cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Authie jõgi
Hüdroloogia
Ookeanilise/pluviaalse süsteemi kontekstis on Authie suudmes ühtlane ja suhteliselt püsiv väljavool 10,8 m³/s. Jõevoolu mõjutab ookeaniline kliima, mida iseloomustab keskmine aastane temperatuur 10 °C, väga vähe pakaspäevi, suhteliselt palju sademeid (800–900 mm aastas), välja arvatud rannikuestuaari juures, kus sademeid on alla 650 mm aastas.
Ajalugu
Varaseimad märgid inimtegevusest Authie orus pärinevad u 200–300 tuhat aastat tagasi ja on seotud Moustier' kultturiga. Neandertallaste ajastust on avastatud arvukalt tööriistu. Kui org gallide perioodil asustati (ehteid, relvi ja münte on avastatud Dompierre-sur-Authiest, Rooma-eelse ajastu pühapaigast) või kui see oli Gallia Belgica osa, jäi Authie jõesäng suurtest rahvaliikumistest eemale. Suhtlusrajad ei järgi orgu idast läände, vaid ületavad selle põhjast lõunasse, sealhulgas tinatee, mis ühendas praeguse Boulogne-sur-Mer sadama enne Rooma okupatsiooniperioodi Lõuna-Prantsusmaaga, samuti Rooma teed, mis tagasid kontakti Lutetia (Pariis), Samarobriva (Amiens) ja La Manche'i vahel Gesoriacumi sadama (Boulogne-sur-Mer) kaudu. Õhust uuringud ja arheoloogilised väljakaevamised on viinud paljude suurte galloromaani talude (villa rustica) taasavastamiseni, eriti Nampontis, kuid suurte inimrühmadega linnapiirkondi pole avastatud.
1272. aastal nägi Ponthieu krahvinna Jeanne'i abikaasa Jean de Nesle ette kanali kaevamist Authie lahest Rueni, mille sadam oli hakanud mudastuma. Projekt seisis silmitsi raskustega, tööd ei alustatud ja kanali ideest loobuti 1277. aastal.
thumb|275px|15. sajand kujutis [[Crècy lahingust]]
Alustades Crècy lahingust Saja-aastase sõja ajal sai Authie orust vastasseisu koht ja riikide lahingutes eluline küsimus. 16. sajandil Prantsusmaa ning Austria ja Hispaania Habsburgide vahelise vastasseisu käigus sai Authie piiriks prantslaste, kes säilitasid Picardie, ja Hispaania Artois' vahel pärast Madridi rahu sõlmimist 14. jaanuaril 1526 ja teise Cateau-Cambrésis' rahu sõlmimist 3. aprillil 1559. Jõe kaldad on kaetud võimsate kindlustega, prantslaste lõunas, Hispaania põhjas. 17. sajandi esimesel poolel oli see piirkond taas lahinguväli 1648. aastani Kolmekümneaastase sõja ajal ja 1659. aastani Prantsuse-Hispaania sõja ajal. Viimase lõpus tagastati 7. novembril 1659 sõlmitud Püreneede rahuga Artois Prantsusmaale, mis lõpetas Authie piiristaatuse. Kuna orus toimus palju lahinguid, viisid armeede rekvisitsioonid paljude hoonete ja külade hävitamiseni ning ajasid elanikud rajama muches (maa-alused varjupaigad). Need rajati nende külade lähedusse või sagedamini nende alla, kus nad said ohu korral oma vara ja kariloomadega varjuda. Sissepääs asus sageli kirikus, kusjuures muche asus külaplatsi all, koosnedes käikudest ja ruumidest perede ja nende loomade pidamiseks, varudest ja kogu rikkusest, mis neil oli. Somme'i ja Pas-de-Calais' departemangus on loetletud mitukümmend.
Kui Artois tagastati Prantsusmaale, jäi Authie ikkagi halduspiiriks erineva maksustaatusega provintside vahel. Jõest põhja pool ei rakendatud mitmesuguseid makse, nagu gabelle ja taille, mis tõi kaasa salakaubaveo Picardie elanike poolt, kes soovisid osta odavamat söögisoola. Piiriprobleemid ei lõppenud Ancien Régime 'i langemisega ja departemangude rajamisega Prantsuse revolutsiooni poolt aastatel 1790–1791, sest Auxi-le-Château jäi Somme'i ja Pas-de-Calais' departemangu vahel kaheks jagatuks, enne kui sai viimase osaks.
19. sajandil vältisid uued sidevahendid nagu raudtee suuresti Authie orgu. Jõe pikkuses ei rajatud isegi kohalikku huvi pakkuvat raudteed. Piirkonna peamised teed ja raudteed lihtsalt ületasid jõe. Veetee ääres kulgevad ainult departemanguteed, D 319 põhja ja D 224 lõunasse, ning isegi need eemalduvad estuaari lähedal. Orus on madala tihedusega transpordivõrk võrreldes põhjapoolsete naabritega, eriti Aa.
Andy Coan
Andrew B. Coan (4. märts 1958 Knoxville – 20. märts 2017 Boca Raton) oli Ameerika Ühendriikide vabaujumise ujuja.
Dmitri Gluhhovski
pisi| Dmitri Gluhhovski (2011)
Andy Coan
Karjäär
1975. aastal, kui Coan oli 17-aastane, esindas ta amatööride spordiliidu ujumisvõistlusel Pine Cresti keskkooli ja ületas Jim Montgomery 12-päevase 100 meetri vabaujumise maailmarekordi.
Dmitri Gluhhovski
Dmitri Aleksejevitš Gluhhovski (vene keeles Дмитрий Алексеевич Глуховский; sündinud 12. juunil 1979 Moskvas NSV Liidus) on vene kirjanik ja ajakirjanik.
Andy Coan
Karjäär
Hiljem samal aastal võitis Coan Jack Nelsoni juhendamisel Colombias Calis toimunud 1975. aastal maailmameistrivõistlustel kolm kuldmedalit. Kaks kuldmedalit sai ta Ameerika Ühendriikide 4 x 100 meetri vabaujumises ja 4 x 100 meetri kompleksujumise võistkondade koosseisus ning kolmanda 100 meetri vabaujumises individuaalarvestuses.
Dmitri Gluhhovski
Ulmekirjanikuna on ta kirjutanud antiutoopilised romaanid "Metro 2033", "Metro 2034", "Metro 2035", "Tulevik" ja "Hämarik". 2005. aastal ilmunud esikromaan ja triloogia esimese osa "Metro 2033" on tõlgitud 37 keelde (kogutiraaž pool miljonit eksemplari). Hollywoodi filmikompanii Metro-Goldwyn-Mayer omandas Gluhhovski esikromaani ekraniseerimisõigused. Gluhhovski ja kirjastuse AST eestvedamisel hakkas ilmuma raamatusari "Vselennaja Metro 2033".
Andy Coan
Karjäär
Ta jätkas oma võiduseeriat Ameerika Ühendriikide 1975. aasta ujumise meistrivõistlustel, kus ta võitis kuldmedali 100 jardi vabaujumises.
Dmitri Gluhhovski
Gluhhovski on tegutsenud ka raadio- ja telesaatejuhina, kolumnistina ja sõjakorrespondendina.
Andy Coan
Karjäär
Aastatel 2014–2015 sai Coan kerghalvatuse Guillaini-Barré sündroomi tõttu ja suri 20. märtsil 2017 Florida osariigis Boca Ratonis maksavähki.
