cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jan Drda
Ta on tuntud kui Praha ülestõusu kujutava jutukogu "Tumm barrikaad" (Němá barikáda, 1946; eesti keeles: Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1961, 136 lk, tšehhi keelest tõlkinud Henrik Sepamaa) autor.
Peetri (Rae)
Peetri on alevik Harju maakonna Rae vallas. Piirneb Tallinna linnaga.
Peetri tuumik paikneb Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maanteest läänes, kuid aleviku koosseisu kuulub ka maanteest itta jääv Rae valla koosseisu kuuluv Mõigu piirkond. Aleviku pindala on 4,60 km², rahvastiku tihedus 1133 in/km².
Jersey tüdruk
"Jersey tüdruk" (originaalpealkirjaga "Jersey Girl") on 2004. aasta USA draamafilm, mille stsenaariumi kirjutas ja lavastas Kevin Smith. Filmi peaosades on Ben Affleck, Liv Tyler ja George Carlin.
Peetri (Rae)
Ajalugu
Peetri küla on kirjalikult esmamainitud aastal 1631 (Petriküll) seoses Mõigu mõisa müügitehinguga. 1857. aastal oli Peetri külas kolm talukohta (Peetri, Allika ja Vägeva) ning 12 saunikukohta, kokku seega 15 majapidamist.
Jersey tüdruk
Sisu
Oliver Trinké (Ben Affleck) on edukas New Yorgi muusikapublitsist, kelle naine Gertrude (Jennifer Lopez) sünnitades sureb. Ollie peab oma pisitütart üksinda kasvatama ning kolib tagasi oma isa Barti (George Carlin) juurde New Jerseysse. Kui ta ühel päeval oma tütre töö juurde kaasa peab võtma, kaotab ta pressikonverentsil enesevalitsuse ning jääb töökohast ilma.
Peetri (Rae)
Ajalugu
Kuni 20. sajandi keskpaigani hõlmas Peetri vaid tänavküla tüüpi asulat (nn Peetri vana-küla). Vana-Tartu maantee lähedale jäänud talud moodustasid sel ajal omaette Mõigu küla. Maa-asulate liitmise ajal 1970. aastatel liideti Mõigu küla Peetri külaga. 1970. aastatel ehitati Mõigu kortermajade piirkond.
Jersey tüdruk
Sisu
Mõni aasta hiljem, kui tütar juba algkoolis käib, tutvub Ollie videolaenutuses töötava Mayaga (Liv Tyler) ning üritab uuesti erialast tööd leida. Oma endise assistendi abiga õnnestub tal saada töövestlusele suures agentuuris. Kuid kuna samal ajal toimub tütre koolis talendivõistlus, otsustab Ollie töökoha ohverdada, et koos tütrega sellest osa võtta.
Peetri (Rae)
Ajalugu
Peetri aleviku vanim ehitis on endine tuuleveski (1868), kus praegu tegutseb restoran Rucola. Külas asub Mõigu-Peetri kivikalme.
Kool ja lasteaed
Alevikus on üle 500 elumaja, nende hulgas mitukümmend kortermaja. Sügisel 2009 valmis Peetri lasteaed-põhikool koos spordihoone, staadioni ja avaliku raamatukoguga. Aleviku väga kiire kasvu tõttu jäi uus hariduskompleks kiirelt väikeseks ja 2013. aasta sügisel avati nii põhikooli kui ka lasteaia laiendus. Pärast laiendust on koolis 648 õpilaskohta (enne laiendust oli 432), lasteaias on 360 lasteaialapse kohta (enne laiendust oli 120). Sellega muutus Peetri lasteaed maailma suurimaks eestikeelseks lasteaiaks. Koos lasteaed-põhikooli laiendusega laiendati ka Peetri raamatukogu ja kool sai juurde kaasaegse black box-ruumi.
Rahvastik
Peetri oli kaua aega elanike arvult Eesti suurim küla. 2000. aastatel ehitusbuumi ajal küla rahvaarv mitmekordistus. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Peetris 4435 elanikku. Sellega on Peetri alevik suurim asula Rae vallas ja ühtlasi suurem ka 13 Eesti linnast. Rae vallavolikogu koostas suvel 2011 otsuse eelnõu nimetada Peetri ümber alevikuks. Regionaalminister Siim-Valmar Kiisler allkirjastas otsuse 22. detsembril 2011 ja Peetri staatus alevikuna jõustus 1. jaanuaril 2012. 01.06.2018.a seisuga ületas Peetri rahvaarv rahvastikuregistri andmetel esimest korda viie tuhande elaniku piiri, 1. jaanuaril 2021 oli Peetrisse registreeritud 5859 elanikku. Eestlaste osakaal Peetris oli 2011. aasta rahvaloenduse järgi 82,8%; mitte-eestlased moodustavad 17,2%.
Kaubandus ja teenindus
2012. aasta suvel avati Peetris Rae Keegel, kus lisaks sportkeegli radadele paiknevad ka jõusaal, piljardisaal, üürisaun, baar ning õues on külastajatele avatud rannavõrkpalli väljak.
14. novembril 2013 avati Veesaare teel aleviku esimene kaubanduskeskus (Peetri Selver), kus lisaks Selveri hüpermarketile paiknevad ka teiste teenuseosutajate müügiboksid (sh apteek).
Toitlustusteenust osutavad kunagises Lepiku talus tegutsev Peetri Kõrts, Assaku Toidutare (hoolimata nimest paikneb Peetris). Selveri hüpermarketi avamisega lisandusid kiirtoidurestoranid Hesburger ja Subway.
Washingtoni osariik
Washington on Ameerika Ühendriikide osariik 1889. aastast. Asub USA loodeosas Vaikse ookeani rannikul piirnedes põhjas Kanada Briti Columbia provintsiga, lõunas Oregoni osariigiga, idas Idaho osariigiga.
Rahvastik
Levinumad europiidse rassi esindajate päritolud olid
Linnad
thumb|Seattle thumb|Spokane thumb|Tacoma 2010. aasta seisuga on suurimad linnad:
Haldusjaotus
Osariik jaguneb 39 maakonnaks.
Läti 2016. aasta suveolümpiamängudel
Läti osales Rio de Janeiros toimunud 2016. aasta suveolümpiamängudel 34 sportlasega, kes võistlesid 12 spordialal.
Läti sportlased neil olümpiamängudel medalit ei võitnud.
Olümpiapääsme said järgmised sportlased:
Chongqing
Chongqing (hiina lihtsustatud kirjas 重庆) on linn Hiinas, Chongqing Shi halduskeskus.
Printsess Birgitta
Printsess Birgitta, Hohenzollern-Sigmaringeni printsess (Birgitta Ingeborg Alice; sündinud 19. jaanuaril 1937) on Rootsi kuninga Carl XVI Gustafi õde. Ta sündis Rootsis Haga lossis.
Vanemad ja õed-vennad
Tema isa oli Västerbotteni hertsog prints Gustaf Adolf ja ema Saksi-Goburg-Gotha printsess Sibylla.
Tal on kolm õde: printsess Margaretha, proua Ambler; printsess Désirée, Silfverschiöldi paruness; printsess Christina, proua Magnuson.
Kihlus ja abielu
1959. aasta reisil Saksamaale tutvus Birgitta kokteilipeol oma tulevase mehega ja 15. detsembril 1960 kuulutati välja tema kihlus Hohenzollern-Sigmaringeni printsi Johann Georgiga.
