cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti arhitektuuripoliitika
Seotud poliitikad ja strateegiad
Riigi kinnisvarategevuse strateegia on riigiasutuste põhitegevuseks vajalike hoonete juhtimise strateegia, eelkõige riigi kui kinnisvara kasutaja (mitte omaniku9 vaatenurgast. Eestis ei erista riigi kinnisvarastrateegia riigi kui kinnisvara omaniku ja riigi kui kinnisvara kasutaja erinevaid eesmärke: strateegia küll märgib omaniku ja kasutaja erinevaid huvisid (omaniku huvi – teenida kasumit, hoida väärtust ja kasutaja rahulolu, kasutaja huvi – saada optimaalne ruum soodsa hinnaga), kuid ta ei sea neile eraldi eesmärke, mistõttu on strateegiasse sisse kirjutatud mitmeid huvide konflikte. Näiteks, Riigi Kinnisvara AS kui kinnisvara omanik ei saa olla üheaegselt turul konkureeriv kinnisvarateenuste pakkuja ja riigi kui üürniku huve kaitsev nõustaja. Riigil on keerukas hoida kokku eelarvekulusid, samal ajal kaitstes muinsuskaitselist pärandit, millega kaasnevad lisakulude tegemise vajadused ja järgides EL rahastamise reegleid, mis on suunatud mõne valdkondliku eesmärgi tõhusale täitmisele.
Kinnisvarapoliitika ja muinsuskaitsepoliitika on omavahel seotud seeläbi, et riigi kinnisvara registri andmetel kuulub riigi omandusse 3231 hoonet, neist 15–20% on kultuurimälestised. Neist viiendik on halvas, avariilises, hävinud või varemestunud seisukorras. Peamisteks põhjusteks on raha- ja funktsiooni puudus, kuid mõlemaid puudusi saaks läbimõeldud otsuste korral ja poliitikavaldkondi koos vaadates leevendada. Riigikontroll tõi (2016) aruandes Riigikogule välja, et valitsus pole 15 aasta jooksul riigi kinnisvarapoliitikas üksmeelele jõudnud. Valitsus ei ole kinnitanud riigi kinnisvarastrateegiat, riigi kinnisvarakorralduse reform on arenenud sisuliselt koordineerimatult, aeglaselt ja prognoosimatult, sõltudes ministeeriumide üksikotsustest. Kinnisvara arendamine tähendab tänapäevases mõistes üha rohkem olemasoleva keskkonna kohandamist ja selle säästlikul viisil muutmist. Avaliku sektori kinnisvaraotsuste tegemisel tuleb analüüsida peale lühiajalise kokkuhoiu ka muud (eelkõige sotsiaalset ja kultuurilist) keskkonnamõju, sh mõju kultuuripärandile ja ehitatud keskkonnale. Senise kasvule orienteeritud planeerimise asemel on vaja läbimõeldud ruumilisi otsuseid asustuse tihendamiseks sobivates kohtades ja olemasoleva kultuuriväärtusliku kinnisvara arendamise suunamisel, sh taaskasutamisel ja korrastamisel.
Bilionys
pisi|left|Etnograafiline talu Bilionysi linnamäe juures Bilionys (ka Bilioniai) on küla Leedus Šilalė rajoonis, Bilionysi valla halduskeskus.
Logomeeter
thumb|Logomeetri ehitus 1 – püsimagnet; 2 – magnetmaterjalist pooluskingad; 3 – elliptilise ristlõikega ferromagnetiline südamik; 4 – raamid; 5 – osuti; 6 – skaala T1, T2, COM raamimähiste väljaviigud M_1,\ M_2 – raamide pöördemomendid
Bilionys
Külas on kultuurimaja ja raamatukogu, sealne põhikool on muudetud Laukuva gümnaasiumi filiaaliks. Küla idaosa kuulub Varniai regionaalparki, seal asuvad Bilionysi maastikukaitseala ja Bilionysi linnamägi. Linnamäe juures asub arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all olev talukompleks, kus pajud hooned on autentse Žemaitija taluarhitektuuri näited. Külas on sündinud Leedu poliitik Zenonas Mikutis.
Logomeeter
Logomeeter on magnetelektriline mõõteriist, mille näit sõltub kahe tema mähiseid läbiva elektrivoolu (alalis- või vahelduvoolu) suhtest. Ühte mähist läbiva voolu määrab referentssuurus (näiteks oommeetri korral etalontakisti), teise raami mähist läbib mõõdetava suurusega vool. Näit ei sõltu toitepingest ja seetõttu annab logomeeter täpsema mõõtetulemuse kui muud magnetelektrilised mõõteriistad.
Logomeetriga saab mõõta takistust (oommeeter), mahtuvust (faradmeeter), faasinihet (faasimõõtur) ja muid suurusi, mida on võimalik väljendada kahe voolu suhtena.
Ehitus
Logomeetri liikuv osa koosneb kahest omavahel jäigalt kinnitatud raamist, millele on keritud mähised. Selline raamisüsteem saab teljel pöörduda püsimagneti magnetväljas, mille magnetahel sulgub läbi pooluskingade ja magnetmaterjalist südamiku. Südamik on elliptilise ristlõikega ebaühtlase magnetvälja saamiseks. Raamisüsteemi külge on kinnitatud osuti.
Raamsüsteemil puudub spiraalvedru (mis hariliku mõõtemehhanismi korral hoiab osuti nullis) ja vooluta olukorras saab süsteem teljel vabalt pöörduda.
Tööpõhimõte
Voolu suund mähistes valitakse nii, et nende põhjustatud pöördemomendid oleksid vastassuunalised. Kui mähistesse anda vool, pöördub raamisüsteem magnetvälja ebaühtluse tõttu asendisse, milles raamide pöördemomendid on võrdsed ja vastassuunalised. Toitepinge muutumise korral muutuvad voolud mõlemas mähises võrdeliselt ja raamisüsteemi pöördenurk ei muutu.
Annone
Muud
Hanno
Tipiṭaka
Tipiṭaka või Tripiṭaka (paali keeles tipiṭaka ‘kolm korvi, kolmikkorv’; sanskriti keeles tripiṭaka; tiibeti keeles sde snod gsum; hiina keeles 三藏 sanzang; jaapani keeles sanzō) on budismi pühakirjakogu, Buddha õpetuste kogumik, mis koosneb kolmest osast ehk "korvist".
Paalikeelne nimetus Tipiṭaka viitab tavaliselt paali kaanonile, mis on ainus tervikuna säilinud tekstikogumik varajase budismi ajast klassikalises india keeles ning seda peetakse üldiselt ka kõige autentsemaks Buddha õpetuse kogumikuks. Theravaadas on see ainus pühakiri.
Sanskritikeelne nimetus Tripiṭaka võib samuti tähistada õpetuste kogumikku, kuid viitab budistlikule pühakirjakogule laiemas mõttes, hõlmates ka erinevate koolkondade filosoofiat ja pühaks peetavaid tekste.
Peale teist Sanghakogu tekkinud kirjaliku traditsiooni järel oli igal koolkonnal oma paalikeelne Tipiṭaka, mille erinevused olid minimaalsed. Tänapäeval on tervikuna säilinud theravaada koolkonna paalikeelne Tipiṭaka. Hiljem koostatud ja sanskriti keelde tõlgitud tekstikogudest on säilinud vaid fragmente. Üsna terviklikult on säilinud ka mõningad hiljem koostatud paalikeelse kaanoni hiina- ja tiibetikeelsed tõlked.
