cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pažaislise klooster
Ajalugu
thumb|right|Kloostri asutaja [[Kristupas Zigmantas Pacas]]
Ehitamine
Sakraalkompleksi loojad olid peamiselt Itaaliast pärit. Kloostri algne arhitekt oli Giambattista Frediani, kelle tööd jätkasid 1674. aastast vennad Pietro ja Carlo Puttini. Lombardia skulptor Giovanni Battista Merli kaunistas aastatel 1674–1676 kloostri sisemuse figuratiivse ja ornamentaalse stukkdekooriga. Saksamaalt pärit Nikolaus Wülscheid lõi kiriku fassaadi ja suure värava skulptuurid. Firenze kunstnik Michele Arcangelo Palloni maalis enamiku 140 eriteemalisest ja eri suurusega freskost, lisaks altarimaalid ja portreed. Veel üks itaalia kunstnik Giuseppe Rossi on kiriku kupli freskode autor.
thumb|left|Kiriku kupli freskod thumb|left|Seina- ja laekaunistused
Hoonete ansambel ehitati põletatud tellistest. Viimistluseks kasutati liivakivi, marmorit, puitu ja roostevaba metalli. Ehituse jaoks valmistati Krakówi lähedal marmorimurdudes ette nii valget kui ka musta marmorit, mis toodi siis nii maa- kui ka veeteid pidi Varssavi, Danzigi ja Königsbergi kaudu Pažaislisesse.
3. novembril 1664 toimus kloostri asutamise akti pidulik allkirjastamine. Vastavalt kloostri asutaja Pacase soovile rajati kloostrisse ka tema perekonna mausoleum. 1667. aastal toimus kloostrikiriku nurgakivi õnnistamine ja kirikutorn valmis 1681. aastal. Pacas suri 1684. aastal ega näinudki ise kloostri valmimist. Tema alustatud tööd jätkas sugulane Mykolas Kazimieras Pacas. 1696. aastal viidi lõpule kiriku ehitustööd, 1712. aastal oli kogu kloostrikompleks valmis. 15. oktoobril 1712 pühitses selle Vilniuse piiskop Konstantinas Kazimieras Bžostovskis.
Aastatel 1718–1755 ehitati ümber kloostri sisehoovid ja lisati uusi abihooneid. 1755. aastal lõi kirikusse välk, millest tekkinud tulekahjus said kannatada kiriku katus käärkambri kohal, raamatukogu lugemissaal ja mõned muud ruumid. Sel aastal tehtud remondi- ja ehitustööde käigus lisati kirikule ka täiendavad tornid.
Arengud 19. sajandil
1812. aastal Napoleoni sissetungi ajal rüüstasid kloostri Prantsusmaa väed.
Pärast 1830.–1831. aasta novembriülestõusu mahasurumist suleti klooster keiser Nikolai I käsul. Pažaislises elanud kamalduulid asustati ümber Mogiljovi kubermangu katoliku kloostritesse ja kloostri vara konfiskeeriti. 1832. aastal kohandati senine katoliku klooster ümber õigeusu kloostriks, anti üle Venemaa õigeusu kirikule ja sai uueks nimeks Požaiski Jumalaema Uinumise meesklooster. Õigeusu klooster tegutses kuni 1915. aastani, mil see sõja eest evakueeriti.
Klooster 20. sajandil
Esimese maailmasõja lõpupäevil 1917–1918 kasutas Saksamaa keiserlik armee kloostrihooneid sõjaväehaiglana. Seejärel langes klooster taas rüüstamise ohvriks: rebiti maha katuseplekk, purustati aknad, kunstiteoste väljaviimisel said kannatada uksed.
Pärast Leedu iseseisvumist ja sõdade lõppu asustasid 19. novembril 1920 Pažaislise kloostri Ameerika Ühendriikides Chicagos 1907. aastal asutatud Püha Kazimierzi Õdede Kongregatsiooni nunnad. Nemad rajasid Kaunasesse ka oma gümnaasiumi. 1940. aastal riigistas nõukogude võim kloostri hooned ja konfiskeeris selle varad, kuid õed elasid kloostris veel kuni selle täieliku sulgemiseni nõukogude võimu poolt 16. augustil 1948.
thumb|right|Pažaislise kloostrile pühendatud 50-litine hõbedast mälestusmünt (2004)
Sõdadevahelisel perioodil oli kloostri olukord paranenud. 1928. aastal saadi Venemaalt tagasi oluline kultuuriväärtus, kamalduulide Jumalaema pühapilt. 1930. aastal oli kloostrikompleks saanud uue tsinkplekist katuse. Pärast Teist maailmasõda paigutas nõukogude võim esmalt kloostrisse osa keskarhiivist, seejärel kasutati seda vanadekoduna. 1950. aastal sai kloostri uueks peremeheks vabariiklik psühhoneuroloogiahaigla. Haiglas oli 600 voodikohta ja seal tegutses harrastusnäitering. 1964. aastal üritas Kaunase linn kloostrikompleksist teha turismibaasi, kuid see ei õnnestunud ja perioodil 1967–1992 oli Pažaislise klooster Mikalojus Konstantinas Čiurlionise nimelise kunstimuuseumi filiaal.
Pärast taasiseseisvumist
Pärast Leedu taasiseseisvumist tagastati klooster 27. jaanuaril 1992 Püha Kazimierzi õdedele. Õed korraldasid kloostri restaureerimist, hakkasid läbi viima mitmesuguseid usu- ja haridusprogramme, vastu võtma palverändureid ja asutasid ka päevakeskuse "Solija", mis tegeleb ennetustööga. Tänapäeval on kloostris 30 nunna.
Alates 1996. aastast korraldatakse kloostris iga-aastast muusikafestivali, mille eesmärk on populariseerida klassikalist muusikat ja rikastada Kaunase suvist kultuurielu. Festival kestab läbi kogu kolme suvekuu. Leedu president Valdas Adamkus oli ametiajal isiklikult selle festivali patroon. Seal on osalenud maailmakuulsad muusikud nagu Yehudi Menuhin, Justus Frantz, Juri Bašmet, Eric Ericson, Roy Goodman ja Krzysztof Penderecki. Lisaks klassikalisele muusikale mängitakse ka džässi, klassikalist rokki ja muid muusikastiile. Festivali raames toimuvad kontserdid ka teistes Kaunase kirikutes ja saalides.
15. juulil 2004 tagastati kloostrile sealt nõukogude perioodil ära viidud 17. sajandist pärinev kamalduulide Jumalaema pühapilt ja sama aasta 12. septembril sai Pažaislise klooster kultuurimälestise staatuse. 2004. aastal anti välja ka kloostrile pühendatud 50-litine hõbemünt (kujunduse autorid Marius Zavadskis ja Rytas Jonas Belevičius). 2007. aastal anti välja Giedrė Luzinienė kujundatud postmark, millel on kujutatud Pažaislise kloostrit.
Kunstiväärtused
thumb|250px|Kloostrikiriku sisemus
Kloostrikompleksis on säilinud umbes 140 eri suuruses freskot. Eri ruumides nagu kiriku eeskojas, kantslis, kabelites, kooris, käärkambris ja kapiitlisaalis on seinad ja kaared kaetud teineteisest nii kompositsioonilt kui ka koloriidilt eristuvate freskodega. Iseäranis keerukat ja mitmekesist ikonograafiat kohtab tähtsaima teema, Maarja austamise juures. Usklikele oli kõige südamelähedasem praegu Kaunase katedraalis asuv maal "Maarja lapsega". 17. sajandi esimese poole tundmatu flaami maalikunstniku ovaalsel pildil on kujutatud istuvat Maarjat lapsega põlvedel. Väidetavalt kinkis selle maali kloostri asutajale Kristupas Zigmantas Pacasele paavst Aleksander VII.
