cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
17. (Ungari) SS-Armeekorpus
Ajalugu
10. detsembril 1944 oli "Hunyadi" meeste arv Neuhammeri laagris Poolas 20 567. See number oli suurem kui sakslased olid planeerinud, lisaks ei aidanud ka asjaolu, et laagris viibisid ka mehed 20. SS-relvagrenaderide diviisist (eesti 1.). Laagris oli puudus toidust ja magamiskohtadest.
20. detsembril 1944 saadeti Jenő Ruszkay Szálasi poolt Berliini (ta oli seal kuni 1945. a. jaanuarini alguseni). SS-Peaamet pakkus talle SS-üksuste peainspektori kohta Ungaris. Ruszkay ei olnud sel hetkel veel SS-i liige.
28. detsember 1944. Ruszkay sai teada, et 26. SS-relvagrenaderide diviis "Hungaria" saab sakslasest juhataja. Sakslased püüdsid takistada Ruszkayd nimetamast sinna ungarlasest komandöri. Tänu Ruszkay sekkumisele sai ungarlane SS-Oberführer Zoltan Pisky "Hungaria" ajutiseks komandöriks. Tavaliselt määrati relvagrenaderide diviisidele Saksa komandör.
1. jaanuaril 1945 saadeti "Hungaria" Sieradzi Poolas jättes "Hunyadi" (mõne väikese "Hungaria" osaga) üksinda Neuhammeri laagrisse. Eesti sõdurid saadeti Breslausse.
Jaanuari algul 1945 loodi XVII SS-Armeekorpus et kontrollida Ungari SS-diviiside moodustamist ja liikumist. Selle peakorter asus SS-i koolituslaagris Neuhammeris. Armeekorpuse ajutine ülem oli SS-Obergruppenführer Ferenc Feketehalmy-Czeydner. Tema peamine staabiohvitser oli SS-Oberführer László Deák. Feketehalmy-Czeydner ei asunud haiguse tõttu kunagi oma ametisse.
Veebruari alguses 1945 sõitsid SS-Oberführer László Deák ja umbes 200 meest XVII SS-Armeekorpuse peakorterist Alam-Saksimaale Oldenburgi ja Cloppenburgi piirkonda, et valmistada ette Ungari SS-diviiside lahkumist Neuhammeri laagrist. See toimus Nõukogude vägede edasitungi tõttu.
5. veebruaril 1945 kohtusid Ruszkay, Grassy ja Deák SS-Standardtenführer Joachim Ruoffiga Pieskow am Scharmützelsees (Brandenburgis). Nad kurtsid Ruoffile sakslaste poolt Ungari SS-diviisile lubatud varustuse ja koolituse puudumise üle ning toidu ja väliköökide puudumise üle. Samuti polnud paljudel meestel põhivarustust nagu täägid, labidad, kiivrid, kamuflaažvormid, telgid. Nad märkisid ka, et Ungari üksused saadeti ühelt rindelt teisele. Ruoff tunnistas, et ungarlaste kaebused on õigustatud, kuid juhtis tähelepanu sellele, et neil ei ole piisavalt varustust saksa diviisidele, rääkimata siis Ungari omadest. Lõpuks andis Ruoff käsu viia "Hunyadi" ja "Hungaria" Müncheni piirkonda, kuid ei suutnud liitlaste õhurünnakute tõttu organiseerida raudteetransporti.
6. veebruaril 1945 viidi XVII SS-Armeekorpuse peakorter Grossenhaini järgmisel päeval Meissenisse, kuhu jäädi kuni 14. veebruarini 1945.
14. veebruaril 1945 sõlmiti uus kokkulepe Ungari ja Saksamaa vahel Ungari SS-diviiside kohta. Lepingu 15 punkti seas on – diviisid kannavad nimetusi, mille valib Ungari sõjaministeerium, diviisiülemad, ohvitserid ja allohvitserid on ungarlased, ungari keel on käsunduskeeleks, diviisid jäävad osaks Ungari sõjaväest, diviisid vannuvad truudust Ungari riigipeale, Ungari vaimulikud on diviiside hingekarjased ja kuigi olles osa Waffen-SS-st säilitavad nad Ungari lipu ja võitlevad vaid Venemaa vastu.
15. veebruar 1945 viidi XVII SS-Armeekorpuse peakorter Altdorfi, kuhu see jäi kuni 1. märtsini 1945.
2. märtsil 1945 saabus XVII SS-Armeekorpuse peakorter Burghauseni ja jäi sinna kuni 2. maini 1945. Siin olles tehti algust korpuse staabi erinevate osade organiseerimisega. See hõlmas umbes 260 meest ja pidi saama järgmise struktuuri: personal, tõlkide rühm, siderühm, mootorratturite rühm, välisandarmeeria rühm ja staabi kaitsekompanii. Ainult tõlkide, side- ja mootorratturite rühmad olid sõja lõpuks koos. 20. märtsil 1945 Badenis teatas Ruszkay et partei liikmeksolek pole Ungari SS-sõduritele kohustuslik. Ruszkay kui Ungari SS-üksuste peainspektor pidi Winkelmanniga nõu peamiselt selle üle, keda määrata 26. SS-relvagrenaderide diviisi "Hungaria" komandöriks. Nad otsustasid lõpuks määrata Grassy "Hungaria" komandöriks.
21. märtsil 1945 sai Grassy 26. SS-diviisi "Hungaria" juhatajaks.
Aprilli alguses 1945 liikusid Ruszkay ja ta staap venelaste Viini operatsiooni tõttu läände Kremsmünster suunas, kus nad proovisid edutult saada ühendust SS-Peaametiga. Ruszkay läks Salzburgi rääkima kohaliku SS juhatusega. Salzburgis olles kutsus SS-Peaamet Ruszkay Berliini.
10. aprillil 1945 sai Ruszkay jutuajamistes SS-Peaametis teada plaanidest saata Ungari SS-diviisid laiali. Oli juba otsustatud, et "Hungaria" tuleb jagada 30 jaoks/kompaniiks, mis seejärel jaotatakse teiste Waffen-SS diviiside vahel. Sama saatus tabanuks ka "Hunyadi" diviisi, mis oleks jagatud 40 jaoks/kompaniiks ja samuti saadetud teistesse Waffen-SS diviisidesse. Ruszkayl õnnestus pärast pikki läbirääkimisi peatada käsk saata 26. SS-diviis "Hungaria" laiali ja saata "Hungaria" osad 25. SS-diviisi "Hunyadi". Ruszkay määrati Ungari SS-üksuste ülemjuhatajaks ja XVII (Ungari) SS-Armeekorpuse juhatajaks.
Aprilli keskel 1945 saabus Ruszkay Ungari diviiside juurde ja SS-Oberführer László Deák võttis üle XVII SS-Armeekorpuse staabi. Saksa ülemjuhatus küsis mitmel korral Ruszkaylt Ungari diviise võitlemaks lääneliitlaste vastu. Ruszkay keeldus viidates Ungari – Saksa kokkuleppele. Waffen-SS saatis ajutiselt mõned Saksa väejuhatusele alluvad välisandarmid Ungari diviisidesse.
