cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tõrva
Üritused
Tõrvas on korraldatud mitu üleriigilist spordiüritust, mis on kohale toonud oma ala paremiku. 2008. aastast korraldatakse Tõrva kergejõustikupäeva olümpialastega, mis aastast 2015 kannab nime Peeter Kirdi mälestusvõistlus. Parimate tulemustena on võistlustel visanud Magnus Kirt oda 85.20 ja Gabor Mate heitnud ketast 65.65. Kuulsamatest sportlastest on kettaheiteringis võidukad olnud olümpiavõitja Gerd Kanter ja Martin Kupper. Võistlustel on osalenud ka maailmameister ja OM hõbe Piotr Małachowski ning OM hõbe Eḩsān Ḩadādī. Odaviskes on võitjaks kroonitud lisaks Magnus Kirtile ka Tanel Laanmäe ja Risto Mätas.
Suvituslinnale kohaselt on suviti Tõrvas korraldatud rannavollevõistlusi, millest kaalukamad on Eesti naiste meistrivõistlused. Lisaks on peetud ekstreemjooksuvõistlusi ja triatloneid.
Meedia
Ajalehe Tõrva Teataja esimene number ilmus 25. veebruaril 1922. See oli Tõrva asula esimene oma ajaleht ja ühtlasi esimene alevileht Eestis. Selle väljaandja ja toimetaja oli Tõrva esimene alevivanem ja linnapea Madis Reinenbuk, kes kirjutas ise märkimisväärse osa Tõrva Teataja artiklitest. Kui Tõrva Teataja majandusraskuste tõttu ilmumise 1927. aastal lõpetas, jätkas toimetaja kirjatükkide saatmist teistele Tõrvas ilmuvatele ajalehtedele nagu näiteks Helme-Tõrva Post (1926), Helme-Tõrva Elu (1927–1930) ja Helme-Tõrva Sõnumed (1930–1931).
1927. aastal ilmuma hakanud ajaleht Helme-Tõrva Elu, mille väljaandja oli A. Rondik ja vastutav toimetaja K. Tuvike, sai peamiseks kohalikuks infokandjaks enne II maailmasõda. Ajaleht ilmus kuni 1944. aastani. Ajaleht Helme-Tõrva Elu taaselustati 1997. aastal, kui ühinesid kaks väikest kohalikku lehte Tõrva Teataja (1995–1996) ja Helme Päevakiri (1995–1996) ning ühislehe peatoimetajaks sai Talvi Must. Ajaleht ilmus aastani 2014, kui otsustati ühendada ka Põdrala ja Hummuli piirkondade väiksemad väljaanded. Ajaleht muutus värviliseks, otsepostitusega väljaandeks ning nimeks sai Helme Kihelkonnaleht ning peatoimetajaks Egon Ilisson. Piirkonnaülene ajaleht oli ka osa ettevalmistusest omavalitsuste ühinemist silmas pidades.
Helme Kihelkonnaleht ilmus kuni aastani 2018, kui omavalitsuste ühinemise järel sai valla nimeks Tõrva vald ning ajalehe nimeks uuesti Tõrva Teataja. Toimetajana jätkas Egon Ilisson, kes on vastutav väljaandja tänaseni.
Tõrva Raadio on Tõrva linna noortevolikogu algatatud kohalik amatöörraadio, mis tegutseb periooditi. Raadio omanik oli kuni 2015. aasta kevadeni Tõrva linnavalitsus, pärast seda MTÜ Tõrva Noorte Liit. Esimest korda töötas Tõrva Raadio 2014. aasta augustis Tõrva tulepäevade raames. Esimesena oli raadioeetris 6. augustil 2014 praegune Eesti Kõrgema Lavakunstikooli tudeng Hardo Adamson. Raadiojaam töötab igal aastal paarinädalase perioodi vältel suvel ja talvel ning 2022. aasta suvel alustatakse XVII perioodi. Alates III hooajast on raadio sagedus olnud 90,0 MHz ning leviala Tõrva lähiümbrus ning raadio on läbi interneti kuulatav üle planeedi. Alates veebruarist 2022 on raadio peatoimetaja Roosi Rahnu.
Tõrva Gümnaasium
pisi|Tõrva Gümnaasium Tõrva linnas tegutsev Tõrva Gümnaasium alustas tööd 15. novembril 1917 erakoolina. Aastatel 1937–1938 ehitati koolimaja ulatuslikult ümber. Hilisem juurdeehitis valmis 1979. aastal, mis andis koolile juurde 19 õpperuumi ja söökla. 1985. aastal alustas siis Tõrva Keskkooli nime kandnud kooli ruumides tööd muusikakool. Tõrva Muusikakool tegutseb gümnaasiumi ruumides tänapäevalgi.
1999. aastal võttis Tõrva linnavolikogu vastu otsuse liita Tõrva Gümnaasiumiga Patküla Põhikool. Patküla Põhikool oli asutatud 1767. aastal Patküla mõisa kodukoolina. See oli Helme kihelkonna üks vanemaid koole ja kuni sulgemiseni 2003. aastal üks vanematest tegutsenud koolidest Eestis.
Ruumipuuduse tõttu Tõrva Gümnaasiumile kavandatud juurdeehitust rahastati põhiliselt Euroopa Regionaalarengu Fondist. Juurdeehitus valmis 2005. aasta kevadel ja avati pidulikult 1. septembril 2005. Seal paiknevad poiste ja tütarlaste tööõpetuse ruumid, spordi-, jõu-, aeroobika- ja lauamängude saal ning spordisaalide riietusruumid ja abiruumid.
Tõrva Gümnaasiumi ruumides tegutsevad mitmed huviringid ja AO eksamikeskus. Koolis on võimalik õppida prantsuse keelt, tegeleda rahvatantsu ja käsitööga. Gümnaasiumis õpib ligi 500 õpilast ja töötab üle 40 õpetaja. Alates 1989. aastast on Tõrva Gümnaasiumi direktor Ivar Hanvere.
2021. aasta sügisel valmis kooli loodeservas spaa/ujula Tõrva Veemõnula, mida kasutatakse muu hulgas koolis ujumistundide läbiviimiseks.
Tõrva Muusikakool
Koolis töötab 10 õpetajat ja õpib 69 õpilast.
Lasteaed Tõrvalill
Tõrva sovhoosi lasteaed avati 8. aprill 1968. Tollal töötas lasteaias üks sõime- ja üks aiarühm. 1972. aastal sai hoone juurdeehituse ning sellest ajast töötab majas üks sõimerühm ja kaks aiarühma. Majal on oma katlamaja. Alates 1992. aastast oli lasteaed Tõrva linna haldusalas ja alates 2017. aasta haldusreformist Tõrva valla haldusalas. 2021/2022. õppeaastal oli lasteaias kolm rühma 59 lapsega. Lasetaia direktor on Ede Truu.
Lasteaed Mõmmik
Tõrva lasteaed Mõmmik asub Tõrvas Riiska linnaosas ja asub selleks otstarbeks 1975. aastal ehitatud hoones, mille läheduses on mets ja Riiska järv. Lasteaed avati 20. oktoobril 1975 majanditevahelise lasteaiana. 1992. aastal läks lasteaed Tõrva linna haldusalasse ja alates 2017. aastast on see Tõrva valla haldusalas. 2021/2022. õppeaastal käis Mõmmiku lasteaias 125 last. Lasteaia direktor on Lisanna Kaar.
Huvitegevus
vasakul|pisi|Foto Orioni udukogust (M42) Tõrva Astronoomiaklubi teleskoobi vahendusel. Tõrvas koordineerib huvitegevust koostöös Tõrva Vallavalitsusega Tõrva Avatud Noortekeskus (Tõrva ANK), mis on Eesti Avatud Noortekeskuste Ühenduste liige. Tõrva ANK-i juhataja on Annelore Hirschon.
