cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hillar Palamets
Tartu linna aukodaniku tiitlist loobumine
Palamets on pälvinud kriitikat tegevuse eest venestamise aastail. 2002. aastal esitasid Tartu Raadio, Eesti Raadio Tartu stuudio, linnavolikogu Keskerakonna fraktsioon ja Keskerakonna Tartu osakond ta Tartu linna aukodanikuks.
Seepeale saatsid 18. veebruaril 2002 Tartu linnavalitsusele ja volikogule protestikirja 29 ajaloolast ja ühiskonnategelast, sealhulgas Rein Helme, Aimar Altosaar, Lauri Vahtre ja ekspeaminister Mart Laar. "Hillar Palamets oli Nõukogude ajal Eesti ajaloo agar võltsija nii sõnas kui kirjas, kes innukalt teenis kompartei võimu ning venestamist," kirjutati pöördumises, mis ajaloolase Ain Mäesalu kinnitust mööda ei olnud algselt mõeldud ajakirjanduses avalikustamiseks. Õhtulehe andmeil avalikustas kirja Lauri Vahtre. "Ajaloo osakonna õppejõudude seas paistis Palamets silma erilise agarusega teenida tolleaegset võimu," kommenteeris kirja IRL-i poliitik Aimar Altosaar. Lauri Vahtre nimetas intervjuus Õhtulehele Palametsa KGB usaldusisikuks. Tartu tollane linnapea Andrus Ansip ja volikogu esimees Aadu Must pidasid protesti seevastu põhjendamatuks, rõhutades Palametsa pikaajalist head tööd ajaloo populariseerijana. Protesti tulemusel loobus Palamets lõpuks ise Tartu aukodaniku tiitlist.
Aidu (Viljandi)
Aidu on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Külas asuvad Aidu järv ja Saimre paisjärv, neist voolab läbi Sinialliku oja. Küla idapiiril saab alguse ja seal voolab Virastuoja.
Kuni 2013. aastani kuulus Aidu Paistu valda.
Aidu vana saksakeelne nimi oli Aidenhof.
1977. aastal liideti Aidu külaga Lageduse.
Jaanilinna Püha Imetegija Nikolai kirik
Püha Imetegija Nikolai kirik ehk Püha Nikolai kirik (vene keeles Церковь святителя Николая Чудотворца) on õigeusu kirik Venemaal Jaanilinna linnuses.
Kirik ehitati kas 15. sajandi lõpus või 16. sajandi keskpaigas. See on väike, paekivist, harukordse kahe apsiidiga hoone kitsaste laskeavataoliste akendega. Kiriku ülemine osa on raske, torni meenutav tambuur madala kiivriga.
Arvatakse, et 17. sajandil oli kirik suletud, kuid 18. sajandi algul see taastati ning seal korraldati õigeusu jumalateenistusi.
Praegu kuulub kirik Vene Õigeusu Kiriku Jaanilinna Jumalaema Uinumise kirikule.
Carl Eduard Körber
pisi|Carl Eduard Körber Carl Eduard Anton Körber (4. juuni 1802 Võnnu, Tartumaa – 4. mai 1883 Tartu) oli baltisaksa päritolu eesti vaimulik ja kirjanik, Martin Körberi vend.
Elulugu
Carl Eduard Anton Körber õppis 1820–1823 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (grad. Stud. 1834), reisis vend Ludwig August Immanuel Körberiga jalgsi Saksamaale ja Itaaliasse. Oli 1823–1825 koduõpetaja Tarvastus, 1825–1829 koduõpetaja Tuula kubermangus ja 1831–1832 koduõpetaja Härgmäe kihelkonnas. Ordineeriti 23. veebruaril 1836 õpetajaks.
Oli Vändra ja Käru koguduse adjunktõpetaja aastatel 1836–1841 ja õpetaja aastatel 1841–1859.
Toimetas 1859. aastal Tartus ajalehte Tallorahwa Postimees ja 1861. aastal ajalehte Inland.
Isiklikku
Tema vanavanaisa Johann Friedrich Körber oli Tarvastu Peetri koguduse, Otepää Maarja koguduse ja Helme Maarja koguduse õpetaja; vanaisa Paul Johann Körber oli Tori koguduse ja Võnnu Jakobi koguduse õpetaja; teine vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Isa Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Vend Ludwig August Immanuel Körber oli Võnnu Jakobi koguduse, Rannu Püha Martini koguduse ja Rõngu Mihkli koguduse õpetaja; teine vend Martin Georg Emil Körber oli Anseküla Maarja koguduse õpetaja.
Tema poeg oli mereväearst, Tartu Ülikooli hügieeni ja kohtuarstiteaduse professor Bernhard Eduard Otto Körber. Tema pojapoeg oli Venemaa Põhja-Jäämere Laevastiku ülem viitseadmiral Ludwig Körber, 1915. aastast Korvin (1863–1919).
Looming
Avaldanud peale vaimulike teoste ka aabitsaid, õpikuid, sõnastikke, tõlkelisi lastejutte ja -värsse, rahvapärimust, valme, sententse jm. Joosepi elloramat 1850, Lomisse ramat 1851. Puudutas nn Palermo jutluses (1846) arvustavalt keiser Nikolai I.
1854 ilmus anonüümselt tema toimetatuna õpikusari "Koli-ramat".
Lavi allikas
pisi|Lavi ohvriallikas Lavi allikas on ohvriallikas Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas Pandivere kõrgustiku idaosas.
Allikas piirneb Männikvälja mõhnastikuga, mille külgedel langeallikad avanevad. Allikate summaarne vooluhulk on 108–441 l/s.
Allikas on arheoloogiamälestisena muinsuskaitse all.
Kaiavere järv
Kaiavere järv on järv Tartu maakonnas Tartu vallas.
Järve pindala on 250 ha, suurim sügavus on 5 m ja keskmine 2,8 m. Asub 51 m kõrgusel merepinnast.
Järvest voolab läbi Amme jõgi, mis suubub järve loode ossa, samuti suubub järve väiksemaid ojasid ja kraave. Väljavool toimub Amme jõe kaudu Elistvere järve.
Tõnu Ots
pisi|Tõnu Ots 2022. aastal Tõnu Ots (sündinud 6. veebruaril 1941 Rakveres) on eesti psühholoog, seksuoloog ja ajakirjanik.
Ta tegeleb peamiselt pere- ja kasvatusnõustamisega. Ta on olnud perenõuandla, usaldustelefoni ja tutvumisteenistuse asutaja, Eesti ja Soome ülikoolide õppejõud ning Eesti valitsuse nõunik.
Haridus
Ta on lõpetanud Tallinna 2. Keskkooli ning Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia alal ja 1999. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli pedagoogika alal, lisaks õppinud EKP Keskkomitee Vabariiklikus Parteikoolis ajakirjandust, Ždanovi-nimelises Leningradi Riiklikus Ülikoolis pedagoogikat ja Rootsis Linköpingi Ülikoolis seikluspedagoogikat. Filosoofiakandidaat.
Psühholoogina saatesarjas "Huvitaja"
Aastatel 2013–2014 sisustas Tõnu Ots psühholoogina Vikerraadio saatesarja "Huvitaja" psühholoogiasaateid. Saatejuht oli Krista Taim.
