cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haapsalu
Ajalugu
1740. aastal taastati Haapsalus bürgermeistri amet. Selleks sai senine kohtufoogt Johann Tobias Jencken. Kuni 1784. aastani koosnes Haapsalu magistraat viiest liikmest. Bürgermeistri ja kohtufoogti kõrval olid ametis kolm raehärrat. Kohtufoogt oli portooriumi- ja aktsiisihärra ning sekretär. Esimene raehärra oli majutushärra ja pruulihärra. Raesekretär tegeles lisaks protokollimisele, arvepidamisele ja asjaajamisele ka postikorraldusega. Rae teenistuses olid kohtuteener ja aktsiisiteener. Aegade jooksul mängiti tööjaotus ümber vastavalt raeliikmete huvidele.
3. juulil 1783 laiendati Balti provintsidele Venemaa sisekubermangudes juba 1775. aastal sisse seatud uus halduskorraldus, mis jäi kehtima kuni Katariina II surmani. 1796. aastal Balti provintside valitsemine muudeti sarnaseks Venemaa omaga. Linnade valitsemiseks loodi senise rae asemele linnaduumad, kuhu valiti esindajaid ka vähemjõukatest kihtidest. Valimisõigus anti kõigile majaomanikele, sõltumata rahvusest ja tegevusalast. Suurendati maakondade arvu. Haapsalu sai maakonna- ehk kreisilinnaks.
1797. aastal kaotati asehalduskord ja taastati magistraadid, kuid need kaotasid üha enam otsustusõigust.
Haapsalu vanalinn asub kahe oosiga poolsaarel, mis loode suunas jätkub mandriga ühinenud laidude ahelikuna, mida kohalikud nimetavad holmideks. Holmide vahele on jäänud madalad lahed – Suur ja Väike viik. Viimastel aastakümnetel toimunud linna laienemise tõttu maa suunas on linna keskpunkt nihkunud Haapsalu piiskopilinnuse juurest praeguse Haapsalu Kaubamaja juurde Tallinna maantee 1. Haapsalu on kolmest küljest merega piiratud linn, mille suurus on kasvanud 10,59 ruutkilomeetrile.
Haapsallu viis aastatel 1905–2004 Riisiperest raudtee. Tänapäeval asub raudteejaamas Eesti Raudteemuuseum.
Eesti omavalitsuste haldusreformi tulemusena moodustati pärast 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisi senise omavalitsusliku Haapsalu linna ning Ridala valla liitmisel neid hõlmav haldusüksus Haapsalu linn.
Haapsalu kuurort
pisi|Haapsalu rannapromenaad pisi|[[Haapsalu kuursaal]] pisi| [[Hestia Hotel Haapsalu Spa Väikse viigi ääres]] Haapsalu on vaikne suvituskoht Haapsalu lahe ääres, mis tänu oma madalale veele soojeneb suhteliselt kiiresti. Doktor Karl Abraham Hunnius võttis kasutusele Haapsalu ravimuda. Haapsalu ravimuda ja meri on sinna puhkama meelitanud palju rahvusvahelisi kuulsusi.
Haapsalu kuurortlinna sümboliks on Promenaadi tänav 1 asuv Haapsalu kuursaal ja Haapsalu Paralepa osas tegutseb ASi Heal Fra Mare Thalasso SPA (asutatud 1997) ja Bergfeldti mudaravila (asutatud 1994), Väikse viigi ääres asub Hestia Hotel Haapsalu Spa (sanatoorium asutatud 1938).
pisi|500px|keskel|[[Haapsalu piiskopilinnuse varemed]]
Pisihiir
Pisihiir (Micromys minutus) on hiirlaste sugukonda pisihiire perekonda kuuluv näriline.
Ta kuulub soodsas seisundis liikide hulka.
Välimus
Pisihiir on oma sugukonna kõige väiksem liik ja maailmas üks väikseimaid imetajaid. Täiskasvanud looma keha pikkus on 6–7 cm, saba pikkus 5–7 cm, mass 5–6 g.
Pisihiirel on punakas- või kollakaspruun karvastik ja heledam kõhualune, lapik nina ning suhteliselt suured silmad ja kõrvad.
Lunneri vald
Lunneri vald on vald Norras Vikeni maakonnas.
Pisihiir
Välimus
Tal on arenenud haardsaba kõrtel ja põõsastel ronimiseks. Tagajalgade ja saba abil leiab ta kindla asendi, mis võimaldab tal samal ajal esikäppadega toitu haarata.
Lunneri vald
Valla halduskeskus on küla Roa.
Pisihiir
Eluviis
Pisihiir on aktiivne ööpäev ringi. Vahelduvad puhke- ja toitumisperioodid. Pisihiir on tundlik ülekuumenemise suhtes ja väldib otsest päikesekiirgust.
Lunneri vald
Lunneri vald loodi 1. jaanuaril 1893, kui see eraldati Jevnakeri vallast. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Nimi
Vanalt Lunneri talult saadud nime (vanapõhja Lunnar) kannab vald (algselt kihelkond) ajast, mil sinna ehitati esimene kirik. Nimi on mitmuse vorm sõnast lunnr, mis tähendab palki. Piklikku küngast, millel talu ja kirik asuavad, on ilmselt palgiga võrreldud.
Pisihiir
Eluviis
Pesa valmistab ta kõrtest. See on kerajas, 6–13 cm läbimõõduga ja punutud kõrgele rohttaimede vahele või põõsasse, tavaliselt meetri kõrgusele. Pesa on kahekihiline: välimine kiht mooduastub sellesama taime lehtedest, millele ta on ehitatud, sisemine on hoopis pehmem.
Pesakonnas on 5–9, harva kuni 12 poega. Tiinus kestab 21 päeva. Pojad sünnivad paljaste ja pimedatena.
Lunneri vald
Nimi
pisi|tühi|Lunneri kirik
Pisihiir
Eluviis
Sigimise vaheaegadel elab pisihiir maapealsetes varjepaikades: tuulemurrus, viljarõukude ja heinakuhjade all.
EKNK Kuressaare kogudus
Koguduse hoonet nimetatakse ka Kuressaare Nelikaare kirikuks (Nelipühi kirik Kaare tänaval).
Pisihiir
Eluviis
Pisihiir ei ole sotsiaalne loom. Isendid kohtuvad väljaspool paljunemisaega üksnes talvitumiskohtades, kus võivad moodustuda suured, kuni 5 tuhande isendilised karjad. Erinevalt teistest hiirlastest nad talvitudes ei paljune, seda teevad nad üksnes suvel. Taliuinakusse nad ei lange. Kevade saabudes muutuvad isendid üksteise suhtes agressiivseteks.
Biheiviorism
Biheiviorismiks (inglise behaviorism) nimetatakse mitmesuguseid vaateid, mis taandavad inimese ja muude loomade vaimu uurimise nende käitumise uurimisele või näevad ette nende käitumise uurimist puhtloodusteaduslike meetoditega. Rõhutatakse mõtlemise väliseid käitumuslikke aspekte ning ignoreeritakse selle seesmisi kogemuslikke ning sageli ka protseduurilisi aspekte.
Teaduses on biheiviorism 20. sajandil tekkinud psühholoogia, sotsioloogia, etoloogia ja kasvatusteaduse suund, mis seletab inimeste ja loomade käitumist reaktsioonidena välismaailmast saadud stiimulitele, ignoreerides teadvust või organismi aktiivsust. Tänapäeva psühholoogias on see suurelt jaolt tähtsuse minetanud.
