cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Settekivim
Settekivimite iseloomustus
Settekivimid tekivad nii veekogude põhjas kui ka maismaal setete kivistumise ehk diageneesi tulemusel. Settekivimid on levinud maakoore kõige ülemises nooremas osas, kus nad enamasti on tekkinud teiste kivimite murenemissaadustest. Settekivimite lähtematerjaliks on harilikult tard- ja moondekivimite või varasemate settekivimite murenemissaadused. Peenestatud materjal (kruus, liiv jne) kantakse tuule või vooluvee poolt nõgudesse ehk settebasseinidesse või veekogudesse, kus ta kihiliselt settib. Sellel teekonnal esialgu teravaservaline murend ümardub – olenevalt kande tee pikkusest, osakeste suurusest, kõvadusest ja liikumiskiirusest. Eriti ümaraks muutuvad korduvalt ümbersettinud või meres murrutatud osakesed.
Värskelt kuhjunud settematerjali iseloomustab pudedus, mistõttu neist räägitakse kui setetest. Setete kõvastumine, tsementeerumine ja üleminek settekivimiks on pidev ja aeganõudev protsess.
Settekivimite oluliseks tunnuseks on kihilisus, mis osutab setete kuhjumise perioodilisusele või rütmilisusele. Settekivimid sisaldavad tihti ka mitmesuguste loomade või taimede kivistunud jäänuseid – kivistisi ehk fossiile.
Setted ja settekivimid moodustavad umbes 5% maakoore massist, kuid katavad ligikaudu 75% maismaast, mis tähendab, et settekivimid asuvad maakoore kõige ülemises osas. Settelise kihi paksus kõigub vahemikus 0...25 km; keskmine paksus on 4,5 km.
Settekivimites valitsevad maapinnalähedastes tingimustes vastupidavad mineraalid, näiteks kvarts, savimineraalid, raudoksiidid, kaltsiit.
Orgaanilised, keemilised, biokeemilised setendid
Enamik orgaanilise päritoluga settekivimeid, nagu turvas, pruunsüsi ja kivisüsi, on tekkinud valdavalt Mesosoikumi soodes, kus toimus mittetäielik kõdunemine hapnikupuuduses. Karboni ajastu metsades kasvanud sõnajalgpuud vananesid ja nende tüved ladestusid murdudes üksteise otsa. Vees ei toimunud täielikku kõdunemist. Osaliselt tekkis puutüvedest turbasarnane aine.
Veekogude põhjas sadestuvaid mineraalseid soolasid nimetatakse keemiliseks setendiks. Sellised setendid on näiteks kips, haliit ehk kivisool ja anhüdriit. Keemiliste setendite hulka kuuluvad ka allikalubi ja osa lubjakivist.
Villakvere
Villakvere (18. sajandi L. A. Mellini kaardil "Willakfer") on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Settekivim
Orgaanilised, keemilised, biokeemilised setendid
Keemiliste protsesside kõrval võivad setendite tekkes tähtsat osa etendada bioloogilised protsessid. Sel juhul räägitakse biokeemilistest setenditest.
Villakvere
Eesti 2000. aasta rahvaloenduse andmeil Villakveres elanikke ei olnud.
Tuntud isikud ja endised talukohad
Mitme talu elanikud arreteeriti või mõrvati kohapeal 1941. aastal või küüditati 1949. aastal.
Settekivim
Orgaanilised, keemilised, biokeemilised setendid
Biokeemilistest setenditest on levinuimaks karbonaatsed settekivimid – lubjakivi, dolomiit ja mergel.
Mittekarbonaatsetest setenditest kuulub biokeemiliste hulka ränivetikaist ehk diatomeedest koosnev diatomiit.
Settekivimid Eestis
Eesti settekivimid jaotatakse peamiselt karbonaatseiks ja purdkivimeiks. Peale nende leidub Eestis ka savi ja orgaanilist ainet sisaldavaid settekivimeid. Põhja-Eesti Lontova lademe sinisavi on kuulus väljaspool Eestitki, sest nii vana (umbes pool miljardit aastat) pehmena säilinud savi on maailmas suur haruldus. Settekivimite all asub tard- ja moondekivimeist aluskord, mis Eestis ei paljandu. Lubjakivi, dolomiit, fosforiit ja põlevkivi on tekkinud ajal, mil Eesti oli kaetud merega. Põhja-Eestist, alates Põhja-Eesti paekaldast kuni Kesk-Eestini ulatub peamiselt karbonaatseist kivimeist aluspõhja avamusala, mis on enamasti kaetud moreeni ja mullaga.
