cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antifriis
Etüleenglükool
Etüleenglükool ehk 1,2-etaandiool (keemilise valemiga HOCH2–CH2OH) on värvuseta, õlikas, magusa maitsega ja väga mürgine vedelik. Etüleenglükooli lahused muutusid kättesaadavaks 1926. aastal. Neid turustati "jäädavate antifriisidena", kuna kõrgema keemistemperatuuri tõttu sai neid samahästi kasutada nii suvel sooja ilmaga kui ka talvel külma ilmaga. Neid kasutatakse tänapäeval paljudes kohtades, sealhulgas siis autodes jahutusvedelikuna.
Mürgisus
Etüleenglükool on inimestele ja teistele elusolenditele mürgine. Seega tuleb teda kasutada, käidelda ja kõrvaldada nõuetekohaselt. Kuna tal on magus maitse, esineb etüleenglükooli tarbimise õnnetusjuhtumeid või tema tahtlikku kasutamist mõrvarelvana, mis leiab kajastust ka meedias. Sedalaadi mürgitust on raske tuvastada ilma spetsiifiliste testideta, kuna sümptomid jäljendavad teisi haigusi. Lisaks on sümptomite hulk väga laialdane, sealhulgas kõhulahtisus ja oksendamine. Osa etüleenglükool antifriise sisaldab aineid nagu denatooniumbensoaat, mis põhjustab mõru maitse, et oleks võimalik ennetada tahtlikke ja õnnetuslikke juhtumeid.
Glütserool
Glütserooli on kasutatud autode antifriisides. Kuna ta pole toksiline, on võimalik, et teda kasutatakse tulevikus muudes rakendustes.
Propüleenglükool
Propüleenglükool ehk propaan-1,2-diool on mittetoksiline antifriis. Seda kasutatakse antifriisina siis, kui etüleenglükooli kasutamine on sobimatu. Seda esineb toiduainetetööstuses või kodumajapidamise veetorustikes, kus on võimalik aine juhuslik organismi sattumine. Propüleenglükool oksüdeerub õhu ja soojuse juuresolekul piimhappeks. Tekkiv vedelik võib olla söövitav, seega lisatakse propüleenglükoolile pH-d puhverdavaid aineid, mis hoiavad ära metallosade korrosiooni.
Külmumispunkti mõõtmine
Antifriis vajab perioodilist kontrolli pärast veega segamist ja kasutusele võtmist. Kui jahutusvedelik lekib, keeb või on vaja radiaatorit tühjendada ja uuesti täita, siis tuleb arvestada antifriisi külmakaitse omaduste võimaliku muutusega. Võib tekkida vajadus lisada antifriisi või vähendada vee kogust.
Kasutusel on kolm tüüpilist külmumispunkti määramise meetodit.
Korrosioonikaitse
Enamik antifriise, mida võib laialdaselt kaubandusest leida, sisaldavad lisaainetena korrosioonitõrjeaineid ning ka värvaineid (tavaliselt roheline, punane, oranž, kollane või fluorestseeriv sinine), et lahuseid eristada. Kõige tavapärasem on 1:1 veega lahjendus, mille tulemusel, sõltuvalt lisaainete sisaldusest, saavutatakse külmumispunkt umbes −37 °C. Soojematel või külmematel aladel kasutatakse vastavalt väiksemaid või suuremaid lahjendusi. Lahjenduste vahemik 40%/60% kuni 60%/40% peaks tagama hea korrosioonikaitse ja 70%/30% peaks tagama maksimaalse külmumiskaitse kuni −64 °C.
Traditsioonilised korrosioonikaitsevahendid
Traditsiooniliselt on kaks peamist korrosioonikaitseainete rühma, mida kasutati autodes, silikaadid ja fosfaadid. Ameerika päritolu autodes kasutatakse mõlemaid, nii silikaate kui ka fosfaate. Euroopa tööstuses kasutatakse fosfaate ja muid inhibiitoreid, aga mitte silikaate. Samuti Jaapani autotööstus.
Lisandid
Kõik autodes kasutatavad antifriisid, kaasa arvatud uuemad orgaanilise happe lisandiga (OAT antifriis), on mingil määral keskkonnaohtlikud. Seda tänu lisandite segule (umbes 5% antifriisist), kuhu kuuluvad määrdeained, puhvrid ja korrosiooni inhibiitorid.
Tootja tagatud materjali ohutuskaartidel on loetletud ainult need lisaühendid, mida võib pidada ohtlikuks, kui antifriisi kasutatakse vastavalt tootja ettekirjutustele. Ülejäänud lisaühendid on antifriisi seotud ja ei tohiks omada otsest ohtu. Tüüpilisemad lisandid on naatriumsilikaat, dinaatriumfosfaat, naatriummolübdaat ja dekstriin (hüdroksüetüültärklis).
Antifriisile lisatakse dinaatrium fluorestseiini värve toodete eristamiseks ja lekete asukohta kindlakstegemiseks.
Samcheok
Linnas oli 2003. aasta andmete järgi 80 000 elanikku.
Johann Gottfried Arndt
Johann Gottfried Arndt (12. jaanuar 1713 Halle – 1. september 1767 Riia) oli baltisakslasest filoloog, pedagoog ja ajalooharrastaja.
Arndt õppis Halle ülikoolis ning tuli 1738. aastal Liivimaale koduõpetajaks. Alates 1740. aastast oli ta Kuressaare linnakooli rektor. 1747. aastast oli ta ka Riia Lütseumi korrektor, sel ajal asus ta üha innukamalt tegelema ajaloouurimisega. Arndt tegeles Liivimaa varasema ajaloo, eriti kroonikatega. 1747–1753 andis ta kahes osas välja oma peateose "Der Liefländischen Chronik...", mis käsitleb Liivimaa kroonikuid ja kroonikaid Läti Henrikust kuni autori kaasajani. Seda võiks lugeda ka esimeseks katseks tõsisemalt analüüsida Liivimaa ajalookirjutust. Arndti tööd jätkas hiljem Friedrich Konrad Gadebusch. Lisaks kroonikatele vaatles Arndt oma hilisemates teostes mõnevõrra ka Läti linnuseid, pannes nii aluse ka Liivimaa linnuste uurimisele.
Laplace'i operaator
Laplace'i operaator on matemaatikas kaks korda diferentseeruvatele mitme muutuja funktsioonidele rakendatav diferentsiaaloperaator, mis on eukleidilises ruumis defineeritud kui funktsiooni gradiendi divergents.
Ristkoordinaatides avaldub Laplace'i operaator kujul
kus \nabla on nabla-operaator ja tähistab osatuletise võtmise operaatorit muutuja x_i järgi.
Laplace'i operaator on saanud nimetuse prantsuse matemaatiku Pierre-Simon de Laplace'i (1749–1827) järgi. Laplace kasutas antud operaatorit esmakordselt taevamehaanikas, kus ta gravitatsioonivälja potentsiaalile rakendatuna annab konstandi kordse massi tiheduse. Selle võrrandi Δf = 0 üldisemat kuju nimetatakse tänapäeval Laplace'i võrrandiks.
Kahemõõtmelises ruumis
Laplace'i operaatori rakendamine kahe muutuja funktsioonile f(x,y) annab ristkoordinaatides x ja ''y'
Polaarkoordinaatides kehtib
Kolmemõõtmelises ruumis
Silindrilistes koordinaatides:
Sfäärilistes koordinaatides:
(\theta \ tähistab sfäärilist laiust ja \phi sfäärilist pikkust).