Filosoofias nimetatakse biheiviorismiks eelkõige vaadet, mille järgi vaimuseisundid on käitumiskalduvused.
Biheiviorism on olnud empirismist lähtuv väljakutse teadvuse uuritavaks pidamisele ning mõtlemisele seesmuse ehk subjektiivsuse omistamisele.
Biheiviorismi mitmekesisus ja ühisjooned
Biheiviorismi nime alla koondatud vaated on nii mitmekesised, et neil ei pruugi leiduda ühist nimetajat.
Mõned ühisjooned on järgmised:
Psühholoogiline biheiviorism (radikaalne biheiviorism (Rey 1997)) on seisukoht, et käitumist saab kirjeldada ja seletada viitamata vaimusündmustele ja sisemistele psühholoogilistele protsessidele, ning käitumise allikad on keskkonnas, mitte vaimus. Psühholoogiline biheiviorism on uurimisprogramm, mis sai alguse Ivan Pavlovi, Edward Thorndike'i ja John Watsoni töödes ning jõudis tippu B. F. Skinneri töödega kinnituse ajakavadest. Sellele on iseloomulik käitumise seletamine stiimulite, reaktsioonide, õppimislugude ning kinnituste kaudu. Kui näiteks näljasele rotile antakse toitu pärast seda, kui ta on vajutanud kangi, kui lamp põleb, siis suureneb tõenäosus, et ta teeb seda uuesti, kui ta on näljane ja tuli põleb. Selles näites on kinnituseks toidu andmine, stiimuliks lambi põlemine, reaktsiooniks kangile vajutamine ning õppimislooks roti katsed ja assotsiatsioonid.
Analüütiline biheiviorism ehk filosoofiline biheiviorism on seisukoht, et vaimumõisted saab ja tuleb tõlkida käitumuslikeks mõisteteks (filosoofilise biheiviorismi erijuht on loogiline biheiviorism). Kui me näiteks omistame kellelegi uskumuse, siis me ei räägi mitte mingist tema sisemisest seisundist, vaid sellest, mida ta ühes või teises olukorras võib teha. Filosoofilise biheiviorismi tuntuim esindaja oli Gilbert Ryle. Seda omistatakse sageli ühel või teisel määral ka Ludwig Wittgensteinile. Hiljem on näiteks uskumuste puhul seda vaadet esindanud näiteks U. T. Place (Graham ja Valentine 2004).
On ka biheiviorismi versioon, mis nõuab vaimumõistete ja -terminite kõrvaldamist ja asendamist käitumuslikega.
Filosoofilised biheivioristid ei hooli tavaliselt loodusteaduslikust meetodist.
Biheivioristlik hoiak
Wilfred Sellars (1963:22) eristas biheivioristlikust õpetusest biheivioristlikku hoiakut, mis seisneb nõudmises, et hüpoteese psühholoogiliste sündmuste kohta tuleb kinnitada käitumuslike kriteeriumide põhjal. Selleks, et vaimuseisundite vahel oleks tunnetatav erinevus, peab olema tõestatav käitumuslik erinevus.
Eellugu: Wundt
Eksperimentaalpsühholoogia rajaja Wilhelm Wundt nägi ette introspektsiooni kasutamist empiirilise psühholoogilise uurimise algandmetena. Tuli leida teadvusliku kogemuse algosad ning nende mustrid ja kombineerumise seadused. Wundt ootas, et tulemused on rööbitised kesknärvisüsteemi uurimise tulemustega. Wundti lähenemist nimetatakse introspektsionismiks. See programm ebaõnnestus peamiselt sellepärast, et introspektsioon osutus ebausaldatavaks: selle tulemused ei olnud korratavad. Näiteks vaieldi selle üle, kas on vaadeldud kujutluseta mõtteid.
Pavlov
Ivan Pavlovit, kes avastas klassikalise tingituse seadused (tingitud refleks), võib pidada biheiviorismi eelkäijaks. Ta esitas koerale korduvalt korraga tingimatu stiimuli (toit) ja algselt neutraalse stiimuli (kellahelin). Seepeale hakkas lahus toidust esitatud kellahelin tingima tingimatut reaktsiooni toidule (süljeeritus). Looma tingimisajalugu võimaldas ennustada ja juhtida tema käitumuslikke reaktsioone stiimuli ja reaktsiooni mustrile vastava tingimisseaduse alusel. Et need stiimulid ja reaktsioonid on avalikult vaadeldavad ja mõõdetavad, sai Pavlov uurida ja sõnastada seadusi ajalise järjekorra, viivituse ning stiimuli intensiivsuse mõju ning stiimuli üldistumise kohta.
Thorndike
Edward Thorndike leidis, et psühholoogia võib vähemalt osalt olla introspektsioonist sama sõltumatu nagu füüsika. Ta uuris eksperimentaalselt loomade intelligentsust. Uurides mõistatuste lahendamist kassidel ja teistel loomadel, tegi ta kindlaks, et mõistatuse lahendamise kiirus on seda suurem, mida kauem mõistatust näidatakse. Sellest sai ta kinnitust hüpoteesile, et õppimine on katse ja eksituse tulemusel kujunenud harjumuste tulemus. Ta sõnastas käitumisseadused harjumuse kujunemise kohta. Neist tähtsaim on tagajärje seadus: "Mitmest reaktsioonist samale olukorrale seostuvad teiste asjade võrdsuse korral olukorraga kindlamalt need, mida saadab või millele kohe järgneb looma tahte rahuldamine, nii et kui see olukord kordub, korduvad need reaktsioonid tõenäolisemalt; nendel, mida saadab või millele kohe järgneb diskomfort looma tahte suhtes, nõrgenevad seosed selle olukorraga, nii et kui olukord kordub, korduvad need väiksema tõenäosusega. Mida suurem on rahuldus või diskomfort, seda suurem on sideme tugevnemine või nõrgenemine." (Thorndike 1911) Teiste sõnadega, kinnitatud reaktsioonid kalduvad juurduma ning karistatud reaktsioonid kaduma. Thorndike'i meetodit hõlbustasid objektiivsete kvantitatiivsete andmete kogumist; tema probleemkast oli Skinneri kasti eelkäija. Thorndike'i käsitlusest kasvas hiljem välja operantse tingimise teooria, mis käsitleb täpsemalt stiimulite mõju käitumisele (näiteks erinevate kinnitamise ja karistamise ajagraafikute mõju).