25. mail 1961 toimus Stockholmi kuningalossis ilmalik laulatus ja 31. mail 1961 Saksamaal Sigmaringeni palees kiriklik laulatus. Birgittale anti Hohenzollern-Sigmaringeni printsessi tiitel ning sellega säilitas ta oma koha ka Rootsi kuninglikus perekonnas.
Printsess Birgitta ja prints Johann Georg kolisid 1990. aastal lahku, kuid on siiani ametlikult abielus. Birgitta elab Mallorcal ning tema abikaasa elab Münchenis ja on muuseumidirektor.
Kuninglikud kohustused
Väljaspool Rootsit esindab printsess Birgitta mitut golfi- ja heategevusorganisatsiooni ning Rootsis on ta Rootsi Kuningliku Golfi Ühenduse auliige (alates oma onu prints Bertili surmast). Mallorcal korraldab ta iga-aastast omanimelist Printsess Birgitta auhinnavõistlust. Lisaks osaleb ta iga-aastastel Rootsi luutsinapäeva pidustustel ja Rootsi rahvuspäeval korraldataval golfipeol.
24. strategeem
24. stratageem 36 strategeemist on " Saada läbipääs Guo vallutamiseks ".
IV 6. (24.) Saada läbipääs Guo vallutamiseks
假道伐虢 (Jiǎ tú fá Guó) Jiǎ-tú: minna läbi (saada luba) võõra territooriumi. Jiǎ-tú fá Guó: saada luba läbiminekuks Guóst (ja tagasiminnes hävitada ka lubaja) (kuj. saada hukule määratu enese käest võimalus ta hukutamiseks).
Üldiselt: saada nõusolek ühtedeks tegevusteks (ühises tegevusvaldkonnas) ja kasutada neid teostamaks teisi vaid endale kasulikke sihte.
Ründamaks ühist vaenlast, laena ressursid liitlaselt. Löönud vaenlast, kasuta neid kohe laenaja vastu. Jini riigi valitseja Xian liitis nii oma väikeseid lähiriike. Aastal 658 eKr taotles Jin õigust Guo riiki läbides rünnata  Yu riiki. Pärast kahte sõjaretke Yu vastu võttis Jin ära ka Guo riigi, kus tema sõdurid olid juba sees.
Põhimõtte selgitus
Vägede viimiseks nõrgema maale ei piisa ilusatest sõnadest vaid on vaja, et ta mõistaks, et neid mitte sisse lastes seob ta end ohuga sõdida kahel rindel. Mida enam vastane sellises olukorras naabrit ähvardab, seda kergem on mängida ta meeleheitele ja hirmule ning saavutada oma siht isegi jõudu tarvitamata.
Tsitaat Muutuste raamatust
Lause kuusjoone 47. Kun (Kurnatus) kohta käivatest otsustest.
Näiteid
Kevadete-sügisete ajastul (VIII-V s eKr) nõudis Jini riigi  valitseja  Yu riigi  valitsejalt, et too lubaks tal Guo riigi ründamiseks ta riiki läbida. Jini valitseja nõunik Xun Xi soovitas talle: "Pakkuge Yu valitsejale oma parimat jaspist ja parimaid sõjavankreid, ja ta avab teile oma piirid." "Kuid mu jaspis on mu suguvõsa aare ja mu hobused on mulle kallid," vastas valitseja. "Ma kardan, et ta võtab mu kingitused, aga ei luba mul siseneda ta valdustesse." "Ta ei võta kingitusi, kui ta keeldub teie palvet täitmast. Ja kui ta nõustub, siis olete samahästi kui jaspisi ja hobused sinna ajutiseks hoiule saatnud." Valitseja otsustas lõpuks saata kingitused. Yu valitseja tahtis neid vastu võtta, kuid ta nõunik Gongszi Qi ütles: " Neid kinke ei või vastu võtta. Guo kaitseb meid, nagu huuled kaitsevad hambaid. Kui me avame sissepääsu Jini vägedele, langeme me koos Guoga." Valitseja püüdes oma kihku õigustada vastas: "Oleks rumal liituda nõrga riigiga ja ohverdada oma suhted tugeva riigiga." Kuulamata oma nõunikut lasi ta Jini armee oma maale. Xun Xi viis väed Guo vastu ja võttis selle ära ning kolm aastat hiljem ründas Yud ja võttis ka selle ära. Kui Xun Xi pidulikult Jini valitsejale   jaspise ja hobused tagastas, ütles too: "Jaspis on sama mis enne, vaid hobused on vanaks jäänud."
NSVL sai II maailmasõja  käigus oma kontrolli alla Ida-Euroopa maad. Alguses “vabastamiste” ja baaside lepetega, siis oma nukuvalitsuste sisseseadmistega. Lõpuks astusid need valitsused omavahelisse Varssavi pakti nimelisse liitu, mis nägi juba ette nende territooriumitel pideva nõukogude vägede kohaloleku. Sarnase põhimõttega praktikat, kuid ebaõnnestunult, püüti korrata ka Afganistanis.
Microsoft töötas suurima personaalarvutite tootja IBM tellimusel välja operatsioonisüsteemi. Kõik õigused sellele süsteemile jäid lõpuks Mikrosoftile. Tegelikult maksis sel moel IBM kinni operatsioonisüsteemi ka kõikidele oma konkurentidele. Üldlevinud standardiks saanud süsteemi osutus juba võimatuks asendada.
Kuritegelikus maailmas kasutatakse ka kinnisvaraga seotud operatsioonides. Erastamisajal otsiti üksikuid korterivaldajaid. Organiseeritud grupid on selle tarvis Venemaal loonud heategevaid organisatsioone lubades pensionäre omakasupüüdmatult abistada ja võttes neisse isegi pensionäridest aktiviste. Teised ostsid teavet vastavatelt organitelt. Alguses osutati pensionärile korteri privatiseerimisel abi. Seejärel erinevate ettekäänete all (rendile andmine, teise pinna vastu vahetamine, jne) võeti valdajalt volitus, mis lubas korteri maha müüa. Paremal juhul jäi valdaja oma korterist ilma, halvemal juhul ka elust.
Töötule (vanglast vabanenule) pakutakse soodsat tööd. Antakse avanss ja saadakse vastu pass. Seejärel üüritakse selle abil kuuks elamispind. See antakse omakorda edasi pooleks aastaks sooda hinnaga teisele üürijale. Kuu ajaga tehakse ühes linnas mis suudetakse ja siis kaotakse.
Niccolo Machiavelli "Valitseja" 21.8:
Stade
thumb|Vaade ajaloolisele Stade sadamale
Stade (ametlikult Hansalinn Stade, saksa Hansestadt Stade, alamsaksa Hansestadt Stood) on linn Põhja-Saksamaal Alam-Saksi liidumaal, Stade kreisi keskus.
Linna pindala on 110,03 km². 31. detsembril 2017 elas seal 47 330 inimest.
esmamainitud 934. aastal. See paikneb umbes 45 km Hamburgist läänes ja kuulub selle linna laiemasse metropolipiirkonda (Metropolregion Hamburg). Linna territooriumil on linnaosad Bützfleth, Hagen, Haddorf ja Wiepenkathen, neil kõigil on oma nõukogu ("Ortsrat") mõningate autonoomsete otsusetegemise õigustega.
Stade paikneb Elbe jõe alamjooksul (Niederelbe).
