cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lennusadam
Sadama rajamine
Lennukite vettelaskmiseks ja väljatõmbamiseks ehitati Lennusadama akvatooriumi idast ning põhjast piirav umbes 400 m pikkune muul, lai kaldtee ning 1. vesilennukite angaar. Lennusadama projekti järgi kavandati ehitada veel teinegi selline angaar esimesest lääne poole, kuid vundamendi ehitamisest kaugemale kõrgemale ei jõutud. 26. augustil 1917 tuli korraldus ehitustööd lõpetada.
Pärast taasiseseisvumist
1990. aastal omandas sadama hooned Nõukogude sõjaväelt firma. Iseseisvunud Eesti Justiitsministeeriumi hinnangul võltsis Tallinna Lennusadamas tegutsenud firma aga lepingut, millega väidetavalt omandas sadamahooned Riik nõudis alates 1997. aastast Lennusadama ehitiste ja rajatiste omandiõiguse tunnistamist ning nende väljanõudmist Aleksander Rotkoga seotud ettevõtete OÜ B&E, AS Verest ja OÜ Agrin Partion valdusest.
Alates 2004. aastast hakati Lennusadamasse koondama Eesti meremuuseumi laevu.
Kohus tunnistas 2005. aastal sadama omanikuks riigi. Ennast sadama omanikeks pidavad firmad vaidlustasid omandiõiguse. pisi|Vesilennukite angaar 2011, [[Vesilennuki tänav 6 // 8]]
2012. aasta mais avas Eesti Meremuuseum Lennusadama vesilennukite angaaris muuseumi. Rohkem kui 5000-ruutmeetrisel ekspositsioonialal on üle kahesaja elusuuruses merenduse ja sõjaajaloo eksponaadi. Angaari ekspositsiooni keskse tähtsusega objekt on Eesti ainus säilinud allveelaev Lembit.
Oliver Jürgens
Klubikarjäär
2011. aastal vahetas ta klubi ja asus mängima FC Levadia II (01) tiimi. Ta sai kirja 12 mängu Eesti noorte meistrivõistlustel, kus ta lõi kokku 10 väravat.
Aastal 2012 liitus ta JK Tallinna Kalevi (02) tiimiga. Selles klubis mängis ta 15 mängu Eesti noorte meistrivõistlustel ja lõi kokku 28 väravat.
Aastal 2013 liikus ta edasi järgmisesse klubisse, selleks oli Harju JK (02). Selles klubis mängis ta 9 mängu Eesti noorte meistrivõistlustel, kus lõi 20 väravat.
Aastatel 2014–2015 mängis ta Nõmme Kaljus (01). Nõmme Kaljus mängis ta kahe aasta peale kokku 26 mängu ja lõi 43 väravat.
Aastatel 2016–2019 mängis ta klubis FC Nõmme United. Selles klubis on ta praeguseks mänginud kõige kauem ja ka kõige rohkem saavutanud. Selle klubiga mängis ta Eesti noorte meistrivõistlustel, Eliitliigas ja Eesti meeste meistrivõistlustel kokku 93 mängu ja lõi 221 väravat.
Välismaistest turniiridest on kõige tähtsam olnud noorteturniir Rootsis. See turniir oli tema elus pöördeliseks sündmuseks, kuna ta lõi Nõmme Kalju võistkonnas 7 mängus kokku 29 väravat. Pärast seda tulid Oliveri vanematega rääkima mitme välismaa klubi treenerid, nt Fulham, Chelsea, Aston Villa ja Manchester City.
Hellas U17
Esimene klubi väljaspool Eestit oli tal Itaalias Hellas Verona. See leping sõlmiti 20. augustil 2019. aastal.
Roma U17
Hellasest läks Oliver edasi kõrgemasse ja tugevamasse Itaalia klubisse laenule Romasse. Laen toimus 20. jaanuaril 2020.
31. augustil 2020 sai laen läbi ja Oliver naasis Hellasesse.
Inter U18
2020. aasta 21. septembril osteti Oliver 250 000 euro eest Itaalia tippklubisse Inter. Ta on Interis mänginud ühe mängu ja lõi seal ka ühe värava.
Koondisekarjäär
Oliver on Eesti koondises mänginud vähe, sest mängimine välismaa klubides pole selleks võimalusi andnud. Ta on mänginud vaid 7 mängu U15 koondises.
Mastaing
Mastaing on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Denaini kantonis.
pisi|tühi|Raekoda
Lennusadam
Pärast taasiseseisvumist
2012. aastal maandusid Lennusadamas esmakordselt pärast 1940. aastaid uuesti vesilennukid.
2010-ndate lõpul puhastati ja korrastati oluliselt sadama territooriumi maapoolset osa. pisi|Lennusadam pildistatuna Lauluväljaku juures rannast 2016
Sadam
F-kai maapoolsel otsal on säilinud allveelaev Lembitu veest välja tõmbamiseks rajatud suur slipp, mida on võimalik omal vastutusel kasutada.
Lourches
Lourches on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Denaini kantonis.
Lennusadam
Sadam
Sadamast toimub regulaarne reisilaevaliiklus Naissaarele. Tallinna merepäevade ajal on üldjuhul võimalik külastajail sõita teenusepakkujate laevadega ja paatidega merele või Vanasadamasse.
Lourches
pisi|tühi|Raekoda
Lennusadam
Sadam
Sadamasse on võimalik maanduda ja silduda vesilennukiga.
Muuseum
pisi|[[Maasilinna laev Lennusadama vesilennukite angaaris]] pisi|Lennusadama vesilennukite angaari sisevaade
Vesilennukite angaar
Tallinna vesilennukite angaar kerkis osana Peeter Suure Sadamast aastatel 1916–1917. Vesilennukite angaar on unikaalne nii oma suuruse kui ka ehitustehnoloogia poolest. Hoone põhiplaan on 39 × 109 meetrit ja tegemist on esimese nii suuremahulise ilma sisetoestuseta raudbetoonkoorikehitisega kogu maailmas. Vesilennukite angaar on ehitismälestis ja kantud 1996. aastal Eesti muinsuskaitse kaitsealuste objektide loendisse kui maailma esimene koorikbetoonist rajatis. Angaari projekteeris Taani inseneribüroo Christiani & Nielsen, mille järglaskond on muu hulgas projekteerinud selliseid kuulsaid raudbetoonkoorikehitisi nagu Sydney ooperimaja.
Meresõja- ja mereajaloo ekspositsioon on jagatud seitsmeks teemaks: veesõidukid, vesilennukid, navigatsioonivahendid, angaarid, meresõjarelvad, rannakaitse ja allveelaevandus. Lennusadama ekspositsioonis saab näha maailma ainsat elusuuruses koopiat kuulsast briti vesilennukist Short 184, mida kasutati laialdaselt teise maailmasõja eelsel perioodil, kuid millest ei ole säilinud ühtki originaali maailmas. Muuseumi ekspositsioon jaguneb mõtteliselt kolmeks tasandiks: veealune maailm, veepinnaga kokku puutuv tasapind (veepind, rannajoon) ja veepealne õhuruum.
Väliekspositsioon
pisi|320px|[[Suur Tõll (laev)|Suur Tõll]] Lennusadam on kasutusel muuseumlaevade kodusadamana:
Sadama A-kai pealsele on tõstetud muuseumlaevad:
Lennusadamas on lisaks vesilennukite angaarile väliekspositsioonis hulgaliselt muuseumilaevu.
