cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dedovštšina
Dedovštšina Nõukogude armees
Kui algas Gorbatšovi avalikustamine (glasnost), liikus seni suust suhu levinud informatsioon vanakeste võimu koledustest Nõukogude armees ajakirjanduse veergudele. Selgusid vormid, kuidas noorsõdureid mõnitati. Avaldati "teenete" loend, mida nad vanakestele pidid osutama, samuti karistused kuni elu ja tervise kallale kippumiseni, mida noorsõdurite suhtes rakendati. Avalikkus sai teada, milliseid grupiviisilisi sadistlikke rituaale oli toime pandud. Gorbatšovi glasnost andis teada, et ahastusse viidud ja ohvitseride kaitseta jäänud noorsõdurid on teinud enesetappe või meeleheitlikke katseid vanakestest ahistajatele kätte maksta. Loodi piirkondlikke ja üleliidulisi sõduriemade ühendusi, mis avalikustasid juhtumeid poegadega ning avaldasid survet Nõukogude Liidu sõjaväelisele juhtkonnale.
Kiusamisjuhtumid Eesti kaitseväes
Septembris 1997 lahkus väeosast loata 18 Kuperjanovi jalaväepataljoni ajateenijat, kes sattusid konflikti vanemallohvitseridega. Kaitseväe juhataja karistas 1999. aasta oktoobris arestiga kahteteist teenistuskaaslasi kiusanud Kuperjanovi pataljoni ajateenijat. Georg Kirsberg kajastas septembris 2011 ETV saates "Pealtnägija" probleeme Eesti Mereväes.
Kohtu- ja Siseministeerium
Kohtu- ja Siseministeerium oli üks Eesti ministeeriumeid, aastatel 1929–1934.
1929. aasta 1. juulist liideti Kohtuministeerium Siseministeeriumiga, kohtuminister Tõnis Kalbus jätkas uue liitministeeriumi – kohtu- ja siseministeeriumi ministrina. Ühendatud Kohtu- ja Siseministeerium koosnes järgmistest allüksustest:
1. aprillist 1934 need ühendatud ministeeriumid lahutati taas.
Mehhanofiilia
Mehhanofiilia (või mehhafiilia) on parafiilia, mille puhul inimene tunneb seksuaalset huvi autode ja teiste mootorsõidukite, jalgrataste, lennukite või helikopterite vastu.
Uus turg
Uus turg (saksa keeles Neuer Markt) oli Tallinna kesklinnas aastatel 1896–1948 tegutsenud kaubanduspiirkond.
Uus turg asus Viru värava eesväravast ja Virumäest lõuna suunas, Jaani tänava ja Vene turu promenaadi vahel. See asutati Tallinna Linnavalitsuse korraldusel pärast turuplatsi likvideerimist Tallinna Raekoja platsil.
Uue turu esimene turupäev oli 19. oktoobril (31. oktoobril) 1896.
Uus turg piirnes tänapäeval Pärnu maanteega kattuva, tolleaegse Jaani tänava osaga, Vene turu, Estonia puiestee, Estonia teatri hoone ja Saksa Teatri hoonega.
Rajamise ajal piirnes Uus turg idas Vene turuga, Uue ja Vene turu vahelisel alal tegutsesid pärast 1896. aastat ajutistes hoonetes mitmesugused lõbustusasutused. pisi|1905. aasta terroriohvrite matusepaik [[Rahumäe kalmistul (skulptuur seisis algul Estonia teatri juures)]] Uuele turule ehitati vastu praegust Pärnu maanteed kivist vaekoda mõne äriruumiga, turu idaservale püstitati aastail 1900 turuhoone (Riia arhitekt Wilhelm von Stryk) toiduainete müümiseks, mis oli eelkõige mõeldud lihamüüjate tarbeks. Turuhoone Pärnu maantee poole ehitati 20. sajandi algul kaubaputkade read, ning turuplatsi suurendati veidi ida suunas. Kaubaputkad lammutati 1923. aastal ja see muutis turu avaramaks.
Turu territooriumi ümbritsevate alade lääneossa, Uue turu äärsele haljasalale ehitati aastatel 1902–1903 Saksa Teatrile ajutine kerge puitteater, nn Interimstheater (Riia arhitekt Heinrich Scheel), mis süüdati 1905. aasta 15. oktoobril, ning aastatel 1908–1910 tänaseni säilinud Saksa Teatri hoone, aastatel 1911–1913 aga lõunaossa Estonia teatri hoone.
Uus turg likvideeriti 1948. aastal, kui Keldrimäe asumis asutati uus Tallinna Keskturg.
Uuel turul ajas sõjavägi 1905. aasta revolutsiooni ajal laiali Tallinnas toimunud meeleavalduse osalised. Sündmuse käigus hukkus 90 ja sai haavata üle 200 inimese. 1917. aastal püstitati sündmuse ja hukkunute mälestuseks Uuele turule aiaga piiratud puurist, mida ehiti pärgade ja punaste lilledega. 1931. aastal asendati algne puurist punasest graniidist bareljeefiga kaunistatud 1905. aasta revolutsiooni ohvrite monumendiga, mille autor oli kujur Juhan Raudsepp.
Väike pingviin
"Väike pingviin" (inglise "The Pebble and the Penguin") on 1995. aastal valminud muusikaline animafilm.
Kneitlingeni vald
Kneitlingen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wolfenbütteli kreisis. Valla pindala on 17,58 km². 31. detsembril 2017 elas seal 818 inimest. pisi|püsti|Kneitlingeni kihelkonnakirik
Kneitlingen asub Braunschweiger Landis Elmi ja Asse mäe vahel. Valda kuuluvad Amplebeni, Banslebeni, Eilumi ja Kneitlingeni küla.
Ajalugu
Kneitlingeni keskaegses Saksimaa hertsogiriigis on esmamainitud 1135. aasta dokumendis, millega keiser Lothar III andis hiljuti asutatud Königslutteri benediktlaste kloostrile kinnistud. Romaani stiilis kihelkonnakirik püstitati Templiordu poolt umbes 1141. aastal; selle apsiid ja ristvõlv on säilinud esialgsel kujul. 1235. aastast kuulus ala Braunschweig-Lüneburgi hertsogkonnale, isandkonda läänistati erinevatele kohalikele aadliperedele.
Kneitlingeni küla on tuntud legendaarse petise Till Eulenspiegeli sünnikohana. Pärimuse järgi ristiti ta 1300. aasta paiku lähedalasunud Amplebeni lossi kabelis, misjärel toimus ristimispidu kohalikus kõrtsis. Pärastlõunal koju minnes libises Tilli vintis ämmaemand oja ületades purdel ja kukkus koos lapsega mudaauku, ristides teda teist korda. Kumbki ei saanud viga, kuid Till pandi kodus vanni, seega ristiti kolmandat korda samal päeval.
Braunschweig-Wolfenbütteli hertsog Magnus I ostis 1355. aastal endise Amplebeni röövelparuni lossi, peale väheste ümberkaudsete valduste, sealhulgas romaani stiilis kihelkonnakiriku, mille 1454. aastal omandas Braunschweigi linn. Kodanikud rajasid Elmi mägedes kivimurru lubjakivi kaevandamiseks.
Ampleben, Bansleben ja Eilum liidendati Kneitlingeni valda 1. märtsil 1974.
