cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Annobón
Ajalugu
Ükski Ekvatoriaal-Guinea president ega asumaa kuberner ei olnud saart külastanud, kuni 2. augustil 2005 kell 14.10 alustas visiiti sinna Teodoro Obiang Nguema Mbasogo.
Kultuur
Elanikud on olnud kultuuriliselt orienteeritud Portugalile.
Saare kaitsepühaku mälestuspäev on 13. juuli.
Vaatamisväärsused
Vaatamisväärsused on olnud valge liivaga mererand Pala'n-Dajana (Playa del Amor) ja kraatrijärv Lago a Pot.
Īve
Īve (vanasti ka Īvsmuiža või Īvesmuiža) on küla (mazciems) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Īve vallas.
Küla asub merepinnast 50 meetri kõrgusel ja jääb valla keskusest Tiņģerest 3 kilomeetri kaugusele.
Īve on tekkinud endise Īve mõisa keskuse juurde. Mõisa peahoone on varemetes, ent säilinud on metsõunapuude pärnade ja lehistega park ning mitmed kõrvalhooned, sealjuures ka muinsusmälestisena riikliku kaitse all olev Īve tuulik.
Külas kasvab looduskaitsealune Īve kuusk, mille kõrgus on 32 meetrit ja ümbermõõt 3,8 meetrit. Tegemist on suurima kuusega Läti aladel.
Aastal 2017 oli külas 23 elanikku.
pisi|tühi|Īve tuulik
Nõmpa
Nõmpa on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Vaskpuhkpillide loend
Sellel leheküljel on loetletud vaskpuhkpille.
Nõmpa
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. 2014. aastani kuulus ta Kärla valda.
Haldi
Küla piirneb põhjas Mänspe, idas Kaderna ning lõunas Härma ja Laartsa külaga.
Külas asub Haldi sadam.
Nimi
Leo Tiigi järgi võib küla nimi tuleneda rootsi või taanikeelsest sõnast halt 'lombakas', mis võis olla esmaasuka liignimi. Vello Kaskori arvates võib küla nimi tuleneda saksakeelsest sõnast haltstelle – 'laadimiskoht'.
Loodus
Küla alal kaugemale merre ulatub Haldi nina, millest põhja jääb Mänspe lõugas ja lõunasse Haldi lõugas.
Talud
1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli Haldil 3 talu. Eesti Vabariigi ajal talude arv kasvas.
Ajalugu
Küla kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. Küla esimesed taluperemehed on mainitud 1564 Halte Matt ja Halte Hint.
1725 adramaarevisjoni ajal oli Haldi kujunenud külaks. 1835 oli külas 5 talu ja perekonnanimedeks saadi: Blank, Enn, Halberg, Hallik, Herm, Kadak, Koolmeister, Liim (Liem) ja Vara (Warra).
Haldi nina tipus asus Nõukogude piirivalve vaatluspunkt.
Taristu
Küla läbib Emmaste–Luidja maantee. Seal asub ka Haldi sadama tee.
Paevere
Paevere on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Mart Viisitamm
Mart Viisitamm (aastani 1998 Markko Laidinen ; sündinud 30. juulil 1980 Tallinnas) on eesti poliitik, aastatel 2005–2009 oli ta Pärnu linnapea.
Paevere
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. 2014. aastani kuulus ta Kärla valda.
Mart Viisitamm
Viisitamm kuulus Keskerakonda kuni 2013. aastani ja oli erakonna Pärnu piirkonna esimees selle loomisest 2005. aastal kuni 2011. aasta mai alguseni. 7. oktoobril 2013 visati Viisitamm parteist välja, kuna ta kandideeris Keskerakonna nimekirja vastu Pärnus kohalike omavalitsuste valimistel.
Parteikarjäär
Keskerakonna ja selle noortekoguga liitus Mart Viisitamm 19. jaanuaril 1999. Sama aasta sügisest juhtis ta Keskerakonna Noortekogu Haabersti klubi tegevust ja kuulus Keskerakonna Haabersti osakonna juhatusse.
2000. aastal valiti Viisitamm Keskerakonna Noortekogu ja erakonna Haabersti osakonna abiesimeheks. Noortekogus kujunes tema põhitööks liikumise välissuhete korraldamine ja esindamine välisriikides.
2002. aastal nimetati Mart Viisitamm Keskerakonna Noortekogu välissekretäriks ja volikogu esimeheks. Samuti oli ta erakonna aukohtu liige. Sama aasta algusest septembrini töötas ta Tallinna Kristiine Linnaosa Valitsuse avalike suhete nõunikuna ning nimetati septembris 2002 Keskerakonna büroo juhatajaks.
Viisitamm oli kuni 2005. aastani Keskerakonna tegevsekretär.
Marcianus
Marcianus (Imperator Caesar Flavius Marcianus Augustus; kreeka keeles: Μαρκιανός Markianós; umbes 390 - 27. jaanuar 457) oli Ida-Rooma keiser 25. augustist 450 - 27. jaanuarini 457, valitsedes seega 6 aastat, 5 kuud ja 2 päeva.
Mart Viisitamm
Pärnu linnavalitsuses
28. aprillist 1. novembrini 2005 oli Viisitamm Pärnu abilinnapea, seejärel kuni 19. novembrini 2009 töötas ta Pärnu linnapeana.
Viisitamme tegevust on meedias laialdaselt kritiseeritud, eriti tema otsust võtta Pärnu Moodsa Kunsti Muuseumilt ära selle hoone. Muuseumi juht Mark Soosaar on selle taga näinud isiklikku kättemaksu Keskerakonnast lahkumise eest. Viisitamm põhjendas aga maja äravõtmist sellega, et maja ei ole mõeldud muuseumihooneks ning seda maha müües saab linn sellest tunduvalt suuremat kasu.
Mart Viisitamme tegevust kajastas tihti ka pilasaade "Ärapanija".
Marcianus
Võimuletõus
pisi|Pulcheria Legendi järgi olevat keiser Theododius näinud vahetult enne surma ilmutust, milles olevat talle soovitatud pärandada troon väepealik Marcianusele. Oma nägemusest rääkis keiser ka oma õele Pulcheriale. Peale seda, kui Theodosius suri, õnnestus Pulcherial toimunut hoida piisavalt kaua saladuses, et korraldada võimu üleandmine kogenud ja eakale senaator Marcianusele. Theodosius II suri 28. juulil 450, kuid Marcianus krooniti alles 25. augustil 450, seega oli Pulcherial piisavalt aega, et sündmused tema soodu kulgeks. Marcianusest sai esimene Ida-Rooma (Bütsantsi) keiser, kes kooniti kiriklikult.
Pulcheria valikut on peetud õnnestunuks. Võimuahnena nägi naine võimalust muuta madalat päritolu keiser endast sõltuvaks. Teisest küljest oli Marcianus kogenud ja tuntud väepealik, mis ideaalis olekski võinud viia tingliku võimujaotuseni - Pulcheria tegeleks siseasjadega, keiser olukorraga riigipiiridel. Oma positsiooni kindlustamiseks tegi Pulcheria Marcianusele ettepaneku abielluda. Tingimuseks seadis ta selle, et keiser peaks lugu tema antud neitsivandest. Keiser jäi ettepanekuga nõusse ning abielu sõlmiti 450. aastal. Pulcheria sai ametliku keisrinna staatust nautida umbes kolm aastat, kuni ta 453. aasta juulis suri. Enne surma pärandas ta suurema osa varandusest vaestele.
Mart Viisitamm
Kohtumenetlus
Kaitsepolitsei kahtlustas teda riigihanke nõuete rikkumise katses, ametisaladuse lekitamises ja altkäemaksu võtmises.
Marcianus
Valitsemine
pisi|Rooma impeerium 450. aastal Keisri esimesed sammud tõstsid tema populaarsust märkimisväärselt ning muutsid paljude umbusklike suhtumist. Ühks esimesi väljaantud edikte kustutas kuni kümne aasta vanused võlad riigile. Sellele järgnes käsk hukata vihatud eunuhh Chrisaphius. Pealinna lubati naasta kõigil neil, kes eelmise keisri ajal pagendati. Keiser keelas ka tavaks saanud ametite müügi ja püüdis kokku hoida mõttetute kulutuste arvelt, mille hulka kuulus ka rahva sekka müntide loopimise komme. Keiser leidis, et see raha tuleb kulutada pigem linna veevärgi remondiks.
Verivärske keiser seisis silmitsi tõsise ja keerulise probleemiga juba valitsemisaja alguses. Konstantinoopolis viibis pooleldi vangistatud Theodosius Suure lapselaps, Arcadiuse ja Honoriuse õetütar Honoria. Soovides pääseda võimule ning oma tagakiusajatele kätte maksta, saatis Honoria ühe oma eunuhhi kaudu salaja kihlasõrmuse impeeriumi vihavaenlasele - hunnide valitsejale Attilale. Paremat kinki poleks Attila saanud soovidagi. Abielu Honoriaga oleks andnud talle õiguse pretendeerifa nii Ida- kui ka Lääne-Rooma troonile. Pärast sõrmuse saamist esitas Attila nõudmise naise järele. Pealegi oli tal saamata Theodosius II lubatud igaaastane andam, mille maksmisest Marcianus oli loobunud, sest pidas seda alandavaks. Ootamatuste vältimiseks saadeti Honoria Lääne-Rooma pealinna Ravennasse, kus keiser Valentinianus III sai tal silma peal hoida. Marcianus saatis Attilale aga kirja, et kuld on tal sõprade tarvis, vaenlastele võib ta anda vaid rauda.
Mart Viisitamm
Kohtumenetlus
14. detsembril 2010 mõistis ringkonnakohus Viisitamme õigeks ka saladuse hoidmise süüdistuses.
Marcianus
Valitsemine
Attila arvas, et tal on veel aega Marcianusega arvete klaarimiseks ning saatis oma poolemiljonilise sõjaväe esmalt Läände. See sõjaline ettevõtmine lõppes Attilale täieliku katastroofina. 15. juunil 451. aastal toimunud lahingus Katalaunia väljadel Gallias (tänapäeva Champagne'i regioonis Prantsusmaal) sai ta hävitavalt lüüa Valentinianus III andeka väepealiku Aetiuse käest. See häving pani Attila Konstantinoopolit unustama. Järgmisel aastal kogusid hunnid uue sõjaväe ning liikusid üle Alpide Rooma suunas. Marcianus saatis läänele appi oma väed, kuid puhkenud katkuepideemia sunids mõlemad pooled taganema. Lisaks nõudis paavst Leo I hunnidelt piiramise lõpetamist. 453. aastal suri Attila salapärastel asjaoludel oma pulmaööl ning tema riik lagunes. Marcianus sai nõnda lahti oma kõige ohtlikumast välisvaenlasest.
Mart Viisitamm
Isiklikku
Aastatel 2005–2015 oli Mart Viisitamm abielus Hilvi Viisitammega. Pulmapidu toimus Pärnus Ammende villas ja kohal oli ka erakonna esimees Edgar Savisaar. Paaril on kaksikutest pojad.
Marcianus
Surm
Vaatamata tugevale kehaehitusele olid Marcianusel tõsised tervislikud probleemid ning ta suri pärast viiekuist rasket haigust 25. jaanuaril 457. aastal. Mõned Bütsantsi autorid on tema surmapõhjuseks toonud ka kurbuse, mis olevat keisrit tabanud pärast hipodroomil alguse saanud tänavarahutusi. Pole ka välistatud, et Marcianus suri mürgitamise tagajärjel. Sellisel juhul oleks ta esimene mürgitamise ohvriks lagenud Bütsantsi keiser. Väidetud on, et tema kõrvaldajaks võis olla väepealik Aspar, kes oli Konstantinoopoli kõige mõjuvõimsam mees ning just tema toetas Pulcheriat, kui Marcianus troonile aidati.
Tulnuka lahkamine
"Tulnuka lahkamine" on filmilõik 1947. aastal väidetavalt Roswellis hukkunud tulnuka lahkamisest. Video ilmus avalikkuse ette 1995. aastal, kuid peagi selgus, et tegu on võltsinguga.
SELLi mängud
SELLi mängud on rahvusvahelised üliõpilasspordivõistlused, mida peetakse vaheldumisi Soomes, Eestis, Lätis ja Leedus. Sellest ka nimi SELL, mis tuleneb korraldajamaade emakeelsete nimede esitähtedest.
SELLi mängude lühiajalugu
1908. aastal asutasid Tartu Ülikooli üliõpilased oma spordiklubi. Selle hilisem õigusjärglane Eesti Akadeemiline Spordiklubi ühendas spordist huvitatud üliõpilasi üle 1918. aastal asutatud noore Eesti Vabariigi.
1923. aastal peeti esimesed regionaalsed rahvusvahelised üliõpilaste spordivõistlused, mis said hiljem tuntuks kui SELLi mängud.
Aastatel 1923–1940 toimusid SELLi suvemängud kolmeteistkümnel, SELLi talimängud (alates 1929. aastast) viiel ja SELLi maleolümpiaad (alates 1937. aastast) kolmel korral. Esimesed SELLi mängud korraldati 14.–16. septembril 1923 Tartus ja selle perioodi viimased (talimängud) 2.–3. märtsil 1940 Otepääl.
Spencer Tunick
Spencer Tunick (sündinud 1. jaanuaril 1967 Middletownis) on USA aktifotograaf. thumb|püsti|vasakul|Spencer Tunick
SELLi mängud
SELLi mängude lühiajalugu
SELLi mängude algatamist ja käivitamist tuleb lugeda Eesti üliõpilaskonna juhtide ja Eesti Akadeemilise Spordiklubi aktivistide kõige väljapaistvamaks saavutuseks. Vaid Lääne-Euroopas oli tehtud esimesi katseid riikidevaheliste üliõpilasvõistluste korraldamiseks, kuid seal oli toeks Rahvusvaheline Üliõpilasspordiliit (CIE). Põhjamaades ja Ida-Euroopas midagi sellist veel ei kavandatud ja nelja riigi üliõpilassportlaste ühendamine oli ennekuulmatu julgustükk. Eesti üliõpilasspordi tippaastad olid 1937–1940. SELLi mängud olid laienenud, korraldus paika pandud, huvi ja tagajärjed tõusnud, majanduslik heaolu suurenenud. Balti riikide üliõpilassportlaste rahvusvahelised sidemed katkestas Nõukogude okupatsioon 1940. aastal.
1991. aastal toimus Eesti Vabariigi taasiseseisvumine ja 1992. aastal asutati Eesti Akadeemiline Spordiliit (EASL). 1997. aastal organiseeris EASL nelja Balti regiooni riigi üliõpilasspordi esindajate kohtumise, kus otsustati, et SELLi mängude traditsioon tuleb taastada.
75 aastat pärast esimeste SELLi mängude toimumist (1923), 1998. aasta mais toimusid esimesed SELLi mängud pärast Nõukogude okupatsiooni lõppemist. Osales 800 sportlast 59 ülikoolist ja 13 riigist. Eesti Akadeemiline Spordiliit taastas oma staatuse Balti regiooni üliõpilaste spordivõistluste initsiaatori ja koordineerijana.
Mängude kavas olevad spordialad
Kergejõustik, ujumine, judo, orienteerumine, male, korvpall, võrkpall, jalgpall, saalihoki.
Lisaks neile aladele on mõnel aastal kavas olnud ka tennis, sulgpall, lauatennis, maadlus, iluvõimlemine.
Talimängudel on võisteldud murdmaasuusatamises, kiir- ja iluuisutamises, jäähokis.
Koldvint
Koldvint (Serinus serinus) on linnuliik vintlaste sugukonnast.
Levila
Koldvint on levinud Vahemere maades, Lääne- ja Kesk-Euroopas põhja suunas kuni Lõuna-Rootsi ja Lõuna-Soomeni. Koldvint on viimase paarisaja aasta jooksul oma levilat laiendanud pidevalt põhja suunas. 19. sajandi algul oli ta levinud ainult Lõuna-Euroopas, 1875. aastaks oli ta jõudnud Kesk-Euroopasse ja 1925. aasta paiku jõudis Läänemere lõunarannikuni. Eestisse jõudis koldvint hiljemalt 1927. aastal. Tänapäeval on koldvint Eestis harv haudelind, keda pesitseb siin hinnanguliselt 100–300 paari. Peamised pesitsuspiirkonnad on Liivi lahe ja Soome lahe äärsed rannamännikud ja pargid. Saabub meile aprillis, lahkub septembris-oktoobris.
Elupaik
Koldvint asustab kultuurmaastiku puistuid. Lõuna-Euroopas leidub teda ka mägedes.
Pesitsemine
Suve jooksul pesitseb koldvint kaks korda. Pesitsemise ajal laulab isaslind sageli puuvõrade vahel käänakulisel mängulennul end ühelt küljelt teisele pöörates. Emaslinnu kõrval oksal mängides laiutab ta saba, ajab pugusulestiku kohevile ja keerab end ühtelugu siia-sinna. Pesa paikneb tihti puu ladvas või külgoksal tüvest eemal. Pesa on väga väike ja koosneb pehmest taimsest materjalist. Kurnas 3–6 muna, mis on sinakasvalge taustaga ja pruunide kuni mustjate laikudega. Poegi toidavad mõlemad vanemad.
Toitumine
Toiduks on puude ja rohttaimede seemned.
Lipu- ja hümnipäev
Lipu- ja hümnipäev (papiamento keeles Dia di Himno y Bandera) on tähtpäev Arubal, Bonairel ja Curaçaol.
Čechy ja Morava Kommunistlik Partei
Čechy ja Morava Kommunistlik Partei (ka Böömi- ja Määrimaa Kommunistlik Partei, Tšehhi ja Morava Kommunistlik Partei, tšehhi Komunistická strana Čech a Moravy, lühend KSČM) on Tšehhis tegutsev kommunistliku ideoloogiaga partei.
Lipu- ja hümnipäev
Aruba
Arubal on lipu- ja hümnipäev rahvuspüha, mida tähistatakse 18. märtsil.
Čechy ja Morava Kommunistlik Partei
KSČM loodi 31. märtsil 1990 Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei (KSČ) ideoloogilise ja õigusjärglasena, mis kuulutati 1993. aastal seadusega kuritegelikuks ja laiduväärseks organisatsiooniks.
KSČM-i logol on kujutatud kaht punast murelit koos rohelise lehega, mis on inspireeritud Pariisi kommuuni loomiseni viinud tööliste ülestõusust Prantsuse-Preisi sõja lõpus 1871. aastal.
Lipu- ja hümnipäev
Bonaire
Bonaire lipu- ja hümnipäeva tähistatakse 6. septembril.
Curaçao
Curaçaol tähistatakse 2. juulil kuupäeva, mil Saarenõukogu 1951 esimest korda kokku tuli.
Čechy ja Morava Kommunistlik Partei
Tšehhoslovakkia Kommunistlik Partei (KSČ)
KSČ loodi 14.–16. mail 1921 Tšehhoslovakkia Sotsiaaldemokraatlikus Parteis tekkinud ideoloogilise konflikti ja sellest suure osa liikmete eraldumise tõttu. Tollal oli see nii absoluutsetes kui ka suhtelistes arvudes üks maailma suurimaid kommunistlikke parteisid.
Lipu- ja hümnipäev
Curaçao
2. juulist 1984 nimetatakse seda päeva lipu- ja hümnipäevaks.
Lipu- ja hümnipäeva hommikul on ametlikud pidustused Otrobandas Brionpleinil ja saare lääneosas Barberis Parke Himno y Banderas (Hümni ja Lipu pargis). Curaçao lipp on paljudes kohtades väljas ja kohalikus televisioonis on temaatilised saated. Teemakohased üritused on ka Willemstadis.
Čechy ja Morava Kommunistlik Partei
Tšehhoslovakkia Kommunistlik Partei (KSČ)
30. aastatel leidis KSČ poliitikas aset rida muudatusi vastavalt Nõukogude Liidu välispoliitikale. 1938. aastal oli partei üks peamisi Müncheni kokkuleppe vastaseid.
Čechy ja Morava Kommunistlik Partei (KSČM)
Aastani 1989 eksisteeris KSČ raames ainult üks piirkondlik allorganisatsioon – Slovakkia Kommunistlik Partei (KSS). Tšehhi poole peal ehk Čechys, Moravas ja Sileesias vastav organisatsioon puudus, kuigi enne föderaalkorra kehtestamist 1969. aastal sellele mõeldi. KSČ erakorralisel kongressil 20. detsembril 1989 see puudus kõrvaldati ja 31. märtsil 1990 toimus KSČM-i asutav kongress. See hakkas koos endiselt eksisteeriva KSS-iga kuuluma föderaalsesse Tšehhoslovakkia Kommunistlikkusse Parteisse (nüüd lühendiga KSČS). 1992. aastal astus Slovakkia partei KSČS-ist välja ja esimesest sai Demokraatlik Vasakpartei (Strana demokratickej ľavice).
Tänapäev
pisi|KSČM 2006. aastal [[töörahvapüha tähistamas]]
2002. aasta parlamendivalimistel sai KSČM 18,5% häältest ja oli alamkojas 41 saadikuga suuruselt kolmas partei. See on jätkuvalt nii ka pärast 2006. aasta veidi nõrgemat tulemust.
2007. aasta lõpus oli KSČM-il umbes 77 000 liiget. Nende arv langeb aastas umbes 6–7% võrra. Suurem osa liikmetest oli parteis juba enne 1989. aastat, keskmine vanus on üle 70 aasta.
KSČMi baasiks on üldiselt deinstrualiseerimisest mõjutatud alad, näiteks Karlovy Vary ja Ústí maakonnad. KSČMi on tugevam eelkõige väikestes ja keskmistes linnades, Praha on tavaliselt üks partei nõrgemaid piirkondi.
Oma sõnul kaitseb KSČM kõige enam sotsiaalprobleemidega inimesi.
2021. aasta valimistel ei ületanud KSČM 5% valimiskünnist ja jäi esmakordselt parlamendist välja.
Kriitika ja protestid
Kommunistliku režiimi õigusvastasuse ja selle vastu suunatud vastupanu seadusega (nr 198/1993 Sb.) deklareeriti KSČ "kuritegelikuks ja laiduväärseks organisatsiooniks" ning kommunistliku režiimi mõistavad hukka ka teised seadused. KSČM-i peetakse sellegipoolest legaalselt ja vastavalt põhiseaduslikule korrale tegutsevaks parteiks. Teised parteid ja poliitikud mõistavad parteid sõnades hukka, kuid teevad sellega ka sageli mitmesugustel tasanditel koostööd.
Viimastel aastatel on tekkinud mitmesuguseid algatusi (näiteks kampaania "T-särgiga kommunismi vastu"), millega püütakse juhtida tähelepanu kommunistliku ideoloogia ohtlikkusele ja KSČ verisele minevikule. Teise aktsiooni raames koguti internetis üle 70 000 allkirja, millega taotleti "natsismi, kommunismi ja fašismi propageerimise poliitiliste parteide nimedes").
Valimistulemused
pisi|KSČM miiting [[Prahas Václavské náměstíl enne parlamendivalimisi, 1. juuni 2006]]
Senativalimised
Alates 2018. aastast KSČM-l Senatis esindajat ei ole. Kokku on senatis 81 saadikukohta.
Tartu koonduslaager
Tartu koonduslaager oli 1941. aastal Omakaitse poolt rajatud koonduslaager Tartus. Alates 14.juulist 1941 asus laager Näituse tänava näituseväljakul, enne seda hoiti vangistatuid Tamme staadionil, alates 24.augustist 1941 kuni lõpuni endistes Kuperjanovi kasarmutes Kastani tänav 175. Talvel 1943/44 asus Ülenurmel erilaager juutidele.
14. juulil 1941 määras major Friedrich Kurg Tartu koonduslaagri ülema ametikohale Eesti sõjaväe ohvitseri kapten Juhan Jüriste. Augustist sai Jüriste asemele Roland Lepik, septembris Karl Linnas.
Nõukogude allikatel põhinevad väited Tartu koonduslaagri kohta
Pärast seda, kui kogu Eesti oli Nõukogude okupatsioonist vabastatud, muudeti Tartu koonduslaager Eesti kõige suuremaks hävituslaagriks. Jüriste asemel sai laagri ülemaks Karl Linnas, Jüriste aga asus valveteenistust juhtima. Augustis 1941 viidi koonduslaager Näituse väljakult vanade Kuperjanovi jalaväepataljoni sõjaväekasarmute piirkonda Kastani tänava lähedal.
Selleks et ilma kohtumõistmiseta õiendada arved poliitiliste vastastega, loodi Tartu koonduslaagris eriline karistusorgan: Eriosakond, mis komplekteeriti Eesti politseinikest, kes koos laagri juhtkonnaga organiseerisid massimõrvu. Laagri Eriosakonna ülemaks oli algul Roland Lepik, hiljem sai selleks Artur Paal. Lepik, Ervin Viks ja Paal juhtisid juurdlust, määrasid kindlaks karistusmäära, koostasid hävitamisele kuuluvate vangide nimekirju ja organiseerisid koos koonduslaagri juhtkonnaga nende toimetamist mahalaskmisele. Nad kuulasid isiklikult üle arreteerituid.
Pärast Viksi üleviimist Tallinna, asus koonduslaagris tema kohale politseinik Boris Juht.
Koonduslaagris peeti kinni arreteeritud kommuniste, riigiasutuste ja -ettevõtete töötajaid, uusmaasaajaid, sõjavange, juute ja mustlasi. Massilised mahalaskmised algasid juba enne laagri loomist Näituse väljakul, hiljem valiti hukkamispaigaks Jalaka liini – 1941. aasta suvel kindlustustööde ajal kaevatud tankitõrjekraavi Riia maantee ääres, nelja kilomeetri kaugusel Tartust. Surmale määratud inimesed toodi hukkamispaika 30–40 inimese kaupa autobusside ja veoautodega. Koonduslaagrist mahalaskmispaika toomise ajal olid arreteeritud relvastatud valvurite, Omakaitse liikmete ja politseinike, kes olid ka mahalaskjateks, tugevdatud valve all.
Omakaitse liikmed ja Eesti politseiametnikud saatsid Tartu koonduslaagrisse ka rauku, mitmesuguses vanuses lapsi, haigeid ja haavatuid. Neid inimesi veeti koos teiste vahialustega Jüriste, Linnase ja Viksi juhtimisel koonduslaagrist tankitõrjekraavi äärde ja lasti seal maha. Selle kraavi ääres lasti maha ka inimesi, kes olid toodud Tartu koonduslaagrisse teistest maakondadest.
Et varjata koonduslaagri vangide eest inimeste massilist hävitamist, võttis koonduslaagri juhtkond tarvitusele eriabinõud. Inimeste mahalaskmisele saatmise ajal ajasid valvurid teised vangid barakkidesse ja sundisid neid põrandale pikali heitma, et nad ei saaks aknast välja vaadata.
Tartu elanike hirmutamiseks korraldas koonduslaagri juhtkond avalikke hukkamisi. 22. augustil 1941 poos välisandarmeeria ("ketikoer") Aleksander Ivanson-Tasso, kes teenis Saksa Julgeolekupolitsei ja SD välisandarmeerias, raudteesilla juures üles Lembit Tummi, kelle nimi esineb Saksa julgeolekupolitsei otsusega karistatud isikute nimekirjas ja ka raamatus "Eesti rahvastikukaotused II/1. Saksa okupatsioon 1941–44", Tartu, 2002. Toimikus sisalduvad järgmised andmed: Tummi, Lembit, Gustavi p. Sünd. 26.07.1911 Venemaal. Hukatud 22.08.1941. Süüdistus: Terrorist. Saadeti tagalasse sildu ja telefoniliine lõhkuma ning joogivett mürgitama. Aleksander Ivanson-Tasso tavatses hiljem ka lapsi õpetada sellise näitega: "Ära tee pätti, ole korralik, või tahad, et sinust kasvaks samasugune pätt, kes poodi Tartu veetorni vee mürgitamise eest Raudteesilla juurde ülesse." Selle kuriteo organiseerija oli Juhan Jüriste. Tummi poodi Narva maanteel Raadi mõisa lähedal. 23.augustil poodi abiprokurör August Musta Riia maanteel Raja tänava ristil.
Mila Kunis
pisi|Mila Kunis (2008) pisi|Mila Kunis (2009) Mila Kunis (õieti Milena Kunis, vene keeles Милена Маркοвна Кунис, ukraina keeles Мілена Марківна Куніс; sündinud 14. augustil 1983 Tšernivtsis) on juudi päritolu USA filminäitleja.
Mila sündis Ukrainas. Tema isa Mark oli autobaasi juhataja ja ema Elvira oli apteegi juhataja. Milal on vanem vend Mihhail.
1991 kolis perekond Los Angelesse. 9-aastaselt hakkas Mila näitlemist õppima. Varsti hakkas ta saama tööd modellina trükireklaamides ja lasterõivaste kataloogides. Esimene telereklaam, kus ta esines, reklaamis Barbie-nukke.
1994 hakkas ta mängima filmides ja teleseriaalides, algul episoodilisi rolle. 1998–2006 mängis ta üht peaosa seriaalis "That '70s Show". Alates 2000. aastast loeb ta seriaalis "Perepea" Meg Griffini osa.
Alates 1999 on Kunis välja andnud oma muuvisid, kokku on tal neid ilmunud 6, viimane 2008. aastal. Ta on andnud hääle ka kahele videomängule (sealhulgas "Family Guy Video Game"), mõlemad aastal 2006.
Alates 2002. aastast on Kunis jõudnud paljude meesteajakirjade seksikate või muidu ihaldusväärsete naiste edetabelitesse. Kunis ise ei ole sellele erilist tähelepanu pööranud, öeldes, et see ei ole niisugune asi, millele oma karjääri rajada.
Tunnustus
Noore näitleja auhinna kandidaadiks nimetati Kunis kolm korda: 1999 ja 2000 parima näitlejaskonna kategoorias ning 2001 komöödiateleseriaali naispeaosatäitja kategoorias. Ta ei võitnud ühtegi neist auhindadest.
Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks nimetati Kunis üheksa korda, neist kuus esimest seriaali "That '70s Show" eest: 2001 ja 2002 seriaali naisosatäitja kategoorias ja 2003–2006 komöödiaseriaali naisosatäitja kategoorias. 2008 kandideeris ta naisnäitleja läbimurderolli kategoorias filmi "Forgetting Sarah Marshall" eest ning 2009 ja 2010 seiklusfilminäitlejatari kategoorias, vastavalt filmide "Max Payne" ja "The Book of Eli" eest. Ta ei võitnud neist ühtegi.
2007. aastal nimetati ta rolli eest sarjas "Perepea" parimatele multifilmidele mõeldud Annie auhinna kandidaadiks parima dublaažinäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda.
2010. aastal valminud film "Must luik" tõi kaasa hulga auhinnanominatsioone. Ta võitis Veneetsia filmifestivali parimale noorele naisnäitlejale mõeldud Marcello Mastroianni auhinna. Parima naiskõrvalosatäitja kategoorias kandideeris ta muu hulgas Kuldgloobusele ja parima ulmefilmi auhinnale Saturn, aga ei võitnud neid. MTV filmiauhinna kandidaadiks nimetati ta parima suudluse kategoorias (Natalie Portmaniga) ega võitnud ka seda.
Isiklik elu
Aastatel 2002–2011 oli ta suhtes filmi "Üksinda kodus" staari Macaulay Culkiniga. Hoolimata kõlakatest paari abiellumise kohta nad selleni siiski ei jõudnud, kuid nad kinnitasid, et saavad ka pärast lahkuminekut väga hästi läbi. Vaid mõni kuu pärast lahkuminekut algasid jutud Mila suhtest filmi "Kuumad 70ndad" kaasstaari Ashton Kutcheriga. Paar tunnistas oma suhet alles märtsis 2013, kui suhe oli kestnud juba peaaegu aasta. Paar kuud pärast kihlumist 2014. aastal sündis neil tütar Wyatt Isabelle Kutcher. Aastal 2016 sündis neil poeg Dimitri Portwood Kutcher.
Mega-
Mega- (tähis M) on SI-süsteemi ühikunimetuste detsimaaleesliide. Selle eesliitega moodustatud ühik on alusühikust 106 korda suurem. Näiteks võimsus 1 megavatt (MW) on 106 = 1 000 000 vatti ehk miljon vatti (ehk 1000 kilovatti).
Eesliite nimetus tuleneb kreeka keele sõnast megas (suur) ja võeti ametlikult kasutusele 1960. aastal koos SI-süsteemiga; oli kasutusel ka juba varem meetermõõdustiku ühikutes, näiteks CGS-süsteemis.
תחיליות במערכת היחידות הבינלאומית
Melrose Place
"Melrose Place" on aastatel 1992–1999 toodetud USA teleseriaal, mille autor on Darren Star. Sari räägib West Hollywoodi Melrose Place'i nimelise piirkonna elanike igapäevaeludest, omavahelistest suhetest ja skandaalidest. Tegelikult ei ole Melrose Place aga üldse mitte elamupiirkond, vaid seal asuvad antiigikauplused, butiigid, salongid ja kohvikud.
Seriaal oli spin-off Darren Stari populaarsest noortesarjast "Beverly Hills 90210".
Eestis näitas sarja TV3 aastatel 1997–2002.
Nominatsioonid
Kuldgloobus
Hagaste
Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Küla territooriumile jääb Vohirahu, mis on Vohilaiu põhjatipu lähedal.
Nimi
Marja Kallasmaa järgi võib küla nimi tuletuda sõnast haga, aga ('hagu, oks').
Elanike arv
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 10 inimest. Neist 9 olid eestlased.
Talud
Hagaste talud 2022
Ajalugu
Küla asub Pühalepa kihelkonnas. See on ajalooliselt kuulunud Hiiu-Suuremõisa mõisa alla, kuid olnud ka Randvere, Vaemla ja Kassari mõisa haldusalas. Küla on esmamainitud 1620. aastal (Akaste by). Küla lõunaosas asus Sillaotsa (Sülluste) piirkond.
1835 said küla elanikud perekonnanimeks Havi (Hawwy), Kerdo, Kirs, Lepp, Metski (Metsky), Müürisepp (Mürisepp), Piht (Picht), Reha (Rehha), Säng, Trell, Tükk, Uskam, Valdmann (Waldmann) ja Viidik (Widik).
1977–1997 oli küla liidetud Värssu külaga.
Hagaste baptisti koguduse palvemaja asub Puliste külas. Palvemajas tegutseb Läänemaa usulise ärkamise muuseum.
1986–2003 asus külas vana Sülluste talu tuuliku asemele toodud Ole tuulik, mis seejärel viidi Rudolf Tobiase Majamuuseumi õuele.
Taristu
Küla läbib Hilleste-Hellamaa tee.
Dolly (lammas)
thumb|Dolly topis [[Šotimaa Muuseumis]] Dolly (inglise keeles ka Dolly the Lamb; 5. juuli 1996 – 14. veebruar 2003) oli emane lammas, esimene imetaja, keda klooniti täiskasvanud isendi keharaku tuuma baasil.
Dolly kloonisid Roslini biotehnoloogiainstituudi teadlased eesotsas Ian Wilmuti ja Keith Campbelliga.
Dolly tuumasiirdamiseks kasutati 277 munarakku, neist saadi 29 arenevat embrüot, mis siirati asendusuttedele. Nendest sündis kolm lambatalle, kellest kaks surid varakult ja ainult Dolly jäi ellu.
Dolly sai nime kantrilaulja Dolly Partoni järgi.
Eluring
Dolly sündis 5. juulil 1996. Kogu elu elas ta Roslini instituudis Edinburghis. Ta sünnitas kuus talle. Esimene tall sündis 1998. aasta aprillis ja tema nimeks sai Bonnie.
Dolly-sugused lambad elavad keskmiselt 11–12-aastaseks, aga Dolly oli surres kuueaastane.
Étienne-Jules Marey
Étienne-Jules Marey (5. märts 1830 Beaune – 21. mai 1904 Pariis) oli prantsuse filmipioneer. pisi|vasakul|Étienne-Jules Marey
Tema leiutatud on kronofotograafia.
Paiküla
Paiküla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas.
2014. aastani kuulus küla Kärla valda.
Paikülas on sündinud kirjanik Jakob Mändmets, kunstnik Osvald Timmas ja kirjanik Eino Timmas (30. oktoobril 1923).
Paikülas asuvad muistsed Paiküla kivikalmed.
Maxentius
Maxentius (Imperator Caesar Divi Valerii Maximiani Marcus Aurelius Valerius Maxentius Augustus; sünninimi Marcus Valerius Maxentius; u 278 – 28. oktoober 312) oli Vana-Rooma keiser 28. oktoobrist 306 kuni surmani 28. oktoobril 312.
Lisanimed: Herculius.
Tema isa oli Maximianus.
Saprotroof
Saprotroof ehk saproob on organism, kes saab oma toitained osmoosi (osmotroofia) teel surnud orgaanilisest ainest. Saprotroofid on mitmed loomad, taimed, paljud seened ja bakterid.
Et saprotroofid ei saa toitaineid ise toota, arvatakse nad heterotroofide hulka.
Terminoloogia
Saprotroofide ja nendega seotud lähismõistete osas on kirjanduses segadust ja ebajärjepidevust.
Saproobideks nimetatakse hüdrobioloogias vee saproobsusastet iseloomustavaid organisme.
Etümoloogia
Sõna "saprotroof" tuleb kahest kreeka keele sõnast. Sapros – haisev, mädanev. Trophē – toit, toitmine.
Kiikla mõis
thumb|Kunagise Kiikla mõisa peahoone 2007. aasta detsembris Kiikla mõis (saksa keeles Kiekel) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Mõis paiknes tänapäeva Ida-Viru maakonna Toila valla territooriumil. Mõisa keskus asus Kiikla külas.
Ajalugu
pisi|Kiikla mõisa peahoone 2014. aastal Kiikla küla kuulus 15. sajandi lõpust Hastferitele. On teada, et Odert Johann von Hastferi isa suri 1568. aastal Moskvas vangistuses, misjärel hoiti poega sealsamas kinni veel 8 aastat. Vabanedes naasis Odert Johann Kiiklasse, kus asutas mõisa, mille suurus oli esialgu 2 adramaad. Kiikla mõisa esmamainiti 1601. aastal. pisi|Kiikla mõisa peahoone tagantvaates Mõisale võetud võlgade tõttu läks mõis 17. sajandi lõpul Heinrich von Roseni kasutusse. Johann Heinrich von Hastfer loovutas 1698. aastal mõisa võlgade katteks Karl Ludvig von Taubele, kuid Eestimaa kindralkuberneri otsusega 1712. aastast läks mõis siiski Rosenitele, kelle valdusse jäi mõis 1795. aastani.
Aastatel 1780–1790 töötas mõisas koduõpetajana saksa päritoluga eesti kirjamees Friedrich Gustav Arvelius. Osaliselt Kiiklas oleku ajal kirjutas ta eestikeelsed raamatud "Üks Kaunis Jutto- ja Õppetusse Ramat I-II" (1782, 1787) ja "Ramma Josepi Hädda- ja Abbi-Ramat (1790). Arveliuse ajal avati 1780. aastal alampolkovnik ja riiginõunik Friedrich Gustav von Roseni (1740–1817) mõisas väikene koduteater. Kiikla mõisas koduteatris mängiti nii lastele kui täiskasvanutele. Eestikeelse koduteatri tegevus Kiiklas 18. sajandi lõpul oli märkimisväärne, sest Tallinnas avati esimene saksakeelne teater 1784. aastal August von Kotzebue organiseerimísel. Tänu Kotzebuele toimus teatritegemine ka Kiiklas, kuna mõisa selleaegne omanik Friedrich Gustav von Rosen oli Kotzebue hea tuttav. Mõisa koduteatris esmalavastati Kotzebue näidend "Eremiit".
6. märtsil 1853 ostis Kiikla mõisa avalikul müügil kindral Alexander Ferdinand von Essen. 7. septembril 1856 müüs ta mõisa 69 200 hõberubla eest Georg Gotthard von Dehni lesele Mariele. Marie loovutas mõisa järgmisel aastal oma pojale Alexander Adolf von Dehnile, kes suri 7. septembril 1895 ja mõisa päris tema ema Marie. Marie suri 30. oktoobril 1897 ning mõisa pärisid
pisi|Mõisa tuuleveski Pärijad leppisid omavahel kokku ja 13. septembril 1900 sai Kiikla mõisa endale Marie von Dehni poeg, piiritusevabrikant Heinrich von Dehn, Peterburis tegutseva ettevõtte Bollmann & Co omanik. Mõisa väärtuseks hinnati 204 000 rubla. Heinrich suri 17. märtsil 1919. Mõisa pärisid tema lesk Sophie Lidia Magda 1/5 osas, tema alaealised lapsed Nikolai, Heinrich ja Otto igaüks 1/5 osas ning Gisela Marie ja Magdalena kumbki 1/10 osas. Kuigi maaseaduse järgi omandas mõisa Eesti Vabariik 1919. aastal, riigistati see 15. juunil 1925.
Randkress
Randkress (Lepidium latifolium) on taimeliik ristõieliste sugukonnast kressi perekonnast.
Kiikla mõis
Mõisakompleks
Tõenäoliselt koosnes mõisakeskus algselt palkehitistest. Mõisa peahoone kivist keldrikorrus, mis kandis puidust põhikorrust, rajati ilmselt 18. sajandi keskel. Suurem osa mõisakompleksi puithoonetest asendati kiviehitistega Rosenite valitsusajal 18. sajandi teisel poolel.
Randkress
Taim kasvab 30...100 cm kõrguseks.
Kiikla mõis
Mõisakompleks
1832. aastal rajati klassitsistlikus stiilis ühekorruseline kivist peahoone, mille keskosa ilmestab madal kolmnurkfrontoon. 19. sajandi lõpus valmis härrastemaja ühes otsas asuv historitsistlik palkon.
Randkress
Eestis leidub randkressi Lääne-Eesti mererannal.
Kiikla mõis
Mõisakompleks
Eesti NSV ajal kuulus endine mõisa härrastemaja kolhoosile Juuni Võit. Hoones asusid kolhoosi kontor, kultuurimaja, postkontor ning korterid.
Üle auringi asuvad ait, tall-tõllakuur ja muud kõrvalhooned.
Mõisakeskuses on olnud kolm tiiki. Regulaarpargi idapoolses servas olnud tiigi jagas kahte ossa sellest üleviiv sild. Sild oli parki läbiva allee jätkuks. Allee kulges mööda härrastemaja telge ja lõppes nn peekri- või karikapaviljoniga. Tänapäeval on nii tiik, sild kui ka paviljon hävinud, küll on aga säilinud pargitee. Endise mõisa härrastemaja taga on alles pärnaallee. Kahest Kiikla mõisa viinavabriku juures olevast tiigist on säilinud vabrikupoolne, suurem tiik. Viinavabrik on nüüdseks varemeis.
Ümberlõikamine
400px|pisi|Ümberlõigatute osakaal maailma riikides
Ümberlõikamine ehk ümberlõikus ehk tsirkumtsisioon (ladina keeles circumcisio) on poisi või mehe eesnaha tipuosa täielik või osaline eemaldamine.
Ümberlõikamist tehakse enamasti usulistel või meditsiinilistel kaalutlustel.
Ajalugu
pisi|Vanim teadaolev ümberlõikamist kujutav pilt Egiptuse kuuenda dünastia ajast u 2350–2000 eKr Meeste ümberlõikamine on väga vana traditsioon ning selle algusaeg pole teada. Vanimad teated ümberlõikamisest pärinevad vanast Egiptusest umbes 2400 eKr, kus ühel hauakambri maalingul näidatakse ümberlõikamise protseduuri. Ümberlõikamist on praktiseeritud läbi aegade poisi meheks saamise rituaalide hulgas ning see on siiani sellisena säilinud paljude Aafrika ja teiste maade rahvaste juures ja ka Austraalia aborigeenide hulgas. Hiljem on mitmete usundite juures ümberlõikamine omandanud olulise tähtsuse, näidates pühendumust ning tähistades lepingut Jumalaga ja usku pühendumist. Judaismis lõigatakse poisslapsed ümber kaheksandal päeval pärast sündi. Selle rituaali nimi on Brit Milah. Islamimaades ei ole ümberlõikamise ajastus nii täpne ning võib toimuda sünnist kuni 13. eluaastani, jäädes tavaliselt 7. eluaasta juurde. Rituaalil on ka oma nimetus – khitan. Vanas Roomas ja Kreekas seevastu peeti ümberlõigatud peenise välimust äärmiselt inetuks. See ei mahtunud üldtunnustatud iluideaalide hulka, mistõttu ümberlõikamist üldiselt jälestati. Euroopas Vana-Rooma järgsel ajastul kuni 19. sajandi lõpuni ümberlõikamist ei praktiseeritud. Inglismaal hakati ümberlõikamist praktiseerima kuninganna Victoria ajal, pidades seda efektiivseks meetodiks masturbeerimise vastu. Poisslapsi oli soovitatav lõigata ümber sünnijärgsel nädalal. Seda soodustas tolleaegne puritaanlik ja seksuaalsust eitav õhkkond. See komme levis kiiresti Inglise tolleaegsetesse kolooniatesse ja teistesse inglise keelt kõnelevatesse maadesse nagu Ameerika Ühendriigid. 240px|pisi|Ümberlõikamata ja ümberlõigatud [[suguti]]Tänapäeval on ümberlõikamine nendes maades näitamas langustrendi. Üldiselt on ümberlõikamine seotud sügavalt ühiskonna traditsioonide ja usuga. Üheks erandlikuks näiteks võib pidada Lõuna-Koread, kus enne 1950. aastaid ümberlõikamist praktiliselt ei tuntud, kuid praeguseks on üle 90% Lõuna-Korea meestest ümber lõigatud. Oletatavasti on see komme pärit ameeriklastelt, kelle sõjaväebaasid seal asuvad. Arvatakse, et tänapäeval on kogu maailmas umbes 30% meestest ümber lõigatud. Eestis puudub ümberlõikamise traditsioon ja seda tehakse üldiselt ainult meditsiinilistel näidustustel.
Ümberlõikamise viisid
thumb|Eesnaha ümberlõikus Erinevad traditsioonid näevad ette erinevaid ümberlõikamise viise ja sellest tuleneb nii erinev peenise väljanägemine kui ka üldine tundlikkus. Eesnahk sisaldab hulgaliselt närvilõpmeid ning selle puudutamine ja liigutamine tekitab erinevaid aistinguid. Tundlikumad eesnaha osad on eesnahakida ehk frenulum ning eesnaha sisekülje limaskest ehk mucosa. Eesnahaga kaetud peenisepea aga säilib tundlikuna. Ümberlõikamise viisist sõltub, kui palju ja milline osa eesnahast eemaldatakse ning sellest sõltub ka see, kas järelejäänud osa katab peenisepead ja kui palju tundlikkust säilib. Tundlikkuse vähenemine üldiselt siiski ei põhjusta probleeme seksuaalelus. Juudi traditsioonis eemaldatakse võimalikult palju eesnahka. See venitatakse üle peenise pea ning kogu ülejääv osa lõigatakse ära. Nii säilib osa tundlikku sisemist eesnaha osa ning arm jääb kuhugi peenise keskele. Ameerika Ühendriikides kasutatakse vastsündinute ümberlõikamiseks üldiselt "GOMCO Clampi", mis annab juudi traditsioonilise ümberlõikusega sarnase tulemuse selle vahega, et sisemist eesnaha osa jääb vähem alles. Islamimaades kasutatakse traditsioonilist meetodit, mis sarnaneb juudi meetodiga, ning üha rohkem kasutatakse ümberlõikamiseks kutselise kirurgi abi. Eri rahvastel võivad need meetodid olla väga erinevad. Filipiinidel ei toimugi päris ümberlõikamist, vaid eesnaha sisse tehakse sisselõige, mis paljastab peenisepea, kuid eesnahk jääb alles. Traditsioonilisel ümberlõikamisel ei kasutata tuimastust, eriti just rahvaste juures, kus valu talumine on märk meheks saamisest.
Ümberlõikamise vastuolud
Paljudes arenenud maades, kus ümberlõikamine on olnud levinud, nagu Ameerika Ühendriikides, on viimastel aastakümnetel tekkinud ümberlõikamise vastane liikumine, kuna ümberlõikamist peetakse meditsiiniliselt ebavajalikuks ja kasutuks operatsiooniks, mis vähendab põhjendamatult peenise tundlikkust.
Usulistel kaalutlustel võidakse ümberlõikust sooritada vastsündinuile ja osades maades võidakse sellist sekkumist pidada inimõiguste rikkumiseks. Saksamaa ühes kohtuotsuses on öeldud, et vanemate usuvabadust ja õigust lapsi harida ei rikuta, kui ümberlõikamisega oodatakse, kuni laps suudab ise selles küsimuses otsustada. Kohtuotsuses on kirjas, et lapse õigus säilitada "kehaline terviklikkus" kaalub üles lapsevanema õigused.
Kölni kohtu otsuse kohaselt on väikeste poiste ümberlõikamine usulistel põhjustel kehavigastuse tekitamine.
Heather Locklear
thumb|200px|Heather Locklear Heather Deen Locklear (sündinud 25. septembril 1961 Los Angeleses Californias) on Kuldgloobusele nomineeritud USA filminäitleja.
Ta on tuntud eeskätt teleseriaalidest "Dünastia", "T.J. Hooker", "Melrose Place" ja "Spin City".
Eraelu
Locklear oli aastatel 1986–1993 abielus rokkmuusik Tommy Leega. 1994. aastal abiellus ta ansambli Bon Jovi kitarristi Richie Samboraga, kellega tal on tütar Ava Elizabeth (sündinud 1997). Aprillis 2007 lahutas paar abielu.
Ba
Ba, ba, BA või B.A. võib tähendada järgmist:
Ba on levinud perekonnanimi Lääne-Aafrikas.
Edmund Piątkowski
Edmund Piątkowski (31. jaanuar 1936 – 28. märts 2016) oli poola kettaheitja.
Aastal 1958 võitis ta Euroopa meistrivõistlustel Euroopa rekordi tulemusega kettaheites 53.92 kuldmedali. Järgmise aasta mais heitis ta Euroopa rekordiks 57.89 ja juunis juba 59.91, mis oli ühtlasi ka uus maailmarekord. Aastal 1961 õnnestus tal veelkord Euroopa rekordit parandada. Tulemus 60.47 püsis Euroopa rekordina 4. juunini 1962, kui selle ületas Nõukogude Liidu kettaheitja Vladimir Trussenjov.
Piątkowski võitis kettaheites 1960. aasta Rooma olümpiamängudel 5. koha, 1964. aasta Tokyo olümpiamängudel 7. koha ja 1968. aasta México olümpiamängudel samuti 7. koha.