Tõrva noortekeskus asub Tõrva linnas endise Patküla Põhikooli hoones. Noortekeskuse hoone renoveeriti 2011. aastal. Tõrva noortekeskuses on noorte huvitegevuseks kolm korrust. Olemas on avatud ala suhtlemiseks, puhkamiseks, muusika kuulamiseks jne. Veel on majas köök, bändi- ja seminariruum. Kolmandal korrusel on ruumikas saal, kus saab läbi viia suuremaid üritusi. Võimalik on mängida piljardit, õhuhokit, lauajalgpalli ja lauatennist. Samuti saab mängida lauamänge, mängukonsooliga ning tegeleda kunsti ja käsitööga. Majas on tantsu-, animatsiooni-, digikunsti-, meedia-, bändi-, pääste-, teatri- ja robootikaring. Samuti tegutseb taekwondo huviring. Kasutada saab arvuteid. Noori toetab kaks noorsootöötajat ja juhataja ning robootikaringi juhendaja. Tõrva noortekeskusel on ka suur väliala, kus on rulapark, korvpalli- ja jalgpalliväljak ning madalseiklusrada.
Alates 2018. aasta algusest tegutseb vallas Tõrva Astronoomiaklubi, kus populariseeritakse astronoomiat: kirjutatakse teadusartikleid, tegeldakse vabavaralise astrofotograafiaga ja avalike teleskoobivaatlustega. Alates 2020. aasta sügisest viib astronoomiaklubi koostöös Tõrva valla ja Tõrva avatud noortekeskusega vallas läbi noortele suunatud astronoomiaringi. Ringi kogunemiskohaks on kultuuripubi Juudas. Klubi juriidiliseks asutajaks on Tõrva vallas teaduse populariseerimisega tegelev MTÜ Tähetipp.
Turism
Majutusteenust pakub Tõrvas kokku kuus hotelli, hostelit ja kodumajutust: Hotell de Tolly, Hotell Pigilinn, Ülle Kodumajutus, Airi Kodumajutus, Misjonimaja Hostel ja Spordiklubi Viraaž Hostel. Kokku leidub linnas üle 80 ööbimiskoha, millele suviti lisanduvad renditavad telkimiskohad.
Toitlustust ja meelelahutust pakuvad kohvikud, restoranid, baarid ja bistrood: Tõrva kõrtsihoone ruumides töötav bistroo Musta Kõutsi Kõrts, kohvik Läti Saatkond, välikohvik Supelung, Kesklinna kohvik, bistroo Väike Tõnisson ja pubi Juudas.
Suuremad vaatamisväärsused on Tõrva Tantsumägi, Vanamõisa ja Riiska järv, Tõrva kirik-kammersaal, Tikste ürgorg, Tõrva kõrtsihoone, Tõrva keskväljak, Tõrva Veskijärve ümbrus ja Õhne jõgi.
Alates 2021. aastast on Tõrva kesklinnas asuva ringtee ja keskväljaku aladele püstitatud kogu suve vastu pidavaid liivaskulptuure, mille autoriks on Läti liivaskulptor Agnese Rudzite-Kirillova. 2022. aasta kevadel jõudis Tõrva linna ehitatud Ukraina presidendi Volodõmõr Zelenskõi näoga "vabadusesamba" skulptuur nii üleriigilisse, Ukraina kui ka Vene meediasse.
Muinasaeg
Helme kihelkond oli üks vanemaid kihelkondi Eestis. Helme esineb kirjalikus ürikus esimest korda 1329. aastal. Nüüdseks Tõrva linna põhjaküljel asuvat Tantsumäe linnamäge peetakse muistsete eestlaste maalinnaks, mis oli kohaliku ümbruskonna ja kogu Lõuna-Sakalamaa üks tähtsamatest keskustest. 1930. aastal avastas Tõrva Gümnaasiumi õpetaja Ernst Karolin Tantsumäelt muistse linnusepaiga, mille ehitamise ajaks arvatakse olevat 12–13. sajand. Nüüd on linnusepaiga lähiümbrus populaarne suviste laulu- ja tantsupidude korraldamise paik.
Aastad 1834–1914
pisi|[[Tõrva vesiveski, Veski tänav 9]] Esimesed teated Tõrvast on aastast 1834 mõisale kuulunud kõrtsihoone kohta, mis asus Valga, Pärnu ja Tartu maantee ristumiskohal. Alul oli kõrts puitmaja, kuid pärast 1890. aasta põlengut ehitati see ümber maakivihooneks. Nüüdseks on kõrtsihoone renoveeritud ja seda peetakse üheks Tõrva linna sümboliks.
Eduard Püttsepp
Eduard Püttsepp (2. august 1902 Kiressaare talu, Tähtvere vald – 26. august 1941 Tartu) oli eesti pedagoog, koolijuht, karskus- ja kultuuritegelane. Ta mõrvati kohaliku kooliõpilase Feliks Martini (1925-1963) - hilisema miilitsa ja röövmõrvari ,keda karistati 1963.a surmanuhtlusega, pealekaebuse ajendil.
Pere
Tema vend oli maalikunstnik Juhan Püttsepp.
Patendiamet
Patendiamet (rahvusvaheliselt Eesti Patendiamet) on Justiitsministeeriumi valitsemisalas tegutsev valitsusasutus tööstusomandi kaitseks ja sellest teavitamiseks. Ameti nimi eri keeltes on:
Tõrva
Aastad 1834–1914
1871. aastal hakkas Helme ja Patküla mõisa omanik Alexander Oskar von Stryk, kellele kuulus tollast kõrtsihoonet ümbritsev mets, soovijaile raiesmikaladele krunte müüma. Esimesed elumajad püstitati praeguse Veski, Viljandi ja Tartu tänava ristumiskohale aastatel 1875–1892.
Asula kasvas paralleelselt talumajandusega. Tõrva kõrtsi ümber tekkinud uuest maakeskusest said Helme taluperemehed palgata sulaseid ja karjaseid, samuti peeti seal regulaarselt laatasid. 1890.–1892. aastal oli Tõrva paarikümne maja ja umbes 400 elanikuga asula, 1909. aastaks oli Tõrvas juba 150 maja 1750 elanikku.
1892. aastal asutati Tõrva Priitahtlik Pritsi Selts, mille hooned kujunesid ümbruskonna seltsi- ja kultuurielu keskusteks. 1904. aastal asutati Helme Laenu-Hoiu Ühisus, mis oli üks esimesi ühistegelikke rahaasutusi Eestis. 1908. aastal asutati Helme-Tõrva Haridusselts, mis sai Helme laulu- ja mänguseltsilt koguka raamatukogu: 454 raamatut 517 rubla väärtuses. Helme-Tõrva Haridusseltsi esimeheks ja raamatute hooldajaks valiti Helme kihelkonnakooli juhataja August Krimm ja kirjutajaks õpetaja Jaak Parik. Tõrva raamatukogu avati 20. detsembril 1909.
Esimene maailmasõda ja Eesti vabadussõda
Esimese maailmasõja ajal toimus linnas laialdane mobilisatsioon, millele vaatamata avati 15. novembril 1917 Tõrva Gümnaasium. Bolševike võimuhaaramisel aastal 1917 hakati organiseerima Punakaarti ja seati sisse kohalik tribunal, mis tegutses kuni Saksa okupatsioonivägede saabumiseni 1918. aasta veebruaris.