Ivan Jakubovski
thumb|250px|right|Ivan Jakubovski (eesmises reas vasakpoolseim) koos Ida-Saksamaa poliitikutega 1960. aastal Berliinis Ivan Ignatjevitš Jakubovski (vene Иван Игнатьевич Якубовский; 7. jaanuar 1912 – 30. november 1976 Moskva) oli NSV Liidu sõjaväelane, Nõukogude Liidu marssal.
Zavarujevka
Zavarujevka on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Ivan Jakubovski
Elulugu
thumb|right|250px|Ivan Jakubovski ja Ida-Saksamaa riigipea [[Walter Ulbricht kätlemas 1970. aastal]] Ivan Jakubovski sündis Venemaa Keisririigis Magiljovi kubermangus, Zaitsevo külas (nüüdisajal asub piirkond Valgevene Vabariigis Magiljovi oblastis Gorki rajoonis) talupoegade perekonnas.
Zavarujevka
Küla asub valla edelaosas Malta jõe kaldal. Zavarujevka jääb valla keskusest Strupļist 9,3, endisest piirkonna keskusest Viļānist 13,2 ning Riiast 229,5 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Aastal 2020 oli külas 1 elanik.
Ivan Jakubovski
Elulugu
1935. aastal lõpetas Leningradis tankivägede erialakursused. Teenis mõnda aega Valgevene sõjaväeringkonnas tankiroodu komandörina ning tankipataljoni staabiülemana.
Teises maailmasõjas võttis osa NSV Liidu sõjalisest konfliktist Poola vastu, olles tankiroodu komandör. Osales ka Nõukogude Liidu Soome vastu suunatud sõjast 1939–1940.
1941. aasta juunis puhkenud sõjas NSV Liidu ja Saksamaa vahel oli Jakubovski tankiroodu komandör Läänerindel 26. tankidiviisis 20. mehhaniseeritud korpuses, võttes osa kaitselahingutest Valgevenes. Juulist 1941 oli mõnda aega 20. mehhaniseeritud korpuse 51. tankipolgu komandöriks ning võitles Magiljovi lähistel ning seejärel kuni septembrini 1941 tankipolgu komandör 3. armees, misjärel arvati kuni sama aasta detsembri lõpuni reservi.
Jaanuarist 1942 oli 91. tankibrigaadi ülema asetäitja ning märtsist tõusis sama üksuse komandöriks. Üksusel tuli võidelda nii Donbassis kui ka Stalingradis.
1944. aasta juunis määrati Jakubovski 6. kaardiväe tankikorpuse 3. tankiarmee ülema asetäitjaks. Võttis osa lahingutes Lvovi all ning võitles ka Visla-Odra jõgede lähistel. Aprillist 1945 oli ta 7. kaardiväe tankikorpuse komandöri asetäitja ning võttis osa Berliini ja Praha vallutamisest.
Sõja jooksul sai Jakubovski mitu korda haavata.
Pärast sõja lõppu 1945. aastal jätkas Jakubovski teenistust Leningradi sõjaväeringkonna ülemana. 1948. aastal lõpetas ta K. E. Vorošilovi nimelise Kõrgema Sõjalise Akadeemia, misjärel töötas erinevatel ametikohtadel armees: märtsist 1948 tankidiviisi ülem Valgevene sõjaväeringkonnas, aprillist 1952 Karpaatia sõjaväeringkonna tankivägede ja soomusjõudude ülem, juulist 1957 Saksamaal asuva Nõukogude väegrupi ülemjuhataja esimene asetäitja, aprillist 1960 sama üksuse ülemjuhataja.
4. juunil 1961 puhkes Berliinis mäss ning sama aasta augustis taandati Jakubovski Saksamaal asuva Nõukogude väegrupi ülemjuhataja ametikohalt esimeseks asetäitjaks, ülemjuhatajaks määrati marssal Ivan Konev. Pärast konflikti lahendamist määrati Jakubovski 1962. aasta aprillis taas väegrupi ülemjuhatajaks.
Jaanuaris 1965 nimetati ta Kiievi sõjaväeringkonna ülemaks, aprillist 1967 NSV Liidu kaitseministri esimeseks asetäitjaks ning juulist 1967 sai temast Varssavi Lepingu Organisatsiooni relvajõudude ülemjuhataja.
Ivan Jakubovski oli kommunistliku partei liige 1937. aastast, NLKP Keskkomitee liige 1961. aastast ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik aastatel 1962–1976.
Tunnustus
thumb|right|Ivan Jakubovski mälestussammas Valgevenes [[Horkis]]
Islami revolutsiooniline kaardivägi
Islami revolutsiooniline kaardivägi (pärsia keeles سپاه پاسداران انقلاب اسلامی‎ Sepâh-e Pâsdârân-e Enghelâb-e Eslâmi 'Islamirevolutsiooni valvurite armee'; lühidalt Sepâh; ingliskeelsest nimest lühend IRGC) on Iraani relvajõudude osa, mis asutati ajatolla Khomeini käsul pärast 1979. aasta revolutsiooni 22. aprillil 1979. Kui Iraani Islamivabariigi sõjavägi (ehk arteš) kaitseb põhiseaduse järgi riigi piire ja hoiab ära sisekonflikte, siis revolutsioonilise kaardiväe (ehk pasdaran ' i) ülesandeks on kaitsta riigi islamivabariiklikku süsteemi. Revolutsiooniline kaardivägi on sätestanud, et nende ülesandeks islamisüsteemi kaitsmisel on ära hoida võimalikud kahjulikud välismõjutused, nagu sõjaväelised riigipöördekatsed või "normist kõrvalekalduvad liikumised".
Islami revolutsioonilisse kaardiväkke kuulub maa-, mere- ja õhujõududes kokku umbes 125 000 sõdurit. Kaardiväe merejõud on praegu (2018) peamine Pärsia lahte kontrolliv üksus. Kaardiväe käsu all on ka umbes 90 000 sõduriga Basiji paramilitaarüksus. Revolutsioonilise kaardiväe meediaharu on Sepah' uudised.
Islami revolutsiooniline kaardivägi on oma ajaloo jooksul kasvanud algsest ideoloogilisest väeüksusest palju suuremaks ning on omandanud mõjuvõimu pea igas Iraani ühiskonna harus. Kaardiväe mõjukus kasvas enim president Maḩmūd Aḩmadīnezhādi ametiaja jooksul, eriti 2009. aasta presidendivalimiste ja nendele järgnenud meeleavalduste mahasurumise ajal. Paljud lääne eksperdid on arvamusel, et revolutsioonilise kaardiväe mõjukus ületab isegi paljude kohalike usujuhtide oma.
Vahlberg
Vahlberg on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wolfenbütteli kreisis. Valla pindala on 18,01 km². 31. detsembril 2017 elas seal 728 inimest.
Ago-Livius Kerge
Ago-Livius Kerge (sündinud 1. veebruaril 1933 Virumaal Tudulinnas Võsumõisas) on eesti arhitekt.
Kerge on 1962. aasta märtsist alates Eesti Arhitektide Liidu liige. 1989. aasta märtsis ühines ta Kodanike Komiteede liikumisega ning oli EV Tallinna Kesklinna komitee sekretär, hiljem esimees. Ta valiti Eesti Kongressi saadikuks.
