cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jing Fang
Jing ja astroloogia
Jing Fani sulest pärineb traktaat "Jingxi Yizhuan" (京氏易傳, Isand Jingi Muutuste traditsioon), mis kujutab endast "Yi Jingi" kasutusele tuginevat astroloogilist kalendrit. Rida tema poolt kasutusele võetud reegleid ja guade korrastusi on "Yi Jingi" traditsioonis ja taoismis laialt levinud. Tuntumad on järgmised korrastused:
Koidu (Lääne-Saare)
Koidu oli küla Saare maakonnas Lääne-Saare vallas.
2014. aastani kuulus küla Kaarma valda. 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus liideti küla Randvere külaga, mille nimeks sai Suur-Randvere.
Külas asus Randvere raamatukogu.
Ust-Luga
Ust-Luga ehk Laukaansuu ehk Laugasuu on asula (посёлок) Venemaa Leningradi oblasti Kingissepa rajoonis, Ust-Luga külaasunduse halduskeskus. Asub Lauga jõe (vene k. Luuga) suudmes. Ust-Luga "valla" juurde kuuluvad ka kõik Soome lahe avaossa jäävad Venemaale kuuluvad saared, sh Suursaar, Lavassaar ja Tütarsaared.
Ust-Luga majandus
Asula lähedal on Ust-Luga sadam, mida hakati Venemaa OAO Kompania Ust-Luga (ОАО «Компания Усть-Луга») poolt arendama vastukaaluks Venemaast sõltumatute Läänemere-äärsete riikide sadamatele ning Venemaa transiitkaubanduse Läänemere sadamatest (Muuga sadam, Riia sadam, Tallinna sadam) sõltumatuse saavutamiseks.
Ettevõtte juhtkond: direktorite nõukogu esimees Valeri Izraelit (Израйлит Валерий Соломонович), 1. asetäitja Aleksandr Jakovlev
Jaysh Anşār as-Sunnah
Jaysh Anşār as-Sunnah (ka Ansar al-Sunna; araabia keeles  جيش أنصار السنه  'Sunna Kaitsjate Armee',) on islamistlik relvastatud rühmitus Iraagis, mis on alates 2003. aastast võidelnud Iraagi okupatsioonivõimude vastu ning Iraagi ajutise valitsuse ja Iraagi üleminekuvalitsuse vastu.
Sunna Kaitsjate Armee rühmitus tegutses Iraagi põhja- ja keskosas. Sellesse kuulus Iraagi kurdi ja araabia sunniidi päritolu ning tõenäoliselt ka võõramaalastest võitlejaid. Rühmitusel on tihedad sidemed enne invasiooni Halabjah' lähedal mägedes baseerunud kurdi islami organisatsiooniga Anşār al-Islām. USA ametnike arvates rajati rühmitus septembris 2003 islamistlike sisside katusorganisatsioonina, mille tuumiku moodustasid endised Anşār al-Islāmi liikmed. Samast ajast (20. september) pärineb rühmituse esimene sõnum, mis teatab selle olemasolust. Rühmituse eesmärgiks on kuulutatud okupatsioonijõudude väljatõrjumine Iraagist ning seejärel islamiriigi rajamine. Rühmituse juht on Abu Abdullah al-Hassan bin Mahmoud, kes arvatakse olevat Anşār al-Islāmi ühe tähtsa võitleja vend.
Sunna Kaitsjate Armee võitles Iraagi sõjas ebaefektiivselt koalitsioonivägede vastu ning paistis silma tsiviilelanikkonna massilise tapmisega (enesetapu-autopommid). Kui šiiitide sissirakukesed olid suhteliselt efektiivsed ning põhjustasid koalitsioonivägedele märkimisväärseid kaotusi, jäi Sunna Kaitsjate Armee sõjaline edu pea olematuks.
Näidend
Näidend on kirjandusteos, mis on mõeldud peamiselt teatris esitamiseks.
Islami Da‘wa Partei
2005. aasta parlamendivalimistel osales ta koos Iraagi Islamirevolutsiooni Ülemnõukogu ja teiste šiiidi rühmitustega valimisblokis Ühinenud Iraagi Allianss.
Näidend
Näidendite põhiliigid on draama, komöödia ja tragöödia.
Vaata ka
تمثيلية Teatraĵo
Islami Da‘wa Partei
Partei esimees on peaminister Nūrī al-Mālikī. Enne teda oli parteijuht eelmine peaminister arst Ibrāhīm al-Ja‘farī. Praegu on tegemist suurima šiiidi parteiga Iraagi parlamendis.
Da‘wa Partei muutus oluliseks 1970ndatel, kui ta pidas Iraagi valitsuse vastast relvastatud võitlust, nimetades SEda režiimi terroriorganisatsiooniks. Ta toetas Iraani islamirevolutsiooni ning sai omakorda tuge Iraani valitsuselt, eriti Iraani-Iraagi sõja ajal. Siiski kavandas aş-Şadr märgatavalt teistsugust islamiriiki kui ajatolla Khomeynī oma. Kui Khomeynī ja Iraagi Islamirevolutsiooni Ülemnõukogu pooldasid võimu kuulumist ulimā' 'le, siis Da‘wa Partei pooldas võimu kuulumist ummah 'le.
Raivo Kõrgemägi
Raivo Kõrgemägi (sündinud 29. märtsil 1944 Amblas) on eesti helilooja, koorijuht ja muusikapedagoog.
Ta õppis 1962–1963 Tallinna Muusikakoolis koorijuhtimist Laine Karindi klassis, 1971 lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi muusikapedagoogika erialal ja Eesti Heliloojate Liidu noorte heliloojate seminari (juhendajad Veljo Tormis ja Heino Jürisalu).
Kõrgemägi töötas 1971–1991 Tallinna Muusikakeskkoolis solfedžoõpetajana ja lastekoori dirigendina ning 1991–2011 Soomes Pihtipudase rahvaülikoolis muusikaõpetajana ja koorijuhina.
Ta on loonud üle 300 laste- ja üle 50 koorilaulu, millest paljud on saavutanud suure populaarsuse. Mitmed neist on kõlanud üldlaulupidudel ("Mu Eestimaa", "Päevaramm", "Meie laagri poisid", "Laulud saatku meid", "Lõoke", "Lapsed tulid", "Kui tuju on mõnus").
Raivo Kõrgemäe lauludest on ilmunud 14 autorikogu: "Lastelaulud" (Eesti Raamat, 1988), "Jõulusoove" (Muusika, 1997), "Vaimulikke laule" (Eesti Muusikaühing, 1991), "Päikese lapsed" (Koolibri, 1996), "Pilla-palla" (Muusika, 1998), "Oi heldeke!" (Muusika, 1998), "Laululohe" (Muusika, 1998), "Seitse lille" (Muusika, 2001), "Mõtlen kevadest" (Muusika, 2001), "Sügisvärvid" (Muusika, 2001), "Ajast aega" (Koolibri, 2002), "Raivo Kõrgemäe laulud" (Avita, 2002), "Laule emadepäevaks" (Muusika, 2003), "Koolisõbrad" (SP Muusika, 2014).
Mõrhorod
Mõrhorod (vene keeles Миргород Mirgorod) on linn Ukrainas Poltava oblastis, Mõrhorodi rajooni keskus. Asub Horoli jõe ääres.
