cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fonograaf
Tööpõhimõte
Taasesitamisel pani helivaos liikuv nõel selle vertikaalsuunalisi võnkumisi järgides võnkuma membraani, mille tekitatud nõrk heli suunati ruupori abil akustiliselt kuulaja poole.
Fonograaf ja grammofon
Edisoni varasemad patendid näitasid, et ta oli täiesti teadlik võimalusest salvestada heli kettale, aga ta ise eelistas silindreid, sest siis oli nõela liikumise kiirus vaos muutumatu ja Edison pidas seda "teaduslikult õigemaks". Arvatavasti mõtles ta selle juures sagedusala kitsenemist kõrgemate sageduste osas, mis on heliplaatidel kuni kolmekordne plaadi lõpuosas võrreldes salvestusega plaadi alguses seoses joonkiiruse vähenemisega liikumisel keskkoha suunas.
Fonograafis toimub heli salvestamine andmekandjale samal põhimõttel kui grammofonis, kuid erinevalt tavalisest grammofonist sai fonograafiga heli ka salvestada. Seetõttu oli fonograaf nii ametiasutustes kui ka kodustes oludes kasutusel diktofonina kuni magnetofoni laialdase kasutuselevõtuni 1940. aastail.
Gepard
Gepard (Acinonyx jubatus) on kaslaste sugukonda kuuluv imetaja.
Kirjeldus
Gepardi kehapikkus on 150 cm, sellele lisandub saba pikkusega 70 cm. Kaal on umbes 70 kg. Selle kaslase keha on otsekui jooksmiseks loodud. Gepard ei saa oma küüniseid täies ulatuses sisse tõmmata.
Eluviis
Emasloomad elavad kas üksi või koos poegadega nende kasvamise ajal. Isased elavad karjas, mille juht langetab kõik otsused. Kohtutakse ainult paaritumiseks.
Gepard on kiireim maismaaloom. Ta võib lühikesel distantsil (kuni 400 m) saavutada kiiruse 120 km/h, mis võimaldab tal jahtida ka nii väledaid saakloomi nagu gasellid. Siiski lõpeb rekordkiiruse omaniku jaht üheksal juhul kümnest läbikukkumisega. Jahti peab gepard päeval.
Paljunemine
Gepard saavutab suguküpsuse umbes kolmeaastaselt. Tiinus kestab umbes 95 päeva. Kui gepard parajasti jahti ei pea, siis viibib ta koopas, kus emasloom toob ilmale 4-6 pisikest, kes ei kaalu palju rohkem kui apelsin. Suurem osa neist langeb teiste kiskjate saagiks. Pojad lahkuvad ema hoole alt umbes pooleteise aasta vanuselt, kuid elavad koos vendade ja õdedega, kuni neist on saanud väga head jahimehed. Vabas looduses võib gepard elada 15 aastaseks.
Richard Õunap
Richard Õunap (26. veebruar 1892 Tartu – 4. juuli 1957 Simuna) oli eesti arst.
1944 põgenes Richard Õunap Saksamaale. Ta sattus Saksamaal Nõukogude Liidu okupatsioonitsooni, tagasi Eestis. Arreteeriti NKVD poolt 1945 Tartus, viibis vangistuses, vabanes 1956.
Ahvenalised
Eesti kaladest kuulub ahvenaliste hulka 15 liiki.
Anatoomilisi erijooni
Ahvenaliste uimedes esineb tavaliselt ogakiiri. Kõhuuimed, kui nad on olemas, asetsevad tavaliselt rinnauimede aluste all või nendest eespool - kõril ning ei sisalda enamasti üle kuue kiire. Rinnauimede alused asetsevad kala pikitelje suhtes kaldu või perpendikulaarselt. Rasvauim puudub.
Ujupõis ei ole ühendatud sooltoruga või puudub hoopis.
Marly masin
Marly masin oli aastatel 1681–1688 Prantsuse päikesekuninga Louis XIV korraldusel rajatud veetõsteseade Versailles' lossi purskkaevude ja veevärgi jaoks. Viiekilomeetrises torustikus pumbati 200 m² vett tunnis Seine'i jõest 163 meetri kõrgusele. Selleks kasutati 221 pumpa, mida käitas 13 kaheksameetrise läbimõõduga vesiratast. Seadme käigushoidmine nõudis kuuekümne mehe pidevat tööd. Tihti esines tõrkeid ning oli vaja kulukaid parandustöid.
Seade hävis Prantsuse revolutsiooni päevil.
.is
pisi .is on Islandi Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1987. aastast.
2021. aasta seisuga oli domeenile registreeritud üle 77 000 saidi.
Miina Härma monument
Miina Härma monument asub Tartus Miina Härma Gümnaasiumi ees.
Monument on püstitatud Miina Härma mälestuseks.
See avati helilooja 120. sünniaastal detsembris 1984, avamise puhuks kirjutas luuletuse Lehte Hainsalu. Monumendi autor on Juta Eskel.
.it
.it on Itaalia Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1987. aastast.
.je
.je on Jersey Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1996. aastast.
Luukalad
Luukalad (Osteichthyes) on keelikloomade hõimkonna ülemklass, mis hõlmab sagaruimsete ja kiiruimsete klasse. Luukalad arenesid välja teistest kalarühmadest hiljem ja neid peetakse kõige kõrgemalt arenenuks.
Luukalad on parafüleetilised maismaa selgroogsetega.
Skelett
Kõigil luukaladel on kerge, kuid tugev, kas osaliselt või täielikult luulise koostisega siseskelett, mis toetab paindlikke uim, võimaldades kalal oma liigutusi täpselt kontrollida. Iga uime kontrollib eraldi lihaste grupp ja seega võib see liikuda teistest sõltumatult. Luukaladele iseloomulik sümmeetriline saba on efektiivne vahend kala edasiviimiseks vees.
Luukalade skelett koosneb üldjoontes kolmest osast: kolju, selgroog ja uimede skelett.
Lõpusepilud
Erinevalt teistest kalade gruppidest on luukalade lõpusepilud kaetud luuliste kaantega ja alumisel lõpusekambril on luulised toesed, mida kutsutakse lõpusekaarteks. Need kaks struktuuri võimaldavad kalal haarata suu vett täis ning see siis läbi lõpuste välja pumbata; lõpusekaared aitavad avada suu reguleerides vee sissevoolu; lõpusekaaned toimivad seejuures lõpuste tihenditena väljavoolu reguleerides. Niimoodi saavad luukalad hingata pidevalt.
Ujupõis
Suurem osa luukalu reguleerib oma ujuvust ujupõieks nimetatava peensoole väljasopistise abil. Kuna põis on täidetud gaasiga, on selle tihedus veest väiksem. Kala võib tõsta end kõrgemale või madalamale reguleerides põies sisalduva gaasi hulka.
Kuna magevee tihedus on merevee omast väiksem ning see ei toeta nii palju kala keha, on mageveekalade ujupõis suurem kui merekaladel.
Meeleelundid
Enamusel luukaladest on väga hästi väljaarenenud nägemis- ja kuulmismeel. Mõlemat kasutatakse suhtlemisel ja seltsingulisel käitumisel.