Ajalugu
1180. aastast kuulus Stade Bremeni peapiiskopkonda. 1208. aasta alguses vallutasid Taani kuningas Valdemar II ja tema väed Stade. Augustis vallutas Valdemar II nõbu, toonane vürstlik peapiiskop Valdemar, kuningaga vaenus olles linna tagasi, et kaotada see peagi jälle Valdemar II-le. 1209. aastal veenis keiser Otto IV oma liitlast Valdemar II-t Elbest põhja poole taanduma ja kukutatud vürstlik peapiiskop Valdemar võttis Stade.
2. mail 1209 andis Otto IV Stadele olulise linnaõiguse ("Stadtrecht"). Otto IV kinnitas pürjelite isiklikku vabadust ja tunnistas neid oma seadustega poliitilise üksusena, Stade burgenses and optimi cives. Omavalitsuse piires olevat vara ei saanud allutada feodaalsele ülemvõimule ja see pidi olema vabalt päritav ilma feodaalsete tagastamisnõueteta. Moodustati õiglased juriidilised protseduurid ja maksimaalsed trahvid. Otto IV oli kohustatud takistama pürjelite pantvangi võtmist ja vabastama vangistatud pürjelid.
Pärast seda, kui Otto IV oli meelt muutnud ja pani vürstliku peapiiskopi Valdemari 1211. aastal tagasi piiskopitoolile, vallutas Valdemar II Stade tagasi. 1213. aastal vallutas Otto vanem vend Reini pfaltskrahv Heinrich V Stade vürstlikule peapiiskopile tagasi. 1215. aastal tõrjus Heinrich tagasi veel ühe Taani rünnaku Stadele. 1216. aasta talvel Valdemar II ja tema Taani väed, võimetuna Stade linna vallutama, rüüstasid Stade krahvkonda. Sealt edasi jäi Stade Bremeni peapiiskopkonna osaks.
thumb|1572. aasta joonistus Stadest. "S. Cosmus" ja "S. Wilhat" viitavad vastavalt St. Cosmae et Damiani ja St. Wilhadi kirikule thumb|Stade 1640. aastal ([[Matthäus Meriani joonistus)]] thumb|Uus sadam 1894. aasta üleujutuse ajal
Keskajal (13. sajandist 17. sajandi lõpuni) oli Stade väljapaistev Hansa Liidu liige, kuid jäi hiljem Hamburgi varju. 1611. aastal kirjutas linn alla lepingule sefaradi juutidega, mis võimaldas kogukonna rajamist. 1613. aastal asustas vürstliku peapiiskopkonna administraator Johann Friedrich linna aškenazi juudid, kuid katoliiklikust vallutusest ja luterlikust tagasivallutusest põhjustatud segaduse tõttu pärinevad vanimad juutide arhiivijäljed 1630. aastast. 1648. aastal läbis Bremeni peapiiskopkond Vestfaali rahuga põhiseadusliku ülemineku vürstlikust piiskopist monarhiaks, Bremeni hertsogkonnaks. Hertsogkond ja Verdeni vürstkond naabruses, kõnekeeles Bremen-Verden, anti Vestfaali rahuga Rootsi kroonile. Stade, Rootsi okupatsiooni all juba 1645. aastast, oli aastatel 1645–1712 osa Rootsi Bremen-Verden-Wildeshauseni provintsist, ja mõned rootslaste ehitatud hooned on täna veel kasutusel.
Rootsi kindlus
Stade õitseaeg kestis kuni Kolmekümneaastase sõjani. 1628. aastal vallutas Tilly linna; varsti pärast seda sai Rootsi selle kätte aastani 1636. Pärast Taani okupatsiooniperioodi vallutas Rootsi selle lõpuks 1643. aastal ja see anti talle Vestfaali rahuga ka ametlikult, koos Bremeni peapiiskopkonnaga. 2/3 linnast hävines suures tulekahjus 26. mail 1659. Linn ehitati sama plaani järgi uuesti üles.
Varpaisjärvi
Kuni 2011. aastani oli see Varpaisjärvi valla kirikuküla.
Stade
Rootsi kindlus
Aastatel 1675–1676 Skåne sõjas vallutati Rootsi Stade Taani ja mitme Saksa-Rooma riigi osariigi kampaanias ning jäi liitlaste kätte kuni sõja lõpuni 1679. aastal. Rootsi Stadhalteri peakorterit Stadet piirati 1676. aasta aprilli algusest 13. augustini 1676. Saint-Germaini rahuga 1679. aastal anti Stade uuesti Rootsile.
Varpaisjärvi
Külas on põhikool, rahvaülikool, raamatukogu, spordihall ja -väljak.
Varpaisjärvi hallist graniidist kirik on ehitatud 1906. aastal, selle põhiplaan on ristikujuline. Kirik mahutab 1100 inimest. Orel on valmistatud Kangasala orelitehases 1936. aastal.
Stade
Rootsi kindlus
Rootsi ajal oli Stade provintsi pealinn.
Taani võim
1712. aastal vallutas Taani Stade ja kogu Bremen-Verdeni. Stade jäi Bremen-Verdeni pealinnaks ka pärast seda, kui taanlased loovutasid selle 1715. aastal Braunschweig-Lüneburgi kuurvürstkonnale. Kui 1823. aastal asendati Bremen-Verden uute haldusvormidega, jäi Stade Stade ringkonna pealinnaks.
1355. ja 1712. aastal kannatas Stade katkuepideemia käes, mis tappis vähemalt 30–40% linna elanikest.
26. mail 1659 hävitas suur tulekahju 60% linnast.
Varauus- ja uusaeg
1757. aastal pärast Prantsuse sissetungi Hannoverisse varjusid Cumberlandi hertsogi prints Williami juhitav Vaatlusarmee ja Hannoveri Salanõukogu (valitsus) Stadesse. Cumberland oli valmis linna kaitsma enne Klosterzeveni konventsiooni sõlmimist, mis tõi kaasa ajutise vaherahu.
17. sajandi lõpuks ilmusid Stadesse uuesti aškenazi juudid. 1842. aastal andis Hannoveri kuningriik juutidele võrdsed õigused ning edendas juudi koguduste ja piirkondliku pealisehituse (rabinaat) ülesehitamist üleriigilises ulatuses. Stade juudid pidasid seda nii edusammuks kui ka koormaks, sest enne ei olnud nad palganud ühtegi rabi ja religiooniõpetajat kaudse finantskoormuse tõttu. 1845. aastal – vastavalt uuele seadusele – rajati linna maarabinaat, mida juhtis maarabi Joseph Heilbut, teenindades 16 juudi kogudust, mis olid aastatega kogu Stade piirkonnas asutatud, kokku 1250 juudiga 1864. aastal (kõrgeim arv läbi ajaloo). Kohalikud võimud nõudsid nüüd, et juudi kogudused rajaks sünagoogid ja juudi hariduse õpilastele. 1849. aastal avati Stade sünagoog, kuid tuli rahaliste piirangute tõttu 1908. aastal sulgeda. Ning palgati juudi religiooni ja heebrea keele õpetaja (pärast 1890. aastat ei saanud Stade kogukond enam õpetajat endale lubada). Alates 1903. aastast anti Stade juudi kogukonnale riiklikku toetust toimimise jätkamiseks. Stade ringkond jäi juudi diasporaasse ning 1860. aastast ei palgatud Stade maarabinaati enam kedagi, vaid seda teenis vaheldumisi üks ülejäänud kolmest Hannoveri maarabinaadist. Tööjõu ränne ja väljaränne suurtesse linnadesse väljaspool Stade ringkonda ning juudi demograafia põhjustasid pigem juutide arvu vähenemist Stade ringkonnas (1913. aastal 786, 1928. aastal 716). Kuid enamik allesjäänud juute küüditati natside ajal. Teise maailmasõja ajal jäi Stade liitlaste pommirünnakutest täiesti puutumata.
