cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Albrecht von Hohenzollern
Päritolu ja noorus
1509. aasta sügisel osales Albrecht koos oma vanima venna Kasimiriga, kes oli keiserlik väejuht, keiser Maximilian I sõjakäigus Itaaliasse Rovereto alla. Seal tutvus ta oma hilisema sõbra ja kaastöölise Georg von Polenziga, kuid haigestus linna piiramise ajal, mistõttu pöördus koju tagasi. Pärast tervenemist suundus Albrecht 1510. aasta alguses Ungarisse, kus valitses tema emapoolne onu, Ungari ja Böömimaa kuningas Ulászló II (Vladislav II). Albrechti vanem vend Georg, kes oli ungarlaste teenistuses kuni 1520. aastate keskpaigani, viibis samuti seal. Georg oli abiellunud rikka horvaatia aadlidaamiga ja selle ootamatu surma järel sama aasta alguses pärinud hulga valdusi Sileesias, mida ta koos Albrechtiga haldama hakkas. Albrecht veetis Ungaris ja Böömimaal siiski vähe aega, sest temale seal piisavalt tegevust ei jätkunud. Ta siirdus aasta lõpul tagasi isakoju, kus teda juba ootas pakkumine Saksa ordult.
Vigala kihelkond
Ajalugu
Vigala vald sai valla õigused esimesena Eestis juba 1789. aastal. 14. juulil 2014 täitus 225 aastat "Vigala õiguse" kehtestamisest, millega algas vallaametnikega valdade loomine Eestis.
Albrecht von Hohenzollern
Tegevus kuni Ratsanikesõjani
pisi|Albrecht von Hohenzollerni mälestussammas [[Malborki (Marienburgi) ordulinnuses]]
Vigala kihelkond
Ajalugu
Hilisemad Vigala, Märjamaa ja Kullamaa kihelkond moodustasid XIII sajandi alguseni ühtse Läänemaa koosseisu kuulunud muinaskihelkonna, mille nimi pole praegu teada; ainult Avaste piirkond oli tollal ilmselt Soontagana kihelkonna osa. Kirikukihelkond rajati Vigalas tõenäoliselt 1230.−1240. aastatel. Kiriku kohta on teateid 1339. aastast.
Albrecht von Hohenzollern
Tegevus kuni Ratsanikesõjani
Senine Saksa ordu kõrgmeister Friedrich von Sachsen oli 1507. aastal Preisimaalt Saksimaale tagasi tulnud ja 1510. aastal raskelt haigestunud. Seetõttu otsis Saksa ordu juba enne Friedrichi surma endale uut kõrgmeistrit, kes suutnuks Friedrichi ordu jaoks edukat poliitikat jätkata ehk Poolale Teise Thorni rahu (1466) kohase kuulekusvande andmist vältida. Ordu liikmed lootsid, et Albrecht suudab oma emapoolset onu Zygmunt I mõjutada rahulepingut ümber vaatama. Tema valimist õhutas ka Albrechti isa, kes otsis talle toetust keisri, paavsti ja riigivürstide juurest. Maximilian I nõustuski Albrechti kandidatuuri toetama. 1511. aasta alguses lubati Albrechtile selgesõnaliselt, et ta pärast ordusse astumist kindlasti kõrgmeistriks valitakse, misjärel ta sama aasta 13. veebruaril ka ordu liikmeks astus. Ametlik, 21-aastase Albrechti kõrgmeistriks valimine toimus Königsbergis sama aasta 6. juulil, kus Albrecht küll ise ei viibinud, sest ta oli otsustanud enne Preisimaale minekut endale Saksa-Rooma riigist tugeva seljataguse hankida.
Vigala kihelkond
Ajalugu
Juba XIII sajandil läänistati piirkond Saare-Lääne piiskopkonna võimsale Uexküllide vasallisuguvõsale, kes rajasid sinna Vigala ja Velise linnuse. Nende valduste keskuseks kujunes alates XVIII sajandist Vana-Vigala mõis, mis perekonnatraditsiooni kohaselt kuulus neile 700 aastat.
Albrecht von Hohenzollern
Tegevus kuni Ratsanikesõjani
Esialgu tundusid Albrechti plaanid õnnestuvat, sest keiser Maximilian plaanis suurt Jagelloonide-vastast (Jagelloonid valitsesid Poolat, Leedut, Böömimaad ja Ungarit) koalitsiooni, kuhu kuulunuks Läänemere-äärsed saksa vürstiriigid, Taani, Saksa ordu ja Liivi ordu ning isegi Moskva suurvürstiriik. Lootes keisri tugevale toele, asus Albrecht 1512. aasta lõpul Preisimaa poole teele. Teel sinna läbis ta Brandenburgi markkrahvkonna, kus kohtus selle valitseja, onupoeg Joachim I Nestoriga ja leppis kokku vastastikuses abis, eriti Poola ja Saksa ordu vahelise sõja korral. Sama aasta novembri lõpus jõudis Albrecht Preisimaale, kus ta suure pidulikkusega vastu võeti. Tema vend Kasimir viibis samal ajal Piotrków Trybunalskis (Petrikaus) Poola riigipäeval, kus esitas Zygmunt I-le uue kõrgmeistri ettepanekud suhete klaarimiseks: truudusevande nõudmisest loobumine ja Lääne-Preisimaa ordule tagastamise kaalumine (viimane oli Poolaga liidetud 1466. aastal Teise Thorni rahuga). Ent Zygmunt ei lasknud end Albrechti sugulusest mõjutada ja jäi enda nõudmistele kindlaks: ordu pidi tunnistama Poola ülemvõimu. Sellega Albrecht ja ordu nõustuda ei saanud, mistõttu kõrgmeister jätkas liidu kindlustamist keisri ja teiste Poola-vastaste jõududega. Ta plaanis kokku kutsuda rahvusvahelise kongressi Breslausse, et endale teiste riikide toetust saada ja siis oma seisukohad Poolale peale suruda. Kuid Zygmunt I vennast Ungari kuningas Ulászló II, keda ta lootis venna Georgi abil enda poole meelitada, keeldus kohtumisel osalemast ja nõnda muutus kongressi korraldamine mõttetuks.
Vigala kihelkond
Ajalugu
Aastatel 1884–1886 pöördus kokku umbes 500 kihelkonna elanikku õigeusku, eriti Velise piirkonnas. Aastatel 1888–1889 ehitati õigeusklike tarbeks Velise õigeusu kirik.
1905. aastal osalesid Vigala kihelkonna inimesed revolutsioonisündmustes, mille käigus põletati maha Veilse, Jädivere ja Vana-Vigala mõis. Velisel kuulutati koguni välja Velise vabariik. 1906. aasta jaanuaris suruti kohalik mäss veriselt maha.