Lõuna-Eestis on punaka või Kagu-Eestis ka valkja Devoni liivakivi paljandeid. Skandinaavia kohal kõrgusid Devoni ajastul mäed, millest jõed kandsid kaasa rikkalikult purdsetteid, millest tekkiski Lõuna-Eesti liivakivist aluspõhi. Devoni liivakivist on leitud palju kivistisi, peamiselt rüükalade fragmente. Tuntud rüükalade leiukoht on Aruküla koopad Tartu linna serval. Rüükalade väljakaevamisega tegeles väga pikka aega Tartu Ülikooli professor Hermann Asmuss (1812–1859).
Amalienborgi loss
thumb|Vaade Amalienborgile Kopenhaageni ooperimaja poolt Amalienborgi loss (taani Amalienborg slot) on loss Kopenhaagenis, Taani kuningliku perekonna talveresidents. See koosneb neljast ühesuguse rokokoostiilis fassaadiga hoonest, mille keskel on kaheksanurkne lossiplats, millel seisab kuningas Frederik V ratsamonument.
Praegune loss valmis 1750–1754 aadliperekondade elumajana, kuid pärast tulekahju Christiansborgi lossis 26. aprillil 1794 ostis kuningapere selle oma eluasemeks.
Ajalugu
Esimene loss sel asukohal ehitati Frederik III abikaasa, kuninganna Sophie Amalie jaoks ning nimetati tema järgi Sophie Amalienborgiks. Loss rajati väljapoole linnamüüri Christian IV omandatud maaosale. Lisaks asusid ja asuvad praegugi seal Rosenborgi loss, Nyboder (ajalooline ridamajade kvartal) ning uus idapoolne kaitsemüür vanalinna ümber. Praegu tuntakse seda piirkonda Indre By linnajaona.
Lossi juurde kuulus ka aed, mis asus läänevärava Vesterporti vastas. Tänapäeval tuntakse seda piirkonda Vesterbo nime all. Tööd aias algasid 1664 ja loss ehitati aastail 1669–1673. Kui kuningas 1670 suri, jäi leskkuninganna lossi elama ning suri seal 20. veebruaril 1685.
15. aprillil 1689 tähistas Christian V lossis oma 44. sünnipäeva saksa ooperietendusega, mille jaoks rajati spetsiaalne ajutine teatrihoone. Etendust saatis suur edu ning seda korrati 19. aprillil. Kohe pärast teise vaatuse algust süttisid dekoratsioonid ning kogu teatrihoone ja loss põlesid maani maha. Surma sai 180 inimest.
Kuningas plaanis lossi taas üles ehitada, sest lossikirik, aiaehitised ja õukonna hooned olid terved. 1690. aastate algul juhtis ettevalmistustöid arhitekt Ole Rømer, kuid 1694 sõlmiti leping Rootsi arhitekti Nicodemus Tessin nooremaga. 1697 lõpetas ta oma joonised, kuid kuninga arvates olid plaanid liiga uhked ning ta andis käsu olevasolevad ehitised samal aastal hoopis maha lõhkuda. Väljanõutud ehitusmaterjalidest rajati aga uus garnisonikirik.
Teise Amalienborgi rajamist alustati Frederik IV valitsemisaja algusaastail, kuid lossi ehitamiseni ei jõutudki. Lossi asemel ajati suvemaja, paviljon talveaedadega ning kaarestikud mõlemale poole paviljoni. Ühel pool ehitisi asus prantsuse aed ning teisel pool oli ala sõjaväeõppuste jaoks. Paviljoni esimesel korrusel asus söögituba ning ülemisel korrusel salong, kust avanes vaade sadamale, aiale ja sõjaväe alale.
Frederiksstaden
Frederiksstaden on linnaosa, mis rajati Frederik IV poolt tähistamaks kolmesaja aasta möödumist Oldenburgide troonile saamisest 1748. aastal ning kolmesaja aasta möödumist Christian I kroonimisest 1749. aastal. Frederiksstadeni idee omistatakse tavaliselt Johann Hartwig Ernst Bernstorffile, kes oli Taani täievoliline suursaadik Pariisis. Projekti peakavandi tegi Adam Gottlob Moltke, üks võimsamaid ja mõjukamaid mehi toonases Taanis, koostöös kuningliku arhitekti ja ülevaataja Nicolai Eigtvediga. Frederiksstadenist, mis planeeriti moodsaks linnajaoks linna kõige tähtsamatele elanikele, sai ajapikku Euroopa barokkarhitektuuri suurepärane näide.
Amalienborgi lossikompleks
Eigtvedsi suurejooneliste plaanide järgi olid neli platsi ümbritsevat paleed mõeldud linnaelamuteks neljale aadliperele. Kõik neli hoonet olid välimuselt identsed, kuid sisemuselt täiesti erinevad. Ehitusplatsid maksti kinni valitud aadlike poolt, kes hiljem seetõttu vabastati maksudest ja mitmetest kohustustest. Ainus nõudmine oli, et paleed järgiksid täpselt linnaosa arhitektuurilisi nõudmisi ning, et nende ehitus ei ületaks selleks ette nähtud aega.