Tiibetis ja Hiinas säilitati mahajaanale omane pühakirjakogude avatus ning kaanonisse lülitati ajast aega nii uusi tekste kui ka oma õpetlaste kommentaare ja uurimusi. Neis traditsioonides ei säilitatud algupärasele india pühakirjale omast kolmeosalist struktuuri, kuigi ka Hiina kaanonit nimetatakse mõnikord Hiina Tripiṭakaks.
Paalikeelse Tipiṭaka jaotus
Paalikeelne Tipiṭaka jaguneb kolme suuremasse ossa:
"Vinaya Pitaka"
"Vinaya Piṭaka" sisaldab kõiki käitumisreegleid munkadele (227 reeglit) ja nunnadele (311 reeglit) ning mungaelu korralduslikke juhised; 3 suuremat jaotust, 5 alajaotust:
"Sutta–Vibhaṅga"
Kaks raamatut, sisaldavad reegleid munkade ja nunnadele ning kaheksat põhilist eksimust.
"Khandaka"
Kaks raamatut, sisaldavad reegleid ja protseduure, jaotatud 20 (või 22) allosaks. Tekstid sisaldavad mungaelu reegleid, mis puudutavad munkade ja nunnade kloostrisse vastuvõtmist, pühade tähistamist, riietumist, toitumist, sh haigete munkade elukorraldust ja ravimist, jms.
"Parivāra"
Analüütiline sutta – Vibhaṅga kokkuvõtte, mis sisaldab selgitusi ja täpsustusi eelnevates osades antud reeglite kohta.
"Sutta Pitaka"
"Sutta Piṭaka" ehk õpetussõnade korv koosneb viiest suurest kogumikust ehk nikāyast. (sanskriti ja paali keeles nikāya ‘kogumik’), Mahajaanas on kasutusel nimetus 'aagama' (sanskriti ja paali keeles āgama ‘tulemine, saabumine’; tiibeti keeles lung; hiina keeles 阿含 ahan; jaapani keeles agon).
"Sutta pitaka" sisaldab kokku ligi 10 000 teksti, mida peetakse Buddha sõnaks.
"Dīgha-nikāya"
'Pikkade õpetussõnade kogumik' (sanskriti keeles dīrgha-āgama) sisaldab 34 pikka vestlust Buddha ja tema õpilaste vahel. Jaotatud kolme vagga’sse (peatükki), millest iga peatükk on üks raamat.
"Majjhima-nikāya"
'Keskmiste õpetussõnade kogumik' (sanskriti keeles madhyama-āgama) sisaldab 152 suttat, koosneb 15 peatükist.
"Saṃyutta-nikāya"
‘Rühmadeks jaotatud õpetuste kogumik (sanskriti keeles saṃyukta-āgama) sisaldab 2904 (7762) suttat, koosneb 56 rühmast, 5 peatükist; 6 raamatust.
"Aṅguttara-nikāya"
'Üks-rohkem õpetussõnade kogu' (sanskriti keeles ekottara-āgama) sisaldab 9557 suttat, jaotatuna 11. alaossa, kus kirjeldatakse vastavalt alaosa järjekorranumbrile eksisteerivaid asju ja nähtusi.
"Khuddaka-nikāya"
'Lühitekstide kogumik' (sanskriti keeles kṣudraka-āgama) koosneb 15 osast.
"Abhidhamma Pitaka"
"Abhidhamma Piṭaka" koosneb 7 osast, on filosoofilis-psühholoogiliste süstematiseeritud Buddha õpetuste kogumik, mis valmis peale kolmandat budistide suurkogu. Kolme esimest raamatut peetakse Abhidhamma mõistmise aspektist olulisimaks.
"Dhammasaṅgaṇī"
– 'Dhamma klassifikatsioon' ehk 'seadmuste kogumid', sisaldab kokkuvõtvalt Buddha õpetatust ülimast tegelikkusest, e tegelikkuse olemusest sh meele (citta) ja teadvusega seotud faktorid, 4 füüsilist elementi ja nendega seotud 23 füüsilist nähtust jms.
"Vibhaṅga"
– 'analüüs'; siin jätkub Dhammasaṅgaṇīs alustatud dhamma analüüs; 18 peatükki, mis kätkevad üksikasjalikku analüüsi või klassifikatsiooni 16 peamise seadmuse teema kohta, sh koostisosadest, tajude tekkest, elementidest, võimetest, teadlikolekust, tõest, sõltuvuslikust tekkest, virgumise tegurid ja etapid (jhāna'd), analüütilised teadmised, meeletreeninguga seotud aspektid, ülevaade budistlikust universumist jms.
"Puggalapaññatti"
– 'individuaalsuste kirjeldus' ehk 'isiksuse tüpoloogia'; kirjeldab ja analüüsib inimeste iseloomutüüpe mitmete tegurite põhjal, mille arv ulatub ühest kümneni. 10 peatükki.
"Kathāvatthu"
– 'vale vaate aspektid' või 'vaidlusteemad'. Sisaldab vastuseid ja küsimusi mis kerkisid üles kolmanda budistliku suurkogu ajal erinevate Theravaada koolkondade dispuudil. Sisaldab teiste budistlike koolkondade heterodokssete vaadete kummutamist.
"Yamaka"
– 'võrdluste raamat' või 'paarid': eelnevates Abhidhamma raamatutes esitatud kontseptsioonide loogiline analüüs; põhiliseks teemaks on loogilised dilemmad. Sisaldab terminoloogilisi selgitusi ja mõistete täpseid definitsioone.
"Paṭṭhāna"
– ‘sõltuvuslike suhete raamat’ (pa+ṭhāna) ‘suhete süsteem’ ehk 'põhjuslikud seosed'; selgitab loodusnähtuste tekkepõhjuseid. Abhidhamma mahukaim raamat, mis kirjeldab põhjalikult 24. paccaya’t ehk sõltuvuslikke suhteid ja sõltuvuslikku tekkimist (paṭiccasamuppāda).
Nowogród Bobrzański
Nowogród Bobrzański (saksa Naumburg am Bober) on linn Poolas Lubuszi vojevoodkonnas Zielona Góra maakonnas, Nowogród Bobrzański valla halduskeskus. Nowogród Bobrzański asub Bóbri jõe ääres, Zielona Góra kesklinnast umbes 23 km edelas.
Linna kohal asus varem lääneslaavlaste linnus. Linnaõigused sai asula enne 1314. aastat (võimalik, et 1238. aastal). 1945. aastal läks Naumburg am Bober Poola koosseisu ja kaotas linnaõigused. Nowogród Bobrzański sai linnaõigused tagasi 1988. aastal.
Ameerika Ühendriikide kosmosevägi
Ameerika Ühendriikide kosmosevägi (inglise keeles United States Space Force; USSF) on Ameerika Ühendriikide relvajõudude kuues väeliik, mis tegeleb sõjaliste operatsioonidega kosmoses.
Kosmosevägi allub õhuväeministeeriumile, mis omakorda kuulub kaitseministeeriumi koosseisu. Kosmoseväe kõrgeim sõjaväelane on kosmoseoperatsioonide ülem kindral John W. Raymond, kes allub vastavalt nii kaitse- kui ka õhuväeministrile. Kosmoseoperatsioonide ülem on ühtlasi staabiülemate ühendkomitee liige.
August Wilhelm (Braunschweig-Wolfenbüttel)
Perekond
August Wilhelm oli 3 korda abielus, kuid suri lastetuna.
