cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mackenzie jõgi
Mackenzie jõe alguses asub vähem kui tuhande elanikuga Fort Providence. Seal ületab jõe maantee, mis ühendab Loodealade pealinna Yellowknife'i ülejäänud tsivilisatsiooniga. Esialgu voolab jõgi itta ning temasse suubuvad paremalt Horn ja vasakult Trout. Jean Marie Riveri nimelises asulas pöördub Mackenzie loodesse ja voolab üldiselt selles suunas peaaegu suudmeni. Jõgi voolab Horni platoost lõuna ja edela poolt ringi. Platoo vastas suubub Mackenziesse vasakult Liard, mis on Mackenzie ülekaalukalt suurim lisajõgi nii pikkuselt, valgla suuruselt kui vooluhulgalt. Liardi suudmes asub ligi 1300 elanikuga Fort Simpson ja see on viimane asula Mackenzie ääres, milleni viib kattega tee. Edasi suubuvad Mackenziesse Põhja-Nahanni (vasakult), Rooti (vasakult) ja Willowlake'i jõgi (paremalt). Edasi voolab jõgi paremal kaldal oleva Franklini aheliku ja vasakul kaldal oleva Mackenzie mäestiku vahel. Mackenzie voolab läbi Wrigley, kus on alla 200 elaniku, ja see on viimane asula Mackenzie ääres, milleni viib katteta tee. Edasi suubuvad Mackenziesse Redstone ja Keele (mõlemad vasakult) ja Suur Karujõgi. Viimane on Mackenzie ülekaalukalt suurim parempoolne lisajõgi valgla suuruse ja vooluhulga poolest. Suure Karujõe suudmes asub enam kui 500 elanikuga Tulita. Järgmine asula on umbes 800 elanikuga Norman Wells. Pärast seda, kui Mackenziesse suubub vasakult Ramparts, asub jõe kaldal enam kui 500 elanikuga Fort Good Hope. Alamjooksul suubub Mackenziesse Arctic Red ja selle suudmes asub vähem kui 200 elanikuga Tsiigehtchic, kus taas jõuab jõeni maantee ning ületab selle. Seejärel suubub Mackenziesse vasakult Peeli jõgi ja samas algab suhteliselt suur delta, milles asub piirkonna kunagine keskus, enam kui 500 elanikuga Aklavik. Deltas asub Richardsi saar. Delta asub Mackenzie lahes.
Mackenzie on 1738 km pikk. Jõe keskmine vooluhulk on Arctic Redi suudmes enne delta algust 9910 m³/s. Maksimaalne registreeritud vooluhulk on 31 800 m³/s ja minimaalne 2130 m³/s. Valgla suurus on 1 805 200 km².
Üldiselt on Mackenzie kogu ulatuses lähtest suudmeni 2–5 km lai ja 8–9 m sügav ning seega kergesti laevatatav, välja arvatud muidugi talvel, kui ta on jääkatte all. Siis kasutatakse jõge jääteena. On ka mitu kohta, kus jõgi kitseneb vähem kui poole kilomeetrini ja voolab kiiresti: sellised on näiteks Sans Saulti kärestik ja Rampartsi suue.
Jõgi sai nime šoti päritolu maadeuurija Alexander Mackenzie järgi. Too läbis jõe esimesena kogu ulatuses lähtest suudmeni, lootes jõuda Vaiksesse ookeani, aga oma pettumuseks saabus 14. juulil 1789 Põhja-Jäämerre ja nimetas seetõttu jõe Disappointmentiks. Järgmine eurooplane, kes Mackenzie suudmesse sattus, oli John Franklin 15. augustil 1825.
2001. aastal elas kogu Mackenzie suures valglas 397 tuhat inimest ehk 1% Kanada elanikkonnast. Neist omakorda 90% elas Peace'i ja Athabasca valglas, mis jäävad põhiliselt Albertasse. See tähendab, et kogu see suur maa-ala on peaaegu inimtühi ja peale indiaanlaste seal üldiselt teised ei ela. Valgla lõunaosas on taiga ja põhjaosas tundra, palju on ka kõrgeid mägesid. Toimetulekut raskendab igikelts, millega suur osa valglast on kaetud.
Kuni 30. novembrini 2012 ei ületanud Mackenziet ükski sild. Maantee ületas jõe küll lähtes Fort Providence'is ja suudme lähedal Tsiigehtchicis, kuid transport käis talvel mööda jääteed ja suvel parvlaevaga. Nimetatud päeval avati aga Fort Providence'is 1,1 km pikkune Deh Cho sild.
Tiit Tuumalu
Tiit Tuumalu (sündinud 1971) on eesti ajakirjanik, tantsu- ja filmikriitik.
Lõpetas 1989. aastal Miina Härma nimelise Tartu 2. Keskkooli ja 1997. aastal Tartu Ülikooli eesti filoloogina. Aastast 1994 töötab Postimehes ajakirjanikuna.
Ripats (üliõpilasorganisatsioonides)
pisi|[[Hannoveri korporatsiooni ripatsid]] Ripats (saksa k. Zipfel) on üliõpilasorganisatsioonides taskukella küljes kantav üliõpilasorganisatsiooni tunnustega nahast või värvilindist riba.
Riia Ajaloo- ja Laevandusmuuseum
pisi|Muuseumi hoone (august 2012) pisi|Muuseumi üks nurgake (aprill 2009) Riia Ajaloo- ja Laevandusmuuseum (ka Riia Ajaloo ja Laevanduse Muuseum, harvemini Riia Ajaloo- ja Meremuuseum; läti Rīgas vēstures un kuģniecības muzejs) on Riia vanalinnas Riia toomkiriku juures asuv muuseum, kus eksponeeritakse Riia ajalooga seonduvat alates Riia asutamisest 1201 kuni 20. sajandi I pooleni. Muuseum asutati 1964.
Muuseumi kogudes on üle 500 000 museaali ja nendest on moodustatud ligi 80 kollektsiooni.
Penu
Penu on küla Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas.
Haldjate Sõrmused
Haldjate Sõrmused on väljamõeldud esemed J. R. R. Tolkien'i fantaasiaromaanitriloogias "Sõrmuste isand".
Haldjatele oli antud kolm sõrmust: Narya, Nenya ja Vilya. Haldjate sõrmused olid võimsaimad võimusõrmustest, v.a. ühest sõrmusest – Võimusõrmusest. Sõrmuste vägi peitus mõistmises, loomises, alahoidmises/kaitsmises ning parandamises. Need sõrmused polnud relvad, kuid neid võis kasutada kaitseks Sauroni ja tema teenrite vastu. Kolm mainitud sõrmust oma kandjaid nähtamatuks ei teinud.
Kolm sõrmust valmistas kuulus haldjasepp Celebrimbor Eregionis umbes Teise Ajastu 1590. aastal. Kuid Sauron pettis nii Celebrimborit kui ka teisi Eregioni meistreid. Sauron läks haldjate meistrite juurde, teeseldes Valari saadikut ja lubas neile õpetada uusi oskusi. Sauroni juhendamisel hakkasid haldjameistrid valmistama Võimusõrmuseid, teiste seas üheksat Inimeste Sõrmust ja seitset Päkapikkude Sõrmust. Kuid kolm Haldjasõrmust valmistas Celebrimbor üksi.
Umbes Teise Ajastu 1600. aastal valas Sauron Ühe Sõrmuse – Võimusõrmuse – Turmamäe tules, et valitseda teiste Võimusõrmuste üle. Kuigi Sauron ei puudutanud iial Haldjate Sõrmuseid, olid need siiski valmistatud täitma tema tahet ja olid seega osa Ühe võimust.