Albrecht von Hohenzollern
Tegevus kuni Ratsanikesõjani
1514. aastal ründaski Venemaa Leedut ja vallutas Smolenski. Kuid keiser ega Preisimaa polnud sõjaks veel valmis ning Liivimaa, nähes venelaste aktiivsuses eestkätt ohtu enda julgeolekule, sõlmis Leeduga koguni igavese rahu- ja sõpruslepingu. Plettenbergi selline käik käis risti vastu Albrechti plaanidele, kuid tollel polnud võimalusi Liivi ordumeistrile teistsugust poliitikat peale sundida. Pealegi jättis Zygmunti seotus sõjaga idas talle senisest vabamad käed suure koalitsiooni loomise jätkamiseks. 1515. aasta alguses otsustas keiser Maximilian juba sama aasta aprillis võimalikult suurte vägedega Poolale kallale tungida ja sundida teda nii Lääne-Preisimaad loovutama kui ka Ungaris ja Böömimaal Habsburgidele soodsaid pärimistingimusi sõlmima. Kuid Zygmunt, kes oli vahepeal suutnud venelasi lahinguväljal lüüa ja olukorra idas, küll Smolenski kaotamise hinnaga, stabiliseerida, pakkus Maximilianile hoopis diplomaatilisi läbirääkimisi. Keiser nõustuski nendega ja sama aasta juulis sündis Jagelloonide-Habsburgide leping, millega Ungari ja Böömimaa kuninga lapsed kihlati Maximiliani lapselastega, Maximilian andis vastutasuks Zygmuntile aga sisuliselt vabad käed Preisimaa osas. Nii olid Albrechti lootused suure Poola-vastase koalitsiooni loomiseks luhtunud.
Vigala kihelkond
Rahvastik
Vigala kihelkonna asustus on läbi aegade olnud suhteliselt tihe. 1710. aastal elas kihelkonnas 3180 inimest. Kuid samal aastal puhkenud katku tõttu langes elanike arv drastiliselt ja 1712. aastal elas kihelkonnas vaid 354 inimest; asustatud oli vaid 80 majapidamist, 264 olid tühjad. Elanikkond hakkas taas kasvama Lõuna-Eestist, peamiselt Tartumaalt sisserännanud uusasunike arvelt. 1858. aastal oli kihelkonnas elanikke üle 8800.
Albrecht von Hohenzollern
Tegevus kuni Ratsanikesõjani
Siiski keeldus Albrecht Poolale alistumast ning otsis tuge Taanist, Põhja-Saksa vürstiriikidest ja kaugemaltki. Sealjuures abistas teda uus nõunik ja sõber Dietrich von Schönberg, kes püüdis Poola-vastasesse koalitsiooni kaasata Venemaad, Inglismaad ja Prantsusmaad. Uuesti asuti üles soojendama suhteid ka Liivimaaga. Albrecht ja Plettenberg kohtusid Klaipėdas (Memelis) 1515. aasta lõpul ja arutasid konkreetseid sõjaplaane. Albrecht pakkus välja plaani, mille kohaselt Saksa-Rooma riigist tulevad abiväed vallutaksid Gdański (Danzigi), samal ajal kui Preisimaa väed ründaksid Lääne-Preisimaad, Liivimaa tegutseks aga koos Venemaaga Leedu vastu. Plettenberg arvas aga, et ainult sõjast Preisimaal Poola järeleandmistele sundimiseks ei piisa ja kui tahta teda võita, tuleks korraldada suurem sõjakäik koguni Krakówi vastu. Lootused saada abi Saksa orduharu meistrilt Dietrich von Cleenilt luhtusid aga sisuliselt täielikult, sest too muretses vaid oma Saksamaa-valduste haldamise pärast ega olnud Preisimaa aitamisest huvitatud. Siiski õnnestus Albrechtil aasta lõpus saada lubadusi vägede ja abiraha saatmiseks mitmest Saksa vürstiriigist. Eriti lahkelt nõustusid teda aitama Braunschweig-Lüneburgi hertsogkond ja Brandenburg. 1517. aasta alguses sai Schönberg nõusse ka Vassili III, kes lubas kõrgmeistrile anda raha 10 000 sõduri värbamiseks.
Vigala kihelkond
Linakasvatus
Keskajast saadik oli kihelkonna oluline tegevusala linakasvatus. XIX sajandiks oli sellest kujunenud peamine tuluallikas ning kihelkond oli siis Läänemaa kõige jõukam piirkond. Paikkonna rikkus kajastus ühtlasi selles, et 1880. aastaks oli taludest päriseks ostetud 23,3%; selle näitajaga oli Vigala tervel Läänemaal esikohal. Tänu jõukusele kutsuti kihelkonda Läänemaa Mulgimaaks.
Albrecht von Hohenzollern
Ratsanikesõda ja Krakówi leping
pisi|400 px|Preisimaa 1525. aasta paiku pisi|350px|Zygmunt I läänistab Albrechtile Preisimaa
Vigala kihelkond
Varia
Vigala vöökirja kasutab tänapäeval oma kodujuustupakenditel Farmi piimatööstus.
Albrecht von Hohenzollern
Ratsanikesõda ja Krakówi leping
1519. aasta keisrivalimised mängisid aga trumbid kätte Zygmunt I-le, sest valituks osutus Habsburgide soost Karl V, kes oli Jagelloonidega heades suhetes. Prantsusmaa kuningale François I-le panuse teinud Albrecht oli sunnitud kiiresti otsustama, mida ette võtta, sest juba sama aasta suvel asus Zygmunt tema vastu vägesid koondama. Albrecht otsustas sõja kasuks, sest seda oli juba kaua ette valmistatud, ja asus Saksa-Rooma riigis vägesid värbama. Sealjuures tehti aga tõsine viga, nimelt juhtis endine suurmarssal Wilhelm von Isenburg 6000-mehelise värvatute väe avalikult läbi kogu Põhja-Saksamaa ja andis sellega Poolale üheselt märku Preisimaa vaenulikest kavatsustest. See andis Zygmuntile legaalse põhjuse kõrgmeistri vastu sõda alustada. 1520. aasta esimestel päevadel puhkes Preisimaal otsene Poola ja Saksa ordu vaheline sõjategevus, mida on nimetatud palgasõduritest ratsaväelaste intensiivse kasutamise tõttu Ratsanikesõjaks (Reiterkrieg). Ehkki sõda kulges vahelduva eduga, oli peagi selge, et orduväed otsustavat murrangut sõja käiku tuua ei suuda. Albrecht sai sõja alguses haavata ja abiväed osutusid oodatust palju väiksemaks. Majanduslikku abi andsid küll Brandenburg, mõned teised Saksa vürstiriigid ja Moskva, kuid lisaks Saksa-Rooma riigist värvatutele saatis otsese abisalga vaid Liivimaa. Viimase eest pidi Albrecht loobuma õigustest Harju-Virule (Põhja-Eestile) ja tegema Plettenbergile teisigi järeleandmisi, mis lõplikult jõustusid küll alles 1525. aastal. Pärast seda, kui Saksa-Roomast tulnud palgasõdurid ei suutnud Gdańskit vallutada ja nende vägi lagunema hakkas, oli selge, et ordut ootab kaotus. Juba sõja alguses olid Poola väed okupeerinud Pomesaania piiskopkonna ja ka osa orduvaldustest.
Raskuskese
Raskuskese on punkt, mida läbib keha osakestele mõjuvate raskusjõudude resultandi mõjusirge keha igasuguse asendi korral.