Kloostris leidub ka kuus Michele Arcangelo Palloni tahvelmaali, nende seas kloostri asutaja Kristupas Zigmantas Pacase ja tema abikaasa Klara Izabelė portree. Kiriku põhjatornis on kaks 17. sajandist pärinevat kirikukella, mis on valminud kuulsa kellameistri Delamarso töökojas. Pažaislise kloostris asub ka teadaolevalt vanim tornikell Leedus.
Legendid
Räägitakse, et 19. sajandi alguses, enne kloostri rüüstamist Napoleon I vägede poolt, peitsid mungad kuhugi osa kloostri varandustest. Muuhulgas olid nad maha matnud pronksist kirikukella. Teine lugu räägib, et prantslased olid need, kes võtsid maha kaks kirikukella, millest üks uppus Nemunase jõkke. Nüüd kui iga aasta 2. juulil tähistatakse Pažaislise kloostri festivali, vastab uppunud kell jõe põhjast kirikukellade helinale.
Veel üks legend räägib, et kloostri keldrist läheb tunnel Nemunase jõe teisele kaldale ja selle sissepääs on kuskil mäenõlval Nemunase kaldal. Teise versiooni kohaselt kulgeb see tunnel kloostrist Kaunase karmeliitide kirikusse.
Hendrik Andriessen
Hendrik Franciscus Andriessen [´aandrisen] (17. september 1892 Harlem – 12. aprill 1981 Heemsteede) oli hollandi organist, muusikapedagoog ja helilooja.
Kompositsiooni õppis Amsterdami konservatooriumis Bernard Zweersi juures. Töötas organistina Harlemis ja Utrechtis. Aastatel 1937–1949 oli ta Utrechti konservatooriumi direktor ja Amsterdami konservatooriumi kompositsiooniprofessor, alates 1949. aastast oli ta Haagi konservatooriumi direktor.
Isiklikku
Tema vend Willem Andriessen oli pianist ja helilooja. Ka Hendriku pojad Jurriaan ja Louis olid tuntud heliloojad.
Adis Hadžanović
Adis Hadžanović (sündinud 2. jaanuaril 1993) on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur (poolkaitsja).
Ta mängib Eesti klubis Nõmme Kalju FC.
Jaak Lõhmus (režissöör)
pisi|Jaak Lõhmus [[Tallinna Kinomajas Eesti filmi teisipäeval 7. jaanuaril 2014]] Jaak Lõhmus (sündinud 25. aprillil 1955 Tartus) on eesti stsenarist, režissöör ja filmiajakirjanik.
Haridus
Ta õppis aastatel 1970–1973 Tartu Kunstikoolis puidu kunstilist töötlemist ning 1981–1988 Tartu Riiklikus Ülikoolis rahvaluule ja soome-ugri keeleteaduse eriala.
Filmitöö
1984. aastast töötas ta Tallinnfilmis režissööri abi ja assistendina.
Ajakirjanikutöö
Aastatel 1984–1991 oli ta ajakirja Teater. Muusika. Kino filmitoimetaja. Aastatel 1991–1999 töötas ta Eesti Televisioonis filmisaadete toimetajana (tegi näiteks saateid "Ffriik!" ja "Ffriigi teataja"). Aastatel 1995–1998 oli ta Kultuurilehe ja Eesti Ekspressi TV-Nädala filmi- ja teletoimetaja, 1998–2000 Postimehe kultuuritoimetuse filmitoimetaja.
Lõhmus on avaldanud Eesti ajakirjanduses rohkem kui 400 filmikirjutist.
Lektoritöö
Ta on pidanud loenguid Eesti, Euroopa ja maailma filmiajaloost Tallinna Pedagoogikaülikooli, Balti Filmi- ja Meediakooli ja Eesti Kunstiakadeemia üliõpilastele ja magistrantidele.
Eksperditöö
Aastatel 2000–2006 oli Jaak Lõhmus Eesti Filmi Sihtasutuse peaekspert.
ONUB
ÜRO Burundi operatsioon (ONUB) loodi ÜRO Julgeolekunõukogu poolt 2004. aasta mais, et tagada 28. augustil 2000 allkirjastatud Arusha rahu ja leppimise lepingu järgimine.
Lisaks lubati missiooni asutanud resolutsiooni 1545 tingimuste kohaselt kasutada "kõiki vajalikke vahendeid", et tagada desarmeerimine, relvarahukokkulepete järgimine ja tsiviilelanike kaitse füüsilise vägivalla eest.
Algselt koosnes mission 5650 sõjaväelasest, 120 tsiviilpolitseinikust ja tugipersonalist, 200 vaatlejast ja 125 staabiohvitserist.
Missioon lõppes 1. jaanuaril 2007, kui selle funktsioonid anti üle ÜRO integreeritud büroole Burundis (BINUB).
Steele'i maakond (Põhja-Dakota)
thumb|Steele'i maakonna kohtumaja Finleys
Steele'i maakond (Steele County) on maakond USA-s Põhja-Dakota osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Finley.
Maakonna pindala on 1852 km², millest 8 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 1975. Aastal 2000 oli elanike arv 2258.
Ajalugu
Steele'i maakond moodustati 2 juunil 1883. aastal. Maakond on saanud nime Red River Land Company finantsjuhi Edward H. Steele'i järgi.
Rannametsa luitestik
Luitestiku seas on Eesti kõrgeimad luited: Tõotusemägi (40 m üle merepinna), Tornimägi (34 m) ja Varsamägi.
Georg Gustav Theol
Georg Gustav Theol (23. detsember 1826 Karula – 22. jaanuar 1867 Äksi) oli eesti vaimulik.
Õppis koolis Viljandis. Aastatel 1847–1852 õppis Tartu Ülikoolis arsti- ja usuteadust. Ordineeriti õpetajaks 20. detsembril 1854.
Oli 1854–1856 Viljandi Pauluse koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1856–1867 (introdutseeriti 15. jaanuaril 1856) oli ta Äksi Andrease koguduse õpetaja.
Toimetas aastal 1858 Tallorahva Postimeest.
Isiklikku
Tema äi Friedrich Carlblom oli Suure-Jaani- ja Viljandi Jaani koguduse õpetaja. Tema vend Theodor Theol oli Helme kihelkonnaarst.
Latõrna järv
Latõrna järv (ka Soe järv, Miiaste turbakarjäär) on järv Põlva maakonnas Põlva vallas Miiaste külas. Veekogu pindala on 1,6 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 988 m.
Minni Patune
Minni Patune (12. märts 1918 Surva – 20. detsember 2016) oli eesti nahakunstnik.
Ta õppis Vana-Tänassilma Kalmetu 6-klassilise koolis lõpetas aastal 1936 Viljandi Eesti Haridusseltsi tütarlastegümnaasiumi. Aastal 1950 lõpetas ta Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi nahakunsti erialal.