thumb|Stade tuumaelektrijaam (väljalülitatud) 2006. aastal
Viimastel aastakümnetel on Stade majanduslikult kasu saanud keemia- ja kosmosetööstuse olemasolust Elbe jõel, eriti ettevõtetest Dow Chemical ja Airbus. Veel on Elbe ääres Stades suletud Stade tuumaelektrijaam, mis oli ühendatud elektrivõrku aastatel 1972–2003. Sulgemise ajal oli see Saksamaa vanuselt teine reaktor. Pärast Saksamaa 2002. aasta otsust tuumaenergia tootmise järkjärgulise lõpetamise kohta oli Stade esimene Saksa jaam, mida see mõjutas; see suleti jäädavalt 14. novembril 2003. Endise tuumaelektrijaama lähedal on mitteaktiivne õlikütteline elektrijaam, Schillingi elektrijaam.
Märkimisväärsed kohad
Stade vanalinnas (Altstadt) leidub märkimisväärseid ajaloolisi hooneid; kõige olulisemate hulgas on St. Cosmae et Damiani kirik, Wilhadi kirik, raekoda (Rathaus), Schwedenspeicher ja Zeughaus.
Stade lähedal asuvad hiiglaslikud püloonid Elbe Crossing 1 ja Elbe Crossing 2; Elbe Crossing 2 püloonid on kõrgeimad Euroopas ja kõrguselt kuuendad maailmas.
Transport
2007. aasta lõpust ulatub S-Bahn Hamburgi liin S3 Stadesse. Rongid väljuvad Stade jaamast iga 20 minuti järel (tipptundidel), saabudes Hamburg Hauptbahnhofi umbes ühe tunni jooksul.
Kohalik tööstus
Ettevõtteid, millel on piirkonnas märkimisväärne tähtsus:
Tuntud elanikke
thumb|150px|Aurora von Königsmarck
Käpaliste perekondade loend
Käpaliste (Orchidacea) sugukonda kuulub ligikaudu tuhat perekonda, kokku umbes 30 000 liigiga.
Ajaloolaste loend
''Siin on loetletud ajaloolasi, sealhulgas arheolooge. Eesti ajaloolased on ka Eesti ajaloolaste loendis.''
Bjurholmi vald
Bjurholmi vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Västerbotteni läänis.
Bjurholmi vald on elanike arvult Rootsi väikseim vald.
Ainuke üle 200 elanikuga asula on Bjurholm.
Ajalugu
1808. aastal moodustati Bjurholmi kihelkond, mille alal 1862. aastal loodi samanimeline vald. 1974 liideti Vännäsi vallaga, kuid 1983. aastal eraldati taas omaette vallaks.
Jõeforell
Jõeforell (rahvapäraselt: hõrnas; Salmo trutta morpha fario) on lõhelaste sugukonda kuuluv kala. Ta on meriforelli alamliik või paikne, jões elav vorm (morfa).
Levila
Teda leidub Põhja-Aafrika, teiste Vahemere maade, Vahemere saarte ja Taiwani jõgedes ning Eufrati ja Amudarja ülemjooksul. Jääajal olid Vahemeri ja Pärsia laht märksa jahedamad ja meriforellile sobiv elukeskkond, aga kui mered soojenesid, nii et forell neis elada ei saanud, kohanesid nad eluga üksnes jõgedes.
Jõeforelli leidub Eestis peamiselt idapoolsetes jõgedes ja ojades.
Eluviis
Jõeforell nagu teisedki forellid ei talu veekogus hapnikuvaegust. Seetõttu eelistab ta elupaigana selgeid, jahedaid ja kiirevoolulisi jõgesid ja ojasid. Jõeforelli kudemine võib toimuda novembri lõpust veebruarini.
Toitumine
Ta sööb peamiselt putukaid ja maime.
Jõe- ja järveforell kui kõikuvad liigisisesed taksonid
Karl Linné luges jõe- ja järveforelli eri liikideks, kuid on näidatud, et nad võivad vabalt üksteiseks muutuda. Näiteks kui Uus-Meremaale, mille ümber meri on jahedam, viidi sisse jõeforell, hakkas ta seal merre laskuma ja muutus tüüpiliseks meriforelliks. Jõgedes, kus elavad nii paikne kui siirdevorm, moodustavad nad koelmutel ühise parve ja koevad koos.
Indiana
Indiana on Ameerika Ühendriikide osariik 1816. aastast. Põhjas piirneb Michigani, lõunas Kentucky, läänes Illinois' ja idas Ohio osariigiga.
Rahvastik
2010. aasta seisuga elab Indianas 6 483 802 inimest.
Maalikunst
pisi|[[Johann Köler, "Ema haige lapsega", 1872, õlimaal, EKM maalikogu]] Maalikunst on kujutava kunsti liik. Maalikunsti iseloomulikem kujutamisvahend on värv.
Maalikunsti viljelev kunstnik on maalikunstnik.
Tehnikate järgi
pisi|[[Konrad Mägi, "Pr. Visnapuu portree", pastell, EKM maalikogu]]
Ainestiku järgi
pisi|[[Alfred Hirv, "Natüürmort vähiga", õlimaal, EKM maalikogu]]
Pinna järgi
pisi|Laemaal [[Albu mõisas]]
Plastika
Plastika (vanakreeka sõnast plastikē) on skulptuuriliik, mille puhul kuju valmistatakse plastilisest materjalist (savi, plastiliin). Plastilisus kui inimkeha painduvusel ja liikumise siserütmidel põhinev spetsiifiline väljendusviis on oluline liikumiskunstides (pantomiim).
Käina vald
Käina vald oli vald Hiiu maakonnas. 20. detsembril 2016 kirjutasid Hiiu vald ja Käina vald alla ühinemislepingule, millega loodi Hiiumaa vald.
Käina vallavanem oli Omar Jõpiselg.
Ajalugu
Käina vald moodustati 1992. aasta 10. septembril.
Vallavanemana töötas ka Üllar Padari (✝2018).
Nedeljko Čabrinović
pisi|Nedeljko Čabrinović Nedeljko Čabrinović (serbia keeles Недељко Чабриновић; 2. veebruar 1895 – 20. jaanuar 1916)  oli Bosnia serblane, revolutsioonilise liikumise Noor Bosnia liige ning üks seitsmest noormehest, kes osalesid atentaadis Austria ertshertsog Franz Ferdinandile tema visiidil Sarajevos 1914. aasta juunis.
Käina vald
Asustus
Käina vallas oli 1 alevik (Käina) ja 34 küla:
Aadma, Allika, Esiküla, Jõeküla, Kaasiku, Kaigutsi, Kassari, Kleemu, Kogri, Kolga, Kuriste, Laheküla, Lelu, Ligema, Luguse, Moka, Mäeküla, Mäeltse, Männamaa, Nasva, Niidiküla, Nõmme, Nõmmerga, Orjaku, Putkaste, Pärnselja, Ristivälja, Selja, Taguküla, Taterma, Utu, Vaemla, Villemi, Ühtri.