Albrecht von Hohenzollern
Ratsanikesõda ja Krakówi leping
Zygmunt I-le esitas Preisimaa sekulariseerimise plaani, millega see muutuks orduvaldusest Poola vasallhertsogkonnaks, Albrechti vend Georg ja kuningas kiitis selle heaks. Keisril ja orduinstantsidel polnud jõudu sekulariseerimisotsust väärata ning 10. aprillil 1525 kuulutati Preisimaa Krakówi lepinguga ilmalikuks hertsogiriigiks Poola ülemvõimu all. See ei meeldinud mõistagi ei keisrile, kes kaotas ülemvõimu Preisimaa üle (kuni selle ajani loeti seda Saksa-Rooma riigi osaks) ega Saksamaal ja Liivimaal asuvaile ordutegelastele. Albrecht omalt poolt püüdis lisaks Preisimaale enda kätte saada ka teisi ordu alasid, sealhulgas Liivimaad. Wolter von Plettenberg keeldus aga oma maid sekulariseerimast ja suutis keisrilt piisava diplomaatilise kaitse saada. Ka Poolal polnud tol ajal Liivimaa alistamiseks võimalusi. Pealegi polnud katoliiklikul kuningal erilist huvi protestantliku hertsogi poliitikat toetada.
Hertsogiriigi ülesehitamine ja esimesed Liivimaa-plaanid
pisi|Albrecht [[Lucas Cranach vanema 1533. aasta maalil]]
Nii kukkusid Albrechti plaanid oma mõju Preisimaalt väljapoole laieneda läbi ja ta keskendus rohkem olemasoleva kaitsmisele. Nii keiser kui ka Saksa ordu nõudsid talt Preisimaa tagastamist, kuid tulutult. Poola kuningas oli kindlalt Albrechti poolel ja sõda temaga sakslased ei tahtnud. Preisimaa-sisene opositsioon oli aga nõrk: viimane Klaipeda komtuur Erich von Braunschweig lahkus juba 1525.aasta mais maalt ning koos temaga läksid ka teised Saksa ordu liikmed, kes ei soovinud ilmalikku elu alustada. Seejärel viis Albrecht Preisimaal lõplikult läbi protestantliku reformatsiooni ning inkorporeeris hertsogkonda ka Pomesaania ja Samlandi piiskopkonnad.
1532. aastal pandi Albrecht siiski riigivande (Reichsacht) alla (see jõustus järgmisel aastal) ja igasugused keisririigi liidusuhted temaga olid seetõttu välistatud. Kuid õige pea sai Albrecht hakata lootma protestantlike vürstide toetusele, keda 1530. aastateks oli Põhja-Saksamaal juba arvukalt.
Liivimaal püüdis Albrecht oma huve läbi suruda oma venna Wilhelmi abil, kes sai 1529. aastal tänu Albrechti liidule Riia peapiiskopi Thomas Schöninguga viimase koadjuutoriks, 1539 ka peapiiskopiks. Wilhelm püüdis esialgu oma valdusi laiendada, algatades Saare-Lääne vaenuse (1532–1536), kuid teiste Liivimaa riikide vastuseisu tõttu see tal ei õnnestunud. Albrecht toetas küll oma venda, ent tema ressursid polnud kaugeltki piisavad, et Liivimaa sisepoliitikat radikaalselt muuta. Nii otsustas ta oodata, kuni protestantluse idee Liivimaal rohkem juurdub. 1540. aastatel tal Liivimaa siseasjadesse sekkumise võimalus sisuliselt puudus.
Overkill (Motörheadi laul)
"Overkill" on Suurbritannia hard rock 'i ansambli Motörheadi laul, mis avaldati esmakordselt 10. märtsil 1979 vinüülplaadil singlina koos looga "Too Late Too Late". Singel jõudis Suurbritannia singlite edetabelis (UK Singles Chart) 39. kohale. 1979. aasta 24. märtsil ilmus lugu ka Motörheadi samanimelisel albumil.
Albrecht von Hohenzollern
Hertsogiriigi ülesehitamine ja esimesed Liivimaa-plaanid
Vahepeal võitles Albrecht kõigi vahenditega keisri ja ordu katsete vastu Preisimaa tagasi saada. Sõjalise invasiooni oht polnud tegelikult aga kunagi eriti suur, sest Põhja-Saksa protestantlikud vürstid toetasid pigem Albrechti kui keisrit ja viimasel oli pidevalt probleeme Lääne-Euroopas. Saksa ordu oli pärast Preisimaa kaotust aga oma mõjuvõimu pea täielikult kaotanud, Saksamaal oli tal vaid väheseid valdusi ja Albrechti-järgsed ordujuhid ei saanud enam kui poole sajandi jooksul isegi kõrgmeistri nimetust, olles pelgalt ordu administraatorid. Samas keeldusid nii Karl V, tema vend Ferdinand kui ka tolle poeg Maximilian Albrechti kuni tema surmani riigivande alt vabastamast ja toetasid ordut diplomaatiliselt. Seetõttu oli hertsog keisririigis sisuliselt paaria seisundis ja katoliiklike vürstide suhted temaga olid pigem vaenulikud, eriti seetõttu, et Albrecht toetas keisrivastast Schmalkaldeni liitu ja aitas igati kaasa protestantluse levimisele. Samas ei olnud ta suhted Habsburgidega ainult vaenulikud: ta vahendas mitu korda keisrikojani uudiseid Ida-Euroopast ja püüdis jätkuvalt sõlmida suurt Türgi-vastast liitu Poola ja keisri vahel.
Overkill (Motörheadi laul)
"Overkill" on omapärane selle poolest, et Phil Taylor kasutas selles kahte basstrummi.
Singli kujunduse autor oli Joe Petagno, Motörheadi sümboolika peamine looja.
Albrecht von Hohenzollern
Hertsogiriigi ülesehitamine ja esimesed Liivimaa-plaanid
Pärast seda, kui keiser oli protestantlikelt vürstidelt 1552. aastal lüüa saanud, paranes tunduvalt ka Albrechti välispoliitiline seisund.
Overkill (Motörheadi laul)
Motörhead esitas lugu avalikkuse ees esmakordselt 1979. aasta 9. märtsil BBC telesaates "Top of the Pops". Hiljem kuulus "Overkill" Motörheadi kontsertidel enim esitatute hulka, enamasti mängiti seda viimase loona.
Ka viimast korda esitas Motörhead "Overkilli" kontserdi lõpuloona, mis toimus 11. detsembril 2015 Berliinis – 17 päeva enne ansambli juhi Lemmy Kilmisteri surma, misjärel bändi tegevus lõppes.
Albrecht von Hohenzollern
Koadjuutorivaenus ja Liivi sõda
1550. aastatel püüdsid Albrecht, tema väimees Mecklenburgi hertsog Johann Albrecht I ja Poola uus kuningas, Albrechti onupoeg Zygmunt II August läbi viia uut Liivimaa sekulariseerimise plaani. Wilhelm tegi Johann Albrechti vennast Christoph von Mecklenburgist enda koadjuutori ja suutis sellele 1554. aastal saada ka toomkapiitli toetuse. Kuid 1546. aastal olid Liivimaa valitsejad ja seisused Volmari maapäeval kokku leppinud, et valitseva dünastia liikmeid ei tohi ilma teiste Liivimaa vürstide nõusolekuta koadjuutoriks valida. Peagi ilmnes ka ordu maamarssali Jasper von Münsteri Poola-meelsus, mida ordu käsitas reetmisena: ta oli sõlminud lepinguid Albrechti ja poolakatega, lootes vana ordumeistri Heinrich von Galeni surma järel ise ordumeistriks saada. Ordu astus Albrechti plaani vastu aga jõuliselt välja, vangistades nii peapiiskop Wilhelmi kui ka tema koadjuutori. Nõnda sai alguse koadjuutorivaenus, mille käigus Albrecht püüdis saavutada Poola sõjalist sekkumist Liivimaa asjusse, et oma vend vabastada ja ordule rasked rahutingimused peale suruda. 1557. aastal lõppes vaenus siiski kompromisliku Posvoli rahuga. Wilhelm vabastati ja ka koadjuutor Christoph jäi ametisse, ent samas pidid nad vanduma, et nad Riia peapiiskopkonda ei sekulariseeri. Ordu säilitas oma sõltumatuse, Münsterist ei saanud uut ordumeistrit ja ta jäi kuni 1561. aastani pagendusse. Nõnda kukkus ka Albrechti plaan Liivimaad sekuleerida läbi.
