Brandon_Warmke
Andestuse majanduslik mudel
Miks mõelda moraalsest andestusest analoogselt võla kustutamisega. Mõned lähtuvad Warmke arvates järgmisest kaalutlusest. Iga usutav andestuse teooria peaks saama seletada, miks andestuse näidisjuhtumitel pahategija ja ohvri interaktsiooni normid muutuvad. Petmise näites tunneb petja end oma iseka käitumise pärast väga halvasti ja palub andeks ning pakub, et käib ohvri lapsel järgmisel kuul ise järel. Oletame, et ohver annab andeks ja ütleb seda, aga järgmisel päeval ilmutab pahameelt, palub andeks, ütleb, kui paha tegu see oli, ning teatab, et kui tegijal oleks pisutki väärikust, käiks ta lapsel järel kuus kuud. Warmke meelest on ilmne, et sel juhul teeb ohver midagi moraalselt lubamatut. Andestus muudab mõned enne lubatud vaatamis- ja kohtlemisviisid ohvrile esmapilgul lubamatuteks. Näidisjuhtumitel on normid muutunud ka pahategija jaoks. Näites kaob petjal kohustus andeks paluda ja kohustus hüvitust pakkuda. Tal on küll lubatud andeks paluda ja hüvitada. Niisiis, iga andestuse teooria peab seletama "andestusejärgset fakti": andestuse näidisjuhtumitel muutuvad normid nii ohvri kui ka pahategija jaoks. Andestusejärgset fakti ei muuda see, kui ohvri hoiakud ja käitumine näitavad, et ta polegi andeks andnud. Standardsed andestuse teooriad väidavad, et andestus on (jämedates joontes) emotsiooni muutus, pahameele või retributiivsete kirgede kõrvaldamine või mahendamine või nendest loobumine. (John Kekes ("Blame versus Forgiveness"), Linda Radzik ja Leo Zaibert ("The Paradox of Forgiveness") nimetavad seda standardseks vaateks. Seda pooldavad näiteks Jeffrie Murphy, Norvin Richards ("Forgiveness"), Stephen Darwall (The Second Person Standpoint: Morality, Respect, and Accountability).) On raske näha, kuidas standardne andestuseteooria üksinda andestusejärgset fakti seletab. Seda on hakatud kirjanduses üha enam tunnistama. On näiteks veenvalt väidetud, et andestamisele ei pea üldse eelnema pahameel (William Neblett, "Forgiveness and Ideals"), Richard Swinburne, Peter Digeser, Eve Garrard ja David McNaughton ("In Defence of Unconditional Forgiveness"), Anthony Bash (Forgiveness and Christian Ethics), Brandon Warmke ja Michael McKenna ("Moral Responsibility, Forgiveness, and Conversation"), Dana Nelkin, Derk Pereboom (Free Will, Agency, and Meaning in Life)). On ka väidetud, et andestus on võimalik isegi mingil määral jätkuva pahameele juures. (Näiteks Ernesto V. Garcia ("Bishop Butler on Forgiveness and Resentment") väidab, et Joseph Butler tegelikult nii arvaski.) Aga kui need väited on tõesed, siis kontingentsed emotsionaalsed muutused ei saa normide muutumist seletada. Aga majanduslik mudel seletab andestusejärgset fakti. Kui rahaline võlg kuulutatakse andestatuks, siis see andestatakse, nii et nüüd on esmapilgul lubamatu toimida nii nagu enne andestamist (palgast kinni pidada, maja võõrandada, krediidireitingut alandati). Kui andestuse puhul andestatakse moraalne võlg, siis teatud kohtlemis- ja vaateviis muutub esmapilgul lubamatuks, sest teatud kohustustest on vabastatud ja teatud õigustest on loobutud. Majanduslik mudel ütleb, et andestajatel on normatiivne võim, nagu võlakustutajatelgi. Ent kõiki pole veendud, et majanduslik mudel on valgustav. Mõned on osutanud sügavatele disanaloogiatele, mis annavad alust see mudel kõrvale jätta.