Pakalnieši–Kūdupe raudtee
Pakalnieši–Kūdupe raudtee oli raudtee Läti aladel, mis kulges Pakalnieši raudteejaamast Kūdupe asulani.
Ajalugu
Puhkenud majanduskriisi tõttu otsustas Läti valitsuse töökaitseosakond 1932. aastal rajada Pakalnieši raudteejaamast 7,8 kilomeetri pikkuse kitsarööpmelise (750 mm) raudtee metsamaterjali väljavedamiseks.
Hiljem otsustati tee ehitada pikemaks ja rajati hoopis laiarööpmeline (1524 mm) raudtee. Kohati rajati uus raudtee uuele trassile. Teed ehitasid 700 ametiühingutesse kuuluvat töötuna registreeritud töölist. Töö teostati kiiresti, ent raudtte rajati lihtsustatult. Ehitusel ei kasutatud vajalikku kogust ballasti ja paigaldatud liiprid olid osaliselt ettenähtust väiksemad. Kui 1. aprilliks valminud 15 kilomeetri pikkusel lõigul rongiliiklust alustati, siis oli rongide liikumiskiirus sellel üksnes 10–15 kilomeetrit tunnis. Kogu uus raudtee oli 30 kilomeetri pikkune ja teelõik lõppjaama Kūdupeni avati 25. augustil 1934.
1938. aastal võeti ette raudtee rekonstrueerimine. Sinna veeti uut ballasti ja vahetati alamõõdulised liiprid välja. Selle tulemusel võisid rongid siis arendada kiirust kuni 30 km tunnis, rööbasbussid aga kuni 35 km tunnis.
Sealsel raudteel sõitis rööbasbuss, mis aastal 1940 väljus Pakalniešist kell 22:10 ja Kūdupest kell 0:22. Rongide väljumisajad olid seatud nii, et reisijad saaksid Pakalnieši jaamas Gulbenesse suunduvale rongile ümber istuda. Bussis oli 25 istekohta ja 10–15 seisukohta.
Kacēni valla initsiatiivil koostati projekt raudtee Kacēnini pikendamiseks, ent sõjaministeerium pidas sellist raudteed strateegilises plaanis ebasoovitavaks.
Rongiliiklus lõpetati raudteel aastal 1944. Sakslased asusid nimelt rajama Pakalniešist Petserisse viivat raudteed, mis pidi toimima läbi lõigatud Peterburi-Varssavi raudtee asemel alternatiivse sõjatehnika veoteena. Uuel raudteel olid kavandatud jaamad Orlīšisse, Laura aleviku juurde, Pankjavitsasse, Droitsasse ja Lebedasse. Raudtee lõppes siis Petseri raudteejaamas. Uus raudtee oli standardrööpmeline (1435 mm). Kohalike elanike mälestuste põhjal jõudis seda mööda sõita vaid üks rong, siis pidid sakslased taanduma. Lahkudes rikkusid nad rajatud raudtee ja demonteeritud teed enam ei taastatud.
Raudteejaamad ja -peatused
1944. aastal raudtee suleti, selle asemel rajatud sakslaste sõjaväeraudteele olid kavandatud veel mõned jaamad:
Kiviranna
Kiviranna on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Kiviranna uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Steinmann. Aleksander-Nikolai Kiviranna palvel kanti Kiviranna perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 112 all (Siseministeeriumi teadaanne 3. juunist 1935).
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Prantsuse Kõrgem Sõjakool
Ajalugu
Kooli eesmärk oli pärast Prantsusmaa 1870. aastatel kogetud sõjalisi kaotusi koolitada kõrgemaid ohvitsere ja staabiohvitsere, kes suudaksid moodsa sõjapidamise nippe ka praktikas rakendada. Kõrgema Sõjakooli loomise taga seisis tollane Prantsuse sõjaminister Ernest Courtot de Cissey, kes seadis sisse kaheaastased kursused. 1880. aastal käis Kõrgema Sõjakooli nimi juba ka seadusandlusest läbi ja kool riigistati.
Kooli üks tugevamaid külgi oli praktiliste olukordade lahendamine ja taktika õpetamine. 1890. aastatel hakati suuremat rõhku panema militaarajaloole, strateegiatele ning üldtaktikale.
Kooli kodulehe andmetel on koolis õppinud kokku ligikaudu 12 000 õpilast, nende hulgas 3000 välismaalast.
Eestlased Prantsuse Kõrgemas Sõjakoolis
Väidetavalt alustas õpinguid ja õppis Prantsuse Kõrgemas Sõjakoolis mõned kuud (kuid ei lõpetanud) ka Johannes Soodla (1897–1865, suri Saksamaal), kolonel. (Info pärineb üllitisest Vaba Eesti Sõna, 03.06.1965)
Kirill Meretskov
Kirill Meretskov (vene keeles Кирилл Афанасьевич Мерецков; 7. juuni 1897 – 30. detsember 1968) oli NSV Liidu sõjaväelane, auastmelt Nõukogude Liidu marssal.
Kirill Meretskov oli kommunistliku partei liige alates 1917. aastast, NLKP Keskkomitee liige aastatel 1939–1956 ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik 1.–5. koosseisu ajal.
Kolka nina
Kolka nina (liivi keeles Kūolka nanā, läti keeles Kolkasrags) on neem Lätis Kura poolsaare põhjatipus. pisi|Vaade Kolka ninalt [[Kolka tuletornile]] Kolka ninal kohtuvad Liivi laht ja Kura kurk, neem jätkub madalikuna vee all veel kuus kilomeetrit kuni Kolka tuletornini. Kolka mererannal on 16. sajandil ehitatud vana tuletorni varemed, kunagi asus majakas rannast kaugemal sisemaal.
Kolka ninal asus Läti NSV ajal, NSV Liidu piirivalve Ventspilsi 8. piirivalvesalga tehnilise vaatluse post.
Pihali–Adila–Rabivere tee
Pihali–Adila–Rabivere tee (registrinumbriga 20103) on kõrvalmaantee Rapla maakonnas. Tee pikkus on 7,7 km.
Bowling Green
pisi|Bowling Green aastal 2011 Bowling Green on väike avalik purskkaevuga haljasala Lower Manhattani naabruskonnas Financial Districtis. Selle eest algab tervet Manhattani saart läbiv tee Broadway. See on New Yorgi vanim park, mida ümbritseb originaalne 18. sajandi piirdeaed. Ameerika Revolutsioonisõja eel kuulus pargi juurde päris keeglimuru (inglise keeles bowling green) ning Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi kuningas George III-le pühendatud ratsasammas.
Pihali–Adila–Rabivere tee
Tee algab Pihali küla juurest, läbib Adila küla ja lõppeb vahetult pärast Kasari jõe ületust Rabivere küla juures.
Bowling Green
Bowling Greeni ümbritsevad arvukad hooned, sealhulgas Alexander Hamilton U.S. Custom House, International Mercantile Marine Company hoone, Cunard Building, 26 Broadway ja 2 Broadway. Skulptuur "Charging Bull" asub pargi põhjaosas, Battery Park aga edelaosas. Park on kantud Ameerika Ühendriikide ajalooliste paikade riiklikusse registrisse (National Register of Historic Places) nime alla Bowling Green Fence and Park. See on niisamuti 2007. aastal loodud Wall Streeti ajaloolise piirkonna osa.