N dimensioonis
N-dimensionaalsetes sfäärilistes koordinaatides, mis on parametriseeritud kujul, kus , , on Lapalace'i operaatoril kuju
kus on Laplace'i-Beltrami operaator N-1 dimensionaalsel sfääril ehk sfääriline Laplace'i operaator.
Avaldise võib asendada samaväärse avaldisega
Laplace'i operaator diferentsiaalvõrrandites
Laplace'i operaator esineb paljudes olulistes diferentsiaalvõrrandites. Neist mõned on:
Biharmooniline võrrand: kusjuures selle võrrandi lahendeid nimetatakse biharmoonilisteks funktsioonideks.
Poissoni võrrand: kus g on teadaolev funktsioon.
Lainevõrrand: kus c on laine liikumise kiirus.
Difusioonivõrrand: kus k on konstant.
Schrödingeri võrrand kvantmehaanikas: kus \phi on lainefunktsioon, \hbaron taandatud Plankci konstant, m on osakese mass ja Von potentsiaalne energia.
Ilmar Selge
Ilmar Selge (sündinud 29. mail 1954 Tallinnas) on eesti õigusteadlane, oli aastatel 2008–2010 Akadeemia Nord õigusteaduskonna dekaan.
Publikatsioonid
Beschluss des Obersten Rates der Republik Estland über die Anwendung des Gesetzes über die Grundlagen der Eigentumsreform, Bodenreformgesetz der Republik Estland, Beschluss des Obersten Rates der Republik Estland über das Inkrafttreten des Bodenreformgesetzes der Republik Estland. in: Recht in Ost und West 1992, Heft 6, lk. 181–190;
Ettekanne “Osterweiterung der Europäischen Union aus estnischen Sicht” (Berliini Vaba Ülikooli Ida-Euroopa Instituut 11.11.1998).
Aleksei Lopuhhin
pisi|Aleksei Lopuhhin Aleksei Lopuhhin (vene keeles Алексей Александрович Лопухин; 1864 – 1. märts 1928 Pariis) oli Venemaa Keisririigi poliitik (liberaal), Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemangu direktor ja Eestimaa kubermangu kuberner 1905. aastal.
Orientalistide loend
See loend loetleb eesti ja välismaa orientaliste.
Aleksei Lopuhhin
Aleksei Lopuhhin õppis Orjoli linnas gümnaasiumis ja aastail 1881–1886 Moskva Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas õigusteaduste kandidaadina. Töötas kuni 1902. aastani kohtusüsteemis, sealhulgas Harkovi kohtupalati prokurörina, kui siseminister Vjatšeslav von Plehwe tegi talle ettepaneku asuda tööle Politseidepartemangu direktorina. Juba 1900. aastal oli siseminister Dmitri Sipjagin talle pakkunud Politseidepartemangu direktori asetäitja kohta, millest ta oli keeldunud.
Gelukpa koolkond
Geluk ehk Gelug (tiibeti keeles dge lugs ‘vooruslik komme’) on 15. saj algul Tsongkhapa rajatud tiibeti budismi koolkond. Mitteametlikult nimetatakse gelukki mõnikord ka kollamütside koolkonnaks kollaste teravatipuliste peakatete järgi, mida selle vaimulikud kannavad rituaalide ja tseremooniate läbiviimise ajal.
Aleksei Lopuhhin
1902. aastal teenis Lopuhhin Harkovi kohtupalati prokurörina, lahendades sel ajal Harkovi ja Poltaava piirkonnas 1901. aasta näljahädast tingitud talurahvarahutusi ja mässujuhtide karistamist. Rahutused oli haaranud sellised mõõtmed, et nõudsid uue siseministri (eelmine minister Sipjagin tapeti SR Võitlusorganisatsiooni poolt) Plehwe kohalolekut. Pärast seda kui Plehwe oli ära kuulanud Lopuhhini seletused toimunu sotsiaalsete ning poliitiliste põhjuste kohta ning olukord oli rahunenud, tegi Plehwe Lopuhhinile ettepaneku alustada teenistust Politseidepartemangu direktorina, koos nõusolekuga osutada toetust läbiviidavatele muudatustele Venemaa Keisririigi politseisüsteemis.
Gelukpa koolkond
Koolkonna tähtsaim vaimulik on dalai-laama, kes ei ole aga formaalselt koolkonna pea, kelleks on Ganden tripa.
Aleksei Lopuhhin
Lopuhhin Politseidepartemangu direktorina
1902. aasta maikuus määrati Lopuhhin Plehwe ettepanekul Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemangu direktoriks, kus ta teenis kuni 1905. aastani. Oma tegevuses püüdis ta läbi viia muudatusi politseidepartemangu poolt kasutatavais revolutsioonilise liikumise kontrollimeetodeis, milles teda toetas ka siseminister Plehwe, kes tapeti aga SR Võitlusorganisatsiooni poolt. Revolutsiooniliikumise kontrollis ei eitanud ta salaagentuuri kasutamist, vaid oli vastu nn. provokatsioonidele, s.t ise revolutsioonilises ja terroritegevuses osalevate isikute poolt aktiivsele osalemisele (organiseerimisele ja agiteerimisele) riigivastases tegevuses.
Olles liberaalse suuna esindaja, mõistis Lopuhhin, et ühiskondlikke muutusi ja revolutsioonilist liikumist ei ole võimalik likvideerida ainult politseiliste meetmetega, vaid on vajalikud ka poliitilised muutused.
Gelukpa koolkond
Järgides Atīša rajatud endise kadami koolkonna põhimõtteid ja Tsongkhapa reforme, lõi geluk tugeva hierarhilise kloostrikorra ning muutis varasemast süsteemsemaks kloostrites antava hariduse. Geluki süsteem näeb ette nii hinajaana, mahajaana kui ka vadžrajaana tekstide ja õpetuste õppimise selles järjekorras ning kindlate akadeemiliste kraadide andmise munkadele vastavalt läbitud haridustee etappidele.
Geluki peakloostrid on juba Tsongkhapa ajal rajatud Ganden (tiibeti keeles dga’ ldan), Drepung (tiibeti keeles ’bras spungs) ja Sera (tiibeti keeles se ra), mis Tiibetis Hiina kultuurirevolutsiooni ajal 1960-tel purustati, kuid tegutsevad praegu uuestirajatutena Lõuna-Indias ja osaliselt taastatutena ka Tiibetis.
Níkos Zachariádis
pisi|Níkos Zachariádis Níkos Zachariádis (Νίκος Ζαχαριάδης; 27. aprill 1903 Edirne – 8. august 1973 Surgut) oli Kreeka kommunistlik poliitik, Kreeka Kommunistliku Partei peasekretär 1931 kuni 1956 ja kommunistliku valitsuse peaminister 7. veebruarist 1949 kuni 3. aprillini 1949.