Overkill (Motörheadi laul)
Kaverid
"Overkilli" on kaverdanud mitmed tuntud bändid. 1995. aastal salvestas Metallica Lemmy 50. sünnipäeva kingiks neli Motörheadi lugu: "Overkill", "Damage Case", "Stone Dead Forever" ja "Too Late Too Late". 1996. aastal ilmusid need lood "Hero of the Day" singlil ning 1998. aastal ka albumil "Garage Inc.". Oma kaveri on loost teinud ka bänd Overkill, mis ongi nime võtnud Motörheadi loo ja albumi järgi, nende versioon ilmus 1999. aasta albumil "Coverkill". 2008. aastal salvestas oma versiooni loost Saksa bänd Grave Digger, mis ilmus selle EP-l "Pray".
Albrecht von Hohenzollern
Koadjuutorivaenus ja Liivi sõda
1558. aastal puhkenud Liivi sõda vapustas ka Albrechtit. Et oma peapiiskopist venda päästa, otsis ta abi nii Poola kuningalt kui ka keisririigist. Tema ja Johann Albrecht olidki järgnevatel aastatel aktiivseimad Liivimaale abi otsijad, kuid paraku polnud neil kuigivõrd edu ja 1561. aastaks oli senine Liivimaa riiklus sisuliselt kokku varisenud. Ka Albrechti vend Wilhelm pidi ilmalikust võimust loobuma ja Riia peapiiskopkonna Poola võimu alla andma. Seekord lahknesid Albrechti ja Zygmunt Augusti huvid Liivimaa osas oluliselt, sest hertsog oleks soovinud Liivimaa asjus rohkem kaasarääkimisõigust. Albrechtil õnnestus 1560. aastal siiski vähemalt tema valdustega piirnev Grobiņa foogtkond enda võimu alla saada, sest rahahädas ordumeister Gotthard Kettler otsustas selle talle pantida. Foogtkonna alad jäid Preisimaa koosseisu kuni 1617. aastani. Pärast selle valduse liitmist pidas Albrecht paremaks järgida kuninga Liivimaa-poliitikat ja tema sellesuunalised ambitsioonid sisuliselt lõppesid. Ta sõlmis head suhted ka 1562. aastal Kuramaa hertsogiks saanud Gotthard Kettleriga, kes abiellus 1566. aastal tema väimehe Johann Albrechti õe Annaga.
Overkill (Motörheadi laul)
Kaverid
14. septembril 2011 esitasid Metallica, Slayeri, Megadethi ja Anthraxi – thrash metal 'i "suure neliku" – liikmed "Overkilli" kontserdil Yankee Stadiumil.
Albrecht von Hohenzollern
Viimased aastad
pisi|Albrecht I 19. sajandi illustratsioonil
1568. aastal suri Albrecht 77-aastaselt katku ja Preisimaa hertsogiks sai tema 15-aastane poeg Albrecht Friedrich.
Tegevus kultuuri ja hariduse vallas
Albrecht soodustas Preisimaal igati hariduse edendamist: ta asutas linnadesse ladina koole, rajas 1540. aastal Königsbergi gümnaasiumi ning 1544 ka ülikooli (Albertina). Samuti toetas ta nii kooliraamatute kui ka usutekstide (katekismuste) trükkimist. Ise andis ta välja õpiku sõjanduse kohta, mille pühendas oma lääniisandale ja sõbrale, Poola kuningale Zygmunt II Augustile. Oma teise abikaasa Anna Maria raamatukogu 20 kõige silmapaistvamat teost lasi ta aga hõbedasse köita, mistõttu sai see nimeks "Hõberaamatukogu" (Silberbibliothek).
Abielud ja järglased
pisi|Albrechti kujutisega münt pisi|Albrechti kujutisega Saksa mark juulist [[1944]]
1526. aastal abiellus Albrecht Taani kuningas Frederik I tütre Dorotheaga, kellega ta sai tütre Anna Sophia, kes abiellus Albrechti liitlase, Mecklenburgi hertsogi Johann Albrecht I-ga. Dorothea suri 1547. aastal ja 1551. aastal abiellus Albrecht teist korda Braunschweig-Calenberg-Göttingeni hertsogi Erich I tütre Anna Mariaga. Viimasega sai Albrecht poja Albrecht Friedrichi, kellest sai hiljem tema pärija. Anna Maria suri 16 tundi pärast Albrechti surma, tõenäoliselt samuti katku.
Nõmmküla (Rapla)
Nõmmküla on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Raikküla vallas.
Tomáš Masaryk
pisi|Tomáš Masaryk (1918) Tomáš Garrigue Masaryk (7. märts 1850 Hodonín, Määrimaa – 14. september 1937) oli tšehhi rahvuslasest poliitik ning esimene Tšehhoslovakkia president (1918–1935).
Noorus ja õpingud
Tomáš Masaryk sündis 1850. aastal Määrimaal Hodonini linnas slovakist Austria keisrimõisa kutsari ja saksastunud tšehhi koduperenaise pojana,. Ta õppis saksa elementaarkoolis Brnos ja hiljem koolis Viinis, mille lõpetas kiitusega 1872. aastal. Masaryk jätkas õpinguid Viini ülikoolis filosoofiateaduskonnas, mille lõpetamise järel sai filosoofiadoktori teaduskraadi. Pärast täiendavaid õpinguid Leipzigi ülikoolis asus ta 1879. aastal elama Viini, kus töötas ülikooli privaatdotsendina.
1882. aastal avati uuesti Prahas Karli ülikool ning Tomáš Masaryk nimetati ülikooli erakorraliseks filosoofiaprofessoriks.
Poliitiline tegevus
Tomáš Masaryk hakkas poliitikast huvituma 1880. aastate alguses. Kõigepealt väljendus see kaastöös ajalehele Čas, kus toimusid noortšehhide ja vanatšehhide poliitilised väitlused, 1891. aastal valiti juba tuntust kogunud Masaryk noortšehhide toetusel Austria parlamenti, kuid vastuolude tõttu noortšehhide liikumise noorte ja radikaalsete juhtidega ta taandas end 1893. aastal parlamendist.
1916. aastal moodustas Masaryk koos slovaki astronoomi Edvard Beneši ja Prantsusmaa Õhujõudude kindrali Milan Rastislav Štefánikiga Tšehhoslovakkia Rahvusnõukogu, mille presidendiks oli Masaryk ja nõukogu sekretäriks Beneš. Nõukogu juhtimisel hakati moodustama Tšehhoslovakkia leegione algul antandi poolel ja pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni ka Venemaal Keskriikide, sealhulgas Austria-Ungari keisririigi vastu, Tšehhoslovakkia iseseisvuse saavutamiseks. Masaryk oli varem olnud Štefániki filosoofiaõppejõud, kui too õppis aastatel 1902–1904 Karli ülikoolis.
