cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1905. aasta revolutsioon Eestis
Rahutused Tallinnas
Jaanuaris streikis Eestis kokku 15 000 tööstustöölist, kuid nende nõudmised jäid rahuldamata. Veebruaris puhkes uus streigilaine, Tallinna ja Tartu tööliste üldstreigid sundisid vabrikante mingil määral järeleandmisi tegema. Streikidega kaasnesid poliitilised meeleavaldused ja koosolekud, kokkupõrkes politsei ja sõjaväega oli inimohvreid. Veebruaris ühinesid Tartu üliõpilased ülevenemaalise üliõpilaste poliitilise streigiga, Tartu ülikool suleti. Maal algas talurahva mõisnikevastane võitlus, 1905. aasta jaanuarist märtsini puhkes ligi 120 mõisas mõisatööliste streike ja rahutusi. Sotsiaaldemokraadid kutsusid rahvast üles isevalitsust kukutama ja demokraatlikku vabariiki kehtestama, kõige levinum oli loosung „Maha isevalitsus!”. 1905. aasta aprillis võttis VSDTP III kongress kursi relvastatud ülestõusu ettevalmistamisele. 1. mai demonstratsioonid olid Eestis esimene suur poliitiline meeleavaldus.
Talurahvarahutused
Talurahvarahutuste ajal aastail 1905–1906 rüüstati Eestimaa kubermangus.
22.–24. juunini 1905 toimusid Läänemaal Vigalas talurahvarahutused (Mihkel Aitsam). Sügisel, pärast revolutsiooniliikumise aktiviseerumist linnades, algasid taas rahutused ka Läänemaal, mis likvideeriti alles kasakate ja karistussalkade kohaletoomisega ratsaväekindral Aleksander Orlovi (Орлов, Александр Афиногенович (1862–1908)) juhtimisel. Rahutusi ja sellele järgnenud sündmusi on kajastatud 1980. aastal Tallinnfilmis valminud mängufilmis "Jõulud Vigalas".
Revolutsioon saavutas kõrgpunkti 1905. aasta sügisel, kui 14. oktoobril (vkj) ühinesid Tallinna töölised ülevenemaalise poliitilise üldstreigiga, millest Eestis võttis osa 20 000 tööstustöölist ja raudteelast, s.o 3/4 nende üldarvust.
Demonstratsioon ja hukkunud 29. oktoobril 1905 Tallinnas
29. oktoobril (vkj 16. oktoobril) 1905 toimus demonstratsioon Tallinnas, mis algas Kalamajas Soo tänaval asunud Lausmanni tehase juures ning liikus hiljem kesklinna Linnavolikogu juurde Uuel turul, kus osales 8000–10 000 osavõtjat. Miitingu lõpus piiras lähedal asunud Ringkonnakohtu juures valvel olnud sõjaväeüksus (ca 100–120 sõdurit) turu ümber ning avas kapten Nikolai Mironovi käsul kogunenute pihta 30 sammu pealt tule, tehes viis kogupauku; tapeti 94 ja haavata sai üle 100 inimese. 50 hukkunu matused toimusid 2. novembril (vkj 20. oktoobril). 5. novembril (vkj 23. oktoobril) vabastati aga ametist senine kubermangu kuberner Aleksei Lopuhhin, kes oli rahutuste alguses põgenenud Tallinnast.
Järjekordne üldstreik toimus 8. novembril (vkj 26. oktoobril). 10.–12. detsembril (vkj 27.–29. novembril) 1905 toimus Tartus üle-eestiline rahvaesindajate kongress, mis lõhenes kaheks eraldi koosolekuks, millest ühel nõuti põhiseaduslikku korda ja ähvardati valitsust passiivse vastupanuga, teisel kutsuti üles isevalitsust kukutama ja moodustama revolutsioonilisi omavalitsusi. Umbes 50 vallas moodustatigi vallavalitsuste asemele talurahvakomiteed, mida mõnel pool nimetati "vabariikideks". Paljudes valdades seadis rahvas omal algatusel sisse emakeelse õpetuse vallakoolis, sulges kõrtsid, boikoteeris tsaariametnikke, keeldus maksude maksmisest ja nekrutite andmisest.
Poliitiliste parteide tekkimine
Pärast Nikolai II poolt välja antud 17. oktoobri manifesti asutati 1905. aasta oktoobris-novembris Eestis esimesed legaalsed parteid.
Konservatiivsed mõõdukad liberaalid eesotsas Jaan Tõnissoniga asutasid Tartus Eesti Rahvameelse Eduerakonna (ERE), mis üldriiklikes küsimustes võttis omaks Venemaa Konstitutsioonilis-Demokraatlik Partei programmi konstitutsioonilise monarhiaga demokraatliku riigikorra kehtestamise ja Ülevenemaalise Asutava Kogu kokkukutsumise nõudega. Mõõdukad rõhutasid oma tegevuse legaalset, seaduslikku iseloomu, seda, et võideldakse "ainult õiguse ja seaduse abinõudega". ERE häälekandja oli ajaleht Postimees.
Vasakpoolsed sotsiaaldemokraadid-föderalistid eesotsas Peeter Speekiga asutasid põhiolemuselt marksistliku programmiga Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Ühisusee (ESTÜ). 1905. aasta kevadel avaldas sotsiaaldemokraatide-föderalistide juht Peeter Speek esmakordselt nõudmise Venemaa Keisririigi föderaliseerimise ja Eestile autonoomse osariigi staatuse andmise kohta. ESTÜ häälekandja oli ajaleht Uudised.
VSDTP kõrval tekkisid Eestis mitme ülevenemaalise partei – Konstitutsioonilis-Demokraatlik Partei, 17. Oktoobri Liidu (oktobristide), Sotsialistide-Revolutsionääride Partei, Bundi (juudi partei), Õiguskorra Partei – väikesearvulised organisatsioonid, kuid need ei etendanud kohalikus elus märkimisväärset osa.
Novembri lõpul valiti ka Tallinna Tööliste Saadikute Nõukogu (1905), mille esimees oli Nikolai Janson, liikmed: Mihhail Tomski (Tallinna metallitööliste ametiühingu esimees).
Baltisaksa aadel ja linnakodanlus asutasid Liivimaal konservatiivse Balti Konstitutsioonilise Partei ja Christoph Mickwitzi Eestimaa Konstitutsioonilise Partei, kes taotlesid tugevat tsaarivõimu.
Rahumeelne poliitiline tegevus
pisi|[[Jaan Tõnisson riigivanemana 1928. aastal]]
27. novembril 1905 alustas Tartus tööd ligi 800 delegaadiga maalt ja linnast üle-eestiline rahvaesindajate kongress, mis aga lõhenes kohe kaheks – radikaalseks ja mõõdukaks tiivaks. Kongressi mõõdukas tiib (Bürgermusse), mida juhtis Jaan Tõnisson, tõstis esile kultuurilise ja poliitilise autonoomia küsimused Balti provintsides. Radikaalne tiib (Aula), kes pidas oma koosolekut Tartu Ülikooli aulas – äärmuslikud vasakpoolsed (nn radikaalsed sotsialistid) ja äärmuslikud parempoolsed (nn radikaalsed rahvuslased), mida juhatas Jaan Teemant – aga kutsus üles kohe kukutama tsaarivalitsust, keskendus ülevenemaalistele ja taktikalistele probleemidele.