Aleksei Lopuhhin
Lopuhhin Politseidepartemangu direktorina
1904. aastal töötati Lopuhhini juhtimisel välja uus "Kaitsejaoskondade ajutine põhimäärus" (Временное положение об охранных отделениях), mille kohaselt tuli endiselt:
Pärast 9. jaanuaril 1905 Peterburis toimunud rahutusi ja Sotsialistide-Revolutsionääride Partei Võitlusorganisatsiooni poolt 4. veebruaril 1906. aastal Moskva sõjaväeringkonna ülema suurvürst Sergei Aleksandrovitši tapmist sunniti siseminister Pjotr Svjatopolk-Mirski ja Aleksei Lopuhhin ametikohtadelt lahkuma. Kuigi Moskva kaitsejaoskonda oli laekunud informatsiooni kavandatavast atentaadist suurvürstile, oli Politseidepartemangu direktor Lopuhhin keeldunud eraldamast täiendavad 30 000 rubla lisaturvameetmete kasutuselevõtuks, vaatamata suurvürsti sõbra Dmitri Trepovi nõudmistele. Kui jaanuaris 1905 Trepovist sai siseministri asetäitja, kes kureeris Politseidepartemangu tööd, siis Lopuhhin suunati 4. märtsil 1905 Eestimaa kuberneriks.
Lopuhhin Eestimaa kubernerina
Lopuhhin oli Eestimaa kuberner ainult pool aastat, kuid need langesid tormilisele ajajärgule 1905. aasta revolutsiooni ajal.
Lähtudes oma maailmavaatest, ei keelanud Lopuhhin Tallinnas toimunud meeleavaldusi ning toimunud rahutuste ajal ei toetunud mitte ainult politseisüsteemile, vaid organiseeris ka Tallinna Linnavolikogu abil avaliku korra kaitseks töölismiilitsa salgad. Tööliste esindajate poolt seati tingimuseks, et Lopuhhin vabastaks 1905. aasta rahutuste ajal töölissalku organiseerinud isikud, kes olid ilma süüdimõistva kohtuotsuseta kinni peetud. Kuberneriõigustega Lopuhhin täitis nõuded, vaatamata teiste riigiasutuste esindajate vastuseisule.
Oma algatusel andis ta ka korralduse Tallinnas paikneva 23. jalaväediviis ja Tallinna sõjakubernerile Pavel Voronovile välja anda töölissalkadele 500 vintpüssi ning laskemoona selle juurde, kuid Voronov teavitades sellest initsiatiivist otse Peterburi sõjaväeringkonna ülemjuhataja suurvürst Nikolai Nikolajevitšile ning, saades sealt vastupidise käsu, keeldus Lopuhhini käsu täitmisest. Oma tegevusega teenis Lopuhhin ära politsei ja parempoolsete rahulolu, samuti pärast oma lubaduste täitmist kodanikualgatuse korras algatatud korrakaitsesalkade mitterelvastamise tõttu kaotas ta elanikkonna usalduse. Peärast 17. oktoobri manifesti avaldamist andis ta käsu, et politsei ei pea mitte ainult kontrollima elanikkonda, vaid ka kaitsema nende õigusi ning vara.
Jevno Azefi juhtum
Sotsialistide-Revolutsionääride Partei algatatud kohtuprotsessi käigus 1908. aastal avaldas Lopuhhin ajakirjanik Vladimir Burtsevile, talle teenistusalaselt (Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemangu direktorina) teatavaks saanud andmed Jevno Azefi kaastöö kohta Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Eriosakonnaga.
Enda seletuse kohaselt avalikustas Azefi kaastöö Politseidepartemangu Eriosakonnaga, kuna kartis, et Azef Sotsialistide-Revolutsionääride Partei Võitlusorganisatsiooni juhina võib toime panna ohtlikke riigivastaseid kuritegusid, mis võivad saada ohtlikuks paljudele kõrgetele riigiametnikele ja ka keisrile endale.
Amnesteeriti 4. detsembril 1912. aastal, keiser Nikolai II poolt, pöördus tagasi Moskvasse ning töötas Siberi Äripanga (Сибирского торгового банка) asedirektorina.
Elu pärast 1917. aasta revolutsioone
. aastal pärast oktoobrirevolutsiooni emigreerus Venemaalt Prantsusmaale Pariisi, kus töötas Peterburi Rahvusvahelises Äripangas (Петроградскй международный коммерческй банк).
Rehabilitatsioonimeeskond
Rehabilitatsioonimeeskond on kõrgharidusega spetsialistide kollektiiv, mis koostab puuetega inimestele nende toimetuleku säilitamiseks või parandamiseks rehabilitatsiooniplaane.
Rehabilitatsioonimeeskonda kuuluvad Eesti Vabariigis aastal 2007 järgmised spetsialistid:
Kehtivate seaduste alusel peab rehabilitatsiooniplaani koostamisest osa võtma vähemalt 5 spetsialisti ja kui plaani koostatakse vaimupuudega inimesele, siis peab plaani koostamisel osalema logopeed või eripedagoog.
Tulenevalt rehabilitatsiooniplaani struktuurist, peavad plaani koostamisest igal juhul osa võtma:
Lisaks rehabilitatsiooniplaanide koostamisele osutab rehabilitatsioonimeeskond tavaliselt ka plaanis näidatud rehabilitatsiooniteenuseid:
Eesti lipu päev
Eesti lipu päev on Eesti Vabariigi riiklik tähtpäev, 4. juuni. See päev märgib Eesti lipu emalipu õnnistamist Otepääl Eesti Üliõpilaste Seltsi lipuna 23. mail 1884 (uue kalendri järgi 4. juunil).
Eesti lipu päeva seadis Riigikogu sisse 14. aprillil 2004. 63 poolthäälega võeti vastu Isamaaliidu fraktsiooni ja Riigikogu liikme Tiit Matsulevitši poolt 19. jaanuaril 2004 algatatud pühade ja tähtpäevade seaduse muutmise seadus.
Rahačoŭ
pisi Rahačoŭ (valgevene-eesti transkriptsioonis Ragatšov) on linn Valgevenes Homieli oblastis, Rahačoŭ rajooni halduskeskus. Rahačoŭ asub merepinnast 137 meetri kõrgusel Dnepri ja Druci jõe ühinemispaigas, Homieli linnast 121 kilomeetri kaugusel.
Linna läbib Žłobini ja Mahiloŭ vaheline raudteelõik, seal asub raudteejaam. Linnas asub ka jõesadam. Valdav on toiduainetetööstus, toodetakse ka ehitusmaterjale ja mööblit.
Haridust annavad kuus keskkooli. Linnas on seitse raamatukogu, sealses kultuurimaja tegutseb teatriselts. Vaatamisväärsusteks on sealne rahvusliku kuulsuse muuseum, linnamägi, vanalinn, katoliku kirik (1911–1913). Seal antakse välja kohalikku ajalehte Свабоднае слова.
Linnas on ligi 370 tänavat, neist üle 100 kandis aastal 2010 kosmonautide nimesid.
Nimi
Linna nime päritolu kohta on mitu versiooni. Ühe kohaselt tuleneb see vanast leedukeelsest sõnast rogas, mis tähendab altarit või pühapaika. Linna lähistel asub endine paganausu pühapaik. Vastavalt kohalikule legendile seisid sealsed elanikud ristiusule kaua vastu. Teise ja sarnase teooria kohaselt tuleneb nimi vanast slaavi sõnast Рог, mis tähendas ka kõrgemat paika, kohta, kus seisid slaavlaste jumalakujud.
Linna poolakeelne nimekuju on Rohaczów, vanasti ka Rohaczew. Linna leedukeelne nimekuju on Rahačovas või Rogačiovas.
Elanikkond
Aastal 1939 oli Rahačoŭ elanikest valgevenelasi 55,4%, juute 30,3%, venelasi 8,9%, ukrainlasi aga 3,5%. Aastal 1908 elas linnas 13 594 juuti, aastal 1880 oli juute 1677.