Vaata ka
pisi|vasakul|[[George III-le pühendatud ratsasamba eemaldamine]] pisi|Bowling Green aastal 1918
Kivik
Perekonnanime Kivik (Kiwwik) on antud Kaarma kihelkonnas Saaremaal. Nimede eestistamisel määrati Kivik uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Gans, Grezman, Grenzmann, Grünthal, Koch, Kuurmann, Seestrand, Steiberg, Steinberg, Steinmann, Traver ja Zukov. Artur Kiviku palvel kanti Kivik perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 279 all (Siseministeeriumi teadaanne 28. oktoobrist 1936).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Kivik Eestis 32 mehel ja 34 naisel.
Edzard Schmidt-Jortzig
pisi|Edzard Schmidt-Jortzig (2015) Edzard Schmidt-Jortzig (sündinud 8. oktoobril 1941 Berliinis) on Saksamaa jurist, õigusteadlane ja poliitik, ta kuulub Vaba Demokraatliku Partei ridadesse. Ta oli aastatel 1996–1998 Saksamaa justiitsminister.
Ta sündis aastal 1941 Berliinis, kuid lõpetas aastal 1961 gümnaasiumi Lüneburgis Alam-Saksimaa liidumaal. Seejärel õppis ta õigusteadust Bonni ülikoolis, Lausanne'i Ülikoolis ja Kieli ülikoolis.
Aastal 1982 astus ta Vabasse Demokraatlikku Parteisse. Ta valiti aastal 1994 Bundestagi liikmeks. 17. jaanuarist 1996 kuni 26. oktoobrini 1998 oli ta Saksamaa justiitsminister.
Isiklikku
Ta on 1968. aastast abielus ja tal on neli last.
Lauchsee
Lauchsee on suur nõmmejärv Tiroolis Kitzbüheli ringkonnas, pindalaga 2,3 ha. See asub Fieberbrunni valla territooriumil Pletzerbachi kohal kõrgusel 859 m merepinnast. Järves on kaks väikest saart ja selle suurim sügavus on 4,3 m. Lauchsee järvel on ujumisbasseinid Moorbad Lauchsee.
368 eKr
Aasta 368 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCCLXXXVI (386.) aasta ab urbe condita.
Santa Maria saar (Sardiinia)
Santa Maria on Itaaliale kuuluv väikesaar Vahemeres Maddalena saarestikus, Sardiinia saare kirderanniku lähistel. Santa Maria saar asub Sardiinia maakonna Olbia-Tempio provintsis La Maddalena vallas, Gallura ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Saare pindala on 2,05 km², rannajoone pikkus 10,2 km ning suurim pikkus 2,5 km ja laius 1,5 km.
Läänes lahutab kitsas väin Santa Maria saart Razzoli saarest ning põhjas eraldab veelgi kitsam väin Santa Maria saart La Presa saarest, mida loetakse üldiselt Santa Maria saare osaks ja Sardiinia maakonna põhjapoolseimaks kohaks. Supelrandadena on populaarsed kitsad Santa Maria ja Fosso lahed.
Saart on esimest korda mainitud 1238. aastal. Keskajal asus saarel benediktiinide ordu klooster, mis jäeti maha 16. sajandil.
Tänapäeval asub saarel 19 elamut, mida kasutatakse peamiselt suvemajadena. Näiteks Roberto Benignil on saarel suvemaja. Saarel elab aastaringselt üks perekond ning saarel asub ka võõrastemaja.
Filetto neemel asub alates 1913. aastast tuletorn.
Santa Maria saart hõlmab 1994. aastal moodustatud Maddalena saarestiku rahvuspark.
Emotsioonisõnavara
Emotsioonisõnavara koosneb leksikaalsetest üksustest (sõnad, sõnaühendid, püsiväljendid), mille tähendus viitab emotsioonidele. Funktsiooni põhjal saab emotsioonisõnavara jaotada kahte alaliiki: ekspressiivsed ja deskriptiivsed. Suur emotsioonisõnavara võib aidata inimesel paremini kirjeldada emotsionaalseid kogemusi ning oma tunnetest teadlikum olla. See aitab omakorda kaasa emotsioonide kontrollimisele. Eestlaste emotsioonisõnavara koosneb peamiselt tegevustest, seisunditest ja omadustest tuletatud nimisõnadest.
Ekspressiivsed emotsiooniväljendid
Ekspressiivsed emotsiooniväljendid on keelendid, mida kasutatakse vahetult tunnete edasiandmiseks. Tavalisemad näited ekspressiivsetest emotsiooniväljenditest on "kurat võtaks!", "ups!", "jestas!", "issake!". Ekspressiivi ja teda esile kutsunud tunde suhtele on iseloomulik kas ajalise samaaegsuse või vahetu järgnevuse seos. Ekspressiivse emotsiooniväljendi täpne tähendus sõltub situatsiooni kontekstist ehk on mõistetav ainult konkreetses olukorras. Ekspressiiv võib sisaldada vihjet kindlale emotsioonile (näiteks rõõmule: "rõõm sind näha!"), kuid ei pruugi ("jess!").
Deskriptiivsed emotsiooniväljendid
Kirjeldavaid emotsiooniväljendeid kasutatakse emotsionaalse kogemuse kirjeldamiseks või määratlemiseks. Erinevalt väljenduslikust emotsioonisõnavarast ei pea deskriptiivse emotsiooniväljendi puhul olema ajalise samaaegsuse või vahetu järgnevuse seost. Deskriptiivsed emotsiooniväljendid jagunevad omakorda otsesteks ja piltlikeks.
Piltlikud emotsiooniväljendid
Piltlikud emotsiooniväljendid koosnevad emotsioonidega seotud fraseologismidest. Piltlike emotsiooniväljendite puhul eristatakse kahte liiki: metafoorsed, näiteks eesti keeles viha kujutamine vedelikuna (viha voolab), ning metonüümilised (silmad nagu tõllarattad).
Otsesed emotsiooniväljendid
Otsesed emotsiooniväljendid kujutavad endast seda osa leksikast, mille funktsioon on tähistada tundeid ja eristada nende eri kvaliteete. Samuti võimaldavad otsesed emotsiooniväljendid näidata kvantitatiivseid erinevusi. See tähendab, et erinevad väljendid võivad tähistada üldjoontes sama emotsiooni, kuid eri tugevustes.
Seos lugemisega
Suur lugemus ja tunnetega seotud sõnavara suurus on omavahel positiivses korrelatsioonis. Üldjuhul kasutavad suure lugemusega inimesed rohkem tunnetega seotud sõnu kui väiksema lugemusega inimesed. Selle seosega on põhjendatud uuringutulemusi, mille kohaselt on naistel keskmiselt suurem emotsioonisõnavara kui meestel. See tuleneb asjaolust, et keskmiselt loevad naised rohkem kui mehed. Lisaks on ilukirjanduse lugemine seotud suurema empaatiavõimega.
Eesti emotsionaalse kõne korpus
Eesti emotsionaalse kõne korpust hakati looma 2006. aastal. Korpuse eesmärgid on toetada korpusepõhise kõnesünteesi loomist ja kõnes avalduvate emotsioonide uurimist. Neid eesmärke silmas pidades otsustati korpusesse koguda kurbust, viha, rõõmu ja neutraalsust väljendavaid lauseid. Eesti emotsionaalse kõne korpust luuakse kindla ülesehituse järgi:
Lugemismaterjali valik
Lugemismaterjal on kogutud Eesti ajakirjandusest. Eesti emotsionaalse kõne korpuse üks eesmärk on olla korpuspõhise emotsionaalse kõnesünteesi akustiline baas. Seetõttu võetakse lugemismaterjali valikul eelkõige arvesse seda, millist teksti süntesaator kõige tõenäolisemalt lugema peab. Lisaks määratakse, kas tekstis leidub vajaminev emotsioon.