Watson
Termini "biheiviorism" loomise au kuulub ameerika psühholoogile John Watsonile. Artiklis "Psychology as the Behaviorist Views it" kirjutab ta: "Biheiviorist näeb psühholoogiat loodusteaduse puhtalt eksperimentaalse haruna. Selle teoreetiline eesmärk on käitumise ennustamine ja kontrollimine. Selle meetodites ei ole introspektsioonil mingit põhimõttelist osa, ka ei sõltu selle andmete teaduslik väärtus sellest, kuivõrd need on interpreteeritavad teadvuse terminites. Oma jõupingutustes luua ühtne skeem elusolendite käitumisele ei tee biheiviorist vahet inimesel ja loomal. Inimese käitumine koos oma üksikasjade ja keerukusega moodustab biheivioristi uurimisprogrammist ainult ühe osa." (Watson 1913:158) Et rajada psühholoogia kindlale eksperimentaalsele alusele, pani Watson ette loobuda teadvuse eksperimentaalsest uurimisest ning keskenduda arukuse eksperimentaalsele uurimisele. Tema lähenemine ei olnud vastuolus mitte ainult valitseva psühholoogiasuunaga, vaid ka filosoofide valdava arvamusega ja terve mõistusega. Teadvuse asemel pani ta ette võtta "lähtekohaks esiteks vaadeldava fakti, et organismid – niihästi inimene kui ka loomad – kohanevad oma keskkonnaga" ja "teiseks, et teatavad stiimulid viivad organismid reaktsioonidele." Watson osutas sellele, et kuna introspektsionism on eksperimentaalse teadusena läbi kukkunud, on Pavlovil, Thorndike'il ja teistel loomapsühholoogidel õnnestunud saada usaldatavalt korratavaid tulemusi ja avastada üldisi seletusprintsiipe. Watson umbusaldas kesknärvisüsteemi ning oletas, et mõtlemine toimub hääleelundites ning on kuuldamatu iseenesega rääkimine (Watson 1920).
Biheivioristid loobusid uurimise objektiivsuse huvides teadvuse kui mõõdetamatu muutuja kirjeldamisest (tunnistades samas selle olemasolu) ja hakkasid uuringutes kasutama mõõdetavaid suurusi – stiimuleid ja reaktsioone. Biheiviorism osutus võrreldes introspektsionismiga edukamaks programmiks, mis tõi kaasa edusamme ka inimpsühholoogias, eriti õppimise uurimises.
Tolman ja Hull
Erinevalt Watsonist pidasid Tolman ja Hull aktsepteeritavaks ka stiimulit ja reaktsiooni vahendavate sisemehhanismide ("sisemuutujate") oletamist, nii et neid võib pidada kognitivismi eelkäijateks.
Tolman
Tolmani eesmärgibiheiviorism (purposive behaviorism) püüab seletada eesmärgile suunatud käitumist, keskendudes lihtsate lihaseliigutuste (molekulaarne käitumine, näiteks jalalihaste painutamine) asemel suurtele tähenduslikele käitumismustritele (molaarne käitumine, näiteks palli löömine). Molekulaarset käitumist pidas Tolman inimese tajuvõimetest ja seletuseesmärkidest liiga kaugeks, et seda tähenduslikuks käitumisanalüüsis kasutada. Tolmani järgi on stiimulid organismile signaalideks, mille tulemusel kujunevad kognitiivsed kaardid ja toimub latentne õppimine ilma kinnituse osaluseta. "Stiimulid, mida sisse lubatakse, ei ole väljuvate reaktsioonidega seotud lihtsate üksüheste lülituste kaudu. Sisenevaid impulsse töötatakse tavaliselt keskkontrollruumis ümber keskkonna esialgseks kognitiivselaadseks kaardiks. Ja see esialgne kaart, mis näitab teid ja radu ja keskkonnasuhteid, määrabki lõpuks, millised on lõpuks looma reaktsioonid, kui neid üldse on." (Tolman 1948:192)
Liimliide
Liimide valmistamine
Liimid valmistatakse spetsiaalsete lahustena fenoolformaldehüüd-, karbamiid-, räniorgaanilistest, epoksü- ja teistest sünteetilistest vaikudest ning ühenditest.
Liimliite tugevus
Liimliite tugevuspiir on 1–40 MN/m2 ning oleneb ühenduse konstruktsioonist, liimi margist ja temperatuurist, millel õmblus töötab. Mittemetallide liimimisel saavutatakse tavaliselt ühendatavate detailide ja liimõmbluse võrdtugevus, kuid metallide liimimisel osutub liimõmbluse tugevus alati metalli omast märgatavalt väiksemaks. Kõige tugevamad on liimliited, mis töötavad kas ainult tõmbele või ainult nihkele.
Pisihiir
Eluviis
Inglismaal on ta haruldane. Seal püütakse looma eest hoolitseda. Näiteks Wimbledoni turniiril kasutatud tennisepallidest valmistatakse pisihiirele sobivaid pesi. Arvatakse, et nendest ei tule vaenlased nii kergesti poegi sööma.
Pisihiir on väga julge. Ta talub vangistust hästi ja sööb peaaegu kõike seda, mida inimenegi. Isasloomi ei tohi koos pidada, sest nad lähevad omavahel vihaselt kaklema.
Biheiviorism
Skinner
Skinneri meelest on "käitumise eksperimentaalne analüüs" radikaalse biheiviorismi vaimus "viinud tõhusa tehnoloogiani, mis on rakendatav hariduses, psühhoteraapias ja kultuuriliste praktikate kavandamises üldse" (Skinner 1987:75). Operantsel tingimisel põhinev käitumisteraapia on osutunud tõhusaks foobiate ja sõltuvuste ravis, samuti on seda meetodit laialdaselt rakendatud loomade dresseerimisel ja hariduses.
Uued biheiviorismi ilmingud
Andy Clark pooldab protseduurilist eksternalismi, samastades mõtlemist "keerukate ja itereeruvate protsessidega, mis on pidevas tsüklis aju, keha ja tehnoloogilise keskkonna vahel" (Clark 2001: resümee); "arukas protsess ongi ruumiliselt ja ajaliselt ulatuslik protsess, mis siksakitab aju, keha ja maailma vahel" (Clark 2001: 132).
Mõjukas konnektsionistlik hüpotees, et aju töötleb jaotatud representatsioone paralleelselt ega töötle lokaalseid (keeletaolisi) representatsioone jadamisi, on biheivioristliku kallakuga, sest paralleelsüsteemide algprogrammeerimine, mis on võrreldav kaasasündinud mehhanismidega, on minimaalne ja süsteemid õpetatakse keerukaid ülesandeid täitma operantset tingimist meenutaval moel.
Biheiviorismi mõjud
Biheiviorism mõjutas kasvatusteadust ja koolisüsteemi, eriti USA-s, võimaldades luua selged ja täpsed kasvatuses kasutatavad reeglid.
Biheiviorismi kriitika
E. B. Titchener kaebas, et biheiviorism tavalises mõttes on psühholoogia suhtes irrelevantne (Titchener 1914:6) ning ennustas, et biheiviorismi kõrval jääb elujõuliseks introspektiivne psühholoogia.
Biheiviorismi kritiseeritakse muu hulgas selle pärast, et ta ei arvesta piiri inimese ja looma käitumise vahel. Selline kriitika on õigustatud, sest suurem osa eksperimentidest on läbi viidud loomadega ja nendest saadud tulemused on üldistatud inimesele. Kahtlemata on tegemist lihtsustamisega, kuid tuleb tunnistada, et leitud psüühika seaduspärasused suures plaanis kehtivad.