Dmitri Gluhhovski
Haridus ja töö
2005. aastal naasis Gluhhovski Venemaale ja töötas kolm aastat ajakirjanikuna telekanalil Russia Today. See võimaldas tal ära käia paljudes paikades maakeral, sealhulgas Alžeerias, Marokos, Guatemalas, Islandil, Bajkongõri kosmodroomil, Tšornobõli võõrdunud tsoonis, samuti põhjapoolusel, kust ta 2007. aasta juulis tegi esimese teleotseülekande. Aastatel 2007–2009 oli ta raadiojaama Majak saatejuht.
Praegu tegutseb ta internetiväljaande Snob koluministina ja osaleb regulaarselt raadiojaama Ehho Moskvõ saatekülalisena saates "Eriarvamus".
Isiklikku
Gluhhovski isapooolne vaarisa oli meditsiiniprofessor, vanaisa ajakirjanik ja rändur. Gluhhovski isa Aleksei Gluhhovski oli rahvuselt juut, töötas toimetajana Gosteleradios ja tõlkis serbia luulet vene keelde. Gluhhovski ema Larissa Gluhhovskaja, rahvuselt venelanna, töötas toimetajana TASS-is.
Gluhhovski on abielus Jelena Gluhhovskajaga. Neil on kaks last: tütar Emilija ja poeg Teodor.
Cara Delevingne
Isiklikku
Tema vanemad on Charles Delevingne ja Pandora Delevingne.
Caral on kolm õde ja venda, sh Poppy Delevingneja Chloe Delevingne.
Eesti 2017. aasta riigieelarve
'''Eesti 2017. aasta riigieelarve''' on Eesti keskvalitsuse 2017. aasta eelarve. Valitsus algatas 2017. aasta riigieelarve seaduse menetlemise 28. septembril 2016. Seadus läbis esimese lugemise 26. oktoobril 2016 ja teise lugemise 16. novembril 2016.
Riigieelarve tulude mahuks plaaniti 9,42 miljardit eurot, mida oli 592 miljoni euro ehk 6,7 protsendi võrra enam 2016. aastaks prognoositust. Riigieelarve kulud kasvasid 2016. aastaga võrreldes 650 miljonit eurot ehk 7,3 protsenti 9,57 miljardi euroni.
Javier Cercas
Ta on töötanud aastaid ülikooli filoloogiaprofessorina. Tema looming on peamiselt narratiivne ja seda iseloomustab eri kirjandusžanrite kombineerimine, mitteilukirjanduse kasutamine ning kroonika ja essee ühendamine fiktsiooniga.
Lapsepõlv ja noorukiiga
Loomaarsti poeg Javier sündis Ibahernandos, väikeses Hispaania omavalitsuses Cácerese provintsis Extremaduras. 1966. aastal, kui Javier oli neljaaastane, kolis pere Gironasse. Kuni 15. eluaastani käis ta igal suvel oma sünnikandis ning tihedaid suhteid on ta Ibahernandoga hoidnud tänaseni.
Noorus ja täiskasvanuiga
1985. aastal lõpetas Cercas Barcelona autonoomse ülikooli hispaania filoloogia erialal, hiljem omandas Barcelona ülikoolis samal erialal ka doktorikraadi. Ta töötas kaks aastat USA-s Illinoisi ülikoolis, sel perioodil kirjutas ta ka oma esimese romaani. 1989. aastast töötas ta Girona ülikoolis hispaania kirjanduse õppejõuna, ühtlasi kirjutas ajalehtedele artikleid ja retsensioone. Ta kirjutab siiani regulaarselt ajalehe El País katalaanikeelses väljaandes ja ajalehe pühapäevanumbris.
Pärast mitut aastat Barcelonas naasis ta 1999. aastal koos naise ja pojaga Gironasse. Kuni 2000. aastani oli Cercas väga vähe tuntud kirjanik. Seda võib hinnata asjaolu järgi, et samal aastal ilmunud hispaania kirjanike antoloogias ("Páginas amarillas") on tema oma põlvkonna autorite nimekirjast puudu. Vaatamata sellele innustas tema sõber, tuntud tšiili kirjanik Roberto Bolaño, teda oma talendi pärast kirjutamisega jätkama.
2001. aastal avaldas Cercas oma romaani "Salamise sõdurid" ("Soldados de Salamina"), mis tegi temast ülemaailmselt tuntud kirjaniku ja mille eest ta pälvis mainekatelt kirjanikelt suurepärast kriitikat, nende hulgas olid Mario Vargas Llosa, JM Coetzee, Doris Lessing, Susan Sontag ja George Steiner. Selle teose arvukas müük võimaldas kirjanikul pühenduda üksnes kirjutamisele ja jätta töö filoloogia õppejõuna. Kaks aastat hiljem ilmus romaan David Trueba juhtimisel filmina.
Tema järgmine romaan, "La velocidad de la luz" (2005), kinnitas taas kirjaniku kvaliteeti. Lisaks sellele, et ajaleht La Vanguardia ja ajakiri Qué Leer pidasid teost aasta raamatuks, võitis see ka mitmesuguseid auhindu. Oma järgmistes teostes, "Anatomía de un instante" (2009), "Piiriseadused" ("Las leyes de la frontera", 2012), "El impostor" (2014) ja "El monarca de las sombras" (2017), näitas autor üles suurt huvi Hispaania kodusõja ja Hispaania üleminekuperioodi vastu.
2020. aasta seisuga on tema teoseid tõlgitud enam kui 20 keelde. Eesti keeles on Toledo kirjastus välja andud kaks tema teost – "Salamise sõdurid" ("Soldados de Salamina") ja "Piiriseadused" ("Las leyes de la frontera"). "Salamise sõdurid" ilmus Mari Laane tõlkes 2015. aastal ja "Piiriseadused" Riina Roasto tõlkes 2018. aastal – ja kirjastus Varrak ühe tema teose – "Terra Alta" (2023) Merilin Kotta tõlkes. Ise on ta tõlkinud kaasaegseid katalaani autoreid ja H. G. Wellsi.
Stiil ja mõjutused
Cercase proosale on omane mitteilukirjanduslikkus, milles segunevad tõesed ja väljamõeldud faktid, kusjuures mõlema piirid jäävad segaseks. Kirjaniku jaoks on iga romaan autobiograafiline, lisaks peab sellega kaasnema ka katarsis, mõni pääsemise vorm. Sellist kirjanduse nägemise viisi, mis kehtib struktuuris ja lugude jutustamisviisis, on paljud tunnustanud, aga on ka saanud kriitikat näiteks kirjanik Félix de Azúalt ja ajakirjanik Arcadi Espadalt, kes pooldavad selgemat piiri fiktsiooni ning reaalsuse vahel. Tema teosed leiavad peamiselt aset linnamiljöös, toimuvad olevikus või lähiminevikus ja on sõbraliku ja mõnikord ka humoorika tooniga.
Mis puutub kirjutamisprotsessi, siis autori enda sõnul algavad kõik tema romaanid küsimusega, vaatamata sellele, et need on väga erinevad, ning raamat tegeleb vastuse otsimisega, milleni lõpuks ei jõuta või on küsimus hoopis ise vastuseks. Kirjanik väidab, et uue romaani alustamisel on tal sellest ainult ähmane ettekujutus, mis määratleb end teose arenemisel. Ta on öelnud, et tema ideaaliks on "kergesti loetavad ja raskesti mõistetavad romaanid", nagu see on tema lemmikromaani "Don Quijote de la Mancha" puhul.