Aulakoosolekul, mida juhatas Jaan Teemant võeti vastu väga radikaalsed nõudmised, alates vabariigi kehtestamisest ja lõpetades relvastatud ülestõusule üleskutsumisega. Kuna Teemant oli formaalselt radikaalide liider, hakkas tema vastu peagi huvi tundma ka kesiririigi poliitiline politsei ning isegi siseminister Pjotr Durnovo, kes nimetas Teemanti "Eestimaa kuningaks", kes soovivat oma natsionalistliku partei abil luua Eesti Vabariiki. Jaan Teemant mõistetigi 1905. aasta lõpul mässu õhutamise pärast surma, kuid tal õnnestus õigeaegselt põranda alla minna. Hiljem lahkus ta maalt ja elas eksiilis Šveitsis.
Volta koosolek
11./(24 ukj) detsembril 1905 kogunesid Tallinnas, sotsiaaldemokraatide ja VSDTP Tallinna komitee esindaja Aleksander Kesküla suunamisel valdade saadikud. Algselt kavandatud “Estonia” seltsi teatri ajutises teatrisaalis Väike-Tartu maantee 25 ruumide asemel koguneti Volta tehase keldris asuvas sööklas. Õhtusele Volta koosolekule saabusid nii tööliste kui ka valdade saadikud salaja väikestes gruppides, sissepääsu tagas märgusõna "seltsimees", "Edu", “Paide”. Koosolekut juhatas A. Kesküla ja protokollis Friedebert Tuglas. Koosoleku päevakorras oli olukorra hindamine ning uus võitluskava linnas ja maal sõjaseisukorra tingimustes, kuna arreteerimised olid alanud juba 9. detsembril. Lõplikku ülestõusu plaani koosolekul aga ei jõutud välja töötada. Politsei oli koosolekust teada saanud ja korraldas haarangu. Ööl vastu 11. detsembrit vahistati VSDTP Tallinna komitee peaaegu täies koosseisus. Koosoleku lõpetasid kasakad, kes vahistas 22 inimest, sealhulgas Friedebert Tuglase.
Mõisate põletamine
12.–20. detsembril 1905 ja ka 1906. aasta alguses põletati Põhja-Eestis maha 114 mõisahoonet ja 40 viinavabrikut, keskused olid Kose - Alavere, Oru, Paunküla, Ravila, Tammiku, Tuhala, Rapla -  Järvakandi, Keava, Kehtna, Valtu, Märjamaa - Haimre, Kasti, Mõraste, Mõisamaa, Orgita, Paeküla, Sõtke, Valgu, Vana-Märjamaa, Jüri - Aruvalla, Vaida, Kullamaa - Koluvere, Luiste, Sipa, Sooniste, Teenuse, Tolli, Hageri - Adila, Kohila, Pahkla, Salutaguse, Tohisoo, Vigala kihelkond - Jädivere, Konuvere, Vana-Vigala, Velise ja Liivimaa kubermangus 230 mõisa. Kogu Eestis põletati üldse aga kokku 120 mõisat, sh u. 65 mõisa peahoonet. Eestimaa kubermangus põletati, purustati ja rüüstati kokku 113 objekti kahest perioodist. Esimesel perioodil (26.–28. oktoober 1905) sai kannatada 13 objekti: kümme mõisat (neist kolm kirikumõisat ehk pastoraati), kaks kroonu viinapoodi ja Liiva postkontor. Teisel perioodil (12.–19. detsember 1905) sai kannatada 100 mõisat, sh. põletamise läbi 52 mõisa härrastemaja ja kaheksa piiritusevabrikut; 35 mõisa piiritusevabrikut purustati. Harju-Jaani kihelkonnas Haljava, Kiviloo, Paasiku, Peningi, Raasiku; Juuru kihelkonnas Atla, Järlepa, Kaiu, Kuimetsa, Seli; Jõelähtme kihelkonnas Kostivere, Saha, Ülgase; Türi kihelkonnas Kolu, Laupa, Lokuta, Mäeküla. Kirbla kihelkonnas Vanamõisa; Suuremaid kahjusid kandsid mõisatest: Ravila, Vana-Vigala, Valtu, Järvakandi, Koluvere mõis; Pärnu-Jaagupi kihelkonnas: Are, Enge (riigimõis), Halinga, Kaelase, Kaisma, Kõnnu, Kergu, Pööravere, Roodi; Vändra kihelkonnas Käru, Lelle, Uus-Vändra, Vana-Vändra.
Juba 11. detsembri ööl ja järgmisel päeval asusid Tallinna tööliste võitlussalgad teele mõisate poole ning olid ka mõisate rüüstamiste ja hävitamiste initsiaatoriks. Tallinna tööliste esimene rühmitus suundus Tallinnast Kohilasse, teine Tallinna tööliste rühm liikus mööda Tartu maanteed ja kolmas rühm väljus Tallinnast Tallinna–Narva maanteed.
Esimene salk ning nendega liitunud kohalikud rüüstasid Kohila ja Rapla ümbruse mõisu, Hageri kiriku juures sattus rüüstajatele peale Tallinnast saadetud karistussalk, kellega kokkupõrkes hukkus 17 inimest. 14. detsembril koondusid ümbruskonnas liikunud mässajate salgad uuesti Raplasse, kust liiguti edasi kolmes jaos: Läänemaale ning üle Järvakandi ja Kehtna Pärnumaale.
Teise salk liikus mööda Tartu maanteed kagusuunas ja rüüstasid ja põletasid Harjumaal Aruvallas, Uuemõisas, Kuimetsas, Tuhalas.
Kolmas salk rüüstas Harjumaa Jõelähtme, Raasiku ja Peningi vallas.
Kahjustada said Aa, Alatskivi, Albu, Ambla, Anija, Aruküla (Järvamaal), Asuküla, Auaste, Auvere, Ehmja, Elme, Ereda, Ervita, Esna, Haapsalu, Harku, Heimadra, Hirmus, Iisaku, Imastu, Jootme, Jõhvi, Jägala, Järve, Kaarma, Kabala, Kangruselja, Kapu, Karinõmme, Karja, Karkuse, Keila-Joa, Kiiu, Kiltsi, Kirimäe, Kirna, Kivijärve, Klooga, Kodijärve, Koguli, Koitjärve, Kokora, Kolga, Kolu, Koluvere, Koonga, Kostivere, Kunda, Kurna, Kõblaste, Kõpu (Läänemaal), Kõrvetaga, Käravete, Laagna, Lehola, Lehtse, Lihula, Lokuta, Loona, Maidla, Martna (kirikumõis), Meedla, Moora, Mõniste, Mäkaste, Mäo, Märjamaa, Mündi, Neeruti, Oidrema, Oisu, Ohtu, Orajõe, Oru, Paasvere, Pada, Pagari, Pala, Palla, Palu, Peri, Piiumetsa, Piirsalu, Pilkuse, Pivarootsi, Pootsi, Preedi, Purdi, Putkaste, Päri, Pühajärve, Raadi, Raasiku, Rahkla, Rakvere, Rannu, Rava, Roela, Roosna-Alliku, Ruila, Russalu, Ruuna, Rägavere, Räpina, Rääbise, Saastna, Saha, Saksi, Salutaguse, Sangaste, Silmsi, Sompa, Soontaga, Soonurme, Taebla, Tammiku, Tapa, Tarakvere, Tohisoo, Toolamaa, Tori, Tudu, Tumala, Tuula, Tõstamaa, Tähtvere, Udeva, Udriku, Uhtna, Ungru, Vaiatu, Vaikna, Vaimõisa, Vaivara, Valgu, Valguta, Valtu, Vanamõisa (Virumaal), Vana-Suislepa, Vana-Vigala, Vao (Järvamaal), Varbuse, Vastseliina, Vastse-Roosa, Vigala, Viisu, Voika, Voose, Võisiku, Väike-Kareda, Väike-Kullamaa mõisad.
