cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muraka raba
Raba territoorium piirneb peaaegu igas küljes metsaga, kirdes Ratva rabaga ja põhjas Lipu sooga.
Muraka rabas kasvab mitmeid harvaesinevaid taimekooslusi ja -liike, näiteks sinine emajuur.
Soostiku teke
Muraka soostik on tekkinud Peipsi nõos, kunagise järve põhjas. Pärast mandrijää taandumist hakkasid nõgu täitnud jäänukjärved vähehaaval kinni kasvama ning 9000 – 10 000 aastat tagasi moodustusid neist ulatuslikud madalsood. Pronksiaja alguseks oli soostik jõudnud raba arengujärku. Pärast soode piiride laienemist ning naabersoode liitumist kujunes liigestunud piiriga, rohketest rabalaamadest koosnev ulatuslik sooala. Rabasid eraldavad üksteisest kas märed või siirde- ja madalsootüüpi õõtsiksood.
Geoloogia
pisi|Muraka raba Rebaseuru künkad. Soostiku aluspõhi koosneb Ülem-Ordoviitsiumi lubjakivist, mida katavad alluviaalsed ja järvesetted. Setete tüsedus jääb kümne meetri piiresse, lääneosas on see üks kuni kaks, paiguti vaid pool meetrit. Soopinna keskel ulatub kõrgeim punkt 56–57 meetrit üle merepinna. Mineraalse aluspõhja kõige kõrgem punkt (52–54 m üle merepinna) paikneb Kaasiksaare lähistel. Turbakiht soostiku keskosas on kuni 5–7 meetrit, äärealadel ulatub see vaid paari meetrini.
Vetevõrk
Vetevõrk koosneb mitmetest laugastest ja veevoolusoontest ning soostikus on ka arvukalt rabasaari. Ratva rabas on samanimeline jäänukjärv.
Soostiku lõunaosas on valdavaks puis- ja laukaraba, põhjaosas domineerivad lodualad ning vesised lagerabad. Laugaste suurim läbimõõt on kuni 400 meetrit, enamasti on see siiski 20–40 m, sügavus võib ulatuda 1–3 meetrini. Pardilaukad, Ilusa ja Iissaare laukad on laugastikest kõige suuremad. Ala keskosas nõgusal alal laiuvad ulatuslikud märed.
Turvas
Turvas lasub liival ja saviliival. Ratva järvest kagus esineb turba all järvemuda ehk jütjat. Kihi paksuseks on 1,34 meetrit, varu 0,86 miljonit m3.
Soostiku keskel on turbalasundi paksus 5–7 meetrit.
pisi|Mäurassaare soojak Muraka raba lõunaservas.
Madalsoolasund
Kuuse-kase segametsaga madalsooalad asuvad soostiku põhjapoolses osas. Puissiirdesood on Seli ja Muraka raba servadel. Madalsoolasund võtab enda alla Arvila raba, Muraka, Ratva ja Seli soode põhjaosa ning Matkasoo õhukesed alad. Lasundi moodustavad keskmiselt ja hästilagunenud (29–40%) puu-, puu-tarna- või tarna-sfagnumiturvas.
Siirdesoolasund
Siirdesoo levib peamiselt Muraka soostiku lõunaosas, Seli ida- ning Ratva loode- ja edelaosas. Ratva järve lähedal katab siirdesoolasundi pindmist osa vähelagunenud sfagnumiturvas. Lasundi põhiosa koosneb sfagnumirohkest keskmiselt lagunenud siirde- ja sügavamal madalsooturbast.
Rabalasund
Rabalasund hõlmab alad soostiku keskel ning koosneb ülemises osas vähelagunenud fuskumi-, kompleks- ja meediumiturbast. Rabaturbad lasuvad puiduvaestel keskmiselt lagunenud või puitusisaldavail siirdesooturbail.
Kaitsmine
1957. aastal võeti raba kaitse alla (Muraka raba botaanilis-zooloogilise keelualana) ning 1981. aastal sai sellest üks kolmekümnest sookaitsealast. Hiljem on Muraka looduskaitseala piire korrigeeritud.
Muraka looduskaitseala on tähtis geoloogilisest, hüdrogeoloogilisest ja veekaitselisest seisukohast. Looduskaitsealal asub Kotka matkarada ja vaatetorn.
Veski (Märjamaa)
Veski on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Vågani vald
Vågani vald on vald Norras Nordlandi maakonnas. Asub Lofootidel.
pisi|tühi|Henningsvær
Eesti Kristlike Arstide Ühing
Eesti Kristlike Arstide Ühing (lühend EKAÜ) on Eesti arste, hambaarste, proviisoreid ja arstiteaduskonna üliõpilasi ühendav organisatsioon.
Ühing asutati 14. septembril 1991. Alates 1994. aastast on ühing Rahvusvahelise Kristlike Arstide ja Hambaarstide Assotsiatsiooni liige. EKAÜ alltööharuna tegutseb Eesti Kristlike Arstitudengite Grupp, mis sai alguse 2004. aasta sügisel.
Wetzlar
Wetzlar on linn Saksamaal Hesseni liidumaal. Linna elanike arv on umbes 51 800.
left|thumb|Sild üle [[Lahni jõe]]
Teine Põhjasõda
Teine Põhjasõda (ka Põhjasõda) toimus aastatel 1655–1661 Läänemere maades, sealhulgas Rzeczpospolitas.
Ertsma
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
Julija Sokolovska
Julija Sokolovska (ukraina keeles Юлія Сергіївна Соколовська; sündinud 12. aprillil 1985) on Ukraina poliitik ja riigiametnik.
Töökäik
Sokolovska oli 29. augustist 2019 kuni 4. märtsini 2020 Ukraina sotsiaalpoliitika minister.
Carl Wilhelm Freundlich
pisi|Carl Wilhelm Freundlich Carl Wilhelm Freundlich (12/24. veebruar 1803 Kuressaare – 9/21. jaanuar 1872) oli eesti kirjanik.
William Laanekõrb
William Laanekõrb (28. mai 1910 Rapla – 4. jaanuar 2004 Adelaide) oli eesti lendur ja Saksamaa sõjaväelane (kapten).
Elukäik
William Laanekõrb lõpetas 1928. aastal Tallinna Reaalkooli, läbis sõjaväeteenistuse ning asus tööle AS-i J. Puhk & Pojad, algul ametnikuna ja hiljem Tallinna osakonna juhatajana. 1936. aastast oli ta Eesti Avio asjaajaja, hiljem peaosanik.
Laanekõrb oli mitmekülgne sportlane – parimaid tulemusi saavutas purjetamisel, kuid ta harrastas edukalt ka jalg-, võrk- ja jääpalli ning ratsutamist. 1935. aastal omandas ta Õhu- ja Gaasikaitse Liidu mootorlendurite kursusel mootorlenduri kutse. Ta oli Eesti Aeroklubi sekretär, 1938. aastal viidi ta sõjaväes üle lennuväe reservi ning sai aeroklubis lennata sõjaväe reservlenduritele ette nähtud tundide jagu. Laanekõrb jõudis 1. juuniks (juunipöördeks) 1940 iseseisvalt lennata 83 tundi ja 10 minutit. Auaste – kapral.
