cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maurice Greene
2000
2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys osales Greene kahel alal.
22. septembril võitis Greene 10,31-ga 6. eeljooksu ja samal päeval 10,10-ga ka 1. vahejooksu. 23. septembril võitis ta 10,06-ga teise, aeglasema poolfinaali. Finaalis, mis joosti samal päeval, saavutas Greene kindla võidu ja tuli olümpiavõitjaks 9,87-ga Ato Boldoni (9,99) ees.
29. ja 30. septembril võisteldi 4×100 m teatejooksus. Suurbritannia diskvalifitseeriti eeljooksus, Kanada langes välja poolfinaalis. USA koondis Kenneth Brokenburr, Tim Montgomery, Brian Lewis ja Maurice Greene võitis viimase, 5. eeljooksu eeljooksude kiireima ajaga 38,15 ja 1. poolfinaali oma tugevaimas koosseisus Jon Drummond, Bernard Williams, Brian Lewis ja Maurice Green ajaga 37,82. Finaalis jooksid nad 37,61 ja tulid olümpiavõitjaks.
2001
2001. aasta maailmameistrivõistlused kergejõustikus toimusid Kanadas Edmontonis. Greene jooksis üksnes 100 meetrit. 4. augustil saavutas ta 5. eeljooksus 10,33-ga võidu ja samal päeval vahejooksus 9,88-ga samuti. See oli vahejooksude parim aeg, kuigi teisedki vahejooksud võideti 10,00 või kiirema ajaga. 5. augustil ei olnud poolfinaalid nii kiired ja Greene'ile piisas kindla võidu saavutamiseks 10,01-st. Finaalis sai USA kaksikvõidu: Greene jooksis 9,82 ja Bernard Williams 9,94. Ato Boldon sai 9,98-ga pronksi.
Teatejooksus Greene ei osalenud ja USA meeskond diskvalifitseeriti finaalis.
2002
2002 kaotas Greene oma maailmarekordi Tim Montgomeryle, kes jooksis 9,78. Greene oli ise sel ajal vigastatud ja vaatas jooksu tribüünilt. Kuid hiljem leiti Montgomery olevat süüdi dopingu kasutamises ja tema maailmarekord tühistati.
Lõplikult jäi Greene oma maailmarekordist ilma 2005, kui selle ületas Jamaica jooksja Asafa Powell.
2004
2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas osales Greene kahel alal.
21. augustil toimusid 100 m eeljooksud ja Greene võitis 8. eeljooksu 10,18-ga, mis oli eeljooksude 12. aeg. Samal päeval võitis ta 9,93-ga viimase, 5. vahejooksu 9,93-ga, millest parem oli üksnes Shawn Crawfordi 9,89. 22. augustil saavutas Greene teises, märksa kiiremas poolfinaalis 9,97-ga kolmanda koha Powelli ja Obikwelu järel. Esimese poolfinaali võitis Crawford 10,07-ga Justin Gatlini (10,09) ees. Samal päeval joostud finaalis tuli Gatlin 9,85-ga olümpiavõitjaks, järgnesid Obikwelu (9,86) ja Greene (9,87), järgnesid Crawford (9,89) ja Powell (9,94).
27. augustil toimusid 4×100 m teatejooksu poolfinaalid. USA võitis koosseisus Shawn Crawford, Darvis Patton, Coby Miller ja Maurice Greene 38,02-ga teise poolfinaali Suurbritannia (38,53) ees. 28. augustil joostud finaalis üllatas aga Suurbritannia, kelle viimase vahetuse jooksja Mark Lewis-Francis edestas Greene'i sajandikuga (38,07 ja 38,08).
Kokkuvõttes jooksis Greene 100 m jooksu kiiremini kui 10 sekundiga 53 korda, mis sel ajal oli enneolematu. Hiljem ületas selle tulemuse Asafa Powell, kes 2013. aasta seisuga on jooksnud alla 10 sekundi 88 korral. 1999. aasta jooksul jooksis Greene kiiremini 10 sekundist 9 korda, mis samuti oli sel ajal maailma tipptulemus, ja sellegi ületas Powell, joostes 2006 12 ja 2008 15 korda alla 10 sekundi.
4. veebruaril 2008 teatas Greene Pekingis lõpuks spordist loobumisest. Sealjuures ütles ta, et loodab hakata töötama treeneri ja ärimehena.
Isiklikku
Maurice Greene oli tippsportlasena 176 cm pikk ja kaalus 75 kg.
Manus
Manus võib tähendada järgmisi asju:
Filmioperaator
pisi|Moodsa tehnikaga filmioperaator Filmioperaator on vastava väljaõppega isik (operaator), kes filmib filmi- või videokaameraga filmi või telesaate jaoks filmimaterjali.
Abhaasia lipp
thumb|Abhaasia lipp. Laiuse ja pikkuse suhe on 2:1.
Abhaasia lipp on Abhaasia Vabariigi lipp.
Jekaterina Daškova
pisi|Jekaterina Daškova. Dmitri Levitski portreemaal (umbes 1784)
Jekaterina Romanovna Daškova (sündinud Vorontsova; vene keeles Екатерина Романовна Дашкова; 28. märts (vana kalendri järgi 17. märts) 1743 Peterburi – 16. jaanuar (vana kalendri järgi 4. jaanuar) 1810 Moskva) oli vene vürstinna, kirjanik ja ühiskonnategelane.
Abhaasia lipp
Lipul on seitse võrdse laiusega horisontaalset laidu - vaheldumisi kokku neli rohelist ja kolm valget.
Vardapoolses ülanurgas on purpurne laid mõõtmetega kolm horisontaallaidu x 0,38 lipu pikkust. Selle keskel asub valget värvi valge paremkäsi, mille kohal on poolkaares seitse valget viieharulist tähte.
Jekaterina Daškova
1783–1794 oli Daškova Peterburi Teaduste Akadeemia direktor ja Venemaa Akadeemia esimene president. Tema eestvedamisel anti välja mitmeid kirjandusajakirju, kogumikke, sõnaraamatuid ja näidendeid. Vürstinna Daškova tutvusringkonda kuulusid Euroopa valgustusajastu kuulsad filosoofid Denis Diderot, Voltaire ja Adam Smith. Aastaid oli ta Vene keisrinna Katariina II sõbranna.
Šikotan
pisi|400px Šikotan (vene Шикотан, jaapani 色丹島 (Shikotan-tō)) on üks Väike-Kuriilidest.
Jekaterina Daškova
Tema enda tuntuim teos on 1804–1806 kirjutatud memuaarid, mis on väärtuslikuks aja- ja kultuuriloo allikaks 18. sajandi kohta.
Šikotan
Pindala 182 km². Saar on künklik, kõrgusega 412 meetrit.
Alates 1945. aastast Venemaa valduses. Jaapan peab saart endale kuuluvaks.