Kui sakslased 1918. aasta detsembris Eestist lahkusid, tekkis Helme-Tõrva piirkonnas paariks nädalaks olukord, kus Eesti valitsuse võim Tõrvani ei ulatunud, kuid punased ei olnud sinna veel jõudnud. Detsembri viimastel päevadel okupeerisid punased Helme-Tõrva, kuid nende edasitung peatati Kärstna all. Eesti vägede pealetungil punaste vastu kaotati ja vabastati Tõrva kokku kolm korda. Lõplikult vabastati piirkond 30. jaanuaril 1919. Vabadussõja edasine sõjategevus Helme ja Tõrva asulat otseselt ei puudutanud.
Helme-Tõrva piirkonnast on pärit mitu Vabadussõjas juhtpositsioonidel olnud ohvitseri: kindralmajorid Jaan Soots ja Aleksander Jaakson, kindralleitnant Paul Lill, kolonelleitnant ja scoutspataljoni juht F. Pönka. 14. oktoobril 1928 püstitati rahvalt kogutud rahaga Tõrva Gümnaasiumi parki piirkonnas langenud vabadussõjalastele pühendatud mälestussammas (rahvasuus Juku), mille järelmaksed kestsid 1937. aastani.
Iseseisvusaastad
pisi|Tõrva kesklinn umbes 1928. aastal. Foto vasakus servas on ajalooline [[Tõrva kõrtsihoone.|vasakul]] Iseseisvuse päevil arenes Helme-Tõrva piirkond jõudsalt. Tõrva oli 1920. aastatel Eesti kõige kiiremini kasvav asula. Linn muutus omaette haldusüksuseks 1. septembril 1921, kui sellele anti aleviõigused. Riiklike ehituslaenude kehtestamine soodustas 1922. aastal Tõrvas hoogsat ehitustegevust, mille käigus ehitati ainuüksi 1930. aastatel üle saja uue elamu. 1922. aastal oli Tõrvas 1810 elanikku (795 meest ja 1015 naist), 1932. aastal aga juba 2482 (mehi 1063, naisi 1419).
2. juulil 1926 kinnitati Eesti Vabariigi Valitsuse otsusega elanikkonna nõudmisel ja soovil Tõrva alev Tõrva linnaks. Tegelikult hakkas Tõrva linnana funktsioneerima 1. jaanuaril 1927, mil sellele anti linnaõigused. Alul vaieldi linna nime ümber, sest rahvasuus olid Tõrva kõrval kasutusel veel Tökatialev ja Pigilinn. Pakuti ka Helme nime, kuid viimaks jäädi siiski Tõrva juurde.
Helme-Tõrva piirkonnakeskus oli Tõrva linn, mille elanike arv kasvas aastaks 1940 üle 3000. Linnas suuremaid tööstusettevõtteid ei olnud, aga oli palju käsitöölisi: ligi 20 rätsepat, 10 kingseppa, 5 kellasseppa, 3–4 fotograafi. Aktiivseid taksosid oli linnas 6–7 ja kauplusi üle 50. Linnas tegutses kaks panka: Helme Ühispank ja Tõrva Ühispank (praegune haigla).
159 eKr
159. aasta eKr oli Dolabella ja Nobiliori Rooma konsuliks oleku aasta. Kaasajal kasutati ka tähistust 595 Ab urbe condita. Arvu 159 eKr on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine.
Tõrva
Iseseisvusaastad
1934. aastal lubasid vapsid ehitada Tõrvasse kiriku, milleks oleks Eesti sõjaväelane (kindralmajor) ja poliitik Andres Larka annetanud miljon senti.
Patendiamet
Tegevus
Tegevusvaldkond on seadusega sätestatud ülesannete ulatuses juhtimisfunktsiooni teostamine tööstusomandi õiguskaitse valdkonnas. Patendiamet tegeleb õiguskaitse andmisega patentidele, kaubamärkidele, kasulikele mudelitele, tööstusdisainilahendustele, geograafilistele tähistele ja mikrolülituste topoloogiatele. Oma ülesannete täitmisel esindab amet riiki (Patendiameti põhimäärus).
Šamaan
pisi|Altai šamaan 1910. aastatel Šamaan on traditsionaalkultuuris inimene, kellel usutakse olevat võime meelerännakuteks ning väe ja teadmiste toomiseks, et neid enda ja teiste heaks kasutada. Sõna "šamaan" on pärit Siberis kõneldavast evengi keelest ja tähendab 'teadjat'.
Patendiamet
Tegevus
Tegevuse eesmärk on riigi majanduspoliitika elluviimine tööstusomandi õiguskaitse valdkonnas.
Tõrva
Iseseisvusaastad
Linnas tegutses gümnaasium (rekonstrueeriti 1938. aastal) ja algkool. 1922. aastal anti linnas välja kohalikku ajalehte Tõrva Teataja, mille iga jäi majanduslikel põhjustel lühikeseks. Linnas oli rahvakohus, politseijaoskond, Helme vallavalitsus. Arste tegutses neli või viis ja vanadekodusid kaks. Muret tekitas kohaliku haigla puudumine.
Laeng
Laeng on füüsikaline suurus, mis iseloomustab elementaarosakest ja on selle kõigis vastastikmõjudes jääv suurus. Laengu väärtus võib olla ±1 (barüonlaeng, leptonlaeng) või 0 ja ±1 (elektrilaeng); ühikuks on siin elementaarlaeng.
Laengu mõistet kasutatakse ka elektromagnetilise induktsiooni tugevuse iseloomustajana. Selles tähenduses on laeng elektromagnetvälja allikas.
Füüsikas peetakse laengu all silmas tihti just elektrilaengut. Elektrilaengut kannavad kõik elektriliselt laetud osakesed (elektronid, prootonid, ioonid).
Formaalne definitsioon
Üldiseimal juhul, kui vaatlusalune väljateooria omab mõnd pidevat sisemist sümmeetriat, siis nimetatakse laenguks vastava sümmeetriarühma suvalist generaatorit. Noetheri teoreemi järgi vastab igale sümmeetriale jääv vool. Suurus, mida see vool kannab, on vastav laeng. Viimast nimetatakse mõnikord ka Noetheri laenguks.
Näiteks elektrilaengule vastab Lie rühm U(1) ja värvilaengule rühm SU(3).
Näited
Osakestefüüsika teooriatest on teada mitmesuguseid laengu kavantarve. Osakestefüüsika standardmudelis on need
Tõrva
Iseseisvusaastad
Tõrval oli bussiühendus lähemate linnadega ja plaaniti ehitada ka kitsarööpmeline raudtee Valgast läbi Tõrva Abja-Paluojani. Peamine rahva kooskäimise paik oli kohaliku tuletõrjemaja mahukas saal. Tõrvas tegutses tenniseklubi ja tegeleti purilennundusega. Lisaks oli linnal oma elektrijaam ja mitu veskit.
Tõrva linna arengu alus oli Helme valla jõukas põllumajandus, mis pakkus tööd nii kaupmeestele kui ka käsitöölistele. 1934. aastal rajati parke ja puiesteid, 3. juulil 1936 hakati ehitama Tõrva linna raekoda. 1. detsembril 1938 valmis Helme Ühispanga hoone ja 14. mail 1939 pandi nurgakivi Tõrva Ühispanga hoonele. Vabariigi Valitsuse otsusega 21. aprillist 1937 tunnustati Tõrva linn suvituskohaks, enne II maailmasõda oli Tõrva kujunenud aed- ja suvituslinnaks. 1940. aastaks oli linnas ligi 3200 elanikku ja umbes 440 maja.