Lääneküljes asuvate losside ehitust alustati 1750 ning need jõuti valmis enne arhitekti surma 1754. Kahe ülejäänud lossi ehitusega tegeles Eigtvedi kolleeg ja rivaal Lauritz de Thurah, järgides täpselt Eigtvedsi kavandeid. Kaks viimast lossi valmisid 1760.
Amalienborgi kompleksi kuuluvad lossid (sulgudes originaalnimetused):
Christian VII loss (Moltke loss)
Loss rajati Adam Gottlob Moltke jaoks ning alates 1885. aastast on kuningakoda seda kasutanud külaliste majutamiseks, vastuvõttudeks ja pidulikeks puhkudeks.
Moltke loss rajati 1750–1754 parimate meistrite ja kunstnike poolt ning oli tollal kõigist neljast lossist kalleim. Loss avati ametlikult 30. märtsil 1754, kuninga 30. sünnipäeval. Kohe pärast 1794. aasta tulekahju müüdi loss kuningaperele ning kuningapere kolis sama aasta detsembris sisse.
Pärast Christian VII surma 1808 majutas Frederik IV lossi oma teenijaskonna. 1852–1885 oli osa lossist välisministeeriumi kasutuses. Järgnevate aastate jooksul kasutasid lossi kuningapere erinevad liikmed. 1971–1975 asus lossis lasteaed ja hilisem kooliruum printside Frederiki ja Joachimi jaoks.
1982 algasid ulatuslikud renoveerimistööd, mis lõppesid 1996. Renoveerimistöid autasustati Europa Nostra kultuuripärandi medaliga. Praegu on loss aeg-ajalt külastajatele avatud.
Angoob
pisi|350px|Näide angoobi kasutamisest. Tume angoob, mida on töödeldud [[sgrafiitotehnikas, on kaetud läbipaistva glasuuriga]] Angoob on niiskele, harva ka õhkkuivale või ettepõletatud saviesemele kantav vedel keraamiline mass (lobri).
Kuna tavaliselt on angoobi ülesandeks olla vahekihiks savi ja glasuuri vahel, kaetakse angoob enamasti läbipaistva glasuuriga. Kui angoobi kasutatakse aga teda katva glasuurikihita, lisatakse angoobi koostisse veidi sulandajaid ning angoob muutub omadustelt saviglasuuriks.
Amalienborgi loss
Christian VIII loss
Pärast krahvi surma müüdi loss pärandusena Restrupi mõisale, kuid perekond nõudis, et krahvi vappi mitte kunagi hoonest ei eemaldataks. Krahvi vapp ripub praegu lossis kõrvuti monarhi vapiga.
Angoob
Heledale keraamilisele massile kantakse tumedamat värvi savi ja ümberpöördult.
Keraamika katmine angoobiga
pisi|260px|Angoobe
Amalienborgi loss
Christian VIII loss
1794 ostis lossi kuningas Christian VII poolvend Frederik, kelle käsul kunstnik ja arhitekt Nicolai Abildgaard tõi sisekujundusse Prantsuse ampiirstiili elemente. Loss sai nime kroonprints Frederiki poja Christian Frederiki järgi, kes kasvas selles lossis, võttis pärast isa surma 1805. aastal lossi üle ning sai Christian VIII nime all 1839. aastal kuningaks.
Mārtiņš Freimanis
pisi|Mārtiņš Freimanis Mārtiņš Freimanis (7. veebruar 1977 Liepāja – 27. jaanuar 2011 Riia) oli läti laulja, helilooja, laulukirjutaja ja näitleja.
Kilplutiklased
Kilplutiklased (Pentatomidae) on sugukond lutikalisi, kellel on lai kilbitaolise kattega keha ja kes häirimise korral võivad vinanäärmetest eritada iseloomulikku "lutikahaisu ja -maitsega" vedelikku. Peamiselt toituvad nad taimede mahlast ja on tuntud taimekahjurid. Nad võivad elada nii kõrrelistel, marjadel, puudel ja põõsastel. Ent on ka liike, kes elavad ainult ühel kindlal taimeliigil. Kuid leidub ka röövtoidulisi vorme, kelle peamisteks toiduobjektideks on teiste putukate vastsed.
Mārtiņš Freimanis
Aastal 2003 esindas ta ansambliga F.L.Y. Eurovisiooni lauluvõistlusel Lätit lauluga "Hello From Mars". Freimanis kirjutas duetile Valters & Kaža loo "The War Is Not Over", mille duett esitas edukalt 2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, saades finaalis 5. koha.