Silmad asetsevad üldjuhul pea külgedel ning see tagab kaladele laia nägemisvälja. Silma võrkkestas asetsevad kolvikesed ja kepikesed annavad hea värvide eristamis võime. Nägemismeel on väga oluline kalade parvedesse koondumisel. Luukalad ujuvad suurte, sageli kümnetest tuhandetest isenditest koosnevate rühmadena. Niisugusel koordineeritud viisil võivad ujuda ainult luukalad. Iga kala jälgib tavaliselt oma naabreid ning järgneb neile paralleelselt, säilitades individuaalse nägemise, kuulmise ja küljejoone süsteemi.
Sigimine
Suuremal osal luukaladest toimub viljastamine kehaväliselt, kuid vähestel liikidel on see kehasisene.
Avameres elavad luukalad toodavad suurel arvul vees planktonina hõljuvaid mune, millest hautakse välja vaid väike osa. Rannikumere ja magevee kalad toodavad vähem mune ja nende munad kinnituvad setetele, pesade või taimede külge. Väike osa liike hoolitseb oma munade ja poegade eest.
Luukalade hulka kuuluvad ka mõned hermafrodiitsed liigid. Mõne liigi kalad võivad täiskasvanuna vahetada sugu.
Süstemaatika
Luukalade ülemklassi kuulub kaks klassi: Sagaruimsete uimed sarnanevad loibadega ning on keha külge ühendatud paindlike sagarate abil; kiiruimsetel toetavad uimi luulised kiired.
Kiiruimsed kalad on tänapäeval suurim kalade grupp.
Kuna zooloogid avastavad kogu aeg uusi liike ja leiavad nendevahelisi seoseid, muutub luukalade klassifikatsioon pidevalt.
Gustav Ernesaks (tõstja)
pisi Gustav Ernesaks (2. august 1896 Harjumaa – 2. september 1932 Sydney) oli eesti tõstja ja maadleja.
Tõstjana
1921 tuli Ernesaks 378,1 kg Eesti tõstmises meistriks. Sellel võistlusel esindas ta Tallinna Valvajat.
1. maailmameistrivõistlused tõstmises toimusid 1922. aastal Tallinnas. Võistlused peeti viies tõsteviisis, mille tulemused liideti. Ernesaks võistles sulgkaalus (kuni 60 kg). Esimese võistluspäeva järel juhtis eestlane Alfred Schmidt šveitslase Heinrich Grafi ees, kuid teisel päeval esitas Graf protesti, paludes Schmidti uuesti kaaluda. Selgus, et Schmidt on ettenähtust siiski 0,2 kg raskem, ja ta diskvalifitseeriti. Graf võitis suure eduga, kuid kaks medalit tuli siiski Eestisse. Karl Kõiv sai 367½ kiloga hõbeda ja Ernesaks 365 kiloga pronksi, kuigi edestas Kõivu kolmes tõsteviisis. Ernesaksa tulemused tõsteviiside järjekorras: kahe käega surumine 65 kg, ühe käega rebimine 60 kg, ühe käega tõukamine 75 kg, kahe käega rebimine 77½ kg ja kahe käega tõukamine 87½ kg.
1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis saavutas Ernesaks sulgkaalus 6. koha. Tema tulemused olid 60 + 80 + 67½ + 72½ + 92½, kokku 372½ kg. Ühtlasi saavutas Ernesaks 9 olümpiarekordit. Kolm eesti tõstjat on veel rohkem olümpiarekordeid püstitanud: Alfred Neuland 14, Harald Tammer 13 ja Jaan Kikkas 10. Ühe käega rebimises saavutas Ernesaks 60 kg. Ühe käega tõukamises püstitas ta kolm olümpiarekordit: 72½, 77½ ja 80 kg. Surumises püstitas ta samuti kolm olümpiarekordit: 60, 65 ja 67½ kg. Rebimises püstitas ta olümpiarekordi 72½ kg ja viievõistluses 372½ kg. Kuid tema rekordid ületati juba samal võistlusel.
Maadlejana
Ernesaks võistles ka maadluses, kuigi sel alal ei pääsenud ta kunagi Eesti koondisse. 1925 tuli ta kärbeskaalus Eesti meistriks klassikalises maadluses. Sellel võistlusel esindas ta Tallinna Sporti.
Sporditegelasena
21. märtsil 1922 moodustati Eesti Spordi Liidu raskejõustiku osakonna juhatus, mille viie liikme hulka kuulusid nii Schmidt Kõiv kui ka Ernesaks.
Edasine elukäik
Ta töötas Tallinnas pagarina. Ta emigreerus 1926. aastal Brasiiliasse ja sealt edasi Austraaliasse. Ta suri Sydneys kollatõppe.
.jm
.jm on Jamaica Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1991. aastast.
Röa
Röa on mitme koha nimi:
Leopard
Leopard (Panthera pardus) on kaslaste sugukonda pantri perekonda kuuluv imetaja.
Levila
Leopardi levila on suurem kui ühelgi teisel metsikult elaval kaslasel. Leopardid elavad peaaegu kogu Aafrikas (välja arvatud Saharas) ja Lõuna-Aasias. Nõukogude Liidus kohati teda väga harva Taga-Kaukaasias, Kesk-Aasias ja Primorjes.
Klassifikatsioon
Esimesena kirjeldas leopardi teaduslikult Carolus Linnaeus aastal 1758. Edaspidi kirjeldati 27 leopardi alamliiki. 1996. aastal uuriti leopardide DNA-d, et selgitada välja leopardi alamliikide arv. Eristati kaheksat alamliiki: aafrika, pärsia, india, sri lanka, indohiina, jaava, põhjahiina ja amuuri leopardi. Hiljem on siiski tunnistatud alamliikideks ka anatoolia, araabia ja belutšistani leopard. Aafrika leoparde ei ole veel põhjalikult uuritud ning pole välistatud, et nende hulgast saab veel mõne alamliigi eristada.
Ajalugu
Pantri perekond tekkis umbes 11 miljonit aastat tagasi. Tänapäevaste pantriliikide viimane ühine eellane elas umbes 6,37 miljonit aastat tagasi. Varaste leopardide jäänuseid on leitud Ida-Aafrikast ja Lõuna-Aasiast 2–3,5 miljoni aasta vanustest lademetest. Oletatavasti kujunes leopard tänapäevase liigina välja 470 000 – 825 000 aastat tagasi Aafrikas ja levis 170 000 – 300 000 aastat tagasi üle Aasia.
Kehaehitus
Leopard on saleda ja jõulise kehaehitusega loom. Tema tüvepikkus on 91–180 cm, saba pikkus 75–110 cm, kaal tavaliselt 32–40 kg, erandjuhtudel üle 100 kg. Leopardil on ümar pea, pikk saba ning saledad tugevad jalad.
Põhitoonilt kollasel karvastikul on üle kogu keha, jalgade ja saba selgepiirilisi musti laike ja rosette. Troopikas leidub melanootilisi isendeid, keda nimetatakse mustadeks pantriteks. Eriti sageli täheldatakse neid Jaaval. Samas pesakonnas võib koos olla nii musti kui ka kollaseid poegi. Troopikas elavate isendite karvkate on ere ja tihe, aga mitte kohev. Kaug-Idas on nende talvekarv paks, kohev ning troopika liikidega võrreldes tuhmim.
Elupaik
Leopard elab tihedates segametsades mäenõlvadel ja tasandikel. Ta võib elada ka savannis või jõe kaldatihnikus. Ta elab erakuna ja peab jahti öösel. Leopard ronib puu otsas väga osavalt ning tihti jääb sinna päevaks puhkama või ööseks saaki varitsema. Vahel püüab ta puu otsast ahve, kuid enamasti tegutseb siiski maapinnal. Ta hiilib saaklooma lähedusse, teeb paar võimsat hüpet ning ründab. Leopard võib varitseda ka loomaraja või loomade joomispaiga läheduses.