Biheivioristide järgi on kogu õppimine seletatav lihtsate assotsiatiivsete mehhanismide abil. Keerulised ülesanded, nagu näiteks malemängu või hiina keele õppimine, on jagatavad lihtsateks toiminguteks, mis on seletatavad umbes samamoodi nagu näiteks kangile vajutamine roti poolt. Aastal 1959 avaldas Noam Chomsky ülevaate Burrhus Frederic Skinneri raamatust "Verbal Behavior" (Chomsky 1959), milles ta väitis, et Skinneri katse laiendada biheivioristlikku õppimise mudelit inimese keelelisele käitumisele on lootusetult ebaadekvaatne. Chomsky väitel ei ole inimeste keelelisi võimeid (keelepädevust üldse ja keele omandamist) põhimõtteliselt võimalik seletada, eeldamata, et on olemas suur hulk kognitiivseid struktuure, mis nende keelelisi võimeid juhivad, (kaasasündinud tõenäoliselt arvutuslikude mehhanismid). Koos positivistliku teadusfilosoofia ebapopulaarseks muutumisega andis see rünnak biheivioristide programmile väga tõsise hoobi.
1960ndatel leidis aset biheiviorismivastane "kognitiivne pööre", mis pani rõhku arvutuslikele protseduuridele. Hiljem hakkasid teadvuse rõhutajad ka seda lähenemist nimetama biheivioristlikuks, sest ta ei pööra tähelepanu sisekogemusele.
Biheiviorism filosoofias
Paul Ziff (1958) on iseloomustanud biheiviorismi mitteessentsialistliku seisukohana, mis ei omista mõtlemisele mitte mingit olemust. Ta "ei ole metafüüsiline teooria": ta on metafüüsilise teooria eitus" ega "väida mitte midagi" metafüüsilist" (Ziff 1958:136), sest ta ei ütle mitte midagi selle kohta, mis vahendab arukuse muljet jätvat seost stiimulite ja reaktsioonide vahel. Mõned biheiviorismi versioonid paistavad siiski taandavat vaimse füüsilisele.
Russell
Bertrand Russell oli üks esimesi filosoofe, kes tunnustas Watsoni biheivioristliku pöörde tähtsust. Kuigi ta pidas privaatseid meelteandmeid teaduslikult uuritavateks, väitis ta, et biheiviorismis on rohkem tõtt, kui arvatakse, ning pidas soovitavaks biheivioristlik meetod nii kaugele arendada kui võimalik (Russell 1927:73), pannes ette biheiviorismi ning teadusesõbraliku vaimufilosoofia ühisrinde.
Carnap ja Hempel
Esimene biheiviorismi mõjukas formuleering tuli loogilistelt positivistidelt, kelle jaoks see oli semantiline tees vaimu kohta käivate väljendite tähenduse kohta. Nende järgi peab mentalistlikke väljendeid sisaldavad laused olema sama tähendusega kui mingi hulk kõigi poolt verifitseeritava tähendusega lauseid, mis kirjeldavad käitumuslikke või kehalisi protsesse. Carl Hempeli järgi on selline psühholoogiliste väidete tõlkimine käitumise kohta käivateks väideteks üks osa laiemast reduktsionistlikust projektist, mille eesmärk on teaduse keelekasutuse reglementeerimine. (Hempel 1949) "... psühholoogilise väite tähendus seisneb üksnes funktsioonis lühendada inimeste ja loomade kehadele iseloomulike teatavate füüsilise reaktsiooni viiside kirjeldust." (Hempel 1949:19). Näiteks "Paulil on hambavalu" on lühendiks lausetele "Paul nutab ja teeb nii- ja niisuguseid žeste", "Küsimuse "Mis sul viga on" peale vastab Paul "Hammas valutab" jne (Hempel 1949:17). Sellist positsiooni nimetatakse loogiliseks biheiviorismiks.
Ryle
Teine mõjukas filosoofilise biheiviorismi sõnastus lähtub Gilbert Ryle'ilt. Tema kartesiaanliku dualismi kriitika põhineb seisukohal, et mentaalseid predikaate kasutatakse tihti selleks, et omistada inimestele dispositsiooni teatud viisil käituda (käitumiskalduvust). Kui me kasutame "tegu-, nimi- ja omadussõnu, millega me tavaelus kirjeldame nende inimeste taipu (wits), iseloomu ja kõrgema astme sooritusi, kellega me kokku puutume," (Ryle 1949:15), "siis me ei osuta varjatud episoodidele, mille tagajärjeks nende avalikud toimingud ja lausungid on; me osutame nendele avalikele aktidele enestele (Ryle 1949:25) õigemini "dispositsioonile või dispositsioonide kompleksile" (Ryle 1949:15) nendeks toiminguteks või lausungiteks. Ryle'i järgi on sellistel omistamistel tingimuslike, seadusi kirjeldavate sarnanevate lausete kuju. Nende ülesanne ei ole käitumisega põhjuslikult seotud sisemiste, füüsiliste või mittefüüsiliste seisundite esinemisest teatamine. Sellised laused lubavad järeldada vaid seda, kuidas toimija käitub, juhul kui teatavad tingimused on täidetud. "Dispositsioonisõnad nagu "teadma", "uskuma", "lootma", "kaval" ja "huumorimeel"" tähendavad  "võimeid, tendentse või kalduvusi teha mitte ühtainust liiki, vaid paljusid erinevaid liike asju" (Ryle 1949:118). "Mingi teo seletamine tehtuna mingil konkreetsel motiivil või mingist konkreetsest kalduvusest ei ole selle teo kirjeldamine mingi konkreetse põhjuse tagajärjena." Motiivid "ei ole sündmused ning pole seega õiget tüüpi, et olla põhjused" (Ryle 1949:113). "Mingi toimingu seletamine mingil kindlal motiivil tehtuna ei ole analoogne ütlemisega, et klaas läks katki, sest ta sai kiviga pihta, vaid hoopis teist tüüpi väitega, et klaas läks katki, kui ta sai kiviga pihta, sest klaas on õrn." (Ryle 1949:87). Säärane seletus ei korreleeri tegu mitte "mingi varjatud põhjusega, vaid subsumeerib ta mingi kalduvuse või käitumistrendi alla". (Ryle 1949: 110) Seletus kirjeldab toimingu ümber "sisukamaks looks", nii nagu me seletame linnu lõuna poole lendamist rändega, kuigi "rände protsess ei ole erinev lõuna poole lendamise protsessist; järelikult ei ole ränne lõuna poole lendamise põhjus".(Ryle 1949:142) Dispositsiooni ja teo vaheline suhe ei ole põhjuslik, vaid loogiline: vaprus ei põhjusta vapraid tegusid, vaid vaprad teod moodustavadki vapruse.
Ryle'i jaoks on eeldus, et kogu mentaalse mõistestiku deklaratiivsel kasutusel on mingi fakte või nende esinemist kirjeldav ülesanne, kategooriavea tegemine. (Ryle 1949) Sellisel veal põhinevad teiste olendite vaimu probleem ning keha ja vaimu probleem.
Erinevalt loogiliste positivistide biheiviorismist ei nõua Ryle'i versioon mentaalse mõistestiku füsikalistlikku redutseerimist, piisab inimkäitumise tavakeelsest kirjeldusest.
Wittgenstein
Tugevaid biheivioristlikke sümpaatiaid on omistatud ka Ludwig Wittgensteinile, eriti  seoses privaatkeele argumendiga. Oma "Filosoofilistes uurimustes" (Wittgenstein 1953) väidab ta, et mentaalset laadi terminite kasutamise episteemiline kriteerium ei saa olla privaatne. Introspektiivselt ligipääsetavad seesmised seisundid peavad olema seotud avalikult vaadeldava käitumisega. Me ei saa sidusalt kujutleda privaatkeelt, milles inimene kirjutaks üles või väljendaks häälega oma seesmisi kogemusi, sest "privaatne ostensiivne definitsioon" (§ 380), mida on tarvis arvatavalt aistingut tähistava väljendi osutuse kindlaksmääramiseks, ei saaks kehtestada selle tarvituse reeglit.
