cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tiiu Märss
Uuringud
Individuaalselt või koos kaasautoritega on Märss püstitanud 167 uut varajaste selgroogsete ja 4 selgrootute taksonit, kusjuures põhiliselt on leidnud käsitlemist siluri lõuatud telodondid,   anaspiidid e kilbitud, osteostraagid e luukilbilised, heterostraagid e erikilbilised, ning lõugsuustest akantoodid, kõhrkalad ja luukalad. Nende välisskeleti elementide, nagu kilpide, plaatide, tesseeride, soomuste jm. morfoloogiliste, skulptuuri ja histoloogiliste uuringute tulemusena on kindlaks tehtud kaks uut varajaste selgroogsete faunat, üks tänapäeva Kanada ja teine Venemaa arktilistel saartel. Üks kirjeldatud telodondi sugukond, perekond ja liik (Eestilepididae, Eestilepis prominens Märss, Wilson Thorsteinsson 2002) Cornwallise saarelt Kanada Arktikas on nimetatud Eesti järgi.
Märss kaardistas esimesena telodondi Phlebolepis elegans Pander tervelt säilinud soomuskatted Himmiste Kuigu paemurrust Saaremaalt ning sarnast tööd jätkas hiljem Šotimaa ja Kanada Arktika saarestiku telodontidega. Ta rekonstrueeris Phlebolepis’e küljejoonekanalite süsteemi, mis osutus sarnaseks ühe teise lõuatute rühma, tsüataspiidsete heterostraakide vastava süsteemiga, tõestades nende kalarühmade lähedust. Esmakordselt leidsid kirjeldamist Phlebolepis elegans’i lõpusavad ning suu-, neelu- ja lõpuspiirkonda katnud dentiiklid, mis esinevad ka kaasaegsetel kõhrkaladel. Märss avastas telodondil Shielia taiti Stetson teise paari ventraalseid uimi, mis on oluliseks leiuks varajaste kalade uimede tekke ja arengu selgitamisel. See on varaseim seni leitud kahe paari uimedega selgroogne, kellel kiirjate ridadena asetunud soomused moodustasid uimede välistoese, sisetoes arvatavasti veel puudus.
Paljandite ja arvukate puursüdamike kivimmaterjalile toetudes tõestas Märss, et enamus tuntud Siluri lõuatuid ja kalu pärines merelisest keskkonnast, kummutades laialt levinud arvamuse nende mageveelisest elukeskkonnast. Phlebolepis elegans’i tervete soomuskatete unikaalsete mattumis- ja säilimistingimuste uuringuteks Paleobalti meres kasutas ta Himmiste paemurrust A. Luha poolt 1929.a. kaevandatud materjali. Koos litoloogidega selgitas ta välja, et kalaparv hukkus ja laibad mattusid troopilises meres rifivööndi taga eksisteerinud laguunis, kus telodondid jäid mõõna tõttu madalasse lohku; hapniku vähesus soojas ja madalas vees ja toidupuudus põhjustasid parve hukkumise. Väheliikuv vesi ei hajutanud soomuskatteid ning mudaga kattumine välistas nende edasise lagunemise.
T. Märss on taksonoomiliste tööde kõrval palju tähelepanu pööranud agnaatide ja kalade soomuste kasutamisele mereliste basseinide settekivimikihtide liigestamisel ja korreleerimisel. Regionaalse selgroogsete biotsonaalse skeemi autorina algatas ta Globaalse Siluri selgroogsete biotsonaalse skeemi loomise, mis hiljem on leidnud laialdast kasutamist erinevate autorite biostratigraafilistes töödes. Ta seostas uute kalaliikide ilmumise Paleobalti mere transgressiivsete arengufaaside maksimumidega ja selgitas välja biosündmuste tasemed Siluri selgroogsete levikus.
Võttes eeskujuks Eestis tehtud uuringud, oli T. Märss oma töörühmaga Kanada arktilistel saartel (Baillie-Hamilton ja Cornwallis) esimene, kes stratigraafiliste küsimuste lahendamisel kasutas samaaegselt mitme faunarühma (kalad, konodondid, ostrakoodid) levikuandmeid koos isotoop-stratigraafiliste uuringute tulemustega. Lisaks fossiilide levikuandmetele võrdlesid nad nende saarte läbilõigete süsiniku isotoopide väärtuste kõveraid Baltikumi ja Kesk-Uurali Siluri ning Alam-Devoni omadega, leidsid neis sarnased mustrid ja korreleerisid omavahel need üksteisest kaugel asuvad läbilõiked.
Märss on oma töörühmaga Eesti Mereinstituudist ja Alberta Ülikoolist Kanadas uurinud kaasaegseid kalu sooviga leida pidepunkte nende soomuste ja fossiilsete kalade välisskeleti elementide võrdlemiseks. Alustanud 2008. aastal Läänemere meripuugiliste, lestaliste ja heeringaliste soomuste ja nende modifikatsioonide morfoloogia ja skulptuuri üksikasjaliku kirjeldamise ja erisuste esitamisega, keskendus ta hiljem kalade hammaste ja lõpuspiide võrdlevale uurimisele. Viimased on eri liikidel väga erineva morfoloogiaga ja on hästi kasutatavad liikide iseloomustamisel ja ka uute püstitamisel. Oma nende töödega pani ta aluse mikroihtüoloogilistele uuringutele Eestis.
Teaduse populariseerimine
T. Märss on tutvustanud varajasi lõuatuid ja kalu ajakirja Eesti Loodus, Loodusesõber ja mõnede eriväljaannete artiklites,   on publitseerinud Saaremaa pankade kirjeldusi Eesti entsüklopeedias ning eesti-, soome- ja ingliskeelsetes brošüürides. Ta on avaldanud fotosid ajakirjades Horisont ja Eesti Loodus, eksponeerinud Siluri kalu näitustel ja koostanud tekste Saaremaa pankade stendidele. T. Märss on juhtinud arvukaid paleontoloogilisi ekskursioone Saaremaa Siluri paljanditesse.
Looduskaitsealaseid töid
T. Märss andis 1991. aastal Lääne-Eesti Saarestiku Biosfääri Kaitseala jaoks kaitsealal asuvate pankade looduskaitselise iseloomustuse, milles muu hulgas tegi ettepaneku kehtestada Läänesaarte Põhjaranniku Siluri Rifivööndi Kaitseala. T. Märss on olnud seisukohal, et Eesti piires väärib looduskaitse alla võtmist Einar Klaamanni ja Rein Einasto kirjeldatud Vara-Siluri Jaagarahu ea ulatuslik ja omanäoline rifivöönd, mis kulgeb Gotlandi saare loodeosast üle Saaremaa ja Muhu saare põhjaranniku Mandri-Eestisse ja sealt lõunasse kuni Volõõnia-Podooliani. Eesti ürglooduse raamatu ühe autorina koostas andmepassid rohkem kui 40 Siluri stratigraafia ja paleontoloogia seisukohalt olulise Saaremaa panga ja paljandi kohta, mis esindavad teatud stratigraafiliste üksuste tüüpläbilõikeid või haruldaste fossiilide leiukohti. Ürglooduse raamatu aluspõhjaliste objektide kirjeldused on kantud Keskkonnaministeeriumi andmebaasi EELIS.