Kui Sauron oma sõrmuse sõrme pani, tajusid haldjad teda ning mõistsid, et neid on petetud. Haldjad ise aga oma sõrmuseid hävitada ei saanud. Siis soovitas Galadriel Celebrimborile, et sõrmused tuleks peita ja neid seni mitte kasutada, kuni Sauronil on alles Võimusõrmus.
1693. aastal paneb Galadriel Nenya sõrme, aga Narya ja Vilya saadab ta Gilgaladile Lindoni. Seepeale kuulutab Sauron Haldjatele sõja ja hävitab Eregioni 1697. aastal. Ta võtab kinni Celebrimbori ning piinab teda, et too avaldaks Kolme asukoha, kuid Celebrimbor keeldub ja Sauron surmab ta.
Teise Ajastu 3441. aastal saab Sauron lahingus Inimeste ja Haldjate vastu lüüa ja Isildur võtab temalt Võimusõrmuse. Isilduri käest läheb aga sõrmus kaotsi. Et Võimusõrmus pole enam Sauroni valduses, saavad Kolme Sõrmuse vardjad neid sõrmuseid kasutada kuni Kolmanda ajastuni, hoides alal mälestusi vanast ja kaunist, säilitades võluväega paiku, kus aeg näikse seisvat.
Kui Võimusõrmus hävitatakse 25. märtsil 3019, kaotavad Kolm Sõrmust oma väe ja kõik, mis nende abil on loodud, hääbub. Kui Kolme Sõrmuse vardjad lahkuvad Keskmaalt 29. septembril 3021, võtavad nad oma Sõrmused kaasa Läände, Kadumatule Maale.
Anelli del Potere
Prudente José de Morais Barros
pisi|Prudente José de Morais Barros Prudente José de Morais e Barros (4. oktoober 1841 Itu, São Paulo osariik – 3. detsember 1912 Piracicaba, São Paulo osariik) oli Brasiilia president 15. novembrist 1894 kuni 15. novembrini 1898. Ta oli Brasiilia kolmas president, esimene tsiviilisik selles ametis ning esimene, kelle valis otsevalimistel rahvas.
Tal oli õigusalane haridus. Poliitikukarjääri alustas ta 1865. aastal.
Aastatel 1891–1894 oli ta senati esimees ja enne seda São Paulo osariigi kuberner.
Tema auks on nimetatud Presidente Prudente linn.
Väikekodanlane
Väikekodanlus on nähtus, mis lähedalt seotud muretu eluviisiga inimesega. Väikekodanalne on inimene, kes hindab kõrgelt muretut ja mugavat elu, on skeptiline muutuste ja uudsuse suhtes ning piirab oma elu üsna konkreetselt ning turvaliselt. Väikekodanlus, mis seisneb tähenduste tarbimises, on muganduv nähtus - kõik ebameeldiv peidetakse ja unustatakse.
Karujaht Pärnumaal
pisi|250px|Lõik mängufilmist "Karujaht Pärnumaal" "Karujaht Pärnumaal" on 1914. aastal valminud Eesti mängufilm. Seda peeti Eesti vanimaks mängufilmiks, kuid leitud on veel varasem – "Laenatud naene".
Sisu
Johannes Pääsukese filmitud mängufilm äpardunud karujahist on poliitiline pila, mille ajendiks on Pärnu linnapea Oskar Brackmanni ja ajakirjanik Jaan Karu tegelikult aset leidnud konflikt, laiemaks taustaks aga eestlaste ja baltisakslaste valimisvõitlus Pärnu linnavolikogus. Päevasündmustega kursis olnud vaatajad said kohe aru, et filmijandis ei peetud jahti mingile müstilisele Vändra metsade karule, vaid täiesti konkreetsele Jaan Karule, Pärnu Postimehe toimetajale ja agarale eesti-eduerakondlasele.
Sündinud 28. veebruaril
''Siin loetletakse 28. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Ogre
Ogre on linn Lätis Vidzemes. Asub Daugava paremal kaldal Ogre jõe suudmes. Ogre on Ogre piirkonna halduskeskus.
20th Flight Rockers
20th Flight Rockers on Soome rockabilly-ansambel.
Ogre
65% Ogre elanikest on lätlased, 25% venelased, 4,2% valgevenelased, 1,9% ukrainlased ja 1,8% poolakad.
Ajalugu
Esimese maailmasõja ajal jäi asula rindele ja suurtükitules hävis suurem osa varasematest hoonetest. Aastal 1920 sai Ogrest alev ja aastal 1928 linn. Kuni Teise maailmasõjani oli linn koos Jūrmala, Saulkrasti ja Siguldaga üks tähtsamaid suvituspiirkondi Lätis.
Nõukogude võimu ajal riigistati kõik linnas asunud restoranid, pansionaadid, sanatooriumid ja võõrastemajad. Linn oli aastani 2009 Ogre rajooni keskus.
Kaitstavad objektid
Riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised on bensiinijaam aadressil Daugavpils iela 74, Saulstari sanatoorium, Ogre sanatoorium, Ogre sanatooriumi seinamaalingud, Zilais kalnsi linnamägi ja Ogre katoliku kiriku altar. Regionaalse kaitse all on laohoone aadressil Brīvības iela 20, Ogre luteri kirik, elamud aadressidel Kalna prospekts 3, Tirgoņu iela 9 ja Krasta iela 11 ning Ogre postkontori hoone. Kohaliku kaitse all on Ogre kalmistu kabel, linnavalitsuse maja, Ausbika võõrastemaja, kuursaal, kauplus-elamud aadressidel Brīvības iela 12, 13, ja 18 ning Kalna prospekts 1, elamud aadressidel Kalna prospekts 9, Krasta iela 9, Zaķu iela 14, Upes prospekst 1, 2, 6 ja 7, Turkalnes iela 4, 8, 10, 14, 16, 23 ja 25, Brīvības iela 2, 21, 23, 25 ning 48 ja Tirgoņu iela 1.
Looduskaitse all on Špakovska park, Gadzjusi hiidmänd, Laura mänd, Ormaņi hiidmänd ja Norupe lehis. Lisaks kasvab linnas veel 48 looduskaitsealust nimetut põlispuud. Linn jääb osaliselt Ogre Zilie Kalni maastikukaitsealale.
Albacete provints
Albacete provints on provints Hispaanias Castilla La Mancha autonoomse piirkonna kaguosas.
Kliima
Albacete provintsi aastane keskmine temperatuur on +13,5 °C, jaanuaris +5,0 °C, augustis +23,7 °C.
Aastas sajab keskmiselt 366 mm, sealhulgas jaanuaris 24 mm ja augustis 13 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2708 tundi, sealhulgas jaanuaris 142 ja augustis 320 tundi.
9
9. aasta pKr
Armeekindral
Armeekindral on kõrgema ohvitseri sõjaväeline auaste mitmes riigis.
Manuel Ferraz de Campos Sales
Manuel Ferraz de Campos Sales (vanas kirjaviisis Salles; 15. veebruar 1841 – 28. juuni 1913) oli Brasiilia president 15. novembrist 1898 kuni 15. novembrini 1902.
Armeekindral
Armeekindrali auastme nimetus pärineb kas riigi kogu maaväe ülema sümboolsest või reaalsest ametikohast (nagu näiteks Ameerika Ühendriikides) või armee kui korpusest suurema sõjaväelise üksuse ülema ametikohast (nagu näiteks Prantsusmaal või Venemaal).