Teine maailmasõda
Esimene Nõukogude okupatsioon kestis ühe aasta, aga tõi kaasa natsionaliseerimise, mille käigus võeti suurematelt taludelt ära maa. Juuniküüditamise ajal küüditati Helmest 13 inimest, Tõrvast märksa rohkem. Valdav osa küüditatud meestest lasti maha või surid Nõukogude vangilaagrites. Suuremaid lahinguid sõja algusaegadel Tõrva-Helme lähistel ei toimunud, kuigi Punaarmee taganemise käigus tapeti mõnigi elanik. pisi|Tõrva kesklinn umbes 1944. aastal. [[Teine maailmasõda|Teise maailmasõja käigus hävines ligi pool Tõrva hoonetest.]] Saksa okupatsioon möödus üsna rahulikult. Rängalt sai Tõrva kannatada 1944. aasta septembris, kui ägedad lahingud Väikese Emajõe joonel kestsid mitu nädalat, misjärel taganevad sakslased hävitasid Tõrvas üle kolmandiku kõigist hoonetest. 1944. aasta sügisel purustati linn pommitamisel, hävis ligi pool hoonetest.
Nõukogude Liidu okupatsioon
Uue okupatsiooni massiküüditamise käigus 1949. aastal küüditati Helme vallast olemasolevatel andmetel 127 inimest.pisi|püsti|Taastatud [[Tõrva Vabadussõja mälestussammas|vasakul]]Pärast märtsiküüditamist loodud kolhoosides oli olukord 1950. aastatel masendav: toodang vähenes ja inimesed töötasid peaaegu palgata. Olukord hakkas paranema Hruštšovi võimuletulekuga 1956. aastal. Suurem osa Tõrva kesklinna purustatud kivihoonetest õnnestus taastada. Aastatel 1950–1959 oli Tõrva kohaliku rajooni keskus, 1954. aastal valmis kinoteater Koit. Kaubandus kontsentreerus asutatud Tõrva Tarbijate Kooperatiivi kätte. Asutati Tõrva haigla.
Helme-Tõrva muutus Valga rajooni üheks jõukamaks piirkonnaks. 1956. aastal moodustati Valga KEK, suurtööstus Tõrvas, mis lasi ehitada uusi elamurajoone, nagu näiteks Tõrva Riiska linnaosa. 1963. aastal rajati Helme võitööstuse alusel Valga Piimatoodete Kombinaat.
Haridus vaatamata sageli vahetuvale sisule arenes: Tõrva Gümnaasium sai juurdeehituse, rajati kaks lasteaeda. Aktiivselt ja üsna iseseisvalt tegutses Tõrvas Aianduse ja Mesinduse Selts L. Tangsoo ja L. Nagelmaa juhtimisel. Seltsiliikmete aktiivsel kaasalöömisel avati endises Helme pastoraadis 1979. aastal Helme Koduloomuuseum.
Taasiseseisvumine
Gorbatšovi perestroika mõjul elavnes Tõrvas järsult rahvuslik-poliitiline elu. 1987. aastal asutati Helme-Tõrva Muinsuskaitse klubi ja 1988. aastal Rahvarinde tugirühm, kelle ettevõtmisel korraldati 16. oktoobril 1988 rahvakoosolek, mille käigus peeti kõnesid ja taasavati 24. veebruaril 1939 endise Patküla vallamaja juurde pandud mälestustahvel Vabadussõjas langenuile. Tahvel oli olnud peidus kogu okupatsiooniaja.
1991. aasta putši ajal oli Tõrva piirkond rahulik ja 20. augustil 1991 kuulutati välja Eesti Vabariigi taasiseseisvus.
Bismarcki meri
Edelas piirneb meri Uus-Guinea rannikuga, kagus ja kirdes Bismarcki saarestikuga ning põhjas Admiraliteedi saartega. Kagusse jääb Saalomoni meri, põhja Vaikse ookeani ala, mida eraldi mereks ei arvata.
Piirid
Bismarcki mere läänepunkt on Uus-Guinea rannikul olev Baudissini neem (142° O). Sealt kulgeb piir Wuvulu, Aua ja Manu saarele (viimane asub mere kirdepunktis), sealt läbi Peleluni saarte Hermiti saarele ja edasi Admiraliteedi saarte suurima saare Manuse saare läänetippu. Manusi idatipust kulgeb piir Lavongai ehk Uus-Hannoveri saareni ja sealt Uus-Iirimaa kirdetippu.
Tõrva
Taasiseseisvumine
Tõrva linna omavalitsuslik staatus kinnitati 30. jaanuaril 1992.
Bismarcki meri
Piirid
Kagus piirneb Bismarcki meri Saalomoni merega. Nende piir algab Uus-Guineal olevalt Teliata neemelt (147° 24' O), kulgeb üle Vitjazi väina Umboi saare põhjatippu, sealt Uus-Britannia saare läänetippu, selle põhjarannikut mööda kuni kirderannikul oleva Kokopo linnani ja sealt mööda 4°50' lõunalaiust itta Uus-Iirimaa lõunatippu, mis on Bismarcki mere idapunkt.
Patendiamet
Tegevus
Põhiülesanded on:
Ajaloost
23. mail 1919 määrati Eesti Vabariigi Kaubandus- ja Tööstusministeeriumi korraldusega nr. 41 ametisse ametnik patentide asjus. See päev on tööstusomandi õiguskaitse alguseks Eesti Vabariigis ning seega Patendiameti sünnipäev.
Esimene patendiseadus hakkas Eestis kehtima 15. aprillil 1921, kui Riigikogu võttis vastu seaduse 1896. aasta tsaariaegse vabriku- ja käsitööstuse seaduse, leiutiste, kaubamärkide, mustrite ja mudelite kaitse seaduse ning maksuseaduse muutmise kohta. Seaduse kohaselt loodi Patendiameti juurde Patendikomitee, kes vaatas läbi patenditaotlused ning otsustas kaubamärkide, mustrite ja mudelite registreerimise küsimusi. Selle seaduse järgi hakati Eestis küll välja andma leiutiste patente ja kaubamärkide tunnistusi, kuid nende uudsuse ekspertiisi ei tehtud, sest puudusid vajalikud spetsialistid ja võrdlusfondid. Patendi väljaandmise otsustas kolmeliikmeline komisjon patendiameti juhataja eesistumisel vormikohaselt esitatud patenditaotluse alusel.
Esimese patenditaotluse Eestis esitas Kaubandus- ja Tööstusministeeriumile 3. aprillil 1919 O. Kiese Tartust, kes taotles patenti aasaga nööpide riidele kinnitamise viisile. Et Eestis tollal veel patente välja ei antud, sai autor kaitsetunnistuse, mis kannab kuupäeva 7. aprill 1919. Eesti Vabariigi esimese patendi valdajaks sai Aleksander Mikiver Rakverest, kes 18. novembril 1920 esitas taotluse leiutisele "Horisontaalveski kivipaar, millest alumine tiirleb ja pealmine seab ennast automaatselt alumisele järele". Patent anti talle välja 1922. aastal. Esimese välismaalasele kuuluva patendi sai soomlane Veli Paloheimo, kes 12. märtsil 1920 esitas taotluse leiutisele "Kännutõstmise masin". Patent anti välja 20. oktoobril 1922.
12. veebruaril 1924 ühines Eesti Vabariik tööstusomandi kaitse Pariisi konventsiooniga, võttes endale kõik konventsioonist tulenevad kohustused. Eesti Vabariik oli 1927. aastast alates ka Berni konventsiooni liige.
1921. aasta patendiseadus asendati uuega 1937. aasta septembris ja kehtima hakkas see 5. jaanuaril 1938. Seadus aktsepteeris Saksa patendisüsteemi.
1919–1940 andis Eesti Patendiamet välja 2931 patenti, registreeris 6587 kaubamärki ning 207 mustrit ja mudelit.