Jekaterina Daškova
Lapsepõlv
Jekaterina Vorontsova sündis krahv Roman Illarionovitš Vorontsovi perekonnas. Erinevad allikad annavad sünniaastaks 1743 või 1744, enam levinud on siiski esimene versioon. Tema ristivanemateks olid keisrinna Jelizaveta Petrovna ja suurvürst Pjotr Fjodorovitš, tulevane keiser Peeter III. Kui tüdruk oli 2-aastane, suri tema ema ning edaspidi tegeles Jekaterina kasvatamisega peamiselt tema onu, riigikantsler Mihhail Illarionovitš Vorontsovi perekond. Umbes 13-14-aastaselt põdes Jekaterina raskelt leetreid ja oli sunnitud veetma mitmeid kuid maamõisas, kus süvenes peamiselt raamatute lugemisse. Sellest ajast alates tundis ta sügavat huvi kirjanduse, eriti prantsuse valgustajate teoste vastu. Tema vaimsed huvid ja hea kodune kasvatus panid aluse hilisemale ühiskondlikule karjäärile.
Noorus
1758 tutvus Jekaterina Vorontsova kahe inimesega, kes etendasid tema elus olulist rolli. Ta armus ja abiellus järgmisel aastal endast vanema ohvitseri vürst Mihhail Ivanovitš Daškoviga. Ühtlasi sai ta tuttavaks suurvürst Pjotr Fjodorovitši abikaasa, Anhalt-Zerbsti printsessiga, kellest sai mõne aasta pärast keisrinna Katariina II. Kahest naisest said aastateks lahutamatud sõbrannad.
Elades aastatel 1759–1761 Moskvas mehe perekonna juures, pöördus vürstinna Daškova peatselt Peterburi tagasi ja osales riigipöörde ettevalmistamises, millega kukutati 29. juunil 1762 Peeter III ning tõusis troonile Katariina II. Peale riigipööret jahenesid mõneks ajaks keisrinna ja vürstinna suhted, kuna Jekaterina Daškova ei saanud läbi keisrinna favoriidi krahv Grigori Grigorjevitš Orloviga. Samuti ei pälvinud Daškova tasu, mida ta riigipöörde ettevalmistamise eest ootas: kuigi keisrinna autasustas teda 24 000 rubla ja Püha Katariina ordeniga, ei saanud vürstinnast siiski õukonna tähtsaimat isikut ning see valmistas talle pettumuse.
1763 hakkas ta välja andma ajakirja "Невинное упражнение" ('süütu harjutus') ja avaldas seal oma kirjutisi. 1764 suri Jekaterina abikaasa Mihhail Daškov ja vürstinna eemaldus õukonnast, elades aastatel 1765–1767 taas Moskvas. 1768 sooritas ta reisi läbi Venemaa, järgmisel aastal suundus aga koos lastega kaheks aastaks Euroopasse.
Ühiskondlik tegevus
thumb|Jekaterina Daškova. G. Skorodumovi portreegravüür (1777)
Euroopas viibis ta peamiselt Genfis ja Spas, ent reisis palju kõikjal Euroopas, tutvudes ja suheldes tuntud valgustajatega. Vürstinna Daškova tutvusringkonda kuulusid Denis Diderot, Voltaire, Adam Smith ja Friedrich II. Tuntud on tema vaidlus Diderot'ga aastast 1770, milles ta selgitas pärisorjuse kohese kaotamise võimatust Venemaal.
1771 või 1772 pöördus Jekaterina Daškova Venemaale tagasi ja võeti Peterburis keisrinna Katariina II poolt taas südamlikult vastu. Peatselt läksid sõbrannad taas tülli ja Daškova kolis uuesti Moskvasse, kuhu jäi aastani 1774. Sellel perioodil alustas ta aktiivsemat kirjanduslikku tegevust, liitudes 1774 Moskva Ülikooli juures tegutseva vene kirjanduse sõprade seltsiga. Juba samal aastal palus ta keisrinnalt uuesti luba välismaale sõitmiseks.
Erinevatel andmetel lahkus vürstinna Daškova Venemaalt 1775 või 1776 ning elas järgmised kolm aastat Šotimaal Edinburghis. Seejärel reisis ta Iirimaal, Inglismaal, Itaalias ja Austrias, olles kõikjal teretulnud kui valgustatud naine ja filosoofide sõber. Lõplikult naasis Jekaterina Daškova Venemaale suvel 1782.
1783 leppis ta taas keisrinnaga ära ja nimetati kahele ühiskondlikult mõjukale ametikohale. 1783–1794 oli ta Peeter I poolt 1724. aastal asutatud Peterburi Teaduste Akadeemia direktor. Kui oktoobris 1783 asutati Venemaa Akadeemia (Российская Академия), sai Daškovast selle esimene president. Temalt pärines ka akadeemia asutamise idee ja selle põhikirja tekst. Nendel ametikohtadel aitas ta oluliselt kaasa Venemaa kultuurielu, eriti kirjanduse arengule.
1783–1784 toimetas Jekaterina Daškova ajakirja "Собеседник любителей российского слова" ('vene kirjasõna sõprade vestluskaaslane'). Selles väljaandes avaldasid teiste seas oma loomingut kirjanikud Deržavin, Fonvizin ja Knjažnin. Daškova eestvedamisel anti välja Mihhail Lomonossovi kogutud teosed.
1786 hakkas ta Peterburi Teaduste Akadeemia egiidi all välja andma uut ajakirja "Uued igakuised kirjatööd" (Новые ежемесячные сочинения). Ajakiri ilmus kokku 8 aastat ja selles avaldati artikleid ajaloost, keeleteadusest ja filosoofiast. Vürstinna oli ise üks aktiivsemaid ajakirja kaasautoreid, avaldades seal sageli teavet Prantsuse revolutsiooni kohta, mis tema hinnangul ei viinud ellu, vaid hävitas valgustuse ideaalid.
Jekaterina Daškova osalusel anti aastatel 1789–1794 välja vene keele sõnastikku "Словарь Академии Российской" ('Venemaa akadeemia sõnaraamat'). 1786. aastast vastutas ta näidendite sarja "Vene teater" ("Российский феатр, или Полное собрание всех российских феатральных сочинений") väljaandmise eest. Selles sarjas 1793 ilmunud Knjažnini tragöödia "Novgorodi Vadim" ("Вадим Новгородский") tõi kaasa keisrinna Katariina II uue meelepaha ning 1794 vabastati Daškova kõigilt ametikohtadelt.
Viimased eluaastad
1796 võimule tulnud Paul I, Katariina poeg, kes vihkas kõike emaga seotut ning soovis kätte maksta oma isa Peeter III mõrvamise eest, saatis Jekaterina Daškova asumisele Korotovo mõisa Novgorodi kubermangus. Asumiselt pöördus ta tagasi alles peale Pauli surma 1801.
Viimased 9 aastat oma elust veetis ta vaheldumisi Moskvas ja Peterburis, tehes taas kaastööd mitmetele väljaannetele ja kirjutades oma memuaare. Oma "Märkmed" ("Записки") kirjutas ta aastatel 1804–1806 prantsuse keeles pealkirja "Mon Histoire" all. Trükis ilmusid memuaarid 1840 Londonis ja vene keelde tõlkis need alles 1859. aastal Aleksander Herzen. Daškova "Märkmed" on oluliseks aja- ja kultuurilooliseks allikaks tutvumisel perioodiga 1750–1803.
Vürstinna Daškova oli ka mitmete vene- ja välismaiste ühingute ning seltside liige, kuuludes muuhulgas Vene Vabatahtlikusse Majandusseltsi, Philadelphia Filosoofiaühingusse ja Rootsi Teaduste Akadeemiasse.
