cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euro
Euro kasutuselevõtu plaan
1. juunil 1998 asutati Frankfurdis ametlikult Euroopa Keskpank. Koos kõigi Euroopa Liidu riikide keskpankadega moodustab ta Euroopa Keskpankade Süsteemi. Eurosüsteemi kuuluvad koos Euroopa Keskpangaga ainult euroala liikmete keskpangad. Euroopa Keskpankade Süsteemi põhikirjaline esmane eesmärk on hindade stabiilsuse tagamine. Euroopa Keskpanga esimeseks juhiks sai hollandlane Wim Duisenberg, kelle 1. novembril 2003 vahetas välja prantslane Jean-Claude Trichet. Alates 2011. aasta novembrist on Euroopa Keskpanga presidendi ametis Itaaliast pärit Mario Draghi.
Carlo Ginzburg
Ta oli 1970–1988 Bologna ülikooli professor ja hiljem California Ülikooli Los Angeleses professor.
Euro
Euro kasutuselevõtu plaan
1998. aasta lõpuks oli selge, et esialgu osalevad valuutaliidus Euroopa Liidu 15 riigist 11. Ülejäänud kas ei olnud kriteeriume täitnud (Kreeka) või ei olnud osalemisest huvitatud (Suurbritannia, Taani, Rootsi). Alates 1. jaanuarist 1999 võeti euro sularahata arvelduses kasutusele Austrias, Belgias, Hollandis, Iirimaal, Itaalias, Luksemburgis, Prantsusmaal, Saksamaal ja Soomes. Selleks ajaks olid rahvuslike valuutade vahetuskursid euro suhtes muutumatutena kindlaks määratud.
Sünoodiline kuu
Sünoodiline kuu ehk kuukuu (ladina lunatio) on ajavahemik ühest Kuu loomisest järgmiseni ehk Kuu üks sünoodiline periood.
Hannes Tamjärv
Isiklikku
30. juunil 2010 abiellus ta oma elukaaslase Dina Tertsusega. Neil on kaks tütart ning mõlemal on varasematest kooseludest samuti üks tütar.
Euro
Euro kasutuselevõtu plaan
Euroala riikideks said 1. jaanuaril 2001 Kreeka, 1. jaanuaril 2007 Sloveenia, 1. jaanuaril 2008 Küpros ja Malta 1. jaanuaril 2009 Slovakkia, 1. jaanuaril 2011 Eesti, 1. jaanuaril 2014 Läti, 1. jaanuaril 2015 Leedu ning 1. jaanuaril 2023 Horvaatia.
Carlo Ginzburg
Seoses nõiaprotsessidega on ta rääkinud Euroopa šamanismist.
Euro
Euro kasutuselevõtt sularahana
1. jaanuaril 2002 asendas euro seadusliku maksevahendina rahvuslikud valuutad.
Carlo Ginzburg
Raamatuga "Il giudice e lo storico" püüdis ta edutult saavutada Adriano Sofrile omistatud mõrva uut uurimist ning üldisemalt võrdles ajaloolase ja kohtuniku tööd.
Sünoodiline kuu
Kuukalendris on sünoodiline kuu täpselt kuutsükli pikkune. Kuutsüklid võivad tänu Maa ja Kuu orbiitide ekstsentrilisusele erineda keskmisest kuni 15 tundi.
Carlo Ginzburg
Carlo Ginzburg käis Eestis 2014. aasta septembris, esinedes loengutega Tallinnas ja Tartus.
Euro
Eurot kasutavad maad
[[Pilt:European union emu map en.png|pisi|upright=1.2|Alates 1. jaanuarist 2023. {{legend|#486CB5|ametlik euroala (20)}} {{legend|#E8984D|ERM II (2)}} {{legend|#C04D4D|ELi liikmesriik, pole eurot ega ERM II (5)}} {{legend|#815994|ei ole ELi liikmesriik, kasutab eurot mitteametlikult (2)
Sünoodiline kuu
Keskmiselt on sünoodiline kuu 29,530589 päeva ehk 29 päeva, 12 tundi, 44 minutit ja 3 sekundit pikk.
Euro
Eurot kasutavad maad
(Andorra, Monaco, San Marino ja Vatikan siiski ametlikult)}} ]]
Rahaliidu liikmed on (2023. aasta seisuga): Enne uute riikide liitumist 1. mail 2004 ei käibinud euro Euroopa Liidu riikidest ainult Rootsis (Rootsi kroon – SEK), Suurbritannias (Suurbritannia nael – GBP) ja Taanis (Taani kroon – DKK).
Euro on kasutusel ka Andorras, Monacos, San Marinos ja Vatikanis, kus varem oli kasutusel Itaalia liir või Prantsuse frank, samuti Kosovos, Montenegros, kus varem oli ametliku maksevahendina kasutusel Saksa mark, ning lisaks mainitud Euroopa maadele ka Assooridel, Guadeloupe'il, Kanaari saartel, Madeiral, Martinique'il, Mayotte'il, Prantsuse Guajaanas, Réunionil ning Saint Pierre'is ja Miquelonis, mis on eurot kasutavate Euroopa Liidu riikide osad.
Monacol, Vatikanil ja San Marinol on õigus emiteerida piiratud nimiväärtuses rahvusliku küljega euromünte, mis kehtivad seadusliku maksevahendina kogu euroalal. Monaco euromünte tohib vermida Prantsuse, Vatikani ja San Marino euromünte Itaalia rahapaja. Euro pangatähtede emiteerimise õigust neil kolmel riigil ei ole.
Ühine stabiilsus- ja kasvupoliitika
Valuutaliidu eduka läbiviimise alused on Euroopa Keskpanga sõltumatus ja liikmesriikide kohustus säilitada hindade stabiilsus ja eelarvedistsipliin.
Juba juunis 1997 sõlmiti Euroopa Majandus- ja Rahaliidu riikide vahel stabiilsus- ja kasvupakt. See näeb muu hulgas ette, et aastane riigieelarve puudujääk ei tohi ületada 3% sisemajanduse koguproduktist. On ette nähtud varajase hoiatamise süsteem, millega eelarvevõlad avastatakse ja korrigeeritakse juba enne, kui 3 protsendi piirini jõutaks. Liikmesriigid kohustusid ka välja töötama stabiilsusprogrammid, mille järgi saab vähemalt keskmises perspektiivis tasakaalustatud riigieelarve.
Need sanktsioonid on osutunud mitterakendatavaks. 2003. aasta alguses alustati esimest korda puudujäägimenetlust Saksamaa ja Prantsusmaa vastu, nende riikide vastuseisu tõttu menetlus katkestati. Aastal 2004 oli ülemäärane riigieelarve defitsiit 12 liikmesriigist üheksal. Konflikti lahendamiseks pakti muudeti. Üldkehtiva riigieelarve tasakaalu nõude asemel kehtestati igale riigile konkreetsed normid, mis jätavad rohkem aega ülemäärasest eelarve defitsiidist jagusaamiseks. Peale selle nõutakse nüüd defitsiidimenetluse alustamiseks tõendust, et piirmäära ületamine ei ole ajutine.
Ka eurot mitte kasutusele võtnud Euroopa Liidu riigid peavad esitama lähenemisprogrammid, mis sisult sarnanevad teiste riikide stabiilsusprogrammidega. Peale selle tuleb neil esitada andmed rahapoliitiliste eesmärkide kohta, eelkõige vahetuskursside ja inflatsiooni asjus.