Toitumine
Öö saabudes laskub leopard maapinnale jahti pidama.
Tema põhitoidu moodustavad väikesed antiloobid, hirved, metskitsed ja teised sõralised. Nende nappusel sööb ta närilisi, ahve ja linde, isegi roomajaid ja putukaid. Saagi, mida ta korraga ära ei suuda süüa, tassib ta puu otsa, et hüäänid, šaakalid ja teised raipesööjad seda kätte ei saaks. Vanad leopardid seevastu võivad saada ise raipesööjateks. Üksikud isendid murravad koeri ja kariloomi. Peale selle on täheldatud ka inimesi murdvaid leoparde, küll aga esineb neid harvem kui lõvide ja tiigrite hulgas.
Paljunemine
Tiinus kestab 3 kuud. Emasloom toob ilmale 1–4 poega, kes on juba sündides tähnilised.
Pesaks on raskesti ligipääsetavas kõrvalises kohas asuv koobas, kaljulõhe või mahalangenud puu juurte alla kaevatud auk.
Areng
Pojad elavad kaks aastat koos emaga, seejärel alustavad noored leopardid iseseisvat elu. Isased leopardid saavutavad suguküpsuse 2-aastaselt, emased pisut varem.
Salaküttimine
Leopardinahk on rahvusvahelisel karusnahaturul kõrges hinnas. Ühtlasi on nad ihaldatud jahitrofeed. Seetõttu on leoparde kütitud nii palju, et väljaspool Aafrikat on nad sattunud väljasuremisohtu. Vahel tapetakse leoparde lihtsalt sellepärast, et neid peetakse ohtlikeks loomadeks. Tegelikult on leopard tähtsal kohal looduse sanitarina nagu teisedki suurkiskjad. Ta kütib eeskätt haigeid ja alaväärtuslikke loomi ja reguleerib paljude kahjulike liikide, näiteks ahvide arvukust.
Ohustatus
Leopardil on vähe vaenlasi, teda söandavad rünnata vaid lõvid, hüäänid ja suured paavianid, samuti inimesed.
Leopard kuulub punase raamatu liikide hulka.
Rahvusvaheline Looduskaitseliit (IUCN) paigutab leopardi ohualdiste liikide hulka. Tema arvukust ohustavad elupaikade ja jahialade vähenemine ning salaküttimine.
Leopard vappidel
Leopardi on kujutatud mitme riigi vapil:
Peloponnesos
thumb|Peloponnesose poolsaar satelliidilt nähtuna Peloponnesos [pelop'onnesos] (Πελοπόννησος; ´Pelopsi saar´; peamiselt keskajal ka Morea 'moorpuu') on poolsaar Kreekas poolsaar Joonia ja Egeuse mere vahel, mida ühendab mandriga Kórinthose maakitsus. Peloponnesos on Balkani poolsaare lõunapoolseim osa.
Peloponnesose poolsaare pindala on 21 400 km², elanike arv umbes 1 000 000.
Peloponnesose poolsaarest suurema osa hõlmab Peloponnesose piirkond, põhjaosa kuulub Lääne-Kreeka piirkonda.
Nimi
Nii vana- kui ka uuskreeka keeles on Peloponnesose nimi Πελοπόννησος. Hääldus on vanakreeka keeles [pelop'onneesos], uuskreeka keeles [pelop'onnisos]. Nimi tähendab 'Pelopsi saar'. Müütiline kangelane Pelops olevat vallutanud kogu poolsaare.
Kreeka keeles nimetatakse poolsaart veel Μωρέας (Moréas) ja Μωριάς (Moriás). See nimi (nagu ka ladina Morea, türgi Mora ja albaania More tulenevad sellest, et poolsaar on mooruspuumarja kujuline.
Loodus
Peloponnesost ühendab Kreeka keskosaga 42 km pikkune Kórinthose maakitsus (Isthmos). Maakitsust läbib 6,3 km pikkune Kórinthose kanal, mis rajati 1881–1893.
Lõuna- ja kagurannikut liigestavad Messeenia laht, Lakoonia laht ja Argolída laht.
Pinnamood
Pinnamood on mägine. Peamiselt lubjakivist, marmorist ja konglomeraatidest koosnevad massiivid ning mäeahelikud (Hagios Eliase mäetipp Taygetose ahelikus 2404 m) vahelduvad nõgudega.
Peloponnesose keskosa hõlmab Arkaadia karstiplatoo.
Kliima
Kliima on vahemereline kliima.
Taimestik
Lääneosas kasvab frügaana, idaosas makja. Kohati on ka metsa.
Peloponnesosel on õlipuu-, viinapuu- ja tsitrusviljade istandused. Palju on paljaid kaljusid.
Põllumajandus
Peloponnesosel kasvatatakse viinamarju, millest saadakse korinte. Kasvatatakse ka tsitrusi, mooruspuud ja õlipuud.
Peetakse lambaid ja kodukitsi.
Mäendus
Kaevandatakse pruunsütt.
Vaatamisväärsused
Peloponnesoses on palju ajaloolisi paiku: Sparta linn, Olümpia ja Mükeene varemed.
Urmas Tartes
Urmas Tartes (sündinud 19. septembril 1963 Tartus) on eesti bioloog ja loodusfotograaf.
Urmas Tartes on töötanud Zooloogia ja Botaanika Instituudi direktorina (1996–2004) ja professorina Eesti Maaülikoolis (2005–2010). Ta on Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni esimees. Urmas Tartes on Eesti Rooma Klubi liige.
Elukäik
Tartes sündis Tartus 19. septembril 1963.
Ta õppis Nõo Keskkooli matemaatika ja füüsika eriklassis, mille lõpetas 1982. aastal kuldmedaliga.
Pärast armeeteenistuse läbimist (1983–1985) asus ta õppima Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-zooloogia erialale. Tartes lõpetas ülikooli 1989. aastal cum laude.
Aastatel 1996–2004 oli Tartes Zooloogia ja Botaanika Instituudi direktor. 2005–2010 töötas professorina Eesti Maaülikoolis.
Alates 2010. aasta jaanipäevast tegutseb vabakutselise loodusemehena.
Tartes ja fotograafia
pisi|Urmas Tartes pisi|Urmas Tartes Fotograafiaga puutus Tartes juba varakult kokku, kuna tema isa ja vend olid aktiivsed harrastusfotograafid. Esimese fotoaparaadi sai ta algklassides ja selleks oli Smena Simvol. Kuna sellises vanuses oli filmide ilmutamine liiga keeruline, rauges aastate möödudes ka esimene fotograafiaalane huvi.
Huvi tekkis uuesti ülikooliõpingute ajal, kui teda hakkas huvitama entomoloogia ja oli vaja teha putukakogu. Kuna soov kogu koostamiseks ei olnud nõnda tugev, et ta oleks olnud valmis selle jaoks putukaid nõela otsa ajama, leidis ta, et kollektsiooni võib kokku panna ka fotomaterjalidest. Esimeseks sihipäraselt tehtud putukapildiks oli 1985. aastal botaanika praktikumi käigus Saaremaal Smenaga tehtud foto haavalumikust.