Esimese maailmasõja ajal elas Masaryk USA-s, kus propageeris oma ideid. Ta kuulutas ise veel emigratsioonis viibides 18. oktoobril Tšehhoslovakkia iseseisvaks ning tegi seda 10 päeva hiljem ka Prahas. Masaryk saavutas 1918. aastal antandi ja Ameerika Ühendriikide tunnustuse iseseisvale Tšehhoslovakkia riigile.
Masaryk valiti 14. novembril 1918 Tšehhoslovakkia esimeseks presidendiks, ta sai tšehhide ja slovakkide suurimaks rahvuskangelaseks ning juhtis riiki 17 aastat. 85-aastaselt loobus ta tervislikel põhjustel presidendiametist.
Isiklikku
Tomáš Masaryk abiellus 1878. aastal ameerika päritolu Charlotte Guarriguega. Neil sündisid pojad Jan ja Herbert ning ja tütred Alice ja Olga.
Anna Karenina
Teost peetakse üheks realismi tippsaavutuseks, Tolstoi nimetas seda raamatut oma esimeseks "tõeliseks" romaaniks. Raamatu peategelase Anna Karenina prototüüp oli osaliselt Aleksandr Puškini vanem tütar Maria Hartung (1832–1919). Tolstoi oli Mariaga kohtunud lõunalauas ka isiklikult.
Ajakirja Time 2007. aasta jaanuarinumbris nimetatakse "Anna Kareninat" kõigi aegade parimaks raamatuks.
Sisukokkuvõte
Romaan on jaotatud kaheksaks osaks.
Anna Karenina
Anna Karenina on romaani peategelane.
Anna oli aus inimene, teda ei rahuldanud abielu, mis ei rajanenud tunnetel. Selles suhtes erines Anna ühiskonna koorekihist. Oma langemisest ei tundnud Anna rõõmu, vastupidi, ta tundis end pahelise ja süüdlasena. Ta teadis, et ei saa kunagi vabalt armastada, et jääb igavesti häbistatud naiseks. Ometi pidas ta niisugust tulevikku paremaks abielust Kareniniga. Anna asus võitlema ühiskonna kõlblusvormide vastu, kuigi targa inimesena mõistis, et see võitlus lõppeb tema kaotusega. Jäänud ilma oma elumõttest, armastusest, küsis ta endalt: "Mis oleks olnud see, mis ei oleks olnud küll õnn, aga mitte ka piin." Seda polnud, ning Anna otsustas surra kättesaadamatute ideaalide nimel.
Hüüru–Alliku–Saue tee
Tee saab alguse Tallinna–Paldiski maantee 16. kilomeetril Hüüru külas (Hüüru silla juures). Tee kulgeb läbi Hüüru, Alliku ja Vanamõisa küla. Tee lõpeb Saue linna piiril raudteeülesõidukoha juures.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga viit truupi. Teele jääb kolm bussipeatust.
Teega ristub kolmandal kilomeetril Laagri–Hüüru tee, viiendal kilomeetril Püha–Alliku tee ning kuuendal kilomeetril Alliku–Laagri tee ja Tutermaa–Vanamõisa tee.
Tee on kaetud mustkattega. Tee on suuremas osas klassiga V, teisel kilomeetril on tee klassita. Liiklussagedus on 1000–2999 autot ööpäevas. Tee esimesel kilomeetril on kiiruspiirang 40 km/h. Tee viiendal ja kuuendal kilomeetril on kiiruspiirangud 40 ja 60 km/h ning tee lõpus on kiiruspiirang 40 km/h. Valgustatud on tee alates Püha–Alliku tee ristist kuni lõpuni.
Tee lõunaosa (Allikult Sauele) arvati tee koosseisu 2010. aastal. Varasema Hüüru–Alliku tee pikkus oli 4,6 km.
Uno Ussisoo
Ta lõpetas 1938. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi. Seejärel õppis ta aastast 1939 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Ta kuulus üliõpilasseltsi Liivika.
Aastal 1943 arreteeriti ta SD poolt, ta viibis aastatel 1943–1944 Saksa vangilaagrites. 1945. aastal arreteeriti ta NKVD poolt Tallinnas, ta viibis aastatel 1946–1956 Ivdeli ja Inta vangilaagrites Venemaal. Eestisse sai ta tagasi aastal 1956.
Ta lõpetas 1962. aastal Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogina.
Ta tõlkis gruusia kirjandust ning kirjutas järelsõna Juta Bedia tõlgitud gruusia eeposele "Kangelane tiigrinahas".
Isiklikku
Tema isa oli haridustegelane Teodor Ussisoo.
Nicolas Flamel
pisi|Nicolas Flamel 19. sajandi joonistusel Nicolas Flamel (arvatavasti 1330 Pontoise – 22. märts 1418 Pariis) oli prantsuse alkeemik, kes väidetavalt olevat avastanud tarkade kivi ja elueliksiiri.
Nicolas Flamel elatas end kirjutaja ja käsikirjade müüjana. Flamel ja tema naine Perenelle olid mõlemad katoliiklased. Vanas eas olid nad tuntud oma jõukuse ja heategevuse poolest, samuti avastuste poolest alkeemias. Mõlemad elasid väga vanaks. Flamel kavandas 1410 omaenese hauakivi, millele oli nikerdatud hulk alkeemilisi märke ja sümboleid. Tänapäeval säilitatakse seda hauakivi Pariisis Cluny muuseumis.
Flamel maeti Pariisi Saint-Jacques-de-la-Boucherie kirikusse. Tänapäeval on sellest säilinud üksnes Saint-Jacquesi torn.
Üks majadest, kus Flamel kunagi elas, on säilinud. See asub aadressil Montmorency tänav 51 ja on kogu Pariisi vanim kivimaja. Maja valmis 1407 ning selle seinale on kirjutatud: "Meie, künnimehed ja naised, kes me elame vööruses selles majas, mis on ehitatud 1407, oleme kohustatud iga päev lausuma meieisapalve ja "Ave Maria" palve, tänades Jumalat tema hiilguse eest, mis andestab vaestele ja surnud patustele". Tänapäeval on selle maja esimesel korrusel restoran.
Pariisis on Louvre'i lähedal Nicolas Flameli tänav. See ristub Perenelle'i tänavaga, mis on saanud nime tema naise järgi.
Kirjandusliku tegelasena
Nicholas Flameli on mainitud paljudes raamatutes, näiteks Dan Browni raamatus "Da Vinci kood", J.K. Rowlingi raamatus "Harry Potter ja tarkade kivi" ning Michael Scotti romaanisarjas "Surematu Nicolas Flameli saladused". Teda mainib Victor Hugo romaanis "Jumalaema kirik Pariisis", kus Flameli töö tarkade kivi alal innustas Claude Frollo teadustööd. Umberto Eco mainis teda oma 1988. aasta romaanis "Foucault' pendel".
Alliku–Laagri tee
Tee saab alguse Hüüru–Alliku–Saue tee viiendal kilomeetril Vanamõisa ja Alliku küla piiril. Tee kulgeb piki Vanamõisa ja Alliku küla piiri, läbib Koidu küla ja lõpeb Saku–Laagri tee 7. kilomeetril Laagri aleviku piiril.
Tee ületab Alliku silda üle Vääna jõe tee teisel kilomeetril ja nelja truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Teel on asfaltkate. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirang kogu tee pikkusel on 60 km/h. Koidu külas on sõidutee kõrval ka kergliiklustee. Teevalgustus on ainult kergliiklusteel ja ringristmikul.