Lapsepõlv ja haridus
Kerge sündis Virumaal Tudulinnas Võsumõisas Otilie Kerge ja Jaan Kerge esimese pojana. 1941. aastal astus ta Tudulinna algkooli (mis 1944. aastal nimetati Tudulinna mittetäielikuks keskkooliks). 1946. aastal lõpetas ta sama kooli 6. klassi. Aastatel 1946–1952 õppis ta Tartu 1. keskkoolis. Aastatel 1954–1960 omandas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis kõrghariduse arhitektuuri alal. Tema diplomitööks oli etnograafia- ja kunstimuuseumi hoone Tartus, mis oli Eesti Rahva Muuseumi nõukogudeaegne variant.
Elutöö
Ago-Livius Kerge esimeseks mahukamaks tööks projekti arhitektina oli Tudulinna uus kultuurimaja (1959). Järgnevatel aastatel töötas ta Tallinnas mitmesugustel ametikohal, sealhulgas aastatel 1976–1989 Eesti Maaehitusprojekti projekti peaarhitektina ning 1989–1991 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi arhitektuurijaoskonna juhina. 1991. aastal oli AS-i Aale tegevdirektor.
Kerge on tegelenud ka perspektiivplaneerimisega. Ta on osalenud ka Jõhvi–Ahtme generaalplaani korrigeerimises, Eesti asustuse skeemi (1978) ja Eesti puhkepiirkondade generaalplaani (1980) koostamises. Mahukaim projekt, mille koostajate hulgas ta oli, on "Eesti NSV kompleksne territoriaalplaneerimise skeem" (1970), mis koosneb 14–15 köitest ja sisaldab kõikide majandusharude arenguprognoose.
Kerge on projekteerinud ka paarkümmend eramut, näiteks Saeveski 5A ja elamu Viru-Nigula lähedal, üle saja suvila/aiamaja ja paarkümmend detailplaneeringut. Ta on kujundanud ka interjööre, kuid need ei ole kunagi realiseerunud.
Raamatud
Ta on kirjutanud kolm elulooraamatut:
Huvitavat
Kerge oli üks 1987. aasta veebruaris asutatud Eesti Gladioolikasvatajate Klubi mõtte algatajaid ja 1989–1994 selle president.
Loodusteaduse filosoofia
Loodusteaduse filosoofia (1966) on saksa-ameerika filosoofi Carl Gustav Hempeli (1905–1997) raamat, tema teadusfilosoofia vaadetest ja mõistetest.
Ta selgitab lihtsas ja selges keeles selliseid mõisteid ja teemasid nagu hüpotees, testimine ja kinnitamine, teaduslik seletus, teooria, mõistekujundus ja mõõtmise roll selles, loodusseadus, ühe teaduse "taandamine" teisele. Analüüse saatvad näited ulatuvad sünnitusabist vitalismiteooria ja biheivioristliku psühholoogiani.
"Loodusteaduse filosoofia" on kirjutatud kindla ajaloo ja eeldustega filosoofiiliselt lähtelt – igal teadmisväitel on tunnetuslikku sisu ning õigustatud teaduslikkuse pretensiooni vaid siis, kui sel on empiirilist sisu. C. Hempelit saab selle alusel pidada loogilise postivismi koolkonna mõtlejaks. Kuna Berliinis tegutsenud ringi nimi sisaldas mõistet empirism, siis nimetatakse teda ingliskeelses kultuuritraditsioonis loogiliseks empiristiks.
Raamat oli pikka aega teadusfilosoofia sissejuhatavate kursuste üheks põhivaraks. Hempel tutvustab empiirilist loodusteadust kui tunnetuslikku tegevust, mille eesmärk on tuvastada hüpoteesi meetodi abil seletuslikke ja ennustusvõimelisi seaduspärasid kogetavate nähtuste vahel ning ühendada need seaduspärad ühtseks maailmapildiks.
Kriitika
Tekst mõjub pigem kirjeldava analüüsi kui filosoofilise arutlusena. Puudub selgelt sõnastatud tees. Napib filosoofilisele tekstile omast argumentatiivsust. Hempel toob küll palju (ja tabavaid) teadusloolisi näiteid, aga ei astu põhjalikumasse dialoogi näidete alternatiivsete filosoofiliste tõlgendustega, justkui neid ei olekski.
Millennium Dome
Millennium Dome on Ida-Londonis Greenwichi poolsaare põhjatipus asuv kuplikujuline rajatis, mis valmis tähistamaks kolmandat aastatuhandet. Tegu on maailma suuruselt üheksanda ehitisega. See toimis algselt näitustehallina, kuigi praeguseks on selle sisse ehitatud kontserdihall The O2 Arena.
Reuven Rivlin
Reuven Rivlin (heebrea keeles רְאוּבֵן רִיבְלִין; sündinud 9. septembril 1939 Jeruusalemmas) on Iisraeli poliitik, alates 24. juulist 2014 kuni 9. juulini 2021 Iisraeli president.
Rivlin valiti esimest korda Knesseti liikmeks 1988. aastal. Ta oli Likudi esimees 1988–1993.
10. juunil 2014 valiti ta 10. Iisraeli presidendiks 63 Knesseti liikme toetusel.
Ciprian Deac
Ciprian Ioan Deac (sündinud 16. veebruaril 1986 Dejs) on Rumeenia jalgpallur, kes mängib ääremängija või ründava poolkaitsjana Rumeenia kõrgliiga klubis CFR Cluj.
CFR Cluj meeskonnas mängis ta esmakordselt aastatel 2006–2010. Hooajal 2009–10 tuli ta klubiga Rumeenia meistriks.
2010. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Saksamaa kõrgliiga klubiga Schalke 04. Hooaja 2010–11 esimeses pooles pääses Schalke meeskonnas väljakule viies mängus, kuid ei teinud veenevaid esitusi. Hooajal 2011–2012 mängis ta laenul Rumeenia kõrgliiga klubis Bukaresti Rapid.
Aastatel 2012–2015 mängis Deac taas Clujs. Seejärel mängis ta Kasahstani kõrgliiga klubides Aktobe ja Tobol.
Rumeenia jalgpallikoondises mängis Deac aastatel 2010–2020 kokku 26 korda ja lõi neli väravat.
Yuval Noah Harari
Yuval Noah Harari (heebrea keeles יובל נח הררי; sündinud 24. veebruaril 1976 Kiryat Atas Haifa ringkonnas) on Iisraeli ajaloolane, Jeruusalemma Heebrea Ülikooli professor, menuki "Sapiens. Inimkonna lühiajalugu" (2011) autor.
Harari on samasooliste abielus ja elab koos abikaasa Itzik Yahaviga mošavi tüüpi maakogukonnas.
Saksa Uus-Guinea
Pärast esimese maailmasõja puhkemist 1914. aastal langesid Kaiser-Wilhelmsland ja läheduses olevad saared Austraalia vägede kätte, Jaapan okupeeris suurema osa ülejäänud Saksa valdustest Vaikse ookeani piirkonnas. Saksamaa Uus-Guinea mandriosa, Bismarcki saarestik ja Põhja-Saalomoni saared on nüüd osa Paapua Uus-Guineast. Saksa Uus-Guinea Mikroneesia saari valitsetakse nüüd kui Mikroneesia Liiduriike. Marshalli saared, Nauru, Põhja-Mariaanid ja Palau on iseseisvad riigid.
