cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ratsasport
Esimest korda kuulus ratsutamine olümpiamängude kavva 1900. aastal Pariisis, kui võisteldi takistussõidus, sellele järgnes 12-aastane paus, ent ootamine tasus ennast ära – 1912. aastal Stockholmis olid kavas juba kõik kolm ratsutamisala. Märkimisväärne on, et kuni 1952. aastani tohtisid olümpiamängudel osaleda vaid meestest ratsaväeohvitserid. Pärast seda see nõue tühistati ning nüüd võistlevad mehed ja naised ühises arvestuses, olümpiamedalistiks loetakse ka selle võitnud hobust.
Rahvusvaheline Ratsaspordi Föderatsioon (FEI) asutati 1921. aastal ja tänapäeval kuulub sinna 135 liikmesriiki.
Virtuaalne privaatvõrk
Virtuaalne privaatvõrk (inglise keeles virtual private network, VPN) on privaatne ja turvaline arvutivõrk, mille loomiseks kasutatakse avalikku telekommunikatsiooni infrastruktuuri.
Selliseid võrke luuakse näiteks X.25, Switched 56, kaadriretranslaatori, ATM- ja IP-tehnoloogiate abil. Internetiprotokolli kasutatakse nii sageli, et virtuaalse privaatvõrguga peetakse samatähenduslikuks "krüpteeritud ühendust interneti kaudu".
Virtuaalne privaatvõrk (VPN) laiendab privaatvõrku üle avaliku võrgu ja seeläbi võimaldab kasutajatel kas saata ja/või vastu võtta informatsiooni otsekui kõikide VPN kasutajate arvutid oleksid ühendatud otse privaatvõrku. Erinevad programmid, mis töötavad VPN-idel, saavad seetõttu ka lisaks privaatvõrkude kasutegurid – funktsionaalsuse, turvalisuse ning ka haldamisvõimaluse.
VPN-id võimaldavad töötajatel turvaliselt ühenduda firma intraneti, parasjagu ise viibides kontorist eemal. Neid kasutatakse tüüpiliselt selleks, et turvaliselt ühendada geograafiliselt eri kohtades asuvaid kontoreid, seeläbi luues ühisvõrgu.
Internetikasutajad võivad muuta oma internetikasutust turvalisemaks, kasutades VPN-i, ning eemaldada takistusi interneti kasutamisel – mööda saada geograafilistest asukohapiirangutest ning tsensuuri kasutamisest (mingite kindlate uudistekanalite veebiaadressi blokeeringutest). Lisaks võivad kasutajad kasutada VPN-e ka ühendamiseks puhverserveritega, et kaitsta personaalset identiteeti ning asukohta, et jääda internetis võimalikult anonüümseks. Kuid samas mõned veebilehed blokeerivad tuntud VPN-ide ühendusi läbi puhverserverite, et ära hoida just kindlatest asukohtadest ühendused ning seetõttu paljud VPN-ide pakkujad arendavad tehnoloogiaid, mis saaksid mööda puhverserverite blokeeringutest.
Virtuaalne privaatvõrk luuakse punkt-punkti ühenduse teel, kasutades virtuaalse tunneli protokolli või internetiliiklust krüpteerides. VPN-id, mis on saadaval tasuta avalikust internetist, võivad rakendada mõnda WAN-i (laivõrgu) kasulike omadusi (Turvaliselt info vahetamine võrkude vahel, info sünkroonne uuendamine mitmes võrgus jne ). Kasutaja perspektiivis on need vahendid saadaval VPN sees ning neile vahenditele on kaugelt juurdepääs.
Virtuaalse privaatvõrgu erivormid
Esmased andmevõrgud võimaldasid VPN stiilis ühendusi kasutades sissehelistavaid modemeid või rendiliini ühendusi kasutades kaadriretranslaatoreid ja asünkroonülekande virtuaalseid võrke, mida haldasid ja omasid telekommunikatsiooni pakkujad. Kuigi neid võrke ei peeta tõelisteks VPN-ideks, sest nad muutsid informatsiooni turvaliseks, luues loogilisi informatsioonijugasid – seeläbi passiivselt muutes saadetavat informatsiooni turvaliseks, mitte aktiivselt läbi krüpteerimise. Järgmiseks asendati need VPN-idega, mis põhinevad IP-l ja IP/Multiprotocol Label Switching (MPLS on informatsiooni saatmise tüüp, mis juhatab informatsiooni ühelt võrgu sõlmelt teisele lühikeste rajaviitadega, mitte pikkade võrgu aadressidega) võrkudel märkimisväärselt odavama lahenduse tõttu ning suurema ribalaiuse tõttu, mis saavutati uute tehnoloogiatega – digitaalse abonendiliini ja valguskaablivõrkudega.
Avatud süsteemide sidumise arhitektuuri teine kiht (OSI Layer 2)
1. VLAN e virtuaalne kohtvõrk
Virtuaalne kohtvõrk (VK) on teise kihi tehnika, mis lubab mitmel kohtvõrgul samaaegselt eksisteerida, mis on seotud omavahel magistraalidega (mis kasutavad IEEE 802.1Q magistraali protokolli). Teisi magistraali protokolle on ka kasutatud, kuid need on kõik iganenud. Näiteks sellised protokollis olid ISL, IEEE 802.10 ning LANE (ATM LAN Emulation). IEEE 802.10 oli küll alguses turvalisuse protokoll, kuid alamrühm loodi magistraalimiseks.
(Magistraal on sidekanal kahe punkti vahel – suure ribalaiusega kiudoptiline liin)
(IEEE e Elektri- ja Elektroonikainseneride Instituut)
2. VPLS e virtuaalne privaatne kohtvõrk
Virtuaalne privaatne kohtvõrk (VPK) loodi IEEE poolt – VPK-d võimaldavad mitmel sildistatud kohtvõrgul jagada ühist magistraali. VPK-d koosnevad tihti ainult kasutajate poolsetest (omatud ja loodud) seadmestikest. VPK-d võimaldavad nii punkt-punkti kui ka punkt-punktide topoloogia emulatsiooni (L1), siis meetod siin laieneb L2 tehnoloogiatele nagu 802.1d ja 802.1q kohtvõrgu magistraalide jaoks ning võimaldab ühenduvust üle MAN-ide (linnavõrkude).
Ühesõnaga, VPK on L2 teenuse pakkuja VPN, mitte privaatne ühendus. VPK emuleerib traditsioonilise kohtvõrgu võimalusi ning lubab kasutajatel luua virtuaalseid privaatseid kohtvõrke ning neid omavahel ühendada üle näiteks optilisekaabli, luues nii geograafiliselt erinevates kohtades asuvatest privaat kohtvõrkudest justkui ühe lokaalse kohtvõrgu.
3. PW e pseudojuhe
Pseudojuhe (PJ) on sarnane VPK'dega, aga võimaldab kasutada teisi L2 protokolle mõlemas ühenduse otsas. Tüüpiliselt PJ liides on laivõrgu mõni protokoll nagu näiteks Frame Relay.
4. EoIP e Ethernet internetiprotokolli kaudu.
Ethernet internetiprotokolli kaudu (EoIP) üks spetsifikatsioon oleks näiteks EtherIP. Sellel protokollil on ainult paketi kapselduse funktsioon. Sellel puudub paketi konfidentsiaalsuse ja õigsuse kaitse.