1942. aastal kuulus W. Laanekõrb Sonderstaffel Buschmanni asutajate hulka ning sellega seoses anti talle leitnandi auaste. 1. aprillil 1943 sai ta 127. luurelennugruppi esimese salga ülemaks. 1943. aasta novembris, mil 127. luurelennugrupist eraldati iseseisvaks üksuseks 11. öölahingulennugrupp, määrati ülemleitnant William Laanekõrb üksiku mereluurelennusalga 1/127. ülemaks. Ta taganes koos salgaga 1944. aastal Saksamaale, kus salk 25. oktoobril 1944 likvideeriti.
Jaan Port
Jaan Port (28. jaanuar (vkj)/ 9. veebruar 1891 Holstre vald, Paistu kihelkond, Viljandimaa – 24. jaanuar 1950 Tartu) oli eesti botaanik.
Hariduskäik
Lõpetas 1910. aastal Tartu Õpetajate Seminari, sooritas 1922. aastal Tartu riikliku eksamikomisjoni ees gümnaasiumi lõpueksamid.
1921 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vabakuulaja, alates 1922. aastast üliõpilane. Lõpetas 1926. aastal ülikooli, samal aastal magistrikraad väitekirjaga "Neutraalsoolade mõjust vesinik- ja hüdroksüülioonide tungimisele läbi taimeraku plasma". Akadeemiliselt oli ta EYS Veljesto liige.
Aastatel 1927–1929 täiendas ennast Tartu Ülikooli stipendiaadina aianduse alal Saksamaal. 1932. aastal dr phil nat Tartu Ülikoolist väitekirjaga "Untersuchungen über die Wirkung der Neutralsalze in Abhängigkeit von ihrer Konzentration auf das Keimlingswachstum".
1937. aastal täiendas end aianduse alal Inglismaal.
Töökäik
Oli 1910–1913 Väike-Maarja kihelkonnakooli õpetaja, 1913–1921 algkooliõpetaja Pärnus ja Räpinas. 1923–1926 Tartu Ülikooli botaanika instituudi taimefüsioloogia labori assistent. Aastatel 1930–1937 töötas ta Tartu Ülikooli Botaanikaaias ülemaednikuna. Aastatel 1937–1940 oli ta Tartu Õpetajate Seminari juhataja.
Looming
Oli üks Eesti iluaianduse ja kooliaedade rajamise algatajaid ning uue kalmistukultuuri propageerijaid.
Aafrika Rahvuskongress (Sambia)
Aafrika Rahvuskongress (African National Congress) oli Põhja-Rodeesia ja hiljem Sambia partei.
Partei asutati 1948 Põhja-Rodeesia Kongressi (Northern Rhodesian Congress) nime all. See oli Põhja-Rodeesia esimene partei. Selle juured olid Copperbelti neegrite organisatsioonis Federation of Welfare Societies.
Aastal 1951 valiti partei presidendiks Harry Nkumbula. Partei nimeks sai Põhja-Rodeesia Aafrika Kongress (Northern Rhodesian African Congress). Partei sidus end Aafrika Rahvuskongressiga (Lõuna-Aafrika Liit).
Varsti sai partei nimeks Aafrika Rahvuskongress. Aastal 1953 sai selle peasekretäriks Kenneth Kaunda.
Partei püüdis korraldada Rodeesia ja Njassamaa Föderatsiooni vastast üldstreiki "rahvusliku palvepäeva" nime all, kuid Aafrika Kaevandustööliste Ühingu presidendi Lawrence Katilunngu vastuseisu tõttu ei tulnud rahvas kaasa. 1954. aasta alguses korraldasid Nkumbula ja Kaunda osaliselt eduka Lusaka eurooplastest lihunike vastase boikoti, kuid rahva mobiliseerimine föderatsiooni vastu osutus raskeks.
1955. aastal mõisteti nii Nkumbula kui ka Kaunda õõnestava kirjanduse levitamise eest kaheks aastaks sunnitööle. Selle tagajärjel muutus Nkumbula mõõdukamaks, Kaunda aga radikaalsemaks.
Vastuseis Nkumbula autokraatlikuks peetud juhtimisele viis selleni, et oktoobris 1958 lõi Kaunda oma pooldajatega parteist lahku (tüliküsimuseks oli, kas osaleda parlamendivalimistel, kus sai hääletada vaid väike osa mustadest) ning rajas Sambia Aafrika Rahvuskongressi (hiljem Ühendatud Rahvusliku Sõltumatuse Partei (UNIP)). Too partei kujunes võitlusvõimelisemaks ja organiseeritumaks ning jättis Aafrika Rahvuskongressi varju.
Valimiskampaania ajal võttis Nkumbula oktoobris 1962 vastu raha Moise Tshombe režiimis ning sõlmis salaliidu valgete Ühendatud Föderaalse Parteiga (UFP). Rahvuskongress sai parlamendis 7 kohta ning oli kaalukeeleks UNIP-i ja UFC vahel. Lõpuks astuti UNIP-iga koalitsiooni ning Nkumbula sai Aafrika hariduse ministriks. Koalitsioon kestis iseseisvuseelsete valimisteni jaanuaris 1964, kus UNIP sai 55 ja Rahvuskongress 10 kohta. Nkumbulast sai opositsiooni juht.
Rahvuskongressi toetusbaas oli iseseisvusajaks suurelt jaolt ahenenud lõunaprovintsile, kust Nkumbula pärit oli. 1968. aasta valimistel sai partei küll kohti ka Lääneprovintsist, kuid parteil ei olnud riigile palju pakkuda. Kui Kaunda võttis suuna üheparteisüsteemile, andis Nkumbula alla. 27. juunil 1973 kirjutas ta alla Choma deklaratsioonile ning teatas, et astub UNIP-i. Aafrika Rahvuskongress lakkas olemast pärast parlamendi laialisaatmist oktoobris 1973. Väidetavalt ostis Kaunda Nkumbula ära, pakkudes talle smaragdikaevandust.
Lalla Salma
Perekond
Ta abiellus kuningas Mohammed VI-ga 21. märtsil 2002 ja neil on kaks last:
Hans Leoke
Hans Leoke (27. detsember 1852/8. jaanuar 1853 Vana-Võidu vald, Viljandimaa – 16. august 1919 Viljandi) oli eesti kirjastaja ja raamatukaupmees.
New Brunswicki lipp
pisi|New Brunswicki lipp pisi|New Brunswicki lipp (1950-1965) New Brunswicki lipp on Kanada New Brunswicki provintsi lipp.
Lipp on kujundatud provintsi vapi järgi ning võeti kasutusele 24. veebruaril 1965.
Lipu külgede suhe on 8:5. Kuldne lõvi punasel kilbipäisikul tähistab provintsi sidemeid Saksamaa Braunschweigi piirkonnaga ning Inglismaa kuningaga. Alumisel kahel kolmandikul olev laev tähistab laevaehitust, mis oli vapi kasutuselevõtu ajal üks peamisi provintsi majandusalasid.
Halinga
Halinga on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
Vladimir Jakunin
pisi|Vladimir Jakunin (2013) pisi|Vladimir Jakunin (2011) Vladimir Ivanovitš Jakunin (vene keeles Владимир Иванович Якунин; sündinud 30. juunil 1948 Melenkis Vladimiri oblastis) on Venemaa diplomaat, luuraja ja ühiskonnategelane. Ta oli 2005–2015 Venemaa Raudteede (RŽD) president.
2003. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik ja 2014. aastast Venemaa erakorraline ja täievoliline suursaadik.
Elulugu
Tema isa oli NSV Liidu piirivalvevägede lendur, kes teenis 1947–1962 Pärnus.