Mõrhorod on üks Ukraina vanimaid linnu. 12. sajandil rajati see ühena Kiievi-Vene idapoolsetest piiripunktidest. Linna esmamainimise aastaks on peetud 1530 või 1575. aastat. 1649. aastast oli linn Mõrhorodi kasakapolgu halduskeskus. 17. sajandil oli linn püssirohu valmistamise keskus.
20. sajandi algusest on Mõrhorod tuntud mudaravikuurort. 1927. aastal hakati seal puurima mineraalvett.
Leonardo DiCaprio
Juba lapsena hakkas Leonardo mängima reklaamides ja õppefilmides. 1990 lisandusid nendele episoodilised osatäitmised seebiooperites, näiteks "Uus Lassie", "Roseanne" ja "Santa Barbara" (viimases mängis ta noort Mason Capwelli). Mängufilminäitlejana debüteeris ta 1991. aastal õudusfilmis "Näkitsejad 3".
Ta on Oscari kandidaadiks esitatud viis korda, sealhulgas: parima meeskõrvalosatäitja kategoorias filmi "Mis piinab Gilbert Grape'i" (1993) ning parima meespeaosatäitja kategoorias filmide "Aviaator – valguses ja varjus" (2004) ja "Vereteemant" (2006) eest. Viiendal korral, 2016. aastal, sai ta parima meespeaosatäitja kategoorias Oscari osatäitmise eest filmis "Mees, kes jäi ellu" eest.
Ta on Kuldgloobuse kandidaadiks esitatud seitse korda: filmide "Mis piinab Gilbert Grape'i" (1993), "Titanic" (1997), "Püüa kinni, kui suudad" (2002), "Aviaator – valguses ja varjus" (2004), "Vereteemant" (2006), "Kahe tule vahel" (2006) ja "Mässajate tänav" (2008) eest. Neist esimesega kandideeris ta parima meeskõrvalosatäitja ja ülejäänutega parima meespeaosatäitja kategoorias. Ta võitis neist ainult ühe: rolli eest filmis "Aviaator – valguses ja varjus".
DiCapriol on oma filmistuudio Appian Way Productions ning alates 2004 on ta produtseerinud mitu filmi, millest viimastes ta ise näitlejana üles pole astunudki. Ta on ka auhinnatud filmi "Aviaator – valguses ja varjus" tegevprodutsent.
Filmid
pisi|2002 pisi|2014
Isiklikku
DiCaprio ei ole olnud abielus ja tal ei ole lapsi, kuid tal olnud mitu pikemat armusuhet, sealhulgas aastail 2001–2005 Brasiilia modelli Gisele Bündcheniga ja aastail 2005–2011 Bar Refaeliga. Veel on tal lähedane suhe olnud näiteks Blake Lively ja Erin Heathertoniga. Praegu on ta suhtes Saksa modelli Toni Garrniga.
Koidula (Saaremaa)
Koidula on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas.
Kaarma-Kirikuküla
Kaarma-Kirikuküla (kohalik hääldus Kerguküla) on küla Saaremaal Saaremaa vallas.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. 2014. aastani asus Kaarma vallas ja kandis nime Kirikuküla.
Kaarma-Kirikukülas on sündinud Oskar ja Rudolf Kallas.
Külast voolab läbi Põduste jõgi.
Kaarma-Kirikukülas asub Kaarma Peeter-Pauli kirik.
Küla territooriumile jääb Kaarma maalinn.
Küla lõunaosas asub Kaarma kalmistu.
Hanijalg
Hanijalg (Potentilla anserina) on roosõieliste sugukonda marana perekonda kuuluv rohttaim.
Hanijalg kasvab peaaegu kõikjal maailmas, levinum on põhjapoolkera parasvöötmes. Eestis on ta väga sage. Ta kasvab niiskel pinnasel; niitudel, karjamaadel, kraavikallastel, jäätmaadel ja mujal. Ta pole pinnase suhtes nõudlik, kuid eelistab valgusrikkaid kohti.
Hanijalg on mitmeaastane ühekojaline taim. Ta on roomava varrega, kasvab umbes 10 cm kõrguseks. Taim õitseb maist augustini, õied on kollased.
Hanijalg on hea meetaim.
Itaalia väikehurt
Itaalia väikehurt on väike tõukoer, kes kuulub hurdaliste perekonda. Itaalia väikehurdal (nimetatakse vahel ka itaallaseks või italiaanoks ) on kiired jalad ja hea nägemine, seega on ta hea jahikoer väikeste ulukite püüdmiseks.
Itaalia väikehurt on hurtade perekonnast väikseim. Ta on kitsa rinnaga, pika kaela ja pikkade jalgadega.
Tõu vanus on kuni 2000 aastat. Egiptusest on leitud mumifitseeritud koeri, kes on Itaalia väikehurdale väga sarnased, samuti on leitud Pompeist sarnaste koerte kujutisi.
Itaalia väikehurt on hea kaaslane, kuid ta ei talu külma ning on väga õrn. Teiste "mängukoertega" võrreldes on Itaalia väikehurdal haukumisel palju madalam hääl.
Itaalia väikehurdad on väga taibukad, kui asi on nende kasuks, näiteks oskavad nad väga kergelt kahel käpal kõndida. Neid loetakse ka headeks valvekoerteks, sest hauguvad võõraste helide peale. Itaalia väikehurtadega jalutatakse enamasti rihmastatuna. Nende jahiinstinkt on nii tugev, et piisab tuules lendlevast kilekotist või puulehest ning nad unustavad omaniku, kuulekuse.
Ludiidid
pisi| Ludiidid ehk masinapurustajad ehk masinalõhkujad olid Inglismaal 1811–1817 mässu tõstnud inimesed.
Ajalugu
18. sajandil alanud tööstusrevolutsioon käigus lisandus vesirattale aurujõud ning leiutati uut tüüpi, senisest suurema tootlikkusega kangasteljed ja muidki kanga ja rõivaste tootmise masinaid. Otsustavalt vähenes oskuskäsitöö vajadus, kangastelgedel võis töötada peaaegu igaüks. Järsud muudatused tehnoloogias mõjusid traditsioonilistele kangakudujate kogukondadele šokina.
Meeleheitel tööta jäänud töölised asusid ründama riidevabrikuid ja sepavasaratega lõhkuma uusi masinaid, leides nende suure tootlikkuse olevat töö kaotamise põhjuseks. Masinate lõhkumisega päädinud mässe oli puhkenud ka varem, sealhulgas 18. sajandi lõpus, kuid kaugeltki mitte nii laiaulatuslikke kui nüüd. Napoleoni sõdade ajal muutus nii tööliste kui ka ettevõtjate olukord Inglismaal raskeks. Sõjategevuse ning prantsuse sadamate blokaadi tõttu kaubandus katkes. Ettevõtjad tootsid veel mõnda aega lattu, kuni töö lõplikult seiskus. Elanikel kadus ostujõud, lisandus ikaldus põllumajanduses.