Nedeljko Čabrinović
Lapsepõlv ja noorpõlv
Nedeljko Čabrinović sündis Austria-Ungari poolt okupeeritud Bosnia pealinnas Sarajevos 2. veebruaril 1895. Nedeljko oli oma isa esimese abielu viiest lapsest vanim.
Isal oli äärelinnas väike toitlustettevõte. Isa jõhkruse ja vägivalla tõttu lahkus teismeline Čabrinovići kodust ning langes koolist välja. Ta töötas algul lukk- ja plekksepana, seejärel trükitöölisena.
Pärast kodust lahkumist oli Čabrinović majanduslikus kitsikuses ning kibestunud ja õnnetu töölisklassi sotsiaalse olukorra pärast. “Ekspluataatorite klassi” vastasena osales Čabrinović streikide organiseerimisel Sarajevos ja teistes Bosnia linnades, mille tõttu kiusati teda tihti poliitiliselt taga ning saadeti mitmest linnast välja. Lapsest saadik luges ta raamatuid. Čabrinović elas Zagrebis ja Triestes, üritades oma majanduslikku olukorda stabiliseerida. Lõpuks leidis ta hea töö ühes Serbia pealinna Belgradi trükikojas, kus ta tutvus anarhistliku kirjandusega. Ta teenis 90 dinaari kuus, millest ei piisanud üüri maksmiseks ja toidu eest tasumiseks, rääkimata raamatute ostmisest, mis on, nagu Čabrinović ütles, „elu ainus mõte“.
Noor Bosnia
pisi|Grabež, Čabrinović ja Princip Kalemegdanis,1914. aasta mais Vahepeal kohtus Čabrinović Gavrilo Principiga ning liitus 1912. aastal Musta Käega. Kaks aastat hiljem käskis Musta Käe juht Dragutin Dimitrijević temal, Principil ning veel viiel konspiraatoril sooritada atentaat Austria ertshertsog Franz Ferdinandile. Meestele anti kaasa revolvrid, pommid ja kapslid tsüaniidiga.
Sarajevo atentaat
Pühapäeval, 28. juunil 1914 mõrvas Gavrilo Princip Austria ertshertsogi Franz Ferdinandi ning tema abikaasa, Hohenbergi hertsoginna Sophie nende külastuse ajal Sarajevos. Bosnia ja Hertsegoviina kuberner kindral Oskar Potiorek oli juba kaks kuud varem esitanud Franz Ferdinandile ja hertsoginna Sophiele kutse kohaliku haigla avamistseremooniale. Ertshertsog aimas, et visiit võib olla ohtlik, teades, et Must Käsi oli 1911. aastal teinud atentaadi ka tema onule, keiser Franz Josephile.
Pühapäeva hommikul vahetult enne kella kümmet saabus kuninglik paar rongiga Sarajevosse. Rongijaamast läks liikvele 6-autoline korteež. Teises autos istusid Sarajevo linnapea Fehim Čurčić ja linna politseiülem dr Gerde. Franz Ferdinand ja Sophie olid kolmandas autos koos Oskar Potioreki ja adjutant krahv Franz von Harrachiga. Auto katus oli alla lastud, et võimaldada rahvale head vaadet sõitjatele.
Čabrinović, Grabež ja Gavrilo Princip vaevlesid kõik tuberkuloosi käes ning teadsid, et ei ela enam kaua; teised neli vandenõulast pidasid Franz Ferdinandi vastu viha. Nad olid seega valmis ohverdama oma elu millelegi, mida nad pidasid õilsaks eesmärgiks: Bosnia ja Hertsegoviina iseseisvumisele Austria-Ungarist lahkulöömisega.
Kõik kuus vandenõulast olid paigutatud tee äärde. Nad olid jaotunud mööda Appeli kaldapealset juhisega tappa Franz Ferdinand, kui kuninglik auto neist mööda sõidab. Esimene vandenõulane teeservas, kes nägi kuninglikku autot, oli Muhamed Mehmedbašić. Seistes Austria-Ungari Panga kõrval, kaotas Mehmedbašić närvid ning ta lubas autol mööduda, ilma et oleks tegutsenud. Hiljem ütles Mehmedbašić, et politseinik seisis tema taga ning ta kartis, et ta arreteeritakse enne, kui tal avaneb võimalus pomm visata.
Kell 10.15, kui kuueautoline korteež möödus politseijaoskonnast, viskas 19-aastane Nedeljko Čabrinović käsigranaadi ertshertsogi auto pihta. Autojuht kiirendas, kui nägi objekti nende poole lendamas, ning pomm plahvatas 10-sekundilise viivitusega järgmise auto ratta all. Kaks sõitjat, Eric von Merizzi ja krahv Alexander von Boos-Waldeck, said kergelt vigastada. Tosinkonda vaatajat tabasid pommikillud.
Pärast seda, kui Čabrinovići pomm oli ertshertsogi autost mööda visatud, kaotasid veel neli konspiraatorit võimaluse rünnata suurte rahvamasside ning Franz Ferdinandi auto suure kiiruse tõttu. Vältimaks vangivõtmist, neelas Čabrinović tsüaniidikapsli ning hüppas Miljacka jõkke, et olla oma surmas kindel. Tsüaniidikapsel oli aegunud ja põhjustas halba enesetunnet, kuid ei tapnud teda ning Miljacka jõgi oli vaid 10 sentimeetrit sügav. Paar sekundit hiljem pidas politsei ta kinni. Kui Čabrinovićit minema viidi, kuuldi teda väidetavalt lausumas: “Ma olen Serbia kangelane.”
Franz Ferdinand otsustas hiljem minna haiglasse Čabrinovići läbikukkunud pommiatentaadi ohvreid vaatama. Selleks, et vältida kesklinna, otsustas kindral Oskar Potiorek, et kuninglik auto peaks reisima otse mööda Appeli kaldapealset Sarajevo haiglasse. Potiorek unustas sellest otsusest teavitada autojuht Leopold Loykat. Teel haiglasse sooritas Loyka parempöörde Franz Josephi tänavale.
Gavrilo Princip seisis Moritz Schilleri kohviku läheduses, kui ta märkas mööduvat Franz Ferdinandi autot, mil oli teinud valepöörde. Pärast vea mõistmist surus autojuht jala pidurile ning üritas autot pöörata. Seda tehes kiilus mootor kinni ning käigud lukustusid, andes Principile tema võimaluse. Princip astus ette, tõmbas oma revolvri ja tulistas 1,5 meetri kauguselt auto suunas. Franz Ferdinandi tabas kuul kaela ning Sophie, kes instinktiivselt viskus pärast esimest lasku Franz Ferdinandi kehale, sai kuuli alakõhupiirkonda. Mõlemad surid enne kella ühteteist.
Tagajärjed ja surm
pisi|Čabrinović, Ilić ja Princip viiakse kohtusse Čabrinović võttis kuriteod omaks, kuid uskus, et on Serbia kangelane ning tõeline anarhist, väites:
“Me ei ole kurjategijad. Me oleme ausad inimesed, hingestatud üllatest tunnetest; me oleme idealistid; me tahtsime teha head; me oleme oma rahvast armastanud; ja me sureme oma ideaalide eest.”
Kuna Čabrinović oli endiselt alaealine, ei määratud talle surmaotsust, vaid 20-aastane vanglakaristus. Ta suri Terezini vanglas 20. jaanuaril 1916 tuberkuloosi.