Meremuuseumi laevastiku kujunemine algas 1979. aastal kui Eesti Riiklik Merelaevandus andis üle õppepurjelaeva kuunar Vega, mis nüüdseks on tagasi antud (1996) laeva sünnimaale Soome.
Aegade jooksul on muuseumilaevade eksponeerimiseks kasutatud erinevaid kaikohti; alates 2004. aasta sügisest on kõik koondatud ajaloolisse Lennusadamasse.
Käsipall 1972. aasta suveolümpiamängudel
Käsipall 1972. aasta suveolümpiamängudel toimus 30. augustist – 10. septembrini. 1972. aasta suveolümpiamängudel oli käsipall teist korda olümpiamängude programmis, naastes olümpiamängudele pärast 36-aastast vaheaega. Võistlus oli mõeldud ainult meestele ja sellel võistles kuusteist võistkonda.
Võistkonnad jagati neljaks alagrupiks, kuhu kuulus neli võistkonda. Iga võistkond mängis oma grupis kõigi teiste võistkondadega.
A-alagrupigrupi viimane võistkond mängis B-alagrupi viimasega, samas kui  C- ja D-alagrupigrupi viimased mängisid omavahel. Nende mängude võitjad mängisid omavahel 13. ja 14. koha, kaotajad aga 15. ja 16. koha nimel.
Samuti mängisid A- ja B-alagrupi kolmandal kohale jäänud võistkonnad, nii nagu C- ja D- alagrupi võistkonnad. Jällegi mängisid omavahel nende mängude võitjad, seekord 9. ja 10. koha selgitamiseks. Kaotajad mängisid 11. ja 12. koha selgitamiseks.
Iga alagrupi kaks parimat meeskonda pääsesid lõppvooru. A- ja B-alagrupi kaks esimest võistkonda mängisid I-alagrupis, C- ja D-alagrupi kaks paremat aga mängisid II-alagrupis. Nendes alagdupites mängiti veel üks voor, kusjuures eelvõõru tulemused kandusid üle.
Mõlemas lõppvooru alagrupis neljandaks jäänud meeskonnad mängisid omavahel 7. ja 8. koha nimel. Kolmandaks jäänud meeskonnad mängisid omavahel 5. ja 6. koha eest. Teise koha saanud võistkonnad mängisid pronksmedali ja 4. koha eest. I ja II alagrupi võitjad mängisid omavahel kuld- ja hõbemedalite nimel.
II-alagrupp
Rumeenia võit Lääne-Saksamaa ja Jugoslaavia võit Ungari üle olid osa selle vooru tulemustest.
Neuville-sur-Escaut
Neuville-sur-Escaut on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Denaini kantonis.
pisi|tühi|Neuville-sur-Escaut' maantee
Numerne valli looduspark
Numerne valli looduspark on kaitseala Lätis Latgales Ludza piirkonna Salnava vallas ja osaliselt ka Balvi piirkonna Baltinava vallas. Looduspark asub 15 kilomeetri pikkuse Numerne valli nime kandva oosi ümbruskonnas. Oosist põhja pool asub Numerne soo, lõunas aga mitmed järved.
Kaitseala pindala on 981 ha, sellest 90.47 % on kaetud metsaga. Üksikobjektidena on kaitse all seal kasvav Numerne hiidmänd (ümbermõõt 2.55 ja kõrgus 28 meetrit) ning Numerne 2. mänd (ümbermõõt 3.25 meetrit). Seal asuv Piļskolnsi linnamägi ei ole muinsuskaitse all.
Geoloogiliselt on kaitsealal kesksel kohal Numerne vall, kus kõrgemates kohtades on kvaternaari setted ligi 85 meetri paksused. Sellest lõunas avandub Daugava kihistu dolomiit, põhjas aga Katleši kihistu liivakivi vahekihtidega savid ja aleuriit. Kaitseala asub oosi keskosas, selle ida- ja lääneotsad jäävad kaitsealalt välja, samas jääb kaitsealale oosi kõrgeim koht (160 m). Kaitsealale jääb neli järve.
Kaitseala loomise plaanid pärinevad aastast 1992. Aastal 1999 loodi selle aladele Kugriņi soode ja metsade hoiuala, mille pindala oli 223 hektarit. Aastal 2004 loodi hoiuala baasil Numerne valli looduspark. Lisaks Kugriņi soode ja metsade hoiualale arvati selle koosseisu veel mitu väiksemat hoiuala, mis olid mõeldud selliste liikide nagu kaunis kuldking, suur torntigu ja metsis elupaikade kaitseks. Aastal 2013 rajati kaitsealale 20 meetri kõrgune vaatetorn. Tornini viib 380 meetri pikkune õpperada. Loodusparki läbib ka rattatee.
Kaitstavad biotoobid võtavad enda alla 61,5% kaitseala territooriumist. Loodusdirektiivi elupaigatüüpidest esinevad seal penikeele- ja kilbukakooslustega (Magnopotamion ja Hydrocharition) looduslikult rohketoitelised järved, siirdesood ja õõtsiksood, okasmetsad oosidel või glatsiofluviaalsetel mõhnadel ning siirdesoo- ja rabametsad, lisaks veel läänetaiga, hariliku kuusega (Picea abies) rohunditerikkad Fennoskandia metsad, Fennoskandia soostunud- ja soo-lehtmetsad, sanglepa (Alnus glutinosa) ja hariliku saarega (Fraxinus excelsior) lammimetsad (Alno-Padion-,Alnion incanae-, Salicion albae- kooslused), tamme (Quercus), pärna (Tilia), vahtra (Acer), saare (Fraxinus) või jalakatega (Ulmus) Fennoskandia hemiboreaalsed looduslikud vanad laialehised epifüütiderikkad salumetsad, Fennoskandia madalike liigirikkad arurohumaad, Festuco-Brometalia-kooslustega poollooduslikud kuivad rohumaad ja põõsastikud karbonaatsel mullal, looduslikus seisundis rabad, lääne-mõõkrohu (Cladium mariscus) ja raudtarnakooslustega (Caricion davallianae) karbonaatsed madalsood. Viimane elupaigatüüp on Lätis haruldane, eriti maa idaosas. pisi|Vaade oosi harjalt pisi|Õpperaja infostend
Sealsetes metsades domineerivad männid ja kased, vähemal määral on seal kuuske, sangleppa, haaba ja halli leppa. Sealsete metsade taimestikku hakati uurima 19. sajandil, aastal 1895 ilmunud E. Lehmanni teoses Flora von Polnisch-Livland mit besonderer Berücksichtigung der Florengebiete Nordwest-Russlands, des Ostbalticums, der Gouvernements Pskow und St. Petersburg sowie der Verbreitung der Pflanzen durch Eisenbahnen on suurem osa Ida-Läti liike leitud just tänapäeva looduspargi territooriumilt. Aastaks 1985 oli sealt leitud 1185 liiki soontaimi.
