cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaari Sillamaa
Laste ja Noorte Muusikateater
20. tegevusaastal troonivad lavastajatena, samuti ka muusika- ja liikumisjuhtidena ning isegi lava- ja kostüümikunstnikena Katre Jaani ja Janika Sillamaa, kelle käe all valmivad lavastused nii laste-, noorte- ja üliõpilasteatrites kui ka suured koostööprojektid. Kaari Sillamaa juhendab viimastel aastatel ise mudilasteatrit. Ülejäänud õpetajad on aga peaaegu kõik noored, kes on kunagi õppinud samas koolis: Hille Savi (muusikajuht, lavastaja), Kaarel Orumägi (muusikajuht, helilooja), Mailis Kalvik, Reane Evert, Kertu Raja, Johanna-Elise Kabel (tantsimine) ja Andrus Muuga (tants, võitlus).
Loominguline tegevus
pisi|Kaari Sillamaa 2001. aastal koos tütre [[Janika Sillamaaga]] Heliloojana tunneb Kaari Sillamaa huvi pigem suurvormide vastu. Tema enda sõnul jääb ühest laulust väheks, et öelda ära seda, mis öelda on.
Muusika lavateostele
Kaari Sillamaa rohkem kui 40 laste- ja noortemuusikali libreto ja/või muusika autor, sh „Pöial-Liisi“ (koos Urmas Lattikasega), „Keisri uued rõivad“, „Kolm musketäri“, „Saladin ja Lõvisüda“, „Ühe armastuse lugu“, „Merineitsi“, „Mowgli“, „Läbitantsitud tallad“ jpt.
Koos Janika Sillamaaga on kirjutatud „Tuhkatriinu“, „Vahva rätsep“, „Puujala ja Ükssilma sõda“ jt.
Lasteooper „Metsamuinasjutt“ (1990). Suurmuusikal „Jane Eyre“ (2013) Charlotte Brontë romaani järgi. On kirjutanud ka sadakond lastelaulu, millest osa on avaldatud laulikutes „Saladuste maja“, Ema on pai“, „Tähtpäevade laulik“ (väljaandja kirjastus VIRGO).
On loonud oratooriumid „Võti paradiisi“ (1989; koos Heini Vaikmaaga; koorile, solistidele, rokkbändile ja tantsutrupile) ja „Kristus“ (2000; koorile, kammerorkestrile ja bändile, solistidele ja lugejale).
Laulutekstid
Kaari Sillamaa on kirjutanud laulutekste umbes 800 laulule, neist kaks laulu on Eestit esindanud Eurovisiooni lõppvõistlusel:
Kaari Sillamaa tekstid on kõlanud ja kõlavad paljude Eesti laululoojate – Mikk Targo („On küll hilja“. „Sellest saab meie suvi“, „Neiu mustas kleidis“,„Tantsupalavik“), Priit Pajusaar („Unistus igavesest päevast“, „Aeg“), Heini Vaikmaa („Luigelaul“, Tuhast tõuseb päev“), Paulus-Kotkas-Laisaar („Kallim kullast“, „Kingitus“), Gunnar Kriik („Mustad ja valged“), Janika („Rahutu“) jpt loomingus. Suure osa laulusõnadest on Kaari kirjutanud kaveritele. Kaari sõnadega laule on esitanud nii Janika Sillamaa kui ka Ivo Linna, Maarja-Liis Ilus, Hedvig Hanson, Pearu Paulus, Lauri Liiv, Koit Toome, Nancy Himma, Marju Länik, Kadi Toomi, Kersti Kuuske, Getter Jaani jpt.
Erika Sawajiri
Erika Sawajiri (沢尻 エリカ Sawajiri Erika; esinejanimega Kaoru Amane; sündinud 8. aprillil 1986, Tōkyōs) on Jaapani filminäitleja, laulja ja fotomodell.
Kaari Sillamaa
Raamatud
Müllersonide saaga – juturaamatute sari, millest on ilmunud 4 osa:
Tõlkimine
Sillamaa on tõlkinud ja/või toimetanud laulutekste (Vanemuise teatri, Muusikaliteatri jt muusikalavastuste jaoks): „Oliver!“, „Crazy for you“, „Aida“, „West Side Story“, „Mees La Manchast“, „Evita“.
Isiklikku
Kaari Sillamaa on olnud kaks korda abielus, tal on kolm last. Esimesest abielust pianist Ivo Sillamaaga on tal tütar Janika Sillamaa ja poeg Virgo Sillamaa, teisest abielust muusikamänedžer Indrek Reisneriga aga poeg Franck Reisner.
Cottle'i maakond
Cottle'i maakond (Cottle County) on maakond Ameerika Ühendriikides Texase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Paducah.
Maakond moodustati 1876. aastal.
Erkki Hüva
Erkki Hüva (sündinud 2. oktoobril 1965) on eesti muusik.
Ta on lõpetanud 1984. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi reaalsuunal.
Hüva alustas muusikuteed 1980. aastate alguses punkbändides kitarristina, hiljem õppis Elleri muusikakoolis kontrabassi. 1990. aastatest on vabakutseline.
Direktiiv
Direktiiv (pr sõnast directive, mis ld sõnast dīrigere 'suunama, juhtima') (ka juhtnöör) on kõrgema organi poolt allorganeile või juhataja poolt alluvaile antud juhend.
Erkki Hüva
Laulab folklaule kitarri saatel. Mängib bassi, soolokitarri, viiulit, laulab, mängib löök- ja elektroonilisi pille, komponeerib elektroonilist muusikat. Hüva on salvestanud kümneid kassette.
Hüva on mänginud Tõnis Aaliste amatöörfilmis "Võimlev jänes ja asjad" (1995), dokumentaalfilmis "2 RI" (režissöör Margus Kiis) ja monomängufilmis "Lindiskandaali aastapäeva puhul". 2004. aastal osales ta Jaan Jürgen Klausi dokumentaalfilmides "Supilinn" ja "Alma Mater Power Tartuensis".
Jaan-Jürgen Klaus on teinud temast dokumentaalse portreefilmi "Sinitäheke" ja humoreski "Erkki Hyva läheb Tallinna". Ta on oma kodulinna Tartut huvilistele tutvustanud ka "Loeng-jooksude" vormis.
Osales 2017. aasta kohalike omavalitsuste valimistel valimisliidu Südamega Tartu linnapeakandidaadina.
Teda on ajakirjanduses nimetatud multitalentseks trubaduuriks ja Tartu suurimaks friikmuusikuks, kel on ka loomulik kõnemehe annet.
Isiklikku
1980. aastal jalgrattaga sõites sai kokkupõrkes autoga tugevalt põrutada.
Johannes I Tzimiskes
Johannes I Tzimiskes (kreeka keeles Ἰωάννης ὁ Τζιμισκής ( Iōánnēs ho Tzimiskēs); u 925 – 10. jaanuar 976) oli Bütsantsi keiser alates 11. detsembrist 969 kuni 10. jaanuarini 976. Ta oli intuitiivne ja edukas kindral, kes oma kuueaastase valitsemisaja jooksul laiendas riigi piire.
