cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2004. aasta IAAF-i finaalvõistlused
2004. aasta IAAF-i kergejõustiku finaalvõistlused toimusid teist korda Monacos Stade Louis II staadionil 18.–19. septembrini 2004. Vasaraheide toimus 5. septembril Ungaris Szombathelys.
Oriad
Oriad on rahvas Indias, Odisha osariigi põliselanikud.
Usundilt on oriad hinduistid. Nad räägivad oria keelt. Nende arv on umbes 30 miljonit.
Vendée departemang
Vendée departemang [van'dee] on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Atlandi ookeani ääres Pays de la Loire'i piirkonna põhjaosas. Seda ümbritsevad Loire-Atlantique'i, Maine-et-Loire'i, Deux-Sèvresi ja Charente-Maritime'i departemang.
Vendée on saanud nime sealt läbi voolava Vendée jõe järgi.
Halduskeskus ja suurim linn on La Roche-sur-Yon.
Ajalugu
Antiikajal elasid Vendée territooriumil tõenäoliselt Akvitaania gallialased, kes olid osalised Julius Caesari vastu võitlevas liidus. Keiser Augustus ühendas selle ala Loire'i suudmest lõuna pool asuva piktonite hõimu alaga umbes 16 eKr.
Seega sai see territoorium umbes 2000 aastat tagasi Alam-Poitou osaks (mereäärne Poitou). Vendées asuva Luçoni piiskop Richelieu mainis, et see on "Prantsusmaa kõige mudasem" piiskopkond. Alam-Poitou sattus 16. ja 17. sajandil ususõdade keskmesse, kuna departemangu idaosas elas palju protestante. Tugevad repressioonid sundisid protestante usku vahetama või pagulusse minema ja Vendéest sai katoliku piirkond.
Vendée departemang moodustati Prantsuse revolutsiooni algul 4. märtsil 1790. Algul oli selle halduskeskus Fontenay-le-Comte.
Vendée sõjad
Prantsusmaa ajaloos on Vendée kuulsaks saanud Prantsuse revolutsiooni aegsete ja selle järgsete ülestõusudega, mida nimetatakse Vendée sõdadeks. Aastatel 1793–1796, 1799, 1815 ja 1830 võitlesid rojalistid ja ülestõusnud talupojad (valged) revolutsionääride armee (siniste) vastu.
Vendée revolutsioonieelne ajalooline taust oli erinev teiste provintside ja Pariisi omast. Seal ei olnud klassidevahelised erinevused nii suured, aadelkond oli kohaliku eluviisiga ja rohkem sallitud kui Prantsusmaa teistes osades. Alexis de Tocqueville on täheldanud, et 1789. aastaks elas enamik Prantsuse aadelkonnast linnades, kuid üks väheseid piirkondi, kus aadlikud elasid talupoegadega koos maal, oli Vendée. Kuna revolutsiooni üks eesmärke oli võidelda kiriku ülemvõimu vastu, vähendas revolutsioonimeelsust Vendées veelgi lihtrahva tugev poolehoid katoliku usu suhtes. Nad panid pahaks roomakatoliku kirikule pealesurutavaid karme tingimusi. Kui sellele lisaks kuulutas revolutsiooniline valitsus 1793. aastal välja sundusliku väeteenistusse võtmise, puhkeski ülestõus.
Vendée sõdade tulemusena hukkus sadu tuhandeid inimesi ja Vendées on siiani säilinud revolutsioonivastane meelsus sellega kaasnenud terrori tõttu. Hukkunud lihtrahva hulgas oli palju naisi ja lapsi, kuna revolutsionäärid üritasid ülestõusu maha suruda väga julmade võtete abil, näiteks kirikute põletamine koos elavate inimestega. Vandéelased on taotlenud selle sündmuse kuulutamist genotsiidiks, kuid seda taotlust ei ole rahuldatud.
Etendusi Vendée ajaloost esitatakse igal suvel Puy du Fou ajalooteemalises puhkepargis. Etendustest võtab osa 3200 vabatahtlikku, kes osalevad võimsates massistseenides.
Napoleoni linn
Prantsusmaa esimene keiser Napoleon I määras oma dekreediga 25. mail .1804 Vendée administratiivkeskuseks La Roche-sur-Yoni linna. Sellega pani ta aluse moodsa linna sünnile, mille kujundasid tolleaegsed insenerid viisnurga kujulisena, mis ümbritseb hiiglasuurt linna keskväljakut. Osad hooned valmisid pärast Prantsuse esimese keisririigi kokkuvarisemist, näiteks Saint-Louis' kirik sai valmis 1829. aastal. Euroopas ainulaadsena on Roche-sur-Yoni linna nime vähem kui seitsmekümne aasta jooksul (1804–1870) muudetud kaheksa korda, kusjuures neli korda on linna nimi olnud Napoleon.
Haldusjaotus
Departemang jaguneb poliitiliselt 31 kantoniks ja 282 vallaks:
Kliima
Prantsusmaa lääneosas domineerib mereline kliima, millele on iseloomulik suur sademete hulk. Talved on pehmed (keskmiselt 3ºC) ning suved on jahedad või soojad (keskmiselt 25 ºC).
Vendée rannikul asuvas Les Sables d'Olonne'i vallas paistab päike keskmiselt 2000 tundi aastas. Seetõttu on Vendée rannikut hakatud nimetama „valguse rannikuks“. Tänu päikeselisele kliimale, ilusatele supelrandadele, väikesadamatele ja hotellidele on Les Sables d'Olonne suurepärane puhkepiirkond.
Majandus
1999. aasta seisuga töötas enamik Vendée elanikest teenindussektoris (58,5%). Olulised majandusvaldkonnad on ka tööstus ja ehitus (33,1%) ning põllumajandus (8,4%).
Ajakirja L'Express 2006. aasta uuringu kohaselt on Vendée majanduslikult kõige dünaamilisem departemang Prantsusmaal. Selle majandusele on iseloomulik töötuse madal tase ning väga suur väikese ja keskmise suurusega ettevõtete osakaal (üks ettevõte iga 14 elaniku kohta).
Turism
Turism on Vendée kõige tähtsam majandusharu. Igal aastal külastab Vendéed umbes kolm miljonit turisti ehk Vendée elanikkonnast mitu korda rohkem inimesi. Nende arvude poolest ja ka majutuskohtade arvu poolest on Vendée Prantsusmaa departemangude hulgas teisel kohal.
Põhiline turismipiirkond asub Atlandi ookeani rannikul, kus on valdav mereäärne turism. Vendée rannik on 250 km pikk, seal asub 140 päikesepaistelist supelranda. Saint-Hilaire-de-Riez, Saint-Jean-de-Monts, Les Sables-d'Olonne ja Saint-Gilles-Croix-de-Vie on tuntud kuurortlinnad. L'île de Noirmoutier ja L'île d'Yeu saarte elanike arv muutub suvel tänu turistidele kümnekordseks. Sisemaal areneb maaturism tänu sellele, et kohalikud elanikud pakuvad suvel oma majades majutusteenust. Vendée idaosas puudub küll kokkupuude merega, kuid ka seal asub Puy du Fou ajaloopark, mida külastab 1,45 miljonit inimest aastas.
Vendée rahutu ajaloo tunnistajatena asub seal palju losse, kloostreid, muuseume ja muid ajaloolisi vaatamisväärsusi. Näiteks Terre-Neuve'i, Barbe-Bleue, Tiffauges ja Bluebeard'i lossid. Vouvant küla, mis asub 12 km kaugusel Fontenay-le-Comte'ist, on nimetatud Prantsusmaa üheks ilusaimaiks külaks.