Alates 1977. aastast töötas NSV Liidu Ministrite Nõukogu välissuhete riikliku komitee insenerina. 1982–1985 oli Teaduste Akadeemia füüsikainstituudi välissuhete osakonna ülem. 1985. aastast alates oli Nõukogude Liidu esindaja ÜRO juures. Ajalehe Russkaja Mõsl andmetel oli Jakunin NSV Liidu välisluure kaadriohvitser.
1990. aastate alguses tegeles Peterburis välisinvesteeringute toomisega Venemaale. Samal ajal rajas ta ka panga Rossia.
2000. aastast alates täitis Venemaa transpordiministri asetäitja ülesandeid ning oli Transkrediidipanga nõukogu esimees.
2003. aastal sai Venemaa Raudteede asepresidendiks. 15. juunist 2005 kuni augustini 2015 oli ta Venemaa Raudtee presidendiks.
6. märtsist 2014 kanti Jakunin Venemaa ametnike nimekirja, kelle suhtes USA kohaldab viisa- ja majandussanktsioone "Ukraina suveräänsuse ja territoriaalse terviklikkuse rikkumise tõttu". USA kehtestas Jakunini vastu sanktsioonid 20. märtsil 2014. . Sanktsioonid kehtestas ka Austraalia. 2019. aastal kehtestas seoses Krimmi anneksiooniga tema suhtes sanktsioonid Kanada.
Vladimir Jakunin on Andreas Esmakutsutu Fondi (Фонд Андрея Первозванного) juht ja kuulub fondi Russki Mir juhatusse.
Võrkpall 2004. aasta suveolümpiamängudel
Võrkpall 2004. aasta suveolümpiamängudel toimus 14.–29. augustil.
Medalialad
Nii naiskondi kui ka meeskondi sõitis Ateenasse 12. Kahest kuueliikmelisest alagrupist pääses edasi medalimängudele neli võistkonda.
Osalenud võistkonnad
Meeskonnad: Argentina, Austraalia, Brasiilia, Holland, Itaalia, Kreeka, Poola, Prantsusmaa, Serbia ja Montenegro, Tuneesia, USA, Venemaa. Naiskonnad: Brasiilia, Dominikaani Vabariik, Hiina, Itaalia, Jaapan, Keenia, Kreeka, Kuuba, Lõuna-Korea, Saksamaa, USA, Venemaa.
Võistluspaik
Kõik võrkpallikohtumised peeti Faliro Coastal Zone Olympic Centre's asuval Peace and Friendship Stadiumil, mille tribüünid mahutasid 14 000 pealtvaatajat.
Johannes Esto Ühing
Johannes Esto Ühing asutati 6. aprillil 1994. Ühing on saanud nime Johannes Esto järgi, kes oli üks esimesi eesti rahvusest jesuiite. Ühingu ülesanded on haridus- ja kultuuritöö edendamine (raamatute kirjastamine, seminaride ja kultuuriürituste korraldamine) ning sotsiaalvaldkonna tööde toetamine (abi vanuritele, noortele peredele, üksikvanematele ja töötutele).
Keegel
Keegel ehk veeremäng on mäng, milles veeretatakse kuule mööda siledat rada.
Harilikult on mängu eesmärk võimalikult palju kurikaid maha ajada.
Eestis on moodustatud Eesti Veeremängude Liit ning meistreid selgitatakse kahes mänguliigis: boolingus (bowling) (10 kurikaga) ja sportkeeglis (9 kurikaga).
1961
1961. aasta (MCMLXI) oli 20. sajandi 61. aasta.
Kaarmise mõis
Kaarmise mõis (saksa keeles Karmis) oli riigimõis Kärla kihelkonnas Saaremaal.
Mõis rajati ajavahemikul 1750–1756 Elme ja Lümanda mõisast eraldatud aladest.
Toolse jõgi
Toolse jõgi on jõgi Lääne-Viru maakonnas.
Toolse jõe lähe asub Sõmerust 2 km kirdes ja see suubub Kunda lahte. Jõe pikkus on 24 km pikk ja 84,3 km² valgalaga.
Osa Toolse jõe orust on arvele võetud ürglooduse objektina.
Kitagawa Utamaro
Kitagawa Utamaro (喜多川 歌麿 1753 – 31. oktoober 1806) oli jaapani puulõikekunstnik. Ta on tuntud eriti oma meisterlikult loodud ilusaid naisi kujutavate puulõigete poolest, mida nimetatakse bijinga 'ks. pisi|vasakul|Kitagawa Utamaro puulõige
Sabrina Salerno
thumb|right|Sabrina Salerno Sabrina Debora Salerno (sündinud 15. märtsil 1968 Genovas) on itaalia laulja, kes oma karjääri tipul oli tuntud Sabrina nime all. Tema plaate on müüdud üle 20 miljoni eksemplari.
Sabrina läbimurdehitiks sai laul "Boys (Summertime Love)", mille muusikavideo sai kuulsaks sellega, et seal vilksatas korduvalt lauljanna rinnanibu. Teised tuntumad lood olid "Like a Yo-Yo", "All of Me (Boy Oh Boy)" ja "My Chico".
Ta avaldas oma karjääri tipul kaks ingliskeelset albumit "Sabrina" (1987) ja "Super Sabrina" (1988).
1990. aastate keskpaigast alates hakkas ta kasutama esinejanimena oma täisnime ja laulma ka itaalia keeles.
Eesti Kirik
Eesti Kirik on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku ajaleht. Ajaleht ilmus aastatel 1923–1940 ja taas ilmub alates aastast 1990.
Helenurme
Helenurme on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
Rannavõrkpall 2004. aasta suveolümpiamängudel
Rannavõrkpall 2004. aasta suveolümpiamängudel toimus 14.–24. augustil 2004.
Medalialad
Nii meeste kui ka naiste seas hakkas medalitele võistlema 24 paari.
Võistluspaik
Rannavõrkpallis selgitati parimad Faliro Coastal Zone Olympic Complexi rannavõrkpalli keskuses, kuhu kuulus peaväljak mahutavusega 10 000 pealtvaatajat ning kuus treeningu- ja kaks soojendusväljakut. Kuna keskuses oli olemas ka kunstvalgustus, toimus osa kohtumisi hilistel õhtutundidel.
Varis
pisi|Metsavaris männimetsas Varis ehk metsavaris on metsas taimede (peamiselt puude) mahalangenud (varisenud) osad: okkad, lehed, oksad jne. Varise lagunemisel tekib peamiselt huumusaineist koosnev kõdu.
Vaskjõgi
Vaskjõgi on jõgi Pärnu maakonnas, Reiu jõe parempoolne lisajõgi.
Vaskjõe pikkus on 23,4 km ja valgla pindala 139 km².
790
790. aasta (DCCXC) oli Juliuse kalendri aasta, mis algas reedel. Arvu 790 on selle aasta tähistamiseks laialdaselt kasutatud alates 9. sajandist, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine.
Kablima
Kablima on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
791
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Kablima
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
791
Aastad: 786 787 788 789 790 - 791 - 792 793 794 795 796
Larry Ewing
thumb|Larry Ewing Larry Ewing (sündinud 3. aprillil 1978) on Ameerika Ühendriikide programmeerija, kes on peamiselt tuntud operatsioonisüsteemi Linux maskoti Tuxi kujundajana. thumb|Tux
Metsatüpoloogia
Metsatüpoloogia on metsateaduse haru, mis tegeleb eri metsaüksuste tüpiseerimisega ehk liigitamisega. Metsatüpoloogia rühmitamise põhiüksuseks loetakse metsatüüpi. Temast suuremad üksused on (metsa)tüübirühm ja (metsa)tüübiklass.