Pulkovo lennujaam
pisi|Vaade Pulkovo lennujaamale (juuli, 2009) pisi|Pulkovo lennujaama vana terminal 1 (oktoober, 2010) Pulkovo lennujaam (IATA kood LED) on Peterburi ja Leningradi oblasti alale jääv rahvusvaheline lennujaam. See on Peterburi ainus praegu tegutsev lennujaam. Lennujaam jääb Peterburi kesklinnast 20 km kaugusele.
Armeekindral
Ameerika Ühendriigid
Ameerika Ühendriikide armeekindrali ehk "viietärnikindrali" auaste (General of the Army, NATO OF-10) vastab üldiselt Lääne-Euroopa marssali auastmele, auastet antakse ainult sõja ajal või aunimetusena. Armeekindralile vastab USA mereväes laevastikuadmiral.
Pulkovo lennujaam
2014 teenindas lennujaam 14,3 mln inimest ja oli selle näitaja poolest Venemaa suuruselt kolmas lennujaam.
Armeekindral
Armeekindralid
Arnold oli armeekindraliks ülendamise ajal armee õhuvägede ülemjuhataja teises maailmasõjas. Kui 18. septembril 1947 sai USA õhuväest eraldi väeliik, viidi ta õhuväkke üle koos auastmega - 7. mail 1949 sai temast õhuväekindral (General of the Air Force). Tänaseni on ta ainus sellel auastmel olnud isik, ning ainus isik, kes on olnud kahel viietärnilisel auastmel.
Pulkovo lennujaam
Lennujaam on lennufirma Rossija kodulennujaam.
Villike
Villike on küla Võrumaal Rõuge vallas.
Armeekindral
Armeekindralid
Bradley suri 8. aprillil 1981, olles viimane elusolev viietärniohvitser. Pärast teda ei ole kellelegi teisele armeekindrali auastet antud, kuid ametlikult on see USA armees olemas ning seda saab senati nõusolekul anda, suurima tõenäosusega järgmise suure sõja ajal.
Villike
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mõniste valda.
Armeekindral
Bulgaaria
Armeekindrali (bulgaaria keeles армейски генерал) auaste kehtis aastatel 1945−1998 Bulgaaria tsaaririigis, Bulgaaria Rahvavabariigis ja Bulgaaria Vabariigis.
NSV Liit ja Venemaa Föderatsioon
Nõukogude Liidu ja Venemaa Föderatsiooni armeekindrali auastet (генерал армии) loetakse võrdseks Lääne-Euroopa marssali ja USA armeekindrali auastmega (NATO OF-10), sellele vastab mereväes laevastikuadmirali auaste. Armeekindralist kõrgem on tänapäeval Venemaa Föderatsiooni marssali auaste ja madalam kindralpolkovniku auaste.
Poola Rahvavabariik
Poola Rahvavabariigis kehtis armeekindrali (poola keeles generał armii) auaste aastatel 1951−1958 ja 1973−1991. Sellest kõrgem oli Poola marssali aukraad, madalam kindralpolkovniku auaste.
Prantsusmaa
Prantsusmaa armeekindrali auaste (général d'armée) vastab enamiku NATO riikide, sh USA, Suurbritannia ja Eesti kindrali auastmele (OF-9, nt USA "neljatärnikindral"), mereväes vastab sellele admirali auaste.
Saksa Demokraatlik Vabariik
Saksa Demokraatlikus Vabariigis kehtestati armeekindrali (saksa keeles Armeegeneral) auaste 1959. aastal. Kuni 1982. aastani oli see riigi relvajõudude kõrgeim auaste, seejärel Saksa Demokraatliku Vabariigi marssalist madalam. Kuna viimast kellelegi ei antud, jäi armeekindral de facto kõrgeimaks aukraadiks. Sellest madalam oli kindraloobersti auaste (Nõukogude Liidu kindralpolkovniku vaste). Armeekindraliks said viis isikut, kellest kolm olid kaitseministrid (Stoph, Hoffmann ja Keßler), üks julgeoleku- (Mielke) ja üks siseminister (Dickel). See endine auaste vastab samuti NATO OF-9-le ja on võrdne Saksamaa Liitvabariigi Bundeswehri kindrali (General) auastmega.
Ukraina
Ukraina relvajõududes kehtis aastatel 1992−2020 Ukraina armeekindrali (ukraina keeles Генерал армії України) auaste. See oli kõrgeim sõjaväeline auaste, millest madalam oli kindralpolkovnik. Sellega võrdne auaste oli aastast 1993 Ukraina siseteenistuse kindral ja aastast 2004 Ukraina tsiviilkaitseteenistuse kindral (nimetati 2012. aastal ümber tsiviikaitseteenistuse kindraliks). Armeekindrali auaste kaotati 2020. aastal ja see asendati kindrali auastmega. Ukraina armeekindrali auaste anti 19 sõjaväelasele.
Usbekistan
Usbekistani relvajõududes on armeekindral kõrgeim sõjaväeline auaste. Kuni 2002. aastani oli see madalam Usbekistani Vabariigi marssalist. Armeekindralist madalam aukraad on kindralpolkovnik. 2020. aasta seisuga ei ole armeekindrali auastet kellelegi antud.
Õiepõhi
Õiepõhi on õie osa, kuhu kinnituvad teised õie osad: tupplehed, kroonlehed, tolmukad, emakad. Enamasti on nad kinnitunud õiepõhjale ringidena või spiraalselt.
Õiepõhi võib olla mitmesuguse kujuga: koonilisest lameda või nõgusa, pokaalikujuliseni. Koos õieraoga moodustab õie varreosa.
Omolon
pisi|Omoloni asendikaart Kolõma valglas Omolon on jõgi Aasias, Kolõma jõe pikim ja parempoolne lisajõgi.
Jõe pikkus on 1150 km, valgla suurus 118 600 km². Vooluhulk suudmes on 700 m³/s.
Omolon on lume- ja vihmatoiteline, laevatatav 600 km kaugusele suudmest. Ta jäätub oktoobris ja vabaneb jääkattest mai lõpus – juuni alguses.
Ülemjooksul voolab Omolon mägitundras, keskjooksul taigas ja alamjooksul tundras. Alamjooksul on pinnases igikelts, mis ei võimalda puude kasvamist. Seal kasvavad samblikud, sammaltaimed, sõnajalgtaimed ja põõsad.
Singa
Singa on küla Võrumaal Rõuge vallas.
Külas asub II maailmasõjas hukkunute ühishaud.
Afonso Augusto Moreira Pena
thumb|Afonso Augusto Moreira Pena Afonso Augusto Moreira Pena (30. november 1847 – 14. juuni 1909) oli Brasiilia president 15. novembrist 1906 kuni surmani.
Pihtla valla vapp
thumb|[[Pihtla vald|Pihtla valla vapp]] Pihtla valla vapp on Saare maakonna endise Eesti haldusüksuse Pihtla valla vapp.
Vapp kinnitati 12. juunil 1997.
Vapi kirjeldus
Kahest ümberpööratud S-lõikest moodustunud kaldjaotusega vasakult poolitatud sini-kuldsel kilbil kaks lõikest lähtuvat vastandvärvides tähtristi.
Francisco de Paula Rodrigues Alves
thumb|Francisco de Paula Rodrigues Alves Francisco de Paula Rodrigues Alves (7. juuli 1848 – 16. jaanuar 1919) oli Brasiilia president 15. novembrist 1902 kuni 15. novembrini 1906.