[Esimesed seitse on monograafiad või monograafilised artiklid. 8.-32. on valik teisi tekstis viidatud teaduslikke töid, 33.-36. on populaarteaduslikud kirjutised ja muu on muu viidatud kirjandus.]
Teadusorganisatsiooniline tegevus
Tiiu Märss on olnud grandihoidjaks mitmetes Eesti Teadusfondi uurimisprojektides:
Isiklikku
Tema emapoolse vanaisa vend Juhan (Johannes) Kartau oli Asutava Kogu liige (1919–1920) ja Eesti Vabariigi esimene haridusminister Otto Strandmani esimeses valitsuses (1919). Tiiu Märsil on kaks last.
Tunnustus
Märss Tiiu nimi on antud ühele telodondile (Drepanolepis maerssae Wilson & Caldwell, 1998), ühele akantoodile (Poracanthodes marssae Valiukevičius, 2004) ja ühele ostrakoodile [Beyrichia (Beyrichia) marssae Miller, Williams & Siveter, 2010].
Natjoro keel
Natjoro keel on Burkina Fasos Cascadesi piirkonnas räägitav keel, mis kuulub guri keelkonda.
Natjoro keelt rääkis 1994. aasta andmetel umbes 4000 inimest.
Ujudes vastuvoolu
"Ujudes vastuvoolu" (originaalpealkirjaga "Against the Current") on 2009. aasta Ameerika Ühendriikide linateos. Mängufilmi režissöör on Peter Callahan.
Ambush Entertainmenti toodetud film käsitleb traagilise minevikuga mehe keskkooliaegset unistust ujuda piki Hudsoni jõge New Yorgi laheni. Peategelane Paul Thompson soovib sihtkohta jõuda 28. augustiks ning seda ilma vahepeatusteta, vaid kahe sõbra julgestuspaadi saatel.
Michael Michaelsen
Michael Jacob Michaelsen (11. aprill 1899 Sundby, Kopenhaagen – 13. august 1970 Frederiksberg) oli Taani poksija, rahvuselt juut.
Michaelsen sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Arturo Rodríguezele (Argentina) ning võites 3. koha kohtumises Sverre Sørsdali (Norra).
Michaelsen võitis raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 3. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1930) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks. Ta sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 2. Euroopa meistrivõistlustel (Berliin, 1927) pronksmedali.
Zalissja (Krõžopili rajoon)
Zalissja (ukraina keeles Залісся) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Krõžopili rajoonis. Elanike arv on 36. Pindala on 0,12 km².
Jaanika Merilo
Jaanika Merilo (ukraina keeles Яніка Бориславівна Мерило, sünninimi Jaanika Mihhalevitš; sündinud 16. novembril 1979 Tartus ) on Eesti ja Ukraina tehnoloogia- ja ühiskonnategelane, kes on spetsialiseerunud IT-valdkonnale.
Haridus
Ta lõpetas 1997. aastal Miina Härma Gümnaasiumi ja 2015. aastal Inglismaal University of Cumbria magistrantuuri "Sustainable Management" erialal ja õppis Cornelli Ülikoolis Ameerika Ühendriikides. 2022. aastal lõpetas ta "cum laude" magistriprogrammi Rome Business Schoolis suunaga e-tervise juhtimine. 2023 aastal alustas Jaanika oma kolmanda magistrikraadi õpingutega, seekord King´s College Londonis "Maailma turvalisuse" (Global Security) erialal.
Töökäik
Alates 2014. aasta septembrist kuni 2016. aasta oktoobrini oli Merilo Ukraina Investorite Liidu (UVCA) tegevjuht.
Ta oli 2015. aasta 5. jaanuarist kuni sama aasta aprillini Ukraina majandusarengu ja kaubanduse ministri ühiskondlikel alustel tegev nõunik.
2015. aasta 16. juunist oli ta Lvivi linnapea Andri Sadovõi (Ukraina partei Samopomitš (Самопоміч) asutaja) nõunik.
2016. aasta maist oli ta Ukraina taristuministri Volodõmõr Omeljani nõunik.
2016. aasta augustist oli ta Dnipro aselinnapea ning jätkas Ukraina taristuministri Volodõmõr Omeljani ning Lvivi linnapea Andri Sadovõi nõunikuna.
2018. aasta novembrist kuni 2023. aasta märtsini oli ta Ukraina ühe suurima IT-ettevõtte ELEKS Eesti ja Skandinaavia regioonijuht.
Abikatel
Abikatel on merenduses väikese tootlikkusega aurukatel, mis annab laeva abimehhanismide tööks ja olmeks vajalikku auru.
Jaanika Merilo
Töökäik
2019. aasta oktoobrist on Jaanika Merilo Ukraina infrastruktuuri ja transpordi ministri Vladõslav Krõkli nõunik.
2019. aasta 16. oktoobrist on ta Ukraina asepeaministri ning digisiirde ministri Mõhhailo Fjodorovi nõunik.
2. jaanuarist 2022 on Merilo globaalse investeerimis- ja turundusplatvormi Funderbeami PR ja kommunikatsioonijuht jätkates minister Fedorovi nõunikuna.
Heategevusprojektide Angels asutaja. BookAngel raames kingitakse lasteraamatuid raamatukogudele, lasteaedadele ja lastekodudele. SoundAngel toetab noori muusikuid stipendiumitega õpinguteks ning kingib noorte muusikakoolidele muusikainstrumente. EcoAngel raames korraldatakse koos kooliõpilastega laupäevakuid ümbritseva keskkonna koristuseks.
2022. aastal kaasasutas MTÜ Herojam Slava, mis toetab Ukrainat, k.a. Eesti rahva poolt luuredrooni annetamist Ukraina erioperatsioonivägedele. ning Ukraina laste otsinguil, kes on küüditatud Venemaale.
2023. aasta märtsist on Jaanika Eesti Sotsiaalministeeriumi nõunik innovatsiooni ning rahvusvahelise koostöö suunal.
Isiklikku
Ta on abielus ja poja ema. Tema isa Borislav Mihhalevitš on rahvuselt ukrainlane, sündinud Kamjanets-Podilskõis, ema Heinike Heinsoo on Tartu Ülikoolis läänemeresoome keelte dotsent.
Ta valdab emakeelena eesti, ukraina ja vene keelt, vabalt inglise ja soome keelt ning prantsuse keelt.
Avaldanud 2007. aastal kriitikute poolt positiivselt vastuvõetud luulekogu "Rütmist väljas" ning Ukraina ühes juhtivas kirjastuses "Folio" elulooraamatu "Я от Яники" (2020). 2021. aasta detsembris ilmus Petrone Printi "Minu" seerias Jaanika "Minu Ukraina".
Elavhõbe(II)tiotsüanaat
Elavhõbe(II)tiotsüanaat (molekulvalemiga Hg(SCN)2) on anorgaaniline aine, mis koosneb elavhõbeda (Hg+) katioonist ja tiotsüanaadi (SCN-) anioonist. See on valge pulber, mille tuntuim kasutusala on pürotehnika. Veel kasutatakse seda vaaraomao katse läbiviimisel.
Tootmine
HgO + 2 HSCN → Hg(SCN)2 + H2O
Umbes pool sajandit hiljem hakati kasutama teist reaktsiooni, kus omavahel reageerisid elavhõbenitraat ja kaaliumtiotsüanaat, mille tulemusena tekkis elavhõbe(II)tiotsüanaat ja kaaliumnitraat.