Kaitstavatest taimeliikidest kasvavad seal nõmmnelk, sile tondipea, palu-liivkann, liiv-esparsett, palu-karukell, soohiilakas, lääne-mõõkrohi, Russowi sõrmkäpp, vööthuul-sõrmkäpp, kahkjaspunane sõrmkäpp, kuradi-sõrmkäpp, kaunis kuldking, õrn tarn, ainulehine soovalk, väike käopõll, kõdu-koralljuur, sagristarn, karvane maarjalepp, meri-näkirohi, kummeli-võtmehein, naastune kikkapuu, kahelehine käokeel, rohekas käokeel, karukold, kattekold, kahar parthein, sale parthein, niidu-kuremõõk, harilik käoraamat, harilik sookäpp, harilik ungrukold, võsu-liivsibul, rabaluga ja rooghein. Varem on sealt leitud ka selliseid liike nagu pruun sepsikas, kollane kivirik ja mustikpaju. Kaitstav on ka paik, kus kasvab Ida-Lätis haruldane peenelehine hiirehernes. Kaitstavatest sammaldest esinevad seal Helleri narmaskarikas, haisev maakarikas, keeljas lusiksammal, soosammal ja viltjas udesammal. Ka on sealt leitud liike nagu lamelehik, kännukatik, sulgjas õhik ja paljas hammasssammal.
Looduskaitsealustest seentest kasvavad seal limatünnik, tumepruun taelik ja roosa pess. Kaitsealustest samblikest esinevad harilik poorsamblik, oliiv-helksamblik ja Arthonia spadicea. Sealt on leitud ka selliseid samblikuliike nagu suur kühmsamblik, harilik kirisamblik ja punakas mõhnsamblik, seeneliike nagu ookernahkis, männikorgik, lillatümak, haava-tuletaelik, männitaelik, roostetorik, volt-tardnahkis ja rida-tardnahkis.
Kaitstavatest imetajatest elavad Numerne valli looduspargis hunt, saarmas, kobras ja kasetriibik. Selgrootutest esinevad kaitsealal vasakkeermene pisitigu, luha-pisitigu, männisinelane, suur rabakiil, valgelaup-rabakiil, laiujur, tõmmuujur, vareskaera-aasasilmik, sõõrsilmik, suur-kuldtiib, harilik viinamäetigu, Platyla polita, hiidhundlane, suur torntigu, Laphria gibbosa, must seatigu, põliskeermetigu, vaablassikk, filigraantigu, sammastigu, sinitiib-tirts, pisiliidrik ja puumurelane. Ka on sealt leitud liike nagu väike-kiirgliblikas, suur-kirgliblikas, ruuge-küttkärbes, Dolomedes plantarius, hiidkoor, harilik käävtigu, väikelumik ja haavalumik.
Kaitstavatest lindudest esinevad looduspargis rukkirääk, sookurg, metsis, laanepüü, mesilasenäpp, hüüp, jääkoskel, roo-loorkull ja mustviires, jõgitiir, värbkakk, Uurali kakk, valgeselg-kirjurähn, õõnetuvi, öösorr, hallpea-rähn, laanerähn, musträhn, punaselg-õgija, nõmmelõoke ja väike-kärbsenäpp.
Kaitseala on mitmete invasiivsete võõrliikide leviku keskmeks. Sealt on levima hakanud taraenelas, harilik pihlenelas, vooljas pargitatar ja hulgalehine lupiin. Ka on sealt leitud Siberi kontpuud ja tähk-toompihlakat.
José Peyre
José Peyre (sündinud 26. märtsil 1933 Charlerois) on Belgia endine poksija.
Peyre sai raskekaalus (üle 81 kg) 9. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1951) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Edgar Gorgasile (Lääne-Saksamaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.
Peyre poksis novembrist 1953 kuni jaanuarini 1970 elukutselisena. Ta osales kokku 44 kohtumisel ning võitis neist 18 (neist 1 nokaudiga), kaotas 25 (neist 13 nokaudiga) kohtumist ja viigistas 1 kohtumise.
Kitsas king
"Kitsas king" oli Eesti Televisiooni komöödiasari, kus mängisid paljud tuntud eesti komöödianäitlejad. Sarjale kirjutasid lugusid Hardi Volmer, Riho Unt ja Villu Kangur. Esitati ka Andrus Vaariku ja Peeter Oja improvisatsioone. Režissöör oli Toivo Kõster ja toimetaja Reet Oja. Keegi ei tea täpselt, millal oli eetris esimene ja viimane "Kitsas king", kuid arvatakse, et eetrisse tuli sari aastal 1982.
Paarikümne aasta eest oli "Kitsas king" vana-aastaõhtu lahutamatu osa, seda peeti kultussarjaks. Näiteks leidus seal nalju, kus Ervin tuli komandeeringust varem koju ja leidis kapist poolpalja onu Uno, kes väitis, et tuli Evile näärivana mängima, aga eksis uksega. Samuti tahtis Ervin pojakesele kord näärivana teha, kuid pani kogemata selga jänesekostüümi. Sari koosnes paljudest sketšidest, näiteks ilmateade või intervjuud. Pärast sketše parodeeriti tavaliselt laule või laulis mõni kuulus muusik (näiteks ansambel Kuldne Trio või Marju Länik).
1. hooaeg, 1. osa. 1985
Nääriöö naljakad lood – Evi (Anu Lamp), Ervin (Andrus Vaarik) ja väike Villu (Peeter Oja) ootavad, kes seekord külla tulevad. Jõuluvanale loetakse eepost "Kalevipoeg", jõuluvanad valavad basseini ääres tina jne.
2. hooaeg, 1. osa. 1986
Tutvused noore spordikuulsuse Katrin Kifti (Anu Lamp), komeediuurija Halley, astronoom Anton Ploomi (Peeter Oja), kraanajuht Anu Žifti (Anu Lamp), seksuoloog Tõnu Vanassoni (Peeter Oja) ja teiste huvitavate inimestega. Astutakse sisse ka Kinga-pere hubasesse kodusse. Laule esitab ansambel Kuldne Trio koosseisus Mihkel Smeljanski, Jüri Vlassov ja Vello Toomemets.
NKVD Erikool
NKVD Erikool (vene keeles Школа особого назначения НКВД) oli 1938. aastal loodud sõjaline õppeasutus Nõukogude Liidus, kus valmistati ette luurekaadrit eriteenistustele.
Kitsas king
2. hooaeg, 2. osa. 1986
Aastalõpu ärevus on haaranud Evit ja Ervinit, väikesest Villist ja onu Unost rääkimata. Perekond King käib näärikuuske toomas ja valmistub aastat vahetama. Vaataja näeb ilmaennustusi ja uudiseid ning jõuluvanasid, kes perekond Kinga külastasid. Selles osas parodeeritakse tolle ajastu kuulsaid lauljaid ja nende laule, näiteks Modern Talkingu "You're My Heart, You're My Soul". Marju Länik esitab laulu "Head uut aastat".
NKVD Erikool
NKVD Erikool, mille ülemaks määras sieseasjade rahvakomissar Lavrenti Beria polkovnik Vladimir Šarmazanašvili, asus Moskva oblastis Barvihha asula lähedal. Seoses sõjategevusega evakueeriti erikool oktoobris 1941 Kuibõševi, 1942. aasta alguses toodi tagasi.
Kitsas king
3. hooaeg, 1. osa. 1987
Tunnistatakse, et teadmised Tallinna vanalinnast on ikka veel nigelad. Onu Uno arvab, et kus häda kõige suurem, seal abi kõige lähemal, ning hakkab Kinga-perele ekskursioonijuhiks. Vahepalaks mängib ansambel Singer Vinger.