Cercas peab argentina novellikirjanikku Jorge Luis Borgest üheks oma suurimaks mõjutajaks ja kirjutamise stiimuliks, tema teoste lugemist alustas ta neljateistkümneaastaselt. Lisaks ta ütleb, et tema jaoks on kaks kõige tähtsamat kirjanikku Borges ja Franz Kafka.
Cercase jaoks on kolumnisti roll peaaegu vastupidine romaanikirjaniku rollile, ehkki üks on võimeline teostama mõlemat probleemideta.
Poliitiline ideoloogia
Cercase romaanid ja kroonikad on tavaliselt tugeva poliitilise sisuga, milles ta avaldab autorina suundumust vasakpoolsusele, aga on samas ka vasakpoolse diskursuse ja riigi aktuaalse olukorra kriitik. Ühtlasi on ta tuline vastane Francisco Franco diktatuurile, kes on intellektuaalide, ajakirjanike ja poliitikutega vaielnud vastutuse üle Hispaania kodusõja, diktatuuri ja Hispaania ülemineku perioodi ajal. Teiste seas on ta debateerinud José Ignacio Werti ja Gregorio Morániga.
Ta on peaaegu kogu oma elu elanud Kataloonias, kuid peab end oma sõnadega "katalaanilikuks Extremadura elanikuks või katalaaniks, kes ei suuda Extremadura elanikuks olemist lõpetada (või vastupidi)". Kataloonias esineb tugev rahvuslus, mis toob mõnikord kaasa ülejäänud Hispaaniast iseseisvumise tunde.
Cercas hoidub üldiselt natsionalismist, kuna peab seda kire küsimuseks, erinevalt iseseisvusest, mis on poliitiline küsimus, mille üle hädavaevalt arutatakse ja millega ta oleks nõus ühinema, kui tõestatakse, et Kataloonia või Baskimaa iseseisvus võiks olla nende elanikele kasulik. Rahvusluse vastasus on talle põhjustanud tülisid teiste kirjanike ja ajaloolastega, näiteks Joan B. Cullaga, ning pannud teda avalikult kritiseerima ETA toetajatest meeleavaldajaid. Samuti on ta avaldanud oma poolehoidu föderaalse Euroopa vastu.
Cercas on ateist ja kirikuvastane ning ta tunneb suurt huvi Vatikani poliitika vastu.
Auhinnad
"Salamise sõdurid"
"La velocidad de la luz"
"Atonomía de un instante"
"Las leyes de la frontera"
"Terra Alta"
Muud auhinnad
Isiklikku
Poliitik Alejandro Cercas on tema nõbu.
Ebaskorpionilised
Ebaskorpionilised (Pseudoscorpiones) on selts ämblikulaadseid.
Ülemsugukonnad:
Voltsirmik
Voltsirmik (Leucocoprinus) on šampinjoniliste sugukonda kuuluv perekond seeni.
Pernilla Karlsson
Pernilla Karlsson (sündinud 11. juunil 1990 Siuntios) on soomerootsi päritolu Soome käsipallur ja laulja. Ta esindas Soomet 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel.
Ta võitis 25. veebruaril 2012 Yleisradio lauluvõistluse "Uuden Musiikin Kilpailu" ning pääses lauluga "När jag blundar" esindama Soomet 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Laulu autor on ta vend Jonas W. Karlsson, kes oli laulu kirjutanud nende ema 50. sünnipäevaks. Lauluvõistlusel ta poolfinaalist edasi ei pääsenud.
Ta on ka käsipallur, mängib Sjundeå Idrottsföreningis, aastatel 2012–2013 mängis ta käsipalli Dickenis.
Emur Shan
Emur Shan (额木尔山 (Emu'er Shan)) on mäestik Hiinas Heilongjiangi provintsi loodesopis Suur-Hingani põhjaosas.
Kõrgeim tipp on Fengshui Shan (1398 m).
Emur Shanist saab alguse Emuri jõgi.
Zdzitava
Zdzitava (valgevene Здзітава, taraškievica nimekujud Зьдзітава, Зьдзітаў (Ździtava, Ździtaŭ), poola keeles Zdzitów) on küla (endine linn ja alev) Valgevenes Bresti oblastis Biaroza rajoonis Sporava külanõukogus.
Asulas on keskkool ja põhikool. Tegutsevad kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on kirik ja memoriaalkompleks, mis on pühendatud küla kaitsmisele Teise maailmasõja ajal.
Ajalugu
Kuigi Zdzitava piirkond oli asustatud juba neoliitikumis, arvati veel hiljuti, et linna mainiti esimest korda aastal 1252. Hiljuti avastati aga, et linna mainiti juba aastal 1005, kui see kuulus vastasutatud Turaŭ piiskopkonda. Linna toonane asukoht oli praegusest 7 kilomeetri kaugusel Jasselda jõe kaldal, linna läbis tähtis Nemunase ja Dnepri vaheline kaubatee.
Toonane linn põles Kiievi-Vene ja jatvingite vahelises sõjas maha ja ehitati uuesti üles selle praeguses asukohas. Linnaõigused säilitas Zdzitava aastani 1430. Pärast seda oli Zdzitava Navahradaki vojevoodkonda ja Słonimi maakonda kuuluv alev, mis kuulus Tyszkiewiczitele, Sapiehadele ja Brzostowskitele.
Poola jagamisel läks Zdzitava aastal 1795 Venemaa koosseisu. Asula kuulus nüüd Hrodna kubermangu. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Zdzitava Poola koosseisu, 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu.
Aastal 1940 sai Zdzitavast küla. Teise maailmasõja ajal olid küla ümbruse sood partisanide tegevuspiirkonnaks. Aasta 1944 alguses hõivasid partisanid küla ja kaitsesid seda sakslaste eest 6 päeva, selle sündmuse tähistamiseks püstitati külla hiljem memoriaalkompleks.
Protsessori pesa
Protsessori pesa ehk keskprotsessori pesa (inglise keeles Central Processing Unit socket) on kiibi pesa, mille kaudu ühendatakse mehaaniliselt ja elektrooniliselt trükkplaat ja protsessor. See on valmistatud madala soojusjuhtivusega ning elektrit mittejuhtivast materjalist. Protsessoripessa on integreeritud selle kinnitamiseks vajalik lukusti (fiksaator). Lukusti surub protsessori selle pesasse konstantse survega, mille tõttu on väiksem oht protsessori pesa vigastada.
Üldjuhul on pesa paigutatud arvutis asuvale kesksele trükkplaadile (emaplaat) sellisesse kohta, et see hoiaks ära teiste komponentide ülekuumenemise protsessori tekitatud soojuskiirguse tõttu. Selleks, et kuumust efektiivsemalt ära juhtida, käib protsessori pesa peale jahutusradiaator koos ventilaatoriga, mille paigaldamiseks vajalikud kruvipesad asetsevad kiibipesa ümbruses. Kuid on olemas ka sellised pesad, kus on juba olemas jahutusradiaatori klambrite jaoks mõeldud kinnitusnagad. On olemas ka sellised emaplaadid, millel on rohkem kui üks keskprotsessori pesa.
Protsessori pesad on ruudu või ristküliku kujulised – olenemata sellest, käivad protsessorid pessa vaid ühte pidi – ning valmistatud vastupidavast kuumusevastasest plastikust, mille küljes on metallist lukustusklamber. Protsessori õiget pidi pessa panekuks on nii protsessoril, kui ka pesal, ühes nurgas väike kolmnurk, indikeerimaks õiget joondust.