Varasem elu
Päritolult oli Johannes ilmselt armeenlane. Võimu haaramise ajaks oli Johannes saavutanud suure tuntuse väepealikuna. Võimu tipus olijatega olid tal üsna lähedased sugulussidemed. Tema naine oli Romanos II õde ja Konstantinos VII tütar. Johannese hüüdnimi Tzimiskes meenutas omaaegse kurikuulsa Rooma keisri Gaius Julius Caesar Germanicuse ajalukku läinud hüüdnime Caligula, mis tähendab tõlkes "saapake". Ainult selle vahega, et kui Caligula oli saanud oma hüüdnime lapsepõlves ja tänu sõdurisaabaste ihalusele, siis Johannese samasisulise hüüdnime andis talle tema silmatorkavalt lühike kasv. Kuid see kasv polevat takistanud Johannest olemast lahinguväljal hulljulge sõjamees. Keiser oli heleda näonahaga, siniste silmadega, terava pilguga, pika punaka habemega ning väga lühike, kuid jässakas mees. Tema kätes peituv jõud olevat olnud lihtsalt uskumatu. Kaasaegsed kirjutasid, et vaid keisri kasv polevat võimaldanud võrrelda teda Heraklesega. Lisaks peitus Johannese kehas "kartmatu kangelase hing'". Ta olevat "üksi rünnanud tervet vaenlase salka, löönud neist hulga maha ning pöördunud nagu linnutiivul oma vägede juurde tagasi". Johannes ületas ka kõiki pallimängus, hüpetes, odaviskes ja vibulaskmises. Kord pandi külg külje vastu seisma neli hobust. Keiser võttis hoogu ning "hüpates linnuna kolmest üle, maandus neljanda selga". Veel üks keisri poolt esitatud osavusnumber aga nägi välja järgmiselt: posti otsa paigutati klaasist anum ja sellesse nahast pall ning keiser olevat täielt hoolt kapates löönud piigiga palli välja, nii et anum jäi terveks. Johannese ainsaks puudujäägiks olnud vaid see, et ta "jõi ennast pidude ajal ülemäära purju ja oli ahne kehaliste naudingute peale".
Võimuletõus
pisi|293x293px|Nikephoros II Phokas Keiser Nikephoros II Phokas kaotas kiiresti oma sõdades võidetud populaarsuse, kui tõstis makse oma kampaaniate rahastamiseks. Õhustik pingestus ning keiser otsustas kõrvaldada võimalikud troonipretendendid. Kõige ohtlikumaks pidas ta Ida alade asehaldurit Johannest. Kõigepealt Johannes tagandati oma ametipostilt ja kutsuti tagasi õukonda. Keiser ilmselt arvas, et nii on lihtsam hoida tema tegemistel silma peal. Kuid üsna pea muutis Nikephoros meelt ja Johannes saadeti pagendusse.
Pole mingit kahtlust, et sattudes kord juba põlu alla, tuli Johannesel arvestada ka võimalike teiste karistustega kuni sandistamise ja hukkamiseni välja. Seega oli ta paratamatult valiku ees, kas alistuda saatusele või alustada Nikephorosega võitlust.
Lahendus tekkinud pingetele saabus sombusel ja külmal ööl vastu 969. aasta 11. detsembrit. Keisrinna Theophano, kes samuti osales vandenõus, peitis oma ruumidesse palees kaks sõjameest. Kui väljas pimenes, lasksid nad aknast alla köie otsa seotud korvi ja tõmbasid nii üksteise järel üles kõik vandeseltslased. Nende seas oli ka salaja pealinna tagasi pöördunud Johannes. Kui kõik salasepitsejad olid kokku kogunenud ja pinged kruvitud äärmuseni, hiiliti keisri magamistoa ukse taha, murti uks maha ja tormati ruumi. Hetke pärast sissetungijad tardusid õuduses: keiserlik voodi oli tühi. Võib vaid ette kujutada, millised mõtted jooksid nende sekundite jooksul vandenõulastel peast läbi. Nad olid kindlad, et keisrit hoiatati ja see on lõpp. Kuid järsku märkas keegi sissetungijatest keisrit, kes magas häirimatult kamina ääres nahal. Nikephoros oli sellel saatuslikul külmal ööl eelistanud oma voodile kamina soojust. Pingest vabanenuna viskusid vandeseltslased Nikephorosele kallale ja tapsid ta. Keisri ihukaitse jõudis kohale liiga hilja. Nähes Nikephorose maharaiutud pead, otsustasid nad pärast üürikest nõupidamist uuele võimule kuuletuda.
Nikephorose tapmisele järgnenud laupäevasel hommikul ilmusid Johannese sõdurid pealinna tänavatele, ülistades teda juba keisrina. Linlased, kes said alles nüüd teada öösel juhtunust, ei väljendanud erilist pahameelt Nikephorose troonilt kõrvaldamise üle. Nüüd juba endisel keisril oli selleks ajaks vaenlasi tunduvalt rohkem kui toetajaid. Samas aga polnud Johannesel mingit seaduslikku õigust trooni hõivamiseks. Ning olukord komplitseeritus eriti pärast patriarh Plyeuktose keeldumist Johannest õnnistada. Vähe sellest, patriarh süüdistas uut võimupretendenti rängas patus – tapmises. Sellises täbaras, et mitte öelda lausa väljapääsmatus olukorras sai Johannes hakkama järjekordse alatusega. Ta vandus patriarhi ja rahva juuresolekul, et ei tapnud Nikephorost. Seda olevat teinud hoopis hukkunud keisri lähikondlased. Lisaks polevat ta midagi teadnud keisrivastasest vandenõust, mille taga seisis tema sõnutsi hoopis keisrinna Theophano. Selle ütlusega reetis Johannes ka oma endise peamise liitlase. pisi|Johannes I kroonimine Johannese esinemine oli niivõrd veenev, et Theophano ja veel mitmed õukondlased võeti otsekohe kinni ning saadeti asumisele. Kui Theophano kuulis Johannese süüdistusi, siis olevat ta viskunud valetajale kallale, sõimates teda selliste sõnadega, mis "tuletasid meelde tema päritolu". Kuid midagi ei aidanud ning Theophano saadeti vägisi kloostrisse, kust ta pöördus tagasi alles pärast tema poja troonile asumist. Johannes aga oli saavutanud oma eesmärgi ja tema ametlik kroonimine toimus 969. aasta 25. detsembril.
Valitsemine
Kuigi Johannese tõstsid troonile veretöö ja valevanne, on Bütsantsi autorite hinnang tema valitsemisajale üldiselt positiivne.
Võitlus Kiievi suurvürstiriigiga
Uue keisri võimuletuleku ajal oli Bütsantsi olukord üsna keeruline. Aastaid olid riiki kurnanud ulatuslikud ikaldused, millele nüüd lisandus uus oht – Kiievi suurvürstiriik, mille troonile oli 945. aastal asunud Svjatoslav. Bütsantsi ajalookirjutaja Leo Diaconus (Leon Diakonos) kirjeldas kujunenud situatsiooni järgmiselt: "Toiduvarude puudus ja kõikjale leviv nälg õgisid kolmandat aastat roomlaste riiki [...] ähvardas mitte midagi head lubav rosside pealetung [...] kartaagolased ja araablased kavatsesid rünnata äsja alistatud Süüria Antiookiat."
Svjatoslavi näol oli Bütsantsil tegemist ohtliku vaenlasega. Vene kroonik on teda kirjeldanud järgmiselt: "Raskusteta, otsekui jahileopard, läks ta sõjakäigule ja sõdis palju. Sõjakäikudel ei vedanud enesega kaasas ei vankreid, ei katlaid; liha ei keetnud, vaid praadis õhukesteks viiludeks lõigatud hobuse-, metslooma- või loomaliha sütel, ja nii ka sõi." Vaenlasi polevat ta kunagi rünnanud ootamatult, vaid alati eelnevalt teavitades: "Tulen teie peale."