Kilplutiklased
Valmikud on erinevat värvi (peamiselt rohelised ja pruunid toonid) ja nende värv võib ka aja jooksul muutuda. Kilplutiklased on vaegmoondega.
Suurimad Eestis elavad kilplutiklased on kuni 15 mm pikad. Eestis on seni leitud veidi alla 40 liigi kilplutikaid.
Angoob
Nõuded angoobile
Angoobi kahanemine kuivades peab olema lähedane selle savi omale, millele seda kantakse. Savist palju enam või vähem kahanev angoob praguneb ja võib maha kooruda.
Angoobi valmistamine
Kõige lihtsam viis, kuidas angoobi valmistada, on savi segada veega. Selleks piisab, kui toored savitükid ööpäevaks vette kaanega suletud anumasse seisma jätta ja saadud mass järgmisel päeval korralikult läbi segada. Et tagada angoobi paras paksus, tuleb jälgida, et vett ei lisataks liiga palju või liiga vähe. Samuti peaks arvestama kui suuri pindu angoobiga katma hakatakse ja sellele vastavalt valima ka valmistatava angoobi koguse.
Angoobi on võimalik värvida metallide oksiididega või värvipigmentidega.
Angoobi värvimisel oleneb tulemus nii kasutatava värvaine hulgast kui savi värvist. Näiteks koobaltoksiidi segamine heleda savi hulka annab tulemuseks sinakad, punase savi hulka aga rohekashallid toonid. Pigmenti lisatakse tavaliselt kuni 10% kuiva angoobi massist.
Angoobis on savi osakaal tavaliselt vahemikus 50–100%. See tähendab, et lisaks savile ja pigmendile võib angoobi koostist täiendada ka mitmesuguste lisaainetega. Lisaaineid kasutatakse harilikult samasuguse paisumiskoefitsiendi saavutamiseks, kui on esemetel, mida angoobiga katma hakatakse. Paisumiskoefitsiendi muutmiseks võib lisada kaltsineeritud savi, räniliiva, kaoliini või põldpagu. Angoobile võib mõningate soovitud omaduste saavutamiseks lisada ka fritte, tulekindlat šamotti, soodat, nefeliinsüeniiti või booraksit.
Tekstuur-angoob
Angoobile võib valmistamise käigus lisada ka teralist materjali. Nõnda jääb esemele kantud angoob krobelise mustriga.
Selleks kasutatakse tavaliselt suurema terasuurusega liiva, šamotti või telliskivipuru. Pinna krobelisuse tõstmiseks lisatakse angoobile teralist materjali 10–40% ulatuses. Vähemaga ei pruugi soovitud krobelist tulemust saada, rohkem lisades võib lisamaterjal aga angoobi omadustele halba mõju avaldada (näiteks võib angoob maha kooruda). pisi|240px|Rohelise pigmendiga värvitud angoobi kasutamise näide. Angoob on kaetud läbipaistva glasuuriga
Keraamiliste esemete katmine angoobiga
Angoob kantakse esemetele 1–2 mm paksuse kihina. Liiga õhuke kiht ei kata hästi ja liiga paks kiht võib maha kooruda.
Angoobi pealekandmiseks on palju võimalusi. Eseme võib angoobiga üle valada või sellesse kasta. Angoobi võib peale kanda pintsliga või pihusti (pritsi) abil.
Angoobide pealekandmiseks mõeldud tehnikate eesmärgiks on uudsete efektide saavutamine ja esemete omapäraseks muutmine. Näiteks tehnika, mida tuntakse marmoreerimisena, seisneb selles, et kasutades koos nii heledat kui tumedat angoobi, lastakse tekkida kordumatuil mustreil, kui angoobid üksteise peale valguvad.
Üks keerukamaid angoobi pealekandmise tehnikaid on angoobmaal, mida tuntakse ka metsomajoolikana. Tegemist on ühe variandiga glasuurialuse maali tehnikast.
Keraamiliste esemete angoobiga katmisel kasutatakse veel näiteks flandeerimist ja reservaaži. pisi|240px|vasakul|Angoobiga kaetud ese, mida on töödeldud sgrafiito tehnikas
Angoobi töötlemine
Pinna edasine töötlemine pärast angoobiga katmist ei ole vajalik juhul, kui eesmärgiks ongi ühtlase välispinna saavutamine, või loodi eseme katmise käigus juba soovitud muster.
Kui aga peetakse vajalikuks edasist töötlemist, on võimalik sgrafiito tehnikas välja kraapida soovitud pilt või muster. Sellisel juhul tuleb kasuks savi ja angoobi värvuste vaheline võimalikult suur kontrast, et väljakraabitu paremini välja paistaks.