Kaiser-Wilhelmslandist ida pool asuvad saared nimetati annekteerimisel ümber Bismarcki saarestikuks (endine Uus-Britannia saarestik) ja kaks suurimat saart nimetati Neupommerniks ('Uus Pommeri', tänapäeva Uus-Britannia) ja Neumecklenburgiks ('Uus Mecklenburg', nüüd Uus-Iirimaa). Vee kaudu ligipääsetavuse tõttu olid ja on need äärepoolsed saared territooriumi majanduslikult elujõulisim osa.
Kui Saksa Samoa välja arvata, moodustasid Vaikse ookeani lääneosas asuvad saared "Saksa Vaikse ookeani keiserlikud protektoraadid". Neid administreeriti Saksa Uus-Guinea osana ja nende hulka kuulusid Saksamaa Saalomoni saared (Buka, Bougainville ja mitmed väiksemad saared), Karoliinid, Palau, Mariaani saared (va Guam), Marshalli saared ja Nauru. Saksa Uus-Guinea kogupindala oli 249 500 ruutkilomeetrit (96 300 ruutkilomeetrit).
Ustroņi
Ustroņi (ka Ostroņa või Astronija ) on küla (mazciems) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Küla asub valla edelaosas merepinnast 130 meetri kõrgusel Malta jõe kaldal. Ustroņi jääb valla keskusest Strupļist 5, endisest piirkonna keskusest Viļānist 9 ning Riiast 223 kilomeetri kaugusele.
Küla on tekkinud endise Ustrone mõisa (Uströn, Ustroń) keskuse juurde. Külas asub aastal 1938 rajatud Ostrone katoliku kirik. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Aastal 2020 oli külas 61 elanikku. pisi|tühi|Katoliku kirik
Uffizi galerii
pisi|Vaade koridori pisi|Peakoridori lae[[freskod]]
Inga Žolude
pisi|Inga Žolude (2017) Inga Žolude (sündinud 9. augustil 1984 Riias) on läti kirjanik, kirjanduskriitik, esseist ja tõlkija.
Uffizi galerii
Uffizi galerii (itaalia keeles Galleria degli Uffizi, hääldus: [uf'fitsi] ) on muuseum Itaalias Firenzes. See on üks Läänemaailma vanemaid ja kuulsamaid muuseume.
Inga Žolude
Žolude debüütromaan "Silta zeme" ("Soe maa") ilmus 2008. Pärast seda on ta avaldanud veel kaks romaani: "Sarkanie bērni" ("Punased lapsed", 2012) ja "Santa Biblia" (2013). Romaani "Punased lapsed" eest võitis ta Läti Kirjanike Liidu auhinna ja Raimonds Gerkensi kirjandusauhinna.
Uffizi galerii
Hoones on pandud välja suurejooneline kogu hindamatuid kunstiteoseid. Kollektsiooni tuumaks on Medicite kogud, mida on sajandite jooksul päranduste, vahetuste ja kingituste kaudu täiendatud. Silmapaistev on religiooniaineliste tööde kogu, mis on saadud kloostrite sulgemise tõttu XVIII ja XIX sajandil.
Inga Žolude
Lisaks sellele on Žolude avaldanud mitu novellikogu ja kirjutanud näidendeid. Kogumiku "Mierinājums Ādama kokam" ("Aadama puu lohutus") eest võitis ta 2010 Euroopa Liidu kirjandusauhinna.
Siret Siilbek
Siret Siilbek (sündinud 6. juunil 1981) on eesti advokaat.
Inga Žolude
Tõlkijana on Žolude läti keelde vahendanud Philip Larkini ja Robert Crawfordi teoseid. Tema enda loomingut on tõlgitud inglise, saksa, prantsuse, rootsi, poola, leedu, ungari, tšehhi ja bulgaaria keelde.
Siret Siilbek
Siret Siilbek lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduse alal 2004. aastal.
Inga Žolude
2010. aastast on Žolude Läti Kirjanike Liidu liige.
Uffizi galerii
Koolkondade ja kunstistiilide järgi ajalises järjestuses erinevatesse ruumidesse paigutatud ekspositsioon tutvustab külastajale kunstiteoseid XII kuni XVIII sajandini. Galeriis on maailma parim kunstikogu Toscana koolkonna töödest, rõhuasetusega Firenzel, mis lubab hinnata kunstiloomingu arengut gootikast renessansi ja manerismini, Cimabuest Michelangeloni, vahepeatustega Giotto, Leonardo da Vinci ja Raffaeli loomingul. Muuseumis on kordumatu kogu Sandro Botticelli töödest. Kunstiteoste originaalidega on esindatud ka teised Itaalia ja Euroopa koolkonnad (Mantegna, Tizian, Parmigianino, Dürer, Rubens, Rembrandt, Caravaggio, Canaletto jne). Väärtuslikud on ka antiikse kujuraiumiskunsti ja joonistuskunsti kogud.
Ajalugu
Palee ehitamist alustas 1560. aastal Giorgio Vasari Cosimo I de' Medici tellimusel. Hoone oli mõeldud Firenze magistraatidele ametiruumideks – sellest ka nimetus "uffizi" ('bürood'). Vasari projekti järgi jätkasid hoone ehitamist Alfonso Parigi ja Bernardo Buontalenti, palee valmis 1581. aastal.
Kogud
Alltoodu on valik palees hoitavatest kunstikogudest:
Kogudes on ka mõned antiikskulptuurid, näiteks "Arrotino" ("Teritaja") ja "Kaks maadlejat".
Reißeck (mägi)
Reißeck, ka Großes Reißeck ("Suur-Reißeck") (2965 m), on kõrgeim tipp Austria Kärnteni liidumaal Kõrg-Tauerni Reißecki rühmas. Mäestik moodustab lõunaosa suuremast Ankogeli rühmast, mille kõrgeim tipp Hochalmspitze on eraldatud Mallnitzer Schartega (2673 m). Mägi annab nime ka Reißecki vallale, mis asub lõunas Mölltalis.
Nimi Reißeck on tuletatud vanast veekogu nimest, umbes nagu Reisach = "mägioja" või "kärestikuline jõgi", millest sai keskkõrgsaksa rîs = "langev".
Tipuplokist läänes ja lõunas asuvad Verbund AG Reißeck-Kreuzecki hüdroenergiagrupi veehoidlad, mis on ühendatud Kölnbreini paisuga Maltatalis. Reißecki raudtee (Reißeckbahn) funikulöör ja 1950. aastatel elektrijaama ehitamiseks ehitatud kitsarööpmeline Reißecki mägiraudtee vedasid hiljem reisijaid ja neid kasutasid turistid Mölltalist üles mägihüttideni jõudmiseks. Tegevus lakkas mõlemal liinil 2014./2016. aastal ja seda ei ole siiani jätkatud. 1908. aastal ehitatud Reißecki hütt, mida haldab Austria Alpiklubi ÖGV sektsioon, asub 2287 m kõrgusel endise Schoberbodeni tipujaama lähedal, kohe Großer Mühldorfer See veehoidla paisu all. Lähedalasuv hotell ja sellega külgnev 1960. aastatel avatud väike suusapiirkond on tänaseks suletud.
thumb|left|upright|Tipurist
Tavaline marsruut tippu kulgeb Kalte Herbergi ja lõunaharja kaudu, mis on kerge ronimine, kuid see nõuab kindlajalgsust. Alguspunktid on Reißecki hütt või haldamata Neue Moosi hütt. Großes Reißeckist idakirdes asub Kleines Reißecki tipp ("Väike-Reißeck", 2924 m); seljandik kulgeb piki järske rohtunud nõlvu, kuid on muidu tehniliselt lihtne. Reißecki tipp pakub panoraamvaadet Kõrg-Tauerni mäestikule, samuti Dolomiitidele, Karawankidele ja Julia Alpidele lõunas.