Vaegnägijad
Pangatähtede kujundamisel 1990. aastatel lähtuti põhimõttest, et eurot peavad suutma hõlpsasti kasutada ka vaegnägijad. Euro loomisel tehti tihedat koostööd ka Euroopa Pimedate Liiduga. Koostöö tulemusel saavad vaegnägijad eurosid kergesti kasutada.
Pangatähtede eristamist hõlbustavad järgmised tunnused:
Müntide eristamist hõlbustavad järgmised tunnused:
Eesti krooni kurss euro suhtes
Alates euro kasutuselevõtmisest fikseeriti Eesti krooni kurss euro suhtes 1 EUR = 15,64664 EEK. Kui Eesti astus 2004. aastal ERM2-e, siis kaotati 6. komakoht (0,00004) põhjendusega, et kõigil eurole üleläinud valuutadel oli ümberarvestamise tegur kuuekohaline. Sealt alates on kurss 1 € = 15,6466 EEK.
Muud tähtsamad valuutad
2012. aasta keskmine euro vahetuskurss tähtsamate valuutade suhtes oli:
Eesti üleminek eurole
Pikka aega ei õnnestunud Eestil kõrge inflatsioonitaseme tõttu lähenemiskriteeriumidele vastata.
Eurole mindi üle 1. jaanuaril 2011.
4. jaanuaril leiti Eesti esimesed võltseurod pärast eurode kasutuselevõttu.
Euro poliitiline tähtsus
Euro aitab kaasa Euroopa integratsioonile.
Erinevalt Euroopa integratsiooni eelmistest etappidest on mõned riigid valuutaliidust eemale jäänud. Suurbritannia palus erandit Maastrichti lepingust juba läbirääkimiste ajal, Taanile tehti see siis, kui leping esimesel rahvahääletusel tagasi lükati. Rootsi on seni kõrvale jäänud formaalsetel põhjustel. Euroalaga mitteliitunud riike vaadeldakse tulevaste valuutaliidu liikmetena.
Oletatakse, et kui Suurbritannias jääb peale valuutaliidu pooldajate seisukoht, siis liituvad ka Taani ja Rootsi.
Kesk- ja Ida-Euroopa riigid, mis ei ole veel valuutaliitu võetud, on dilemma ees. Ühelt poolt sobib rahvuslik valuuta seni rohkem, kuni kestab kiire majanduskasv ja sellega kaasnev kõrgem inflatsiooni tase. Teiselt poolt suurendaks euro kasutuselevõtt usaldust rahapoliitika stabiilsuse vastu. Enamik valuutaliidu kandidaatriike on niikuinii juba oma valuuta euroga jäigemalt või lõdvemalt sidunud.
Ronne laht
Ronne laht on laht Bellingshauseni mere kagukaldal. Laht piirneb lõunas Antarktisega, idas President Sarmiento väinaga ja kirdes Aleksander I maaga.
Selle avastasid 1940. aasta detsembris Finn Ronne ja Carl Eklund.
Smoljatškovo
Smoljatškovo on Peterburi haldusalasse kuuluv alev Soome lahe põhjakaldal, mis kuulub Kurortnõi rajooni. Smoljatškovo on läänepoolseim Peterburi osa, asub kesklinnast 70–74 km kaugusel.
Päevakübar
Päevakübar (Rudbeckia L.) on taimede perekond korvõieliste sugukonnast.
Etümoloogia
Nime Rudbeckia on päevakübarad saanud kuulsalt rootsi botaanikult Carolus Linnaeuselt. Linnaeus nimetas perekonna oma õpetajate Uppsala ülikooli professori Olof Rudbeck noorema (1660–1740) ja tema isa, professor Olof Rudbeck vanema (1630–1702) auks. .
Kirjeldus
Päevakübara perekonda kuuluvad liigid on mitmeaastased (mõned liigid ka kaheaastased) narmasjuursed rohttaimed. Taimed kasvavad 0,5–3 meetri kõrguseks, varred võivad olla nii lihtsad kui harunenud. Taimed on vahelduvate, terveservaliste või lõhestunud, rootsuliste, sageli karedakarvaliste, 5–25 cm pikkuste lehtedega. Nagu korvõielistele omane, nii on ka päevakübaral kaht tüüpi õisi. Õisiku ääres paiknevad eredad keelõied keskel putkõied. Äärmised keelõied on tavaliselt kas valged, roosad, purpursed või lillakad. Õie keskel olevad torujad putkõied on tavaliselt punakaspruunid või kollakaspruunid. Värvilised kroonlehed kaarduvad allapoole. Korvõisikud on suured ja paiknevad enamasti üksikult.
Kasutamine
Päevakübara perekonda kuuluvad liigid on tänu oma kaunivärvilistele õitele, pikale õitseajale ning vastupidavusele populaarsed aialilled. Tuntuimad on kahtlemata karvane päevakübar, lõhislehine päevakübar ja särav päevakübar. Kõigil neil liikidel on mitmeid kultivare ning hulgaliselt sorte.
Päevakübaratest on kahtlemata kõige tuntum punane päevakübar ehk punane siilkübar ehk purpur-siilkübar (Echinacea purpurea), mida loetakse värskemate geneetiliste uuringute põhjal siilkübara perekonda, kuigi sugukond korvõielised on sama ning väline sarnasus taimede vahel tuntav.
Päevakübar kasvab igasugusel mullal, siiski tuleks talle muretseda kobedat toitaineterikast mulda, lisades istutusauku ämbritäie komposti. Kuigi taimed taluvad hästi ka savist mulda, võiks sellele struktuuri parandamiseks liiva lisada. Pinnas võiks olla pisut niiskem, seepärast tasuks pikemal põuaperioodil taimi kasta. Päevakübar kasvab hästi päikese käes, kuigi lepib ka kerge varjuga. Eesti tingimustes alustavad esimesed päevakübarad õitsemist juba juulis, laisemad stardivad augustis. Septembriga saab nende õitseaeg ümber. Kõik nad on suurepärased lõikelilled, mis säilivad vaasis kaua ilusana ega vaju tänu tugevale varrele longu.
Erna Villmer
Erna Villmer (ka Erna Willmer; 17. veebruar 1889 Tallinn – 16. juuni 1965 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Erna Villmer oli Lydia Koidula järel teine naislavastaja. Eesti teatri võimsamad näitlejad Ants Lauter, Ants Eskola, Kaarel Karm on nimetanud Erna Villmerit oma eeskujuks ja õpetajaks.
Lapsepõlv
Erna Villmeri isa Juhan Villmer oli pärit Paldiskist, ema Anette Krusbach Tallinnast. Lapsepõlve valusaim sündmus oli isa surm. Seitsmeaastaselt hakkas ta käima Kõrgemas linna tütarlaste koolis. Kui ta oli kaheksane, jättis ema ta vanaema kasvatada, sõites ise Peterburi paremat teenistust otsima. Kodus räägiti eesti ja saksa keelt, lisaks omandas ta ka vene kultuuripõhjaga hariduse ja hea vene keele oskuse.
Esimene isiklik kogetud mänguelamus ehk inspiratsiooniplahvatus, mida Erna Villmer hiljem mäletab, sündis ühes saksa keele tunnis, kui ta pidi ette lugema ühe luuletuse. Midagi tema hääles, ilmes või žestis vääris kogu klassi imetlust ja õpetaja tegi kiitva kommentaari. Pärast toda märkust õpetaja poolt tunnistas ta emale, et ta tahab saada näitlejaks. Ema ütles sellepeale, et näitleja peab olema ilusa näoga ja kõigepealt ilusa kujuga. Näitleja kutset peeti siis äärmiselt kõlblusetuks.