Mõisate rüüstamise ajal hukkus Arthur von Baranoff Peningil ning mõnitati ka Pargi mõisnikku Viktor von Kotzebued, kes peksti läbi ning sunniti osalema mõisa lõhkumises ja kandma punast lippu. Vanamõisa parun Otto von Budberg olevat rakendatud hobuse kõrvale vankri ette ning sõidetud Velise kõrtsi, kus talle heinu ette antud.
Rahutuse mahasurumine
22. novembril kuulutati Liivimaal, 10. detsembril Tallinnas ja Harjumaal ning 24. detsembril kogu Eestimaal välja sõjaseisukord. Rahutuste likvideerimise ajaks moodustati keisri ukaasiga 24. novembrist ajutine Balti kindralkubermang ja määrati ajutiseks kindralkuberneriks Vassili Sollogub. Nikolai II ukaasiga loodi Baltimaade ajutise kindralkuberneri ametikoht, mida rüütelkonnad olid juba varem nõudnud. Kindralkuberner Vassili Sollogub (1905–1906) ja tema järeltulija Aleksandr Möller-Zakomelski (1906–1909) said suured volitused. Eestimaa kubermangu kuberner oli märtsist kuni 13. novembrini 1905 Aleksei Lopuhhin.
13. detsembril 1905 saatis Eestimaa Rüütelkonna peamees parun Eduard Julius Alexander von Dellingshausen telegrammi Venemaa Keisririigi siseministrile Pjotr Durnovole palvega saata maale sõjaväeosi, et olukorras, kus oli juba välja kuulutatud sõjaseisukord, vajalikul viisil korda kindlustada.
Rahutuste mahasurumiseks moodustati ekspeditsioonisalgad: Põhjasalk, mida juhtis Tema Keiserliku Kõrguse õukonna kindralmajor Aleksander Orlov ja kuhu kuulusid 1 pataljon jalaväelasi, 8 eskadroni ratsaväge, 6 kahurit ja 4 kuulipildujat; koondsalga tegevuspiirkonnaks oli Liivimaa kubermangu Valga, Volmari ja Võnnu kreis. Eestimaa kubermangu suunati 2 pataljoni mereväelasi kuulipildujatega ja Saaremaale salk mereväelasi (218) 2 kuulipilduja ja 8 ohvitseriga. Liivimaa kubermangu Tartu ja Viljandi kreisis tegutses salk kindralmajor Klotšenko juhtimisel.
19. detsembril andis kindralkuberner Vassili Sollogub karistussalkadele käskkirja nr 1, milles käskis neil taastada seaduslik võim ning kasutada selleks vajaduse korral ka suurtükiväge. Algas karistussalkade tegevus Eestis, mille liikmete üldarv regioonis ulatus 19 000 meheni.
19. jaanuaril 1906 arreteeriti revolutsioonisündmustega seoses Vene Riigiduuma valimiste kandidaat Jaan Poska, kuid vabanes endise Eestimaa kuberneri Aleksei Bellegarde eestkostel juba paarikümne päeva pärast. Suur osa Eesti avaliku elu tegelastest põgenes välismaale. Pahempoolsed organisatsioonid ja ajalehed suleti. 18. veebruarini 1906 hukkus rahutustes Eestimaa kubermangus kokku 50 inimest, kes osutasid relvastatud vastupanu, ja 68 inimest, kes hukati mässutegevuse eest; Saaremaal hukati 2 inimest; Liivimaa kubermangus 14 inimest, kes osutasid relvastatud vastupanu ja 1 inimene põgenemisel, 120 hukatud mässutegevuse ja rüüstamiste eest. Kogu Vene impeeriumis karistussalkade poolt tapetuist langeb Eesti ja Läti arvele üle poole. 12.–20. detsembrini 1905 rüüstati Eestis ligi 120 mõisa ning Velise ja Kabala vallas toimusid relvastatud kokkupõrked sõjaväeosadega. Piirkondades, kust sõdurid olid lahkunud, hukkasid revolutsionäärid sõdureid abistanud isikuid.
Karistussalgad lasksid ilma kohtu ja juurdluseta 1906. aastal Eestis maha üle 300 inimese, sõjakohtud mõistsid surma veel ligi 200 inimest, ihunuhtlust sai 600 inimest, sadu pandi vangi või saadeti Siberisse asumisele ja sunnitööle. 1906–1911 pidasid sõjakohtud ligi 100 protsessi, kus süüdistatavaid oli üle 800.
Läänemere-äärsed kubermangud
Revolutsioonilised rahutused teistes Läänemere-äärsetes kubermangudes oli aktiivseimad Lätis, eriti Kuramaal. Kuramaal kuulutasid võimud välja sõjaseisukorra juba 6./19. augustil (pärast maatööliste massilisi streike), Liivimaal 22. novembril / 5. detsembril, Tallinnas ja Harjumaal 10./23. detsembril ja kogu Eestimaal 26. detsembril / 8. jaanuaril 1906.
Revolutsiooni käigus 1905.–1906. aastal hävitati täielikult või osaliselt mõisahooneid Kura-, Liivi- ja Eestimaal:
Välislingid
1905 Russian Revolution
Järveküla järv
Järveküla järv (ka Järveküla järved, Ridamaa järv) on järv Saaremaal Saaremaa vallas Kavandi külas.
Quito
Quito on Ecuadori pealinn ja riigi suurim linn. Linn asub Guayllabamba jõe orus umbes 2850 m kõrgusel merepinnast, olles sellega kogu maailmas ametlikest pealinnadest kõrgeim (mitteametlikest La Paz 3640 m).
Järveküla järv
Järv paikneb Saaremaa põhjarannikul, jäädes merest 2–3 km kaugusele.
Quito
Quito vanalinn on üks terviklikumalt säilinud linnasüdameid kogu kontinendil ning see võeti esimeste seas UNESCO maailmapärandi nimistusse 1978. aastal.
pisi|tühi|Avenid Venezuela ja Basilica del Voto Nacional
Järveküla järv
Järve on mitu korda alandatud, mistõttu on märgatavalt vähenenud pindala (1932. aastal oli pindala 240 ha) ja kiirenenud järve soostumisprotsessid.
Taimestik on liigivaene. Helofüütidest on valdav pilliroog, esineb ka mõõkrohtu, tarnu, kaislat jt.
Kaladest domineerib haug, püütud on ka säinast, lutsu, ogalikku ja luukaritsat.
Panama
Panama (ametlik nimi Panama Vabariik) on riik Ameerikas. See on kõige enam tuntud Panama kanali poolest.
György Kurtág
pisi|György Kurtág György Kurtág (sündinud 19. veebruaril 1926 Lugojs, Rumeenias) on ungari helilooja ja pianist. Ta on rahvusvaheliselt edukaim Ungari sõjajärgne helilooja György Ligeti ja Péter Eötvösi kõrval.
Panama
Piirneb loodes Costa Rica, kagus Colombia, põhjas Kariibi mere ja lõunas Vaikse ookeaniga. Riik asub kahel mandril – Põhja- ja Lõuna-Ameerikas. Enamik Panama elanikest on roomakatoliiklased (umbes 80%).
György Kurtág
Kurtág sündis ungarikeelsete juudi päritolu vanemate peres Lugojs, Rumeenias. Ta õppis klaverit mängima viieaastaselt oma ema käest. Gümnaasiumis käis ta Timișoaras. Ta kolis Ungarisse elama pärast Teist maailmasõda, ületades ebaseaduslikult Ungari-Rumeenia piiri.