5. IPLS e Internetiprotokolli baasil kohtvõrgu sarnane teenus
Internetiprotokolli baasil kohtvõrgu sarnane teenus (IPKV) on Virtuaalse privaatse kohtvõrgu alamhulk. Siin kohal peab CE (kasutaja edge seadeldis – täpsustus marsruutimise all) seadmetel olema L3 võimalused – IPKV esitleb pakett mitte kaadreid. See toetab nii IPv4 kui ka IPv6.
Avatud süsteemide sidumise arhitektuuri kolmas kiht (OSI kiht 3)
Internetiporotokoll (IP) on peamine sideprotokoll, mida järgitakse pakettide saatmisel internetis kasutatavate võrguseadmete vahel (peamisteks ülesanneteks marsruutimine ning loogiline adresseerimine) – see defineerib viisi, kuidas grupp eraldiseisvaid võrke saavad töötada üksteisega, luues globaalse võrgu.
Peamiseid väljakutseid, mis siin esinevad VPN-ide pakkujatele on kui erinevad kasutajad kasutavad sama aadressi ruumi, eriti kui tegemist on IPv4 privaatsete aadresi ruumidega. Teenuse pakkuja peab arusaama ning eristama kattuvaid aadresse mitmete kasutajate võrkudes.
Gustav Ernesaksa Fond
Gustav Ernesaksa Fond on Gustav Ernesaksa mälestuse jäädvustamise ja koorimuusika väärtustamise fond. Fondi asutaisd 22. oktoobril 1993 Eesti Üldlaulupeo Direktsioon, Eesti Kooriühing, Eesti Meestelaulu Selts, Eesti Rahvusmeeskoor ja Eesti Muusikaakadeemia. Alates 21. maist 2001 haldab fondi raha Eesti Rahvuskultuuri Fond.
Gustav Ernesaksa Fond rahastab Gustav Ernesaksa koorimuusika peastipendiumi, koorimuusika edendamise stipendiumi ja õppestipendiumi. Stipendiumid antakse välja igal aastal 12. detsembril, Gustav Ernesaksa sünniaastapäeval.
Virtuaalne privaatvõrk
Klassifitseerimine
Virtuaalseid privaatvõrke võib klassifitseerida järgmiselt:
1) Teostuse järgi
Gustav Ernesaksa Fond
Koorimuusika peastipendium määratakse igal aastal ühele isikule, kellel on väljapaistvaid saavutusi tegevusaladel, mida viljeles Gustav Ernesaks (koorijuht, helilooja, pedagoog, publitsist, organisaator). Koorimuusika edendamise stipendiumi kandidaadi(d) esitab Eesti Kooriühing. Õppestipendiumi kandidaadi(d) esitab Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia dirigeerimisosakond, võttes arvesse ka koorijuhtimise eriala lõpetanute taotlusi.
Virtuaalne privaatvõrk
Klassifitseerimine
a) punkt-punkti
Gustav Ernesaksa Fond
==Gustav Ernesaksa Fondi stipendiaadid ==
Virtuaalne privaatvõrk
Klassifitseerimine
b) eemalasuv VPN
2) OSI taseme järgi (avatud süsteemide sidumise arhitektuuri taseme põhjal)
a) kihid 4/7 VPN – WebVPN (võrguseadme kihid)
b) kiht 3 VPN – IPSec. GREIPSec (võrgukiht, paketi tasemel)
c) kiht 2 VPN – L2TP, PPTP, MPPE (kanalikiht, kaadri tasemel)
IPSec – on internetiprotokolli turvalisuse parandamiseks loodud protokollide kogu, mis tegeleb autentimise, krüpteerimise ja algoritmide kooskõlastamisega.
L2TP – tunneldamise protokoll, mis toetab VPN-e või kasutatakse teenuse edastamise osana interneti pakkujate poolt.
PPTP – punkt-punkti tunneldamise protokoll, mida varem kasutati VPN-ide jaoks, kuid omab paljusid teadaolevaid turvalisuse vigu.
MPPE – Microsofti punkt-punkti tunneldamise protokoll.
3) Usalduse baasil
a) Intranet VPN – firma sisevõrgul põhinev VPN
b) Extranet VPN – firma sisevõrgu laiendusel väljapoole firmat läbi interneti põhinev VPN
c) Eemalasuv VPN
Turvalisus
VPN-id ei muuda internetiühendusi täiesti anonüümseteks, aga tavaliselt saab VPN-i kasutades suurendada oma privaatsust ja turvalisust. Privaatse informatsiooni avalikustamise vältimiseks lubavad virtuaalsed privaatvõrgud tavaliselt ainult autenditud kaugühendusi, kasutades tunneldamise protokolle ja krüpteerimistehnikaid.
Virtuaalsete privaatvõrkude turvalisuse mudel tagab:
b) saatja autentsuse, et välistada ilma volituseta kasutajate ligipääs virtuaalsesse privaatvõrku.
c) teabe rikkumatuse, et avastada kõik juhtumid, kus üritati teavet muuta saatmise ajal.
Turvaliste virtuaalsete privaatvõrkude protokoll sisaldab järgmist:
Krüpteerimata tunnelid
Tavaliselt krüpteerimata tunnelid kasutavad siiski tunneldaise protokolli Layer 2 Tunneling Protocol (L2TP), kui tunnelil pole seatud protokolliks IPsec'i ja Punkt-punkti tunneldamise protokolli (PPTP) või Microsofti punkt-punkti krüpteeritud protokolli (MPPE)
Usaldatud tarnevõrgud
Usaldatud VPN-id ei kasuta krüptograafilist tunneldamist ja selle asemel toetuvad ühe teenuse pakkuja võrgu turvalisusele, et kaitsta andmevoogu.
Turvalisuse aspektist võttes peavad VPN-id usaldama kas tarnevõrku või kehtestama enda turvalisuse viisid, ehitades need VPN-i sisse. Väljaarvatud juhul, kui tarnevõrk on seotud füüsiliselt turvaliste lehtede vahel. Mõlemad viisid nii usaldatud kui ka turvaliseks muudetud mudelid vajavad autentimise mehhanismi, et kasutaja saaks VPN-iga ühendust.
Marsruutimine
Tunneldamise protokollidel on võimalus töötada punkt-punkti võrgu topoloogial, mis teoreetiliselt tähendaks, et neid ei saaks klassifitsserida VPN-idena – VPN definitsiooni põhjal on eeldatud, et VPN toetab omavolilisi ja muutuvaid võrgu sõlmesi – kuid kuna enamus populaarseid ja enim levinud ruutereid soosivad ja toetavad tarkvaraliselt definieerituid tunneliteliideseid siis tavakasutajate lepingulised VPN-id tihti ongi defineeritud tunnelite kogud, mis töötavad laialdaselt levinud tunneldamise protokollidel.