Sihitisesõnastik
Sihitisesõnastik on Eesti Keele Instituudi elektroonilises sõnastikusüsteemis EELex koostatud verbirektsioonide sõnastik. See on mõeldud eeskätt edasijõudnud eesti keele õppijale (B2- ja C1-keeleoskustase).
Sõnastiku on aastatel 2015‒2019 koostanud ja toimetanud Tartu Ülikooli töörühma liikmed Natalia Vaiss, David Ogren, Helena Metslang ja Raili Pool.
2020. aasta seisuga sisaldab sõnastik ligikaudu 400 sagedasemat eesti keele sihilist tegusõna koos sihitise käände kasutamise teabega, mida illustreerivad näitelaused. Sõnastik ilmub ainult elektrooniliselt ning seda täiendatakse jooksvalt.
Abiks sihitise käände valimisel
Sihitis on lauseliige, mis kuulub sihilise tegusõna juurde ning näitab, kellele või millele on tegusõnaga väljendatud tegevus suunatud.
Eesti keeles saab sihitis olla kas osa- või täissihitis. Kummaga on konkreetses lauses tegu, seda on vahel raske õigesti kindlaks määrata isegi eesti keelt emakeelena kõneleval ja kirjutaval inimesel.
Käändevalikult on sihitisel aga rohkem variante, sest sihitis võib olla kas
1695
1695. aasta (MDCXCV) oli 17. sajandi 95. aasta.
Robert Delaunay
Robert Delaunay (12. aprill 1885 Pariis – 25. oktoober 1941 Montpellier) oli prantsuse maalikunstnik.
Robert Delaunay, koos abikaasa Sonja ja teistega oli üks orfismi algatajaist.
Teoseid
pisi|vasakul|Portugali naine (1916)
Õõnetuvi
Õõnetuvi (Columba oenas) on tuvilaste sugukonda tuvi perekonda kuuluv lind.
Teaduslikult kirjeldas õõnetuvi esimesena Linnaeus 1758.
Levila
Õõnetuvi on levinud Euroopas, Loode-Aafrikas, Lääne-Siberis, Kesk- ja Väike-Aasias, Iraagis, Iraanis ja Kašgaarias.
Eestis on õõnetuvi hajus haudelind. Tema pesitsusaegset arvukust hinnatud 500–1000 paarile, talvist arvukust 0–10 isendile. Kuni 20. sajandi keskpaigani oli õõnetuvi Eestis veel jahilind, aga 1950. aastatel vähenes tema arvukus meil mitu korda.
Inglismaal on õõnetuvi üks kõige rohkearvulisemaid tuviliike.
Õõnetuvi kuulub soodsas seisundis liikide hulka.
Välimus
Isaslinnu hääl on madal õõnsa kõlaga rütmiline "uuo-u", mille teine silp lõpeb järsult. "Loomade elu" järgi on õõnetuvi häälitsus omapärane monotoonne ja kume 10–15 korda korratav "huu huu huu", mis kostab üsna kaugele ega sarnane teiste tuvide kudrutamisele. Sealjuures kõnnib lind mööda jämedat rõhtsat oksa, saba laiali ja kael puhevil. Seda häält võib kuulda ainult paarimisajal.
Elupaik
Õõnetuvi elutseb eeskätt salumetsades ja puisniitudel, kus leidub talle pesitsemiseks sobivaid puuõõnsusi, näiteks musträhni vanu õõsi, või pehkinud tüvetüükaid. Paiguti elutseb ta kõrgetel järsakutel.
Pesapaikadele saabub õõnetuvi varakult: levila lõunaosas juba veebruari lõpul või märtsi algul, levila põhjaosas aprilli lõpul või mai algul.
Õõnetuvi on rändlind. Ta talvitub pesitsusala lõunaosas või sellest pisut lõuna pool. Ta hakkab lõuna poole lendama septembris või oktoobris.
Toitumine
Õõnetuvi sööb ainult taimset toitu. Ta toitub seemnetest, pungadest ja marjadest. Pesitsusvälisel ajal toitub tihti koos kaelustuvidega põldudel ja niitudel. Sügisel saab teda kohata põldudel.
Pesitsemine
pisi|Õõnetuvi muna Õõnetuvi on suluspesitseja. Peale musträhni õõnte pesitseb ta ehitiste tühemikes ja pesakastides. Pesavooderdis on napp ning koosneb kooretükkidest, oksaraagudest, lehtedest ja samblast. Pesa asub teistest linnupesadest eraldi.
Õõnetuvi mängulend sarnaneb kodutuvi mängulennuga.
Õõnetuvi hakkab munema aprillis või mais, olenevalt geograafilisest asukohast. Täiskurnas on 2 valget muna, mis on 36–37 mm pikad ja 26–28 mm laiad. Hauvad mõlemad vanemad kokku 16–18 päeva.
Poegi toidavad mõlemad vanemad: algul tuvipiimaga, seejärel pugus toodavate poolseedunud teradega, mida poegadele välja öögatakse. Pojad lahkuvad pesast 25–28 päeva vanuselt, kui nad lennuvõimestuvad.
Pärast esimese pesakonna poegade iseseisvumist rajavad vanemad veel teisegi. Teises pesakonnas kasvanud pojad võivad pärast pesast lahkumist ühineda esmakurnadest pärit noorlindude salkadega, aga võivad moodustada ka eraldi parvi, mis koosnevad ainult teise pesakonna lindudest.
Maria Teresa
thumb|right|Maria Teresa (2009) Maria Teresa (sünninimi Maria Teresa Mestre y Batista-Falla; sündinud 22. märtsil 1956 Havannas Kuubal) on Luksemburgi suurhertsoginna, suurhertsog Henri abikaasa.
New Brunswicki vapp
pisi|New Brunswicki vapp New Brunswicki vapp (inglise keeles ametlikult The Arms of His Majesty in Right of the Province of New Brunswick) on Kanada provintsi New Brusnwicki ametlik vapp. Selle kilbi ja moto kasutuse lubas 26. mail 1868 kuninganna Victoria.
Vapil on lõvi (või leopard), mis tähistab nii Inglismaad kui ka Braunschweigi. Laev tähistab provintsi ühendust merega. Deviis Spem reduxit (Lootus taastati) viitab provintsi poolt vastu võetud põgenikele Ameerika revolutsiooni ajal. Vapi kiivriehise, kilbihoidjad ja aluse võttis kuninganna Elizabeth II vastu avalikul tseremoonial Frederictonis 25. septembril 1984.
1693
1693. aasta (MDCXCIII) oli 17. sajandi 93. aasta.
Carl Philip
pisi|Rootsi prints Carl Philip (2014)
Carl Philip, Värmlandi hertsog (Carl Philip Edmund Bertil; sündinud 13. mail 1979 Stockholmis) on Rootsi prints ja kuulub Bernadotte'i dünastiasse. Ta on kuningas Carl XVI Gustafi ja kuninganna Silvia teine laps ning ainus poeg.
Ta sündis troonipärija ja kroonprintsina, kuid tiitel läks üle ta vanemale õele Victoriale 1. jaanuaril 1980, kui muudeti troonipärimisseadust. Sellest ajast peale oli Carl Philip troonipärimisjärjekorras oma õe järel teisel kohal. Peale õetütar printsess Estelle'i ja õepoeg prints Oscari sündi on ta troonipärimisjärjekorras neljandal kohal.