Aprilli lõpus 1945 pidas Ungari "Führer" Ferenc Szálasi Salzburgis nõupidamise Ungari SS-diviiside olukorrast (Szálasi peatus Mattsees, Salzburgi lähedal, Seewirti Külalistemajas). Pärast konverentsi tehti XVII SS-Armeekorpuse juhatajale SS-Obergruppenführer Jenő Ruszkayle ülesandeks võtta ühendust ameerika vägedega ja korraldada Ungari diviiside allaandmine. Ruszkayl õnnestus pärast jutuajamist SS-Peaametis peatada Ungari diviiside saatmine Tšehhi piirile kindlustustöödele ja ta sai loa nende liikumiseks lõunasse ja itta. Ruszkay sai ka lubadusi, et Ungari diviisid saavad täielikult relvastatud.
30. aprillil 1945 läks XVII SS-Armeekorpus SS-Peaameti alluvusest Ungari sõjaministeeriumi alluvusse. SS-Oberführer Deák andis käsu, et "Hunyadi" ja "Hungaria" tuleb koondada Burghausenisse 1. maiks 1945.
1. mai 1945: SS-Obergruppenführer Ruszkay vallandati Ungari SS-diviiside peainspektori kohalt, sest ta ei andnud vannet Szálasile.
5. mail 1945 piirasid USA väed XVII Korpuse peakorteri Gmundenis ümber.
6. mail 1945 andis Ruszkay XVII Korpuse staabi ja Ungari SS-diviiside nimel alla. András Podhradszky ja Gerő Temesváry allkirjastasid allaandmise dokumendid. 37572 meest ja 877 hobust andsid ameeriklastele alla. Ungari SS-i staap oli Attersees juunini 1945, aidates USA väeüksusi Ungari vägede allaandmise ja majutamise osas.
Oberführer László Deákil kästi hävitada staabidokumendid, mida ta tegi bensiini abil ning seejärel sooritas enesetapu, tulistades ennast pähe.
Ungari SS-üksuste sõduritel kästi võtta oma palgaraamatud. Umbes 1/3 Ungari SS sõduritest alistus USA vägedele, ülejäänud segunevad pagulastega. Järgmise paari päeva jooksul saadakse enamik ülejäänud Ungari SS sõduritest USA vägede poolt kätte.
Tervise Paradiis
Tervise Paradiis on Pärnus asuv hotell-veekeskus aadressil Side tänav 14.
Hotell ja veekeskus avati 29. veebruaril 2004. Ehituse maksumuseks kujunes üle 250 miljoni krooni.
Tervise Paradiisi kompleksi kuuluvad 244-kohaline neljatärnihotell, veekeskus, saunakeskus, spaa, ujula, aeroobikasaal, jõusaal, bowling 'u-saal, restoranid ja baarid, seminariruumid ning kauplus.
Tervise Paradiis on Eesti suurim veepark. Veepargi atraktsioonide seas on viis liutoru, hüppeplatvorm, basseinid, kärestikulised jõed ja mullivannid.
Kompleks kuulub ettevõttele Tervise Paradiis OÜ, mille omanik on sanatoorium Tervis.
Hiiesaare Silmakivi
pisi|Hiiesaare Silmakivi Hiiesaare Silmakivi (ka: Hiiesaare rahn) on rabakivist hiidrahn Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Hiiessaare külas.
2014. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
pisi|Ergo Arena 2014. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused olid 15. sisemaailmameistrivõistlused kergejõustikus, mis toimusid 7.–9. märtsil Sopotis Poolas Ergo Arenal.
Hiiesaare Silmakivi
Kivi pikkus on 11,8 m, laius 8,1 m, kõrgus 4,7 m, suurim ümbermõõt 32,4 m. Kivi maht erineb erinevates allikates oluliselt, olles 199m3 või 310 m3.
2014. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
Sopot sai võistluste korraldamise õigused 11. novembril 2011 IAAF-i World Athletics Galal Monte Carlos. Teise kandidaadina üles antud Horvaatia pealinn Zagreb loobus kandideerimast rahalistel põhjustel.
MuseumsQuartier
pisi|Peafassaad MuseumsQuartier on arhitektuuri, kunsti, muusika, kirjanduse, teatri, moe ja tantsu väljapanekutele pühendatud kvartal. See asub Viini VII ringkonnas (Neubaus), Viini ringtee ees, Maria Theresia väljaku vastas.
2014. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
Võistlustel osales 587 sportlast 141 riigist. Eesti sportlastest võistlesid Marek Niit ja Anna Iljuštšenko.
Hiiesaare Silmakivi
Klibusel pinnal paiknev mitmest küljest alt ahenev lapik rahn, järskude teravanurgeliste murdepinadega, mis tekkinud lõhede järgi. On saanud nime väikese merelahe - "silma" järgi.
2014. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
400 m jooks
Kuupäev: 7.–8. märts Osavõtjaid: 27 (Stardileht) Eeljooksud Poolfinaalid Finaal <br style="clear:both" />
800 m jooks
Kuupäev: 7.–9. märts Osavõtjaid: 19 (Stardileht) Eeljooksud Finaal <br style="clear:both" />
1500 m jooks
Kuupäev: 7.–8. märts Osavõtjaid: 23 (Stardileht) Eeljooksud Finaal <br style="clear:both" />
60 m tõkkejooks
Kuupäev: 8.–9. märts Osavõtjaid: 31 (Stardileht) Eeljooksud Poolfinaalid Finaal <br style="clear:both" />
4×400 m teatejooks
Kuupäev: 8.–9. märts Osavõtjaid: 10 (Stardileht) Eeljooksud Finaal <br style="clear:both" />
Teivashüpe
Kuupäev: 8. märts Osavõtjaid: 12 (Stardileht) Finaal <br style="clear:both" />
Kaugushüpe
Kuupäev: 7.–8. märts Osavõtjaid: 17 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal <br style="clear:both" />
Kolmikhüpe
Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 12 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal <br style="clear:both" />
Kuulitõuge
Kuupäev: 7. märts Osavõtjaid: 20 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal <br style="clear:both" />
Seitsmevõistlus
Kuupäev: 7.–8. märts Osavõtjaid: 8 (Stardileht) Ametlikud tulemused <br style="clear:both" />
Kristina Birk-Vellemaa
Kristina Birk-Vellemaa (sündinud 17. märtsil 1979) on seksuoloog ja antropoloog.
Antônio Carlos Jobim
Antônio Carlos Jobim (25. jaanuar 1927 Rio de Janeiro – 8. detsember 1994 New York) oli Brasiilia laulja, pianist, kitarrist ja helilooja.
Ta oli üks tähtsamaid bossanoova heliloojaid. Jobim on loo "Garota de Ipanema" ("Tüdruk Ipanemast") autor. Mitme tema laulu sõnade autor on Vinícius de Moraes.
Jobimi nime kannab 1999. aastast Rio de Janeiro rahvusvaheline lennujaam.
Aastal 2012 pälvis ta postuumselt Grammy elutööauhinna.
Kristina Birk-Vellemaa
Ta juhib podcast 'i Sekspositiiv ning loob seksuaalhariduslikku sisu sotsiaalmeedias.
Haridustee
1997. aastal lõpetas Kristina Birk-Vellemaa Pärnu Hansagümnaasiumi, 2002. aastal Tallinna Pedagoogilises Seminaris noorsootöö eriala, kus lõputöös keskendus seksuaalkasvatusele Eesti kodudes. Seksuaalharidusega tegelenud noorsootöös alates 1999. aastast.