Protsessori pesasid kasutatakse personaalarvuti ja serveri tüüpi arvutite emaplaatidel, sest nii on neid lihtne välja vahetada või asendada uue mudeliga. Sülearvutites on protsessorid üldiselt emaplaadi külge kinni joodetud, sest see võtab vähem ruumi.
Tänapäeval on protsessori ja, protsessori pesa kaudu, emaplaadi vahel üle tuhande (AMD Ryzen Threadripper seeria protsessoritel üle 4000) ühenduse voolu ja signaali tarbeks. Lisaks on protsessorite pesad peaaegu alati disainitud koos vastava jahutussüsteemi/radiaatori kinnitussüsteemiga.
Protsessori pesa adapter
Protsessori pesa adapter (inglise keeles slotket, tuletatud sõnadest socket adapter) on trükiplaat, mille külge on integreeritud protsessori pesa. Selline lisakaart annab võimaluse arvuti kasutajatel kasutada testi tüüpi protsessoreid samal emaplaadil siis, kui teist protsessorit oli füüsiliselt võimatu asetada protsessori pessa. Protsessori pesa adaptrid loodi esmakordselt selleks, et võimaldada soket 8 tüüpi Pentium Pro protsessorite kasutamist soket 1 tüüpi emaplaatidel. Hiljem muutusid need populaarsemaks kui kasutajad hakkasid paigaldama soket 370 tüüpi Intel Celeroni protsessoreid soket 1 põhistesse emaplaatidele. Selliselt toimides hoiti raha oluliselt rohkem kokku, sest puudus vajadus osta uut emaplaati. Tänapäeval sellised lisakaarte enam ei toodeta seoses uute standardite tõttu.
Protsessori pesade tüübid
Levinumad protsessori pesad on PGA (inglise Pin Grid Array) ja LGA (inglise Land Grid Array). PGA on ZIF (inglise Zero Insertion Force) tüüpi pesa, mille sees on augud, mis vastavad protsessori küljes olevatele viikudele. PGA tüüpi protsessori pesa kasutavad enamik protsessorite tootja AMD protsessorid. LGA tüüpi pesal on vastupidi, ehk viigud on hoopis pesa, mitte protsessori küljes, mille alumisel küljel on vaid kullatud ühendusruudukesed. LGA tüüpi pesa kasutavad tänapäeval kõik protsessorite tootja Intel protsessorid. PGA eelisteks on see, et viigud on piisavalt paksud, et kannatada rohkem voolu, kui LGA tüüpi ühenduse puhul võimalik oleks, lisaks on PGA tüüpi protsessoreid lihtsam installeerida ja parandada. PGA puuduseks on see, et haprad osad ehk viigud on protsessori küljes, seega viikude vigastamise korral peab vahetama välja protsessori, mitte emaplaadi, mis on palju odavam komponent. LGA eeliseks, lisaks eelmainitule, on veel see, et samale pindalaühikule on võimalik mahutada rohkem viike, kui PGA puhul. Rohkem ühendusi tagab lisa voolu ja võimaldab kiiremaid kiiruseid andmevahetuses. LGA puuduseks on see, et vigastatud viike on keerulisem parandada, sest need on õhemad.
Lisaks on veel olemas veel BGA (inglise Ball Grid Array), kuid seda tüüpi pesad nõuavad protsessori trükkplaadile jootmist, ehk seda pole lõppkasutajal võimalik ise välja vahetada.
Ajalugu
Esimene protsessori pesa, Socket 0, tuli välja 1989. See oli PGA tüüpi pesa, millel oli 198 viiku.
1997 tulid ka mõneks ajaks kasutusele SECC (inglise Single Edge Contact Cartridge) tüüpi protsessori pesad, kus protsessor oli eraldi trükkplaadi külge joodetud, mis omakorda kinnitus emaplaadi külge pesa Slot 1 abil. Disainimuudatuse põhjuseks oli soov integreerida 2. taseme vahemälu emaplaadilt protsessorisse, kuna aga protsessor ja vahemälu toodeti eraldi, siis kummagi funktsionaalsust sai kontrollida alles siis, kui need ühe elemendina tööle pandi. Seega, kui kumbki neist oli praak, siis sai selle SECC trükkplaadi peal lihtsasti välja vahetada. Nii säästeti raha ja ressursse.
1998 mindi tagasi tuntud LGA ja PGA tüüpi protsessori pesadele, sest protsessorite tootmistehnoloogia oli piisavalt arenenud ning 2. taseme vahemälu pandi protsessoriga sama kiibi sisse.
Protsessorite pesad muutuvad/uuenevad kogu aeg, sest uuemad protsessorid on võimekamad ja kasutavad uuemaid tehnoloogiaid, mis nõuavad nii informatsiooni edastuseks, kui ka lisa võimsuse tarbeks rohkem viike. Lisaks, peavad emaplaadid, mille küljes protsessori pesa on, vastama nõuetele, et tagada signaali terviklikkus ja võimekus pakkuda piisavalt võimsust.
Absolut Vodka
Absolut Vodka on laialt levinud ajalooline Rootsi viinamark, mida toodetakse Lõuna-Rootsis Åhusi külas. 1979. aastal Ameerika Ühendriikides avalikustatud toode on maailmas üks suurema läbimüügiga viinabränd Smirnoffi järel. Alates 2008. aastast kuulub Absolut Vodka Prantsuse suurkontsernile Pernod Ricard.
Ajalugu
1879. aastal tutvustas niinimetatud viinakuningas Lars Olsson Smith rootslastele oma absoluutselt puhast viina (rootsi keeles "absolut rent brännvin"). Sõna "absoluutselt" tulenes Smithi uuenduslikust viina destilleerimise viisist: tavalise kolme või nelja korra asemel destilleeritakse alkoholi enam kui sada korda. Tänu sellele võttele sai Smith reklaamida toodet kui täiesti puhast viina parima maitsega. Smithi loodud destilleerimisviisi kasutatakse tänapäevani.
Taassünd
1970ndatel otsustas Rootsi riigile kuuluv alkoholimonopol Vin & Spirit AB Lars Olsson Smithi elutöö taastada. Tootemargi saja aasta juubeli lähenedes seati ettevõttele kõrged sihid: eesmärgiks võeti vallutada suurima konkurentsiga USA turg. USA rangete müügiseaduste tõttu võttis toote väljatöötamine aega, kuid 1979. aastal õnnestus Bostonis omanäolise Absolut Vodka väljatulek. Lõpptulemus oli sinise kirjaga Rootsi traditsiooniline arstirohupudel, mida kaunistas Absolut Vodka looja Lars Olsson Smithi portree.
Absolut Vodkat hakati tootma Lars Olsson Smithi sünnikohas Åhusi külas, kus destilleeritakse alkoholi siiani.
2008. aastal ostis suurettevõte Pernod Ricard Absolut Vodka tootemargi Rootsi riigilt 5,28 miljardi euro eest.
Turundus
Algusaastad ei olnud Absolut Vodkale lihtsad: konservatiivne disain ei kutsunud ostma. Kuulsus ning edu hakkas aga kasvama, kui tuldi välja uuenduslike müügikampaaniatega. Suureks turunduslikuks eduks osutus koostöö kuulsate kunstnikega. Pudelitele on isikupäraseid värvilahendusi pakkunud enam kui 500 kunstnikku, nende hulgas ka Andy Warhol. Stockholmi alkoholimuuseumis on ka Absolut Vodka teemaline väljapanek, kus kõik teosed kujutavad tootemargi viinapudeleid.