Sünd
pisi|Rootsi prints Carl Philip (2006) Carl Philip sündis 13. mail 1979 Stockholmis Rootsi kuninga Carl XVI Gustafi ja kuninganna Silvia teise lapse ja esimese pojana. Ta ristiti 31. augustil 1979 Storkyrkani toomkirikus. Tema ristivanemad on Hallandi hertsog prints Bertil, Baieri prints Leopold, Taani kuninganna Margrethe II ja Rootsi printsess Birgitta.
Haridus
Aastatel 1984–1986 õppis Carl Philip Västerledi algkoolis. 1986. aastal alustas ta õpinguid Brommas Smedslätti koolis ning jätkas Ålsteni koolis. 1992 suundus ta keskkooliõpinguteks Stockholmi Enskilda gümnaasiumi, millele 1994 järgnes kaks aastat õpinguid Kent Schoolis Connecticutis. Seejärel jätkas ta haridusteed Lundsbergsi keskkoolis, mille lõpetas 1999. aastal.
Sõjaväelised kohustused
Carl Philip täitis oma sõjaväekohustuse Vaxholmi rannikukaitse rügemendis 2000. aasta sügisel. 2002. aasta detsembris sai temast fänrik (lipnik) ja 2004 Rootsi Kuningliku Mereväe leitnant.
Tunnustus
pisi|Värmlandi hertsogi Carl Philipi vapp
Harrastused
Prints Carl Philip on tegelenud skautlusega ning naudib tegevusi värskes õhus. Ta on huvitatud spordist, eriti jalgpallist, ujumisest ja suusatamisest. 2003. aastal osales ta Vasaloppeti suusamaratonil. Carl Philipi kireks on autovõidusõidud ning tal on ka luba neist osa võtta.
Isiklikku
Carl Philip oli üheksa aastat koos jõuka Rootsi ärimehe tütre Emma Pernaldiga. Paar elas Stockholmis. Räägiti, et noored plaanisid abielluda, kuid Carl Philip tahtis oodata, kuni tema troonipärijast vanem õde abiellub. Carl Philip ja Emma Pernald lõpetasid oma suhte 2009. aastal. 27. juunil 2014 kihlus Carl Philip Sofia Hellqvistiga. Laulatus toimus 13. juunil 2015 Stockholmi kuningapalee kuninglikus kabelis. Carl Philipil ja Sofial on 3 poega: Alexander sündis 19. aprillil 2016, Gabriel 31. augustil 2017 ja Julian, 26. märtsil 2021.
Ruhnu puukirik
pisi|püsti|Ruhnu puukirik 2011. aastal Ruhnu Püha Magdaleena kirik ehk Ruhnu puukirik on kirik Ruhnu saarel. Teadaolevalt vanim säilinud puithoone Eestis.
Kaelase
Kaelase on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Ruhnu puukirik
Kirikut kasutab EELK Ruhnu Püha Magdaleena kogudus.
Kaelase
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
Ruhnu puukirik
Kiriku kõrval asub 1912. aastal püstitatud Ruhnu uus kirik. Kirikuid ümbritseb Ruhnu kirikuaed.
Ajalugu
pisi|left|Kirik umbes 1920. aastal Ehitus algas 22. novembril 1643 ning kirik pühitseti sisse 22. aprillil 1644.
Stockholmi ajaloomuuseumis (Historiska museet) asub Ruhnu puukiriku klaasimaalide ("rubiinide") kogu. See on Eesti klaasikunstiajaloo vanim ja kõige väärtuslikum kollektsioon, sisaldades kuut 17. sajandi klaasimaali. Kui ruhnlased 1944. aastal Rootsi põgenesid, võtsid nad klaasimaalid koos muu väärtusliku kirikuvaraga endaga kaasa. Ruhnu kiriku tinaraamides aknad restaureeriti ja klaasmaalid kopeeriti 1998. aastal Eesti Kunstiakadeemia klaasiosakonnas.
2000. aastate algul koostatud Ruhnu kiriku dendrokronoloogilised uuringud kinnitasid kiriku vanust. Uuringus selgus, et altariruumi seinapalkide viimane kasvuaasta oli 1641 ja pikihoone idaseina palkidel 1643, mis langevad kokku kiriku teadaoleva ehitusajaga. Palkide erinev langetusaasta võib olla tingitud ehitusmaterjali pikemast kogumisest. Kiriku altariraami palkide viimane kasvuaasta oli 1645, mistõttu paiknes altar kiriku valmimise hetkel ilmselt ajutisel alusel. Kiriku meestepoolse pingistiku alustala viimane kasvuaasta oli 1642, millest järeldati, et see pingistik ehitati kirikuga samal ajal. Naistepoolset pingistikku on ilmselt hiljem uuendatud, sest selle alustala viimane kasvuaasta oli 1772. Veel hilisem kasvuaasta (1850) avastati naistepoole pingistiku kirikutornipoolse jätku alustalast. Selline lisajätk leidus ka meeste pingireas. Samuti erines kirikutorni palkide vanus kiriku vanusest. Kirikutorni raamipalkide viimased kasvuaastad olid 1850, millest järeldati, et kirikutorn ehitati ilmselt 1851, millega koos ilmselt pikendati kiriku siseruumi ja lisati uusi pingiridu. See aastaarv on lõigatud ka kiriku tornikiivrisse ning seisab kirikupeaportaali kohal kiriku valmimisaasta "1644" kõrval. See ei välista küll võimalust, et torn oli kirikul olemas ka varem ning lihtsalt asendati 1851. aastal, kuid seda peetakse ebatõenäoliseks.
Komal Rājya Lakṣmī Devī
Perekond
Ta on alates 1. maist 1970 abielus Nepali endise kuninga Gyanendraga ja neil on kaks last:
Edmonton (täpsustus)
Edmonton on mitme asula nimi:
Napanurga
Napanurga on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Pajaka
Pajaka on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Karl Kark
Karl Kark (3. jaanuar 1883 (vkj 22. detsember 1882) Hellenurme vald, Tartumaa – 1. detsember 1924 Tallinn) oli eesti insener, Friedrich Akeli valitsuse teedeminister.
Pajaka
Külas on Vene rubla mälestusmärk ja endine Ruunavere postijaam.
Karl Kark
Elukäik
1901. aastal lõpetas Kark Tartu Reaalkooli ja astus seejärel Peterburi Teedeinseneride Instituuti, mille lõpetas I järgu teedeinsenerina 1911. aastal. Peterburis õppides oli Kark üliõpilasseltsi Põhjala üks asutajatest. Põhjala kasvas välja Peterburi Eesti Üliõpilaste Seltsist, kus olid sisse võtnud juhirollid Viktor Kingissepp ja Jaan Anvelt. Enne kodumaale naasmist 1920. aasta novembris töötas Karl Kark Venemaal teedeinsenerina ja mitmes ametis veeteede alal.