Toiduainetööstus
Vendée on põhiliselt maapiirkond, kus põllumajandusel on tähtis koht. Eriti olulised on looma- ja linnukasvatus. Seetõttu on sinna loodud arvukalt toiduainetööstusega tegelevaid ettevõtteid. Mõni neist on tootevaliku suurendamiseks kasutanud ära kohalikku kokakunsti ja valmistab selliseid traditsioonilisi toite nagu näiteks Vendée sink (toorsuitsusink) ja brioche (nupsusai – kolmest väiksemast pärmitainast kuklist koosnev sai).
Kalandus
Vendées on mitu suurt kalasadamat, neist tähtsaim on Les Sables-d'Olonne. Teine oluline sadam, Saint-Gilles-Croix-de-Vie, on Prantsusmaa suurim sardiinipüügi poolest. Tugevalt juurdunud kalapüügitraditsioon on ka Île d'Yeu saarel. Samuti ei tohi unustada kala- ja austrikasvatuse ning austripüügi osatähtsuse suurenemist. Kalapüügi sektoris on loodud 4000 töökohta maal ja 1400 töökohta merel.
Jahtlaevad
Juhtiv jahtlaevade tootmise ettevõte maailmas Bénéteau S.A. on pärit Vendéest. Selle peakorter asub Saint-Gilles-Croix-de-Vie's, tehaseid on ka mujal Vendées. 1990. aastail omandas see ettevõte oma peamise konkurendi Jeanneau, mis asus Herbiersis.
Kultuur ja sport
Vendée sõdade põhjal on kirjanik Victor Hugo kirjutanud romaani "Quatrevingt-treize". See on kirjaniku viimane teos, mis avaldati 1874. aastal. Romaan koosneb kolmest tegevusliinist, neist igaüks jutustab erineva loo, kujutades ajaloolisi sündmusi eri vaatenurgast. Vendéed on oma teostes maininud ka Karl Marx, kes kasutas seda sõna terminina tähistamaks "jätkuva revolutsioonivastase tegevuse lätet".
Vendées on maailma ühe suurema purjeregati Vendée Globe'i kodusadam. See on ümber maailma purjetamise võistlus, mis toimub iga nelja aasta tagant. Traditsiooniliselt on selle stardipaik Les Sables d'Olonne'is. Vendée ettevõtjate jaoks toimib regatt vitriinina enda reklaamimiseks, kuna paljud neist sponsoreerivad osalejaid.
Vendée oli 1990., 2005. ja 2011. aastal jalgrattaralli Tour de France stardipaik. 2011. aastal oli start eriti vaatemänguline, kuna see toimus Passage du Gois'l. See on Noirmoutier saart maismaaga ühendav 4,5 km pikkune teetamm, mille ookeanivee tõus kaks korda päevas sügava veega üle ujutab.
Puy du Fou ajaloopargis toimub igal suvel suurejooneline ajaloolise sisuga Cinéscénie valguse- ja muusikaetendus, kus osalevad tuhanded vabatahtlikud. Taoliste etenduste korraldamine on tavapärane Vendée paljude losside juures. Nendes osalevad näitlejatena kohalikud elanikud.
Vendées tegutseb mitu rahvamuusika ansamblit, näiteks Arbadétorne, Duo Bertrand ja Ecclerzie, kus mängitakse kohalikke rahvapille: Lõuna-Bretagne'i ja Marais Breton-Vendée torupillid, vielle à roue (klahvide ja vändaga keelpill) ja teised.
Kokakunst
Atlandi ookeani ranniku traditsioonilised toidud on Vendée-Atlandi austrid, L'Aiguillon-sur-Meri rannakarbid, Saint-Gilles-Croix-de-Vie sardiinid ning lisaks krevetid, anšoovised, meriahven, merikeel, makrellid jpm. Piirkonnas tüüpiline valmistoit on Margaretesi hautis, mida valmistatakse tindikalast.
Vendée peamised eritooted on mogette oad (valged oad), bonnotte kartulid (Noirmoutier saarelt pärit kartulid), Vendée gache (magus saiake), prefou (küüslauguvõiga määritud soe sai), trouspinette (aperitiiv veinist ja marjadest), caillebottes (hapendatud kitse- või lambapiim) ja muidugi mereannid.
Vendée on kuulus ka hanemaksapasteeti (foie gras) tootmise poolest. Tüüpilise pearoana on levinud Jambon-mogettes: valged oad koos praetud Vendée singiga. Õrnuse poolest on tuntud musta kana ja Challansi kohikuke liha. Parimad veinid on pärit Vixist, Bremist, Mareuil'st ja Pissotte'ist.
Neil Cavuto
Neil Patrick Cavuto (sündinud 22. septembril 1958) on Ameerika Ühendriikide uudistediktor ja kommentaator.
Ta juhib kanali Fox Business Networki saateid "Your World with Neil Cavuto" ja "Cavuto on Business" ning Fox News Channeli telesaadet "Cavuto".
Tervajoki kool
pisi Tervajoki kool on kuueklassiline kool Soomes Vaasa linnas Tervajoki asulas. Koolis on 74 õpilast ja 5 õpetajat. Samas hoones on eelkool ja lasteaed.
Ajalugu
Kooli kõrval on väike mets Ekometsä ('ökomets'), kus  kasvab  mitut liiki puid. Õpilased tõid 1980–1981 kodust istikud ja need istutati maha.
Vanas Tervajoki koolimajas oli hallitus, mis tegi siseõhu mürgiseks. Oktoobris 2011 korraldasid õpetajad streigi. Vana hoone otsustati lammutada ja ehitada uus. Alates 2012. aasta algusest toimus õppetöö neli aastat barakkides.
Uus hoone võeti kasutusele 2016. aasta alguses. Seda hakati ehitama 2014. aasta lõpus. Seal on söökla ja võimla, mida vanas majas ei olnud. Kooli direktorid on olnud Anu Vaarasto, Jorma Liljeqvist ja Erkki Kataja-Rahko. Alates 2006. aastast on direktoriks Tuulia Halkola.
DrugBank
DrugBank on internetipõhine ravimite andmebaas, mida haldab Alberta Ülikool. Andmebaas on kõigile vabalt ja tasuta kättesaadav.
Andmebaasi esimene versioon avaldati 2006. aastal. Viimatine, 2014. aastal avaldatud versioon (versioon 4.0) sisaldab 7677 ravimikirjet. Iga kirje sisaldab üle 200 andmevälja.
Kalju Schaffrik
Kalju Schaffrik (sündinud 4. aprillil 1938 Lääne-Virumaal Väike-Maarjas Kiltsi asulas) on eesti füüsikaõpetaja.
Kalju Schaffrik õppis aastatel 1945–1952 Kiltsi Põhikoolis. Aastal 1956 lõpetas ta Väike-Maarja Keskkooli. Aastatel 1956–1961 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis ning omandas keskkooli matemaatika- ja füüsikaõpetaja kutse.
Elukäik
Alates 1961. aasta sügisest töötas ta õpetajana Tallinna 21. Keskkoolis. Novembris 1962 võeti Schaffrik armeesse, kus sai tankimehaaniku väljaõppe. Ta teenis Ventspilsis ja Kaliningradis.