Teated Svjatoslavi edukast sõjakäigust Bütsantsi pikaajalise liitlase Kasaari kaganaadi vastu muutsid Bütsantsi ärevaks. Kuigi bütsantslaste arvates pidid russid veel hästi mäletama Igori 941. aasta ebaõnnestunud sõjakäiku ning puudusid ka otsesed teated nende kallaletungiplaanidest, otsustati igaks juhuks rakendada diplomaatilisi kaitsemeetmeid. Ja nimelt: ennetades kallaletungi üritada hoopis kasutada russide sõjalist jõudu oma huvides ja ässitada nad bulgaarlastele kallale. Nii oleksid russid ja bulgaarlased vastastikuses võitluses ennast kurnanud ja Bütsants saanuks nad allutada oma tahtele ühekaupa. Sellest plaanist lähtudes oli Nikephoros juba 967. aastal saatnud saadikud Svjatoslavi juurde, et veenda teda alustama sõda bulgaarlaste vastu. Keelitavale ettepanekule lisas keiser kaaluka kingituse – umbes 450 kilo kulda.
Svjatoslavi sõjakäik Bulgaariasse oli edukas, millele viitab ka asjaolu, et tal õnnestus võtta pantvangiks bulgaarlaste valitseja Boris. Ning pärast seda võitu pöördusid russid juba otseselt keisririigi vastu.
Esimesed bütsantslaste kokkupõrked sissetungijatega lõppesid õnnetult ja nii võis Svjatoslav öelda üleolevalt keisri saadikutele, et "mingu roomlased tagasi Aasiasse". Vastuseks tuletas Johannes russide valitsejale meelde tema isa vürst Igori Bütsantsi-vastase sõjakäigu kurba lõppu: "Ma arvan, et ka sina ei jõua oma isamaale, kui sunnid roomlaste jõudu astuma enese vastu – siin leiad sa hukatuse koos oma väega, ja mitte ükski tõrvikukandja ei saabu Sküütiasse, et teatada teid tabanud kohutavast saatusest."
Nädala pärast oli Johannes juba teise linna – Dorostol (Silistra) all, kuhu Svjatoslav oli koondanud Bütsantsi allikate järgi "60 000 sküüti". Sündmuste edasist käiku kirjeldab Leo Diaconus järgmiselt: "Taurosküüdid koondasid tihedalt oma kilbid ja odad, andes oma ridadele seina väljanägemise, ning ootasid vastast lahinguväljal. Keiser rivistas nende vastu roomlased, paigutades turvistesse riietatud ratsanikud külgedele, vibulaskjad ja linguviskajad nende taha ning, käskides neid vahetpidamata lasta, viis faalanksi lahingusse. Sõjamehed läksid käsitsivõitluses kokku ja puhkes äge taplus, kus esimestes kokkupõrgetes mõlemad pooled võitlesid pikalt ühesuguse eduga. Rossid, kes olid naaberrahvaste seas omandanud lahingutes võitmatute võitlejate kuulsuse, olid kindlad, et neid tabab kohutav õnnetus, kui nad saavad roomlastelt häbiväärse kaotuse, ja võitlesid kogu jõudu kokku võttes. Roomlasi aga piitsutas häbi ja viha, et nemad, võidetud oma vastaste relvade ja mehisuse poolt nagu lahingutes kogenematud algajad, võivad kaotada lühikese ajaga oma suure kuulsuse, saades lüüa rahvalt, kes võitleb jalaväena rivis ega ülepea oska istuda hobuse seljas. Kannustatuna sellistest mõtetest võitlesid mõlemad väed ületamatu vaprusega; rossid, keda juhtis nende sünnipärane loomalikkus ja metsikus, viskusid marulises tungis nagu pöörased möirates roomlaste peale, ning roomlased ründasid, kasutades oma kogemusi ja sõjakunsti. Palju langes mehi mõlemal poolel, lahing kulges vahelduva eduga ja kuni õhtuni polnud näha, kummale poole võit kaldub. Kui aga valguskeha hakkas kalduma läände, paiskas keiser täies hoos lahingusse ratsaväe, valju häälega kutsus ta sõjamehi üles näitama roomlaste loomupärast vaprust ja sisendas neisse hingesüdidust. Nii nad läksid enneolematu jõuga, pasunad hüüdsid lahingusse ja vägev võitluskutse kõlas roomlaste ridade kohal. Sküüdid ei suutnud sellisele survele vastu pidada, nad sunniti põgenema ning tõrjuti müüride taha." pisi|Svjatoslav I ja Johannes I kohtumine Keisri käsul algas Bütsantsi sõjakunstireeglite järgi kindlustatud laagri ehitamine ja kuid kestev linna piiramine. Mõne aja pärast jõudsid kohale ka bütsantslaste rasked kiviheitemasinad ja kaotused Svjatoslavi sõjameeste seas hakkasid järsult kasvama. Sellises olukorras polnud vürstil muud väljapääsu, kui tuli üritada sissepiiratud linnast äkkrünnakuga välja murda. Ette võetud ootamatu rünnak oli niivõrd edukas, et tekitas bütsantslastele suuri kaotusi. Edust tiivustatuna üritasid russid järgmisel päeval (19. juulil) piiramisrõngast lõplikult välja murda. Lahing kestis mitu tundi, kuid lõppes ikkagi bütsantslaste võiduga ja russid olid sunnitud tõmbuma tagasi linna.
Leo Diaconuse teadete järgi tegi Johannes Svjatoslavile ettepaneku säästa sõjameeste elu ja otsustada sõja saatus kahevõitluse käigus. Svjatoslav olevat aga keeldunud ja lisanud, et tema saavat vaenlasest paremini aru, mis talle kasulik on, kui aga keiser ei soovi rohkem elada, siis on olemas kümneid teisi teid oma elu lõpetamiseks ja las ta valib, millise tahab. pisi|Bütsantsi siidist seinavaip, mis kujutab Johannes I naasmist edukast kampaaniast 21. juulil 971. aastal algas uus lahing, milles keiser, nagu tavaliselt, võitles oma vägede keskel. Lõpuks õnnestus bütsantslastel murda eduka manöövri tulemusena russide tagalasse ja sundida nad põgenema. Mitmest noolest haavatud Svjatoslav oleks äärepealt vangi langenud, kuid tal õnnestus siiski uuesti varjuda koos oma vägede jäänustega linna müüride taha. "Kogu öö veetis Sfendoslav [nii kutsusid bütsantslased vürsti – D. V.] vihas ja kurbuses, kahetsedes oma vägede hukku. Kuid nähes, et hävitamatute roomlaste relvade vastu pole mitte midagi võimalik ette võtta, pidas ta mõistliku väepealikuna oma kohuseks mitte heita raskete asjaolude tõttu meelt, vaid rakendada kõik jõupingutused oma vägede päästmiseks. Sellepärast saatis ta koidikul saadikud keiser Johannese juurde ja palus rahu järgmistel tingimustel: taurosküüdid loovutavad roomlastele Dorostoli, vabastavad vangid, lahkuvad Möösiast ja pöörduvad tagasi kodumaale, roomlased aga annavad neile võimaluse lahkuda, ei ründa neid teel tuldsülgavate laevadega […] ja lisaks varustavad neid toidumoonaga ja hakkavad pidama sõpradeks neid, keda saadetakse kaubandusasjus Bütsantsi, nii nagu oli ennemini kokku lepitud.