Isiklik elu
Jekaterina Vorontsova abiellus 1759. aastal vürst Mihhail-Kondrati Ivanovitš Daškoviga (1736–1764), kellega neil oli kolm last: Tütar Anastassiaga ei saanud Jekaterina hästi läbi ja jättis ta lõpuks kogu pärandist ilma. Kuna poeg Mihhail suri lapsena ja poeg Pavel meessoost järeltulijateta, siis lõppes Jekaterina lastega Daškovide vürstisuguvõsa. Pavel Mihhailovitš Daškov pärandas oma nime, varanduse ja tiitli emapoolsele sugulasele krahv Ivan Illarionovitš Vorontsovile, pannes sellega aluse kahte mõjukat perekonda ühendavale Vorontsov-Daškovide liinile.
Tänapäeval on mõned teadlased esinenud teooriaga Jekaterina Daškova homoseksuaalsetest kalduvustest. Selle teooria silmapaistvamateks toetajateks on vene kirjandusloolane ja ajakirjanik Vladimir Kirsanov ning seksuoloog Igor Kon.
Tunnustus
Jekaterina Romanovna Daškova valiti 1783. aastal Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks. 1789. aastal valiti ta ka Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks.
Madagaskari jalgpallikoondis
Madagaskari jalgpallikoondis on Madagaskari rahvuskoondis jalgpallis.
2018. aastal kvalifitseerus meeskond esimest korda Aafrika rahvaste karikavõistlustele.
Bronto (amuuri tiiger)
pisi| Bronto (26. oktoober 1997–11. jaanuar 2010 ) oli Tallinna Loomaaia isane amuuri tiiger.
Ta toodi Tallinna kümnekuuselt 1998. aastal Moskva loomaaiast. Eri emastega saadi ainult kaks elujõulist järglast Brita (2001–2012; Tallinna Loomaaed) ja Banga (Klaipėda loomaaed). Bronto haigestus 2009. aastal ja suri järgmisel aastal peensoole kasvaja tagajärjel.
2010. aasta lõpuks valmis tiiger Bronto nahast topis, mis asub Eesti Loodusmuuseumis. Looma skelett rändas Eesti Maaülikooli Zoomeedikumi anatoomiakollektsiooni.
Nickel Ashmeade
Ashmead osales noorte maailmameistrivõistlustel 2007, kus ta võitis hõbemedali 100 meetri jooksus ja pronksi 200 meetri jooksus. Järgmisel aastal võitis ta juunioride maailmameistrivõistlustel hõbeda 200 meetri jooksus ja 4×100 meetri teatejooksus, ja oli 4×400 meetri teatejooksus neljas. 2011. aasta Daegu maailmameistrivõistlustel saavutas Ashmead 200 meetri jooksus viienda koha ajaga 20,29.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas sai ta 100 meetri jooksus 9,98ga viienda koha, 200 meetri jooksus 20,05ga neljanda koha ning jooksis kuldmedali võitnud Jamaica 4×100 m teatemeeskonna kolmandat vahetust.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis jäi ta ajaga 10,06 finaalist välja ja 200 meetri jooksus 20,33ga kaheksandaks. Kuldmedali võitnud Jamaica 4×100 m teatemeeskonnas jooksis ta kolmandat vahetust.
Sündinud 5. juulil
''Siin artiklis loetletakse 5. juulil sündinud tuntud inimesi.
Turda Nouă kalvinistlik kirik
pisi|Põhjavaade kirikule. Foto: [[Robert Treufeldt, 19. mai 2011]] Turda Nouă kalvinistlik kirik (rumeenia Biserica reformată "Turda Nouă") on kalvinistlik kirik Transilvaanias, tänapäeva haldusjaotuse järgi Rumeenias Cluji maakonna Turda linnas Turda Nouă linnaosas (kvartalis).
Kirikust on esimene teade 1179. aastast, algselt oli see rooma-katoliku kirik. Kirikut ehitati ümber gooti stiilis 1504. aastal. Kiriku baroklik sisustus on pärit 1740. aastast.
Kirikut on oluliselt korrastatud aastatel 1969–1972.
Kiriku ansamblisse kuulub ka kirikut ümbritsev Turda Nouă kalvinistlik kirikuaed ning 15. sajandil rajatud kindlusmüür, milles oli kindlusehitisele iseloomulikke elemente (väravatorn, laskeavad, rondeelid jms). Seetõttu võib ka seda kirikut lugeda Transilvaania kindluskirikute hulka. Üldiselt aga loetakse seda kindluskirikuks harva, sest kindluselemente on algsega võrreldes säilinud vähe (üks rondeel läänemüüris, kaguvärava torn jms).
Kirik ise on Rumeenia kultuurimälestis nr CJ-II-m-B-07789.
Pildid
Fotod: Robert Treufeldt, 19. mai 2011
Waterloo & City Line
thumb Waterloo & City Line on üks Londoni metroo 11 liinist, metroo lühim liin.
Liin avati 11. juulil 1898. Selle kogupikkus on ainult 2,4 kilomeetrit. Liinil on kaks jaama, Waterloo ja Bank.
Liini tunnusvärv on türkiis.
330px|center|Skeem
Naiste maailm
"Naiste maailm" on Eesti kirjaniku Henn-Kaarel Hellati kaheköiteline ulmeromaan, mille esimene osa ilmus 1976. ja teine osa 1978. aastal.
Antiutoopia kirjeldab tulevikumaailma, mida asustavad peamiselt naised, väikesel hulgal mehi aga aretatakse pelgalt paljunemisfunktsiooni tagamiseks.
Hellatile tuntuse toonud romaan ilmus krimi- ja ulmeromaanide sarjas "Mirabilia". See oli sarjas esimene Eesti algupärand ning ilmus tiraažiga 40 000.
Ajakirjanik Ardo Kaljuvee on nimetanud Eesti Päevalehes Hellati teost esimeseks eesti ulmeromaaniks. Teisalt on ulmekirjanik Siim Veskimees öelnud "Naiste maailma" (ja samuti Eiv Elooni romaani "Kaksikliik") kohta: "Kuulsaks on saanud hoopis soperdised, mis meie algupärase ulme mainet sedavõrd kahjustasid, et see siiamaale tunda annab."
Täna 25 aastat tagasi
"Täna 25 aastat tagasi" oli Eesti Televisiooni ajalooteemaline saatesari aastatel 1966–1970, milles käsitleti Teise maailmasõja sündmusi.
Saatejuht oli Valdo Pant. Saatesarja esimene osa oli eetris 30. mail 1966 ja viimane osa 3. septembril 1970. Ühtekokku oli saatesarjas eetris 314 saadet. Saatesari oli televaatajate hulgas väga populaarne.
Eestis kadunud isikud
Eestis kadunud isikud on Eestis teadmata kadunuks jäänud inimesed, kelle elusoleku ega surma kinnituseks pole leitud piisavalt tõendeid. Mitmeid kaotsi läinud inimesi on tulemusteta otsitud taga aastaid.
Binutils
GNU Binutils põhikomponendid on assembler "as" ja linkur "ld", ent sisaldab ka muid tööriistu programmide, teekide, objektfailide ning nende sümboltabelite ja ressursside töötlemiseks jms.
Eestis kadunud isikud
Levinud otsingumeetodite hulgas on kuulutused internetis, ajalehtedes ja tänavatel, põhjendatud kahtluse korral mõne piirkonna läbiotsimine politsei, vabatahtlike või Kaitseliidu abiga ning vaevatasu pakkumine.