Ludiidid said nimetuse arvatava 18. sajandi lõpu masinalõhkuja Ned Luddi järgi (mäss puhkes toona ühismaade erastamise tõttu, 1779 lõhuti umbes 300 masinat). Masinalõhkujad allkirjastasid oma ähvarduskirjad järgmiselt: „Ned Lud(d)i kontor, Sherwoodi mets“. Nende tegevus algas märtsis 1811 Nottinghami ümbruses, kust levis puuvillatööstuse keskusse Manchesteri. Asuti mõrvama vabrikante ja röövima toiduladusid; rahutused jõudsid põhja villriiet tootvate Yorkshire'i vabrikuteni ja Lancashire’i. Parlament kehtestas karistuseks masinate lõhkumise eest surmanuhtluse (näiteks lord Byron oli pidas seda liiga karmiks karistuseks), mistõttu mässajad püüdsid igati varjata oma nimesid ning nõgistasid oma näod. Nad ei kutsunud üksteist nimepidi, vaid igaühel oli oma number. Rünnaku alustamiseks või lõpetamiseks andsid nad sageli märku püstolipaukudega. Hinnanguliselt lõhuti 1811. aastal üle tuhande masina.
Ehkki Briti armee sõdis korraga Mandri-Euroopa ja Põhja-Ameerika rinnetel (sõda USA-ga 1812–1815), saadeti mässajatele vastu 12 000 sõdurit; valitsus poetas masinalõhkujate sekka salakuulajaid. Armee ja ludiidide vahel toimus mitmeid kokkupõrkeid. Näiteks 1812. aasta aprillis ründas 150 ülestõusnut öösel William Cartwrighti vabrikut Rawfoldis Huddersfieldi lähistel (umbes poolel teel Leedsi ja Manchesteri vahel), mida kaitses väike rühm sõdureid ja tsiviilisikuid. Võitlus oli meeleheitlik, kaks ründajat sai surma. Vabrik jäi vallutamata, ükski kaitsja viga ei saanud. 14 Cartwrighti vabrikut rünnanut ja rünnakuga seotud meest hukati ligi aasta hiljem.
1812. aastal hakkas mäss vaibuma. Hukati üle kahekümne ludiidi, paljud saadeti Austraaliasse asumisele. See sünnitas kättemaksuhimu, rahutused, aga ka hukkamised ja väljasaatmised kestsid kuni 1817. aastani. Samas püüdis Alamkoda vastutulekuna keelata uued masinad, millega sai hõlpsalt sukakandu teha, kuid Ülemkoda tühistas keelu, leides, et tehnika arengut pole õige takistada.
Hooke'i seadus
pisi|Hooke'i seadus: vedru pikenemine on võrdeline mõjuva jõuga
Hooke'i seadus on füüsikaseadus, mis ütleb, et vedru kokkusurumiseks või pikemaks venitamiseks pikkuse \Delta l jagu vajaminev jõud F on selle pikkusega proportsionaalne (võrdeline) ehk. Teisalt on elastsusjõud F_e, mis takistab vedru pikemaks venitamist või kokkusurumist, võrdvastupidine venitava/suruva (deformeeriva) jõuga F ehk. Võttes kasutusele võrdeteguri k, saame seaduse kirjutada kujul:
kus tegurit k nimetatakse vedru jäikuseks.
Seadus sellisel kujul kehtib ainult väikeste deformatsioonide korral (vt proportsionaalsuspiir).
Seadus on nimetatud 17. sajandi füüsiku Robert Hooke’i järgi, kes mainis seda seadust 1676. aastal esimesena ladinakeelse anagrammina "ceiiinosssttuv". Oma anagrammi lahenduse ja selgituse avaldas Hooke kaks aastat hiljem (1678). Seal oli seadus kirjas kujul "ut tensio, sic vis", mis tõlgituna tähendab "kuidas pikenemine, nii jõud" või "pikenemine on võrdeline jõuga".
Üldistatud Hooke'i seadus
Üldistatud Hooke’i seadus isotroopse ideaalselt elastse keha jaoks on kirjapandav järgmiselt:
,
Deformatsioonienergia
Deformatsioonienergia ehk Sisejõudude potentsiaalne energia on deformeerunud elastses kehas salvestunud potentsiaalne energia, mis deformatsioonist vabanemisel teeb tööd. Deformatsioonienergia võrdub keha deformeerimiseks kulutatud energiaga. Plastse deformatsiooni puhul on välisjõudude töö deformatsioonienergiast suurem.
Viisuti kraav
Viisuti kraav on kraav Raplamaal Märjamaa vallas Kangru, Käriselja ja Veski külas.
Kraavi pikkus on 5 km ning see suubub paremalt Velise jõkke (31,7 km suudmest). Kraavi valgla on 4,4 km².
Kraavi lähe on Kangru külas. Kraavi suue on Veski külas. Alamjooksul ületab kraavi Haimre–Sulu–Velise tee, seal asub ka Sillaotsa talu dendraarium koos pargi ja puiesteega.
Kraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Viisuti kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1113700.
Ülepuhumine
Ülepuhumine on puhkpillide mängimise võte, mille korral tugevama puhumise tagajärjel hakkab õhusammas võnkuma kahe, kolme või enama võrdse osana ning tekivad ülemhelid.
Nobeli auhind
pisi|Nobeli auhinna medali lihtsustatud kujutis. [[Erik Lindbergi loodud medali tegelik kujundus on autorikaitse objekt.]] pisi|Video Jennifer Doudnale Nobeli medali üleandmisest Berkeleys 2020. aastal Nobeli auhind (ka Nobeli preemia) on rootsi keemiku, leiduri ja töösturi Alfred Nobeli testamendi põhjal asutatud iga-aastane rahvusvaheline füüsika-, keemia-, füsioloogia- ja meditsiini-, kirjandus- ning rahuauhind. Selle pälvinu on nobelist.
Nobeli auhinna saajad määravad Rootsi Kuninglik Teaduste Akadeemia (füüsika ja keemia alal), Kuninglik Meditsiiniinstituut (füsioloogia ja meditsiini alal), Rootsi Akadeemia (kirjanduse alal) ja Norra parlamendi Nobeli komitee (rahuauhinna). Komiteesid abistavad nelja Nobeli instituudi esindajad (3 instituuti asuvad Stockholmis, 1 on Oslos). Need komiteed pöörduvad iga aasta septembris kogu maailma teadlaste, kirjandustegelaste ja varasemate Nobeli auhinna laureaatide poole, et nad teeksid ettepanekuid, keda auhinnata. Valimised toimuvad oktoobri viimasel neljapäeval. Nobeli surma-aastapäeval, 10. detsembril annab Rootsi kuningas valituile Stockholmis kätte Nobeli bareljeefiga kuldmedali, diplomi ja tšeki. Samal ajal annab Norra kuningas Oslos kätte rahuauhinna.
Lisaks nendele auhindadele annab 1969. aastast Rootsi Riigipank välja Alfred Nobeli mälestusauhinda majanduse alal. Selle saaja otsustab samuti Rootsi Teaduste Akadeemia.
Nobeli auhind määratakse ühele isikule harilikult ainult üks kord, erandina on kaks auhinda saanud Marie Curie, Linus Pauling, John Bardeen ja Frederick Sanger. Surnud isikule auhinda ei määrata, erandina on postuumselt pälvinud auhinna rootsi kirjanik Erik Axel Karlfeldt (1931) ja ÜRO peasekretär Dag Hammarskjöld (1961. aasta rahuauhind).
Keila–Haapsalu raudteelõik
Keila–Haapsalu raudteelõik oli laiarööpmeline raudtee, mis ühendas Keilat Haapsaluga. Aastatel 2004–2019 oli säilinud 24,6 km pikkune Keila–Riisipere raudteelõik, mis on elektrifitseeritud ja kuulub Eesti Raudteele. Reisirongiliiklust korraldab sellel lõigul Elron. 2019. aastal valmis raudtee pikendus kuni Turbani ning reisirongiliiklus algas sama aasta 8. detsembril.