Teatriõpingud Moskva Kunstiteatri juures 1908–1910
Üks tõuge Venemaale õppima minekuks toimus ühel õhtul, kui ta sattus vana Estonia näitlejate seltskonda. Ta tutvus seal Theodor Altermanniga, kellele ta tunnistas, et tahab saada näitlejaks. Altermann soovitas õppida näitlemist. Erna Villmeri erilisus on aga selles, et kui teised teatriinimesed käisid õppereisidel Saksamaal, siis tema siirdus teatriharidust saama Venemaale. Seitsmeteistaastasena sõitis ta õppima Peterburi ja sealt aasta hiljem Moskvasse. See tegu oli ainulaadne – ta oli ainukene teadaolev eestlane, kes otsustas enne teatrikunsti õppida ja alles siis hakata mängima. Tavaks oli vastupidine: laval mängides omandati "teatrivilumus". Ta oli ka esimene naine, kes õppis näitlejaks.
Kui Villmer oli aasta Peterburis kasvatajana ja kodukooliõpetajana teeninud ja ühe semestri eest teatrikooli maksuraha kogunud, astus ta 1909. aastal Adaševi (Kunstiteatri näitleja) kursustele, mis olid nö filiaaliks Kunstiteatri koolile. Tema peamisteks näitekunsti õpetajateks olid Kunstiteatri juhtivad näitlejad ja pedagoogid, kes olid otseselt või kaudselt Konstantin Stanislavski ja Vladimir Nemirovitš-Dantšenko õpilased: Niina Litovtseva-Katšalova, Suleržitski (kes oli Stanislavski lähim mõttekaaslane ja abiline), Massalitinov, Leonidov, Aleksandrova hääleseadjana ja Kšesinskaja plastikaõpetajana. Selles koolis katsetati uut näitlejatehnikat – "läbielamiskunsti" (tänapäeval nimetatakse seda ka psühholoogiliseks realismiks) Erna Vilmer tõi uue mängulaadi ka Estoniasse.
Estonia teatris 1910–1914
1910. aasta kevadel sõitis Erna Vilmer Theodor Altermanni kutsel tagasi Eestisse ning asus tööle Estonia teatris. Üleminek koolist teatrisse oli Villmeri jaoks raske – tööd tehti ebanormaalse kiirusega, ei süvenetud, oldi pealiskaudsed ja kunstlikud. Moskvas aga anti nii palju lugemisproove, et teksti sisu süvendada näitleja – näitejuhi hinges, samuti palju lavaproove, et osa või kuju saaks omaseks ja täituks elava verega. Moskvast saabunud noor näitleja Villmer mõjus Estonia trupis uudse ja värskena, harituna. Villmer tõi Estoniasse kaasa Kunstiteatri vaimsuse, ideaalid ja läbielamisteatri tõed. Tema nõudlik suhtumine näitlejatöösse ja süvenemisvajadus olid konfliktini ulatuvalt lahknevad komödiantliku etendamisteatri Estonia töölaadist ja hoiakust. Algus oli kriitikute jaoks paljutõotav ja kahetsusega arvati, et ega tal oma laadi väljaarendamiseks õiget pinnast ei ole, et liialt ees on ta oma iseõppinud kolleegidest.
Esimesed rollid ja mängulaad
Villmeris nähti talenti, uut tähte Estonia trupis, ta arenes Paul Pinna ja Altermanni kõrval esinäitlejannaks. Arvustajad hindasid tema uudset näitlemislaadi – peent, psühholoogilist osade kujutamist, sisemist mängutehnikat, nauditi rollide läbitöötatust, detailide väljajoonistamise oskust, kõige enam liigutas aga vaatajaid tema hingestatud ja emotsionaalselt loomulik mäng. Omaette teema Villmeri näitlemises on tema ülitundlikkus ja emotsionaalsus, mis parimail hetkil andis väliselt napile mängule võimsaid sisemisi laenguid, halvimail juhtudel muutus, aga "vesiseks" tundemängimiseks – puudus tegutsemine ning näitlejanna kadus emotsioonitulva. Villmer pidas puuduseks seda, et ta ei osanud laval laginal naerda, loomuses puudus rõõm, mis oli põhjustatud rõõmuvaesusest ta lapsepõlvest.
Ta pani rõhku afektidele, ta ilmumine näitelavale toob meeleolu muudatust publikus. Teda oli aga kahjuks laval vähe kuulda, ta jäi nõrgaks. Tal oli oskus analüüsida tegelast, luua näidendi sõnade alla elu.
Abielu Juhan Luigaga
1912. aastal oli Villmerile isiklikus elus pöördeline aeg: süvenes tutvus Juhan Luigaga, kes oli kirjanik, poliitik ja esimene eestlasest psühhiaatriadoktor. 1913. aasta 11. novembril toimus laulatus Tallinna Jaani kirikus. See abielu mõjutas Villmeri arengut mitte ainult inimesena, vaid ka näitlejana. Luigast sai tema loomingu peegeldaja, arvustaja, nõuandja.
Sõja puhkedes jäi Erna Villmer Estonia teatrisse tööle, abikaasa määrati Helsingisse sõjaväearstiks. Neli aastat suheldi kirjade kaudu.
Estonia sõja-aastail
Sõja algul, 14. augustil 1914, tühistas Estonia selts näitlejatega lepingu ja saatis kogu näitlejaskonna laiali. Vene valitsus võttis teatrimaja seltsi käest ära, et sinna tuua Liibavist sõjaväelaatsaret. Suure nõudmise peale andis kuberner järele ja eestlaste teater võis alustada suure sõja ajal teist hooaega oma uues majas. Esimene sõja-hooaeg oli trupile ühteaegu nii raskustest ülesaamise, kui ka kaotuste aasta. Teisel sõja-aastal elas Erna Villmer Soomes oma abikaasa juures, kuni Luiga saadeti edasi Kuramaale Düünia rindele 1916. aasta sügisel. Villmer kolis siis tagasi Tallinna ja asus Estoniasse taas tööle.
Publik nõudis sõja ajal enam naljamängu, janti, operetti, mis laseks paariks tunniks unustada sõjapaine. Teater püsis, vaatamata raskustele, töös – suur võit näitetrupile, teatrile, Eesti kultuurile laiemalt. Poleks näitlejad tookord nii energiliselt asja käsile võtnud, oleks Estonia teater jäänud suletuks aastateks.
Villmer lavastajana
Lavastajana oli Villmeri kunstnikuloomus avar, mitmetahuline. Kui Villmer sai aru, mida kõike lavastajatöö sisaldab ja kui vähesed on ta oskused, siis ta loobus, kuigi arvustajate ja kolleegide jaoks oli see, mis ta tegi, huvitav ja uudne. Teda kiideti üksikasjalikuks ja peeneks, tema fantaasia, vaim, see töötas väga hästi. Lavastustel oli hea ülesehitus. Mõjutas teda ka arvamus, et naine ei sobi lavastajaks, vaid teater oleks justkui meeste maailm.
Tema esimene lavastus oli Maurice Maeterlincki "Pelleas ja Melisande". Kriitikud hindasid lavastuse huvitavaks ja õnnestunuks. Lavastustena järgnesid Walter Hasencleveri "Poeg", Jules Romainsi "Põline Cromedeyre", Aristophanese "Lysistrata", Lulu Kitzberg-Pappeli "Fatme", Hugo von Hofmannsthali "Elektra".