Austria-Ungari ametnikud matsid Čabrinovići salaja kohe pärast surma betoneeritud hauda Sarajevos. Kaks aastat hiljem, kui Gavrilo Princip samuti tuberkuloosi suri, maeti tema samasse hauda. Mõlemad mehed olid surnud enne esimese maailmasõja lõppu, nägemata Austria-Ungari impeeriumi lüüasaamist ja lagunemist.
Pärast Čabrinovići arreteerimist sattus ta ema Sarajevo vanglasse, kus ta ka suri. Noormehe isa interneeriti Bosanska Krajinas. Peagi pärast seda abiellus ta lesknaisega ning neil sündis tütar Dušanka ja poeg, kes suri noorelt. Čabrinovići isa suri aastal 1930 piinamise tagajärjel Sarajevo vanglas. Samal aastal kolis ta lesk koos lastega Belgradi.
Kiri Franz Ferdinandi lastelt
Franz Ferdinandi ja ta naise Sophie mõrvas süüdistatavate meeste kohtuistungil oli Čabrinović ainuke süüalune, kes väljendas kahetsustunnet ning vabandas ohvrite laste ees. Lastele, printsess Sophiele, Maxile ja Ernstile, räägiti Čabrinovići kahetsusest ning nad kirjutasid mehele kirja. Kirjas öeldi, et lapsed olid kuulnud Čabrinovići vabandamisest ning tema südametunnistus võis rahus olla, kuna nemad andestasid talle tema rolli nende vanemate mõrvas. Sophie ja Max kirjutasid kirjale alla; Ernst keeldus. Kirja toimetas Čabrinovićile tema Theresienstadti vangikongi jesuiit isa Anton Puntigam. 23. jaanuaril 1916 teatati Sophiele, Maxile ja Ernstile Čabrinovići surmast.
Ökoturism
Ökoturism on loodusturismi liik, mis toetab loodus- ja kultuuripärandi säilimist ning kohalike elanike heaolu. Üldiselt mõistetakse ökoturismi kui keskkonnahoidlikku ja sotsiaalselt vastutustundlikku turismi, mis toetab nii kohalikku majandust kui ka looduskaitset kaitsealadel ning samas harib turisti kohaliku looduse ja kultuuri alal. Ökoturism on turismi keskkonnasõbralik vorm. See on kvaliteetturism, mistõttu on seda traditsioonilise turismiga võrreldes palju raskem korraldada ning see nõuab nii turistilt kui ka reisikorraldajalt palju enam.
Terminid
Enamasti eristatakse mõisteid ökoturism, loodusturism (ingl k nature tourism) ja säästev turism (ingl k sustainable tourism). Ökoturismi ja loodusturismi vaheline oluline erinevus on see, et kui ökoturism peab esmatähtsaks sihtkoha igakülgset kaitset ja hoidmist, siis loodusturismi puhul ei pea see nii olema. Säästev turism hõlmab aga kogu jätkusuutlikkusele orienteeritud turismikorraldust, seetõttu peavad mõned autorid ökoturismi säästva turismi allharuks.
Ökoturismi on nimetatud ka keskkonnaturismiks, keskkonnasõbralikuks turismiks, ökoloogiliseks turismiks ja roheliseks turismiks.
Põhimõtted
pisi|Elevandisafari Jaldapara rahvuspargis Indias Terminit "ökoturism" kasutatakse ekslikult paljude loodusega seotud turismireiside puhul. Tegelikult saab ökoturismiks nimetada vaid reise, mille puhul on tähtsal kohal looduse ja kultuuri kaitsmine ja säilitamine, haridus, väikese mõjuga reisimine ning sotsiaalne ja kultuuriline panus reisi sihtkohtades. Rahvusvaheline Ökoturismi Ühendus (TIES – The International Ecotourism Society) on loonud kriteeriumid, mille alusel saab reisi liigitada ökoturismiks. Kriteeriumide järgi on oluline:
Neid kriteeriumeid peaksid järgima lisaks ökoturismireiside korraldajatele ka kõik ökoturistid. Rahvusvahelise Ökoturismi Ühenduse kriteeriumid on põhjalikumalt lahti seletanud Martha Honey ning neid on tunnustanud mitu rahvusvahelist organisatsiooni ja ülikooli. Honey lisas nendele kriteeriumidele veel inimõiguste ja demokraatia toetamise.
Definitsioonid ja ajalugu
Ökoturismi idee sai alguse 1960. aastatel, ökoloogide ringkondades hakati ökoturismi põhjalikumalt käsitlema 1970. aastatel. Teadlased turismivaldkonnas hakkasid ökoturismi ideed aktsepteerima 1980. aastatel. 1990. aastatel tunnistati ökoturism kõige kiiremini kasvavaks turismisektoriks ning WTO (World Tourism Organisation) andmetel on ökoturism ka praegu kõige kiiremini kasvav turismisektor. Suur samm ökoturismi arengus oli 1998. aastal, kui ÜRO nimetas 2002. aasta ökoturismi aastaks. Nüüdseks on ökoturismist saanud ülemaailmne nähtus.
Ökoturismi kontseptsiooni ja majandusharu areng on olnud väga kiire, seetõttu on üldine ja ühtne arusaam ökoturismist visa tekkima. Ökoturismil pole üht definitsiooni, kuna see peab sobima eri keskkondade, sotsiaalsete aspektide ja kultuuride jaoks. Näiteks ökoturism Austraalias erineb palju ökoturismist Ecuadoris. Selle tõttu on isikud ja institutsioonid eri maades võtnud kasutusele definitsioone, mis üksteisega täpselt ei kattu. Selline definitsioonide paljusus tekitab aga segadust ja seega tuleks leida ökoturismile ühtne definitsioon.
Ühe arvamuse kohaselt sõnastas mõiste "ökoturism" 1965. aastal ameeriklasest rändur ja akadeemik Claus-Dieter (Nick) Hetzer, kes korraldas ka esimesed ökoturismireisid Yucatánis. Levinuma arvamuse kohaselt on ökoturismi mõiste sõnastanud 1983. aasta juulis mehhiklasest arhitekt Hector Ceballos-Lascurain, keda peetakse ka selle mõiste populariseerijaks. "Ökoturism on keskkonnateadlik reisimine ja suhteliselt puutumatute looduspiirkondade külastamine looduse ja kultuuri nautimiseks ja austamiseks." Seda definitsiooni on tunnustanud ka Rahvusvaheline Looduskaitseliit (IUCN – International Union for Conservation of Nature).
Praegu maailmas levinuima definitsiooni sõnastas Rahvusvaheline Ökoturismi Ühendus järgmiselt: "Ökoturism on looduses vastutustundlik reisimine, mis toetab looduskeskkonna kaitset ja kohalike elanike heaolu." Eestis on aga Eesti Ökoturismi Ühendus kasutusele võtnud definitsiooni "Ökoturism on vastutustundlik reisimine, mis toetab loodus- ja kultuuripärandi säilimist ning kohalike elanike heaolu."
Kui Euroopas rõhutakse ökoturismi defineerides kultuuri- ja looduspärandile, siis Rahvusvahelise Ökoturismi Ühenduse definitsioonis ei kasutata sõna „kultuur”. Rahvusvaheline Ökoturismi ühendus väldib oma definitsioonis "kultuuri", kuna Uus Maailm on kultuuriliselt mitmekesine ja pole selge, kas räägitakse põlisrahvaste kultuurist või uusasukate kultuurist. Sellest tulenevalt on Uue Maailma ökoturismis prioriteetne loodus ning kultuuripärandi tutvustamise asemel rõhutakse pigem kohalike elanike toetamisele.