Nobeli auhind
Esimesed auhinnad anti välja Alfred Nobeli viiendal surma-aastapäeval 1901. aastal. Mõnel aastal pole sobivaid kandidaate leitud või on auhinnad andmata jäänud sõja tõttu.
Keila–Haapsalu raudteelõik
Raudteeliini avamine
Raudteeliini ehitust Keila ja kuurortlinna Haapsalu vahel alustati 1902. aastal ja see (vene Кегель-Гапсальская железная дорога, КГЖД – Kegel-Gapsalskaja železnaja doroga) avati 1905. aastal. Avatud raudteeliin võimaldas reisijatevedu Looderaudtee Balti raudteeliini Tallinna–Keila raudtee jätkuna kuurortlinna Haapsalusse, Haapsalu kreisi keskusse.
Nobeli auhind
Nobeli auhinna suurus (Rootsi kroonides)
Nobeli auhinna fondi haldab Nobeli Fond. Esialgu koosnes fond Alfred Nobeli pärandist 31 miljoni Rootsi krooni väärtuses. Fondi raha on investeeritud rahvusvahelistel börsidel üle maailma ja protsentidest laekuv summa jaotatakse igal aastal viieks võrdseks osaks, mis antakse isikuile, kelle töö on toonud inimkonnale kõige suuremat kasu.
Keila–Haapsalu raudteelõik
Raudteeliini avamine
Haapsalut, üksnes seal asuva ravimudaga, hindas puhkusekohana Venemaa keiser Nikolai II ning koos raudteeharuga ehitati Haapsalusse ka keisri ja keisriperekonna vastuvõtuks esinduslik Haapsalu jaamahoone. 39 meetrine avatud galerii, mis ühendas raudteejaama Keiserliku paviljoniga (kus tänapäeval asub Eesti Raudteemuuseum) ning keiserliku rongi vastuvõtuks vajalik 216 meetri pikkune perroon.
Raudteejaamad raudteeliinil
pisi|Keila jaamahoone pisi|Riisipere jaamahoone pisi|Turba jaamahoone pisi|Risti jaamahoone pisi|Palivere jaamahoone pisi|Endine [[Taebla raudteejaam]]
Keila–Haapsalu raudtee äärde rajati neli raudteejaama: Riisipere (Ризенбергъ, III klass), Risti (Ристи, III klass), Palivere (Паллиферъ, V klass) ja Haapsalu (Гапсаль, II klass).
Ajalugu
Juunis 1935 võeti reisijate veoks kasutusele Eestis ehitatud diisel-elektriline mootorvagun DeM 31 nimega Lendav Läänlane. Sõit Tallinnast Haapsallu kestis ligikaudu kaks tundi.
15. juulil 1965 alustasid elektrirongid sõitu kuni Vasalemma raudteejaamani. 4. septembril 1981 avati pikendusena elektrifitseeritud Tallinna–Riisipere raudteeliin.
1980. aastatel sõitis liinil Tallinn–Haapsalu kolm paari reisironge päevas, sõit kestis keskmiselt kaks ja pool tundi.
1990. aastate alguseks oli raudtee seisukord sedavõrd halvenenud, et rongisõit kestis juba üle kolme tunni. 1995. aasta kevadel lepiti Eesti Raudtee ja kohalike omavalitsuste vahel kokku alustada laguneva raudtee remonti. Riisipere–Haapsalu lõik oli tolleks ajaks Eesti Raudtee üks kõige halvema tehnilise seisukorraga lõik. Uute liiprite paigaldamine algas suvel, kuid töö seiskus teadmata põhjustel augustis.
1995. aastal kestis rongisõit Tallinnast Haapsallu juba ligi kolm ja pool tundi. Sama aasta augustis oli reisijaid rongis keskmiselt 130–190 päevas. Hoolimata suhteliselt väikesest reisijate arvust, sõitis liinil täispikk kuue vaguniga diiselrong DR1A, kuigi kulude kokkuhoiu seisukohalt oleks tasuvam olnud väiksem rongi koosseis. Ebaefektiivselt toimis ka piletimüügikorraldus. Keskmiselt ostis pileti vaid kolmandik reisijatest. 1995. aasta alguses maksis sõidupilet Tallinnast Haapsallu 14 krooni ja 90 senti.
Kohalik rongi reisija on meenutanud:
Raudtee kehvale seisukorrale vaatamata püsis kaubavedu Haapsalu liinil kasumis. Keskmiselt laaditi igas jaamas ööpäevas peale kaks vagunitäit metsamaterjali ja loomasööta. Laaditi maha kolm vagunitäit teravilja, kütust, loomasööta ja liipreid.
15. septembril 1995 võttis Eesti Raudtee haldusnõukogu ühehäälselt vastu otsuse sulgeda 52,8 km pikkune Riisipere–Haapsalu raudteelõik. Põhjuseks toodi raudtee halb tehniline seisukord: enamus rööpastest oli kulunud ning liiga kerget tüüpi. Lisaks oli rööbastee töökorras hoidmiseks vajalike osade tootmine lõpetatud. Riisipere–Taebla vahelisel lõigul olid rööpad valdavalt maha pandud 1960. aastatel ning mõned kõrvalteed isegi II maailmasõjaeelsel ajal. Lisaks olid raudteealused puitliiprid 30–40% ulatuses kõdunenud ega olnud suutelised enam rööpaid ohutuks liikluseks kinni hoidma. Sellises seisus raudtee kujutas rongidele ohtu isegi sõidukiirusel 27 km/h. Liinil reisirongiliikluse ajutiseks jätkamiseks oleks EVR-i hinnangul tulnud kohe investeerida 10 miljonit krooni.
Oluliselt paremas seisus oli Taebla–Haapsalu jaamavahe, kuna seal oli 1980. aastate lõpus teostatud kapitaalremont ning lubatud sõidukiirus tänu sellele 80–100 km/h.
22. septembril 1995 väljus Balti jaamast viimane selle liini regulaarne reisirong (DR1A-226) Haapsallu.
Rongiliikluse sulgemine põhjustas kohalike inimeste hulgas suurt vastuseisu, viimane rongisõit osutuski üliemotsionaalseks ja rahvarohkeks. Reedel 22. septembri õhtul jätsid Harju- ja Läänemaa elanikud kõigis Riisipere–Haapsalu raudteejaamades/peatustes hüvasti viimase leinavärvides kuusevanikuga pärjatud reisirongiga. Jaamahoonetel rippusid loosungid "Olgu jääv meile raudtee" ja "Ükskord me võidame niikuinii". Riisipere jaamas põlesid päikseloojangul rööbastel küünlad.
Reisijate ajutise veo korraldamist jätkati Eesti Raudtee tellitud bussidega, vastavalt raudteel kehtinud sõiduplaanile ja tariifidele.
Esialgu jäi Riisipere–Haapsalu lõigule sõitma üks kaubarong päevas, kuid vähese kasutusega raudtee langes sageli metallivaraste rüüstamiste ohvriks. Raudteelõigul töötanud 60 inimest viidi ettevõttesiseselt üle teisele tööle. 1995. aasta lõpuks ei olnud Haapsalu ja Rohuküla sadamat ühendavat raudteed rüüstamise tõttu enam peaaegu olemas. Lisaks oli rööpaid, eriti jaamade kõrvalteedelt, hakatud varastama ka Riisipere–Haapsalu vaheliselt raudteelõigult.