Alates 1964. aasta sügisest jätkas Schaffrik tööd õpetajana Tallinna 46. Keskkoolis kuni 1973. aastani. Alates 1974. aastast töötab ta Tallinna Ühisgümnaasiumis. Aastal 1977 lõpetas selle kooli 29. lend, mille üks klassijuhatajatest oli Kalju Schaffrik. Ta on olnud klassijuhataja sama kooli 32. lennule (1980), 35. lennule (1983), 42. lennule (1990) ja 58. lennule (2006).
Isiklikku
Ta on Richard ja Hilda Schaffriku poeg.
Gauja
Gauja võib olla:
Kaubalinn
Kaubalinn on linn või selle osa, mis on pühendunud kaubandusele ja on kaubanduslike väljavaadetega.
Daniel Andersson
Daniel Andersson (sündinud 28. augustil 1977 Borgebys) on endine rootsi jalgpallur (kaitsja ja poolkaitsja).
Ta mängis klubikarjääri jooksul Malmö FF-s ning Itaalia klubides Bari, Venezia, Chievo ja Ancona.
Rootsi jalgpallikoondisse kuulus ta aastatel 1997–2009.
Lamekatus
Lamekatus on katus, mille kalle on 10° ja väiksem. Lamekatuse kandeelemendiks on rõhtne või veidi kaldu alustarind.
Katusekatte alus
Alus peab andma katusekattele vajaliku toe lumest, tuulest ja liiklusest põhjustatud koormuse talumiseks. Aluse külge peab olema võimalik kinnitada katusekatet nii, et tuuletõste ei mõjutaks katet ja et katusekatte ei saaks nihkuda. Katusetarind ei või sisaldada aineid, mis mõjuksid eraldi või koos veega katusekattele kahjustavalt.
Katusekate
Modifitseeritud bituumenist rullmaterjalid on levinuimad lamekatuste katted. Bituumenist katusekatted sisaldavad elastomeerseid või plastomeerseid aineid, mis on elastsed ning UV-kiirguse kaitseks kaetud kiltkivipuistega. Seda materjali saab katusele kinnitada ühe-, kahe- või kolmekihiliselt. Ühekihilised katusekatted on kõrgete füüsikaliste omadustega, elastsed, pika elueaga ning omavad kindlat ja garanteeritud kvaliteeti. Mitmekihiline katusekate saavutatakse sellega, et asetatakse ühekihilist materjali mitu korda. On väga oluline, et katusekate tagaks hüdroisolatsioonikihi, mis talub vähemalt 1,0 kPa suurust veesurvet. Tänapäeval esineb ka muru ja kasvava taimestikuga katuseid.
Lamekatuste liigitamine konstruktsiooni järgi
Liigitusse kuuluvad soojustamata ja soojustatud katused; tuulutusega ja tuulutuseta katuslaed; suletud katuslaed; tarindsoojustusega katuslaed; pööratud katuslaed ja käidavad katused.
Soojustamata katused
Katusealuse ruumi temperatuur ja niiskus peab olema selline, et katuse aluspinnale ei tekiks tarindeid kahjustavat kondensatsioonivett. Kondensatsioonivee teket saab vältida katusealuse ruumi õhutuulutusega.
Tarindsoojustusega katused
Soojustuskiht peab tagama katuslae soojapidavuse ning rahuldama muud tehnilisid tingimused, sõltuvalt katuslae konstruktsioonist ja kasutusviisist. Eelistatavalt tuleb kasutada tuulutatavaid katuslagesid, et vältida kondensatsioonivee tekkimist.
Pööratud katuslaed
Pööratud katuslaes paikneb hüdroisolatsioonikiht soojustuskihi all, olles ühtlasi ka aurutõkkeks. Soojustuskiht peab olema kaetud kaitsekihiga. Kaitsekiht võib olla monoliitbetoonist, betoon- või keraamilistest plaatidest, asfaltbetoonist, kivipuistest või esineda murupinnana.
Tuulutuseta katuslaed
Tuulutuseta lamekatus ei ole vastupidav ja laguneb kiiresti. Tuulutuse tegemine teeb lamekatuse ehitamise keerukaks ja kalliks. Kui katus on tuulutuseta,siis tekkib ohtlik kondensatsioonivesi, mille, tulemusena väheneb soojustusmaterjali soojapidavus. Kui niiskust tekkib liiga palju, imbub see läbi lae ning rikub maja siseviimistluse.
Tuulutusega katuslaed
Tuulutatavas katuslaes on soojustuskihi ja katusekatte vahel tuulutusruum, mille kaudu eemaldatakse katusekatte alla sattunud niiskus. Tuulutusruum ühendatakse räästas olevate tuulutusavade või -piludega. Kui tuulutustee pikkus on üle 10 m või tuulutusteel on takistusi, peab rakendama abinõusid.
Suletud katuslaed
Suletud katuslaes on soojustuskiht paigutatud aluskonstruktsiooni ja katusekatte vahele ilma tuulutusvaheta. Soojustuskihi alla tuleb kindlasti paigaldada auruisolatsioon.Niiskuse väljajuhtimiseks tuleb rajada räästatuulutus või tuulutuskorstnad, mille arv, asukoht ja mõõtmed tuleb määrata projekteerimise käigus.
Tarindsoojustusega katuslaed
Tarindsoojustusega katuslagedes on kandetarind ühtlasi soojustuskihiks. Seda tüüpi katuslage võib lugeda suletud katuslae erikujuks, kus reeglina puudub aurutõke. Selle tulemusena saab niiskus tarindist eemalduda ruumi suunas. Sellist lahendust ei tohi kasutada niiskete ruumide puhul. Põhilisteks soojustuselementideks on gaasbetoon-, kergbetoon- või mitmekihilised paneelid.
Käidavad katused
Katused, kus on ette nähtud inimeste või sõidukite liiklus (terrassid, rõdud, õuealad). Liikluspindadel peab olema kattekiht, mis tagab all paiknevale soojustus- ja hüdroisolatsioonikihile vajaliku kaitse mehaaniliste mõjutuste vastu .Nende katuste veeäravool toimub tavaliselt sisemise veeäravoolusüsteemi abil.
Vee äravool
Vee ärajooksu parandamiseks tuleb katusele anda väike kalle. Kui katuse kalle on väiksem kui 2,50, peab kasutama tavalisest kvaliteetsemaid materjale ning katusekate peab olema kahekihiline. Sisemise äravoolu korral juhitakse vesi torude kaudu läbi hoone. Selleks, et katusematerjal päikese käes liigselt ei kuumeneks, kaetakse see heleda värviga või ühtlase jämedateralise kruusa kihiga.
Ramses II
pisi|Ramses II [[muumia]] Ramses II (umbes 1300 eKr – 1224 või 1213 eKr) oli Egiptuse vaarao 19. dünastiast 13. sajandil eKr, tõenäoliselt aastatel 1290–1224 eKr või 1279–1213 eKr. Ta oli Seti I poeg. Troonile saades oli Ramses umbes 20-aastane ning ta valitses 66 aastat (suri ligi 90-aastaselt).
Ramsest peetakse Egiptuse Uue Riigi üheks silmapaistvamaks valitsejaks, ta taastas Egiptuse kontrolli Palestiina üle ning sõdis Süürias hetiitidega. 1274 toimus sõja suurim Kadeši lahing, kus kumbki pool ei saavutanud otsustavat edu. 1269 või 1258 eKr sõlmisid Ramses ja hetiitide kuningas Hattušili III rahu- ja liidulepingu ning jagasid Lähis-Ida omavahel: Egiptusele jäi Palestiina, hetiidid said enamiku Süüriast. Et kinnitada rahulepingut, abiellus Ramses hetiitide kuninga tütre Nefertariga.