Ajalugu
Rahačoŭ ümbruskond oli asustatud juba esiajal. Sealne linnamägi kuulus Milogradi kultuuri. Tõenäoliselt hüljati sealne linnamägi XI sajandil, tänapäevane Rahačoŭ kasvas välja aga hilisema kindluse juurde tekkinud asulast.
Asulat on esmamainitud 1142. aastal. Toona kuulus Rahačoŭ Turovi vürstiriiki. XIII sajandi lõpuks oli see Leedu koosseisus ja vürst Daumantase valduses. XIV sajandil sai sellest staarostkonna keskus. Aastal 1509 läks linn Bona Sforza valdusse. Aastal 1535 laastasid linna Moskva väed.
XVI sajandil rajati vanale linnamäele kindlus ja loss, mida rahvasuus hakati kutsuma kuninganna Bona lossiks (hävisid osaliselt aastal 1780, lõplikult aga teise maailmasõja ajal). Aastal 1566 ehitati sinna ka õigeusu kirik. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga aastail 1565–1566 hakkas asula kuuluma Minski vojevoodkonda ja Rečyca maakonda. Aastal 1654 põletasid linna maha Ivan Zolotarenko juhitud kasakate väed.
Aastal 1730 hakati linna põhjaküljele rajama eeslinna, kuhu aastal 1743 püstitati samuti õigeusu kirik. Aastal 1765 oli asula Pacide valduses. XVIII sajandi teisel poolel ehitati linna katoliku kirik. pisi|Vanalinn
Seoses Poola jagamisega läks Rahačoŭ aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus sellest sai Mogiljovi kubermangu Rogatšovi maakonna halduskeskus. Aastal 1781 sai linn omale vapi. Aastal 1788 avati seal postkontor. Aastal 1801 avati linnas maakonnakool, aastal 1819 aga kihelkonnakool. Aastal 1850 oli linnas kolm õigeusu kirikut, 46 poodi ja 23 kõrtsi. Aastal 1864 oli linnas 5 õlipressimistöökoda ja nahaparkimisettevõtet, neli pruulikoda ja telliselöövi. Aastaks 1880 olid lisandunud köievabrik ja seebivabrik. Aastaks 1900 oli linnas avatud apteek, tänavaid valgustas 210 gaasilampi. Aastal 1901 avati linnas saekaater. Aastal 1902 avati raudtee Žłobinist Viciebskisse, mis kujunes aastal 1915 osaks Peterburi–Odessa raudteest. Aastal 1913 avati seal kartongivabrik.
Rahačoŭ hakkas 25. märtsil 1918 kuuluma Valgevene Rahvavabariiki. 1. jaanuaril 1919 võttis Valgevene NSV juhtkond vastu otsuse, et linn kuulub Valgevene koosseisu. Reaalselt läks Rahačoŭ Valgevene NSV koosseisu aastal 1924, kus sellest sai samanimelise rajooni halduskeskus. Aastal 1918 avati seal elektrijaam, toona andis linn mõnda aega välja ka oma raha.
Teise maailmasõja ajal okupeerisid Saksa väed linna 2.–13. juulini 1941, hiljem aga 14. augustist 1941 kuni 24 veebruarini 1944.
8 miili
Film peategelaseks on valge nahaga räppar Jimmy "B-Rabbit" Smith Jr., kes üritab 1995. aastal Detroitis leida kohta räpilahingute keskmes.
Albert Victor
thumb|Prints Albert Victor, Clarence'i hertsog Prints Albert Victor, Clarence'i ja Avondale'i hertsog (Albert Victor Christian Edward; 8. jaanuar 1864 – 14. jaanuar 1892) oli Briti kuningliku perekonna liige, Walesi printsi Albert Edwardi (hilisem Edward VII) ja tema abikaasa Alexandra vanim poeg. Sünnihetkel oli ta oma isa järel troonipärimisjärjekorras teisel kohal. Albert suri enne oma isa kuningaks saamist ning troonipärimisjärjekord läks tema venna George V kätte.
8 miili
Eminemi laul "Lose Yourself" sai parima filmilaulu Oscari.
Albert Victor
Sünd
Albert Victor sündis Windsoris Frogmore House'is. Kuninganna soovil sai tema nimeks Albert, kuid teda tunti hüüdnime Eddy all. Tema sünnijärgne tiitel oli Tema Kuninglik Kõrgus Albert Victor, Suurbritannia ja Iiri prints.
8 miili
Osatäitjad
Peale Eminemi mängivad filmis veel Kim Basinger, Britanny Murphy, Mekhi Phifer, Omar Benson Miller, Eugene Byrd, Michael Shannon, Evan Jones, Chloe Greenfield, Taryn Manning ja De'Angelo Wilson.
Albert Victor
Sünd
Prints ristiti 10. märtsil 1864 Buckinghami palees. Tema ristivanemad olid tema vanaema kuninganna Victoria, belglaste kuningas Léopold I, Taani kuningas Christian IX (teda esindas ristsetel Glücksburgi hertsog Johann), Badeni printsess Alexandrine, tema tädi Preisimaa kroonprintsess Victoria, tema onu prints Alfred, Hessen-Kasseli maakrahv Wilhelm ja Glücksburgi leskhertsoginna Luise Karoline.
Haridus
Printsi vend George sündis 3. juunil 1865. Kuna vendade vanusevahe oli väike, õpetati neid koos. Kuninganna määras nende õpetajaks John Neale Daltoni. Prints õppis range programmi järgi, kuigi polnud intellektuaalselt silmapaistev.
Hiljem teenisid vennad HMS Bacchante'il mereväekadettidena, saatjaks Dalton. Nad sõitsid ringi Briti impeeriumis, külastades Austraaliat ja Kaug-Ida ning lastes endale Jaapanis tätoveeringud teha. Suurbritanniasse naasmisel vennad lahutati ning Albert Victor asus õppima Cambridge'i ülikoolis. Printsi ei huvitanud intellektuaalne õhkkond, kuid huvitas tudengielu. 1885. aastal lahkus ta ülikoolist ning astus sõjaväkke.
Võimalikud kuninglikud mõrsjad
Printsi võimalike mõrsjatena pakuti välja kolme neidu. Neist esimene oli 1889 Hesseni printsess Alix, kellest hiljem sai Aleksandra Fjodorovna nime all Venemaa keisrinna. Järgmisel aastal armus prints Orléansi printsessi Hélène'i, kuid kihlus katkestati, kui Hélène keeldus katoliiklusest lahti ütlema. Vastavalt Suurbritannia troonipärimiskorrale peavad nii monarh kui tema pereliikmed olema protestandid.
Kihlus
1890 sai Albertist Clarence'i ja Avondale'i hertsog ning Athlone'i krahv.
Samal aastal kihlus prints oma kauge sugulase Tecki printsessi Victoria Maryga. Printsess Mary oli George III tütretütre printsess Mary Adelaide'i ja Tecki hertsogi Franzi tütar.
Enne kui nad jõudsid abielluda, suri Albert kopsupõletikku. Tema vend George abiellus 1893 Maryga ning kui George'ist sai 1910 kuningas George V, sai Mary ikkagi kuningannaks.
Ebaseaduslikud lapsed
Prints saadeti 1889 Indiasse, kus ta tutvus Margery Haddoniga, kes oli abielus. Järgmisel aastal sünnitas Margery poeg Clarence Guy Gordon Haddoni. Pärast printsi surma läks naine Inglismaale ning väitis, et tema poja isa oli prints.