2007. aastal sai ta magistrikraadi haridusjuhtimise alal Tallinna Ülikoolist.
2022. aastal sai Tartu Ülikoolis magistrikraadi etnoloogia, folkloristika ja rakendusantropoloogia erialal, keskendudes feministlikule antropoloogiale ning soo ja seksuaalsuse uuringutele. Magistritöö teemaks on kogetud seksuaalkasvatuse mõju Eesti naiste seksuaalsele enesekehtestamisele.
2014. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
60 m jooks
Kuupäev: 8.–9. märts Osavõtjaid: 43 (Stardileht) Eeljooksud Poolfinaalid Finaal <br style="clear:both" />
400 m jooks
Kuupäev: 7.–8. märts Osavõtjaid: 18 (Stardileht) Eeljooksud Poolfinaalid Finaal <br style="clear:both" />
800 m jooks
Kuupäev: 7.–9. märts Osavõtjaid: 18 (Stardileht) Eeljooksud Finaal <br style="clear:both" />
1500 m jooks
Kuupäev: 8. märts Osavõtjaid: 20 (Stardileht) Eeljooksud Finaal <br style="clear:both" />
3000 m jooks
Kuupäev: 7.–9. märts Osavõtjaid: 15 (Stardileht) Eeljooksud Finaal <br style="clear:both" />
60 m tõkkejooks
Kuupäev: 7.–8. märts Osavõtjaid: 30 (Stardileht) Eeljooksud Poolfinaalid Finaal <br style="clear:both" />
Kristina Birk-Vellemaa
Töö
Birk-Vellemaa on töötanud Eesti Seksuaaltervise Liidu koolitusjuhi, eksperdi ja koolitajana, vedades nii Eesti-siseseid kui ka rahvusvahelisi projekte Moldovas, Kõrgõzstanis, Kasahstanis ja Gruusias ning koostades ka õppematerjale. Ta on tegev ka Eesti Inimõiguste Keskuses mitmekesisuse nõustajana seoses mitmekesise töökoha märgisega. Lisaks teeb kaastööd töötubade läbiviijana VAT-Teatris.
2014. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
4×400 m teatejooks
Kuupäev: 8.–9. märts Osavõtjaid: 8 võistkonda (Stardileht) Eeljooksud Finaal <br style="clear:both" />
Kristina Birk-Vellemaa
Töö
2022. aastast on tegev vabakutselise seksuaalkoolitaja ja -nõustajana, sekscoachina. Kõneleb seksuaalsuse teemadel ka enda loodud podcastis Sekspositiiv ning loob seksuaalhariduslikku sisu sotsiaalmeedias.
2014. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
Kõrgushüpe
Kuupäev: 7.–8. märts Osavõtjaid: 17 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal <br style="clear:both" />
Kristina Birk-Vellemaa
Tegevus kodanikuaktivistina
Ta on olnud üks Facebooki-gruppide "Aitäh, aga minu traditsiooniline perekond ei vaja kaitset" ja "Virginia Woolf sind ei karda!" eestvedajaid ja kooseluseaduse toetuskampaania korraldajaid.
2014. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused
Teivashüpe
Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 12 (Stardileht) Finaal <br style="clear:both" />
Kaugushüpe
Kuupäev: 8.–9. märts Osavõtjaid: 13 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal <br style="clear:both" />
Kolmikhüpe
Kuupäev: 8. märts Osavõtjaid: 11 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal <br style="clear:both" />
Kuulitõuge
Kuupäev: 8. märts Osavõtjaid: 19 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal <br style="clear:both" />
Viievõistlus
Kuupäev: 7. märts Osavõtjaid: 8 (Stardileht) Ametlikud tulemused <br style="clear:both" />
Lilltanu
Lihttanu on ajalooliselt valgest linasest riidest madal pehme tanu, mida kanti eeskätt Põhja-Eestis, peamiselt Virumaal ja Järvamaal, aga ka Läänemaal ja Kihnus.
Tanu on kroogitud sopiga, kurrutatud ja laia madalpistes lilltikandivööga.
Funktsionaalne lugemisoskus
Funktsionaalne lugemisoskus on loetu mõistmine ehk inimene mõistab seda, mida ta loeb, ja on võimeline seda ka teistele selgitama.
Funktsionaalse lugemisoskuse vajadus
Riikliku õppekava (2018) kohaselt peab I kooliastme õpilane enne selle astme lõpetamist suutma tekstidest leida ja mõista seal sisalduvat teavet (sealhulgas andmeid, termineid, tegelasi, tegevusi, sündmusi ning nende aega ja kohta) ning seda suuliselt ja kirjalikult esitada. Funktsionaalset lugemisoskust on üldiselt igal pool vaja, alustades koolis tehtavatest tekstülesannetest ja lõpetades lepingute lugemisega. Iga kord kui peab lugema teksti on see seotud funktsionaalse lugemisoskusega, sest tekstist aru saamiseks on inimesel seda vaja. Ilma selleta on inimese elu kohati raskendatud, sest puudub võime eristada kedagi, kes petab sellest, kes ei peta, sest ei saada aru mida tekst sisaldab. Kui on tegu juriidilise tekstiga, mis ongi väga raskendatud kujul, siis vajab inimene kõrgel tasemel funktsionaalset lugemisoskust.
Tiksoja raudteepeatus
Tiksoja raudteepeatus (ka Tähtvere raudteepeatus) oli raudteepeatus Tartu maakonnas Tähtvere vallas Tapa–Tartu raudtee ääres. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb see Tartu linna territooriumile.
Peatus asus Vorbuse ja Tartu raudteejaama vahel (kilometraaž 424). Peatus avati aastal 1934 ja suleti aastal 1943. . Avamisel jäi peatus Tähtvere valda. Peatus asus Tähtvere külas Tallinna–Tartu maantee raudteeülesõidukohast põhja pool.
Chris Rock
pisi|Chris Rock 2014. aastal Christopher Julius "Chris" Rock III (sündinud 7. veebruaril 1965 Andrewsis Lõuna-Carolinas) on USA koomik ja filminäitleja.
Lihttanu
Lihttanu on ajalooliselt valgest linasest riidest madal pehme tanu, mida kanti eeskätt Lõuna-Eestis.
Ta on kroogitud sopiga ning esiservas vähese tikandi, pilu ja äärepitsiga kaunistatud.
Jyrki Tapio Heinämäki
pisi|Jyrki Tapio Heinämäki 2011. aastal. Jyrki Tapio Heinämäki (sündinud 21. septembril 1959 Raahes Soomes) on Tartu Ülikooli meditsiinitehnoloogia professor.
Heinämäki omandas kõrghariduse Helsingi Ülikoolis, kus kaitses 1999. aastal doktorikraadi ja töötas 2002. aastast dotsendina. Tartu Ülikooli professoriks valiti ta 2010. aastal. 2016. aastast on ta farmatseutilise nanotehnoloogia professor.
Tunnustus
2015 Tartu Ülikooli aumärk
Riigi Statistika Keskbüroo
Riigi Statistika Keskbüroo oli statistikaasutus (büroo), mis tegutses Eestis aastatel 1921–1940.