Kurtág tahtis õppida muusiikat Béla Bartóki juhendamisel, kuid Bartók suri leukeemiasse septembris 1945. Aastast 1946 õppis Kurtág Ferenc Liszti muusikaakadeemias heliloomingut Sándor Veressi ja Ferenc Farkasi juhendamisel, klaverit Pál Kadosa ja kammermuusikat Leó Weineri juhendamisel. Ta lõpetas muusikaakadeemia klaveri eiralal 1951. aastal ja kompositsiooni erialal 1955. aastal.
1957. aastal õppis Kurtág Pariisis Darius Milhaud' ja Olivier Messiaeni juures.
Panama
Panama pealinn (ja ühtlasi ka suurim linn) on Panamá, kus elab ligikaudu pool riigi neljast miljonist elanikust.
Bedřich Smetana
pisi|Bedřich Smetana pisi|Smetana autogramm Bedřich Smetana (2. märts 1824 – 12. mai 1884) oli tšehhi helilooja.
Panama
Loodus
pisi|Chame laht ja sealne mangroovimets Panama asub Kesk-Ameerika kitsaimas osas ja selle pindala on 75 420 km². Riik on piklik S-kujuline maakitsus Kariibi mere ja Vaikse ookeani vahelisel alal. Kõige kitsamas kohas on maakitsus umbes 50 kilomeetrit lai. Vaikse ookeani rannik on väga madal ja seetõttu on looded erakordselt ägedad, üle seitsme meetri, samas kui Kariibi mere poolel on sellest vaid kümnendik.
Bedřich Smetana
Ta oli koos Antonín Dvořákiga üks rahvusromantilise suuna juhtfiguure Tšehhi süvamuusikas ning teda on nimetatud Tšehhi muusika isaks. Tema tuntumad teosed on ooper "Müüdud mõrsja", sümfooniline poeem "Vltava" ja Keelpillikvartett nr 1 "Minu elust".
Panama
Loodus
Panama on jagatud kaheks rannikuks nendevahelise mäeahelikuga ning teisest küljest jagab Panama kanali piirkonnas olev madalik selle lääne- ja idaosaks. Suurem osa riigist asub vähem kui 700 meetri kõrgusel.
Vaikse ookeani rannikutasandikul asub Azuero poolsaar. Enamik Panama rohkem kui 1600 saarest asub Vaikses ookeanis. Panamast läbib mitu jõge, kuid enamik neist on lühikesed. Kariibi merre suubuvatest jõgedest olulisim on Chagresi jõgi, millest paisutamise teel tekkinud Gatuni järv on Panama kanali oluline osa. Teised olulised jõed on Chepo ja Tuira, mis suubuvad Vaiksesse ookeani.
Kariibi mere ja Vaikse ookeani rannikul on kliima erinev, kuna Kariibi mere rannikul sajab passaattuulte tõttu oluliselt rohkem vihma kui Vaikse ookeani rannikul. Temperatuuri poolest jaguneb Panama kolmeks tsooniks. Umbes 90 protsenti riigist on madalamal kui 700 meetrit asuvas kuumavööndis, kus temperatuur langeb harva alla 26 kraadi. Keskmisel kõrgusel (700–1500 meetrit) on leebem kliima, üle 1500 meetri on jahe. Mäeaheliku läänepoolsetes osades on isegi pakast.
Panama looduslik mitmekesisus on seotud selle geoloogilise ajalooga: Lõuna- ja Põhja-Ameerika on olnud vaheldumisi koos või eraldatud. Piirkonnas on arenenud endeemsed liigid. Omapäraste linnuperekondade hulka kuuluvad tuukanid ja koolibrid. Seal on 12 endeemset linnuliiki ja enam kui sada liiki, mis pärinevad Kesk-Ameerikast.
Riik
Panama on presidentaalne vabariik. Peaministri ametikohta ei ole. President nimetab ametisse ka valitsuse. President ja ühekojaline parlament (71 esindajat) valitakse iga viie aasta järel, president ja asepresident rahva otsevalimistel. Parlamendivalimistel osutub mõnes ringkonnas valituks üks ja teistes mitu kandidaati. Ühe esindajaga ringkondades valitakse esindaja otsevalimisega, mitme kandidaadiga ringkondades aga proportsionaalsetel valimistel.
Alates 1. juulist 2019 on Panama president Laurentino Cortizo, kes valiti ametisse Demokraatliku Revolutsioonilise Partei PRD esinumbrina.
Haldusjaotus
Panama on halduslikult jaotatud kümneks provintsiks, mille eesotsas on kubernerid. Provintsid jagunevad omakorda piirkondadeks ja aleviteks (corregimientos). Samuti on Panamas kuus põliselanike piirkonda (comarcas), kus enamuse moodustavad põlisrahvad. Põliselanike piirkondadest neli on provintsitaseme haldusüksused ning kaks, Madugandí ja Wargandí piirkond, kuuluvad provintside koosseisu. pisi|[[Colón on Colóni provintsi keskus ja riigi suuruselt teine linn]] Provintsid:
Põliselanike piirkonnad (comarcas):
Rahvastik
pisi|300px|Panamá vanalinna panoraam Panama elanikkond oli 2017. aastal 4 098 587.
Panama etniline koosseis on järgmine:
Majandus ja infrastruktuur
Panama oli 2019. aastal Maailmapanga hinnangul inimarengu indeksi edetabelis väga kõrge inimarenguga riikide hulgas 57. kohal. Gini indeks oli 2019. aastal 49,8 ja sellega oli Panama maailmas 168. kohal. SKT elaniku kohta oli 2021. aastal 29 000 USD ja sellega oli Panama maailmas 73. kohal.
28. aprillil 2022 kiitsid Panama seadusandjad heaks seaduseelnõu, mis legaliseerib bitcoini ja muud krüptovaluutad. Eelnõu lubab krüptovaluutat kasutada ja sellega kaubelda, aga ka muid sellega seonduvaid teemasid. Samuti võimaldab see kodanikel kasutada oma krüptovaluutat maksude tasumiseks.
Majandus
pisi|[[Panama kanali lüüsid]] pisi|Panama kanalit läbivad laevad 2000. aastatel on Panama majandus olnud üks kiiremini kasvavaid majandusi maailmas. Aastatel 2001–2013 on riigi majandus kasvanud keskmiselt 7,2 protsenti aastas. Maailmapanga hinnangul jätkub kasv lähiaastatel kiiremini kui mujal Ladina-Ameerikas. 21. sajandil on Panama majandust turgutanud eelkõige Panama kanali laienemine. Pärast laiendustööde lõpetamist 2016. aastal oli majanduskasv vaid 4,9 protsenti.
Panama majanduses domineerib teenindussektor, mis on Ladina-Ameerika suurim. Selle suurimad valdkonnad on offshore-pangandusoperatsioonid ja kanaliliiklus. Alates 1999. aastast on Panama valitsus kanalit, selle tuluvooge ning hooldus- ja arendustegevust hallanud iseseisvalt, ilma et Ameerika Ühendriigid oleks vahendaja rollis. Kanal võimaldab oluliselt säästa aega laevanduses. Mitmed maailmas ehitatavad ookeanilaevad on mõõdetud nn Panamax suurusele, et nad suudaksid läbida kanali lüüse ja väravaid. Keskmine makse Panama valitsusele on 54 000 USD dollarit laeva kohta ja aastas läbib kanalit 14 000 laeva.
Mountbatten-Windsor
Mountbatten-Windsor on 1960. aasta otsuse põhjal Briti kuningliku perekonna mõne liikme perekonnanimi. See ei ole sama mis Briti kuningapere ametlik nimi Windsor. Perekonnanimemuutus ei laiene neile kuningakoja liikmetele, kes pole Elizabeth II otsesed järglased. Seaduse kohaselt kasutavad seda perekonnanime need kuningakoja liikmed, kes on küll kuninganna otsesed järglased, kuid ei oma kuninglikke tiitleid; tegelikult kasutavad seda ka kuningliku tiitliga liikmed.
