Morality:_Its_Nature_and_Justification
Moraal on mitteformaalne avalik süsteem, mis käib kõigi ratsionaalsete inimeste kohta
Moraal on mitteformaalne avalik süsteem, millel pole autoriteetseid kohtunikke ega otsustamisprotseduuri, mis annaks kõigile moraaliküsimustele ühesed vastused. Kui lahkarvamuste lahendamine on oluline, kasutatakse lisaks moraalile poliitilist ja õigussüsteemi. Need ei anna küsimusele moraalset vastust, vaid moraalselt lahendamatuks peetav küsimus viiakse üle poliitika või õiguse valda. Legitiimsetel moraalilahkarvamustel on aga piirid, nagu teisteski mitteformaalsetes avalikes süsteemides on lahkarvamustel piirid. Valdaval enamikul juhtudest lahkarvamust ei olegi, aga just sellepärast neid olukordi kunagi ei arutatagi. Kui väidetakse, et keegi, näiteks paavst, on moraaliautoriteet, siis see tuleb sellest, et moraalil ja religioonil ei tehta vahet. Saavad olla religioossed autoriteedid, aga ei saa olla moraaliautoriteete. Kellelgi pole erilist moraaliteadmist, mis oleks teistele kättesaamatu, sest kõik, kes moraaliotsustustele alluvad, peavad teadma, mida moraal keelab jne. Tõsi küll, mõned inimesed oskavad oma ettevalmistuse ja kogemuse ning intellekti ja otsustusvõime tõttu moraaliprobleeme paremini käsitleda, kuid moraaliotsuste tegemise oskus pole akadeemiline eriala ja kellelgi ei saa olla legitiimset pretensiooni olla moraaliekspert. Kahjuks on mõned inimesed, sealhulgas mõned filosoofid, võtnud eetiku tiitli, just nagu nad oleksid äri või meditsiini puudutavate moraaliotsuste eksperdid, nii nagu keemikud on keemia eksperdid. Filosoofide, sealhulgas moraalifilosoofide ülesanne on selgust tuua, Mõnikord saavad nad ka näidata, kas mõni tavaline seisukoht on õigustatud. Moraalifilosoofid peaksid selgitama moraali loomust ja püüdma näidata, et see on õigustatud, aga need, kes teavad paremini fakte ja kellel on valdkonnas rohkem kogemust, teevad tõenäoliselt paremaid moraaliotsuseid. Moraali selgitamine ei saa kõiki moraalivaidlusi lahendada, sest tavamoraal lubab mingil määral lahkarvamusi. Isegi sel ebatõenäolisel juhtumil, kui kõik on faktide asjus täielikus üksmeeles, sealhulgas ennustustes mingi otsuse või poliitika tagajärgede kohta, jääb ikkagi lahendamatu moraalilahkarvamus. See, et moraal on mitteformaalne avalik süsteem, mis käib kõigi ratsionaalsete inimeste kohta, seletab paljusid omadusi, mis moraalil peaaegu kõigi meelest on. See seletab, et moraali mittetundmist tavaliselt ei peeta vabanduseks. See seletab ka, miks ei peeta irratsionaalseks, kui keegi võtab moraali oma käitumise juhiseks, isegi ülekaaluvaks juhiseks. (Gerti meelest tähendab see, et moraal on ülekaaluv juhis, et mittemoraalsed kaalutlused ei tohiks panna inimest käituma amoraalselt. Ratsionaalsed inimesed ei pruugi pidada moraali ülekaalukaks, ja paljud inimesed toimivadki rahvuslikel või religioossetel motiividel amoraalselt. Peaaegu keegi ei arva, et moraalikaalutlused kaaluvad mittemoraalsed alati üle: et nad peaksid andma üle jääva raha alati heategevuseks, selleasemel et nautida väikest luksust.) See seletab ka, miks moraali peetakse kategooriliseks või väljapääsmatuks. Keegi ei saa sellest lihtsalt välja astuda: teised otsustaksid tema üle endiselt moraali seisukohast, kuigi ta väidab, et ta on sellest üle või väljaspool. Ratsionaalsed inimesed tahavad, et teised võtaksid moraali käitumisjuhiseks, isegi kui nad ise ei taha seda järgida, ja nad teavad, et kõik ratsionaalsed inimesed tahavad, et nad toimiksid moraalselt. Sellepärast ongi küsimus "Miks ma peaksin olema moraalne?" ehtne küsimus ja sellepärast tunnistavad peaaegu kõik, et inimesel on ratsionaalselt lubatud mitte võtta moraali oma käitumise ülekaaluvaks, isegi tähtsaks juhiseks. Filosoofid, kes väidavad, et see pole ehtne küsimus, ignoreerivad tavaliselt ka silmakirjalikkuse ja moraali vahelist tihedat seost. Need vead tulevad vähemalt osalt sellest, et moraali peetakse primaarselt üksikisiku omaksvõetud käitumisjuhiseks.