Pärast Eesti okupeerimist ja annekteerimist Nõukogude Liidu poolt 6. augustil 1940 Patendiamet likvideeriti.
Patendiamet taasasutati Eesti Vabariigi Valitsuse 1991. aasta 3. detsembri määrusega "Eesti Vabariigi Riikliku Patendiameti moodustamise kohta" (RT, 24.12.1991, 44, 544). Amet taasalustas tegevust 10. märtsil 1992. Kaubamärgitaotluste vastuvõttu taasalustati 1. oktoobril 1992. Patenditaotluste ja kasuliku mudeli registreerimise taotluste vastuvõttu taasalustati 23. mail 1994 ning tööstusdisainilahenduse registreerimise taotluste vastuvõttu 11. jaanuaril 1998.
1993. aastal muudeti Eesti Vabariigi Riiklik Patendiamet Vabariigi Valitsuse 10. augusti 1993. a määrusega nr 249 (RTI, 18.08.1993, 56, 794) Riigi Patendiametiks ning alates 1. jaanuarist 2006 on Vabariigi Valitsuse 1995. aasta 13. detsembri seadusega (RTI, 18.08.1993, 56, 794) nimeks Patendiamet, rahvusvaheliselt kasutatavas kontekstis Eesti Patendiamet.
15. aprillil 1996 anti välja iseseisvuse taastanud Eesti Vabariigi esimene patent numbriga 2932 leiutaja Aleksander Kirmile. Nummerdust jätkati 1940. aastal katkenud Eesti Vabariigi patentide nummerdusest. Esimene kaubamärk numbriga 06588 registreeriti 10. detsembril 1993, see kuulus Eesti TA Konstrueerimisbüroole.
Aphrodite
Aphrodite (kreeka Αφροδιτη, rooma vaste Venus; eesti keeles varem ka Afrodite) oli vanakreeka mütoloogias armastus-, ilu- ja viljakusjumalanna.
Aphrodite annetab ilu ja on ka ise imeilus ja ihaldatud. Tal on "iluvöö" ja tema lisanimi on "magusalt naeratav".
Aphrodite vasteks vanarooma mütoloogias on jumalanna Venus. pisi|Aphrodite Heyl. Savifiguur Väike-Aasiast, 2. sajand eKr. Berliini antiigikogu. Omandatud 1930 Heili antiigikogust
Aphrodite sünd
Hesiodose järgi oli Aphrodite üks ürgjumalusi, kes oli olemas enne Zeusi ja teiste Olympose jumalate võimuletulekut.
Kord lõiganud titaan Kronos sirbiga ära oma isa Uranose suguti ning visanud selle merre, kus see jäi valge vahu sisse ulpima. Vahust kasvas Aphrodite, kes uhuti lõpuks kaldale Paphose lähedal Küprose saarel.
Ka Aphrodite nime seostab rahvaetümoloogia merevahuga (aphros); nime tegelik päritolu ei ole teada.
Teise versiooni järgi sündis ta lainetest, mille järgi ta kannab lisanime Anadyomene ('laineist tõusnu').
Hilisema versiooni esitab "Ilias", mille järgi Aphrodite oli Zeusi ja Dione tütar.
Abielu Hephaistosega
Aphrodite oli hilisema kirjanduse järgi abielus sepp-jumala Hephaistosega, kuid ta ei olnud truu abikaasa ja sai lapsi mitmete teiste jumalatega, näiteks Dionysose ja Aresega.
Aphrodite ja Ares
Ares käis pidevalt Aphrodite juures, tal oli alati kaasas noormees nimega Alectryon, kes pidas ukse peal vahti, sellal kui Ares ja Aphrodite armatsesid. Alectryon pidi Arest ja Aphroditet Päikese (Heliosi) tuleku eest hoiatama.
Noormees pidas kohusetruult oma ametit. Ükskord jäi ta aga magama ja ei märganudki, kuidas Päike üles lipsas. Helios nägi kõike pealt ja andis toimuvast kohe ka teistele jumalatele teada.
Ares muutis Alectryoni karistuseks kukeks (kukk on vanakreeka keeles ἀλεκτρυών), nii peab ta nüüd ikka ja alati talurahvale Päikese tulekust märku andma.
Kui Hephaistos kuulis oma naise kirest Arese vastu, valmistas ta kullast võrgu ning püüdis armastajad voodis kinni. Ta kutsus teised Olympose jumalad patustajaid vaatama (jumalannad eelistasid koju jääda) ning need naersid Arese ja Aphrodite üle. Üldiselt oldi kahjurõõmsad ja öeldi, et näe - nüüd on patustajad oma õppetunni saanud. Aga kui valgusejumal Apollon Hermeselt küsis, kuidaks temale meeldiks sellises olukorras olla, vastas see, et isegi kui teda kõik maailma võrgud seoksid ja kõik taeva jumalad neid pealt vaataksid, kaaluks need tühised segajad üles kuldse Aphrodite kaisutus. Selle peale naerdi veelgi enam.
Lõpuks veenis merejumal Poseidon Hephaistost, et see Arese ja Aphrodite lahti laseks. Nende armastust see väike vahejuhtum ei mõjutanud, nad jäid ikka armastajateks edasi, vaatamata sellele, et neil kummalgi olid veel omaette eraldi armastajad.
Aphrodite ja Adonis
Aphrodite kõige suuremaks armastuseks peetakse kaunist noorukit Adonist. Adonist imetles ka surnute kuninganna Persephone. Nende riiule Adonise pärast tegi lõpu peajumal Zeus, kes otsustas, et kolmandiku aastast veedab Adonis omaette, kolmandiku koos Persephonega ning kolmandiku koos Aphroditega.
Rakendusteadused
Rakendusteadused (inglise keeles applied research) on teadusliku uurimistöö suunad, mille peamiseks eesmärgiks on leida alusuuringute leidudele võimalikke kasutusalasid või teha kindlaks uusi meetodeid või võimalusi varem määratletud eesmärkide saavutamiseks.
Aphrodite
Aphrodite ja Anchises
Aphroditel oli troojalase Anchisesega poeg Aeneas, kelle järeltulijateks pidas end Juliuste suguvõsa Roomas.
Rakendusteadused
Rakendusteadustele vastandatakse alusteadusi ehk fundamentaalteadusi, mille eesmärk on teadmiste saamine sõltumata nende praktilisest rakendamisest. Kuna ühe teadusharu raames tehtav uurimistöö võib olla orienteeritud nii alusteadmiste avardamisele kui ka teadmiste rakendamisele, kasutatakse tänapäeval pigem mõisteid "alusuuringud" ja "rakendusuuringud". Uurimistöö rakendusliku fookuse esiletõstmiseks kasutatakse teadusharude nimetustes sageli täiendit "rakendus-" või "rakenduslik", näiteks rakendusmatemaatika, rakenduskeemia, rakenduslingvistika, rakenduslik mõõteteadus, rakenduslik majandusteadus jmt.
Aphrodite
Aphrodite lapsed
Peale Erose ja Aenease peetakse Aphrodite lasteks ka Harmoniat, Priapost ja Hermaphroditost (viimase isa on Hermes).
Aphrodite kaaskond
Aphrodite saatjatena nimetatakse teiste seas Erost, kariite, Pothost, Himerost, Hymenaiost ja Peithot.
Aphrodite tõotus Parisele ja Trooja sõda
Aphroditet peetakse ka üheks Trooja sõja põhjustajaks. Tagamaks seda, et Trooja kuningas Priamose poeg Paris nimetaks tema kolmest jumalannast (Hera, Athena ja Aphrodite) kõige kaunimaks, lubas Aphrodite talle maailma kõige ilusama naise armastuse. Õnnetul kombel osutus selleks naiseks Sparta kuninga Menelaose abikaasa Helena.