Rudolf August
thumb|Rudolf Augusti 1/12-[[Taaler|taalrise mündi revers]] Rudolf August (16. mai 1627 Hitzacker – 26. jaanuar 1704 Hedwigsburg, praegu Kissenbrücki osa) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Wolfenbütteli vürst aastast 1666 kuni oma surmani. Aastal 1685 tegi ta oma noorema venna Anton Ulrichi kaasvalitsejaks.
Perekond
Rudolf August abiellus Barby-Mühlingeni krahvi Albrecht Friedrichi tütre Christine Elisabethiga. Neil olid järgmised lapsed, kes jõudsid täisikka:
Bijotai
pisi|left|Baublys Bijotai on küla Leedus Šilalė rajoonis, Bijotai valla halduskeskus. Küla asub Pela jõe kaldal. Bijotais on postkontor, põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Dionizas Poška muuseum, vana mõisakompleksi park ja Bardziai mõisa vesiveski.
Nehatu algkool
Nehatu algkool oli algkool Harjumaal Nehatu vallas.
Kooli omaaegse pikaajalise õpetaja ja juhataja Friedrich Einbergi andmetel rajati Nehatu vallakool 1867. aastal. Koolimaja ehitati Lasnamäe kõrgendiku platoole Narva maantee äärde Tondi raba kõrvale (hiljem Tallinn, Narva maantee 154). Koolimaja oli paekivist laotud vundamendil rõhtpalkidest kõrge poolkelpkatusega hoone. Palgid ehituseks saadi Tallinna linnalt tasuta.
1870. aastate teises pooles oli Nehatu vallakooli õpetaja Gustav Eslon. 1897 septembris asus Nehatu vallakooli õpetajana tööle Friedrich Einberg, kes aastatel 1897–1911 oli kooli ainuke õpetaja. 1911–1916 oli tööl kaks õpetajat, seejärel taas üks. 1919. aastal oli Nehatu koolis kaks klassi – nooremas klassi 27 ja vanemas klassis 9 õpilast –, ent koolil oli vaid üks klassiruum. 1921. aastal ühendati Nehatu ja Iru kool Iru algkooliks, kuid I ja II klass jäid edasi tegutsema Nehatu koolimajja, III ja IV klass paiknesid Irus, endise Peeter Suure merekindluse kasarmus. 1928. aastal otsustas Nehatu vald rajada Irusse uue koolimaja 120 õpilasele, kuna senised ruumid Iru kasarmus ei vastanud nõuetele.
1930. aastal otsustas Nehatu vallavolikogu rajada uue koolihoone Nõmme Tooma rendikrundile. Uue koolimaja ehitustöid alustati 1930. aastal. Nehatu algkooli uus hoone Irus valmis 1931. aastal. Õppetöö uues koolimajas algas 1. oktoobril 1931. Õpilasi oli 109. Samal ajal lõpetas kool tegevuse Tondiraba juures asunud koolihoones.
Nehatu algkooli uus hoone oli paekivist vundamendil puitseintega, arhitekt Arnold Väli. See põles suvel 1941.
Vanas koolihoones elasid aastakümneid õpetajad. Tühjaksjäänud maja põles aastal 1988. Tänaseks on ammu Lasnamäe piiridesse jäänud majast alles vundament ja osa suurest õunaaiast.
1939 jaanuaris otsustas Nehatu vallavolikogu muuta Nehatu algkooli nime Iru algkooliks, kuna ümbruskonnas tunti kooli juba selle nime all, sest koolimaja paiknes Irus ning aprillis 1939 teostunud vallareformiga muudeti Nehatu vald Iru vallaks.
Akitsugu Konno
Akitsugu Konno (jaapani keeles 金野 昭次 Konno Akitsugu; 1. september 1944 Sapporo – 5. september 2019) oli jaapani suusahüppaja, 1972. aasta taliolümpiamängude hõbemedalist.
1968. aasta taliolümpiamängudel tuli ta normaalmäel 24. kohale ja suurel mäel 20. kohale. Konno võitis hõbemedali 1972. aasta taliolümpiamängudel normaalmäel. Suurel mäel saavutas ta 12. koha.
Ükssarvik (täpsustus)
Ükssarvik on mütoloogiline olend (vaata lähemalt artiklist Ükssarvik). Selle järgi on nime saanud:
Anton Ulrich (Braunschweig-Wolfenbüttel)
Anton Ulrich (4. oktoober 1633 Hitzacker – 27. märts 1714 Salzdahlum) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Wolfenbütteli vürst aastast 1704 kuni oma surmani. Aastatel 1685–1702 oli ta oma vanema venna Rudolf Augusti kaasvalitsejaks.
Perekond
Anton Ulrich abiellus aastal 1656 Schleswig-Holstein-Norburgi hertsogi Friedrichi tütre Elisabeth Julianega. Nad said järgmised lapsed, kes jõudsid täisikka:
Kornelia Ender
Kornelia Ender (hiljem Matthes, nüüd Grummt; sündinud 25. oktoobril 1958 Plauenis Bezirk Karl-Marx-Stadtis) on endine Ida-Saksamaa ujuja. 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis sai temast esimene naisujuja, kes on võitnud ühtedel olümpiamängudel neli kuldmedalit, kõik maailmarekordiga. Hiljem väideti, et Ida-Saksamaa koondise arstid olid oma sportlastele süstemaatiliselt manustanud steroide (ehkki ilma sportlaste teadmata). Kuna naisel oli 1976. aastal ilmnenud steroidide tarvitamise sümptomeid (sügav hääl, ülearenenud keha), kahtlustati Enderi saavutuste paikapidavust.
Ender treenis noorelt ja võitis 1972. aasta suveolümpiamängudel Münchenis 13-aastaselt oma esimesed olümpiamedalid: kolm hõbemedalit, sealhulgas ühe 200 m kompleksujumises, lõpetades Austraalia ujuja Shane Gouldi järel teisena. Järgnevate aastate jooksul ületas ta individuaalsetel ja võistkondlikel distantsidel 32 maailmarekordit, sealhulgas neli Montréali mängudel. 1991. aastal tunnistas ta 1976. aasta mängude suhtes pikaajalisi kahtlusi oma füüsilise seisundi kohta, tunnistades, et meeskonna arstid ja treenerid olid talle mitmete kuude jooksul süstinud arvukalt narkootikume (vrd doping Ida-Saksamaal). Ender ütles, et ta ei teadnud omal ajal ega olnud ka hiljem teada saanud, mis ravimid need on. Ta ütles, et talle öeldi vaid, et ravimid aitavad tal "taastuda", kuigi ta oli üllatunud lihasmassi lisandumise üle, omistas ta selle siiski oma rangele treeningule.
Kui naine muutus kahtlustatavaks ja keeldus kloorhüdrometüültestosterooni võtmast 1977. aastal, keelasid marksistlikud võimud tal koondises riiki esindada.
Ender oli neli aastat abielus Ida-Saksamaa seliliujumise ujuja ja mitmekordse olümpiavõitja Roland Matthesiga. Nüüd on ta abielus endise saksa kergejõustiklase ja bobisõitja Steffen Grummtiga.
Kuuksi
Kuuksi oli küla Räpina kihelkonnas. Tänapäeval kuulub küla territoorium Sülgoja küla hulka.
Kohanimekäändeks on Kuuksisse.
Kuuksi jääb Räpinast 2 km kagusse. Sülgoja keskus jääb veel kilomeetrijagu kagu poole. Teised lähemad külad on Räpina piiril asuvad Sillapää ja Ristipalo. Muudest paikadest jääb põhja Taalnitsa, itta Lokuta ja edelasse Mõtsanuka.