Enne 2017. aastat ulatus tee Laagrist edasi Hüürusse. Varasema Alliku–Laagri–Hüüru tee pikkus oli 6,9 km. Maanteevõrgu ümberkorraldamise järel on Laagri–Hüüru tee eraldi kõrvalmaantee.
Kužiai vald
Kužiai vald (leedu keeles Kužių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šiauliai rajoonis.
2011. aasta seisuga elas vallas 3747 inimest. Valla keskuseks on Kužiai alev (2011. aasta seisuga 1168 elanikku). Vallamaja asub aadressil Vilties g. 2. Vallavanem on Jolanda Rudavičienė.
717
717. aasta
Tutermaa–Vanamõisa tee
Tutermaa–Vanamõisa tee (registrinumber 11186) on 4,1 km pikkune kõrvalmaantee Saue ja Harku vallas.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga kuut truupi. Teele jääb üks bussipeatus: Vanamõisa.
Tee on kruusatee, lõpus 0,5 km pinnatud kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiiranguid ei ole. Tee lõpus on 0,3 km lõik valgustatud.
Pioneeri saar
thumb|Pioneeri saar Pioneeri saar (vene остров Пионер) on saar Põhja-Jääneres Kara meres Severnaja Zemlja saarestikus.
Pioneeri saare pindala on 1527 km² ja suurim kõrgus on 382 m.
Kaldad on kaljused. Saare idaosa on kaetud jääga.
Saare avastas 1932 Georgi Ušakov.
Sekst
Sekst ( < ladina k sextus "kuues") on
400px (a) suur sekst (b) väike sekst (c) suurendatud sekst (d) vähendatud sekst
Dooria minoor (minoorne helirida) erineb eoolia minoorist kõrge VI astme poolest, mida nimetatakse dooria sekstiks (suur sekst)
thumb|left|400px|[[dooria helilaad|Dooria helireas „dooria sekst“]]
Nüüdisaegsed olümpiamängud
pisi|300px|[[Olümpialipp]]
Nüüdisaegsed olümpiamängud ehk kaasaegsed olümpiamängud ehk olümpiamängud on tähtsaim ja suurim rahvusvaheline tali- ja suvespordialade võistlus, kus osalevad tuhanded sportlased rohkem kui 200 maalt. Nii suve- kui ka taliolümpiamänge korraldatakse iga nelja aasta tagant, kuid kordamisi, mistõttu toimuvad olümpiamängud iga kahe aasta tagant. Nüüdisaegsed olümpiamängud on inspireeritud antiikolümpiamängudest, mida peeti 8. sajandist eKr kuni 4. sajandini pKr Kreekas Olümpias. 1894. aastal asutas parun Pierre de Coubertin Rahvusvahelise Olümpiakomitee (ROK), mis on olümpialiikumise kõrgeim võim ja juhindub oma tegevuses olümpiahartast.
Olümpialiikumise areng 20. ja 21. sajandil on toonud olümpiamängude korraldusse mitmeid muutusi – jää- ja talispordialadel võistlemiseks loodi taliolümpiamängud, puudega sportlaste jaoks paraolümpiamängud ning teismeliste sportlaste jaoks noorte olümpiamängud. ROK on pidanud kohanema nii majanduslike, poliitiliste kui ka tehniliste muutustega, mistõttu on olümpiamängud liikunud harrastusspordilt, mis oli Coubertini nägemus, elukutseliste spordi suunas. Massimeedia üha suurenev tähtsus tõstis päevakorda sponsorluse ja reklaami lubamise. Maailmasõdade tõttu tühistati 1916., 1940. ja 1944. aasta olümpiamängud. Külma sõja aegsed boikotid vähendasid 1980. ja 1984. aasta olümpiamängude võistlejate arvu.
Lisaks ROK-ile on olümpialiikumisse kaasatud rahvusvahelised spordiföderatsioonid, rahvuslikud olümpiakomiteed ja tulevaste olümpiamängude korralduskomitee. Olümpiamängude korraldajalinna ehk olümpialinna valib ROK; kooskõlas olümpiahartaga vastutab olümpialinn olümpiamängude korraldamise ja rahastamise eest. ROK kinnitab ka olümpiamängude programmi ehk spordialad, milles olümpiamängudel võisteldakse. Olümpiamängudega on seotud mitmed rituaalid ja sümbolid, näiteks olümpialipp, olümpiatuli ning ava- ja lõputseremoonia. Suve- ja taliolümpiamängudel võistleb 33 spordi- ja peaaegu neljasajal võistlusalal rohkem kui kolmteist tuhat sportlast. Igal võistlusalal esimese, teise ja kolmanda koha saavutanud sportlasele antakse olümpiamedal, vastavalt kuld-, hõbe- ja pronksmedal.
Olümpiamängud on kasvanud niivõrd suureks, et peaaegu iga maa ja rahvus on spordivõistlusel esindatud. Olümpiamängude suurus on pannud olümpialiikumise proovile mitmes vallas: boikotid, dopingu kasutamine, korruptsiooniskandaalid ja terrorism. Iga kahe aasta tagant avaneb tundmatutel sportlastel tänu olümpiamängudele ja nende suurele meediakajastusele võimalus koguda nii rahvuslikku kui ka rahvusvahelist tuntust. Olümpiamängud annavad ka olümpialinnale ja spordivõistlust võõrustavale maale võimaluse end maailmale näidata.
Antiikolümpiamängud
pisi|vasakul| Staadion [[Olümpias]]
Antiikolümpiamängud olid iga nelja aasta tagant Olümpias peajumal Zeusi auks peetud religioossed spordipidustused, kus võistlesid Vana-Kreeka linnriike esindavad sportlased. Olümpiamängudel võisteldi nii spordi- kui ka võitlusaladel, näiteks maadlus, pankraation ja hobuste võiduajamine. Konfliktis olevad linnriigid pidid olümpiamängude ajaks omavahelised erimeelsused kõrvale jätma – sõjategevusest loobumist kutsuti olümpiarahuks. Rahusoov on osa olümpiamängude müüdist, kuna tegelikult mängude ajaks sõdimist Kreekas ei peatatud; tänu vaherahule julgesid Olümpiasse teel olevad palverändurid liikuda ka vaenlase territooriumi kaudu, sest nad olid Zeusi kaitse all. Olümpiamängude idee ja sünd on seotud müütide ja legendidega. Ühe müüdi järgi oli mängude rajajaks Herakles koos isa Zeusiga  – arvatakse, et Herakles hakkas kutsuma mänge olümpiamängudeks ning seadis sisse tava, mille järgi peeti mänge iga nelja aasta tagant. Pärast kaheteist kangelasteo sooritamist ehitas Herakles isa auks olümpiastaadioni. Herakles kõndis valminud olümpiastaadionil 200 sammu ja nimetas selle vahemaa staadioniks, mis võeti hiljem kasutusele pikkusühikuna. Esimesed olümpiamängud peeti arvatavasti 776. aastal eKr, kuna Olümpiast on leitud pealiskirjaga tahvel, kus on kirjas alates 776 eKr iga nelja aasta tagant peetud jooksuvõistluse võitjad. Antiikolümpiamängudel võisteldi jooksualadel, viievõistluses (kaugushüpe, kettaheide, odavise, staadionijooks ja maadlus), rusikavõitluses, maadluses, pankraationis ja ratsaspordis. Esimeseks olümpiavõitjaks tuli staadionijooksus Elisest pärit kokk Koroibos.