Novembris 1997 müüs Eesti Erastamisagentuur Riisipere–Haapsalu raudteelõigu sümboolse 5300 krooni eest (100 kr/km) ärimees Aarne Taalile. Kaasavaraks saadi Luhanski veduritehase kaubarongivedur M62-1296, mis nimetati ümber Robertiks. Loodi OÜ Haapsalu Raudtee, mis alustas kaubarongidega opereerimist antud lõigul. Esialgselt sõitis kaubarong kolm korda nädalas vedades Lääne-, Hiiu- ja Saaremaa jaoks (kokku 11 firmalt) kütust, puitu, vilja, vanarauda, kivisütt, soola ja kalakonserve.
2004. aastal otsustati Haapsalu–Riisipere vaheline raudteelõik üles võtta.
OÜ Haapsalu Raudtee opereeris kokku 6 aastat ja 24 päeva, pakkumisele raudtee taasriigistada andis MKM eitava vastuse. Rööbaste vanarauaks müügist saadud tulust investeeriti osaliselt raudteetammile rajatud kergliiklustee ehitusse.
Raudteeliini tänapäev
thumb|[[Elektrirong Stadler FLIRT EMU 1403 "Lendav Läänlane" Turba peatuses (2019).]] Säilinud 31 km pikkusel Keila–Turba raudteel liiguvad nüüdisajal Elroni elektrirongid liinil Tallinn–Riisipere, peatudes Keilas, Kulnas, Vasalemmas, Kibunas, Laitses, Jaanikal, Riisiperes ja Turbal.
2008. aastal avati Riisipere–Haapsalu–Rohuküla raudtee tammil ligi 60 km pikkune Läänemaa Tervisetee.
2015. aasta aprillis asutasid Haapsalu ettevõtjad raudteefirma (Lääne Raudtee AS), mille esialgne eesmärk on taastada Riisipere–Turba vaheline 6,5 km pikkune raudteelõik. 2017. aastal andis vabariigi valitsus ülesande AS Eesti Raudteele taastada Riisipere-Turba raudtee.
Jaanuaris 2019 algasid ehitustööd Riisipere–Turba 6,5-kilomeetrisel lõigul. Tööd lõppesid 2019. aasta sügisel. 8. detsembril 2019 avati regulaarne reisirongiliiklus Turbaga. Tegemist on Eesti kiireima raudteelõiguga, mille maksimaalne lubatud tunnikiirus on 140 km/h. Üle kuue kilomeetri pikkusel raudteel sõidavad Elroni elektrirongid kuni 11 korda päevas.
2024. aastaks kavatsetakse taastada Turba–Risti vaheline raudteelõik, mis on osa Tallinna–Haapsalu raudteeliini taastamisprotsessist.
Vaata ka
pisi|[[Haapsalu jaamahoone|Haapsalu raudteejaama peahoone kaugelt (2011)]]
Kaarma-Kungla
Kungla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Lääne-Saare valda ja kandis nime Kungla.
Eesti ohvitseride ülendamine 24. veebruaril 1938
Riigihoidja Konstantin Päts oma käskkirjadega ülendas auastmes järgmised Eesti ohvitserid alates 24. veebruarist 1938:
Kolonelleitnandid – kolonelideks:
Sanitaar kolonelleitnandid – sanitaar kolonelideks:
Majorid – kolonelleitnantideks:
Kaptenmajorid – kaptenleitnantideks:
Sanitaar major – sanitaar kolonelleitnandiks:
Veterinaar major – veterinaar kolonelleitnandiks:
Kaptenid – majoriteks:
Vanem-leitnandid – kaptenmajoriteks:
Sanitaarkapten – sanitaarmajoriks:
Leitnandid – kapteniteks:
Leitnandid – vanemleitnantideks:
Veterinaar leitnandid – veterinaar kapteniteks:
Farmatseut leitnandid – farmatseut kapteniteks:
Nooremleitnandid – leitnantideks:
Sanitaar nooremleitnant – sanitaar leitnandiks:
Lipnikud – nooremleitnantideks:
Käku
Käku on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas.
Külast on leitud muistse sepikoja (Käku sepikoja) jäänused.
Jack Nicholson
pisi|200px|Jack Nicholson
Jack Nicholson (õieti John Joseph Nicholson; sündinud 22. aprillil 1937 New Jersey osariigis Neptune'is) on USA filminäitleja, kes on tuntud neurootiliste tüüpide, sealhulgas kurjategijate kujutamisega. Ta on töötanud ka produtsendi, režissööri ja stsenaristina.
Ta on võitnud kolm korda filmiauhinna Oscari ja kandideerinud sellele koguni 12 korda. Ükski mees ei ole võitnud rohkem Oscareid näitlemise eest, naisnäitlejatest on Katharine Hepburnil 4 Oscarit. Nicholson ja Michael Caine on ainsad näitlejad, kes on kandideerinud Oscarile igal aastakümnel alates 1960-ndatest. Nicholson on võitnud 7 Kuldgloobust. 1994. aastal sai temast noorim näitleja, kes on pälvinud elutöö Oscari.
1999. aastal anti talle Cecil B. DeMille'i nimeline elutööauhind. 2001. aastal pälvis ta Kennedy keskuse auhinna.
Tema tuntumate filmirollide seas on osatäitmised filmides "Muretu rännumees", "Chinatown", "Lendas üle käopesa", "Enam paremaks minna ei saa" ja "Kahe tule vahel".
Jaanus Orgusaar
Jaanus Orgusaar (sündinud 16. märtsil 1971) on Eesti leiutaja ja disainer.
Haridus
Õppis aastatel 1994–1999 Eesti Kunstiakadeemias moe eriala.
Looming
1990. aastate algul disainis jalatseid ja rõivaid. Tootekujunduse ja Pisikese Maja arhitektuuriga hakkas tegelema 2009. aasta paiku, asutades oma ateljee.
Tema looming on inspireeritud geomeetriast. Ta mängib struktuuridega, mille tulemusena sünnivad disaini- ja arhitektuuriobjektid. Tema peamine kaubandusvaldkond on 3D-objektide modelleerimine jätkusuutlikult lehtmaterjalidest. Tema kirg ja sund tema loomingus on järgida biooniliste struktuuride ja universumi mustrite rada. Tema loomingust on rahvusvahelist kiitust pälvinud pisikese salongi Noa ja raamaturiiuli Comb, mida on nii rahvusvahelistel messidel tutvustatud kui ka ajakirjades ja raamatutes avaldatud.
Borealis OÜ
Borealis OÜ on perefirma, mis alustas tegevust 2010. aastal. Peadisainer on Jaanus Orgusaar. Eesmärk on jätkusuutlikult toota täiuslikkuseni lihvitud disainmööblit naturaalsest materjalist. Kuna enamik tooteist on kokkupandav, siis firma on suunatud ekspordile ja 70% toodetest liigub Eestist välja. Paljud sisustusesemeid on valminud disaineri enda pere praktilistest vajadustest. Kõik müügis olevad tooted on peres igapäevases kasutuses, aastate jooksul läbi proovitud, testitud ja täiustatud. Lisaks mööblile arendab firma väikearhitektuuri tooteid, mis pakuvad jätkusuutlikku ja looduslähedast mikromajade näol.