Järgmiseks aparaadiks oli juba ZBI-st kasutada saadud Zenit TTL koos vaherõngaste ja objektiiviga Helios. Siiski ei olnud ka selle aparaadiga võimalik veel väga heal tasemel putukapilte teha. Seejärel tutvus Tartes juba põhjalikult kogu tolleaegse erialakirjandusega, mida Tartust leida võis. Kolleeg Enno Merivee nõuannetest ajendatult jõudis ta suurendiobjektiivide kasutamiseni ning aja jooksul paranes tehtavate putukapiltide kvaliteet.
Aastast 2000 hakkasid tema sulest ilmuma looduse leheküljed SL Õhtulehes. Alates 2002. aastast tegutseb Tartes fotoõpetajana EestiFoto stuudios. On olnud lektor paljudel fotokoolitustel. Ta esineb regulaarselt loodusettekannetega. On olnud mitme fotokonkursi ja Matsalu filmifestivali žürii liige.
Ühiskondlik tegevus
Urmas Tartes kuulub Eesti Looduseuurijate Seltsi ning on Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni esimees.
Ta kuulub ka Eesti Rooma Klubisse.
Näitused
pisi|260px|[[Kimalas-lottsuru (Hemaris fuciformis)]]
Krijatantra
Krijatantra (Kriya Tantra) (tiibeti keeles bya gyü) on tantrate esimene aste ehk kategooria, mis käsitleb tseremooniaid, rituaalide läbiviimist ja nende teoreetilist olemust. See on tegutsemise tantra, sisaldades detailset instruktaaži annetuste ja jumaluste kohta koos nende hierarhilise pingereaga.
Siin ei ole õpilane praktiseeritava jumalusega võrdsel tasemel, mis tähendab, et ta ei kujusta end mitte ise end jumalusena, vaid kujustab enda ette (endast väljapoole).
Kuna algaja tantrik on arenematu ja maailma illusoorsus tema jaoks detailides eristamatu, siis praktika eesmärgiks on saada enda teadvuse võimustamist jumaluse poolt.
Krija tantra juurde kuulub näiteks Rohelise Taara praktika.
.ki
.ki on Kiribati Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1995. aastast.
.kh
.kh on Kambodža Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1996. aastast.
Miina Härma hauamonument
pisi|Miina Härma haud Miina Härma hauamonument asub Miina Härma haual, Tartus, Raadi kalmistul. Monumendi autor on Aleksander Eller. Monument paigaldati 1965. aastal
Lõunapoolus
222px|pisi|Antarktika kaart lõunapoolusega 222px|pisi|Lõunapoolust tähistav vai
Lõunapoolus ehk geograafiline lõunapoolus on kujutletav punkt lõunapoolkeral, kus Maa pöörlemistelg lõikub Maa pinnaga. See asub Antarktise keskosas 2835 m kõrgusel merepinnast, kus jää paksus on umbes 2700 m, nii et kui kõik see jää sulaks, oleks lõunapoolus allpool merepinda. Lähim meri, McMurdo laht, on umbes 1300 km kaugusel.
Lõunapoolust ei tohi segamini ajada magnetilise lõunapoolusega.
Lõunapooluse koordinaatideks märgitakse tavaliselt lihtsalt 90° S. Kõik pikkuskraadid saavad lõunapoolusel kokku ja sellepärast ei ole lõunapooluse pikkuskraad defineeritud. Kui siiski on tarvis ka pikkuskraadi anda, siis kasutatakse selleks 0 °W. Ükskõik mis suunas lõunapooluselt liikuda, on see ikka põhjasuund. Ent lõunapoolusel kasutatakse siiski kokkuleppeliselt ka ilmakaari; sel juhul tähendab põhjasuund nullmeridiaani suunda.
Lõunapoolusel on 6 kuud aastas polaaröö ja 6 kuud aastas polaarpäev. Polaarpäeva ajal on päike küll kogu aeg näha, ent on madalal ega soojenda. Lõunapoolus on alati kaetud jää ja lumega, mis peegeldavad tagasi peaaegu kogu päikesekiirguse. Sellepärast on lõunapoolus üks kõige karmima kliimaga kohti maailmas. Siiski on veel külmem koht polaarjaam Vostok, mis asub veelgi kõrgemal ja merest veelgi kaugemal.
Juulis on kuu keskmine temperatuur –63 °C, jaanuaris –23 °C. Registreeritud maksimaalne temperatuur on –13,6 °C (27. detsember 1978) ja minimaalne temperatuur –82,8 °C (23. juuni 1982). Aasta keskmine sademehulk on 2,5 mm. Rohkem toovad lund tuuled, paarkümmend sentimeetrit aastas. Õhuniiskus on praktiliselt 0.
Lõunapoolus on palju külmem kui põhjapoolus. Esiteks asub põhjapoolus meretasemel, lõunapoolus kõrgmägedes. Teiseks asub põhjapoolus merel, mis toimib soojareservuaarina, lõunapoolus maismaamassiivi keskel, kus soojusallikat pole.
Lõunapoolusel olev jää liigub kiirusega kümmekond meetrit aastas Weddelli mere suunas. Seetõttu tuleb lõunapooluse tähist aeg-ajalt nihutada. Seda tehakse kord aastas, aastavahetusel. Tähiseks on metallvai, mille juures oleval metallsildil on Roald Amundseni ja Robert Scotti lõunapoolusele jõudmise kuupäevad.
Ajalugu
14. detsembril 1911 jõudis esimese inimesena lõunapoolusele norra polaaruurija Roald Amundsen, edestades vaid ühe kuuga Briti maadeuurija Robert Scotti ekspeditsiooni. 29. novembril 1929 lendas USA kontradmiral Richard Byrd esimesena üle lõunapooluse.
Välislingid
Amundseni-Scotti polaarjaama veebikaamera video
Punaarmee väin
Punaarmee väin (vene пролив Красной Армии) on väin Põhja-Jäämeres, mis eraldab Oktoobrirevolutsiooni saart Pioneeri saarest ja Komsomoletsi saarest ning ühendab Kara ja Laptevite merd.
Väinas on mitu saart: Matštovõi, Kaštanki, Võsoki, Otkrõtõi, Izvesnjakovõje saared, Kommunari saar, Sedovi saared jt.
Väinale anti nimi Punaarmee auks.
Isemajandava Eesti ettepanek
Ettepaneku väljatöötamine algas tollase Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee arengustsenaariumidega tegeleva osakonna juhataja Edgar Savisaare initsiatiivil. Initsiatiiv toetus NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimehe Nikolai Rõžkovi vihjele vajadusest genereerida üldises perestroika tuhinas ideid majanduse juhtimise parandamiseks. Rõžkov käis Tallinnas 19. detsembril 1986 avamas Muuga sadamat, mis oli Nõukogude Liidu Euroopasse suunduvale naftaekspordile eluliselt vajalik. Rõžkov oli NSV Liidu majandusliku olukorra võimaluste suhtes äärmiselt pessimistlik ning innustas Eesti seltsimehi, et need pakuksid midagi põhimõtteliselt uut üleliidulise majanduselu korraldamiseks. Karl Vaino aga teatas mõne aja pärast Moskvasse, et Eestis pole sellist teadlaste kaadrit, kes suudaks midagi konstruktiivset välja pakkuda.