Saateteemade näiteid (sulgudes esmaeetri aeg) :
Ajakirjas Noorus ja doktor Noormannina
Tõnu Ots on olnud ajakirja Noorus vastutav sekretär, mis oli küll tehniline ametikoht, ja peatoimetaja asetäitja, kuid oma mitmekülgset haridust ja sõnaseadmisoskust sai ta realiseerida ka kirjutava ajakirjanikuna. Nii oli tal aastatel 1977–1984 ajakirjas Noorus oma rubriik "Vastab dr. Noormann", kus ta lahkas küsimuste ja vastuste vormis vaimukalt suhte- ja seksuaalprobleeme. Et osata vastata doktorina küsimustele asjatundlikult, tuli Otsal kiiresti mitmesugustel kursustel meditsiini, psühhiaatriat, neuroloogiat, endokrinoloogiat ja geneetikat juurde õppida. Rubriik tekitas seni nõukoguliku sordiini ja tsensuuri all kannatama pidanud ühiskonnas elavat vastukaja, ajakiri sai igal kuul tohutu hulga kirju lugejate esitatud küsimustega ning kiivalt anonüümsena hoitud doktor Noormanni kutsuti ikkagi kõikvõimalikele üritustele esinema.
Doktor Noormanni tegelaskuju jõudis lauludes ansamblite Ruja (Rein Rannapi "Dr. Noormann", 1981) ja Push Up ning Gunnar Grapsi repertuaari ning Mati Undi näidendis "Doktor Noormanni kirjasõprade kokkutulek" (1979) Pärnu teatri lavale. Just doktor Noormanni rollis kohatud probleemid ajendasid Otsa asutama Eestis noorte usaldustelefoni ja looma tutvumisteenistust. Sündis ka Tallinna perekonnanõuandla [mis tegutses aadressil Koidula 24], kus Ots ise aastaid psühholoogi ja psühhoterapeudina töötas.
Intrigeeriva sõnameistrina sai Tõnu Ots doktor Noormanni rollis oma tahtmist mööda olla väga otsekohene (öelda lihtsalt ja keerutamata, kuidas asjad on – kui just tsensor ei sekkunud) või kalambuuritseda ja rikkalikult muid kõnekujundeid kasutada, aga vahel tuli ta välja ka päris uute sõnadega. Nii on ta näiteks nimetanud poisslaste keerukat mürsikuaega "hullupoisitõveks" ning teinud sel teemal isegi hariduskonverentsil "Mida teeb Y-kromosoom hariduses?" (2013) psühholoogina ettekande.
Muudes meediakanalites
Pärast ajakirja Noorus töötas ta paar aastat ajakirjas Nõukogude Naine, kus kirjutas rubriiki "Sündinud meheks või naiseks". Aastatel 2011–2017 ilmus tema psühholoogiaartikleid ajakirjas Psühholoogia Sinule.
1991. aastal sisustas ta Eesti Televisioonis psühholoogiateemalist saatesarja "Mõistatuslik mina". Ta on olnud sage saatekülaline ETV saatesarjas "Prillitoos".
Peamiselt psühholoogi vaatevinklist esitatud arvamuslugusid on tal ilmunud ka ajalehtedes Õpetajate Leht, Maaleht, Postimees jm.
2023. aasta juunis tuli ta ajalehes Postimees ilmunud arvamusloos välja värvika ettepanekuga, et kui riigis seadustatakse vaenukõne karistamine, siis peavad olemas olema ka mõõdupuud, millega vaenu mõõta – ilmselt tuleks sisse seada näiteks roppuste kataloog. "Sellist määratlust või isegi loendit seaduse eeltingimusena, et mis on ebatsensuursus, sõimusõna või roppus, koos tõlgete ja mõisteseletustega teistesse meil räägitavatesse keeltesse vajavad nii kohtuorganid, politsei, õpetajad, tõlgid kui ka tavainimesed, et mitte tahtmatult olla verbaalne vaenutseja," on ta kirjutanud.
Tegevus koolijuhina
Ots on olnud aastatel 1995–2000 Lihula Gümnaasiumi direktor.
Pitsati kadumine
1999. aasta augustis sai Lihula gümnaasiumi direktor Tõnu Ots Lihula linnapealt Tõnis Metsalt käskkirja gümnaasiumi pitsati kaotsimineku pärast. Pitsat oli portfellis, mis Otsalt Tallinnas autost varastati. Koolijuht avastas oma Tallinnas Suur-Ameerika tänavale pargitud Toyota lahtimuugituna ja portfellita. Ta oli põiganud 4-5 minutiks apteeki ravimeid ostma. Ots soetas oma raha eest koolile uue pitsati.
Panus filmide tegemisse
Kui Tõnu Ots oli 14-aastane, oli tal mängufilmis "Jahid merel" (1955, režissöör Mihhail Jegorov) täita palliga poisi episoodiline roll.
Aastatel 1968–1971 aitas ta filmistuudios Tallinnfilm teha kroonikafilme, kirjutades ringvaate "Nõukogude Eesti" filmilõikudele tekste.
1986. aastal valmis tema stsenaariumi järgi dokumentaalfilm "Otsin head inimest" (režissöör Heli Speek) toonasest tutvumisteenistusest. (Sisukokkuvõte: psühholoog Tõnu Ots püüab leida vastuseid küsimustele, miks nõukogude inimesed üksikuks jäävad ja kuidas leida elukaaslast. Filmitegijad jälgivad kahe peategelase, maamees Arvo ja linnanaise Ülle elu ja tegemisi.)
Ta on olnud telemängufilmide "Õnnelind flamingo" (1986, režissöör Tõnis Kask) ja "Vana mees tahab koju" (1991, režissöör Tõnis Kask) konsultant.
Poliitiline ja seltsitegevus
Tõnu Ots on Eesti Rooma Klubi liige.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Eesti 200 nimekirjas Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 76 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku
Tema ema Melanie Ots oli õpetaja, tema isa oli Evald Ots.
Tema abikaasa on ajakirjanik Mare Ots. Nende pojad on ajakirjanik Jaano Martin Ots ja suhtekorraldaja Peeter Eerik Ots ning tütar on perearst Triinu Mari Ots.
Aeronausifoobia
Aeronausifoobia on haiguslik hirm (foobia) lennukis oksendama hakkamise ees.
D-kvark
D-kvark (ehk down-kvark) on esimese põlvkonna kvark, millel puudub lõhn ning mille isospinn on –1/2. Üldse eksisteerib kuus erinevat kvarki (u-, d-, s-, c-, b- ja t-kvark).
D-kvark on fermion (tema spinn on 1/2) ning tema elektrilaeng on –1/3e. Ta on u-kvargist (mis on kõige kergem kvark) raskuselt järgmine. Tema seisumass ei ole täpselt määratud, kuid eeldatavalt jääb 4 ja 8 MeV/c2 vahele.
D-kvark (koos u-kvargiga) on nukleonide (prootoni ja neutroni) põhiline koostisosa. Prooton koosneb kahest u-kvargist ja ühest d-kvargist. Neutron koosneb kahest d-kvargist ja ühest u-kvargist. Ka teiste hadronite koostises on u-kvarke.
Juhan Maisma
Juhan Maisma (kuni 14. maini 1935 Joosep Matthias Mühlbach, VR II/3; 8. detsember 1888 Kõnnu vald, Harjumaa – 8. märts 1966 Elva, Tartumaa) oli Eesti sõjaväelane (kapten) ja haridustegelane.
Elukäik
Pärast kohaliku ministeeriumikooli lõpetamist õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis, hiljem Tallinnas Nikolai Gümnaasiumis, mille lõpetas 1910. aastal. Õppis aasta Tartu Ülikoolis, 1911. aasta sügisel asus Vene sõjaväkke teenima. 1912. aastal arvati reservi tagavaraväe lipnikuna. Sõjaväeteenistuse järel valiti Pärnu Eesti Kooliseltsi progümnaasiumi õpetajaks. Koos teiste eesti õpetajatega oli 1913. aastal üks Pärnu Kaubanduskooli asutajaid ja selle esimene juhataja.