Ta valiti presidendiks ka 1918. aastal, kuid ei olnud tervislikult võimeline ametisse astuma.
Passiivmaja
Passiivmaja (saksa keeles Passivhaus) on hoone, milles soojusliku mugavuse (ISO 7730 ) saab tagada pelgalt siseõhu kvaliteedi (DIN 1946) tagamiseks hoonesse juhitava värske õhu vooluhulga järelsoojendamisel või -jahutamisel ilma õhu korduvringluse vajaduseta. See definitsioon on ainult funktsionaalne, selles ei sisaldu numbriline väärtus ja see ei sõltu kliimast. Vajaliku soojusliku mugavuse ning siseõhu kvaliteedi saavutamiseks ja kontrollimiseks on seatud aga kriteeriumid, mille täitmist kontrollitakse arvutuslikult tarkvarapaketi "Passivhaus Projektierungs-Paket" (PHPP, inglise keeles "Passive House Planning Package") abil ning rõhutestiga. Kriteeriumite täitmata jätmisel Passiivmaja Instituut hoonele passiivmaja sertifikaati ei väljasta.
Passiivmaju hakati ehitama 1990. aastate alguses Saksamaal.
pisi|Esimene passiivmaja, Kranichsteini linnaosas [[Darmstadtis Saksamaal, kevad 2006]]
Ajalugu
Passiivmajastandard pärineb 1988. aasta mais toimunud vestlusest Rootsi Lundi ülikooli professori Bo Adamsoni ja Saksamaal töötanud Wolfgang Feisti vahel. Nende eesmärgiks oli mõelda välja hoone kontseptsioon, mis oleks samal ajal energiatõhus, mugav ja majanduslikult mõistlik. Nüüd tuntud kontseptsioon tugines ideel, et piisavalt hästi ehitatud hoonekarbi korral on võimalik jätta küttesüsteem välja ehitamata ning hädavajalik soojus tuua ruumidesse ventilatsiooni sissepuhkeõhu eelsoojendamisega. Sel juhul tekib oluline raha kokkuhoid küttesüsteemi arvelt, mida on võimalik investeerida hoonekarpi ning hoone kogumaksumus ei tule oluliselt suurem tavahoone omast. Kontseptsioon arenes välja tänu mitmele uurimisprojektile, mida rahastas Saksamaa Hesseni liidumaa.
Esimesed näited
Esimene passiivmaja oli nelja korteriga ridaelamu Darmstadtis Saksamaal. Selle tellisid eraisikud professorite Butti, Ridderi ja Westermeyeri arhitektuurifirmalt 1990. aastal ja juba järgmisel aastal kolisid elanikud sisse. Hoone on andnud tänaseks üle 20-aastase ajarea praktilise kasutuse andmetest. See on olnud aluseks PHPP tarkvara pidevale edasiarendamisele ja valideerimisele.
Edasine areng
1996. aasta septembris loodi Darmstadtis Passiivmaja Instituut, et propageerida ja kontrollida standardeid. Töötati välja passiivmajade planeerimise pakett PHPP ning pandi alus ehitatud passivmajades kasutatud uudsete hoonekomponentide tootmisele. Samal ajal ehitati Stuttgardis (1993), Naumburgis, Wiesbadenis ja Kölnis (1997) uusi passiivmaju. Passiivmajade ehituseks vajalike komponentide edasist väljatöötamist toetas Euroopa Liidu rahastatud projekt CEPHEUS viies Euroopa riigis 2000.–2001. aasta talvel.
Põhja-Ameerikas ehitati esimene passiivmaja aastal 2003 Illinoisis Urbanas ja esimene sertifitseeritud hoone aastal 2006 Minnesotas Bemidjis. USA esimene renoveeritud hoone sertifitseeriti 2010. aasta juulis. Maailma esimese passiivmajasertifikaadiga moodulmaja ehitas 2005. aastal Iirimaale Scandinavian Homes. See Rootsi firma on hiljem ehitanud mitmeid passiivmaju Inglismaal ja Poolas.
Areng Eestis
Ajakirjanduse väitel on Eestis ehitatud juba palju passiivmaju, kuid seni on termineid valesti kasutatud ja tegelikult on valminud vaid üks passiivmaja. See maja ehitati ettevõtja Kuldar Leisi tellimusel ning sai ka rahvusvaheliselt tunnustatud passiivmaja sertifikaadi. Hoone valmis 2013. aasta kevadel. Lisaks on 2014. aasta jaanuari seisuga valmimisjärgus veel üks hoone, kus on alustatud passiivmaja sertifitseerimisprotsessi. Seda ehitatakse Õssu külas Tartumaal.
Üldist
Passiivmaja on hoone, mille planeerimiseks on kasutatud passiivmajadele omast meetodit ja saavutatud kokkulepitud passiivmajastandard, mis tagab nii madala energiatarbe kui ka mugavuse. Passiivmaja puhul väheneb kütteenergiavajadus tavahoonetega võrreldes ligikaudu 90% ja primaarenergiavajadus umbes 75%. Energiatõhusus vähendab oluliselt hoone eluea jooksul õhku paisatava CO2 emissiooni hulka, mida saab lisaks kütmisvajaduse vähendamisele kärpida ka kütmiseks kasutatava energia tüübi arvelt, sest passiivmaja vähese energiavajaduse katmiseks on lihtne kasutada taastuvaid energiaallikaid.
PHPP
PHPP on Passiivmaja Instituudis välja töötatud simulatsioonitarkvara energiaarvutuste tegemiseks, mis peaks kaasa aitama passiivmaja planeerimisele. Viimane tarkvara versioon on PHPP 7 (2012). PHPP ruumide kütte- ja jahutusvajaduse arvutus põhineb standardil EVS-EN ISO 13790.
Sertifikaat
Passiivmaja kvaliteeti võib tõendada sertifikaadiga, mille on väljastanud vastava akrediteeringu saanud asutus. Sertifitseerimine tähendab PHPP arvutuste kontrolli, PHPP sisendväärtuste vastavuse kontrolli tegelikult ehitusobjektil realiseeritule, vajadusel PHPP simulatsiooni korrigeerimist, rõhutesti protokollimist ja tulemuste vastavuse kinnitamist. Sertifitseeritud saab olla vaid lõplikult valminud hoone. Sertifitseerimine ei eelda kasutusandmete kogumist hoone kohta. Praktikas on viimase 20 aasta jooksul tehtud palju uuringuid arvutuslike ja reaalse hoone kasutuse andmete kokkulangevuse kohta. Selle põhjal on PHPP tarkvara pidevalt arendatud ja valideeritud. Passiivmaja meetod kasutab pigem konservatiivseid lähte-eeldusi (näiteks inimeste ja seadmete soojuseraldus 2,1 W/m2). Seetõttu on pikaajalise ja paljude hoonete seire keskmine heas kokkulangevuses arvutatuga. Eestis korraldab sertifitseerimist Tartu Ülikooli spin-off-ettevõte PassiveHouse OÜ. Lisaks hoone sertifitseerimisele jagatakse sertifikaate ka passiivmaja ehituseks sobivatele komponentidele. Siiski ei tähenda sertifitseeritud passiivmaja komponentide kasutamine ehitusel, et saavutatakse passiivmajastandard. Heade komponentide vigasel või valel kasutamisviisil saadud hoone ei moodusta vajalikku kvaliteetset tervikut.