Trooja sõja ajal oli Aphrodite troojalaste poolel ning isegi võttis lahingust osa. Kui ta Diomedese käe läbi haavata sai, põgenes ta Arese vankril Olymposele.
Seos teiste mütoloogiatega
Sarnased viljakusjumalannad on taeva- ja emajumalanna Astarte foiniikia mütoloogias ja Ištar babüloonia mütoloogias. Ka noil oli armukesi surelike seas.
Aphrodite kultus
Tema kultusenimede hulgas on Urania ('taevane') ja Pandemos ('kogu rahvale'), mis vihjavad armastuse kosmilisele ja universaalsele väele.
Aphrodite kunstis
pisi|"[[Milose Venus" Louvre'is]] Antiikajast on säilinud Aphroditet kujutavaid skulptuure, vaasimaale ning tema kujutisi peeglitel, peeglite käepidemetel ja muudel esemetel. Sageli kujutatakse teda end korrastamas või ratsutamas luige, härja või mõne muu looma seljas. Samuti kujutatakse teda sageli koos Erose, Arese või Parisega.
Arhailisel ja klassikalisel ajastul kujutati teda noore rõivastatud naisena, hiljem muutus üldiseks tema kujutamine alasti.
Üks vanemaid säilinud Aphrodite kujutisi on Fréjusi Aphrodite (umbes 400 eKr, Louvre), esimene teadaolev seisev peaaegu alasti naisekuju.
Kreeka maalikunstnik Apelle sai Aphrodite kujutamisel innustust merre lahtiste juustega kõndivast prostituudist Phryne. Phryne oli ka Aphrodite kujude modell.
Umbes 340 eKr valmis Praxitelesel kuulus alasti "Knidose Aphrodite", millest on säilinud koopiaid, millest parim asub Vatikanis, ning võib-olla ka poolrõivastatatud "Arles'i Aphrodite" (Louvre). Plinius vanema järgi pakkus Praxiteles Kosi pühamule kaht Aphrodite kuju, millest üks oli rõivastatud, teine alasti. Kos valis esimese, teine aga müüdi Knidosesse ning sai kuulsaks. Capua Aphrodite võib kuuluda mõnele Praxitelese õpilasele.
Hellenismiajast pärinevad teiste seas Kapitooliumi Aphrodite (Rooma, Kapitooliumi muuseum), Aphrodite Kallipygos (Napoli, Museo Nazionale), Medici Venus (Firenze, Uffizi), suhteliselt hiljuti leitud Küreene Aphrodite (Termide muuseum, Rooma) ning kõige kuulsam, Melose Aphrodite ehk Milose Venus (Louvre), mis leiti 1820. Aphroditet on kujutatud ka Ludovisi troonil.
Etruskide jumalanna Turani ja roomlaste Venuse kujutised sarnanevad Aphrodite kujutistega.
Hiljem on Venuse või Aphrodite nime all kujutatud alasti naiseilu ideaali.
Taali mõis
pisi|300px|Taali mõisa peahoone alt=Taali mõis|pisi|Taali mõis Taali mõis (saksa keeles Staëlenhof; varem ka Pairt, mis tulenes talunimedest Paicus ja Ritenorm) oli rüütlimõis Tori kihelkonnas Pärnumaal. Tänapäeval jääb see 1852. aastal valminud mõis Tori valda Pärnu maakonnas.
Ajalugu
Taali mõis kuulus 17. sajandist kuni 1919. aasta võõrandamiseni Staël von Holsteinide suguvõsale. Nende perekonnanimest tulenevad ka mõisa eesti- ja saksakeelsed nimed.
Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli parun Wilhelm Iwan Staël von Holstein.
Mõisakompleks
1852. aastal rajati üsna suur uusrenessanss-stiilis kohalikust paekivist härrastemaja. Härrastemaja vasak tiib koosnes verandast (talveaiast) ja kaarakendega saalist. Keskmine osa oli kahekorruseline. Parempoolne, ühekorruseline tiib lõppes kolme korruse kõrguse torniga. Hoone sissepääsu ees on lahtine kaaravadega sammasrõdu ehk altaan. alt=Taali mõis jõelt|pisi|Taali mõis jõelt alt=Taali mõis fiaalidega|pisi|Taali mõis fiaalidega 1934. aastal lammutas tolleaegne omanik Kaitseliit kaks kolmandikku mõisahoonest ning müüs Tallinna ehitusmaterjaliks. Alles jäi vaid parempoolne ühekorruseline osa koos torniga. Teises maailmasõjas alles jäänud lossi osa ei hävinud. Nõukogude ajal kasutati järelejäänud osa kohaliku põllumajandusasutuste kontorina ja hiljem ametiõppe kombinaadina. Tori sovhoosi viimastel aastatel kaevati välja mõisahoone kogu vundament, aga taastamiseni ei jõutud.
Tänapäeval on mõisahoone säilinud osa eravalduses. Alles on ka osa kõrvalhooneid, millest tähelepanuväärseim on viie kaaravaga maakividest ait.
Mõisa kalmistu
Mõisa südamest linnulennult umbes 1 km kaugusel edelas asub mõisa kalmistu.
Ungari jalgpallikoondis
Ungari jalgpallikoondis on Ungari jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Ungarit rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Koondise varuvorm: valge särk, punased püksid, valged põlvikud
Pragune koosseis
Ungari koondis 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Tuntumad mängijad
Flórián Albert – Ferenc Bene – József Bozsik – Balázs Dzsudzsák – Nándor Hidegkuti – Sándor Kocsis – Tibor Nyilasi – Ferenc Puskás – György Sárosi – Imre Schlosser – Lajos Tichy – Gyula Zsengellér
Arnold Sobbe
Sobbe karjääri kohta Liivi ordus pole rohkem midagi teada, kui et ta oli 1514. aastal Maasilinna foogt.
Ebausk
pisi|[[Talisman|Talismanid ja amuletid Porto poe vaateaknal]] pisi|Musta kassiga on seostatud nii õnne kui ebaõnne Ebausk on käitumisreeglite kogum, mis võib põhineda usul või maagilisel mõtteviisil, mille alusel ebausu praktiseerija usub, et tulevikku või teatud sündmuste tulemust saab mõjutada tema käitumisega. Näide: uskumus, et kulla ja hõbeda koos kandmine toob õnnetust.
Selle tõlgenduse kriitikute väitel põhineb ebausk mitte arutlusel, vaid tuleneb kõrvale juhitud või "valgustamata" usulistest tunnetest, mis viib mõningatel juhtudel jäikuseni usulistes vaadetes või praktikas, teistel juhtudel aga usuni ebatavalistesse sündmustesse või talismanidesse, ennetesse ja ennustustesse. Paljud ebausukombed on taandatavad väärarusaamadele põhjuslikkusest või statistikast.
Ülaltoodu võib viia alusetute hirmude või liialdatud hoolikuseni välistes kommetes.
Alan Dundese definitsiooni järgi nimetatakse ebausuks "traditsioonilisi väiteid, mis koosnevad ühest või enamast tingimusest ja ühest või enamast tagajärjest, kus osa tingimusi kuulutab midagi ette ja osa põhjustab midagi." Dundes pakub välja ebausu kolm põhikategooriat:
Mõnede väitel tuleneb fanatism samadest kõrvalekaldunud usulistest tunnetest enesekindlas erutusseisundis. Selline jäik lojaalsus võib rakenduda nii usundis kui poliitikas ja ideoloogias; see võib keskenduda isegi spordile ja kuulsustele.