1914. aastal mobiliseeriti ohvitserina Vene väkke. Teenis kuni 1917. aastani mitmetel tagalaametikohtadel Turkestani sõjaväeringkonnas. 1917. aasta lõpus asus teenima Eesti rahvusväeosas 3. jalaväe polgus. Kui sakslased Eesti rahvusväeosad 1918. aastal laiali saatsid, hakkas uuesti õpetajaks Pärnu Kaubanduskoolis.
20. novembril 1918 andis äsjaloodud Kaitseliidu Pärnu maleva pealik Karl-Johann Laurits välja päevakäsu nr 1 Pärnu linna ja maakonna malevale. Käskkirjas määrati muuhulgas alamleitnant Joosep Mühlbach (Juhan Maisma) raudteejaama komandandiks. Komandandi ülesandeks oli takistada lahkuvatel sakslastel relvade, tehnika ja toiduainete väljavedu. Hiljem teenis Maisma Pärnu linna Kaitseliidu ülema abina. Alates 16. aprillist 1919 oli Pärnu kaitsepataljoni 3. roodu ülem, hiljem sama pataljoni baasil moodustatud 9. jalaväepolgu 2. roodu ülem. 1919. aasta juulist õpperoodu vanemohvitser ning novembrist sama roodu ülem. Võitlustes Narva rindel üles näidatud vapruse eest anti talle Vabadusristi II liigi 3. järk.
Vabadussõja lõppedes lahkus sõjaväeteenistusest, oli lühikest aega Teedeministeeriumi kantselei juhataja, kust aga lahkus taas tööle Pärnu Kaubanduskooli, algul õpetajana, 1923. aastast alates juhatajana. 1926. aastal lõpetas Tartu Ülikooli majandusteaduskonna. 1936. aastal asus tööle Haridusministeeriumi noorsoo ja vabahariduse osakonna noortenõunikuna.
Oli aktiivne Kaitseliidu liige, määrati 1. jaanuarist 1929 Sauga ja Uulu-Surju iseseisvate kompaniide liitmisel loodud Keskmalevkonna pealikuks. 6. juunil 1930 anti talle Kotkaristi V klassi teenetemärk. Tegutses ka reservohvitseride organisatsioonides ja mitmes Pärnu ja Tallinna haridus- ja majandusorganisatsioonis.
1940. aastal vabastati töölt Haridusministeeriumis. Aastail 1941–1944 töötas Tallinna Poeglaste Kommertskooli juhatajana. 1944. aastal mobiliseeriti Saksa sõjaväkke. Eesti mahajätmisel otsustas jääda kodumaale.
Arreteeriti 11. novembril 1944 Tallinnas. Tribunali otsusega mõisteti "nõukogudevastase tegevuse" eest 10 aastaks töölaagritesse ja 5 aastaks asumisele. Vabanes 1955. aastal ja pöördus tagasi Eestisse. Töötas seejärel Joaveski puupapivabrikus raamatupidajana. Hiljem pensionär Elvas.
Lambert Wilson
pisi|püsti|Lambert Wilson (2016)
Lambert Wilson (sündinud 3. augustil 1959 Neuilly-sur-Seine'is) on prantsuse filminäitleja.
Lambert Wilson on mänginud enam kui 70 Prantsusmaa, Suurbritannia, USA ja Saksamaa filmis.
Anatoli Šmigun
Anatoli Šmigun (sündinud 5. detsembril 1952 Zlatoustis) on endine Eesti suusataja, suusatreener, Kristina Šmiguni isa ja treener.
Lambert Wilson
Tuntumad on tema rollid filmides "Matrix Reloaded", "Enter the Matrix", "Matrix Revolutions", "Sahara" ja "Liider" ("The Leading Man").
Ta on mänginud muuhulgas Claude Chabroli, André Téchine'i ja Fred Zinnemani filmides.
Anatoli Šmigun
Tegevus sportlase ja treenerina
Anatoli Šmigun on seitsmekordne Eesti meister suusatamises. Alates 1982. aastast töötab ta murdmaasuusatamise treenerina.
Isiklikku
Anatoli Šmiguni tütred on Kristina Šmigun-Vähi ja Katrin Šmigun. Ka tema abikaasa Rutt Šmigun on endine suusataja.
Mihkel Varrik
Mihkel Varrik (Warrik) (9. september 1879 Rannu vald – 8. jaanuar 1967 Toronto, Kanada) oli Eesti pedagoog ja ühiskonnategelane.
1905–1906 õppis ta Tartu ülikoolis arstiteadust ja 1906–1911 Moskva ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas.
1912–1940 ja 1941–1944 oli ta Viljandi Eesti Haridusseltsi Tütarlaste Gümnaasiumi (hilisema Viljandi I Gümnaasiumi) direktor.
Ta oli Asutava Kogu liige. 1934 ja 1939 valiti ta Viljandi linnavolinikuks.
Saksa okupatsiooni ajal oli ta 1943 Viljandi raehärra.
1944 põgenes ta Saksamaale, kus 1946-1948 oli Blombergi eesti algkooli ja gümnaasiumi juhataja. 1950-1951 oli ta Inglismaal Chorley eesti täienduskooli juhataja. 1952 siirdus ta elama Kanadasse. Kanadas oli ta Toronto Rahvusliku Välisvõitluse Nõukogu II ja V koosseisu liige.
Lääne-Saksamaa
Lääne-Saksamaa on nimi, mida kasutati Saksamaa Liitvabariigi (1983. aastani eesti keeles Saksa Föderatiivne Vabariik (lühend Saksa FV)) kohta ajal, kui ta eksisteeris kõrvuti Saksa DV ehk Ida-Saksamaaga.
Nime "Lääne-Saksamaa" saab kasutada Saksamaa LV kohta ajavahemikul Saksamaa LV moodustamisest Ameerika Ühendriikide, Suurbritannia ja Prantsusmaa okupatsioonitsoonis 23. mail 1949 kuni Lääne- ja Ida-Saksamaa ühendamiseni 3. oktoobril 1990.
1952. aastal liideti endine USA okupatsioonitsoonis moodustatud Württemberg-Badeni liidumaa koos Prantsusmaa okupatsioonitsoonis moodustatud Württemberg-Hohenzollerni ja Lõuna-Badeni liidumaadega ühtseks Baden-Württembergi liidumaaks. 1955. aastal korraldati Saarimaal, mis toona oli Prantsusmaa protektoraat, rahvahääletus iseseisvuse küsimuses, kuid see lükati tagasi, ning 1957. aastal sai Saarimaast Lääne-Saksamaa osa.
Lääne-Saksamaa pindala oli 248 171 km², rahvaarv (1980) 59 000 000 ja pealinn Bonn.
Halokliin
Halokliin ehk soolsushüppekiht on okeanograafias veekiht (hüppekiht), kus vertikaalne soolsusgradient muutub tugevasti.
Kuna soolsus (koos temperatuuriga) mõjutab merevee tihedust, siis on see üks merevee vertikaalkihistumise tegureid. Näiteks soolasisalduse tõus 1 kg/m3 suurendab merevee tihedust umbes 0,7 kg/m3.
Lamborghini Urraco
Lamborghini Urraco oli sportauto, mida tootis Itaalia autotootja Lamborghini aastatel 1973–1979. Autot esitleti Torino autonäitusel juba 1970., kuid tootma hakati seda alles 1973. aastal.