Kriteeriumid
Passiivmaja on hoone, mis vastab kõigile järgmistele kriteeriumitele (kasulik põrandapind, inglise keeles TFA – treated floor area, mille kohta energiavajadus esitatakse, on passiivmaja meetodi puhul defineeritud mõiste ): Kriteeriumite 1–3 paikapidavust peab olema kontrollitud arvutuslikult tarkvarapaketiga PHPP ning õhupidavust peab olema mõõdetud meetodil Blower-door test, kusjuures mõõdetav väärtus on n50 näitaja, standardi EVS-EN 13829 alusel. Passiivmaja kriteeriumid erinevad natuke eluhoone ja muu otstarbega hoone jaoks.
Passiivmaja sisekliima
Kui kõik passiivmaja kriteeriumid on täidetud, võib hoones eeldada väga head sisekliimat. Tänu soojustagastusega ventilatsioonile, heale isolatsioonile ja õhupidavusele on hoones:
Põhimõtted
pisi|Passiivmaja põhimõtte skeem
Paljud uuringud tõdevad, et kõrge energiatõhususe, hea sisekliima ja majanduslikus ei ole üksteist välistavad (CEPHEUS ). Passiivmajas peaks see olema saavutatud. Varasemaga võrreldes energiavajaduse oluline vähendamine nõuab ka teistmoodi lähenemist hoone planeerimisele ja ehitusele. Passiivmaja eeldab põhjalikku täiendõpet, seega koolitatakse spetsiaalseid passiivmaja asjatundjaid. Passiivmajade puhul on väga oluline projekteerimisel detailid korrektselt lahendada, korrektselt kirjeldada hoonekomponente ja hoolikat teostada ehitustöid platsil. Erilist tähelepanu pööratakse järgnevale:
Passiivmajade planeerimisel peetakse silmas hoone paiknemist, ümbruskonda ja kliimat, kuhu see ehitatakse. Hoone põhifassaad akendega suunatakse passiivse päikeseenergia kasutuse maksimeerimiseks ekvaatori poole: lõunapoolkeral põhja, põhjapoolkeral lõunasse. Siiski kõige olulisem, eriti parasvöötme piirkonnas, on hoone koguenergia vajaduse minimeerimine. Jahutusvajaduse vähendamiseks on paljudes piirkondades vaja piirata suvel ruumi sisenevat päikeseenergiat. Selleks paigaldatakse erinevaid päikesevarje, istutatakse heitlehist kõrghaljastust, ronitaimi jne.
Passiivmaja ehitamisel pole materjalid olulised, kuid tihti kasutatakse vähemalt mõne siseseina jaoks massiivset konstruktsiooni, et suurendada termilist massi ja seega vähendada temperatuuri kõikumist: vähendada suviseid tipptemperatuure, talvel väga külmaga hoida temperatuuri kõrgemal ning vältida kevadist ja sügisest ülekuumenemist.
Passiivmaja erineva kliimaga piirkondades
Passiivmaja meetodit saab kasutada väga erineva kliimaga piirkondades. Üldine põhimõte püsib igal pool sama, kuid sama tulemuse saavutamiseks tuleb erinevates kliimavöötmetes varieerida nõudmisi komponentidele ja ehituskvaliteedile.
Põhjamaad
Külmemas kliimas on põhiline probleem talviste tipptemperatuuride ajal hoones piisavalt kõrge temperatuuri hoidmine. Sama kvaliteedi saavutamiseks peab hoone olema Kesk-Euroopas ehitatud majast märgatavalt paremini isoleeritud ja õhupidav.
Tehniliselt on passiivmaju võimalik ehitada ka 60. laiuskraadist põhja poole, kuid hinnangute kohaselt on seal ehituse maksumus oluliselt suurem.
Troopiline kliima
Kuumemas kliimas tuleb suuremat tähelepanu pöörata hoone jahutamisele. Passiivmajade puhul kasutatakse valdavalt passiivseid jahutusviise, nagu päikesevarjud ja öine tuulutus akende kaudu.
Ehituskulud
Passiivmajas on võimalik jätta küttesüsteem välja ehitamata, seega saab nii säästetud raha kasutada parema hoonekarbi ehitamisele ja soojustagastusega ventilatsiooniseadme ostmisele. Tänapäeval on tänu passiivmajakomponentide turu konkurentsi tekkele Saksamaal võimalik hooneid hoolikalt planeerides võimalik passiivmaju ehitada juba tavamajaga võrreldes sama hinnaga. Seda on näidatud kortermaja jaoks Fribourgi kantonis Vaubanis. Üldiselt on aga passiivmaja ehitamine kuni 14% tavamajast kallim.
Ülalpidamiskulud
Passiivmaja kütteenergia vajadus on väga väike ning seega on hoone kasutusajal jooksev kulu samuti.
Toetused
Poliitiliste otsuste tõttu paljudes riikides toetatakse passiivmajade ehitust rahaliselt toetuste maksmise või madala intressiga laenudega. Mõnes riigis toetatakse ka passiivmaja komponentidega renoveerimistöid.
Seosed teiste kontseptsioonidega
Šveitsis kasutatakse passiivmaja standardiga sarnast standardit MINERGIE-P.
Euroopa Liit on liginullenergiahoonet defineerides toetunud osaliselt viimase 20 aasta jooksul passiivmaja arendamisest saadud kogemustele. Suure energiatõhususe saavutamise järel saaks riikide hoonete sektori väikese allesjääva energiavajaduse aastaks 2050 katta üksnes taastuvate energiaallikate baasil.
Sündinud 29. veebruaril
''Siin loetletakse 29. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Scotia laam
pisi|300px|{{legend|#A8C8C0|Scotia laam on kujutatud kaardi alaosas rohekassinisena.|border=#000 solid 1px}} Scotia laam ehk Drake'i laam on ookeanilise maakoorega laam, mis piirneb põhjas Lõuna-Ameerika laama, idas Lõuna-Sandwichi laama ning lõunas ja läänes Antarktika laamaga.
Rockin' Lady & her Rivertown Boys
thumb pisi Rockin' Lady & her Rivertown Boys (endise nimega The Rumble Beat) on 2008. aastal loodud Eesti rockabilly-ansambel.
Liivimaa-Moskva sõda
Liivimaa-Moskva sõda oli relvakonflikt ühelt poolt Vana-Liivimaa riikide ja teiselt poolt Moskva suurvürstiriigi ja Pihkva vürstiriigi vahel aastatel 1501–1503. Laiemas plaanis oli see Teise Moskva-Leedu sõja osa.
Sõda algas pärast pikemat pingete kasvu Liivimaa ja Moskva vahel, kus olulisimat rolli mängis Vene konflikt Hansaga. Pärast Leeduga liidu sõlmimist tungisid Liivimaa väed 1501. ja 1502. aastal Pihkvamaale, kuid Leedu vägede puudumise ja Moskva abijõudude kohalejõudmise tõttu ei suudetud otsustavat võitu saavutada. 1501/1502. aasta talvel rüüstasid Vene väed Liivimaad. 1502. aasta sügisel toimus sõja suurim, Smolino lahing, mida on loetud Liivimaa vägede viimaseks suuremaks võiduks. 1503. aasta alguses lõppes sõda piirimuutusteta rahu sõlmimisega.