Hg(NO3)2 + 2 KSCN → Hg(SCN)2 + 2 KNO3
Üldandmed
Molaarmass on 316,755 g/mol. Tihedus on 3,71 g/cm³. Sulamistemperatuur on 165 °C. Lahustuvus vees on 0,069g/100ml 25 °C juures. Elavhõbe(II)tiotsüanaat on mürgine.
"Vaaraomadu"
Elavhõbe(II)tiotsüanaadi süütamisel tekib elavhõbe(II)oksiid. Saadud oksiid meenutab madu ja on väljastpoolt helekollane ja seestpoolt grafiidi värvi must. Tekkinud "madu" on õrn ning kätte võtmisel võib laguneda kergesti mitmeks tükiks.
müüdi elavhõbe(II)tiotsüaniidi Saksamaal kui ilutulestikutoodet, kuid keelati peagi, kui selgus, et lapsed on elavhõbe(II)oksiidi söönud.
2 Hg(SCN)2 + 9 O2 → 2 HgO + 4 SO2 + 4 CO2 + 2 N2
Muižnieks
Muižnieks on lätipärane perekonnanimi. Nime naissoost vorm on Muižniece.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Muižnieks Eestis 5 mehel ja alla viiel naisel.
Interaktsionism (sotsiaalpsühholoogia)
Interaktsionism tuli sotsiaalpsühholoogiasse sotsioloogiast ega pärine psühholoogiast, nagu teised paljud kontseptsioonid. Interaktsionism käsitleb vastasmõjusid inimeste suhtlemisel gruppides ja ühiskonnas.''
Teoreetilised alused
Interaktsionismi problemaatika ja mõistete aparaadi allikaks on George Herbert Meadi kontseptsioonid. Uurimisaluseks on võetud mitte eraldiseisev indiviid, vaid sotsiaalne protsess, mida mõistetakse interaktsiooni kui protsessina indiviidide vahel grupis ja ühiskonnas. Grupi käitumist käsitletakse mitte selles sisaldavate indiviidide seisukohast, vaid keerulisemast grupi aktiivsuse seisukohast. Ka üksikisiku käitumist uuritakse ning mõtestatakse selles raamistikus.
Interaktsionismi esindajaid huvitab sotsiaalse vastasmõju protsess, mille analüüsi on vaja eraldiseisva indiviidi sotsiaalsest käitumisest arusaamiseks, kuidas realiseerub ja reguleerub sotsiaalse interaktsiooni protsess. Sümbolite, keele, situatsiooni interpreteerimise, isiksuse struktuuri probleemide, rolli käitumise, võrdlusgrupi abil kommunikatsiooni probleemide huvi nagu sotsiaalse vastasmõju normide ja sotsiaalsete seadmete allikas.
Interaktsionistid ignoreerivad ajaloolisi tingimusi ning sotsiaalseid ja majanduslikke seaduspärasusi, ühiskonnas muutmise põhjuseid leiavad isiksuse struktuuris. Indiviidis eksisteeriv impulsiivne Mina – eeldus variatsiooni ja kõrvalekalde variatsioonidele rollikäitumise šabloonides. Sellised juhuslikud variatsioonid ja šabloonide rollide kõrvalekalded ajaga saab uueks käitumismalliks. Muutumised ühiskonnas on juhuslikud ega allu mingisugusele seaduspärasusele, nende põhjuseks on isiksus.
Interaktsiooni struktuur ja Sigmund Freud
Impulsiivne mina – miski
Refleksiivne nina – ülimina ehk superego
Individuaalsus – mina
Erinevus psühhoanalüütilisest vaatest seisneb komponendi funktsiooni mõistmises, mis täidab sisemist sotsiaalset kontrolli. Superego Freudil masendab instinktiivset, alateadlikku algu, aga interaktsionistidel on refleksiivne mina ei masenda, vaid suunab tegevusi, mida on vaja eduka sotsiaalse interaktsiooni saavutamiseks.
Rollide teooria
Sotsiaalset elu võib jätkata, kui sümboli tähendust tajutakse teiste inimestega. Sümbolid ainult annavad interaktsiooni vahend. Interaktsion jätkab. Igaüks, kes on seal kaasatud, peab veel interpreteerima teiste inimeste tähendusi ja kavatsusi. See on nagu rolli aktsepteerimine. Näiteks, kui indiviid näeb, et kaaslane naerab või nutab, ta peab teda kavatsusi mõistma. pisi|George Herbert Mead
George Herbert Mead
George Herbert Mead väitas, et inimese vastasmõju alusel on osalejate kommunikatsiooni orientatsioon teistele arvamustele. Suhtlemine on sümbolite vahetamine, kus on vaja aktsepteerida teiste inimeste rolle. Tegelikult, Mead heidas oma aja sotsioloogiat ja psühholoogia ette sellepärast, et nad tegelesid individuaalsete kujudega. Mead väitas aga, et ühiskond ei sisalda hulgast iseseisvatest indiviididest nagu loodus ei sisalda hulgast eraldi teine teist eksisteerivatest asjadest. Looduse ja inimühiskonna evolutsioon paljudes aspektides kujuneb inimvahelistest kommunikatsioonidest ning inimese ja objektide vahel.
Sisemine indiviidi kommunikatsioon
Indiviid osaleb selles ning ainult interaktsioonis ning kommunikatsioonis arendab oma Mina. Meelemõistus, mõtlemine, arusaam tekkivad ja arendavad praktiliste tegevuste jaoks, mis indiviidid realiseeruvad interaktsioonis teiste inimestega. Selline Mina on individualistilise inimese ettekujunduse vastandus. Vaatamata sellele, Mead ei eitanud sisemist kogemust, vaid väitas, et see toimub, aga toimub sotsiaalses alusel ning määraatakse käitumisega. Just sellepärast arvas enda sotsiaalseks biheivioristiks. Tema arust aga psühholoogia peab olema sotsiaalne, sest mõistus ja inimese vaim ei saa olla seletatud ilma sotsiaalset käitumist. Vaim, keel, mõtlemine, ratsionaalsus ja intellekt on tema mõttes sotsiaalne ilming, selle allikaks on kommunikatsiooni protsess. Selle instrumendiks võib olla žest (võetud Wilhelm Maximilian Wundtist). Žest on emotsioonide väljendus, kuid ta kujutab endast nagu tegevuse osa, märgib tegevuse alustamist. Meadi arusaamal aga žestid saavad oma tähendust indiviidide suhtede olukorras. Mead arvab, et žest on tähtis sümbol suhtlemisel, kuna see on nagu tegevuse alus ning ka meie mõtlemiseks, sest Meadi sõnul sisemine indiviidi kommunikatsioon toimub tähtsate sümbolite kaudu. Need sümbolid võivad olla mõistetamatud ning saavad tekkida reaktsiooni, millal nende tähendus on samasugune iga seltskonna liigeks. Tähtsad eeldavad kindlat mõtet tegutseval subjektil.
Sümbolite klassifikatsioonid
Mead ka väitas, et on olemas mitte tähtsad sümbolid. Nendele kuuluvad need žestid, mis on suutlikud tekkida reaktsioone, millistes praktiliselt puudub mingi mõte. See võivad olla need žestid, mis näiteks stimuleerivad teisi inimesi instinktiivseks vastasaktiks.