Panama
Majandus
Panama majanduspoliitika on selgelt keskendunud vabakaubandusele. Maailmapanga 2015. aasta statistika järgi on Panama piiriülese kaubanduse lihtsuselt maailmas üheksandal kohal. Panamal on kümmekond vabakaubanduslepingut Ladina-Ameerika riikidega ja vabakaubandusleping Ameerika Ühendriikidega. Ameerika Ühendriigid on tema suurim kaubanduspartner. Olulisemad eksporditooted on banaanid, krevetid, kohv ja riided. Panama kanali põhjapoolses otsas asuv Colóni vabakaubandustsoon toimib samamoodi nagu maquiladorad paljudes teistes Kesk-Ameerika riikides. Seal on sadu tehaseid, mis toodavad toorainest või pooltoodetest valmistooteid.
Mountbatten-Windsor
Nime Mountbatten ajalugu
Mountbatten tuleneb saksakeelsest sõnast Battenberg. Battenbergi prints Louis vahetas Esimese maailmasõja ajal oma perekonnanime kuningas George V palvel Mountbatteniks. Kui toonane Kreeka ja Taani prints Philip võttis endale Briti kodakondsuse, kasutas ta Mountbattenit oma perekonnanimena, kuna põlvneb ema kaudu sellest suguvõsast.
Pitskruvi
alt=Valik erinevat tüüpi pitskruvisid|pisi|Mitut tüüpi pitskruvisid Pitskruvi on F-tähe kujuline klamber, mida kasutatakse töödeldavate detailide ja esemete kinnitamiseks ja kokkusurumiseks (pitsitamiseks).
Mountbatten-Windsor
Mountbatten-Windsori nime kasutajad
Järgmised inimesed kasutavad või on kasutanud Mountbatten-Windsori nime perekonnanimena. Nad on reastatud troonipärimisjärjekorras.
Pitskruvi
Pitskruvi koosneb kahest horisontaalsuunalisest latist, mida ühendab üks pikem vertikaalne latt. Alumise horisontaallati küljes on suur kruvi, mis võimaldab pitskruvil töödeldava detaili tihkelt horisontaallattide vahele suruda. Alumine latt liigub üles ja alla, mis võimaldab kasutada pitskruvi nii suuremate kui ka väiksemate detailide kokkusurumiseks.
Lisaks F-tähe kujulisele pitskruvile on olemas teistsuguse kuju ja otstarbega pitskruvisid. Tänapäeval on traditsiooniliste kõrval levinud ka kiirkinnitusega pitskruvid.
Mountbatten-Windsor
Mountbatten-Windsori nime kasutajad
Enamik neist eelistab ametlikku tiitlit. Näiteks kui Yorki hertsog oli mereväes, oli tema nimeks Leitnant, Tema Kuninglik Kõrgus prints Andrew, enne kui temast sai Leitnant, Tema Kuninglik Kõrgus, Yorki hertsog, kuid ta pole olnud Leitnant Mountbatten-Windsor.
György Kurtág
Ta oli 1947. aastast abielus pianist Márta Kurtágiga (suri 2019). 2001. aastast elab ta Prantsusmaal Saint-André-de-Cubzacis ja tal on ka Prantsusmaa kodakondsus.
Bedřich Smetana
Smetana oli andekas pianist, kes esines avalikkuse ees juba kuueaastaselt. Pärast kooli lõpetamist õppis ta Prahas Josef Prokschi juhendamisel klaverit ja muusikateooriat. Smetana esimene rahvusromantiline heliteos valmis 1848. aasta revolutsiooni (Praha ülestõusu) ajal. Ka helilooja ise osales ülestõusul.
Panama
Majandus
Panama inimarengu indeks on Ladina-Ameerika riigi kohta kõrge, kuid riik on sellest hoolimata väga tugevalt lõhestatud. Rikkus on koondunud enamasti pealinna Panamásse, kuid paljud maapiirkonnad elavad vaesuses. Linnapiirkondades elab äärmises vaesuses alla 4 protsendi elanikkonnast. Maapiirkondades on see näitaja umbes 27 protsenti. Rohkem kui 70 protsenti elanikest elab vaesuses ja põlisrahvaste eripiirkondades elab üle 40 protsendi elanikest äärmises vaesuses. Lisaks puuduvad nendes piirkondades paljud põhiteenused.
Transport
pisi|[[Panamá metroo alustas tegevust 2014. aastal. Pildil on 12. oktoobri metroojaam]] Panamas on umbes 11 000 kilomeetrit teid. Peamised kiirteed on kiirtee, mis kulgeb üle maakitsuse Panamást Colónisse ja Panamericana maantee, mis kulgeb üle riigi Costa Rica piirilt ja lõpeb Yaviza linnas, mis asub 40 kilomeetri kaugusel Colombiast. Riigi ainus raudteeliin kulgeb Panamást Colónisse.
Panamas on neli rahvusvahelist lennujaama. Suurim neist on Tocumeni rahvusvaheline lennujaam, mis asub Panamá kesklinnast 35 kilomeetri kaugusel.
Bedřich Smetana
Smetana ei saanud Prahas püsivat tööd. Ta asus õpetaja ja koorijuhina tööle Rootsis Göteborgis ning hakkas kirjutama sümfoonilisi suurvorme. Smetana abiellus Rootsis kaks korda ning tal sündis kuus tütart, kellest kolm surid lapsena.
Panama
Transport
Panama on üks laevandusmaailma suurimaid mugavuslipu riike. 2010. aastal sõitis Panama lipu all 6379 laeva, mis on kõige rohkem maailmas.
Esimesed asukad
Panama piirkond on olnud asustatud vähemalt 12 000 aastat. Enne eurooplaste saabumist selles piirkonnas elanud rahvastiku kohta on väga erinevaid hinnanguid. Kolm suurt rahvast olid gunad, ngäbered ja emberad. Nad kasvatasid maisi, puuvilla, kakaod, juur- ja puuvilju. Elasid õlgkatusega majakestes ja magasid võrkkiikedes. Nad olid osavad keraamika, kivi ja kullaga töötamisel ning kandsid palju kuldehteid, mis toetasid müüti kuldsest Eldorado linnast.
Bedřich Smetana
1860. aastate alguse liberaalsem poliitiline kliima Böömimaal võimaldas Smetanal Prahasse tagasi minna. Ta sukeldus linna muusikaellu Tšehhi ooperi juhina. 1866. aastal esietendusid Praha uues Ajutises Teatris tema kaks esimest ooperit, "Brandenburglased Böömimaal" ja "Müüdud mõrsja", mis hiljem said suure populaarsuse osaliseks.
Panama
Hispaania periood
pisi|Minatuurne mudel vanast Panamá linnast enne selle hävingut 1671. aastal Esimene eurooplane, kes Panama maakitsust uuris, oli hispaanlane Rodrigo de Bastidas, kes otsis piirkonnast kulda aastal 1501. Järgmisena uuris seda Christopher Columbus. Vasco Núñez de Balboa oli esimene eurooplane, kes ületas Panama maakitsuse ja jõudis välja Vaikse ookeani rannikule aastal 1513. Hispaanlased alistasid peagi maad asustanud tšibtšad ja emberad ning hävitasid suures osas nende kultuurist.