Sellele reageeris Savisaar ning kutsus 18. augustil 1987 kella 10-ks Plaanikomiteesse grupi tollaseid nimekaid noorema generatsiooni teadlasi. Vaja olevat arutada, milliseid ettepanekuid majanduselu korrastamiseks võiks Eesti Moskvast tulnud käsu peale või soovituse kohaselt välja pakkuda, et leevendada räiget stagnatsiooni ja üle poole sajandi toiminud liiduvabariikide ekspluateerimist NSV Liidu keskvõimu poolt. Vaja olevat rahvusvabariikidele suuremat majanduslikku enesemääramise õigust.
Arutelu juhtis Savisaar. Ettepaneku koostamine käivitus ajurünnaku korras. Kahetunniline mõttevahetus olevat olnud elav, kus vabameelseid ideid laekus seinast seina. Jutt keerles selle ümber, kuidas saada Kremlilt kätte õigus ise otsustada oma majandusasjade üle. Üldiselt idealiseeriti perestroika ideoloogiat. Tulemuseks oli, et otsustati genereerida ettepanek, mis üdini muudab Eesti NSV-s kehtivat majandusmehhanismi.
pisi|vasakul|Tiit Made [[Rein Mägari loodud nelja mehe ettepaneku plakatiga 1987. aastal]] Ettepaneku lõppteksti väljatöötamiseks moodustati sektsioonid ja nende vahel jaotati temaatika. Lepiti kokku, et septembri alguseks esitatakse need Savisaarele. Ivi Proos tegi lindistuste alusel arutelust põhjaliku kokkuvõtte, mis jagati igale osavõtnule. Kross ja Leimann tegid ettepanekuid Eesti NSV rahvamajanduse juhtimise ümberkorraldamiseks. Made ülesandeks oli esitada seisukohti, mis on vajalikud rahvusvahelise turumajanduse aspektide juurutamiseks, vaba ettevõtluse finants-majanduslikuks funktsioneerimiseks. Raig tegeles liiduvabariikide vaheliste majandussuhete väljatöötamisega. Pärast esimest kohtumist loobusid osalemast Kaarepere ja Lugus. Leimann oli seotud põhitöökoha tööülesannetega.
Plaanikomitees Savisaare kabinetis kogunes kokkukuivanud kollektiiv veel kaks korda. 7. septembril tehti vahekokkuvõtteid ning vormistati lõpptekst, mis kandis algselt pealkirja "On tulnud idee: läheme üle isemajandamisele". Seda peeti aga liiga lohisevaks ja pikaks. Pärast mõningast vaidlust valiti artikli pealkirjaks "Majandus uude kvaliteeti". 21. septembril kohtusid Savisaar, Proos, Made ja Raig, et otsustada, mida valminud ettepanekuga teha, ehk kus seda avaldada. Esialgu otsustati glasnosti vaimu kasutades pöörduda avaldamissooviga EKP Keskkomitee häälekandja Rahva Hääle poole, kus Siim Kallas oli asetoimetaja, sest ettepanek lähtus partei nõudest teha ettepanekuid majanduse juhtimise ümberkorraldamiseks. Kuid Kallas teadis, et poliitilise taustaga artiklid kooskõlastatakse jätkuvalt EKP Keskkomitees, mis võis kaasa tuua avaldamise keelu. Seega jäi üle vaid Tartu edumeelne Edasi. Savisaar otsustas 24. septembril viia ise artikli Tartusse. Artiklile olid soostunud alla kirjutama vaid Savisaar, Made ja Kallas. Savisaar hankis sinna lisaks veel ka sotsioloog Titma allkirja, kes polnud artikli teksti väljatöötamisel osalenud.
pisi|Originaalkäsikiri koos ajalehe Edasi toimetaja [[Mart Kadastiku parandustega]] Edasi toimetaja Mart Kadastik oli otsekohe valmis artiklit avaldama. Käiku läks Rahva Hääle blanketile ümber löödud trükivalmis tekst. Originaalkäsikirjal on Rahva Hääle nimi maha tõmmatud ning Edasi käsitsi asemele kirjutatud. Peale on löödud 25. septembri kuupäeva kandev laekumist tähistav Edasi tempel. Tekst kandis numbrit 5447 ning Mart Kadastik oli kirjutanud pealdisesse resolutsiooni "Palun mitte keeleliselt parandada!" ja korralduse "Täna!". Tekstis on küll Kadastiku enda käega tehtud kergeid redaktsioonilisi parandusi. See tekst löödi veel kord masinal ümber ja alles selle käigus võttis pealkiri lõpliku kuju, milleks oli "Ettepanek: kogu Eesti NSV täielikule isemajandamisele!".
Selle kümme teesi (põhiprintsiipi) olid järgmised:
Ettepanekust kujunes kiiresti eestlaste perestroika rüpes pead tõstvale legaalsele opositsioonile ideoloogiline ja teoreetiline nurgakivi. Nelja mehe ettepanek ärritas okupatsioonivõimu, kuid innustas eestlasi laulvale revolutsioonile. Ettepanek oli rüütatud NSV Liidus põlatud turumajanduse põhimõtete rüüsse ja juhtis avalikult tähelepanu sotsialistliku majandamise lollustele. Anti kõigile arusaadav signaal, et eestlased kavatsevad hakata ise oma maal asju ajama. Ka mitmed liiduvabariigid said ettepanekust üheselt aru, nagu ka Kremli institutsioonid, kes üritasid esialgu ettepanekut maha vaikida, kuid hiljem hakkasid manööverdama ja ettepaneku eesmärke tõlgendama. Autorid ei pidanud vajalikus põhjendada, kuidas on võimalik ühe tsentraalselt juhitud majandussüsteemi sees viljeleda vabaturu põhimõtetest lähtuvat majandust. Mõnda aega oli see, nn "ühe suure katla nurgas rammusama supi keetmise" esiletoomine peamiseks argumendiks ettepaneku kritiseerijate käes, mis sisuliselt oli ju igati tõepärane pretensioon, kuid üldises poliitilises kontekstis ei äratanud laiemat tähelepanu.
Pärast Loomeliitude ühispleenumit alustasid eestlased 1988. aasta suvel isemajandamise-alast rünnakut Moskvale. Eesti delegatsioon sai NLKP XIX konverentsile sõites aktiivselt perestroikaprotsessi sulandunud Eesti põlisrahvalt ülesande tutvustada Nõukogude Liidu juhtivatele kommunistidele ja parteilastele konverentsil osalejatele regionaalse isemajandamise ideed. NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimees Nikolai Rõžkov oli nüüd eestlaste ideele vastu. Mihhail Gorbatšov suhtus aga ettepanekusse tolerantselt. Lõpuks õnnestuski Eesti NSV delegatsioonil isemajandamise küsimus rahvussuhete resolutsiooni sisse manööverdada. Moskvas sündis tekst, mis muu hulgas ütles: "Üks keskseid ülesandeid on luua tingimused regioonide suuremaks iseseisvuseks [...] Tähelepanu väärib idee, mis näeb ette vabariikide ja regioonide ülemineku isemajandamise põhimõtetele."
pisi|[[Edgar Savisaar, Mikk Titma, Tiit Made ja Siim Kallas 1988. aastal ETV saates. Harald Leppiksoni foto]] Isemajandamise ettepanekut asus aktiivselt toetama Eesti avalikkus. Rahvarinne pani selle oma ideoloogia nurgakiviks. Läti, Leedu, Ukraina, Armeenia iseseisvumismeelsed rahvuslased juhindusid samuti eestlaste ettepanekust, nagu ka siin-seal Venemaal. 1988. aasta alguses võttis Eesti NSV Ministrite Nõukogu vastu otsuse jätkata tööd Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudis regionaalse isemajandamise skeemi väljatöötamiseks. Kuid hoopis konsultatsioonifirmast Mainor kujunes nelja mehe ettepanekust lähtunud Isemajandava Eesti (IME) programmi käivitaja ning Rahvarinde vastavate üldpoliitiliste aktsioonide koordineerimise keskus.
