cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lapi maakond
Rahvastik
Lapi maakonna rahvaarv on vähenenud alates 1990. aastast.
Haldusjaotus
pisi|Lapi maakonna omavalitsused
Maakonnas on 21 kohalikku omavalitsust, sealhulgas 4 linna.
Välislingid
🇫🇮
Rannakaitsepatarei nr 3
Rannakaitsepatarei nr 3 oli Peeter Suure merekindluse mererinde rannakaitsesüsteemi kuulunud rannakaitsepatarei, mille varemed asuvad Harju maakonnas Harku vallas Suurupi külas.
Rannakaitsepatarei nr 3 koosseisus oli neli 6-tollist (152 mm) Canet’-tüüpi kahurit, suurtükid asusid betoneeritud alusel. Meeskonna ja laskemoona varjendid, ehitatud teras-betoon konstruktsioonis, asusid suurtükkide kõrval. Komandopunkt eraldi rajatisena patarei vasakul tiival. Patareipositsiooni juurde viib munakivitee.
Patareipositsiooni juures asus idapoolne helgiheitja ja meeskonnavarjend ning elektrijaam. Teine helgiheitja asus kaugemal Ilmandu küla juures.
Mererinde Naissaare, Aegna ja Suurupi patarei nähti ette Soome lahe riivistamiseks kui ka Paldiski-esise akvatooriumi kaitseks. Patarei tulesektor kattis faarvaatri Naissaare ja mandri vahel. Seda ala valgustas kaks helgiheitjat.
Arancón
2000. aastal elas seal 28 inimest ning 2010. aastal 30.
François Mansart
pisi|François Mansart pisi|Mansarti hooned ei ole ümbruskonnast eraldatud, vaid täiendavad seda François Mansart (13. jaanuar 1598 Pariis – 23. september 1666 Pariis) oli üks väljapaistvamaid prantsuse skulptoreid ja arhitekte, kelle loomingus põimuvad prantsuse ja itaalia klassikaline kunst. Mansart tegi mitmeid uuendusi arhitektuuris ning pani aluse tüüpilisele prantsuse klassitsismile. Väljaspool Prantsusmaad sai ta tuntuks 20. sajandi keskel tänu Anthony Bluntile. Tema projektidest on säilinud umbes nelikümmend joonist. Tema järgi on nime saanud mansardkorrus ja mansardkatus.
Elulugu
François Mansart sündis 13. jaanuaril 1598. aastal kunstnike perre. Tema vanaisa oli müürsepp ning isa kuninga puuseppmeister. Üks tema onudest oli skulptor ja teine arhitekt. Esialgu õppis Mansart isa käe all, pärast tolle surma õemehe Germain Gaultier' juures, kes oli skulptor ja arhitekt. Hiljem sai temast Henri IV ja Marie de' Medici ajal eduka arhitekti Salomon de Brosse'i õpilane ning Mansarti varasemates teostes on selgelt tajutav meistri mõju. Koos töötasid nad Château de Coulommiers' kallal.
25-aastaselt alustas Mansart tööd arhitektina. Enamik tema klientidest olid keskklassi esindajad, kes olid rikkaks saanud kuninga teenistuses. Nad tellisid endale arhitektilt maamaju (château) ja linnapaleesid (hôtel). Sel ajal soovis valitseja näidata ka enda võimekust ning lasi ehitada uhkeid hooneid, mis peegeldaksid tema võimu.
François Mansartil oli palju vaenlasi. 1651. aastal ilmunud brošüüris "La Mansarade" süüdistati teda ressursside raiskamises. See ei mõjutanud otseselt arhitekti populaarsust, kuid siiski sai ta karjääri lõpupoole vähem tellimusi. Selle põhjuseks olid tema suurejoonelised ja kulukad projektid.
Looming
François Mansart oli omal ajal tunnustatud kunstnik. Tema virtuoossust võrreldi itaalia meistri Bernini omaga ning tema töödes on näha Salomon de Brosse'i ja Cerceau mõju. Mansarti projektid olid väga kulukad, sest ta kasutas kalleid materjale ning muutis töö käigus ehitise plaani tihti mitu korda. Samuti võis ta lasta juba ehitatud osi mitu korda uuesti maha lõhkuda. Selle tõttu jäid mitmed tema projektid lõpetamata ja arhitekt nägi ise oma loomingut üsna vähe. Suur osa tema projekteeritud hoonetest ei ole tänapäevani säilinud, neist on alles vaid joonised.
Arhitekti esimene tellimustöö oli tsistertslaste ordu Feuillants' kongregatsiooni kiriku fassaad. Hoone valmis 1608. aastal, kuid fassaadi valmistas Mansarti projekti järgi müürsepp François Boullet alles 1623. aastal. Disain on inspireeritud tema õpetaja Salomon de Brosse'i projekteeritud Saint-Gervais' kiriku teisest ja kolmandast korrusest. Tänapäevaks on hoone hävinud.
Varasematest teostest säilinud 1631. aastal Jean II de Choisy tellimusel ehitatud luksuslik Château de Balleroy. Ehitis koosneb kolmest osast: massiivsest eraldiseisvast peahoonest ja kahest väiksemast paviljonist. Kasutatud materjalid ja seinte töötlus on iseloomulikud paljudele Henri IV valitsemisajal ehitatud hoonetele: seinad on krobelisest pruunikaskollasest tellisest, arhitektuurseid ornamente on vähe, kuid ehitist kaunistavad valged nurgaketid ja kiviraamid akende ümber. Mansarti hooned ei ole ümbruskonnast eraldatud, vaid täiendavad seda. Loss ja seda ümbritsev küla moodustavad ühise plaani, mis kordub hilisemates prantsuse losside plaanides. Siseruumides on esimest korda kasutatud ripptreppi.
Umbes samal ajal töötas François Mansart Phélypeaux de La Vrillière'i tellimusel välja veel ühe palee projekti. Pärast arhitekti surma on hoone ümber ehitatud, kuid säilinud gravüüride järgi on võimalik näha, kui oskuslikult suutis arhitekt leida lahendusi ebasümmeetrilistel ehitusplatsidel. pisi|Le château de Maisonsi tehiskraav meenutab lossi kaitsesüsteemi pisi|Portatiivne balustraad ja uksed eraldavad esinduslikke ruume Tänapäevani säilinud hoonetest on üks väljapaistvamaid Château de Maisons. See oli oma aja pärl ning avaldas Louis XIV-le nii suurt mõju, et ta kutsus hoonet kaunistanud skulptorid ja kunstnikud töötama Versailles' lossi kallal. Palee põhiplaan meenutab varasemaid kaitseehitisi. Losside ehitustraditsiooni järgi oli see riskülikukujuline ning nelja kaitsetorniga. Bastionid, mida varem kasutati kaitse eesmärgil, olid nüüd kohandatud kaasaegse kodanluse vajaduste järgi. Palee fassaadil on need äratuntavad eenduvates risaliitides. Nurgapaviljonides asuvad terrassid ei eralda enam hoonet selle ümbrusest, vaid moodustavad loodusega terviku. Veelgi rohkem rõhutavad militaarset eesmärki hoonet ümbritsevad kraavid. Vaenlase eest kaitsev tehisveekogu ei olnud Mansarti palee puhul kunagi veega täidetud. Keskaja lossides olnud käigud muutusid terrassideks, kus sai vabas õhus aega veeta.