Ramsese ajal ehitati palju, muuhulgas rajati ka uus pealinn Per-Ramses. Ramses II kivikujud on ühed tänapäeva tuntumad Vana-Egiptuse arhitektuurimälestised Giza püramiidide ja sfinksi kõrval.
Ramsese surma järel nõrgenes Egiptus taas, kuid peagi peatas selle tendentsi Ramses III.
Ramses II on peetud ka vaaraoks, kelle ajal toimus juutide väljaränne Egiptusest, kuid otseseid tõendeid selle kohta pole.
Kalapüügivahendid
pisi|Uue kalastiku seire püügivahendi katsetamine [[Liivi laht|Liivi lahel]] Kalapüügivahendid on tööriistad või seaded kalade kättesaamiseks. Need võivad olla kas aktiivsed (traal, lant, noot) või passiivsed (mõrd, õng).
Detailplaneering
Detailplaneering on Eesti planeerimisseaduse järgi ruumiline planeering, mis koostatakse lähiaastate ehitustegevuse ja maakasutuse aluseks valla või linna territooriumi osa kohta. Reeglina koostatakse detailplaneering omavalitsuse üldplaneeringu elluviimiseks.
Detailplaneeringu koostamine on kohustuslik linnades ja alevites ning alevike ja külade olemasolevatel ja kavandatavatel selgelt piiritletavatel kompaktse asustusega territooriumi osadel:
Lisaks on detailplaneering kohustuslik koostada üldplaneeringus määratud aladel või juhtudel. Eeltoodule vaatamata võimaldab planeerimisseadus kohaliku omavalitsuse volikogul põhjendatud vajaduse korral algatada detailplaneeringu koostamise ka aladel ja juhtudel, millele ei ole sätestatud detailplaneeringu koostamise kohustust.
Planeerimisalase tegevuse üleriigiline korraldamine ja järelevalve on Siseministeeriumi pädevuses ning planeerimisalase tegevuse korraldamine ja järelevalve maakonnas on maavanema pädevuses.
Orotšid
Orotšeid oli 1970. aasta andmetel 1100. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli neid 686. Mandžu keelte hulka kuuluvat orotši keelt räägib umbes 100 eakat inimest. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 596 orotši.
Orotši keel kuulub tunguusi-mandžu keelte lõunarühma. Tänapäeval on orotšid peaaegu täielikult vene keelele üle läinud. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal orotši keelt ainult 8 inimest. Keeleteadlaste väitel suri viimane orotši keele kõneleja 2008. aastal.
Orotšide traditsioonilised tegevusalad on olnud küttimine ja kalapüük.
Balti raudtee
Balti raudtee (vene Балтийская железная дорога) oli laiarööpmeline raudtee, mis ühendas Balti kubermange ja Venemaa keisririigi pealinna ning Venemaa sisekubermange.
Algselt Balti Raudtee Seltsile kuulunud laiarööpmeline raudtee ühendas Paldiskit Peterburi-lähedase Tosnoga Peterburi kubermangus Nikolai raudteel. Veidi enne 45. versta lõppes peatee Tallinnas Balti jaamas, jätkudes Peterburi suunal juba uue teena.
Ajalugu
Tee avati ametlikult 5. novembril (vkj 24. oktoober) 1870 Narvas.
1876. aastal valmis Tapa–Tartu laiarööpmeline raudteeharu, kuigi regulaarseks rongiliikluseks avati see alles järgmisel aastal. Seltsil oli kavas seda haru edasi Riiani pikendada, ent kui 1889. aastal valmis Pihkva–Riia raudtee, hülgas selts selle plaani.
Aastail 1870–1893 oli 1868. aastal asutatud Balti Raudtee Seltsi raudtee erakapitalil põhinev raudtee. 1893. aastal Eestimaa kubermangu Balti raudtee ja Liivimaa kubermangu Pihkva–Riia raudtee aga riigistati Balti ja Pihkva–Riia raudteeks (Балтийская и Псково-Рижская железная дорога) peakorteriga Peterburis, millele kuulusid järgmised raudteeliinid:
1907. aastal moodustati Balti ja Pihkva–Riia raudtee ja Peterburi–Varssavi raudtee ühendamisel Looderaudtee (vene Северо-Западные железные дороги). Eestis asunud raudteelõigu kohta kasutati ka 20. sajandi alguses ka nimetust Põhja-õhtu raudtee pisi|300px|right|Raudteed Baltikumis 1902. aastal
Raudteejaamad ja peatused raudteeliinil
Vastavalt Venemaa keisririigi raudtee-ehituse normatiividele jaotati raudteejaamad tähtsuse ja raudteeliikluse tiheduse järgi viide klassi. Eri tähtsusega raudteejaamade hierarhia maastikul lahendati põhimõttel, et kõrgema järgu vaksalite vahele jääva teelõigu keskel asuks III klassi raudteejaam ja nende vahelõikudel omakorda 1–2 IV klassi raudteejaama. Vajadusel lisati täienduseks V klassi vahejaamu ja raudteepeatusi. Venemaa keisririigis oli tavaks rajada II klassi vaksal raudtee iga 70–100 versta tagant, madalama klassi täisjaamade vahekaugus jäi 20–30 versta piiresse.
Balti raudtee algsel Paldiski–Tallinn–Gatšina liinil I klassi raudteejaama nõuetele üksnes Tallinna Balti vaksal. II klassi kuulusid samal liinil esialgu kolm jaama (Gatšina, Narva, Rakvere), III klassi viis, IV klassi kümme ja V klassi kaks vaksalit. Raudteejaamad kavandati õhiste nõuete alusel ja jaamaehitiste kavandamisel oli eeskujuks Lipetski ja Tomski kandis 1869. aastal avatud Grjazi–Borissoglebski raudtee rajatised. II klassi raudteejaamad olid varieeruva suurusega, ent ühtlase kujundusega puidust, kuid kivist keskosaga tüüphooned. Vaksalitele oli klasside kaupa kehtestatud nõuded ruumiprogrammi ja sisustuse kohta. Raudteejaama tüüphoone põhikorrusel olid oote- ja ametiruumid (sh telegraafiruum ja jaamaülema kabinet), teisel korrusel jaamatöötajate eluruumid. Kahte ootesaali lahutas hoone keskteljel asetsev avar vestibüül, kus sai osta pileteid ja vormistada pagasidokumente.
Põhitrass
Tiesenhauseni raudteepeatus
Gattšina-Ligovo harutee
Jaamad ja peatused on seisuga 1891.
Paldiski–Tosno raudtee ehitus
Balti raudtee rajati aastatel 1869–1870 Eestimaa rüütelkonna peamehe ja Balti Raudtee Seltsi esimehe Alexander von der Pahleni (1819–1895) eestvedamisel. Ehitustööde koordineerimiseks oli kogu tee Paldiskist Peterburi-lähedase Tosnoni jaotatud 5 jaoskonnaks ja 40 ehituspunktiks.
329
329. aasta
Balti raudtee
I jaoskond
Sinna kuulus teelõik Paldiskist Aegviiduni (umbes 100 versta). Jaoskonna keskus oli Tallinn. Aprillist novembrini kestnud töödest võttis osa 6018 inimest, kellest 4711 oli Venemaalt värvatud tööjõud.