Olukord Eestis
pisi|Soomaal toimuvad suurvee ajal kanuumatkad Ökoturismiga on Eestis tegeletud tõenäoliselt sama kaua kui turismiga. Ökoturismi tänapäevase kontseptsiooni maaletoojaks võib pidada Rootsi Ökoturismi ühendust eesotsas Jan Wigsteniga, kes tutvustas maailmas Eesti ökoturismi potentsiaali. Praegu tegeleb Eestis ökoturismiga Eesti Ökoturismi Ühendus, mis kasvas välja kohaliku arengu programmi „Kodukant” alaprojektist. Aastatel 1994–1996 oli see „Kodukandi ökoturismi algatus”. 7. septembril 1996 loodi mittetulundusühing. Eesti Ökoturismi ühendus on „Kodukandi” liikumise liige ja ülemaailmse organisatsiooni (The Ecoturism Society) liige. Ühenduse eesmärk on teha koostööd, et arendada Eestis ökoturismi ja ühendada sellest huvitatuid, nii üksikisikuid kui ka organisatsioone.
Lisaks Ökoturismi Ühendusele moodustas 2008. aastal Tallinna Ülikool koos 11 ettevõttega Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse (EAS) klastriprogrammi raames ökoturismi klastri. Klastri eesmärkideks on parandada ökoturismitoodete kvaliteeti ja tõhustada turundust välisturgudel, et saavutada Eesti ökoturismi rahvusvaheline tuntus. Ökoturismi klaster oma missiooniks seadnud "Loodus- ja kultuuripärandi jätkusuutliku kasutamise ja tutvustamise turismitoodete kaudu, kujundades inimeste väärtushinnanguid ja elustiili."
Eestis on loodud ökoturismi põhimõtetele vastavate turismitoodete kvaliteedimärgis EHE (Ehtne ja Huvitav Eesti), mida hakati 2000. aastal välja andma. EHE-märgise eesmärgiks on Eesti turismi kvaliteedi tõstmine ja ökoturismi propageerimine. EHE-märgise väljaandja on Eesti Ökoturismi Ühendus koostöös ühendusega Eesti Maaturism, EAS-i Turismiarenduskeskusega, „Kodukandi” liikumisega ja Eestimaa Looduse Fondiga. EHE-märgis antakse tunnustatud turismiettevõttelt pärinevatele toodetele.
Eestil on suur potentsiaal ökoturismisektoris, kuid valdav osa teenuseosutajatest tegeleb sellega hobi korras oma põhitöö kõrvalt, seega on ka Eesti ökoturismiteenus väga ebaühtlase kvaliteedi ja hinnaga.
Kriitika
Kriitikute arvates võib ökoturism kohalikele kogukondadele negatiivset mõjuda, sest turistidelt saadav majanduslik kasu võib muuta poliitilist ja majandusliku olukorda. Selle tõttu võib piirkond muutuda turismist sõltuvaks ning panus kohalikesse majandussektoritesse väheneb.
Vaatamata kriitikale (öko)turismi populaarsus maailmas suureneb ja see muutub maailmamajanduses aina tähtsamaks.
Eesti jalgpalli 1997/1998. aasta karikavõistlused
'''Eesti jalgpalli 1997/1998. aasta karikavõistlused''' võitis Tallinna FC Flora.
Esimene voor
!colspan="3" align="center"| 21. august 1997
Vabapääsmed
Otse esimesse vooru pääsesid võistkonnad kes jäid välja loosimata:
Teine voor
!colspan="3" align="center"| 3. september 1997
1/8 finaalid
!colspan="3" align="center"| 1. oktoober 1997
!colspan="3" align="center"| 12. oktoober 1997
Ninahäälik
Ninahäälikud ehk nasaalid on häälikud, mille tekitamisel on pehme suulagi madalal ja õhk väljub läbi nina. Suuõõs käitub küll resonaatorina, kuid õhu väljapääs on takistatud huulte või keelega.
Seine-Saint-Denis' departemang
Seine-Saint-Denis' departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Île-de-France'i piirkonnas. Asub Pariisist kirdes. Seal asuvad Pariisi eeslinnad.
Ninahäälik
Akustiliselt on ninahäälikud sonorandid, ehk õhu väljapääs ei ole piiratud ja häälikud on peaaegu alati helilised. Erandlikult on helitud ninahäälikud islandi ja kõmri keeles.
Seine-Saint-Denis' departemang
Haldusjaotus
Departemang jaguneb 40 vallaks.
Ladina-Ameerika tantsud
Ladina-Ameerika tantsud on Ladina-Ameerika maadest (Brasiilia, Argentina, Colombia, Boliivia, Kuuba jt) pärinevad tantsud, mis tihti sulatavad endasse eri rahvaste kultuurimõjusid. Paljud neist tantsudest on saanud üle maailma populaarseks seltskonna- ja võistlustantsudena.
Tuntumad on bachata, lambada, mambo, merengue, rumba, salsa, samba, tšatša (cha-cha-cha). Vähem tuntud Ladina-Ameerika tantsude hulka kuuluvad näiteks boogaloo, boolero, bossanoova, carimbó, charanga, conga, cumbia, forró, maxixe, pachanga, rueda de casino jpt.
Võistlustants
Võistlustantsus loetakse Ladina-Ameerika tantsude hulka ka pasodoobel ja džaiv (jive), mis tegelikult pole Ladina-Ameerika päritolu. Samas on Ladina-Ameerika päritolu tango, mis seltskonna- ja võistlustantsude üldlevinud liigituses kuulub standardtantsude hulka.
Võistlustantsus Eestis kasutusel olev Ladina-Ameerika tantsude järjestus on järgmine: samba, tšatša, rumba, pasodoobel, džaiv.
Tuntuimad Ladina-Ameerika tantsud
Bachata – Dominikaanist pärinev 4/4 taktimõõdus tants, mis on arvatavalt välja kasvanud Kuuba boolerost ja saanud mõjutusi merengue 'st ning Ladina-Ameerika kitarrimuusikast; samuti seda tantsu saatev muusika. Sõna tähistas algselt kitarrimuusikaga ning vaba õhkkonnaga pidu. Bachata muusikapalade teemaks on tihti armastus, romantika ning armupiinad. Tants tekkis 1960. aastatel ning saavutas ülemaailmse leviku 1990. aastatel. Põhisammudeks on kolmel esimesel taktiosal liikumine kõrvale-juurde-kõrvale ning neljandal taktiosal liikumissuuna vastassuunda jääva puusa kergitus.
Lambada – Boliiviast või Brasiiliast pärinev tants, mis sai maailmas populaarseks 1980. aastatel. Nimetus pärineb portugalikeelsest sõnast, mis tähistab piitsapiu lainekujulist liikumist. Seda liikumist püüavad tantsijad matkida sujuvate ringjate puusaliigutustega.