Aistingusõnad ei osuta Wittgensteini järgi seesmistele kogemustele, vaid on seotud algeliste, loomulike aistinguväljendustega. Näiteks enesele "valu" jne omistamine ei ole kirjeldus, vaid tunnistus ("Filosoofilised uurimused, § 246). Mitte et sõna "valu" tähendaks nutmist, vaid valu sõnaline väljendus asendab nutmist (§ 244). Aistingute tunnistused ja loomulikud väljendused annavad välised kriteeriumid, mis loogiliselt piiravad aistingu- (jm seesmiste protsesside) sõnade tarvitust avalikus keeles (§ 580).
Quine
Willard Van Orman Quine nimetas end biheivioristiks. "Vaimu teooria võib saada juurde selgust ja sisukust (substance) (...) keele töötamise paremast mõistmisest, kuna aga vähe keele töötamise mõistmist on loota mentalistlikust vaatekohast." (Quine 1975:84). Quine püüdis tunnetuse ja keele uurimisel kasutada Skinneri psühholoogia meetodeid. Seejuures pidas ta erinevalt loogilisest biheiviorismist teaduses võimalikuks ainult osalisi kriteeriume, osalisi seletusi ja osaliselt seletatud mõisteid. (Quine 1990:291). Ta ei lootnud ka uskumuse, soovi, aistingu jms mõistete teaduslikku täpsustamist, pidades neid materialismiga ühitamatuteks. Quine'i biheiviorismil on metodoloogiline iseloom; ta pooldas biheivioristliku kallakuga füsikalismi. "Olles käsitanud käitumiskalduvusi omakorda füsioloogiliste seisunditena, lõpetan ma niinimetatud vaimu identsusteooriaga; vaimuseisundid on keha seisundid."(Quine 1975:94)
Turingi test
Alan Turing (1950) pani ette matkimismängu (Turingi testi), kus arvuti peab matkima inimest, nii et inimene ära ei tunneks, et tegu pole inimesega. Turingi järgi piisab arukuse olemasoluks selle testi läbimisest.
Põhjuslikkuse rehabiliteerimine
Ryle'i biheiviorismi on peetud liiga ebatäpseks, nii et see teaduse jaoks ei sobi. "Sisukam lugu" peab olema sõnastatav rangete ennustavate ja seletavate seadustena. "Sisukam lugu" peab andma üldisemaid ja tähtsamaid ennustavaid ja seletavaid seadusi. 1950ndatel ja 1960ndate alguses toimus vaidlus, kus Hempel jt kaitsesid motiivi või uskumuste ja soovidega seletamise teaduslikkust ning Elizabeth Anscombe, Stuart Hampshire kaitsesid Ryle'i teesi, et alused ei ole põhjused. Aastal 1963 ilmus Donald Davidsoni artikkel "Teod, alused ja põhjused", kus ta kuulutas motiivid füüsilisteks põhjusteks.
Tavakeelefilosoofid (Hampshire 1950, Geach 1957 jt) tõid välja loogilise biheiviorismi tehnilisi raskusi. See viis lõpuks kognitivismini, mis vastustas biheiviorismi üldse.
Tegude ja liigutuste segiajamine
Tavakeelefilosoofid on osutanud sellele, et biheiviorismis tehakse kategooriaviga, kui nii teod kui ka liigutused paigutatakse käitumise mõiste alla. "Kui ilmutatakse tegevust, siis ei ole tingimata ebasobiv rääkida liigutustest, küll aga on ebasobiv teha seda samas kontekstis, samas diskursusuniversumis. (...) Liigutuste näol on meil tegemist füüsiliste nähtustega, mille kohta käivad seadused on põhimõtteliselt tuletatavad füüsika seadustest. Kuid käitumine, mida me nimetame kirja posti panemiseks või palli löömiseks, kätkeb väga keerukat liigutuste jada, ja neidsamu liigutusi ei ilmutata kõikidel juhtudel, mil me kirjeldaksime seda käitumist samal viisil. Ei saa paika panna mitte mingeid fikseeritud kriteeriume, mis lubaksid otsustada, millised liigutuste jadad moodustavad kirja posti panemise.   Me oleme hoopis õppinud tõlgendama varieeruvat liigutuste skaalat vastavana jämedale standardile, mida me täheldame säärase käitumise korrektseks kirja posti panemisena kirjeldamiseks tunnistamise puhul." (Hamlyn 1953:134–135)
Halvatud; täiuslikud näitlejad
Loogiline biheiviorist võib vastata, et soov liikuda on dispositsioon liikuda suutlikkuse korral liikuda. Et suutmatus liikuda on füüsiliselt konkretiseeritav, saab seda soovi defineerimisel arvestada.
Hilary Putnam (1963) tõi näiteks "X-maailmlased" (neid nimetatakse ka supersuperspartalasteks), kes teatud puhkudel suruvad maha igasuguse valukäitumise. Kuigi neil puuduvad kõik valuga seostatavad käitumiskalduvused, tunnevad nad valu. Erinevalt halvatutest teevad nad seda psühholoogilistel põhjustel (ideoloogilistel kaalutlustel), mida ei saa füüsiliselt konkretiseerida. Seega ei ole valul tarvilikke käitumuslikke tingimusi (ega ka piisavaid käitumuslikke tingimusi, nagu "näitab täpselt analoogne täiuslike valuteesklejate näide (Block 1981:12).
Intentsionaalne ring
Roderick Chisholmilt (1957: ptk 11) ja P. Geachilt (1957:8) pärineb intentsionaalse ringi argument, mille üks variant on ka täiuslike näitlejate argument. Näiteks toob soov kuivaks jääda kaasa dispositsiooni vihmavarju kaasas kanda ainult uskumuse korral, et vihma võib sadada; ja uskumus, et vihma võib sadada, toob kaasa dispositsiooni kanda kaasas vihmavarju ainult soovi korral kuivaks jääda. See, millise dispositsiooni mingi vaimuseisund kaasa toob, sõltub teistest vaimuseisunditest. See viib funktsionalistliku ja kognitivistliku õpetuseni, et vaimuseisund ei ole defineeritav ainult vaimuseisundite kaudu, vaid põhjuslike seoste kaudu sisendite, väljundite ja teiste vaimuseisunditega.
Biheivioristide tegelikud seisukohad ei ole siiski nii hõlpsasti kummutatavad. Ryle ütleb näiteks intentsionaalsete vaimuseisundite kohta, et need on mitmesed "dispositsioonid, mille avaldused (exercises) on piiramatult heterogeensed" (1949:44). Tolmani ja Hulli biheiviorism arvestab sõnaselgelt naaberseisundeid. Et Ryle'i, Tolmani ja Hulli vaateid võib pidada kognitivistlikeks, siis ei piisa vaimuseisundite defineeritavusest sisendite, väljundite ning teiste vaimuseisundite kaudu kognitivismi kummutamiseks. Biheiviorist ei pruugi ka uskuda, et vaimuseisundid on käitumisele taandatavad. Ent sellised biheiviorismi vormid on juba biheiviorismi omapära kaotanud. Kui vaimuseisundid ei ole ükshaaval defineeritavad, ei ole neil kindlat definitsiooni; ja kui vaimuseisundid ei ole taandatavad käitumisele, ei saa biheiviorism olla aluseks reduktsionistlikule materialismile.