Ajalugu
Kuuksi suurküla oli põlisküla, mille alla arvati kunagi kõik Võhandu jõe paremkalda talud Sillapäält kuni Mädajõe suudmeni. Küla esmamainiti 1558 kujul Kuex. Edaspidi nimetati küla 1582 Kustkil, 1588 Kugist killa, 1601 Kugista kuella, 1630 Kugsy kylla ja 1839 Kugs. Küla asus Räpina kihelkonnas ja kuulus Kahkva mõisale.
Kuid paralleelselt kasutati Kuuksi kohta teistki, poolapärast nime: 1582 Kulatkowice, w Kulatkowicach, 1588 Kulathkowicze, 1627 Kollotowitz, 1638 Kolotkowitz, 1686 Kolokowitz ja 1798 Kollokowitz. 17. sajandi teisel poolel ja 18. sajandil tarvitati üksnes poolapärast nime.
18. sajandil hakati Kuuksi suurküla üht talurühma nimetama Sülga külaks, millest sai 19. sajandil Sülgaja ja 1970 Sülgoja. 1977 liideti Kuuksi küla Sülgojaga.
Nime päritolu
"Kuuksi" on tüüpiline vana kollektiivliitega nimi. Minevikus on -si-lõpu kõrval esinenud ka -ste-lõpp. Muistseks nimealuseks on oletatud "kuukki : kuukin". Mida see tähendab, pole teada. Isegi see on teadmata, kas see on muistne isikunimi. On oletatud, et Vana-Kuuste nimi on sama algupära, aga see tundub ebatõenäolisena, kui mõelda, et Kuuksi küla kirjutati alailma g-tähte kasutades, aga Vana-Kuuste nimest pole g-tähte sisaldavaid vorme teada.
Tiiu Uusküla
pisi|Tiiu Uusküla esinemas eesti vikipedistidele [[Emakeele ausammas|Emakeele ausamba juures]] Tiiu Uusküla (sündinud 21. veebruaril 1947 Kadrinas) on eesti koduloolane.
Ta on pikka aega jäädvustanud ja vahendanud Kadrina kodulugu.
Ühiskondlik tegevus
Uusküla on Neeruti Seltsi esimees ja Kadrina Keskkooli Vilistlaskogu juhatuse liige. Ta on endine Kadrina Raamatusõprade Ühingu allorganisatsiooni juht ja Kadrina valla raamatukogu nõukogu liige. On kuulunud Kadrina Muinsuskaitse Klubisse, mis taastas Kadrina Vabadussõja mälestussamba. Kuulub Kadrina Õpetajate-Pensionäride Seltsingusse.
Alates 2001. aastast on ta teinud kaastööd Kadrina vallalehele Kodukant.
Tunnustus
Kadrina kandi koduloo uurimise ja talletamise eest anti talle 2021. aasta alguses esimene Kadrina valla elutööpreemia.
Isiklikku
Tiiu Uusküla on fotograaf Heinrich Kruusvaldi tütar.
Enn Reitel
Enn Reitel (sündinud 21. juunil 1950 Forfaris Anguses Suurbritannias) on eesti päritolu Šoti näitleja.
Ta on lugenud dublaaži paljudele videomängudele, näiteks "The Getaway: Black Monday", "The Lord of the Rings: Aragorn's Quest", "Kingdoms of Amalur: Reckoning", "The Secret World", "Star Wars: The Old Republic – Rise of the Hutt Cartel" ning "Final Fantasy VII: Remake". Ta on peale lugenud ka sarja "The X Factor" teksti.
Ta on mänginud filmis "Vanad ja kobedad saavad jalad alla" (2003) NATO kindralit.
Ükssarvik (film)
"Ükssarvik" on 2019. aastal valminud Eesti mängufilm, mis räägib idufirma loomisest.
Filmi režissöör on Rain Rannu, peaosades mängivad Liisa Pulk ja Henrik Kalmet. See esilinastus Eesti kinodes 13. septembril 2019.
Filmi käidi 2019. aastal kinos vaatamas 29 013 korda ja selle kassatulu oli 185 tuhat eurot. Sellega oli see 2019. aastal linastunud Eesti filmide seas külastajate arvult seitsmendal ja kassatulu arvestuses kuuendal kohal.
Kuźnia Raciborska
Kuźnia Raciborska (saksa Ratiborhammer) on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Racibórzi maakonnas, Kuźnia Raciborska valla halduskeskus. Kuźnia Raciborska asub Racibórzist umbes 14 km põhjakirdes.
Kuni 1945. aastani oli asula Saksamaa koosseisus. Linnaõigused sai Kuźnia Raciborska 1967. aastal.
Ratsemaat
Ratsemaat ehk ratseemiline segu on kiraalsete isomeersete molekulide (enantiomeeride) segu võrdsetes hulkades.
Tavalistes keemilistes reaktsioonides, kui moodustub kiraalkeskmega molekul, saadakse enantiomeeride 1:1 segu. Enantiomeerid pööravad polariseeritud valguse tasandit vastassuundades ja 1:1 segu korral võrdsel määral, seetõttu see segu optilist aktiivsust ei oma. Peale eelnimetatu võivad mõnel juhul ratsemaadi füüsikalised omadused erineda puhaste enantiomeeride omadustest. Kõige sagedamini esineb segu sulamistemperatuuri erinevus, vahel ka keemistemperatuuri ja lahustuvuse erinevus. Farmakoloogias on täheldatud erinevusi retsemaatide ja puhaste enantiomeeride toimes.
Aratseemiline ehk mitteratseemiline on aine, mis koosneb kiraalsetest molekulidest ja sisaldab ebavõrdses koguses enantiomeere.
Kalle Kaupmees
Kalle Kaupmees (sündinud 17. jaanuaril 1950 Tallinnas) on eesti jalgrattur.
Ta lõpetas 1969. aastal Tallinna 4. Keskkooli.
Ta hakkas sportima 8-aastaselt võimlemistreener Aleksander Tšesnokovi õpilasena, 1960. aastal jätkas Kiira Auliku korvpallitreeningutel. Jalgrattasõitu hakkas harrastama 1964. aastal Tallinna Mererajooni Spordikoolis Rein ja Helvi Roosi juhendamisel.
Ta on tulnud aastatel 1970–1976 14 korda maantee- ja trekisõidus Eesti meistriks (sealhulgas 6 korda individuaalselt). 1974 Eesti rekordi (4.40,66) püstitajaid meeskondlikus jälitussõidus. Msp maantee- (1968) ja trekisõidus (1974).
Signe Taremaa
Signe Taremaa (sündinud 22. novembril 1955 ) on eesti köite- ja nahakunstnik.
Kalle Kaupmees
Ta on töötanud Tallinna Mererajooni Spordikoolis mehaanikuna. 1977. aastast on ta tegutsenud kullassepana.
Signe Taremaa
Töökäik
1979–1989 Lahemaa rahvuspargi kunstnik
1989–1991 Kooperatiiv Ester, Lahemaa Rahvuspargi suveniiritöökoja kunstnik
1995–2008 Kunstiõpetaja ja ringijuht erinevates koolides ja rahvamajades Lahemaal, Kiviõlis ja Viru-Nigulas
2007–2009 Eesti Riiklik Vabaõhumuuseum, perenaine ja tehnik
2009–2016 Nahakunstnik Maarja-Magdaleena Gildi Signe nahakojas
2014. aastast alates TTÜ Raamatukogu köitekojas köitja
Looming
2016
2015
2014
2012
Liikmesus
2006. aastast alates Eesti Nahakunstnike Liidu liige
Eesti Teaduste Akadeemia Mereteaduste Komisjon
Eesti Teaduste Akadeemia mereteaduste komisjon (MTK) on Eesti Teaduste Akadeemia tehnikateaduste osakonna juures tegutsev riigisisene nõustav kogu.