Lugejate ja kuulajate valik
Eesti emotsionaalse kõne korpusesse on kogutud mitteprofessionaalsete lugejate tekste, kelle hääldus on korrektne ning hääl kuulajate jaoks vastuvõetav. Tähtis roll on lugeja isikuomadustel ja empaatiavõimel. Hea empaatiavõime suurendab tõenäosust, et lugeja suudab väljendada tekstis leiduvat emotsiooni. Isikuomadusi jälgides lähtutakse suure viisiku mudelist ja eelkõige tähtsustatakse neurootilisust ja ekstravertsust. Kuulajate valimisel arvestatakse, et ainult heli põhjal emotsiooni tuvastamine on kultuurispetsiifiline. Seetõttu valitakse inimesed, kellel on selles kultuuriruumis pikk kogemus. Ka kuulajate puhul pöörati tähelepanu isikuomadustele nagu ekstravertsus ja neurootilisus.
Emotsioonide määramine lauses heli põhjal
Eesti emotsionaalse kõne korpuse lausete emotsioon on määratud kindlaks tajukatsetega, milles kuulajal tuleb tuvastada emotsioon kontekstist eraldatud lauses. Tajukatsete tulemused näitavad korpuses, mitu protsenti kuulajaist määras lausele mingi kindla tunde (kurbus, viha, rõõm, neutraalsus).
Emotsioonide määramine lauses vaid kirjaliku teksti põhjal
Katse viidi läbi selleks, et kindlaks määrata, milliste lausete emotsioonitajumist võib mõjutada tekst ise. Nimetatud katses võeti kasutusele samad laused, mis tajukatseski. Selle katse tulemusena selgus, et tekst võib teatud juhtudel mõjutada seda, milline emotsioon tuvastatakse. Sellest tekkis kaks liigitust:
Coopi logistikakeskuse päikeseelektrijaam
Coopi logistikakeskuse päikeseelektrijaam ehk COOP logistikakeskuse päikesepark on päikeseelektrijaam Harju maakonnas Rae vallas Soodevahe külas Coop Eesti logistikakeskuse katusel aadressil Suur-Sõjamäe tänav 70.
See on rajatud 2017. aastal. Päikeseelektrijaama installeeritud võimsus on 1,0 MW ja see koosneb 3456 Saksamaal toodetud paneelist. Seega on see suurim omataoline Eestis.
Elektrijaama ehitas ettevõte Taastuvenergia OÜ.
Serafim Mansõrev
Ta pärines Tambovi kubermangu päritud aadlikest. Ta sündis aastal 1866 Knjaževos Temnikovi maakonnas Tambovi kubermangus (praeguse haldusjaotuse järele Nižni Novgorodi oblasti Voskressenskoje rajoonis). Ta lõpetas Moskva 1. Gümnaasiumi ja Moskva Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta asus professor Tšuprovi soovitusel astus ta rahandusministeeriumi teenistusse: töötas Riias riigikassa sekretärina ja Liivimaa kubermangus Võru linnas maksuinspektorina (1890-1896). Seejärel oli ta kohtuuurija Samarkandi piirkonnas ja Ufa kubermangus. 1903. aastal, olles tõusnud riiginõunikuks, oli ta sunnitud politseijaoskonna nõudmisel teenistusest lahkuma.
Mereelustik
Mereelustiku uurimisega tegeleb eeskätt merebioloogia.
Tavaliselt eristatakse meres kahte elupaikade rühma: veemassi (pelagiaali) ja veepõhja (bentaali). Mere pelagiaali elustiku ehk pelagose moodustavad järgmised organismide rühmitused: plankton ehk hõljum, nekton ehk ujum, neuston ehk pindkileorganismid ja pleuston. Bentaali elustiku ehk bentose moodustavad aga füto- ja zoobentos.
Süvamereloomastik
Süvamereloomastiku alla kuuluvad abüssaali ja abüssopelagiaali ja sellest sügavamat veemassi ja -põhja asustavad organismid.
Peter Green
pisi|Peter Green (2013) Peter Green (sündinud Peter Allen Greenbaum; 29. oktoober 1946 London – 25. juuli 2020 Canvey Island, Essex, Inglismaa) oli inglise kitarrist, laulja ja laulukirjutaja.
Green põdes aastaid skisofreeniat ja pidi aastaid vaimuhaiglate vahet käima. Ta naasis muusikategemise juurde 1996. aastal ansambliga Splinter Group, mis käis turneedel 2000. aastatel nime Peter Green and Friends all.
Great Western
pisi|SS Great Western Great Western (prefiksiga SS) oli tammepuidust kerega ja sõurattaga aurulaev, mis valmis 1838. aastal. Kahe aasta jooksul oli Great Western Steamship Company esiklaev maailma suurim reisilaev. See oli esimene aurulaev, mis ehitati spetsiaalselt Atlandi ookeani ületamiseks.
Insener Isambard Kingdom Bruneli projekti järgi ehitatud laev oli eeskujuks omasugustele puidust keredega laevadele. Atlandi ületamise kiirusrekordi tegi Great Western 1843. aastal ning pälvis Sinise Lindi nimelise aumärgi.
BRCA1
BRCA1 (inglise keeles Breast Cancer 1) on inimese tuumorsupressorgeen, mida kutsutakse ka kasvajavastaste geenide jaotuse järgi niinimetatud caretaker-geeniks, ning millelt toodetud valgu ülesanne on parandada kahjustunud DNA-d või hävitada rakke, kui DNA-d ei saa parandada. Kui see geen ise on kahjustunud, siis DNA-d pole võimalik õigesti parandada ja see suurendab riski vähi tekkeks.
1990. aastal identifitseerisid ja kaardistasid aheldusanalüüsi abil Mary-Claire King ja tema kolleegid BRCA1 kui esimese vähitekke soodumusega seotud geeni. Neli aastat hiljem kloonisid geeni Utah' Ülikooli teadlased koos riikliku keskkonnaterviseteaduste instituudi (inglise keeles NIEHS – National Institute of Environmental Health Sciences) ja ettevõttega Myriad Genetics. BRCA1 kodeerib valku, mis interakteerub teiste tuumorsupressoritega, DNA kahjustuste sensorite ja signaaliedastajatega, moodustades suure valgukompleksi BASC (inglise keeles BRCA1-Associated Genome Surveillance Complex) ehk BRCA1 seotud genoomi järelevalve kompleksi. BRCA1 valk seostub RNA polümeraas II-ga ja C-terminuse abil ka histoondeatsetülaasidega.
BRCA1 geeni leidub kõikides inimestes ning seda ekspresseeritakse rinna ja muude piirkondade kudede rakkudes.
Geeni asukoht
Inimese BRCA1 geen asub 17. kromosoomi pika õla teise regiooni esimeses bändis, asudes aluspaaride 41196312–41277500 vahel: seega on ta umbes 81 200 aluspaari pikk. BRCA1 on identifitseeritud ja konserveerunud enamikus imetajates.