Büroo ülesannete seas oli üleriigilise statistika korraldamine, üldloenduse (nt põllumajandusloenduste) korraldamine.
Büroo asutati 1. märtsil 1921 Riigikantselei juures, asus Toom-Kooli tänav 13.
Büroo andis välja väljaannet Eesti Statistika, väliskaubanduse ja põllumajanduse aastaraamatuid, "Eesti arvudes".
Smithfield (LAV)
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Smithfieldi elanikest mustanahalisi aafriklasi 91,4%, värvilisi 5,0%, valgeid 3,1%, India või Aasia päritolu inimesi 0,3% ja teisi 0,3%. Sotho keelt pidas emakeeleks 66,9% inimesi, koosa keelt 20,9%, afrikaani keelt 8,4%, inglise keelt 1,3% ja teisi keeli 2,4%.
Knife Party
pisi|[[Rob Swire ja Gareth McGrillen]] Knife Party on Austraalia elektroonilise muusika duo, mis koosneb Rob Swire'ist ja Gareth McGrillenist – kahest trummi ja bassi bändi Pendulum liikmest.
Duo on töötanud artistidega nagu Swedish House Mafia, Steve Aoki, MistaJam, Foreign Beggars, I See MONSTAS, Tom Staar, Pegboard Nerds ja Tom Morello.
2023. aasta naiste jalgpalli maailmameistrivõistlused
2023. aasta naiste jalgpalli maailmameistrivõistlused on 9. maailmameistrivõistlused naiste jalgpallis. Need toimuvad Austraalias ja Uus-Meremaal 20. juulist 20. augustini.
Esimest korda toimuvad naiste jalgpalli maailmameistrivõistlused kahes riigis.
Maailmameistrivõistlustel osaleb esimest korda 32 naiskonda, mis oli kaheksa võrra rohkem kui eelnenud korral, 2019. aastal.
Poolfinaalid
-
Vilkpėdė vald
Vilkpėdė vald (leedu keeles Vilkpėdės seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse läänepoolses osas, kuhu kuuluvad Žemieji Paneriai, Riovonysi, Vingise, Jankiškėse ja Vilkpėdė linnaosad. Valla pindala on 10 km². Aastal 2011 oli seal 21 346 elanikku.
Tartu Ingerisoomlaste Selts
Tartu Ingerisoomlaste Selts on Eesti ingerisoomlaste organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Tartus aadressil Veski tänav 35.
Organisatsioon asutati 20. oktoobril 1988.
Organisatsiooni juures tegutseb segakoor Kiuru ja folkloorirühm Röntyskä. Varem tegutses seal ka kirikukoor Maarja.
Artokraatia
Artokraatia ehk kunsti võim (inglise keeles artocracy, prantsuse keeles artocratie) on maailmaparandamine kunsti vahenditega.
1922. aastal kasutas artokraatia mõistet Filippo Tommaso Marinetti tekstis ”Igale inimesele igaks päevaks erinev töö! Ebavõrdsus ja artokraatia” (inglise keeles To Every Man, Every Day a Different Job! Inequality and Artocracy). Esimese maailmasõja lõpus töötas Marinetti välja suhteliselt sidusa utoopilise visiooni uuest ühiskonnast, ülistades isiklikku vabadust ning rõhutades kunsti tähtsust (Marja Härmänmaa 2009). 2011. aasta märtsis toimus Tuneesias tänavakunstiprojekt "Inside Out: Artocracy in Tunisia". Projekti raames oli Tunise sadama ja Kartaago vahel asuva Le Krami linna väljapaistvates kohtades mõtlema panemiseks, parema maailma nimel või ka "harilikult" eksponeeritud sadade tuneeslaste portreed. Pildid olid paigutatud kohtadesse, kus olid varem olnud endise ja seejärel põlu alla sattunud presidendi Zine El Abidine Ben Ali portreed. Üks fotograafidest, Marco Berrebi, tõdes, et "Artocracy" andis inimestele vabaduse fotode üle arutleda ning tulla oma järeldustele. Terminis ‘artokraatia’ leiame me huvitava kombinatsiooni esteetilisest praktikast ja demokraatlikust enesemääramisest, mis on vaieldamatult ka nimetatud projekti võtmeelemendiks: kunsti esiplaanile nihkumine enesemääramise või lõpuks ka iseorganiseerumise vormina. Projekti puhul oli võrdne nii esteetiline väljendus – piltide paigutamine avalikku ruumi – kui ka eesmärk provotseerida debatti (Anthony Downey 2011).
Tauerni raudteetunnel
thumb|Lõunavärav [[Mallnitzi juures]]
Tauerni raudteetunnel (saksa: Tauerntunnel) Austrias on pikim tunnel Tauerni raudteel, ületades Alpide peaaheliku. Praegu on selle pikkus 8,371 km. Tunneli kõrgeim punkt, mis on ka kogu raudtee kõrgeim punkt, on 1226 m merepinnast. Tunneli põhjasissepääs on Böcksteinis Bad Gasteini orus Salzburgi liidumaal, lõunasissepääs on Mallnitzi juures Kärnteni liidumaal.
Ehitamine
thumb|left|Lõunavärav, u. 1911. aastal
Raudteeühenduse ehitamise plaanid Austria lääneraudtee Salzburgi lõpp-peatuse ja Villachi vahele, mis viis juba 1880. aastast olemasoleva lõunaraudteeni. See liin oli eriti oluline kaupade veoks Austria-Ungari tööstusliku põhjaosa ja Trieste vahel, mis oli toona monarhia peamine sadam Aadria mere ääres. Alles pärast seda, kui austerlased olid jälginud oma naabrite šveitslaste tähelepanuväärset saavutust, kui neil õnnestus juba 1881. aastal lõpetada oma Gotthardi tunnel.
Tauerni raudtee ja tunneli kavandamine algas 1890. aastate alguses. Tunneliehitus algas 1901. aasta juulis põhjaküljelt, töö lõunaküljel algas sama aasta oktoobris. Tööde ülevaataja oli ehitusinsener Karl Wurmb (1850-1907), suurema osa kontimurdvast tööst tegid itaalia töölised. Vaatamata paljudele raskustele lõpetati ehitus 1906. aastal. Ametlik avamine koos ülejäänud Tauerni raudteega toimus 5. juulil 1909 keiser Franz Joseph I kohalolekul. Kuigi liini paljud muud osad olid üherajalised, tehti tunnel algusest peale kahekäigulisena.
thumb|left|Vana ja uus põhjavärav
Aastatel 1925-1935 tunnel koos ülejäänud liiniga elektrifitseeriti. Kuna auruvedurid asendati elektrilistega, ei olnud õhu sisselaskeavasid, mida varem oli vaja tunneli täiendava värske õhuga varustamiseks, enam vaja. Aastatel 2000-2004 toimusid tunnelis ulatuslikud renoveerimistööd. Tööde käigus tehti tunneli põhjasissepääs ümber. Selle sissepääsu lähedal oli varem üsna kurikuulus kurv, kus paljud rongid rööbastelt maha sõitsid. Esimene tunneli osa, mis ei olnud väga sügaval maa all, kaevati lahti, liigutades tunneli sissepääsu 179 meetrit tagasi, lühendades tunneli pikkust 8550 meetrilt 8371 meetrini. Tunneli vana sissepääs jäi endisesse kohta, moodustades nüüd mälestuskaare. Renoveerimise käigus asendati ka kõik rööpad ja elektriliinid, tunneli seina kahjustatud lõigud parandati ning paigaldati tulekahju avastamise süsteemid.