Château de Maisonsi projekteerimisega lõi Mansart uue võimaluse lossi ja võimu interpretatsiooniks. Ta mängis keskaja kujude ja sümbolitega, samas tundis hästi kreeka ehitustraditsioone, mida oli uurinud mahuka raamatukollektsiooni abil. Kolmekorruseline hoone järgib orderite paigutamise reeglit – soklikorrusel paiknevad dooria, teisel joonia, kolmandal Korintose stiilis sambad. Mansart ehitas hoone sümmeetrilise fassaadiga oma aja moe järgi, kuid siseruumides paigutas ta keerdtrepi vasakule poole. Keerdtrepp oli uuenduslik ka selle poolest, et sellel puudus tugi. Moodsat treppi kroonib kuppel. Kuna paraadtrepp on paigutatud vasakule, ei peegelda fassaad siseruumide paigutust. Paremal pool, monarhi ruumides on kõige rohkem aknaid, rõhutamaks tema staatust. Muudeks uuendusteks olid vaba planeering ja moodulruum.
Kuninga visiitide ajal anti tema auks lühietendusi. Portatiivne balustraad ja mõlemal pool seina asuvad uksed eraldasid esinduslikke ruume ja võimaldasid monarhil nautida etendust distantsilt. Siseruumide lagedel puuduvad kaunistused parandasid ruumide akustikat.
François Mansarti järgi on saanud nimetuse murtud kaldpindade, eenduvate akende ja korstendega mansardkatused ning nende all paiknevad mansardkorrused. Uus katuse kuju võimaldas projekteerida majale terrasse. Mansart jätkas traditsiooni katta iga ehitiseosa iseseisva katusega.
Tehiskeel
Tehiskeel ehk formaalne keel ehk formaalkeel on inimese kujundatud kunstkeel. Tehiskeelele vastandub loomulik keel.
Tehiskeelt, mis on loodud eri keelte oskajate vahelist suhtlust kergendava eesmärgiga, nimetatakse abikeeleks.
Lippe kreis
Lippe kreis [ˈlɪpə] on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa idaosas.
Lippe kreis on nime saanud Lippe isandate järgi, kes elasid algselt Lippe jõe ääres ja asutasid sinna Lippstadti ning oma Lippe vürstkonna. See oli riik Saksa-Rooma riigis ja säilitas riikluse aastani 1947, kui sellest sai kreis Nordrhein-Westfalenis.
Asend
Lippe kreis hõlmab Teutoburgi metsa põhjaosa, seal on ka kreisi kõrgeim punkt, 496 m kõrge Köterberg Lügde lähedal. Madalaim punkt on Weseri jõe ääres (45,5 m). Peamine jõgi on Werre ning kreisi põhjapiiril Weser. Lippe jõgi, mille järgi on kreis nime saanud, ei voola läbi Lippe, vaid on kohe teisel pool kreisi piiri Bad Lippspringes Paderborni kreisis. Väikesed territooriumid Lippstadt, Lipperode ja Cappel, mis 19. sajandi keskpaigani Lippele kuulusid, asuvad jõe orus.
Ajalugu
Lippe kreis kattub enam-vähem ajaloolise Lippe krahvkonna alaga. Selle riigi esmamainimine on aastast 1123; see kasvatas võimu aeglaselt järgnenud sajandite jooksul. 1528. aastal sai sellest krahvkond, 1789. aastal vürstkond.
thumb|Lippe krahvkond, 18. sajand
Erinevalt paljudest teistest piirkonna riikidest Saksa-Rooma riigis säilitas Lippe Napoleoni ajastul oma iseseisvuse ja seega ei liidendatud seda hiljem Preisimaaga. See oli üks väiksemaid liikmesriike Saksa keisririigis.
Pärast vürst Woldemari surma 1895. aastal võitlesid kaks Lippe vürstliku perekonna liini aastakümne valitsemise üle.
Viimane Lippe vürst sunniti troonist loobuma 1918. aasta Novembrirevolutsiooni ajal pärast Saksa keiserliku armee lüüasaamist. Saksamaast kui tervikust sai Weimari vabariik. Lippest sai Freistaat, üks uue vabariigi osi. 1932. aastal jaotati Lippe Vaba Riik kaheks kreisiks, Detmoldiks ja Lemgoks. Need jätkasid eksisteerimist, kuni 1947. aastal kaotas Lippe Saksamaal liidumaa staatuse ja liidendati Briti sõjaväelise valitsuse käsul uude Nordrhein-Westfaleni liidumaasse; 1949. aastal kiitis selle muudatuse heaks parlament. 1969/1970. aastal ühendati 168 linna ja valda 16-ks; ning haldusreformi teise osana liideti Lemgo ja Detmoldi kreisid 1973. aastal Lippe kreisiks.
Linnad ja vallad
thumb|300px|Linnad ja vallad Lippe kreisis
Linnad:
Vallad:
Kokakunst
Kõige kuulsam kohalik toit on pickert. Varem oli see tuntud kui vaeste inimeste toit. Peamised koostisosad on riivitud kartulid, jahu, muna ja rosinad, vedelikuks võetakse piima või vett. Lisada võib suures valikus muid koostisosi, kuid need pole tingimata vajalikud. Segatakse tainas, millest praetakse pannil kas õhemad pannkoogid või pontsakad kotletid.
Šoutjärvi
pisi|Teemärk sissesõidul pisi|Vepsa etnograafiamuuseum Šoutjärvi (karjalakeelne nimi, vene keeles Шёлтозеро, vepsa keeles Šoutjärv') on Karjala Vabariigis Äänisranna rajoonis asuv alevik, Šoutjärvi Vepsa külaasunduse keskus.
Ajalugu
Esimest korda on Šoutjärvit kirjalikult maininud 1453. aastal Novgorodi peapiiskop.
Minevikus asus Šoutjärvi praegusest kohast 6 km edela pool, tänapäeva Kalinansari ja Sürdi küla lähedal Kodijärve ääres. Seda järve nimetati vanadel vene kaartidel Шёлтозеро. Külaelanikud kolisid millalgi praegusele kohale ja järve, mille kaldal nad olid kunagi elanud, hakati nimetama Kodijärveks (Кодьярви), mis vepsa keeles tähendab kodujärve.
Vepsa keeles on millalgi toimunud häälikuvahetus *l -> u, mis on nähtav näiteks sõnas koum (soome kolme 'kolm'). Vanadelt vene kaartidelt tulebki välja, et vanasti oli küla nimi *Šoltjärvi. Sellel kohanimel ei ole midagi pistmist soomekeelse sõnaga soutaa 'sõudma'.
Tsaari-Venemaa ajal moodustasid Šoutjärvi ja selle lähedased külad Šoutjärvi valla, mis kuulus Petrozavodski kubermangu. Nõukogude võimu ajal moodustati selle valla baasil Šoutjärvi rajoon. 1957 see likvideeriti ja ühendati Äänisranna rajooniga.
Aastatel 1994–2005 oli Vepsa rahvusvalla keskus. Selles vallas oli kolm külanõukogu: lisaks Šoutjärvile veel Šokšas (Kvartsitnõis) ja Rõbrekas (Čuuris). Seejärel rahvusvald likvideeriti ja ühendati Äänisranna rajooniga. Ühtlasi ülendati Šoutjärvi, Šokša ja Rõbreka alevikeks.
Muuseum
Šoutjärvi on vepsa kultuuri keskus, seal asub Šoutjärvi Rjurik Lonini nimeline vepsa etnograafiamuuseum. Alates 2010. aasta maist on selle ametlik nimi Rjurik Lonini nimeline vepsa etnograafiamuuseum Šoutjärvis (Šoutar’ven vepslahnje etnografine Rjurik Lonin –muzei).