1920. aastad
1920. aastaid võiks nimetada Villmeri loomingu kõrgperioodiks. Ta mängis palju ja hästi, arvustajad kiitsid, teda nimetati eesti teatri andekaimaks, armastatuimaks, intelligentseimaks näitlejannaks. Tema ampluaa avardus, endiste noorte tütarlaste ja õrnade neidude kõrvale on tulnud sügavad, dramaatilised naised, aga ka kokotid ja suurilmadaamid. Sel ajal sündis ka ülimalt tihe koostöö näitleja ja lavastaja Ants Lauteriga, koos viidi Estonia teater kunsti kõrgusele – asjaarmastajalikust lõbustusasutusest oli saamas professionaalne teater. 1923. aasta septembri lõpus sõitis Villmer koos Lauteriga Euroopasse. Abielusuhted Luigaga olid äärmuseni pingestunud, kõrvalsuhe Lauteriga küpsenud ning olukord nõudis lahendamist. Samasse elujärku kuuluvad ka tema üha ägenevad haigushood: ülitugevad peavalud. 1924. aasta suvel lahkus Villmer Luiga juurest ja algas kolm aastat kestnud lahutusprotsess. 1925. aastal oli Villmeril emakakasvaja operatsioon, sellel ajal oli ta teatrielust kõrval.
1930. aastatest surmani
1930. aastatel mängisid nad küll veel Lauteriga, igal hooajal koos vähemalt korra ning Villmer mängis kaasa Lauteri lavastustes, aga mitte enam kõigis, ja ka mitte peaosades. Oli ju Lauterist saanud draamajuht ja ta pidi seadma range joone teatri ja isiklike huvide vahele. Mõtlema enam kogu teatri tööle kui endale ja oma näitlejannast abikaasale, kes oli küll vaieldamatult Estonia parimaid lavajõude, aga ikkagi ühe miinusega – draamajuhi abikaasa. Koostööd võis takistada ka Villmeri haigus, pidevad tugevad peavalud.
Villmerile olid kõige armsamad Koidula rollid kahes lavastuses: Artur Adsoni "Lauluisa ja kirjaneitsi" (1931) ja Hella Wuolijoe "Koidula" (1932)
Töömaht aina vähenes, mille eeldatavaks põhjuseks oli tema haigus. 1937. aastal, oma viimasel tööaastal, mängis Villmer ainult kahes lavastuses. Tema viimaseks rolliks Estonia laval jäi Fanny lavastuses "Tseesar". 1937. aasta lõpus Villmer haigestus ja oli sunnitud teatritöö katkestama. Saksamaal ühes sanatooriumis veedetud ajast ei olnud paraku kasu, nõnda läks ta rahatoetuste abil Soome sanatooriumisse. Haigus arenes aga pöördumatult, süvenes halvatus. Peagi vajas ta ratastooli, hooldajat, ning tema jutust oli raske aru saada. Erna Villmer suri 16. juunil 1965.
Rolle
1910
1911
1912
1913
1914
1915
1916
1917
1918
1919
1920
1921
1922
1923
1924
1925
1928
1929
1930
1931
1933
1934
1935
1936
1937
Zama
Sõna Zama teiste tähenduste kohta vaata Zama (täpsustus).
Zama (jaapani 座間, haldusüksusena 座間市 -shi) on linn Jaapanis, Kanagawa prefektuuris.
Zamas asub Ameerika Ühendriikide sõjaväebaas.
Elanike arv on 127 704 (2008).
Tšaadi järv
pisi| thumb|Tšaadi järv tänapäeval ja varem (ülemised fotod) Tšaadi järv on järv Aafrikas Sahelis. Asub Tšaadi, Kameruni, Nigeri ja Nigeeria piiril.
Järve keskmine sügavus on 1,5 m. Veetase on viimaste aastakümnete jooksul alanenud ja on oht, et järv kuivab lähitulevikus täielikult. Aastal 1960 oli järve pindala üle 26 000 km², 2000. aastaks oli see aga juba alla 1500 km².
Järve pindala ja sügavus sõltuvad sissevoolust ja sademetega lisanduva vee hulgast. Järv paikneb väga tasases nõos, kus isegi veetaseme vähene tõus tähendab järve pindala märgatavat suurenemist. Ka asub järv piirkonnas, mida võivad tabada pikemaajalised põuaperioodid.
Suurim Tšaadi järve suubuv jõgi on Chari. Järve suubub ka Ngadda jõgi.
Belepi saared
pisi|Belepi saarte asukoht Uus-Kaledoonias (vasakul ülal) Belepi saared on saared Melaneesias. Saared on osa Prantsusmaa meretagusest alast Uus-Kaledooniast.
Saarte pindala on 69 km². Suurim saar on Art Island.
Saared on künklikud, kõrgus kuni 283 meetrit.
Kahala järv
pisi|Kahala järve loodekallas Kahala järv on Lahemaa rahvuspargi territooriumil Harjumaal, Kuusalust 5 km kirde pool paiknev ümariku kujuga järv. Järv on 346 ha suurune ja kuni 3 m sügavune.
Järv asetseb jääajaeelses karstilise tekkega nõos, mis asub Põhja-Eesti platool 32,8 m kõrgusel merepinnast. Antsülusjärvest eraldus järv 7500–8500 aastat tagasi. Järve on ümbritsetud peamiselt loopealsete ja karjamaadega, kuid läänes ja loodes leidub ka rabametsa. Järve kaldal asub muinsuskaitse all olev Kahala hiiemets. Järv on erakordselt madal ja mudarikas ning kuulub kihistumata pehmeveeliste segatoiteliste järvede hulka. Vesi on hästi segunev ja soojenev, rohekaskollane, planktoni- ja pudemerohkuse tõttu vähe läbipaistev (0,9–1,2 m).
Ümberkaudsetel loopealsetel leidub rohkesti I aastatuhande teisele poolele iseloomulikke kivikirstkalmeid, näiteks Hundikangrud (Muuksi, Uuri, Kahala, Sõitme ja Loo küla piirkonnas, järve kaldast 0,5–3,0 km kaugusel).
Läbivool
Kahala järv on nõrga läbivooluga, sisse voolab kraave ja ojasid, samuti leidub allikaid. Väljavool toimub järve lõunakaldalt Loo jõkke, kuhu on rajatud veetaseme regulaator.
Madaluse tõttu jääb Kahala järv talviti kergesti ummuksisse.
Taimestik
Kahala järve taimestik on liigirikas (26 liiki) ja väga rohke, kattes suurema osa järve pinnast. Kaldataimedest kõige rohkem leidub laialehist hundinuia ja konnaosja, ujulehtedega taimi esindab näiteks ujuv penikeel. Ohtra veesisese taimestiku moodustavad tähkjas penikeel ja mändvetikas. Lisaks leidub mandri järvedes väga haruldast väikest penikeelt, vahepeal oli ka sisse toodud tuskaroora vesiriisi. Kahala järve vesi õitseb igal suvel erakordselt tugevasti, nii et vesi on lausa paks hernesuurustest Gloeotrichia echinulata kolooniatest. Leidub ka haruldasi vetikaid. Üsna palju on järves zooplanktonit ja rohkesti põhjaloomastikku.