Väljaõppinud insenerina sai ta tööd Eesti teedeministeeriumis, alustades nõunikuna, kellel oli õigus ministri eest alla kirjutada. Mõne kuu möödudes nimetati Karl Kark 6. aprillil 1921 teedeministri abiks ja 23. märtsil 1924 sai temast Friedrich Akeli valitsuse teedeminister. Karki ministriks oleku ajal pandi alus raadioside korraldamisele Eestis ning ühendati kõik kitsarööpmelised raudteed Pärnu–Tallinna kitsarööpmelise raudtee valitsuse alla. 1923. aasta suvel anti ekspluatatsiooni Ellamaa turbakütusel töötav elektrijaam. Samal aastal tehti ajalooline perspektiivitundega otsus – elektrifitseerida 11,2 kilomeetri pikkune Tallinna–Pääsküla raudteelõik. 1. septembril 1924 toimus peaproov, kus osales ka toonane teedeminister. Regulaarne liiklus sai alguse 20. septembril 1924. Ellamaa elektrijaamaga sõlmiti pikaajaline leping ning rajati 35-kilovoldine elektriliin Tallinna.
Kark tapeti kommunistide poolt 1. detsembri riigipöördekatse ajal. 1924. aasta 1. detsembri varahommikul, saanud telefoni teel teate raudteejaamas toimuvatest korratustest, sõitis Kark kohale olukorraga tutvuma. Ta sattus sinna siis, kui jaam oli just mässajate poolt hõivatud. Teedeminister langes jaama ees kuulist tabatuna.
Kangru
Kangru on mitme Eesti koha nimi:
Sabīkah bint Ibrāhīm Āl Khalīfah
Perekond
Paaril on viis last:
Kaitseliidu Lääne malev
Kaitseliidu Lääne malev (ka Kaitseliidu Läänemaa malev) on Kaitseliidu Läänemaal ja osaliselt Pärnumaal tegutsev territoriaalüksus.
Koosseis
Maleva pealik on major Andres Välli.
Allüksused:
Asutamine ja tegevus Vabadussõja ajal
Esimese maailmasõja lõpus, kui Vene tsaar Nikolai II oli troonist loobunud, hakkas riiki juhtima Venemaa Ajutine Valitsus. Venemaal valitses segadus. Seda süvendasid tööliste ja soldatite saadikute nõukogud, kes taotlesid võimu endale ja saboteerisid Ajutist Valitsust. Saksa Keisririigi väed jätkasid pealetungi ja demoraliseerunud Vene rinne lagunes. Vene väeosades halvenes distsipliin. Sagenesid Vene soldatite röövimised ja rüüstamised nii linnades kui külades. Laiali oli saadetud põlatud Vene väli-, kriminaal- ja poliitiline politsei. Suurem osa vange oli vabadusse lastud.
1917. aasta märtsi alguses moodustati Tallinnas kodanlik rahvamiilits. Sinna võeti ilma taustakontrollita peaaegu kõiki, valdavalt eraisikuid. Miilitsate koguarv ületas algul 2000, pärast "suurpuhastust" jäi alles kõigest 200 meest. Neist oli vähe abi rahva julgeoleku tagamisel. Paralleelselt rahvamiilitsaga ning paljuski ka sellele vastukaaluks moodustati enamlaste poolt Punakaart. 18. septembril 1917 moodustati Tallinnas Omakaitse Nõukogu. Organisatsiooni nimeks sai Omakaitse ja see tegutses põhikirja alusel. Liikmeskond kasvas kiiresti üle 3000. Miilitsa kõrval oli Omakaitse kaalukaks jõuks korra tagamisel Tallinnas.
Tallinna Omakaitse oli eeskujuks kogu Eestile. Maakondades olid rüüstajad veel suurem oht kui Tallinnas. Maakondades hakati samuti organiseerima omakaitsesalku. Paljudel meestel oli kodus peidetud relv. Samuti võis selle mõne Vene soldati käest üsna odava hinnaga osta. Nii moodustusid omakaitse salgad, mis astusid marodööridele vastu. Läänemaal on ametlik Omakaitse asutamise kuupäev 27. september 1917, mil Lääne maakonna valitsus avaldas vastava ringkirja. Omakaitse pidas oma piirkonnas patrull- ja valveteenistust. Eraldusmärgiks oli neil vastav käeside.
Oktoobrirevolutsiooni tulemusena tulid võimule enamlased. Omakaitse tembeldati kontrrevolutsiooniliseks ja saadeti Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee otsusega 11. novembril 1917 laiali ning asemele jäi ainult Punakaart, mis koosnes oma enamuses mitte-eestlastest. Põranda alla pidid minema ka omakaitse üksused maakondades. Läänemaal oli tänu 1. Eesti polgu kohalolekule olukord pisut pehmem, üksnes avalikult käesidemega enam ringi ei käidud.
Saksa okupatsiooni ajal saadeti Eesti rahvuslikud väeosad laiali. Senine Omakaitse keelustati. Tallinna Omakaitse korraldati uue põhikirja järgi ümber ja edaspidi oli kasutusel kakskeelne nimetus Omakaitse Bürgerwehr. Ka asjaajamine käis paralleelselt eesti- ja saksa keeles. Selles organisatsioonis olid juhtivatel kohtadel valdavalt Eesti sakslased, aga mõne aja pärast määrati Bürgerwehri tehniliseks juhiks kindral Ernst Põdder. Avaliku ja ametliku Omakaitse Bürgerwehri kõrval tegutses üle Eesti ka põrandaalune puhtrahvuslik "omakaitse", milles etendasid juhtivat osa peamiselt koju saadetud Eesti sõjaväelased ning selle tööd koordineeris samuti Ernst Põdder.
Mida selgemaks sai 1918. aasta teisel poolel Saksamaa lüüasaamine, seda elavamaks muutus omakaitseüksuste organiseerimine. Eesti sakslased tegid eestlastele ettepaneku ühise maakaitseväe, Landeswehri, moodustamiseks. Sellest eestlased keeldusid otsustavalt. Pärast maailmasõja lõppu lahkus Saksa sõjavägi Eestist.
Omakaitsest sai Kaitseliit Tallinnas 11. novembril 1918, maailmasõja lõppemise päeval. Sellel päeval kuulutas Eesti Ajutine Valitsus, et nüüdsest peale valitseb Eestimaal Eesti võim, et Ajutine Valitsus on uuesti astunud oma kohuste täitmisele ning Johan Pitka teatas Eesti Kaitse Liidu asutamisest. Omakaitseüksustest sai Kaitseliidu tuumik. Eesti Kaitse Liidu juhatuse esimeheks valiti Johan Pitka ja ülemaks Ernst Põdder. Liikmeks võis astuda „iga aus eestlane”, kuid erinevalt rahvamiilitsast nõuti usaldusväärseid soovitusi. See soovituste kord kehtib Kaitseliidus tänaseni.
Ametlik alus Lääne Malevale pandi 11. novembril 1918, kui ilmus Eesti Kaitse Liidu teadaanne ja päevakäsk nr. 1 Põdderi allkirjaga, kus määratakse maakondade korralduste ülemad. Läänemaal nimetati ülemaks kunagise 1. Eesti polgu ohvitser leitnant Theodor Rõuk. Maleva esimene nimetus oli Läänemaa Eesti Kaitse Liidu ülema asutus.
Kui Omakaitse võitles vene marodööridega, siis Kaitseliit takistas sakslasi maalt väärtusi välja viimast. On teada, et Haapsalu sadamasse tuli saksa tanker petrooleumilastiga, põlevainega, mis oli tol ajal suure väärtusega. Eesti ajutise valitsuse esindaja Läänemaal advokaat Eduard Alver nimetas kiiresti sadama komandandiks Reinvaldi, kes kaitseliitlaste abiga võttis petrooleumi sakslastelt üle.