Muuseumi asutas 1967 Šoutjärvi sovhoosi töötaja Rjurik Lonin (1930–2009). Esialgu tegutses muuseum külaraamatukogus, siis sai ta oma maja. 1980. aastatel koliti praegusse majja. See hoone valmis 19. sajandi keskel ja on karjala puitarhitektuurimälestis.
Küla lähedal asub Jona Jašezerski mungaklooster.
Lamia
Lamia oli vanakreeka mütoloogias jumal Poseidoni ning Libye tütar.
Hiljem sai temast Liibüa kuninganna ja Zeusi armuke. Zeus andis talle võime silmi silmakoobastest välja võtta. Lamia sünnitas Zeusile poja, kelle tappis Zeusi armukade abikaasa Hera. Kurvastusest ja vihast muutis Lamia oma pea maopeaks ning hakkas teiste emade lapsi tapma, nülgima, tükeldama ja sööma.
Kleve kreis
Kleve kreis on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa loodeosas Alam-Reini piirkonnas.
Ajalugu
Kreis oma praegustes piirides loodi 1975. aastal, kui endise Kleve ja Gelderni kreisiga liideti Reesi kreisi linnad Emmerich ja Rees ning Moersi kreisi Rheurdti vald.
Kaks eelkäijat kreisi loodi 1816. aastal, kui kogu Reinimaa sai Preisimaa provintsiks. Territoriaalselt vastavad nad laias laastus ajaloolistele Kleve ja Gelderni hertsogkondadele.
Geograafia
Kreis asub Reini orus, piirkonnas, kus see jõgi voolab Hollandisse.
Linnad ja vallad
thumb|300px|Linnad ja vallad Kleve kreisis
OMX Helsinki 25
OMX Helsinki 25 (lühendatult OMXH25) on Helsingi börsi indeks, mis jälgib nende 25 aktsia hinda, millega Helsingi börsil kõige rohkem kaubeldakse. Tegemist on enim vaadeldava indeksiga Helsingi börsil. Ühe aktsia suurim lubatud kaal indeksis on 10 protsenti. Indeksis hõlmatud aktsiad vaadatakse üle kaks korda aastas. Indeks võrdleb aktsiate hindade keskmist muutust 4. märtsi 1988. aasta tasemega. Algväärtus oli 500 punkti.
Kasvuhoonegaasid
pisi|400x400px|[[Kasvuhooneefekti skeem]] Kasvuhoonegaasid (KHG) on lühilainelist päikesekiirgust mitteneelavad või vähe neelavad ning pikalainelist soojuskiirgust neelavad gaasid Maa atmosfääris, mis põhjustavad kasvuhooneefekti, kuna takistavad soojusenergia lahkumist Maalt maailmaruumi pikalainelise soojuskiirgusega. Maapinnalt kiiratud soojuskiirgus neeldub atmosfääris kasvuhoonegaasides ning kiiratakse uuesti atmosfääris madalamal temperatuuril kui maapind kõigis suundades, seega kiiratakse osa atmosfääri jõudnud soojusenergiast tagasi maapinnale. Nii ringleb osa pikalainelisest kiirgusenergiast maapinna ja atmosfääri vahel ning energia ärakanne planeedilt väheneb.
Viis põhilist kasvuhoonegaasi Maa atmosfääris on veeaur (H2O), süsihappegaas (CO2), naerugaas (N2O), metaan (CH4) ja osoon (O3). Lisaks on atmosfääris selliseid gaase, mis on sinna sattunud vaid inimtegevuse tagajärjel, näiteks Kyoto protokollis käsitletud väävelheksafluoriid (SF6), fluorosüsivesinikud (HFC) ja perfluorosüsivesinikud (PFC). Peamised kasvuhoonegaasid tekivad looduslike protsesside tagajärjel, kuid tänu inimtegevusele on nende kontsentratsioon atmosfääris viimase paarisaja aasta jooksul pidevalt tõusnud. Kasvuhoonegaasid ja kasvuhooneefekt on looduslik ilming, mistõttu Maa keskmine temperatuur on +15 °C, vastasel juhul oleks see –18 °C ning elu Maal praegusel kujul võimatu.
Kui võtta aluseks tööstusrevolutsiooni algne (1750) süsihappegaasi kontsentratsioon 280 ppm, siis võrreldes 2015. aasta 400 ppm-iga on tõus 40%. Üldine kasvuhoonegaaside emissioon tõusis aastatel 1970–2004 lausa 70%. Inimeste poolt atmosfääri lendunud süsihappegaasi hulk on nii suur, et kontsentratsiooni tõus on toimunud olenemata selle looduslikust sidumisest süsinikuringes. 21. sajandil on umbes 3/4 inimtekkelise süsihappegaasi allikaks süsinikul põhinevate kütuste nagu kivisüsi, kütteõli ja maagaas põletamine, lisaks mängib suurt rolli metsade raadamine, mullaerosioon ning loomakasvatus.
Valitsustevahelise Kliimamuutuste Nõukogu (IPCC) hinnangul on Maa keskmine temperatuur perioodil 1880–2012 tõusnud 0,85 °C. 2013. aastal jõudis esimest korda ajaloos süsihappegaasi kontsentratsioon atmosfääris üle 400 ppm-i. Kui kasvuhoonegaaside emissioonide tõus jätkub praeguses tempos, võib see mõjuda potentsiaalselt kahjulikult ökosüsteemidele, bioloogilisele mitmekesisusele ja inimeste toimetulekule. Praeguste heitkoguste tekke juures on hinnatud, et sajandi lõpuks võib süsihappegaasi kontsentratsioon kahekordistuda (560 ppm) võrreldes tööstusrevolutsiooni algusega ning Maa keskmise temperatuuri tõus võib ületada 2 °C piiri juba aastaks 2036. IPCC hinnangul on see määratud "ohtliku" globaalse soojenemise ülemiseks piiriks.
Kasvuhoonegaasid
Maa atmosfääris olevatest gaasidest moodustavad kasvuhoonegaasid vaid murdosa, kuid nende mõju Maale on märkimisväärne. Viis kõige levinumat kasvuhoonegaasi on:
Veeaur on kasvuhoonegaasidest kõige olulisem ning seda on võrreldes teiste kasvuhoonegaasidega atmosfääris kõige rohkem. Veeaur tekitab protsentuaalselt kasvuhooneefekti teiste kasvuhoonegaasidega võrreldes rohkem: kui taevas on selge, siis 36–66%, ja pilvisuse korral 66–85%. Veeauru kontsentratsioon erineb küll regionaalselt, kuid inimtegevus maailma mastaabis seda ei mõjuta. Süsihappegaas on kõige olulisem inimtegevuse tagajärjel emiteeritud kasvuhoonegaas, selle panus kasvuhooneefekti on 9–26%. Süsinikdioksiid on osa süsinikuringest, mis tekib looduslike protsesside tagajärjena (põlemine, hingamine). Järjest rohkem on süsihappegaasi tekkinud inimeste majandustegevusest (fossiilkütuste põletamine). Metaan on süsihappegaasiga võrreldes palju suurema kasvuhooneefekti tekitava mõjuga, kuid selle eluiga atmosfääris on kõigest 12 aastat võrreldes süsihappegaasi 30–95 aastaga. Praegusel sajandil tekib 60% metaani emissioonidest inimtegevuse tagajärjel – tööstus, loomakasvatus, põllumajandus, jäätmekäitlus. Looduslikult eraldub metaani soodest, märgaladest ja rabadest. pisi|400px|Dilämmastikoksiidi kontsentratsioon atmosfääris
Dilämmastikoksiidi kontsentratsioonid on oma emissioonide poolest süsinikdioksiidiga võrreldes palju madalamad, seevastu võime kasvuhooneefekti põhjustada (GWP) on ligi 300 korda suurem. Looduslikult tekib N2O-d ookeanides ja vihmametsades, peamine antropogeenne allikas on väetiste kasutamine põllumajanduses. Dilämmastikoksiidi kontsentratsioon on võrreldes tööstusrevolutsiooni algusega põhiliselt intensiivse põllumajanduse tagajärjel tõusnud 16%. Osoon kui kasvuhoonegaas troposfääris avaldab mõju globaalsele temperatuurile, kuid atmosfääri kõrgemates kihtides (stratosfääris) on see vajalik kahjuliku ultraviolettkiirguse blokeerimisel. Troposfääri osooni kontsentratsioonid püsivad õhus mõnest päevast mõne nädalani ning on suuremad inimasustusega piirkondades, mistõttu kontsentratsioonid on atmosfääris ebaühtlaselt jaotunud. Tööstusrevolutsiooni algusega võrreldes on osooni kontsentratsioonid tõusnud 30%. Osooni tekitajateks on süsinikoksiid ja metaan, mis reageerivad päikesekiirgusega.