Linnustik
Linnustik on erakordselt rikkalik. Rohkesti pesitseb mitmesuguseid partlasi. Näiteks on Kahala järv pesitsemiskohaks sinikael-, luitsnokk-, räga- ja piilpardile. Kevadel ja sügisel võib kohata ka puhkavaid luige- ja haneparvi. Eriti palju linde käib järvel toitumas või peatub läbirändel.
Muistendid
Rahvamuistendites räägitakse Kahala järve tulekust musta pilvena.
Vanarahvas on kirjutanud nii: "Kahala järv olnud vanal ajal Maardu järve juures, põhja pool maantee kaldal. Nende järvede algjad alati üksteisega palju riielnud. See koht, kus praegust Kahala järv seisab, on vanal ajal põld olnud. Ükskord on kündja künnud ja üks lind on seal kohal, kõrgel ringi lennanud ja ise kisendanud: "Põgenege, rahvas! Põgenege, rahvas! Järv tuleb! Järv tuleb" Aga kündjad ei ole sest kisendamisest hoolinud. Siis on Tallinna poolt hakanud suur must pilve üles tõusma ja tulnud Kahala poole. Ja on nähtud, et sest pilvest on üks tükk Kuusalu kiriku ligidale, lõunapoole Narva maantee kaldale maha kukkunud - selle koha pial on tänaseni suur veeloik, nimetatakse Turaka katk ehk -järv. Kündjad on seda suurt kohinat kuulnud ja lind on ikka ühtelugu kisendanud: "Põgenege, rahvas! Põgenege, rahvas! Järv tuleb! Järv tuleb!" Aga ei ole keegi enam jõudnud ära põgeneda, suur vesi hakanud maha sadama ja vähe ajaga on see koht järveks jäänud. Kahala järv on kõrge koha pial, väljade vahel, mudase põhjaga, karusi kaladega väga rikkas ja kalapüidjad mitu kord sahku järvest muda seest leidnud."
Caligula
Caligula kaasaegsed kirjeldavad teda enamasti õela, lõbujanulise, ülimalt edeva ja vaimselt ebastabiilse valitsejana. Tänapäeva ajaloolased suhtuvad sellistesse väidetesse sageli skeptiliselt, sest säilinud ajalooürikute autoriteks on peamiselt senaatorid, kes olid Caligula poliitilised vastased.
Võib siiski kindlalt väita, et kogu oma lühikese valitsusaja vältel püüdis Caligula suurendada keisri isiklikku võimu. Ta pööras palju tähelepanu ambitsioonikatele ehitusprojektidele ning tema elupaikade luksus oli kurikuulus. Roomas algatas ta kahe uue akvedukti ehitamise: Aqua Claudia ja Anio Novus. Tema valitsusajal annekteeris Rooma impeerium Mauretaania kuningriigi ja muutis selle Rooma provintsiks.
Perekond
Caligula oli Germanicuse ja Agrippina Vanema ellu jäänud kuuest lapsest kolmas. Tal olid vennad Nero ja Drusus Caesar ning õed Agrippina Noorem, Julia Drusilla ja Julia Livilla. Tulevane keiser Claudius oli tema onu.
Agrippina Vanem oli Marcus Vipsanius Agrippa ja Julia Vanema tütar ning Augustuse ja Scribonia tütretütar.
Noorus ja varane karjäär
pisi|Caliga Kõigest kahe-kolmeaastase poisina saatis Gaius oma isa Germanicust sõjakäikudel Germaania põhjaossa. Ta kandis miniatuurset sõdurivormi, sealhulgas turvist ja saapaid ning see tegi sõduritele nalja. Tema vormi juurde kuulunud väikeste saabaste järgi anti talle hüüdnimi Caligula, mis tähendas ladina keeles "väikest (sõduri)saabast". Gaiusele endale saadud hüüdnimi ei meeldinud.
Suetoniuse järgi mürgitasid Germanicuse Süürias Tiberiuse agendid. Tiberius olevat Germanicust oma poliitiliseks rivaaliks pidanud. Peale isa surma elas Caligula koos emaga, kuni viimase suhted Tiberiusega halvenesid. Tiberius ei lubanud Agrippinal uuesti abielluda, kartes, et viimase uuest abikaasast saaks tema rivaal. Agrippina ja Caligula vend Nero saadeti 29. aastal reetmises süüdistatuna pagendusse.
Peale seda saadeti alaealine Caligula alguses oma vanavanaema (kes oli ühtlasi Tiberiuse ema) Livia juurde. Livia surma järel saadeti ta oma vanaema Antonia juurde. Tema vend Drusus Caesar pandi 30. aastal reetmises süüdistatuna vangi ja tema vend Nero suri pagenduses kas nälga või sooritas enesetapu. Suetonius kirjutab, et peale ema ja vendade pagendamist olid Caligula ja tema õde sisuliselt Tiberiuse vangid ja viibisid pidevalt sõdurite valvsa pilgu all.
Aastal 31 viidi Caligula Capri saarele Tiberiuse isikliku valve alla ja ta elas seal kuus aastat. Paljude üllatuseks säästis Tiberius Caligula. Ajaloolaste sõnul oli Caligula hea näitleja ja varjas ohtu tajudes oma põlgust Tiberiuse vastu. Üks kõrvalseisja täheldas Caligula kohta: "Kunagi ei ole olnud paremat teenrit ja hullemat isandat!"
Peale keisriks saamist väitis Caligula, et plaanis Tiberiuse pistodaga tappa kättemaksuks ema ja venna eest. Tal õnnestus pistoda Tiberiuse magamistuppa toimetada, kuid ta ei tapnud keisrit, vaid viskas pistoda põrandale. Tiberius teadis väidetavalt juhtunust, kuid ei olevat julgenud midagi ette võtta. Suetonius väidab, et Caligula oli juba siis julm ja pahatahtlik. Ta kirjutab, et Tiberius tõi Caligula Caprile elama, et ta "...põhjustaks tema enda ja kõigi inimeste hävingu ja ta kasvatas rästikut Rooma rahvale ja Phaethoni kogu maailmale."
Aastal 33 tegi Tiberius Caligulast aukvestori. Seda ametit pidas ta kuni keisriks saamiseni. Vahepeal surid Caligula ema ja vend Drusus vanglas. Caligula abiellus 33. aastal Junia Claudillaga, kuid abielu kestis vaid lühikest aega, kuna Junia suri järgmisel aastal sünnitusel. Caligula kulutas palju aega, et sõbruneda Pretoriaanide Prefekti Naevius Sutorius Macroga, kellest sai tema oluline liitlane. Macro rääkis Tiberiusele Caligulast positiivselt, et vaigistada igasuguseid negatiivseid emotsioone, mis keisril Caligula suhtes olla võis.
Caligula nimetati 35. aastal koos Tiberius Gemellusega Tiberiuse pärijaks.
Varajane võim
Kui Tiberius 16. märtsil 37 suri, siis pärisid kogu printsipaadi valdused ja tiitlid Caligula ja Tiberiuse pojapoeg Gemellus ühiselt. Kuigi Tiberius oli 77-aastane ja surivoodil, oletavad mitmed vanaaja ajaloolased, et ta mõrvati. Tacitus kirjutab, et pretoriaanide prefekt Macro lämmatas Tiberiuse padjaga, et kiirendada Rooma rahva rõõmuks Caligula troonile pääsemist. Suetonius kirjutab, et Caligula võis mõrva ise korda saata, kuid teised antiikajaloolased ei ole sellest kirjutanud. Nii Philo, kes tegutses Tiberiuse valitsusajal kui ka Josephus kirjutavad, et Tiberius suri loomulikku surma. Caligula lasi Macro toetusel Tiberiuse testamendi Gemellust puudutavad osad tühistada, põhjendades seda Gemelluse hullumeelsusega, kuid täitis muud Tiberiuse soovid.