Angobeeritud eset võib ka poleerida. See tähendab, et angoob hõõrutakse tihedamalt vastu eset, mida ta katab. Selleks võib kasutada näiteks tavalist metall-lusikat.
Angoobiga kaetud toodete põletamine
Angoobiga kaetud tooted põletatakse tavaliselt kaks korda (eelpõletus ja glasuurpõletus). Enne glasuurpõletust kaetakse ese tavaliselt läbipaistva glasuuriga.
Võimalik on ka ainult ühekordne põletus, aga säärasel juhul on vajalik kõrgem põletustemperatuur ja viiendiku ulatuses sulandajate kasutamine angoobi koostises. pisi|[[Amfora, mustafiguuriline stiil. Kujutatud on Athenat, Vana-Kreeka tarkusejumalannat]]
Angoobi viljelemise ajalugu
Angoob, mis on olemuselt saviglasuur, on niivõrd lihtne ja samas efektne ning võimalusterohke, et leidis rohkelt kasutust juba ammu enne antiikaega. Kõige varasem angoobi kasutamine on teada Anatooliast (tänapäeva Türgi ala), kus seda kasutati laialdaselt juba mitu tuhat aastat enne Kristust. Keraamikaleidude põhjal on järeldatud, et Anatoolias kasutati valdavalt punast ja valget angoobi, mida poleeriti angoobiga katmise järel. pisi|vasakul|Angoobmaaling, [[11. sajand|11.–12. sajand. Susa, Iraan. Louvre'i muuseum]] Hiljem leidis angoob ulatuslikku kasutust ka Mesopotaamias, kus seda tarvitati keraamiliste esemete poorsuse vähendamiseks. Selleks esemed kas poleeriti või kaeti angoobmaaliga, tihti tehti ka mõlemaid koos. Vanimad leitud esemed pärinevad ajast enam kui 5000 aastat eKr.
Amalienborgi loss
Christian VIII loss
Christian VIII suri 1848 ja leskkuninganna Caroline Amalie 1881. Aastail 1885–1898 kasutas lossi välisministeerium. 1898 kolisid lossi kroonprints Christian (kuningana Christian X) ja kroonprintsess Alexandrine. Pärast Christian X surma oli loss prints Knudi kasutuses.
Praeguseks on endisest rokokoointerjöörist säilinud suhteliselt vähe.
1980 loss renoveeriti ning sinna kolis kroonprints Frederik. Lisaks paigutati lossi kuninganna teatmeteoste raamatukogu ja Glücksburgide muuseum. Muuseum esitleb originaalsisustusega eraruume aastaist 1863–1947.
Frederik VIII loss
See on idapoolseim loss ning oli koduks kuninganna Ingridile kuni tema surmani 2000. aastal. Sedagi renoveeriti ning nüüd elavad seal kroonprints Frederik ja kroonprintsess Mary.
Loss ehitati 1750 krahv Joachim Brockdorffi jaoks. Pärast krahvi surma 1763 läks loss Adam Gottlob Moltke omandusse. Kaks aastat hiljem müüs Moltke lossi Frederik V-le.
1767 läks loss Sõjaväeakadeemia kasutusse ning 1788 paigutati seniste armeekadettide asemel lossi mereväekadetid. 1827 koliti akadeemia lossist välja.
Järgneva aasta jooksul valmistati lossi ette Frederik VII ja ta abikaasa printsess Vilhelmine Marie jaoks. Pärast seda, kui abielu 1837 lahutati, elasid lossis teised kuningapere liikmed. 1869 sai lossist Frederik VIII kodu ning 1934 kolisid lossi Frederik IX ja kuninganna Ingrid.
Christian IX loss
Christian IX loss on praeguse kuningapaari koduks aastast 1967.
Angoob
Angoobi viljelemise ajalugu
Hiina kunstis on keraamikal olnud väga oluline osa. Hiina keraamika kasutas oma algusajal samuti angoobi ja seda eriti Hiina lääneosas, kus viljeletud lihtsa väliskujuga ning angoobmaalinguga kaunistatud keraamika sarnanes Ees-Aasia omaga. Angoobmaal oli tavaliselt geomeetrilise pinnamustriga. Samal ajal levis Hiina põhja- ja kirdeosas potikedral valmistatud õhukeste seintega poleeritud keraamika. Shangi dünastia ajal tehti Hiinas aga algust pronksisulatusega, mis soodustas kõrgete temperatuuridega põletuse kasutuselevõttu ja seetõttu ka kõrgkuumuskeraamika teket. Õpiti kasutama uusi glasuure ja angoob kadus kasutusest.