Keiser hindas rahu tunduvalt enam kui sõda, sest teadis, et rahu säilitab rahvaid, sõda aga, vastupidi, hävitab neid. Sellepärast võttiski ta rõõmuga need tingimused vastu, sõlmis rossidega liidu ja lepingu ning andis neile leiba [...] Pärast rahulepingu kinnitamist palus Sfendoslav keisrilt luba kohtuda temaga, et vestelda. Johannes I ei keeldunud ja sõitis ülekullatud turvises ratsa Istrose kaldale, ning tema järel suurearvuline kullas kiiskav sõjameeste salk."
Konstantinoopolisse naastes tähistas Johannes oma võitu hiilgava triumfiga, mille kulminatsiooniks kujunes demonstratiivne krooni äravõtmine bulgaarlaste valitseja Borisi peast.
Sõjakäik araablaste vastu
Pärast võitu russide üle sai keiser pöörata pilgu Itta, asudes 972. aasta suvel Antiookiast hiiglasliku sõjaväega teele. Ning üsna pea oligi vallutatud Damaskus. Sealt pööras keiser lõunasse, hõivates Naatsareti. Johannese võidukat sõjakäiku kirjeldades on ka öeldud, et "kristlaste mõõk lõikas nagu sirp”.
Sellest Bütsantsile edukast sõjakäigust on säilinud väga huvitav allikas – Johannese enese kiri oma liitlasele, Armeenia valitsejale Ašot III-le. Keiser kirjutas, et ta on püstitanud enesele ülesande vabastada Jeruusalemm. "Kui mitte seal elavad nurjatud aafriklased [nii nimetas keiser araablasi D. V.] poleks hirmus meie ees põgenenud mereäärsetesse kindlustesse, oleksime me juba Jumala abiga Pühas Linnas ja palvetaksime pühades kohtades. Nüüd aga tuleb minna neid mere äärde jälitama."
Kuid kavandades oma sõjakäiku, mõistis Johannes suurepäraselt, et tal pole jõudu hoida pikalt vallutatud alasid enese käes, ja seega suhtus ta oma ettevõtmisesse pigem kui rüüsteretke.
Pavel Sanajev
pisi|Pavel Sanajev Pavel Sanajev (vene keeles Санаев, Павел Владимирович; sündinud 16. augustil 1969 Moskvas) on vene kirjanik, filminäitleja, filmilavastaja, stsenarist ja maailmakuulsate filmide vene keelde tõlkija.
Ta lõpetas aastal 1992 Ülevenemaalise Riikliku Kinematograafia Instituudi (Aleksandr Aleksandrovi klassis).
Tema ilukirjanduslikust loomingust on tõlgitud eesti keelde "Matke mind põrandaliistu taha" (ilmus aastal 2014 sarjas Punane raamat (tõlkis vene keelest Veronika Einberg, originaalpealkiri «Похороните меня за плинтусом», ilmunud aastal 1995). Veel on temalt vene keeles ilmunud aastal 2013 ilmus tal esimene osa kaheosalisest romaanist «Хроники Раздолбая», mille teine osa pidi ilmuma aastal 2014, kuid selle ilmumine lükkus edasi.
Ta on mänginud mitmetes filmides, samuti on ta olnud stsenaristiks ja lavastanud mitmeid filme. Lisaks on ta tõlkinud vene keelde paljusid maailmakuulsaid filme.
Uus-Sadama tänav (Haapsalu)
Uus-Sadama tänav on tänav Haapsalus.
Šiupyliai
Šiupyliai on küla Leedus Šiauliai rajoonis Gruzdžiai vallas.
Uus-Sadama tänav (Haapsalu)
Tänav saab alguse Sadama tänavalt ja ristub Kaluri tänava, Holmi kalda, Väike-Viigi ja Lahe tänavaga.
Šiupyliai
Šiupyliais on postkontor, raamatukogu ja põhikool. Vaatamisväärsuseks on 1924. aastal valminud katoliku kirik.
Küla järgi on nimetatud Kunda lademe Šiupyliai kihistik.
Uus-Sadama tänav (Haapsalu)
Tänav sai nime 1934.
Šiupyliai
Ajalugu
Küla oli Leedu suurvürstide valdus. 1619. aastal otsustas kuninglik revisjonikomisjon, et küla juurde künkale tuleb rajada kirik. Ka küla anti kiriku valdusse. 1623. aastal see annetus tühistati, veel kaks aastat hiljem otsustati aga, et uue kihelkonna keskus peaks asuma mujal (Gruzdžiais).
Kirik siiski ehitati valmis, seda remonditi aastail 1799 ja 1846. Aastast 1842 on see abikiriku staatuses. 1915. aastal põlesid maha nii vana kirikuhoone kui ka kirikla.
Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi halduskeskus.
Aastal 2001 oli külas 395 elanikku.
Veenmiskõne
Veenmiskõne eesmärk ja struktuur
Veenmiskõne eesmärgiks on muuta inimeste suhtumist või käitumist, seepärast võib veenvat kõnet jagada ja struktureerida järgnevalt:
Veenmiskõne tüübid
Kolm põhilist veenmiskõne tüüpi keskenduvad küsimustele faktide, väärtuste või poliitika/tegutsemisviisi (policy) kohta.
Kõnetus
Kõne alguse ehk sissejuhatuse jooksul tuleb väga lühikese ajaga täita palju erinevaid eesmärke:
See tähendab, et tuleb saavutada olukord, kus inimesed esinejat kuulavad. Tihti piisab selleks lihtsalt publiku ette minemisest, ent vahel on vaja inimeste tähelepanu veel kuidagi võita: midagi öelda või lihtsalt püüda kuulajatega pilkkontakti saavutada. Üldiselt ei soovita me kõnelema hakata enne, kui kuulajate tähelepanu on võidetud. Kui publiku seas on olulisi inimesi, võib olla viisakas nende poole eraldi pöörduda, näiteks aktusel kõneledes alustatakse tavaliselt umbes nii: “Austatud direktor, head õpetajad, lapsevanemad ja koolikaaslased”. Samas võib alustada ka lihtsalt ”Head, sõbrad,” või pöördumise üldse ära jätta, kui see sobivam tundub. See on vajalik siis, kui kuulajad on kõnelejale võõrad inimesed. Esmamuljest tuleb allpool pikemalt juttu. Sissejuhatuses peab juba selge olema, kas kõne tuleb tõsine või naljakas, rõõmus või kurb. See aitab kuulajaid edasiseks häälestada. Seega mõelge sellele, et kurb ja tõsine kõne ei algaks naljaga või lõbus kõne matusetoonides.
Sissejuhatus
Kõne sisu tutvustamine Tuntud õpetus ütleb, et avalikus esinemises tuleb kõigepealt öelda, mida sa ütlema hakkad, siis seda öelda ja lõpuks öelda, mida sa just ütlesid. Sisu osas on sissejuhatuses tähtsad kaks aspekti. Esiteks tuleks publikule öelda kõne keskne mõte, mis võiks olla sõnastatud ühe lühikese, kergesti mõistetava ja hästi meeldejääva lausena. Eriti tähtis on keskse mõtte sõnastamine siis, kui üritatakse kuulajaid milleski veenda. Teiseks peaks sissejuhatus tutvustama, millistest osadest koosneb kõne sisu. Siinkohal on oluline meeles pidada, et inimestele ei jää kõnest eriti palju meelde, nii et hea on, kui kõne sisu õnnestub jagada 2-4 osasse. Näiteks võib kõneleja öelda, et tema ülesanne on veenda kuulajaid valimistel osalema, tal on selleks kolm argumenti ning siis nimetada need argumendid ühe lausega. Kogu esinemise sissejuhatus ei tohiks võtta kauem kui paar minutit, pärast seda muutuvad inimesed tavaliselt juba rahutuks ja soovivad, et kõneleja sisust räägiks. Seega võiks sissejuhatuses vältida pikki ja teemaga väheseotud lugusid või mõttearendusi.