Eellugu
pisi|[[Ivan III]] Sõda sai alguse tänu Liivimaa idapiiril 15. sajandi lõpus kujunenud pingelisele olukorrale. Moskva oli Ivan III valitsusaja (1462–1505) algusest peale kiirendanud oluliselt "kõigi Vene maade kogumist". 1478. aastal langes Moskva otsese võimu alla ka Novgorod ning Pihkva muutus Moskvast üha enam sõltuvaks. Tugeva ekspansiivse ning tsentraliseeritud riigi jõudmine suhteliselt lõdvalt seotud Liivimaa konföderatsiooni piirideni tekitas üha suuremaid probleeme. Moskvalased muutusid liivimaalaste suhtes aina enesekindlamaks ning üleolevamaks, asudes nõudma idapiiri senisest täpsemat (Moskva kasuks) äramärkimist ning endi kaubaõiguste suurendamist.
1492. aastal ehitasid venelased Narva linnuse vastu Jaanilinna linnuse, mis tähendas Vadjamaa minekut Moskva kindla kontrolli alla, 1494. aastal suleti Novgorodis Hansa kaubakontor, vangistati ka seal olnud kaupmehed, kellest enamik olid liivimaalased, ning konfiskeeriti nende kaubad. See tekitas mõistagi suurt rahulolematust ning kuigi ordumeister Wolter von Plettenberg eelistas esialgu rahu hoida, hakati üha intensiivsemalt valmistuma ka sõjaks. 1498. aastal hakati Valga maapäeva otsusega Liivimaal koguma sõjamakse iga Eesti ala majapidamise pealt 15 ja Läti ala pealt 20 marka. Samuti saadeti abipalveid nii keisrile kui ka paavstile.
Oli selge, et üksi Liivimaa Moskva vastu ei saa, seetõttu hakati otsima liitlasi. Ent Taani ja Rootsi, mis olid parasjagu ühise kuninga Hansu võimu all, polnud idasõjast kuigivõrd huvitatud ning Hans püüdis pigem diplomaatiliste läbirääkimiste teel tagasi saada Eestimaad. Nii jäi ainsaks liitlasena Leedu suurvürstiriik, mis oli enam kui sajandi olnud Moskva konkurent "Vene maade kogumisel" ja pidas oma järjekordset sõda Moskvaga aastatel 1499–1503. Selles läks tal küllaltki halvasti ning Leedu oli juba korduvalt Liivimaalt abi palunud. Liivimaalased ei tahtnud küll sõda, kuid samas läksid nende suhted venelastega üha pingelisemateks, Pihkvast ja Jaanilinnast korraldati pidevalt rüüsteretki Liivimaa idaalade vastu, pealegi kardeti, et Moskva võib Polatski enda kätte saada, mis tähendanuks Väina jõe kaubatee langemist tema kontrolli alla. 1500. aastal pöördus Leedu suurvürst Aleksandras juba otseselt Plettenbergi poole ning pärast mõningast kõhklust sõlmiti 1501. aasta alguses Vilniuses ametlik kaitse- ja ründeliit Moskva vastu. Liit ratifitseeriti 17. mail Vilniuses ning 21. juunil Võnnus Maapäeval.
Sõja algus. Plettenbergi esimene sõjakäik
pisi|[[Irboska linnuse varemed]] Aleksandras ja Plettenberg plaanisid võtta ette Leedu-Liivimaa ühise sõjakäigu, mille peaeesmärgiks pidi olema Pihkva vallutamine, kusjuures väed pidid kohtuma Ostrovi kindluse all, selle ühiselt vallutama ning seejärel Pihkva peale marssima. Ent 17. juunil 1501 suri Aleksandrase Poola kuningast vend Jan I Olbracht ning esimene asus sõdimise asemel Poola trooni nõudlema. Nii pidi Liivimaa sõjatandrile astuma üksinda. Et kõik ettevalmistused olid juba tehtud ja kokku oli kogutud võib-olla Vana-Liivimaa ajaloo suurim armee (Plettenbergi toonase sekretäri ja hilisema Tartu piiskopi Christian Bomhoweri kroonika "Eynne schonne hysthorie" järgi kuni 80 000 meest, tõenäoliselt viis kuni kümme korda vähem), otsustas Plettenberg 1501. aasta augustis siiski sõjaretke ette võtta, lootes, et 5000-meheline Leedu abivägi siiski Pihkvamaale tuleb. Pealegi olid suhted venelastega rikutud, kuna juuli lõpupoole olid Tartus viibivad Vene kaupmehed kirikurüüste ettekäändel vangistatud. Seda aktsiooni tõlgendasid pihkvalased aga otsese sõja kuulutamisega ning pöördusid kohe abipalvega Moskva poole. Suurvürst saatiski oma väesalgad Novgorodist, vürst Vassili Šuiski ja Tverist, vürst Daniil Penko juhtimisel pihkvalastele, mida juhtis vürst Ivan Gorbatõi, appi ning venelaste ühendväed jõudsid augusti lõpuks enam-vähem üheaegselt liivimaalaste omadega Pihkva läänepiirile.
Tagasiteel proovisid Liivi orduväed vallutada ka Irboska linnust, kuid selle meeskond oli vahepeal saanud täiendust ning vallutuskatse ebaõnnestus. Septembri keskpaigaks tagasi Liivimaale jõudnud vägede seas puhkes epideemia, ka ordumeister jäi raskelt haigeks. Tõenäoliselt oli tegu tüüfusega.
Venelaste rüüsteretked 1501.–1502. aasta talvel
Plettenbergi retkele vastasid venelased alates novembrist omapoolsete rüüsteretkedega, vojevoodide Daniil Štšenja ja Aleksandr Obolonski juhtimisel, koos Kaasani tatarlaste väesalgaga. Rüüsteretked laastasid eriti Tartu piiskopkonda ning ulatusid ka Viljandi ja Võnnu alla.
24. või 25. novembril toimus Tartu ja Moskva vägede vahel Helme ordulinnuse juures Helme lahing, mille Moskva ja nende liitlaste Kaasani tatarlaste vägi võitsid, kuid lahingus hukkus vojevood Aleksandr Obolenski.
Moskva vägede viimane tõsine retk toimus 1502. aasta jaanuaris, kui rüüstati taas Tartu piiskopkonda. Maa laastamise ulatuse kohta on esitatud erinevaid hinnanguid, "Schonne hysthorie" järgi oli Vene vägede suuruseks ligi 100 000 meest ning liivimaalasi tapeti või vangistati üle 40 000 inimese. Need on ilmselged liialdused, tõenäoliselt olid mõlemad arvud vähemalt kümme korda väiksemad. . Põhja-Eestisse tegi samal ajal kuni Tallinnani, rüüsteretke moskvalaste sõjasalk vojevoodi Daniil Štšenja juhtimisel.
Plettenbergi teine sõjaretk
pisi|Osa [[Pihkva kremlist, mida liivimaalased 1502. aastal edutult vallutada püüdsid]]
1502. aasta algul oli Liivimaa näiliselt kokkuvarisemise äärel, seda enam, et Taani-Rootsi konflikti tõttu lahkusid paljud palgasõdurid parema palga lootuses Liivimaalt Taani. Tartu piiskop ähvardas samal ajal Moskvaga separaatrahu sõlmida, Harju-Viru rüütelkond end aga kõrgmeistri või Taani võimu alla anda, kui Plettenberg midagi kiiresti ette ei võta. Veebruaris-märtsis tungisidki orduväed nii Narva kui ka Vastseliina juures vastavalt Tallinna komtuur Johann von der Recke ja maamarssal Johann von dem Broele juhtimisel üle piiri Ivangorodi ja Pihkvamaal, Krasnõi Gorodile ning võitsid mitmes lahingus venelasi.