Politsei eriosakond algatas salajase juurdluse. Riigiarhiivis asuvad toimikud näitavad, et ametimehed polnud kindlad, kas naise väidetel on tõepõhi all või mitte, ning kaalusid talle toetuse maksmist. Kindlalt on teada see, et Haddon siirdus 1915 Indiasse, kus ta elas rahulikult oma elu lõpuni. Pole teada, kas talle maksti lahkumise ja edasise vaikimise eest.
Rabamets
Rabamets on kooslus, mis kasvab väga paksul vesisel turbasamblakihil.
Puudest kasvavad rabametsas vaid kidurad männid ja kased. Põõsastest leidub vaevakaske. Iseloomulikud on sookail, sinikas, villpea, rabamurakas ja jõhvikas, lagedemates kohtades putuktoiduline huulhein.
Albert Victor
Ebaseaduslikud lapsed
1920. aastatel tuli Inglismaale tema poeg Clarence, korrates oma lugu ning avaldades raamatu "My Uncle George V" ("Minu onu George V"). Politsei maksis talle kinni reisi Ameerika Ühendriikidesse, kuid ta naasis Inglismaale, et oma nõudeid uuesti esitada.
1934 viibis ta aasta vanglas ning suri hiljem vaesuses.
Isegi kui Haddoni isadus oleks tuvastatud, poleks see kuninglikku troonipärimisliini muutnud.
Rappija Jacki kuuldused
1960. ja 1970. aastatel levisid kuuldused, nagu oleks prints olnud Rappija Jack, kes mõrvas 1888. aastal prostituute.
Kuninglik ajaleht Court Circular avaldas kuupäevaliselt kõikide kuningliku perekonna liikmete asjatoimetused ja selle järgi polnud Albert Victor ühegi mõrva toimumise ajal Londonis.
Surm ja järelkaja
Ta maeti St. George'i kabelisse Windsoris. Printsi ema ei saanud poja surmast kunagi täielikult üle ning hoidis toa, kus prints suri, puutumatuna.
Konstantínos Stefanópoulos
pisi|Konstantínos Stefanópoulos Konstantínos (lühiversioonis ka Kostís) Stefanópoulos (kreeka Κωνσταντίνος Στεφανόπουλος; 15. august 1926 Pátra – 20. november 2016 Ateena) oli Kreeka poliitik, president alates 8. märtsist 1995 kuni 12. märtsini 2005.
Morfinism
Morfinism on sõltuvusseisund, mis tekib opioidide tarvitamisel.
Sagedasemad tarvitatavad opioidid on oopium, heroiin, metadoon, fentanüül, α-metüülfentanüül, morfiin, oksükodoon, kodeiin, petidiin, buprenorfiin.
Morfinism võib areneda meditsiiniliste protseduuride tüsistusena (valusündroomi ravi) või psühholoogilistel põhjustel (uudishimu, rahulolematus).
Sõltuvus
Morfinismi kodeeritakse RHK-10 järgi F11.2x
Morfinismi iseloomustab tugevalt väljendunud psüühiline ja füüsiline sõltuvus.
Füüsilisele sõltuvusele iseloomulikud võõrutusnähud on järgmised:
Psüühilisele sõltuvusele iseloomulikud tunnused:
Preparaadi mittesaamisel ilmnevad esmalt psüühilised häired ja siis kehalised häired. Umbes kuu aja jooksul kehaline seisund stabiliseerub, kuid tugev iha preparaadi järele jääb püsima mitmeks kuuks. Psüühilise seisundi stabiliseerumisel võib patsienti pidada paranenuks, kuid mitte tervistunuks. Ka aastaid hiljem pärast viimase uimastiannuse manustamist võib haigus retsidiveeruda.
Ravi
Põhjuslikku ravi ei tunta.
Laialdaselt kasutatakse metadoonasendusravi. Asendusravi peamiseks eesmärgiks on anda narkomaanile võimalus mitte raha kulutada illegaalse narkootikumi tarvis. Patsiendile antakse tasuta narkootikumi. Sagedasti on selleks metadoon, kuna metadoon imendub hästi soolestikust ja tema verenivoo püsib kõrge 24–36 tunni jooksul. Kuna illegaalsed opioidid on väga kallid (kulu kuni 400 eurot päevas), leevendab metadoonasendusravi kriminogeenset olukorda märkimisväärselt.
Asendusravi teine eesmärk on anda patsiendile võimalus narkootikumi kasutamisest loobuda. Kuna vesilahustuvat metadooni saab täpselt annustada, siis kasutatakse aeglast, mitu kuud vältavat metadooniannuse vähendamist, et võõrutusnähud oleksid minimaalsed.
Sakjapa koolkond
Ajalugu
(‘Phags-pa) (1235–1280) kutsumine Mongooliasse Hubilai-khaani  õukonda 1251 a. Keiserliku õpetaja tiitli ning täieliku võimu andmine Tiibeti üle 1260 a. Tiibeti uus administratiivkord Sakja (Sa-skya)koolkonna  valitsuse all. Patrooni-õpetaja suhte kujunemine Hiina ja Tiibeti vahel.
Sakja koolkonna  võimu kahanemine Hubilai-khaani  surma järel 1295 a. Vastuolud (‘bri-gung ja karma  bka’-brgyud) koolkondade vahel.
Sakja koolkonna traditsioon algab 11. sajandil. Khon Konchok Gyalpo (992–1072) rajas Sakja kloostri 1073. aastal, õppis lhotsava Drokmi käe all.
Sakja koolkonna õppeprogramm (mille läbimine ja omandamine võtab aega umbes 15 aastat), koos vastavate india panditite teostega, mis iga teema juures aluseks võetud.
Aléxandros Diomídis
pisi|Aléxandros Diomídis Aléxandros Diomídis (Αλέξανδρος Διομήδης; 3. jaanuar 1875– 11. november 1950) oli Kreeka poliitik ja pangandustegelane, peaminister 11. juulist 1949 kuni 6. jaanuarini 1950.
Õppis õigusteadust ja majandust Weimaris, Pariisis ja Berliini ülikoolis.
Sakjapa koolkond
Ajalugu
II Vinaya (käitumisjuhised, eetika)
"Pratimok.sasuutra"
Aléxandros Diomídis
1905 sai professoriks Kapodistriani ülikoolis Ateenas.
1912 valiti ta Kreeka parlamenti Liberaalse partei nimekirjas. Kuulus sinna kuni 1915. aastani. Valiti uuesti parlamenti 1922, kuid ta hakkas rahandusministriks. 1923 hakkas Diomídis juhatama rahvuspanka ja 1927 riigi keskpanka. Enne peaministriks saamist juhatas Kreeka keskpanka. Oli keskpanga juht kuni peaministriks saamiseni 1949. aastal. Tema peaministriks oleku ajal lõppes Kreeka kodusõda. Tema valitsus oli sunnitud tagasi astuma transpordiministriga seotud skandaali tõttu.
Sakjapa koolkond
Ajalugu
III Maadhyamaka (kesktee filosoofia, dialektika)
IV Abhidharma (metafüüsika, teoreetiline psühholoogia)
V Praamaa.nika (loogika, epistemoloogia, keeleteooria)
Konstantínos Tsátsos
Konstantínos Tsátsos (1. juuli 1899 – 8. oktoober 1987) oli Kreeka poliitik, president 19. juunist 1975 kuni 15. maini 1980.