Mereteaduste all mõistab komisjon kõigi merede ja muude suurte veekogude ja nende ökosüsteemi funktsioneerimisega seotud teadusharude kogumit.
Vladimir Zemljanikin
Vladimir Zemljanikin (27. oktoober 1933 Moskva – 27. oktoober 2016 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja.
Zemljanikin õppis Štšukini-nimelises teatriinstituudis, mille lõpetas 1956. aastal.
Aastani 1959 töötas Riiklikus Filminäitlejate teatris, seejärel Moskva teatris Sovremennik.
Oma filmidebüüdi tegi 1954. aastal Tatjana Lukaševitši filmis "Küpsustunnistus" ("Аттестат зрелости").
Ann Siiman
pisi|Ann Siiman keeletoimetajate liidu seminaril 18. mail 2022 pisi|Ann Siiman (paremal) üle andmas [[Vikipeedia sõber|Vikipeedia sõbra auhinda 3. veebruaril 2020]] Ann Siiman (kuni 2015 Ann Metslang; sündinud 19. septembril 1988 Tartus) on eesti filoloog, õppejõud ja keeletoimetaja.
Ann Siiman on Vikipeedia keeletoimetamistalgute eestvedaja (alates 2017). Samuti on ta suunanud tudengeid Vikipeediasse artikleid kirjutama.
Alates 2019. aastast on ta Eesti Keeletoimetajate Liidu juhatuse liige.
Haridus
Ta on lõpetanud 2007. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ning kaitsnud Tartu Ülikoolis bakalaureusekraadi (2010), magistrikraadi (2012) ning doktorikraadi ("Vormikasutuse varieerumine ning selle põhjused osastava ja sisseütleva käände näitel", 2019).
Töökäik
2018.–2019. aastal töötas ta Tartu Ülikooli Miljon+ projektis digihariduse spetsialistina, 2019.–2021. aastal Tartu Ülikooli digihumanitaaria ja infoühiskonna keskuses digihumanitaaria projektijuhina ja alates 2021. aastast Tartu Ülikooli eesti keele lektorina.
Tartu Ülikooli sümfooniaorkester
Tartu Ülikooli sümfooniaorkester (TÜSO) on Tartu Ülikooli juures tegutsev harrastajate sümfooniaorkester. Selle liikmeteks on peamiselt Tartu Ülikooli üliõpilased.
Orkester alustas tegevust enne teist maailmasõda, 1930. aastatel oli dirigendiks V. Vadi. Sõja ajal tegevus peatus ning taastati 1955. aastal Harald Kerese eestvedamisel. Sellal olid dirigendid Igor Graps, Ago Russak ja põhidirigent Aadu Regi; orkestrantide seas olid Alo Ritsing (tšello), Harald Keres (flööt) ja Kaljo Mitt (kontrabass). Esimene avalik esinemine toimus 26. mail 1956. Orkester esines ka 8. juulil 1956 esimesel Balti üliõpilaslaulupeol Gaudeamus Tartus Kassitoome orus, saates üht koori Evald Aava ooperist "Vikerlased". 1950. aastate lõpus tegevus siiski hääbus.
Praeguse TÜSO eelkäijana on mainitud ka 1986–1989 tegutsenud Tartu Ülikooli kammerorkestrit. Kolm tollast orkestranti olid ka nüüdse sümfooniaorkestri loomise juures.
Terminologia Histologica
See töötati välja 1977. aastal koos "Nomina Anatomica" 4. trükiga välja antud "Nomina Histologica" asendamiseks.
Kirjandus
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Terminologia Histologica seisuga 06.07.2014.
Pasīne
Pasīne (ka Posīne või Pasiene, poola keeles Posiń) on küla (vidējciems) (endine alev) Lätis Ludza piirkonnas, Pasiene valla halduskeskus.
Pasīne asub merepinnast 149 meetri kõrgusel Zilupe jõe ääres. Asula jääb piirkonna keskusest Zilupest 12 ning Riiast 314 kilomeetri kaugusele. Külas on põhikool, raamatukogu, postkontor ja rahvamaja.
Ajalugu
Pärast Poola esimest jagamist aastal 1772 hakkas alev kuuluma Vitebski kubermangu. Klooster suleti aastal 1832; selle hooned läksid kohalike käsitööliste ja sealse mõisa teenijate kasutusse. XIX sajandi teisel poolel sai asulast Posiņa valla halduskeskus. Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Посинь või Посиня. Aastal 1882 põles sealne alev maha.
Aastal 1818 vallutasid küla Saksa väed. Pasīne hakkas 25. märtsil 1918 kuuluma Valgevene Rahvavabariiki. 1. jaanuaril 1919 võttis Valgevene NSV juhtkond vastu otsuse, et asula kuulub Valgevene koosseisu. Aastal 1920 läks asula Läti koosseisu. Aastal 1933 sai Pasīnest küla. Küla oli nõukogude perioodil Pasiene sovhoosi keskasulaks. |
Aastal 2014 toimusid külas Valgevene kultuuri päevad. Aastail 2009–2021 kuulus küla Zilupe piirkonda. pisi|tühi
Ezequiel Ponce
pisi|Ezequiel Ponce 2019. aastal [[Moskva Spartaki särgis]] Ezequiel Ponce (sündinud 29. märtsil 1997 Rosarios) on Argentina jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Elche.
Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Newell's Old Boys, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Argentina kõrgliigas 2013. aasta oktoobris.
2019. aasta juunis sõlmis Ponce lepingu Venemaa kõrgliiga klubiga Moskva Spartak. 2022. aasta jaanuaris läks ta sealt laenule Elchesse.
2017. aastal osales ta Argentina kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel. 2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril osales ta Argentina olümpiameeskonna koosseisus.
Eesti Teaduste Akadeemia Energeetikakomisjon
Eesti teaduste akadeemia energeetikakomisjoniks (TA EK) on Eesti Teaduste Akadeemia juures tegutsev ühendus.
Energeetikakomisjoni tegevuse eesmärgiks on erapooletu kompetentse ekspertide koguna anda soovitusi ja hinnanguid riigi teaduspõhise energiapoliitika kujundamiseks.
Komisjoni esimees
Eesti teaduste akadeemia energeetikakomisjoni esimees on Arvi Hamburg.
Lestat de Lioncourt
Lestat de Lioncourt on väljamõeldud tegelane, kes tegutseb Anne Rice'i seriaalis "Vampiirikroonikad" ja raamatus "Vampiir Lestat". Ta on vampiir, kes on "Vampiirikroonikate" jutustaja ja antikangelane.
Ajalugu
Lestat sündis 7. novembril 1760. Ta sündis Prantsusmaal Auvergne'i piirkonnas, kus tema isa oli markii. Lestat oli seitsmes poeg. Kõigest kaks Lestat' venda elasid täiskasvanuks. Kuigi Lestat' pere oli tehniliselt aristokraatlik, oli de Lioncourtide varandus otsas ning nad elasid oma feodaalses linnuses vaeselt. Lestat' ema Gabrielle oli perekonnas ainuke kirjaosakaja, Lestat' isa oli pime ning mängis päevade viisi malet. Lestat' nimi oli koostatud tema vendade nimede esimestest tähtedest.