Inimesed suhtlevad tähtsate sümbolite kaudu. Tähtis sümbol tähendab: Sümboliteta ei eksisteeriks inimestevaheline suhtlemine, ühiskond.
Enda kujunemine
Inimese «ise» kujuneb ainult sotsiaalse kogemuse põhjal ning toetakse tänu sotsiaalsetele kontaktidele, kõigepealt keelelisele kommunikatsioonile. «Ise» päring ja selle areng on teise inimese rolli aktsepteerimine. Sotsioloog võrdleb kaht «ise» aspekti. Esimese puhul võib tõmmata paralleele selle sõnaga inglise keelest nagu «I». See tähendab sisenemist «Mina», subjektiivne ettekujundus, kellena tajub enda indiviid ning teine «ise» aspekt on võrreldud ingliskeelse sõnaga «Me». See tähendab seda, kuidas inimesed näevad enda, aga teiste inimeste silmadega. «Me» on sotsiaalse mõjutamise aspekt. «Me» määrab seda, kuidas inimene tajub enda ja seda, kuidas inimene interpreteerib teiste inimeste reaktsioone tema tegevusele ning see mõjutab sellele, mis inimene arvab iseendast ning tema käitumisest.
Meadi järgi on indiviidil duaalne loodus: «I» ja «Me». Tänu «Me» ja «I» sisenemisele vastasmõjule inimesed saavad isikuteks, kellest on oodatud konkreetsed sotsiaalsed tegevused ning selle järgi määravad oma eesmärke. «Me» on nagu rigiidne inimese aspekt, mis hakkab muutma ainult kui «I» hakkab kuidagi enda ümber ehitama.
Sapiri-Whorfi hüpotees
Hüpotees, mis oli rajatud Edward Sapiri ja Benjamin Whorfiga. Nende hüpoteesi järgi määrab keel mõtlemise. Tähtsad sümbolid on kõigepealt keeles, kuid keel mitte ainult kirjeldab maailma reaalsust, vaid annab edasi selle spetsiifikat, alatoone, mis on määratletud konkreetse kultuuriga. Kui tähtsam ilming konkreetses situatsioonis, siis rohkem väljendusi antud keeles. Niimoodi, eskimotel on olemas hiigla hulga lumi ja jää verbaalseid tähendusi.
Sapiri-Whorfi hüpoteesi järgi tähtsad keele sümbolid defineerivad inimese mentaalsuse iseloomu.
Herbert Blumer
Herbert Blumer on rajanud sümboolset interaktsionismi ning arendas sellist ilmingut mittestruktureeritud ja vähestruktureeritud kollektiivses käitumise valdkonnas. Sellesse gruppi kuuluvad inimese massid, sotsiaalsed suunad jne.
Herbert Blumeri seisukohalt, sümboolsel interaktsioonil on kolm eeldust:
Blumer ka käsitles kollektiivset käitumist. Tema arusaamal ühiskond baseerub pideval sotsiaalsete subjektide aktiivsusel nagu mingid maaniad, jõugud, massid, propaganda, mood, revolutsioon, reformid.
Ühest pilgust, kollektiivne käitumine on spontaansuse potentsiaaliga, aga tegelikult oma alusel seda võib determineerida sümbolitega. Spontaanne kollektiive käitumine (nt miitingud) tekkib jäikade tähenduste rikkumisel.
Charles Cooley
pisi|Charles Cooley Charles Cooley töötles peegel-mina teooriat, kus ta ütleb, et "Cooley mõttes, kui me vaatame peeglisse, siis me kujutleme, mis inimesed meist arvaksid. Me kujutleme enda teiste inimeste teadvusi ning seda, kuidas meie maneerid, tegevused, sõbrad, iseloomud näevad sellistes teadvustes. Oma tähtsa rolli mängivad lähimad inimesed ehk perekond, naabrid, eakaaslased. See, kuidas need inimesed käituvad, näitab seda, kuidas inimene enda tunneb. See toimib nagu uus mänguasi – seda annavad lapsele tema pereliikmed ning laps tahab seda kohe omaks teha. Cooley rõhutab ka seda, et inimesed kipuvad valima oma sellist suhtlusringkonna, mis toetavad need identiteedi ning vastupidi ning kui indiviidid kaotavad tunnistust, siis nende identiteet kiiresti hävineb. Teiste inimeste eelarvamuslik suhtumine võib niimoodi indiviidi tajumist mõjutada, et tema «Mina» hakkab kippuma rahuldama rajutatud «Me» kontseptsiooni ning «Mina» saab sellega negatiivset alatooni. Inimesel tuleb loobuda peegli-minast, et oleks võimalust siis lihtsalt leida selliseid inimesi, kes võiks sinu identiteedi kinnitada. Aga tavaliselt toimub nii, et kui ühiskond väärtustab sellist inimest, siis teda väärtustavad ka teised."Inimesed muudavad oma identiteeti elus kogu aeg. Igal inimesel on vabadus leida endale selline ühiskond, mis kinnitaks teda identiteedi.
Juhan Kaalep
Juhan Kaalep ( Mähma – 12. mai 1955 Uus-Meremaa) oli eesti metsateadlane, kes töötas Lõuna-Eestis mitmel pool metsaülemana. Ta võitles õppursõdurina Vabadussõjas ja teenis Teises maailmasõjas Raudristi ning oli üks väheseid, kel õnnestus põgeneda GULAGi vangilaagrist Vorkutal.
Elulugu
Juhan Kaalep sündis väiketaluniku Hans Kaalepi esimese pojana Tänassilma vallas Mähma külas, kuhu tema vanavanemad olid rännanud Tuhalaane vallast. Ta käis Mähma külakoolis ja läks gümnaasiumiharidust omandama Viljandisse.
16-aastaselt läks Kaalep vabatahtlikuna Vabadussõtta ja võitles Viljandi Kooliõpilaste Pataljoni ridades. Ta osales Kärstna lahingus ja Landesveeri sõjas.
1921. aastal lõpetas Kaalep Viljandi Maakonna Reaalgümnaasiumi ja läks edasi õppima Tartu Ülikooli metsandusteaduskonda. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Majanduslikel põhjustel oli ta vahepeal sunnitud õpingud katkestama ja leiba teenima metsanduse alal.
Pärast ülikooli lõpetamist, aastail 1925–1927 oli Kaalep Voltveti Metsakooli esimene õpetaja. Seejärel oli ta Konguta metskonna abimetsaülem asukohaga Peedul ja aitas kaasa sealse suvitusasula arengule, olles ka Peedu suvituskoha korraldusseltsi aktiivne liige. 1934. aastal sai ta Kambja metskonna metsaülemaks ja lahkus Peedult. 1935. aastal valiti ta Tartu Metsaühingu juhatusse. Jaanuaris 1938 sai ta Viljandi-Pärnumaa metsanduskonsulendiks. Aasta hiljem viidi ta üle Tartu-Valga metsanduskonsulendiks.
Pärast Suvesõda teenis Kaalep Omakaitse Tartumaa maleva Elva ringkonnas. Novembris 1941 omistati talle nooremseersandi auaste. Ta osales Eesti kaitselahingutes 1944. aastal 38. Eesti Politseipataljoni koosseisus. Augustis 1944 Kärevere lahingus näidatud vapruse eest autasustati teda II klassi Raudristiga.