7000 aastat eKr oli maaharimine ja keraamika laialdaselt levinud ka Egeuse mere äärsetele aladele. Dimini ja Sesklo kultuuridest on säilinud ka punasest savist valmistatud ning valge angoobmaalinguga kaetud keraamilisi esemeid. Kreeta ja Mükeene keraamikas kasutati samuti palju angoobi ja sealt levis angoobi kasutamine ka Vana-Kreekasse, kus see arenes omaette stiilideks.
Juba 10. sajandil eKr alguse saanud eelgeomeetrilises stiilis kasutati sageli heledamale punasele aluspõhjale kantavat tumedamat punakat ja musta angoobi, millega loodi vöötidest koosnevaid mustreid. Neid mustreid arendati edasi geomeetrilise stiili valitsemisajal, kuni jõuti välja mustafiguurilise stiili loomiseni, mis domineeris Vana-Kreeka keraamikas ajavahemikul 600–530 aastat eKr. pisi|220px|vasakul|Terra sigillata pisi|200px|[[Elgi Reemets. Pudelid (1966). Madalkuumuskeraamika, sgrafiito. Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum]]
Näiteks Nazca kultuuri (300–800) keraamika Lõuna-Ameerikas oli sageli kaunistatud angoobmaalingutega ning poleeritud kuni kõrgläike saavutamiseni. Angoobmaali teostamisel kasutati 4–8 värvi ja kõige sagedamini esinenud värvikombinatsiooniks oli punane, must ja valge, millele lisandus tihti kollane, oranž või pruun.
Angoobi kasutamine Eesti keraamikas
Eesti keraamikas on angoobmaali viljemisega silma paistnud Elgi Reemets (1910–1987).
Angoob kui saviglasuur
pisi|200px|Savi [[Arumetsa karjäärist. Eesti savid sobivad hästi saviglasuuriks]]
Saviglasuur on olemuselt angoob, mis on sulanud glasuuriks. See saab võimalikuks kõrgkuumuskeraamikas, kui kasutatakse angoobe, mis on kohandatud madalkuumuskeraamika jaoks. Siiski on ka angoobe, mis ei sula kõrgkuumuses ning angoobe, mis sulavad madalkuumuses. Kõik sõltub angoobi koostisest, kus tüüpilise saviglasuuri puhul on savi sisaldus vahemikus 25–50%, aga ka 100% savisisaldusega angoob võib kõrgel temperatuuril glasuuriks sulada.
Koostise järgi liigitatakse saviglasuure järgmiselt:
Eesti savid sobivad koostiselt väga hästi saviglasuurideks, kuna sulavad madalatel temperatuuridel. Näiteks Otepää, Sangaste ja Laeva savid sulavad temperatuuridel alla 1300 °C.
Amalienborgi loss
Christian IX loss
Lossi hakati ehitama aastal 1750 arhitekt Eigtvedi projekti järgi, töödejuhataja oli algul Christian Josef Zuber ja pärast teda Philip de Lange.
Angoob
Saviglasuuride omaduste muutumine lisandite toimel
pisi|vasakul|Pigmente kasutatakse angoobide värvuse muutmiseks Rauaühendite näol on tegemist ühtede põhiliste savi värvuse mõjutajatega. Rauasisaldus soodustab kollakate, punakate või pruunikate värvitoonide esinemist saviglasuuris, ning mida suurem see sisaldus on, seda pruunikam või punakam on lõpptulemus. Samas võib põlenud savi värvust mõjutada ka suur kaltsiumisisaldus (tuleneb lubjakivist). Näiteks sulab suure kaltsiumisisalduse tõttu kollakaks Tõstamaa savi.
Amalienborgi loss
Christian IX loss
Algselt oli loss planeeritud Severin Løvenskjoldi jaoks, kuid 1754 loobus ta majanduslike raskuste tõttu lossist. Valmiv loss läks seejärel krahvinna Anne Sophie Schacki ja ta lapselapse Hans Schacki omandusse. Peagi pärast omanikuvahetust toimunud tulekahju peatas lossi ehituse paariks aastaks.
Angoob
Saviglasuuride omaduste muutumine lisandite toimel
Saviglasuuride omaduste mõjutamiseks on kasutusel ka hulgaliselt angoobi lisatavaid aineid. Nendest peamisteks on sulandajad, mis aitavad vähendada angoobi sulamistemperatuuri, kuna nende ainete endi sulamistemperatuur on oluliselt madalam kui see on keraamilisel massil. Sulandajatena kõrgkuumuskeraamikas kasutatakse näiteks põldpagu (päevakivi), nefeliinsüeniiti, pegmatiiti, kriiti, dolomiiti või magnesiiti.
Amalienborgi loss
Christian IX loss
1794 sai lossist toonase kroonprintsi Frederiki ja ta abikaasa kroonprintsess Marie eraresidents – kroonprints suri 1839 ja kroonprintsess 1852. Pärast kroonprintsessi surma oli loss muuhulgas ülemkohtu ja välisministeeriumi kasutuses.