Mis ka seda ei põhjustaks, võib ebausk viia mõistusevastase käitumiseni tänu toetumisele oletatavale jumalikule või paranormaalsele kontrollile maailma üle. Mängur võib põhjendada oma võituderida pokkeris kaasaskantava jänesekäpa või konkreetses toolis istumisega oskuste või statistika asemel. Lennukireisija võib uskuda, et teda kaitseb õhus reisijate kaitsepühaku Püha Christopheri medal, mitte statistiline fakt, et lennuõnnetusi juhtub väga harva.
Sõna "ebausk" kasutatakse ka viitamiseks rahvausundile, tavaliselt vastandatuna mõnele teisele usundile või teadusele.
K League 1
K League 1 (korea keeles K리그1) on Lõuna-Korea klubijalgpalli kõrgeim liiga.
Liiga loodi 1983. aastal. Algselt mängis liigas viis klubi, millest Pohang Steelers (toonane POSCO Dolphins) ja Busan IPark (toonane Daewoo Royals) kuuluvad ka praegu kõrgliigasse. Pohang Steelers on ainus klubi, mis on mänginud liigas kõikidel hooaegadel. Praegu mängib liigas 12 klubi.
Liiga hooaeg kestab tavaliselt märtsist novembrini lõpuni. Viimastel hooaegadel on kõik klubid pidanud hooaja jooksul 38 mängu. Viimasele kohale jäänud klubi langeb esiliigasse K League 2 ja eelviimasel kohal lõpetanud klubi läheb väljalangemismängudele, kus kohtub esiliiga väljalangemismängude võitjaga.
Klubid
2021. aasta hooajal mängivad liigas järgmised klubid:
Slītere rahvuspark
Slītere rahvuspark on rahvuspark Lätis Kuramaal Dundaga piirkonna territooriumil.
Rahvuspark loodi 2000. aastal senise Slītere looduskaitseala asemele. Pindala on 163,6 km². Hõlmab osaliselt ka Liivi Ranna. Rahvuspargi administratsioon asub Dundagas.
Tänu eraldatusele ümbritsevast maailmast ja piiritsoonile, mis hoidis ranna inimtühjana, on seal säilinud puutumatu loodus. Et seda kaitsta, loodi juba aastal 1921 Kuramaa põhjaosa sisemaale Slītere looduskaitseala, mida hiljem korduvalt laiendati. Tänapäeval hõlmab rahvuspark ka suure osa rannaaladest. Haruldaste taime- ja loomaliikide poolest on Slītere rahvuspark Lätis üks rikkamaid.
Rahvuspargile allub administratiivselt ka Grīnise looduskaitseala.
Rootsi Demokraadid
pisi|Rootsi Demokraatide valimiskampaania kleepekas: "Rootsi rootslastele" pisi|Erakonna esimees [[Jimmie Åkesson]] Rootsi Demokraadid (rootsi keeles Sverigedemokraterna, lühend SD) on rahvuslusele orienteeritud sotsiaalkonservatiivne Rootsi partei.
Erakond asutati 1988. aasta 6. veebruaril Stockholmis. Alates 2005. aastast on partei esimees Jimmie Åkesson.
Euroopa Parlamendis kuuluti 2014–2018 Vaba ja Otsedemokraatliku Euroopa fraktsiooni (EFDD). 2018. aastast kuulutakse Euroopa Konservatiivide ja Reformistide fraktsiooni (ECR).
Erakond soovib piirata sisserännet, sh pagulaste vastuvõttu. Kritiseeritakse multikultuurilisust ning soovitakse kaitsta rootslust ja Rootsi traditsioone. Soovitakse tugevdada Rootsi kiriku positsiooni ühiskonnas. Soovitakse võidelda kuritegevuse vastu, sh karmistada raskete kuritegude karistusi.
Rootsi Demokraatide suurim toetus on Lõuna-Rootsis, eriti Skånes.
Selgjärv
Selgjärv on pruuniveeline düstroofne järv.
Limnoloogiliselt tüübilt on järv pehmeveeline ja segatoiteline.
Järvest voolab läbi Apna jõgi.
Apollon
Apollon (vanakreeka keeles Ἀπόλλων; ka Phoibos; Vana-Rooma: Apollo) oli vanakreeka mütoloogias peajumal Zeusi ja Leto poeg ning jahijumalanna Artemise kaksikvend. Tema sümbolid olid vibu ja nool ning lüüra. Apollon oli kreeka religiooni üks tähtsamaid jumalusi: valguse, ennustamise ja muusika kaitsja, kellele allusid muusad. Samas valitses ta ka katku ja näriliste üle.
Eri aegadel ja paikades on Apollonit peetud valguse, päikese, tõe, muusika, ennustamise, arstikunsti, ravimise, katku, luule, kunstide, vibulaskmise, oraaklite, templite, teadmiste ja särava nooruse jumalaks. Rahvausundis hoidis ta eemal kurja. Etruskide kreekamõjulises mütoloogias tunti teda Apulu nime all. Samuti austati teda Apollo nime all Vana-Roomas ning tema kultus on levinud tänapäevases kreeka-rooma uuspaganluses.
Delfi oraakli kaitsjana (Pythia Apollon) oli ta ennustusjumal. Ravimisega seostati kas Apollonit ennast või tema poega, arstikunsti jumalat Asklepiost; samas võis Apollon tuua tõbesid ja epideemiaid. Ta kaitses Kreeka kolooniaid, samuti kariloomi. Muusade juhina olid tema hoole all muusika ja luule, ning üks ta levinud atribuute oli Hermese valmistatud lüüra. Apollonit ülistavaid hümne nimetati paiaanideks.
Hellenismi ajal, eriti 3. sajandist eKr, samastasid kreeklased Apolloni päikesejumal Heliosega ning tema õe Artemise kuujumalanna Selenega. Ladina tekstides ei liidetud Apollot Soliga aga kuni 3. sajandini pKr.
Päritolu
Apolloni kultuse juured viivad tagasi mitme eri piirkondadest pärit traditsioonini, mille vahekord pole tänini lõplikult selge. Tema kummardamine oli levinud juba esimeste kirjalike teadete ajal, u 650 eKr. Eriti laialt levis see arhailisel ajastul, tema populaarsust tõestavad teofoorilised nimed nagu Apollodoros ja Apollonios ning linnanimed nagu Apollonia.
Apollonil oli Kreekas kaks kultuskeskust: Delfi ja Delos, mis mõlemad pärinevad 8. sajandist eKr. Delosel austati eelkõige Apolloni kaksikõde Artemist. Delfi ja Delose Apolloni kultused olid sedavõrd erinevad, et ühes piirkonnas võisid lähestikku olla mõlema pühamud. Delfis võis Apolloni oraaklikultus olla juba Mükeene kultuuri aegadel. Minoilisele päritolule viitab ka Delfi preestrite hilisem nimetus Labryaden ehk "kaksikkirve kandjad" – λάβρυς oli Kreeta labürindi püha sümbol. Ühes nn Homerose hümnidest kandis Apollon delfiinina preestrid Kreetalt Delfisse, ning Apollon Delphinios oli Kreetal ja teistel saartel austatud merejumal. Apolloni õde Artemist seostati Minose kultuuri "loomade emanda" Britomartisega.
Ravijana seostati Apollonit jumalate arsti Paioniga, keda on mainitud "Iliases", kuid kel polnud iseseisvat kultust. Apolloni kahetine funktsioon ravijana ja haiguste toojana sarnaneb India vedade haigusejumala Rudraga. Ka germaani mütoloogias peetakse haiguste allikaks üleloomulike olendite või nõidade nähtamatuid nooli, mis sarnanevad Apolloni vibu ja nooltega. "Iliases" nimetatakse teda "kohutavaks jumalaks" (δεινός θεός), kes külvab oma nooltega surma, kuid võib ka ravida. Samas teoses palvetab preester Apollon Smintheose ehk "hiirtejumala" poole, kes võib hoida närilised põldudest eemal, kuid ka lasta neil katku levitada.