Erinevad virtuaalse privaatvõrgu seadeldised pakkujalt kasutajale
Olenevalt sellest, mis tasemel VPN pakkuja töötab [kas (L2 – kanalikiht, kaadri tasemel) või (L3 – võrgukiht, paketi tasemel)] on aluskihid, millel kõik töötab, erinevad ning nad kas kehtivad L2 või L3 kohta või siis sisaldavad mõlemat kihti, nii L2 kui ka L3, mida kutsutakse hulgiprotokoll-siltkommutatsiooniks, mis hajutabki piirid L2 ja L3 kihi kuuluvuse vahel.
– seadeldis, mis asub kasutaja enda võrgus ja ei ole otseselt ühendatud teenusepakkuja võrku. C seadeldised ei oma teavet virtuaalse privaatvõrgu kohta.
– seadeldis, mis asub kasutaja võrgu äärepunktis. Selle seadeldise kaudu saab VPN ligipääsu kasutaja võrku (ruuter, kommutaator). Olenevalt teenusepakkujast on need seadeldised modifitseeritavad tarkvaraliselt kasutaja poolt.
– P seadeldis on seadeldis, mis eksisteerib teenuse pakkuja peamises võrgus ning ei ole kuidagi nähtav kasutajale. Selleks võib olla näiteks seadeldis, mis tegeleb marsruutimisega teenuse pakkuja võrgu ja muude võrkude vahel (teiste teenuste pakkujate võrkudega). P seadeldis on küll asendamatu osa teenuse pakkuja võrgus, kuid P seadeldis ise ei oma teadmisi VPN-idest. Lisaks toimib see seadeldis PE seadeldiste ühispunktina.
– seadeldis või seadeldised, mis asuvad teenuse pakkuja võrgu äärseimas punktis, mis ühendub kasutaja võrku läbi CE seadeldise. PE seadeldised on teadlikud VPN olemasolust, mis läbi nende ühendub väljapoole, ning lubavad VPN-idel eksisteerida.
Autentimine
Tunneli algus- ja lõpupunkt peavad olema autenditud enne, kui turvaline VPN tunnel saadakse luua.
Kasutaja tehtud kaug-VPN-d võivad kasutada selleks salasõnu, biomeetrilist krüpteeringut, kaheastmelist autentimist või muid krüpteerimismeetodeid.
Võrk-Võrgu tunnelid kasutavad tihti salasõnu või digitaalseid sertifikaate. Need sertifikaadid salvestavad võtme jäädavalt, seega on võimalik tunnel luua automaatselt, ilma administraatori abita.
Virtuaalsed privaatvõrgud mobiilses keskkonnas
Mobiilset virtuaalset privaatvõrku kasutatakse olukorras, kus VPN-i lõpp-punkt pole fikseeritud ühegi kindla IP-aadressiga, vaid selle asemel uitühendab mööda erinevaid võrke, nagu näiteks andmevõrgud mobiilsetelt pakkujatel või mööda erinevaid Wi-Fi pääsupunkte.
Mobiilseid VPN-e kasutatakse sageli seoses avalikkuse turvalisusega seotud situatsioonides, kus näiteks korrakaitse ohvitseridele tagatakse ligipääs missioonikriitiliste rakendustele – näiteks arvuti poolt abistatav dispetšer ja kurjategijate andmebaas, kui nad liiguvad mööda erinevaid mobiilseid alamvõrke.
Aina enam kasutavad mobiilseid VPN-e mobiilsed professionaalid, kes vajavad usaldusväärset ühendust. Mobiilseid VPN-e kasutatakse selleks, et muretult liikuda mööda erinevaid võrke ilma, et kaoks rakenduse ühendus või kaoks turvaline VPN-ühendus. Tavaline VPN ei suuda taluda selliseid sündmusi, sest kui tavalise VPN-võrgu tunnelit häiritakse, mille tõttu rakenduste ühendused katkevad, aeguvad või kaovad täielikult võib tagajärg olla VPN-i seadme enda kokku jooksmine.
Kokkuvõtteks võib öelda, et selle asemel, et loogiliselt  siduda kinni  võrgu üks lõpp-punkt kindla IP-aadressi külge, on iga tunnel  seotud kinni  permanentselt mobiilse VPN-i algataja IP külge antud seadme IP. Mobiilse VPN-i tarkvara tegeleb kõige vajalikuga – võrgu autentimise ja hoiab võrgu seansi üleval ilma, et mobiilse VPN-i kasutaja midagi aru saaks. Selleks, et seda suudetaks saavutada, loodi (HIP) Host Identity Protocol.
François Bayrou
thumb|François Bayrou François Bayrou (sündinud 25. mail 1951) on Prantsusmaa tsentristlik poliitik.
Ta oli Ühenduse Prantsuse Demokraatia Eest kandidaat 2007. aasta presidendivalimistel, kuid ei pääsenud teise vooru jäädes esimeses voorus kolmandaks 18,57% valijate toetusega.
Alates 2. detsembrist 2007 on ta uue tsentristliku erakonna Demokraatlik Liikumine esimees.
Bayrou on kutsunud üles Prantsusmaad boikoteerima 2008. aasta suveolümpiamänge Hiina tegevuse pärast rahvusvahelisel areenil.
Kompleksarv
Kompleksarv on reaalarvu üldistus, mida samuti nimetatakse arvuks: see on matemaatiline objekt kujul a+ib, kus a ja b on reaalarvud ning i imaginaarühik, mille puhul postuleeritakse, et i^2=-1. Kompleksarvude liitmine, lahutamine, korrutamine ja jagamine toimuvad seda omadust arvestades nii, nagu i oleks tavaline arv.
Kõikide kompleksarvude hulga tähiseks on \mathbb{C}.
Reaalarvu a nimetatakse kompleksarvu z=a+ib reaalosaks ja reaalarvu b selle kompleksarvu imaginaarosaks (a = Re z, b = Im z). Iga kompleksarv z=a+ib on määratud oma reaal- ja imaginaarosaga, see tähendab reaalarvude järjestatud paariga (a; b). Sellise paariga on määratud ka tasandi punkt. Seega on vastavus tasandi punktide või nende kohavektorite ja kompleksarvude vahel üksühene.
Kaht kompleksarvu z=a+ib ja x=c+id nimetatakse võrdseteks, kui a=c ja b=d.
Reaalarve saab vaadelda kompleksarvudena, mille imaginaarosa on 0. Teisi kompleksarve nimetatakse imaginaararvudeks. Imaginaararvudeks on nimetatud ka kõiki kompleksarve või siis kompleksarve, mille reaalosa on 0 ja imaginaarosa ei ole 0 (puhtimaginaararve).
Liitmine ja lahutamine
Kahe kompleksarvu z_1 = a+ib ja z_2 = c+id summaks nimetatakse kompleksarvu.
Näiteks: (2+3i) + (1−5i) = 2+1+(3–5)i = 3–2i
Analoogiliselt liitmisega toimub kompleksarvude lahutamine.
Korrutamine
Kahe kompleksarvu z_1 = a+ib ja z_2 = c+id korrutis on kompleksarv.
Näiteks: (2+3i)(1−5i) = 2·1+2·(−5i)+3i·1+3i·(−5i) = 2−10i+3i−15i² = 2−7i−15·(−1) = 17−7i.
Kaaskompleksi võtmine
Kompleksarvu z = a+ib kaaskompleksarvuks nimetatakse kompleksarvu z^* = a-ib.