Margi iseärasused ja edu
Absolut Vodkat valmistatakse võimalikult looduslikult. Teraviljaks on valitud Åhusi läheduses kasvav talinisu ning vesi saadakse kohalikust puurkaevust. Viljapõldu väetatakse võimalikult vähe ning lõppsaadus ei sisalda suhkruasendajaid. Rikkalikus ent mahedas maitses on äratuntav kuivatatud viljade mekk.
Rohkem kui 20 maitsega Absolut Vodka on üks maailma kuulsamaid viinamarke. Suuremad turud on USA, Kanada, Saksamaa ja Ühendkuningriik. Absolut Vodka on populaarseim viin reisiostude valdkonnas. Toode on globaalne, sest seda müüakse rohkem kui 150 riigi turul.
Reola lahing
Reola lahing oli 1919. aasta 16. jaanuarist kuni 17. jaanuarini toimunud sõjaline operatsioon Eesti Vabadussõja pealetungilahingute etapil Lõuna-Eestis tõkestamaks pealetungivaid Punaarmee väeüksusi.
Reola lahingut loetakse üheks murdepunktiks Eesti Vabadussõjas. Lahingu käigus lõid Eesti väed tagasi Punaarmee Tartu taasvallutamise katse.
Eellugu
1919. aasta jaanuaris Tartu vabastamise järel edenesid Eesti väed Puhja-Nõo-Reola-Haaslava-Luunja joonele ja kavatsesid pealetungi jätkata. 16. jaanuaril 1919 liikusid soomusrongid ja kuperjanovlased piki raudteed Valga suunas. 2. jalaväepolgu osad liikusid samal ajal Luunjast üle Kriimani ja Võnnu Räpina suunas. Tallinna kaitsepataljon liikus Tartust üle Igevere ja Vana-Kuuste Põlva suunas. Eesmärk oli vaenlane Lõuna-Eestist välja ajada.
Lahingu käik
Punaväe 6. läti kütipolgu allüksuste pealetung algas 16. jaanuaril 1919 Vana-Kuuste suunalt ja 16. jaanuari õhtuks vallutasid Tartu vallutamiseks koondatud löögigrupi Punaarmee üksused Reola mõisa ning sundisid Tallinna kaitsepataljoni I ja IV rood Ülenurme suunas Ülenurme mõisa taanduma. 4. roodu ülem sai vastase suurtükimürsust haavata. Reola mõisa kaitses Tallinna kaitsepataljoni 1. rood, sellest paremal paiknesid 2. rood ja kooliõpetajate rood; mõisa taga varus seisis 4. rood, 3. rood oli jäetud Tartusse reservi.
16. jaanuaril jõudsid 2. jalaväepolgu osad määratud asukohtadesse ja polgu I pataljoni 1. rood koos pataljoni kuulipildujatega asus Vana-Kastre külla, 2. rood Kaagvere mõisa ning 3. ja 4. rood Luunja mõisa.
16. jaanuari keskpäeval alustasid Punaväe üksused pealetungi katsega Tartut tagasi vallutada ja vallutasid õhtuks Reola mõisa ning lahingukogemuseta Reolas seisnud Tallinna kaitsepataljon oli sunnitud tagasi tõmbuma. Sama päeva õhtul saabus Ülenurme mõisa 2. diviisi ülem polkovnik V. Puskar ning koos kohapealsete üksuste ülematega kavandas vastupealetungi, Reola ja Vana-Kuuste mõisate taasvallutamiseks. Pealetung pidi algama järgmine hommik kell üheksa.
17. jaanuari hommikul läksid Eesti väed Reola all pealetungile ning Tallinna kaitsepataljoni ja 2. jalaväepolgu osad vallutasid Reola mõisa õhtuks tagasi.
Tallinna kaitsepataljonile tehti ülesandeks tungida Reola mõisa peale põhja poolt, 2. jalaväepolgu osadele anti käsk tungida peale ida poolt. 2. jalaväepolgu II pataljoni 5. ja 6. roodu osad liikusid Ülenurmelt üle Mädasoo Haaslava vallamaja juurde ja sealt Ignase kaudu punastele seljataha. Hommikul kell kaheksa jõuti Ignase tallu ja seal jaguneti kaheks, 5. rood suundus Reolasse ja 6. rood liikus edasi Vana-Kuuste suunal. Pataljoniülem, alamkapten Eduard Liibus jäi Igevere küla Ignase tallu. Tallinna kaitsepataljon pidi ründama selja tagant Vana-Kuuste mõisat.
Reola mõisas asunud Punaväe üksused taganesid Reola mõisast ja 17. jaanuaril võttis Tallinna kaitsepataljon koos 2. jalaväepolgu allüksustega Reola tagasi ja kätte saadi ka eelmisel päeval maha jäänud raskesuurtükk ning likvideeriti seega oht Tartule. pisi|püsti|Mälestussammas (2012)
Mälestuse jäädvustamine
Reola lahingu mälestussammas avati 3. juulil 1932. aastal. Pärast Teist maailmasõda võeti sammas maha ja maeti maa alla. Sammas taasavati 27. novembril 1988.
Eksponentfunktsioon
Eksponentfunktsioon on funktsioon kujul kus e on Euleri arv. Eksponentfunktsioon on naturaallogaritmi pöördfunktsioon.
Eksponentfunktsiooniks nimetatakse üldisemalt ka funktsiooni kus a on positiivne konstant ja c on nullist erinev kordaja.
Omadused
Olgu z ja w kompleksarvud
Juhul, kui z ja w on reaalarvud, kehtib
Formaalne definitsioon
Eksponentfunktsiooni saab tervel komplekstasandil defineerida astmereana Seda astmerida nimetatakse eksponentreaks. Seda rida saab kasutada eksponentfunktsiooni üldistamiseks juhule, kus z on ruutmaatriks või üldisemalt mõni Banachi algebra element.
Samaväärselt võib eksponentfunktsiooni defineerida
lahendina
lahendina.
Seos trigonomeetriliste funktsioonidega
Euleri valem seob eksponentfunktsiooni trigonomeetriliste funktsioonidega.
Ämm
Ämm on abikaasa ema.
Ämm on II astme hõimlane.
Ämmad on tuntud tegelased anekdootides, kus neid kujutatakse tihti minia või väimehe jaoks tüütute, ebameeldivate ja tülikatena, samuti oma poja või tütre suhtes ülehoolitsevate ja miniat või väimeest oma lapsele ebasobivaks pidavatena. Sellist stereotüüpi kasutavad ka paljud komöödiasarjad ja -filmid.
Magnus (Saksi)
Magnus (u. 1045 – 23. august 1106) oli Saksi hertsog aastatel 1072–1106. Ordulfi ja Wulfhildi vanema poja ja järglasena oli ta viimane Billungitest.
Mäss
1070. aastal, enne hertsogiks saamist, ühines ta Baieri hertsogi Otto von Northeimiga mässus Saali dünastiast keiser Heinrich IV vastu. Ottot süüdistati vandenõus mõrvata kuningas ja otsustati, ta peab võitlema oma süüdistajaga. Hertsog küsis eskorti kohtumispaigale ja tagasi. Kui sellest keelduti, keeldus ta ilmumast ja sellest tulenevalt jäeti Baierist ilma, samal ajal tema Saksimaad rüüstati. Mäss suruti maha 1071. aastal ja Magnus tabati. Magnus pandi vangi Harzburgi lossi, imposantsesse keiserlikku kindlusesse, mis põletas nii Saksi vabadusi. Teda ei vabastatud peale tema Saksi hertsogkonna troonile saamist enne, kui vabastati 70 Lüneburgis tabatud švaabimaalast.
Esimene Langensalza lahing
1073. aastal hävitati Harzburg ja see tekitas Heinrichis viha. Ta uuendas taas konflikti Saksimaaga. Esimeses Langensalza lahingus 1075. aastal tabati Magnus taas. Pärast vabastamist ühines ta Švaabimaa hertsogi ja vastukuninga Rudolf von Rheinfeldiga ning osales Mellrichstadti lahingus (7. augustil 1078), kus ta päästis Rudolfi elu. Kuid tema ja saksid ei toetanud kunagi täielikult Švaabimaa Rudolfit ja ta leppis Heinrichiga ära, võideldes isegi kuninglikes jõududes slaavlaste vastu.
Pärand
Magnus oli Bremeni peapiiskopi Adalberti kibestunud vaenlane, kelle tooli ta korduvate rüüsteretkedega ahistas. 1106. aastal, Heinrich IV-ga samal aastal ta suri. Tema hertsogkond anti Lothar von Supplinburgile ja tema maad jaotati tema tütarde vahel abielust Béla I tütre Sophiaga (abiellus 1071), minnes seega Wulfhilde (1075–1126) kaudu, kes abiellus Baieri hertsogi Heinrich IX-ga, Welfidele, ja Eilika (1080 – 16. jaanuar 1142) kaudu, kes abiellus krahv Otto von Ballenstedtiga, Askaniatele.
Delphin (1975)
Delphin (varem Belorussija, Kazahstan II) on ristluslaev, mis kuulub ettevõttele Vishal Cruises Pvt. Ltd. ja mida käitab laevakompanii Passat Kreuzfahrten GmbH.
Tehnilised andmed
Delphin on 156,27 m pikk ja 22,02 m lai. Tema süvis on 5,90 m. Laeva kogumahutavus on 16 331 ja dedveit 2251 t. Laeva suurim kiirus on 21,5 sõlme. Laeval on 4 tekki.
Laeva jõuseadme moodustavad 2 Pielstick-Wärtsilä 18PC2V diiselmootorit, mille koguvõimsus on 13,24 MW. Laeval on 2 sõukruvi.
Laevaperes on 250 liiget ja ta võib peale võtta 590 reisijat.
Tema sõsarlaevad olid Azerbaidžan, Gruzija, Karelija ja Kazahstan, mis tänapäeval kannavad nimesid Enchanted Capri, Salamis Floxenia, Neptune ja Adventure.
Ajalugu
Laev ehitati Soomes Turus Oy Wärtsilä Ab laevatehases. Laevale pandi kiil 1. oktoobril 1973, ta lasti vette 6. märtsil 1974 ja võeti kasutusele 1975. aastal. Ta ehitati parvlaevana ja tal oli 256 autokohta. Esialgu oli tema kodusadam Odessa ja laev kandis nime Belorussija.
Pärast Nõukogude Liidu lagunemist jäi laeva kodusadamaks esialgu Odessa, aga laev nimetati ümber. Uueks nimeks sai 1993 Kazahstan II.
1996 laev müüdi ja ehitati Saksamaal Bremerhavenis Lloyd Werftis ümber. Ta muudeti parvlaevast ristluslaevaks. Ümberehituse käigus kaotati kõik autokohad. Laeva kodusadamaks sai Nassau ja uueks nimeks Delphin, aga sellegipoolest kasutatakse teda Euroopas nii Vahemerel liinil İstanbul–Barcelona kui Läänemerel liinil Kiel–Tallinn–Peterburi–Helsingi–Stockholm–Kiel ja Norra fjordides.
Valde Roosmaa
Valde Roosmaa (16. veebruar 1930 Tallinn – 28. jaanuar 2020) oli Eesti NSV parteitöötaja ja riigitegelane.
Ta lõpetas 1949. aastal Tapa Keskkooli (XXVII lend) ja 1962. aastal Leningradi Kõrgema Parteikooli.
Ta oli aastatel 1949–1950 Jäneda rahvamaja juhataja. Aastatel 1950–1954 töötas ta Paide Keskkooli komsomoliorganisaatorina, ELKNÜ Paide Rajooni Komitee II sekretärina (aastal 1954 ka I sekretärina), 1954–1963 oli ta EKP Paide Rajoonikomitee instruktor, organiseerimisosakonna juhataja, Paide linna RSN TK organiseerimisosakonna juhataja. Aastatel 1963–1967 oli ta EKP Paide Rajoonikomitee sekretär, 1967–1985 EKP Paide Rajoonikomitee I sekretär.
Pälvis Eesti NSV teenilise põllumajandustöötaja aunimetuse (1984).
Kõrvemaa maastikukaitseala üks rajajaid (A. H. Tammsaare sünnikodu taastamine).
Ta oli aastatel 1952–1990 NLKP liige, ta on olnud EKP Keskkomitee liige.
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VIII, IX, X ja XI koosseisu saadik. Aastatel 1985–1989 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu juhataja.
Marki krahvkond
Marki krahvkond (saksa Grafschaft Mark, prantsuse Comté de La Marck, kõnekeeles tuntud kui Die Mark) oli Saksa-Rooma riigi krahvkond ja territoorium Alam-Reini-Vestfaali ringkonnas. See asus Ruhri jõe mõlemal kaldal piki Volme ja Lenne jõge.
Marki krahvid kuulusid kõige võimsamate ja mõjukamate Vestfaali isandate sekka Saksa-Rooma riigis. Nime Mark meenutab tänapäeva Märkischer Kreis Ruhri jõest lõunas, Nordrhein-Westfalenis Saksamaal. Põhjaosa (Lippe jõest põhja pool) kutsutakse ikka veel Hohe Mark ("Ülem-Mark"), samas endine "Alam-Mark" (Ruhri ja Lippe jõe vahel) on tänapäeval enamalt jaolt liidetud Ruhrimaaga.
Geograafia
Marki krahvkond hõlmas ligikaudu 3000 km² ning laius Lippe ja Aggeri jõe vahel (põhi-lõuna) ning Gelsenkircheni ja Bad Sassendorfi vahel (lääs-ida). Idast läände voolav Ruhr eraldas krahvkonna kaheks piirkonnaks: põhjas viljakas Hellweg-Börde madalik ja lõunas Süderberglandi küngastik (Sauerland). Krahvkonna lõunaosas voolas lõunast põhja Lenne jõgi. Lenne alamjooksu piirkonnas oli Limburgi krahvkond (1243–1808), Bergi lään.
Marki krahvide von de Marck või de la Marck residents oli alguses Burg Altena Sauerlandi piirkonnas, kuid viidi 1220. aastatel üle Burg Marki Hammi lähedal. Krahvkond külgnes Vest Recklinghauseni, Dortmundi krahvkonna, Münsteri piiskopkonna, Limburgi krahvkonna, Werdeni kloostri ja Esseni kloostriga.
Ajalugu
thumb|left|[[Altena loss ja Lenne]]
1288. aasta Worringeni lahingus võitles krahv Eberhard I Brabanti hertsogi Johann I ja Bergi krahvi Adolf V poolel oma lääniisanda, Kölni peapiiskopi Siegfried von Westerburgi, Vestfaali titulaarhertsogi vastu. Kuna Brabant ja selle liitlased olid võidukad, omandas Marki krahvkond ülemvõimu Lõuna-Vestfaalis ja saavutas sõltumatuse Kölni peapiiskopkonnast. Marki territoorium oli pikka aega piirdunud maadega Ruhri ja Lippe jõe vahel ("Alam-Mark"). Uued territooriumid põhjas ("Ülem-Mark") omandati 14. sajandi jooksul sõdades vürstliku Münsteri piiskopkonna vastu.