Teoreetiline puudulikkus
Biheiviorism jätab psühholoogia ilma teoreetilistest mõistetest ning võimaldab seletada ainult neid käitumise aspekte, mis on keskkonnamuutujate tagajärjed, mitte aga käitumise spontaansust. Biheiviorism jääb tunnetuse seletamisel kognitivismile alla.
Biheiviorism eitab teadvust
Teadvuse eitamine tundub olevat biheiviorismi ilmseim nõrk koht. Ent Ryle (1949:328) ütles teadvuse kohta: "väljatõugatud (extruded) kangelane hakkas varsti paistma nii veretu ja selgrootu olendina, et varsti ei söandanud isegi nende teooriate vastased enam tema kummituslikele õlgadele raskeid koormaid panna". Tõepoolest, seesmine kogemus on jäänud teadusele nii mitteseletavaks kui ka seletamatuks. Kognitivism ei saa teadvusega paremini hakkama kui biheiviorism. Samal ajal ei eita biheiviorism otseselt teadvuse olemasolu, kuigi ta ei omista sellele teaduslikku tähtsust. Ka kognitivism on säilitanud biheivioristliku hoiaku (Fodor 2001:13–14).
Manillakanep
Manillakanep on kas
Jason Statham
Jason Statham (sündinud 26. juuli 1967 ) on briti näitleja, kes on tuntud eelkõige peategelase Frank Martinina filmides "Riskikuller" (2002), "Riskikuller 2" (2005) ja "Riskikuller 3" (2008).
Statham hakkas juba noorpõlves harrastama Hiina võitluskunste, kikkpoksi ja karatet, töötades kohalikul turul letimüüjana. Innukas jalgpallur ja sukelduja kuulus Suurbritannia sukeldumiskoondisse ja võistles Inglismaad esindades 1990. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel. Pärast seda paluti tal modellina esineda ettevõtete French Connection, Tommy Hilfiger ja Levi Strauss & Co. reklaamikampaaniates.
Tema varasem turul müügileti taga töötamise kogemus andis talle inspiratsiooni rollide ülesehitamiseks Guy Ritchie krimifilmides "Lock, Stock and Two Smoking Barrels" (1998) ja "Snatch" (2000).
Hingamiskeskus
Hingamiskeskus on organismi peaajus (täpsemalt piklikus ajus) paiknev närvirakkude rühm, mis reguleerib hingamist.
Hingamisel kopsude maht vaheldumisi suureneb ja väheneb. See toimub rinnaõõne mahu muutumise tõttu. Sissehingamisel tõmbuvad roietevahelised lihased kokku ja roided liiguvad üles- ja väljapoole.Samal ajal tõmbub kokku rindkere altpoolt piirav vahelihas ja rindkere põhi laskub allapoole. Rinnaõõne ruumala suureneb ja õhk tõmmatakse kopsudesse. Väljahingamisel eelnimetatud lihased lõtvuvad, rinnaõõne ruumala väheneb ja õhk surutakse kopsudest välja. Kopsu osalevad sisse- ja väljahingamises passiivselt, sest nende endi lihased hingamises ei osale.
Roy Cochran
Roy Cochran (õieti LeRoy Braxton Cochran; 6. jaanuar 1919 Richton, Mississippi osariik – 26. september 1981, Gig Harbor, Washingtoni osariik) oli Ameerika Ühendriikide kergejõustiklane, kes võitis kaks kuldmedalit 1948. aasta Londoni olümpiamängudelt nii 400 m tõkkejooksus kui ka 4×400 m teatejooksus.
Söögitorulahi
pisi|Söögitoru lahi Söögitorulahi (hiatus oesophageus) on vahelihases asuv ava, mida läbivad söögitoru ja uit- ehk 10. kraniaalnärv.
SNP
SNP või snp võib tähendada järgmist:
Springer
Springer Science+Business Media S.A. ehk Springer on suur rahvusvaheliselt tegutsev kirjastus, mis on pühendunud peamiselt teaduslike raamatute ja ajakirjade väljaandmisele.
Kirjastuse peamised kontorid asuvad Berliinis, Heidelbergis, Dordrechtis, Chamis ja New Yorgis.
Kirjastuse Springer-Verlag asutas aastal 1842 Julius Springer.
TV3 (Sloveenia)
TV3 on Sloveenia telekanal, mille omanik on Modern Times Group (MTG). Alates 1. novembrist 2004 kuni 1. oktoobrini 2006 oli kanali nimi Prva TV.
See kanal on hästi tuntud USA saadete näitamise poolest. Sellised saated on näiteks "24", "Tähtedesõda:Galaktika", "Heroes", "Smallville", "Kontor", "Ameerika supermodellid", "Lapsehoidja 911", "Outback Jack" ja Nickelodeoni multifilmid "Avatar: The Last Airbender", "Käsna-Kalle Kantpüks", "Jimmy Neutron" ja teised.
TV3 omab ka õigusi edastada UEFA Champion League'i, UEFA Euro 2008 ja EHF Champions League'i matše.
3. juunil 2008 hakati kanalit edastama Sloveenia DVB-T võrgus, kuid see katkestati 1. septembril 2008.
Ajalugu
Telekanal alustas TV3 nime all 24. detsembril 1995. Algselt kuulus kanal roomakatoliku kirikule ja suur osa esialgsest programmist sisaldas usklikke saateid. Kanali vaadatavus ja rahaline tulu olid väiksed.
Tõstamaa Keskkool
See asub Tõstamaa mõisa härrastemajas.
TV3 (Sloveenia)
Ajalugu
13. veebruaril 2003 ostis Horvaatia ärimees Ivan Caleta TV3-s 75% osaluse ja hakkas pakkuma palju populaarsemat programmi. Vaatajaskond kasvas 2004. aastaks 1,7% võrra, kuid jäi Sloveenia telekanalite seas viiendale kohale ning kaugele teistest avalikest ja eratelekanalitest.
Tõstamaa Keskkool
31. augustil 2001 liideti Tõstamaa Keskkooliga Pootsi algkool.
TV3 (Sloveenia)
Ajalugu
1. novembril 2004 muudeti kanali nimi Prva TV-ks. 1. juulil 2006 ostis selle ära Rootsi meediakompanii Times Modern Group. 1. oktoobril 2006 muudeti kanali nimi tagasi TV3-ks.
Jäääär
Jää-äär on Eesti ansambel, mis on tegutsenud 1991. aastast.
Koosseis
Ansamblis on tegutsenud veel Andrus Rootsmäe, Aivar Otsing, Riho Sibul, Indrek Kalda, Arvo Urb.
Ludwig Nicolaus von Allart
Ludwig Nicolaus von Allart (Ludwig Nikolaus von Hallard, Ludwig Nicolas Hallart; 12. oktoober 1659 Husum – 27. mai 1727 Valmiermuiža mõis (Wolmarshof) Valmiera lähedal) oli Austria, Venemaa ja Saksimaa sõjaväelane ning Saksimaa kuurvürstiriigi diplomaat, vabahärra.