Teised atmosfääris olevad gaasid
Põhilise osa (99,5%) atmosfäärigaasidest moodustavad kolm gaasi, mis kasvuhooneefekti ei põhjusta: lämmastik (N2), hapnik (O2) ja argoon (Ar). Nende gaaside molekulid koosnevad sama elemendi aatomitest (N2 ja O2) või on üheaatomilised (Ar), mistõttu ei toimu võnkumisel muutusi elemendi laengus ja infrapunakiirgust ei absorbeerita. Võiks arvata, et kahe erineva elemendi aatomist koosnevad süsinikoksiid ja vesinikkloriid on kasvuhoonegaasid, kuna nad neelavad infrapunakiirgust, kuid tegelikult on need nii reaktiivsed ja kiiresti lahustuvad, et nende eluiga on atmosfääris väga lühike. Seetõttu ei mõjuta nad oluliselt kasvuhooneefekti ning tavaliselt jäetakse tähelepanuta, kui räägitakse kasvuhoonegaasidest.
Globaalse soojenemise potentsiaal
Globaalse soojenemise potentsiaal (inglise keeles Global Warming Potential, GWP) on väärtus, mis näitab üksiku kasvuhoonegaasi poolt atmosfääri seotava soojuse hulka. Selle abil saab võrrelda kasvuhoonegaase ning nende mõju kasvuhooneefekti tekkimisele. See suurus sõltub kasvuhoonegaasi panusest kasvuhooneefekti tekkimisele ning sellest, milline on gaasi atmosfääris püsimise aeg. Globaalse soojenemise potentsiaali arvutatakse kindla ajalise intervalli kohta ning väljendatakse koefitsiendina süsinikdioksiidi globaalse soojenemise potentsiaali väärtusest, mis on alati standardiseeritud kui 1.
Kasvuhoonegaasid Eestis
Eesti kasvuhoonegaaside emissioon moodustab Euroopa Liidu liikmesriikide kõigist heitgaasidest ligikaudu 0,4%. Eesti on vähendanud oma kasvuhoonegaaside summaarset emissiooni alates 1990. aastast kuni 2014. aastani 47,3%. Süsinikdioksiidi ekvivalentidesse arvutatuna oli 2014. aastal Eesti summaarne kasvuhoonegaaside netoemissioon (koos maakasutuse ja metsanduse sektori (LULUCF) mõju arvestades) 20,5 miljonit tonni, millest 88,8% pärines energeetikavaldkonnast. Ülejäänud panuse andis põllumajandus (6,3%), tööstuslike protsesside ja toodete kasutamine (3,4%) ja jäätmekäitlus (1,6%). Kui vaadata kasvuhoonegaase eraldi gaasidena, siis moodustas Eestis 2014. aastal süsihappegaas 89,8%, metaan 5,2%, dilämmastikoksiid 3,9% ja freoonid ligikaudu 1% summaarsest heitkogusest.
Kasvuhoonegaaside poliitika Euroopa Liidus ja Eestis
Kliimamuutuste vastu võitlejate esirinnas on ülekaalukalt Euroopa Liit, mille eestvedamisel sõlmiti ka Pariisi kliimakokkulepe. Euroopa Liit on oma kliimapoliitikaga võtnud eesmärgiks vähendada kasvuhoonegaaside emissiooni 80–95% aastaks 2050, võrreldes 1990. aastaga. Vahe-eesmärkideks on vähendada heitgaaside hulka 2020. aastaks 20% ja 40% aastaks 2030. Eestil on kohustus esitada igal aastal Euroopa Komisjonile ja ÜRO-le riiklik kasvuhoonegaaside inventuuraruanne ning iga kahe aasta tagant teavet riigi poliitikasuundade, meetmete ja prognoositavate inimtekkeliste kasvuhoonegaaside tekkimise ja sidumise kohta.
Kalle Kurg
pisi|Kalle Kurg aastal 2014 Kalle Kurg (sündinud 25. mail 1942 Tartus) on eesti kirjanik, kriitik, tõlkija ja toimetaja.
Ta on avaldanud luulet, proosat, esseesid, kirjandusuurimuslikke artikleid, satiiri, humoreske ja teatrikriitikat, tegutsenud lavastaja ja kujundajana. Pseudonüümid: Krisostomus Silvester, Karl Kelgu, K. Uustalu jt.
Elukäik ja töö
Sündinud Tartus, veetis Kalle Kurg varajase lapsepõlve Ahjal, kus peret tabas 1944 represseerimine, mille käigus tema vanemad pidid end ja poega varjama, kodu hävines ning tuli ümber asuda Pärnusse, tabatud lähisugulased saadeti laagrisse ja asumisele Siberisse. Pärast õpinguid aastatel 1949–1952 Pärnu 2. Mittetäielikus Keskkoolis, Pärnu 1. Keskkoolis (1952–1961) ja Tartu Ülikoolis (1961–1966, eesti filoloogia) töötas Kalle Kurg aastail 1967–1969 ajakirja Eesti Loodus kunstilise toimetajana ja 1969–1971 Eesti Televisiooni kunstisaadete vanemtoimetajana.