Riiul Comb
Skulpturaalne riiul COMB on ühtaegu nii kunstiteos kui ka praktiline mööbliese. Vormiliselt on tegu heptagoniga, mille pind on paisutatud. Kasevineerist riiulit hoiab koos ainulaadne kolmesuunaline tapisüsteem. Kolmnurkadel põhinev struktuur kannab ära ka kõige raskemad raamatud. COMBI geomeetria pärineb sfäärile paisutatud oktaeedrist, millest on välja lõigatud kaheksandik. See struktuur võimaldab saavutada õhulise, samas jäiga vormi.
Raamaturiiul COMB on sarja populaarseim toode. Riiul on puslena kokkupandav. Riiul koosneb 15 detailist ja selle kompositsiooni lõpetavad messingust rõngad, mille küljest riiul seina riputatakse.
Mikromaja Noa
Propageerides lihtsat ja minimalistlikku elu, on NOA kiirelt ja kergelt kokkumonteeritav ning olude ja keskkonna järgi kohandatav elamisüksus. Mooduleid on võimalik juurde liita ja ümber mängida, akna avast saab sel juhul mooduli liitekohas ukseava. Kui tavapärased nelinurksed aknad raamistavad vaate, siis NOA puhul kasutatud ümmargused aknad pigem avardavad vaadet. Hoone aluseks on kärje kujuline põhiplaan, millele asetatud seinapinnad koosnevad ühesuurustest rombi kujulistest moodulitest.
Taoline struktuur on lihtne ja ökonoomne, kuid samas tugev ning pakub võrratuid ruumielamusi. Kogu struktuuri hoiavad üleval neli posti. Põrandatalad asetuvad elulille struktuuri järgi, kus kolmnurkne süsteem annab stabiilsust. Maja vorm on saadud üksteise sisse asetatud kuubi ja ikosaeedri tippude ühendamisel. Hoone välislaudis on töödeldud raudoksiidiga, katusel on kasutatud termopuitu.
NOAD iseloomustab ruumi sakraalsus, mis on ühtaegu loomulik ja looduslik. Vaatamata kompaktsele põrandapinnale (21 m²), tekitab ruumi kõrgus ja ebatavaline kuju mulje avarast ja ruumikast toast. NOA pakub kindlasti enneolematut ruumikogemust.
Zome jurta
Zome on kaasaegne jurta, mis koosneb identsetest voogavatest siugudest, mis vibuna paindes kokkupanduna moodustavad sünergia – atmosfäärilise ja spirituaalse ruumi. See revolutsiooniline idee annab täiesti uue tähenduse “glampingule” ehk glamuursele kämpingule. Zome'i saab kasutada lisaks näiteks jooga või meditatsiooni ruumina, koosolemisteks, majutuseks, üritusteks. Zome on iseehituv biooniline struktuur, mille kuju ja voolavuse määrab esimene rombi rida. Telgi konstrueerimise aluseks oleva võrgustiku 72 kuldlõikelist rombi määravad ära tema vormi voolavuse ja plastilisuse. Taoline struktuur põhineb kuldlõikel ning on seetõttu rahuldust pakkuv ja meeldiv. Sarnast bioonilist struktuuri kohtab paljude sakraalsete ehitiste juures.
Tähtsamad projektid
=== Toodete edasimüüjad === Borealis OÜ, Estonian Design House ja Tallinn Design House Eestis, Living Wohdesign Terence Palmer E. K. Kölnis Saksamaal ning Dizainakresli Riias Lätis.
Isiklikku
Jaanus Orgusaarel on poeg (sündinud 2010).
Kuke (Saaremaa)
Kuke on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Aastal 1977 liideti Kuke Asukülaga ning aastast 1997 on ta taas eraldi küla. Aastani 2014 asus ta Kaarma vallas ja 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) Lääne-Saare vallas.
Andres Jõesaar
Andres Jõesaar (sündinud 24. juulil 1959) on eesti meediajuht.
Aastatel 2003–2012 oli Jõesaar Eesti Rahvusringhäälingu nõukogu esimees. 2022. aastast on ta Kultuuriministeeriumi meedianõunik.
Haridus
Andres Jõesaar on lõpetanud 1977. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1982. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi peenmehaanikainseneri erialal (MA). 2005. aastal kaitses ta magistritööd Tartu Ülikoolis meedia ja kommunikatsiooni erialal ja sai magistrikraadi (MA). 2011. aastal kaitses Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja meedia ja kommunikatsiooni erialal.
Joann (Aleksejev)
Joann (ilmaliku nimega Georgi Mihhailovitš Aleksejev, vene keeles Георгий Михайлович Алексеев; 20. jaanuar 1892 Gattšina – 16. juuli 1966 Gorki) oli vene rahvusest õigeusu vaimulik, kes elas ja töötas alates 1919. aastast Eestis.
Georgi Aleksejev oli üks Nõmme õigeusu koguduse asutajaliikmeid, selle koguduse koorijuht ja nõukogu esimees. Preestriks pühitseti ta 1931. aastal.
Aastatel 1955–1961 oli ta Tallinna ja Eesti piiskop ning aastast 1958 ühtlasi ka Riia ja Läti peapiiskop.
Nendelt ametikohtadelt vabastati ta 1961. aastal ja viidi üle Gorki peapiiskopiks, kellena ta teenis õigeusu kirikut oma surmani viis aastat hiljem.
Suri Gorkis, tema põrm toodi Eestisse ja maeti Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Saint-Dié-des-Vosges
pisi|Katedraal
Saint-Dié-des-Vosges [sän die de voož] on linn Prantsusmaa kaguosas Grand Esti piirkonnas Vosgesi departemangus.
pisi|Saint-Dié-des-Vosges'i plaan ja teda ümbritsevad vallad
Ajalugu
Linn tekkis kloostri ümber, mille asutas 7. sajandil püha Deodatus Neversist. Klooster oli alates 10. sajandist väga tuntud, muuhulgas prominentsete vaimulike poolest, kellest Giovanni de' Medici sai Leo X nime all isegi paavstiks. Kloostri juhtkonnas oli mitmeid Lotringi dünastia liikmeid. Teisalt klooster ja Lotringi dünastia rivaalitsesid võimu pärast linna üle. Kloostrile oli antud hulk privileege, sealhulgas müntida raha.
Hirmuste (Hiiumaa)
Nimi
Kohanime on esmamainitud 1565. aastal, kui seal elas talupoeg Hinrich Harmanson. Paul Ariste arvates tuletub külanimi sõnast "hirmus", Lauri Kettuneni arvates võis "hirmus" olla tollal isikunimi; Leo Tiik on pakkunud nime lähtekohaks isikunime Hermann. Pärimuse järgi tuletub kohanimi hirmus pahast teest ja seal nähtud tontidest.
Loodus
Hirmuste alale jäävad Hirmuste hoiuala ja Kõpu looduskaitseala Ohami ning Väikesoode sihtkaitsevööndid.
Saint-Dié-des-Vosges
Ajalugu
Linna laastasid suured tulekahjud 1065, 1155, 1554 ja 1757. 15.–17. sajandil rüüstati linna korduvalt ka sõdades. Pärast viimast tulekahju ehitati linn üles suuresti punasest liivakivist. Üksikuid hooneid on säilinud ka varasemast ajast, isegi 12. sajandist. Ka praegune katedraal on 12. sajandil ehitatud.