Autoschleuse
thumb|Autoschleuse rong Mallnitzis
Juba alates Esimesest maailmasõjast veetakse mootorsõidukeid rongiga ühest kohast teise. Autoschleuse või Tauernschleuse koosneb spetsiaalselt kohandatud autode vedamise rongist, võimalusega lühikese aja jooksul palju autosid peale ja maha laadida. Kuna ohutusreegleid karmistati, koosneb rong ka mitmest reisivagunist ja reisijad sõidavad neis.
Ohutusküsimused
Pärast suurt hulka tõsiseid õnnetusi Austrias (Tauerni maanteetunnel, 29. mai 1999) ja ka teistes riikides (Mont Blanci tunnel, 24. märts 1999, Gotthardi tunnel, 24. oktoober 2001) väljendas Austria valitsus oma muret ohutuse pärast tunnelites, mitte ainult maanteetunnelites, vaid ka raudteetunnelites, arvestades nende kaudu veetavate ohtlike kaupade suurt hulka. Kavandatud renoveerimisega kaasnes ulatuslike tulekahju avastamise süsteemide, hädaolukorra teatamise süsteemide ja evakuatsiooniteede näitamise paigaldamine. Autode vedamise süsteem kohandati ka uute ohutusnõuetega. Varem lubati Autoschleuset kasutavatel reisijatel 11-minutise reisi kestel oma autodesse jääda. Tänapäeval peavad kõik reisijad minema reisijatevagunisse kohe veduri taga. Erilised tulekustutusrongid asuvad tunneli mõlemas otsas.
1947. aasta rongipommitamine
12. augustil 1947 plahvatas pomm Briti sõjaväerongi all, mis vedas 175 inimest Londonist Villachisse. Pomm plahvatas pagasiruumi all ja vigastas ühte sõdurit. Teine pomm ei lõhkenud, need olid mõeldud rongi rööbastelt mahaajamiseks järsu kalju kohal. Terroristlik rühmitus Irgun Tsva'i Le'umi osutus hiljem rünnakuga seotuks.
Nikolai Slitšenko
Slitšenko oli rahvuselt roma.
Päev
Päeva pikkus sõltub laiuskraadist, pöörlemistelje nurgast orbiidi pinna suhtes ning nurgast pöörlemistelje ja tähele suuna vahel. Päevale järgneb öö, taevakehade öö- ja päevakülge eraldab terminaator. Päev algab päikesetõusuga ja lõpeb päikeseloojanguga.
Lauri Drubinš
Lauri Drubinš (sündinud 28. veebruaril 1987 Valgas) on Eesti poliitik ja munitsipaalametnik, Eesti Reformierakonna liige, Valga vallavolikogu esimees.
Haridus
Lauri Drubinš on käinud Valgas lasteaias Buratino ja õppnud aastatel 1994–2003 Valga Põhikoolis ja aastatel 2003–2006 Valga Gümnaasiumis.
Aastatel 2006–2008 õppis ta Tartu Kutsehariduskeskuses rekreatsioonikorraldust. Seejärel õppis ta Viljandi Ühendatud Kutsekeskkoolis ja alates 2010. aastast Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias huvijuhiks-loovtegevuse õpetajaks.
Alates 2021. aastast on ta Tallinna Ülikooli üliõpilane haldus- ja ärikorralduse erialal.
Töökäik
Karjääri alustas Drubinš veel kooliajal raadiojaamas Ruut FM, kus ta juhtis saateid aastatel 2003–2011. Aastatel 2008–2012, pärast kutsehariduse omandamist, oli ta Valga Kultuuri- ja Huvialakeskuse koosseisu kuulnud Valga Avatud Noortekeskuse noorsootööjuht. Ühtlasi oli ta aastatel 2011–2013 Valgamaa Kutseõppekeskuse avalike suhete juht ja huvijuht.
2011. aastal asutas ta firma Sebra Sõbrad, mis tegeleb ürituste korraldamise, juhtimise ja jäädvustamisega. Drubinš on alates sellest ajast Sebra Sõbrad OÜ juhatuse liige.
Aastatel 2013–2017 oli ta Valga aselinnapea, vastutades noorsootöö, hariduse, kultuuri ja spordi valdkonna eest. 24. detsembrist 2019 kuni 2021. aasta novembrini oli ta Tõrva abivallavanem, vastutades samuti kultuuri, spordi, noorsootöö ja hariduse valdkonna eest.
Aastatel 2017–2021 oli Lauri Dubrinš Valga vallavolikogu I koosseisu liige ja juhtis kaks aastat selle hariduskomisjoni tööd. Alates 26. aprillist 2021 on ta Valga vallavolikogu esimees.
2014. aastal astus seni parteitu Drubinš Eesti Reformierakonda. 2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris Eesti Reformierakonna Valga nimekirja esinumbrina Valga vallavanema kohale. 20. oktoobril 2022 valis Eesti Reformierakonna Valga piirkond Drubinši piirkonna juhiks.
Isiklikku
Lauri Drubinši hobid on mootorrattaga sõitmine, sh mootorrataste mäkketõusu võistlustel osalemine, harrastussport, auto- ja motospordi sündmuste korraldamine, rahvatants.
Jassakk
pisi|Jassaki kogumine Jenissei kubermangus. IX sajandi [[akvarell]] Jassakk (ru: яса́к; tuleneb mongolikeelsest sõnast засаг ehk "võim", tatarikeelsest ясак – naturaalmaks, baškiirikeelsest яһаҡ – maks) oli naturaalne maks, lõiv või andam Venemaal, mida XV sajandist kuni XX sajandi alguseni maksid Siberi ja põhjaregiooni ning kuni XVIII sajandini ka Volga regiooni (ehk Povolšje (ru: Поволжье)) rõhutud, peamiselt turgi ja mongoli päritoluga võõrrahvad ja -hõimud. Laiemalt tuntuks sai mõiste seoses Siberi ja Kaug-Ida maa-alade ühendamisega Moskva tsaaririigiga XVI–XX sajandil. Esialgne kogumine käis kohalike siberi üldaktide järgi, maks tasuti peamiselt karusnahkadega ehk soobli-, rebase-, nugise- või kopranahkadega ja mõnikord kariloomadega ning oli tolleaegse riigikassa tähtsaim sissetulek. See oli eri rahvaste jaoks erineva suurusega maks, mille aluseks oli näiteks Kunguri piirkonna tatarlaste ja baškiiride poolt hõlmatud maad, mõningatel Siberi hõimudel meeste ja jakuutidel kariloomade arv. Samas see oli võõrrahvastele raske maksukoormus, millega kaasnes maksukorralduse väärkasutamist kasumiahnete kogujate poolt.
XVIII sajandil vahetati jassakk välja pearahamaksuga, aga mingis tähtsusetus suuruses see säilis karjakasvatusega tegelevate ja liikuva eluviisiga rahvaste, sealhulgas jakuutide, tunguuside ja tšuktšide hulgas kuni 1917. aasta veebruarirevolutsioonini.