Ettepaneku najal sündis kaks Isemajandavaks Eestiks nimetatud majandusprogrammide väljatöötamise töörühma. 1988. aasta alguses võttis Eesti NSV Ministrite Nõukogu vastu otsuse jätkata tööd Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudis regionaalse isemajandamise skeemi väljatöötamiseks. Vastavat töögruppi juhtis Rein Otsason. Pärast Rahvarinde käivitamist aprillis 1988 moodustati konsultatsioonifirma Mainor juures Isemajandava Eesti (IME) probleemnõukogu, mida juhtis Edgar Savisaar. Mainori rühmal ei tekkinud erilisi raskusi Teaduste Akadeemia töögrupi teisele plaanile manööverdamisega. Mõlemale töögrupile määrati tähtajaks, et põhjalik IME kontseptsioon peab olema valmis 1988. aasta novembriks. Mainor sai ülesandega hakkama. Teaduste Akadeemia Majandusinstituudile käis see üle jõu.
Eestis valitud eestlastest NSV Liidu rahvasaadikud algatasid NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressil seaduseelnõu liiduvabariikide isemajandamisele üleviimise kohta. Kongress delegeeris selle seaduse arutamise ja vastuvõtmise NSV Liidu Ülemnõukogule. Isemajandamise seadus pandi seal hääletusele korraga nii Rahvuste Nõukogus kui ka Liidunõukogus ühel ja samal päeval 27. novembril 1989. aastal. Hääletamistel osales mõlemas kojas kokku 400 saadikut. Seadus loeti vastuvõetuks, kui seda mõlemas kojas toetas 136 saadikut. Hääletustulemused tehti teatavaks 27. novembril kell 17.20. Rahvuste Nõukogus läks isemajandamise seadus läbi 23 enamhäälega. Seaduse poolt hääletas 159 saadikut. Liidunõukogus oli aga vajaliku tulemuse saamine raskem. Isemajandamise seadus läks läbi kõigest ühe enamhäälega. Selle poolt oli 137 saadikut. Tulemus oli eestlaste esimene suur ja Nõukogude Liidu keskvõimu tahte vastane võit, mida aga Nõukogude riigi järelejäänud kahe aasta jooksul keskvõimu poolt ministeeriumidele antud käsul ei rakendatud.
Nelja mehe ettepanekust kujunes vaatamata nii mõnegi Eesti NSV autoriteetse institutsiooni ja võimutegelase vastuseisule hoopis tõsine poliitiline aktsioon ning tõeline rahvahariduslik ettevõtmine. Algas senitundmatute turumajanduslike põhimõtete selgitamine. Seni tsentraliseeritud majandamise küsimustega kokku puutunud teadlased, sotsioloogid, filosoofid, ajakirjanikud ja kultuuriinimesed hakkasid omandama neile täiesti uusi teadmisi, mida mõne aasta pärast vaja läks. See üldteoreetiline ettevalmistus andiski Eestile võimaluse taastada iseseisvus ja teha kiire ning pikk hüpe sotsialismist kapitalismi.
Ettepaneku ja IME programmi teene kokku oli sedavõrd suur, et kui Eesti Vabariigi Ülemnõukogu taastas 20. augustil 1991 Eesti iseseisvuse, olid tulevase majandus- ja rahandussüsteemi põhimõtted suures plaanis selged, rahvale selgeks räägitud ning esimesteks omapead tegutsemise sammudeks ka läbi harjutatud.
Iseseisvuse taastamise eelõhtul ametisse asunud Savisaare valitsusel oli läbimõeldud majandusalase tegutsemise kontseptsioon olemas. Kuid materiaalsed võimalused piirasid tugevalt teoreetilise kontseptsiooni ellurakendamist. Ajaloolasest peaminister Savisaar ise oli läbinud omamoodi kõrgetasemelise majandusülikooli kursuse, mis seda ametit pidavale inimesele on hädavajalik, et valitsust õiges suunas tegutsema suunata. Võrreldes teiste endiste sotsialistlike liiduvabariikidega, eriti Läti ja Leeduga, oli Eesti saanud sedavõrd suure üldteoreetilise edu turumajanduse aluste sisseseadmisel, et just Eestile tehti Balti riikidest esimesena ettepanek astuda Euroopa Liidu liikmeks.
Käharpea mänd
thumb|220px| Käharpea mänd Käharpea mänd on kunagisel Käharpea talu asemel jäänukmärgina kasvav üksik looduskaitsealune põlispuu Rapla maakonnas Kohila vallas Pahkla lähedal. See on Raplamaa jämedaim mänd.
.kn
.kn on Saint Kittsi ja Nevise Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1991. aastast.
Dassel
pisi|Keskaegne müür ja [[vahvärkhoone]]
Dassel on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Northeimi kreisis. Linna pindala on 113,02 km². 31. detsembril 2019 elas seal 9604 inimest. Linn paikneb Sollingi mägede lähedal.
Linna pindalast moodustavad hooned ja tänavad umbes 10%, samas kui 26% alast katavad metsad, nagu Ellenser Wald, ja 62% on põllumajandusmaa, eriti teravilja ja rapsi kasvatamiseks. Selleks pakub kohalik mullahorisont sobivaid tingimusi, kuna pinnasekihi all olevad setted moodustavad lössi. Dassel paikneb parasvöötmes.
Ajalugu
Dassel pärineb aastast 860, kui seda mainiti Corvey kloostri dokumendis. 1022. aastal viitas keiser Heinrich II teises dokumendis Dasseli kirikut. Umbes 1113. aasta paiku muutus Dassel Dasseli krahvide baasiks, kelle nimi tulenes asula nimest. Kui Dasseli krahvkond 1310. aastal olemast lakkas, müüdi Dassel Hildesheimi piiskop Siegfried II-le. Varsti pärast seda, 1315. aastal, pakkus ta oma omandile linnaõigust, kuna ümberkaudsed alad kuulusid Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkonnale, seega Hildesheimi piiskopi vaenlastele. Saades linnaõiguse, ehitasid Dasseli elaniku linnamüüri. Linna valitsemist teostati Hunnesrücki lossist lähedasel künkal. Selle lossi hõivasid Braunschweig-Wolfenbütteli hertsogid Hildesheimi piiskopkonna vaenuse tulemusena 1521. aastal. Hertsog Erich I käskis Hunnesrücki lossi maatasa teha ja selle asemele Erichsburgi lossi ehitada. Dasselit valitseti sealt aastani 1643. Kolmekümneaastase sõja tulemusena ühendati Dassel 1643. aastal Hildesheimi piiskopkonnaga. Piiskopid ehitasid Hunnesrücki uue haldushoone, see paiknes purustatud Hunnesrücki lossi ja Erichsburgi vahel. Nende sajandite jooksul pidurdasid need asjaolud Dasseli korralikku arenemist ja sellest võitis naaberlinn Einbeck, mis asutati hiljem kui Dassel. Lisaks hävines osa linnast 19. sajandi tulekahjudes. Sel ajal hakkasid mõned elanikud kuduma lina või sellega kauplema, samas teised rändasid USA-sse. 20. sajandi alguses elas Dasselis 1462 inimest. 1920. aasta paiku oli elanike arv 1601. Teise maailmasõja ajal jäi linn puutumata. Seetõttu asusid Dasselisse elama mitmed põgenikud. 1. märtsil 1974 ühendati Dasseliga mitmed Ilme oru väiksemad vallad. Uus vald kattis nüüd ajaloolise Dasseli krahvkonna ala, mis lakkas olemast 1310. aastal.