Religioon oli antiikolümpiamängudel väga tähtsal kohal – spordivõistlusi peeti koos ohverdusrituaalidega, mille käigus avaldati austust lisaks Zeusile (kelle Pheidiase valmistatud kuju asus Olümpia templis) ka vanakreeka mütoloogia kuningale Pelopsile, kes oli pidanud koos Elise Pisa kuninga Oinomaosega kaarikusõiduvõistlusi. Olümpiavõitjaid austati, neid tehti surematuks luuletustes ja nende auks püstitati ausambaid. Olümpiamänge peeti iga nelja aasta tagant – seda ajavahemikku kutsuti olümpiaadiks, mida vanakreeklased kasutasid ajaühikuna. Olümpiamängud olid osa Panhelleni mängudest, kuhu kuulusid veel Püütia, Nemea ja Isthmose mängud.
Antiikolümpiamängude kõrgaeg oli 5. ja 6. sajandil eKr, misjärel hakkas mängude tähtsus langema, kuna Vana-Rooma võim ja mõju Kreekas suurenes. Antiikolümpiamängude lõpuaega ei ole teada, aga arvatakse, et viimased mängud peeti 393. aastal, kui keiser Theodosius I keelustas paganluse ja selle praktiseerimise tavad. Teise arvamuse järgi peeti viimased antiikolümpiamängud 426. aastal, kui keiser Theodosius II käskis lammutada kõik Kreeka templid.
Eelkäijad
pisi|püsti|[[Wenlocki olümpiamängude looja dr. William Penny Brookes]]
Alates 17. sajandist on mitmeid spordiüritusi nimetatud "olümpiaks". Inglismaal Chipping Campdeni lähedal korraldati Cotswoldi olümpiamänge (Cotswold Olimpick Games), kus võisteldi mitmel spordialal. Mängude looja ja eestvedaja aastatel 1612–1642 oli advokaat Robert Dover. 2012. aasta suveolümpiamängude korraldusõiguse kandidatuuri ajal nimetas Suurbritannia Olümpiakomitee Cotswoldi olümpiamänge "Briti olümpiatraditsiooni alusepanijaks".
Antiikolümpiamängude traditsiooni püüti taaselustada Prantsuse revolutsiooni ajal, kui aastatel 1796–1798 korraldati igal aastal olümpiapidustusi "L'Olympiade de la République, kus võisteldi mitmel antiikolümpiamängude spordialal. 1796. aasta mängudel kasutati esimest korda spordivõistlusel meetermõõdustikku.
1850. aastal hakkas dr. William Penny Brookes Inglismaal Much Wenlockis Shropshire'is korraldama spordivõistlusi Olympian Class. 1859. aastal muutis Brookes mängude nime Wenlocki olümpiamängudeks (Wenlock Olympian Games); neid mänge peetakse tänapäevani igal aastal. 1860. aastal asutas Brookes Wenlocki olümpiaseltsi.
Aastatel 1862–1867 toimusid John Hulley ja Charles Melly eestvedamisel Liverpoolis igal aastal suured olümpiapidustused (Grand Olympic Festival). Need olid esimesed rahvusvahelised spordivõistlused, kus osalesid ainult amatöörsportlased; võistelda lubati ainult meessportlastel. Esimeste nüüdisaegsete olümpiamängude korraldus ja võistlusprogramm sarnanes väga Liverpooli olümpiamängude omaga. 1865. aastal asutasid Hulley, Brookes ja Ernst Georg Ravenstein Liverpoolis Rahvusliku Olümpiakomitee, mida peetakse Suurbritannia Olümpiakomitee eelkäijaks. Rahvusliku Olümpiakomitee põhikirjast kujunes hiljem olümpiaharta alusraamistik. 1866. aastal korraldati Londoni Kristallpalees Suurbritannia rahvuslikud olümpiamängud.
Olümpiamängude taaselustamine
pisi|püsti|Parun [[Pierre de Coubertin]]
Kreeka soov taaselustada olümpiamängude traditsioon sai alguse koos Kreeka iseseisvussõjaga Osmanite riigist 1821. aastal. Olümpiamängude mõtte pakkus esimesena välja luuletaja ja ajalehetoimetaja Panagiótis Soútsos 1833. aastal avaldatud luuletuses "Surnute dialoog". Kreeka rumeenlasest jõukas filantroop Evangelos Zappas kirjutas 1856. aastal kuningas Otto I-le, et soovib olümpiamängude taaselustamist rahastada. Zappase rahalise toetusega toimusid esimesed olümpiamängud 1859. aastal Ateena linnaväljakul; mängudel osalesid sportlased Kreekast ja Osmanite riigist. Zappas rahastas Panathinaikó staadioni restaureerimist, et seal saaks pidada kõiki tulevasi olümpiamänge.
Panathinaikó staadionil korraldati 1870. ja 1875. aasta olümpiamängud. 1870. aasta mängudel oli 30 000 pealtvaatajat; 1875. aasta mängude kohta ei ole ametlikku pealtvaatajate arvu teada. 1890. aastal, olles külastanud Wenlocki olümpiaseltsi korraldatud mänge, tekkis prantsuse parun Pierre de Coubertinil idee luua Rahvusvaheline Olümpiakomitee (ROK). Tuginedes Brookesi ja Zappase arusaamadele, soovis Coubertin panna aluse vahetuva korraldusõigusega rahvusvahelistele olümpiamängudele, mis toimuksid iga nelja aasta tagant. Coubertin esitles oma ideed ROK-i esimesel olümpiakongressil, mis toimus 16.–23. juunil 1894 Pariisi Ülikoolis. Kongressi viimasel päeval otsustati, et esimesed ROK-i egiidi all toimuvad olümpiamängud peetakse 1896. aastal Ateenas. ROK-i esimeseks presidendiks valiti Kreeka kirjanik Dimítrios Vikélas.
1896. aasta olümpiamängud
pisi|püsti|1896. aasta olümpiamängude [[postmark]] pisi|vasakul|püsti|1896. aasta olümpiamängude avatseremoonia [[Panathinaikó staadionil]]
ROK-i egiidi all toimusid esimesed olümpiamängud 1896. aastal Ateenas Panathinaikó staadionil. Olümpiamängudel oli esindatud 14 maa 241 sportlast, kes võistlesid 43 alal. Evangelos Zappas oli koos nõbu Konstantinosega annetanud Kreeka valitsusele tulevaste olümpiamängude tarvis raha, mida kasutati esimeste olümpiamängude korralduskulude katmiseks. Staadioni restaureerimist toetas Kreeka rikkur Georgios Averoff. Kreeka valitsus eraldas olümpiamängude korraldamiseks samuti raha, mida loodeti tagasi teenida piletite ja olümpiamängudele pühendatud mälestusmarkide müügiga.
Nii Kreeka ametiisikud kui ka avalikkus suhtusid olümpiamängude korraldamisse väga entusiastlikult, mida hindasid ka paljud sportlased, kes isegi nõudsid, et Ateenast saaks alaline olümpialinn. ROK-i visiooni järgi pidi olümpiamängude korraldusõigus siiski vahetuma maailma eri linnade vahel – järgmised olümpiamängud peeti 1900. aastal Pariisis.