Elulugu
Ludwig Nikolaus, sünninimega Louis-Nicholas de Hallard, sündis šoti päritolu hugenoti ohvitseri Elliot Henry de Hallardi (1620–1681) pojana. Tema isa oli kindralmajor ja kindlusekomandant Brandenburgi kuurvürsti teenistuses.
Austria sõjaväelasena teenis ta kaua Ungaris ning osales sõdades Türgi ja Prantsusmaaga.
Põhjasõja alguses 1700 teenis ta Saksimaa kuurvürstiriigi armee insenerikorpuses.
Poola kuningas August II soovitas inseneriteadustes haritud Hallardi Peeter I-le ning ta astus Vene sõjaväkke. 2. oktoobril 1700 jõudis ta Riia alt Narva alla. Peeter võttis ta lahkelt vastu ning andis talle kindralleitnandi auastme. Talle kui osavale insenerile tehti ülesandeks koostada dispositsioon ja aruanne kõigest vajalikust Narva piiramiseks, mida ta järgmisel päeval tegigi. Kindluse piiramise ajaks määrati ta piiramistööde juhiks. Narva lahingus andis ta end koos hertsog Charles Eugène de Croy'ga ning paljude teiste välismaa ohvitseridega Rootsi sõjavangi, sest venelased kahtlustasid neid reetmises.
Aastal 1705 vabanes ta sõjavangistusest: ta vahetati välja Rootsi kindrali Arvid Horni (1664–1742) vastu. Aastal 1706 määrati ta August II erakorraliseks saadikuks Peeter I juurde.
Kui August II 1706 Poola kroonist loobus, astus Allart jälle Vene sõjaväkke. Grodno operatsiooni ajal juhtis Allart muu hulgas isiklikult Polotski ja Kopõssi kindlustamist.
Aastal 1708 sai ta 3. jalaväediviisi ülemaks. Selle diviisiga osales ta Poltava lahingus. Sel puhul autasustati teda Püha Andrease ordeniga. 1710 juhtis vasakut tiiba Riia piiramisel ja oli 1711 diviisiülem Vene-Türgi sõja Pruti sõjakäigus.
Aastal 1712 oli ta Pommeris Stralsundi kindlust piiravate Vene, Poola ja Taani vägede juhataja. Aleksandr Menšikovi intriigi tõttu ta tagandati. Allart läks solvununa erru. Ta sai eluaegseks kasutamiseks Valmiermuiža mõisa Liivimaal.
Aastal 1721 naasis Allart sõjaväeteenistusse. Ta sai Ukrainas dislotseeruvate vägede juhatajaks. Aprillis 1723 andis ta need üle kindral Golitsõnile ning sõitis Peterburi. 30. augustil 1725 andis Katariina I talle Püha Aleksander Nevski ordeni.
Varsti pärast seda lahkus ta lõplikult sõjaväeteenistusest ning asus elama Valmiermuiža mõisa, kus ta ka suri.
Ta oli abielus Magdalene Elisabeth von Bülowiga (1683–1750). Hallardile Straupe kihelkonnas kuulunud Ungurmuiža (Orellen) koos Kūdumsi (Kudum) mõisaga müüs kindrali lesk 1728. aastal maanõunik ja kindralleitnant Johann Balthasar von Campenhausenile (1689–1758), kelle suguvõsa valdusse jäid need 1939. aastani.
Pärand
Allartist jäi järele ligi 800 plaanist koosnev Euroopa kindluste plaanide kollektsioon.
Puhkeseisund
Puhkeseisund ehk dormantsus on elusorganismide füsioloogiline seisund, mis avaldub nende normaalsest madalamas ainevahetustasemes, organismi tunduvalt väiksemas veevajaduses ja muudes eluavaldustes. Puhkeseisundi tekkimist põhjustab ebasoodne oleluskeskkond.
Taimede puhkeseisundit nimetatakse ka taimede puhkeperioodiks.
Eristatakse kahte peamist puhkeseisundit: prospektiivne ja konsekutiivne puhkeseisund ehk tarre.
Puhkeseisundi tähtsus
Paljudel taimedel on puhkeseisund oluline elutsükli osa, mis annab võimaluse läbida kriitilisi perioode minimaalse negatiivse mõjuga organismile. Dormantsus võib vaadelda kui taime vastust keskkonnategurite poolt põhjustatud stressile. See on põhitingimus kõrge kohasuse säilitamises pikaealiste organismide puhul. Dormantsus võib mängida "ettevaatusabinõu" rolli potentsiaalsete ebasoodsate tingimuste vastu, näiteks taimedel on välja kujunenud võime ennustada keskkonnastressi ja seda loomulikult vältida. Samuti see on oluline loomade puhul. Kui näiteks veekogud ära kuivavad, siis seal elanud organismid võivad ellu jääda tänu puhkeseisundisse minekule, teised aga hukkuvad. Samuti tagab see konkurentsivabaduse aktiivsusperioodi ajal. Seega on dormantsus adaptiivne mehhanism, mis võimaldab organismil kokku puutuda keskkonnastressiga ja võimaldada elada sellistes ökoniššides, mis muidu oleksid teatud ajal elamiskõlbmatud.
Pikaajaline puhkeseisund on väga kulukas elustaadium, sest taimed sellel ajal ei fotosünteesi ressursside saamiseks, kuid vajavad neid, et järgmiseks kasvuperioodiks ellu jääda ning suuta taas kasvada ja paljuneda. Dormantsuse mehhanismid muutuvad koos organismi morfoloogilise ja füsioloogilise struktuuriga, kuid sellel on oluline mõju kohanemisele. Võimalik, et ainevahetusprotsessid taimedes pikaajalise puhkeseisundi jooksul erinevad suve ja talve lühiajalisest dormantsusest.
Puhkeseisundi põhjused
Keskkonnastressi perioodide jooksul tekkinud organismi dormantne seisund võib olla põhjustatud erinevatest muutuvatest teguritest. Need omavad suurt tähtsust soodustades puhkeperioodi alustamist, sest kaasnevad muutustega temperatuuris, fotoperioodis, ka vee, hapniku ja toitainete kättesaadavuses ning süsihappegaasi sisalduses keskkonnas. Tavaliselt saavad organismid edukalt eksisteerida suhteliselt kitsas temperatuurivahemikus. Kui temperatuur ületab taluvuspiirid, võib see põhjustada organismidel dormantsust. Temperatuuri muutused keskkonnas mõjutavad parameetreid nagu toitainete, vee ja hapniku kättesaadavust, mis omakorda soodustab dormantsuse teket. Taimede puhkeseisundit põhjustab sageli päeva lühenemine (fotoperiodism) temperatuuri koostoimega. Mõnedel juhtudel võivad piiravateks teguriteks olla ka teised keskkonnategurid. Näiteks kõrbetes esinevad suveajal perioodid, kui vähene toidu kättesaadavus, suur kuumus või äärmuslik kuivus aitavad kõrbetes elavatel organismidel dormantseks muutuda. Veepuudus põuaperioodidel või madalad temperatuurid talveperioodidel, samuti teised aastased muutused päikesekiirguse intensiivsuses ja kestuses, eriti kõrgematel laiuskraadidel, tingivad taimedes puhkeseisundi teket.