Kõrgkoolid
thumbnail|Tehnikaülikool Tehnikaülikool (Institut universitaire de technologie, IUT)
Hirmuste (Hiiumaa)
Ajalugu
Hirmuste on üks vanimaid asustatud paiku Hiiumaal, kus on asustusest jälgi 1. aastatuhandest eKr. 16. sajandil kujunenud küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli Kõpu vakuses märgitud kaks peremeest: Hirmuste Thomas ja Hirmuste Hinrich. Küla põlistalud on Andruse ja Jaagu talu.
Koostöö
Koostöö on mitme subjekti tegevus ühise eesmärgi saavutamiseks.
Hirmuste (Hiiumaa)
Taristu
Küla põhjaosa läbib Ristna–Hirmuste tee.
Koostöö
Koostöö all mõeldakse enamasti koos töötamise protsessi, mille tegutsemise viis arvestab eri osapoolte huve. Oluline on pooltevaheline mõistev suhtumine. Pooled peavad aru saama, et nad töötavad ühise eesmärgi nimel.
Hirmuste (Hiiumaa)
Kultuur
Hirmustes asub 1. aastatuhandest eKr pärit kivikalme. Külas on säilinud tuuliku emapuu. 2005 toimus külas Kõpu külade päev. Külas suvitas Eri Klas.
Fabergé munad
pisi|Muna "[[Keiserlik kroonimine (Fabergé muna)|Keiserlik kroonimine"]] Fabergé munad (vene keeles яйца Фаберже) on rikkalikult juveelidega kaunistatud väärismetallist lihavõttemunad, mida valmistas Fabergé juveelimaja Peterburis Venemaa keisririigis. Tõenäoliselt valmis kuni 69 muna, millest 57 on tänapäevani säilinud.
Richard Constantin Aleksander Wunderlich
Richard Constantin Aleksander Wunderlich (22. september 1902 Viiburi – 3. juuli 1976 Stockholm) oli sisearhitekt ja mööblidisainer. Ta oli 1940–1941 Jaan Koorti nimelise Riigi Rakenduskunsti Kooli (praegune EKA) sisearhitektuuri osakonna juhataja.
Saab 38
Saab 38 (tuntud ka kui B3LA või A 38/Sk 38) oli ühe turboreaktiivmootoriga treening- ja ründelennuki projekt 1970. aastate teisel poolel.
Richard Constantin Aleksander Wunderlich
Elu
pisi|222x222px|Wunderlichi enda poolt disainitud tool, mis asus presidendi kantseleis. Richard Wunderlich sündis Viiburis, kuid juba noorena läks koos perega Tallinna elama. Ta õppis Tallinna Kunstkäsitöö koolis ja samaaegselt ka Hans Laipmanni ateljees ning seejärel Pallases Tartus. Richard Wunderlich õppis 1928–1929 Haridusministeeriumi stipendiaadina Kölni Werkschules sisearhitektuuri ning on esimene eestlane, kes omandas vastava erialalise hariduse. Wunderlich oli aastaid Rakenduskunstnike Ühingu esimees. pisi|211x211px|Wunderlichi disainitud kapp, mille eest ta sai 1937. aastal Pariisi maailmanäitusel kuldmedali. 1933. aastal lõi Wunderlich koos Erich Birkiga sisustusettevõtte Uudne Mööbel, mis tegeles luksusmööbli disainimisega. Tema disainitud mööblit kasutati muuhulgas kas Kadriorus presidendi kantselei koosolekutesaalis.
Saab 38
Saab 38 pidi Rootsi õhujõududes asendama vanema treeninglennuki Saab 105. Lennuk pidi valmima Rootsi Saabi ja Itaalia lennukitootja Alenia Aermacchi koostöös. Tegelikult ta joonestuslauast kaugemale ei jõudnudki – projekt lõpetati Riksdagi otsusega 1979. aastal, et suunata kõik ressursid hävituslennuki Saab 39 Gripen arendamisele. Mitmeid Saab 38 jaoks välja töötatud ideid kasutati hiljem Alenia Aermacchi ründelennuki AMX International AMX loomisel, mis on kasutusel Itaalia ja Brasiilia õhujõududes.
Richard Constantin Aleksander Wunderlich
Elu
1937. aastal Pariisi maailmanäitusel oli Wunderlich Eesti paviljoni peakujundaja. Wunderlich pälvis maailmanäituselt kuldmedali kaladega kapi eest (teine pilt).
Aastal 1944 läks ta Saksamaale, pärast sõda viibis ta DP-laagris Lübeckis; ta kujundas ja osaliselt ka teostas laagri kiriku. Aastal 1947 asus ta Saksamaalt Rootsi, kus ta töötas üle 20 aasta Nordiska Kompanietis sisearhitektina.
Viited
https://dea.digar.ee/cgi-bin/dea?a=d&d=estdagbladet19760728.1.3 .1.3 Eesti Päevaleht, 28 juuli 1976.
Kalvarija
Kalvarija (poola Kalwaria, saksa Kalvarien, ka Kalwarja) on linn Leedus. Linn on Kalvarija omavalitsuse halduskeskuseks. Asub Šešupė kaldal 18 km Marijampolėst lõunas Poola piiri lähedal merepinnast 136 meetri kõrgusel.
Haridust annavad keskkool ja gümnaasium. Vaatamisväärsusteks on sünagoogid, postijaama kompleks aastaist 1820–1825, katoliku kirik aastast 1840 ja luteri kirik aastast 1838.
Elanikkond
1897. aasta rahvaloenduse andmeil oli Kalvarija elanikest juute 38,2%, venelasi 20,9%, leedulasi 16,3%, poolakaid 15,1%, sakslasi 4,5%, ukrainlasi 2,4%, tatarlasi 1,3% ja valgevenelasi 0,9%.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kalvarija elanikest leedulasi 97,84%, venelasi 0,98% ja teiste rahvaste esindajaid 1,16%.
Ajalugu
Kalvarija kandis algselt nime Trobiai. Dokumentides on seda esimest korda mainitud aastal 1660. XVII sajandil kuulus küla Pacidele ja Sapiehadele. Aastal 1700 kasutatakse asula kohta esimest korda praegust mimekuju, ka oli asulast tolleks ajaks saanud juba alev. Toona oli seal suur katoliku kogukond, kõrgemal kohal asunud asulas olid Jeesuse teekonda ristile kajastavad kabelid. Alevis oli ka dominiiklaste klooster.
Aastal 1705 andis Michał Józef Sapieha alevile linnaõigused ja vapi. Lõplikult kinnitati need aastal 1791. Aastal 1782 rajati linna kalvinistide kirik, mille juures hakkas tegutsema kihelkonnakool.
Luteri kirik ehitati linna aastal 1821, katoliku kirik aga aastal 1883. XIX sajandi läbis linna Peterburi ja Varssavi vaheline postitee. Aastail 1820–1825 valmis linnas selle äärde postijaama hoonetekompleks, mis on säilinud tänapäevani. Ka asus linnas poliitvangidele mõeldud vangla. Knygnešystė ajal elas linnas mitu salajast raamatukaupmeest.
XX sajandi alguseks oli linnas 9 suurt tööstusettevõtet. Linnas oli postkontor, tegutses telegraafijaam. Aastail 1912–1914 tegutses linnas ka teatritrupp Gabija. Aastal 1915 põles linn maha.