NKVD Erikool
1943. aastal nimetati erikool ümber NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi Esimese Valitsuse Luurekooliks. Tänapäeval on see tuntud kui Välisluureakadeemia.
Kitsas king
4. hooaeg
Sellel hooajal on kavas ainult laulud: lood, mis kõlavad teistes "Kitsa kinga" osades, aga ka uued lood, mis pole eetris kõlanud. Laulude osa oli esimene "Kitsa kinga" sari, mis lasti esimest korda eetrisse 1982. aastal.
NKVD Erikool
Õppekava
Erikooli õppekavva kuulusid vene keel ja kirjandus, võõrkeeled, diplomaatiline protokoll, rahvusvahelised suhted, majandusgeograafia ning mitu eridistsipliini.
Läänekeelte kateedris õpetati inglise, hispaania, itaalia, saksa ja prantsuse keelt, idakeelte kateedris mandariini, pärsia, türgi ja jaapani keelt.
Kitsas king
4. hooaeg
"Kitsa kinga" talvelaul – esinevad ansamblid Karavan ja Karl Madis, Mahavok ja Marju Länik, Retro ja Toomas Kaiküll, Jaak Jürisson ning Tarmo Pihlap.
2019.–2020. aasta Austraalia maastikupõlengud
pisi|Maastikupõleng [[Yanderra lähedal]] Alates 2019. aasta juunist on üle Austraalia olnud palju suuri maastikupõlenguid, eriti kagus, kus Uus-Lõuna-Walesis kuulutati välja eriolukord. 14. jaanuari 2020 seisuga on maastikupõlengud maha põletanud hinnanguliselt 18,6 miljonit hektarit (46 miljonit aakrit; 186 000 ruutkilomeetrit; 72 000 ruutmiili), hävitades üle 5900 hoone (sealhulgas umbes 2683 kodu) ja tappes vähemalt 30 inimest. Hukkunud ka hinnanguliselt miljard looma ja mõned ohustatud liigid võivad olla väljasuremise äärel.
Tallinna Ülikooli Rakvere Kolledž
Tallinna Ülikooli Rakvere Kolledž oli Tallinna Ülikooli kolledž Rakveres, Pikk tänav 40.
Kolledž avati 1. septembril 1999. Kooli rajamine Rakveresse oli piirkonna jaoks tähelepanuväärne sündmus, kuna sellega taaskäivitati Rakvere Õpetajate Seminarist alguse saanud õpetajakoolitus. Kolledžis hakati koolitama bakalaureuseõppes põhihariduse pedagooge (lasteaiaõpetajaid) ja sotsiaaltöötajaid ning magistriõppes riigiteaduste erialal. Kolledž on kujunemas kaasaegse õpikeskkonnaga regionaalseks haridus- ja teaduskeskuseks, mille eesmärgiks on arendada õppe- ja uurimistegevust ning toetada piirkondliku arengu vajadusi. 2002. aasta. sügisest toimus õppetöö kolledži oma majas Rakvere vanalinnas.
Üliõpilaste kasutada olid kaasaegsed auditooriumid, arvutiklass ja raamatukogu iseseisvaks tööks ning kohvik lõõgastumiseks. Kolledžil oli välja kujunenud hea praktikabaaside võrgustik. Ladus koostöö oli ka linna raamatukogu, teatri ja rahvamajaga. Külastada sai kontserte, etendusi ja spordivõistlusi, mida üliõpilane sai sageli "letihinnast" taskukohasemalt.
2019. a kevadel lõpetas 20-aastase Tallinna ülikooli Rakvere kolledži viimane lend alushariduse pedagoogi ja sotsiaalpedagoogika eriala üliõpilasi. Ehkki Tallinna Ülikool kavandas leida hoonele kasutust, seisab 2021. a seisuga hoone kasutamata ja tühjana.
Ajalugu
Õppetegevust alustati tolles hoones juba 1805. aastal Rakvere Kreiskooli rajamisega, kus õppisid teiste hulgas ka Friedrich Reinhold Kreutzwald ja Friedrich Robert Faehlmann.
Feld am See
Feld am See (sloveeni: Obernšec) on vald Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas.
Ajalugu
thumb|left|Protestantlik kirik
Varjuline Gegend asustati alles kõrgkeskajal, kui u. 1300. aastal oli selle päikseline põhjakülg raadatud ning 1308. aasta dokumendis on esmamainitud oru nime. Kui Kärnteni Ortenburgi krahvide valduses olid suured mõisad, oli küla nimega Rauth (saksa: Roden, väljajuuritud) pikka aega olulisim asula kogu piirkonnas.
Feld am See asula ise tekkis protestantliku kihelkonnakiriku ehitamisega 1787. aastal. Kauge Gegendi org oli pikka aega olnud krüptoprotestantismi keskus, kuni 1781. aastal keiser Joseph II poolt välja antud Sallivuspatent vastureformatsiooni tagakiusamised lõpetas.
Brennsee järv sai nime kohaliku kõrtsi ja piiritusetehase (Brenn) järgi, mis asutati 1632. aastal. Tänapäevane vald loodi 1850. aastal; algkool asutati aasta hiljem. 19. sajandi lõpul algas järveümbruse suveturism. Aastatel 1973-1991 olid Feld am See ja Afritz am See üheks omavalitsuseks ühendatud.
Vaatamisväärsused
Peamised vaatamisväärsused:
Léonard Steyaert
Léonard Steyaert (28. mai 1907 – surma-aeg ja -koht on teadmata) oli Belgia poksija, rahvuselt flaam.
Steyaert sai keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Piero Toscanile (Itaalia) ning võites 3. koha kohtumises Frederick Mallinit (Suurbritannia).
Steyaert poksis septembrist 1929 kuni detsembrini 1945 elukutselisena. Ta pidas kokku 27 kohtumist, millest võitis 6 (neist 2 nokaudiga) ja kaotas 12 (neist 9 nokaudiga) ning 9 kohtumist jäi viiki.
Välisluureakadeemia
pisi|240px|Välisluureakadeemia rinnamärk
Andropovi-nimeline Välisluureakadeemia (vene keeles Академия внешней разведки имени Ю. В. Андропова; lühend AVR) on sõjaline õppeasutus Venemaal, kus valmistatakse ette kaadrit operatiivtööks Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistuses või teistes Venemaa eriteenistustes.
Välisluureakadeemia hoonetekompleks asub Moskva oblastis Mõtištši linna piiridesse jäävas Hlebnikovi metsapargis.
Välisluureakadeemia loeb enda asutamisaastaks 1938. aastat kui loodi NKVD Erikool. 1943. aastal nimetati see ümber NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi Esimese Valitsuse Luurekooliks ja 1948. aastal Kõrgemaks Luurekooliks. 1968. aastal kujundati õppeasutus ümber NSV Liidu RJK Punalipuliseks Instituudiks. Pärast Juri Andropovi surma (1984) sai luurekool Andropovi-nimeliseks.
Koerte võime avastada vähki
Koertel on arvatakse olevat võime lõhna järgi tuvastada inimestel vähki. Pahaloomulised kasvajad eritavad aromaatseid ühendeid, mille koerad tunnevad ära uriinist või hingeõhust, sest nende lõhnaretseptorid on 10 000 korda täpsemad kui inimeste omad.