1519. aastal asutasid hispaanlased linna nimega Panamá, millest sai esimene Euroopa asula Vaikse ookeani rannikul. Sellest sai ka Peruu vallutamise märkimisväärne vaheetapp. Panamá ja Portobelo Kariibi mere rannikul olid tähtsad kaubanduskeskused. Need tõmbasid ligi ka Inglise piraate: Henry Morgan hävitas Panamá 1671. aastal ja Edward Vernon Portobelo 1739. aastal. Samal aastal anti piirkond üle Uus-Granada asekuningriigile.
Mountbatten-Windsor
Mountbatten-Windsori nime kasutajad
Mõlemad printsid Harry ja William on Sandhurstis õppimise ajal kasutanud perekonnanime Wales ning neid tuntakse kui ohvitser-kadett Wales. Printsesside Beatrice ja Eugenie perekonnanimeks on York.
Bedřich Smetana
Samal aastal sai Smetana ka teatri peadirigendiks, kuid tema ametiaega jäid varjutama vastuolud. Tema muusikat, mis järgis Franz Liszti ja Richard Wagneri progressiivset mõttelaadi, peeti Tšehhi ooperi väljakujunemisele kahjulikuks. Smetana astus peadirigendi kohalt tagasi 1874. aastal.
1874. aasta lõpuks oli Smetana jäänud täiesti kurdiks. Vabastatuna teatrikohustustest ja sellega seotud poleemikast sai ta nüüd aga põhjalikumalt muusikale pühenduda. Tema panust Tšehhi muusikasse hinnati ja austati üha kõrgemalt, kuid vaimne kokkuvarisemine 1884. aastal viis ta hullumaja vangistuse ja peatselt ka surmani.
Smetana maine Tšehhi muusika alusepanijana on säilinud tema kodumaal, kus tema muusika propageerijad on tõstnud Smetana kõrgemaks tema kaasaegsetest ja järeltulijatest. Seevastu on aga ainult vähesed Smetana teostest jõudnud rahvusvahelisse repertuaari ning enamik välismaalasi kipub tähtsaimaks Tšehhi heliloojaks pidama Antonín Dvořákit.
Elulugu
Bedrich Smetana (sündinud Friedrich Smetana) sündis 2. märtsil 1824 Litomyšlis, Prahast idas, siis veel Habsburgi impeeriumi provintside Böömimaa ja Moraavia piiri lähedal. Ta oli pere kolmas laps, František Smetana ja tema kolmanda naise Barbora Lynkova esimene poeg. Tema isa František oli varasematest abieludest olnud isaks kaheksale lapsele, kellest ainult viis kasvasid suureks; tal ja Barboral oli veel 10 last, kellest seitse jõudsid elusalt täiskasvanuikka. Habsburgide võimu all oli Böömimaa riigikeeleks saksa keel. František oskas küll tšehhi keelt, aga ta kasutas seda majanduslike ja sotsiaalsete põhjuste tõttu vähe. Františeki lapsed olid tšehhi keelest elu algusaastatel vähe huvitatud. pisi|Krahv Waldsteini loss Smetana sünnikohas, Limyšlis, Böömimaal
Muusika
Põhimaterjalid, millele tuginedes Smetana oma kunsti kujundas, olid rahvuslikkus, realism ja romantism. Tema hilisema muusika iseloomulikuks jooneks on programmilisus – kõik tema mažoorsed instrumentaalteosed on narratiivse iseloomuga, osad neist autobiograafilised. Smetana eestvõitlejad tundsid ära peamised mõjutused tema tööle "progressiivsetelt" heliloojatelt nagu Ferenc Liszt, Richard Wagner või Hector Berlioz – kuid pisendasid samas Smetanat mõjutanud traditsiooniliste heliloojate tähtsust nagu Gioachino Rossini, Gaetano Donizetti, Giuseppe Verdi ja Giacomo Meyerbeer.
Klaveriteosed
Smetana teosed enne Göteborgi siirdumist olid peale mõne erandi kirjutatud klaverile. Tema 1848. aastal kogumikuna valminud "Kuus karakteristlikku pala" oli pühendatud Lisztile, kes kirjeldas neid kui kõige silmapaistvamaid teoseid, mis tema kätte hiljuti sattunud. Samal perioodil plaanis Smetana ka nn "albumilehtede" tsüklit – lühipalu igas mažoori- ja minoorihelistikus, järgides nii Chopini prelüüdide eeskuju. Projekt jäi küll pisut lõpetamata; valminud palades kippusid mõned helistikud korduma, samal ajal kui mõned jäid üldse vahele. Pärast Smetana viimset naasmist Göteborgist, kui ta pühendus peamiselt Tšehhi ooperi edendamisele, ei kirjutanud ta 13 aastat midagi klaverile. pisi|püsti|Õliportree Smetanast, 1854
Vokaal- ja koorimuusika
Smetana varased laulud on saksa poeemide seaded ühele häälele. Kui tema 1848. aastal komponeeritud "Vabaduse laul" välja jätta, alustas ta täiskoosseisus koorile komponeerimist alles pärast Göteborgis viibimist, kui ta komponeeris arvukalt töid Hlaholi kooriühingule, enamasti saateta meeshäältele. Smetana koorimuusika on üldiselt karakterilt rahvuslik, ulatudes lühikesest tseremoniaalsest kooriloost, kirjutatud pärast helilooja revolutsioonilise sõbra Havliceki surma, "Laulumere" seadeni, märkimisväärse tööni kooridraama karakteriga.
Kammermuusika
Peale nooruses kirjutatud fantaasia viiulile ja klaverile on Smetana kirjutanud ainult neli kammerteost, igaüks sügava isikliku tähtsusega. 1855. aastal komponeeritud klaveritrio g-moll oli komponeeritud pärast tema tütre Bedřiška, surma; selle stiil on sarnane Robert Schumannile, koos viidetega Lisztile. Kogu teose üldine meeleolu on eleegiline.
Mountbatten-Windsor
Mountbatten-Windsori nime kasutajad
Wessexi krahv võttis abielludes nimeks Edward Wessex. Enne seda oli ta Edward Windsor.
Bedřich Smetana
Kammermuusika
Smetana naasis kammermuusika juurde alles 20 aasta pärast, kui ta kirjutas oma esimese keelpillikvarteti e-moll, alapealkirjaga "Minu elust". See teos oli justkui helilooja autobiograafia, kujutades helilooja nooruslikku entusiasmi oma kunsti, sõprade, armastuse vastu. Teist, 1882–1883, d-moll keelpillikvartetti kirjutades oli Smetana juba peaaegu täielikult kurt. See teos esindab Smetana pettumust enda elus, aga ei ole ometigi tervenisti sünge, sisaldades ka eredat polkat. See oli üks tema viimaseid teoseid; kahe kvarteti vahel kirjutas ta veel duo viiulile ja klaverile "Kodumaalt", mis on segu melanhooliast ja rõõmust tugeva lähedusega Tšehhi rahvamuusikale.
Orkestrimuusika
Olles rahulolematu oma esimese suure ulatusliku orkestriteosega 1848. aastast avamänguga D-duur, õppis Smetana passaaže Beethovenilt, Mendelssohnilt, Weberilt ja Berliozilt, enne oma 1853. aasta "Võiduka sümfoonia" komponeerimist. Teos võeti 1860. aastal Göteborgis hästi vastu ning redigeeritud versiooni teosest esitati 1882. aastal Prahas, ilma alapealkirjata "võidukas", Adolf Čechi taktikepi all. Nüüd on teost mõnikord nimetatud ka "Pidulikuks sümfooniaks".