Moodul
Kompleksarvu z = a+ib mooduliks nimetatakse suurust
Jagamine
Kompleksarvude jagamine defineeritakse korrutamise kaudu. Kahe kompleksarvu z_1 = a+ib ja z_2 = c+id jagatis on
Jagatis on defineeritud juhul, kui c või d on nullist erinev.
Kompleksarvude korpus
Koos aritmeetiliste tehetega "+" (liitmine) ja "·" (korrutamine) on kompleksarvude hulk \mathbb{C} korpus (kompleksarvude korpus), mis sisaldab reaalarvude korpust \mathbb{R}.
Kompleksarvude korpus on reaalarvude korpuse algebraline laiend, mis saadakse, kui adjungeerida reaalarvude korpusele polünoomi x²+1 juur i.
Kompleksarvude korpus on algebraliselt kinnine: mis tahes polünoom koefitsientidega kompleksarvude korpusest lahutub lineaarteguriteks. Mis tahes polünoomil astmega n≥1 on kompleksarvude korpuses vähemalt üks juur (d'Alemberti-Gaussi teoreem).
Ajalugu
Teatud ruutvõrrandite lahendamise võimatust märkis juba Muḩammad ibn Mūsā al-Khwārizmī, kes kirjutas sellest raamatus "Khisāb al-jabr wa-l-muqābalah" (umbes 825).
Imaginaarseid suurusi käsitles arvatavasti esimesena Gerolamo Cardano võrrandite lahendamist käsitleva teose "Ars magna, sive de regulis algebraicis" (1545) 37. peatükis. Ta ei mõistnud täielikult nende omadusi. Kuupvõrrandeid uurides lahendas ta järgmise ülesande: leida kaks arvu, mille summa on 10 ja mille korrutis on 40. Ülesanne taandub ruutvõrrandile x(10-x)=40 ehk. Ta märgib, et sel võrrandil lahendeid pole, kuid võtab siis ruutvõrrandi üldlahendi avaldise ning võtab p väärtuseks −10 ja q väärtuseks 40. Kui oleks võimalik anda tähendus avaldisele  ehk \sqrt{-15} ning tohiks sellega arvutada tavaliste reeglite järgi, siis oleksid lahenditeks  5 + √ −15 ja 5 − √ −15. "Kui keegi ütleb: jaga 10 kaheks osaks, mille korrutis [...] on 40, siis on selge, et see juhtum on võimatu. Sellegipoolest toimime järgmiselt: jagame 10 kaheks võrdseks osaks, millest kumbki on 5. Need võtame ruutu, saame 25. Kui tahad, lahuta 40 äsja saadud 25-st [...]; nii saadud jääk on −15, selle ruutjuurt liidetuna 5-le või lahutatuna 5-st annab mõlemad osad korrutisega 40. Need on niisiis 5 + √-15 ja 5 – √-15." Cardano nimetas seda arutluskäiku sofistlikuks, sest ta ei näinud sellel tähendust, kuid sellegipoolest tegi ta arvutuse, mis näitas, et nende korrutis on 40. Ta ei pidanud negatiivsete arvude ruutjuuri kasutamiskõlblikeks, vaid sofistlikeks suurusteks (quantitas sophistica) ning leidis, et saadud vastus on "sama peen kui kasutu".
17. sajandi keskpaigas hakati ruutjuuri negatiivsetest arvudest ning üldisemalt kõiki suvalisest reaalarvust \alpha ja positiivsest arvust \beta kokku pandud arve  või nimetama imaginaararvudeks (st "kujuteldavateks" arvudeks) ning "tavalisi" arve reaalarvudeks (st "tegelikeks" arvudeks). Selline vastandus esineb arvatavasti esimest korda René Descartesi 1637. aastal ilmunud raamatus "La Géométrie". Descartes oletas, et n-astme võrrandil on alati n lahendit (kui pidada mitmekordseid lahendeid mitmeks lahendiks; algebra põhiteoreem). Osa neist lahendeist on ainult "kujuteldavad".
16. ja 17. sajandil hakati kompleksarve, mille imaginaarosa ei ole 0, nimetama imaginaarseteks avaldisteks. Paljud 17. sajandi teadlased pidasid imaginaarsete suuruste algebralist ja geomeetrilist olemust ebaselgeks või koguni saladuslikuks ja müstiliseks. Isaac Newton ei pidanud imaginaarseid suurusi arvudeks. Gottfried Wilhelm Leibniz leidis: "Imaginaararvud on jumaliku vaimu kaunis ja imeline varjupaik, analüüsi ime, ideaalse maailma monstrum, peaaegu olemise amfiib mitteolemisega." Leibnizile avaldas sügavat muljet võrdus, mille ta leidis. 2. veebruaril 1702 kirjutas ta oma avastusest Pierre Varignonile ning kirjutas: "Kui ma juhtisin sellele kadunud härra H... tähelepanu, vastas ta mulle, et selles on midagi meile mõistetamatut."
Abraham de Moivre ja Roger Cotes lahendasid põhijoontes antud arvust n-astme juure võtmise probleemi. Moivre avastas ka valemi
Jean le Rond d'Alembert väitis 1747 sisuliselt kompleksarvude korpuse algebralist kinnisust, Euler rääkis sellest 1751. Esimesena tõestas selle rangelt Carl Friedrich Gauss.
Augustin Louis Cauchy defineeris 1821 ilmunud õpikus "Cours d'analyse" esimesena kompleksmuutuja funktsiooni ja tõestas palju olulisi kompleksmuutuja funktsiooniteooria teoreeme.
Alles siis, kui Carl Friedrich Gauß aastal 1831 ilmunud artiklis imaginaararvude geomeetrilisest tõlgendusest kirjutas, arvatavasti teadmata eelkäijate töödest, sai see üldtuttavaks. Gauß võttis selles artiklis kasutusele termini "kompleksarv".
Chad Michael Murray
Ta hakkas näitlejana tööle 19-aastaselt. Ta on mänginud seriaalides "Gilmore'i tüdrukud" (11 episoodi, 2000–2001), "Dawson's Creek" (12 episoodi, 2001–2002) ja "One Tree Hill" (2003–2009). Aastal 2009 proovis ta "One Tree Hillis" kätt ka stsenaristi ja lavastajana.
Alates 2003 on ta mänginud ka mängufilmides. Ta mängis muu hulgas Austin Amesi filmis "Tuhkatriinu lugu".
Alates 2004 on ta palju kordi nimetatud telekanali Fox antava Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks. 2004 võitis ta parima meesdebütandi auhinna filminäitlejana filmi "Tuhkatriinu lugu" eest ja seriaalinäitlejana seriaali "One Tree Hill" eest. Lisaks nimetati ta parima meesnäitleja kandidaadiks draama-, põnevus- ja seiklusfilmi kategoorias mitte enam debütantide, vaid kõigi näitlejate hulgas – seda ta ei võitnud.
2005 kandideeris ta juba 7 kategoorias ning võitis neist ühe: parima seiklus-, põnevus- ja märulifilmi meesnäitleja auhinna filmi "House of Wax" eest. 2006. aastal nimetati ta parima meesnäitleja auhinna kandidaadiks draama-, põnevus- ja seiklusfilmi kategoorias (ei võitnud) ning 2008. aastal draamafilmi kategoorias (võitis), mõlemad seriaali "One Tree Hill" eest.