Kaalep tegi kaasa pataljoni taandumistee Riia kaudu Saksamaale Neuhammeri õppelaagrisse, kus temast sai 20. eesti diviisi võitleja. Sõja lõppedes Tšehhi põrgus langes Kaalep Nõukogude vägede kätte sõjavangi. Ta viidi Vorkuta vangilaagrisse, kus pidi veetma enam kui aasta. Ta kasutas põgenemiseks osalist prantsuse ja saksa keele oskust, esitledes end kui Elsass-Lotringist pärit Jean Coucou de Carneville. Lõpuks saadeti ta prantslasena Vorkutast Prantsuse okupatsioonitsooni, kus ta vabanes. Kaalep tõi esimesena vabasse maailma teateid Vorkuta sunnitöölaagri ränkade tingimuste ja mitmete seal viibinud eestlaste kohta.
Saksamaalt siirdus Kaalep 1949. aastal emigrandina Uus-Meremaale. Ta elas Põhjasaarel ja töötas riigimetsade taimeaedades Pongakawa orus. Hiljem asus ta Napieri hüdroelektrijaama maamõõtmise töödele. 1954–1955 töötas ta teedeehituse insenerina Waikaremoana järve väljavoolus.
Juhan Kaalep suri 52-aastaselt maovähki ja maeti Wairoa kalmistule Hawke's Bay maakonnas.
Isiklikku
Juhan Kaalep abiellus 1925. aastal Magdaleena Pikaga. Nende poeg oli Ain Kaalep ning tütar Tiiu-Ruth Põllumaa. Juhan Kaalepi lapselapsed on poliitik Ruuben Kaalep, bioloog Lee Põllumaa ja arhitekt Uku Põllumaa.
Kadrina kirikuaed
Kirikuaias on mitmeid kultuurimälestisi :
Kindral Kurelise grupp
Kindral Kurelise grupp (läti keeles Kurelieši) oli Lätis Kuramaal tegutsenud, juulis 1944 moodustatud väeüksus, mille ametlikuks ülesandeks oli võitlus Nõukogude diversantide ja langevarjurite vastu, edasi aga diversiooni- ja kaugluureretked venelaste poolt okupeeritud Läti aladele.
Ametlikult sai grupp alguse 28. juulil 1944 Riias. Esialgu kandis grupp nime Riia aizsargide rügemendi kindral Kurelise grupp. Formaalselt oli väeosa ülem kindral Jānis Kurelis, tegelikult aga staabiülem kapten Kristaps Upelnieks (1891–1944).
Fechtneri kivipuravik
Fechtneri kivipuravik (Butyriboletus fechtneri) on puravikuliste sugukonda Butyriboletuse perekonda kuuluv seeneliik.
Seen kuulus varem kivipuraviku perekonda ladinakeelse nimega Boletus fechtneri.
Fechtneri kivipuravik on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib teda leida arumetsadest ja -niitudelt.
Manuel Pérez
Manuel Pérez (1800 Granada – 1852) oli Nicaragua poliitik, aastail 1843–1844 Nicaragua ülemdirektor.
1843. aastal lahkus riigi senine ülemdirektor Pablo Buitrago y Benavente ametist ja parlament määras peadirektori kohusetäitjaks Juan de Dios Orozco, kes oli selles ametis seni, kuni parlament rahva asemel Manuel Péreze riigi uueks ülemdirektoriks valis, kuna avalikud valimised ebaõnnestusid ja ükski kandidaat ei suutnud saavutada nõutavat häälteenamust.
Kui El Salvadori riigipea Francisco Malespíni vastu alustati sõda, siis saatis Pérez Chinandegas kogunevad Nicaragua väed Chichigalpasse, takistades nii sõjategevust. See Malespínile osutatud toetus kutsus aga esile parlamendi vastuseisu ja nii tagandati Pérez 16. septembril ametist ning tema kohuseid asus täitma Emiliano Madriz. Pérez siiski vabatahtlikult ametit maha ei pannud ja jätkas tööd kuni 4. novembrini.
Tolai keel
Tolai keelt kõneleb esimese keelena umbes 61 000 (SIL 1991) ja teise keelena umbes 20 000 inimest Uus-Britannia saarel. Vastupidi paljudele Paapua Uus-Guinea keeltele ei ole tolai keel väljasuremisohus. Seda keelt peetakse prestiižseks ning kahes suures Ida-Uus-Britannia keskuses (Kokopo ja Rabaul) on see peamiseks suhtluskeeleks.
Kõige vanem tolai keelt käsitlev teatmik on 1912. aastast pärinev saksakeelne "Praktisches Handbuch zur Erlernung der Nordgazellen-Sprache", mille autoriks on P. Bley. 1962. aastal ilmus ingliskeelne tolai keele õpik "Tolai Language Course" (108 lk), mille autorid on Karl J. Franklin ja Harland B. Kerr. 1974. aastal ilmus õpiku täiendatud versioon. WALSi andmetel on kõige uuem tolai keele (põhjalikum) käsitlus 1984. aastal ilmunud Ulrike Moseli "Tolai Syntax and its Historical Development".
Geograafiline leviala
Tolai keelt räägitakse Paapua Uus-Guineas Ida-Uus-Britannia provintsis, mis asub Uus-Britannia saare kirdeosas Gaselli (in. k Gazelle) poolsaarel. Tolai keel on provintsi levinuim keel (kokku kõneldakse provintsis 16 erinevat Austroneesia keelt).
Trepakk
Trepakk (ukraina keeles трoпак (tropakk); vene keeles трeпак) on vene ja ukraina rahvatants, mis on tuntud Ukraina Sloboda piirkonnas (venekeelne ala Harkovi ümbruses), mille elanikud on põhiliselt Zaporožje kasakate järeltulijad ja Moskva piirkonnast tulnud.
Tolai keel
Keeleinfo
Tolai keeles on erinevaid hääldusvariante. Tolai on võimeline eristama isikut, kes pärineb Boava külast, isikust, kes elab Kabakada külas, pelgalt selle järgi, kuidas nad räägivad kuanua keelt. Sõltumata dialektist, hääldatakse tähte a kahel eri viisil. Esimesel juhul hääldub see kui er ingliskeelses sõnas her, teisalt kui a ingliskeelses sõnas art. Näiteks mõlemaid a-tähed sõnas Rabaul hääldavad nii vanad kui ka noored er-ina.
Trepakk
Tantsumuusika on kiire (allegro vivace), mažoorne, 2/4 taktimõõdus. Saatepartii moodustavad tavaliselt kaks vahelduvat akordi: dominant ja toonika. Trepakki eristab rohkem tuntud hopakist akordide kasutus ning järjest kiirenev tempo.
Tolai keel
Keeleinfo
Suulises keeles esineb Tolai alfabeedi variatsioone. Näiteks Bowava külas (Lungalunga) on dialektis olemas h ja s, kuid need puuduvad Kabakada's.
Trepakk
Trepakki tavatsesid mängida pimedad rändmuusikud kobzar 'id oma pillidel (banduurad ja kobzad). See tants kuulus ka Ida-Ukraina külaviiuldajate repertuaari.
Tolai keel
Keeleinfo
Tolai keel kasutab ladina alfabeeti ja selles on 19 tähte (a, b, d, e, g, h, i, k, l, m, n, o, p, r, s, t, u, v, w). Sõnu on lihtne hääldada, kuna tegemist on peamiselt häälikkirjaga.