Siret Siilbek
Ta on 18. oktoobrist 2005 Eesti Advokatuuri liige, 1. juulist 2008 vandeadvokaat.
Karl Robert Saaremäe
Karl Robert Saaremäe (sündinud 7. juunil 1992) on eesti näitleja.
2019. aastast juhib ETV laste laulusaadet "Tähtede lava".
Televisioonis
Keskseim filmiroll, Joosep Tootsi poeg Oskar, oli tal 2020. aastal esilinastunud mängufilmis "Talve".
Isiklikku
Ta on näitlejate Tiina Mälbergi ja Üllar Saaremäe poeg. Tema õde on Marii Ingriin Saaremäe.
Siret Siilbek
Ta töötas 2012. aastani advokaadibüroos Alvin Rödl & Partner. Aastast 2013 on ta Advokaadibüroo ALTERNA vandeadvokaat ja partner.
Siret Siilbek on 2013. aastast Justiitsministeeriumi juures tegutseva maksejõuetusõiguse ekspertnõukogu ja 2014. aastast Eesti Advokatuuri maksejõuetusõiguse komisjoni liige.
Żnin
Żnin (saksa keeles Znin, 1941–1945 Dietfurt) on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas, Żnini maakonna ja Żnini valla halduskeskus. Żnin asub 37 km Bydgoszczist edelas ja 36 km Inowrocławist lääneloodes.
Żnini on esmamainitud 1136. aastal, linnaõigused sai 1263. aastal. Esimese Poola jagamise tulemusel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). 1919. aastal läks linn Poola koosseisu tagasi.
Maskiball (Verdi)
"Maskiball" (originaalis Un Ballo in maschera) on Giuseppe Verdi ooper (melodramma) kolmes vaatuses Antonio Somma libretole, mille Somma kirjutas Daniel Auberi viievaatuselise ooperi "Gustave III, ou Le bal masqué" (1833) teksti (libretist Eugène Scribe) järgi. See on Verdi keskmise loominguperioodi lõpuosa ilusamaid ja rikkama meloodiaga teoseid, seda on nimetatud muusikalise draama meistriteoseks.
Saamislugu
Verdi sõlmis 1857. aastal Napoli Teatro San Carloga lepingu uue ooperi komponeerimiseks. Maestro otsustas selle aluseks võtta Rootsi kuninga Gustav III mõrva 1792. aastal. Algul oligi ooperi pealkirjaks kavandatud "Gustavo III di Sveziana" („Rootsi kuningas Gustav III”). Nii teatrile kui ka libretistile oli kohe selge, et Napoli tsensoritega tuleb probleeme. Kuninga mõrvamise laval kujutamine oli tsensorile vastuvõetamatu. Nõuti, et maestro kohandaks muusika mõnele teisele libretole ja asendaks tegevuskoha Stockholmis kas Pommeri, Firenze või Kaukaasia vastu. Üritati kompromissi. Vahetati pealkiri "Una vendetta in domino" („Kättemaks doominos”) vastu ning sündmuste toimumiskohaks valiti Stettin (nüüd Szczecin Poolas). Peategelane muudeti kuningast hertsogiks. Probleem oli peaaegu lahendatud, kuid 1858. aasta jaanuaris, vahetult enne peaproovide algust, üritas itaallane mõrvata Pariisis Prantsuse keiser Napoléon III, kuid tappes plahvatama pandud pommiga hoopis keisri kaaslased. See sündmus pani Napoli tsensoreid nõudma veel täiendavaid muudatusi.
Seepeale muutus Verdi tõrksaks ning kokkulepet libreto osas teatriga ei sündinud. Ta läks Rooma ja pakkus ooperit Teatro Apollole. Verdi avaldas lootust, et Vatikani tsensorid, kes kontrollisid kõikide Rooma teatrite repertuaari, lubavad tema uue ooperi lavastamist. Lootus oli põhjendatud, sest Scribe'i näidend oli juba lavastatud Roomas. Kuid Vatikani tsensoril oli rida vastuväiteid. Lõpuks nõustus Verdi lammutama Euroopasse asetatud faabula täielikult ning valis uueks toimumispaigaks Põhja-Ameerika ning muutis ka pealkirja "Un ballo in maschera" vastu. Muutus ka osa tegelaskujude nimesid. Kuninga asemel otsustati lasta tappa kohalik asevalitseja, ehkki Bostonis taolist ametnikku kunagi pole olnud.
Esmaettekanne
Esietendus toimus 17. veebruaril 1859 Rooma Teatro Apollos. Rollide loojad olid Gaetano Fraschini (Riccardo), Leone Giraldoni (Renato), Eugenia Julienne-Dejean (Amelia), Giovanni Bernardoni (Tom), Zelina Sbriscia (Ulrica), Cesare Rossi (Samuel), Stefano Santucci (Silvano).
Kui ooper lõpuks lavale jõudis, oli see tohutult edukas. Paindlikuma ja tasakaalukama struktuuri saamiseks oli helilooja loobunud 19. sajandi keskpaiga Itaalia ooperi traditsioonilistest muusikalistest vormidest. Aariad on suhteliselt lühikesed ega järgi tavapärast ülesehitust. Ansamblid toetavad vaoshoitult süngeid meeleolusid ning stseenide ülesehituski on teistsugune kui ooperipublik oli seni harjunud nägema. Uudiseks oli ka verdilik huumor traagilises kontekstis.
Ameeriklased nägid ooperit New Yorgis 11. veebruaril 1861. Londoni esietendus oli sama aasta 15. juunil. Paljud Ameerika ooperilavastajad leidsid, et Bostoni variandi lavale seadmine oli problemaatiline, kuna tuli arvestada ka Ameerika seadusi. Seetõttu oli neilgi mugavam kasutada Euroopa redaktsiooni. Nii esitatigi läbisegi 19. sajandi lõpuni vähem Bostoni ja rohkem Stockholmi miljööga varianti. Algvariant, ehk Rootsi redaktsioon hakkas Euroopa teatrites domineerima pärast 1935. aasta Kopenhaageni lavastust. Tänapäeval esitatakse Euroopas tunduvalt sagedamini Rootsi versiooni.
„Maskiball” on olnud regulaarselt nii Euroopa kui ka Põhja-Ameerika ooperiteatrite repertuaaris. Nii mõnigi kord (eriti Metropolitan Opera lavastustes) on kahe versiooni tegelaskujude nimed teadlikult segamini aetud, nagu ka Estonias 2009. aasta lavastuses.
Estonias on seda ooperit lavastatud ja etendatud 1928., 1961., 1985. ja 2009. aastal.
Ooperi sisu
Tegevus (originaalversiooni järgi) toimub Stockholmis põhiliselt 15. ja 16. märtsil 1792. Käsitletakse nende päevade sündmusteni viinud ja juba 1789. aastal alanud kuningavastase vandenõu tagamaid ja kuningas Gustav III tapmist.