1924
Juba 21. detsembril 1924 peeti Haapsalus Läänemaa Kaitseliidu ringkonna asutamiskoosolek. Selle kutsus kokku maakonna rahvaväe ülema kohusetäitja R. Silts. Koosolekust võttis osa hulk seltskonnategelasi, riigiametnikke, omavalitsus- ja haridustegelasi, kes enamuses avaldasid kohe soovi kaitseliitu astuda. Samal koosolekul valiti ajutine viieliikmeline Läänemaa kaitseliidu ringkonna juhatus. Selle esimeheks sai rahvaväe ülem nooremleitnant O. Pakas, kassahoidjaks Lääne maakonna politseiülem Johann Kokla, informatsiooni ja reklaami korraldajaks A. Liit, sekretäriks G. Reinans ning ametita liikmeteks A. Arak ja K. Raudsepp. Algas kiire allüksuste loomine: jaoskondade ja rajoonide piiride kindlaksmääramine ja juhatuste valimine, relvade kiire väljajagamine, et võimalikult kiiresti õppustega algust teha. Organiseerimistöö edendamiseks püütakse kiiret ühendust luua loodud allüksuste vahel ning palutakse selles maakonna- ja vallavalitsuste abi. Tegevuse juhtimise jaoskondades võtsid oma peale leitnant J.Leikmann, kapten Karl Terrav, kapten A.Kask, kapten M. Unt ja leitnant Ernst Johanson. Malevapealiku kohusetäitja oli alguses nooremleitnant O. Pakas.
1925
Lääne kaitseliidu ringkonna juhatuse koosolekul 20. jaanuaril 1925 seatakse üles Kaitseliidu ülema korralduse põhjal maakonna Kaitseliidu ringkonna ülema kohale kandidaadiks kapten Villem Väeden. 2. veebruaril 1925 kinnitas valitsus kaitseliidu uue põhikirja, mille järgi ringkonnad nimetati ümber malevateks ja jaoskonnad malevkondadeks. Sellest ajast kannabki Läänemaa kaitseliit Kaitseliidu Lääne Maleva nime. 24. veebruaril 1925 Haapsalus Eesti Vabariigi aastapäeva paraadist võtsid osa juba arvukad maleva allüksused.
1926
1926. aastal oli Läänemaal viis malevkonda.
Maleva staabi juures oli eriline propagandaosakond, kuhu peale malevapealiku kapten Väedeni kuulusid tema abi E. Leopas ja I Haapsalu malevkonna liige, seltskonnategelane P. Reikmann. Loodud oli kõnelejate võrk kohalikest omavalitsuse-, haridus-, ja seltskonnategelastest, kes esinesid Kaitseliidu paraadidel, kõnekoosolekutel pidudel kõnedega. Teiste seast olid tublimad Lääne Maavalitsuse esimees hr. Aleksander Saar, malevapealiku abi E. Leopas, propagandaosakonna juhatuse liige P. Reikmann, malevkonnapealikud kapten Mart Unt, kapten Kask, leitnant Johanson, kompaniipealikud hr. Mutso, A. Kaljo, leitnant Jammer, hr. Arnover, hr. Maide, rühmapealik hr. Veski, riigikoguliige hr. Heinrich Anniko, koolinõunik hr. Peeter Univer, kirikuõpetaja P. Ederberg, hr. Lossmann, hr. Treumann, hr. Siimon ning õpetajad V. Kvarnström ja E. Piik.
Kaitseliidu instruktoriks oli esialgu lipnik Georg Veem, hiljem hr. Jüri Linnas. Malevapealiku korraldusel viidi läbi pealike kursused, mille raames tutvustati kursuslasi uuemate õppusmeetoditega rivi- ja lahingdrilli alal. 18. juunil 1926 korraldati esimesed Lääne maleva laskevõistlused Haapsalus. Esimesele kohale tuli I Haapsalu malevkonna liige Julius Rull, omandades Kaitseliidu ülema kolonel Roska poolt annetatud hõbeplaadiga brauningu, teisele kohale jäi II Haapsalu malevkonna liige Rannus. Üleriiklikel võistlustel saavutas J. Rull 8. koha.
Märjamaa, Lihula, Hiiumaa ja II Haapsalu malevkond suutsid endale 1926. aastal spordiplatsid soetada, aasta lõpuks jõudsid kohale ka spordiriistad.
Augustis 1928 hakkas ilmuma Lääne Kaitsemaleva häälekandja "Lääne Maleva Teataja".
Pärast juunipööret, 17. juunil 1940 saadeti malevatesse Kaitseliidu ülema raadiogramm, milles kästi kõik kaitseliitlaste käes olevad relvad kokku korjata ja koos malevate ladudes seisvate relvadega sõjaväe ladudesse ära anda. 27. juunil 1940 andis vabariigi president Konstantin Päts välja Kaitseliidu likvideerimise seaduse.
Paljud kaitseliitlased jätkasid metsavendadena.
Malevkonnad
Malev jaotus algselt viieks malevkonnaks:
18. aprillil 1925 nimetati malevkonnad ümber:
Lääne maleva pealikuks sai 25. märtsil 1925 kapten Villem Väeden. Aastail 1934–1939 oli Lääne maleva pealik Karl Soo. 1940. aastal oli Kaitseliidu Lääne maleva viimane pealik kuni selle likvideerimiseni Anders Lindkvist.
Eriorganisatsioonid
Esimesed Naiskodukaitse osakonnad tekkisid 1925 Haapsalus, Emmastes ja Ristil. Naiskodukaitse kõrval olid aktiivsed kodutütred ja noorkotkad. Naiskodukaitse Lääne ringkond asutati 25. märtsil 1928, Lääne ringkond taasasutati 29. novembril 1996.
Taastamine ja tegevus tänapäeval
4. septembril 1991 tunnistas Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidium oma otsusega Kaitseliidu likvideerimise 1940. aasta otsuse tühistatuks ja 28. aprillist 1992 arvati Kaitseliit Eesti Kaitsejõudude koosseisu. Kehtima hakkas 1931. aasta põhikiri ja 1934. aasta kodukord.
Läänemaa Kaitseliitu hakati organiseerima Lõuna-Läänemaalt. 13. aprillil 1990 pandi Kirblas üles kuulutus vastava koosoleku pidamiseks. (Millal koosolek toimus?) oli samasugune kogunemine Lihulas linnavalitsuse saalis, sinna kogunes paarikümne mehe ringis. Järgnesid kogunemised Kaitseliidust huvitatutele 19. aprillil 1990 Kõmsil ja Virtsus, seejärel Metskülas ja Tuudil. Margus Järve tegutses üldjuhina. Lihula kandis oli eestvedajaks Peep Põldäär, kellest sai ka Lihula malevkonna pealik. Heiki Magnuse algatusel koondusid mehed Ridala kandis, moodustus Ridala malevkond. Risti politseiametniku Benno Leesiku eestvedamisel moodustati Risti malevkond.
Kaitseliidu Lääne Malev asutati 27. septembril 1991. Riigikaitse osakond eraldas Kaitseliidu Lääne malevale ruumi oma majas Haapsalus Õhtu kalda 15. Margus Järve oli samal ajal tegev ka Läänemaa Vabatahtlike Jäägerkompaniis.