Caligula esimesed teod olevat olnud vaimult suuremeelsed, kuid loomult poliitilised. Toetuse kindlustamiseks jagas ta preemiaid sõjaväelastele, sealhulgas Pretoriaanidele, linna üksustele ja armeedele väljaspool Itaaliat. Ta hävitas Tiberiuse reetmisdokumendid, kuulutas, et reeturite kohtuprotsessid on minevik ja kutsus tagasi pagendatud. Ta abistas neid, kellele keiserlik maksusüsteem oli liiga teinud, pagendas teatud seksuaalsete kalduvustega inimesi ja korraldas pillavaid avalike etendusi nagu näiteks gladiaatorite mänge. Ta kogus kokku oma ema ja venna luud ja tõi need Augustuse hauakambrisse paigutamiseks Rooma tagasi.
Ta lasi oma nõo Tiberius Gemelluse hukata. See vihastas tema ja Gemelluse ühist vanaema, Antonia Minorat. Väidetavalt sooritas ta enesetapu, kuid Suetonius vihjab, et Caligula lasi ta mürgitada. Samuti lasi ta hukata oma äia Marcus Junius Silanuse ja küdi Marcus Aemilius Lepiduse. Ta säästis oma onu Claudiust, jättes ta endale narriks. Tema lemmikõde Julia Drusilla suri 38. aastal palavikku. Ülejäänud kaks õde, Livilla ja Agrippina noorem saadeti eksiili. Ta vihkas fakti, et oli Agrippa pojapoeg ja laimas Augustust, korrates valet, et tema ema oli Augustuse ja Julia Vanema vahelise intsesti tulem.
Avalik reform
Aastal 38 keskendus Caligula poliitilistele ja avalikele reformidele. Ta avalikustas riigi rahandust puudutavad andmed, mida Tiberiuse valitsemisajal polnud avalikustatud, ta aitas neid, kes olid kaotanud vara tulekahjudes, tühistas mõned maksud ja jagas spordiüritustel rahvale auhindu. Ta lubas uusi liikmeid ratsanike ja senaatorite klassi.
Tema kõige olulisem tegu oli demokraatlike valimiste tava taastamine. Cassius Dio ütles, et see tegu "meeldis pööblile, kuid kurvastas mõistlikke inimesi, kes hakkasid mõtlema, mis juhtub, kui ametid langeksid taas paljude kätesse...palju õnnetusi tuleks selle tagajärjel."
Samal aastal süüdistati Caligulat inimeste hukkamises ilma täieliku kohtuprotsessita ja oma abilise Macro enesetapule sundimises.
Giuliano Amato
pisi|Giuliano Amato (2007) Giuliano Amato (sündinud 13. mail 1938 Torinos) on Itaalia poliitik. Ta on olnud kaks korda Itaalia peaminister: aastatel 1992–1993 ja 2000–2001.
Ta oli Euroopa Konvendi asepresident ja tegeles Euroopa Põhiseadusliku leppe väljatöötamisega. Tema hüüdnimi on dottor Sottile (tähendab nii "Dr. Peenike" kui ka "Dr. Peen", mis vihjab nii tema füüsilisele välimusele kui ka peenele poliitilisele vaistule).
Aastatel 2006–2008 oli ta Romano Prodi valitsuses siseminister.
Keila juga
pisi|Keila juga suvel 2011 pisi|Droonivideo Keila joast ja ümbruskonnast 2022. aasta juunis pisi|Keila juga koos hüdroelektrijaamaga Keila juga on juga Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Keila-Joa alevikus.
Keila juga asub Keila jõel. See on tekkinud paika, kus jõgi jõuab Keila-Joa klindilaheni.
See on 6 m kõrgune ja 60...70 m laiune ning on Eesti jugadest võimsuselt Narva ja Jägala joa järel kolmas.
Joaastangus paljanduvad ülemises osas Kunda lademe lubjakivid. Alumise osa moodustab Hunnebergi lademe glaukoniitliivakivi.
Vilniuse–Klaipėda maantee
thumb|Maantee Kaunase lähedal thumb Vilniuse–Klaipėda maantee on maantee, mis ühendab Leedu pealinna Vilniust Leedu suuruselt kolmanda linna Klaipėdaga läbi suuruselt teise linna Kaunase.
Tee on Leedu kõige suurema liiklustihedusega maantee, 2013. aastal kasutas teed ööpäevas 15 663 sõidukit.
Maantee pikkus on 311,40 km.
Maantee on kogu ulatuses neljarealine.
Klaipėda ja Kaunase vaheline lõik on kiirtee, kus on kiiruspiiranguks 1. aprillist 31. oktoobrini 130 km/h ja 1. novembrist 31. märtsini 110 km/h. Kaunase ja Vilniuse vaheline lõik on ekspresstee, kus tohib 1. aprillist kuni 31. oktoobrini sõita 110 km/h ja 1. novembrist kuni 31. märtsini 100 km/h. Plaanitud on ka Kaunase–Vilniuse lõik ehitada kiirteeks.
Leedu standardite järgi on maantee tähis A1.
Maantee kuulub Euroopa teede E28 ja E85 koosseisu.
Une histoire d'eau
Tegemist oli ühega viiest lühikesest Jean-Luc Godardi koostööfilmist oma Cahiers du cinéma seltskonnaga, enne kui ta hakkas päris oma mängufilme tegema. François Truffaut kirjutas stsenaariumi ja alustas režissöörina selle lühifilmi filmimist, kuid otsustas siis poolelioleva filmi anda üle Godardile, kes kirjutas stsenaariumi ümber ja viis režissöörina filmimise lõpuni.
Film räägib tüdrukukust, kes kohtab üleujutatud Pariisi äärelinnas noormeest, kes pakub talle küüti. Nende vahel areneb imeline filosoofiline vestlus ning kummaliselt alanud retk lahendatakse lõpus humoorikalt.
Truffaut kasutab suuri lainurkkaadreid üleujutatud Pariisist. See film on pühendatud Mack Sennettile.
Lemuroidea
Lemuroidea on esikloomaliste seltsi ülemsugukond poolahviliste alamseltsist. Sinna arvatakse kõik Madagaskari poolahviliste sugukonnad: leemurlased, sireleemurlased, kääbusleemurlased, indrilased ja aielased.
Tegu on Madagaskari endeemse taksoniga. Selle esmakirjeldaja on John Edward Gray.
Neile on muu hulgas omased hammaskamm, tualettküünis tagajäseme teisel varbal, silmakoopa tagune kaar, mis silmakoobast täielikult ei sule, ning algeline ninapiirkond.
Nad on väikesed või keskmist kasvu ning pikliku kehaga. Nad on enamasti öise eluviisiga, elavad puudel, toituvad putukatest või viljadest. Nende võrkkest on kohastunud öise eluviisiga (neil puudub värvinägemine).
Neil on haardjäsemed. Pöial või suur varvas vastandub erineval määral ülejäänud sõrmedele või varvastele. Küüned on lamedad, välja arvatud tualettküünis). Saba on tavaliselt suur, kuid ei haardu.