I vaatus
Oodatakse kohtumist kuningaga. Ohvitseride, saadikute ja aadlike hulgas on ka Horni ja Ribbingi juhitud vandenõulased. Paaž Oscar annab kuningale järgmisel päeval maskiballile kutsutud külaliste nimekirja. Seal on ka tema armastatu, kuninga peaministri krahv Anckarströmi (Renato) abikaasa Amelia nimi. Kuningas Gustav III kardab, et Anckarström on saanud jälile tema kohtumistele Ameliaga. Peaminister hoiatab hoopis kuningat, et krahv Horn ja krahv Ribbing plaanitsevad temavastast vandenõu. Kuningas ei usu seda. Saabub ülemkohtunik, kes soovib, et kuningas kirjutaks alla paberile, mille alusel saab maalt välja saata populaarse ennustaja madame Arvidsoni (Ulrica), keda süüdistatakse valitsusvastaste meeleolude õhutamises, nimelt on ta ennustanud kuninga tapmist. Oscar kaitseb madame Arvidsoni ja Gustav III otsustab kaluriks riietatuna minna oraakli juurde end pisut lõbustama. Anckarström kardab, et seal on vandenõulastel kerge kuningat tappa.
Vandenõulased valmistuvadki just seal oma plaani ellu viima. Kuningas tuleb salaja madame Arvidsoni juurde ja jälgib varjus olles seal toimuvat. Amelia soovib madame Arvidsoniga kohtuda, et nõu küsida, kuidas saada üle armastusest kuninga vastu. Arvidson saadab tema juurde kogunenud inimesed minema. Gustav III näeb aga seda kohtumist varjatuna pealt. Amelia saab teada, et peab minema südaööl võllamäele, et noppida seal taime, millest saab valmistada võlujooki. See hävitab tema südames armutunde.
Nüüd on Gustavi kord endale ennustada lasta. Madame Arvidson tõrgub esialgu, ent teatab siis kuningale, et ta saab peagi surma, kuid mitte lahingus, vaid sõbra käe läbi. Kuningas nõuab tapja nime. Madame Arvidson ütleb, et see on mees, kes talle esimesena käe annab. Ennustaja juttu kuulavad pealt ka õukondlased, kelle hulgas on konspiraatorid Horn ja Ribbing. Nad ei ulata kuningale kätt, kui see seda soovib. Saabub peaminister Anckarström, kes ei tea ennustusest midagi, ja ulatab kuningale tervituseks käe. Kuningas annab madame Arvidsonile armu ega soostu teda maalt välja saatma, nagu tapmiseähvarduse täideviimise ärahoidmiseks pidanuks toimima.
III vaatus
Peaminister teatab saabunud õukonna ohvitseridele Ribbingile ja Hornile, et ta ühineb nende vandenõuga, sest soovib kätte maksta oma naise au haavamise eest. Anckarström paneb vaasi kolme mehe nimed, et võtta loosi, kes neist kuninga mõrvab. Kohale tulnud Ameliat sunnitakse võtma vaasist välja ühe sedeli. Selle peal on krahv Anckarströmi nimi.
Tuchola
Tuchola (saksa keeles Tuchel) on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas, Tuchola maakonna ja Tuchola valla halduskeskus. Tuchola asub Bydgoszczist umbes 56 km põhjas.
Maskiball (Verdi)
III vaatus
Peaministri juurde tuleb paaž Oscar ja toob kutse õhtul toimuvale maskiballile. Selles nähaksegi head võimalust tapmisplaan ellu viia. Amelia otsustab kuningat hoiatada. Gustavit vaevab südametunnistus. Ta kirjutab alla käsule, mille järgi peaminister peab minema koos abikaasaga täitma töökohustusi Inglismaal. Oscar toob talle anonüümseks jääda soovinud naiselt kirja, milles hoiatatakse vandenõulaste kavatsusest ta tappa. Sellest hoitusest hoolimata otsustab kuningas minna ballile ja laseb paažil oma kostüüm valmis seada.
Oscar ei suuda pidada saladust ja annab Anckarströmile teada, mis kostüümi kuningas kannab. Hetkel, mil kuningas räägib Ameliale, et ta on otsustanud peaministri ja tema õukonnast ära saata ning Amelia keelitab Gustavit kiiresti ballilt lahkuma, astub ligi krahv Anckarström ja torkab kuningat pistodaga. Surev kuningas ulatab Anckarströmile käsukirja minna Inglismaale ning kinnitab, et Amelia on süütu, ning andestab oma vaenlastele. Peaminister Anckarström mõistab oma kohutavat eksitust.
Samateemalised ooperid
Samal teemal on kirjutanud Auber ooperi "Gustave III, ou Le bal masqué" (1833) ja Mercadante ooperi "Il reggente" (1843).
Rahva teener (seriaal)
"Rahva teener" (ukraina keeles Слуга народу, Sluga narodu) on 2015. aastal alguse saanud Ukraina poliitiline komöödiaseriaal.
Epistemology
"Epistemology" on Duncan Pritchardi filosoofiline raamat. See ilmus 1. trükis Palgrave Macmillani väljaandel 2009. aastal pealkirjaga "Knowledge" ning 2016. aastal uue pealkirjaga. Raamat kuulub sarja "Palgrave Philosophy Today".
Projekt
Epistemoloogia on tegelnud peamiselt teadmise, st propositsioonilise teadmise filosoofilise uurimisega, sealhulgas selle mõiste analüüsiga. Pritchard nimetab seda analüütiliseks projektiks ning keskendub raamatus sellele. See projekt tekitab küsimuse, kas teadmist üldse saab analüüsida ja mida tähendab teadmise analüüs. Lootusetu on püüda leida teadmise piisavaid ja tarvilikke tingimusi, mis vastavad täpselt sellele, kuidas sõna "teadmine" igapäevaelus kasutatakse, sest igapäevajutt pole piisavalt distsiplineeritud. Näiteks ei tasu arvesse võtta juttu väärade propositsioonide teadmisest, vaid loomulik on kuulutada sellised väited mitteliteraarseteks. Siiski on teoreetilisel analüüsil mõtet ainult juhul, kui see on ankurdunud igapäevatarvitusse, kuigi korrastab seda. Kangekaelseid keeleandmeid ei tohi seejuures ignoreerida, vaid need tuleb veenvalt olematuks seletada. Selline analüüs võtab arvesse sõna "teadmine" kasutamise paradigmaatilised juhtumid. Sellise tagasihoidliku projekti teostatavus on usutavam, sest vastunäiteid ei ole siis nii lihtne leida. Duncan eeldab siin, et teadmise analüüs on ideaaljuhul reduktiivne, st ei kasuta teadmise mõistet ennast. Võib osutuda, et see pole võimalik. Ka tsirkulaarne analüüs võib olla informatiivne (ja mittetsirkulaarne võib olla triviaalne), ja ka teadmise põhilisi tarvilikke tingimusi on hea teada. Mõned filosoofid on öelnud, et võib-olla tuleb võtta teadmine hoopis algmõisteks. Duncan püüab raamatus näidata, et ka tagasihoidlik analüütiline projekt võib viia usutavate ettepanekuteni. Siiski, kahtlane on asetada see projekt kogu epistemoloogia keskmesse, sest muidu jääb osa epistemoloogiast teenimatult kõrvale.