Kompuutertomograaf, PET-uuring ja magnetresonantstomograaf on väga täpsed, aga kallid ning toovad endaga kaasa ebavajalikke biopsiaid. Kompuutertomograafiauuringuga kaasneb vähirisk. Kui koerad suudaksid sajaprotsendiliselt tuvastada vähki ainult lõhna järgi bioloogilistest proovidest, rajaks see uue tee varajasele diagnoosimisele.
Taust ja tõestused
1989. aastal avaldas inglise eelretsenseeritav meditsiiniteemasid käsitlev aimeajakiri The Lancet artikli, kus oli haiguslugu naisest, kelle koer andis talle märku ebamäärasest laigust naise kehal. Arst diagnoosis naisel hiljem pahaloomulise melanoomi. Sarnaseid juhtumeid on veelgi teada.
2010. aastal avaldati rahvusvahelises teadusajakirjas Journal of Veterinary Behavior artikkel koerte võimest tuvastada eri tüüpi vähki lõhna abil. Analüüsivas artiklis tõsteti esile, et koertel on küll võime tuvastada bioloogilistes proovides vähirakkude olemasolu, aga sama tulemuse annavad ka patoloogilised uuringud. Täpsemalt tuleks uurida, milline bioloogiline proov annab kõige efektiivsema tulemuse.
Uudisteportaalis The Huffington Post kirjutati 2015. aastal, et koerad suudavad tuvastada kopsu-, rinna- ja põievähki ning melanoomi.
2016. aastal rääkis näitleja Shannen Doherty telesaate "Entertainment Tonight" intervjuus, et koer suutis tuvastada tema rinnavähi enne arste.
Koerte õpetamine
Selleks, et õpetada koerale looma seost pahaloomulise kasvaja ja lõhna vahel ning sellest inimesele märku andma, kasutatakse eri meetodeid. Levinuim treenimisviis on klikkeri kasutus maiustega. Koerale antakse nuusutada erinevaid lõhnu karpides või spetsiaalsetes kastikestes ning iga kord, kui loom nuusutab vähiga lõhnastatud karpi, saab ta kliki ja preemia. Harjutust korratakse palju ning aja jooksul lisatakse uusi lõhnu, käsklusi ja võtmesõnu, mille järgi koer oskaks hiljem töötada. Tunnustust saab koer ainult siis, kui nuusutab vähirakkudega karpi, seega loob ta lõpuks seose lõhna ja preemia vahel. Harjutus on looma jaoks justkui mäng, mitte kohustus. Treenimisel on ka tähtis järjepidevus.
Meditsiinis koera kaasamine vähi tuvastamisel
2020. aasta aprillis avaldas Science Friday artikli "Sniffing out Hidden Cancer", kus uuriti munasarjavähki ja koerte võimet tuvastada haigus varem kui muude uuringutega. Munasarjavähki on väga raske tuvastada algstaadiumis, sest sümptomeid on keeruline siduda vähiga. Enamasti avastatakse munasarjavähk lõppstaadiumis, kus tervenemine on peaaegu võimatu. Kuna pahaloomulised kasvajad eritavad aromaatseid ühendeid, siis saab haiguse varajaseks tuvastamiseks kasutada treenitud vähituvastuskoeri. Artiklis selgus, et koerad on küll väga võimekad vähki tuvastama nii treeningul kui ka inimestel, aga see nõuab loomalt palju ja korraga suudab ta nuusutada väga vähe teste. Protsess on ajamahukas, seega ehitatakse masinat, mis oleks tuvastuselt sama võimekas kui koer. Praegu suudab süsteem tuvastada vähki 90–95% juhtudest.
Koeri saab kasutada vähituvastusel ja tulemused on kvaliteetsed, aga parandada tuleks kvantitatiivset poolt. Loom väsib ja vajab kindla aja tagant pausi. Luues masina, mis suudab vähki tuvastada sama efektiivselt, saaks sellest probleemist lahti, sest masin jõuab analüüsida rohkem teste.
Vastandlik uuring
25. mail 2012 avaldati artikkel "What to Make of Medical Dogs", kus Peter Lipson lükkas ümber väite, et koerad on võimelised tuvastama vähki lõhna kaudu. Üks juhtuuring, kus tehniliselt tõestati koerte potentsiaalset võimet eristada vähilõhna, ei saanud faktilist kinnitust. Uuringus kasutatud testid ei olnud sertifitseeritud ning tulemusi ei saa kasutada faktide tõestamiseks.
Lahingus langenu
pisi|Ameerika sõdurite kalmistu ja memoriaal [[Colleville-sur-Mer’i lähistel Normandias Prantsusmaal]] Lahingus langenu on sõjandustermin, millega märgitakse lahingus kaotatud isikut, kes saab lahingus kohapeal surma või sureb haavadesse või muudesse vigastustesse enne arstiabipunkti jõudmist.
Kui sõjaväelane hukkub mõne muu teenistusülesande täitmisel, mitte lahingus, siis kasutatakse tema kohta mõistet ülesande täitmisel langenu.
Eesti sõjandusterminoloogias on üldjoontes samatähenduslikud väljendid – lahingus surmasaanu, surmasaanu, langenu – tunnistatud ebasobivateks, kuigi tavakeeles võidakse neid jätkuvalt selles tähenduses kasutada. Üldisemalt võib rääkida ka sõjategevuses või lahingutegevuses hukkunust.
Feistritz an der Gail
Feistritz an der Gail (sloveeni: Bistrica na Zilji) on linn Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas. See on Itaalia ja Sloveenia piiri lähedal. Schwarzwald linnast lõunas külgneb Itaalia Tarvisio omavalitsusega Udine provintsis. Linnas ja selle ümbruses on mitu olulist vaatamisväärsust, sealhulgas Ulli ürdiaed, nahkhiirte maja, Püha Martini kihelkonnakirik ja Maarja-Magdaleena kabel.
Lahingus langenu
Ameerika Ühendriikide Kaitseministeeriumi järgi ei pruugi KIAks kuulutatu olla küll oma relvast tulistanud, on aga langenud vaenlase vaenuliku rünnaku tagajärjel. KIAdeks ei loeta neid, kes on hukkunud õnnetuse või mõne muu "mitte-vaenuliku" tegevuse või terrorirünnaku tagajärjel. KIA on kohaldatav nii rinde lahinguüksustele kui ka mere-, õhu- ja tugiüksustele. Sõjategevuses mingi konkreetse sündmuse ajal langenut tähistatakse † märgiga tema nime kõrval, märkimaks tema langemist selle konkreetse sündmuse käigus.
Feistritz an der Gail
Feistritz on suurim omavalitsus madalamas Gaili orus. See asub 638 m kõrgusel. Metsa lõuna pool Itaalia piiri ääres kutsutakse Schwarzwaldiks, mis tähendab musta metsa. Nötsch im Gailtal asub u. 2,4 km Feistritz an der Gailist põhja pool. Lähedalasuv Feistritzer Alm ulatub 1700 m kõrgusele Oisternigi (2052 m) jalamile.