Josefvatnet
Josefvatnet on kahe järve nimi Norras:
Roodium
pisi|Roodiumi kolm eri vormi. Vasakult: pulbri kujul (1 gramm), kokkusurutud silindrivormi (1 gramm), [[keevituse tagajärjel ülesulatatud 1-grammine kuulike (inglise argon arc remelted pellet)]]
Bedřich Smetana
Orkestrimuusika
Smetana külastas Liszti Weimaris 1857. aasta suvel, kus ta kuulis viimase "Fausti sümfooniat" ja "Ideaale". See põhjustas muutusi ka Smetana orkestrimuusikas. Need tööd andsid vastused Smetana mitmetele kompositsiooniprobleemidele seoses orkestrimuusika struktuuridega. See võimaldas Smetanal kirjutada kolm Göteborgi sümfoonilist poeemi ("Richard III", "Wallensteini laager" ja "Hakon Jarl"). Need olid teosed, mis muutsid Smetana salongimuusika heliloojast modernseks neo-romantikuks.
Roodium
Roodium on keemiline element järjenumbriga 45.
Bedřich Smetana
Orkestrimuusika
1862. aastast töötas Smetana peamiselt ooperite kallal ja kui paar lühiteost välja jätta, ei naasnud ta puhta orkestrimuusika juurde enne "Minu isamaa" (1872) komponeerimist. "Minu isamaa" on üks esimesi Smetana küpseid suuremahulisi teoseid, mis on sõnades iseseisev ja oma muusikalistes ideedes söakam kui kõik muu, mida ta varem proovinud oli. Muusikateadlase John Claphami hinnangul kujutab see tsükkel läbilõiget Tšehhi ajaloost, legendidest ja muljeid selle loodusest, andes eredalt edasi Smetana paatoslikku vaatenurka oma riigi vägevusest. Smetana pühendas "Minu isamaa" Praha linnale; pärast selle esiettekannet 1882. aasta novembris kuulutas Tšehhi publik selle tõeliseks Tšehhi rahvusliku stiili esindajaks.
Panama
Hispaania periood
pisi|[[Chagresi jõgi|Chagresi jõe suuet kaitsev Püha Laurentiuse kindlus on arvatud UNESCO maailmapärandi nimekirja]]
Bedřich Smetana
Orkestrimuusika
Ühtekokku kirjutas Smetana 8 ooperit: "Müüdud mõrsja" (1866, 1870), "Suudlus" (1876), "Saladus" (1878), "Brandenburglased Böömimaal" (1866), "Dalibor" (1868), "Kuradi müür" (1882), "Kaks leske" (1874), "Libuše" (1881) ja "Viiul" (lõpetamata). Samuti lõi ta 9 sümfoonilist poeemi (sh "Minu kodumaa", 1879) ja orkestriteose "Praha karneval".
Roodium
Tal on üks stabiilne isotoop, selle massiarv on 103.
Panama
Colombia osa
Riik oli Hispaania koloonia kuni aastani 1821, mil sellest sai Simón Bolívari juhtimisel Suur-Columbia osa. Panamal oli mõnda aega oma kuberner, kuid 1843. aasta põhiseadusega anti võim üle Bogotasse. Varsti pärast seda sai Panamast Colombia osariik.
Komi ANSV
Komi Autonoomne Nõukogude Sotsialistlik Vabariik (lühinimi Komi ANSV; komi keeles Коми Автономнӧй Сӧветскӧй Социалистическӧй Республика; vene keeles Коми Автономная Советская Социалистическая Республика) oli autonoomne nõukogude sotsialistlik vabariik Vene NFSV koosseisus.
Panama
Colombia osa
pisi|[[Panama kanali raudtee avati 1855. aastal]] Panama kanalit hakati esimest korda kavandama juba 16. sajandil ning aastatel 1880–1889 tegi kanali rajamiseks esimese katse Prantsuse kanalikompanii eesotsas Ferdinand de Lessepsiga. Pärast projekti kokkuvarisemist kanalifirma pankroti tõttu taaskäivitas USA president Theodore Roosevelt selle aastal 1902. USA valitsus pidas aga Colombia seatud tingimusi liiga nõudlikuks ja käivitas plaani Panama eraldamiseks Colombiast. Ameerika Ühendriikide toetusel sai Panama iseseisvaks 3. novembril 1903, andes Panama kanali tsooni USA-le rendile peaaegu sajaks aastaks.
Komi ANSV
Komi ANSV moodustati Sürjakomi Autonoomse Oblasti järglasena 1936.
Panama
Iseseisvuse esimesed kuus aastakümmet (1903–1968)
Arnulfo Arias oli Panama president kolm korda (1940–1941, 1949–1951 ja põgusalt oktoobris 1968 enne sõjaväelist riigipööret). Ta oli aastatel 1932–1936 Panama president olnud Harmodio Ariase noorem vend.
Omar Torrijos (1968–1981)
1968. aastal kukutasid Panama relvajõud ametist äsja valitud presidendi Arnulfo Ariase. Riigipööret juhtisid major Boris Martinez ja kolonelleitnant Omar Torrijos, kellest sai uue sõjaväevalitsuse juht. Sõjaline valitsus kestis üle kahe aastakümne. Sõjalise režiimi ajal oli selle tegevus vägivaldsem kahes faasis: esmalt režiimi algusaegadel, mil ta võitles Ariase-meelsete sisside vastu, ning kannatas mingil määral ka sisemiste võimuvõitluste all. Teist korda tõmbusid ohjad pingule režiimi lõppfaasis pärast 1980. aastate keskpaika Noriega ajal. Nende episoodide vahel oli 1970. aastad üsna rahulik aeg. Paljud on pidanud Torrijose aega omamoodi "progressiivse juhtimise" (caudillismo) ajastuks. 1970. aastatel saavutas sõjaväevalitsus populaarsuse nii finantseliidi kui ka lihtrahva seas, sest poliitika oli ühelt poolt ärisõbralik, kuigi rõhutati riigi rolli majanduses – ja teisalt parandasid valitsuse projektid ka inimeste elutingimusi. Demokraatlik Revolutsiooniline Partei (PRD), mille sõjaväeline režiim asutas 1978. aastal oma valitsemise toetamiseks, on endiselt üks Panama juhtivaid poliitilisi liikumisi, kuigi partei on püüdnud oma Noriega-aegsest ajaloost distantseeruda.
Roodium
Omadustelt on roodium plaatinametall ja sellisena väärismetall.
1347
1347. aasta
Roodium
Tema tihedus normaaltingimustel on 12,45 g/cm³ ja sulamistemperatuur 1964 oC.
Burgundy School of Business
Burgundy School of Business on Pariisis, Lyonis ja Dijons asuvate linnakutega Euroopa äriülikool. Asutati 1899. aastal.
1347
Aastakümned: 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad - 1340. aastad - 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad
Aastad: 1342 1343 1344 1345 1346 - 1347 - 1348 1349 1350 1351 1352
Panama
Omar Torrijos (1968–1981)
Omar Torrijos suri 52-aastaselt 1981. aasta augustis, kui teda vedanud Panama õhujõudude lennuk kukkus halva ilmaga Panama lääneosas džunglisse. Kõik viis pardal olnud inimest said surma. Torrijose ideoloogia (torrijoism) oli omapärane ja paradoksaalne segu sotsialismist ja vabaturumajandusest. Torrijose aeg oli diktatuuri aeg, kuid keskseks jõuks oli Omar Torrijose karismaatiline isiksus, mis koos tema vaieldamatute saavutustega oli tema autokraatlikkusele ja ebademokraatlikkusele vaatamata populaarsuse peamiseks põhjuseks.