Leedu iseseisvumise järel rajati linna lähedusse raudtee. Kalvarija asus piirkonnas, mida taotlesid endale nii Leedu kui Poola; asula käi lõpuks Leedule. Aastal 1926 toodi linna üle seni Tauragės asunud psühhiaatriahaigla. Pärast teist maailmasõda tegutsesid linna ümbruses Leedu metsavennad, kes 3. augustil 1946 linna ka ajutiselt hõivasid.
Tuntud elanikke
thumb|150px|Walery Roman
Mehenimi
Mehenimi on eesnimi, mis pannakse reeglina bioloogilistele poisslastele.
Eesti mehenimesid
Levinumad mehenimed Eestis koos nimede esinemise arvuga olid 1. jaanuari 2017 seisuga järgmised:
Rand-linnurohi
Rand-linnurohi ehk rand-kirburohi (Polygonum oxyspermum) on tatraliste sugukonda kirburohu perekonda kuuluv üheaastane rohttaim.
Rand-linnurohi kasvab mererannal klibusel pinnal, eriti kohtades, kus randa uhutakse põisadrut, mis aitab sobivat kasvupinnast moodustada.
Taim on Eestis harv ning kuulub II kategooria kaitsealuste liikide hulka.
Gerd von Rundstedt
pisi|Foto 1932. aastast pisi|Foto 1940. aastast Karl Rudolf Gerd von Rundstedt (12. detsember 1875 Aschersleben – 24. veebruar 1953) oli Saksamaa sõjaväelane. Teise maailmasõja ajal 1940 sai ta kindralfeldmarssaliks.
Rundstedt oli teise maailmasõja ajal üks juhtivaid Saksamaa ohvitsere, üks kogenumaid ja võimekamaid Saksamaa väejuhte. Kogu sõja vältel juhatas ta mitmel rindel väegruppe. Aastatel 1940–1945 juhatas ta mitu korda läänerinde ülemjuhatust (Oberbefehlshaber West).
Väljaõpe ja sõjaeelne karjäär
Gerdil oli kunsti-, muusika ja eriti näitlemisannet.
1886. aastal astus ta gümnaasiumi. Pärast gümnaasiumi lõpetamist 1891 astus Gerd von Rundstedt Preisi armeesse. Ta läbis Oraniensteini kadetikorpuses ja Groß-Lichterfeldes sõjakoolis Preußische Hauptkadettenanstalt ohvitseride koolituse.
22. märtsil 1892 alustas Rundstedt lipnikuna teenistust Kasselis 3. Kurhesseni jalaväerügemendis nr 83 (83. kuninglik Preisi jalaväerügement). 17. juunil 1893 sai temast pärast pooleaastast kohustuslikku ettevalmistavat teenistust Preisi jalaväe leitnant. Ratsaväkke ega jalaväekaardiväkke ei olnud tal majanduslikel põhjustel võimalik astuda. 1. oktoobril 1896 sai ta pataljoniadjutandiks, 22. märtsil 1900 rügemendiadjutandiks.
12. septembril 1902 ülendati ta ülemleitnandiks. 1. oktoobril 1902 võeti ta vastu sõjaväeakadeemiasse, kuhu võeti 160 õppurit aastas, kellest kolmveerand praagiti eksamite käigus välja. 24. märtsil 1907 ülendati ta kapteniks. Pärast akadeemia lõpetamist 1907 komandeeriti ta 1. aprillist katseajaga suurde kindralstaapi (Großer Generalstab) ning 1909 võeti ta kaptenina sinna lõplikult üle. 1. oktoobril 1910 sai ta 11. korpuse staabiohvitseriks. 13. septembrist 1912 anti talle esimest korda väeosa juhtida: see oli Kolmari jalaväerügemendi 171 üks kompanii.
Esimene maailmasõda
Esimeses maailmasõjas teenis Rundstedt kindralstaabiohvitserina Türgis ja Belgias. Varsti pärast sõja algust ülendati ta majoriks. Ta tegeles planeerimise ja logistikaga.
Esimese maailmasõja alguses võitles ta Belgias 22. reservdiviisi koosseisus, hiljem määrati Belgia sõjaväekuberneri staabi koosseisu. Järgnevalt määrati ta Idarindel võitleva 86. jalaväediviisi staabiülemaks. Edasine teenistus viis ta Karpaatides võitleva XXV reservkorpuse operatiivohvitseri kohale, hiljem määrati ta Läänemere rannikul asuva LII korpuse staabiülemaks ning sõja lõpus teenis Rundstedt läänerindel võitleva XV korpuse staabiülema kohal.
Sõdadevaheline aeg
Pärast keisririigi lõppu võeti Rundstedt 1919 üle Reichswehri ning ta teenis mitmel komandöri ja staabiülema ametikohal, näiteks 18. jalaväerügemendi staabiülemana ja 2. ratsaväediviisi komandörina.
Aastal 1920 sai ta ooberstleitnandina 3. ratsaväediviisi staabiülemaks Weimariks. Aastal 1923 ülendati ta ooberstiks. Aastast 1925 oli ta jalaväerügemendi 18 komandör Münsteris. Aastal 1927 ülendati ta kindralmajoriks. Aastast 1928 juhtis Rundstedt 2. ratsaväediviisi Breslaus. Aastal 1929 ülendati ta kindralleitnandiks. Aastal 1932 ülendati Rundstedt jalaväekindraliks ning samal ajal määrati Reichswehri tippu Gruppenkommando 1 ülemjuhatajaks Berliinis. Ta määrati 1933 Berliini ümbruses paiknenud III sõjaväeringkonna (Wehrkreis III) ülemaks kindralstaabis. Sellele ametikohale jäi ta ka siis, kui Reichswehr reorganiseeriti Wehrmachtiks.
Kui Adolf Hitler kuulutas välja sõjaseisukorra, tahtis Rundstedt oma ameti maha panna, kuid ta veendi ümber. Koostöös von Leebiga blokeeris Rundstedt 1935. aastal Hitleri katse nimetada Saksa armee ülemjuhatajaks natsimeelse Walther von Reichenau. 1. märtsil 1938 ülendati ta Blombergi-Fritschi afääri käigus kindralooberstiks.
Sudeedimaa okupeerimisel oktoobris 1938 juhatas ta väegruppi. Ta lükkas tagasi kavandatava Jäänuk-Tšehhi okupeerimise ning Hitleri poolt avalikult propageeritud muude idapoolsete alade vallutamise, sest tema meelest ei olnud Wehrmacht veel sõjaks valmis. Protesteerides Müncheni kokkulepete rikkumise ja Tšehhoslovakkiasse sissetungimise vastu, läks Rundstedt 31. oktoobril 1938. aastal omal soovil erru.
Poola ründamine
pisi|Kindralid Gerd von Rundstedt (saluteerimas) ja [[Johannes Blaskowitz võtavad 2. oktoobril 1939 Varssavis ooperiteatriesisel väljakul paraadi vastu. Erich Borcherti foto]] Suvel 1939 Poola kampaania ettevalmistamise ajal vastas Rundstedt kutsele naasta tegevteenistusse, mille ta sai seetõttu, et tal oli väejuhatuses eestkostjaid ning tema juhivõimeid hinnati. Temast sai kõige vanem Wehrmachti sõjaväelane teises maailmasõjas. Teda hakati kutsuma viimaseks vanaks preislaseks.