Lühidalt ajaloost
Kuritarvitamist üritas valitsus taltsutada 1727. aastal välja antud määrusega, mille kohaselt Volga piirkondade hõimud tasusid maksu rahas, aga õige pea selgus, et selline maksuviis muutus riigikassale kahjumlikuks. Alates valitsuskabineti 1739. aasta resolutsiooniga tuli jassakki maksta sooblinahkadega.
Tallinna 18. Algkool
Kool oli 6-klassiline segaalgkool, kus õppisid nii poisid ja tüdrukud. Kooli ruumides töötas õhtuti ka Tallinna Linna 24. Algkool. 1938 aastal õppis koolis ühtekokku 290 õpilast.
Jassakk
Lühidalt ajaloost
Kuna see seadus ei likvideerinud kuritarvitamist ning jassakki maksvad rahvad ja hõimud pidid veelgi kannatama ahnete andamikogujate vandaalitsemise ja rõhumise all, oli valitsus sunnitud uuesti jassaki maksukorraldust reeglipärastama 1763. aastal. Selleks saadeti Siberisse sekundmajor Štšerbatšev, kes korraldas kohapealse rahvaloenduse ja pani komisjonid välja töötama jassakinormid:
Tallinna 18. Algkool
Alates 1917. aastast oli koolijuhatajaks Jakob Kulgver (Kulbusch). Alates 1938 aasta augustist oli koolijuhatajaks Johannes Ratassepp. Samal aastal olid õpetajateks: Jaan Kivisilla (IV kl. klassijuhataja), Ed. Triik, H. Neemre, A. Väinsar, L. Mihkli (Lilleperk), M. Ilison ja J. Tomberg, orkestrijuht E. Soots ja poiste käsitööõpetaja Aleksander Uibokand.
Koolis töötasid veel erinevad noorte organisatsioonid: Noorte Punane Rist, (1938. aasta liikmete arv oli 136 noort), Kodutütarde rühm ja Loomakaitse ühingu noorte ring.
Jassakk
Lühidalt ajaloost
Jassakikorraldust muudeti veelkord XIX sajandi alguses, kuivõrd maksukohustuslike võõrrahvaste hõimude üldarv ja materiaalne olukord olid tunduvalt muutunud. Uute raamatupidamisõpikute koostamiseks ränd- ja hulkuv rahvaste maksukoormisest loodi 1827. aastal jassakikomisjonid. Maksukorralduse aluseks jäeti 1822. aastal koostatud määrus võõrrahvaste alajaotusest püsipaikseteks ehk kindla eluasemega ning ränd- ja kulgurirahvasteks. Rändrahvastele säilitati 1763. aasta normid, kus lõiv muudeti 40- või 44- kopikaliseks rahasummaks, kusjuures kindlama elukohaga hõimud maksid elurajoonijärgsete normidega määratud andami.
Tallinna 18. Algkool
Kooli juures oli veel Lastekaitse ühingu 11. toitluspunkt, kus algkooli õpilased said igal päeval suurel vaheajal sooja toitu – vaesemad õpilased tasuta, aga teised maksid 15 senti päevas.
Kool andis välja enda õpilaste ajakirja "Säde".
John Bardeen
John Bardeen (/bɑːrˈdiːn/; 23. mai 1908 Madison – 30. jaanuar 1991 Boston) oli Ameerika Ühendriikide füüsik ja elektriinsener. Ta on ainus, kes on saanud Nobeli füüsikaauhinna kaks korda: 1956. aastal koos William Shockley ja Walter Brattainiga transistori leiutamise eest ning 1972. aastal koos Leon N Cooperi ja John Robert Schriefferiga fundamentaalse panuse eest ülijuhtivuse teooriasse.
Transistori leiutamine oli suur läbimurre elektroonikatööstuses – see võimaldas infoajastu tekkimise ning andis tõuke peaaegu iga elektroonikavidina arengule – alates telefonidest ja lõpetades rakettidega. Bardeen pälvis ülijuhtimise arenduse eest teise Nobeli auhinna. Ülijuhtivuse teooriat kasutatakse tänapäeval tuumamagnetresonantsis ja magnetresonantstomograafias (MRT). 1990. aastal võis John Bardeeni leida ajakirja Life nimekirjast “100 selle sajandi mõjukaimat ameeriklast”.
Elukäik
John Bardeen sündis USA Wisconsini osariigi pealinnas Madisonis 23. mail 1908 Charles Russell Bardeeni, Wisconi Meditsiinikõrgkooli arstiteaduskonna dekaani teise pojana. J. Bardeen sai alg- ja keskhariduse Madisonis. Ta sai keskharidustunnistuse 15aastaselt, ehkki oleks võinud keskkooli lõpetada isegi paar aastat varem. See oli osaliselt tingitud ema surmast ja sellest, et ta võttis samal ajal teises keskkoolis lisakursusi. 1923. aastal astus ta Wisconsini ülikooli. Bardeen otsustas õppida inseneriks, sest talle meeldis matemaatika ning ta ei soovinud olla samasugune akadeemik nagu tema isa. Samuti arvas ta, et inseneridel on töö osas head tuleviku väljavaated.
Bardeen sai Wisconsini ülikoolis bakalaureuse kraadi 1928. aastal elektrotehnika valdkonnas. Juba 1929. aastal sai Bardeen tänu andekusele ja suurele töövõimele samas valdkonnas magistrikraadi. Magistrikraadi saamisel aitas teda juhendaja professor Leo J. Peters.
Bardeen jäi mõneks ajaks Wisconsini oma teadmisi täiendama, kuid läks varsti tööle Pittsburghi Gulf Oili firmale kuuluvasse Gulfi teaduslaborisse. Aastatel 1930–1933 töötas ta seal geofüüsikuna. Üsna varsti kaotas ta selle töö vastu huvi ning astus Princetoni ülikooli matemaatikat ja füüsikat õppima. 1936. aastal valmis Bardeeni doktoritöö tahkisefüüsika teemal füüsiku Eugene Wigneri kaasabil. Enne doktoritöö valmimist pakuti Bardeenile tööd Harvardi ülikoolis, kus ta töötas kolm aastat (1935–1938) tulevaste Nobeli auhinna laureaatide John Hasbrouck Van Vlecki ja Percy Williams Bridgmaniga. Koos uurisid nad metallide eritakistust ja tuumaosakesi.
Akadeemilist karjääri alustas Bardeen 1938. aastal ühe Minnesota ülikooli professori assistendina. Samal aastal tutvus ta Jane Maxwelliga, kellest sai hiljem tema abikaasa. 1941. aastal oli ta sunnitud teise maailmasõja tõttu sealsest töökohast loobuma ning hakkas tööle Marylandis White Oakis asuvas Naval Ordnance Laboratorys (tollase USA armee heaks töötavas laboris), kus töötati välja ja katsetati sõjaväerelvastust. 1943. aastal keeldus ta osalemast Manhattani projektis.