Teadmata kadunuks jäänud inimestest on tehtud dokumentaalfilm "Inimene kadus" (2000).
Põhjused
Inimesed võivad kadunuks jääda mitmetel põhjustel. Mõned põhjused on näiteks:
Paljud inimesed Eestis jäid teadmata kadunuks Esimese ja Teise maailmasõja ajal või pärast seda, metsavendade ja nõukogude julgeolekuorganite aktiivse tegutsemise aastail. Üht sedalaadi juhtumit kirjeldatakse ka Silvia Rannamaa menukas noorsooromaanis "Kadri", kus peategelase isa on sõja ajal kadunuks jäänud, kuid ilmub ootamatult välja aastaid pärast sõda.
Kadunuks võidakse jääda ka loodusõnnetuse tõttu. Ehkki Eestis esineb looduskatastroofe suhteliselt harva, on aegade jooksul jäänud paljud kadunuks merel tormi käes. Ka 9. detsembril 2010 Eestit tabanud lumetormis Monika jäi üks inimene Järvamaal kadunuks.
Tuntumad juhtumid
Mõned juhtumid on tekitanud ka palju meediakära ja püsivat huvi nende inimeste kadumise vastu.
Heidi Homutov
Heidi Homutovi juhtumit on käsitletud Urmas E. Liivi dokumentaalfilmis "Inimene kadus" (2000).
Maris Järv
Maris Järv (sündinud 1988) kadus 24. juunil 2007 Pärnu rannas. Ta veetis sõpradega aega ja kella kolme paiku otsustati laiali minna. Maris jäi sõpradest naisteranna lähedale pingile istuma, sest ta pidi hommikul kell kuus olema tööl Pärnu rannahotellis. Enne kadumist oli ta helistanud sõbrale, sest soovis tema juurde paariks tunniks magama minna, aga sõbra juurde ta ei jõudnud. Samuti ei ilmunud ta hommikul rannahotelli tööle. Politseinikud olid algul lootusrikkad, sest meediale saadeti turvakaamerast saadud foto paarist, millel kujutatud naise välimus sarnanes Marise isikukirjeldusega, aga varsti selgus, et fotodel olid siiski teised isikud. Tema leidmiseks kammiti mitu korda läbi ka Pärnu supelranna roostik, aga Marist pole tänaseni leitud. Piirivalve andmeil pole ta ka Eestist lahkunud.
Kanal 2-s 2013. aastal eetris olnud saates "Teadmata kadunud – Uutel jälgedel" väitis üks naine, et talle tuli samal ööl, kui Maris Järv kadunuks jäi, võsas kallale kapuutsiga mees, kelle käest ta pääses, sest hakkas vastu. Meedias spekuleeriti peale seda, et sama mees võis rünnata ka Marist, aga politsei pole ründajat leidnud, sest naine ei pöördunud peale rünnakut politseisse ja ründaja isikukirjeldust anda ei osanud.
Maris Olesk
Maris Olesk (sündinud 1972) lahkus 11. märtsil 2010 lõuna ajal Tartu Ülikooli kliinikumist, kus ta töötas klienditeenindajana ja peale seda on ta kadunud. Olesk plaanis ilmselt varsti tööle naasta, sest oma dokumendid ja isiklikud asjad oli ta töökohta jätnud. Politsei tuvastas hiljem, et naine oli peale väljaminekut helistanud ja kõne hilisem positsioneerimine näitas, et telefon viibis sel hetkel Luunja mobiilimasti levialas. Sellest infost oli politseile vähe kasu, sest selle mobiilimasti levisse jäi peaaegu kogu Annelinn.
Ain Nurmela
Kujunduskunstnik Ain Nurmela (sündinud 1962) lahkus oma kodust 19. augustil 2010. Sellest alates on tema asukoht teadmata.
Markkus Ansberg
17-aastane Markkus Ansberg jäi ööl vastu 24. oktoobrit 2015 Võrus teadmata kadunuks. Ta oli jalgpallur ja kooliõpilane, kes õppis Parksepa Keskkoolis.
Lemmo Erendy
Viiuldaja ja pedagoog Lemmo Erendy jäi kadunuks 11. aprillil 1996, kui sõitis laevaga Vana Tallinn Helsingist Tallinna. Politsei arvab, et ta kukkus reisi ajal üle parda ja on surnud. 1998. aastal väitsid mitu inimest, et on meest Soomes näinud, aga politsei jäi oma versiooni juurde.
Noodimurdjad
Noodimurdjad on Harju maakonnas Keilas tegutsev koor. Koori dirigendid on Paul-Johannes Purga ja Gerli Aet Arras.
Enne 2016 tegutses koor segakoorina. Seejärel korraldati koor ümber naiskooriks.
Peeter Malla
Peeter Malla (sündinud 9. novembril 1951) on eesti tööstuskunstnik ja karikaturist.
Ta lõpetas 1980. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi tööstuskunsti eriala.
Kuni 2006. aastani töötas ARS Keraamika juhatuse liikmena.
2007. aastal korraldas Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum teatriteemaliste karikatuuride videoinstallatsiooni. Muuseumi kogust pärinevad karikatuurid olid esitatud 1969., 1970., 1973. ja 1974. aastal Teatriliidu ja Õhtulehe korraldatud teatriteemalisele karikatuuride võistlusele "Teater ja meie". Karikatuuride autorid olid Jüri Aljak, Peeter Ernits, Olimar Kallas, Teet Kallas, Feliks Kark, Ants Kasesalu, Mati Kütt, Peeter Malla, Illar Mõttus, Tõnu Puustusmaa, Janno Põldma, Elmar Rõigas, Tõnis Teemaa, Elle Tikerpäe, Eduard Tüür, Mart Ummelas, Kuulo Vahter, Ilmar Vaino, Aarne Vasar ja Kurti Vool.
Eurolaul 1998
Eurolaul 1998 oli 5. Eurolaulu konkurss, kus valiti Eestit 1998. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindavat laulu. Eurolaul toimus ETV stuudios 24. jaanuaril 1998. Saatejuhid olid Marko Reikop ja Anu Välba.
Žürii
Punkte andis 11-liikmeline rahvusvaheline žürii.
Jyri Kork
Jyri Kork (13. november 1927 Tartu – 22. august 2001 Greenbelt, Maryland, USA) oli eesti luuletaja ja eesti päritolu USA aeronautikainsener.
Ta õppis Tartu 2. algkoolis ja aastatel 1942–1944 Hugo Treffneri Gümnaasiumis. Mobiliseeriti 1944 Saksa sõjaväkke, oli oktoobrist 1944 jaanuarini 1945 Neuhammeris õppelaagris, pärast seda oli ta Sileesia rindel, kus sai haavata, pärast ravi Karlovy Vary haiglas viibis 1945. aasta suvel sõjavangilaagrites. Aastatel 1945–1948 õppis ta Geislingeni Eesti Gümnaasiumis ja oli aastatel 1948–1951 UNRRA bürooametnik.
Aastal 1951 siirdus ta USA-sse, kus õppis aastatel 1952–1956 Marylandi Ülikooli inseneriteaduskonnas, lõpetas ülikooli bakalaureusekraadiga ning töötas aastatel 1956–1958 samas füüsikaassistendina. Jätkas aastatel 1958–1962 õpinguid Johns Hopkinsi ja aastatel 1963–1968 Marylandi Ülikoolis astronautika alal. Ta töötas aastast 1962 NASA-s astronautikainsenerina, oli tegev üle 175 satelliidi üleslaskmisel ning avaldas rohkesti erialaseid artikleid.