Teemaarendus
Nüüd olete te kuulajale ära rääkinud, millest kõnes juttu tuleb, ja lähete jutu enda juurde. Nagu öeldud, peaks kõne sisu koosnema 2-4 eraldiseisvast elemendist: kas siis argumendist, mõttest või lihtsalt loost, mida tahetakse rääkida. Selline väike hulk märksõnu jääb inimestele pärast esinemise kuulamist meelde ning neile tagasi mõeldes tuleb ka kõne ülejäänud sisu meelde. Kindlasti ei soovita me pidada kõnet, mis koosneb ühest pikast eraldamatust jutust. Esiteks on sellises kõnes raske eristada ja meelde jätta olulisi kohti ja teiseks ei tea kuulajad kunagi seda, kui palju jutu lõpuni veel jäänud on. Struktuurielemendid võiksid olla enam-vähem võrdse pikkuse ja olulisusega. Loomulikult võib neid omakorda sisemiselt alapunktideks või kuidagi muudmoodi liigendada. Lisaks sellele, et struktuurielemendid kõnes olemas on, tuleb need kuulajale ka välja tuua. See tähendab, et näiteks enne esimese mõtte juurde asumist tuleb öelda, et nüüd tuleb juttu sellest mõttest, siis mõttest rääkida ja pärast seda öelda, et nüüd läheme edasi järgmise mõtte juurde. Seda tegevust nimetatakse sildistamiseks (erinevalt samanimelisest demagoogiavõttest on see head tüüpi sildistamine) ja see on oluline, sest erinevalt kirjalikust tekstist ei saa kõne kuulaja aru, kus on taandrida ja kust algab uus lõik. Pealegi on kõnet, nagu varem räägitud, alati keerulisem kuulata kui teksti lugeda. Tore on, kui struktuurielemendid on omavahel loogiliselt seotud ja üleminekud ühelt teisele põhjendatud. Pakume järgmiseks välja mõned enimkasutatavad struktuurivariandid:
Probleem-lahendus struktuur
Seda kasutatakse kõige enam just veenmiseesmärgil peetavate etteastete puhul. Kõnet alustatakse mõne probleemi kirjeldusest, seejärel tutvustatakse ideed või plaani, mis probleemi lahendab (veenmiskõne puhul on kõneleja eesmärk reeglina see idee kuulajatele „maha müüa“). Lõpuks kirjeldatakse, miks lahendus toimib ja milliseid hüvesid see veel lisaks kaasa toob. Klassikaline näide on siin reklaamide ülesehitus: ”Teil on probleeme mustuse/plekkide/kirpudega?” (kole, mustvalge pilt probleemist). “Aitab toode X!” (tutvustav kaader tootest). “Toode X garanteerib teie rahulolu!” (pilt õnneliku näoga tootekasutajast koos ilusate inimeste/puhta keskkonna/korras tervisega).
Teooria-praktika struktuur
Nagu nimest järeldada võib, räägitakse siin esiteks põhimõtetest ning liigutakse siis edasi praktilisemate teemade juurde. Või vastupidi. Näiteks kui me tutvustame kooli uut sisekorraeeskirja, siis võib esiteks rääkida printsiipidest, millest eeskiri lähtub, (teooria) ja teiseks sellest, mida uued reeglid iga õpilase jaoks konkreetselt kaasa toovad (praktika).
Kokkuvõte
Avalik esinemine tuleb kindlasti lõpetada jõuliselt, sest just kõne lõpp jääb inimestele kõige enam meelde. Kõne lõpus tuleks veelkord meenutada oma kõne põhisõnumit ja vajadusel ka peamisi punkte, tehes seda muidugi lühidalt. Kõne lõpp peab kuulajaid veelkord innustama tegudele, mis kõne sisust tulenevad (Näiteks: toetame kõik Aafrika näljahädalisi või ostame kõik minu raamatu või tõstame klaasid ... terviseks). Üks halvemaid viise tähelepanu hoidmise seisukohalt on see, kui kõneleja lubab lõpetada ja lisab siis järjest kõne lõppu talle meeldetulevaid mõtteid. Nagu sissejuhatuses, on ka kõne kokkuvõttes lühidus reeglina voorus. Esinemise viimane lause ei tohi kunagi olla ebakindel, näiteks ”Noh, vist siis kõik...”, vaid selle asemel võib kas kuulajaid tänada või korrata veelkord üle kõne keskne mõte.
Adriatic (laev 1906)
pisi|Adriatic Adriatic (prefiksiga RMS ehk Royal Mail Steamer, 'kuninglik postiaurik') oli White Star Line'i ookeaniliinilaev, mis seilas aastatel 1907–1935. See ehitati Harland & Wolffi laevatehases Belfastis. See sõitis marsruutidel Liverpool–New York ja Southampton–New York.
Tiigi tänav (Narva)
Tiigi tänav on tänav Narvas Kadastiku järve lõunaküljel. Tänav saab alguse Elektrijaama teelt ja suundub ida poole.
Vaivara maastikukaitseala
Kaitseala ajalugu ulatub aastasse 1959, kui Vaivara Sinimäed võeti kaitse alla. Maastikukaitseala staatuse sai piirkond aastal 1998.
Ābele
Ābele on küla (vidējciems) Lätis Kuldīga piirkonnas Pelči vallas. Küla asub merepinnast 38 meetri kõrgusel valla põhjaosas ja jääb piirkonna keskusest Kuldīgast 4 ning Riiast 151 kilomeetri kaugusele.
Küla jääb Venta oru hoialale.
Aastal 2018 oli külas 157 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 162.
Ülle Õun
Ülle Õun (sündinud 10. aprillil 1957 Tallinnas) on eesti telerežissöör.
Ta on lõpetanud 1975. aastal Tallinna Muusikakeskkooli ja õppinud aastatel 1975–1977 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis.
Töötanud 1977. aastast Eesti Televisioonis administraatorina, 1979. aastast režissööri assistendina ja 1993. aastast muusikasaadete režissöörina.
2008. aastal valmis tema režiiga muusikateemaline dokumentaalfilm "Laulutaadi hümnid" (tootnud Laara Production), kus otsitakse eesti koorimuusika suurimat korüfeed. Filmi stsenaristid on Andres Laasik, Vello Mäeots ja Ruth Alaküla.
Łyskava Jumalaema Sündimise kirik
Łyskava Jumalaema Sündimise kirik või Lõskava Jumalaema Sündimise kirik (Valgevene keeles Царква Раства Багародзіцы) on kirik Valgevenes Bresti oblasti Pružany rajoonis Zielanievičy külanõukogus Łyskavas. Kirikut kasutavad õigeusklikud.
Kirikuhoone
Kirik on ehitatud juugendstiilis, täpsemalt selle Poola aladel levinud vormis, mida kutsutakse Zakopane stiiliks. Hoone on rajatud männipuust prussidest. Hoone pikkus on 21, laius 12 ja kõrgus 22 meetrit. Kiriku idaküljes asub kolmekorruseline kellatorn, idaküljes aga apsiid, mille kõrval asub käärkamber. Kiriku katusel asub kaheksanurkne tambur, mida katab sibulakujuline kuppel. Samasugune kuppel on ka kellatorni tipus.