Urraco keretüübiks oli 2+2 istmetega kupee, mille disainis Bertone disainer Marcello Gandini, kes oli varem disaininud ka Lamborghini Miura ja Espada. Auto oli mõeldud konkureerima eelkõige Ferrari Dino ja Maserati Merakiga.
Tootmise lõppedes 1979. aastal oli toodetud 791 Urracot. 21 neist kandsid nime Urraco P111, mis olid mõeldud Ameerika turule ja vastasid sealsetele mõnevõrra karmimatele keskkonna- ja ohutusnõuetele. Neil autodel olid suuremad põrkerauad ja mõnevõrra nõrgemad mootorid. Teised Urraco mudelid kandsid nimesid P200, P250 ja P300, vastavalt siis 2-, 2,5- ja 3-liitrise mootoriga. Lamborghini Urracol põhinesid firma edasised mudelid Silhouette ja Jalpa.
Levinuim mudel oli P250, seda toodeti 520 eksemplari, P300 toodeti 190 eksemplari. P200 toodeti vaid 66 eksemplari. See oli mõeldud Itaalia turule, kuna Itaalias oli naftakriisi tõttu kehtestatud autodele mootoriga üle 2 liitri 38% käibemaks tavapärase 18% asemel.
Schleswig-Holsteini vapp
pisi Schleswig-Holsteini vapp on Saksamaa Schleswig-Holsteini liidumaa vapp.
Vapikilp on vertikaalselt kaheks jaotatud. Vasakul pool on kuldsel taustal üksteise kohal kaks sinist lõvi, kes vaatavad paremale. Lõvid kui Schleswigi sümbolid pärinevad Taani vapilt. Paremal pool on punasel taustal hõbedane nõgeseleht, mis on Holsteini sümbol.
Afefoobia
Afefoobia ehk hafefoobia ehk hafofoobia ehk hapnofoobia ehk haptefoobia ehk haptofoobia on haiglane hirm (foobia) teiste inimestega kehalise kokkupuutumise ees.
Mõnikord kardetakse kokkupuutumist ainult vastassoost inimestega. Naistel kaasneb see sageli hirmuga seksuaalse ahistamise ees. Poisid, keda on seksuaalselt väärkoheldud, on kirjeldanud puudutust põletavana.
pt:Anexo:Lista de fobias
Matt Stone
thumb|Matt Stone, 2007 Matthew Richard Stone (sündinud 26. mail 1971) on Ameerika animaator, stsenarist, režissöör ja näitleja. Ta on koos Trey Parker'iga üks South Parki loojatest.
Ioota
Ioota (suurtähena Ι, väiketähena ι, vanakreeka ἰῶτα ja uuskreeka ιώτα) on kreeka tähestiku 9. täht. Ioota väärtus kreeka numbrina on 10.
Ioota hääldub uuskreeka ja vanakreeka keeles /i/. Vanakreeka keeles võis häälduda pika või lühikesena, kuid uuskreeka keeles on pikkuse eristus kadunud.
Ioota pärineb foiniikia tähestiku tähest jod (16px). Iootast pärinevad ladina tähestiku I ja J ning kirillitsa І.
Baden-Württembergi vapp
thumb|200px|Baden-Württembergi suur vapp thumb|100px|Baden-Württembergi väike vapp
Baden-Württembergi vapp on Saksamaa Baden-Württembergi liidumaa vapp.
Ernst Kern
Ernst Kern (Kärna Ärni) oli Harry Abeli loodud tegelaskuju, keda kehastas Sulev Nõmmik. Tema koduküla oli Uduvere.
Eellugu
1964. aastal algas Eesti Raadios saatesari "Tere hommikust, põllumehed!", mis kujunes üheks kuulatavamaks. 1970. aastatel hakati otsima saate sisu jaoks head maamehelikku huumorit ja satiiri. Telliti Riho Lahilt (töötas ajalehes Edasi) etteantud teemal lugusid, mida lugesid eetrisse raadiomaja diktorid, kuid see polnud see. Ei soovitud kasutada ka rahva hulgas ülioodatud Liivaku-Leenat, kes tegi ajakohast huumorit, kuid mitte satiiri. Ühel Tallinnas korraldatud Eesti agitbrigaadide kavade ülevaatusel jäi sõelale Tartu rajooni Miina Härma kolhoosi kalkunikasvataja Harry Abeli humoresk "Sopsaku Maali juhtum". Eesti Raadio kunstiliste saadete pearežissöör Leo Martin otsustas Abeli majja kutsuda ja humoresk läks Harry Abeli esituses 1. aprillil 1972 põllumeeste tunnis eetrisse. Kuigi selles loos polnud Uduverest ega Kärna Ärnist veel juttu, lugu sobis ja Abeliga soovitati koostööd jätkata.
Kärna Ärni lood
Kuna Abel Edasis juba Kärna Ärni nime all oma lugusid avaldas, tehti ettepanek ka raadio jaoks kätt proovida. Abeli lood olid loodud elukogemuse najal ning korrektselt kirja pandud. Hea vaist tajuda ja mõista kolhoosniku kui tööinimese iseloomu, veidrusi tolle aja töökorralduses, minnalaskmist, ükskõiksust, ka põõsa taga tinapanemist. Kaastöö kestis ligemale kuus aastat.
20. jaanuarist 1980 hakkas Sulev Nõmmik ise tekste koostama. Tal oli hea sulejooks ja loogiline sündmuste kirjeldus, lisaks jättis ta võimaluse iga lõigu juures improviseerida.
Karakterid
Kärna Ärni tüübi välja kujundamisel sooviti kuulda õli-, mulla- ja naftasegust, käreda häälega maameest. Nõmmik Ärni oli alati laheda olekuga, kuid nina luristav ja muudkui häält puhtaks köhiv. Alates 1974 aastast sai Kärna Ärnist Uduvere vanamees, kelle elukoht asus kusagil Pärnu ligidal.
Algofoobia
Algofoobia ehk agliofoobia ehk odünofoobia ehk odünefoobia on haiguslik hirm (foobia) valu ees.
Ernst Kern
Karakterid
Kärna Ärnil olid ka oma lisakujud, kelle nimesid ta olukorra ilmestamiseks üsna sageli kasutas. Eriti armastas Nõmmik neid kasutada hilisemal perioodil, kui ta juba ise Uduvere tekste koostas.
Sopsaku Maali tegutses juba Abeli esimeses loos, siis tulid juurde torulukksepp Kribu Aadu, Läku Eedi, Nässu ja Läku Maali, külajoodik Otu, Uduvere galantseim ja ka ilusaim mees Karla, vaba ja vallaline pealegi, ning lõpuks Sass ja Köka Ruudi. Peale Sopsaku Maali ja Kribu Aadu oli kõik tegelased välja mõelnud Nõmmik. Kribu Aadu ja Läku Eedi jaoks oli tal pidev abiline näitleja Väino Aren.
Esitajad
Lugusid esitasid raadiomaja koridoridest ja kohvikust püütud näitlejad – Endel Padrik, Aksel Küngas, Endel Nõmberg, Igor Kurve, Vello Viisimaa, Rein Aren, Ago Saller, Sulev Nõmmik ja vanameister Ants Jõgi. Paljude esitajate seast kaldus sümpaatia Sulev Nõmmiku poole.
Sulev Nõmmik
Nõmmik tegi raadioeetris Kärna Ärnit esimest korda 29. septembril 1974. See oli Abeli lugu "Kunst nõuab ohvreid".
Nõmmik seadis tingimuseks, et verbaalne vanamees peab olema midagi muud kui Abeli tekstikuju Kärna Ärni, mille loob enese kujutluses alles lehelugeja. Säärasest Nõmmiku tõlgendusest oli Abel mõnda aega häiritud, kuid pikapeale rahunes.