Ta oli Baltimore'is ühiskondlikult tegev mitmes organisatsioonis. Aastatel 1993–1995 oli ta Eesti kaitsejõudude staabi nõunik Tallinnas.
Kirjanduslikku tegevust alustas ta Geislingenis noorte kirjandusvõistlusel esikohale tulnud novelliga "Sulgunud ring". Ta avaldas värsse pagulasajakirjanduses ning luuletuskogu "Lauljad klaasmere ääres" (Stockholm, 1958). Samuti kirjutas ta laulutekste ja töötles teoseid lavastamiseks.
Eesti maatõugu veis
Eesti maatõugu veis (vananenud mitmuse vormis nimetus: eesti maakari) on aborigeenne piimaveise tõug Eestis. Ta on Eesti vanim veisetõug.
Jyri Kork
Tema vanemad olid Jüri Kork ja Valentine Loigu.
Eesti maatõugu veis
Tõul on kultuuri- ja ajalooline tähtsus. Eesti maatõugu veise aretustöö suunamiseks on asutatud Eesti Maakarja Kasvatajate Selts.
Kui enne 1940. aastat elas Eestis umbes 20 000 maatõugu veist, siis 2022. aasta seisuga on neid alles umbes 760.
Ekraan
Kitsamaid tähendusi tehnika eri valdkondades:
Vana-Kuuste mõis
pisi|Vana-Kuuste mõisa härrastemaja Vana-Kuuste mõis, varem Kuuste mõis (saksa keeles Alt-Kusthof, varem Ottes ja Kusthof) oli rüütlimõis Tartumaal Kambja kihelkonnas, mille keskus jääb nüüdisajal Tartumaale Kambja valla territooriumile.
Vana-Kuuste mõis 1521−1919
Kuuste mõisa (Ottes, 1582. aastal Kusth) on esmamainitud 1521. aastal, mil mõis kuulus Zoegedele. Pärast Põhjasõda kuulus mõis von Ungern-Sternbergidele. 1744. aastal sündis mõisas Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternberg, kes hiljem Hiiu-Suuremõisas elades sai tuntuks Hiiumaa hullu krahvina.
18. sajandi lõpul eraldati mõisast Vastse-Kuuste mõis.
1799. aastal ostsid Vana-Kuuste mõisa Liphartid (1799–1839). Aastatel 1799–1829 kuulus mõis Reinhold Wilhelm von Liphartile ja aastatel 1829–1839 tema pojale Carl Gotthard von Liphartile. Carl Gotthard von Liphart elas pärast isa surma juba Raadil ja rentis 1833. aastal Vana-Kuuste mõisa koos kuue karjamõisaga (Lange, Küti, Kõrkküla, Tõõraste, Rebaste ja Ignase), kogupindalaga 7000 hektarit, 12 aastaks Tartu Ülikoolile. Tartu Ülikool rajas sinna Johann Friedrich Leberecht Schmalzi (1781–1847) algatusel 1834. aastal Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituudi. See õppeasutus rajati Tartu Ülikooli põllumajanduseriala üliõpilaste ettevalmistamiseks ja praktikabaasiks.
pisi|Vana-Kuuste mõisa härrastemaja 2012. aastal pisi|Vana-Kuuste mõisapark 1839. aastal omandas mõisa August Johann Friedrich von Sivers, kes lepingu ülikooliga lõpetas. Aastatel 1868–1896 oli mõisnik August Friedrich von Sivers. Viimane võõrandamiseelne mõisnik oli Leo von Sivers.
Mõis pärast võõrandamist
1930. aastatel asus mõisas taas Tartu Ülikooli katsemajand. Seejärel olid härrastemajas Kambja valla täitevkomitee ja rahvamaja. 1941. aastal toodi Vana-Kuuste mõisa härrastemajja Kuuste avalik raamatukogu, mis koliti sealt välja 1951. aastal, kui sinna toodi üle Sipe kool, millest sai Kuuste 7-klassiline Kool. Pärast kooli ja valla raamatukogu liitmist 2001. aastal asub Kuuste Raamatukogu taas mõisa härrastemajas.
Mõisa suurus
1914. aastal kuulus mõisa koosseisu 3305,38 hektarit müümata mõisamaad, 1440,69 hektarit müümata talumaad, 1461,5 hektarit müüdud talumaad, 1 ühik müüdud mõisamaad, 61 talu.
Meierei
1878. aastal asutati Vana-Kuuste mõisas Eesti esimene koorelahutajaga meierei.
Tallinna 21. Kool
'''Tallinna 21. Kool''' on üldhariduskool Tallinnas. See alustas tööd 1903. aastal Tallinna II kroonualgkooli nime all.
1917. aastal hakkas kool kandma nime Tallinna XXI Algkool ning aastatel 1923/1924 asus ümber praegusesse koolimajja aadressil Raua 6. Tänapäeval on üle 1300 õpilasega Tallinna 21. Kool suurim eestikeelse õppega kool Tallinnas. 2015. aasta juunist on kooli direktor varem haridusministeeriumis ja haridusametis töötanud Meelis Kond. 2016. aastal pälvis Tallinna 21. Kool uueneva haridusasutuse tunnustuse.
Kool kuulub G5 õpilasesinduste liitu, mille eesmärgiks on viie Tallinna kesklinna kooli vahelise koostöö arendamine. Kooli hümn on "Pesapuu", mille sõnad on kirjutanud Ellen Niit ja muusika komponeerinud kooli vilistlane Veljo Tormis.
1903–1923
16. oktoobril 1903 kirjutati Eesti Postimehes: "2. oktoobril on Tallinna II poisslaste alguskool sisse õnnistatud." Koolimaja asus siis praeguses Poska tänavas selleks tarbeks kohandatud üürimajas.
1911. aastaks oli kool juba muudetud Tallinna 2. Ühendatud Poeg- ja Tütarlaste Kroonualgkooliks. Sel aastal õppis seal 150 õpilast ja teiste linna algkoolide seas oli kool suurim ning kõige paremini varustatud. Alates 1917. aastast toimus õppetöö eesti keeles (oli varem venekeelne). Samal aastal muudeti kool Tallinna Linna 21. Algkooliks.
Veetehnika
Veetehnika (veevarustus- ja kanalisatsioon) hõlmab veehaarete, vee edastamise, jaotamise ja vee töötlemise ning reovee, ka sademevee, ärajuhtimise ja puhastamise arendamist. Veevarustuse- ja kanalisatsiooniinsenerid (VK insenerid) on tegevad peaaegu kõikide hoonete kavandamisel ja ehitamisel ning linnade ja asulate vee- ja reoveepuhastite, samuti välisvõrkude projekteerimisel ja rajamisel.
Tallinna 21. Kool
1924–1940
1923. aasta 3. oktoobril oldi siiski nii kaugel, et ülemistel korrustel sai tööd alustada. Õppenõukogu otsusega hakati seda päeva tähistama kooli aastapäevana. Aasta lõpuks võeti maja ametlikult vastu. Avaaktus oli ülemaaliselt tähtis sündmus. Sellest andis tunnistust kutsutud külaliste rohkus. Kohal olid eesti avaliku elu tegelased ning väliskülalised USA-st, Ungarist ja mujalt.