Teadmise klassikaline teooria
Tänapäevane diskussioon teadmise analüüsi üle sai suuresti alguse Edmund Gettieri artiklist "Kas õigustatud tõene uskumus on teadmine?". Ta väidab, et klassikaline kolmeosaline teadmiseteooria on vigane. Selle teooria järgi subjekt S teab, et p, siis ja ainult siis, kui 1) S usub, et p, 2) S-i uskumus, et p, on tõene ja 3) S-i uskumus, et p, on tõene. Intuitsioon kinnitab esimest tingimust. (Kui keegi ütleb: "Ma ei usu seda, ma tean seda," siis ta nähtavasti peab silmas, et ta ainult ei usu, vaid teab.) Intuitsioon kinnitab ka teist tingimust. (Kui räägitakse väära propositsiooni uskumisest, siis nähtavasti peetakse silmas selles väga kindel olemist.) Kui tõene uskumus kujuneb episteemiliselt täiesti ebasobival viisil, siis seda ei saa teadmiseks pidada. Oletame, et inimesele, kes usub kõike, mida talle räägitakse, öeldakse naljapärast, et kuu on juustust, ja kuu ongi tegelikult juustust, kuigi keegi seda ei tea. Siis tal teadmist ikkagi ei ole, sest tal lihtsalt vedas, et tema uskumus on tõene; mingist tema tunnetusvõimest see ei tule. Teises näites teeb teadlane hoolika teadusliku uurimise teel kindlaks, et kuu on juustust. Siis ta tõesti teab seda. Mis siin teisiti on? Teadmise klassikalise teooria järgi on vahe selles, et teadlase näites on teadlane õigustatud uskuma seda, mida ta usub, st ta saab esitada piisavad head põhjendid selle oma uskumuse kasuks, st selle kasuks, et pidada tema uskumust tõeseks. Tundub, et teadmine nõuab õigustust selles mõttes. See on lihtne ja intuitiivselt usutav teooria. See arvestab intuitsiooni, et teadmine ei ole ainult vedamise asi, (vedamisevastane intuitsioon) ja intuitsiooni, et teadmine sünnib tunnetusvõime abiga, (võimeintuitsioon). Neil intuitsioonidel on tänapäeva teadmisteooriale suur mõju. Head põhjendid tunduvad vedamise välistavat ning kinnitavat seda, et uskumus on tunnetusvõime tulemus.
Gettieri stiilis vastunäited
Gettier näitas, et klassikaline teooria sel kujul ei kõlba. Smith ja Jones taotlesid üht ametikohta. Smithil on hea põhjend uskuda nii seda, et Jones saab selle koha, (näiteks värbamiskogu esimees ütles talle seda) kui ka seda, et Jonesil on taskus kümme münti, (näiteks ta nägi, kuidas Jones need sinna pani). Järelikult on ta õigustatud uskuma ka nende propositsioonide konjunktsiooni. Smith teeb järelduse, et sellel, kes saab töökoha, on taskus kümme münti. Aga töökoha saab hoopis Smith. Tema uskumus, et sellel, kes saab töökoha, on taskus kümme münti, on ikkagi tõene, sest Smithil on tema enese teadmata taskus kümme münti. Tema uskumus on kindlasti õigustatud ning seega on õigustatud tõene uskumus, järelikult klassikalise teooria järgi teadmine. Aga me ei ütleks, et Smithil on teadmine, sest tal lihtsalt veab, et tema uskumus on tõene. Ja sellel, et tema uskumus on tõene, pole mingit pistmist põhjenditega, mis ta oma uskumuse kasuks toob. Üldisel kujul võtab Gettieri stiilis vastunäide uskumuse, mis on küll õigustatud, kuid oleks tavaliselt olnud väär, (järeldus väärast uskumusest on tavaliselt väär) ja lisab asjaolu, mis tagab, et see uskumus on ikkagi tõene, kuid viisil, mis pole seotud õigustusega, mis subjektil oma uskumusele on. Nii et kuigi subjektil on õigustatud tõene uskumus, on ta tõene ikkagi ainult tänu vedamisele. Aga järeldamine väärast uskumusest pole olemuslik. Talumees Roddy näeb lähedal oleval põllul midagi, mis näeb välja nagu lammas. Tal kujuneb uskumus, et põllul on lammas. See uskumus on tõene, sest põllul ongi lammas. Aga Roddy ei näinud lammast, vaid lamba moodi koera, kes varjas tema eest lamba ära. Roddy uskumus, et põllul on lammas, on õigustatud ja tõene ning klassikalise teooria järgi see on teadmine. Ka Roddy kujundas oma uskumuse nii, et tavaliselt see oleks väär: tavaliselt ei kujundata koera nägemise põhjal tõest arvamust, et põllul on lammas. Selles väites puudub niisugune ilmne järeldamine nagu Smithi ja Jonesi näites. Ka kolmandas näites figureerib tajuuskumus, kuid subjekt näebki kõnealust objekti. Barney sõidab autoga maanteel ja näeb aknast põllul küünisarnast objekti ning tal kujuneb uskumus, et põllul on küün. See ongi küün. Ent ta ei tea, et ta on parajasti kohas, kus pooled küünisarnased objektid on imitatsioonid. Kui ta oleks näinud mõnd võltsküüni, poleks ta vahet märganud. Juhtumisi nägi ta päris küüni. Kui Barney vaatas korralikult ja tal polnud alust kahtlustada, et ta on võltsküünide maakonnas, siis tema uskumus on tõene ja õigustatud. Klassikalise teooria järgi on see teadmine, ent see pole teadmine. Siit on näha, et Gettieri stiilis näidetele pole olemuslik ka see, et uskumust kujundades kuidagi eksitaks. Olemuslik on ainult see, et õigustatud tõene uskumus on tõene ainult tänu vedamisele.
Ilma väärade lemmadeta
Mis siis on õige teadmise teooria, mis väldib Gettieri stiilis vastunäiteid? See on Gettieri probleem.
Välised ja sisemised episteemilised tingimused
"Ilma väärade lemmadeta" vastus eeldab, et klassikaline teooria on põhiliselt õige, seda tuleb ainult peenemaks teha. Vastused, mille järgi tuleb lisada veel mõni tingimus, on sellist konservatiivset laadi. Aga võib-olla on tarvis midagi enamat.
Gettieri stiilis juhtumid nõuavad, et me lisaksime oma teadmisteooriale vähemalt ühe välise episteemilise tingimuse. Asi on selles, et ükskõik kui hea õigustus propositsiooni uskumisele kellelgi on, võib propositsioon ikkagi väär olla. Sellepärast piisab klassikalise teooria vastu sellest, kui võtta juhtum, kus subjekti õigustatud uskumus kujuneb nii, et see oleks tavaliselt väär, ning teha see uskumus siis ikkagi tõeseks, kuigi viisil, mis pole õigustusega seotud. See, mis käib klassikalise õigustuse tingimuse kohta, käib mis tahes sisemise episteemilise tingimuse kohta.
Epistemoloogilise eksternalismi ja internalismi eristus
Internalistlik teadmisteooria sisaldab vähemalt ühte sisemist epistemoloogilist tingimust (tavaliselt klassikalist õigustuse tingimust), eksternalistlik teadmisteooria mitte. Klassikaline teooria on väga tugev internalistlik teooria, sest selle ainus episteemiline tingimus on sisemine. Paistab, et Gettieri probleem näitab, et tugev internalistlik teooria ei tööta, ent internalism üldse ei tööta.