Nende edu polnud aga otsustav, ühtegi ala enda kätte pikemalt ei saadud. 9. märtsil toimus lahing Ivangorodi all, milles langes Vene poolt Novgorodi asehaldur Ivan Kolõtšev. 17. märtsil alustati Krasnõi Gorodi piiramist, mida ei suudetud vallutada, marssal põletas maha Krasnõi Gorodi ümbritseva asula. Nõnda otsustas ordumeister korraldada uue suurema sõjaretke ning vallutada kiire löögiga Pihkva, et seejärel jõupositsioonilt rahu sõlmida. Leedu olukord oli aga veelgi raskemaks muutunud, teda ründasid lõunast ka Krimmi khaaniriigi väed, samas kui Smolensk ja Orša oli venelaste kätte langemas. Seetõttu ei saanud Aleksandras liivimaalastele endiselt abi anda, vaid palus Plettenbergil hoopis Smolenski alla appi tulla. Seda ordumeister siiski võimalikuks ei pidanud ja otsustas proovida Pihkvat ikkagi üksinda kiire löögiga vallutada.
Nii pidi Plettenberg 1502. aasta septembris vaid umbes 4000–5000 mehega asuma 6. septembril Pihkvat piirama. Tal õnnestus vallutada kolm Pihkva eeslinna, kuid seejärel asusid pihkvalased läbirääkimistesse, keeldudes aga samas linna loovutamast. Samal ajal sai Plettenberg teada, et suurvürst oli Novgorodist välja saatnud suure abiväe. Nii otsustas ta linna piiramise lõpetada ning taandus kagusse Smolino järve äärde, kus jäi lahinguvalmilt venelasi ootama. Väed kohtusidki sealsamas 13. septembril ja vaatamata venelaste arvulisele ülekaalule (neid oli ilmselt 18 000; "Schonne hysthorie" järgi olnud venelasi umbes 90 000, mis on aga taas ilmne liialdus) õnnestus Plettenbergil neid Smolino lahingus lüüa. Seejärel lahkusid Liivimaa väed Pihkvamaalt.
1502. aasta talvel sooritasid Moskva-Leedu sõja eel Moskva suurvürsti alamaks hakanud vürstide Vassili Ivanovitš Šemjatšitš (Novgorod-Severskii vürst) ja Semjon Ivanovitš Možaiski (Starodubi vürst) väesalgad uue rüüsteretke Liivimaale.
Vaherahu sõlmimine
pisi|Wolter von Plettenbergi büst [[Võnnu kirikus; loodud Smolino lahingu võidu mälestuseks]]
Kuna Leedu kaldus sõlmima rahu ning Liivimaa ressursid olid otsakorral, otsustati 1503. aasta alguses asuda rahuläbirääkimistesse. 1503. aasta 25. märtsil sõlmiti Leedu vahendusel Liivimaa ja Moskva vahel kuueks aastaks vaherahu, millega põhimõtteliselt kinnitati asjade sõjaeelset seisu. Rahu pikendati enam-vähem samadel alustel ka 1509., 1521., 1531. ja 1551. aastal. Ehkki Vene pool esitas Liivimaale mitmeid nõudmisi kaubanduse ja usuasjade osas, ei hakatud nende reaalset elluviimist nõudma.
Liivi-Moskva sõda oli Liivimaa viimane katse kõrvaldada Moskva-poolset ohtu relva jõuga (esimese taolise katse oli teinud Bernhard von der Borch aastatel 1480–1481). Ilmselt oleks sõda Liivimaa ja Moskva vahel varem või hiljem puhkenud nagunii, vähemalt nõnda tundus see tolleaegsetele liivimaalastele. Seega püüdis Plettenberg kasutada sõjaks võimalikult soodsat momenti. Siiski kukkus tema üritus läbi ning Liivimaa päästis tema Smolino võidust enam Venemaa huvide pöördumine itta (Pihkva vürstiriik annekteeriti 1510, seejärel asuti tegelema tatari khaaniriikidega). Samas võis siiski just sisuliselt viigiseisu, ent suurema Liivimaa-poolse sõjalise aktiivsusega peetud Liivimaa-Moskva sõda vähemalt osaliselt põhjustada Moskva läänepoolsete huvide ajutise raugemise. Liivimaa-Venemaa vahelise pika rahuperioodi põhjuseks on peetud ka Poola-Leedu ja Venemaa vahelist jõutasakaalu 16. sajandi esimesel poolel.
Tundu
Tundu on küla Võrumaal Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mõniste valda.
Tundu küla läbivad Peeli ja Vaidva jõgi.
1977. aastal liideti Tundu külaga Pihkura, Piili (Peeli), Sae (1970 Soe) ja osa Luhtu külast.
Osake
Osake on mingi objekti osa, millel on veel seda objekti kirjeldavad omadused säilinud. Näiteks värviosake on värvilahuses oleva pigmendi tükike. Kui vaadelda lahusetilka, milles ei ole seda pigmenditükikest, siis ei ole see enam värvi osake. Keemias on aine vähimaks osakeseks aine molekulid. Keemiliste elementide vähimaks osakeseks on selle elemendi aatom. Osakeseks võib nimetada ka aatomituuma (näiteks alfaosake, mis on alfakiirguse vähim osa, on heeliumi aatomi tuum).
Subatomaarseteks osakesteks nimetatakse aatomituumast väiksemaid osakesi, mis jagunevad omakorda liitosakesteks ja elementaarosakesteks. Viimased on meile tuntud maailma tõeliselt vähimad osakesed. Elementaarosakeste puudub teadaolevalt sisemine struktuur.
Osake akustikas
Osakeseks (mõnikord ka heliosakeseks) nimetatakse akustikas kujuteldavat lõpmatult väikese ruumalaga keskkonna (tahke keha) osa, mis mingis kindlas ruumi punktis helilaine olemasolu korral liigub koos keskkonnaga. Seeläbi omistatakse heliosakesele akustikas helilaine tekitatud keskkonna lokaalseid liikumisi iseloomustavaid suurusi nagu osakese siire, osakese kiirus ja osakese kiirendus. Täpsustuseks tuleb märkida, et heliosakesed on määramatult väikese ruumalaga võrreldes helilaine lainepikkusega.
Albaania kuningriik (1943–1944)
Albaania kuningriik (albaania: Mbretnija Shqiptare, saksa: Königreich Albanien) oli aastatel 1943–1944 de jure sõltumatu riik. Enne vaherahu Itaalia ja liitlaste relvajõudude vahel 8. septembril 1943 oli Albaania olnud de jure personaalunioonis ja de facto Itaalia kuningriigi kontrolli all. Pärast vaherahu ja Itaalia lahkumist teljeriikide hulgast sisenes Saksa sõjavägi Albaaniasse ja see läks Saksa mõju alla.
Sakslased pooldasid Balli Kombëtari kuningas Zog I pooldajate ees ja panid seega Balli Kombëtari Albaanias Saksa võimu all vastutama. Albaania Balli Kombëtari võimu all sisaldas enamuse Kosovost, samuti Lääne-Makedooniat, Tutin linna Kesk-Serbias ja maariba Ida-Montenegros. See oli Balli Kombëtari poliitika koguda kõik albaanlastega asustatud territooriumid ühte riiki.