Viimast korda oli Sulev Nõmmik alias Kärna Ärni oma looga "Uduveres oli koduvalla päev" eetris 16. septembril 1990.
Fenomen
Eesti Raadios oli Sulev Nõmmiku Uduvere Ärni omaette nähtus läbi aegade. Teda võiks pidada eestlaste Švejkiks. Uduvere Ärni sai 1974. aastast 1990. aasta sügiseni rääkida kõigest, mõnest asjast küll läbi lillede, kuid kavandatud ja vajalik sai öeldud. Vaatamata igasugustele piirangutele ülevalt poolt, oli Uduvere vanamehe stiil alati paljastavalt ründav, suure sooviga teha inimese elamine paremaks. See vanamees oli oma tõekspidamistega populaarne linnas ja maal. Teda tahtsid enesele kõik, "Reklaamiklubi", televisioon, filharmoonia, rääkimata majandite juhtidest.
"Kust king pigistas, sellest ta Ärnina rääkis," meenutab abikaasa Aili. Nõmmik on maininud, et Ärnil lubati öelda palju sedagi, mida Sulev Nõmmik ei saanud endale lubada.
Paar aastat enne surma antud usutluses Urmas Otile kaebas Nõmmik, et raadio pühapäevahommikusest põllumeestesaatest tuntuks saanud Kärna Ärni hakkab Sulev Nõmmikut tasapisi sööma: "Mind ennast häirib juba see Uduvere mees, muudkui Ärni ja Ärni... Nimed jäävad mulle kergesti külge."
Meediaseire
Meediaseire (ka meediamonitooring) on ajalehtedest, raadio- ja telesaadetest ning online-meediast lühiülevaate tegemine.
Meediaseire ajalugu ulatub väidetavalt 20. sajandi algusse ning pärineb USA-st, kus professor William French Adamsi abikaasa proua Flora Adamsi hobiks oli ajalehtedest ja ajakirjadest huvitavate artiklite väljalõikamine. Mõni aeg hiljem tehti proua Adamsile ettepanek sama tööd jätkata juba ametlikult teenust osutades. 1903. aastal asutas professor Adams ettevõtte Luce Press Clippings.
Tänapäeval kogutakse meediaseires meediaanalüüsi aluseks olevat andmestikku. Meediaseire üheks eesmärgiks on omada ülevaadet kõigist tarbijatele suunatud sõnumitest, sõltumata nende vormist, esitamise viisist, ajast, kohast ja teistest teguritest, mis sõnumi vastuvõtmist mõjutavad.
Meediaseire hõlmab sageli kolme valdkonda: reklaamikulutuste seire, reklaamide loovlahenduste seire ja sisu seire. Nende põhjal saab hiljem teha analüüse, näiteks tuua välja vaadeldava valdkonna suundumused mingil ajaperioodil.
S-kvark
S-kvark (ehk strange kvark, ehk "veider" kvark) on teise põlvkonna kvark, mis kannab lõhna veidrus. Ta on ühtlasi down tüüpi kvark, see tähendab, et tema isospinn on -1/2. Üldse eksisteerib kuus erinevat tüüpi kvarki (u-, d-, s-, c-, b- ja t-kvark).
Veidrus
Veidrus on üks lõhna kvantarvudest. S-kvark omab veidrust –1 ja S-antikvark veidrust +1. Kõigi teiste kvarkide veidrus on 0.
Kõik hadronid, mis sisaldavad s-kvarki on veidrad (välja arvatud fii-meson (φ), mis koosneb s-kvargist ja s-antikvargist ning mille summaarne veidrus on seetõttu 0). Kui veider barüon (kolmest kvargist koosnev liitosake) ei sisalda rohkem raskemaid kvarke (c-, b- või t-kvarki), siis nimetatakse teda hüperoniks.
Veidrad osakesed on ka näiteks Kaaonid, mis koosnevad s-kvargist (või antikvargist) ja u- või d- antikvargist (kvargist).
Jaan Karusoo
Jaan Karusoo (2. märts 1928 Tartu – 12. aprill 1992 Tallinn) oli eesti arst ja arstiteadlane (pulmonoloog).
Elulugu
Ta töötas aastatel 1953–1957 Tartu Linna Tuberkuloositõrjedispanseris. Ta oli aastatel 1961–1992 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi pulmonoloogiaosakonna teadur.
Trey Parker
thumb|right|Trey Parker Randolph Severn Parker III (sündinud 19. oktoobril 1969) on USA animaator, stsenarist, režissöör, näitleja ja muusik. Ta on koos Matt Stone'iga üks joonissarja "South Park" loojatest.
Trey Parker oli ka filmiga "South Park: suurem, pikem ja lõikamata" nomineeritud Oscarile, kuid kaotas Phil Collinsile.
Sevani järv
thumb|Vaade järvele Sevanavanki kloostrist Sevan (armeenia Սևան (Sevan), Սևանա լիճ (Sevana litš; 'Sevani järv')) on järv Aasias Armeenia mägismaal 1896 m kõrgusel merepinnast. Sevan on Armeenia suurim järv. Selle pindala on 940 km² ja sügavus kuni 83 meetrit. Järvest välja voolab Hrazdani jõgi. Järve ulatub Sevani poolsaar, endine Sevani saar.
Järve keskmine sügavus ei ole eriti suur. Selletõttu on tehtud plaane järve veetaset tunnelite abil alandada, et vabanevat pinda kasutada põllumajanduse, eeskätt istanduste tarbeks. Esimene plaan koostati 1910. See nägi ette veetaseme langetamist 45 meetri võrra. Nõukogude Liidus kiideti 1933. aastal heaks plaan alandada veetaset 50 aastaga 55 meetri võrra. Vabanevale maale tulnuks rajada tamme- ja pähklipuumetsad. Teise maailmasõja tõttu programm peatati ja alles 1949. aastast hakkas veetase igal aastal keskmiselt meetri võrra alanema.
Enne inimtegevusest põhjustatud muutusi oli järve suurim sügavus 95 m, pindala 1360 km² ja maht 58 km³. 1949. aastal valminud tunneli tõttu sattus kogu järve ökosüsteem ohtu. Liiati osutus järvest vabanenud maa viljatuks.
Viimastel aastatel on suudetud veetaset veidi tõsta teistest jõgedest tunnelite kaudu vee juhtimisega järve.
Kalastik
Järve kalavarud on veetaseme alandamisest saati tõsiselt ohus.
Järves elab endeemne liik sevani lõhe. Selle populatsiooni on tugevalt vähendanud inimese introdutseeritud võõrliikide (peipsi siig, koger) sissetung. Sevani lõhet on introdutseeritud Õsõk-Köli.
1120
1120. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad - 1120. aastad - 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad
Surnud
1120'erne
Leedu riigipeade loend
Loendis on esitatud Leedu suurvürstid perioodist 1235–1569, Riiginõukogu esimehed aastatel 1917–1919 ning Leedu presidendid ajavahemikel 1919–1940 ja uuesti alates 1990. aastast.
Muude Leedu valitsejate loendid on leitavad artiklis sisalduvate linkide kaudu.
Leedu suurvürstid
Riikluse ajalugu Leedu territooriumil ulatub tagasi 11. sajandisse, kuid enne Mindaugase valitsusaega ei eksisteerinud ühtset Leedu riiki ja seetõttu loendatakse Leedu valitsejaid alates tema võimuletulekust 1230. aastatel.