Liikva–Rannamõisa tee
Liikva–Rannamõisa tee (registrinumber 11412) on kõrvalmaantee Harku vallas. Tee pikkus on 5,2 km.
Tee saab alguse Kiia–Vääna–Viti tee 11. kilomeetril Liikva külas. Tee kulgeb läbi Liikva, Sõrve, Ilmandu ja Rannamõisa küla. Tee lõpeb Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee 10. kilomeetril Ilmandu ja Rannamõisa küla piiril. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 3 truupi. Teele jääb 4 bussipeatust: Liikva, Sõrve, Kuusiku, Tuuleveski.
Tee katte ja klassi kohta andmed puuduvad. Liiklussagedus teel on 500...1000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute kohta andmed puuduvad. Teevalgustus esineb lühikesel lõigul tee 4. kilomeetril.
Snowdon
Snowdon (kõmri Yr Wyddfa) on mägi Suurbritannias, Walesi kõrgeim mägi.
Asub Põhja-Walesis Gwyneddis Snowdonia rahvuspargis.
7. armee (Wehrmacht)
'''Saksa 7. armee''' oli Saksa väliarmee Teises maailmasõjas.
Ajalugu
Moodustati 25. augustil 1939. Võttis osa rünnakust Prantsusmaale 1940. aastal. Peale viimase alistumist jäi sinna garnisoniväeks. Peale liitlaste invasiooni võitles kuni sõja lõpuni läänerindel.
Allunud väeosad
9. september 1939.: 10. mai 1940.: 30. aprill 1941.: 18. jaanuar 1942.: 16. november 1942.: 10. detsember 1942.: 15. juuni 1944.: 21. juuni 1944.: 19. veebruar 1945.: 7. mai 1945.:
Oineus
Oineus oli vanakreeka mütoloogias Aitoolia pealinna Kalydoni kuningas, Porthaoni poeg ja Agriose vend.
Siis saabus Dionysos inkognito uurima, kas vein inimestele meeldib. Oineus võttis võõra ülilahkelt vastu, andis talle viinamarjamahla ja rääkis selle saamise lugu. Dionysos rõõmustas vastuvõtu üle, samuti selle üle, kui entusiastlikult Oineus asjasse suhtus, ja korraldas, et sellest ajast nimetati veini ja viinamarju Oineuse ja Staphylose järgi.
Oineuse naise nimi oli Althaia. Selles osas, kui palju neil lapsi oli, lahknevad arvamused suuresti. Nähtavasti oli neil neli poega (Meleagros, Klymenos, Toxeus ja Thyreus) ja neli tütart (Deianeira, Gorge, Perimede ja Melanippe). Tema lapsi tabasid suured õnnetused ja neid nimetatakse meleagriidideks. Lisaks oli Oineusel poeg Tydeus abielueelsest suhtest Periboiaga, kes kasvas üles Argoses. Ka temal ei läinud hästi.
7 päeva pärast Meleagrose sündi ilmusid öösel lapse juurde saatusejumalannad moirad. Althaia adus seda ja ärkas üles, ent ei näidanud seda välja. Üks moira viskas koldesse puuhalu ja ütles, et laps hällis elab sama kaua kui see halg põleb. Seepeale nad lahkusid. Althaia kargas kohe voodist, kustutas koldes tule, haaras sealt halu ja pani kirstu luku taha.
Artemis saatis Aitooliat rüüstama hiigelmetssea, et karistada Oineust, kes oli unustanud talle lõikuse ajal uudsevilja ohverdada. Siga tappis ka üksikud jahimehed ära. Sellepärast kutsus Oineus kokku Kreeka vapraimad kütid. Kult leiti üles ja piirati sisse, kuid too ründas meestesumma ning tappis Heraklese poolvenna Iphiklese ja Oineuse poja Toxeuse, enne kui kaaslased appi jõudsid. Eurytion sai surma Peleuse halvasti sihitud odast. Esimesena tabas looma Atalanta nool. Seejärel ründas haavatud kulti Meleagros ja läbistas tolle südame. Vastavalt tavale sai Atalanta kuldi naha ja Meleagros ülejäänud looma.
Selle otsusega ei olnud rahul Althaia vennad Eurypylos ja Plexippos. Nad ütlesid, et Meleagrosel pole õigust trofeed kellelegi kinkida ja et Atalantale ei tohi seda anda. Nad tahtsid nahka endale. Seepeale tappis Meleagros onud.
Kui Althaia oma vendade surmast kuulis, otsustas ta, et tema poeg on hulluks läinud, nähtavasti armastusest vääritu naise vastu. Ta võttis puuhalu, milles peitus Meleagrose elu, ja põletas selle ära. Meleagros suri.
Friedrich Engelsi järgi tekkis Meleagrose-müüt emajärgse sugukonna ajal, kui venda loeti lähedasemaks sugulaseks kui poega.
Artemis muutis karistuseks (pole teada, kas Meleagrose või Kalydoni metssea tapmise eest) Meleagrose õed Melanippe ja Perimede kalkuniteks.
Althaia oli sellest kõigest nii masendunud, et poos end üles.
Kui Oineus oli juba vanaks jäänud, kukutasid tema venna Agriose pojad Oineuse. Ent tema sohipoja Tydeuse poeg Diomedes tuli oma vanaisale appi ja tagastas Aitoolia trooni Oineusele.
Võimalik, et Oineuse surma järel oli lühikest aega kuningaks tema poeg Klymenos, kuid tal polnud lapsi. Üleüldse oli Oineusel ainult viis lapselast (koos abieluvälistega). Sealjuures Diomedes oli saanud Argose kuningaks ega olnud Aitooliast huvitatud. Kahe alaealise tütrepoja vahel valides eelistati Deianeira ja Heraklese pojale Hyllosele Gorge poega Thoast. Võimalik, et enne teda valitses kas kuninga või regendina Gorge mees Andraimon. Hyllose vanemad olid surnud ja polnud kedagi, kes tema eest kostaks.
Sült
thumb|Saksa sült Sült on keedetud liha- või kalaleemest tarretis, mis tavaliselt sisaldab ka hakitud liha või kala, vahel ka tükeldatud aedvilju või muud. Leeme tarretamiseks võidakse süldile lisada želatiini, nt tailiha puhul. Sült on eesti rahvustoit, kuigi sarnast tarretatud lihaleemest toitu valmistatakse ka mujal. Näiteks Mehhikos, kus seda kasutatakse koeratoiduna.
"Sült on kahtlemata vaimne kultuuripärand – tuttav kõigile ja põlvkondadeüleselt hinnatud," on öelnud Rahvakultuuri Keskuse vaimse kultuuripärandi peaspetsialist Epp Tamm.
Eesti süldi valmistamine
Eesti rahvustoiduna tuntud traditsiooniline sült keedetakse seapeast, -kaelast, -kootidest ja -jalgadest, mis sisaldavad nii palju liimainet, et jahtuv leem tardub ilma täiendava tardaine lisamiseta. Süldi keetmiseks pannakse liha külma vette, aetakse kiiresti keema, lastakse paar minutit keeda (kupatatakse) ning loputatakse siis nii lihatükid kui pott külma veega. Liha pannakse uuesti keevasse vette ning keedetakse hästi nõrgal tulel vaevu keevana ilma kaaneta kuni liha luudelt lahti tuleb (3–4 tundi). Enne keemise lõppu lisatakse maitseained – sool, sibul, vürtsid. Liha tõstetakse leemest välja, tükeldatakse. Keeduleem kurnatakse, lastakse koos tükeldatud lihaga uuesti korraks keema tõusta, kallatakse vormidesse jahtuma.