Inimesi
thumb|160px|Wilhelm Busch, 1894
Transport
Dassel oli eraraudteeliini lõpp-punkt Einbeckist aastast 1883. Selle pikkus oli 13,1 km. 1975. aastal suleti reisijateveoliin ja 2003. aastal ka kaubavedu. Seejärel asendati raudteeliin bussiliiniga.
Dasselisse pääseb kergesti bussiga Einbeckist ja Stadtoldendorfist.
James Bond
pisi|Näitleja [[Sean Connery mängis Bondi aastatel 1962–1967,1971 ja 1983 (mitteametlik)]]
James Bond ehk agent 007 on ilukirjanduslik tegelaskuju, Ühendkuningriigi Tema Kuningliku Kõrguse Secret Intelligence Service'i agent, kelle lõi endine Teise maailmasõja aegne Suurbritannia sõjalaevastiku Admiraliteedi Luureosakonna töötaja ja hilisem kirjanik Ian Fleming 1952. aastal.
Oma esikteose kirjutas Ian Fleming Jamaical oma Goldeneye villas puhkusel viibides. Kirjandustegelase nimevalikul kasutas Fleming, kes oli ka ise huvitatud linnuvaatlemisest, Ameerika Ühendriikide päritolu Kariibi mere saarte ja Lääne-India saarestiku lindude eksperdi ja käsiraamatu autori James Bondi nime.
Lisaks Flemingi romaanidele ja lühijuttudele sai Bond populaarseks ka filmisarjas. Trükisõnas jätkuvad Bondi seiklused teiste autorite romaanides.
Romaanis "Casino Royale", mille tegevus toimub aastatel 1951–1952, on James Bond 35–40-aastane sõjaveteran. Seega on James Bondi sünniaasta vahemikus 1912–1917. Romaanis on vihjeid tema luuretegevusele juba enne Teist maailmasõda. Hilisemates romaanides (mille tegevus toimub reeglina romaani ilmumisest paar aastat varem), on tema vanuseks öeldud lihtsalt "umbes 35-aastane" ja antud mõista, et maailmasõjas osales ta väga noorelt, kuna olevat armeesse astumiseks 1941. aastal pidanud end vanemaks valetama. Bondi sünniajaks vihjatakse edaspidi novembrit 1924.
"Casino Royale'is" on Bondi kujutatud väga sarmika ja meeldiva, kuid samas julma ja neurootilise, isegi paranoilise mehena, keda painavad mitmed minevikumälestused. Hilisemates romaanides on Bondi tegelaskuju rohkem idealiseeritud.
James Bondi sõjaväeline auaste Briti kuninglikus mereväes on kaptenleitnant. 1946. aastal määratakse ta armeeteenistusest reservi ning ta asub tööle Suurbritannia salateenistusse MI6. 1950. aastal saab ta agenditähise 007 ja loa vajadusel operatsioonide käigus tappa. Erinevalt paljudest teistest salaagentidest kasutab James Bond valenime väga harva ega varja oma isikut.
Ian Flemingi järgi tegutseb agent 007 perioodil 1951–1963. 1962. aastal jääb James Bond kadunuks ja kuulutatakse surnuks, kuid ta ilmub jälle välja Flemingi viimaseks jäänud romaanis "Mees kuldse relvaga", mille tegevus toimub 1963. aastal.
Raamatud
Ian Fleming
Filmid
Romaanikangelane James Bond ja filmikangelane James Bond on mitmes mõttes väga erinevad. Romaanides rõhutatakse külma sõja aspekti ning nii tegevus kui ka asjaolud on üpriski realistlikud. Filmides on algusest peale rõhutatud meelelahutuslikkust, välditud päevapoliitilisi ja külma sõja teemasid ning nii tegelaskujud, olukorrad, süžeed kui ka tegevuskohad on tugevasti liialdatud ja koomiksilikud. Filmitegelane James Bond on enamasti ilma minevikuta, füüsiliselt, vaimselt ja seksuaalselt silmapaistvalt võimekas ning suurepärase välimusega mees, kel õnnestub kõik. Tema vanus on enamikus filmides 35–45 aastat, välja arvatud "Octopussy" (1983) ja "007 surma palge ees" (1985), kus ta on ilmselgelt vanem.
James Bondist on tehtud kokku 26 filmi, neist kaks mitteametlikku:
James Bondi kehastajad
Bondi filmides on aastate jooksul James Bondi kehastanud kokku kuus näitlejat:
Enne seda on Bondi kehastanud 1954. aastal telelavastuses "Casino Royale" Barry Nelson ja raadiosaates Bob Holness. 1967. aasta komöödiafilmis "Casino Royale" kehastas Bondi David Niven.
Autod
Raamatutes eelistas Bond tavaliselt Bentleyd. Esimeses kolmes raamatus (Casino Royale, Ela ja lase teistel surra, Kuurakett) oli tema autoks 1930. aasta Bentley 4½ Litre kabriolett, viimases raamatus ostis ta kaardimängus võidetud raha eest 1953. aasta Bentley Mark VI. Raamatus "Kuldsõrm" võeti Bentley kasutusest maha, ning M osakond pakkus talle kas Jaguar 3.4-Litre sedaani või Aston Martin DB Mark III kupeed. Bond valis Aston Martini. Raamatus "Keravälk" ostis Bond Bentley R-Type Continentali, ning raamatus "Tema Majesteedi Salateenistuses" lisas ta sellele ülelaaduri.
Esimeses filmis "Dr. No" Bondil isiklikku autot ei olnud, ta sõitis Jamaical Sunbeam Alpine Series II kabrioletiga, mis oli aga rendiauto. Filmis "Armastusega Venemaalt" on mõned sekundid näidatud Bondi Bentley 3.5-Litre kabrioletti, millel on toona väga haruldase lisana autotelefon. Sarnaselt raamatuga "Kuldsõrm" asendati ka filmis Bondi Bentley Aston Martiniga - filmis sai Bond endale DB5, mis oli toona Aston Martini uusim mudel. Sama autot kasutas ta ka järgmises filmis "Keravälk", hiljem on see olnud ka filmides "Kuldsilm", "Igavene homne", "Casino Royale" ja "Skyfall". Filmis "Tema majesteedi salateenistuses" oli Bondi autoks 1969. aasta Aston Martin DBS.
Filmis "Spioon, kes mind armastas" sai Bondi uueks autoks Lotus Esprit, millega Bond ka vee all sõitis. Espriti kasutas Bond veelkord filmis "Eriti salajane". Filmis "007 ohutsoonis" kolis Bond tagasi Aston Martinile, autoks V8 Vantage.
1990. aastatel oli MGM sõlminud BMWga kolme filmi lepingu, nii sõitiski Bond "Kuldsilmas" Z3, "Igavene homne" E38 750iL ja "Liiga kitsas maailm"as Z8ga.