Aastatel 1253–1261 kandis Leedu esimene suurvürst Mindaugas kuninga tiitlit.
Alates 1385. aastast olid Leedu ja Poola personaalunioonis, kuigi sageli oli see unioon vaid nimeline. Aastatel 1392–1440 valitsesid Leedu suurvürstid sisuliselt Poola kuningast sõltumatult, alates 1440. aastast oli Leedu troonil sageli mõni Poola kuninga poegadest, mitte kuningas ise.
Alates Jogaila tõusmisest Poola troonile 1386. aastal on Gediminaste dünastia tuntud ka Jagelloonide nime all, iseäranis selle Poola haru.
1. juulil 1569 sõlmitud Lublini uniooniga sai Leedust sisuliselt Poola osa ja edaspidi kuulus Leedu suurvürsti tiitel automaatselt Poola kuninga muude tiitlite hulka – see ei olnud enam eraldi päritav. Seetõttu leiab Leedu valitsejad perioodist 1569–1795 Poola riigipeade loendist.
Poola jagamise järel 1795. aastal läks Leedu Venemaa koosseisu ja Leedu suurvürsti tiitel lisati Venemaa keisri muudele tiitlitele. Seetõttu leiab Leedu valitsejad perioodist 1795–1917 Venemaa riigipeade loendist.
Leedu Riiginõukogu
Esimese maailmasõja käigus okupeerisid Leedu territooriumi 1915. aastal Saksamaa väed. Pärast keisrivõimu kukutamist Venemaal 1917. aastal puudus Leedus tegelikult legitiimne võim, sest tsaar Nikolai II oli viimane Leedu suurvürst.
Septembris 1917 moodustati rahvuslikel alustel toimiv Leedu Nõukogu, hilisema nimega Leedu Riiginõukogu, mis kuulutas 16. veebruaril 1918 välja Leedu iseseisvuse. Reaalset võimu, nii palju kui see okupatsiooni tingimustes võimalik oli, teostasid Riiginõukogu esimehed.
Juulist novembrini 1918 oli Leedu nominaalselt kuningriik, kuid valitud kuningas reaalselt ei valitsenud ja Leedu territooriumil ei viibinud. Nii kuningriigi ajal kui ka pärast seda, kuni esimese presidendi ametisseastumiseni 1919. aastal täitis riigipea ülesandeid Riiginõukogu esimees.
Leedu presidendid
4. aprillil 1919 valis Leedu Riiginõukogu riigile esimese presidendi, kes samal päeval ka ametisse astus. Alates sellest ajast kuni Leedu NSV moodustamiseni 1940. aastal oli Leedu riigipea ametinimetuseks president.
21. juulil 1940 moodustati Leedu NSV, mis astus sama aasta 3. augustil Nõukogude Liidu koosseisu. Selles riigis oli riigipeaks kollektiivne organ Leedu NSV Ülemnõukogu Presiidium, mille esimehed on loetletud Leedu NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimeeste loendis.
Teise maailmasõja ajal oli Leedu okupeeritud Saksamaa vägede poolt. Täitevvõimu kõrgeimaks teostajaks oli aastatel 1941–1944 sakslaste määratud kindralkomissar Theodor Adrian von Renteln.
Leedu Vabariigi iseseisvus taastati 11. märtsil 1990. Esimesed kaks aastat täitis riigipea kohuseid Ülemnõukogu esimees, alates 1992. aastast on riigipea ametinimetuseks taas president.
Popsti!
Popsti! oli Eesti filmi- ja muusikaajakiri.
Ajakiri ilmus 1993–1995.
Ajakiri loodi Ivar Kümniku eestvedamisel ajakirja Põhjanael toimetuses.
Feliks Undusk
Feliks Undusk (sündinud 23. detsembril 1948 Kärdlas) on Eesti ajakirjanik ja poliitik.
Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ökonomisti kvalifikatsiooniga.
Ta oli Eesti Kongressi saadik ja VIII Riigikogu koosseisu liige. Aastatel 1996–1999 oli ta Nõmme Linnaosa Halduskogu esimees ja aastail 1989–1999 Tallinna Linnavolikogu liige. Ta on kuulunud Eesti Reformierakonda ja Eesti Keskerakonda.
Uus-Iirimaa
thumb|Uus-Iirimaa topokaart Uus-Iirimaa on Bismarcki saarestikku kuuluv saar Vaikses ookeanis, kuulub Paapua Uus-Guineale.
Feliks Undusk
Feliks Undusk alustas tööd Eesti Raadio "Päevakajas" mittekoosseisulise reporterina 1967. aastal. Aastail 1971–1979 oli ta "Päevakaja" koosseisuline reporter, 1979–1980 Eesti Raadio noorte- ja lastesaadete peatoimetaja asetäitja.
Uus-Iirimaa
Uus-Iirimaa on Paapua Uus-Guinea kirdepoolseima provintsi Uus-Iirimaa suurim saar. Uus-Iirimaa on kitsas ja mägine, pikkust on saarel 320 km. Saare pindala on 8650 km². Kõrgeim mäetipp on Lambel (2150 meetrit). Tähtsaim linn ja provintsikeskus on saare põhjatipus asuv Kavieng; teised tähtsad linnad on Namatanai ja Taron. Saarest edelasse jääb Bismarcki meri.
Feliks Undusk
Alates 1980. aastast töötas ta Eesti Televisioonis. Ta tegi selliseid publitsistikasaateid nagu "Majandustoimetus" ja "Konnasilm". Tuntuimaks saatesarjaks kujunes tarbijakaitseteemaline "Argiasjust pühapäeval" (1982–1989). Ta oli ühiskonnaelusaadete ja uudistesaate "Aktuaalne kaamera" peatoimetaja. Laulva revolutsiooni ajal juhtis ta koos Hagi Šeini ja Rein Järlikuga ETV saatesarja "Mõtleme veel", kus 13. aprillil 1988 kuulutati välja Rahvarinde loomine. Undusk kuulus Rahvarinde 1. ja 2. volikogu koosseisu.
Uus-Iirimaa
Kultuur
Uus-Iirimaal nagu enamuses Paapua Uus-Guineas on uue ja vana kultuuri segu. Vana traditsiooniline kultuur on laiahaardeline ja universaalselt austatud, kuid tänapäeval on ühiskond muutumas kiriku tegevuse ja urbaniseerumise tagajärjel. Arvatavasti on Uus-Iirimaa kõige kuulsam kultuurisüsteem Malagan.
Feliks Undusk
16. veebruaril 1991 osales Feliks Undusk Eesti Televisiooni huumorisaate "Ivar Vigla sou" avasaatelõigus, kus teatati peatsest rahavahetusest. Libauudis rääkis, et Soome sajamargased kaotavad kehtivuse. Paljud televaatajad võtsid seda teravmeelset nalja surmtõsiselt ning asusid veel samal õhtul oma raha kulutama ja vahetama. Sama aasta jaanuaris olid niimoodi kehtetuks kuulutatud Nõukogude Liidu 50- ja 100-rublased rahatähed.
1996. aastal tegi Riigikogu Reformierakonna fraktsiooni liige Undusk koos Tallinna linnavolikogu revisjonikomisjoni esimehe Andres Korgiga kaitsepolitseile avalduse, et algatataks kriminaalasi Tallinna linnapea Jaak Tamme ja endise abilinnapea Ivar Lindpere vastu. Kork ja Undusk süüdistasid Tamme ja Lindperet korruptsioonis Tallinna linnale kuulunud korterite erastamisel.