Ioánnis Alevrás
pisi|Ioánnis Alevrás Ioánnis Alevrás (1912 – 6. aprill 1995 Thessaloníkis) oli Kreeka poliitik, presidendi kohusetäitja alates 10. märtsist 1985 kuni 30. märtsini 1985.
Michaíl Stasinópoulos
Michaíl Stasinópoulos (27. juuli 1903 – 21. oktoober 2002) oli Kreeka poliitik, president 18. detsembrist 1974 kuni 19. juunini 1975.
Väike-Pakri
Väike-Pakri ehk Lilla Rågö on saar Soome lahe lääneosas Pakri poolsaarest 3 kilomeetrit läänes. Mandrist eraldab saart Kurkse väin. Saare pindala on 13,5 km². Saar on pindalalt naabersaarest Suur-Pakrist veidi suurem. Mõlemad saared kuuluvad Paldiski linna koosseisu.
Nimi
Saare rootsikeelne nimi Rågö tähendab 'rukkisaart'. Selgusetu on, miks pindalalt suuremat saart on väiksemaks nimetatud.
Loodus
thumb|Saare pankrannik. Saar kuulub Pakri maastikukaitseala koosseisu.
Saare põhjaosas on Pakri saarte ainus soo (Väike-Pakri soo), kus on arvestatav turbakihi paksus (60 cm); soo pindala on alla 10 hektari. Saare lõunaosas asuvad lähestikku kaks järve: Storträske ja kinnikasvanud Lihlträske.
Saarel kasvavad haruldased liigid ümaralehine tömptipp, kolmis-seligeeria, kaljuskapaania, kurdsammal, arktika pungsammal, soohiilakas ja nõmmnelk.
Saarel esineb rannaniite ja kasvab lehtmetsa. Mets katab kolmandiku saarest. Valdavalt on tegu soovikumetsadega, kus kasvavad hall lepp, harilik saar, sookask, harilik haab, harilik toomingas ja magesõstar.
Varasemad rannaniidud on roostunud.
Ajalugu
thumb|Suitsutare Väike-Pakril (1932). Pakri saari on ajaloos esmamainitud 1283 kui Taani kuningas Erik V Klipping kinnitas Padise kloostri valdused. Saarele asusid elama rannarootslased, kuid saar kuulus edaspidi Keila mõisale. 1628 ostis saare Padise mõisnik Thomas von Ramm.
Saarel kujunes kaks küla: Suurküla ja Väikeküla. Mais 1940 pidid saare elanikud saarelt ära kolima ja saar muudeti Nõukogude armee polügooniks. Saarele rajati sõjaväelinnak. Saar tagastati Eesti Vabariigile mais 1994.
Väike-Pakri Suurkülas on uuesti üles ehitatud mitmeid hooneid. Saarel on loomad ning elektrit toodetakse väikese tuulegeneraatoriga.
Saare taasasustas 2004. aastal püsielanikuna Mati-Erki Nyman.
2011 oli saarele registreeritud 8 ja 2017. aastal 5 elanikku.
Stantsimine
thumb|500px|Painutusstants Stantsimine on lehtmaterjali (lehtmaterjal on materjal, mille üks mõõde on oluliselt väiksem teistest mõõtmetest) vormimisoperatsioon, mis võib sisaldada:
Stantsimine on survetöötluse üks alaliike. Stantsimisega toodetakse näiteks klambreid (AS Norma Eestis valmistab autoturvavööde kinnitusklambreid).
Koostis
Olemas on palju eriliigilisi stantse, kuid põhimõtteliselt on neil kõigil üks sarnasus: neil on liikuv osa mida kutsutakse templiks ja paigalseisev osa mille nimetus on matriits.
Herbert Simon
Herbert Alexander Simon (15. juuni 1916 – 9. veebruar 2001) oli Milwaukeest pärit USA ühiskonnateadlane, kes tegeles kognitiivse psühholoogia, informaatika, majandusteaduse ja filosoofiaga.
Informaatika
Ta oli üks tehisintellekti kui teaduse rajajaid. Koos oma kolleegi Alan Newelliga kirjutas mõned esimesed töötavad tehisintellekti alased programmid nagu näiteks The Logic Theorist ja General Problem Solver.
Jüri Poska
Jüri Gabriel Poska (8. jaanuar 1919 Helsingi – 12. jaanuar 1974 Sundbyberg) oli eesti advokaat ja õigeusu preester.
Elulugu
Jüri Poska oli Jaan Poska noorim poeg. Ta alustas kooliteed Pariisis Montigne'i lütseumis, lõpetas 1937. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja 1942. aastal cum laude Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Ta oli Tallinnas kohtuameti kandidaat.
Ühiskondlikes ametites oli ta aastail 1945–1946 Malmös Noorte Meeste Kristliku Ühingu esimees, Eesti Komitee juriskonsult, paljude kiriklike organisatsioonide liige.
1972. aastal pühitseti ta Münchenis ukraina Peeter-Pauli õigeusu kirikus preestriks. Pühitsemine toimus kahes etapis: laupäeval, 5. augustil 1972 pühitseti Jüri Poska lugejaks, hüpodiakoniks ja diakoniks ning pühapäeval, 6. augustil 1972 toimunud piiskoplikul jumalateenistusel preestriks. Pühitsemise viis läbi piiskop Orest (ukrainlane USA-st), keda assisteerisid ülempreester Palladius, diakon Aleksander ja sakslasest hüpodiakon Horst.
Jüri Poska on maetud Stockholmi Metsakalmistule. Jüri Poska oli abielus luuletaja Helve Poskaga (26. märts 1925 Haapsalu – 14. aprill 2020 Stockholm), neil oli neli last.
James Ogilvy
James Ogilvy (James Robert Bruce Ogilvy, sündinud 29. veebruaril 1964) on Kenti printsessi Alexandra ja Angus Ogilvy esimene laps ja ainus poeg.
Tal on ka noorem õde Marina. 2019. aasta seisuga on ta Briti troonipärimisjärjekorras 54. kohal.
Jamesil ei ole ühtegi kuninglikku tiitlit, kuigi tema ema Alexandra täidab kuninganna eest kuninglikke kohustusi. Briti kuningliku perekonna mitteametliku liikmena osaleb ta suurematel kuninglikel üritustel (pulmades ja matustel). Ta saatis oma lesestunud ema Walesi printsi Charlesi ja Camilla Parker Bowlesi laulatusel 2005.
1988. aastal abiellus ta šotlannast ettevõtja Julia Rawlinsoniga. Neil on kaks last, kes kuuluvad ka troonipärimisjärjekorda:
James Ogilvy on printsess Eugenie ristiisa.
Maido Remm
pisi|Maido Remm 2010. aastal. Maido Remm (sündinud 11. juulil 1965) on eesti bioinformaatik.
Ta on Tartu Ülikooli bioinformaatika professor aastast 2003.
Perekond
Tema isa oli Hans Remm ja ema on Eevi Remm. Tema vend on Kalle Remm.
Faídon Gkizíkis
Faídon Gkizíkis (Φαίδων Γκιζίκης; 16. juuni 1917 – 27. juuli 1999) oli Kreeka poliitik, president 25. novembrist 1973 kuni 18. detsembrini 1974.
Friedrichstadt
Friedrichstadt (taani Frederiksstad, friisi Fräärstää) on linn Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Lõuna-Schleswigis Põhja-Friisimaa kreisis. Asub Eideri ja Treene jõe vahel.