Eesti soojumikas
pisi|Õied koonduvad õisikutesse Eesti soojumikas (Saussurea alpina subsp. esthonica) on korvõieliste sugukonda kuuluv õistaim, mida enamasti käsitletakse alpi soojumika alamliigina.
Botaanilised tunnused
Lehed on paljad või õrnalt karvased, pealt läikivad ja tumerohelised, alt heledamad. Alumised lehed on rootsuga ja pika terava tipuga ning nende servadel on väiksed pehmed ogad. Ülemised lehed on rootsudeta. Kahvatulillad õied on koondunud 1–2 cm läbimõõduga õisikutesse. Enam-vähem ühel kõrgusel asetsevad õisikud moodustavad pöörise. Taime kõrgus on 40–80 cm.
Levikualad
Eesti soojumikas kasvab peamiselt Lääne- ja Kesk-Eestis ning puudub saartel. Lätis on teada kaks leiukohta (Pope ja Tukums).
Meie soojumika kasvukohtadeks on peamiselt lubjarikkad madalsood, soostunud niidud ning soised hõredad metsad. Kaasliikidena esinevad pruun sepsikas, sinihelmikas, lubikas, raudtarn ja muud väga niiskeid kasvukohti eelistavad lubjalembesed taimed.
Alamliigi kujunemine
Arvatavalt jõudis alpi soojumikas Eesti aladele subarktilise kliimaperioodi lõpul või preboreaalis, mil meie aladel kasvasid peamiselt tundra- ja metsatundra taimekooslused. Järgnenud soojematel ajajärkudel jäi soojumikas kasvama vaid soisetele lubjarikastele muldadega aladele ning põhiliigist eraldatuna arenes alpi soojumikast uus alamliik.
Paljunemine
Taim paljuneb nii seemnetega kui ka vegetatiivselt risoomi abil. Seetõttu kasvab soojumikas tihti hõredate puhmikutena. Soojumikas õitseb meil juulis-augustis. Seemnete idanevus on kesine, keskmiselt 14%.
Kaitse
Eestis kuulub soojumikas kaitse alla 1994. aastast alates. 1994–2004 kuulus soojumikas II kaitsekategooriasse, 2004–2014 III kategooriasse ja 2014. aastast alates on uuesti kantud II kategooriasse. Samuti kuulub eesti soojumikas Euroopa Nõukogu loodusdirektiivi II ja IV lisasse. Soojumikat ohustab meil põhiliselt kasvukohtade võsastumine-metsastumine ning kuivendamine.
Christina Ricci
thumb|Christina Ricci 2008. aasta mais Christina Ricci (sündinud 12. veebruaril 1980 Santa Monicas Californias) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Ehsan Ghaem-Maghami
pisi| Ehsan Ghaem-Maghami (2018) pisi| Ehsan Ghaem-Maghami (2015)
Ehsan Ghaem-Maghami (pärsia keeles احسان قائممقامی‎; sündinud 11. augustil 1982 Teheranis) on iraani maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2001).
Ghaem-Maghami sai suurmeistriks 19-aastaselt 2001. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse.
Ta on 13-kordne Iraani malemeister (1998, 1999, 2001, 2003, 2005, 2007, 2008, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015, 2020).
Ghaem-Maghami on pääsenud mängima kolmele FIDE MM-turniirile: 2000. aastal New Delhis kaotas avaringis Christopher Lutzile tulemusega 1,5:2,5 ja 2001. aastal Moskvas kaotas avaringis Aleksandr Grištšukile 0,5:1,5. 2004. aastal Tripolis, kus sai turniiritabelis 92. asetuse, võitis ta avaringis kunagist tiitlipretendenti Rafajel Vahanjani tulemusega 2:0, kuid teises ringis kaotas MM-turniiri võitnud Rustam Qosimjonovile 0,5:1,5.
Ghaem-Maghami on mänginud neljal maailma kariakturniiril (2005, 2007, 2009, 2019; kõik peeti Hantõ-Mansiiskis). 2005. aastal kaotas ta avaringis Jevgeni Najerile tulemusega 0,5:1,5, 2007. aastal pääses teise ringi, kus kaotas Vladimir Hakobjanile 0,5:1,5, 2009. aastal kaotas avaringis taas Najerile 0,5:1,5. 2019. aastal võitis juunis Ammanis peetud Lähis-Ida tsooniturniiri ja kvalifitseerus maailma karikale, kus kaotas avaringis Yu Yangyile tulemusega 2,5:3,5.
Intsindent
2011. aastal eemaldati ta Korsikal peetud turniirilt, kuna keeldus mängimast osavõtjaga Iisraelist.
Võistkondlik esinemine
Ghaem-Maghami on esinenud Iraani võistkonna koosseisus üheksal maleolümpial (2000–2016). Ta kuulus võistkonda ka ainsal korral kui Iraan pääses mängima võistkondlikele maailmameistrivõistlustele (2001. aastal Jerevanis jäi Iraan viimasele so üheksandale kohale).
Kunst
pisi|Sageli seostatakse mõistega "kunst" kitsalt [[kujutav kunst|kujutavat kunsti. Konrad Mägi, "Itaalia maastik. Rooma", 1922–1923]]
Lillemustriga postmargid
thumb| 15 kopikat, perforeeritud (1919) Lillemustriga postmargid olid esimesed Eesti postmargid, mis anti välja aastail 1918–1919.
Kunst
Kunst (vanakreeka keeles technē, ladina keeles ars, prantsuse ja inglise keeltes art) on üldisemas tähenduses meisterlik oskus või osavus mistahes loomingulisel tegevusalal.
Tuhkatriinu lugu
"Tuhkatriinu lugu" (inglise "A Cinderella Story") on USA romantiline komöödiafilm 2004. aastast. Kanal 2 on näidanud filmi pealkirja "Tänapäeva Tuhkatriinu" all.
Kunst
Kunsti kui kaunite kunstide põhilisteks kunstiliikideks on tänapäeval visuaalkunst, kirjandus ja etenduskunstid.
Lillemustriga postmargid
Lillemustriga margid kehtisid kuni 30. juunini 1926.
Kunst
Kuigi eestikeelne sõna "kunst" pärineb ajaloolistel ja kultuurilistel põhjustel saksa keelest, kasutatakse eesti keeles vahel ka läänemeresoome keeltest laenatud sõna "taie".
Kunsti mõiste
pisi|[[Tants on üks vanemaid kunstiliike. Tartu Ülikooli Rahvakunstiansambli tantsijad]] Kunst on tekkinud koos inimühiskonnaga juba kiviajal. Kuna kunsti kaudu on inimene õppinud tundma elu ja iseennast, väljendama oma tõekspidamisi, elamusi ja suhtumist maailma, on eri ajastute või eri ühiskondade kunstis erinevusi.
Kunsti üheks oluliseks tunnuseks on tema interaktiivsus – kunst on midagi sellist, mida inimene on teinud vaatamiseks, kuulamiseks, jälgimiseks. Kunst asetseb tähendusruumis, mida piiritleb raam (algus ja lõpp, kulissid vms). Tihti tajutakse kunstina selliseid artefakte, millel puudub praktiline otstarve.