Lestat ei saanud isa ega vendadega läbi. Kord ütles ta emale: "Olen unes näinud, et ma tapan nad kõik. Ma tapan unenäos oma isa ja vennad. Käin toast-tuppa neid tappes, nagu ma tapsin need hundid." Lestat üritas mitu korda oma perekonna eest põgeneda. Esimest korda küsis ta varjupaika kloostrist, hiljem aga põgenes rändnäitlejatega. Mõlemal korral leiti ta üles. Lestat' ema müüs maha kõik põlvest põlve käinud juveelid, et osta hobuseid, relvi ja koeri, et Lestat saaks jahtima hakata. Peatselt sai temast leiva lauale tooja.
Külarahvas palus Lestat' abi, et vabaneda hundikarjast, mis oli küla terroriseerinud. Ta läks mägedesse ning tappis terve kaheksase karja. Selle käigus kaotas ta aga oma hobuse, koerad ja peaaegu ka elu. Külarahvas imetles Lestat'd vapruse pärast ning talle kingiti lopsakalt punane mantel ja saapad, mis olid huntide nahast tehtud, kuid Lestat langes sügavasse masendusse.
Gabrielle'i innustusel lahkus Lestat Auvergne'ist koos sõbra ja armukese Nicolasega ning suundusid Pariisi, kus nad tahtsid näitlejateks hakata. Lestat jäi silma ühele iidsele vampiirile, Magnusele, kes ta hiljem röövis ning vampiiriks muutis.
Kui Magnus oli Lestat' vampiiriks muutunud, tegi Magnus tulle hüpates enesetapu, nii et Lestat jäi õpetajata. Lestat päris Magnuselt ülisuure varanduse.
Välimus
Täpselt pole öeldud, mis aastal Lestat vampiiriks tehti, kuid see juhtus vahemikus 1779–1781, seega ta oli siis 19–21-aastane. Ta on 182 cm pikk. Tal on lokkis blondid juuksed, mis õlgadeni päris ei ulatu. Heleda valguse käes paistavad ta juuksed valged. Tema silmad on hallid, kuid need haaravad sinist või violetseid värve kergelt. Tal on lühike ja kitsas nina ning ilusa kujuga suu, mis on tema näo jaoks alati natuke suur olnud. Lestat' sõrmeküüned (nagu kõikidel "Vampiirikroonikate" vampiiridel) jätavad mulje, nagu oleksid klaasist.
Merike Paberits
Merike Paberits (sündinud 15. mail 1988 ) on eesti pärimusmuusik. Ta mängib flööti, torupilli ja parmupilli.
Ta on tegev järgmistes muusikakollektiivides: Estonian Folk Orchestra, Nikns Suns, Näkk Loviise, Paberits&Tirmaste, Rütmiallikal, VEM ja Black Bread Gone Mad.
Sandra Ashilevi
Sandra Ashilevi (sündinud 2. mail 1987 Tallinnas) on Eesti laulja ja näitleja.
Tema tuntumad rollid on sarjas "Siberi võmm" ja filmis "Eesti matus".
Isiklikku
Tema ema on laulja Siiri Känd, vend on näitekirjanik Jim Ashilevi.
Mažonai
Mažonai on küla Leedus Tauragė rajoonis, Mažonai valla halduskeskus. Küla asub Šunija ja Irtuona jõe kaldal. Mažonais on kultuurimaja ja raamatukogu, sealne kool on Tauragė keskkooli filiaal. Külas tegutsevad meierei ja kaks saekaatrit. Vaatamisväärsusteks on Dionizas Poška muuseum, vana mõisakompleksi park ja Bardziai mõisa vesiveski.
Mažonaid on kirjalikes allikates esmamainitud 1312. aastal. Aastal 1792 kuulus küla Urbanavičiauste suguvõsa valduses olevale Mažonai-Matiškiai mõisale, aastast 1816 kuulus see aga sama suguvõsa Sungailiškiai mõisale. Aastal 1863 konfiskeeriti mõis, kuna selle omanikku peeti Novembriülestõusu toetajaks, mõisa valdused jagati aga nende ümbruskonna mõisnike vahel, kes jäid tsaarivõimudele lojaalseks. Aastail 1915–1918 läbis küla kitsarööpmeline raudtee, mida kasutati turba ja puidu vedamiseks. Aastal 1920 raudtee demonteeriti ja kasutati selle materjale Tauragė ümbruskonna laiarööpmeliste raudteede parandamiseks. Aastal 1924 ehitati küla kalmistule neitsi Maarjale pühitsetud kabel. Küla läbiv kahe paisjärvega magistraalkraav jagab selle kaheks osaks, mõlemad pooled olid nõukogude ajal kolhooside keskasulateks.
Kolmas Puunia sõda
pisi|Muistse [[Kartaago varemed tänapäeva Tuneesias]] Kolmas Puunia sõda (149–146 eKr) oli viimane Rooma ja Kartaago vahelistest pikaajalisest sõdade ajajärgust. Sõjategevus piirnes peamiselt Kartaago linnaga, mis täielikult hävitati ning mille elanikkond tapeti ja orjastati, millega lõppes kunagise suurvõimu eksistents. pisi|300px|Vahemere lääneosa aastal 264 eKr. Rooma on tähistatud punase, Kartaago lilla ja Sürakuusa rohelise värviga
Eellugu ja sõja puhkemine
Esimeses Puunia sõjas (264–241 eKr) saavutatud võiduga purustas tõusev Rooma riik kartaagolaste mereülemvõimu Vahemere lääneosas ning tõrjus nad välja Sitsiilia saarelt. Teine Puunia sõda (218–201 eKr) algas Kartaagole andeka väejuhi Hannibali juhtimisel väga edukalt ning mitu roomlaste väge purustati täielikult, kuid kogu riiki alistama sundida ei suudetud. Rooma rakendas uut ning ettevaatlikumat strateegilist lähenemist tegutses Hannibali vastu vaid põletatud maa taktikat ja sissitegevust arendades ning rünnates samal ajal kogu jõuga tema liitlasi ja teisi väejuhte, mis lõikas Hannibali peaväed toetusest ära. Sõja viimase Zama lahingu kaotuse järel palus Kartaago Roomalt rahu. Sõlmitud lepingu alusel loobus Kartaago oma Hispaania valdustest, loovutas oma sõjalaevastiku Roomale, pidi maksma 50 aastat ränka kontributsiooni ning ei tohtinud Rooma loata sõda pidada. pisi|300px|Vahemere ümbruse maad enne Teist Puunia sõda pisi|vasakul|Mаrcus Pоrcius Cаtо Vanem Teise Puunia sõja järel laienes Rooma mõjuvõim kiiresti nii itta kui läände – vallutati ja liidendati uusi alasid Kreekas ja Hispaanias. Kartaagol ei olnud samal ajal endisest hiilgusest palju alles, kuid 50 aastat järjest suutis ta ometi tänu edukale põllumajandusele ja kaubandusele maksta tohutu suurt iga-aastast kontributsiooni (200 talenti). Tänini ei olegi lõplikult selge, miks Rooma päriselt uue sõjakäigu ette võttis – kas loogilise jätkuna teiste vallutuste seas, kättemaksuna Teises Puunia sõjas talutud kaotuste eest või kartusest, et rivaal võib kunagi uuesti tugevaks majanduslikuks ja sõjaliseks konkurendiks kasvada. Viimasel seisukohal oli üks mõjukamatest ja häälekamatest senati liikmetest – Cato Vanem, kes lõpetas kõik oma esinemised mantraks kujunenud fraasiga – Ceterum censeo Carthaginem esse delendam! ("Muide, ma arvan, Kartaago tuleb hävitada!").