Ajalugu
Kirik valmis vahemikus 1930–1933. Uue zakopane stiilis hoone ehitamine maksis 40 000 zlotti. Kirik pühitseti 8. oktoobril 1933. Kiriku ikonostaas pärineb vanast aastal 1922 lammutatud hoonest.
Aastail 1962–1994 kasutas kirikut ka Zielzini Püha Risti Ülestõstmise kiriku kogudus. Tänapäeval on hoone arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all.
Kronauce kihistu
Kronauce kihistu on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe kihistu. Kihistut hakkasid esimesena eristama Jevlampijus Laškovas ja Juozas Paškevičius aastal 1983. Kihistu on saanud nime Kroņauce küla järgi. Kihistu stratotüüp on Kroņauce-57 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 1194,7–1200,4 meetril. Leedus eristatakse Kronauce kihistut maa loodeosas; selle suurim paksus on seal 2,5 meetrit.
Kihistu moodustavad hall lubjakivi, argilliit ja mergel.
Kõrveküla (Paasvere)
Kõrveküla oli küla Virumaal. Küla jääb tänapäeval Paasvere küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Simuna kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Paasvere külaga. 1930. aastatel kandis küla nime Paasvere-Metsaküla.
Quatro de Fevereiro lennujaam
pisi|Lennujaama terminali esine Quatro de Fevereiro rahvusvaheline lennujaam (portugali keeles: Aeroporto Internacional 4 de Fevereiro), (IATA: LAD, ICAO: FNLU) on Angola peamine rahvusvaheline lennujaam. Lennujaam teenindab Luandat Angolas. Lennujaama läbis 2009. aastal rohkem kui 2,4 miljonit reisijat.
Crane'i maakond
Crane'i maakond (Crane County) on maakond Ameerika Ühendriikides Texase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Crane.
Maakond moodustati 1887. aastal.
Vabaakadeemia Nord
Vabaakadeemia Nord on Tallinnas aadressil Siili tänav 14 asuv eraõppeasutus.
Kool pakub ja edendab loomealast vabahariduslikku tegevust läbi vabahariduslike projektide, meistriklasside ja koolituste. Kooli haldab Nord Arendus OÜ.
Koolil on kunstigalerii, kus toimuvad kunstinäitused ja kus müüakse kunstiteoseid.
Intsikurmu parkmets
Intsikurmu metsapark on tuntud eelkõige tänu laulupeo traditsioonile. Esimesed mitme eestlaste koori kooslaulmised toimusid metsapargis 1855. ja 1857. aastal. Intsikurmus korraldati ka Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva veteranide malevakokkutulekud.
Metsaparki on loodud sportrajatis Südamerada (2,5 km) ja slaalominõlv.
Presupositsioon
Presupositsiooni võib defineerida nii:
Uplinn
=Mälestise kirjeldus= Pelgupaik Uplinn on ümbrusest 1–2 m kõrgem, põhja-kirde – lõuna-edelasuunaline seljandik. Seljandiku ida-, lääne- ja lõunanõlv langeb laugjalt. Põhja-kirde poolt aga piirab pelgupaika kaevatud kraav, mille tõttu omandas seljandiku põhjanõlv järsu kallaku.
Presupositsioon
Selle definitsiooni järgi on kõik tautoloogiad kõigi väitlausete presupositsioonid. Kui eeldada bivalentsuse printsiipi, siis tautoloogiad on väitlausete ainsad presupositsioonid.
Intsikurmu parkmets
Intsikurmu laululava
Laululava ehtitati 1969. aastal arhitekt Vadim Tšentropovi projekti järgi. Aastal 2002 põles laululava maha ja see taastati. Ka tänapäeval on Intsikurmu laululava tuntud kontserdi- ja peopaik. Laululava alla mahub ligi 3500 lauljat, murule tantsima ja pidutsema aga kõik huvilised. Intsikurmu laululava haldab Põlva Kultuuri- ja Huvikeskus.
Piila mõis
Piila mõis (saksa keeles Pihla) oli riigimõis Kaarma kihelkonnas Saaremaal.
Presupositsioon
Peter Strawsoni järgi on lausel "Praegune Prantsusmaa kuningas on kiilaspea" presupositsioon "Praegu on olemas üks ja ainus Prantsusmaa kuningas".
Uplinn
Pelgupaiga laius on 50–60 m, kõrgema osa pikkus ligikaudu 100 m. Piki seljandiku keskosa kulgeb maapinnast ca 80 cm kõrgem, 10 m laiune tasane ala. Selle lääneserv ühtib laugjalt seljandiku pinnaga, idaserv aga langeb järsult. Piki tema keskosa kasvab aga kõrgemate puude (peamiselt tammede) rida. Hõredalt kasvab tammi ka seljandiku lääneosas. Kultuurkiht pelgupaigal puudub.
Muistis kuulub arvatavalt II aastatuhande I poolde või keskpaika.
Petseri Peetri kogudus
Koguduse hooldajaõpetaja on Andres Mäevere. Juhatuse esimees on Roman Grušin.
Jumalateenistus pühapäeviti kell 15.00 Eesti aja järgi Petseri Peetri kirikus.
Ajalugu
1904. aastal sai Petserist Vastseliina Katariina koguduse abikogudus ja 1921. aastal tunnistati Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Petseri Peetri kogudus iseseisvaks. 1921. aastal hakati ehitama oma punastest tellistest kirikut, pühakoja maksumuseks olnud u kaheksa miljonit Eesti marka. Petseri Peetri kirikuhoone valmis Eesti riigi toetusel 1926. aastal. Kiriku pühitsemise aastal 1926 oli koguduses 478 liiget.
1936. aastal määras EELK Konsistoorium järgmiselt oma otsusega kindlaks EELK Petseri Peetri koguduse piirid: Vana-Irboska, Pihkva-Riia kivitee kuni Pankjavitsani, sealt Duulova, Kitse, Serga, Roikina, Obinitsa, Tuderna, Orava asundus, Kamenitsa, Niitsiko, Koksino, Karisilla, Värska, Pihkva järv, Petški, Eesti-Vene piir, Uue-Irboska kuni kiviteeni. Koguduses on 1500 hinge.
Paavo Kangur
pisi|Paavo Kangur esitlemas raamatut "Paslepa suveresidentsi lugu" Foto: Ave Maria Mõistlik, 18. veebruar 2015 Paavo Kangur (sündinud 22. juunil 1966) on eesti ajakirjanik.Ta on töötanud väljaannetes Eesti Ekspress (1993-2003), Krooonika (2003-2012), olnud ajakirjade Sinu Kroon, DI ja Intelligent Life peatoimetaja.
Artikleid
Paavo Kangur "Jüri Mõis ehitab 20miljonilist funklossi" Kroonika, 17. juuni 2008
Laulev prohvet. Intelligent Life. Talv 2011.
Vaikne tänav (Elva)
Tänav saab alguse Jaan Kärneri tänavalt, kust suundub kõigepealt lõunasse ja lõpuks edelasse. Tänavaga ristuvad Lootuse ja Puiestee tänav.
Tänav sai nime 1940.
Aadressil Vaikne 39 asub Elva kalmistu.