Teise maailmasõja lõpus mõistis Bardeen, et Minnesota ülikool ei paku talle häid väljavaateid, ning otsustas 1945. aastal asuda tööle Bell Labsi. Ta oli Solid State Physics Groupi liige, mida juhtis William Shockley ja mille üks paljudest liikmetest oli ka Walter Brattain. Sinna jäi ta 1951. aastani. Nende aastate jooksul rabas ta kolleegidega tööd ning 23. detsembril 1947 valmis esimene transistor, mis pani aluse elektroonikavidinate arengule. 1956. aastal pälvis ta kolleegide William Shockley ja Walter Brattainiga transistori eest Nobeli füüsikaauhinna. Tseremoonia toimus Stockholmis ja auhinna andis üle kuningas Gustaf VI Adolf. Bardeen võttis tseremooniale kaasa ühe oma kolmest lapsest, mis ärritas kuningat. Seepeale lubas Bardeen, et järgmine kord võtab ta kõik oma lapsed kaasa. Ta pidas seda lubadust.
1951. aastal otsis Bardeen uut tööd. Tema sõber Fred Seitz veenis teda minema tööle Illinoisi ülikooli, pakkudes talle palgaks 10 000 USA dollarit aastas. Bardeen läkski sinna inseneri- ja füüsikateaduskonna elektrotehnika- ja füüsikaprofessoriks. Tema käe all õppis näiteks Nick Holonyak (LED-i leiutaja). Bardeen osutus aastatel 1951–1975 väga aktiivseks professoriks ning pärast seda emeriitprofessoriks.
1972. aastal pälvis John Bardeen veel ühe füüsika Nobeli auhinna koos Leon N Cooperi (Browni ülikoolist) ja John Robert Schriefferiga (Pennsylvania ülikoolist) fundamentaalse panuse eest ülijuhtivuse teooriasse, mida hakati hiljem kutsuma BCS-i teooriaks (Bardeen-Schrieffer-Cooper theory). Seekord võttis Bardeen kõik oma lapsed auhinnatseremooniale Stockholmi kaasa.
John Bardeen suri 30. jaanuaril 1991 Bostonis südameprobleemi tõttu. Tema naine suri 1997. aastal.
Organic Estonia
Organic Estonia eesmärgiks on muuta mahemajandussektor Eestis arvestatavaks ekspordi- ning majandusharuks, muutes mahemajandusega seonduv asjaajamine lihtsamaks, tagasisidestatuks ja koordineeritumaks.
Organic Estonia meeskonda kuuluvad:
Välislingid
Organic Estonia koduleht.
Tutanhamoni surimask
pisi|Tutanhamoni surimaski esikülg pisi|Tutanhamoni surimaski tagumine külg Tutanhamoni surimask on Vana-Egiptuse 18. dünastia vaarao Tutanhamoni (valitses umbes 1332–1323 eKr) surimask. Surimaski avastas Howard Carter aastal 1925 (hauakamber avati aastal 1923 ja sarkofaag aastal 1925) hauast KV62 ja seda hoitakse Kairos asuvas Egiptuse Muuseumis. Mask on üks maailma tuntumaid kunstiteoseid.
Egüptoloog Nicholas Reevesi järgi ei ole mask mitte üksnes Tutanhamoni hauakambri kvintessents, vaid "ehk tuntuim ese kogu muistsest Egiptusest". Aastast 2001 on uurimused vihjanud võimalusele, et algselt võis surimask olla mõeldud kuninganna Neferneferuatenile : kuninganna kuninglik nimi Ankhkheperure leiti surimaski siseküljel olevast osaliselt kustutatud kartušist.
Avastamine
Tutanhamoni hauakamber leiti Teeba nekropoli Kuningate orust aastal 1922 ja avati aasta hiljem. Kulus veel kaks aastat, enne kui Inglise arheoloogi Howard Carteri juhitud väljakaevamismeeskond suutis avada Tutanhamoni muumiat sisaldanud raske sarkofaagi. 1925. aasta 28. oktoobril avas meeskond viimase kolmest üksteise sees olnud kirstust, et paljastada kuldne mask, mida inimesed nägid esimest korda pärast ligikaudu 3250 aasta möödumist. Carter kirjutas oma päevikusse:
<blockquote style="text-align:justify">Kui pulgad olid eemaldatud, tõsteti kaant. Paljastati eelviimane vaatepilt: noore kuninga väga hoolikalt mähitud muumia kurva, kuid rahuliku ilmega kuldse maskiga, mis sümboliseerib Osirist ... mask kannab just selle jumala tunnuseid, kuid sarnaneb Tutanhamoniga (Tut.Ankh.Amen): rahulik ja ilus, samade tunnustega, mida me võime leida tema kujudel ja kirstudel. Mask on veidi tahapoole langenud ja seega on selle pilk pööratud otse taevaste poole.
Detsembris 1925 eemaldati mask hauast, asetati kasti ja transporditi 635 kilomeetri kaugusel Kairos asunud Egiptuse Muuseumi, kus see on tänaseni avalikult välja pandud.
Kirjeldus
Mask on 54 cm pikk, 39,3 cm lai ja 49 cm sügavune. Surimask on vormitud kahest kihist väga peenest kullast, mille paksus on vahemikus 1,5–3 mm, ja mis kaalub 10,23 kg. Röntgenkristallograafia on paljastanud, et mask sisaldab kahte kulla sulamit: heledam 18,4-karaadine toon näo ja kaela jaoks ning 22,5-karaadine kuld ülejäänud maski jaoks.
Surimask sisaldab värvilisest klaasist ja vääriskividest inkrustratsioone, sealhulgas lasuriiti (silmade ümbrused ja kulmud), kvartsi (silmad), obsidiaani (pupillid), karneooli, päevakivi, türkiisi, amasoniiti, fajanssi ja muid kivimeid (laia krae inkrustratsioonidena).
Habe
Surimaski avastamisel 1925. aastal oli 2,5 kg kaaluv kitsas kullast habe, mis on punumisefekti saamiseks lasuuriga inkrustreeritud, maski küljest eraldunud, kuid aastal 1944 kinnitati see puidust tüübli abil taas maski lõua külge.
Augustis 2014 kukkus habe küljest kui mask puhastamiseks vitriinist välja võeti. Õnnetuse eest vastutavad muuseumitöötajad püüdsid maski parandada kiiresti kuivavat epoksüliimi kasutades, kuid habe ei jäänud täpselt keskele. Kahjustused avastati 2015. aasta jaanuaris ja selle parandas Saksa-Egiptuse meeskond, kes kinnitas habeme mesilasvaha abil: tegemist on ka muistsete egiptlaste poolt kasutatud loodusliku materjaliga.
WSC
WSC võib tähistada näiteks:
Tutanhamoni surimask
Raidkiri
<blockquote style="text-align:justify">Sinu parem silm on [päikesejumala] öine bark, sinu vasem silm on päeva bark, sinu kulmud on jumalate Enneadi [omad], sinu otsmik on Anubise [oma], sinu kukal on Horuse [oma], sinu juuksekiharad on Ptah-Soker'i [omad]. [Sa oled] Osirise ees, [Tutanhamon], ta näeb tänu sinule, sa juhid teda headele teedele, sa lööd tema jaoks Sethi liitlasi, et ta saaks printsi tohutus lossis, milleks on Heliopolis, jumalate Enneadi ees sinu vaenlased kukutada ... Osiris, Ülem-Egiptuse kuningas Nebkheperura, lahkunu, [talle] antakse elu nagu Ra [poolt].
Osiris oli Egiptuses allilma jumal.