Angoob
Madalkuumus-saviglasuuri näide
pisi|240px|[[Dolomiit on tüüpilisi lisaaineid saviglasuuride ja keraamiliste masside koostises, toimides sulandajana]]
Vaata ka
pisi|200px|Terra sigillata
Amalienborgi loss
Christian IX loss
Aastani 1906 elas lossis Christian IX, kuid pärast teda jäi loss aastani 1948 tühjaks. 1967 renoveeriti loss toonase kroonprintsessi Margrethe ja prints Henriku jaoks.
Frederik V ratsamonument
Ratsamonumendi idee autor oli krahv Moltke ning monumendi rajas Prantsuse skulptor Jacques-François-Joseph Saly. Töid alustati 1753 ja nurgakivi pandi 1760. Monument valmis 1771, viis aastat pärast Frederik V surma 1766. aastal.
Monument kuulub Taani kultuurikaanonisse.
Amaliehaven
Amaliehaven rajati 1983 ja on seega üks uusimaid aedu Kopenhaagenis. See paikneb sadama ja Amalienborgi kompleksi vahelisel alal. Aed rajati kingitusena Kopenhaageni elanikele A. P. Mølleri ja Chastine McKinney Mølleri fondi poolt. Kahetasandilise aia projekteeris Belgia arhitekt Jean Delogne ning seal paiknevad marmorskupltuurid ja purskkaevu kujundas itaallane Arnaldo Pomodoro. Praegu on aed Taani riigi ja Kopenhaageni linnavalitsuse ühisomanduses ning seda peab ülal Paleede ja Kinnisvara Agentuur.
Linnaline asula
Linnalised asulad on:
Jazgulami keel
Jazgulami keel ehk jazgulaami keel on pamiiri keelte põhjarühma ehk šugni-jazgulami alarühma keel, mida 1994. a kõneles umbes 4000 inimest Tadžikistanis (1990. a umbes 3000). Arv on umbmäärane, sest rahvaloendustel pole neid eraldi märgitud. Keele tarvitajad on usutunnistuselt ismailiidid.
Leviala
Jazgulami keelt räägiti Tadžikistanis Jazgulami jõe ümbruses Mägi-Badahšanis. 1954 küüditati peaaegu kogu elanikkond Vahši oru puuvillakasvandustesse. Hiljem on mõned küüditatuist tulnud tagasi koju.
Murded
Pisierinevused on ülem- ja alamjooksu murde vahel.
Keeleoskus
Emakeelt kõneleb 70%, laste seas 60%. Kirjakeelt pole. Emakeelest peavad lugu, kuid kirjakeeleks on tadžiki keel. (Jazgulami, šugni ja vahhi keele andmed on kahtlaselt sarnased ega pruugi olla tõesed.)
Kirjandus
lk 149 "Jazgulamid"
Jakob Lepik
Jakob Lepik (20. juuli 1891 Viljandimaa – 26. aprill 1936 Tartu) oli eesti ärimees.
Ta oli raamatukaupluse ja trükikoja omanik Valgas ning Valga postkontori ülem. Ta oli üks Oskar Lutsu parimaid sõpru. Oskar Luts pühendas raamatus "Kevade" Jakop Lepikule tegelase, kes on Rätsep Kipel, teisisõnu Lepik tagurpidi.
Isiklikku
Tema naine oli Olga Lepik, tütred Virve ja Maiu ning pojad Hillar ja Vello.
1939. aastal küüditati kogu Lepikute pere Siberisse. 1947. aastal tuli tütar Virve ainsana Siberist tagasi, kuna teised surid. Virve abiellus Semjon Ubei-Koniga ning sai kaks poega: Alexander ja Toomas Ubei-Kon. Virve suri 2012. aastal 96-aastaselt Valga haiglas.
Imikuvoodi
pisi|Beebivoodi ilma madratsita Imikuvoodi (ka beebivoodi, võrevoodi, lastevoodi, lapsevoodi) on mööbliese imikute hoidmiseks, kuni kolmanda eluaastani. Imikuvoodi on tavaliselt kõrgemate piiretega, et laps ei saaks ilma kõrvalise abita (ega kukuks) voodist välja.
Paul Mauriat
Paul Julien André Mauriat (4. märts 1925 Marseille – 3. november 2006 Perpignan) oli prantsuse dirigent, helilooja ja arranžeerija.
Yangon
Yangon on linn Myanmaris, Yangoni piirkonna halduskeskus ja riigi suurim linn. See asub Yangoni ja Bago jõe ääres 30 kilomeetri kaugusel rannikust, Martabani lahest.
