cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aurumasinate ajalugu
Puudused
Peamine erinevus kõrgsurve- ja madalsurve aurumootorite töö vahel on kolbi liigutava jõu allikas. Newcomeni ja Watti mootorites tekitab suurema osa rõhkude erinevusest auru kondensatsioon, mis põhjustab kolvi liigutamiseks atmosfäärirõhu (Newcomen) ja madalsurve auru, mis harva ületab 7 psi katlarõhku, pluss kondensaatori vaakum (Watt). Kõrgsurve mootoris annab suurema osa rõhkude vahest katlast tulev kõrgsurve aur; kolvi madalrõhupool võib olla atmosfäärirõhul või ühendatud kondensaatori rõhuga. Newcomeni näidisdiagramm, mis oli peaaegu täielikult allpool atmosfäärijoont, peaks peaaegu 200 aastat hiljem taaselustuma, sest kolmekordse paisumisega mootorite madalsurvesilinder annab umbes 20% mootori võimsusest, mis on jällegi peaaegu täielikult allpool atmosfäärijoont.
Ameerika Ühendriikides see ei kehtinud ja 1788. aastal tegutses John Fitchi ehitatud aurulaev regulaarselt kaubanduslikul liinil Delaware'i jõel Philadelphia (Pennsylvania osariigis) ja Burlingtoni (New Jersey osariigis) vahel, vedades kuni 30 reisijat. See laev suutis tavaliselt teha 7-8 miili tunnis ja läbis oma lühikese aja jooksul üle 2000 miili (3200 km). Fitchi aurulaev ei olnud äriliselt edukas, sest seda marsruuti läbisid piisavalt head vaguniteed. 1802. aastal ehitas William Symington praktilise aurulaeva ja 1807. aastal kasutas Robert Fulton Watti aurumasinat, et käivitada esimene äriliselt edukas aurulaev.
Oliver Evans omakorda pooldas "tugevat auru", mida ta kasutas paadimootorites ja statsionaarses kasutuses. Ta oli silindriliste katelde teerajaja, kuid Evansi kateldes toimus mitu tõsist katelde plahvatust, mis andis Watti kahtlustele kaalu. Ta asutas 1811. aastal Pennsylvania osariigis Pittsburghi linnas Pittsburghi aurumootorite ettevõtte. Ettevõte võttis kasutusele kõrgsurve aurumootorid jõelaevade kaubanduses Mississippi vesikonnas.
Esimese kõrgsurve aurumootori leiutas 1800. aastal Richard Trevithick.
Rõhu all oleva auru tõstmise tähtsus (termodünaamilisest seisukohast) seisneb selles, et sellega saavutatakse kõrgem temperatuur. Seega töötab iga mootor, mis kasutab kõrgsurveauru, kõrgema temperatuuri ja rõhkude vahega, kui see on võimalik madalsurve-vaakummootori puhul. Seega sai kõrgsurvemootor enamiku kolbaaurutehnoloogia edasise arengu aluseks. Isegi siis, kui 1800. aasta paiku tähendas "kõrgsurve" seda, mida tänapäeval peetaks väga madalaks rõhuks, s.t 40–50 psi (276–345 kPa), sest kõnealune kõrgsurvemootor ei kondenseerunud, vaid seda ajendas üksnes auru ekspansiivne jõud, ja kui see aur oli tööd teinud, siis tavaliselt väljus see atmosfäärist kõrgemal rõhul. Väljapääsenud auru puhumist korstnasse võis kasutada selleks, et tekitada indutseeritud tõmbetuul läbi tulekollektori ja seega suurendada põlemiskiirust, tekitades seega rohkem soojust väiksemas ahjus, kuid seejuures tekkis vasturõhk kolvi väljalaskeküljel.
Veebruaris 1804 demonstreeriti Lõuna-Walesis Merthyr Tydfilis asuvas Penydarreni rauatehases Richard Trevithicki ehitatud esimest iseliikuvat raudteeaurumasinat ehk auruvedurit.
Cornish engine and compounding
1811. aasta paiku pidi Richard Trevithick ajakohastama Watti pumpmootorit, et kohandada see ühele oma uuele suurele silindrilisele Cornishi katlamasinale. Kui Trevithick 1816. aastal Lõuna-Ameerikasse sõitis, jätkas tema parandusi William Sims. Paralleelselt töötas Arthur Woolf välja kahe silindriga ühendmootori, nii et aur paisus kõrgsurvesilindris, enne kui ta seda madalrõhulisse silindrisse paiskas. Tõhusust parandas veelgi Samuel Groase, kes isoleeris katla, mootori ja torud.
Aururõhk kolvi kohal tõusis lõpuks kuni 40 psi (0,28 MPa) või isegi 50 psi (0,34 MPa) ja andis nüüd suure osa allatuleku võimsusest; samal ajal paranes ka kondenseerimine. See suurendas märkimisväärselt tõhusust ja Cornishi süsteemi pumpamismootoreid (sageli tuntud kui Cornishi mootorid) ehitati uusi kogu 19. sajandi vältel. Vanemaid Watti mootoreid ajakohastati, et need vastaksid nõuetele.
Nende Cornishi paranduste kasutuselevõtt oli aeglane tekstiilitööstuspiirkondades, kus kivisüsi oli odav, sest mootorite kapitalikulud olid suuremad ja nende kulumine oli suurem. Muudatusi hakati tegema alles 1830. aastatel, tavaliselt lisades veel ühe (kõrgsurve)silindri.
Varaste aurumootorite teine piirang oli kiiruse varieeruvus, mis muutis need paljudeks tekstiilitööde, eriti ketruse jaoks ebasobivaks. Selleks, et saavutada püsiv kiirus, kasutasid varased auruvabrikud aurumasinat vee pumpamiseks vesirattale, mis ajas masinat edasi.
Paljusid selliseid mootoreid tarniti kogu maailma ning need töötasid usaldusväärselt ja tõhusalt paljude aastate jooksul, vähendades oluliselt söe tarbimist. Mõned neist olid väga suured ja seda tüüpi ehitati veel kuni 1890. aastateni.
Corlissi mootor
Corlissi aurumasinat (patenteeritud 1849) nimetati suurimaks arenguks pärast James Watti. Corlissi mootoril oli oluliselt parem pöörlemiskiiruse reguleerimine ja parem kasutegur, mistõttu see sobis igasuguste tööstuslike rakenduste, sealhulgas ketruse jaoks.
Corliss kasutas eraldi avausi auru sissevooluks ja väljavooluks, mis takistas väljavoolu jahutamist kuuma auru poolt kasutatavas kanalis. Corliss kasutas ka osaliselt pöörlevaid ventiile, mis võimaldasid kiiret tegutsemist, aidates vähendada rõhukaotusi. Klapid ise vähendasid samuti hõõrdumist, eriti võrreldes liugklappidega, mis kasutasid tavaliselt 10% mootori võimsusest.
Corliss kasutas automaatset muutuvat väljalülitamist. Klapikangid reguleerisid mootori pöörlemiskiirust, kasutades regulaatorit, et muuta väljalülitamise ajastust. See oli osaliselt vastutav tõhususe paranemise eest lisaks paremale pöörlemiskiiruse reguleerimisele.