II jaoskond
Jaoskond hõlmas ehitustöid Aegviidust Jõhvini (umbes 103 versta). Jaoskonna keskus oli Rakvere.
329
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Balti raudtee
III jaoskond
Ehitustööd toimusid Jõhvist kuni Volossovo lähisteni (umbes 97 versta). Jaoskonna keskus oli Narva.
IV jaoskond
Jaoskond hõlmas ehitustöid Volossovost Gattšinani (umbes 45 versta).
329
Aastakümned: 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad - 320. aastad - 330. aastad 340. aastad 350. aastad 360. aastad 370. aastad
Balti raudtee
Balti Raudtee Peatehased
1870. aastatel ehitati Balti raudtee taristu teenindusettevõte Balti Raudtee Peatehased, mille peamaja asus Tallinnas Kopli ja Telliskivi tänava nurgal. Raudteede peatehases asus depoo 12 vedurile, paest seintega, tahutud paekarniiside ja tellistest avasillustega, lihtsate kolmnurk- või astmikfrontoonidega ja viilkatustega laod ja töökojad. Suurem osa ehitistest on lammutatud. Aastatel 1873–1874 rajati juurde töökoda ja kuuekohaline veduridepoo, kus tänapäeval asub vaguniremonditsehh.
Tallinnas elasid raudteetehaste töölised peamiselt Kalamajas ja Uues Maailmas. Raudteejaamade teenindamisega olid seotud Kitseküla ja Tallinn-Väikse asumi elanikud.
329
Aastad: 324 325 326 327 328 - 329 - 330 331 332 333 334
328
328. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad - 320. aastad - 330. aastad 340. aastad 350. aastad 360. aastad 370. aastad
Aastad: 323 324 325 326 327 - 328 - 329 330 331 332 333
Eider
thumb Eider (saksa; taani Ejderen) on jõgi Põhja-Euroopas Jüüti poolsaare lõunaosas. See on Saksamaa Schleswig-Holsteini liidumaa pikim jõgi.
Eider algab Bordesholmi lähedalt ja voolab algul põhja, kuid siis pöörab läände ja suubub Tönningi linna juures Põhjamerre, moodustades estuaari.
Kõrgkeskajal oli jõgi sakside ja taanlaste piirijõeks, hiljem Taani ja Saksamaa piirijõeks. Tänapäeval eraldab Schleswigi ja Holsteini.
Jõgi on 188 km pikk.
Reformatsioon Liivimaal
Reformatsioon Liivimaal oli kogu põhjapoolset Euroopat haaranud reformatsiooni üks osa, mis sai alguse 1520. aastatel.
Selle ajaline piiritlemine on keeruline, sest uus usk ei saavutanud domineerivat positsiooni mitte kohe, vaid alles aastakümnete jooksul ning 16. sajandi teisel poolel ja 17. sajandil toimus Liivimaa Poolale kuuluvatel aladel ka vastureformatsioon. Selle kõige olulisemad sündmused leidsid aset siiski umbkaudu ajavahemikus 1522–1525, mil katoliiklusest selgelt erinev uus konfessioon Liivimaa linnades küllaltki tugevad positsioonid sai. Liivimaa all on selles artiklis mõeldud üldiselt Vana-Liivimaad, mitte hilisemat Liivimaa kubermangu. pisi|[[Martin Luther (1483–1546). Lucas Cranach vanema maal (1529)]] pisi|[[Philipp Melanchthon]]
Eellugu
Liivimaal, nagu mujalgi kristlikus Euroopas, oli pidevalt olemas ametlikku katoliiklust kritiseeriv mõtteviis. Usku peeti liialt paavsti isikul tuginevaks juba 14. sajandil, kui Avignoni kirikulõhe tõttu oli ametis korraga kaks paavsti. Kirikukogude liikumine 15. sajandi esimesel poolel, mis suutis kirikuühtsuse taastada, püüdis muuta end paavstist kõrgemaks, kuid 1440. aastateks see vaibus ning paavst püüdis alates sellest ajast oma võimu igati kindlustada, algas renessansspaavstluse ajajärk.
Kiriku doktriiniga otseselt mitte vastuollu minevaid, kui suuremat vagadust nõudvaid liikumisi tekkis sel ajal väga rohkesti ning neid jõudis ka Liivimaale, enamasti dominiiklaste ordu kaudu. Nii kuulus ka Tallinna dominiiklaste klooster 15. sajandi lõpus reformikongegratsiooni, mis püüdis taastada Dominicuse aegset lihtsat, vaest ja vaga kloostrikorraldust. Samas olid nõudmised usupuhastuse järele aga tunduvalt ulatuslikumad ja seda tunnistasid ka mitmed katoliku kiriku juhid, seda nii Liivimaal kui ka väljaspool. Eriti paistsid kirikureformi plaanidega silma Saare-Lääne piiskopid Johannes III Orgas ja Johannes IV Kievel, kes püüdsid küll rangelt katoliikluse raamidesse jäädes parandada haridusolusid, rahva usudogmade tundmist ja vagadusetahet. Samas olid Johannes Kievelil aga ka tugevad ilmaliku võimu tugevdamise ambitsioonid, mistõttu tema uuendusettepanekud Saare-Lääne vasallide seas heakskiitu ei leidnud. Samaaegselt 1510. aastatel, tekkis samadel põhjustel oma vasallidega konflikt ka Tartu piiskopil ja Riia peapiiskopil Johann Blankenfeldil. Need tülid valmistasid kindlasti ette pinnast protestantliku reformatsiooni õnnestumiseks.
Liivimaa suured linnad Riia, Tallinn ja Tartu olid tihedalt seotud Saksamaa hansalinnade, eriti Lübeckiga, mistõttu seal toimuv jõudis küllaltki kiiresti ka Liivimaale. Pealegi olid linnadel just 16. sajandi alguses tekkinud tõsised konfliktid maaisandate poolt privilegeeritud kerjusmunkadega, kes ühelt poolt kandsid kiriku reformipüüdlusi, ent aitasid säilitada ka katoliku usku. Kerjusmungad avaldasid oma jutlustes lihtrahvale sageli linna ametliku poliitikaga vastuolus olevaid seisukohti või koguni ründasid seda, ent linn seda otseselt takistada ei saanud, sest kerjusmungad neile ei allunud. Linnakiriku jutlustajatega oli teine lugu, kuid kerjusmungad olid ka tänu oma kõneosavusele neist tunduvalt populaarsemad. Eriti selgelt joonistub allikate põhjal välja Tallinna rae ja dominiiklaste kloostri konflikt, mis süvenes just enne reformatsiooni algust.
Reformatsiooni algus
Reformatsioon Liivimaal algas eelkõige linnades, kus olid suured saksa keelt kõnelevate linnakodanike: kaupmeeste ja käsitööliste kogukonnad, kes olid vastuvõtlikud Martin Lutheri kirjutistele. Esimesi märke reformatsioonist võis täheldada Roomakatoliku kiriku Riia peapiiskopkonna peapiiskopi residentsis Riias. Juba 1521. aastal pöördus Liivimaa tudengite ja dr Philipp Melanchthoni pealekäimisel Mecklenburg-Vorpommernist, Treptowist sinna tagasi esimene protestantlik jutlustaja Andreas Knopken (ka Knöpken), kes saavutas peagi rae toetuse ning ta nimetati Riia Peetri kiriku ülemdiakoniks ning raad kuulutas ka Riia toomkapiitli oma Patronaadiõiguse alla kuuluvaks. 1522. aastal lisandus Hamburgist Silvester Tegetmeyer, kes veelgi innukamalt uut usku kuulutama asus. Sama aasta sügisel lubas raad ka ametlikult uue usu kuulutamise, eriti innukalt tegutses uue usu edendamisel linnasekretär Johann Lohmüller. Silvester Tegetmeyer nimetati samuti ametisse jutlustajana Riia Jakobi kirikusse.