Uus-Iirimaa
Ajalugu
Esimesena eurooplastest puutusid saarega kokku hollandlased aastal 1516. Usulevitus algas alles aastal 1877. Uus-Iirimaa oli aastast 1886 Saksamaa koloonia nagu kogu tänapäeva Paapua Uus-Guinea põhjaosa.
Feliks Undusk
Aastatel 1993–1995 töötas Undusk majandusministeeriumi toiduainetööstuse haldusgrupi juhina, 2000–2003 Tallinna Transpordiameti taksokomisjoni esimehena, 2003–2005 Autoettevõtjate Liidus taksosektsiooni eestseisuse esimehena ja 2006–2009 ARK-i eksamiosakonna ametikoolituse talituse juhatajana.
Tume timpnarmik
Tume timpnarmik (Hydnum rufescens) on narmikuliste sugukonda timpnarmiku perekonda kuuluv seen.
Feliks Undusk
2010–2021 oli ta TV3 "Seitsmeste uudiste" reporter.
Tume timpnarmik
Seen kasvab ka Eestis.
Uno Leies
pisi|Uno Leiese haudUno Leies (6. oktoober 1931 Narva – 13. september 1988 Tallinn) oli eesti lastekirjanik, teatrilavastaja ja telerežissöör.
Tume timpnarmik
Kasutamine
Tuntud hea söögiseenena.
Uno Leies
Õppis Tallinna 20. keskkoolis ning aastatel 1946–1950 Tallinna Arhitektuuri- ja Ehitustehnikumis.
Feliks Undusk
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 38 häält ning ei osutunud valituks.
Uno Leies
Esimeseks töökohaks sai Eesti Projekt, kus töötas ehitustehnikuna. Töö kõrvalt õppis V. Kingissepa nimelises Draamateatri õppestuudios. Aastatel 1953–1960 töötas näitleja ja lavastajana Eesti NSV Riiklikus Nukuteatris ning 1961. aastast režissöörina Eesti Televisioonis.
Feliks Undusk
Isiklikku
Tema isa Johannes Undusk (1918–1979) oli aastail 1961–1971 Tallinna Linna RSN Täitevkomitee esimees (nõukogudeaegne linnapea), onupojad Jaan Undusk ja Rein Undusk on kirjandusteadlased.
Uno Leies
Oli Eesti Teatriliidu (1955) ja Kirjanike Liidu liige (1973).
Looming
Kirjutanud luulet väikelastele ja nukunäidendeid. Loonud üle 500 telelavastuse, sh lastelavastuse "Nõiakivi".
Isiklikku
Tema isa oli sõjaväelane. 1960. aastal abiellus Aino Raidiga.
Angelo Taylor
Angelo F. Taylor (sündinud 29. detsembril 1978 Albanys Georgia osariigis) on USA kergejõustiklane (400 m jooksja ja 400 m tõkkejooksja), kolmekordne olümpiavõitja ja mitmekordne maailmameister.
Taylor õppis Georgia Tehnikaülikoolis. NCAA meistrivõistlustel ehk USA üliõpilasmeistrivõistlustel tuli ta 400 meetri tõkkejooksus 1997 teiseks ja 1998 esimeseks. 1998, 1999 ja 2001 tuli ta sel alal USA meistriks.
1999. aasta maailmameistrivõistlustel Sevillas jäi Taylor 400 meetri tõkkejooksus oma eeljooksus kolmandaks keskpärase ajaga 49,58, mis andis 20. koha ega viinud poolfinaali. Ta jooksis poolhaigena, võideldes gripiga. Sellegipoolest arvati ta 4×400 m teatejooksus meeskonda, kus jooksis eeljooksus viimast vahetust ja finaalis kolmandat vahetust ning tuli maailmameistriks. Aastal 2008 tunnistas Antonio Pettigrew, kes polnud osalenud eeljooksus ja oli finaalis jooksnud teist vahetust, et oli aastail 1997–2001 dopingut tarvitanud, ja tagantjärele meeskonna tulemus tühistati.
2000. aasta olümpiamängudel Sydneys tuli ta tõkkejooksus olümpiavõitjaks. Finaalis jooksis ta isikliku rekordi 47,50 ja võitis 0,03 sekundiga Aasia rekordi püstiotanud Saudi Araabia jooksjat Hadi Soua'an Al-Somailyt. 4×400 m teatejooksus jooksis Taylor nii eeljooksus kui poolfinaalis teist vahetust ja USA võitis mõlemad. Finaalis asendas Taylorit Pettigrew, kes eeljooksus ja poolfinaalis ei osalenud, ja USA võitis ka selle jooksu. 2008. aastal tühistati seegi tulemus.
2001. aasta MM-il Edmontonis kuulus ta ankrumehena jälle ajaga 2.57,54 maailmameistriks tulnud teatejooksumeeskonda ja seegi tulemus tühistati 2008. aastal, sest finaalis oli jooksnud teist vahetust Pettigrew. Seekord jooksis Taylor (nagu ka Pettigrew) üksnes finaalis. 400 m tõkkejooksus jäi ta ajaga 49,23 poolfinaalis neljandaks ja sai 12. koha. Veelgi üllatavam on see, et ükski USA sportlane ei pääsenud finaali.
2003. aastal ei suutnud Taylor end USA koondisse joosta ja jäi maailmameistrivõistlustelt kõrvale.
2004. aasta olümpiamängudel Ateenas võitis Taylor 400 m tõkkejooksus oma eeljooksu, kuid poolfinaalis jäi ajaga 48,72 neljandaks ja pälvis kõigest 13. koha. Teatemeeskonda teda ei arvatud.
2005. aastal vahistati Taylor kahe alaealise tüdrukuga sugulisse vahekorda astumise eest. Ta mõisteti järgmisel aastal kohtus süüdi ning talle määrati tingimisi 3 aastat vabaduskaotust ja rahatrahv.
2007. aasta MM-ll Ōsakas võitis ta 400 m jooksus pronksmedali ajaga 44,32 (USA sai kolmikvõidu, kulla võitis Jeremy Wariner ja hõbeda LaShawn Merritt) ning teatejooksus teise kuldmedali ajaga 2.55,56, joostes finaalis teist vahetust.
Aastal 2008 tuli ta kahekordseks olümpiavõitjaks. 400 meetri tõkkejooksus võitis ta nii oma eeljooksu, poolfinaali kui finaali, püstitades finaalis isikliku rekordi 47,25. Teatejooksus läbis Taylor eeljooksus viimase vahetuse ja USA võitis selle ajaga 2.59,98 ning finaalis, mille USA võitis olümpiarekordiga 2.55,36, jooksis Taylor teist vahetust.
2009 tuli Taylor taas 4×400 meetri teatejooksus maailmameistriks maailma hooaja tippmargiga 2.57,85. Taylor jooksis eeljooksus viimast ja finaalis esimest vahetust, USA võitis mõlemad. Individuaalselt äpardus Taylor seevastu taktika valikul. Viimases, kõige nõrgemas eeljooksus arvestas ta viimase, kolmanda edasipääsukohaga, ja laskis tempo alla (aeg 49,64), kuid austraallane Brendan Cole jooksis tast sajandikuga mööda ja läks ise poolfinaali. Taylorile jäi 18. koht (Cole 15.).
Isiklikku
Angelo Taylor on 188 cm pikk ja kaalub 77 kg.
Erich Raidvee
Erich Raidvee (kuni 1935 Tomberg; 31. august 1922 Väätsa vald, Türi kihelkond, Järvamaa – 7. detsember 1981 Tartu) oli eesti poksija.
Ta poksis aastatel 1939–1940 ja 1946–1951. Ta alustas Enno Laineste juhendamisel ja jätkas tema juures pärast sõda Tartu Kalevis.