1971. aastal siirdus Kalle Kurg ajakirja Looming toimetusse, kus oli publitsistikaosakonna juhataja, aastal 1975 peatoimetaja asetäitja. 1976. aastal valiti ta Kirjanike Liidu juhatuses Loomingu peatoimetajaks ja ta töötas selles ametis 1988. aasta jaanuarini. Veiko Märka järgi on Kurg aktiivselt ajakirja suundi kujundanud toimetaja: "Meil on põhjust rääkida Semperi Loomingust, Tuglase Loomingust ja miks ka mitte Kalle Kure Loomingust." Maie Kalda sõnul avardas Kurg Loomingu "profiili tõlkekirjanduse ja kaasaegse väliskirjanduse ülevaadetega ning teadustemaatilise esseistikaga." Kirjandusteadlase Pärt Liase sõnul kuulub Kalle Kurg nende Loomingu toimetajate hulka, kes on rakendanud tuglaslikku põhimõtet avaldada autoreid "seinast seina", tagades sellega ajakirja prestiižikuse. Praktikas tähendas selline hoiak alalist võitlust tsensuuriga. Oskar Kuninga sõnul oli "just Looming selleks tribüüniks, kus varjatumalt või õnnekombel ka avalikumalt sai ennast väljendada meie opositsiooniline eliit". Ajakirja säärane hoiak tuleb "suurelt osalt panna ka peatoimetaja organisaatorlike võimete arvele. Kerge tal sellise trotsliku joone säilitamine võimuorganite valvsa pilgu all muidugi ei olnud." Seda põhjusel, et pidevalt võimude surve all oleva ajakirja traditsiooniliselt avara avaldamispoliitikaga kaasnesid äärmuslikud konfliktid. Et Loomingu sõjaeelne osa oli avalikkusele suletud erifondis ja ajakiri vabameelse hoiakuga, takistas ENSV juhtkond ajakirja juubelite avalikku tähistamist. Et saavutada ajakirja 60. juubeli tähistamine, kutsus Kalle Kurg Loomingu peatoimetajana Eestisse ajakirja juubelile Soome kultuuritegelased. Selle poliitilise manöövri tõttu, millega juubel sai rahvusvahelise kultuuriavalikkuse tähelepanu osaliseks, ei saadud seda ignoreerida ega keelata nagu varem. Seoses juubeliga sai esmakordselt võimalikuks Loomingu bibliograafia avaldamine (trükikotta saadetud jaanuaris 1986.). Kalle Kurg algatas peatoimetajana ka Loomingu talvekooli, tema ajal muutus tänapäevaseks ajakirja kujundus, suurenes tunduvalt ajakirja maht ja paranesid toimetuse töötingimused.
Aastal 1992 algatas Kurg kultuuriajakirja Sina ja Mina.
Aastatel 1989–1991 töötas Kalle Kurg Eesti Ajakirjanike Liidu tegevtoimetajana, 1991–1992 Eesti Televisiooni kirjastusosakonna juhatajana. 1992. aastast siirdus Kalle Kurg disaini ja informatsioonilevi alale, olles aastani 1993 as. Meediapress juhatuse esimees ja aastatel 1994–1995 as. Toxa Tha peakonsultant. 1996. aastal läks Kurg kirjastuse Ilo direktoriks ja oli seejärel aastatel 1998–1999 kirjastuse Kunst peatoimetaja. Aastast 2000 on Kalle Kurg vabakutseline kirjanik ja tõlkija.
Eesti Kirjanike Liidu liige on Kalle Kurg aastast 1975. 1960. ja 1970. aastail valiti ta Tartu Noorte Autorite Koondise ja siis Kirjanike Liidu Tallinna Noortesektsiooni esimeheks. Ta oli aastatel 1976–1981 Kirjanike Liidu juhatuse sekretär ja hiljem juhatuse presiidiumi liige.
Eesti liitumisel Euroopa Liiduga toonitas Kalle Kurg vajadust säilitada riigi põhimõtteline iseseisvus, strateegilised väärtused ning eesti omakultuur. Kalle Kurg võttis osa kodanikualgatuse Eesti Demokraatia Uuendamine (E-D-U) väljakujundamisest.
Ökoloogiateemat käsitledes esitas Kalle Kurg aastal 2001 algatusliku idee Eesti muutmisest loodusvabariigiks (ökoriigiks) ja aastal 2007 idee ökoasumi rajamisest Eestisse Kalle Kurg on astunud välja loomade kaitseks ja leidnud tunnustamist ühena kõige loomasõbralikumatest avaliku elu tegelastest 2014.aastal osales ta 20 tuntud avaliku elu tegelase seas seadusloome täiendamisele suunatud algatuslikus kampaanias "Olen loomade poolt" 2016. aasta algul asus ta toetama organisatsiooni Suomen Vihreä Elämänsuojeluliitto algatust Unite the Armies, mille sisuks on idee, et maailma militaarstruktuure saab ÜRO osalusel pöörata rahumeelsele suurtööle selleks, et leevendada inimtegevusest tingitud globaalse katastroofi tagajärgi.
1966. aastal osales Kalle Kurg ansambli Rajacas algkoosseisu tegevuses.
Looming
Ilukirjandus. Kalle Kurg debüteeris trükisõnas aastal 1958, avaldades sealt peale hulgaliselt luuletusi, lüürilisi miniatuure, satiire jm. Mahukas koondkogu "Pimeduse värvid" sisaldab luulet ja teatritekste aastatest 1960–1990. Tooni annavad autobiograafilisus, traagiline ja irooniline vaade okupatsiooniajale, laulva revolutsiooni aegne vabanemisootus, aga ka armastusluule, inimliku läheduse teema ning eksistentsiaalne probleemistik. Kalle Kure tekstidele on kirjutanud laule Anti Marguste jt. Kalle Kurg on avaldanud ka novelle, satiire jm. Aastatel 1990–1992 luges Kalle Kurg oma novelle Eesti Raadio "Keskööprogrammi" autorirubriigis "Kummalised lood". (Sarja toimetaja Helgi Erilaid.) Sari käsitles irooniliselt ja humoristlikult eeskätt lähiminevikku. Aastatel 2000–2005 oli tal Klassikaraadios oma saatesari "Ütle, mis sul on?", kus ta luges viie ja kolmveerandi aasta jooksul iga kuu ette kaks uut saate jaoks kirjutatud tänapäevateemalist novelli. (Sarja toimetaja Marge-Ly Rookäär.) See on Eesti ringhäälingu ajaloos kõige pikem ilukirjanduslik autorisari. Kalle Kure algupäraste sarjadega sai tegeliku aluse esteetiline raadiokirjandus (audiokirjandus) Eestis.
Kirjanduskriitika. Alustanud kirjanduseuurijana aastal 1965, on Kalle Kurg artiklites, esseedes ja arvustustes käsitlenud kirjandusteoreetilisi probleeme, rahvuskirjanduse üldpildi põhimotiive, eesti kirjanduse hetkeseise ja suundumusi luules, proosas ja näitekirjanduses, žanriküsimusi, kirjanduse iseärasusi teaduse ja tehnoloogia ajastul, eesti kirjanduses avalduvaid sotsiaalseid nägemusi, kirjaniku iseseisvuse probleeme jm. "Kure kriitilised tööd, sh mitmed üldistavad ettekanded, on kultuurifilosoofilise kallakuga.", nendib M. Kalda. Kurg lõi 1970. aastate artiklites kirjanduse kirjeldamiseks oma süsteemi, mis erines ametlikust kirjanduskäsitlusest ja tõi kirjandusteaduse traditsiooniliste lähenemisviiside kõrvale muude teaduste vaateviise. Analüüsides aastail 1965 ja 2007 jaapani luulevormi haiku, osutas Kalle Kurg viimasel juhul ettenägelikult arengutele, mis viivad haiku senisest vabama isepäise tõlgendamise ning uute koolkondade suunas, mis osutus tõeks. Kurg on käsitlenud ka üksikkirjanikke, tõlkijaid ja kirjanduskriitikuid nagu Valmar Adams, Kalju Kangur, Heino Kiik, Jaan Kross, Paul Kuusberg, Eha Lättemäe, Lehti Metsaalt, Mihkel Mutt, Ellen Niit, Arno Oja, Helga Nõu, Juhan Peegel, Linnar Priimägi, Hando Runnel, Juhan Saar, Rein Saluri, Rein Sepp, Mats Traat, Friedebert Tuglas, Ülo Tuulik, Mati Unt, Debora Vaarandi, Arvo Valton Vallikivi, Rein Veidemann, Enn Vetemaa, jt ning soome kirjanikke, nagu Lassi Nummi, Antti Tuuri jt. Kirjanduskriitiliste tööde eest on Kalle Kurg pälvinud ajalehe Edasi kriitikavõistluse auhinna (1965), Sirbi ja Vasara aastapreemia (1974 ja 1980), NSVL Kirjanike Liidu aastapreemia (1978).