Friedrichstadti asutasid 1621. aastal hollandi asunikud.
Jaan Reinbach
Jaan Reinbach (7. juuli 1900 Tarvastu vald – 13. aprill 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli eesti advokaat.
Õppis 1921–1927 Tartu Ülikoolis õigusteadust (lõpetas 1927), Korporatsioon Revelia vilistlane.
Osales Vabadussõjas. 1934. aastal mõisteti Alma Ostra-Oinasele tema kui vapsi laimamise eest kolm nädalat aresti, Jaan Reinbach ise oli sel ajal arreteeritud. Alates 1938. aastast oli ta vandeadvokaat Tallinnas. 1938. aastal kandideeris ta I Riigivolikogu valimistel 1. valimisringkonnas.
1941. aastal ta arreteeriti NKVD poolt. Hukati vangilaagris Venemaal.
Panmongolism
Panmongolism on ideoloogia, mille mõte oli vabastada mongoli rahvad erinevate riikide ikke alt ja luua uus teokraatlik riik, milles valitsevaks ja ühendavaks ideoloogiaks oleks budism. Ideoloogiliseks platvormiks panmongolismi puhul oli lamaism ehk Tiibeti budism, mis oli levinud mongolite hulgas.
Panmongolism kui liikumine tekkis 16.–17. sajandil. Eesmärgiks oli niinimetatud Suur-Mongoolia ehk Tšingis-khaani poolt rajatud kunagise impeeriumi taastamine. See on siiani ajaloos olnud suurim rajatud impeerium, mis ulatus Hiinast Poolani.
Alati kerkib küsimus, kuidas mingid kirjaoskamatud nomaadid suutsid kõigest inimpõlvega alistada kolm suurt ja omanäolist tsivilisatsiooni – Hiina, Horezmi ja Vana-Vene – ning hoida hirmu all koguni Lääne-Euroopat.
Hassium
Hassium on keemiline element järjenumbriga 108.
Tuntud isotoopidest on stabiilseim isotoop massiarvuga 277, mille poolestusaeg on 12 minutit.
Hassium kuulub perioodilisussüsteemis aktinoididele järgnevate uranoidide hulka.
Hassiumi nimi on pandud Saksamaa liidumaa Hesseni järgi, kus asub Darmstadti linn, kus hassiumi esimest korda 1984. aastal sünteesiti.
Semjonovski saar
Semjonovski saar (vene остров Семёновский) oli saar Uus-Siberi saarestiku edelaosas Ljahhovi saarestikus Stolbovoi saarest lääne pool.
Semjonovski ja Vassiljevski saare (mis kadus 1936. aastaks) avastas 1815. aastal jakuudi tööstur Maksim Ljahhov.
1823. aastal Pjotr Anjou tehtud mõõtmise järgi oli saare pikkus 14,826 km ja laius 4,63 km. 1912. aastal jõudis saarele jäämurdja Vaigatš ekspeditsioon, kelle mõõtmiste järgi oli saar kolm korda väiksem – pikkus 4,63 km ja laius 926 meetrit. 24 aastat hiljem hüdrograafialaeva Hronometr tehtud mõõtmisel ei ületanud saare pikkus 2 km ja laius 0,5 km. 1945. aastal olid saare mõõdud vastavalt 1620 ja 236 meetrit, aga 1950. aastal (teiste andmete järgi 1954. aastal) sai selgeks, et saar sulas ära ja tema kohale jäi liivane madal.
Hubert Pärnakivi
Hubert Pärnakivi (kuni 1936 Hubert Bernhardt ; 16. oktoober 1932 Tallinn – 28. oktoober 1993 Tartu) oli eesti kergejõustiklane ja loomaarst.
Lõpetas 1952. aastal Viljandi 2. Keskkooli ja 1957. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaariateaduskonna.
Ta töötas a-st 1963 Tartu Loomakliinikus loomaarstina, 1977–1991 oli kliiniku juhataja.
1982. aastal pani ta vilistlasena aluse kooli iga-aastastele jooksuvõistlustele.
Sportlasena
Oli 1959. aasta maailma edetabelis 10 000 m jooksus 8. kohal, 1958. aastal nii 5000 m kui ka 10 000 m jooksus 12. kohal
Võistles aastatel 1952–1963 36 korral Eesti NSV ja 7 korral NSV Liidu koondises.
Ta võitis 11 korda järjest Viljandi järve jooksu.
Mälestuse jäädvustamine
Viljandi koolide jooksuvõistluse korraldamist on jätkatud tema auks ka pärast tema surma.
Viljandis Ranna puiesteel avati 22. juulil 1990 Hubert Pärnakivi kujutav skulptuur „Jooksja“, mille autorid on skulptor Riho Kuld ja arhitekt Ülo Stöör.
Isiklikku
Ta oli abielus Aime Pärnakiviga.
Nõiavits
Nõiavits ehk pilda (ka võluvits) on hargi- või kaarekujuline puuoks (ka sellekujuline metallist ese), mida kasutatakse näiteks veesoonte leidmiseks.
Kasutamine
Nõiavits lõigatakse kasvavast kaheharulisest puust, selle abil otsitakse maa sees paiknevaid metallesemeid, maaki, veesooni vms, samuti ehituseks sobivaid kohti. Leiukohas hakkab horisontaalselt käes hoitava vitsa vaba ots allapoole kalduma. Kuna nõiavits reageerib vaid väheste inimeste käes, on seda peetud üleloomulikuks, nõiduse jõul töötavaks esemeks.
Ajaloost
Nõiavitsa tunti juba muistses Hiinas 7–8 tuhat aastat tagasi. Tuntud oli ka Antiik-Kreekas. Maaki otsiti nõiavitsa abil kogu keskaegses Euroopas.
Eestis valmistati nõiavits enamasti pajust või sarapuust, seda kasutasid peamiselt kaevutargad ja kaevumeistrid veel 19. sajandil. Rahvauskumustes arvati nõiavitsaga leidvat rahaauku, rahapada jms.
20. sajandi II poolest on teadlased kogu maailmas, sealhulgas ka Eestis, hakanud uurima nõiavitsa biofüüsikalist efekti radiesteesiat ehk biolokatsiooni. Vitste asemel kasutatakse traadist raame, L-kujulisi pöörleid (pöörlevad peos maasoonte mõjul) ja pendlit. Radiesteesia olemusel pole praegu veel piisavat teaduslikku seletust.
Kriitika
Kuigi nõiavitsa tulemuslikkust on kontrollitud oludes korduvalt testitud, pole tuvastatud, et see oleks tõhusam meetod kui juhuslik oletamine. Aastatel 1964–2015 pakkus James Randi rahalist auhinda (algul 1000 dollarit, hiljem 10 000 ja viimaks miljon dollarit) neile, kes suudavad üleloomulikke võimeid, muuhulgas ka nõiavitsa edukat kasutamist näidata, kuid keegi pole selle praktilist toimivust tõestada suutnud.
Richard Ränk
Richard Ränk (22. aprill 1914 Jõgeva – 25. detsember 1973 Pacific Palisades, Los Angeles, California, USA) oli eesti õigusteadlane.
Elulugu
Lõpetas 1931 Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi, 1936 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, magistriväitekiri (1940, TÜ) "Rahvusvahelis-õiguslik tunnustamine sõdiva poolena ja insurgentidena", dr. jur. (1944, Heidelbergi Ülikool), väitekiri "Gültigkeit der nichtpolitischen Kollektivverträge in der Kriegzeit". Ta oli Korp! Sakala liige aastast 1934.