Võib siiski olla ahvatlev võtta omaks eksternalism. Üks näide on protsessireliabilism. Selle järgi on teadmine tõene uskumus, mis on saadud usaldatava protsessi tulemusena, kusjuures usaldatav protsess on protsess, mis kaldub andma tõeseid uskumusi. Ent protsessireliabilism sellisel kujul ei tule Gettieri stiilis näidetega toime, sest nii Smithi ja Jonesi kui ka Roddy ja Barney juhtumil kujundatakse uskumused usaldataval viisil. Miks siis eksternalism ligitõmbav on? Esiteks, on teadmise juhtumeid, mida internalism hästi ei kata. Chuckil on väga usaldatav võime teha vahet kana- ja kuketibudel, ta on selle omandanud tibude seas üles kasvades. Ta ei tea, kuidas ta seda teeb, ta arvab, et nägemise ja kuulmise abil, aga ta pole kindel, ja ta pole ka kontrollinud, kas tema võime on usaldatav, vaid lihtsalt usaldab seda. Internalistide järgi tal teadmist ei ole, aga tema tõesed uskumused ei ole vastuolus ei võimeintuitsiooniga ega vedamisevastase intuitsiooniga, nii et on sundivad alused eeldada, et tegu on uskumustega. kasuks. Internalistid väidavad vastu, et eksternalism lubab õigustamatult teadmist, millel puuduvad toetavad refleksiooniga ligipääsetavad alused. Neid, kellele eksternalism juba ei sümpatiseeri, Chucki näide vaevalt veenab. Kas eksternalismis on veel midagi külgetõmbavat? Internalismile võib ette heita teadmise üleintellektualiseerimist. Sageli omistatakse ju teadmist subjektidele, kes ei oska oma uskumustele häid põhjendeid tuua, näiteks väikestele lastele ja isegi kõrgematele (või ka mitte) imetajatele. Internalist võib muidugi väita, et tegemist pole teadmisega, vaid "prototeadmisega".
Vedamisevastane epistemoloogia ja Gettieri probleem
Üks loomulik mõte on see, et Gettieri stiilis juhtumite vältimisele keskendumise asemel tuleks püüda sõnastada vedamisevastane episteemiline tingimus. Sel juhul oleks Gettieri probleem (ja teised juhtumid, kus vedamisevastane intuitsioon mängus on) automaatselt lahendatud. Pritchard nimetab teadmisteooriat, mille üks eksplitsiitselt keskne koostisosa on vedamisevastane episteemiline tingimus, vedamisevastaseks epistemoloogiaks.
Jõuline vedamisevastane teooria leiab, et kui vedamisevastane tingimus on sõnastatud, on epistemoloogi töö lõpule jõudnud. Et meil on teadmise kohta peale vedamisevastase intuitsiooni ka teisi intuitsioone, sealhulgas võimeintuitsioon, siis selle vaate järgi need on taandatavad vedamisevastasele intuitsioonile. Võidake näiteks leida, et me hoolimegi sellest, et teadmise puhul oleks tegu subjekti tunnetusvõime saadusega, sellepärast, et me hoolime sellest, et välistada uskumustest teadmist õõnestav episteemiline vedamine, ning uskumused, mis kujundatakse tunnetusvõimete abil, kalduvad olema tõesed mitte vedamise tõttu.
Tagasihoidlik vedamisvastane epistemoloogia leiab, et vedamisvastasest episteemilisest tingimusest üksinda ei piisa, et teha tõest uskumust teadmiseks.
Vedamisvastane tingimus on igal juhul väline episteemiline tingimus. Jõuline vedamisvastane epistemoloogia peab seetõttu olema eksternalistlik. See, kas tagasihoidlik vedamisvastane epistemoloogia on eksternalism, sõltub sellest, millised tingimused ta vedamisvastasele tingimusele lisab.
Vedamisvastase tingimuse sõnastamine I: tundlikkus
Vedamisvastase tingimuse sõnastamiseks on kirjanduses kaks põhilist ettepanekut. Esimene apelleerib tundlikkuse printsiibile, mis on üldjoontes järgmine: kui S teab, et p, siis S-i tõene uskumus, et p, on niisugune, et kui p oleks olnud väär, siis S poleks uskunud, et p. Põhiidee on see, et uskumus peab olema faktitundlik.
Roddy uskumus ei ole faktitundlik; kui ta oleks aga tõesti lammast näinud, oleks tema uskumus olnud faktitundlik. Tundlikkuse printsiip seletab ka palju teisi juhtumeid. Aga kui printsiip pole täpsemalt sõnastatud, siis ei saa seda keerulisematel juhtudel rakendada. Selle pooldajad ongi täpsema sõnastuse andnud.
Interluudium: võimalikud maailmad
Oleme tegelikus maailmas. See on see, kuidas asjad on. Aga asjad võiksid ka teisiti olla. Võib kujutleda võimalikku maailma, kus kõik on sama nagu tegelikus maailmas, aga üks asjaolu on teisiti. See võimalik maailm on tegeliku maailmaga väga sarnane, sest tegeliku maailma muutmiseks selleks pole palju tarvis. Mõned võimalikud maailmad on tegelikust väga erinevad, näiteks selline, kus füüsika alusseadused on teistsugused. Nii et võimalikke maailmu saab selle järgi "järjestada", kui erinevad need tegelikust maailmast on.
Võimalikud maailmad on eriti kasulikud kontrafaktuaalide vaatlemisel. Võtame näiteks väite, et kui Saksamaa oleks võitnud Stalingradi lahingu, oleks ta võitnud teise maailmasõja. Kujutame ette, et me läheme tagasi Stalingradi lahingu eelsesse aega ning muudame kõike, mida on tarvis muuta, et tagada, et Saksamaa võidaks Stalingradi lahingu, kuid mitte midagi muud. Saame kõige lähema võimaliku maailma, milles Saksamaa võidab Stalingradi lahingu. Nüüd vaatame, mis seal juhtub. Kui seal Saksamaa võidab sõja, on kontrafaktuaal tõene, kui mitte, siis väär.
Võimalikkude maailmade kontseptsioonil on mittetriviaalseid raskusi. Näiteks pole selge, mis on võimalike maailmade kohta käivate väidete tõetagajad, sest võimalikke maailmu ei ole reaalselt olemas. Kahtluse all on ka väidete objektiivsus, sest sarnasuse mõiste on väga ebamäärane, nii et tõeväärtused ei ole üheselt määratud. Pritchard peab selle mõiste kasutamist siin siiski õigustatuks, sest sageli tuleb ühes filosoofia valdkonnas lahendamata küsimuste vastuseid pidada antuteks (näiteks eetikas eeldatakse sageli vaba tahet, mis on metafüüsikas lahendamata küsimus). Isegi kui peaks selguma, et võimalike maailmade jutt ei pea vett, tuleks vastav epistemoloogiline lähenemine lihtsalt teise raamistikku üle kanda.
Aristokraat
Aristokraat on aristokraatiasse ehk ülemkihti kuuluv isik, kes pärineb enamasti aadlisoost. Piltlikult öeldes võib see tänapäeval tähendada ka suursuguse hoiaku või käitumisega isikut.