Kuna lõpuks kaldus senati enamus sõja alustamise suunas, siis pakkus selleks ajendi 50 aastat varem sõlmitud rahuleping, mille kohaselt ei tohtinud Kartaago ilma Rooma loata sõda pidada. 151 eKr ründas Rooma liitlane Numiidia Kartaago alasid ning kartaagolaste karistusretke numiidialaste vastu kasutas Rooma ettekäändeks Kolmanda Puunia sõja väljakuulutamiseks. Rooma esitas Kartaagole vastuvõetamatud tingimused, nõudes linna maha jätmist ja asumist sisemaale, kuid kartaagolased otsustasid sõja kasuks.
Kartaago hävitamine
Rooma kogus 149 eKr 80 000 meest ja saatis need Põhja-Aafrikasse. Kartaago üritas veel läbi rääkida ning soostus andma 300 last pantvangidena Rooma viimiseks ning loovutas ka relvi ja turviseid. Seejärel nõudsid roomlased, et linnaelanikud evakueeruks 16 kilomeetrit sisemaale, mille peale kartaagolased otsustasid vastu hakata. Linn oli tugevasti kindlustatud ning linnamüür vähemalt 30 km pikk (Roomal oli sel ajal see kindlasti poole lühem).
Rooma väejuht Scipio Aemilinus (Scipio Africanuse adopteeritud lapselaps) juhtimisel lõigati linn maalt ja merelt varustusteedest ära ning kahe aasta järel 146 eKr rünnati näljast ja kurnatusest nõrgenenud kaitsjaid täie jõuga. Linn vallutati tänav tänava haaval ning hinnanguliselt veerand miljonit inimest suri kas nälga, hukkus võideldes või mõrvati. 50 000 ellujääjat viidi orjusesse. Pärast ohtrat rüüstamist, mille käigus viidi lisaks tavapärasele sõjasaagile minema ka kartaagolase Mago koostatud kuulus põllumajanduslik teos, mille paarkümmend köidet lasti hiljem ladina keelde tõlkida, süüdati linn põlema ning selle hooned ja müür lammutati põhjalikult. Väidetavalt olevat maha põletatud linnaasemele külvatud soola, et seal aastaid midagi ei kasvaks, kuid selle kohta antiikautoritelt tõendeid ei pärine.
Endised Kartaago alad liideti Rooma riigiga Aafrika provintsi nime all ning see sai Rooma linna üheks olulisemaks toiduainetega varustajaks.
Saksi-Saalfeld
Saksi-Saalfeldi hertsogid
Nimetati ümber Saksi-Coburg-Saalfeldiks
Koalitsioonivalitsus
Koalitsioonivalitsus ehk valitsusliit on mitme erakonna vaheline ajutine liit parlamentaarse demokraatiaga riigis valitsuse moodustamiseks. Valitsusliit võib olla nii enamusvalitsus kui ka vähemusvalitsus.
Valitsusliite esineb kõige sagedamini võrdelise valimissüsteemiga riikides, kuna nende riikide parlamentides on kohad jaotatud üldjuhul suure arvu erakondade vahel.Enamusvalimistega riikides on koalitsioonivalitsused pigem haruldane nähtus.
Riigipäevahoone
Riigipäevahoone (saksa keeles Reichstagsgebäude, ametlikult Deutscher Bundestag - Plenarbereich Reichstagsgebäude) on ajalooline ehitis Saksamaa pealinnas Berliinis, mille funktsiooniks oli keiserliku riigipäeva majutamine.
Hoone avati 1894. aastal ning täitis oma funktsiooni kuni 1933. aastani, mil see sai pärast kuritegelikku süütamist tugevalt kahjustada. Teise maailmasõja järel jäi ehitis kasutuseta. Saksa Demokraatliku Vabariigi parlament Volkskammer hakkas seejärel tööle Ida-Berliinis Vabariigi palees, Saksa Liitvabariigi parlament Bundestag Bonnis Liidumajas.
Pärast hoone rekonstrueerimist 1999. aastal töötab seal ühinenud Saksamaa parlament Bundestag.
pisi|vasakul|[[Angela Merkel ja Benigno Aquino III, taustal praegune Riigipäevahoone]] pisi|vasakul|Endine Riigipäevahoone vanal postkaardil
Call of Duty: Black Ops
"Call of Duty: Black Ops" on esmaisikuline tulistamismäng, mille arendaja oli Treyarch ja väljaandja Activision. Mäng avaldati 9. novembril 2010 Microsoft Windowsi, Playstation 3, Xbox 360 ja Wii platvormidele ning eraldi versioon Nintendo DS konsoolile, mille arendaja oli n-Space.
Mäng on "Call of Duty" mängusarja seitsmes mäng ja kolmas mäng sarjas, mille arendaja oli Treyarch. See on järg sarja viiendale mängule "Call of Duty: World at War."
"Black Ops" on sarja esimene mäng, mille tegevus toimub külma sõja ajal, sarja varasemate osade tegevus toimub teise maailmasõja ja tänapäevase terrorismivastase sõja keskmes. Mängu tegevuspaikade hulgas on 1960. aastate Kuuba, Laos, Nõukogude Liit, Ameerika Ühendriigid, Hongkong ja Arktika.
Ülevaade
"Call of Duty: Black Ops" on esmaisikuline tulistamismäng, millel on "Call of Duty" sarja varasemate mängudega sama mängumehaanika. Mäng sisaldab nii loopõhist üksikmängu kui ka veebipõhist mitmikmängu, kus mängija asub jalaväelase rolli. Mängutegelane võib samaaegselt kanda kahte relva, kahte granaati ja muid lõhkeaineid.
Lähistroopiline mussoonkliima
pisi|Lähistroopilise mussoonkliima levikuala 150px|pisi|Lähistroopilise mussoonkliima kliimadiagramm ([[Montevideo, Uruguay)]]
Lähistroopilise mussoonkliima levikuala on Aasias Jaapani kesk- ja lõunaosa, Hiina idaosa, Aafrika kagurannik, Põhja-Ameerika kaguosa, Lõuna-Ameerika kaguosa (Brasiilia lõunaosa, Argentina idaosa, Uruguay), Austraalia idaosa.
Kaimo Kuusk
pisi|[[Eesti suursaadik Ukrainas Kaimo Kuusk andis üle volikirja president Volodõmõr Zelenskõile (2019)]] Kaimo Kuusk (sündinud 5. detsembril 1975) on Eesti diplomaat, alates 2019. aasta 1. augustist Eesti suursaadik Ukrainas.
Elulugu
Kuusk on pärit Abja-Paluojalt.
Enne välisteenistusega liitumist töötas Kaimo Kuusk aastaid Välisluureametis, olles aastail 1998–2008 osakonnajuhataja ja aastail 2008–2019 peadirektori asetäitja. 2019. aastal asus ta tööle välisministeeriumis, töötades Ida-Euroopa ja Kesk-Aasia büroo lauaülemana. Alates 2019. aasta 1. augustist on Kaimo Kuusk Eesti suursaadik Ukrainas. Tema ametiaeg lõpeb 2023. aasta suvel.
President Alar Karis nimetas Kuuse oma 24. märtsi 2023 otsusega Eesti Vabariigi erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Leedu Vabariigis ning alates septembrist 2023 asub ta tööle Eesti saatkonnas Vilniuses.
Jaan Masso
Jaan Masso (sündinud 2. oktoobril 1975) on eesti majandusteadlane.
Tema peamised uurimisteemad on tööökonoomika, ettevõtete tootlikkus, otsesed välisinvesteeringud, ettevõtete innovaatiline tegevus, teaduse rahastamine avaliku sektori poolt.