Uueks direktoriks sai kool Ernst Martinsoni (aastast 1935 Enn Murdmaa), väga edumeelse ja aktiivse mehe. Kui uue maja katuse alla liideti kaks vana kooli: Tallinna Linna 21. ja 26. Algkool, siis tema oli see, kes moodustas neist kahest ühise kollektiivi. Kooli ammused vilistlased mäletavad üllatavalt hästi koolielu ja õpetajaid. Nagu ühest suust räägivad nad kooli heast korrast ja nõudlikkusest, samas aga ka väga heatahtlikust suhtumisest õpilastesse. Direktoril oli kombeks vembumehi enda juurde koju kutsuda, rääkida maast ja ilmast ning nagu muuseas halvast teost.
21. Algkooli maine kasvas, kool muutus omanäoliseks ja tuntuks üle kogu Eesti. Muuhulgas tegi kool endale nime ka muusikakasvatuses. Õpetaja Riho Päts organiseeris lühikese ajaga suure laulukoori ja vilepilliorkestri. Tegutses ka kooliteater õpetaja M. Suigu juhatusel. Lavastati näidendeid nagu "Sõnajalaõis", "Neetud talu" jt. Aktiivne ja laiahaardeline oli koolis Punase Risti Seltsi tegevus. Sidemeid omati ka mitme välisriigi punaristlastega.
Tallinna 21. Algkoolis õppisid peamiselt kehvema elujärjega töölisperede lapsed. Enn Murdmaa mälestustes on kirjas koolijuhti sügavalt liigutanud seik. Kui ta ühes klassis küsinud, kus õpilastele kõige rohkem olla meeldib, saanud ta vastuseks: koolis.
1940–1946
1940. aasta 21. juunil toimus Tallinna 21. Algkooli juures eesti kaitsevägede relvastatud vastuhakk Punaarmeele. Sidepataljon, mis pärast kaitsevägede sundloovutamist paiknes koolimajas, keeldus relvi ära andmast, kuni koolimajale suunati raskekuulipilduja toru. Kui siis relvad konfiskeeriti, leidsid eesti sõdurid maja õue peidetud mobilisatsioonirelvad ja olid taas relvis. Kui enne keskööd tulid kommunistid ka valvet üle võtma, ei läinud see neil korda. Maja ümber hakkas hargnema tõsine lahing, mis kestis, kuni jõudis kohale uus sõjaminister Tõnis Rotberg ja kuus Punaarmee soomusautot.
Koolielus toimus täielik pööre. Kõik, mis kahe aastakümnega oli saavutatud, tunnistati kõlbmatuks. Juba esimesel õppenõukogu koosolekul edastas kooli direktor kõrgemalt tulnud korraldused: kiiresti muretseda koolile kommunistliku partei juhtide ja NSV Liidu riigitegelaste portreed, panna üles nõukogulikud loosungid, võtta tarvitusele sõna "seltsimees", seada sisse punanurgad, kõrvaldada raamatukogust "kõlbmatud raamatud" (10 000 köitest jäi järgi vaevalt 300), jälgida, et õpetajate ja õpilaste hulgas poleks kontrevolutsioonilist liikumist, alustada avaaktust "Internatsionaali" laulmisega jne.
1941. aastal kooli algus hilines, koolipinki istuti alles oktoobris. Kommunismimeelsuses kahtlustatav Enn Murdmaa vallandati ja suleti 100 päevaks vanglasse.
Kool elas sõjaaja rahutut ja rasket elu, puudust tunti peaaegu kõigest. Õpilasi keelitati säästma vihikuid (õpilase kohta oli ette nähtud ainult 10 vihikut), tinti, pliiatseid, koguma ajalehti, et neid rindele saata, vanarauda ja konte. Taastusid kooli vanad tavad, kadus ühe nõukogude aastaga tekkinud võlts ja väline paraaditsemine.
Sõda küll laastas koolihoonet, kuid ei muutnud seda rusudeks. Et Tallinna suuremad koolimajad anti saksa sõjaväe kasutusse, pandi õpilased käima teistesse koolidesse. Olukord oli keeruline ja tingimused õppimiseks täiesti ebasobivad. 1943.-1944. õppeaasta lõpetati kohe pärast Tallinna barbaarset pommitamist 9. märtsil. Õpetajad pidid kolme päeva jooksul teatama, kuhu keegi tööle läheb. 1944. aasta sügisel, kui Eestisse olid naasnud Nõukogude väed, sai kool oma maja tagasi, allüürnikud aga jäid.
Esmaülesanne oli kool hädapäraseltki töökorda saada. Tohutu plahvatus sadamas oli purustanud peaaegu kõik aknaklaasid, hävinud või kõlbmatuks oli muutunud enamik õppevarast. Füüsikaklassi varandus olla vabalt mahtunud kolme korvi. Õppetöö lonkas mõlemat jalga, põhjuseks sagedased elektrikatkestused, kütmata ruumid, õpikute ja koolitarvete puudumine aga ka õpilaste väga sage koolist eemalejäämine kehva tervise ja raskete koduste olude tõttu.
1946–1965
1946. aastal muudeti kool keskkooliks, mille nimeks sai Tallinna 21. Keskkool. Esimene lend lõpetas 1950. aastal.
1959. aasta mais sai kooli direktoriks Artur Tiki, kes jäi direktoriks 19 aastaks, kuni juulini 1978. Selle aja jooksul viis ta koolis läbi mitmeid uuendusi, algatas uusi traditsioone ning andis koolile väärika maine, mis on kestma jäänud tänaseni.
1958. aastal avati esimene muusikaklass ning kolm aastat hiljem toimus esimene kevadkontsert, millest on saanud üks kooli suuremaid ja elujõulisemaid traditsioone. Avati ka kunsti ja inglise keele eriklass.
1965–1991
Valmis kauaoodatud juurdeehitis ja kaks aastat hiljem ka spordihoone arhitekt Heli Härmsoni projekti järgi, mis andis koolile juurde ühe õpetajate toa ja 14 klassiruumi, mille hulgas oli mitu ainekabinetti. Spordihoone sisaldas suurt võimlat ja ujulat, spordiväljak valmis alles 1970ndatel.
1987. aastal sai kool lipu ja aasta hiljem lõpusõrmuse. Toimus ka esimene kunstinädal direktor Arvo Tamsare algatusel.
1989. aastal võttis Tallinna 21. Keskkool osa õpilasvahetusest Daltoni kooliga Ameerika Ühendriikides, mis oli üks esimesi omataolisi projekte Eestis.
1980ndate lõpus sai alguse traditsioon korraldada kooliperele jõulukontsert, kus lavale on läbi aastate toodud mitmeid teatrilavastusi ning tuntud muusikuid. Ühtlasi hakkasid toimuma ka "Nunnunäitused" algklassidele.
1991–2003
Kool hakkas muutuma aktiivsemaks rahvusvahelisel tasandil, näiteks liitus ta rahvusvahelise tervist edendavate koolide projektiga, mille sidemed sõpruskoolide vahel on püsima jäänud tänaseni. Ning käivitus ka koostööprojekt Lahti kooliga Soomes.