Soome Rahvusballett
pisi|260px|[[Helsingis asuv Soome Rahvusooperi uus maja, mis sai 1993. aastal koduteatriks ka Soome Rahvusballetile]] pisi|260px|1960. aastal töötas [[Soome Rahvusooperis külalisballettmeistrina Serge Lifar (pildil vasakult: George Gé, Serge Lifar, Doris Laine ja Klaus Salin)]]
Soome Rahvusballett (soome keeles Suomen Kansallisbaletti) on kutseline balletitrupp Soomes. Kuulub Soome Rahvusooperi koosseisu.
Balletitrupp loodi 1922. aastal.
1960. aastal töötas Soome Rahvusooperis külalisballettmeistrina Serge Lifar, kes tõi seal lavale Tšaikovski balleti "Romeo ja Julia" ja Édouard Lalo muusikaga balleti "Valge süit" ("Suite en Blanc").
1970. aastatel sai Soome Rahvusooperi balletitrupp lõpuks oma esindaja rahvusooperi juhtkonda. 1979. aastal hakati ooperiteatri balletirühma kutsuma Soome Rahvusballetiks.
Trupp
2023. aasta alguse seisuga oli trupis 75 täiskohaga tantsijat, neist 4 esitantsijat (tähtitanssija) (Michal Krčmář, Tiina Myllymäki, Sergei Popov ja Samuli Poutanen).
Tehismuld
pisi|Tehismullad tekivad aherainemägedel pisi|Tehismullad rekultiveeritud lubjakivikarjääril Tšehhis Tehismuld ehk tehnogeenne muld on muld, mille väljanägemine ja areng on seotud tugeva inimtegevuse poolt põhjustatud ümberkujundava mõjuga. Aastal 2022 valiti tehismuld aasta mullaks.
Tehismullad tekivad siis, kui looduslikes tingimustes tekkinud mulla ülemine osa on:
Pärast tehismulla ümberkujundamist toimub neil aladel mullateke ja -areng taimestiku ja muu elustiku mõjul looduslike protsesside käigus.
Tehismulla lähtekivimiteks võivad olla nii looduslikud aluspõhja- ja pinnakattekivimid ning setted kui ka turvas või isegi prügimägede moodustav materjal.
Tehismullad on levinud taastatud taimestikuga karjäärialadel, tiheasustusega piirkondades ning ehitisi ja teid ümbritsevatel haljasaladel. Kuna toimub selliste alade pidev lisandumine, siis tekib kogu aeg juurde ka tehismuldi.
Atsetüülkoliin
pisi|Atsetüülkoliin Atsetüülkoliin ehk atsetüületanooltrimetüülammoonium (lühend Ach) (ladina acetylcholinum) on orgaaniline molekul, mis toimib neurotransmitterina. Atsetüülkoliin toimib paljude loomade autonoomse närvisüsteemi sünapside, parasümpaatiliste närvilõpmete, paljude kesknärvisüsteemi sünapside ja neuromuskulaarsete käävide mediaatorina.
Ajalugu
Atsetüülkoliin oli esimene avastatud neuromediaator. Selle olemasolu tegi 1914. aastal kindlaks Sir Henry Hallett Dale, kes avastas atsetüülkoliini toime südame kudedele. 1921. aastal avastas Otto Loewi, et uitnärvi (Nervus vagus) stimuleerimisel eritub teatavat ainet, millel on närvisüsteemis olulised ülesanded, ning andis sellele nimeks Vagusstoff (tõlkes Vaguse aine). Hiljem avastati, et tegu on ühe ja sama ainega. 1936. aastal sai Otto Loewi oma avastuste eest Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna, mida jagas Dale'iga.
Atsetüülkoliini sünteesimine
Atsetüülkoliini sünteesitakse organismis koliinist (B4-vitamiinist).
Atsetüülkoliini funktsioonid
Atsetüülkoliini leidub nii perifeerses kui kesknärvisüsteemis.
Funktsioonid perifeerses närvisüsteemis
Atsetüülkoliin on ainus neurotransmitter, mis kannab edasi impulsse lihaste liigutamiseks. Samuti on ta peamine parasümpaatilise närvisüsteemi mediaator.
Funktsioneerimine vegetatiivses närvisüsteemis
Vabaneb järgmistes piirkondades:
Funktsioonid kesknärvisüsteemis
Atsetüülkoliin vahendab mälu, tähelepanu, koordinatsiooni ja tasakaalutunnetusega seotud impulsse. Samuti kutsub see esile organismi sisenemist REM-une faasi. Aju atsetüülkoliini tootva süsteemi kahjustudes tekivad mäluhäired, mida seostatakse Alzheimeri tõve tekkega.
Atsetüülkoliini retseptorid
Atsetüülkoliini funktsiooni võimaldavad täita rakumembraanil olevad retseptorid, mida on kaht tüüpi.
Nikotiin-atsetüülkoliini retseptorid
Tegu on ionotroopsete retseptoritega (moodustavad ioonkanali), mida stimuleerivad nikotiin ja atsetüülkoliin.
Neid ioonkanaleid suudavad läbida naatrium-, kaalium- ja kaltsiumioonid.
Retseptorite tüübid:
Nikotiin-atsetüülkoliini retseptorid asuvad peamiselt lihasrakkudel, vegetatiivse närvisüsteemi ganglionites (närvirakkude tuumade koondumispaigad väljaspool kesknärvisüsteemi) ning kesknärvisüsteemis.
Muskariin-atsetüülkoliini retseptorid
Muskariin-atsetüülkoliini retseptorid asuvad kesk- ja perifeerses süsteemis, südames, kopsudes ja mitmetes näärmetes.
Muskariin-atsetüülkoliini retseptoreid blokeerib atropiin. Atropiini kasutamine toob kaasa pupilli suurenemise, mida on minevikus mitmetes Euroopa kultuurides kasutatud atraktiivuse suurendamiseks, kasutades näiteks atropiini sisaldavat belladonnat. Atropiini kasutatakse ka kaeoperatsioonidel, kutsumaks esile silmaava laienemist. Seda tuleb manustada silmamuna sisse, sest peale kandes reageerib see koliinesteraasiga ega jõua silmamuna sisse. Atropiini kasutatakse veel elustamise käigus, et blokeerida atsetüülkoliini mõju südamelihasele.
Stekene
Stekene on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.
Blīdene
Blīdene (vanasti ka Lielblīdiene või Blīdiene) on küla (vidējciems) Lätis Salduse piirkonnas, Blīdene valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 105 meetri kõrgusel maantee A9 ääres Blīdene jõe kaldal. Asula jääb piirkonna keskusest Brocēnist 15 ning Riiast 96 kilomeetri kaugusele.
Külas on kultuurimaja, põhikool ja raamatukogu. See tekkis Lielblīdene mõisa (Groß-Blieden) keskuse ja vallamaja juurde ja ehitati Teise maailmasõja järel välja kui kolhoosi Padomju Latvija keskasula. Hiljem sai sellest Blīdene sovhoosi keskasula. Aastail 2001-20021 kuulus küla Brocēni piirkonda.
Asula järgi on nime saanud Keila lademe Blīdene kihistu.
Aastal 2021 oli külas 351 elanikku.
Uue-Võidu maastikukaitseala
Uue-Võidu maastikukaitseala on maastikukaitseala Viljandi maakonnas Viljandi vallas Karula, Aindu ja Peetrimõisa külas. Kaitseala pindala on 51,7 ha, millest maismaa pindala on 29,6 ha ja veeosa pindala 22,1 ha.
Kaitseala on moodustatud 1964. aastal, et kaitsta Karula järve, Karula (Uue-Võidu) mõisa parki ja neid ümbritsevat maastikku.