Saksa sissetung ja Saksa Albaania ehitamine
Sissetungi ootuses koostas Wehrmacht rea sõjalisi plaane tegutsemiseks Itaalia osaluse vastu Balkanil koodnimega Konstantin. Ja veel, Saksa sõjaväeluure (Abwehr) II osakonna üksused saadeti aprillis 1943 Mitrovicësse (tänapäeva Kosovos) püüdega saavutada teatud mõju kasvava hulga itaallastega rahulolematute albaanlaste seas. Veelgi enam, juulis ja augustis 1943 okupeeris Saksa armee Albaania lennuväljad ja sadamad, näiliselt Itaalia Albaania kaitsmiseks liitlaste võimaliku sissetungi eest. Augusti keskpaigaks oli Albaanias umbes 6000 Saksa sõdurit.
Esimene välisministeeriumi poliitiline käik enne sissetungi oli endise Viini linnapea Hermann Neubacher nimetamine Joachim von Ribbentropi eriesindajaks Kagu-Euroopas. Neubacher, juba tegev Balkanil Hitleri esindajana majandusküsimustes, sai Saksa võtmefiguuriks Balkanil sõja teisel poolel. Kuigi ta ei olnud ametlikult 10. septembrini Albaaniasse vastutama määratud. Pärast Neubacheri ametissenimetamist lähetati Mitrovicësse major Franz von Scheiger. Scheiger, kes oli olnud Albaanias varem Austria-Ungari armee ohvitserina, oli isiklikult tuttav paljude Albaania sõdadevaheliste mõjupoliitikutega.
Sakslased plaanisid luua sõltumatu neutraalse Albaania, mida kontrollinuks sakslastesõbralik valitsus. Pärast Mukje kokkuleppe murdmist Albaania partisanide poolt puhkes Albaania partisanidega (kelle selja taga olid Jugoslaavia partisanid, kelle selja taga omakorda olid liitlased) ja Balli Kombëtari vahel sõda.
Pärast Itaalia vägede kapituleerumist 8. septembril 1943 okupeerisid Saksa väed kahe diviisiga kiiresti Albaania. Sakslased moodustasid Tiranas 'neutraalse valitsuse' Balli Kombëtari osalusel.
Albaania sõltumatu riik
200px|pisi|vasakul|Saksa [[Wehrmachti sõdur kõnelemas albaanlasega]]
Sakslased kavatsesid luua autonoomse valitsuse ja nad püüdsid veenda Albaania juhte moodustama valitsus, et riigi juhtimine üle võtta. Paljud kõhklesid, eriti kuulduste levides, et Briti väed valmistusid Albaaniasse tungima. Kuid Kosovo Albaania juhid mõistsid, et Saksa kaotus tähendaks naasmist Jugoslaavia võimu alla, ja olid koostööks valmis. 14. septembril 1943 moodustati Albaania valitsus koosseisus Ibrahim bej Biçakçiu Elbasanist, Bedri Pejani ja Xhaferr Deva Kosovost. 243-liikmeline rahvuskogu hakkas tegutsema 16. oktoobril 1943, valides riiki valitsema neljaliikmelise Kõrgema Regentnõukogu (Këshilli i Lartë i Regjencës).
Uus valitsus, mis lubas jääda sõjas neutraalseks, suutis taastada palju stabiilsust. Valitsus ja kohtusüsteem tegutsesid taas ja Albaania koolid taasavati Põhja- ja Kesk-Albaanias. Võeti ka samme maareformi elluviimiseks.
13. juulil 1944 saavutas Albaania formaalse sõltumatuse Saksa egiidi all. Albaania staatus sarnanes Horvaatia ja Slovakkia omaga, omades suhtelist suveräänsust natsi-Saksamaa alluvuses. Ante Pavelići Ustaša režiim Horvaatias laiendas oma tunnustust albaanlastele.
Kõrgem Regentnõukogu
Pärast liidu Itaaliaga ametlikku laialisaatmist tühistati paljud pärast Itaalia sissetungi kehtestatud seadused ja Albaania kuulutati vabaks, neutraalseks ja sõltumatuks. Samal ajal tühistas rahvuskogu 1940. aasta juuni seaduseelnõu, mis kuulutas Albaania Itaalia kaassõdijaks. Rahvuskogu teatas, et Albaaniat hakkab ülejäänud sõjaajal valitsema neli regenti – üks esindaja igast Albaania neljast suurest usukogukonnast. Sakslased lõid valitsuse, mis sarnanes sellega, mis valitses pärast Wiedi printsi tagasiastumist septembris 1914, näidates austust mitte ainult Albaania ajaloole, vaid ka Albaania usulisele ülesehitusele.
Lef Nosi valiti kui õigeusklike esindaja. Sunnimoslemite esindajaks suutsid sakslased meelitada Fuat bej Dibra, Suur-Albaania maaomaniku, kellel sarnaselt Nosiga oli pikk ja väärikas elulugu. Erinevalt teistest oli Dibra osalenud Mustafa Kruja kollaboratsionistlikus kabinetis, kuid novembris 1942 valiti ta Balli Kombëtari keskkomiteesse ja oli sakslastele seega midagi saagitaolist. Albaania katoliiklasi esindas frantsisklaste prior Shkodërist isa Anton Harapi, kes säilitas sidemed nii kosovlastega kui ka Albaania partisanidega. Kuuldes tema nimetamisest, püüdsid partisanide saadikud edutult teda loobuma keelitada. Hermann Neubacher tundus olevat kujundanud sooja isikliku suhte Harapiga, osalt seetõttu, et Harapi oli osa haridusest saanud Merano ja Halli kloostrikoolis Tiroolis. Bektašimoslem Mehdi Frashëri oli üks kõige austusväärsemaid elavaid albaanlasi. Ta nõustus regentnõukogu juhatama.
Nõukogu juhtimine oli esialgu määratud roteeruvana, kuid Lef Nosi keeldus tervislikel põhjustel ja Anton Harapi väitis, et katoliku mungana ei või ta võtta seisukohta, milles ta on sunnitud määrama surmanuhtlust.
Kogunenud regentnõukogu asus moodustama püsivat valitsust, mis algataks protsessi kaose lõpetamiseks ja Albaania stabiliseerimiseks. Pärast kiireid läbirääkimisi kehtestati 5. novembril kosovlase Rexhep bej Mitrovica juhitud valitsus.
Sõjavägi
200px|pisi|vasakul|Albaania ja Saksa sõdurid Itaalia tanki kõrval
Ballistid ja Saksa väed survestasid tugevalt kommuniste pärast neutraalse valitsuse moodustamist. Ballistid purustasid üsna suure kommunistlike partisanide rühma Tirana edelaosas. Umbes 2000-meheline partisanide vägi hävitati. Teiste suurte partisanivägede kaotustega taganesid Albaania kommunistid taktikaliselt, alustades sissisõda Balli Kombëtari vastu. Ballistid koos sakslastega okupeerisid Tsamouriá piirkonna (Çami albaanlaste kollaboratsioon teljeriikidega).
Kosovos ja Lääne-Makedoonias, kui need olid sõltumatu Albaania riigi osad, oli Saksa ja ballistide vägedel aeg-ajalt kokkupõrkeid Jugoslaavia partisanidega. Kui Maqellarë, poolel teel Dibëri ja Peshkopia vahel, vallutati Viienda Partisanibrigaadi poolt, käivitasid sakslased Xhem Hasa ballistide vägede abil rünnaku from Dibër, võites partisane. Fiqri Dine, Xhem Hasa ja Hysni Dema, samuti kolm Saksa majorit juhatasid sõjaväekampaaniaid Albaania ja Jugoslaavia partisanide vastu.