Porteri-Alleni kiire aurumootor
Porteri-Alleni mootor, mis võeti kasutusele 1862. aastal, kasutas täiustatud ventiilimehhanismi, mille oli Porteri jaoks välja töötanud Allen, erakordselt võimekas mehaanik, ja seda tunti esialgu üldiselt Alleni mootorina. Suure kiirusega mootor oli hästi tasakaalustatud täppismasin, mille saavutused muutusid võimalikuks tänu edusammudele tööpinkide ja tootmistehnoloogia vallas.
Kõrgkäigumootor töötas kolvi kiirusega, mis oli kolm kuni viis korda suurem kui tavaliste mootorite kiirus. Sellel oli ka madalate pöörete varieeruvus. Kõrgkäigumootorit kasutati laialdaselt saeveskites ketassaagide käitamiseks. Hiljem kasutati seda ka elektritootmiseks.
Sellel mootoril oli mitmeid eeliseid. Seda võis mõnel juhul otse ühendada. Kui kasutati hammasrattaid või rihmasid ja trumme, võisid need olla palju väiksemate mõõtmetega. Samuti oli mootor ise väike, kui suur oli tema poolt arendatav võimsus.
Porter parandas lendkuuliga regulaatorit oluliselt, vähendades pöörlevat kaalu ja lisades kaalu ümber võlli. See parandas oluliselt kiiruse reguleerimist. Porteri regulaator sai 1880. aastaks juhtivaks tüübiks.
Porter-Alleni mootori kasutegur oli hea, kuid mitte võrdne Corlissi mootoriga.
Ühisvoolumootor (või unaflow-mootor)
Uniflow-mootor oli kõige efektiivsem kõrgsurvemootoritüüp. See leiutati 1911. aastal ja seda kasutati laevadel, kuid selle tõrjusid välja auruturbiinid ja hilisemad merediiselmootorid.
Mýto
Mýto (saksa keeles Mauth) on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Rokycany ringkonnas. Mýto asub Rokycanyst ligi 11 km idakirdes ja Plzeňist umbes 27 km idas.
Tallinna saksa teater
pisi|[[Tallinna saksa teatri hoone endisel Jaani tänaval (saksa keeles Johannisstrasse) Tallinnas]] Tallinna saksa teater (saksa keeles Revaler Deutsches Theater) oli aastatel 1795–1939 Tallinnas vaheaegadega tegutsenud teater, ühtlasi esimene kutseline teater Eestis.
Mýto
Mýto asub merepinnast 443 meetri kõrgusel.
Groom
pisi|200px|Viltune veetorn linna lähedal Interstate 40 ääres Groom on linn USA-s Texase osariigis Carsoni maakonnas. See asub Texase Pannivarda piirkonnas kiirtee Interstate 40 (endise Route 66 ääres) Amarillost umbes 70 km kaugusel idas ja Oklahoma Cityst umbes 345 km kaugusel läänes maakonna kagunurgas.
Tallinna saksa teater
Teatri eelkäija oli aastatel 1784–1792 tegutsenud harrastusteater Revaler Liebhaber Theater.
Mýto
Mýtot on esmamainitud 1296. aastal. Alevi staatuse sai Mýto 14. sajandi teise poole alguses ja linnaõigused 1905. aastal.
Mýtos on sündinud austria muusikaajaloolane, muusikakriitik ja helilooja August Wilhelm Ambros (1816–1876).
Tallinna saksa teater
Teater kandis aastast 1809 nime Tallinna Teater (saksa keeles Revaler Theater), aastast 1860 nime Tallinna Linnateater (saksa keeles Revaler Stadttheater) ja aastast 1910 nime Tallinna saksa teater. 1910. aastal valmis teatri uus hoone, praeguse aadressiga Pärnu mnt 5.
Groom
Arvestuslik elanike arv oli 2019. aastal 550. 2010. aasta rahvaloenduse järgi oli seal 574 elanikku.
549 eKr
Aasta 549 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCV (205.) aasta ab urbe condita.
Tallinna saksa teater
1939. aastal asus teater Umsiedlung 'i käigus täies koosseisus ümber okupeeritud Poolasse ja jätkas tegevust Łódźis. Teatrihoone Tallinnas omandas Eesti Draamateater.
Arhitektuur
Tallinna Saksa Teatri Selts vajas uut hoonet, mis mahutaks Tallinnas elavaid saksa teatrihuvilisi (kogu linna elanikkonnast moodustasid sakslased 10%) ning oleks samas oma sisuliselt lahenduselt võimalikult universaalne ja võimaldaks etendada nii draamat kui ka ooperit.
Groom
Linn on saanud nime rantšopidaja B. B. Groomi (1812–1906) järgi.
Tallinna saksa teater
Arhitektuur
Uue maja saamiseks korraldatud rahvusvahelisele arhitektuurivõistlusele laekus kokku 61 kavandit Saksamaalt, Austriast, Soomest ja Venemaalt, võitjaks osutus Peterburi arhitektide Nikolai Vassiljevi (1875-1958) ja Aleksei Bubõri (1876-1919) projekt "Ein vierblättiges Kleeblatt" ('Neljaleheline ristikhein'), mis vastas tellijate soovile ja seadis eeskujuks Berliini Hebbeli teatri (arhitekt Oskar Kaufmann, valminud 1908). Ehitusmeister Friedrich Hübbe juhtimisel kestsid tööd aastatel 1909–1910.
Valminud rustikaalse kivihoone eksterjööris vahelduvad klombitud paekivi pinnad sileda krohviga, stiililt vastab see põhjamaisele juugendstiilile ehk rahvusromantismile, millele on omane seest-välja projektsioon: hoone eksterjöör peab jälgima siseruumide paigutust ja neile vabalt järgi andma.
Groom
Asula tekkis 1902. aastal raudteeliini Chicago, Rock Island and Pacific Railroad äärde. Samal aastal avati seal esimene kauplus ja postkontor. 1906. aastal olid asulas juuksuriäri, pank, hotell, saeveski, kool ja mitu poodi.
Tallinna saksa teater
Arhitektuur
Kõik fassaadid on liigendatud ja plastilised, punastest tellistest katusepindu ilmestavad madalad tornikesed. Nurkades olevaid ümareendeid, millesse on paigutatud trepikojad, katavad sujuvad tornikiivrid. Esifassaadi ilmestavad kolm vertikaalset, läbi korruste kulgevat aknariba, mille vahele on paigutatud juugendlikud reljeefsed figuurid (autor Riia skulptor August Volz, kelle loomingut leiab ka interjööridest). Esimesed 25 dekoratsiooni maalis teatrile Eduard Poland.
Groom
Groom sai linnaõigused 1911. aastal. Sel ajal elas seal arvatavasti üle 250 inimese. Linn elas üle 1912. ja 1915. aastal tulekahjud. 1930. aastaks oli elanike arv 1920. aastate naftabuumi toel suurenenud 564-ni. 1928. aastal sillutati linna peatänav, ehtati veesüsteem ja paigaldati elektrivõrk. Kanalisatsioonisüsteem ehitati 1940. aastate lõpus.
Pärast nafatööstuse vähenemist piirkonnas muutus linna tähtsamaks majandusallikaks põllumajandus ja maanteel Route 66 liiklejate teendamine. Elanike arv saavutas linnas haripunkti 1970. aastal, mil seal elas 808 inimest – alates sellest ajast on elanike arv järk-järgult langenud. Linna majandusele andis suure hoobi 1980. aastate alguses valminud kiirtee valmimine. Mõni aeg hiljem suleti linnas neljast kohvikust kolm. 1984. aastal oli linnas viis kirikut, pank, kool, paarkümmend ettevõtet.