Dooria traditsioonis seostus Apollon doorlaste initsiatsioonipidustuste apellai ' ga, samuti Loode-Kreeka kalendrikuu Apellaiosega. Nende nimede taga on vana-makedoonia sõna pella, mis tähendab kivi. Kivid olid Apolloni kultuses olulisel kohal, eriti Delphis, kus austati maailma naba Omphalost. Nn Homerose hümnis Apollonile nimetatakse teda põhjast pärit sissetungijaks, mis kajastab tema saabumist Minose kultuuri languse järgsel ajal. Pythoni tapmine võib märkida tema võitlust maaema Gaiaga. Lohe Pythoni tapjana sai Apollonist lahingute ja võitude jumal, mistõttu Rooma armees lauldi paiaane marsil, enne lahingusse minekut, pärast võitu ning siis, kui laevastik sadamast väljus.
Räägitud on ka Apolloni võimalikust mitte-kreeka, eelkõige Väike-Aasia päritolust. Apolloni ema Leto nimi pärines Lüüdiast ning teda austati Väike-Aasia rannikul. Sellega sobib ka oraaklikultus, kuna Hetiidi impeeriumis olid levinud Assüüria-Babüloonia ennustuskunst ja eksortsism. Trooja sõjas võitles Apollon troojalaste poolel ning Trooja kohal varem asunud linna Wilusa rahvusvahelistes lepingutes on nimetatud jumal Apaliunast, mis võib olla Apolloni nime hetiidikeelne kuju. Seda on seostatud ka hetiidi ja hurri katkujumala Apluga.
Müüdid
Apollon tappis Delphi lähedal draakon Pythoni (või Typhoni), kes oli maaema Gaia laps ning elas Parnassose koopas. Pärast kaljumao tapmist rajas Apollon sinna oma pühamu, kus preestitar Pythia ennustas temalt saadud inspiratsiooni mõjul tulevikku. Enne aga pidi Apollon oma tegu kahetsema ja Zeus sundis teda kuriteo hüvitamiseks kahel korral sureliku inimese orjaks hakkama.
Legendi järgi oli Apollonil sõber Hyakinthos, kelle ta kogemata surmas. Kord ketast heites viskas Apollon Hyakinthosele kogemata ketta vastu laupa ja purustas selle. Apollon ehmatas, kui nägi oma sõpra verisena maha varisemas. Apollon tõstis Hyakinthose kätele ja püüdis haava sulgeda, kuid kahjuks oli juba hilja. Apollon, põlvitades tema surnukeha juures, lausus: "Oh, kui võiksin anda oma elu sinu eest või surra koos sinuga!" Sedamaid muutus verine rohi taas roheliseks ning puhkesid õitsema imekaunid lilled – hüatsindid.
Khatia Buniatishvili
pisi|Khatia Buniatishvili, 2008 Khatia Buniatishvili (gruusia keeles ხატია ბუნიათიშვილი, [xɑtʼiɑ buniɑtʰiʃvili]; sündinud 21. juunil 1987 Bathumis) on Gruusias sündinud Prantsuse kontsertpianist.
Lutsern
pisi|[[Puislutsern ]] Lutsern (Medicago) on oalaadsete seltsi liblikõieliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond.
Lutserni nimi ladina ja paljudes teistes keeltes tuleb kreeka sõnast μηδική (πόα) 'Meedia (rohi)' (see taim kasvas Meedia riigis).
Perekonda kuulub peaaegu sada liiki. Kõige rikkalikumalt on see perekond esindatud Vahemere maades, kuid geneetiline mitmekesisus on suurem mujal: Kesk-, Sise- ja Ees-Aasias, Iraanis ning Põhja- ja Taga-Kaukaasias. Arvatavasti kusagil sealkandis ongi see perekond välja kujunenud. Endise NSV Liidu maa-alal kasvavad enam kui pooled lutserniliigid ja Venemaal ligi pooled. Mõni liik on sisse viidud Põhja-Ameerikasse ja Austraaliasse.
Lutserni perekond tekkis siis, kui ta lahknes oma kõige lähedasematest sugulastest, perekondadest sojauba (53–55 miljonit aastat tagasi) ja nõiahammas (49–51 miljonit aastat tagasi).
Enamik liike lutserni perekonnas on madalad roomavad taimed, mis meenutavad ristikheina, aga on nuttidega nagu takjas. Kuid harilik lutsern kasvab meetrikõrguseks ja puislutsern on põõsas.
Lutsernide juurestik on võimas: harilikul lutsernil tungib peajuur kuni 10 m sügavusele pinnasesse. Kuid enamikul liikidel on peajuur nõrgalt väljendunud, selgelt on see näha ainult talvel puhkeolekus, aga vegetatsiooniperioodil kasvab selle kõrvale mitu umbes sama jämedat juurt ja missugune neist järgmiseks talveks säilib, seda on raske otsustada. Lutsernide võimas juurestik parandab pinnase võimet vett ja õhku läbi lasta, see parandab mulla omadusi ja soodustab huumuse teket.
Nagu teisedki liblikõielised, elab ka lutsern sümbioosis lämmastikku siduvate asotobakteritega. Need bakterid elavad niitjuurtel, toituvad rakuplasmast ja vastutasuks seovad niisugusel hulgal õhulämmastikku, et seda jätkub nii neile kui taimele.
Lutsernide õisik on pea- või silindrikujuline ja 1,5–8 cm pikk. Õisik koosneb 12–26 õiest, mis asuvad lühikese õierao otsas. Õied puhkevad eri aegadel, kõigepealt alumised ja siis järgemööda kuni kõige ülemiseni. Õied on mõlemasoolised, aga paljudel liikidel on vahendid isetolmlemise vältimiseks. Eri liikidel on õied eri värvi, aga kõige sagedamini on nad sinised, lillad või kollased, harvem kirjud või valged. Soodsates tingimustes võib üks taim õitseda 20–30 päeva, sealjuures üksikõis õitseb 10 päeva, kuid taimel on palju õisi, mis puhkevad eri päevadel.
Lutsernid on putuktolmlejad. Peamiselt tolmeldavad neid mesilased, sealjuures metsmesilased meelsamini kui kodumesilased.
Lutsernide vili on kaun. Eri liikide kaunad on üsna erinevad: neid on sirbikujuliselt kõveraid, mõni teeb spiraalselt ühe pöörde, mõni isegi 2–5 pööret. Seemned on väikesed, oakujulised, kollakat, hele- või tumepruuni värvi, mõnel liigil kõva koorega. Seeme kaalub 1,8–2,5 mg. Õies on 6–18 seemnealget, aga seemnete arv kaunas ei ületa tavaliselt 2–4, ainult harva küündib see 7–9 seemneni.
Üldiselt kuuluvad lutsernid polükarpsete taimede hulka: pärast viljade valmimist ja seemnete tuuldelaskmist taime maapealne osa üldiselt hävib, järele jäävad juured ja varte alumine osa (kodarik), millest järgmisel aastal kasvavad välja uued võsud.
Mitut lutserniliiki, näiteks harilikku ja humallutserni kasutatakse söödataimena, seda juba kuus-seitse tuhat aastat. Väljaspool mustmullapiirkonda asub lutserni külvipiirkonnast üksnes seitsmendik. Lutserni kasutamist peetakse perspektiivikaks ka energeetilisel otstarbel.