Ta oli kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) Eesti noortemeister 1940. aastal. Ta oli kokku neljakordne Eesti NSV meister – kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) aastatel 1947–1949 ning I kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1951. aastal. Ta sai 1950. aasta Eesti NSV meistrivõistluste kergekeskkaalu (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) poolfinaalkohtumises võidu Anatoli Guljajevi üle, kuid hiljem tema võit tühistati. Ta sai lõpuks 3. koha.
Ta oli kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) kokku kahekordne ametiühingute üleliiduline meister aastatel 1947–1948. Ta sai NSV Liidu meistrivõistlustel kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1948. aastal 6. koha ning 1949. aastal 4. koha.
Ta töötas pärast võistlemisest loobumist 1951. aastal Tartu Autoremonditehases auto- ja autokraanajuhina.
Raidvee täitis 1949. aastal kõik nõuded ja hakati vormistama dokumente, et ta saaks Nõukogude Liidu meistersportlase aunimetuse, kuid seni teadmata asjaoludel jäi protseduur lõpetamata ning Raidveel nimetus saamata.
Klaustrofoobia
Klaustrofoobia (ladina keeles claustrum 'suletud koht', kreeka keeles φόβος, phóbos 'hirm') on haiguslik hirm (foobia) kinniste väikeste ruumide ees.
Klaustrofoobia klassifitseeritakse tavaliselt ärevushäireks. Tihti väljendub see paanikahoona. Klaustrofoobiat võivad esile kutsuda erinevad paigad ja olukorrad, näiteks ülerahvastatud liftid, akendeta ruumid ja isegi liiga kitsad rõivad.
Japanofoobia
pisi|Meeleavaldus [[Taiwanis jaapanlaste lahkumiseks Senkaku saartelt (2012)]] Japanofoobia on ksenofoobiline suhtumine jaapanlastesse vm jaapanipärasesse.
Urofoobia
Urofoobia on haiguslik hirm (foobia) uriini või urineerimise ees.
Veeriku
Veeriku linnaosa piir kulgeb järgmiselt: linna piir - Tartu-Tallinna raudtee - Näituse tänav - L. Puusepa tänav - Tervishoiu tänav - N. Lunini tänav - Ülase tänav - Tulbi tänav - Kullerkupu tänav - Ravila tänav - Viljandi maantee. Veeriku linnaosa piirneb Tähtvere, Vaksali ja Maarjamõisa linnaosaga ning Kambja vallaga ja Tartu linnaga.
Veeriku linnaosa pindala on 281 ha ja seal elab 1. jaanuari 2012 seisuga 5561 registreeritud elanikku. Asustustihedus (1979 in/km²) on Tartu keskmisest (2535 in/km²) väiksem.
2013. aasta 31. detsembri seisuga elas Veerikul 5502 inimest, neist 3079 naist ja 2423 meest. Veeriku elanikest 612 olid vanuses 0–6 aastat, 618 vanuses 7–18 aastat, 3359 vanuses 19–64 aastat ja 913 vähemalt 65-aastased. Linnaosa asustustihedus oli 1958 in/km2. Veerikul elas 5,62% tartlastest.
Põhjapoolses osas võtab Ravila tööstuspark enda alla 31,3 hektarit. Linnaosa keskele koonduvad elektriliinid, kus Eesti Energia käsutuses on 7,6 ha maad.
Haridusasutustest asuvad seal Kannikese lasteaed ja Meelespea lasteaed ning põhiharidust andev Veeriku kool. Lastekaitsepäeval 2009 avati Veeriku pargis mänguväljak, mille loomisel oli võetus arvesse just laste ja noorte soove ja arvamust.
Visa spordihallis (Ravila 80) on võimalik mängida pallimänge, viia läbi poksi, judo ja jõutreeninguid ning mängida saalihokit. Tervise- ja spordiklubis Arena (Betooni 9) on ujula kahe basseiniga, võimlemissaal ja jõusaal.
Meie Maa
Meie Maa oli ajaleht, mis ilmus 1919–1944 ja 1989–2022 Kuressaares. Leht ilmus erinevatel aegadel kaks kuni viis korda nädalas.
Meie Maa viimane väljaandja oli Saaremaa Raadio OÜ, mille omanikud on Arne Pagil, Veljo Kuivjõgi, Hugo Lõhmus ja Heli Salong.
1934. aastal panid Kuressaare vapsid ajalehe boikoti alla.
Visby-klassi korvett
pisi|Korvett Visby 2006. a Visby-klassi korvett on Rootsis valmistatud vargtehnoloogial põhinev moodne sõjalaev (korvett).
Laevad võeti aastatel 2002–2015 Rootsi mereväe teenistusse Göteborg-klassi korvettide järeltulijatena.
Kirjeldus ja laevad
Laevaklassi põhiandmed: pisi|
Kokku on valmistatud 5 seda klassi laeva:
Simon Desthieux
Simon Desthieux (sündinud 3. detsembril 1991 Belleys) on Prantsuse laskesuusataja. [1]
Ta võistles 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis, kus sai sprindis 45. ja jälitussõidus 21. koha. Desthieux võitis oma esimese maailmameistrivõistluste medali Hochfilzenis 2017. aasta MM-il, kui ta kuulus meeste teatevõistkonda, mis sai teise koha. Järgmisel aastal kuulus ta Prantsusmaa segavõistkonda 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis ja võitis oma esimese olümpiakulla.
Desthieux tegi oma rahvusvahelise debüüdi 2010. aasta noorte maailmameistrivõistlustel, kus ta sai teatevõistluses hõbemedali. Ta on 2011. aasta individuaal distantsil juunioride maailmameister ja 2011. aastal ka Euroopa juunioride meister. Prantsuse armee kapralina kuulus ta Prantsuse sõjaväe meeskonda, kellega ta sai meeste koondise sprindis pronksmedal 2013. aasta ülemaailmsetel sõjalistel talimängudel.
J.M.K.E.
J.M.K.E. on eesti punkansambel.
Simon Desthieux
2013. aasta talvel osales ta oma esimestel maailmakarikavõistlustel. Esmakordselt pääses ta maailmakarikavõistlustel esikümnesse Oslos-Holmenkollenis toimunud hooaja viimasel etapil, saades sprindis seitsmenda koha. Kolm päeva hiljem saavutas ta ühisstardigasõidus 7. koha. Hooajal 2014-2015 pääseses ta koos oma meeskonnakaaslastega Hochfilzenis esimesest korda poodiumile, olles teised.
J.M.K.E.
Ajalugu
J.M.K.E. sünnipäevaks loetakse 18. jaanuari 1986, kui esineti Vinnis ansambli Turist soojendusbändina koosseisus Mati Pors (laul), Villu Tamme (kitarr), Tarvo Hanno Varres (basskitarr), Venno Vanamölder (trummid). Bändi selleaegne põhikoosseis oli tegelikult teistsugune, aga mõned liikmed ei saanud esinemisest osa võtta ja bassikäigud õpetati Tarvo Hanno Varresele, kes pidi tegelikult olema helitehnik, selgeks sama päeva hommikul. Sama aasta kevadel hakkas laulma juba Villu Tamme, aeg-ajalt esinesid külalissolistidena ka Ivo Uukkivi (Munk) Velikije Lukist ja sel ajal saatebändita olnud Tõnu Trubetsky, kellega esineti nime all Vürst Trubetsky & J.M.K.E. (aastatel 1986–1988 13 kontserti). Vürst Trubetsky ja J.M.K.E. on välja andnud ka albumi "Rotipüüdja" (Kaljukotkas 2000).