Puhkeseisundi olemus
Dormantsuse mõistet rakendatakse taimeorganitele, nagu pungad, seemned, mugulad, risoomid, mille kasv on peatunud, kuigi nad olid sobiva niiskuse ja hapniku ning temperatuuri tingimustes. Dormantsus on uurimiseks keeruline protsess, sest toimub tavaliselt järk-järgult, sageli mitmeastmeliselt. Üksikutes organites võivad puhkestaadiumi põhjustada taime teised organid või välistegurid. Seetõttu on dormantsuse sõnavara üsna vastuoluline ja vahel segane. Termineid, nagu "vaikus" (quiescence), "puhkus" (rest), "tõeline" dormantsus (true dormancy) ning "kehtestatud" (imposed) või "sunnitud" (enforced) dormantsus kasutavad erinevad asjatundjad erisuguste seisundite ja tingimuste kirjeldamiseks. Kuid on palju mugavam jagada dormantsuse mehhanismid kolmeks rühmaks:
Pungade dormantsus
Pungade dormantsus (bud dormancy) on näide endodormantsusest. Pung on lühenenud, väga kompaktne (kokku surutud) moodustis varre tipus, lehe- või oksakaenlas, millest arenevad vars või varreharud. Esimesel juhul on tegemist tipupungadega, varreharud aga saavad alguse külgpungadest. Alget katavad modifitseerunud lehed nimetatakse pungasoomusteks (bud scales). Nad täidavad kaitsefunktsiooni, nii punga soojusisolatsiooniks kui ka ärahoidmiseks kuivamise eest. Dormantsuse mehhanismid toimivad hästi enne madalamate temperatuuride saabumist ning madalate temperatuuride periood on vajalik enne pungade tagasikasvamist, näiteks kevadel. Et veenduda taime ellujäämises, peavad dormantsuse mehhanismid olema kehtestatud enne ebasoodsate tingimuste saabumist. See tähendab, et taim peab olema võimeline "ette nägema" klimaatilisi muutusi. Mehhanismid peavad samuti olema kehtestatud, et pungad ei katkestaks dormantsust kuni keskkonnatingimused on sobivad normaalse kasvu ja arengu alalhoidmiseks. Taimed näevad ette sesoonseid muutusi tänu fotoperioodi jälgimisele. Pungade puhkestaadiumi enneaegne lõpp mittesesoonse sooja perioodi jooksul, nt talvel, võib tuua tõsiseid tagajärgi taime ellujäämises. Kokkuvõtteks tuleb tõdeda, et dormantsus on täpselt reguleeritud tingimus aastaringseks kohanemiseks ning on määratud erinevate faktoritega keskkonnas ja katkestatud spetsiifiliste metaboolsete muutustega organismis. Dormantsetele pungadele on iseloomulik väike respiratsiooni (hingamise) aktiivsus, oluline veekadu ja suutmatus kasvada tingimustes, kus temperatuur, hapniku ja vee varustatus on sobivad.
Primaarne versus sekundaarne seemnete dormantsus
Erinevaid dormantsuse tüüpe eristatakse pigem dormantsuse puhkemisaja kui tekkepõhjuse alusel:
Füsioloogilis-biokeemilised aspekid
Dormantsust ei tohi segi ajada taime või taimeorgani täieliku elutegevuse peatumisega ja ainevahetusprotsesside lakkamisega. Puhkeseisundi mõiste on suhteline ning on kindlaks määratud, et puhkeolekus olevates organites toimuvad raku diferentseerumisega seotud spetsiifilised protsessid, mis pealtnäha ei avaldu, kuid ilma milleta oleks võimatu taime või organi üleminek aktiivsele eluperioodile. Enamiku taimede jaoks on puhkus eluks vajalik tingimus, mis teeb võimalikuks edasise aktiivse arengu ja kasvu. Loodustingimustes idanemise hilinemine on väga oluline kohasus (fitness), mis soodustab liigi säilimist ebasoodsatel eluperioodidel.
Hormonaalne regulatsioon
On tõestatud, et taimede puhkeseisund on seotud looduslike kasvuinhibiitorite kuhjumisega erinevates taimeorganites. Inhibiitorite hulka kuuluvad fenoolsed ja terpenoidsed ühendid. Samal ajal kasvuaktivaatorite sisaldus puhkeseisundis olevates organites märgatavalt väheneb. Hormoonid, mis inhibeerivad kasvu, suruvad maha seemnete idanemisprotsesse ning dormantsete pungade ärkamist.
Abstsiishape ABA
Looduslikest kasvuinhibiitoritest olulisim on abstsiishape (ABA – abscisic acid). See taimehormoon on suure füsioloogilise aktiivsusega ja on laialt levinud erinevates taimeliikides. Nii vanad kui noored koed on võimelised sünteesima, inaktiveerima ja metaboliseerima abstsiishapet. Paljudel juhtudel on ABA poolt esile kutsutud mõju vastupidine kasvuaktivaatorite toimele. Seega ABA mängib olulist rolli taimede homöostaasi hoidmisel. ABA füsioloogiline mõju seisneb pungade dormantse perioodi pikenemises mitmeaastastes taimedes, idanemise inhibeerimises seemnetes, õitsemise mahasurumises lühikese päeva tingimustes kasvatatud pikapäeva taimedel. Eriti selgelt mõjub ABA noorte pungade enneaegsele valmimisele, vananemise kiirenemisele ja lehtede langemisele.
Etüleen
Etüleen (inglise keeles – ethylene) on oluline kasvuaine taimede metaboolses regulatsioonis. Etüleeni võivad sünteesida kõik taime organid, kuid selle kontsentratsioon on suurem vananevates kudedes. Seemned, mis idanemisel ei sattunud normaalsetesse tingimustesse (kasvuks sobiv temperatuur, vee- ja hapniku kättesaadavus), on sunnitud muutuma dormantseteks. Erinevatel taimeliikidel katkestab etüleen pungade ja seemnete puhkeperioodi ning algatab idanemise teatud seemnetes (näiteks kõrrelistel). Lisaks kiirendab etüleen seemnete idanemist. Näiteks määpähklites (Arachis hypogaea) on etüleeni produktsioon ja seemnete idanemine omavahel seotud. Samuti katkestab etüleen pungade puhkeperioodi. Taimede töötlemine selle hormooniga soodustab pungade idanemist kartulil ja teistel mugulatega liikidel.
Axel Springer SE
Axel Springer SE on suur multimeediumifirma ja perioodikakirjastus Euroopas.
Selle asutas 1946. aastal ajakirjanik Axel Springer.
Trikliinne süngoonia
Trikliinne süngoonia (inglise triclinic system) on kristallograafias üks kuuest süngooniast, mille iseloomulikuks tunnuseks on erineva pikkusega kristallograafilised teljed ning nendevahelised ebavõrdsed nurgad. Kõrgemat kui esimest järku sümmeetriatelgi ega sümmeetriatasandeid ei ole.
Trikliinne süngoonia on kõige ebasümmeetrilisem süngoonia.
Trikliinsesse süngooniasse kuulub kaks punktigruppi:
Villem Tomiste
Villem Tomiste (sündinud 8. augustil 1975 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Keskhariduse omandas Villem Tomiste Tallinna Liivalaia Gümnaasiumis aastatel 1982–1993. Samal aastal astus ta ka Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonda. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Villem Tomiste Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1994–2000.