Tartu-Moskva koolkonna kultuurisemiootika käsitab kunsti sekundaarse modelleeriva süsteemina, mis kasutab primaarse modelleeriva süsteemi (keele, kõne, kujundi jne) vahendeid spetsiifilisel ja tähendusrikkal viisil. Seetõttu on kunstile iseäranis iseloomulik stiilide ja stiilivõtete, žanrite ja kujutluslaadide eristamine ja järgimine.
Kant
"Kunsti eristatakse loodusest nagu tegemist [Tun] (facere) tegutsemisest [Handeln] või toimimisest [Wirken] üldse (agere), ja esimeste saadust (Produkt) või tagajärge [Folge] kui tehtut [Werk] (opus) viimaste saadusest kui tulemust [Wirkung] (effectus)."
"Õigupoolest tuleks kunstiks nimetada üksnes tekitamist [Hervorbringung] vabaduse läbi, s.o meelevalla [Willkür] läbi, mis seab oma tegudele (Handlungen) aluseks mõistuse."
"Kunsti kui inimese osavust eristatakse ka teadusest (oskamist teadmisest), kui praktilist võimet [Vermögen] teoreetilisest, kui tehnikat teooriast."
Kunsti eristatakse ka käsitööst. Esimene on vaba kunst, teist võib nimetada ka palgakunstiks. "Esimesele vaadatakse nii, nagu ta saaks otstarbekohaselt välja kukkuda (õnnestuda) üksnes mänguna, s.o tegevusena, mis on omaette (für sich selbst) meeldiv."
"Et aga kõigis vabades kunstides on ometigi nõutav midagi sundivat [Zwangsmäßiges], või nagu öeldakse, mingi mehhanism, ilma milleta vaimul, mis peab kunstis vaba olema ning ainuüksi mis teost [Werk] elustab, ei oleks mingit keha ning ta sureks täiesti janu kätte, seda pole ebasoovitav meelde tuletada."
"Kui kunst mingi võimaliku eseme tunnetusele vastavalt sooritab ainult selle eseme tegelikuks tegemiseks nõutavaid toiminguid [Handlungen], siis on ta mehaaniline kunst; kui tal aga on vahetuks kavatsuseks lõbutunne [Gefühl der Lust], siis nimetatakse teda esteetiliseks kunstiks. Esimene on ta juhul, kui tema eesmärk on, et lõbu saadaks ettekujutusi [Vorstellungen] kui pelki aistinguid, teine juhul, kui [tema eesmärk on, et lõbu saadaks kujutlusi] kui tunnetusliike."
"Meeldivad kunstid on need, mille eesmärgiks seatakse üksnes nauding" (näiteks lauamuusika).
"Kaunis kunst seevastu on ettekujutusviis, mis on omaette (für sich selbst) otstarbekohane ning – olgugi ilma eesmärgita – edendab [befördert] ometigi meelejõudude [Gemütskräfte] kultuuri seltsivaks teatamiseks [geselligen Mitteilung]."
Kaunis kunst on kunst, niivõrd kui ta paistab ühtlasi olevat loodus.
"Kauni kunsti saaduse puhul peab saama teadlikuks sellest, et see on kunst, mitte loodus; aga siiski peab otstarbekohasus selle saaduse kujul paistma igasugusest meelevaldsete reeglite sunnist nii vaba, just nagu see oleks pelga looduse saadus."
"Loodus oli kaunis, kui ta nägi ühtlasi välja kunstina; ja kunsti saab kauniks nimetada ainult juhul, kui me oleme teadlikud sellest, et ta on kunst, ja ta näeb meile siiski välja loodusena."
Kaunis kunst meeldib "pelgas otsustusetegemises" [Beurteilung], mitte meelteaistingus ega mõiste läbi.
Otstarbekohasus kauni kunsti saaduses on "kavatsuslik", ei tohi aga "kavatsuslikuna paista", s.t "kaunile kunstile peab vaatama kui loodusele, kuigi sellest ollakse teadlik kui kunstist". "Loodusena" näib kunstisaadus seeläbi, "et kohatakse küll kogu täpipealsust kooskõlalisuses [Übereinkunft] reeglitega, ainuüksi mille järgi saadus saab saada selleks, mis ta peab olema; kuid ilma pedantsuseta, ilma et paistaks läbi kooliline vorm, s.o ilma et oleks näha jälge sellest, et reegel on kunstnikul silme ees olnud ja tema meelejõudusid kammitsenud." Kaunis kunst ei ole õpitav, ei rajane mõistelistel reeglitel, on kunstile reeglit andva geeniuse saadus. Siiski sisaldab ta ka midagi "koolikohast" [Schulgerechtes], mida saab reeglite järgi taibata ja järgida.
Kunst kirjeldab objekte – ka inetuid ja vastumeelseid – kaunitena; üksnes vastiku peab ta välistama; ja nõnda on raidkunst, mille saadused looduse omadega kergesti segi aetakse, inetute esemete vahetu ettekujutuse välistanud. Looduse ilu on "kaunis asi"; kunsti ilu on "kaunis ettekujutus asjast".
"Otsustusvõime kriitikas" ütleb Immanuel Kant, et kui kauneid kunste "ei seostata moraaliideedega, ainuüksi mis toovad kaasa [bei sich führen] iseseisva heameeletunde [Wohlgefallen]", siis on nad "suunatud [angelegt] ainult naudingule, mis ei jäta ideesse alles midagi, mis teeb vaimu nüriks, eseme tasapisi vastikuks ja meele (...) enesega rahulolematuks ning tujukaks".
Kunst ei tee inimest kõlbeliselt paremaks, kuid ometi kombeliseks; ta võidab meeltekalduvuse türannialt väga palju kätte ning valmistab nõnda inimest ette mõistuse ülemvõimuks.