Aastal 1332 abiellus krahv Adolf II Kleve krahvi Dietrich VIII tütre Margaretega. Adolfi noorem poeg Adolf III omandas aastal 1368, pärast Dietrichi venna, krahv Johanni surma Kleve krahvkonna Reini läänekaldal. Aastal 1391 päris Adolf III oma vanemalt vennalt Engelbert III-lt ka Marki ja ühendas aastal 1394 mõlemad krahvkonnad kui "Kleve-Mark".
Aastal 1509 abiellus Kleve-Marki pärija Johann III Bergi ja Jülichi hertsogi Wilhelm IV tütre Mariaga. Aastal 1511 päris ta oma äia Jülich-Bergis ja aastal 1521 oma isa Kleve-Markis, mille tulemusena valitses ta personaalunioonis peaaegu kogu tänapäeva Nordrhein-Westfaleni territooriumi, välja arvatud kiriklikud riigid. Jülich-Kleve-Bergi dünastia hääbus aastal 1609, kui vaimuhaige viimane hertsog Johann Wilhelm suri. Järgnes pikk vaidlus pärandi üle, enne kui Marki territoorium koos Kleve ja Ravensbergiga anti Brandenburgi kuurvürstile Johann Sigismundile 1614. aasta Xanteni lepinguga (üldiselt heaks kiidetud aastal 1666). Pärast aastat 1701 sai see Preisi kuningriigi osaks.
Marki krahvid
thumb|375px|1791. aasta Marki krahvkonna kaart, saksa kartograaf [[Friedrich Christoph Müller (1751–1808)]]
Liin hääbus
Hohenzollernid
''Prantsusmaale 1807. aasta Tilsiti rahuga, liidendati Bergi suurhertsogkonda''
Põimornament
Põimornament on ornamentaalne pinnakaunistus, mis on moodustatud reeglipäraselt või vabalt üksteisega põimunud paeltest ja joontest. Mõnikord on ornamenti põimitud ka figuure ja taimemotiive.
Põimornament võib kaunistada raamistusi või moodustada friise ehituskunstis, raamatumaalis või keraamikas. Esines juba 3. aastatuhandel eKr Aasia maades ja hiljem Vana-Rooma kunstis. Euroopa kunsti ajaloos jäi põimornamendi kasutuse kõrgaeg 6.–10. sajandi vahele, kuid mitmesuguseid põiminguid ja sõlmemotiive kasutati ka gootikas ja renessansis ning põimornament taasavastati historitsistliku ornamendina.
Nova Prõluka
Nova Prõluka (ukraina keeles Нова Прилука) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Lõpovetsi rajoonis. Elanike arv on 1942. Pindala on 5,07 km².
Abir Al-Sahlani
Abir Al-Sahlani (sündinud 18. mail 1976 Iraagis) on iraagi päritolu Rootsi poliitik, ta on Keskpartei liige. Ta on aastast 2019 Euroopa Parlamendi liige.
Kõrvepilvik
Kübar on varieeruva värvusega, enamasti tumevioletne, 3–6 cm lai.
Kõrvepilvikut on raske eristada sarnastest liikidest. Väga sarnased on Russula adulterina ja kibe pilvik (Russula urens).
Kibeda maitse tõttu söögiks ei kõlba.
Kõrvepilvik kasvab ka Eestis.
Äi
Äi on abikaasa isa.
Äi on II astme hõimlane.
Põhja-Eesti idaosa keelepruugis võib 'äi' tähendada ka vanaisa.
Värvlehik
Värvlehik (Melanophyllum) on šampinjoniliste sugukonda kuuluv perekond seeni.
Õppekirjandus
Õppekirjandus on raamatud ja muud väljaanded, mida kasutatakse õpetamiseks ja õppimiseks. Õppekirjanduse hulka kuuluvad nt õpikud, töövihikud, juhendmaterjalid, näitlikud vahendid jmt.
Kofeiinitustamine
Kofeiinitustamine ehk dekofeiniseerimine on kofeiini täielik või ligikaudu täielik eemaldamine kohviubadest, kakaoubadest, teepõõsa lehtedest või muudest kofeiini sisaldavatest toorainetest.
Päästekeskus
Päästekeskus on Päästeameti allüksus, mis teostab päästetöid, riiklikku tuleohutusjärelevalvet, päästealast ennetustööd ja kriisireguleerimist. Eestis on neli päästekeskust:
Kofeiinitustamine
Ehkki kofeiinitustamise käigus eemaldatakse enamik kofeiinist, säilib paljudes kofeiinitustatud jookides siiski tavaliselt 1–2% algsest kofeiinikogusest ning mõnikord isegi kuni 20%. Kõik kofeiinivabadena müüdavad joogid ei ole kofeiinitustatud, kuna mõnes neist pole algselt kofeiini olnudki.
Kohviubade kofeiinitustamine
Kohviubade kofeiinitustamiseks kasutatakse mitut meetodit. Tavaliselt töödeldakse röstimata (rohelisi) ube, alustades nende aurutamisest. Seejärel ube loputatakse, viies neist välja kofeiini, kuid jättes alles muud olulised ained. Seda protsessi korratakse 8–12 korda, kuni tulemus vastab kas rahvusvahelisele kofeiinitustamise standardile (eemaldatud on 97% kofeiinist) või Euroopa Liidu standardile (eemaldatud on 99,9% kofeiinist). Kohvis sisaldub üle 400 aine, mis mõjutava joogi maitset ja aroomi, seetõttu on üksnes kofeiini eemaldamine ja teiste ainete algses koguses alles jätmine üsna keerukas.
Coffea arabica sisaldab tavaliselt umbes poole vähem kofeiini kui Coffea robusta. 2004. aastal avastati Etioopias Coffea arabica vähese kofeiinisisaldusega erim.
Roseliuse meetod
Esimese äriliselt eduka meetodi kofeiinitustamiseks leiutasid Ludwig Roselius ja tema kaastöölised 1903. aastal, meetod patenditi mõne aasta pärast. Selles aurutati kohviube mitmesuguste hapete või alustega ning seejärel eemaldati kofeiin, kasutades lahustina benseeni. Sellisel viisil kofeiinitustatud kohvi müüdi suuremas osas Euroopast kaubamärgi Kaffee HAG all, mis tulenes firma nimest Kaffee Handels-Aktien-Gesellschaft (Kohvimüügikompanii). Prantsusmaal oli selle nimeks Café Sanka ja USA-s hiljem Sanka. Café HAG ja Sanka on tänapäeval Kraft Foodsi ülemaailmsed brändid. Benseeni mõju tõttu tervisele seda meetodit enam ei kasutata ning nii Coffee Hagi kui ka Sankat toodetakse teiste meetoditega.
Swiss Wateri meetod
Swiss Wateri meetodi töötas välja Swiss Water Decaffeinated Coffee Company. Rohelisi röstimata kohviube leotatakse kuumas vees, lahustades kofeiini. Kui kofeiin ja kohvi tahked koostisained vees lahustuvad, visatakse oad minema. Seejärel juhitakse lahus läbi süsinikfiltri, mis eemaldab kofeiini, kuid laseb tahked komponendid läbi. Tulemuseks on lahus, mida firma nimetab "roheliseks kohviekstraktiks" ("green coffee extract", GCE)". Protsessi korratakse uute kohviubadega, kust tahked koostisosad enam lahusesse, kuna lahus on neist küllastunud, eemaldub üksnes kofeiini. Nende ubadega korratakse protsessi kofeiini eemaldamiseks, kuni ubadest on eemaldatud 99,9% algsest kofeiinist. Seejärel oad eemaldatakse ja kuivatatakse.