Lahingus langenu
Lisaks eelöeldule, KIA tähistab kedagi, kes on tapetud sõjategevuses lahinguväljal, samas kui haavadesse surnu (inglise keeles died of wounds; lühend: DOW) on seotud kellegagi, kes on jäänud elama kuni arstiabi saamiseni. NATOs on kasutusel ka DWRIA (surnud sõjategevuses saadud haavadesse; inglise keeles died of wounds received in action). Sõjaväelased ja ajaloolased on kasutanud traditsiooniliselt siiski esimest lühendit, KIAd.
Feistritz an der Gail
Ajalugu
Esimene dokumenteeritud viide Feistritzile leidub 1119. aasta dokumendis. Norikeri hobuste aretamine algas 14. sajandil, kuna 1348. aasta Dorbatschi maalihke tagajärjel tekkinud soine maa oli veistele ebasobiv. Gaili oru elanikud on tuntud sajanditepikkuse kaubanduse käigus omandatud julguse ja äritunde poolest, kui nad vedasid kaupu Itaaliast Salzburgi ja Baierisse. Austria omavalitsusreformiga 1973. aastal sai endine Feistritzi vald Hohenthurni valla osaks.
Majandusarengud
Põllumajandus on väikeste ja keskmise suurusega majapidamiste peamine majandustegevus, kuigi paljud vallaelanikud pendeldavad Villachisse või Klagenfurti. Viimastel aastatel on linn pannud märkimisväärset rõhku taristu arendamisele, nagu teedevõrgu ja veevarustuse parandamine, julgustades samal ajal uusi ettevõtteid, kes on pakkunud 50 uut töökohta.
Linna majandusarengu raames võttis linnavalitsus 2007. aastal üle väikese hüdroelektrijaama projekti, mille toetuseks pakkus vahendeid Kärnten. See on toonud kaasa keskkonnasõbraliku tootmise kasvu jaama varasema võimsusega võrreldes ligi 200%. See on võimaldanud ka ohustatud käsitiivaliste liikide majutamise elektrijaama esimesele korrusele, mis on ainulaadne areng Austrias. Kava majanduslikku kasu kommenteerides on linnapea Dieter Mörtl täheldanud, et "energia kohapeal säästab transporti".
Maamärgid
thumb|200px|Feistritzi Püha Martini kihelkonnakirik Gailis
Linnas on mitu muud tähelepanuväärset vaatamisväärsust. Need on:
Kultuur
right|200px|thumb|Iga-aastane Kermesse [[Nelipühadel.]]
460 aasta kohta on toimunud ulatuslikke etnograafilisi uuringuid. Vald soovib väga toetada muusikat, kultuuri ja folkloori. Hiljuti loodud muusikakool on olnud edukas, eriti kogukonna nooremate liikmete seas. Seal asub ka lasteaed-kool. Julgustatakse kohalikku kunsti ja asutatakse ka seltskondlikke klubisid. Hallo Feistritz on valla kohalik teabeleht, mida avaldatakse umbes kaks korda aastas.
Hugo Rodallega
pisi|Hugo Rodallega 2014. aastal [[Fulham FC|Fulhami särgis]] Hugo Rodallega Martínez (sündinud 25. juulil 1985 Candelarias) on Colombia jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia kõrgliiga klubis Bahia.
Ta alustas klubikarjääri 2004. aastal Colombia klubis Deportes Quindío. Oma esimesel hooajal Colombia kõrgliigas lõi ta 14 väravat. 2005. aasta teises pooles mängis ta Colombia suurklubis Deportivo Cali.
2006. aastal liitus ta Mehhiko kõrgliiga klubiga Monterrey. 2006. aasta teises poolel mängis ta laenul Club Atlases. Aastatel 2007–2009 mängis ta Mehhiko kõrgliigas Club Necaxa ridades.
2009. aasta jaanuaris sõlmis Rodallega lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Wigan Athletic. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 9. mail 2009 mängus West Bromwich Albioni vastu. Hooajal 2009–10 lõi ta Inglismaa kõrgliigas kümme väravat. Nelja hooaja jooksul lõi ta Wigan Athleticu meeskonnas Inglismaa kõrgliigas 24 väravat ning on sellega klubi ajaloo suurim väravakütt Premier League'is.
Aastatel 2012–2015 mängis ta Inglismaal Fulhami meeskonnas. Hooajal 2014–15 lõi ta Inglismaa esiliigas kümme väravat.
Aastate 2015–2017 mängis Rodallega Türgi kõrgliigas. 2015–2017 mängis ta Akhisar Belediyespori ridades. Esimesel hooajal lõi ta Türgi kõrgliigas 19 väravat ja oli sellega liigas paremuselt kolmas väravakütt. Aastatel 2017–2019 mängis ta Trabzonspor ning säras taas 2018–19 hooajal 15 liigaväravaga. Aastatel 2019–2021 mängis ta Denizlisporis. Hooajal 2020–21 lõi Rodallega Türgi kõrgliigas 14 väravat, kuid Denizlispor jäi liigas viimasele kohale ja langes esiliigasse.
2021. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Brasiilia kõrgliiga klubiga Bahia. 4. septembril 2021 lõi ta Bahia 4:2 võidumängus Fortaleza üle Bahia kõik neli väravat.
Feistritz an der Gail
Kultuur
Kõige populaarsem kultuuriline tegevus linnas on "Kufenstechen", mis on Alpi talupidajate seas tavapärane kirikukihelkonna festival. Seda Nelipühadel peetavat iga-aastast sündmust tähistatakse maikuus ja tähistab rahvariideid kandvate vallaliste meeste osalemist sadulata ratsutamisel norikeri hobustel. Sündmusel osalevad ratsanikud, kes löövad raudkepiga puidust tünni kuni viimase puukillu langetamiseni; see hõlmab mitut ringi ratsutamist ümber tünni, kuni see on täielikult purunenud. Võitjale kingitakse lillepärg, mida ta kannab randmel. Seda festivali peetakse väidetavalt alates 1630. aastast. Pärast ratsasõitu peetakse pärna all traditsiooniline tantsupidu (nn "Lindentanz"), kus hobuseürituse võitja saab esimese tantsu. Vallalised tüdrukud osalevad tantsus riietatuna "Gailtali" rahvariietesse. Tantsu saadavad traditsioonilised laulud, mõned sloveenikeelsed.
Feistritzi festival on kihelkonnale oluline sündmus. Poisid ja tüdrukud harjutavad sündmuse tantse nädalaid enne selle algust. Esitatavad tantsud on Lindentanz, polka ja valss. Poisid harjutavad ka ratsutamist ja tüdrukud uhkeldavad oma värviliste käsitsivalmistatud kostüümidega. Kihelkonnas toimub ka iga-aastane "meiupuu tähistamine" Austria iseseisvuspäeva puhul 10. oktoobril.
Historisk tidskrift
Historisk tids(s)krift ('ajalooajakiri') on mitme ajakirja nimi:
Transfoobia
Transfoobia on viha transide vastu. Inimene kellel on transfoobia võib tunda viha, hirmu, vägivalda, ebamugavustunnet jne. Transfoobia on eelarvamuste ja diskrimineerimise tüüp, mis sarnaneb rassismi ja seksismiga. Transfoobia lapsohvrid kogevad ahistamist, koolikiusamist, vägivalda koolis ja sotsiaalprogrammides. Täiskasvanud ohvrid kogevad avalikku naeruvääristamist, ahistamist, sealhulgas soo väärkohtlemist, röövimist ja vale arreteerimist. Lisaks suurenenud vägivalla ja muude ohtude riskile võib transfoobia tekitatav stress põhjustada negatiivseid emotsionaalseid tagajärgi, mis võivad põhjustada uimastite kuritarvitamist, kodust põgenemist (alaealistel) ja enesetappude sagenemist.