Filmis "Surra veel üks päev" hakkas Bond uuesti sõitma Aston Martiniga, seekord oli autoks V12 Vanquish. Filmides "Casino Royale" ja "Veidi lohutust" sõitis Bond DBS'iga. Filmi jaoks "Spectre" valmistas Aston Martin spetsiaalse DB10 erimudeli.
.km
.km on Komooride Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1998. aastast.
Reet Krusten
Looming
Ta oli eesti lastekirjanduse uurija, kes koostas ka lastekirjanduse valimikke.
Reet Krusteni kultuuriarvustusi ja -artikleid ilmus ajakirjanduses alates 1958. aastast. Tema artikleid on ilmunud ka vene, soome ja saksa keeles.
Isiklikku
Tema isa oli kirjanik Erni Krusten.
Abielust ajakirjanik Voldemar Lindströmiga sündisid lapsed Kertu Lindström (Uri) ja Lauri Lindström.
1969. aastast kuni surmani oli tema abikaasa kirjandusteadlane Ülo Tonts. Nende tütar Anu Tonts on Vanemuise teatri dramaturg ja tütar Keiu Kaljujärv Vanemuise teatri personalijuht.
Seli-Nurme
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 11 inimest. Neist 10 (90,9%) olid eestlased.
Taraan
pisi|Keskaegne taraan Taraan on ajaloolises tähenduses raudteraviku või muu massiivse otsaga palgist ja tugikonstruktsioonist koosnev seade kindluse kivimüüri või puitvärava lõhkumiseks.
Oma lihtsamas vormis oli taraan esialgu lihtsalt palk, mida sõdalased kandsid ja jõuga takistuse vastu lõid. Mida massiivsem palk ja suurem löögikiirus, seda suurem oli purustusjõud. Hiljem lisati puidust kandekonstruktsioon, kus palk rippus köite otsas ja löömine toimus palki "kiigutades".
Taraanide kasutamine vähenes seoses kahurite kasutuselevõtuga.
Tänapäeval kasutatakse väiksemaid käeshoitavaid taraane lukustatud ustest läbimurdmiseks.
Ylihärmä vald
Ylihärmä on endine vald Soomes Lõuna-Pohjanmaa maakonnas. Ylihärmä vald asutati 1868. aastal.
1. jaanuaril 2009 ühinesid Ylihärmä, Alahärmä ning Kortesjärvi vald Kauhava linnaga.
Vald oli Aegviidu alevvalla sõprusvallaks.
Pärnu
Pärnu on sadamalinn Eesti edelarannikul Pärnu lahe ääres Pärnu jõe alamjooksul, linnasisese linnana samanimelise haldusüksuse ja Pärnu maakonna halduskeskus.
Rohkem kui 40 000 elanikuga on Pärnu Eesti suuruselt neljas linn. Linn hõlmab 33,15 km² suuruse maa-ala, sellest 20% on parkide ja haljasalade all. Pärnu linna piiridesse jääb kolm kaitseala.
Pärnu on Eesti edelaosa põhiline tööstuslinn ja Lääne-Eesti tähtsaim logistiline sõlmpunkt. Majanduses on valdavad teenindus- ja puhkemajandussektor ning mitmekesine tööstus. Pärnu lennujaamal on rahvusvahelise lennutegevuse sertifikaat. Pärnu ja Sauga jõgi on linna piires laevatatavad, nende suudmeis paiknev Pärnu sadam teenindab kauba-, kala- ja turismilaevu.
Alamjooksul kuni 200 m laiune Pärnu jõgi jaotab linna kahte ligikaudu võrdsesse ossa. Pärnu ala pinnamoe ja pinnakatte määravad asukoht (Pärnu madalikul), meresetted ning vanad rannavallid ja luited. Linnas suubuvad Pärnu jõkke Sauga ja Reiu jõgi.
1930. aastateks arendati Pärnu tähtsaks Läänemere-äärseks kuurortlinnaks ja on tänapäevani Eesti tähtsaim kuurortlinn. Aastast 1996 kannab Pärnu Eesti suvepealinna tiitlit. 2004. aastal avati Pärnus tollal Baltimaade suurim veekeskus. 2006. aastal uuendati Pärnus tsaariajal rajatud rannaala ning ehitati kogu kuurordi ilmet kujundav rannapromenaad.
Pärnu linna asutamise aastaks loetakse 1251. aastat. Hiljemalt sellest aastast eksisteeris Vana-Pärnu linn, mis vaenu tõttu Pärnu linnaga põletati korduvalt maha ja mille taastamine keelati lõplikult 1617. aastal. Keskajal oli Pärnu Liivimaa ordu komtuurkonna keskus ja hansalinn. 17. sajandi lõpul oli Pärnu majanduselus tõusuperiood. Väga tihedad olid sidemed Madalmaadega. 18. sajandil rekonstrueeriti sadam, sajandi lõpul ületas Pärnu sadam Tallinna sadama ekspordi. 19. sajandi lõpul rajati raudteeühendus Valga kaudu Riiaga ja Viljandi kaudu Tallinnaga. Aastatel 1899–1915 tegutses Pärnus Euroopa suurim tselluloosivabrik Waldhof.
23. veebruaril 1918 kuulutati Endla teatri rõdult välja Eesti Vabariigi iseseisvusmanifest.
Nõukogude okupatsiooni ajal oli Pärnu samanimelise rajooni keskus, lühikest aega (1952–1953) ka Pärnu oblasti keskus. 1953. aastal rajati Pärnusse Baltikumi suurim kalakonservikombinaat. 1981. aastal sai linn taas raudteeühenduse Riiaga (toimis aastani 1992).
Kamin
Kamin on lahtine suitsulõõriga tulekolle ruumi kütmiseks. Ajalooliselt kasutati kaminaid näiteks elamute soojendamiseks, söögi tegemiseks, vee soojendamiseks. Tänapäeval on kamina eesmärgiks ruumi kütmine või meeleolu loomine (disainkamin). Soojasalvestamise funktsiooni täidavad paremini massiivsemad ahjud.
Tuli põleb tulekastis, korstnast väljuvad tulest tekkinud heitgaasid. Kaminal võivad olla suitsukamber, tulekast, võre, siiber, lõõr, uks jne.
Metallist või malmist kaminasüdamiku baasil ehitatavad kaminad
Malmist või metallist kaminasüdamiku baasil ehitatava kaminaga on võimalik kütta peaaegu kogu maja. Malmist või terasest südamiku peale ehitatakse soojakapp/kubu, mis on seest kaetud fooliumvillaga. Külm õhk juhitakse kaminasüdamiku ja kesta vahele, kus toimub õhu paisumine, ning siis surutakse soe õhk torustikku, mille kaudu soojus jõuab teistesse ruumidesse. Kamin viimistletakse reeglina kas dolomiidi, marmori,graniidi või muu kattekiviga. Kaminakütet kasutatakse mitmetes uuselamurajoonides põhiküttena, miinuseks on vaid see, et sooja saab vaid siis, kui kaminas on tuli. On ka selliseid kaminasüdamikke, kus toimub topeltpõlemine ehk puugaasi järelpõlemine ning põletatavatest puudest on võimalik saada rohkem energiat. Tõmbe abil juhitakse õhk esmaseks põlemiseks läbi seinte ja tagumisest seinast juhitakse juurde lisaõhk ning leegis tekib kõrgemal temperatuuril veel järelpõlemine.