Tegevus teatris. Kalle Kure libretoga, lavaeskiisiga, liikumisjoonisega ja tema lavastatud "Mimeskid" teatris Vanemuine aastal 1981 oli esimene algupärane moodsa pantomiimi etendus eesti kutselise teatri ajaloos. "Mimeske" on etendatud mitmetel maadel. Lavastus sai 1985. aastal rahvusvahelisel pantomiimifestivalil Moskvas diplomi, mis oli festivali kõrgeim auhind. Pantomiimilist ja pantomiimilis-tantsulist tegevust on kasutatud ka Kalle Kure loodud lasteetendustes ja varieteekavades. Mitteverbaalse ja verbaalse esituse seos on olulisel kohal näidendis "Ole vait!" (1999). A. H. Tammsaare motiividel loodud näidend "Liigvesi", mille pealkiri on inspireeritud B. Linde Tammsaare-käsitluses kasutatud väljendist ja J. W. Goethe "Fausti" teose lõpuosa motiivist, kutsus esile vaidlusi oma uudse probleemiseadega ja klassiku teksti julge muutmisega mõnes lõigus. Näidendi kujundikoes olid aktsendid asetatud teisiti kui seni tavaks: vihjati mõistuse jõuetusele maapealse paradiisi loomisel ja armastuse raskustele muutuvas maailmas, kus sellel nagu polekski õiget kohta. Irratsionaalsete elementide tugevdamist ja linnastumise motiivi toonitamist taotles autor muuseas ka oma enda teksti sissetoomise, tegelaste keelekasutuse kerge parodeerimise ja klassiku paari tegelase ühendamisega üheks kujuks. Ühed kriitikud (A. Kaalep jt) toonitasid mitu hooaega edukalt mängitud näidendi värskust, teised (E. Treier jt) klassikaga liiga vaba ümberkäimist.
Teatrikriitika. Teatrikriitikat hakkas Kalle Kurg kirjutama 1963. aastast, avaldades muuhulgas ajalehes Edasi kirjutisi sarjana "Kaaskajasid Noorsooteatri külalisetendustele", jm, kirjutisi mitteverbaalsest teatrikunstist jm.
Koostaja ja raamatutoimetaja. Kalle Kurg on olnud ilukirjanduslike valimike ja teabekirjanduse kogumike (sealhulgas Avatud Eesti Fondi kogumike "Sallivus" ja "Usaldus") koostaja ja tõlkeraamatute (inglise, prantsuse ja soome keel) toimetaja.
Raadio- ja televisioonisaated. 1960. aastate lõpul tegi Kalle Kurg sõnalis-muusikalisi autorisaateid Eesti Raadio "Keskööprogrammile". Aastatel 1969–1973 tegi ta autori ja toimetajana Eesti Televisioonis kirjandusteemalisi saatesarju "Kirjandusminutid", "Kirjanduslik kolmapäev" ja "Lahtisi lehti kirjaniku töölaualt" ning kunstiteemalisi saatesarju "Spekter", "Spektri" võistlussari" ja "Fototund" . Autorirubriik "Kummalised lood" Eesti Raadio "Keskööprogrammis" (1990–1992) ja autorisari "Ütle, mis sul on" Klassikaraadios (2000–2005) olid ilukirjanduslikud, sisaldasid Kalle Kure novelle, mille ta ise ette luges. Kalle Kurg tuli aastal 1970 Eesti Televisiooni korraldatud kõnevõistluse võitjaks.
Luulet raamatuis ja perioodikas
Luuleraamat Luulet antoloogiates ja kogumikes
Luulet perioodikas
Proosat raadiosarjades ja perioodikas
Novellid raadiosarjadena Proosat perioodikas
Esseed. Artiklid. Arvustused. Memuaarid
'''Kultuur. Kirjandus.'''
'''Kultuur. Teater'''
'''Kultuuriajakirjandus. Meedia.'''
''' Kultuur. Film. Muusika''' Kultuurisuhted '''Loodus. Elu. Ökoloogia''' Ühiskond Küüditamisest Kirjanikest Mälestuslikku
Välislingid
Avalikke esinemisi Raadios ja televisioonis Fotodel, filmis, videol
Atmosfäärifüüsika
pisi|Põhjapooluse lähedal asuv atmosfäärimõõtmise jaam. [[Heikki Junnineni foto]] Atmosfäärifüüsika on teadusharu, mis uurib atmosfääri, selle ehitust ja selles toimuvaid protsesse, kasutades selleks füüsika uurimismeetodeid. Atmosfäärifüüsika on geofüüsika alldistsipliin. Sageli kasutatakse mõisteid atmosfäärifüüsika ja meteoroloogia sünonüümidena.
Kui meteoroloogia peamiseks eesmärgiks on ilmastikunähtuste täielik mõistmine ja nende ennustamine, siis atmosfäärifüüsika huviorbiiti kuuluvad kõikvõimalikud füüsikalised protsessid ja nähtused atmosfääris, aga ka atmosfääriprotsesside seos aluspinnaga (ookean, maismaa) ning Päikeselt lähtuvate kiirgusvoogudega ja osakeste voogudega. Atmosfäärifüüsikud modelleerivad Maa ja teiste planeetide atmosfääriprotsesse – õhu (gaaside) liikumine, aine- ja energiavood atmosfääris, elektrinähtused atmosfääris. Atmosfäärifüüsika oluliseks osaks on atmosfääriuuringuteks vajalike mõõteriistade loomine ning mõõtmisandmete kogumine nii kontaktmeetodeil kui ka kaugseire abil.
Eestis tehakse atmosfäärifüüsikauuringuid Tartu Observatooriumi atmosfäärifüüsika osakonnas, Tartu Ülikooli Keskkonnafüüsika Instituudis ning Ökoloogia ja Maateaduste Instituudis, Eesti Meteoroloogia ja Hüdroloogia Instituudis ning Kiirguskeskuses.
Inimkaubitsejad
"Inimkaubitsejad" (ingl Human Trafficking) on Emmyle ja Kuldgloobusele esitatud 2005. aasta Ameerika Ühendriikide lühisari inimkaubandusest.
Piktid
Piktid olid hõimuliit, rahvas või rahvad, kes asustasid varakeskajal Põhja-Šotimaad Forthi ja Clyde'i jõest põhja pool. Varaseim mainimine pärineb aastast 297 pKr, 4. sajandil olid piktid Põhja-Šotimaal mõjukaimad hõimud. Arvatavasti sundis roomlaste surve varem killustunud hõime tihedamalt konsolideeruma. 10. sajandil sai piktide maa Alba kuningriigi osaks ja piktid sulandusid keldi taustaga šotlaste hulka.