Ehkki see meetod leiutati Šveitsis 1930. aastail, asub tänapäeval viimane Swiss Wateri meetodil kofeiinitustamise tehas Kanadas, Briti Columbia provintsis Vancouveri lähedal. Kuna meetod on piisavalt lihtne, kasutavad seda ka mitmed kohaliku tähtsusega kohvitootjad.
Otsemeetod
Otsemeetodil aurutatakse ube esmalt 30 minutit ning loputatakse seejärel 10 tunni vältel korduvalt kas diklorometaani või etüülatsetaadiga. Lahustist välja võetud ube aurutatakse veel 10 tundi, et eemaldada lahustijäägid. Vahel nimetatakse etüülatsetaadiga kofeiinitustatud kohvi naturaalselt töödelduks, kuna etüülatsetaati võib saada paljudest puu- ja köögiviljadest. Loodusliku etüülatsetaadi kogumine on siiski ebapraktiline, seetõttu kasutatakse tegelikult sünteetilist etüülatsetaati.
Kaudne meetod
Kaudsel meetodil leotatakse ube kõigepealt mitu tundi kuumas vees, sisuliselt keetes kanget kohvi. Siis võetakse oad välja ning kofeiin eemaldatakse lahusest diklorometaani või etüülatsetaadi abil. Nagu ka teiste meetodite korral, saab kofeiini seejärel lahustist eraldada lihtsalt aurustamise teel. Sama kohvilahust kasutatakse kaheastmelises protsessis uute kohviubadega. Mitme tsükli järel lahus küllastub, nii et lahuses ja kohvis on samal määral muid koostisosi peale kofeiini. Sellest alates lahustub ubadest üksnes kofeiin ning ubade leotamisel ei lähe kaotsi aromaatsed ained ega lange kohvi kangus. Kuna selle meetodi algses faasis kasutatakse vett, nimetatakse kaudset meetodit vahel "veemeetodiks", ehkki hiljem kasutatakse selle käigus kemikaale.
CO2-põhine meetod
Tehniliselt nimetatakse seda meetodit ülekriitilise fluidumiga ekstraheerimiseks. Eelnevalt aurutatud kohvioad kastetakse ülekriitilisse süsinikdioksiidi survekambris, kus rõhk on 73–300 atmosfääri. Pärast kümnetunnist leotamist eemaldatakse kambrist rõhualune CO2, milles on lahustunud kofeiin; CO2 aurustub. Kofeiin eemaldatakse söefiltrite abiga ning gaasi kasutatakse uuesti uute ubadega. See vedelik toimib paremini kui vesi, sest seda hoitakse superriitilises seisundis, mistõttu difusiivsus on madalam kui gaasides ja tihedus väiksem kui vedelikel. Samuti ei kasutata selle meetodi korral tervisele ohtlikke aineid.
Triglütseriidimeetod
Rohelisi kohviube leotatakse kuuma vee ja kohvi lahuses, et see lahustaks kohviubade pinnal oleva kofeiini. Järgmiseks viiakse oad teise anumasse ja kastetakse kohviõlidesse, mis saadakse tarvitatud kohvipurust.
Mitme tunni järel kõrgel temperatuuril eemaldavad õlides sisalduvad triglütseriidid ubadest kofeiini, kuid mitte aromaatseid ühendeid. Oad eraldatakse õlist ja kuivatatakse. Kofeiin eemaldatakse õlidest ning õlisid kasutatakse järgmise annuse kohviubade kofeiinitustamiseks. See on kofeiinitustamise otsekontaktimeetod.
Kofeiinitustatud kohvi kofeiinisisaldus
Peaaegu kõik kofeiinitustatud kohvimargid sisaldavad endiselt kofeiini. Florida Ülikooli Maplesi kohtumeditsiini keskuse uuringud on tõestanud, et juues 5–10 tassi kofeiinivaba kohvi, võib saada sama palju kofeiini kui 1–2 tassist tavalisest kohvist. Ühes 10 populaarset kofeiinitustatud kohvisorti võrrelnud sõltumatus uuringus leiti, et kõik peale ühe sisaldasid kofeiini. 16-untsine (473 ml) kohvitass sisaldas 8,6–13,9 mg kofeiini. Teises sarnases levinud kofeiinitustatud kohvide uuringus selgus, et kofeiinitase oli 3–32 mg. Võrdluseks võib öelda, et 8-untsine (237 ml) tass tavalist kohvi sisaldab 95–200 mg kofeiini ning 12-untsine (355 ml) portsjon Coca-Colat sisaldab 36 mg.
Mõlemas uuringus vaadeldi kohvikuis valmistatud kohvi, mistõttu kofeiin võis pärineda ka tavalise kohvi jääkidest, mitte halvasti kofeiinitustatud kohvist.
Decaffito
2009. aasta seisuga jätkus areng kohviubade aretamise suunas, mis ei sisaldaks kofeiini. Selliste kofeiinivaba kohvi tähistamiseks on Brasiilias loodud ja kaubamärgina kaitstud termin "Decaffito". Decaffito-kohvide väljavaateid näitas looduslikult kofeiinivaba Coffea charrieriana avastamine 2004. aastal. Sel on vigane kofeiinisünteesi geen, mistõttu taim ei töötle teobromiini kofeiiniks, vaid laseb sel koguneda. Seda joont võib õnnestuda viia üle teistele kohvitaimedele ristamise teel (näiteks C. charrieriana ' ga) või siis tavalistes kohvitaimedes sama geeni väljalülitamisega.
Teelehtede kofeiinitustamine
Ka teed saab kofeiinitustada. Tavaliselt kasutatakse selleks otsemeetodi või CO2-meetodi sarnaseid viise. Kääritamine ehk teelehtede oksüdeerimine, mille abil valmistatakse musta teed (Hiina teekultuuris "punast"), ei mõjuta tee kofeiinisisaldust, ehkki eri teetaimeliikide (nt Camellia sinensis sinensis või Camellia sinensis assamica) loomulik kofeiinisisaldus võib varieeruda. Nooremates lehtedes ja pungades on kaaluühiku kohta rohkem kofeiini kui vanades lehtedes ja vartes. Ka mõned tootmisprotsessi osad võivad kofeiinisisaldust otseselt kahandada või langetada kiirust, millega see iga leotamise käigus eraldub. Hiinas toimub see pu-erhi teede puhul, samuti tugevamalt kuumutatud Wuyi mägede oolongidega, mida tavaliselt nimetatakse zhonghuo (keskmise kuumusega) või zuhuo (kõrge kuumusega). Üldiselt tunnustatud statistika kohasel sisaldab tass musta teed 40–50 mg kofeiini, umbes poole vähem kui tass kohvi. Ehkki tavaliselt arvatakse, et kui tee tõmbab vähe aega (30–60 sekundit), vähendab see kofeiini hulka tõmmises 80–90%, näitavad uuringud, et viieminutine tõmbeaeg annab kuni 70% kofeiinist ja teisel korral saadakse kolmandik esimese korra kofeiinist (umbes 23% kogu kofeiinikogusest teelehtedes).
Heinrich Donatus
Ta on maakrahv Moritzi (1926–2013) ja viimase abikaasa, Sayn-Wittgenstein-Berleburgi printsessi Tatiana (sündinud 1940) vanem poeg.