Mambo – 1930.–1940. aastatel kujunenud Kuuba muusika- ja tantsustiil. Nimetus tähendab Haiti voodoo preestritari. Mambo ühendab Euroopa kontratantsu traditsiooni ning mustade haitilaste iseloomulikud Aafrika-pärased sünkopeeritud rütmid. 4/4 taktimõõdus mambo sai Ameerika Ühendriikides 1950. aastatel ülipopulaarseks seltskonnatantsuks, hiljem arenes selles välja veidi lihtsam tšatša. Põhisammudes esimesel taktiosal liikumist ei ole, teisel on samm ette või taha, kolmandal kantakse keharaskus tagasi teisele jalale ning neljandal tuuakse jalg juurde. Mambole, nagu mitmetele teistelegi Ladina-Ameerika tantsudele on iseloomulik puusahööritus, mis kaasneb keharaskuse ühelt jalalt teisele viimisega.
Merengue – tõenäoliselt Dominikaani algupära tants, mille algupära ja juured on ebaselged; samuti vastav muusikastiil. Legendide kohaselt pärinevad merengue iseloomulikud sammud kas suhkrurooistandustes ahelates töötanud orjade astumisest trummilöökide taktis või võiduka lahingu lombaka kangelase iseloomuliku kõnnaku matkimisest võidu auks korraldatud rahvapeol. Algselt tõsise iseloomuga tants on arengu käigus muutunud sensuaalsemaks ja lõbusamaks. Põhisammudeks on lihtne kõrvale-juurde, kõrvale-juurde, igal löögil üks samm, jalad vetruvad põlvest, kaasnevad Ladina-Ameerika tantsudele iseloomulikud puusaliigutused.
Rumba – Aafrika algupära ning Kuuba ja Ameerika kaudu maailmas populaarseks saanud muusika- ja tantsustiil, mille 4/4 taktimõõtu iseloomustab kaheksa kaheksandiknoodi rütmiline jaotus 3+3+2. Havannas läks rumba moodi 1890. aastatel ning oli oma sensuaalse iseloomu tõttu algselt keelatud tants. Rumba sarnaneb salsaga.
Tšatša – mambost ja rumbast pärinev 4/4 taktimõõdus tants. Nimi pärineb Haitilt, kus see tähistas kellataolist pilli. Tants on aeglasem versioon mambost, levis Kuubal ja Ameerika Ühendriikides alates 1950. aastatest.
Vähem tuntud Ladina-Ameerika tantsud
Boolero – aeglasetempoline Hispaania tants 3/4 taktimõõdus ja vastav muusika. Iseloomulikult kasutatakse teisel taktiosal trioole. Boolero pärineb 18. sajandi lõpu Hispaaniast. On arvatud, et selle tantsustiili autoriks oli Sebastian Cerezo, aga võimalik on ka pärinemine rahvatantsudest nagu contradanza ja sevillana. Muusikas kõlavad tihti kitarrid ja kastanjetid. Kuubal arenes boolero 19. sajandil Aafrika rütmidest mõjutusi saades erinäoliseks 2/4 ja hiljem 4/4 mõõdus tantsuks ning levis sealt teistesse riikidesse. Kui Hispaania boolerot tantsiti rühmadena või paaridena ja partnerid olid teineteisest lahus, siis Kuuba variant on sensuaalne paaristants, kus partnerid tantsivad koos. Kuuba boolero on küllalt lähedane rumbale, kuid aeglasem.
Boogaloo – 1960. aastatel Ameerika Ühendriikides Ladina-Ameerika päritolu noorte immigrantide seas kujunenud tantsustiil.
Bossanoova – 1950. aastate Brasiiliast pärinev sambale lähedase rütmiga džässimõjuline muusikastiil ja selle järgi tantsitud 1960. aastatel populaarne olnud 4/4 taktimõõdus lihtsate põhisammudega tants.
Cumbia – Colombia rahvatants ja -tantsumuusika. Muusikas kõlavad kitarrid ja akordionid, taktimõõt on 4/4. Cumbia on sulam maa põliselanike, hispaanlaste ja aafriklaste kultuuri elementidest. Tihti peetakse seda eeskätt madalamate sotsiaalsete kihtide tantsuks.
Forró – Kirde-Brasiilias 20. sajandi algul kujunenud muusika- ja tantsustiil. Tantsuvõttes on partnerid väga tihedalt koos, kolmel esimesel löögil tehtavatele sammudele järgneb neljandal löögil paus, sammudega kaasneb intensiivne puusade liikumine.
Maxixe – tempokas 2/4 taktimõõdus tants, mis on tuntud ka kui Brasiilia tango. Kujunes Brasiilias 1870. aastatel, on mõjutanud salsat ja lambadat.
Pachanga – 1950.–1960. aastate Kuuba tants, mis ühendas merengue ja conga rütmid.
Rueda de casino – 1960. aastatel Kuubal tekkinud salsal põhinev ringtants keerukate liikumistega, mida hüüab välja tantsujuht.
Üllar Luup
pisi|Üllar Luup 1993. aastal thumb|Üllar Luup veebruaris 2011 Üllar Luup (sünninimi Anatoli Aksjonov, abiellununa Anatoli Jõgi; sündinud 3. detsembril 1959 Sverdlovskis, praegune Jekaterinburg) on eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal 1984. aastal.
Ta on töötanud Viljandi Riiklikus Autoinspektsioonis propaganda- ja agitatsiooniinspektorina (praeguses mõistes pressiesindaja), ajalehes Kulutaja toimetajana, ajakirjas Mihkel peatoimetajana, Eesti Televisioonis uudistesaate "Aktuaalne kaamera" reporterina, OÜ Vesilinnus loodussaate "Tasakaal" toimetaja-reporterina ja Kanal 2 "Reporteris" reporteri-toimetajana.
Ta kandideeris roheliste seas Riigikogu 2011. aasta valimistel ja sai Jõgeva ja Tartu maakonnas 604 häält.
Isiklikku
Tema isa on tšuvašš ja ema eestlane.
Oli 1980–1992 abielus ajakirjanik Aime Jõgiga, abielu lahutati 2014. aastal. Tal on 4 naisega 5 last.
Valjala vald
Valjala vald oli vald Saare maakonnas.
Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud valdadega ühtseks Saaremaa vallaks.
Vallavanem oli aastatel 1996–2011 Kaido Kaasik. 2012. aastast oli Valjala vallavanemaks Aare Martinson.
Valjala vald oli 2004. aasta koolitussõbralikem omavalitsus Eestis.
Valjala vallas Sakla külas asutati 1947. aastal Eesti NSV esimene, Viktor Kingissepa nimeline kolhoos.
Valla kõrgeim punkt on 10,5 m üle merepinna.
Asulad
Vallas oli üks alevik (Valjala) ja 32 küla: Ariste, Jursi, Jõelepa, Jööri, Kalju, Kallemäe, Kalli, Kogula, Koksi, Kuiste, Kungla, Kõnnu, Kõriska, Lööne, Männiku, Nurme, Oessaare, Põlluküla, Rahu, Rannaküla, Röösa, Sakla, Siiksaare, Turja, Tõnija, Undimäe, Vanalõve, Veeriku, Vilidu, Võrsna, Väkra ja Väljaküla.
Loodus
Juhan Alase dendraarium, Laidevahe looduskaitseala, Kehitusoo, Lepna tammik, Rääguoja, Tõnija soo, Väkra soo
Jõed
Pahna ehk Lõve jõgi, Maadevahe ja Võhkse jõgi.
Järved
Aenga laht, Oessaare laht, Põldealune laht ja Ristilaiu abaja.
Laiud
Allirahu, Kunnati laid, Munaderahu, Pihanasu, Puningalaid, Pikknasv, Põdvalaid, Vahelmisrahu