Valgu struktuur
BRCA1 geen koosneb 24 eksonist, 22 nendest on kodeerivad. BRCA1 mRNA on 7,8 kbp (inglise keeles kilo-basepair) pikkune transkript, millelt kodeeritakse 1863 aminohappest koosnevat valku.
BRCA1 valk sisaldab järgmisi domeene: Need domeenid mängivad BRCA1 valgus väga tähtsat rolli, võimaldades interakteeruda teiste valkudega, osaledes DNA kahjustuse vastuse tekkel, rakutsükli kontrollpunktide aktivatsioonil ning DNA kaksikahelalise katke ehk DSB parandamises.
Seriini klastri domeen (SCD)
BRCA1 SCD paikneb aminohapetes 1280–1524. Osa domeenist asub 11.–13. eksonis, kus toimub ka suur osa mutatsioonidest. BRCA1 fosforüülimissaidid on koondunud SCD-sse, kus neid fosforüleeritakse seriini/treoniini valkude (ATM/ATR) kinaasidega nii in vitro kui ka in vivo. ATM/ATR kinaasid aktiveeritakse DNA kahjustuste korral. Seriinijääkide mutatsioonid võivad mõjutada BRCA1 asukohta DNA kahjustuste piirkonnas ja DNA kahjustuse reaktsiooni vastuse väljatöötamises.
Funktsioon ja mehhanism
BRCA1 on osa kompleksist, mis parandab kaksikahelalisi katkeid DNA-s. DNA kaksikhelikaalsed ahelad purunevad pidevalt kahjustuste tõttu: mõnikord on üks ahel katki või mõlemad samal ajal. DNA ristsidumisühendid on olulised kromosoomi/DNA kahjustuste puhul. Kaksikahelalised katked tekivad vaheproduktidena pärast ristsiduja eemaldamist. BRCA1 osaleb siis, kui mõlemad ahelad on katki, mis on kõige raskemini parandatav. Selle parandamise võimaluseks on näiteks kaheahelaline parandussüsteem, mis on homoloogiline rekombinatsioon, kus parandaja valgud kasutavad mallina homoloogset järjestust õdekromatiidist, homoloogsest kromosoomist või samast kromosoomist (sõltuvalt rakutsükli faasist). See DNA parandus toimub rakutuumas, kus DNA on histoonidega pakitud. Mõned valgud, sealhulgas BRCA1, saabuvad histoon-DNA kompleksi juurde paranduse ajal.
BRCA1 valk interakteerub RAD51-ga DNA topeltahelate parandamises mitmesuguste normaalsete rakkude tuumades. Neid katkemisi võivad põhjustada radiatsioon või muu paljastus, samuti siis, kui kromosoomid vahetavad geneetilist materjali (homoloogiline rekombinatsioon, nt ristsiire meioosi käigus). BRCA2 valk, millel on sarnane funktsioon BRCA1-ga, interakteerub ka RAD51 valguga. Need kolm valku mängivad rolli inimese genoomi stabiilsuse säilitamises.
Mutatsioonid ja vähirisk
Teatud variatsioonid BRCA1 geenis võivad suurendada rinnavähi tekke riski, mis on seotud päriliku rinna- ja munasarjavähi sündroomiga. BRCA1 geenis on leitud kokku üle 1500 mutatsiooni. Lisaks punktmutatsioonidele esineb BRCA1 geenis ka suuremaid genoomseid muutusi: nii deletsioone kui duplikatsioone. Esmakordselt tuvastati BRCA1 geeni deletsioon 17. eksonis. Need mutatsioonid on muutused ühes või mõnes DNA aluspaaris. Mutatsioone saab tuvastada polümeraasi ahelreaktsiooniga(PCR-ga) või DNA sekveneerimisega.
Muteerunud BRCA1 geen kodeerib valgu, mis ei funktsioneeri korralikult, kuna see on ebanormaalselt lühike. Teadlased usuvad, et defektne BRCA1 geen ei suuda parandada DNA kahjustusi, mille tagajärjeks on teiste geenide mutatsioonide teke. Need mutatsioonid võivad koguneda ja lasevad rakkudel kasvada ning jaguneda kontrollimatult, mille tagajärjeks on kasvaja moodustumine. Seega viivad BRCA1 geeni mutatsioonid, mis inaktiveerivad selle toime, vähi soodumuse tekkeni.
Umbes 80% naistel, kellel on ebanormaalne BRCA1 või BRCA2 geen, võib areneda rinnavähk enne 90. eluaastat. BRCA1 ja BRCA2 geenide mutatsioonide korral on tõenäosus elu jooksul rinnavähki haigestumiseks umbes 65–74%. BRCA1 geeni mutatsiooniga naistel on risk haigestuda munasarjavähki umbes 39–46%, aga BRCA2 mutatsiooni kandmise korral jääb risk vahemikku 12–20%. Rinnavähiga naistel on tõenäosus kümne aasta jooksul munasarjavähki tekkeks BRCA1 mutatsiooni korral 12,7% ning BRCA2 mutatsiooni korral vastavalt 6,8%.
BRCA1 geeni mutatsioonid suurendavad ka riski munasarja-, munajuha- ja eesnäärmevähi tekkeks. Patogeensed mutatsioonid, ükskõik kus BRCA1 või BRCA2 geeni rajal, suurendavad riski leukeemia ja lümfoomi tekkeks.
Mikko Paananen
pisi|Mikko Paananen Mikko Henrik Julius Paananen (hüüdnimi Migé Amour või Bad Migé Amour või Michael Eros või Mizee või Mizee Amour) (sündinud 19. detsember 1974 Helsingis) on Soome muusik.
BRCA1
BRCA1 ja BRCA2 geeni seos
BRCA2 (inglise keeles Breast Cancer 2) on teine rinna- ja munasarjavähi kõrge riskiga seotud geen, mis avastati 1994. aastal. BRCA1 ja BRCA2 geenide valgud pole omavahel homoloogsed ja ei sarnane ka teiste teadaolevate valkudega. Nimetatud geenid ekspresseeruvad paljudes kudedes, sealhulgas näiteks rinna- ja munasarjakudedes, munandites ja tüümuses.
Mikko Paananen
Teda tuntakse kõige paremini HIM ansambli ja Daniel Lioneyen bassistina. Paananen on üks ansambli HIM asutajaliikmetest. Ta tundis juba noores eas HIM-i lauljat Ville Valot, kitarristi Mikko "Linde" Lindströmi, ja klahvpillimängija Emerson Burtonit. Paananenil on vennad Antti ja Petteri, ja õde Paula. Isa Sven-Erik Paananen mängis Helsingi Linnaorkesteris oboed.
BRCA1
BRCA1 ja BRCA2 geeni seos
Tuumorsupressorgeenid BRCA1 ja BRCA2 on väga tähtsad genoomi stabiilsuse säilitamisel, osaledes paljudes rakulistes protsessides ning kontrollides rakkude kasvu. BRCA1 ja BRCA2 funktsiooni kahjustavad mutatsioonid on siiani teadaolevalt kõige olulisemad perekondliku rinna- ja munasarjavähi riskitegurid. Võrreldes sporaadiliste vähijuhtudega, haigestutakse nende geenide mutatsioonide korral nooremas eas, sageli mõlemapoolselt ning neis perekondades esineb ka meeste rinnavähki.