Oli 1936–39 TÜ stipendiaat Helsingis ja Inglismaal, 1941–42 TÜ rahvusvahelise õiguse instituudi assistent, 1944–52 Uppsala Ülikooli rahvusvahelise õiguse instituudi teadur, 1952–55 USA-s Cornelli Ülikoolis, seejärel juriidilises raamatukogus Los Angeleses, 1957–60 Istanbuli Ülikooli dotsent, seejärel Toronto Ülikoolis õigusteaduskonna raamatukogu juhataja ja assistant professor, 1963–73 Los Angelese Loyola Ülikooli professor. Uurinud sõja mõju rahvusvaheliste lepingute kehtivusele, Eesti õiguskorra ja riigiorganite õigusjärgluse küsimust.
Filipika
Filipika on äge kõne, mida peetakse kellegi süüdistamiseks või paljastamiseks.
Nimetus on alguse saanud Demosthenese leegitsevatest kõnedest Philippose vastu.
Lia Laats
Lia Laats (17. veebruar 1926 – 24. aprill 2004) oli eesti näitleja.
1946. aastal lõpetas ta Tallinna Draamateatri õppestuudio.
Ta mängis Pärnus Endla teatris, kus ta paistis silma Katariina rolliga William Shakespeare'i "Tõrksa taltsutuses" (1949).
1952–1960 tegutses ta ka estraadinäitlejana. Tema lavapartner oli Helmut Vaag.
1960–1976 oli ta Vanemuise näitleja. Üks väljapaistvamaid osatäitmisi seal oli Iokaste roll Sophoklese "Kuningas Oidipuses" (1963).
Muid osatäitmisi Vanemuises:
Hiljem töötas ta Estonia teatris (1976–1980) ja tegutses estraadinäitlejana.
Ta mängis filmides "Juhuslik kohtumine", "Elu tsitadellis", "Siin me oleme!", "Mehed ei nuta" ja "Noor pensionär".
Isiklikku
Lia Laatsil olid abikaasa Kalju Vahaga pojad Jaak ja Madis ning teise abikaasa (1964. aastast) Harry Karroga tütar Kadi. Madis hukkus 2003. aastal.
1. aprillil 2004 viidi ta halvatuse põhjustanud ajuinfarktiga haiglasse.
Igapäevaelu toetamine
Igapäevaelu toetamine on ürituste kompleks, mille eesmärgiks on säilitada/toetada või parandada psüühikahäirega inimese, kes elab kodus, toimetulekut.
Igapäevaelu toetamise teenust osutatakse reeglina päevakeskuses, kuid erandjuhtumitel ka kodus.
2008. aasta seisuga korraldab Eestis igapäevaelu toetamise teenust sotsiaalkindlustusamet.
Eesti laulu ja tantsu juubeliaasta
Aasta eesmärk oli "tuua läheneva juubelilaulu- ja tantsupeo valguses esile laulu- ja tantsupeo teekond läbi Eesti aja- ja kultuuriloo, selle liikumise põlv- ja piirkondadeülene ulatus ning laulu- ja tantsupeo liikumise vastutus tasakaalu, koosmeele ning põhiväärtuste hoidjana kaasaja Eestis".
Kokku oli juubeliaastal sadu algatusi ja sadu tuhandeid osasaajaid. Aasta tippsündmuseks oli Tallinna lauluväljakul ja Kalevi staadionil 4.–7. juulil 2019 toimunud XXVII laulu- ja XX tantsupidu „Minu arm“ ja sellele eelnev aegade suurim üle-eestiline Tule Tulemine. Teema-aasta projektijuht oli Sten Weidebaum ning projektide koordinaator Riin Kivinurm. Juubeliaasta visuaalse identiteedi autor oli Martin Rästa. Juubeliaasta programmi olid kaasatud kõik maakonnad - kultuuriprogramm asus Eesti Instituudiga koostöös loodud kultuuriportaalis kultuur.info.ee. Aktiivset kaastööd tegid muuseumid, raamatukogud ja meediaorganisatsioonid. Eraldi programm oli suunatud noortele.
Aasta esimene pool kujunes eelkõige juubelipeoks valmistumiseks. Üle Eesti toimus 770 laulu- ja tantsupeo maakondlikku eelproovi ning jaanuaris algas piletimüük, mis tipnes ligikaudu 20 päevaga välja müüdud tantsupeoga. Juubeliaasta programmis oli aasta esimeses pooles fookus laulu- ja tantsupidude ajalool. Juunis-juulis oli kogu tähelepanu suunatud juubelipeole ning sellele eelnenud Tule Tulemise korraldamisele. Juubeliaasta teises pooles aga arutleti laulu- ja tantsupeo liikumise jätkusuutlikkuse üle, vaadeldi liikumise olukorda ja mõju üle tänases ühiskonnas. Esitleti uuringut, mis kaardistas kollektiivijuhtide ja kollektiivide majandusliku olukorra, toimusid arutelud, käidi ligi 150 tunnis Tagasi Kooli algatusel liikumist kooliõpilastele tutvustamas ning toimus Tulevikufoorum. Aasta lõpus tunnustati ligi 500 erilise tänumärgiga laulu- ja tantsupeo kestva panuse eest.
Juubeliaasta arvudes
Eesti laulu ja tantsu juubeliaasta lõppes 12. detsembril Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vastvalminud kontserdisaalis, kus teema-aasta sümboolsed pastlad anti edasi Digikultuuriaastale 2020.
Genoomika
Genoomika on multidistsiplinaarne teadusharu, mis uurib genoome. Erinevalt geneetikast, mis keskendub üksikute geenide ehitusele ja toimimisele, iseloomustab genoomika organismi kogu DNA või RNA komplekti struktuuri, funktsiooni ja evolutsiooni. Genoomi analüüsimiseks on vaja kas osaliselt või täielikult sekveneerida organismi genotüüp.
Inimgenoomi analüüsimine aitab näiteks haigusi varem ja täpsemini diagnoosida, võimaldades ka indiviidist lähtudes tõhusama raviplaani koostamist. Inimgenoomi sekveneeritakse üldjuhul verest.
Eestis uuritakse genoome Tartu Ülikooli genoomika instituudis ja selle allüksustes, näiteks Eesti geenivaramus.
Paulus V
Paulus V (Camillo Borghese, 17. september 1552 – 28. jaanuar 1621) oli paavst 1605–1621. Ta oli 233. paavst.
1605. aasta teine konklaav
pisi|Paulus V vapp Paulus V valiti paavstiks 16. mail 1605 Vatikani paavstipalees ja krooniti 29. mail kardinal Francesco Sforza poolt.
8.–16. maini 1605 toimunud konklaavi viimases voorus osales 61 kardinali. Sellel konklaavil oli soosikuks Domenico Toschi, kuid kardinal Cesare Baronio ei tunnustanud teda bravuurika käitumise pärast. Seejärel soovisid kardinalid valida uueks paavstiks Baronio, kes oli konklaavil osalejatest kõige tuntum, kuid too keeldus, arvatavasti soovides sellega vältida veto esitamist enda vastu. Lõpuks valiti kompromisskandidaadina paavstiks Borghese, kelle võimed, pikk kasv ja majesteetlik hoiak jätsid teistele kardinalidele sügava mulje.