Eesti Teatriliidu balletiauhind
Eesti Teatriliidu balletiauhind on üks Eesti teatri aastaauhindadest.
Auhinnaga kaasneb klaasikunstnik Ivo Lille loodud Theodori silm (rahastab EV Kultuuriministeerium) ja stipendium, mida rahastab Eesti Kultuurkapitali näitekunsti sihtkapital.
Vidsola
Vidsola (ka Vidsala, latgali keeles Vydsola) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Murmastiene vallas.
Küla asub valla idaosas Teicija jõe kaldal. Vidsola jääb valla keskusest Murmastienest 12,7, piirkonna keskusest Varakļānist 8,3 ning Riiast 209,2 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Vidsala bussipeatus.
Aastal 2009 oli külas 7 elanikku.
Paramecium aurelia
Paramecium aurelia on ripsloomade klassi ühtlasripsmeliste seltsi kingloomade perekonda kuuluv ainurakne, oma perekonna tuntuim liik.
P. aurelia ' d on kaetud ripsmetega, mis aitavad neil liikuda ja toituda. Raku kogupikkus on 80–170 mikronit ja kuju munajas või pikergune. Rakus on üks suurtuum ja selle külje vastas kaks väiketuuma, samuti kaks tuikekublikut neid radiaalselt ümbritsevate toomakanalitega. P. aurelia kirjeldas teaduslikult saksa protistoloog Christian Gottfried Ehrenberg 19. sajandil.
Paramecium aurelia mitokondriaalne DNA on lineaarne erinevalt enamiku elusolendite mtDNA-st, mis on tsirkulaarne.
Paljunemine
Paramecium aurelia võib paljuneda nii seksuaalselt, aseksuaalselt (ristpooldumise teel) kui ka rakuühte teel. P. aurelia ' l esineb tugev "seksuaalne reaktsioon", mille käigus üksikorganismide rühmad klammerduvad üksteise külge ning eralduvad konjugeeruvate paaridena. Selline paardumine võib kesta kuni 12 tundi, mille jooksul organismid vahetavad väiketuumade kaudu geneetilist materjali. Et rakuühte käigus isendite arv ei kasva, ei ole teadlaste hulgas siiski üksmeelt, kas seda tuleks pidada sigimise vormiks.
Krüptoliigid
Vaatluste käigus avastati Paramecium aurelia olevat krüptoliikide kompleks. Sellesse kuulub 14 esmapilgul üksnes DNA järgi eristuvat krüptoliiki, mis on küll väliselt sarnased, kuid mil on sigimistõke. Sestsaadik on püütud seda kooslust lähemalt uurida, kasutades geneetilist infot.
Endosümbioos
Üks Paramecium aurelia omapäraseid jooni on selle sümbiootiline suhe bakteriaalsete endosümbiontidega. Nendes elab vähemalt kaks rühma gramnegatiivseid baktereid, mil puuduvad mitokondrid ja tuumamembraan, ümbritseb aga kahekordne rakumembraan. Suurem osa endosümbiontidest eritab toksiine, mis on tundlikumatele kingloomadele surmavad, kuid muudavad peremeesorganismi toksiinile resistentseks. Kuna niisuguseid baktereid kandvad kingloomad eritavad oma keskkonda mürke, mis tapavad teisi kingloomi, nimetatakse neid "tapjateks".
Teadusloolistel põhjustel kannavad Paramecium aurelia endosümbiondid mitte tavapärast binominaalset nime, vaid neid tähistatakse kreeka tähtedega (nt kapa, pii, müü ja lambda) nagu geneetilisi tsütoplasmafaktoreid. Et nad on bakterid, ei tähenda siiski, just nagu poleks nad seotud pärilikkusega; endosümbiontide puhul on raske teha selget vahet nakkusel ja pärilikkusel. See on juhtinud teadlaste tähelepanu tõigale, et ka üldtuntud rakuorganellid nagu mitokondrid ja kloroplastid võisid saada alguse vabalt elanud prokarüootidest ning tänapäevalgi võib endosümbioos olla seni arvatust märksa levinum.
Ökoloogia
Vaatamata sellele, et kingloomad on neist märksa pisema röövripslooma Didinium nasutum lemmiktoit, saavutati laboritingimustes nende pikem kooseksisteerimine, kui harvendati nende kokkupuuteid, ehkki keskkond hoiti ühtlasena, tekitamata füüsilisi refuugiume. Röövlooma ja saaklooma arvukused hakkasid kõikuma püsiva amplituudiga.
P. aurelia teadusloos
P. aurelia oli üks kahest kingloomaliigist, kellega tehtud katse põhjal formuleeris vene ökoloog Georgi Gause 1934. aastal Gause reegli: kaks liiki, kel on identne ökoloogiline nišš, ei saa püsivalt koos eksisteerida. Pärmseente pärast konkureerides suretas P. aurelia välja endast märgatavalt suurema P. caudatum ' i, demonstreerides, et kaks liiki ei saa püsivalt samas nišis elada, üks neist sureb paratamatult välja ning konkurents on kahjulik ka poolele, kes teisest silmnähtavalt üle on.
Albert Kallasmaa
Albert Kallasmaa (aastani 1936 Albert Krantsmann, hüüdnimi Breti; 2. veebruar 1915 – 27. oktoober 1969) oli eesti kunstnik.
Seimuškas
Seimuškas on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Murmastiene vallas.
Küla asub valla idaosas Ūjiņa jõe kaldal. Seimuškas jääb valla keskusest Murmastienest 9,8, piirkonna keskusest Varakļānist 10,4 ning Riiast 208,3 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Seimuškase bussipeatus.
Aastal 2008 oli külas 42 elanikku.
Juri Drozdov
pisi|300px|Juri Drozdov (pildil paremal) koos oma endise alluva [[Sergei Žirnoviga 1998. aastal Moskvas]]
Juri Ivanovitš Drozdov (vene keeles Юрий Иванович Дроздов; 19. september 1925 Minsk, Valgevene NSV – 21. juuni 2017 Moskva) oli vene luurejuht, kindralmajor.
Teise maailmasõja ajal suunati Juri Drozdov 1944. aastal kohe pärast suurtükiväekooli lõpetamist rindele. Ta osales 1945. aasta kevadel Berliini operatsioonis. Sõja lõpetas Drozdov leitnandi auastmes.
1956. aastal pärast Võõrkeelte Sõjalise Instituudi lõpetamist arvati Drozdov Riikliku Julgeoleku Komitee koosseisu. Ta töötas KGB välisluure residendina Hiina Rahvavabariigis (1964–1968) ja Ameerika Ühendriikides (1975–1979; ametlikult oli ta NSV Liidu alalise esindaja asetäitja ÜRO juures).
27. detsembril 1979 oli Drozdov Amīni tapmise operatsiooni üks juhte.
Aastatel 1979–1991 oli Drozdov NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Esimese Peavalitsuse ülema asetäitja ja ühtlasi illegaalse luure valitsuse (S Valitsuse) ülem. Juunis 1991 arvati Drozdov reservi.