Pildirüüsted
Aastatel 1524–1525 toimusid Liivimaa suuremates linnades (Riia, Tallinn, Tartu) pildirüüsteaktsioonid, milles märatsevate rahvahulkade rünnakud olid suunatud kõige vastu, mis seostus roomakatoliku kirikuga: pühapildid, kujud, krutsifiksid, missarüüd, küünlad, kellukesed, orelid, altarid ja missa tseremooniad.
Riias, 6. märtsil 1524 rünnati Riia Püha Katariina kloostrit. Hävitati raamatud ja jumalateenistuse vahendid, mis seostusid paavstliku missaga, 11. märtsil rüüstati Riias Peetri ja Jakobi kirikut. 16. märtsil toimusid taas märatsemised pühapiltide, ristide ja neitsi Maarja kujude hävitamisega Peetri ja Jakobi kirikus. 2. aprilli rünnati ja rüüstati frantsiskaanide kloostrit, samuti Püha Katariina kloostrit ja dominiiklaste Püha Johannese kloostrit.
Tallinnas rüüstati pühapilte 14. septembril 1524, kui 400–500-pealine sakslastest ja eestlastest koosnev rahvahulk tungis dominiiklaste Püha Katariina, Oleviste ja Pühavaimu kirikutesse, purustas seal pühapilte ja kujusid, altareid ja reliikviaid, mida peeti vana usu sümboliteks.
Tartus, toimusid pildirüüsted 1525. aasta 7. jaanuaril, pärast Melchior Hofmanni jutlust, kui rahvahulk liikus Tartu Maarja kirikusse, kus viskasid välja kirikus teenistust pidava preestri ja lauljad ning purustasid roomakatoliku idolaatriaga seotud esemed. Tartu vana Maarja kiriku järel suundusid linlased ja noored Tartu Jaani kirikusse, kiskusid maha altarid, purustasid pühapildid ja oreli. Tartu Jaani kirikust suunduti dominiiklaste Püha Maarja Magdaleena kloostrisse. Lisaks roomakatoliku kirikutele rüüstati ka vene õigeusu Nikolai kirik. 10. jaanuaril rüüstas taas 200-pealine rahvahulk Tartu toomkirikut; mässu käigus hukkus kaks sakslast ja kaks eestlast ning 20 inimest sai vigastada.
Usupuhastuse kindlustumine
1524. aastaks oli Riia linn ametlikult protestantliku (ehk uue) usutunnistuse omaks võtnud. 6. mail andis Riia raad käsu kõik Riia toomkirikus olevad liturgilised vahendid konfiskeerida, kuid lubati regulaarseid jumalateenistusi roomakatoliku riituse järgi jätkata kuni novembrini, siis katoliku jumalateenistused Riia toomkirikus lõpetati ja uksed suleti. Samal ajal võitis reformatsioon kiiresti pinda ka teistes suuremates Liivimaa linnades: Tallinnas, Tartus, Pärnus ja Narvas. Liivimaal teostus reformatsiooni alguses linnareformatsioon (linna raad), mis tõi kaasa linnade iseseisvumise ja kiriku võimu alt vabanemise. Reformatsioon sekulariseeris kiriku varad, nii et valitsejad ja linna raad said neid vabalt kasutada.
Tartus põhjustas usupuhastuse vastuvõtmine suure tüli Johann Blankenfeldiga, kes samaaegselt pidi ka Riia protestantidega võitlema. Blankenfeld, kes jäi kõigutamatult katoliiklikele positsioonidele, keeldus esialgu uueusulistele väiksemaidki järeleandmisi tegemast.
Narvas ja Pärnus möödus reformatsioon rahulikumalt, orduvõimud otseselt jutlustajate tegevusele takistusi ei teinud, ehkki ordumeister Wolter von Plettenberg mõistis karmilt hukka pildirüüsted kirikutes. Väiksemates linnades, mis olid katoliiklike maaisandate tugevama mõju all, jäi uue usu mõju tunduvalt väiksemaks. Paljud linnad võtsid ametlikult protestantliku usutunnistuse vastu alles kas veidi enne Liivi sõda või selle ajal.
Vasallide seas oli suhtumine reformatsiooni väga erinev; esialgu leidis uus usk küllaltki suurt toetust, ent hiljem, kui ilmnesid poliitilised ohud, sealhulgas talupoegade ülestõusu võimalus, muutusid nad selle suhtes tunduvalt reserveeritumaks. Liivimaa, Saare-Lääne ja Kuramaa rüütelkonnad olid luterluse suhtes küllaltki soosival seisukohal, Harju-Viru ja Tartu piirkonna omad aga olid veel 1540. aastatel katoliiklust toetavatel positsioonidel.
Kõige mõjukam ja järjepidevam reformatsiooni toetaja Liivimaal oli Riia peapiiskop Wilhelm von Hohenzollern. Samas toetas täiesti ühemõtteliselt reformatsiooni ka ordumeister Heinrich von Galen.
Jaak Joala
Jaak Joala (26. juuni 1950 Viljandi – 25. september 2014 Tallinn) oli eesti laulja, muusikapedagoog ja muusikaprodutsent.
Elulugu
Jaak Joala sündis ja kasvas muusikute perekonnas. Jaagu ema Helgi Ridamäe lõpetas 1952. aastal Tallinna riikliku konservatooriumi koorijuhtimise erialal ja töötas Tallinna koolides muusikaõpetajana, hiljem Eesti Riiklikus Filharmoonias kontsertloengute lektorina. Jaagu muusikust isa Arno Joala oli hilisemas eas tuntud tervendaja. Seitsmeaastaselt hakkas Jaak Joala õppima klaverit. Tänu vanemate muusikaarmastusele võeti teda sageli kaasa sümfoonia- ja kammermuusikakontsertidele ning ooperietendustele. Pelgulinna poisina alustas Joala kooliteed Tallinna 17. keskkoolis ja jätkas 1961. aastal, uue koolimaja valmides, Tallinna 46. keskkoolis. Seal vaimustus ta kardisõidust, kartide ehitamisest ja jäähokist ning laulis poisteansamblites. Pärast 8. klassi lõpetamist asus ta vanemate soovil õppima flöödimängu, algul Tallinna muusikakeskkoolis ja seejärel Tallinna muusikakoolis.