Švitrigaila
Tema isa oli Algirdas ja ema Tveri Juliana. Ema ristis ta õigeusu kirikus. Kui ta oli 11-aastane, pöörati ta koos venna Jogailaga Krakówis roomakatoliku usku. Ristinime Lev asemele sai ta Bolesław.
Trepakk
Trepakk läeks moest 1930. aastatel, mil toimusid suured muutused Ukraina külaühiskonnas ja kultuuris.
Tolai keel
Keeleinfo
Tolai keel kaotas foneemi /s/. Näiteks on sõna 'päike' Lõuna-Uus-Iirimaal kõneldavates lähisuguluskeeltes kesakese, mis on tolai keeles taandunud kujule keake. Siiski on /s/ keelde tagasi tulnud hulgaliste inglise ja tok-pisini laensõnade kaudu.
Trepakk
Trepaki üks tuntumaid kasutusi klassikalises muusikas on Pjotr Iljitš Tšaikovski Trepakk balletist "Pähklipureja" (mis on tuntud ka nime all "Vene tants"). Trepaki muusikat kasutas ta ka oma viiulikontserdis D-mažoor, op. 35.
Tolai keel
Asesõnad
Tolai asesõnadel on neli võimalust märkida arvu (ainsus, duaal, triaal ja mitmus), kolm isikut (esimene, teine ja kolmas isik) ja inklusiivsuse/eksklusiivuse eristus. Sugusid ei eristata.
Švitrigaila
Švitrigaila oli aastatel 1392–1393, 1430–1436 Viciebski, 1400–1402 Podoolia, 1404–1408, 1420–1438 Novgorod-Siverski, 1419–1430 Tšernigivi vürst, 1430–1432 Leedu suurvürst ja 1437–1452 Volõõnia valitseja.
Suurema osa elust võitles ta võimu pärast oma onu (Kęstutise, kes oli Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürst 1381–1382 ja Algirdase kaasvalitseja 1345–1377) poegade Vytautase ja Zygimantasega.
Tolai keel
Asesõnad
Mitmuslikud asesõnad kaotavad oma viimase -t, kui kasutatakse verbi ees. 'Da vana!' - 'Lähme!', 'Pa ave gire.' - 'Me ei näinud', 'Dia tar pot' - 'Nad on juba kohal.'
Arvsõnad
Glosbe sõnaraamat ja zompist.com annavad tolai keele arvsõnadele tähendusi järgnevalt.
Süntaks
Tavaline tolai sõnajärg on SVO (subjekt-verb-objekt).
Prefiks ni-'ga seondub huvitav fenomen - see muudab verbi nimisõnaks ja toob seeläbi keelde irregulaarsuse. Tavaliselt lisatakse prefiks verbi algusse, nt
Kuid
Nendel juhtudel muutub prefiks ni- infiksiks -in- ja lisatakse algse verbifoneemi järele. Võib ka ütelda, et lisandub prefiks ni-, kuid algne verbifoneem vahetab kohad prefiksis oleva n-iga.
Tolai ja tok-pisin
Tolai on üks suurimaid tok-pisini substraatsõnade allikas. Järgnevalt mõned tavalisemad tok-pisini sõnad, mis pärinevad suure tõenäosusega tolai keelest või on sellega väga lähedalt seotud. Samas on tok-pisin osaliselt asendanud tolai omasõnu (nt kubar sõnaga braun  'pruun' ja aingau sõnaga vilivil  'jalgratas').
Heinrich Wilhelm Christoph Paucker
Heinrich Wilhelm Christoph Paucker (6. veebruar 1797 Simuna – 21. november 1833 Simuna) oli Eesti vaimulik.
Rein Pork
Rein Pork (12. november 1936 Suure-Kõpu vald Viljandimaal – 16. oktoober 2008 ) oli eesti loomakasvatusteadlane.
Heinrich Wilhelm Christoph Paucker
Õppis aastatel 1812–1813 Tartus gümnaasiumis, aastatel 1813–1815 Jelgavas gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1815–1818. Oli seejärel Väinjärvel koduõpetaja. Ordineeriti õpetajaks 15. augustil 1819.
Rein Pork
Elulugu
Rein Pork oli talupidaja poeg.
Heinrich Wilhelm Christoph Paucker
Oli aastatel 1819–1833 (kutsuti 1. juulil 1819) Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja.
Rein Pork
Elulugu
Lõpetas 1956 Türi Põllumajandustehnikumi, 1961 EPA zootehnika erialal, 1969 aspirantuuri Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudis, bioloogiakandidaat (1967, Teaduste Akadeemia), väitekiri "Uurimisandmeid põrsaste toitumise, kriitiliste kasvufaktorite ja varase võõrutuse kohta". 1961–1962 Rakvere Territoriaalse Kolhoosi- ja Sovhoositootmise Valitsuse tõuaretuse spetsialist, 1969–1970 Simuna näidis-katsesovhoosi seafarmi juhataja, 1970–1992 Pärnu Kolhoosidevahelise Seafarmi teadusdirektor, ühtlasi 1977–1990 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi(ELVI) leheproteiini labori rajaja ja juhataja, 1990–1997 uurimis- ja innovatsioonifirma AXON (aastast 1992 AXON IF) asutaja, omanik ja aastast 1997 ka juhataja.
Alborán
pisi| Alborán on saar Alboráni meres, mis jääb Vahemere lääneossa, umbes 50 km põhja Maroko rannikust ja 90 km lõunasse Almería provintsist Hispaanias. Saar kuulub Hispaaniale 1540. aastast, mil see vallutati Alboráni lahingus Tuneesia piraadilt nimega Al-Borani. Sellel asuvad väike Hispaania mereväe garnison ja automatiseeritud majakas.
Rein Pork
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: seakasvatus; ökoloogia ja keskkonnakaitse; makrobiotehnoloogia; inimese toitumine; bioaktiivsed faktorid; tööstustehnoloogia ja -seadmed; ja alternatiivenergia. Olnud leheproteiini (valgu-vitamiinikontsentraat rohelistest taimedest) kui noorloomade üleskasvatamisel kasutatava inimtoidu (täispiima ja lössi) võimaliku asendaja uurimise, selle tehnoloogia väljatöötamise ja tootmise rajaja Eestis (1978 neljas tööstuslik tehas maailmas Ungari, USA ja Prantsusmaa järel) ning põrsaste varase võõrutuse, nn startersöötade väljatöötaja ning tööstusliku tootmise initsiaator NSV Liidus. Töid mikroelementide, vitamiinide toimest, leheproteiini tootmisest, ravimudast, joogi- ning heitvee puhastamisest ja elektrokeemilisest aktiveerimisest. Konstrueerinud eriotstarbelisi seadmeid. Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige, OÜ Sapropeel juhatuse liige, Rahvusliku Arengu ja Koostöö Instituudi (RAKI) teadusnõukogu liige. Üle 30 teadustrükise, 26 autoritunnistust.
Heinrich Wilhelm Christoph Paucker
Oli 6. septembril 1833 asutatud Eestimaa ajaloo sõprade ühingu asutajaliige. Asutas Simunas aastal 1832 esimese kihelkonnakooli Eestimaal.