1992. aastal käivitus kolme kooli – Tartu Hugo Treffneri Gümnaasiumi, Pärnu Sütevaka Gümnaasiumi ja Tallinna 21. Kooli vaheline humanitaarainete alane koostööprojekt KoKoKo, mis on ka püsinud tänaseni.
1990. aastate algusest hakkasid toimuma viimase lennu päevad, kus eelmisel aastal lõpetanud vilistlased tulevad jagama nõuandeid edasiste valikute kohta abiturientidele. 1990ndate keskelt sai alguse traditsioon korraldada abiturientidele lõpuball.
Loodi ametlikult õpilasomavalitsus ning aasta hiljem asutati Tallinna 21. Kooli ja Tallinna Reaalkooli eestvedamisel G5, mis on viie kooli (Tallinna 21. Kooli, Tallinna Reaalkooli, Tallinna Inglise Kolledži, Tallinna Prantsuse Lütseumi ja Gustav Adolfi Gümnaasiumi) vaheline koostöö liit.
1994. aastal hakati koolis õpetama kolmandat võõrkeelt – saksa keelt, paari aasta pärast lisandus ka prantsuse ja hiljem hispaania keel.
2003–2015
Koolimaja vana hoone renoveerimine ja uue juurdeehitise valmimine 2000. aastate algul venis peaaegu samamoodi nagu 1920. aastate algul, kui algset Raua tänava koolimaja ehitama asuti. Õppetöö ehitustööde ajal toimus Tondiraba ja Liivalaia koolis, kust lõplikult naasti juba uude koolimajja 2003. aastal. Samal aastal tähistas kool ka oma 100. aastapäeva, mille puhul anti välja kogumik "Sada aastat koolikella".
Tugeva hoo said sisse kooli koduleht ja näitering ning ka muusikas saavutati aina paremaid tulemusi. Koos uue hoone ning paar aastat hiljem spordiväljaku valmimisega paranesid oluliselt ka võimalused huviringide tööks ja sporditreeninguteks.
Viimastel aastatel on kool pälvinud mitmeid auhindu, nagu näiteks "Hea huvitegevusega kool", "Hea õpikeskkonnaga kool" või "Innovaatiline tegu". Väga heal tasemel on ka aina enam õpilasi kaasa haarav ja aktiivsemaks muutuv õpilasesindus, kes on algatanud heategevus- ja koostööprojekte, nagu näiteks "Tibud kampa" või erinevad G5 koolide üritused. Euroopa parlamendilt on kool kahel korral võitnud preemiareisi Strasbourgi.
Tänapäeval on Tallinna 21. Kool üks Eesti suuremaid koole. Püsima on jäänud mitmed traditsioonid ning väärtustakse õppeedukust ja aktiivset koolielus osalemist. Häid tulemusi saavutatakse nii keele- kui ka majandusolümpiaadidel, muusikakonkurssidel ja spordivõistlustel.
Töövarjupäevadest hakkas terve abituurium osa võtma alates 2006. aastast.
2008. aastal hakati kooli juubeliaastapäevade puhul Lauluväljakul korraldama kooliperele ja vilistlastele kooli laulupidu.
Alates 2015/2016. õppeaastast läks kool üle perioodõppele ja 5. klassides alustati majandusõpet.
Õppesuunad
Gümnaasiumi õppesuunad 2022/2023 seisuga:
Reaal-loodusainete õppesuund – A klassid. Õppesuunaaineteks on:
Inglise keele ja rahvusvaheliste suhete õppesuund – B klassid. Õppesuunaaineteks on:
Sotsiaal-humanitaarainete õppesuund – C klassid. Õppesuunaaineteks on:
Põhikooli õppesuunad 2022/2023 seisuga:
Muusika ja digitehnoloogia õppesuund – A klassid. Õppesuunaaineteks on:
Inglise keele ja reaalainete õppesuund – B klassid. Õppesuunaaineteks on:
Ettevõtlus-robootika õppesuund – C ja D klassid. Õppesuunaaineteks on:
Kiili valla lipp
thumb|Kiili valla lipp Kiili valla lipp on Eesti haldusüksuse Kiili valla lipp.
Lipp on kinnitatud 29. märtsil 1994.
Lipu kirjeldus
Lipp on ristkülikukujuline riidekangas, mis on horisontaalselt jagatud kolmeks osaks, ülemine ja alumine kolmandik on sinised, keskmine osa aga jaguneb omakorda kolmeks, valge-punane-valge.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11.
Miina (koor)
Miina oli Tallinnas tegutsev naiskoor. Koori nimi on võetud eesti muusikategelase Miina Härma järgi. Koori dirigent on Veronika Portsmuth.
Koor asutati 2008.
Koor on osalenud nii Eesti kui ka välismaa lauluüritustel.
Björn Sieber
pisi|Björn Sieber, 2008 Björn Sieber (5. märts 1989 – 26. oktoober 2012) oli Austria mäesuusataja.
Ta sõitis Schwarzenbergi lähistel väikebussiga teelt välja. Masin rullus üle katuse ja mäesuusataja hukkus kohapeal.
Ka (kana)
Mõlemad märgid on arenenud kanji märgist 加.
Variandid
Mõlemad märgid esinevad koos dakuten ' iga: が hiraganas ja ガ katakanas ning rōmaji ' s kirjutatakse seda ga. See hääldub nagu [ɡa] sõna alguses ja [ŋa] või [ɣa] sõna keskel.
pisi|vasakul pisi|vasakul
Vigursuusatamine 1992. aasta taliolümpiamängudel
Vigursuusatamine 1992. aasta taliolümpiamängudel Albertville'is
Ballett (näidisala)
10. veebruar 17 võistlejat
Küngaslaskumine
13. veebruar
Mehed
47 võistlejat
Naised
24 võistlejat
Akrobaatilised hüpped (näidisala)
16. veebruar
Mehed
16 võistlejat
Naised
12 võistlejat
Kohtunik
Kohtunik (sõna kohtumõistja asemele loodud tuletis) on kohtuasju arutav ja lahendav, õiguse mõistmise pädevusega ametiisik kohtutes. Õigusriigis peavad olema rahvale tagatud kohtunikkonna erapooletus, sõltumatus ja ausameelsus. Kohtunik ja kohtusüsteem on oma tegevuses lahutatud nii seadusandlikust kui ka täidesaatvast võimust.
Kohtunikuks nimetamine
Eestis võib kohtunikuks nimetada Eesti kodaniku, kellel on vähemalt magistrikraad õigusteaduses või sellele vastav kvalifikatsioon; kes oskab eesti keelt vähemalt C1-tasemel; kes on oma käitumises kõlbeline ja kellel on kohtunikutööks vajalikud võimed ja isikuomadused.
Kohtunikueksamikomisjon kontrollib isikuomadusi ettenähtud vestlusel. Komisjoni pädevuses on teha järelepärimisi ja küsida kohtunikukandidaadi juhendaja arvamust. Kohtunikuks kandideerija peab olema kogenud ja tunnustatud jurist (isikut teatakse ja tuntakse juriidilistes ringkondades).