Õunapuu (perekonnanimi)
Õunapuu on eesti perekonnanimi.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on Eestis perekonnanimi Õunapuu 340 mehel ja 353 naisel. Perekonnanimede levikult on Õunapuu meeste puhul 127. ja naiste puhul 134. kohal. Perekonnanimi Õunapuu on levinuim Jõgeva maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 18,17.
Laurentic (laev 1908)
pisi|Laurentic Laurentic oli White Star Line'i ookeaniliinilaev, mis seilas aastatel 1909–1917. See ehitati Harland & Wolffi laevatehases Belfastis. See sõitis marsruudil Liverpool–Québec–Montréal. Esimese maailmasõja ajal kasutas seda Kuninglik Merevägi.
Laev hukkus Iiri vetes pärast kokkupõrget kahe saksa meremiiniga 25. jaanuaril 1917. Kuigi selle meeskond pääses uppumisest, suri 354 neist alajahtumise tõttu.
Piira mõis
pisi|Piira mõisahoone Piira mõis (saksa keeles Piera) oli rüütlimõis Rakvere kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõisasüda Vinni valla territooriumile.
Mõisa omanikud olid Neffid ja Rosenid.
Kuulsaim mõisaomanik oli baltisaksa kunstnik Carl Timoleon von Neff, kes ostis 1849. aastal selle majanduslikult mittetasuva mõisa oma naisevennalt Karl Kaulbarsilt ning kasutas seda järgmise veerandsajandi jooksul suvituskohana. Sealsamas valmisid ka paljud kunstniku teosed.
Crosby maakond
Crosby maakond (Crosby County) on maakond Ameerika Ühendriikides Texase osariigis.
Koigi (Haljala)
Koigi oli küla Virumaal. Küla jääb tänapäeval Kõldu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Haljala kihelkonda. Küla moodustati pärast 1919. aasta mõisate riigistamist Koigi mõisast (saksa keeles Koik). Küla kaotati 1977, mil see liideti Kõldu külaga.
Tiiu Talvistu
pisi|Tiiu Talvistu 2013. aastal Tartus. [[Endel Kõksi näitus. Foto: Lauri Kulpsoo ]] Tiiu Talvistu (sündinud Tiiu Hagel; 2. veebruar 1955 Tartu – 17. veebruar 2020) oli eesti kunstiajaloolane, kuraator ja pedagoog.
Elulugu
Tiiu Talvistu sündis inseneri ja eesti filoloogi peres. Ta lõpetas 1973. aastal Tartu M. Härma nimelise 2. Keskkooli ja 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna.
1974. aastal asus ta tööle Tartu Kunstimuuseumis, kus töötas 2016. aastani, ühtekokku 42 aastat. Selle aja jooksul oli ta teaduri (1974‒1990), peavarahoidja (1990‒2004), teadusdirektori (2004‒2012) ja kogude kuraatori (2012‒2016) ametikohtadel. Ta on korraldanud näitusi, püsiekspositsioone, väljaspool Eestit toimunud projekte, arutelusid, giidituure jne.
Alates 2007. aastast oli ta Eesti kunsti ajaloo lektor Tartu Ülikoolis.
Teadustöö
Tema uurimisteemade ring on olnud lai: Ants Laikmaa, Pallas, eesti sõjaaegne kunst, 1970. aastate kunst, eesti pagulaskunst jm. Tema erilist tähelepanu on köitnud Elmar Kits, Karin Luts, Johannes Saal, Paul Burman, Ülo Sooster ja Valve Janov.
Isiklikku
Tema vanaisa oli ajaloolane Peeter Tarvel.
Tema abikaasa on kunstiajaloolane ja Tartu Kunstimuuseumi endine direktor Enriko Talvistu. Tema poeg Peeter Talvistu on kunstiajaloolane ja Tartu Kunstnike Liidu esimees, tütar Mary-Ann Talvistu on endine Kumu hariduskeskuse juhataja. Tütar Maria-Elisabeth on erialalt geograaf (kartograaf).
Vaksali tänav (Viljandi)
pisi|Elamu Vaksali tänav 32 pisi|[[Ugala teatrihoone (2018), Vaksali tänav 7]] Vaksali tänav on tänav Viljandis.
Tänav saab alguse Vabaduse platsilt, ristub Kaalu, Hariduse, Vana-Vaksali, Paala tee, Köstri, Kalevi, Riia maantee, Itaalia, Tehnika, Vene, Pärnu maantee ja Vabriku tänavaga ning lõpeb Viljandi raudteejaama juures. Tänava pikkus on 1651 m.
Tänava lõik algusest kuni Pärnu maanteeni on osa Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maanteest.
Vaksali 4 asub Martin Kleini monument. Vaksali tänaval asuvad
Ajalugu
Vaksali tänavat (tollal maanteed) on linnaplaanidel näha alates 18. sajandi lõpust. 1865. aastal kandis tänav Pärnu tänava nime. Praeguse nime sai tänav aastal 1924.
Tallinna tänava ja Vaksali tänava (ajalooliselt Riia-Pärnu tee) vaheline maa-ala kuulus ajalooliselt Viljandi mõisale. Keskaegse Viljandi linna eeslinn võis asuda kõige tõenäolisemalt Tallinna tee ja Pauluse kiriku vahel. Frantsisklaste mungaordu Antoniuse vendade kabel koos eestlaste kalmistuga on oletuste järgi asunud selles piirkonnas, linnast lääne poole üle Tallinna tänava jäävaid maid kasutas mõis põldude ja heinamaana.
Jäävihm
pisi|Jäävihma tagajärjed 2014. aastal Sloveenias Jäävihm on omapärane laussaju liik, mille teke on seotud sooja frondi, harvem ka külma frondi lähenemisega. Seda esineb hilissügisel, talvel või varakevadel, kui ilm muutub pärast külmaperioodi soojemaks.
Vaksali tänav (Viljandi)
Ajalugu
18. sajandi lõpus hakkas Viljandi mõis teeäärseid krunte müüma, Tallinna ja Vaksali tn ristmiku krundi ostis vene ortodoksi kogudus ja ehitas sinna 1847. aastal ajutise puidust Moskva patriarhaadi alla kuuluva apostliku õigeusukiriku Eelkäija Ristija Johannese auks. Kogudus asutati 1846. aastal. Algne kirik, mis asus Vaksali tänava alguses, lammutati 1959. aastal. 1967. aastal eraldati Riigipanga Viljandi osakonnale pangahoone ehituskrunt ning tühjale krundile, Vaksali tn 2 ehitati 1967. aastal tüüpprojekti kohaselt modernistlik T-kujulise põhiplaaniga kahekorruseline keldrikorrusega pangahoone. 1995. aastal sai kinnistu omanikuks Eesti Ühispank, kes renoveeris olemasoleva pangahoone oma Viljandi piirkonnakontoriks.
Jäävihm
Jäävihma moodustavad peenikesed tugevad läbipaistvad jääterad diameetriga 1–3 mm.
Vihmapiisad langevad kihtsajupilvedest läbi külma õhu, kus nad külmuvad täielikult või osaliselt. Kui külmub ainult veepiisa pealmine kiht, siis säilib südamikus vesi. Need terakesed kukuvad maapinnale ja purunevad ning maapinnale jäävad pähklikoori meenutavad jäätükid.
Vaksali tänav (Viljandi)
Ajalugu
1910. aastal avati Vaksali tänaval Kantremaa 2-klassiline ministeeriumikool, mis nimetati 1918. aastal Viljandi Linna 3. Algkooliks.