Muudatused
Pärast edukaid esimesi nüüdisaegseid olümpiamänge tabas olümpialiikumist mõõnaaeg, mis ohustas olümpiamängude traditsiooni jätkumist. Olümpiamängud olid nii 1900. aastal Pariisis kui ka 1904. aastal Saint Louises maailmanäituse "kõrvaletendused". Pariisi olümpiamängud olid esimesed, kus lubati võistelda naissportlastel, kuid neil olümpiamängudel ei olnud staadionit. Saint Louise olümpiamängudel osales 650 sportlast, kellest 580 olid Ameerika Ühendriikidest. Olümpialiikumine elavnes pärast Ateenas korraldatud 1906. aasta vaheolümpiamänge. Kuna 1906. aasta olümpiamängud olid teised mängud ühe olümpiaadi jooksul, ei olnud need ROK-i poolt tunnustatud; ühtegi vaheolümpiamänge ei ole hiljem peetud. Ateena vaheolümpiamängude vastu oli suur avalik huvi ning neil osales palju eri maade sportlasi. Alates vaheolümpiamängudest on olümpiamängude populaarsus ja suurus üha kasvanud.
Air France'i lend 447
Air France'i lend 447 oli Prantsusmaa lennufirma Air France'i lend Rio de Janeirost Pariisi, mis lõppes õnnetusega. Lendu teenindanud lennuk kukkus 1. juunil 2009 Atlandi ookeani.
Nüüdisaegsed olümpiamängud
Kohalikud olümpiamängud
pisi|Esimesed ülevenemaalised olümpiamängud 1913. aastal [[Kiiev|Kiievis]] „Olümpia“ mõiste muutus 20. sajandi algul populaarseks, nii hakati erinevaid piirkondlikke võistlusi nüüdisaegsete ja antiikolümpiamängude eeskujul nimetama olümpiamängudeks. Näiteks tähistati Riias Liivimaa Venemaa koosseisu kuulumise 200. aastapäeva turnipeoga koolinoortele, mille eeskavas olid ka olümpiamängud. Sarnaseid kohalikke olümpiamänge peeti ülevenemaaliselt (esimesed toimusid 1913. aastal Kiievis, teised 1914. aastal Riias) ja suuremates linnades, kus spordiseltsid korraldasid oma olümpiamänge. Etniliste eestlaste esimesteks olümpiamängudeks peetakse spordiseltsi Kalev korraldatud mänge 1911. aastal. Aastal 1912 ja 1913 toimusid teised ja kolmandad mängud. Eestlaste esimeste olümpiamängude kavalehel seletati ka lahti, kuidas kalevlased seletasid selles kontekstis olümpiamängude mõistet: „Esimest korda Eestis kuuleme ülemaalisest wõistluswõimlemistest „kerge atleetikas“. „Olympia mängude“ nime all juba greeklaste juures kõrgel järjel edenenud ning rahwale jõudu ja osawust andew kerge atleetika sport on nüüd igal pool eluga edasi wõitlewate rahwaste juures uueste sündimise ajajärgul.“ Seega Eestis korraldatud olümpiamängud olid kergejõustikuvõistlused, mida oli täiendatud vahel mõne teise valdkonna alaga (1911. aastal oli selleks jalgpalli kauguslöömine).
Air France'i lend 447
See oli Air France'i ohvriterohkeim õnnetus.
Sündmused
thumb|left|Lennu plaanitud marsruut Air France'i Airbus A330-200 startis kell 7.03 (kohaliku aja järgi) Rio de Janeiro-Galeão rahvusvahelisest lennujaamast. Lennuk väljus Brasiilia radarite vaateväljast kell 1.50 Fernando de Noronha saarestikust põhja pool. Viimane teade saadi kell 2.14 ja see oli automaatteavitus elektrisüsteemi rikke kohta. Lennuk jäi kadunuks Atlandi ookeani kohal 1. juunil 2.14 ja 2.29 (maailmaaeg) vahel.
Nüüdisaegsed olümpiamängud
Taliolümpiamängud
Taliolümpiamängud kutsuti ellu selleks, et sportlased saaks võistelda lumel ja jääl harrastatavates spordialades, mida on geograafilistel põhjustel suveolümpiamängude raames keeruline korraldada. Iluuisutamine oli suveolümpiamängude kavas nii 1908. kui ka 1920. aastal ning jäähoki 1920. aastal. Soovides suurendada talispordialade arvu olümpiamängudel, otsustas ROK 1921. aasta olümpiakongressil Lausanne'is kutsuda ellu olümpiamängude talivariandi. Esimesed taliolümpiamängud, mis koosnesid 11-päevasest talispordinädalast, peeti 1924. aastal Prantsusmaal Chamonix's kolm kuud enne Pariisi suveolümpiamänge. Esialgu plaaniti nii suve- kui ka taliolümpiamänge korraldada ühel aastal ja samas riigis, kuid sellest loobuti üsna pea. ROK-i korraldusel hakati taliolümpiamänge pidama iga nelja aasta tagant suveolümpiamängudega samal aastal. Pärast 1992. aasta Albertville'i taliolümpiamänge otsustati alates 1994. aastast hakata taliolümpiamänge korraldama iga nelja aasta tagant ja kaks aastat pärast suveolümpiamänge.
Paraolümpiamängud
pisi|Naiste [[ratastoolitennise võistlus 2008. aasta suveparaolümpiamängudel Pekingis]]
Air France'i lend 447
Otsing
Brasiilia õhujõud teatasid 6. juunil, et tõid ookeanist välja kahe mehe surnukehad. 7. juunil tõid Brasiilia ja Prantsusmaa sõjalaevad välja veel viieteistkümne reisija omad. 17. juuni seisuga olid juba 50 inimese surnukehad leitud, neist 49 kaldale viidud. 26. juunil teatas Brasiilia sõjavägi otsingute lõpetamisest. Kokku viidi maale 50 surnukeha.
Nüüdisaegsed olümpiamängud
Paraolümpiamängud
Sir Ludwig Guttmann, kes soovis pärast teist maailmasõda edendada sõdurite taastusravi, korraldas samal ajal koos 1948. aasta Londoni olümpiamängudega mitme haigla vahel spordiürituse. Sellest üritusest kasvas välja iga-aastane spordifestival, millega Guttmann ja teised korraldajad soovisid teadvustada spordi tähtsust puudega inimeste tervenemise juures. 1960. aasta suveolümpiamängude ajaks kogunes Guttmanni algatusel Roomasse 400 sportlast, kes võistlesid "paralleelolümpial", mida peetakse esimesteks paraolümpiamängudeks. Alates nendest mängudest on paraolümpiamängud toimunud igal olümpiamängude aastal. Alates 1988. aasta Seouli suveolümpiamängudest on paraolümpiamänge võõrustanud sama aasta olümpialinn. 2001. aastal sõlmisid ROK ja Rahvusvaheline Paraolümpiakomitee kokkuleppe, mille kohaselt pannakse nii tava- kui ka paraolümpiamängude korraldamise kohustus kirja olümpialinna kokkuleppesse. Kahe komitee kokkuleppe järgi on olümpiamänge peetud alates 2008. aasta Pekingi suveolümpiamängudest. Londoni olümpiamängude korralduskomitee president Sebastian Coe on sõnanud 2012. aasta suve- ja paraolümpiamängude kohta:
Me soovime muuta rahva hoiakut puudega inimeste suhtes, pühitseda paraolümpiasporti ning kinnitada, et need kaks olümpiamängu käivad käsikäes.
Noorte olümpiamängud
pisi|[[2010. aasta noorte suveolümpiamängude avatseremoonia Singapuris]]