Max Gradel
Max-Alain Gradel (sündinud 30. novembril 1987 Abidjanis) on Elevandiluuranniku jalgpallur, kes mängib ründaja või ääremängijana Türgi kõrgliiga klubis Sivasspor ja Elevandiluuranniku jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Inglismaa klubis Leicester City, millega liitus 2005. aastal. Hooajal 2007–08 debüteeris ta Inglismaa tugevuselt kolmandas liiga klubis AFC Bournemouth, kus ta mängis Leicester Cityst laenul ja lõi üheksa väravat. Hooajal 2008–09 mängis ta samas liigas Leicester City meeskonnas.
Aastatel 2011–2015 mängis Gradel Prantsusmaa kõrgliigas Saint-Étienne'i ridades. Hooajal 2014–15 lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas 17 väravat.
2015. aasta augustis naasis Gradel Inglismaa kõrgliigasse kuuluvasse Bournemouthi, kellega sõlmis ta nelja-aastase lepingu. Kahe järgneva hooaja jooksul õnnestus tal liigas lüüa vaid üks värav, lisaks üks värav liigakarikavõistlustel.
Hooajal 2017–18 mängis ta laenul Prantsusmaa kõrgliiga klubis Toulouse, kellega sõlmis 2018. aastal püsiva lepingu. 2020. aastal liitus ta Sivassporiga.
Elevandiluuranniku jalgpallikoondises tegi Gradel debüüdi 11. novembril 2010 mängus Poola vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 15. augustil 2012 sõprusmängus Venemaa vastu. 2015. aastal tuli Gradel Elevandiluuranniku koondisega Aafrika meistriks. 2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel lõi ta kaks väravat ja valiti turniiri sümboolsesse koosseisu. Ta on kuulunud Elevandiluuranniku koondisse veel neljadel Aafrika rahvaste karikavõistlustel ning 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Trizelnieki
Trizelnieki (ka Trizeļnīki) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Murmastiene vallas.
Küla asub valla kirdeosas. Trizelnieki jääb valla keskusest Murmastienest 8,9, piirkonna keskusest Varakļānist 12 ning Riiast 212,8 kilomeetri kaugusele.
Külas asub Trizelnieki kalmistu.
Aastal 2008 oli külas 12 elanikku.
Vecumnieki (Murmastiene vald)
Vecumnieki (ka Vacumnīki) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Murmastiene vallas.
Küla asub valla keskosas. Vecumnieki jääb valla keskusest Murmastienest 9,4, piirkonna keskusest Varakļānist 15 ning Riiast 206 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Vecumnieki bussipeatus.
Külas asub Vecumnieki kalmistu.
Aastal 1989 oli külas 49 elanikku. Aastal 2000 oli elanikke 45, aastal 2004 oli elanikke 35, aastal 2009 aga 30.
Pušči
Pušči (ka Puščas) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Murmastiene vallas.
Küla asub valla lõunaosas. Pušči jääb valla keskusest Murmastienest 7,7, piirkonna keskusest Varakļānist 13,3 ning Riiast 204,3 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Pušči bussipeatus.
Aastal 2009 oli külas 35 elanikku.
Villu Soon
Villu Soon (sündinud 20. veebruaril 1979) on eesti entomoloog.
Ta õppis aastail 1997–2004 Tartu Ülikoolis bioloogiat ja sai 2014. aastal zooloogia alal doktorikraadi kaitstes väitekirja "Kuldherilaste (Hymenoptera: Chrysididae) Chrysis ignita liigirühma fülogeneetiline revisjon rõhuasetusega Põhja-Euroopa faunal".
Ta töötab Tartu Ülikooli loodusmuuseumis teadurina.
Tallinna Aleksandri Gümnaasium
Tallinna Aleksandri Gümnaasium oli aastatel 1872–1917 Tallinnas tegutsenud haridusasutus.
Tallinna Aleksandri Gümnaasium (vene keeles Ревельская Александровская гимназія) asus aadressil Vene turg 1, Vene turu põhjapoolsel küljel (tänapäeval Viru väljak 2) 1850. aastal ehitatud Rotermanni kaubamaja hoones, mille Tallinna Linnavalitsus omandas 1871. aastal ning avas hoones 31. mail esimese 3-klassilise venekeelse poeglastegümnaasiumi Eestis.
1914. aastal nimetati Riia õpperingkonna (Reveli) Tallinna Linna Kõrgem Algkool, Tallinna Aleksandri Gümnaasiumiks (vene k Ревельское высшее начальное училище Императора Александра I Благословенного).
Pärast Teist maailmasõda töötas selles hoones aastakümneid kutsekool, enne lammutamist oli see aga Tallinna Pedagoogilise Instituudi üks õppehooneid.
Gümnaasiumi direktoreid
pisi|Hoone, kus 1872–1917 asus Tallinna Aleksandri Gümnaasium (foto tehtud pärast ümberehitust)
Euroopa Puuhoolduse Nõukogu
Euroopa Puuhoolduse Nõukogu (EAC) asutati 1992. aastal ja sinna kuulub 22 riiki. Eestit esindab alates 2012. aastast Eesti Arboristide Ühing.
Euroopa Puuhoolduse Nõukogu nimetab alates 2007. aastast igal aastal ühe Euroopa linna Euroopa puupealinnaks.
Darvinieki
Darvinieki (ka Darvinīki või Darvenieki) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Murmastiene vallas.
Küla asub valla lõunaosas Teicija jõe kaldal. Darvinieki jääb valla keskusest Murmastienest 8,2, piirkonna keskusest Varakļānist 13,7 ning Riiast 204,7 kilomeetri kaugusele.
Aastal 2009 oli külas 28 elanikku.
Kaunitar ja koletis (täpsustus)
"Kaunitar ja koletis" võib olla:
Mihhail Ladõgin
Mihhail Ladõgin (vene keeles Михаил Дмитриевич Ладыгин; 22. detsember 1912 Vjatka kubermang – 30. mai 1990 Leningrad) oli vene näitleja.
1934. aastal lõpetas ta Leningradi estraadi-tsirkusetehnikumi. Aastatel 1934–1956 oli ta Punalipulise Balti Mere Laevastiku teatri näitleja, töötas ka Tallinnas. Aastatel 1956–1967 töötas ta V. Komissarževskaja nimelises Leningradi draamateatris, 1967–1971 Leninliku komsomoli nimelises Leningradi teatris. Aastatel 1955–1970 mängis ta enam kui 20 filmis.
Epp Alatalu
Õppis 1984–1989 Tartu Ülikoolis ajakirjandust (kursuse juhendaja oli Epp Lauk), tema diplomitöö uuris ajakirja Nõukogude Naine/Eesti Naine lugejat (juhendaja Peeter Vihalemm).
TÜ ajakirjandusosakonnas õppides töötas praktikandina Rakveres ajalehes Punane Täht (praegu Virumaa Teataja), ETV-s Aktuaalse Kaamera toimetuses (juhendaja oli Ede Kõrgvee), Eesti Raadio uudistetoimetuses (juhendaja Riina Eentalu) ja propagandasaadete toimetuses (juhendajaiks Marianne Mikko, Ene Hion, Raul Mälk jt) ning Eesti Raadio korrespondendipunktis Moskvas (juhendajaks Marika Villa).