Piktide kirjutisi on vähe säilinud, põhiline teave nende kohta pärineb arheoloogilistest allikatest ning teiste rahvaste kroonikatest. Piktide kujunemise ajalugu on suuresti ebaselge. Nende asuala varasemate elanikena on nimetatud selliseid hõime nagu kaledoonlased, verturioonid, taexalid ja veniconid (ilmselt briti või gaeli keelte kõnelejate poolt roomlastele edastatud nimed). Eri allikate järgi oli piktide algkodu Vahemere ääres või Loire'i oru piirkonnas, kust nad liikusid keldi surve eest Britanniasse. Teisal on arvatud, et tegu oli indoeurooplaste eelsete ibeeria päritolu põlisasukatega, kes elasid Šotimaal vähemalt 7.–8. aastatuhandest eKr. On ka arvatud, et piktid olid keldi päritolu, kuid eraldusid varakult teistest keldi hõimudest. Pikti kroonikad ja Iiri legendid mainivad seitset pikti kuningriiki: Cait, Ce, Circinn, Fib, Fidach, Fotla, Fortriu. 8. sajandil omandasid piktid võimuvõitluses anglite ja brittidega märkimisväärse võimu. 9. sajandil kujundasid ajalugu viikingite vallutused, piktide Alba kuningriigist alates algas nende keldistumine, 11. sajandiks olid piktidest saanud šotlased.
Pikti hõimude kultuur ei erinenud palju nende keldi, briti ja anglosaksi naabrite omast. Tegu oli väikeste kogukondadena elavate põlluharijate ja karjakasvatajatega. Kasvatati veiseid, hobuseid, lambaid ja sigu, teraviljadest nisu, otra, kaera ja rukist, muudest kultuuridest kapsast, kaalikat, porgandit, kaunvilju, sibulaid ja magusat vesiputke. Rõivad valmistati peamiselt villasest kangast ja nahkadest, kuigi kasvatati ka lina. Vilja kuivatati kuivatites, jahvatati vesiveskites. Linnalisi asulaid ei olnud. Kindlustustena inimeste ja karja varjamiseks hädaohu korral ehitati õõnsa kuivmüüriga kaitseehitisi (broch), vahel rajati eluase järves asuvale looduslikule saarele või vette ehitatud vaielamut meenutavale platvormile (crannog). Tavaliseks eluasemeks oli kandilise või ümmarguse põhiplaaniga palkidest ehitis.
Piktid tegelesid ka kaubandusega ja eriti varasemal perioodil rannaröövidega. Tihti nimetatakse piktide tava end (sinist värvi) tätoveeringutega kaunistada. Paljudel kivimonumentidel kujutatud piktidel aga ei leidu tätoveeringuid. Nendel kividel kujutatud pikti sümboleid ei osata seni dešifreerida. Piktide varasem usund arvatakse olevat sarnanenud keltide polüteismiga. Arvatavasti 5.–6. sajandil võttis pikti eliit omaks ristiusu. Muistne polüteism sulandus kristlikku pühakutekultusesse. Piktide puhul on tihti räägitud emajärgsest pärilussüsteemist, kuid tõenäoliselt oli see pigem erand kui reegel. Kuningapoegade asemel tõusis tihti troonile eelmise valitseja vend või nõbu, sest neil oli enamasti rohkem kogemusi ja autoriteeti ning suurem toetajaskond.
Pikti keel on välja surnud ja omaaegsest kirikute-kloostrite kirjakultuurist hoolimata on sellest säilinud ainult mõned koha- ja isikunimed vanadel mälestusmärkidel ja kroonikates. On tõenäoline, et piktid rääkisid lõunapoolsete briti keeltega suguluses olevaid keldi keeli, kuid on oletatud ka mittekeldi keelte kasutust. Pikti pärandist annavad tunnistust Šotimaa kohanimed, mis algavad "Aber-", "Lhan-", "Fin-" või "Pit-" tüvedega. Piktide omakeelne endanimetus on teadmata. Nimetus "piktid" tuleneb ladina keelest ja viitab piktide värvitud, õigemini tätoveeritud nahale. Iirimaa keldid kutsusid pikte nimega cruithne, mis tuleneb samast algsest tüvest kui "britid" ja tähendab algselt samuti kujundit või kaunistust.
20. sajandi lõpul muutus salapäraste piktide pärandi uurimine ja enda sellega identifitseerimine Šotimaal omamoodi moeasjaks.
Lidia Isac
pisi|Lidia Isac (2016) Lidia Isac (sündinud 27. märtsil 1993 Peterburis) on Moldova laulja.
Ta kuulus duetti Glam Girls, millega üritati Moldovat esindada 2013., 2014. ja 2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Lõpuks läks ta sooloartistina võistlema ja pääses Moldovat esindama 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusele lauluga "Falling Stars", kuid laul ei saanud esimesest poolfinaalist edasi.
Balthasar Russowi Liivimaa kroonika
pisi|Rüssowi Chronica der Provinz Lyfflandt. 1578. aasta väljalaske tiitelleht. Russowi Liivimaa kroonika on Tallinna Pühavaimu kiriku eesti koguduse õpetaja Balthasar Russowi poolt alamsaksakeeles kirjutatud kroonika, mis käsitleb Vana-Liivimaa ajalugu 12. sajandist kuni 1583. aastani, kirjeldades värvikalt Liivi sõja eelset Liivimaa siseolusid, elulaadi ja sündmusi. Russowile on omased teravalt luterlikud eelistused. Eriti detailselt kirjeldab kroonika Russowi kaasaegseid sõjasündmusi.
Eesti keeles on Russowi kroonika välja antud kolmel korral, kuid siiani puudub teaduslik, kommentaaridega väljaanne.
Välislingid
Balthasar Rüssow
Erik Dahlberg
thumb|Erik Dahlberg thumb|Dahlbergide krahvivapp thumb|Erik Dahlbergi hauakabel [[Turinge kirikus, Nykvarni vallas]] Erik Dahlberg (ka Erik Jönsson Dahlbergh, enne aadeldamist (1660) Erik Jönsson; 10. oktoober 1625 – 16. jaanuar 1703) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane. Skenäsi krahv, Ströppstadi vabahärra, Virtsu (Werder), Siggestadi ja Malma isand.
Elulugu
Ta sündis talupoja Jöns Erikssoni ja Dorothea Matsdotteri perekonnas, kuid sai tänu oma sõjalistele teenetele oobersleitnandina 23. novembril 1660 teenistusaadlikuks.
1658 sõjas Taani vastu juhtis ta Kopenhaageni ründamist ja sai üle Euroopa tuntuks. Hiljem sai temast fortifikatsioonide direktor, ta oli Rootsi sõjaväe kindralkortermeister (1657–1675) ning tema jooniste järgi parandati ja täiustati mitmeid Rootsi impeeriumi kindluseid ja bastione, sealhulgas ka Tallinnas Narvas, Tartus ja Riias.
Dahlberg, kes oli 1674. aastast Sõjakolleegiumi fortifikatsiooniameti juhataja, pidas Rootsi põhivastaseks Venemaad, erinevalt Karl XI-st, kes arvas, et selleks on jätkuvalt Taani. Et riigis kehtis absolutism, jäi kuninga sõna peale ja suuremad summad suunati just Taani vastas seisvate kindluste parandamisele. Vahetult enne Põhjasõda proovis Dahlberg Karl XII käest saada raha suurejooneliste kindlustustööde tegemiseks idapiiril, kuid asi jäi venima ja sõda tuli peale.
24. detsembril 1687 sai ta Ströppstadi vabahärraks ja 11. märtsil 1693 Skenäsi krahvitiitli, 12. juulil ülendati 1693 feldmarssaliks.
1693–1696 oli Dahlberg Bremeni- ja Verdeni kindralkuberner ning 1693. aastast ka kuninga nõunik ja feldmarssal.