Manuel Noriega (1981–1989)
Omar Torrijose peamiste liitlaste hulgas oli Manuel Antonio Noriega, kelle toetust premeeriti ametikõrgendustega ja määramisega sõjaväeluure juhiks. Pärast seda, kui Torrijos 1981. aastal salapärases lennuõnnetuses hukkus, tõusis julgeolekuasutuste juht Manuel Noriega kulisside taha riigi mõjukaimaks meheks. Noriegal puudus Torrijose karisma ja Noriega eelistas valitseda kulisside tagant, samas kui karismaatiline Torrijos oli hiilanud masside ees. Noriega juhtimisel sai Panamast USA oluline piirkondlik liitlane, kes toetas Nicaragua parempoolseid mässulisi (contras) Daniel Ortega vasakpoolse režiimi vastu ja El Salvadori valitsust võitluses vasakpoolsete FMLN-i sisside vastu. 1983. aastal sai Noriegast relvajõudude juhataja ja tema positsioon Panama liidrina sai veelgi selgemaks. USA aga hakkas Noriega usaldusväärsuses üha enam kahtlema – ilmnes, et Noriega müüs oma teenuseid ka teistele luureorganisatsioonidele ning tegi koostööd ka narkokartellidega. 1988. aastal tulid vastuolud avalikuks, kui Noriega sai USA-s süüdistuse narkokaubanduses.
USA sissetung Panamasse (1989)
pisi|Rahutused USA sissetungi ajal Panamasse 1989. aastal USA president George H. W. Bush andis 20. detsembril 1989 korralduse sõjaliseks operatsiooniks Panamas, mille eesmärk oli kukutada Panama sõjaline diktaator Manuel Noriega ja toimetada ta USA-sse kohtu ette, süüdistatuna narkokaubanduses. Sõjaline invasioon algas rünnakutega strateegiliste sihtmärkide vastu. Võitlused kestsid 2 nädalat. Noriega põgenes Vatikani saatkonda ja alistus seejärel 3. jaanuaril 1990 ameeriklastele, misjärel lennutati ta kohe USA-sse. Sõjalises operatsioonis hukkus 23 ameeriklast ja 516 panamalast. ÜRO Peaassamblee mõistis hukka USA sõjalise sissetungi Panamasse. USA sõjaline operatsioon kandis nime "Operation Just Cause".
Panamat aastatel 1981–1989 valitsenud sõjaväediktaator Manuel Noriega mõisteti USA-s uimastite salakaubaveo ja rahapesu eest pikaks ajaks vangi, misjärel viidi ta 2010. aasta aprillis üle Prantsusmaale, kus teda süüdistati narkoraha pesemises Prantsusmaa pankades tema valitsusajal. 2017. aasta mais suri Noriega Panamas, kuhu ta viidi 2011. aastal Prantsusmaalt üle, sest teda süüdistati poliitiliste vastaste röövimises oma valitsemisajal.
Demokraatia naasmine (1990)
pisi|Kõrghooned [[Panamás 2015. aastal]] Pärast Noriega režiimi langemist taastati Panamas demokraatia ja presidendiks sai opositsiooniline Guillermo Endara. 1994. aasta presidendivalimistel võitis aga taas Torrijost ja Noriegat toetanud PRD parteisse kuuluv Ernesto Pérez Balladares, kes alistas napilt 1988. aastal surnud endise presidendi Arnulfo Ariase lese Mireya Moscoso, kes oli endise presidendi järgi nime saanud Partido Arnulfista (PA) kandidaat. President Perez Balladares kaotas hiljem põhiseaduse referendumil, kas president võiks kandideerida teiseks ametiajaks. 1999. aastal kaotas PRD kandidaat (Omar Torrijose poeg) Martín Torrijos presidendivalimised Mireya Moscosole, kellest sai esimene naispresident Panama ajaloos. Moscoso oli president aastatuhande vahetusel, kui USA andis Torrijose-Carteri kokkuleppe kohaselt Panama kanali üle kontrolli Panamale. Pärast Moscoso ametiaega 1999–2004 võitis 2004. aasta mais toimunud presidendivalimistel taas PRD kandidaadiks olnud Omar Torrijose poeg Martín Torrijos.
Alberto Fujimori
pisi Alberto Kenya Fujimori Inomoto (sündinud 28. juulil 1938 Limas) on Jaapani päritolu Peruu poliitik, Peruu president aastail 1990–2000.
Panama
Demokraatia naasmine (1990)
2009. aastal valiti presidendiks konservatiivide liidu kandidaat Ricardo Martinelli. 2014. aasta presidendivalimised võitis El Pueblo Primero kandidaat Juan Carlos Varela. 2016. aasta aprillis pälvis Panama rahvusvahelist tähelepanu, kui niinimetatud Panama dokumendid paljastasid, et paljud poliitikud, ametnikud ja avaliku elu tegelased kasutavad Panamat maksuparadiisina.
Alberto Fujimori
Fujimori saavutas oma populaarsuse terrorirühmituse Särav Tee alistamisega. Samuti sai ta üle majanduskaosest ja vabastas kümned pantvangid, kelle oli Lima Jaapani saatkonnas võtnud indiaanlaste sissirühmitus Túpac Amaru.
Terrorirühmitus Särav Tee, mida juhtis maoistliku filosoofia professor Abimael Guzmán, oli tõenäoliselt Ladina-Ameerika ajaloo kõige jõhkram. Andides asuvate linnade väljakutel võeti inimestel matšeetedega päid maha, korraldati pealinnas pommiplahvatusi ja tapeti ajakirjanikke.
Panama
Demokraatia naasmine (1990)
2019. aasta mais toimunud presidendivalimistel võitis napilt vasaktsentrist PRD kandidaadi Laurentino Cortizo, kes on olnud Panama president alates 2019. aasta juuli algusest. Panama asepresident on praegu José Gabriel Carrizo.
Alberto Fujimori
Kuid korruptsiooniskandaal, millega oli seotud Fujimori luureülem Vladimiro Montesinos, kukutas Fujimori valitsuse 2000. aastal. Fujimori põgenes Jaapanisse, mis on tema vanemate sünnimaa. Hiljem arreteeriti ta Tšiilis ja anti välja Peruule.
Burgundy School of Business
Õppekavadel on kolm rahvusvahelist akrediteeringut: CGE, EQUIS ja AACSB. Kooli vilistlaste seas on tuntud ärimehed ja poliitikud, nt Stéphane Baschiera (Moët & Chandoni tegevjuht) ja Antoine Lesec (Being i tegevjuht)
Alberto Fujimori
See on esimene kord, kui Ladina-Ameerika riigipea on selliste kuritegude eest omal maal süüdi mõistetud. Fujimori võitles tol ajal kommunistidest geriljade vastu. 20 aastat kestnud konflikti käigus hukkus Peruus 70 000 inimest.
Elihu Root
Elihu Root (15. veebruar 1845 Clinton, Oneida maakond, New Yorgi osariik – 7. veebruar 1937 New York) oli USA poliitik ja jurist.
Ta oli William McKinley valitsuse sõjaminister 1899–1901 ja Theodore Roosevelti valitsuse sõjaminister 1901–1904 ja riigisekretär 1905–1909.
Tšiili
pisi|[[Atacama]] pisi|Cumbre ja Prati vahet sõitev rong Antofagasta piirkonnas Tšiili Vabariik asub Lõuna-Ameerika läänerannikul.
pisi|[[Santiago de Chile]]
pisi|püsti|[[Valparaíso]]
pisi|[[Viña del Mar]]
Tšiilile kuuluvad ka Lihavõttesaar ja Juan Fernándeze saarestik Vaikses ookeanis.
Tšiili pindala on 756 950 km². Riigi ulatus põhja-lõuna suunas on umbes 4630 km, ida-lääne suunas vaid 430 km.