Rinna- ja munasarjavähk Eestis
Rinnavähk ehk rinnanäärme kasvaja on sagedasim Eesti naistel esinev vähivorm. Eesti Vähiregistri andmetel diagnoositakse igal aastal enam kui 650 uut rinnavähi juhtu, kuid kahjuks ligi 25%-l naistest on haigus juba avastamise hetkel kaugele arenenud.
Rinnavähki võib väga harva esineda ka meestel: umbes ühel protsendil kõikidest avastatud rinnavähi juhtudest.
Rinnavähi varajases avastamises on kõige tähtsam roll sõeluuringutel. Rinnavähi sõeluuring on kindlas vanusegrupis, valdavalt kaebusteta naiste, uuring rinnavähi avastamiseks varajases staadiumis, kui teiste uurimismeetoditega ei ole haigust avastada veel võimalik.
Eestis haigestus 1997. aastal munasarja kartsinoomi 164 naist, mis moodustab 5,6% kõikidest pahaloomulistest kasvajatest naistel. 70–90% munasarja pahaloomulistest kasvajatest on niinimetatud epiteliaalsed munasarja kartsinoomid. Munasarja kartsinoomi haigestumise tipp on 60. eluaasta piires. Enam on ohustatud munasarjavähki haigestumise suhtes naised, kelle lähisugulastel (ema, õde) on olnud munasarja-, rinna- või jämesoolevähk.
369 eKr
Aasta 369 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCCLXXXV (385.) aasta ab urbe condita.
Ugo de Wilde
Ugo de Wilde (sündinud 20. novembril 2002 Brüsselis) on Belgia võidusõitja.
Karjäär
2020. aastal on Ugo de Wilde’il lisaks oma Vormel Renault Eurocupi hooajale Briti meeskonnas Arden International võimalus liituda Luksemburgi meeskonnaga DKR Engineering, et osaleda Road to Le Mans 2020 võistlusel ning avastada vastupidavust Duqueine D08, mida ta jagas Saksa autojuhi Wolfgang Trilleriga.
Saser Kangri
Saser Kangri mäemassiiv, ka Sasir Kangri, on mäemassiiv Saser Muztaghi mäeahelikus Karakorami idaosas.
Territoriaalselt paikneb massiiv Jammu ja Kashmiris Indias. Massiivis on viis üle 7200 meetri kõrgust mäetippu. Kolm tippu neist on topograafilise prominentsiga üle 500 m: Saser Kangri I (7672 m), Saser Kangri II (7513 m), Saser Kangri III (7495 m). Kaks tippu on prominentsiga alla 500 m: Saser Kangri IV (7416 m) ja Plateau Peak (7287 m).
Alpinism
2018. aastal tegid Eesti alpinistid esmatõusu massiivis asuva kuuetuhandelise Kunchang Kangri tippu.
Purpur-pisitiib
Purpur-pisitiib (Micropterix aureatella) on liblikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Liblikat on ka Eestis.
Audru Kultuuri- ja Spordikeskus
Audru Kultuuri- ja Spordikeskus on Pärnu maakonnas Audru asulas asuv asutus, mida haldab Pärnu linnavalitsus.
Keskusel on kolm struktuuriüksust:
Põhimääruse järgi on kultuurikeskuse põhitegevuse eesmärk "Audru osavalla elanike kultuurialane teenindamine ning neile võimaluste loomine vaba aja veetmiseks ning kultuuri- ja huvitegevuseks, samuti kultuurielu koordineerimine, korraldamine ja koostöö arendamine teiste Audru osavalla piirkondadega".
Põhimääruse järgi on spordikeskuse põhitegevuse eesmärk "Audru osavalla elanikele ja organisatsioonidele võimaluste loomine spordiga tegelemiseks ja sporditeenuste osutamine".
Raikküla–Päärdu tee
Raikküla–Päärdu tee (registrinumbriga 20165) on kõrvalmaantee Rapla maakonnas. Tee pikkus on 29,7 km.
Tee algab Raikküla juurest, läbib teiste seas Keo, Valgu, Velise küla ja lõppeb Päärdu küla juures Tallinna–Pärnu–Ikla maanteega ristumisel.
Halli efekt
kus I on juhti läbiv vool, B ‒ magnetiline induktsioon, d ‒ juhi paksus ja AH ‒ Halli konstant, mis on pöördvõrdeline vabade laengukandjate tihedusega elektrijuhis.
Halli efekti põhjustab laengukandjate kõrvalekalle elektrijuhis magnetvälja mõjul risti voolu suunaga. Metallides, kus vabade laengukandjate kontsentratsioon on suur, avaldub Halli efekt nõrgalt, sest nende Halli konstant on väike. Märksa suurem Halli pinge tekib pooljuhtides.
Ameerika füüsik Edwin Hall kirjeldas hiljem tema järgi nimetatud nähtust 1879. aastal.
Mulatu Teshome
Mulatu Teshome Wirtu (oromo keeles Mulaatuu Tashoome Wirtuu, amhara keeles ሙላቱ ተሾመ ውርቱ; sündinud 1957 ) on Etioopia poliitik, Etioopia president 7. oktoobrist 2013 kuni 25. oktoobrini 2018.
Vihatjärv
Vihatjärv on järv Põlva maakonnas Põlva vallas Kanassaare külas. Veekogu pindala on 2,4 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 669 m.
Bioloogiline lagunemine
Bioloogiline lagunemine ehk biolagunemine ehk biodegradatsioon on orgaaniliste ainete muundumine lihtsateks anorgaanilisteks aineteks (CO2, H2O, NH3) mikroorganismide toimel. Erinevad orgaanilised ühendid lagunevad erineva kiirusega. Elusloodusele võõrad orgaanilised ühendid, orgaanilise keemia saadused nagu plastid, polüetüleenkile jne ei lagune looduslikus aineringes nagu orgaanilised ained. Nende lagunemine toimub oluliselt pikema aja jooksul. Sellepärast saastavad, reostavad nad loodust. Ka teokarbid ja selgroogsete luud lagunevad aeglaselt. Luustike järgi saab uurida kauges minevikus toimunut. Nii näiteks uurivad paleoantropoloogid säilinud luustiku põhjal inimese evolutsiooni.
Biolagunemise kiirus oleneb keskkonnast, kus lagunev aine asub. Oluline on just vee ja hapniku sisaldus selles, samuti temperatuur. Vaakumis ja madalal (või vastupidi väga kõrgel) temperatuuril, kus mikrooragnismide elutegevus peatub, bioloogiline lagunemine ka lõppeb. Bioloogiline lagunemine vajab eluks võimalikku keskkonda (biosfääri keskkonda). Elu võibki defineerida kui sobivat, piisavalt stabiilset keskkonda universumis, kus on võimalik elusorganismide bioloogiline lagunemine. Bioloogilisele lagunemisele vastandub abiootiline lagunemine, lagunemine ilma elusorganismide abita. (Abiootilist lagunemist põhjustab ultraviolettkiirgus, gammakiirgus, radioaktiivsus jne.) Kui mingi aine võib laguneda mikroorganismide kaudu, nimetatakse seda biolagunevuseks (võimeks bioloogiliselt laguneda, inglise biodegradability).