Härma Mäemine müür
Paljand on Eesti kõrgeim liivakivipaljand, kuni 43 m kõrgune ja kaljuseina pikkus on kokku 150 meetrit. Paljandi nähtava osa kõrgus on 19 meetrit. Härma Mäemine müür asub Piusa jõe paremkaldal, 3,2 kilomeetri kaugusel Võru-Obinitsa teest. Linnulennult 250 m põhja pool asub Härma Alumine müür. Müürid on Piusa jõe ürgoru maastikukaitseala koosseisus.
Härma Mäemisel müüril paljandub keskdevoni Gauja lademe Lode kihistiku liivakivi. Kuna devoni liivakivi on suhteliselt mureda struktuuriga, allub liivakivipaljand kergesti erosioonile. .
Ranna tee (Tabasalu)
Ranna tee (registrinumber 11413) oli kõrvalmaantee Harku vallas Tabasalu alevikus. Tee pikkus oli 1,0 km.
Tee sai alguse Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee 7. kilomeetril ning lõppes Harku–Rannamõisa tee 4. kilomeetril Tabasalu aleviku ja Rannamõisa küla piiril. Tee ei ületanud ühtegi silda ega truupi, teel ei olnud bussipeatusi.
Harilik karusammal
2017. aastal teda valiti aasta samblaks.
Ranna tee (Tabasalu)
Tee oli asfaltkattega. Tee klass oli V. Liiklussagedus teel oli 1000–3000 autot ööpäevas. Teel oli kiiruspiirang (50 km/h). Tee oli valgustatud.
Endise riigitee ulatuses on tee kohalik maantee (tänav Tabasalu alevikus) ja liikluspind (aadressiobjekt).
Menocchio
Menocchio, õige nimega Domenico Scandella (umbes 1532 – 1599) oli Friuli mölder, kes on tuntuks saanud itaalia ajaloolase Carlo Ginzburgi raamatu "Juust ja vaglad" peategelasena.
12. mai
12. mai on Gregoriuse kalendri 132. (liigaastal 133.) päev. Juliuse kalendri järgi 29. aprill (1901–2099).
Maria Mutola
Maria de Lurdes Mutola (sündinud 27. oktoobril 1972 Maputos) on Mosambiigi endine kergejõustiklane (jooksja, põhidistants 800 m).
Olümpiamängudel
Atlanta 1996 Sydney 2000
Maailmameistrivõistlustel
Stuttgart 1993 Ateena 1997 Sevilla 1999 Edmonton 2001 Pariis 2003
Fox Business Network
Fox Business Network on Ameerika Ühendriikide uudistekanal, mis levib kaabli ja satelliidi kaudu. Kanal alustas ülekannetega 15. oktoobril 2007. Kanali omanikuks on Rupert Murdoch'ile kuuluv News Corporation. Kanalis arutatakse rahandus- ja äriuudiseid ning on kättesaadav rohkem kui 30 miljonile Ameerika Ühendriikide elanikule.
Lamba-Ada rannabaar
pisi|Lamba-Ada rannabaar 2009. aastal thumb Lamba-Ada oli rannabaar Vergi külas, mille asutas kohalik algkooliõpetaja Ada Kullerkann.
Adal oli Nõukogude aja lõpus üle 20 lamba ja selleaegse riigikorra kokkukukkumisel kadus ka võimalus lambaid kolhoosile müüa. Ada otsustas lambaid ise turustama hakata ja teha oma majja, endise Maksim Gorki nimelise kolhoosi kontorisse šaslõkibaari. Aastal 1993 tegi ta oma plaani teoks, viskas toast kangasteljed välja ning ostis kohalikust sööklast 5 lauda ja 16 tooli. Tol ajal ei olnud kellelgi asja õnnestumisse usku ning kõik vaatasid Ada plaani kui nurjumisele määratut.
Ent kõigi kiuste hakkas baar edukalt tööle ja rahvale hakkas see meeldima. Ada ja tema poeg Olav võtsid õhtuti kitarrid kätte ja hakkasid enda ning rahva lõbustamiseks rahvalugusid mängima. Tütar Tiia aga haaras tamburiini ja laulis kaasa. Neile, kes sõnu ei teadnud, anti kätte lauluraamatud, et nad peost täiel määral osa saaksid võtta. Kuna lähedal asus Koolimäe näitlejate puhkekeskus, sai baar meelelahutuskohaks ka tuntud Eesti näitlejatele. Kuulsus uuest menukohast levis kiiresti ja peagi jäi 20 m² suurune ruum kõigile liiga kitsaks. Nii pidid osad väljas kaasa laulma.
Kuna esimene aasta oli edukas, siis otsustati 1994. aastal juurde ehitada veranda, et inimesed saaksid ka värskes õhus istuda. Samal aastal olid Vergi sadamas "Rummu Jüri" filmi võtted ja nii käis baaris palju külastajaid. Mõned filmimehed käisid küsimas, kas sellises rannaäärses baaris siis suitsukala ei saagi. Baar oli algselt tehtud lammaste turustamiseks, aga kuna lambaid enam nii palju ei olnud, siis hakati kohalike käest kala ostma, et baarikülastajatele suitsukala pakkuda.
Mõned aastad hiljem ehitati juurde veel suurem kõrvalruum ja köögiosa.
Lamba-Ada kõrgaeg oli millenniumivahetusel. Kuna baari miljöö püsis aastaid muutumatuna, hakkas rahvas aegamööda mujalt vaheldust otsima ja külastatavus vähenes.
2002. aastal kopsuvähiga võidelnud Ada suri, kuid iga nädalavahetuse stiilipidude traditsiooni jätkasid tema lapsed.
2013. aasta suvel lõpetas Lamba-Ada baar aktiivse tegevuse.
2016. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
2016. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused on 48. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises. Need toimusid Norras Oslos Holmenkollenis 3.–13. märtsini.
Oslo oli ainus linn, mis maailmameistrivõistluste korraldajaks kandideeris. Oslole anti korraldusõigused Rahvusvahelise Laskesuusatamise Liidu 10. kongressil 2. septembril 2012 Meranos Itaalias. See oli kuues kord, mil Oslo maailmameistrivõistlusi korraldas. Varem on Oslos korraldatud ka 1986., 1990., 1999., 2000. ja 2002. aasta maailmameistrivõistlused.
10 km sprint
Kuupäev: 5. märts Osavõtjaid: 102 Maailmameister 2015: Johannes Thingnes Bø, Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
12,5 km jälitussõit
Kuupäev: 6. märts Osavõtjaid: 60 Maailmameister 2015: Erik Lesser, Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Individuaaldistants 20 km
Kuupäev: 10. märts Osavõtjaid: 99 Riike: 31 Maailmameister 2015: Martin Fourcade, Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Teatevõistlus 4x7,5 km
Kuupäev: 12. märts Osavõtjaid: 25 võistkonda Maailmameister 2015: Erik Lesser Daniel Böhm Arnd Peiffer Simon Schempp Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
7,5 km sprint
Kuupäev: 5. märts Osavõtjaid: 96 Maailmameister 2015: Marie Dorin Habert, Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
10 km jälitussõit
Kuupäev: 6. märts Osavõtjaid: 60 Maailmameister 2015: Marie Dorin Habert, Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />