cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti Vabariigi President Arnold Rüütel
"Eesti Vabariigi President Arnold Rüütel" on raamat, mis ilmus 2006. aasta mais kirjastuses ILO. Raamatu on koostanud endine ajakirjanik Madis Salum.
ISBN 9985-57-797-3
Andorra riigipeade loend
Andorra riigipeade loend loetleb Andorra riigipead.
Andorra on omapärane selle poolest, et ta on kondomiinium ja sellisena on tal alati kaks riigipead. Üheks on Urgeli piiskop, teiseks kuni 1618. aastani Foix' krahv, sellest ajast peale Prantsusmaa riigipea.
Grigori Štern
pisi|Grigori Štern Grigori Štern (vene Григорий Михайлович Штерн; 6. august (vkj 24. juuli) 1900 Smila, Kiievi kubermang (tänapäeval Tšerkassõ oblast, Ukraina) – 28. oktoober 1941 Kuibõšev) oli juudi rahvusest Nõukogude sõjaväelane.
Grigori Štern oli pärit arsti perekonnast. 1918. aastal lõpetas ta gümnaasiumi. Punaarmees oli ta alates 1919. aastast. Samal aastal astus ta Venemaa Kommunistlikku (bolševike) Parteisse. Venemaa kodusõjas oli ta 2. Ukraina laskurdiviisi 1. diviisi staabi sõjakomissar, 46. laskurdiviisi ratsaväedivisjoni sõjakomissar ja sama diviisi poliitosakonna juhataja. Ta osales lahingutes Lõunarindel. 1920–1923 oli ta mitmetel juhtivatel ametikohtadel. 1923. aasta detsembrist kuni 1924. aasta oktoobrini osales Kesk-Aasias võituses bašmatside vastu. Alates 1924. aasta oktoobrist oli Valgevene sõjaväeringkonnas 7. ratsaväediviisi poliitkomissar ja alates 1925. aasta aprillist sõjakomissar. 1926. aastal lõpetas ta Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia juures kõrgema juhtkonna täienduskursused ja 1929. aastal sama õppeasutuse idateaduskonna. 1926. aasta juulist kuni 1927. aasta oktoobrini oli ta 9. Putilovi ratsaväepolgu 2. ratsaväediviisi komandör ja sõjakomissar.
Aastatel 1931–1933 oli Štern kaitse rahvakomissari Kliment Vorošilovi sekretär. 1933–1935 oli ta kaitse rahvakomissari asjadevalitseja. 20. novembril 1935 sai ta diviisikomandöri auastme. 1937. aasta jaanuarist kuni 1938. aasta aprillini osales ta nõunikuna Hispaania kodusõjas.
Ngawa
Linn asub Tiibeti kiltmaal 3200 m kõrgusel merepinnast.
Ilona Tragel
pisi|Ilona Tragel Ilona Tragel (kuni 1990. aastani Ilona Kard; sündinud 24. novembril 1968 Tartus) on eesti keeleteadlane ja sõudja.
Elulugu
Ilona Tragel lõpetas 1987. aastal Tartu 10. Keskkooli ja asus 1988. aastal õppima Tartu Riiklikus Ülikoolis õigusteadust. 1992. aastal vahetas ta eriala ning asus samas õppima soome keelt ja kirjandust. Selle järgnesid magistriõpingud üldkeeleteaduse erialal Tartu Ülikoolis (1997–1999) ja Helsingi Ülikoolis (1998–1999). Pärast magistrantuuri alustas ta 1999. aastal Tartu Ülikoolis Haldur Õimu juhendamisel doktoriõpinguid. 2003. aastal kaitses ta doktoritöö teemal "Eesti keele tuumverbid".
Ilona Tragel töötas juba õpingute ajal tulevasel erialal. Ta on olnud soome keele õpetaja Tartu Keeltekoolis (1988–1994), Tartu Ülikooli eesti ja üldkeeleteaduse instituudis läänemeresoome keelte õppetoolis (1995–1998) ja Kaitseväe Ühendatud Õppeasutustes (2000–2002). Pärast doktorikraadi omandamist asus ta tööle Tartu Ülikooli eesti ja üldkeeleteaduse instituudis teadurina ning juhatas Tartu Ülikooli keelekeskust (2004–2014). 2005–2008 töötas ta keeleteaduse ja -tehnoloogia doktorikooli projektijuhina ning 2008–2011 eesti ja soome-ugri keeleteaduse osakonnas teadurina. 2011. aastal valiti Ilona Tragel üldkeeleteaduse dotsendiks. Aastatel 2014–2018 õpetas ta Pekingi Välisõpingute Ülikoolis eesti keelt ja kultuuri. Ilona Trageli juhendamisel on valminud mitmed doktoritööd.
Ilona Tragel kuulub mitmesse erialaseltsi, näiteks on ta SLE (Euroopa Keeleteaduse Ühingu) liige (alates 2009), ICLA (Rahvusvahelise Kognitiivse Keeleteaduse Ühingu) liige (alates 1999). Ta on ECLA (Eesti Kognitiivse Lingvistika Ühingu asutajaliige ja juhatuse liige). Ta on korraldanud mitmeid Eesti-siseseid ja rahvusvahelisi konverentse.
Teadustöö
Ilona Trageli peamised uurimisalad on verbisemantika, kognitiivne keeleteadus ja konstruktsioonitähendus, lauseliikmed ja nendevahelised suhted. Hiljutised olulisemad publikatsioonid :
Sportlaskarjäär
Ilona Tragel on üheksakordne Eesti meister sõudmises:
Avisi dünastia
Avisi dünastia oli dünastia, mis valitses Portugali 1385–1580.
Lehetäilised
Lehetäilised (Aphidoidea) on putukate rühm (käsitletakse ülemsugukonnana) nokaliste seltsist.
Lehetäilisi on maailmas üle 4400 liigi. Eestist on seni leitud üle 140 liigi lehetäisid, kuid eeldatavasti on neid vähemalt 250 liiki.
Klassifikatsioon
Lehetäilised liigitatakse järgmistesse sugukondadesse:
Kirjeldus
Lehetäide seas on nii mono- kui polüfaagseid liike. Viimasel juhul peetakse liigi põhiperemeheks seda taimeliiki, millel asub talvituv arengujärk (muna või vastne). Lehetäid on alati koloniaalse eluviisiga. Nende viljakus on suur, ideaalsete tingimuste korral ulatuks üheainsa emase järeltulijate hulk aastas miljarditeni. Aasta jooksul esineb terve hulk põlvkondi. Koloniaalse eluviisi tõttu on lehetäid sageli ohtlikud taimekahjurid. Eriti ohtlikud liigid on näiteks viinapuutäi (Phylloxera vastatrix), veritäi (Eriosoma lanigerum), valge juuretäi (Trifidaphis phaseoli). Lisaks imemisele võivad lehetäid olla taimedele ohtlikud ka taimehaiguste levitajatena.
Konsortsium
Lehetäide väljaheitest toituvad sipelgad. Lehetäidest toituvad lepatriinud, eriti seitsetäpp-lepatriinu, samuti kiilassilmlased, näiteks harilik kiilassilm, pärltiiblaste vastsed, sirelased, tume-pehmekoor jmt.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Aphidoidea seisuga 05.12.2013.
Sarise
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda. pisi|Saarise järve kaldaäärne Sarise külas Haanja looduspargis Küla piiresse jääb osaliselt Sarise järv ja osaliselt Tsilgutaja järv. Külast voolab läbi Tsilgutajasse suubuv Soodi oja. Seal asuvad Haavamägi, Kerigumägi ja Kõivõmägi.
Sarise küla läbib Luutsniku–Ruusmäe tee.
Albert Tilk
Albert Dionisius Tilk (14. jaanuar 1899 Kuressaare – 17. aprill 1980 Göteborg) oli eesti arst.
Ta lõpetas 1919. aastal Saaremaa Eesti Segagümnaasiumi ja õppis aastatel 1919–1924 (lõpetas 1924) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Estica vilistlane.
1924–1944 arst Saaremaal ja Pärnus. Nimetati 1943. aastal Kuressaare raehärraks.
1944 põgenes Rootsi.
Andres Merend
Andres Merend (kuni 1935 Andreas Theodor Gläser, 1. märts 1896 Suure-Rõngu mõis, Tartumaa – 9. märts 1969 New York) oli eesti arst.
1916–1918 ja 1920–1923 (lõpetas 1923) õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Osales Vabadussõjas. 1924 Kärgu jaoskonnaarst, 1924–1934 Türi linnaarst, 1934–1944 Viljandi linnaarst.
1944 põgenes Saksamaale, 1949 siirdus USA-sse.
Aba (Okayama)
Aba (jaapani keeles 阿波村 Aba-son) on küla Jaapanis Okayama prefektuuris Tomata maakonnas. Küla pindala on 42,07 km².
Aastal 2005 liideti küla Tsuyama linnaga (kohaliku omavalitsuse üksusega).
2003. aastal oli küla elanike arv 669. Rahvastiku tihedus oli 15,90 in/km².
Niru
Niru (originaalis rootsi keeles Ynk, soome Surku) on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni muumilugude tegelane.
Niru on väike kõhn koerake. Ta kannab räbaldunud villast mütsi ja haaknõelaga kinnitatud punast vihmakeepi. Koerake Niru usub, et hundid on ta vennad, ja unistab seetõttu koos hundikarjaga elamisest.
Joonisfilmis "Muumioru lood" kannab Niru nime sama raamatu tegelane Sniff.
Emujärve Koda
Emujärve Taarausuliste ja Maausuliste Koda (lühemalt Emujärve Koda) on usuline ühendus, mis koondab Võrumaa ja Mulgimaa taara- ja maausulisi.
Emujärve Koda kuulub Maavalla Kotta.
Koda on nime saanud Võrtsjärve varasema nime järgi.
Saint-André-lez-Lille
Saint-André-lez-Lille (hollandi Sint-Andries, Sint-Andries-Rijsel) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Lille'i 1. kantonis.
Saku valla lipp
thumb|Saku valla lipp Saku valla lipp on Harju maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Saku valla lipp.
Lipp on kinnitatud 30. aprillil 1993.
Lipu kirjeldus
Valla lipp on neljast küljest punavalge hammaslõikelise äärega ümbritsetud tammeleheroheline ruudukujuline kangas, millel on kolm valget adratera (2+1). Lipu hammastikus kasutatud punane värvitoon on sama Harju maakonna vapil kasutatava punase värvitooniga. Valla kandelipu varras on roheline ja vardaehiseks hõbedane viljapea.
Lipu normaalsuurus on 105x105 cm. Valla lipu üht originaali hoitakse vallamajas vallavanema kabinetis.
Saint-André-lez-Lille
See on Métropole européenne de Lille'i osa.
Kuroshio
pisi|Jaapani hoovused. Kuroshio on nr 1. Kuroshio (jaapani keeles 黒潮 'must hoovus' – kuna selle vesi on sügavsinine; ka Jaapani hoovus, Kurošio hoovus; varem ka Kurošivo hoovus) on maailmas suuruselt teine soe hoovus Filipiini ja Ida-Hiina meres ning Vaikses ookeanis. Algab Luzoni idakaldalt, hoovab põhja. Möödunud Taiwani idakaldast, pöördub kirdesse ja möödub Riukiu saartest, seejärel hoovab edasi mööda Jaapani kagukallast. Läbides Izu saared, jõuab Vaiksesse ookeani ja ületab itta hoovates selle.
Hoovuse soe vesi on eluks vajalik jaapani korallrahudele, mis on maailma põhjapoolseimad korallrahud.
Árpádi dünastia
Árpádi dünastia (ungari keeles Árpádok, slovaki keeles Arpádovci, horvaadi keeles Arpadovići) oli dünastia, mis valitses Ungari kuningriiki 9. sajandi lõpust kuni 1301. aastani (vahepeal olid katkestused, näiteks 1038–1046). Dünasti rajaja oli Árpád, keda peetakse ka Ungari riigi rajajaks.
Hermann von der Recke
Hermann von der Recke oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandil.
Kvantimine
Kvantimine (ingl quantization) on signaalitöötluse operatsioon, mis analoogsignaali digiteerimisel järgneb pideva signaali ajalisele diskreetimisele ja seisneb selles, et diskreetsignaali mõõtepiirkond (s.o signaali analoogväärtuste hulk minimaalväärtusest maksimaalväärtuseni) jaotatakse lõplikuks arvuks vahemikeks ja väljendatakse saadud astmete – kvantimistasemete – väärtused kahendkoodis. Selleks kasutatavad koodisõnad koosnevad teatavasti bittidest, s.t kahendnumbritest 0 ja 1.
Matemaatilised omadused
Matemaatiliselt on analoogsignaal pidev lõpmatute olekutega funktsioon, mis on igal hetkel määratud. Analoogsignaali funktsiooni lähte- ja sihthulgad on mõlemad kontiinumi võimsusega. Diskreetsignaal on seesama lõpmatute olekutega funktsioon, kuid sellele on määratud väärtused vaid kindlatel hetkedel. Kvantimisel jääb funktsiooni muutumispiirkonda lõplik arv elemente, mis tähendab, et nii lähte- kui ka sihthulk on mõlemad lõplikud hulgad. Taolist funktsiooni nimetatakse digitaalsignaaliks.
Kuna kvantimine on loomult väärtuseid ümardav operatsioon, siis on tegu pöördumatu tegevusega. Analoogsignaali digitaalseks muundamisel esitatakse digitaalselt vaid originaalsignaali digitaalne lähend, mis sisaldab kvantimisviga, ehk analoog-digitaalmuundamisel tekkinud erinevusi originaalsignaalist.
Kvantimise täpsus
Tüüpilised kvantimissügavused n on 8, 16 ja 24 bitti, mis tähendavad, et suudetakse eristada 2n väärtust (kvantimistaset). Mida suurem on bitisügavus, seda suurem on ka digiteeritud signaali dünaamikaulatus. Teoreetiliselt on bitisügavus piiramatu, kuid igal rakendusel on punkt, millest edasi minnes ei ole mõistlik sügavust suurendada, sest eristatav signaali kvaliteedi kasv on võrreldamatu kaasneva töötlemiseks vajaliku arvutusjõudluse ja andmemahuga.
pisi|Siinussignaali pinge kvantimine 3 biti sügavuselt; sel juhul saab signaalil olla maksimaalselt 23 = 8 taset, mida väljendavad [[bittidest koosnevad koodisõnad]]
Kvantimissügavus ja diskreetimissagedus on otseses seoses digiteeritud signaalilähendi täpsusega. Kuna diskreetimise käigus valitud punkt ei pruugi omada sobivat väärtust, et see langeks kokku kvantimissügavuse täisarvulise väärtusega, ümardatakse kvantimisel valitud punkti väärtus lähima sobiva väärtuseni. Mida vähem on eristatavaid väärtusi, seda rohkem peab reaalset väärtust ümardama ja suurem on kvantimisviga.
Kvantimise tagajärjel signaalile lisanduv kvantimisviga (-müra) avaldub digitaalse audiosignaali analoogkujule tagasimuundamisel kahinana, pildisignaali puhul avaldub see müra teralisusena. Samuti võib pildisignaali puhul viga avalduda selles, et sujuvate värviüleminekute asemel on nähtavad üleminekud erinevates värvides. See avaldub seetõttu, et eristatavate väärtuste hulk pole piisavalt suur edasi andmaks originaalpildi kõiki võimalike väärtusi ning need ümardatakse lähimateks sobivateks väärtusteks.
Hermann von der Recke
Hermanni vanemad olid Johann von der Recke von Sümmern/Uentrop ja Rorich von der Mark. Tema vennad olid: Godert, kes oli samuti Liivi ordu liige, Evert ja Lorenz. Tema nõbu oli Tallinna komtuur Johann von der Recke-Sümmern.
Hermann võis juba 1519. aastal olla Põltsamaal drost. 1522. aastal on teda koos vend Godertiga mainitud lihtsalt orduvendadena, 1548. aastal on ta taas rüütelvennana nimetamist leidnud. Aastatel 1555–1556 oli ta Karksi ja Helme drost.
Lõuna-Platte
thumb|250px|Lõuna-Platte Denveris Colorado osariigis Lõuna-Platte on 707 km pikk jõgi Põhja-Ameerikas. Üks Platte jõe lisajõgesid.
Algab Kaljumägedest. Ülemjooksul voolab kakku. Mäeahelikest läbi murdnud, voolab mööda Kaljumägede idajalamit põhja. Alamjooksul pöördub kirdesse ja itta, voolab üle Suure tasandiku ja ühineb Põhja-Plattega, moodustades Platte.
Lõuna-Platte kaldal asub Denver.
Lõuna-Platte asub Colorado osariigi kirdeosas ja Nebraska osariigi edelaosas.
Miil
Miil on pikkusühik.
Norras ja Rootsis on miil (mil, Rootsi miil) võrdne 10 kilomeetriga. Enne 1889. aastat defineeriti miili 18 000 küünraga, millele vastas Rootsis 10 688 m ja Norras 11 298 m.
Diskreetsignaal
Diskreetsignaal on selline elektrisignaal, millele omistatakse väärtus ainult kindlail ajahetkeil. Diskreetsignaalidel on lõplik arv olekuid. Diskreetsignaal saadakse analoogsignaalist selle väärtuse mõõtmise teel teatud kindlate ajavahemike järel. Nii saadud näite (mõõteväärtusi) nimetatakse diskreetideks (ingl sample) ja näiduvõtusagedust diskreetimissageduseks (ingl sampling rate, sampling frequency).
Diskreetimine on esimene samm analoogsignaalist digitaalsignaali saamisel. Edasiseks töötlemiseks muudetakse diskreetsignaali üksikväärtuste (diskreetide) järjend enamasti diskreedihoidelülituse (ingl sample and hold) abil pidevaks astmeliseks (trepikujuliseks) signaaliks.
Godert von der Recke
Godert von der Recke (ka Goedert) oli Liivi ordu liige ja Toolse foogt aastatel 1536–1547.
Goderti vanemad olid Johann von der Recke von Sümmern/Uentorp ja Rorich von der Mark. Tema vend oli samuti orduvennaks olnud Hermann von der Recke. Tal oli veel kaks venda: Lorenz ja Evert. Ta oli ka Tallinna komtuuri Johann von der Recke-Sümmerni nõbu. Godert pärines Uentropist Marki krahvkonnast Vestfaalist.
Tutsik ja Lipsik
Tutsik ja Lipsik (originaalis rootsi keeles Tofslan och Vifslan, soome Tiuhti ja Viuhti) on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni muumilugude tegelased.
Tutsik ja Lipsik on kaks umbes väikese My suurust tegelast. Esimene neist kannab punast mütsi. Neil on suur kohver, mille sees nad oma hinnalist vara kannavad. Tutsikule ja Lipsikule meeldib kummutisahtlis ja Muumimamma kotis magada.
Miil
Ajalugu
Läbi aegade on kasutatud eri pikkusega miilinimelisi ühikuid, mis tulenevad Rooma miilist. Rooma miil oli umbes 1479 meetrit pikk ja ta koosnes sõduri tuhandest topeltsammust (ladina keeles passus), mis teeb iga sammu pikkuseks umbes 0,75 meetrit. Sõna "miil" on tuletatud ladinakeelsetest sõnadest mille passus (mitmuses milia passuum), mis tähendabki 1000 passust ehk topeltsammu.
Kõduhorisont
Kõduhorisont ehk O-horisont ehk A0-horisont on mullahorisont, mis koosneb eri lagunemisjärgus olevatest variseosadest.
Miil
Ajalugu
Maanteetranspordis kasutavad miili mõõtühikuna tänapäeval veel Suurbritannia ja Ameerika Ühendriigid, samas aga näiteks Austraalia, Kanada ja Iirimaa on üle läinud meetermõõdustikule.
Kõduhorisont
Kõduhorisont jagatakse lagunemisastme alusel kihtideks:
Katrin Karisma
pisi|Anti Kalamees, Tõnu Kilgas ja Katrin Karisma (1991) Katrin Karisma-Krumm (1966–1974 Katrin Jakobi; sündinud 21. augustil 1947 -Tallinnas) on eesti näitleja ja laulja.
Ta lõpetas 1965. aastal Tallinna 21. keskkooli ja 1968. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri III lennus. Ta on õppinud ka Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadistuudios.
Katrin Karisma oli aastatel 1968–1998 rahvusooperi Estonia solist, seejärel Vana Baskini teatri näitleja, hiljem vabakutseline.
Katrin Karisma on Eesti Teatriliidu, Eesti Näitlejate Liidu liige, ühtlasi selle auliige ja Eesti Solistide Liidu liige.
Karisma on mänginud-laulnud peamiselt Estonia muusikalavastustes, kuid ka paljudes telelavastustes, kuuldemängudes, filmides ja kontserdilaval (ka välismaal). Ta on lugenud sisse audioraamatuid vaegnägijatele.
2000. aastast kuulub Karisma Reformierakonda. Seoses Ülle Rajasalu määramisega Harju maavanemaks oli ta XI Riigikogus asendusliige 2009.–2010. aastal.
2001. aastast töötas Karisma Radisson SASi hotelli vastavatud Casino Victoria programmijuhina. Karisma on töötanud projektijuhina ka kirjastuses Ilo. Pensionipõlves peab ta kodukohvikut Ilusa Ilma Kohvik, juhib kaks korda kuus Terviseraadio saadet. Kõige selle kõrvalt on ta jätkanud esinemist teatrilavastustes ja meelelahutusüritustel.
2022. aasta kevadhooajal osales ta TV3 meelelahutussaates "Maskis laulja", kus esines Ööliblikana.
Isiklikku
Katrin Karisma on abielus olnud Peeter Jakobi (1966–1974) ja Hendrik Krummiga (1974–1989). Hiljem oli tema elukaaslane Tõnu Kilgas.
Katrin Karismal on kolm last: poeg Ivo Krumm ning tütred Mari Krumm ja Piret Krumm. Tütar Piret Krumm on samuti näitleja.
Külli Habicht
Külli Habicht (sündinud 24. juulil 1964) on eesti keeleteadlane.
Elulugu
Ta õppis aastatel 1982–1987 Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal, sellele järgnes samas aspirantuur (1989–1992). 1993–1995 jätkas ta õpinguid magistrantuuris ning alates 1997. aastast doktorantuuris Huno Rätsepa juhendamisel. 2001. aastal kaitses ta doktoritöö "Eesti vanema kirjakeele leksikaalsest ja morfosüntaktilisest arengust ning Heinrich Stahli keele eripärast selle taustal".
Ta on töötanud Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele kateedri laborandina (1987–1988), aastatel 1988–1993 eesti keele labori insenerina, laborandina ja teadurina. Aastatel 1993–1996 oli ta eesti keele õppetooli assistent ning 1996–1997 samas erakorraline lektor. Aastatel 1998–2003 oli ta eesti keele õppetooli lektor ja erakorraline teadur. 2003. aastal valiti Habicht dotsendiks ning alates 2003. aastast on ta töötanud samas eesti keele dotsendina ja (vana kirjakeele) vanemteadurina.
Külli Habicht on Emakeele Seltsi liige (alates 1985), riigieksameid ettevalmistava komisjoni liige (alates 2002) ja SLE (Euroopa Lingvistikaühingu) liige. Alates 2004. aastast kuulub ta ka Emakeele Seltsi keeletoimkonda. Tema juhendamisel on valminud mitmed doktoritööd.
Teadustöö
Külli Habichti peamised teaduslikud huvid on seotud vana kirjakeele ja tänapäeva kirjakeele morfosüntaktilise varieerumisega (nt tuumverbikonstruktsioonid, kaassõnade, modaalpartiklite ja küsipartiklite grammatiseerumine ning hiljuti ka kõneviis vanas kirjakeeles). ,
Hiljutised olulisemad teaduspublikatsioonid :
Muid teoseid:
Chulalongkorn
Chulalongkorn ehk Rama V (20. september 1853 – 23. oktoober 1910) oli Tai kuningas.
Ta õppis Lääne haldusmeetodeid ja käivitas täisaeliseks saades 1873 ambitsioonika moderniseerimisprogrammi. Ta kaitses Siiamit koloniseerimise eest, vastandades nutikalt Prantsusmaa ja Suurbritannia huve üksteisele.
Chulalongkorn sai hariduse mitmelt inglise koduõpetajalt ja reisis 1897 Euroopas ringi. Tema laialdaste reformide hulka kuulusid orjuse kaotamine, halduse tsentraliseerimine (et kärpida kohalike pealikute võimu), samuti kohtu- ja haridussüsteemi ümberkorraldamine.
Perekond
Chulalongkornil oli kuus abikaasat ja tal sündis 33 last:
Härjapea Koda
Härjapea Taarausuliste ja Maausuliste Koda (lühemalt Härjapea Koda) on usuline ühendus, mis koondab Harjumaalt, Hiiumaalt, Järvamaalt, Läänemaalt ning Pärnumaalt pärit taara- ja maausulisi.
Härjapea Koda kuulub Maavalla Kotta.
Koda on nime saanud Härjapea jõe järgi.
Karl I (Austria-Ungari)
Karl I (17. august 1887 Persenbeugi loss, Persenbeug-Gottsdorf, Alam-Austria, Austria-Ungari – 1. aprill 1922 Funchal, Madeira, Portugal) oli viimane Austria keiser ja Ungari kuningas (Károly IV) aastail 1916–1918.
Ta oli keiser Franz Joseph I venna Karl Ludwigi teise poja Otto Franzi (1865–1906) vanim poeg ja sai troonipärijaks pärast onu Franz Ferdinandi mõrvamist. Ta abiellus 1911. aastal Bourbon-Parma soost printsessi Zitaga (1892–1989), kellega tal oli 8 last.
21. novembril 1916 sai temast pärast vana keisri surma viimane Austria keiser ja Ungari kuningas. Enne seda oli ta teeninud ohvitserina Austria sõjaväes. Keisrina oli ta ühtlasi armee ülemjuhataja. Ta püüdis sõda lõpetada, enne kui see tema riigi hävitab, kuid Saksamaa vastuseisu ja Antandi leppimatuse tõttu osutus see võimatuks. Teda ei päästnud ka katse muuta riiki autonoomsete rahvusüksuste föderatsiooniks, sest Antant oli juba asunud toetama Tšehhoslovakkia ja Jugoslaavia loomist ning nii ei olnud Habsburgide impeeriumile enam kohta.
Tema naine Zita õhutas Karli tegema veel ühte meeleheitlikku katset, et saada enda kätte püha Istváni trooni. Sügisel 1921 sisenes Karl uuesti Ungarisse ning tal läks korda koguda husaariarmee, teda toetasid ka magnaadid, kes lootsid aadli tegeliku ülemvõimu all oleva riigi taastamist. Budaörsi lahingus said Karli väed lüüa ning ta vangistati ja saadeti eksiili Madeira saarele, kus ta 1922. aastal vaid 34-aastaselt suri.
Aastal 2004 kuulutati Karl katoliku kiriku poolt õndsaks, mis on viimane samm enne pühakuks kuulutamist. See võib aset leida juba lähemas tulevikus, sest pühakult nõutavat kolm imetegu olevat tal olemas ning väidetavasti elanud ta ka vaga ja harda katoliiklase elu, lisaks võidelnud ta pidevalt rahu saavutamise eest ja seadnud sisse maailma esimese kultuuriministeeriumi.
Isiklikku
Tema naine Zita elas veel 67 aastat (97-aastaseks). Tema vanim poeg ja Austria-Ungari viimane kroonprints Otto von Habsburg oli Euroopa Liidu poliitik, kirjanik ja ajakirjanik. Ta oli 1973–2004 Paneuroopa Liidu president (seejärel kuni surmani aupresident) ja 1979–1999 Euroopa Parlamendi liige
Oskar Pihlak
Aastatel 1922–1928 (lõpetas 1928) õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust, üliõpilasseltsi Raimla vilistlane.
Aastatel 1945–1953 oli Nõukogude vangilaagris ja asumisel, 1953–1967 töötas Saue Maa-ambulatooriumi juhatajana.
Isiklikku
Abiellus 1932 Johanna Treufeldtiga (kirjanikunimega Irma Truupõld). Lapsed Õie (1933–1946), Ilmar (1936–2022) ja Ülo (1940–2013).
Theodor Kalep
Theodor Ferdinand Kalep (venepäraselt Фёдор Георгиевич Калеп, lätipäraselt Teodors Kaleps; 24. jaanuar 1866 Paunküla vald, Kose kihelkond, Harjumaa – 26. aprill 1913 Riia) oli eesti päritolu Vene ehitus- ja masinaehitusinsener ning leiutaja.
Ta lõpetas 1886. aastal Tallinna Reaalkooli. Ta õppis aastatel 1886–1893 Riia Polütehnikumis masinaehitust ja 1893–1895 Riia Polütehnilises Instituudis arhitektuuri ning lõpetas kooli diplomeeritud masinaehitusinsenerina.
Ta töötas 1898. aastast Riias, praeguses Zasulauksi asumis paiknevas masinaehitus- ja malmivalutehases Motor ning oli hiljem selle kaasomanik ja juhataja.
Ehitustarindid
Kalep projekteeris 1905. aastal tehasele uued hooned, mis olid kaetud kahekihiliste kaksikkõverate puidust koorikutega äärepikkusega 18×18 m (see on umbes pool Tallinna Lennusadama angaari ühe katusekoorikkupli äärepikkusest ja umbes veerand selle pindalast).
Lennukid ja nende mootorid
Kalep alustas 1909. aastal ettevõtte ümberkujundamist lennukitehaseks. Tehas oli Venemaal esimene lennukeid ja nende mootoreid tootev ettevõte.
Theodor Kalep leiutas kaks lennukimootorit, võttes eeskujuks esimene kord lennuki Wrigth mootori ja teine kord prantslaste Gnome Omega mootori.
Ta konstrueeris 1911. aastal uue õhkjahutusega lennukimootori ning veel ühe eripärase konstruktsiooniga lennukimootori Kalep. Viimast hakati 1912. aastal katsetama ja 1913. aastal võeti see sõjalennukites kasutusele.
See oli rotatiivne mootor, ehk silindrid paiknesid ringikujuliselt ja väntvõlli asemel käisid ringi hoopis silindrid. Mootor oli üleni terasest ja sellel olid malmist kolvid. Gnome-mootoril oli aga palju puudusi. Nimelt purunesid sellel tihti klapid ja klapivedrud. See oli tingitud sellest, et need olid valmistatud tavalisest terasest. Kalep aga hankis klappide ja vedrude tootmiseks kroomnikkelterast, mis on tunduvalt vastupidavam. Kui Gnome-mootori põhiosa koosnes neljast detailist, siis Kalepi mootoril oli neid kaks ning terve Kalepi mootori koostamiseks kulus 85 detaili vähem. Tänu sellele arendas Kalepi mootor 50 hobujõu asemel 60 hobujõudu. Kalep sai mootorile patenditunnistuse. Lisaks tehti katse, kus pandi kõrvuti tööle Kalepi ja Gnome-mootor. Katse tulemusena selgus, et Kalepi mootoril ei juhtunud 1450 pöörde juures midagi, prantslaste mootoril purunes aga juba 1250 pöörde juures mitu detaili. Theodor Kalepi mootor oli niivõrd hea, et tehas andis kaasa garantii: 50 tundi tööd ilma mootorit lahti võtmata ja 10 tundi vahetpidamata tööd. See mootor jõudis seeriatootmisse aga alles pärast Kalepi surma, mil sellest tehti 60-, 80- ja 100-hobujõulisi versioone. 80-hobujõulised mootorid leidsid kasutust Vene sõjalennukitel.
Isiklikku
Tema isa Georg Kalep oli postijaamapidaja, kes vahetas tihti elu- ja töökohti. Theodori sünni ajal pidas isa Palvere postijaama. Siit pärineb ka tihti esinev viga tema sünnikoha kirjutamine ekslikult Paliverena.
283
283. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad - 280. aastad - 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad
Kohtla
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kohtla valda.
Kohtla küla on kirjas juba Taani hindamisraamatus aastast 1241. Siis kandis see nime Odri ning oli oma 18 adramaaga tänapäeva Ida-Virumaa aladel suurimate seas. 1805. aasta Eestimaa kubermangu kaardil on Kohtla (Odri) suuruseks märgitud 40 majapidamist. Odri nimi vahetus Kohtla vastu 19. sajandi keskel.
Küla kõrvale, ilmselt kohaliku muinasüliku majapidamise kohale tekkis keskajal Kohtla mõis, mida on esmamainitud aastal 1419. Peale Vabadussõda jagati mõisamaa taludeks ja Kohtla küla kõrvale tekkis Kohtla asundus, mille valis oma õlitehase töölisasula asupaigaks Inglismaa ettevõtte Goldfields. Töölisasulast kujunes hiljem Kohtla-Nõmme alev. Tänapäeval kutsutakse Kohtla küla ka Kohtla-Vanakülaks või lihtsalt Vanakülaks.
Kohtlast pärineb leitud mitu hinnalist aardeleidu.. Küla ja jaama vahelt on leitud kuivanud allikas koos hulga ohverdustega. On leitud ka rauasulatuskoht.
Sealt on pärit Lembit Oll.
Otto von Habsburg
Otto von Habsburg (ametlik nimi Austrias alates aastast 1918 Otto Habsburg-Lothringen, kuid seda nime ei kasutanud ta ise kunagi; 20. november 1912 Wartholzi villa, Reichenau an der Rax, Alam-Austria, Austria-Ungari – 4. juuli 2011 Pöcking, Baieri, Saksamaa ) oli Austria-Ungari viimane kroonprints, Euroopa Liidu poliitik, kirjanik ja ajakirjanik.
Ta oli 1973–2004 Paneuroopa Liidu president (seejärel kuni surmani aupresident) ja 1979–1999 Euroopa Parlamendi liige Baieri liidumaalt. 1922–2006 oli ta ka Habsburgide-Lotringite suguvõsa pea. Seejärel andis ta selle au üle oma vanimale pojale Karl Habsburg-Lothringenile (Karl von Habsburgile).
Nimest
Otto von Habsburg sündis kui Tema Keiserlik ja Kuninglik Kõrgus Franz Josef Otto Robert Maria Anton Karl Max Heinrich Sixtus Xavier Felix René Ludwig Gaetan Pius Ignazius, keiserlik prints, Austria ertshertsog, Ungari kuninglik prints. Austrias, kus kõik aadlitiitlid, ka partikkel von, on keelatud on tema ametlikuks nimeks Otto Habsburg-Lothringen. Üldiselt kasutati nimekuju Otto von Habsburg, mida ta Saksamaal võis kasutada.
Elukäik
Otto von Habsburg sündis Alam-Austrias Reichenau an der Raxis Villa Wartholzis. Tema vanemad olid ertshertsog Karl (hilisem keiser Karl I) ja Parma printsess Zita. Tema ristiisa oli keiser Franz Joseph I isiklikult. Viimase surma järel 1916 sai Ottost Austria-Ungari impeeriumi viimane kroonprints. Pärast monarhia kaotamist Austrias elas ta koos vanematega kuni 1919. aasta märtsini Eckartsau lossis. Seejärel viibis ta kuni 1921. aastani Šveitsis, kuid pärast isa katset Ungari troonile tõusta pagendati perekond Madeirale.
Oma isa ootamatu surma järel (1922) sai Otto von Habsburgist vaid 9-aastaselt eksiilkeiser, ta asus koos ema ja õdede-vendadega elama Baskimaale Lequeitiole. Ametlikult kuulutati ta täisealiseks 1930. aastal, temast sai ka Kuldvillaku ordu juht. Samal aastal alustas Habsburg ka õpinguid politoloogia ja sotsiaalteaduste alal, lõpetades 1935. aastal Leuveni ülikooli. Juba enne Teist maailmasõda osales ta Paneuroopa liikumises ja oli vastu Austria annekteerimisele Saksamaa poolt, sõja ajal aitas aga päästa juute ja teisi Saksa võimude poolt tagakiusatuid. 1940–1944 elas ta USA-s, seejärel Prantsusmaal ja Hispaanias, tegutsedes lektori ja kirjanikuna, olles muuhulgas lähedastes suhetes ka Hispaania diktaatori Francisco Francoga. Alates 1954. aastast elas Habsburg Baieri liidumaal Pöckingis Villa Austrias.
1961. aastal loobus ta nõudlustest Habsburgide valitsetud aladele ja sai tänu sellele taas külastada Austriat. Luba selleks anti talle siiski allespärast tõsist sisepoliitilist kriisi, aastal 1966.
1973. aastal, pärast krahv Richard Nikolaus von Coudenhove-Kalergi surma, sai Otto von Habsburg Paneuroopa Liidu presidendiks, enne seda oli ta aastast 1957 olnud selle asepresident. Habsburg vastandus nii parem- kui ka vasakäärmuslusele ning toetas Euroopa demokraatlikku ühendamist.
Pärast organisatsioonide juhtimisest ja poliitikas osalemisest tagasitõmbumist tegutses Habsburg peamiselt publitsistina.
Otto von Habsburg valdas lisaks saksa keelele ka ungari, horvaadi, prantsuse, inglise, hispaania ja ladina keelt. Ta oli Austria, Saksamaa, Ungari ja Horvaatia kodanik.
Otto von Habsburg suri oma kodus Pöckingis Baieri liidumaal.
Perekond
Otto von Habsburg oli aastatel 1951–2010 abielus Saksi-Meiningeni printsessi Reginaga (1925–2010), kellega tal on seitse last, viis tütart ja kaks poega:
Wambrechies
Wambrechies (hollandi Wemmersijs) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Lille'i 1. kantonis.
Deûle'i kanal kulgeb läbi linna põhjast lõunasse.
Mart Pukits
Mart Pukits (pseudonüüm Voorusleid, 30. aprill 1874 Uue-Kariste vald, Halliste kihelkond, Pärnumaa – 7. juuni 1961 Tartu) oli eesti graafik, tõlkija ja ajakirjanik.
Elukäik
Sündis Hallistes sepa pojana, õppis 1892–1893 Hugo Treffneri gümnaasiumis. Kunstilise hariduse sai Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi joonistuskursustel ja Leipzigis Graafiliste Kunstide Akadeemias. 1894–1899 töötas joonistajana Heinrich Laakmanni trükikojas. 1902–1905 oli vabakunstnik ja ajakirjanik, tehes kaastööd väljaannetele Postimees, Linda, Pealinna Teataja jt. Soome keele oskajana tõlkis ta soomekeelseid artikleid.
Pukitsa avalik tegevus algas 1896. aasta paiku, mil ta koos A. Meibaumi, Siegfried Talviku, Karl Alfred Jentsoni, E. Talwiku, Karl Jungholzi, Konrad Mäega jt käis tollase Võru linnapea Priit Suiti kutsel koos viimase korteriperemehe M. Sangernebo aias, kus harrastati näitlemist ja sporti. Seda seltskonda tunti Sangernebo Polgu ja ka Maailma Laste nime all. Selle nimetuse andis noorte rühmale pastor Eisenschmidt. Seltsingu liikmed rääkisid omavahel eesti keeles ja tegelesid keeleuuendusega. Sangernebo Polgus sai sõnast "atleetika" eestipärane "jõustik".
1917. aasta kevadel korraldasid ukrainlased Peterburis rongkäigu, millest eesti vähemusrahva delegaatidena võtsid osa ka Madis Jaakson, Mart Pukits ja Aleksander Tamm. 26. märtsil 1917 korraldasid eestlased Peterburis oma rongkäigu, millest võttis osa umbes 40 000 eestlast, nende seas 15 000 eesti sõjaväelast. Rongkäigus oli 30 orkestrit. Rongkäigu loosungiks oli "Elagu Eesti Vabariik Vene föderatsioonis".
Tõlkijana
Pukits valdas ka leedu, ungari ja läti keelt. Ta tõlkis läti keelest paarkümmend näidendit ning hulga novelle ja romaane. Tema sulest on ilmunud ka lühike "Läti kultuurilugu".
Huvi läti keele vastu sai alguse Treffneri gümnaasiumi aegadel, kui tollal juba ajalehtedele kaastööd teinud noormees otsis lisateenistuse võimalus ajalehe Postimees toimetusest. Toimetuses nägi ta läti ajalehe Baltijas Wehstnesis numbreid, mis seisis kasutuna, kuna keegi ei osanud neid lugeda. Kuigi Pukits oli elanud Läti ala läheduses, ajutiselt isegi Ipiki vallas, teadis ta ainult mõnda lätikeelset sõna. Ettevõtlik noormees sõitis Valka, ostis sealt läti keele grammatika ja Ullmanni sõnaraamatu ning asus oma käe peal keelt õppima. Juba järgmisel aastal (1893) ilmusid ta esimesed tõlked läti keelest. Siit kasvas välja sügav huvi naaberrahva kultuuri ja kirjanduse vastu, soov neid tutvustada ka oma kaasmaalastele.
Pukits on tõlkinud niihästi proosat, draamat kui ka luulet. Ta on tõlkinud ka läti rahvaluulet. Algselt lätikeelse laulu "Puhu tuul ja tõuka paatiǃ" sõnad on Mart Pukitsa tõlgitud. Pukitsa "Läti kultuurilugu" (Tartu, 1937) oli esimene kokkuvõtlik ülevaade läti kultuurist. 1940. aastail õppis M. Pukits ära leedu keele ning tegutses innukalt ka leedu kirjanduse tutvustamisel.
Kunstnikuna
Mart Pukitsa osalusel asutati Peterburis Eesti Kunstnikkude Selts Lennok, mille liikmeiks olid Jaan Vahtra, Voldemar Mellik, Arnold Kalmus, Arnold Vihvelin, Amandus Adamson jt. 1917. aasta kevadel korraldas Lennok Peterburis eesti kunstinäituse. Näituse üks korraldajale peakorraldajatest oli taas Mart Pukits.
1918. aasta 21. jaanuaril asutas Mart Pukits koos Konrad Mäe, Ado Vabbe, Voldemar Kangro-Pooli, Aleksander Tassa ja Friedebert Tuglasega kunstiühingu Pallas.
Kunstnikuna oli Pukitsa erialaks puugravüür. Ta tegi puugravüüris raamatukujundusi, millest märkimisväärseim on viievärvilises puugravüüris kaas Karl Eduard Söödi luulekogule "Mälestused ja lootused" (1903) – varasemaid juugendstiili näiteid eesti kunstis. Ta on loonud ka Kreutzwaldi portreed värvilises litograafias (1903) ja kahevärvilises puugravüüris (1905) ning viljelenud oforti.
Tema karikatuure avaldati Teatajas ja Rahva Lõbu-lehes.
Mart Poom
Mart Poom (sündinud 3. veebruaril 1972 Tallinnas) on endine eesti jalgpallur (väravavaht).
Ta oli Eesti jalgpallikoondise väravavaht ja kapten (1992–2009, 120 mängu) ning on rahvusvaheliselt tuntuim eesti jalgpallur.
Sõlmis pärast taasiseseisvumist esimese eestlasena töölepingu Euroopa tippliiga klubiga. Praegu töötab ta Eesti jalgpallikoondise väravavahtide treenerina.
Poom teatas mängijakarjääri lõpetamisest 2. juunil 2009 ning pidas lahkumismängu 10. juunil 2009 Portugali vastu.
Sai rahvusvaheliselt tuntuks Inglismaa kõrgliigas, kus mängis Derby Countys, Sunderlandis ja Arsenalis. Arsenaliga jõudis 2007. aasta mais UEFA Meistrite Liiga finaali. Ei tulnud kordagi meistriks ega võitnud karikat.
Noorus- ja kooliaeg
Poom on sündinud 3. veebruaril 1972 Tallinnas. Lapsepõlv möödus Mustamäel. Lõpetas Tallinna 49. Keskkooli kuldmedaliga. Astus 1990. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majandust õppima, kuid jättis õpingud pooleli.
Klubikarjäär
Poom alustas juuniorina Roman Ubakivi juhendatud Tallinna Lõvide noortemeeskonnas. 1989 pääses 17-aastaselt Nõukogude Liidu II liiga klubi Tallinna Sport põhiväravavahiks.
1991 tuli veel enne Eesti taasiseseisvumist kutse minna mängima Soome, kuid päev enne ärasõitu löödi Poomil FC Flora meeskonnas mängides lõualuu katki. Sõlmis 1992 Soome klubiga Kuopio Palloseura oma esimese välislepingu. Veikkausliigas pidas üheksa kohtumist, Poomi enda sõnul "päris läbi ei löönud, aga õppisin iseseisvalt hakkama saama".
Poom naasis Soomest kodumaale ja mängis vastloodud Meistriliigas 1993. aastani, kui sõlmis Šveitsi klubi FC Wiliga oma teise välislepingu. Osalenud Šveitsis 13 liigamängus, palkas ta 1994. aastal Inglismaa esiliiga meeskond Portsmouth FC. Ehkki Portsmouthi rivistuses tegi Poom lõpuks kaasa vaid neljas liigakohtumises, oli ta enda sõnade kohaselt pärast kaht välislepingut "selge, et tahan ja suudan tippjalgpallurina läbi lüüa". Poom tuli 1995. aastal veel üks kord tagasi Eestisse, kus mängis 1997. aastani laenulepingu alusel FC Floras.
Derby County
Rahvusvaheline läbimurre saabus 1997. aastal, kui Poom siirdus esimese eestlasena Inglismaa kõrgliigasse. Kodumaal olid ootused Derby Countyga liitunud Eesti esijalgpalluri suhtes kõrged ning kui 1998. aasta sügisel pidi Poom mitmes kohtumises võtma istet varumeestepingil, andis see ajakirjale Sporditäht põhjust valida aasta tähelepanuväärsemate spordisündmuste esikümnesse "Mart Poomi tähe tuhmumine Inglismaal". Poom jäi Derbysse kuueks aastaks, "oinaste" särgis pidas ta ühtekokku 146 liigamängu ja valiti hooajal 1999/2000 meeskonna parimaks mängijaks. 2009. aasta hääletasid klubi fännid ta klubi kõigi aegade teiseks väravavahiks
Arsenal
Siirdus 2006. aastal Londoni Arsenali, kus oli Jens Lehmanni ja Manuel Almunia järel kolmas väravavaht. Pääses platsile vaid ühes liiga- ja ühes karikamängus. Arsenal jõudis sel hooajal UEFA Meistrite Liiga finaali (1:2 FC Barcelona vastu), kus Poom ei kuulunud meeskonda, kuid sai klubi euromängude 25-liikmelisse nimekirja kuulumise eest samuti hõbemedali.
Mais 2007 liitus Poom Watford FC-ga. Alustas hooaega esiväravavahina, kuid kaotas koha Richard Leele. Septembris 2008 sai õlatrauma ega pääsenud klubi meeskonnas enam kordagi väljakule. Aprillis 2009 lõpetati tööleping ennetähtaegselt.
Treenerikarjäär
2008. aastast on ta Eesti koondise väravavahtide treener. Tema esimene mäng treenerina oli 26. märtsil Eesti-Kanada, kus oli ta üles antud ka mängijana. 2009.–2010. aastal töötas ta Londoni Arsenali väravavahtide abitreenerina.
Isiklikku
2014. aastal ilmus raamatuna Mart Poomi autobiograafia "Minu lugu".
Mart Poomi vanem õde on pedagoogikadoktor Katrin Poom-Valickis.
Põhja-Iirimaa jalgpallikoondis
Põhja-Iirimaa jalgpallikoondis on Põhja-Iirimaa Jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Põhja-Iirimaad rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
1921. aastani esindas Iirimaa Jalgpalliliidu esindusmeeskond kogu Iirimaad. Pärast Iiri Vabariigi iseseisvumist loodi seal Iirimaa Jalgpalliliit, mille esindusmeeskond on Iirimaa jalgpallikoondis.
Praegune koosseis
Põhja-Iirimaa koondis 2021. aasta septembris MM-i valikmängudeks Leedu ja Šveitsi ning sõprusmänguks Eesti vastu.
Tartu Ülikooli Narva kolledž
Tartu Ülikooli Narva kolledž on Tartu Ülikooli koosseisu kuuluv kõrgkool, mis avati Narvas 1999. aastal.
Kolledži ajalugu
pisi|Narva kolledži endine hoone Kerese tänaval Kolledž alustas tegevust 1. juulil 1999 Narva Kõrgkooli baasil endise Narva Polütehnikumi hoones aadressil Kerese tänav 14.
Kolledži direktorina asus tööle Katri Raik ning oli ametis aastani 2015. 2013. aastast alates tegutseb kolledž aadressil Raekoja plats 2. Alates 1. septembrist 2015 kuni 2019. aasta märtsini oli Tartu Ülikooli Narva kolledži direktor Kristina Kallas. 2020–2022 aprillini oli kolledži direktor Marek Sammul. Alates 1. maist 2022 on direktoriks Indrek Reimand.
Struktuur
Kolledžit juhib direktor, kelle valib perioodiliselt Tartu Ülikooli nõukogu. Kolledži direktori ametikoht on võrreldav teaduskonna dekaani omaga. Kolledžis on viis lektoraati (eesti keele ja kirjanduse, pedagoogika ja psühholoogia, ühiskonnateaduste, vene keele ja kirjanduse ning võõrkeelte lektoraat).
1. jaanuarist 2016 kuulub Narva kolledž Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkonda.
Erialad
Kolledž pakub õppimisvõimalusi järgmistel erialadel:
Rakenduskõrgharidus:
Magistriõpe:
Neil erialadel saab õppida nii põhiõppes kui avatud ülikoolis.
Õppe- ja teadustegevus
Kolledžil on olnud kaks perioodilist väljaannet:
2007. aasta Eurovisiooni tantsuvõistlus
Eurovisiooni tantsuvõistlus 2007 oli esimene Eurovisiooni tantsuvõistlus. See toimus 1. septembril 2007 Londonis. Tantsuvõistluse võitis Soome.
Tartu Ülikooli Narva kolledž
Õppe- ja teadustegevus
Kolledžis toimuvad regulaarselt teaduskonverentsid. Nende peamine temaatika on mitmekultuurses üldhariduskoolis ja kõrgkoolis õpetamise pedagoogika, psühholoogia ja metoodika.
2007. aasta Eurovisiooni tantsuvõistlus
Finaali tulemused
keskel|400px|pisi|{{legend|#22b14c|Osalenud riigid}}
Tartu Ülikooli Narva kolledž
Õppe- ja teadustegevus
Iga aasta augustis toimub pedagoogiline konverents, mis on hiljuti kujunenud rahvusvaheliseks.
2001. aastast toimub iga-aastane üliõpilaste teaduslik konverents, mis arenes rahvusvaheliseks 2005. aastal.
Üliõpilased: üliõpilasnõukogu
Tatjanapäev – vene üliõpilaste traditsiooniline pidu, mis sarnaneb meie harjumuspärase rebaste ristimisega. Sageli osalevad seal külalised teistest Eesti õppeasutustest.
Eelkolledž
Eelkolledži puhul pakutakse tegevusi gümnasistidele. Neile on pakutud võimalust osaleda loengutes samadel põhimõtetel üliõpilastega ja soovi korral kanda hiljem ainepunktid kõrgkooliõpingutesse üle. Neile on pakutud ka päris oma loenguid, mille teemad tulenevad kolledžis õpetatavatest erialadest ja ainetest.
Väärikate ülikool
Väärikate ülikooli loengutel ja seminaridel käsitletakse nii praktilisi kui silmaringi laiendavaid teemasid. Kohtumised toimuvad üks kord kuus Tartu Ülikooli Narva kolledžis. Väärikate ülikooli on oodatud kõik avatud ja aktiivsed üle 60-aastased inimesed, kes soovivad suhelda huvitavate isiksustega, olla kursis riigis/linnas toimuvaga, arutada oma muresid spetsialistidega. Väärikate ülikool on kutsutud ellu, lähtudes elukestva õppe põhimõtetest, et paindlikult reageerida ühiskonna muutustele ja vajadustele ning pakkuda võimalikult erinevatele sihtrühmadele täiendusõpet.
Narva Lasteülikool
Narva Lasteülikool tegutses aastatel 2007 kuni 2017. Algul ainult Narvas, hiljem ka Tallinnas ja Tartus. Lasteülikoolis andsid loenguid akadeemikud, rektorid, professorid ja teised oma valdkonnas tuntud ja tunnustatud inimesed. Kuulajateks olid lapsed vanuses 8–12 eluaastat.
Kolledži õppehoone
pisi|Tartu Ülikooli Narva kolledž. Vaade [[Suur tänav (Narva)|Suurelt tänavalt]] Narva kolledži õppehoone projekteerisid Katrin Koov, Indrek Peil ja Siiri Vallner. Sisekujunduse loomisel osalesid Hannes Praks, Kadri Tamme, Kristjan Holm, Liisi Murula, Toomas Pääsuke, Ahti Grünberg, Daniel Marius Reisser ja Helen Sarapuu (Hannes Praks Stuudio). Ehitas YIT Ehitus. Ohtralt poleemikat tekitanud välisilme, mida projekteerimise ajal süüdistati koleduses ja morbiidsuses, on loodud samas kohas asunud börsihoone eeskujul. Kuna ajalooline börsihoone varjas raekoda, otsustasid arhitektid seda pelgalt markeerida, ehitades maja esifassaadile väljaulatuva "noka". Hiljem on ehitis Narvas siiski omaks võetud, näiteks käivad noorpaarid kooli juures pulmapilte tegemas.
Nikolai Rumjantsev
Lapsepõlv ja noorus
Ta omandas hariduse koduõpetajate juhendamisel ja pandi juba 9-aastaselt kirja sõjaväeteenistusse. 1773. aastal sai temast 19-aastasena keisrinna Katariina II kammerjunkur. Juba lapsepõlves vaimsete annete poolest silma paistnud krahv Rumjantsev soovis minna õppima välismaale, kuid ei saanud selleks isalt luba. Lõpuks pöördus ta otse keisrinna poole, kes selle palve rahuldas.
Tartu Ülikooli Narva kolledž
Kolledži õppehoone
Õppehoone arhitektid pälvisid arhitektuurse lahenduse eest ka Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri aastapreemia. Ehitise iseloomustamiseks öeldi, et selle "tugev arhitektuurne kontseptsioon on leidnud edasiarenduse kvaliteetses ehituslikus teostuses ja silmapaistvas sisearhitektuuris".
Nikolai Rumjantsev
Lapsepõlv ja noorus
1774. aastal asus Nikolai Rumjantsev koos oma noorema vennaga Sergeiga õppima Leideni Ülikooli. Reisikaaslaseks andis keisrinna neile oma soosiku, parun Melchior Grimmi, kelle vahendusel tutvus noormees ka kuulsa mõtleja Voltaire'iga. Õpingute ajal õnnestus Rumjantsevil külastada Pariisi, Genfi, Berliini, Roomat ja Veneetsiat. Venemaale naasis ta 1779. aastal ja jätkas teenistust keisrinna õukonnas. Isa õhutas teda asuma diplomaatilisele tööle, kuid see idee ei meeldinud algul keisrinnale, mistõttu krahv Rumjantsevi diplomaadikarjääri algus venis paar aastat.
Tegevus diplomaadina
1781 nimetati krahv Rumjantsev erakorraliseks saadikuks ja täievoliliseks ministriks Saksa Rahvuse Püha Rooma Keisririigis. Ta jäi sellele ametikohale ligi 15 aastaks, resideerides peamiselt keisririigi pealinnas Frankfurdis. Tema diplomaatilist karjääri ei peeta üldiselt eriti edukaks; esile saab tõsta vaid kaht märkimisväärset fakti. Esiteks oli Rumjantsev Prantsuse revolutsiooni ajal keisrinna Katariina II ja Bourbonide vahemeheks. 1792. aasta suvel tema poolt algatatud läbirääkimised sõlmimaks abielud Badeni printsesside ja Katariina II pojapoegade vahel venisid pikale. Printsessid jõudsid Venemaale alles 1798, kolm aastat pärast Rumjantsevi tagasikutsumist diplomaatiliselt töölt.
Bonaparte
pisi|Bonaparte'i suguvõsa vapp Bonaparte (Buonaparte) on itaalia päritolu Korsika aadliperekond, mis valitses Prantsusmaad 1804–1814, 1815 ja 1852–1870, Napolit 1806–1808, Hispaaniat 1808–1813, Hollandit 1806–1810 ja Vestfaali 1807–1813.
Nikolai Rumjantsev
Tegevus poliitikuna
1801 nimetas uus Venemaa keiser Nikolai Rumjantsevi Riiginõukogu liikmeks, senaatoriks ja veeteede direktoriks. 1802–1808 oli ta ühtlasi kaVenemaa keisririigi kaubandusminister. Veeteede direktorina oli tema peamiseks teeneks uute laevatatavate veeteede rajamine, peamiselt kanalite ehitamise kaudu ja Peterburi Admiraliteedi kanali kallaste kindlustamine. Lisaks oli just minister Rumjantsev see, kes saatis 1803 teele Venemaa esimese ümbermaailmaekspeditsiooni Adam Johann von Krusensterni ja Juri Fjodorovitš Lisjanski juhtimisel. Kaubandusministrina hakati tema eestvedamisel välja andma Venemaa esimest ärilehte "Санкт-Петербургские коммерческие ведомости" ('Peterburi kommertsuudised'). Ta reformis kaubandusalast seadusandlust ning saavutas 1807 uue kaubandusmäärustiku kinnitamise.
Rumjantsev jäi kindlaks Vene-Prantsuse liidu toetajaks ka pärast kahe riigi suhete halvenemist ja Napoleon I sissetung Venemaa keisririiki 1812. aastal mõjus talle tõelise šokina. Selle tulemusel halvenes isegi tema kuulmine. Perioodil 1812–1813 palus ta keisrilt korduvalt enda ametist vabastamist, kuid Aleksander I vabastas ta ainult Riiginõukogu ja Ministrite Komitee esimehe ametist. Alles pärast võitu Napoleoni üle ja Bourbonide võimu taastamist Prantsusmaal 1814. aastal nõustus keiser krahv Rumjantsevi vabastama ka välisministri ametist. Tema poliitiline karjäär oli lõpule jõudnud.