1696–1702 oli Dahlberg Liivimaa ja Riia kindralkuberner, samas ka Akadeemia kantsler Tartus ja hiljem Pärnus. Tema juhtimisel kaitsti 1700 edukalt Riiat. Hiljem läks Dahlberg välimarssali aukraadis erru ja suri Stockholmis.
Dahlberg on tuntud ka mälestusteoste autori ja ajalooteoste kaasautorina. Samuti koostas ta graveeringute kogu, mis sai tuntuks "Suecia antiqua et hodierna" ('Muistne ja kaasaegne Rootsi') nime all.
Perekond
16. augustil 1666 abiellus ta Maria Eleonora Drakenhielmiga (1650–1680), kes oli kammernõuniku, hilisema kommertskolleegiumi komissari ja Virtsu mõisa omaniku Wilhelm Böös Drakenhielmi (1624–1676) tütar esimesest abielust Elsa von Brandtiga (surnud 1658). Abielust sündis 3 poega ja 4 tütart:
Vassõl Grõtšak
Vassõl Hrõtšak (ukraina keeles Василь Сергійович Грицак, sündinud 14. jaanuaril 1967 Rivne oblastis) on Ukraina riigiametnik.
Ekspressliin
Ekspressliin on eriti kiire, ainult suuremates keskustes peatuv rong, buss või laev. Vahel märgitakse ekspressliini E-tähega
Kuivajõe vald
Vald moodustati senise Kuivajõe valla maa-alast, välja arvatud valla põhjapiiril asuvad lahus-heinamaatükkide maa-alad; senise Tuhala valla maa-alast, välja arvatud Raudsepa nr. A-32 ja Sagari nr. A-33 talude ja seniste Nabala ja Rae valdade vahel asuvate lahus-heinamaatükkide maa-alad. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Vald kuulus Riigivolikogu 16. valimisringkonda, kust valiti Mihkel Jüris. Vald kuulus Kose põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
1939. aastal oli vallas 2174 elanikku, territooriumi suurus oli 14 728,17 ha.
Esimene vallavanem oli Alfred Aassalu. 1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Jaan Tomson.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
26. septembril 1950 arvati vald Kose rajooni koosseisu.
Boris Becker
thumb Boris Franz Becker (sündinud 22. novembril 1967 Leimenis) on endine Saksamaa tennisist, kes võitis aastatel 1985–1996 meeste üksikmängus kuus suure slämmi turniiri ning meeste paarismängu kuldmedali Barcelona olümpiamängudel.
28. jaanuarist kuni 17. veebruarini 1991 ning 8. juulist kuni 8. septembrini 1991 oli ta meeste üksikmängus maailma esireket.
Aastatel 1985, 1986, 1989 ja 1990 valiti ta Saksamaa aasta meessportlaseks.
2013. aasta detsembris teatas Novak Djokovic, et 2014. aastal on Becker tema treener.
Lapse seksuaalne väärkohtlemine
Lapse seksuaalne väärkohtlemine ehk lapse seksuaalne ärakasutamine ehk lapse seksuaalne kuritarvitamine on lapse kaasamine seksuaalsesse tegevusse, mille sisust ta ei saa täielikult aru, millele ta ei ole võimeline andma adekvaatset nõusolekut ning mis astub üle seadustest või ühiskonna sotsiaalsetest normidest. Seksuaalne vägivald lapse vastu on võimu, seksuaalsete või muude vajaduste rahuldamise eesmärgil toime pandud seksuaalse sisuga kontaktne või mittekontaktne tegevus täiskasvanu või teise lapse poolt, kes vanuse või arengutaseme poolest on vastutus-, usaldus- või võimusuhetes lapsega.
Kontaktne seksuaalne väärkohtlemine on seksuaalse sisuga katsumine, lapse sundimine teise isiku suguelundeid katsuma, oraalset, anaalset või vaginaalset laadi seksuaalne kontakt. Mittekontaktne seksuaalne väärkohtlemine on näiteks lapsele pornograafilise sisuga teose näitamine, lapse kasutamine seksuaalse sisuga teose valmistamiseks (nt pildid, videod), ekshibitsionism (suguelundite või rindade paljastamine), vuajerism (seksuaalakti või intiimse hetke salaja pealtvaatamine), seksuaaltegevuse näitamine lapsele, ka verbaalne ja vaimne seksuaalse sisuga väärkohtlemine.
Mõju
Seksuaalse väärkohtlemise ohvritel esineb mitmeid terviseprobleeme, mis võivad esineda nii psühholoogiliste kui ka somaatiliste häiretena nagu näiteks depressioon, ärevushäire, traumajärgne stressihäire (PTSD), foobiad, dissotsiatiivsed reaktsioonid, valud, enurees, suitsiidne käitumine jms.
Laste seksuaalne väärkohtlemine Eestis
Laste seksuaalne väärkohtlemine on üsna levinud. Valdav osa teatatud seksuaalkuritegude ohvritest on samuti alaealised – 2018. aastal 87% ohvritest olid alaealised, kannatanu keskmine vanus oli 12 aastat ning kõige noorem ohver ei olnud veel üheaastane. 2015. aastal korraldati laste ja noorte seksuaalse väärkohtlemise leviku uuring, mille eesmärk oli välja selgitada 16–19-aastaste Eesti noorte kokkupuude seksuaalse väärkohtlemisega, selle riski- ja kaitsetegurid, tagajärjed ning abi saamise viisid juhtunu korral. Uuringust selgus, et iga kümnes eesti noor on seksuaalvägivalla tõttu kannatama pidanud, 32% noortest on kogenud elu jooksul vähemalt ühte väärkohtlemisena käsitletavat tegu väljaspool interneti keskkonda ja 30% on seksuaalse ahistamise tõttu kannatama pidanud. 2018. aastal viidi läbi rahvusvahelise projekti EU Kids Online 2018 raames laste internetikasutuse Eesti uuring, mille tulemusena selgus näiteks, et neljandik lastest on seksuaalse sisuga riskidega kokku puutunud. 2020. aastal tehtud uuring näitas, et 45% lastest ja noortest on kogenud vähemalt ühte seksuaalse väärkohtlemise liiki internetis viimase aasta jooksul ja 41% on elu jooksul kogenud vähemalt ühte seksuaalse väärkohtlemise liiki.
Abi otsimine
Abi otsimine on keeruline ja mitmeosaline protsess ning paljud ohvrid ei räägi juhtunust kellelegi. Politsei poole pöördumine on seksuaalvägivalla ohvrite puhul üldiselt haruldane. Ühes uuringus tuvastati, et peamine põhjus, miks lapsed seksuaalsest väärkohtlemisest ei räägi on hirm selle ees, et neid ei usuta. 2019. aastal uuriti ka Eestis seksuaalse väärkohtlemise ohvrite abi otsimise protsessi. Selgus, et kõige tavapärasem reaktsioon teiste inimeste poolt oli ohvrite süüdistamine juhtunus ning enamikku ohvritest ei usutud. Vähem kui 10% valimisse kuulunud seksuaalse väärkohtlemise ohvritest jõudsid abini. Abini jõudsid aga ainult need lapsed, kellele kinnitati, et juhtunu pole nende süü ning keda toetati ja julgustati näiteks politseisse pöörduma või juhtunust vanematele rääkima. See tähendab, et usaldusisikute reaktsioon on oluline määraja, et kas ohver jõuab vajaliku abini või jääb juhtunuga üksi.
=== Põhjused, miks lapsed juhtunust ei räägi ===
Eludrooge ego-ordule
"Eludrooge ego-ordule" on Ilmar Laabani palindroomide teemaline raamat.