Helmestest kaelakee
Kuigi maski näitamiseks välja pannes on kaelakee enamasti eemaldatud, oli sellega koos ka kolme nööriga kaelakee. Kaelakee on tehtud kullast ja sinisest fajansist ketashelmestest ning selle otsad kujutavad lootoseõisi ja haagid Egiptuse kobrasid (Uraeus).
John Profumo
pisi|John Profumo John Dennis Profumo (30. jaanuar 1915 London – 9. märts 2006 London) oli Briti poliitik, Suurbritannia sõjaminister 27. juulist 1960 kuni 5. juunini 1963.
1940. aastal valiti ta konservatiivide esindajana Suurbritannia parlamenti.
8. juulil 1961 sai Profumo ühel peol tuttavaks modell Christine Keeleriga (sünd. 1942), kellega neil vähehaaval arenes välja armusuhe. Selle kõrvalt oli Christine Keeleril seksuaalsuhe ka Nõukogude Liidu sõjaväeatašeega Suurbritannias Jevgeni Ivanoviga.
14. detsembril 1962 toimus vahejuhtum osteopaat Stephen Wardi (kes oli Profumot ja Keelerit teineteisele tutvustanud) korteris, kus viibisid külas Christine Keeler ja tema sõbranna Mandy Rice-Davies. Christine Keeleri armukade mustanahaline endine poiss-sõber John Edgecombe tulistas tema pihta lasu püstolist, kuid ei tabanud. Edgecombe arreteeriti kolm kuud hiljem ja mõisteti seitsmeks aastaks vangi. Christine Keeler kutsuti peamise tunnistajana kohtusse, kuid ta ei ilmunud kohale. Kuulujutud aga hakkasid levima ja 21. märtsil 1963 tehti parlamendis sel teemal järelepärimine. Järgmisel päeval tegi John Profumo avalduse milles teatas, et ta ei tunne Christine Keelerit ja neil ei ole kunagi mingit suhet olnud.
Mais 1963 algas kohtuprotsess doktor Stephen Wardi üle, keda süüdistati prostitutsiooni vahendamises. Protsessil esines tunnistajana ka Christine Keeler, kes vande all tunnistas, et tal oli olnud suhe John Profumoga. Tekkinud nn Profumo afääri tagajärjel tunnistas John Profumo 5. juunil 1963, et ta oli parlamendile valetanud, ja astus Suurbritannia sõjaministri ametikohalt tagasi.
Isiklikku
1954. aastast oli John Profumo abielus näitleja Valerie Hobsoniga (1917–1998). Nende poeg David Profumo (sünd. 1955) on kirjanik.
Coffee maakond (Georgia)
Coffee maakond (Coffee County) on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Ajalugu
Maakond moodustati 1854. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 42 356.
Juta Kurman
Juta Kurman (neiuna Juta Tomberg; 7. november 1912 Aluste – 22. mai 2015 Ithaca, New Yorgi osariik, USA ) oli eesti laulja, õpetaja ja kultuuritegelane USA-s.
Ta lõpetas aastal 1934 Tallinna Pedagoogiumi, aastal 1936 Tallinna Töölisteatri teatrikooli ja aastal 1940 lauluerialal Tallinna Konservatooriumi (Aleksander Arderi klassis).
Aastal 1944 põgenes ta perega suure põgenemise ajal Saksamaale, kust siirdus aastal 1947 USA-sse, kus jätkas lauluõpinguid New Yorgi Muusikakolledžis (College of Music), ta lõpetas selle aastal 1952. Seejärel andis ta kontserte ning esines raadios ja televisioonis. Ta pühendas ennast eestlastest muusikute andmebaasi kogumisele ja täiustamisele, aga ka nende tegevuse valgustamisele (peamiselt ajalehes Vaba Eesti Sõna); samuti kontsertide korraldamisele (Eesti Helikunsti Keskuse raames).
Isiklikku
Ta oli kaks korda abielus. 1938. aastal abiellus ta arst Aleksander Poomaniga, kes suri samal aastal difteeriasse. 1940. aastal abiellus ta insener Hugo Kurmaniga (1902–1986), neil oli kaks poega: Jaan Kurman (1940–1995) oli antropoloog, arheoloog ja sõjaväelane, Jüri Kurman (1942–1994) oli kirjandusteadlane ja tõlkija.
Gesenk
pisi|Veega täitunud gesenk pisi|Gesenk koos käiguga Gesenk on vertikaalne kaeveõõs, mis ei avane maapinnale. Rajatakse aherkivimisse. Erinevalt pimešahtist kasutatakse gesenki kaevise ülalt alla laskmiseks. Gesenk võib olla ka kaldu. Varem oli gesengi ristlõige ristkülikukujuline, nüüd on enamasti ringikujuline.
Kasutamine
Gesenki kasutatakse lisaks kaevise ja materjali transportimisele tuulutuseks ja inimeste liiklemiseks.
Kirjeldus
Gesengid võivad olla pikaealised kapitaalgesengid või lühiealised. Vastavalt sellele on toestus kas kapitaalne (betoon) või kui kivimid on püsivad ja gesenki kasutatakse ainult kaevise allalaskmiseks ja tuulutuseks, võib toestus puududa. Gesenke kasutatakse mitme lähestikku asuva kihi kaevandamiseks.
Kirjandus
Saksakeelne kirjandus
Viljandimaa Ingeri-Soome Kultuuriselts
Viljandimaa Ingeri-Soome Kultuuriselts on Eesti ingerisoomlaste organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Viljandis aadressil Pikk tänav 4. Organisatsiooni juhatuse esimees on Valeri Luukka.
Organisatsioon asutati 28. jaanuaril 1989.
Organisatsioon korraldab Eesti ingerisoomlaste laulupidu. Organisatsiooni juures tegutseb segakoor Sävel ja rahvatantsurühm Kielo.
World Spider Catalog
World Spider Catalog (lüh WSC) on teaduslik veebiandmebaas, kuhu kogutakse taksonoomilist informatsiooni tänapäeval elavate ja ka väljasurnud ämblike kohta.
WSC-le on ligipääs internetiühenduste kaudu ja tasuta.
Veebipõhise andmebaasi eesmärgiks on kõikide ämblike sugukondade, perekondade ja liikide taksonoomia ja nendega seotud taksnooomiline kirjandus.
Andmebaasi tekkelugu on pikk, kuid ära võiks mainida Pierre Bonnet' "Bibliographia araneorum" (University of Toulouse, Prantsusmaa) ja Carl Friedrich Roeweri (Bremen, Saksamaa). ("Roewer's Katalog der Araneae").
Oma panuse andis ka Paolo M. Brignoli (University of Aquila, Itaalia) "A catalogue of the Araneae described between 1940 and 1981" (1983). Peale Brignoli surma võttis tema väljaannetele lisade koostamise üle Norman I. Platnick.
WSC sai alguse erinevatest veebilehtedest 2000. aastal ja selle loojaks peetakse Norman I. Platnickut (American Museum of Natural History). 2014. aastal, kui Platnick pensionile läks, võttis veebiandmebaasi üle Natural History Museum of Bern (Šveits) ja teisendas selle relatsioonandmebaasiks.
2017. aasta veebruarikuu seisuga oli digitaalses andmebaasis 46 464 liiki ja käsil 18. versioon.
Messier 18
Messier 18 (ka M18 ja NGC 6613) on hajusparv, mis asub Amburi tähtkujus.