25. novembril 1992 määras tollane Eesti Kaitseliidu ülem major Manivald Kasepõld Ridala malevkonna pealiku Heiki Magnuse Lääne Maleva pealiku kohusetäitjaks. Märtsist 1993 oli Margus Järve taas malevapealik kuni 3. novembrini 1993, mil ta viidi üle Lääne Maleva instruktori ametikohale. Igapäevatööd tegid malevas staabiülem Vello Masing ja Ridala malevkonna pealik Heiki Magnus, Risti malevkonna pealik Benno Leesik ja Lihula malevkonna pealik Peep Põldäär.
Politseiamet vaatas Eestis üldiselt umbusklikult relvi omavate kaitseliitlaste peale, sest politseil ei olnud nende üle kontrolli. Läänemaa eeliseks oli Risti malevkonna pealik Benno Leesik, kes oli politseiametnik. Teda usaldasid nii politsei kui ka kaitseliit. Esimeseks suureks ettevõtmiseks oli rahavahetus 1992. aasta juuni teises pooles. Leesik värbas 9 meest kaitseliitu endale abiks ja nende hulgas Aksel Heidemanni. Kõik sujus hästi.
Risti malevkonna keskus asus Paliveres politsei majas. Kuna kaitseliidul ei olnud sel ajal raha, siis tohtisid nad kasutada politsei ruume relvade hoidmiseks ja telefoni. Kõik kulud kandis politsei. 1993 sai Lääne Maleva pealiku kohusetäitjaks Aksel Heidemann. Tema tugevdas korda Kaitseliidus. Viinalembesed kaitseliitlased said karistada või heideti koguni kaitseliidust välja. Kaitseliidust kustutati liikmeid ka loiu tegevuse tõttu. Tema juhtimise ajal korraldati politsei ja kaitseliidu ühisettevõtmine „Linn lukku”. Selle üldjuht juunist 1994 veebruarini 1995 oli Ridala malevkonna pealik Heiki Magnus, hiljem Kulno Rehkal. Kõigil linna viivatel teedel olid politsei ja kaitseliidu relvastatud ühispatrullid, kes kontrollisid transporti. Tollel ajal oli Haapsalu üks turvalisimaid linnu Eestis.
1993 oli Lääne Maleval üks tuba riigikaitse majas Õhtu kalda 15, kuid Paliveres oli Kaitseliidu Lääne Maleva pealikule Aksel Heidemannile käepärasem ja nii toimis Lääne Maleva staap Paliveres kuni 1996, mil politseijaoskond kolis Taeblasse. Taeblas oli staap kuni 1998, mil Lääne Malev sai oma ruumid Haapsalus Lahe 17. Staap asub tänapäevani Läänemaa keskuses.
12. juulil 1999 viidi Aksel Heidemann üle Kaitseliidu Peastaabi personaliülemaks. Uueks pealikuks määrati Urmas Muld. Kui ta asus õppima Balti Kaitsekolledžisse, määrati maleva pealiku kohusetäitjaks 25. septembril 2000 Heino Rebane. Siis asus tema õppima Kaitseväe Ühendatud Õppeasutustesse ja malevapealiku kohusetäitjaks määrati 9. jaanuaril 2001 Jüri Treuman.
16. juulil 2001 määrati Lääne maleva pealikuks Arnold Juhans. Alates 28. veebruarist 2015 oli malevapealikuks major Mehis Born ja 1. augustist 2016 on malevapealikuks kolonelleitnant Rasmus Lippur. Lääne malevas oli juuli 2008 seisuga 887 kaitseliitlast, lisaks 250 kodutütart, 250 noorkotkast ja 108 naiskodukaitsjat, kokku 1495 inimest.
Kaitseliidu Lääne malevast on välja kasvanud endine Eesti Kaitseliidu ülem Benno Leesik, Kaitseliidu Peastaabi kunagine personaliülem Aksel Heidemann, endine Kaitseliidu Peastaabi ülem Urmas Muld ning Kaitseliidu peastaabi ohvitserid Vello Masing ja Kristjan Muld. Samuti endine Lääne maavanem Neeme Suur ja XI Riigikogu koosseisu saadik Aleksei Lotman
1. juunist 2023 kuulus seni Läänemaa maleva koosseisus olnud Hiiumaa malevkond Saaremaa maleva koosseisu.
1692
1692. aasta (MDCXCII) oli 17. sajandi 92. aasta.
Juhan Kukk
Elulugu
Juhan Kukk lõpetas Tartu Reaalkooli, õppis 1904–1910 Riia Polütehnikumi kaubandusosakonnas ja 1908 täiendas end Saksamaal, lõpetas I järgu diplomiga. 1910–1912 Tartu I Laenu ja Hoiu Ühisuse asjaajaja, 1911–1919/1920 "Ühistegevuslehe" väljaandja ja toimetaja, 1914. aastast "Ühistegevuse Büroo" juhataja, 1915–1919 Ühistegevuse Edendamise Seltsi esimees.
Esimese maailmasõja ajal oli ta Eestimaa Toitluskomitee liige.
Aastatel 1917–1918 oli Juhan Kukk Maavalitsuse rahandusosakonna juhataja, 1918–1919 Ajutise Valitsuse rahandus- ja riigivarade minister (Rootsi ajakirjanduse andmeil oli ta ainus eestlasest Eesti valitsuse liige, päritolult talupoeg ja osanud vaevalt oma nime kirjutada), 1919–1920 Eesti Vabariigi rahaminister, 1920–1921 kaubandus-tööstusminister. 1921–1922 I Riigikogu esimees. 1922–1924 Eesti Panga direktor. 1919–1930 Eesti Ühistegelise Liidu nõukogu esimees. 1923–1924 Eesti Tarvitajateühisuste Keskühisuse direktor ja 1926–1930 nõukogu esimees.
Kukk oli aastast 1920 Eesti Rahvapanga juhatuse esimees, tarbijate ühingu "Oma" juhatuse, hiljem nõukogu liige, 1931–1940 AS-i Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabriku (Balti Manufaktuur) juhatuse esimees, 1933–1940 AS-i "Kreenbalt" direktor.
1925–1940 "Riigi Turbatööstuse" (aastast 1936 AS-i "Eesti Turbatööstused") nõukogu esimees, 1930–1931 Börsikomitee abiesimees ja Kaubandus-Tööstuskoja pankadesektsiooni esimees, 1937–1940 Kaubandus-Tööstuskoja juhatuse liige suurtööstuse sektsiooni esindajana, 1936–1940 Üleriigilise Tekstiilitöösturite Ühingu esimees jm.
1933–1934 Tartu Ülikooli krediidi- ja tööstuspoliitika õppeülesande täitja. 1929–1940 Eesti Suusaklubi esimees, 1938–1939 Eesti Kergejõustikuliidu esimees.
1936. aastal asutas Juhan Kukk Nõmme Rotary klubi, mis oli kolmas Eestis Tallinna ja Tartu klubi järel.
Aastatel 1917–1919 oli Juhan Kukk Maanõukogu, 1919–1920 Asutava Kogu 1920–1926 I ja II Riigikogu liige, Tööerakonna nimekirjas.
16. oktoobril 1940 vangistas NKVD Juhan Kuke ja nõukogude tribunal mõistis ta kaheksaks aastaks vangilaagrisse, kus ta ka suri.
Juhak Kukk suri 4. detsembril 1942 Arhangelski oblastis Kargopollagis ja maeti sealsamas nimetusse hauda. Tallinnas perekonna matmisplatsil Hiiu-Rahu kalmistul on tema kenotaaf ja sümboolne haud.
Juhan Kukk oli ÜS Liivika asutajaliige, enne seda kuulus ta Korp! Vironia liikmeskonda.