Joala muusikukarjäär algas 1966. aastal biitansamblis Kristallid, kus ta mängis flööti, laulis ning pärast Toivo Undi lahkumist mängis ka basskitarri. Tema esimesed helilindistused olid ansambliga Kristallid Eesti Televisioonis salvestatud kümmekond lugu. 1968. aasta sügisel laulis ja mängis Joala basskitarri Toivo Kurmeti ansamblis Virmalised, kellega ta laulis sisse Toivo Kurmeti lood "Ainult sul", "Ma ei tea miks", "Naer", "Taas on päev" ja "Üksinda". Sellesse aega jäävad ka tema esinemised Eesti Televisiooni populaarsetes saadetes "Horoskoop" ja "Kanal 13" ning kiiresti kasvav kuulsus. Sõjaväeteenistus möödus Joalal Tallinnas Tondil sõjaväeorkestris mängides, sealt oli võimalik käia helisalvestustel ja kontsertidel esinemas. 1968. aastal jäädvustas Eesti Televisioon publiku lemmiku sõdurpoisi argipäevast noortesaate jaoks filmilõike. 1969. aasta telefilmis "Tantsugalerii" lauldud "Kuulsuse ahelad" osutus tema edasist lauljakarjääri silmas pidades ettekuulutavaks.
pisi|vasakul|Jaak Joala 1974. aastal Aastatega laienes laulja repertuaar, muutudes sisu ja vokaali poolest nõudlikumaks. Joalat kuulasid meelsasti noored ja vanad. 1970. aastatel võitis ta auhindu paljudel lauluvõistlustel ja festivalidel nii Eestis kui ka välismaal. Ta oli võidukas "Tippmeloodia" lauluvõistlusel (1972) ja Tallinn–Tartu lauluvõistlusel (1972, 1973, 1974), niisamuti Rostockis (1972), Vilniuses (1974, kus talle anti kõik auhinnad, mis ühel lauljal oli üldse võimalik saada) ja kahel aastal Sopotis (žürii eripreemia 1975. ja III preemia 1979. aastal). Pärast seda sai Joalast üks nõutumaid lauljaid nende heliloojate seas, kelle loomingut ta esitas. Eesti heliloojatest on talle laule kirjutanud näiteks Arne Oit, Uno Naissoo, Gennadi Taniel, Raivo Tammik, Kustas Kikerpuu, Rein Rannap, Viktor Ignatjev ja Olav Ehala, tolleaegsetest Nõukogude heliloojatest näiteks David Tuhmanov, Aleksandr Zatsepin, Raimonds Pauls, Viktor Reznikov ja Vladimir Matetski. pisi|Jaak Joala Kadrioru kõlakojas 1974. aastal 1978. aasta vana-aastaõhtul esietendus NSV Liidu Kesktelevisiooni 1. programmis muusikaline telefilm "31. juuni" ("31 июня"), milles kõlas neli laulu Jaak Joala esituses. See tõi kaasa laulja tohutu populaarsuse Nõukogude Liidus. Hiiglaslikud kultuuripaleed olid tema kontsertidel puupüsti rahvast täis ning Nõukogude Liidu ainsas plaadifirmas Melodija vermitud vinüülplaadid olid defitsiit. 1980. aastatel käis ta kontsertreisidel ja esines pidupäevakontsertidel. Lisaks osales ta muusikafilmides, nagu "Olümpiaregati tähed" ("Звёзды олимпийской регаты", Eesti Telefilm, 1979), "Jaak Joala" ("Поёт Яак Йоала", Eesti Telefilm, 1981) ja "Teisikud" ("Двойники", Eesti Telefilm, 1982), ning Kesktelevisiooni saadetes, nagu "Hommikune post" ("Утренняя почта") ja "Kutsuv tuluke" ("Голубой огонёк"). Joala tuli mitu korda televisiooni-laulufestivali "Aasta laul" ("Песня года") laureaadiks. Arvukate esinemiste eest Venemaal ja mujal NSV Liidus ning selle eest, et suur osa tema tolleaegsest repertuaarist oli venekeelne, sai Jaak Joala Eestis hüüdnime Kremli ööbik. 31. detsembril 1980 autasustati "teenete eest eesti nõukogude estraadikunsti edendamisel Eesti NSV Riikliku Filharmoonia artisti Jaak Arno p. Joalat, Eesti NSV teenelise kunstniku aunimetusega.
Aastatel 1978–1983 esines Joala saateansambliga Radar.
1982. aastal tabas Joalat mitu ränka lööki. Kõigepealt varastati ajal, mil ta oli Sotšis muusikafilmi "Teisikud" võtetel, tühjaks tema korter. Sellele järgnes abielulahutus ning lõpuks sai ta võimudelt sõnakuulmatuse eest aastaks esinemiskeelu. Eesti NSV kultuuriministeeriumi ja Eesti Riikliku Filharmoonia juhid ei olnud rahul Joala jõulise iseseisvumisega. Ta oli Nõukogude Liidus niivõrd kuulus, et arvas, et võib endale lubada peaaegu kõike. NSV Liidu kultuuriministeeriumisse Moskvas tehti kõne: "Võtke temaga ometi midagi ette, ta on meil juhitamatu!" ("Сделайте с ним хоть что-нибудь, он у нас неуправляемый!"). Peaaegu kohe järgnes sellele aastane esinemiskeeld.
1980. aastate lõpus naasis Joala lauljana Eesti publiku ette ning 1987. aastal moodustati ansambel Lainer, kus ta oli solist. Ansambli tuntuimad ülesastumised olid X Tartu levimuusikapäevadel ja 1988. aasta Rock Summeril.
1980. aastate lõpus loobus Joala lauljakarjäärist, kui välja arvata 1996. aasta kolme tenori kontserdid. Põhjuseks oli kuulsusest tüdimus ja väsimus, Goskontserti tihedast esinemisgraafikust tingitud lakkamatutest kontserditurneedest NSV Liidu avarustes ja sellega kaasnenud rutiinist, elust ratastel, lahkhelidest filharmoonia ja kultuuriministeeriumi juhtidega, valitsevate muusikasuundade muutumisest, hiljem ka terviseprobleemidest. Vanemas eas oli tal lõpuks aega iseenda ja muu jaoks.
Viimased kümme aastat oli Joala väga eraklik. 2005. aasta mais tabas lauljat infarkt ning 17. mail 2011 viidi ta jälle infarktiga Põhja-Eesti regionaalhaigla südame- ja veresoonkonna haiguste intensiivraviosakonda. Vaatamata sellele, et tegemist oli teise infarktiga, taastus ta kiiresti. 25. septembri õhtul 2014 leiti Jaak Joala oma kodust surnuna, äsja oli ta kopsuprobleemide tõttu olnud haiglaravil. Ta maeti 1. oktoobril 2014 Metsakalmistule.
Isiklikku
pisi|300px|[[Eesti Rahvusmeeskoor#RAM-3|RAM-3 ja Jaak Joala Tallinna lauluväljakul 1973. aastal. Jaan Künnapi foto]] Tema ema oli muusikateadlane Helgi Ridamäe, isa hiljem tervendajana tuntud Arno Joala (6. detsember 1926 – 14. september 2008).
1973. aastal abiellus ta Doris Joalaga. Nende abielu kestis peaaegu kümme aastat. 1973. aastal sündis poeg Janar Joala (16. detsember 1973 – 22. august 2019).
Jaak Joala teine abikaasa oli Maire Joala (sündinud 2. novembril 1960).
Diskograafia
Jaak Joala laule on rohkesti avaldatud heliplaatidel nii kodu- kui ka välismaal.
Mälestuse jäädvustamine
pisi|Kasti pandud Jaak Joala monument novembris 2021
Dithmarschen
thumb Dithmarscheni kreis on haldusüksus (kreis) ja ajalooline piirkond Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal. Asub Põhjamere kaldal. Piirneb põhjas Eideri, lõunas Elbe ja idas Kieli kanaliga.