Kunsti väärtus
Paljud ütlevad, et kunsti väärtus seisneb selles, et ta pakub naudingut. Mõned filosoofid on arvanud, et kunsti väärtus on paratamatult seotud nauditavuse või meeldivusega, sest "kunstiteos on hea" tähendab sedasama mida see, et ta on nauditav. Tuntuim neist on David Hume, kes essees "Of the Standard of Taste" väidab, et kunsti juures on tähtis nauding, ja see tuleneb meie tunnetest, mitte teose loomusest. "Otsustused" hea ja halva kohta kunstis ei ole otsustused, sest tunne osutav ainult iseendale ja on alati reaalne, kui inimene seda teadvustab. Tõelist ilu või inetust otsida on sama viljatu kui otsida tõelist magusat ja kibedat. Esteetilised eelistused on vaatleja maitse väljendus, mitte väited objekti kohta, ja Hume'i arvates kinnitab seda arvamuste paljusus kunsti kohta. Hume möönab, et mõned tunded kunsti kohta on nii laialt levinud, et neid ei saa arvestamata jätta ning lahknevaid arvamusi võib pidada absurdseks ja naeruväärseks. Nii et maitse standard on ikkagi olemas. Standard tuleneb inimloomusest. Ühise loomuse tõttu meeldivad ja ei meeldi inimestele laias laastus samad asjad. On küll erandlikke reaktsioone, aga ainult need asjad, mis on tõepoolest esteetiliselt nauditavad pälvivad pikaajalist heakskiitu. Ent Hume'i kiuste ei saa ühise vaimu mustritelt üle minna maitse standardi juurde. See, et paljud inimesed mingit uskumust või tunnet jagavad, ei tähenda veel, et keegi oleks ratsionaalselt kohustatud seda pooldama. Kui kellelgi on äärmuslik maitse, siis juhul kui esteetikas taandub kõik tundele, ei ole head põhjendit, miks seda nimetada absurdseks ja naeruväärseks. Kui me tahame öelda, et mingid vaated kunsti kohta on ekslikud, siis ei saa apelleerida tunnetele, vaid ainult kunstile endale. Oletame, et on tõsi, et inimesed nimetavad kunstiteoseid heaks või halvaks vastavalt tundele, mida need tekitavad. Siis see tunne ei pea olema nauding. Hume ja enamik tema kaasaegseid arvas, et ainult nauding seletab kunsti ligitõmbavust. Sellepärast leiab ta essees "Of Tragedy", et on kummaline, miks inimesi tõmbavad ligi teoseid, mis kirjeldavad sündmusi, mis neid muidu kohutaksid. Halvad tunded transformeeritakse naudinguks. Aga võib-olla mõnedele inimetle meeldibki ebameeldiv tunne. Siis on Hume'il õigus, et asi on tundes, kuid ta eksib selles, et see tunne on nauding. Järelikult ei ole kunsti ja naudingu vahel paratamatut seost. See, et kunstiteos on väärtuslik tunnete pärast, mida see tekitab, ei tähenda, et ta on väärtuslik naudingu pärast. Me võime öelda, et teos on haarav, isegi kui haaravus tuleb vastikusest, mida ta tekitab. Siiski on mõttekas väita, et kunst on väärtuslik peamiselt naudingu pärast, mida see pakub.
Maalide, skulptuuride ja hoonete puhul ei ole nii loomulik öelda, et neid nauditakse. Nii et tuleb selgitada, mida nende nautimine tähendab. Suurem raskus on aga selles, et nauditakse igasuguseid asju. Jääb küsimus, mis on kunstiteose juures nauditav, ja vastus peaks ütlema, mis on teoses väärtuslikku. Sageli eeldatakse Hume'i kombel, teos ongi nauditav sellepärast, et me naudime seda. Naudingut kiputakse segi ajama õnnega ja seda kiputakse pidama kannatuse vastandina. Need arusaamad on utilitarismi rajajatelt Jeremy Benthamilt ja John Stuart Millilt nende õpetuse suure mõju tõttu kandunud tänapäeva kultuuri. Kas nauding võiks tähendada meelelahutuslikku väärtust. Siis kunsti väärtus seisneks meelelahutuses. Robin Collingwood uurib seda teesi raamatus "The Principles of Art". Ta räägib selles seoses kunstist kui lõbustusest ja püüab näidata, et see ei ole päris kunst. Mõne inimese jaoks on kunst tõesti meelelahutus. Kunst küll lahutab meelt, kuid see pole peamine. Kas me tõesti saame kunstist naudingut? Me küll ütleme, et me naudime kõrget kunsti, aga kui vaadata meie valikuid, siis pole ilmne, et enamik meist naudib kunsti. Kui me soovime naudingut, siis me loeme pigem John Grishamit kui William Faulknerit, kuigi kunstiks nimetatakse pigem viimase teoseid, romantilist komöödiat eelistame väärtfilmile ja televiisorist vaatame pigem seebiooperit kui William Shakespeare'i näidendit. See ei tähenda, et me peaksime neid teisi asju kunstiliselt vähem väärtuslikuks. See toetab Collingwoodi väidet, et kuna esteetilist väärtust seletatakse naudinguga, ei oska inimesed ausalt öelda, kui palju naudingut nad kõrgest kunstist saavad. Meelelahutuse vormid on arenenud. Shakespeare'i teatri naljad tunduvad viletsamad võrreldes "Fawlty Towersiga". See pigem kinnitab, et suured kunstiteosed ei anna suurt naudingut. Ja isegi kui nõustuda, et kunst kindlasti lõbustab, siis see veel ei anna erilist põhjendit kunsti väärtustada. On palju muid, odavamaid ja vähenõudlikumaid lõbustuseviise, näiteks kaardimäng, piknik, ristsõnad, arvutimängud. Kui kunsti väärtus seisneb ainult naudingus, siis kunsti pretensioonil väärtusele on vähe alust.
Milli järgi on nauding psühholoogiline elamus, mida mitmesugused asjad võivad tekitada vastandina kannatusele. Et on mitmesuguseid kannatusi, ühed intensiivsemad kui teised, siis tundub usutav, et naudinguid saab eristada intensiivsuse järgi. Aristoteleselt aga pärineb arusaam, et nauding ei ole elamus, vaid kaasub elamusega. Nauding, mida me tegevusest saame, ei ole mitte tegevuse järelmõju, vaid viis, kuidas me tegevusest hõivatud oleme. Mängu mängimine naudingu pärast erineb mängimisest raha pärast või sunni tõttu või sellepärast, et pole kedagi teist, kes mängiks – see on mängimine mängu enda pärast. Kui nauding kunstist on viis, kuidas me kunstnikena või vaatajatena kunstiga tegeleme, siis kunsti väärtus on kunstis eneses, mitte naudingutunnetes, mida see võib tekitada. Kas kunstile annab erilise väärtuse mõni selle seesmine omadus, ja kui, mis see võiks olla? Üks vastus on "ilu".
Mõned filosoofid on arvanud, et kunsti teeb eriliseks esteetiline nauding. Roman Ingardeni järgi on esteetilisel naudingul eriline iseloom ning ta on teistsugune kui nauding heast söögist, värskest õhust või hest suplusest. Mis see võiks olla? Üks vastus on: nauding, mis kaasneb iluga. Tundub vastuoluline nimetada midagi ilusaks ja eitada, et me naudime seda. Ilusak nimetamine on kiitmine ja inetuks nimetamine on laitmine. Näiteks värvisõnu saab kasutada, ilma et see eeldaks isiklikku hinnangut. Võidakse küll eelistada üht värvust teisele, aga sõnast see iseenesest välja ei tule. Mis seos on kirjeldaval sõnal, näiteks "punane", ja hindaval sõnal "ilus", kui öeldakse näiteks "ilus punane õun"? Ühe teooria järgi on seos puhtsubjektiivne, sõna "ilus" ütleb midagi ainult ütleja kohta, ilu on vaataja silmades. Seda leiab ka David Humme. Thomas Reid väidab vastu: kui "see on ilus punane õun" tähendab "ma armastan/väärtustan/eelistan seda punast õuna", siis miks ma ei ütlegi nii? Miks ma siis annan oma arvamusele eksitavalt objektiivse kuju? Teine vastuväide on see: kui ilu on puhtsubjektiivne, miks siis selle üle vaieldakse? Kui jutt on näiteks avokaado maitsest, siis ei saa vaielda, sest pole põhjendeid. Ilu üle vaieldakse küll, ja tahes-tahtmata tuleb vaielda, kui ostetakse kunsti või ollakse lille- või moevõistluste žüriis. Ilusubjektivistid peavad oma teooriale lisama vähemalt veateooria: seletama, miks ilust räägitakse objektivistlikult ja miks ilu üle vaieldakse ja miks peetakse võistlusi, millel ei saa olla mõistuspärast tulemust. Kangekaelne subjektivist võib ju vastused pakkuda, aga parem oleks, kui neid küsimusi poleks. See annab objektivistlikule iluteooriale loomuliku eelise.Ent ka objektivismil on raskusi. Esiteks, inimesed on iluotsustustes lahkarvamustel. Ja lahkarvamustel ei ole ainult indiviidid, vaid ka ajastud ja kultuurid. Iluideaalid on kultuuriti erinevad ning need muutuvad. Kui ilu ja inetus oleks objektide reaalsed omadused, mida me avastame nagu keemilisi omadusi, siis see nii ei oleks. Teiseks, ilu tõmbab ligi ja inetus peletab. Nii et ilu või inetuse üle otsustamisel on oluline osa inimeste reaktsioonil. Aga kuidas saab objektiivne omadus iseenesest meile kindlasti mõjuda? Kui omadus on puhtalt objektis, siis saab sellesse omadusse suhtuda vaimustusega või ükskõikselt. Sellele võib vastata nii, et ilu järeldatakse fundamentaalsematest kirjeldatavatest omadustest samamoodi nagu süüdiolek ja süütus. Neid omadusi ei saa tunnistajad näha, vaid need tuleb tunnistajate tähelepanekutest järeldada. Võidakse väita, et ka ilu järeldatakse otsesemat vaadeldavatest omadustest. Aga siin on see häda, et süü ja süütuse puhul annab õigus printsiibid või seadused, mille järgi neid järeldada, aga ilu puhul ei tundu neid olevat.