Ta tuli Poola meistriks kettaheites aastail 1955, 1957–1966 ja 1968–1969. Poola kettaheiterekordit parandas ta ühtekokku 13 korda, esimest korda 1955. aastal, olles vaid 19-aastane.
Aastal 1959 valiti Piątkowski Poola aasta sportlaseks.
Tema abikaasa oli jooksja Maria Piątkowska.
Maailmarekord
Oma karjääri jooksul püstitas ta ühe maailmarekordi:
Jägermeister
Jägermeister on Mast-Jägermeister AG 35% alkoholisisaldusega naturaalne ürdiliköör.
Jooki toodetakse Saksamaal Wolfenbüttelis.
Koostis ja tarbimine
Jägermeisteri koostises on 56 vürtsi, taime ja vilja. Selle retsept on saladus ja seda on toodetud muutmata kujul aastast 1935. Toote suhkrusisaldus on 140 grammi liitri kohta. Soovitatav on seda juua jääkülmalt, aga sobib ka segatult apelsinimahla, tooniku või koolaga.
Sildsoo peakraav
Sildsoo peakraav on kraav Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Kõnnu, Sohlu ja Kaisma külas.
Sauvere
Sauvere on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Sildsoo peakraav
Peakraavi pikkus on 11,4 km. Kraav suubub Kaisma ja Rahkama küla piiril vasakult Kõnnu jõkke (4,3 km suudmest). Peakraavi valgla on 15,6 km². Peakraav saab alguse Kõnnu külast. Lähtest umbes 200 m loodesse jääb Lokuta–Kõnnu tee, umbes 300 m põhja jääb Aleti järv. Keskjooksul ületab kraav Rapla–Järvakandi–Kergu maantee. Ülem- ja keskjooksul on kraavi vasakkaldal Taarikõnnu looduskaitseala. Suudmealale jääb Kaisma hoiuala.
Sauvere
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. 2014. aastani kuulus ta Kärla valda.
Sildsoo peakraav
Peakraav on tugevasti muudetud mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Väike tobias
Väike tobias ehk nigli (ka väiketobias, Ammodytes tobianus) on tobiaslaste sugukonda tobia perekonda kuuluv kalaliik.
Sildsoo peakraav
Sildsoo peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1113400.
Sauvere
Küla järgi on nime saanud siluri Paadla lademesse kuuluvad Sauvere kihid.
Väike tobias
Väike tobias elab Lääne-Euroopa rannikumeres ja rohkelt ka Eesti rannikuvetes.
Sauvere
pisi|tühi|Sauvere kruusakarjäär (mai 2007)
Väike tobias
Silmatorkavalt pikk on seljauim, mis koosneb 49–58 hargnenud kiirest. Kala pikkus on 20 cm, eluiga küünib 7 aastani. Rinnauimed on väikesed ja paiknevad madalal, kõhuuimed puuduvad, sabauim on kahehõlmaline. Nahavärv on seljal rohekaskollane, külgede ülaosas kollane, alakülgedel ja kõhul hõbedane.
Paljunemine sõltub sellest, missugusesse teisendisse kala kuulub. Sigimine toimub tavaliselt veebruarist aprillini, harvem septembrist novembrini. Kalad saavad suguküpseks 1–2-aastaselt, kui nad on 8 cm pikad.
Tobiaslaste marjaterad on demersaalsed, veidi ellipsoidsed ja kleepuvad liivaterade külge. Vastsed on pelaagilised ja ilmuvad planktonisse massiliselt.
Väiketobia peamiseks toiduks on planktilised vähid ja tõruvähkide vastsed.
Tobiaslased ise on põhjaeluviisiga tursklaste lemmiktoit ja tobiaid kasutataksegi tursklaste õngejadadega püüdmisel elussöödana.
Väikese tobia kõrval leidub Eesti rannikuvetes ka tobiaslaste suurtobia perekonda kuuluvat suurtobiat (Hyperoplus lanceolatus), kes sööb väiketobiat.
1648
1648. aasta (MDCXLVIII) oli 17. sajandi 48. aasta.
Max/MSP/Jitter
Max/MSP/Jitter ehk lühidalt Max on kolmest seotud objektide süsteemist koosnev visuaalse programmeerimise keskkond, milles
Ajalugu
1989. aastal loodi IRCAM-is Maxi konkureeriv versioon Max/FTS, mis töötas NeXT-i keskkonnas osana IRCAM-i signaalitöötlemissüsteemist ISPW (IRCAM Signal Processing Workstation) ning hiljem Linuxi keskkonnas SGI süsteemis. FTS (Faster Than Sound, helist kiirem) kujutas enesest MSP analoogset eellast ning töötas spetsiaalses arvuti DSP-riistvaras. Samal aastal hakati programmi müüma Maxi nime all IRCAM-i litsentsi all firmas Opcode Systems, programmi autoriks oli David Zicarelli. Max ei muutunud õieti kunagi Opcode Systemsi osaks ja firma lõpetas programmi arendamise 1990. aastate keskel. Praegu müüb Maxi kommertsversiooni David Zicarelli loodud firma Cycling '74, mis on loodud aastal 1997.
1996. aastal alustas Miller Puckette vabavarana toimiva programmi Pure Data arendamist. Pure Data on vaatamata paljudele erinevustele üldjoontes sarnane algsele IRCAM-i programmile ning kujutab täna enesest tõsiseltvõetavat avatud lähtekoodiga alternatiivi Max/MSP-le.
Maxil on palju laiendusi ja edasiarendusi. Üks olulisemaid laiendusi on 1997. aastal loodud MSP (Max Signal Processing või ka Miller S. Puckette'i initsiaalid), mis on osaliselt tuletis Puckette'i Pure Datast. MSP kujutab enesest Maxile lisatud tarkvarapaketti ("add-on" package), mille ülesandeks on audiosignaali manipulatsioon reaalajas, mis võimaldab kasutajal luua oma süntesaatoreid ja efektiprotsessoreid. Max sisaldas juba liidest tööks riistvarasüntesaatorite, sämplerite ja muude riistadega kontrollides neid nii MIDI kui ka muude arvutiprotokollide abil.
1998. aastal arendati Max/FTS otsese jäeltulijana välja Java platvormil töötav vabavara jMax.
1999. aastal liideti Maxiga nato.0+55, mis kujutab enesest Netochka Nezvanova loodud sarja väliseid objekte (external), mis andsid võimaluse Maxi abil reaalajas videotöötluseks. Kuigi nato muutus multimeediumikunstnike hulgas ootamatult populaarseks, tema arendamine katkestati aastal 2001.
2002. aastal arendas kanada multimeediumikunstnik David Rokeby välja Maxi juhitava välise videotöötluspaketi (third-party package for visual processing in Max) SoftVNS.
2003. aastaks arendas Cycling '74 Max/MSP paketina välja omaenda videotöötluse süsteemi, mis sai nimeks Jitter. Jitter on vahend reaalajas video-, 3D- ja visuaalse materjali maatriksipõhiseks töötlemiseks.
2011. aastal ilmus viimane Max/MSP/Jitteri versioon Max 6.
Eksisteerib ka terve rida Maxilaadseid visuaalse programmeerimise keskkondi, mis töötavad reaalajas, näiteks Quartz Composer (tootjaks Apple) ning vvvv, mis võimaldab reaalajas videosünteesi ja -töötlust.