Ajalugu
Keskajal oli Dithmarschen sõltumatu talupojariik, mis formaalselt kuulus Bremeni peapiiskopkonda, hiljem Saksa-Rooma riigi Schleswigi hertsogkonda. Keskus Meldorf.
Taani ja Norra kuningas (1523–1533) Frederik I ja Hans 1500. aastal korraldasid suurejoonelise rünnaku Dithmarscheni talupoegadevabariigi vastu Holsteinis, kuid Taani, Rootsi ja Norra ühisväed, mida toetasid veel saksa palgasõdurid, said Hemmingstedti lahingus täielikult lüüa ja Dithmarschen säilitas oma iseseisvuse veel pooleks sajandiks.
Dithmarschen liideti aastal 1559 Holsteini hertsogkonnaga, lõunaosast sai Taani kuninga ja Norra kuninga (1559–1588) Frederik II valdus, muud osad jaotati tema isa Christian III poolvenna Schleswig-Holstein-Gottorpi hertsogi Adolfi vahel.
Granada
pisi|Granada Granada on Hispaanias Andaluusias asuv linn, Granada provintsi halduskeskus.
Linn asetseb Sierra Nevada mäestiku jalamil kolme jõe, Beiro, Darro ja Genili ristumiskohal, merepinnast 738 m kõrgemal.
Vahemere rannik Costa Tropical on vaid tunniajalise sõidu kaugusel. Lähim lennujaam on Granadast 14 km kaugusel asuv Federico García Lorca lennujaam.
Nimi
Oletatavasti on Granada järgi saanud nime Grenada saareriik Väikestes Antillides.
Ajalugu
Linna ala asustus ulatub tagasi esiaega.
1. aastatuhandel eKr elasid seal keltibeerid. Nad olid suhetes foiniiklaste, kartaagolaste ja kreeklastega.
5. sajandil eKr rajasid kreeklased Granada kohale koloonia, mille nimi oli Elibyrge. Rooma riik vallutas selle ala ja nimetas asulat Illiberiseks. Illiberis müntis ka raha. Läänegoodid säilitasid linna tähtsuse kirikliku ja tsiviilvõimu keskusena ning rajasid sinna isegi kindluse. 60 aasta jooksul kuulus linn Bütsantsi riigile.
Juudid asusid elama linna piiri taha eeslinna, mida nad nimetasid Gárnata või Gárnata al-yahud. Juudid aitasid mauridel, keda juhtis Ţāriq ibn Ziyād, 711. aastal linna vallutada, ehkki nood suutsid end linnas kindlustada alles 713. aastal. Maurid hakkasid linna nimetama Ilbiraks, linna jäänud kristlased Elviraks. Linn sai Córdoba kalifaadi provintsikeskuseks. Seevastu 11. sajandil raputasid kalifaati sisevastuolud ja sisesõjas Granada purustati aastal 1010.
1212 said Almohaadid Las Navas de Tolosa lahingus hävitavalt lüüa ja kaotasid võimu Hispaanias. Ometi ei suutnud kristlased kõiki moslemite linnu vallutada, osalt puhkenud katku tõttu. Siiski langes 1236 kalifaadi pealinn Córdoba. Võimuvaakum Lõuna-Hispaanias kestis 1238. aastani, mil moodustati Granada emiraat, mida valitses Nasriidide dünastia. Emiraat oli ametlikult Kastiilia vasallriik ja küllap sellega ongi seletatav, miks Kastiilia kaks ja pool sajandit ei pidanud vajalikuks emiraati vallutada. Rekonkista lõppes siiski pärast 10 aastat kestnud Granada sõda 1492. aastal Granada kui viimase mauride kantsi vallutamisega.
Moslemi elanikkonnaga sõlmitud lepingu järgi võisid moslemid oma usku edasi praktiseerida, küll aga aeti kõik juudid Hispaaniast välja. Aastal 1499 sai kardinal Francisco Jiménez de Cisneros pahaseks moslemite liiga aeglase ristiusku astumise pärast ja käivitas sunniviisilise ristiusustamise programmi, millega rikkus lepingut. See põhjustas rahvaülestõusu, mille Kastiilia maha surus. 1501 tühistas valitsus lepingu ja nõudis kõigilt moslemitelt kas ristimist või emigreerumist. Moslemite kõrgkiht eelistas emigreeruda Marokosse, lihtrahvas laskis end pigem ristida ja järgis kodus islami tavasid edasi.
Arhitektuur
Granadas asub Alhambra kindlus, mis on üks islami kultuuri kuulsamaid pärandeid, seetõttu on Granadal kultuuri ja turismi vallas Hispaania linnade seas oma kindel koht. Alhambra on üks tähtsamaid Hispaania ajaloolisi ehitisi, mis on alates 1984 UNESCO maailmapärandi nimekirjas koos selle juurde kuuluvate Generalife aedade ja ajaloolise Albaicíni linnaosaga.
Granada katedraali peetakse esimeseks renessanss-stiilis kirikuks Hispaanias.
Sümbol
Granada linna ja provintsi sümbol on granaatõun (hispaania keeles granada).
Sõpruslinnad
Granada sõpruslinnad on Coral Gables (USA, Florida) ja Sharjah (Araabia Ühendemiraadid).
Erie järv
Erie on järv Põhja-Ameerikas Suures järvistus Ameerika Ühendriikide ja Kanada piiril.
Järve idaosast voolab välja Niagara jõgi, suurim sissevoolav jõgi on Detroiti jõgi (järve lääneosas).
Suurimad Erie järve äärde jäävad linnad on Cleveland, Buffalo, Erie ja Toledo, mis kõik asuvad Ameerika Ühendriikides.
pisi|tühi|250px|Erie järve (4) asend Suures järvistus
Rooside sõda (telesaade)
"Rooside sõda" on telesaade: koguperemäng, kus võistkonnad peavad arvama ära küsimuste kõige populaarsemad vastused. Inglise keeles on selle saateformaadi nimi "Family Feud". Eestis on selles formaadis telesaadet tootnud Teet Margna alates 2004. aastast. Esimene aasta näitas seda TV3 ja hiljem Kanal 2 aastatel 2005–2007, 2008–2009, 2010–2011 ja 2012-2019. 2019. aastast näitab saadet taas TV3. Saatejuht on Kristjan Jõekalda.
Saate ülesehitus
Saate esimeses pooles arvavad kaks eesti kolme- või neljaliikmelist perekonda ära eesti rahva poolt pakutud kõige populaarsemaid vastuseid küsimustele. Esimese küsimuse puhul arvatakse ära kuut, teisel viit ja kolmandal nelja populaarsemat vastust. Teisele küsimusele õigesti vastanud perekond saab endale auhinnaks kiirloterii. Teises saatepooles läheb enim punkte teeninud perekond lõpumängu.
Lõpumäng
Lõpumängu pääsenud perekonnal on võimalik kettaga keerutada 1000, 2000, 3000, 5000 või 10 000 eurot. Peale seda peab kaks liiget perekonnast vastama lõpumängus viiele küsimusele. Võitmiseks peab perekond 10 vastusega täis saama 200 punkti. Võitmise korral liidetakse kettaga keerutatud võidusummale eelneva mängu jooksul kogutud raha.
Maleturniiri kategooria
Maleturniiri kategooria (inglise keeles tournament category) on maleturniirile antav kategooria, mis sõltub sellel turniiril osalenud mängijate keskmisest ELO-reitingust.