Korabi mäed
pisi|Korabi mäed Korabi mäed on kaarekujuline põhja-lõunasuunaline mäeahelik Põhja-Makedoonias ja Albaanias. Kõrgeim mägi on Korab (2764 m).
Täiesti ligipääsmatud mäetipud on Kepi Bar (2595 m), Mala Korabska Vrata (2475 m), Kabash (2395 m), Ciganski Premin (2295 m), Plocha (2235 m) ja Visoka Karpa (2090 m).
Kunst
Kunstiliigid
pisi|Lõviskulptuur [[Mäksa mõisa väravapostil]]
Mõiste ajalugu
pisi|Kunsti õpetavad [[kunstikoolid ja muud õppeasutused. Kose Kunstikooli joonistamisklass]]
Kant
Ilu on esteetiliste ideede "väljendus". Kaunid kunstid on jaotatavad selle väljenduse liigi järgi: väljendus leiab aset sõnades, liigutustes või toonides. "Seega on vaid kolm liiki kujutavaid kunste: kõnelev kunst, kujutav kunst ja aistingute (kui väliste meeltemuljete) mängu kunst."
Kõnelevad kunstid on kõnekunst ja luulekunst (Dichtkunst). "Kõnekunst on kunst tegelda aru tegevusega [Geschäft] kui kujutlusvõime vaba mänguga; luulekunst on [kunst] sooritada kujutlusvõime vaba mängu aru tegevusena." "Kõnekunstnik kuulutab niisiis tegevust ja sooritab seda nii, just nagu see oleks vaid mäng ideedega kuulajate meele lahutamiseks. Luulekunstnik kuulutab vaid meeltlahutavat mängu ideedega, ja aru jaoks tuleb ometi nii palju välja, nagu tema kavatsuseks oleks olnud tegelda ainult aru tegevusega."
"Kujutavad kunstid ehk kunstid, mis väljendavad ideid meeltekaemuses (mitte pelga kujutlusvõime ettekujutuste läbi, mida sõnadega ärgitatakse) on kas meeltetõe või meeltepaistvuse kunstid. Esimest nimetatakse plastikaks, teist maalikunstiks. Mõlemad teevad kujud ruumis ideede väljenduseks; esimene teeb kujud tuntavaks kahele meelele, nägemisele ja kompimisele." "Esteetiline idee (arhetüüp, algkuju) on mõlemale kujutlusvõimes aluseks; kuju aga, mis moodustab esteetilise idee väljenduse (ektüüp, järelkuju), antakse kas oma kehalistes mõõtmetes (nagu ese ise eksisteerib) või viisi järgi, kuidas need silmas peegelduvad (oma näivuses [Apparenz] pinnal)".
Plastika alla kuuluvad raidkunst ja ehituskunst. Maalikunst, "mis kujutab meeltepaistvust kunstiliselt [künstlich] ideedega seotuna", jaguneb looduse kauni kirjeldamise kunstiks ja looduse saaduste kauni kokkupanemise kunstiks (maalikunst ja iluaiandus).
"Aistingute kauni mängu" kunst puudutab "aistingu juurde kuuluva meeleaistihäälestuse (-pinge) eri astmete proportsiooni, s.o meeleaisti tooni". Ta jaguneb kuulmis- ja nägemisaistingute kunstiliseks mänguks (muusika ja värvikunst). Võib-olla on mõlemad aistinguliigid "vormiotsustuste tegemise tulemus paljude aistingute mängus" (võnkumiste proportsioon, mis on aluseks helidele ja värvidele).
Sündinud 1991
''Sellel leheküljel on loetletud 1991. aastal sündinud tuntud inimesi.''
Korab
thumb|Korab, juuni 2000 Korab on Albaania ja Põhja-Makedoonia kõrgeim mägi, seni ainus piirimägi Euroopas, mis on ühtlasi mõlema naabermaa kõrgeimaks paigaks.
Korabi mägi asub Korabi mäeahelikus Albaania ja Makedoonia piiril, mis läbib kõrgema mäetipu Suur-Korabi (albaania keeles Maja e Korabit, Mali i Korabit, makedoonia keeles Golem Korab, Kobilino Pole; kõrgus merepinnast vanematel andmetel 2753 m, uuematel andmetel 2764 m, võib-olla veel sadakond meetrit kõrgem). Teine mäetipp on Mala Korapska Vrata (vanematel andmetel 2425 m).
Mägi koosneb kipsist.
ajal asus Korab rindejoonel ning praegugi on see mineeritud keelutsoon. Makedoonia poolelt on mäkketõus võimalik pärast keerukat asjaajamist sõjaväeeskordi saatel. On olnud oht sattuda sisside tule alla.
Marianna Longa
Marianna Longa (sündinud 26. augustil 1979 Tiranos) on Itaalia endine murdmaasuusataja.
Juunioride maailmameistrivõistlustel osales Longa esimest korda 1997 Kanadas Canmore'is ja tuli 5 km distantsil klassikalises tehnikas 9. kohale.
3. veebruaril 1999 sai ta Austrias Saalfeldenis toimunud noorte MM-il 5 km klassikasõidus pronksmedali Rootsi suusataja Lina Anderssoni ja Soome suusataja Pirjo Mannise järel. 7. veebruaril jäi ta 15 km distantsil vabastiilis 7. kohale (Katrin Šmigun sai hõbemedali).
Esimest korda osales ta MK-etapil 17. märtsil 2000 Itaalias Bormios 5 km klassikas, kus sai 39. koha. Järgmisel päeval toimunud 10 km vabastiilis jälitussõidus langes ta 43. kohale.