Tallinna saksa teater
Arhitektuur
Sujuvavormilise frontooni keskel on barokselt reljeefne Tallinna vapp, mis pidi rõhutama, et tegemist on Tallinna teatriga, mis on ühtlasi saksa teater. Esifassaadi ilmestavad ka vertikaalselt ovaalseks venitatud aknad välimistes äärtes.
Groom
pisi|left|Groomi lähedal asuv hiiglaslik rist Linna suurim vaatamisväärsus on linna lähedal kiirtee Interstate 40 kõrval paiknev 1995. aastal 58 meetri kõrgune rist, mis üks kõrgemaid riste Põhja-Ameerikas. See on nähtav ligi paarikümne kilomeetri kauguselt. See on muutunud teeäärseks pühamuks ja palverännakute sihtkohaks. Risti kõrval asub lisaks 14 elusuurust kuju, mis kujutavad Jeesust Kolgata teel.
Omapäraseks teeäärseks vaatamisväärsuseks on kujunenud ka kiirtee kõrval paiknev sihilikult viltu ehitatud veetorn. See ehitati selleks, et tõmmata tähelepanu selle koha juures kunagi asunud veoautode peatuskohale.
Tallinna saksa teater
Arhitektuur
1955. aastal tehtud juurdeehitused järgivad hoone üldist vormi, kuigi interjööridest püüti juugendvorme kaotada nii palju kui võimalik. Uue remondi käigus 1980. aastatel taastati juugendstiil ja algne plaanilahendus interjöörides.
Mahu kihelkond
On arvatud, et kihelkonnale andis nime Mahu küla.
William Whiston
pisi|William Whiston kujutatuna [[George Vertue gravüüril (1720) Sarah Hoadly maali ainetel]] William Whiston (9. detsember 1667 – 22. august 1752) oli Inglise teoloog, ajaloolane ja matemaatik.
Mahu kihelkond
Mahu kihelkond asus Soome lahe rannikul, asustuskeskusega Pada-Koila ümbruses, kust on teada kolm linnust, millest muinasaja lõpul oli arvatavasti kasutusel Pada linnus (teised olid Padaoru ja Koila linnused). Mahu kihelkond piirnes idas Askele, lõunas Lemmu ja läänes Rebala kihelkonnaga. Taani hindamisraamatu andmetel oli Mahu põllumajandusliku maa suuruseks 560 adramaad.
William Whiston
Whistonit tuntakse eeskätt tõlgete järgi Josephus Flaviuse "Antiquitates Judaicaest" ja teistest raamatutest. Samuti on tuntud tema teos "Uus Maa teooria" ("A New Theory of the Earth") ja Whistoni kalduvus ariaanlusse.
Mahu kihelkond
Muinaskihelkonna alale asutati 1220. aastatel Viru-Nigula kirikukihelkond.
William Whiston
Cambridge'i ülikoolis päris ta Lucase matemaatikaprofessori õppetooli oma õpetajalt Isaac Newtonilt.
Ultra
Ultra oli Suurbritannia sõjaväeluure koodnimi luureinformatsioonile, mida koguti Teise maailmasõja käigus 1941. aasta juunis teljeriikide šifreeritud raadio- ja teletaipsidet pealt kuulates ja dešifreeriti Bletchley Parkis asuvas Riiklikus Koodi- ja Šifreerimiskoolis (GC&CS).
Monorelsstee
Monorelsstee on transpordiseade. Monorelssteel kasutatakse ühte rööbast, mis on kinnitatud estakaadile. Lastivankrid või vagunid võivad liikuda nii rööpa peal, kui ka rööpa all, ning neid veab mootorvagun.
Ultra
Nimi Ultra tuleneb asjaolust, et Suurbritannias kasutatud riigisaladuse klassifikatsiooni kõrgeimat astet Most Secret ('kõige salajasem') peeti omandatud informatsiooni jaoks liiga ebaturvaliseks ja seetõttu loodi uus klassifikatsiooniaste Ultra Secret ('ülisalajane').
Monorelsstee
Varasemad aastad
Esimese monorööbastee prototüübi valmistas 1820. aastal Venemaal Ivan Elmanov. Katseid luua monorööbastee alternatiive tavapärastele raudteedele on tehtud juba 19. sajandi algusest peale.
Centennial Monorail esitleti 1876. aastal Philadelphias toimunud maailmanäitusel – Centennial Expositionil. Selle projekti alusel ehitati 1877. aastal Bradfordi ja Foster Brooki raudtee, mis sõitis ühe aasta jooksul 1878. aasta jaanuarist kuni 1879. aasta jaanuarini.
1879. aasta paiku pakkusid Haddon ja Stringfellow sõltumatult välja "ühe rööbastee" süsteemi, mis kasutas ümberpööratud "V" rööpaid (ja seega ristlõike "Λ" kuju). See oli mõeldud sõjaliseks kasutamiseks, kuid nähti ka tsiviilotstarbelist kasutamist "odava raudteena". Samamoodi oli üks esimesi praktikas kasutusse võetud süsteeme Prantsuse insener Charles Lartigue, kes ehitas Iirimaal Ballybunioni ja Listoweli vahelise raudteeliini, mis avati 1888. aastal ja kestis 36 aastat, kuid suleti 1924. aastal (Iirimaa kodusõja kahjustuste tõttu). See kasutas koormust kandvat ühe rööpa ja kahte madalamat, välist rööpa tasakaalustamiseks, kusjuures kolm rööpa olid kantud kolmnurksetele tugedele. Selle ehitamine oli odav, kuid selle kasutamine oli keeruline. Võimalik, et esimene monorööpmeline vedur oli 0-3-0 auruvedur sellel liinil. Lartigue'i süsteemi kasutava kiirraudtee ehitamiseks pakuti välja 1901. aastal Liverpooli ja Manchesteri vahelist kiirraudteeliini.
UBUNTU Partei
UBUNTU Partei on Lõuna-Aafrika Vabariigi partei, Ubuntu Vabastusliikumise poliitiline väljund. See on esimene ubuntu ideoloogial põhinev partei. Partei rajas 2012. aastal Michael Tellinger.
Toomas Huik
pisi|Toomas Huik 1983. aastal Foto: Jaan Künnap Toomas Huik (sündinud 15. aprillil 1959 Otepääl) on eesti pressi- ja spordifotograaf.
UBUNTU Partei
2014. aastal osaleti Lõuna-Aafrika Vabariigi üldvalimistel, kus koguti 8234 häält (0.04%).
Ultra
Ultra olemasolu hoiti pärast sõja lõppu pikalt saladuses. Pärast selle avalikustamist 1970. aastate keskpaigas, tuli ajaloolastel Teise maailmasõja historiograafias mitmeid parandusi ja täpsustusi teha. Näiteks väidab Suurbritannia ajaloolane Andrew Roberts: "Kuna tal oli hindamatult oluline võimekus lugeda Rommeli Enigma sõnumivahetust, teadis Montgomery täpselt, et milline puudus oli sakslastel meestest, laskemoonast, toidust ja eelkõige kütusest."
Toomas Huik
Huik lõpetas 1978. aastal Otepää Keskkooli, 1979. aastal Tehnikakooli nr 2 fotograafia erialal ning 1983. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuriteaduskonna näitejuhtimise erialal.
1985–88 töötas Huik Eesti Telegraafiaagentuuris, 1988–89 EKE Projektis, 1989–92 kultuuriajakirjas Teater. Muusika. Kino, 1992–97 majanduslehes Kaubaleht ning 1997 –2014 ajalehes Postimees fotograafina, viimati fototoimetuse vanemtoimetajana. Ta on osalenud fotograafina kolmedel olümpiamängudel (2000–2004).
2002. aastal pälvis Huik Eesti Ajalehtede Liidu pressipreemia 2001. aasta parima uudisfoto eest fotoga Eesti Raudtee erastamise kohtuistungilt.
Monorelsstee
Varasemad aastad
Boynton Bicycle Railroad oli New Yorgi Long Islandi Brooklyni linnaosas asuv auruajamiga monorööpmel rööbas. See liikus ühe kandva rööbastee peal maapinnal, kuid üleval oli puidust stabiliseeriv rööbas, mis oli seotud paari horisontaalselt vastastikku paiknevate ratastega. Raudtee tegutses vaid kaks aastat alates 1890. aastast.
Hotchkissi jalgrattaraudtee oli monorööpmel, millel sai sõita sobiva pedaaliga jalgrattaga. Esimene eksemplar ehitati 1892. aastal Smithville'i ja Mount Holly (New Jersey) vahel. See suleti 1897. aastal. Teisi näiteid ehitati Norfolkis aastatel 1895–1909, Great Yarmouthis ja Blackpoolis Ühendkuningriigis alates 1896. aastast.
1900.–1950. aastad
Varajased konstruktsioonid kasutasid tavapäraste raudteede kahekordse rööpse asemel kahekordset metallrauda, mis nii juhtis kui ka toetas monorööpse vagunit. Säilinud riputatud versioon on vanim veel kasutuses olev süsteem: Wuppertali monorail Saksamaal. Samuti katsetati 1900. aastate alguses güroskoopiliselt ühe rööbastee peal tasakaalustatud vagunitega monorööpaid, kuid neid ei arendatud kunagi prototüübi staadiumist kaugemale. Ewingi süsteem, mida kasutati Patiala State Monorail Trainwaysis Punjabis, Indias, tugineb hübriidmudelile, mis koosneb koormust kandvast üksikust rööbastest ja tasakaalustamiseks kasutatavast välisest rattast. Lartigue'i süsteemi kasutava kiirraudtee kohta tehti 1901. aastal ettepanek Liverpooli ja Manchesteri vaheliseks kiirraudteeks.
1910. aastal kaaluti Brennani güroskoopilise monorööbastee kasutamist Alaska söekaevanduses. Juunis 1920 avaldas Prantsuse Patendiamet Henri Coanda FR 503782 "Transporteur Aérien" - õhuvankri kohta.
20. sajandi esimesel poolel esitati veel mitmeid kavandatavaid projekte, mis kas ei lahkunud kunagi joonistusplaadilt või jäid lühiajalisteks prototüüpideks. Üks esimesi Ameerika Ühendriikides kavandatud monorööpaid oli 1930. aastate alguses New Yorgis, mida kavandati kõrgel asuva rongisüsteemi jaoks.
1950.–1980. aastad
20. sajandi teisel poolel olid monorööpad asunud kasutama suuremaid palk- või talapõhiseid rööpaid, mille veeremiüksused toetusid ühele rattapaarile ja mida juhtis teine rattapaar. 1950. aastatel ehitati Saksamaal 40% ulatuses süsteemi prototüüp, mis oli kavandatud kiiruseks 200 mph (320 km/h) sirgel teel ja 90 mph (140 km/h) kurvides. Oli projekte, kus sõidukid olid talade külge toetatud, riputatud või konsoolidega. 1950. aastatel töötati välja ALWEGi kandev konstruktsioon, millele järgnes ajakohastatud riputatud tüüp, SAFEGE-süsteem. ALWEGi tehnoloogia versioone kasutavad kaks suurimat monoraili tootjat, Hitachi Monorail ja Bombardier.
1956. aastal hakati katsetama esimest monorööpmelrööbasteed, mis asus USA Texase osariigis Houstonis. California osariigis asuv Disneyland Anaheimis avas 1959. aastal Ameerika Ühendriikide esimese iga päev töötava monorelsisüsteemi. Hiljem paigaldati sel perioodil täiendavaid monorööpaid Walt Disney Worldi Floridas, Seattle'is ja Jaapanis. Monorööpaid reklaamiti futuristliku tehnoloogiana koos näitusepaigaldiste ja lõbustuspargi ostudega, nagu on näha tänapäeval kasutusel olevatest pärandkasutuses olevatest süsteemidest. Siiski said monorelsid tavapäraste transpordisüsteemidega võrreldes vähe kandepinda. Märtsis 1972 avaldas Alejandro Goicoechea-Omar patendi DE1755198, mis käsitleb Hispaanias Las Palmas de Gran Canarias eksperimentaalrongina ehitatud "selgrootorongit". Koos lennureiside ja kaubanduskeskuste tekkimisega tekkisid eraettevõtete niššide kasutusalad, kus ehitati shuttle-tüüpi süsteeme.
Ühisraudtee kui ühistranspordi tajumine
Aastatel 1950–1980 võis monoraili kontseptsioon, nagu kõik ühistranspordisüsteemid, kannatada konkurentsi tõttu autoga. Sel ajal valitses Ameerikas Teise maailmasõjajärgne optimism ja inimesed ostsid suurel hulgal autosid tänu eeslinnastumisele ja riikidevahelisele maanteevõrgustikule (Interstate Highway System). Eelkõige võis monorööpmelraudtee kannatada selle all, et ühistranspordiasutused ei soovinud investeerida tõestamata tehnoloogia kõrgetesse kuludesse, kui olid olemas odavamad alternatiivid. Samuti oli palju konkureerivaid monorailitehnoloogiaid, mis lõhestas nende juhtumit veelgi. Üks märkimisväärne näide avaliku monoraili kohta on AMF Monorail, mida kasutati transpordiks 1964.–1965. aasta maailmanäituse ümber.
See kõrgete kuludega arusaam vaidlustati eelkõige 1963. aastal, kui ALWEGi konsortsium tegi ettepaneku rahastada suure süsteemi ehitamist Los Angelese maakonnas, Californias, vastutasuks kasutusõiguse eest. Los Angelese maakonna järelevalvenõukogu lükkas selle tagasi Standard Oil of California ja General Motorsi (kes olid autost sõltuvuse tugevad pooldajad) survel, ning hilisem metroosüsteem sattus kuulsa kirjaniku Ray Bradbury kriitika alla, kuna see ei olnud veel jõudnud kavandatava monorelsi mastaapi.
Mitmed algselt transpordisüsteemina kavandatud monorelsid elasid turismist saadud tuludest, saades kasu ainulaadsetest vaadetest, mida suures osas kõrgendatud rajatised pakkusid.
Hiljutine ajalugu
Alates 1980. aastatest on Jaapanis enamik monoraili massitranspordisüsteeme, välja arvatud mõned erandid. Tokyo Monorail, on üks maailma kõige tihedama liiklusega, keskmiselt 127 000 reisijat päevas ja on teenindanud alates 1964. aastast üle 1,5 miljardi reisija. Hiina alustas hiljuti, 2000. aastate lõpus, monorööbasteede arendamist, kus on juba maailma suurim ja kõige tihedama liiklusega monorööbastee süsteem ning kus mitmes linnas on ehitamisel mitu monorööbastee massitranspordisüsteemi. Wuhu linnas on ehitamisel Bombardier Innovia Monoraili põhinev süsteem ning mitmes linnas, näiteks Guang'anis, Liuzhous, Bengbus ja Guilinis, on ehitamisel mitu BYDi välja töötatud Cloudraili süsteemi. Monorööpaid kasutatakse jätkuvalt nišiturgudel ja lõbustuspargis.
Kaasaegsed massitranspordi monorelss-süsteemid kasutavad ALWEGi talade ja rehvide lähenemisviisi edasiarendusi, kusjuures ainult kaks riputatud tüüpi on laialdaselt kasutusel. Monoraili konfiguratsioonid on kasutusele võetud ka maglev-rongide puhul. Alates 2000. aastatest on seoses liiklusummikute ja linnastumise suurenemisega taas tekkinud huvi selle tehnoloogia vastu ühistranspordis, kusjuures mitmed linnad, näiteks Malta ja Istanbul, uurivad tänapäeval monorööpaid kui võimalikku ühistranspordilahendust.
Chongqing Rail Transit Hiinas võttis 2004. aastal kasutusele ainulaadse ALWEG-põhise konstruktsiooni, mille veerem on palju laiem kui enamiku monorööbasteede puhul ja mille läbilaskevõime on võrreldav raskete raudteede omaga. Selle põhjuseks on asjaolu, et Chongqingi linna läbivad arvukad mäed, mäed ja jõed, mistõttu tunnelite rajamine ei ole võimalik, välja arvatud mõnel juhul (näiteks liinid 1 ja 6), kuna need on väga sügavad. Tänapäeval on see maailma suurim ja kõige tihedamini kasutatav monorööpmelrööbastee süsteem.
São Paulo (Brasiilia) ehitab oma ühistranspordivõrgu osana kahte suure läbilaskevõimega monorööpmeliini. Liin 15 avati osaliselt 2014. aastal, selle pikkus on 27 km, kui see 2022. aastal valmib, ja selle läbilaskevõime on 40 000 pphd, kasutades Bombardier Innovia Monoraili ronge. Liin 17 saab olema 17,7 km (11,0 mi) pikk ja kasutab BYD SkyRaili konstruktsiooni. Teised olulised monorelss-süsteemid on ehitamisel, näiteks Kairo monoraili kaks liini, kaks liini MRT (Bangkok) ja SkyRail Bahia Brasiilias.
Tüübid ja tehnilised aspektid
Kaasaegsed monorelsid sõltuvad sõidukite liikumispinnana suurest täispuidust palgist. On olemas mitmeid konkureerivaid konstruktsioone, mis jagunevad kahte suurde klassi: kandepalk- ja rippraudteed. Kõige tavalisem tüüp on kanderaam, mille puhul rong sõidab 2–3 jala (0,6– 0,9 meetri) laiusel teras- või raudbetoonpalgil. Kummipeadega varustatud vagun puutub veojõu tagamiseks ja veeremi stabiliseerimiseks ülevalt ja mõlemalt küljelt kokku palgiga. Selle stiili populariseeris Saksa ettevõte ALWEG. On olemas ka ajalooline vedrustuse monoraili tüüp, mille töötasid välja saksa leiutajad Nicolaus Otto ja Eugen Langen 1880. aastatel. See ehitati Saksamaal Wuppertalis asuvas Barmeni ja Elberfeldi kaksiklinnas, avati 1901. aastal ja on siiani kasutusel. Chiba Urban Monorail on maailma suurim rippraudteevõrk.
Võimsus
Peaaegu kõik kaasaegsed monorelsid töötavad elektrimootorite abil, mida toidavad kaks kolmandat rada, kontaktjuhtmed või elektrifitseeritud kanalid, mis on kinnitatud või suletud nende juhtpalkide külge, kuid on olemas ka diiselmootoriga monorailisüsteeme. Ajalooliselt kasutasid mõned süsteemid, näiteks Lartigue'i monorail, auruvedureid.
Magnetiline hõljutus
Mõne varase monorööbastee (eelkõige Saksamaal Wuppertalis asuva rippuva monorööbastee) konstruktsioon on selline, et ühelt liinilt teisele on raske ümber lülituda. Mõned teised monorelsid väldivad ümberlülitamist nii palju kui võimalik, töötades pidevas ringis või kahe fikseeritud jaama vahel, nagu Seattle Center Monoraili puhul.[tsitaat].
Praegused monorelsid on võimelised tõhusamaks ümberistumiseks kui varem. Riputatud monorööbasteede puhul võib ümberlülitamist teostada, liigutades flanke palgi sees, et ronge ühele või teisele liinile ümber paigutada[viide vajalik].[viide vajalik].
Dekoor (koondis)
Dekoor oli 1928. aastal asutatud Eesti rakenduskunstnike koondis.
Monorelsstee
Magnetiline hõljutus
Liinil 15 São Paulo liinil liikumissuunda muutev lüliti. Tugipalkidega monorööbasteed nõuavad, et tala liiguks ümberlülitamiseks, mis oli peaaegu lubamatult vaevaline protseduur. Nüüd on kõige tavalisem viis selle saavutamiseks paigutada liikuv aparaat tugevale platvormile, mis suudab kanda sõidukite, talade ja omaenda mehhanismi raskust. Mitmesegmendilised talad liiguvad rullikutel kohale, et üht talat sujuvalt teise vastu viia ja saata rong soovitud suunas, kusjuures algselt ALWEGi poolt välja töötatud konstruktsiooniga on võimalik lülitumine lõpule viia 12 sekundiga. Mõned neist pöörmepalkidest on üsna keerulised, mis suudavad lülitada mitme palgi vahel või simuleerida raudtee topeltristmikku. Veeremi tehnilised andmed ei ole üldjuhul avalikud, nagu on tavaks avalike teenuste jaoks ehitatud veeremi puhul.
Dekoor (koondis)
Dekoorile aluse pannud iseseisvuse ajal kodumaal hariduse saanud rakenduskunstnikud seadsid oma eesmärgiks "rakenduskunsti ja ilutunde edendamise, selle propageerimise, nende isikute koondamise ja toetamise, kes rakenduskunsti alal töötavad ja tegutsevad". Asutamiskoosolekust võttis osa 23 (peamiselt Riigi Kunsttööstuskoolis hariduse saanud) noort rakenduskunstnikku.
Juba esimesel tegevusaastal alustasid Kunsttööstuskooli ruumides tegutsemist Dekoori õhtused joonistuskursused, hiljem avati ka aktiklass. Asutati ka liikmetevaheline tööbüroo. Järgmisel aastal toodi joonistuskursuste õppekavva loovjoonistamise, rahvakirjade ja stiliseerimise õpetus.
550 eKr
Aasta 550 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCIV (204.) aasta ab urbe condita.
Monorelsstee
Klassid
Kummiga varustatud monorongid on tavaliselt projekteeritud nii, et nad suudavad toime tulla 6% tõusuga. Kummikattega kergliiklusteed või metrooliinid saavad hakkama sarnaste või suuremate kalletega - näiteks Lausanne'i metroo on kuni 12% ja Montreali metroo kuni 6,5% kalletega, samas kui VAL-süsteemid saavad hakkama 7% kalletega.
Tööstus
Monorelssteid kasutatakse tsehhides kaupade vedamisel, nii tsehhisiseselt kui ka tsehhidevaheliselt. Tööstuses kasutatavate monorelssteede pikkused ei ole reeglina pikemad, kui mõni kilomeeter.
Ühesuunarööpaid on kasutatud muudeski rakendustes peale reisijateveo. Väikesi rippuvaid monorööpaid kasutatakse laialdaselt ka tehastes kas liikuvate koosteliinide osana.
Ropsilaud
Ropsilaud oli kolmel jalal olev laud, millel murtud lina varsi puhastati luudest ehk ropsiti. Laua kaks jalga võisid olla looduskõverad.
Monorelsstee
Ajalugu
1876. aastal demonstreeritud Centennial Monoraili poolt inspireerituna alustas 1877. aastal Bradfordi ja Foster Brooki raudtee 5 mi (8,0 km) pikkuse liini ehitamist, mis ühendas Bradfordi ja Foster Townshipi, McKeani maakonnas Pennsylvanias. Liin tegutses aastatel 1878–1879, tarnides masinaid ja naftasaadusi. Esimene kahe katlaga vedur kulus kiiresti ära. See asendati ühe katlaga veduriga, mis oli liiga raske ja kukkus kolmandal sõidul läbi rööbastee. Kolmas vedur oli taas kahe katlaga. Proovisõidul jooksis üks katel tühjaks ja plahvatas, tappes kuus inimest. Raudtee suleti varsti pärast seda.
Kesk-Jaava monorööpaid kasutati puidu transportimiseks Kesk-Jaava metsadest, mis asuvad mägedes, jõgedesse. Aastatel 1908 ja 1909 ehitas metsnik H. J. L. Beck Põhja-Surabaya metsapiirkonnas väikese puidu ja küttepuude transpordiks piiratud, kuid piisava võimsusega käsitsi juhitava monorelsi. Hilisematel aastatel arendas seda ideed edasi L. A. van de Ven, kes oli Grobogani metskonna metsnik umbes aastatel 1908–1910. Monorööpaid ehitasid istandusettevõtjad ja puidutöötlemisettevõtjad kogu Kesk-Jaava mägedes. Aastatel 1919/1920 kadusid aga käsitsi juhitavad monorööpad järk-järgult ja asendusid metsade kasutamise muutudes kitsarööpmeliste auruveduritega raudteedega.
Ropsilaud
Põhiliselt oli ropsilaud kasutusel Setu- ja Võrumaal. 19. sajandil võeti seal piirkonnas kasutusele ka püstne ropsilaud, mis seisis jalgadel (samuti looduskõverad) või oli kinnitatud pingi külge.
Monorelsstee
Ajalugu
1920. aastatel kasutas Hamburgi sadam bensiinimootoriga rippraudteed, et transportida pagasit ja kaupa ookeanilaevadelt reisijate depoosse.
Põhja-Mojave'i kõrbes ehitati 1924. aastal Epsom Salts Monorail. See kulges 28 miili ulatuses Trona raudtee ühenduskohast ida poole Owlsheadi mägedes asuvate epsomiidimaardlate korjamiseks. See Lartigue'i tüüpi monorööpmel saavutas kuni kümneprotsendilisi tõususid. See töötas ainult kuni 1926. aasta juunini, kui maardlad muutusid ebaökonoomseks, ja lammutati 1930. aastate lõpus vanametalliks.
Nõukogude Liidus Nižni Novgorodi oblastis asuva Lyskovski monorööbastee projekteeris puidutööstuse insener Ivan Gorodtsov. Ligikaudu 50 km pikkune Lartigue'i tüüpi liin avati 1934. aasta novembris, et ühendada Selskaja Maza küla puidu vedamiseks Bakaldõ ja Jaloksha küladega. Selle eeskujul ehitati eraldi 42 kilomeetri (26 mi) pikkune kauba- ja reisijateveo monoröövel Borist Zavražnoe külla, kus kaevandati metsa ja turvast. Lyskovski monoröövel lõpetas tegevuse 1949. aastal.
Briti firma Road Machines (Drayton) Ltd. töötas välja moodulite rööbastee maapealse monorööpmelise süsteemi, mille 230 mm (9 tolli) kõrgused rööbaslõigud olid 1,2–3,7 m (4–12 jalga) pikad ja jooksid tugiplaatide vahel. Esimene süsteem müüdi 1949. aastal ja seda kasutati tööstus-, ehitus- ja põllumajandusrakendustes kogu maailmas. Ettevõte lõpetas tegevuse 1967. aastal. Süsteemi kohandati kasutamiseks James Bondi filmis "Sa elad ainult kaks korda". Süsteemi näide on olemas Amberley muuseumis ja pärandkeskuses Suurbritannias.
Hiljutised rakendused
Väga väikeseid ja kergeid süsteeme kasutatakse laialdaselt põllumajandusettevõtetes põllukultuuride, näiteks banaanide transportimiseks. Esimesena Jaapanis välja töötatud kallakautode tööstuslikke versioone kasutatakse põllumajanduses järskude nõlvadega aladel, näiteks tsitrusviljaistandustes Jaapanis ja viinamarjaistandustes Itaalias. Üks Euroopa tootja ütleb, et nad on paigaldanud 650 süsteemi kogu maailmas.
Kaevandustööstuses on kasutatud rippuvaid monorööpaid, kuna need suudavad hammasrattaajami abil laskuda ja ronida järskude tunnelite alla. See vähendab oluliselt kulusid ja tunnelite pikkust, mõnel juhul kuni 60% võrra, mis muidu peavad olema kergema kaldega, et sobida maanteesõidukitele või tavapärastele raudteedele.
Alates 2020. aastast on Qingdao sadamas ehitamisel rippraudtee, mis on võimeline vedama täislastitud 20- ja 40-jalgseid konteinereid, mille esimene etapp võeti kasutusele 2021. aastal.
Algoloog
Algoloog ehk fükoloog on teadlane, kes tegeleb algoloogia ehk vetikate uurimisega.
Eesti algoloogidest on tuntumad Erich Kukk, Kalle Olli, Jaan Toom, Sirje Vilbaste.
Surnud 16. septembril
Siin loetletakse 16. septembril surnud tuntud isikuid.
Eesti NSV teeneline looduskaitsja
Eesti NSV teeneline looduskaitsja on Eesti NSVs välja antud aunimetus.
Aunimetust andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium teenete eest "looduskeskkonna kaitse ja kontrolli ning loodusvarade ratsionaalse kasutamise korraldamisel, keskkonna mittesaastava tehnoloogia väljatöötamisel ja juurutamisel ning looduskaitse propageerimisel."
Roueni piiramine (1591–1592)
Roueni piiramine oli detsembrist 1591 maini 1592 väldanud Prantsuse kuninga Henri IV katse vallutada Normandia ajalooline pealinn Rouen. Piiramine oli osa nii hugenotisõdadest, kaheksakümneaastasest sõjast kui Hispaania-Inglise sõjast. Kuigi hugenott Henri oli troonil juba 1589. aastast, ei tunnustanud paljud katoliiklased tema võimu ning ta pidi võitlema Hispaania toetatusel tegutsenud Katoliku Liigaga.
Roueni all võitlesid Prantsusmaa, Inglismaa ja Hollandi väed Henri IV juhtimisel Katoliku Liiga ja Hispaania vägedega, mida juhtisid vastavalt André de Brancas ja Alejandro Farnesio. Linna kaitsjad suutsid piiramisele vastu pidada ning kui Hispaania väed appi jõudsid, aeti protestandid linna alt minema.
Sirje Vilbaste
Sirje Vilbaste (sünninimega Sirje Põlendik, sündinud 10. oktoobril 1951) on eesti bioloog.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 1975. aastal hüdrobioloogia erialal.
Ta on töötanud Zooloogia ja Botaanika Instituudis Arvi Järvekülje töörühmas ning Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudis.
Ta on algoloog, tegelenud fütobentose ja Eesti ränivetikate uurimisega.
Isiklikku
Tema abikaasa oli Kaarel Vilbaste.
Marko Mägi (muusik)
Marko Mägi (sündinud 22. juunil 1976) on eesti saksofonist, muusikaõpetaja, Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika õppejõud ja Viljandi Jaani Koguduse juhatuse esimees.
Mägi on õppinud Pärnu Muusikakoolis, Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis, Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis ja Viljandi Kultuuriakadeemias.
Ta on töötanud 10 aastat Viljandi Muusikakooli õppejuhatajana, samuti Viljandi kultuuriakadeemias muusika õppekava programmijuhina ja muusikateooria lektorina.
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris Marko Mägi Viljandis Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas.
Isiklikku
Marko Mägi abikaasa on pärimusmuusik Cätlin Mägi (neiupõlvenimega Jaago), neil on kolm last. Marko Mägi hobid on jalgrattasõit ja klaverimäng.
Marko Mägi vanaisa oli Otepää koolidirektor Heino Mägi.
551 eKr
Aasta 551 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCIII (203.) aasta ab urbe condita.
Brasiilia vesikuusk
Brasiilia vesikuusk (Myriophyllum aquaticum) on vesikuuseliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Brasiilia vesikuuse looduslik levila on Lõuna-Ameerika keskosa. Mujal kasvatatakse teda akvaariumitaimena. Euroopa Liidus on ta kantud ohtlike invasiivsete võõrliikide nimekirja ja teda ei tohi importida, transportida, turustada, pidada, paljundada ega loodusesse lasta.
Mahasi Sayadaw
pisi|Mahasi Sayadaw Mahāsī Sayādaw U Sobhana (29. juuli 1904 – 14. august 1982) oli Birma theravaada budismi munk ja meditatsioonitehnika arendaja, kelle õpetus on avaldanud suurt mõju vipassana liikumisele.
"Mahasi meetod" ehk "Uus Birma meetod" põhineb satipatthana kohaselt sisevaatluse ehk läbinägemise (vipassana) arendamisel. Selle puhul alustatakse hingamisel alakõhu piirkonnas toimuva kerkimise ja vajumise jälgimisest, arendades tähelepanelikkust mistahes tunnete või mõtete esiletuleku puhul. Ollakse teadlik pidevast märkamisest, mõistmisest ja loobumisest.
Mahasi Sayādaw olulisem teos on "Progress of Insight".
Tõnu Tamm
Tõnu Tamm (sündinud 11. juunil 1941 Jõgeval) on eesti bioloog, filmirežissöör, Leigo turismitalu omanik ning Leigo järvemuusika festivali peakorraldaja.
Töökäik
Aastatel 1966–1976 töötas ta Jõgeva sordiaretusinstituudis nooremteadurina, 1981–1991 oli Jõgeva rajoonilehe Punalipp mittekoosseisuline autor. 1981. aastast on Tamm Valgamaal Lutike külas Leigo talu peremees, 1998. aastast Leigo järvemuusika festivali peakorraldaja.
Filmi- ja fotolooming
1958. aastal võitis ta peaauhinna fotokonkursil "Eesti kaunis loodus".
Tõnu Tamm on teinud dokumentaalfilme Eesti loodusest. Tema film "Putoraana joad" nimetati 1979. aastal TPI filmifestivalil Eesti parimaks lühifilmiks. Film "Talvitujad" pälvis järgmisel aastal samas kategoorias 3. koha.
Isiklikku
Tõnu Tamme abikaasa on bioloog Tiiu-Mall Tamm, neil kaks poega ja tütar.
Douglase viirpuu
Douglase viirpuu (Crataegus douglasii) on roosõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Waldemar (Rostock)
Waldemar (enne 1241 – 9. november 1282) oli Rostocki valitsev isand 1278. aastast kuni oma surmani.
Ta oli Heinrich Borwin III ja selle naise Sofia poeg. Tema vanem vend Johann suri enne isa, nii päris Waldemar pärast isa surma Rostocki ja valitses üksi. Ta suri 9. novembril 1282 või üks päev hiljem. Ta maeti Doberaner Münsterisse.
Mõne allika järgi jäi ta veidi enne surma pimedaks ja jagas oma territooriumi poegade vahel. Tema pojad valitsesid ema eestkoste all 1284. aastani. 1286. aastast valitses tema noorem poeg Nicholas üksi.
Abielu ja lapsed
Waldemar abiellus Kieli krahvi Johann I tütre Agnesega. Nad said järgmised lapsed:
Nadežda Tšernobai
pisi|Nadežda Tšernobai bakalaureuseõppe lõpetamisel Tartu Ülikooli peahoone ees. Foto: [[Robert Treufeldt, 29. juuni 2007]] pisi|Nadežda Tšernobai oma esimese isikunäituse "Süütuse kollane suudlus" avamisel Draakoni galeriis. Foto: Robert Treufeldt, 9. juuni 2008 pisi|Nadežda Tšernobai Eesti Teatri Festival 2008 “UNT!” avaüritusel “Öös on asju” Vanemuise suures majas. Foto: Robert Treufeldt, 5. september 2008 pisi|Nadežda Tšernobai ateljees. Foto: Robert Treufeldt, 16. detsember 2009 Nadežda Tšernobai (28. aprill 1985 Kohtla-Järve – 21. detsember 2015 Tartu) oli Eesti kunstnik.
Elulugu
Nadežda Tšernobai on õppinud aastatel 1997–2004 Jõhvi Kunstikoolis ning lõpetanud 2004. aastal kuldmedaliga Kohtla-Järve Ühisgümnaasiumi. Seejärel õppis taTartu Ülikoolis maalikunsti, sai 2007. aastal bakalaureusekraadi ja 2010. aastal magistrikraadi ning astus 2014. aastal doktoriõppesse Läti Kunstiakadeemias.
Tšernobai töötas Tartu Kunstikoolis maaliõpetajana, olles õpetanud joonistamist ka Tartu Kõrgemas Kunstikoolis.
Looming
Kunstiajaloolase Krista Piirimäe sõnul jõuavad Tšernobai kunstis tema isiklikud probleemid "tänu vaimukusele, siirusele ja julgusele ... vaataja hinge ning saavad üldisema ja sotsiaalsema tähenduse". Tšernobai teoseid, sh miniatuurseid akvarellakte, natüürmorte ja linnavaateid, on müüdud Tartu noore kunsti oksjonil.
Maalikunstis kasutas Nadežda Tšernobai sageli enda väljendamiseks kappaltari vormi. Tema esimene altarivormis töö "Lugu ulguvast koerast" oli väljas Eesti Kunstnike Liidu 9. aastanäitusel „Enesepaljastus“ Tallinna Kunstihoones 3. juuni – 5. juuli 2009. Töö sai palju vastukaja. Tema 2011. aasta isikunäituste sari kandis juba nime "Altarid" ning viimane, 2015. aastal avatud näitus nime "Altarid. Vol 3".
Anthony Collins
Anthony Collins (21. juuni 1676 – 13. detsember 1729) oli Inglise filosoof, John Locke'i õpilane ja deismi pooldaja.
Nadežda Tšernobai
Sgrafiito
Tšernobai hakkas monumentaalmaali viljelema sügissemestril 2006, kui ta õppis vahetustudengina Eesti Kunstiakadeemias Tallinnas. Tema sgrafiitotehnikas loodud teosed hävinesid, kui 2010. aastal EKA vana õppehoone (Tartu maantee 1) lammutati. Ainult üks fragment lõigati seinast lahti ning on uuesti eksponeeritud EKA uues hoones (Põhja puiestee 2).
Anthony Collins
Collins sai tuntuks teosega "Arutlus vabamõtlemisest" ("A discourse on freethinking", 1713; prantsuse tõlge 1714), milles kaitses mõttevabadust. Raamatu esimeses osas tõestas ta vabamõtlemise õigust ja möödapääsmatust üleüldse, teises õigust piiramatule mõttevabadusele religiooni vallas ning kolmas on pühendatud poleemikale teiste autoritega. Collins tõi argumente hinge surematuse ja inimese vaba tahte vastu.
Nadežda Tšernobai
Pildid
Foto: Robert Treufeldt, 15. september 2020
Anthony Collins
Teine Collinsi levinum teos oli "Arutlus kristliku religiooni alustest ja põhjustest" ("A discourse of the grounds and reasons of the Christian religion", ilmus anonüümselt 1724), mis püüdis näidata Uue Testamendi usaldusväärsusetust. Selles raamatus seadis Collins endale ülesandeks tõestada, et kristlus on rajatud valeväidetele. Näiteks on prohvetlikes ennustustes kirjeldatud mitte tulevikku, vaid minevikku. Erilist tähelepanu pööras Collins Taanieli raamatule.
Nadežda Tšernobai
Pildid
2015. aastal Tartu Ülikooli kliinikumi õendusabihaiglas koos Peeter Krosmanniga loodud sgrafiitotehnikas seinakompositsioon "Aed" tõi Tšernobaile ja Krosmannile Tartu kunstielu kõrgeima autasu, Ado Vabbe preemia.
Liikmesus
Nadežda Tšernobai oli Eesti Maalikunstnike Liidu ja Tartu Kunstnike Liidu liige. Ta on osalenud maalikunstnike rühmituses Duul.
Anthony Collins
Collinsi teosed ei jäänud kaugeltki tähelepanuta. Talle oponeerisid William Whiston, piiskop Hare, piiskop Benjamin Hoadly, Richard Bentley ja ka Jonathan Swift.
Lloyd Blankfein
Lloyd Blankfein on investeerimispanga Goldman Sachs tegevjuht ja nõukogu esimees alates 31. maist 2006, mil ettevõtte eelmine tegevjuht Henry Paulson nimetati USA rahandusministriks George W. Bushi administratsioonis.
Vällämäe Peräjärv
pisi|Peräjärv Peräjärv (ka Vällämäe Peräjärv, Vällamäe Perajärv, Väike Peräjärv, Rauba järv) on järv Võru maakonnas Rõuge vallas Simula külas. Veekogu pindala on 1,9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 723 m.
552 eKr
Aasta 552 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCII (202.) aasta ab urbe condita.
Appiuse tee
pisi|340px|Vaade Appiuse teele Appiuse tee (ladina ja itaalia keeles Via Appia) oli üks vanematest ja strateegiliselt olulisematest teedest Roomas.
Appiuse teed hakati rajama tsensor Appius Claudiuse algatusel 312. aastal eKr, täienduseks 334 eKr rajatud Ladina teele (ladina keeles Via Latina), mis ühendas Roomat Capua lähistel asunud Calvi kolooniaga. Statius on nimetanud Appiuse teed pikkade teede kuningannaks: "“ Appia teritur regina longarum viarum. ”"
Appius Claudiuse järgi nime saanud tee ühendas algselt Roomat Capuaga, hiljem pikendati teed Brundisiumini (Brindisi). Teed pidi peeti ühendust Kreeka, Egiptuse ja Väike-Aasiaga.
Tee valmis peamiselt 3 järgus:
553 eKr
Aasta 553 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCI (201.) aasta ab urbe condita.
Vällämäe Vahejärv
Vahejärv (ka Vällämäe Vahejärv, Vällamäe Keskjärv) on järv Võru maakonnas Rõuge vallas Simula külas. Veekogu pindala on 0,7 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 325 m.
Eesti palderjan
Eesti palderjan (Valeriana estonica) on kuslapuuliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim kasvab ka Eestis.
Zavolžje
Zavolžje on linn Venemaal Nižni Novgorodi oblastis Gorodetsi rajoonis. Asub Volga paremal kaldal, 56 km Nižni Novgorodist loodes.
Asula tekkis 1950. aastal hüdroelektrijaama ehitusega seoses. 1964 sai linnaõigused.
2020. aasta alguses oli elanike arv 38 527.
Andrei Kolesnikov
Andrei Kolesnikov (7. veebruar 1977 Oktjabrskoje – 11. märts 2022) oli Venemaa sõjaväelane, kindralmajor.
554 eKr
Aasta 554 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CC (200.) aasta ab urbe condita.
Steal My Girl
"Steal My Girl" on Briti-Iiri poistebändi One Direction esitatud laul, mis anti välja singli ja muusikavideona.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Steal My Girl seisuga 9.04.2015.
Hendrik Van Crombrugge
Hendrik Van Crombrugge (sündinud 30. aprillil 1993 Leuvenis) on Belgia jalgpallur, kes mängib väravavahina Belgia kõrgliigaklubis Anderlecht. Ta on klubi meeskonna kapten.
Belgia kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2011/12 Standard de Liège meeskonnas.
Aastatel 2013–2019 mängis ta Belgia klubis Eupen, kolmel viimasel hooajal Belgia kõrgliigas.
Aastatel 2008–2011 mängis Van Crombrugge Belgia noortekoondistes. Belgia jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 8. oktoobril 2020 sõprusmängus Elevandiluuranniku vastu.
Burgundid (partei)
pisi|[[Burgundia hertsog Jean Kartmatu]] Burgundid (prantsuse keeles Bourguignons) oli poliitiline liit, mis tekkis Prantsusmaal saja-aastase sõja teises pooles. "Burgundid" viitab Burgundia hertsogi Jean Kartmatu toetajatele, kes koondusid ühtseks liikumiseks pärast Orléansi hertsog Louis I atentaati. 15. sajandi alguses puhkes Burgundide ja Orléansi hertsog Charlesi toetajate Armagnacide vahel kodusõda.
Jaan Toom
Jaan Toom (16. juuni 1939 – 1999) oli eesti bioloog (algoloog).
Ta töötas Tartu Riikliku Ülikooli taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedris.
Isiklikku
Tema abikaasa oli botaanik Maie Toom.
Kiss Me Once
"Kiss Me Once" on Austraalia laulja Kylie Minogue'i kaheteistkümnes stuudioalbum. See ilmus 14. märtsil 2014.
Teine Maailm
pisi|Teise Maailma riigid on märgitud punase värviga Teine Maailm oli mõiste, mille all mõeldi enne sotsialistliku maailmasüsteemi lagunemist Nõukogude Liitu ja selle satelliitriike Ida- ja Kesk-Euroopas.
Tõugjärv
Tõugjärv (ka Küünjärv) on järv Võru maakonnas Rõuge vallas Handimiku ja Möldri külas. Veekogu pindala on 4,4 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 887 m.