Haridustee
Masso lõpetas 1998. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna bakalaureuseõppe cum laude ning 2001. aastal sai sealsamas magistrikraadi cum laude. 2005. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas doktoritöö teemal "Labour reallocation in transition countries: efficiency, restructuring and institution" ("Tööjõu ümberpaiknemine üleminekuriikides: efektiivsus, restruktureerimine ja institutsioonid"), juhendajad Raul Eamets, Otto Karma.
Töökäik
Jaan Masso oli aastatel 1998–2001 Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas õppeülesande täitja ning 1999. aastal Tartu Ülikooli Pärnu Kolledži õppeülesande täitja. Ta oli Tartu Ülikooli majanduse modelleerimise õppetooli teadur aastatel 2001–2006, ökonomeetria teadur 2003–2006, ökonomeetria vanemteadur aastatel 2006–2016 ja rakendusökonomeetria vanemteadur alates 2016. aastast.
2014. aastast on Masso Tartu Ülikooli matemaatilise majandusteaduse magistriõppe programmijuht ja 2013. aastast majandusteaduskonna majanduse modelleerimise õppetooli juhataja.
Teadusorganisatsiooniline tegevus
Masso on olnud mitme erialaühingu liige, näiteks Eesti Majandusteaduse Selts, Euroopa Tööökonomistide Assotsiatsioon (European Association of Labour Economists), Euroopa Võrdlevate Majandusuuringute Assotsiatsiooni liige (European Association for Comparative Economic Studies). Ta on hetkel Balti Majandusteadlaste Assotsiatsiooni (Baltic Economic Association) nõukogu liige Tartu Ülikooli esindajana.
Ta on olnud retsensent enam kui 25 teaduslikus ajakirjas ning retsenseerinud Eesti, Läti, Leedu, Poola ja Euroopa Komisjoni teadusagentuuridesse esitatud projektitaotlusi.
Jaan Masso on saanud riigisiseseid ja Euroopa Komisjoni teadusgrante.
Muumia (pigment)
19. sajandil kasutati seda ühe akvarellvärvipigmendina. Pigment oli müstilise päritolu tõttu hinnatud maalimispigment 19. sajandi prerafaeliitide hulgas. Arvatavasti on vähemalt osal juhtudel pigmendi koostis olnud vaid asfalt või bituumen ning pruunid raudoksiidi sisaldavad muldpigmendid. 20. sajandi algul kadus muumiapigment käibelt.
Ajaloost
16. sajandil oli Egiptusest toodud muumiapulber, millele omistati üleloomulikke raviomadusi, müügil Euroopa apteekides ja seda kasutati nii sees- kui ka välispidise ravimina. Õigupoolest pärineb arvatav vanim teade muumiapulbri kasutamisest pigmendina juba 12. sajandist. Pigmendi suurem populaarsus algab 18. sajandist, toonases allikas "Compendium of Colours and Other Materials Used in the Arts" (London, 1797) loetakse muumia "lihakamat osa" kõige ilusamaid värve andvaks. George Keate'i luuletus "Epistle to Angelica Kauffman" (1781) ülistab kunstnikku, kes kasutab muumiamusta ja laseb muumial elada oma maalide kaudu igavesti. Kunstnik ja ajaloolane Sally Woodcock peab võimalikuks, et pigmendi suur populaarsus peitus lihtsas saamis- ja käsitsemisviisis ning kohe ja kergelt saavutatavas tulemuses paberil või lõuendil.
Douglas Santos
Douglas dos Santos Justino de Melo (tuntud lihtsalt kui Douglas Santos või Douglas; sündinud 22. märtsil 1994 João Pessoas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Venemaa kõrgliiga klubis Peterburi Zenit.
SIG MCX
SIG MCX on Ameerika Ühendriikide tulirelvade perekond. Relvi toodab Šveitsi ettevõte SIG Sauer, neid valmistatakse nii valikulise tulerežiimiga kui poolautomaatseid. MCX relvi iseloomustab varasema SIG MPX püstolkuulipilduja eeskujul konstrueeritud gaasiga ümberlaadimise süsteem. SIG MCX relvade perekonda kuuluvad vintpüssid, karabiinid, lühikese vintrauaga püssid ja püstolid (kuigi viimased meenutavad rohkem laeta püstolkuulipildujaid).
Muumia (pigment)
Ajaloost
18. ja 19. sajandil tehti ja müüdi muumiapigmendist tehtud värvi massiliselt üle kogu Euroopa. 1809. aastast pärineb teade Briti keemiku George Fieldi kohta, kes on saanud kätte muumiasaadetise Sir William Beecheylt pruuni pigmendi valmistamiseks. A. H. Churchi käsiraamat "The chemistry of paints and painting" kirjeldab uhmerdatud säilmeid sisaldavat muumiavärvi puhtast bituumenist kergemini sulatatavana ning tsiteerib Londoni värvikaupmeest, kelle teatel jätkub ühest muumiast klientide vajaduste rahuldamiseks kahekümneks aastaks.
Douglas Santos
Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Náutico, mille meeskonnas debüteeris ta Brasiilia kõrgliigas 2012. aastal.
2013. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Granada. Sama aasta septembris läks ta laenule Itaalia kõrgliiga klubisse Udinese. 2014. aasta jaanuaris sõlmis ta Udinesega püsiva lepingu.
Muumia (pigment)
Ajaloost
19. sajandi lõpul või 20. sajandi algul hakkas pigment oma populaarsust minetama keemilise ebastabiilsuse ja stabiilsemate asendajate ilmumise tõttu, samuti ajakirjanduse mõjul. Üks põhjus oli ka selles, et üha raskem oli hankida pigmendi toormaterjaliks sobivaid säilmeid.
Douglas Santos
2014. aasta augustis siirdus Douglas Udinesest laenule Brasiilia kõrgliiga klubisse Atlético Mineiro, kellega sõlmis 2015. aasta juulis püsiva lepingu. 2015. aasta hooajal valiti Douglas Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2016. aasta augustis liitus ta Saksamaa kõrgliiga klubiga Hamburger SV, kus mängis kokku kolm hooaega.
Jinh Yu Frey
Jinh Hei Yu-Frey (korea keeles 유 진희; sündinud 20. mail 1985) on Korea päritolu Ameerika Ühendriikide sportlik vabavõitleja. Ta on Invicta FC naiste kääbuskaalu tšempion. Ta isa oli korealane, korea keelt ei oska ta aga üldse. Frey õppis Amarillo Kolledžis, seejärel astus Midwesterni Riikliku Ülikooli radioloogiateaduskonda ja omandas bakalaureusekraadi. Aastal 2015 kaitses ta Texase Ülikoolis magistrikraadi. Tema abikaasa on Douglas Frey. Jinhi sõbratar on Michelle Waterson.
Douglas Santos
2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis Douglas Brasiilia võistkonnaga kuldmedali. Samal aastal debüteeris ta Brasiilia jalgpallikoondises ja kuulus koondisse ka sama aasta Copa América Centenariol.
Nahkgalanteriikombinaat Linda
Nahkgalanteriikombinaat Linda oli Nõukogude okupatsiooniperioodil tegutsenud Eesti ettevõte.
Ajalugu
Pärast Vabadussõja lõppu 1920. aastal rajas parkal Juhan Susi Tallinnas nahatööstuse “Linda”, mis asus aadressil Suur-Pärnu mnt 87. Kõnealune hoone on säilinud tänapäevani, uueks aadressiks on tal Pärnu mnt 132, majale on tehtud suur juurdeehitus ja seal asub praegu trükikoda Aldus.