Isiklikku
Tema isa Heinrich Johann Paucker oli Nissi ja Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja, vanaisa Johann Christoph Paucker oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, poeg Pontus Heinrich Johannes Paucker oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja. Tema äi Jakob Pontus Haller oli Käina Martini koguduse õpetaja, naisevend (oli ta lastele koduõpetajaks) Eduard Pontus Haller oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Zolitūde mõis
pisi Zolitūde mõis (Zolitūde muiža, ka Bērzu muiža) oli linnamõis Lätis Riia linnas Imanta asumis peahoone aadressiga Tālavas gatve 13. Saksa keeles Solitude, Birkenruh, Birkenhof, Helmutshof või ka Swanenborgshoff.
Mõisa nimi tuleb prantsuse keelest, kus sõna solitude tähendab üksindust. Nimi pärineb XIX sajandi algusest, enne seda oli mõisa nimi Swaneborgshoff.
Hintersteiner See
thumb|Hintersteiner See ja [[Kaiseri mäed]]
Zolitūde mõis
XVII sajandil rajatud mõisa sai XVIII sajandi algul endale Otto Hermann von Vietinghoff-Scheel. Aastast 1795 said Vietinghoffide asemel mõisa omanikuks Igelströmid. Aastast 1877 läks mõis Riia linna valdusse. Mõisas hakati tootma turvast, mõisa maadele hakkasid kerkima elamud, millest sai hilisem Zolitūde asum.
Hintersteiner See
Hintersteiner See on mägijärv Austria Wilder Kaiseri rahvuspargis ja kuulub Scheffau haldusalasse Austria Tirooli liidumaal.
Zolitūde mõis
Mõisa hooned on tänapäeval hävinud, mõisakompleksist on säilinud vaid jupp mõisa pargis olnud alleest.
Hintersteiner See
thumb|left|Vaade Steiner Hochalmist
Järve pindala on 56 ha, maksimaalne sügavus on 36 m. Järv tekkis viimasel jääajal ja asub kõrgusel 883 m. Veealused allikad täidavad järve kristallselge veega. Hintersteiner See on Tiroler Wasserkraft AG eraomanduses ja seda kasutatakse ettevaatlikult elektri tootmiseks. Järvest voolab välja Weißache.
Järve ääres on avalik suplusrand.
Hintersteiner See legend
thumb|Veealune vaade
Hintersteinis elasid mõned uhked, rikkad põllumehed, kes mängisid võitükikestega murukeeglit oma hubasel heinamaal, kus nüüd on Hintersteiner See. See oli kirgas kuuvalge öö, kui nad taas mängisid. Siis äkki värises maa nende jalge all ja nad vajusid oma talude ja kõigega maa sügavusse. Kuid nende kergemeelse käitumise tõttu pagendati talunikud Scheffaueri tippudele ja oma pattude hüvitamiseks mõisteti nad mängima murukeeglit nii kauaks, kuni Kaiseri mäed seisavad. Nende keegliraja võib leida vahetult Scheffaueri tipu alt väikeses lohus, mis on kaetud peene samblavaibaga.
Legendi kohaselt oli jõukatel Hintersteineri talunikel suur vastuväide allika kohta. Isegi Corpus Christi pidulikul festivalil vaidlesid nad kogu päeva, mis lõppes näotu kähmlusega. Selgelt ja varakult järgmisel päeval, talunike meierei teenijatüdruk, väga korralik, arukas naine, kes juba ammu pidas väidet üsna rumalaks, läks üle heinamaa lehmi lüpsma ja nägi maja ees väikest veeloiku, mida seal varem ei olnud. Ta raputas pead, kui ta seda nägi, kuid läks oma teed. Lehmade leidmiseks kulus kaua aega ja ta oli üllatunud, leides nad kobaras koos lohust. Ta lüpsis neid kiiresti, et tallu tagasi jõuda ja oma tööd jätkata, kuid kui ta lohust välja jalutas, seisis ta silmitsi järvega, kust ainult ühe maja ots veest välja paistis.
Kintspüksid
Kintspüksid on kitsad põlvpüksid, mida kanti endisaegses meesteriietuses (praegu kasutusel rahvariietuses).
Ajaloost
Põhja- ja Kesk-Eestis hakati meeste poolt avaraid põlvpükse kandma alates 17. sajandist Euroopa moe eeskujul. 18. sajandil kanti neid kogu Eestis, v.a. saared. Sellega koos tuli tarvitusele ka nimetus püksid. 19. sajandi algul jõudsid Põhja-Eestis riietusse kitsad, vastu keha hoidvad põlvpüksid, mida nimetati kintspüksid (ka kintpüksid või kukepüksid). Nende kandmine levis üle kogu Eesti ja ka saartele. 19. sajandi lõpupoole võeti Euroopast üle pikkade pükste kandmise mood.
Kintspükse õmmeldakse neljast tükist, õmblused on külgedel ning ees alla keeratav lakk, mis on mõlemast ülanurgast või ka eest nööbitav. Säärte värvlid köidetakse sisseaetud paeltega või seotakse värvlite peale pandud säärepaltega. Sääreotstel olevad lõhikud kinnitatakse 2–3 nööbiga. Kintspüksid õmmeldakse enamasti potisinisest riidest.
Walchsee järv
thumb|Walchsee
Walchsee on järv Kufsteini ringkonnas nii Walchsee kui ka Kösseni vallas Tiroolis.
Järve pindala on 95,3 ha, mis teeb sellest suuruselt neljanda loodusliku veekogu liidumaal. Selle maksimaalne sügavus on 21,2 m ja maksimaalne maht 11 782 560 m³.
2. Jõe tänav (Pärnu)
2. Jõe tänav on tänav Pärnus Eeslinna linnaosas Pärnu jõe ääres.
Tänav koosneb kahest lõigust, millest esimene paikneb Pärnu jõe ja Väike-Jõe tänava vahel ning teine Väike-Jõe ja Suur-Jõe tänava vahel.
Tänava pikkus on ligikaudu 149 meetrit.
Direction de la surveillance du territoire
DST (prantsuse Direction de la surveillance du territoire) oli Prantsusmaa julgeolekuteenistus, mille ülesannete hulka kuulus algselt ainult vastuluure, kuid pärast külma sõja lõppu lisandusid terrorismivastane võitlus, võitlus organiseeritud kuritegevusega, võitlus illegaalse relvakaubandusega ja majandusspionaaži tõrjumine.
1. juulil 2008 liideti see Direction centrale des renseignements généraux'ga ja moodustati DCRI (Direction centrale du renseignement intérieur).
Saksi-Altenburgi hertsogiriik
Saksi-Altenburgi hertsogiriik (saksa Herzogtum Sachsen-Altenburg) oli hertsogiriik Saksamaal 1603–1672 ja 1826–1918, üks ernestiinide hertsogkondadest. Riiki valitses Wettini dünastia ernestiinide haru.
1572. aastast olid Altenburgi alad kuulunud Saksi-Weimari hertsogiriigi koosseisu. 1602. aastal suri Saksi-Weimari hertsog Friedrich Wilhelm I ja hertsogkonna päris tema noorem vend Johann II. 1603. aastal eraldati Saksi-Weimari hertsogkonnast Saksi-Altenburgi hertsogkond, mis anti kompensatsiooniks Friedrich Wilhelmi pojale Johann Philippile.