Mägisäälik
thumb|[[Andi mägisäälik]] Mägisäälik (Myioborus) on värvuliste seltsi sääliklaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Mägisäälikute iseloomulik tunnus on valged välimised sabasuled. Sugupooled on sarnased. Vanalindudel on punane, oranž või kollane alapool. Paljudel on kontrastne näomuster ja silmarõngas. Mägisäälikute levikukese asub Lõuna-Ameerikas Andide loodeosas. Sealt on nad levinud läbi Kesk-Ameerika kuni Arizona, New Mexico ja Texaseni, ja lõunas omakorda Argentina loodeosani. Lääne-India saarestikus nad puuduvad. Kõige rohkem liike leidub Colombias ja Venezuelas.
Mägisäälikud elavad metsades (sealhulgas mägimetsades) ja põõsastikes. Nad toituvad putukatest ja võivad liikuda mitmest liigist lindudest koosnevates salkades.
Shirley Jackson
Shirley Hardie Jackson (14. detsember 1916 San Francisco, California – 8. august 1965 North Bennington, Vermont) oli Ameerika Ühendriikide õuduskirjanik. Tema tuntumad teosed on romaanid "The Lottery" ja "The Haunting of Hill House".
Mägisäälik
Enamik mägisäälikuid on 13–13,5 cm pikad ja tumehalli või tumeda oliivrohelise ülapoolega, välja arvatud valged sabasuled, mida mägisäälikud sageli näitavad. Täiskasvanud lindudel on eredalt värvunud punased, oranž või kollane alapool. Paljudel liikidel on kontrastsed mustad, ruuged või kollased lagipead või erilised näojooned, sageli valgete või kollaste rõngastega silmade ümber.
Shirley Jackson
Tema teosed on inspireerinud selliseid kirjanikke nagu Stephen King ja Neil Gaiman. Eesti keelde pole Shirley Jacksoni teoseid tõlgitud.
Elukäik
Jacksonil oli keeruline lapsepõlv, mille põhjustaja oli tema ema Geraldine. Ema oli tütres pettunud ning rääkis Shirleyle, et too sündis vaid ebaõnnestunud abordi tõttu. Emale tekitasid pahameelt Shirley välimus, kaal ja tema naiselik olemisest keeldumine. Ema mõju ei kadunud lõplikult Shirley elust kunagi ning hiljem kandus see edasi tema lugudesse. Shirley lõpetas 1934. aasta juunis Burlingame’i keskkooli.
Samal aastal astus Jackson Rochesteri ülikooli, kus õppis kaks aastat ja lahkus siis 1936. aastal omal soovil, kuna oli oma arengu aegluses pettunud. Järgmise aasta veetis Jackson kodus kirjutamist harjutades: see tähendas tema jaoks päevas vähemalt tuhande sõna kirjutamist ja kirjutamisharjumuse tekitamist. 1937. aastal astus ta Syracuse'i ülikooli, kus õppimise kõrvalt toimetas ülikooli kirjandusajakirja. Jackson on kirjutanud, et endast ja oma teostest on tal alati väga ebamugav rääkida ja kirjutada.
Syracuse'i ülikoolist sai Jackson bakalaureusekraadi. Ülikooli viimase aasta tudengina kohtas Jakcson Stanley Edgar Hymanit, tuntud kriitikut, kellega ta pärast ülikooli lõpetamist 1940. aasta 2. juunil abiellus. Paar kolis New Yorki, sealt edasi Westporti Connecticuti osariigis ning lõpuks jäädi pidama North Benningtoni Vermonti osariigis. Jacksonist sai kutseline kirjanik ja Hyman õpetas inglise keelt kohalikus ülikoolis. Paaril sündis seal neli last: Joanne, Sarah, Laurence ja Barry.
Jackson suri 1965. aastal 48-aastaselt südamepuudulikkusse oma kodus North Benningtonis. Enne surma oli Jackson ülekaaluline ja kirglik suitsetaja. Elu jooksul põetud haigused ja tarvitatud ravimid olid Jacksoni varajase lahkumise võimalikud põhjused. Tema abikaasa kirjutas Jacksoni postuumselt avaldatud kirjatööde kogumikus “The Magic of Shirley Jackson”, et hoolimata populaarsusest ei saanud tema abikaasa terve elu jooksul ühtegi auhinda ega muud tunnustusavaldust. Hyman aga ennustas, et abikaasa romaanide kannatuste ja ebainimlikkuse kirjeldused muutuvad aja jooksul tähendusrikkamaks.
Kirjanikukarjäär
Jackson kirjutas kuus romaani, kaks memuaariraamatut ja üle 200 lühijutu.
Varasem looming
Pärast ülikooli lõpetamist hakkas Jackson kutseliseks kirjanikuks. Tema teosed ilmusid näiteks ajalehtedes-ajakirjades The New Yorker, Redbook ja The Saturday Evening Post.
Jacksoni esimene romaan "The Road Through The Wall" ilmus 1948. aastal. Tegemist on üsna autobiograafilise ülevaatega Jacksoni lapsepõlvest Burlingame'is.
"The Lottery"
"The Lottery" on 1948. aastal The New Yorkeris ilmunud lühijutt. Avaldatu tekitas lugejates suurt meelehärmi ning nii ajakirjale kui ka Jacksonile saadeti sadu vihakirju. Mõned lugejad katkestasid ajakirja tellimuse loetu tõttu. The New Yorker avaldas pressiteates, et ajakiri pole varem kunagi nii palju kirju saanud ilukirjandusteksti tõttu. Arvatakse, et kui Jackson poleks peale selle midagi muud kirjutanud, oleks ta ikkagi kuulus just "The Lottery" pärast.
Sisu
Loo tegevus toimub väikeses, 300 elanikuga külas, kus on traditsioon iga aasta 27. juunil korraldada loterii, mille eesmärk on hea viljasaak. Lapsed koguvad sel ajal kive, kui täiskasvanud külaelanikud kogunevad ürituseks. Mõned teised külad on jätnud loterii pooleli ning kuuldavasti plaanib põhja pool asuv küla teha sama.
Päev enne loteriid tehakse ettevalmistusi, kui kaupmees Summers ja postkontori juht Graves kirjutavad üles kõik külas elavad perekondade nimed koos liikmetega. Nad valmistavad ette paberilipikud nii, et igale perele oleks üks. Kõik paberid on tühjad peale ühe, millel on must täpp, ning need asetatakse musta värvi puidust karpi.
27. juuni hommikul kogunevad linnaelanikud ja loterii algab. Kõigepealt tõmbavad perekonnapead karbist ühe paberi ning Bill Hutchinson saab märgistatud lipiku. See tähendab, et tema perekond on välja valitud. Perekond Hutchinson, kuhu kuuluvad Bill, tema naine Tessie ja nende kolm last, peavad uuesti paberilipikud valima. Nad teevad seda ning Tessie saab märgistatud sedeli.
Linnaelanikud haaravad varem korjatud kivid ning hakkavad nendega Tessiet loopima.
Hilisem looming
1951. aastal ilmus Jacksoni teine romaan – "Hangsaman". See teos keskendub üksildasele esmakursuslasele Natalie Waite'ile, kes hullub loo vältel aina rohkem. Kolmas romaan "The Bird's Nest" ilmus 1954. aastal ning kirjeldab dissotsiatiivse identiteedihäirega Elizabeth Richmondi. Jacksoni neljas romaan "The Sundial" ilmus 1958. aastal ning räägib perekond Halloranist.