõsiasi ja vanaaja müsteeriumid". Neis teostes arendas järgnevaks kümnendiks välja esimese vormi, mida ise nimetas antroposoofiliseks vaimuteaduseks. See põhineb filosoofia idealistlikul traditsioonil, mille juured ulatuvad Aristotelese, Platoni ja Thomas Aquino töödeni.
See kõik viis selleni, et temast sai 1902. aastal Teosoofilise Seltsi (mille juht oli aastail 1847–1933 Annie Besant) saksa sektsiooni esimees ja üks peamisi loengupidajaid. Steineri vaimuteaduslike uuringute tulemused šokeerisid paljusid neist, kes olid teda seni tundnud ja austanud kui lugupeetud teadlast ja kultuuritegelast.
Tema lähim kaastöötaja ja hilisem elukaaslane oli 1902. aastast Marie von Sievers (1914. aastast Marie Steiner), kes aitas Steineril tema kunstilisi püüdlusi realiseerida.
1906. aastal asutas Steiner Mystica Aeterna looži. See loodi Theodor Reussi loal, kes oli üks O.T.O. asutajaid (ordu, mis on rajatud samal ajal, kuid on sõltumatu ja vabamüürlaste orduga kui eeskujuga vabas ühenduses). Selle tegevus lõppes sõja puhkemise tõttu 1914. aastal.
1907. ja 1909. aastal lavastas ta kaks Marie Steineri tõlgitud draamat, mille autor oli prantsuse kirjanik ja luuletaja Edouard Schuré. Need said lähtepunktiks tema neljale müsteeriumidraamale, mis esietendusid 1910., 1911., 1912. ja 1913. aastal Münchenis.
Antroposoofia
pisi|vasakul|280px|Goetheanum I, Dornach, Šveits 1912. aastal läks Steiner teosoofilise liikumise peavooluga vastuollu ja järgis saksa sektsiooni majoriteete. Nimelt kuulutas Besant noore Krishnamurti, Põhja-Indias "avastatud" poisi, reinkarneerunud Kristuseks. Steineri meelest oli Kristuse elu maal ühekordne sündmus ja ta pidas kellegi esitamist taaskehastunud Kristustena suureks väärarusaamaks.
Kohe pärast lahknevusi rajasid Steineri kaastöötajad Saksamaal Antroposoofilise Seltsi, mis kolis pärast Esimese maailmasõja vallandumist Šveitsi Baseli lähedale Dornachi.
1919. aastal asutati Stuttgardis sigaretivabriku Waldorf-Astoria omaniku ja direktori Emil Molti algatusel esimene vaba Waldorfi kool, mis sai ühtlasi eeskujuks Waldorfi koolide liikumisele. 2012. aastaks oli maailmas ligikaudu tuhat Waldorfi kooli.
Steineri idee kolmeliikmelisest ühiskonnast on peamine inspiratsiooniallikas Manilas tegutsevale alternatiivsete arengualgatuste keskuse (Center for Alternative Development Initiatives, CADI) direktorile Nicanor Perlasele, kes sai 2003. aastal alternatiivse Nobeli auhinna, ja ka teistele ühiskonna aktivistidele.
Peale selle, et Steiner tegutses Goethe teoste väljaandja, kirjaniku, toimetaja ja õpetajana, keskendus ta sajandivahetusel üha enam antroposoofilise vaimuteaduse edendamisele. Seoses Goetheanumi rajamisega koondus tema tegevus Dornachi.
Albinism
pisi|Albinismiga poiss Albinism (ka albinootilisus, pigmenditus) on osaline või täielik värvaine ehk pigmendi melaniini puudumine, mistõttu nahk ja karvad on tavaliselt heledad ning silmade vikerkest sagedamini helesinine. Albinootilist isendit nimetatakse albiinoks.
Albinism on tavaliselt seotud spetsiifiliste muutustega genoomis, seega võib olla autosoom-retsessiivsena pärilik.
Sama terminit kasutatakse tihti ka üldisemalt, sealhulgas taimede juures. Pigment, mis puudub, on seejuures erinev. Näiteks nimetatakse albinootilisteks valgeõielisi kellukaisendeid muidu siniseõielisest liigist. Taksonoomias klassifitseeritakse selliste mutatsioonide kandjaid sageli vormina, näiteks Campanula glomerata f. alba tähistab kerakelluka valgeõielist vormi.
Albinism inimesel
Albinism on autosoom-retsessiivne pärilik osaline või täielik värvaine ehk pigmendi melaniini puudumine, mistõttu nahk ja karvad on tavaliselt heledad ning silmade vikerkest kõige sagedamini helesinine. Võib esineda silmade ehk okulaarset albinismi või silmade ja naha ehk okulokutaanset albinismi. Albinismiga inimeste kohta kasutatakse tihti väljendit "albiino", ent kuna see on hinnanguline ning ajalooliselt halvustav, oleks parem seda vältida. Albinismi esineb kõikidel rassidel. Sagedamini sünnib albinismiga lapsi peredes, kus mõlemad vanemad on etnilise päritolu tõttu juba ise ka heledanahalised, mistõttu jääb lapse albinism sageli märkamata. Haigus tekib inimestel, kes on pärinud mõlemalt vanemalt albinismi geeni. Kui mõlemad vanemad on albinismi geeni kandjad, siis ühel juhul neljast sünnib neil albinismiga laps. Albinismiga inimestel on vähe või puudub pigment melaniin nahas, juustes ja/või silmades, mistõttu on neil sageli väga hele nahk, valged juuksed ning karvad, helesinised või helehallid silmad. Kuna albinismi korral melaniini nahas ei teki ja inimene ei päevitu, võivad neil kergesti tekkida nahapõletused. Kõigil albinismiga inimestel esinevad silmade ning nägemisnärvi arenguhäirete tõttu rohkem või vähem väljendunud nägemishäired. Kuna melaniini on silma vikerkestas ehk iirises vähe või puudub üldse, siis läbib valgus iirist lihtsamalt. Kui valgus satub silma, võivad need vähese melaniini sisalduse tõttu näida punakatena. Samas on silmad valguse suhtes tundlikumad kui teistel inimestel (fotofoobia). Ehkki pigmendi puudumine suurendab melanoomiriski ning teisi nahaprobleeme, on albinismiga inimesed üldjuhul füüsiliselt terved ja normipäraselt arenenud närvisüsteemiga. Albinismi esinemise tõenäosus on kõrgeim Aafrikas: mõningates etnilistes gruppides Sahara-taguses Aafrikas esineb albinismi 1 inimesel 5000st. Samas Euroopas ning Ameerika Ühendriikides on selle päriliku seisundi esinemistõenäosus 1 20 000le.