1672. aastal suri hertsog Friedrich Wilhelm III ning meesliinis pärijate puudumise tõttu läksid Altenburgi valdused Saksi-Gotha hertsog Ernst I kätte, kelle abikaasa oli hertsog Johann Philippi tütar ja hertsogkonna pärijanna. Saksi-Altenburgi hertsogiriigi valdused ühendati Saksi-Gotha hertsogiriigiga ning tekkis Saksi-Gotha-Altenburgi hertsogiriik.
1825. aastal suri Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog Friedrich IV ilma meessoost järglasteta. Tema valdused jagati kaheks: Gotha päris Saksi-Coburg-Saalfeldi hertsog Ernst I ning Altenburgi päris Saksi-Hildburghauseni hertsog Friedrich, kelle senised valdused liideti Saksi-Meiningeniga.
1826. aastast kuulus hertsogiriik Saksa Liitu ja 1871. aastast Saksa keisririigi koosseisu.
Hertsogkond kaotati 1918. aastal.
John Nunn
Isiklikku
Tema abikaasa on sakslanna Petra Fink-Nunn, kes on samuti maletaja. Neil on poeg Michael.
Eduard August Maass
Eduard August Maass (ka Maaß) (20. aprill 1875 Tartu – 18. märts 1958 Schönburg) oli Eesti- ja Liivimaal, Venemaal, Preisimaal ning Saksamaal töötanud vaimulik.
Mõnes allikas on tema nimena kirjas Einard August.
Lapsepõlv ja õpingud
Eduard August sündis Tartus viielapselise pere noorima lapsena. Aastal 1888 asus perekond elama Peterburi.
Aastatel 1894–1901 õppis Eduard August Tartu Ülikoolis teoloogiat. Prooviaastal oli ta Tallinnas ja Karuse Margareeta koguduses. Ordineeriti 6. mail 1901 õpetajaks.
Tööelu
Aastatel 1901–1903 oli ta Tallinna Jaani koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1903–1910 (teistel andmetel 1901–1910) oli ta Noarootsi Püha Katariina koguduse pastor. Aastatel 1910–1913 oli ta koolidirektor Paides.
Aastast 1913 oli ta Peterburi Anna koguduse pastor. 1918. aastal ta põgenes ning temast sai koolidirektor Võrus. Seejärel oli ta pastor Tilsitis ning aastast 1931 Ida-Preisimaal Lycki lähedal Juchas.
1945. aastal pidi Eduard August Maass taas põgenema ning ta teenis seejärel aastatel 1946–1948 Saksamaal Schönburgis.
Eduard August Maass ja eestirootslaste ärkamisaeg
Pärast 17. oktoobri manifesti väljakuulutamist keiser Nikolai II poolt 1905. aastal hakkasid eestirootslased senisest rohkem tegelema oma keele ja kultuuri säilitamisega. Ühest pastor Maassi ja Johan Nymanni vahelisest vestlusest kasvas välja 1907. aasta 1. veebruaril Noarootsi kirikumõisas pastori ja mõisnik Wolfgang von Nocksi organiseerimisel toimunud kohtumine. Kohtumisele kogunes 40 saadikut üle suurema osa rannarootslaste asualade, et arutada rootsikeelse hariduse andmisega seotut. Kohtumisel osalenud valisid juhatajaks pastor Maassi ning sekretäriks Hans Pöhli ja sellega pandi alus ühingule Den svenska upplysningsföreningen i Ryssland, mis tuli aga peagi ümber nimetada Rootsi Hariduse Seltsiks (Svenska Odlingens Vänner).
Isiklikku
Aastal 1902 abiellus ta Edith Ida Nelissen v. Hakeniga (5. aprillil 1883 Riias – 1961).
Nende abielust sündis viis last :
Muud
Eduard Augusti õde Gertrud Linda oli abielus Tallinna Jaani koguduse õpetaja Gottfried William August Grohmanniga.
Pomesaania piiskopkond
Pomesaania piiskopkond (saksa keeles Bistum Pomesanien, ladina keeles Dioecesis Pomesanensis, poola keeles Diecezja pomezańska) oli 13.–16. sajandil katoliku kiriku piiskopkond ja riik, hiljem luterlik piiskopkond Preisimaal.
Piiskopkond rajati Preisi ristisõja käigus vallutataval Preisimaal 1243. aastal paavsti legaadi Modena Wilhelmi poolt koos Ermlandi, Samlandi ja Kulmi piiskopkondadega. Esimene piiskop Ernst Torgaust (Ernst aus Torgau) (1248–1258) astus ametisse 1249. aastal, toomkapiitel kuue kanoonikuga rajati aga alles 1284. aastal. pisi|Preisi hõimude asualad 13. sajandil Nagu Kulmi ja Samlandi piiskopkonnad, langes ka Pomesaania peagi Saksa ordu tugeva mõju alla: toomkapiitli liikmed pidid juba alates selle rajamisest alates kuuluma Saksa ordusse (preestervendadena), 2/3 diötseesist läks ordule ning piiskopile jäänud ilmalikus valduses ehk stiftis tegutsesid enamasti orduliikmetest stiftifoogtid. Pomesaania piiskop oli oma stiftis ametlikult siiski kõrgeim maaisand ning maksude, seadusandluse ja majanduselu vallas oli tal kuni 15. sajandini võimalik ajada üpris iseseisvat poliitikat. Välispoliitika kuulus aga täielikult ordu kompetentsi. Piiskopkonna sõjajõud pidid koos orduvägedega osalema maakaitsel, kuid Leedusse nad tavaliselt sõjaretkele ei läinud, erinevalt Samlandi ja Ermlandi vägedest, sest piiskopkond asus vastu Poola piiri. Kiriklikult allus Pomesaania Riia peapiiskopkonnale.
1466. aastal sõlmitud Teise Thorni rahuga läks Lääne-Preisimaa Poola kuningriigi võimu alla. Koos sellega läks ka osa Pomesaania diötseesist, kaasa arvatud kõrgmeistri endine residents Marienburgis (Malborkis), Poolale. Piiskopi stift jäi siiski ka edaspidi orduvalduste keskele ning kuigi aastatel 1466–1479 valitses Pomesaaniat piiskopliku administraatorina Poola kuninga kantsler ja Kulmi piiskop Wicenty Kiełbasa, taastus pärast seda Saksa ordu mõju. Edaspidi sõltus sisuliselt ainult kõrgmeistri tahtest, kes Pomesaania piiskopiks saab, ordu määras enamjaolt ka piiskopkonna sisepoliitikat.
1525. aastal sekulariseeris kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern Preisimaa orduvaldused ja moodustas Preisimaa hertsogiriigi. Pomesaania piiskop Erhard von Queiss oli juba 1524. aastal läinud avalikult üle luterluse poolele. Hertsogiriigi moodustamise ajal andis ta vabatahtlikult kogu ilmaliku võimu üle hertsog Albrechtile ja nõnda lakkas Pomesaania riigina eksisteerimast. Pomesaania katoliiklik toomkapiitel eksisteeris siiski kuni 1527. aastani, kuid oli lõpuks sunnitud hertsogi ja piiskopi survel end laiali saatma. Seejärel sai Pomesaaniast luterlik piiskopkond, kus piiskopil oli vaid vaimulik võim, ilmalikud valdused kuulusid edaspidi aga hertsogile. 1577. aastal liideti Pomesaaniaga ka Samlandi piiskopkonna valdused, kuid 1587. aastal see likvideeriti.