Kohtuniku ülesanded
Eestis on kohtuniku ülesanded määratud kohtute seaduses ja Eesti kohtuniku eetikakoodeksis. Kohtunikele on antud õigus otsustada inimeste vabaduse, õiguste, kohustuste ja vara üle. Kohtunikul tuleb terve elu kinni pidada eetikakoodeksist ja ta on kohustatud eetikakoodeksi reegleid avalikult järgima. Kohtunik peab järgima ausa õigusemõistmise põhimõtteid. Kohtunik peab täitma oma kohustusi omakasupüüdmatult ja hoolikalt. Kohtunik kasutab temale antud võimu vastavalt eetikakoodeksis kehtestatud reeglitele. Kohtunik hoidub oma töös kommentaaridest ja märkustest, mis ei puutu asjasse. Ta väldib ärritumist, vihastamist, hääle tõstmist ja muud käitumist, mis võib näidata tema erapoolikust. Kohtunik väldib meelemürkide ja alkoholi tarvitamist.
Kohtunik võib osaleda kodanike ühendustes ja heategevuslikes organisatsioonides, kuid peab vältima huvide konflikti. Kohtunik vastutab, et Eestis oleks tagatud õigusemõistmine. Kohtunik menetleb kohtuasju mõistliku aja jooksul. Kohtunik on kannatlik ja viisakas kõikide protsessi osaliste vastu. Kui kohtunikul on eelarvamus asja suhtes, siis peab ta end taandama. Kohtunik hoiab kohtupidamise käigus teatavaks saanud informatsiooni konfidentsiaalsena. Kohtunik ei tohi seoses asja lahendamisega vastu võtta kingitusi, pärandust ega teeneid.
Kohtunike koolitus
Kohtunikul on kohustus täiendada oma erialateadmisi ja -oskusi. Kohtunike koolituse eesmärgiks on kohtunike kutsealaste teadmiste ja oskuste täiendamine. Kohtunike koolitustel antakse teadmisi eetikast, andmete tõlgendamisest ja kohtuotsuste kirjutamisest.
Kohtunike koolituse eest vastutab koolitusnõukogu, kuhu kuuluvad prokuratuuri, justiitsministri ja Tartu Ülikooli esindaja ning kohtunikud. Koolitused hõlmavad peamiselt õiguse valdkonda. Koolituste lektoriteks on oma eriala parimad asjatundjad nii Eestist kui välismaalt. Koolitatakse ennekõike kohtunikke, aga ka kohtunikukandidaate, kohtunõunikke ja konsultante. Kohtunik võib osaleda ka väliskoolitustel.
Kohtuniku ametist tagasiastumine
Kohtunikud nimetatakse ametisse kogu eluks (kuni pensionile jäämiseni, mis on peamine põhjus kohtuniku ametist lahkumiseks). Kohtunik peab teavitama lahkumise soovist vähemalt kuus kuud enne lahkumist.
Eesti kohtusüsteemis on võimalik kohtuniku tööst tagasi astuda kahel moel: ametist vabastamine ja ametist tagandamine. Kohtuniku ametist vabastamise aluseks saab olla kas kohtuniku enda soov või Riigikohtu esimehe või Vabariigi Presidendi algatus. Kohtuniku ametist tagandamise aluseks on tegu, mis kahjustab kohtu ja õigusemõistmise autoriteeti. Kohtuniku saab ametist tagandada üksnes kohtuotsusega.
Eesti kohtunikud
1. mail 2005 ühines Eesti Euroopa Liiduga. Seoses sellega said Eesti kohtunikest Euroopa kohtunikud. See tähendab, et nad kasutavad oma töös nii Eesti kui ka Euroopa Liidu õigusakte.
Eesti kohtusüsteemis on 242 kohtuniku ametikohta. 5. jaanuaril 2011 oli Eestis 223 kohtunikku, neist on mehi 83 ja naisi 140. Ametis olevate kohtunike keskmine kohtuniku staaž on 15,5 aastat. Seisuga 14. veebruar 2020 on Eestis 233 kohtunikku.
Vihula valla lipp
pisi|Vihula valla lipp.
Vihula valla lipp on Lääne-Viru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Vihula valla lipp.
8. juunil 1999. moodustati senise Vihula valla ja senise Võsu valla baasil uus omavalitsusüksus Vihula vald, keskusega Võsul. Kasutusele jäid Vihula valla lipuna endine Vihula valla lipp ja Võsu aleviku lipuna endine Võsu valla lipp.
Lipp kinnitati 26. aprillil 1996.
Lipu kirjeldus
Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Sinisel kangal põimuvad kaldristina kaks kollase ja valge varda paari. Kandelipu suurus on 105x105 cm.
Põhjendus
Lipuvärvid ja -kujundid osutavad Vihulale kui mereäärsele vallale, mille ajaloos on tihedalt põimunud talu- ja mõisakultuur.
Lipu kasutamise tingimused
Kasutamiskõlbmatuks muutunud valla lipp ja muu sümboolika kuulub sündsal viisil vallavalitsuse poolt hävitamisele. Otsustuse sümboolika kasutamiskõlbmatuse kohta võtab vastu vallavalitsus.
Brillouini hajumine
Brillouini hajumine on üks mitteelastse hajumise tüüpe, kus valguslaine ja keskkonna deformatsioonilaine vastasmõju tulemusena valguskvandi energia muutub.
See on saanud nimetuse füüsik Léon Brillouini järgi.
Footon võib energiat kaotada (Stokesi protsess) ja selle kaotatud energia arvelt tekitada ühe kvaasiosakese (foononi, magnoni või polaroni). Footon võib ka ühe neist kvaasiosakestest neelata (anti-Stokesi protsess) ja seeläbi energiat juurde saada (nii palju kui oli energiat selles kvaasiosakeses). Lainete vastasmõju tulemusena muutub teatava väikese osa valguslainete energia, st väga väikese osa footonite energia muutub (ja muutub vähe, sest kvaasiosakeste energia on väike võrreldes footoni energiaga). Footonite energia muutuse järgi saab leida võre võnkumiste (kvaasiosakeste) energiad.
Aktiivmeetmed
Aktiivmeetmed (vene keeles активные мероприятия) olid KGB ehk NLKP KK rahvusvahelise osakonna poolt vastu võetud direktiivide alusel läbi viidud välisriikide poliitilise juhtkonna ning elanikkonna arvamuste ja hinnangute mõjutamisele suunatud psühholoogilise ja infosõja operatsioonid. Neid kasutati nii kodu- kui ka välismaal ja neis kasutati deinformeerimist, propagandat, dokumentide võltsimist, poliitilisi mõrvu, poliitilisi repressioone ja poliitiliste dissidentide tagakiusamist. Väljendit on kasutatud ka FSB samalaadsete tegevuste kohta.
Eesmärgid
Ameerika Ühendriikide Kongressi andmetel oli Nõukogude Liidu aktiivmeetmete eesmärgiks Ameerika Ühendriikides:
KGB kõrgemas punalipulises koolis välja antud õppematerjalides tõlgendati aktiivmeetmeid kui «vaenlase keskkonnas ja tema lähikonnas agentuurpositsioonide loomise üritusi, operatiivkombinatsioone läbiviimiseks vaenlasega, tema desinformeerimiseks, kompromiteerimiseks ja vastase jõudude lagundamiseks, operatiivhuvi pakkuvate isikute NSV Liidu territooriumile viimiseks, luureinformatsiooni hankimiseks jne».
Aktiivmeetmete teostamine
NSV Liidu poliitilise juhtkonna poolt välja töötatud ja kinnitatud desinformatsiooni ja mõjutusoperatsioone teostas välismaal luure ja teabehanketegevusega tegelenud NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Esimese peavalitsuse A-teenistus (Служба А).