Varem on eesti keeles kasutatud ingliskeelse nime Rangoon mugandust Ranguun.
pisi|vasakul|[[Shwedagoni pagood]] pisi|vasakul|[[Karaweiki palee]]
"Yangon" tuleneb birmakeelsetest sõnadest yan ja koun, mis tähendavad vastavalt 'vaenlased' ja 'jooksevad ära'.
Yangonis valitseb troopiline mussoonkliima. Aasta otsa on palav: õhutemperatuur on stabiilselt 25 ja 30 kraadi vahel. Maist oktoobrini on vihmaperiood, muul ajal kuivaperiood. Juulis langeb sademeid keskmiselt 600, jaanuaris-veebruaris 2 millimeetrit, aastas 2743 mm.
Britid panid paika Yangoni ruudulise tänavavõrgustiku ja asutasid koole, sealhulgas Ranguuni Kolledži, millest kasvas välja Yangoni ülikool. Inglise perioodil olid linlaste tähtsaimad tegevusalad riisi kasvatus ja puidutootmine; vähem toodeti suhkruroogu, vääriskive ja vandlit.
1930. aastal tabasid linna maavärin ja tsunami. Rängalt kahjustas linna ka Teine maailmasõda. 8. märtsil 1942 vallutasid linna Jaapani väed. Pärast sõda, kui Myanmar sai 4. jaanuaril 1948 iseseisvaks, kuulutati Yangon Myanmari pealinnaks. Enne iseseisvumist moodustasid linna elanike enamiku indialased; hiljem suurenes bamarite osakaal.
Inglispärane nimi Rangoon muudeti ametlikult Yangoniks 1989. Siiski ei tunnusta seda kõik riigid, sest ei tunnusta Myanmaris võimul olevat huntat. Seepärast jätkab näiteks USA valitsus nimede Rangoon ja Burma kasutamist.
6. novembril 2005 viis valitsus pealinna 320 kilomeetrit põhja poole Naypyidawi. Selle põhjused pole päris selged. On oletatud, et valitsus soovib pealinna, kuhu ei ulatuks välismaine telekommunikatsioon. Samuti on arvatud, et sisemaal asuvat pealinna on USA-l raskem vallutada.
Toomas Trapido
pisi Toomas Trapido (sündinud 15. aprillil 1972 Tallinnas) on eesti bioloog ja pedagoog, ökoloogilise maailmavaate uurija ja tutvustaja. Olnud Riigikogu XI koosseisu liige.
Ta on tuntud avaliku esinejana, kes on sõna võtnud inimühiskonna ja looduse suhte teemadel ning kirjutanud artikleid ja esseid. Õpetanud Tallinna Vabas Waldorfkoolis, Tallinna Ülikoolis, Tartu Ülikoolis, Gaia Koolis ja Gaia Akadeemias.
Haridus
1990. aastal lõpetas Tallinna 7. Keskkooli ja 1994. aastal Tartu Ülikooli bioloogia erialal. 2013. aastal lõpetas Viljandi Kultuuriakadeemias magistriprogrammi „Design and Development of Virtual Environments”.
Töökäik
pisi
Toomas Trapido on alates 2012. aastast osalenud Võrumaal Kaia-Kaire Hundi algatatud Hundiallika Retriidi- ja Koolituskeskuse rajamisel ja tööshoidmisel. Hundiallika Keskuses korraldatakse üritusi, koolitusi, laagreid ja retriite.
Isiklikku
Tema isa oli spordifotograaf Isi Trapido, ema Laine Trapido (neiuna Rettau) on kopsuhaiguste arst.
Schrödingeri võrrand
Schrödingeri võrrand on lineaarne osatuletisega diferentsiaalvõrrand, mis võimaldab arvutada kvantmehaanilise süsteemi osakese lainefunktsiooni. Enamasti kasutatakse seda elektronide lainefunktsiooni arvutamiseks aatomis või molekulis. Võrrandi autor on austria füüsik Erwin Schrödinger, kelle järgi on võrrand ka nimetatud. Seda peetakse kvantmehaanika üheks kõige kesksemaks ja olulisemaks avastuseks. Võrrand avalikustati 1926. aastal ning 1933. aastal sai Schrödinger selle eest Nobeli füüsikaauhinna.
Schrödingeri võrrand leiab rohkem kasutust just mitterelativistlikus kvantmehaanikas. Asjaolu, st selles võrrandis on ajalised ja ruumilised vabadusastmed selgelt eristatud, muudab selle kasutamise relativistlikus kvantmehaanikas üldjuhul ebamugavaks.
Ajast sõltuv võrrand
Kõige üldisemalt võib Schrödingeri võrrandi kirja panna kujul kus i\, on imaginaarühik, \hbar on taandatud Plancki konstant, on süsteemi olekuvektor (ket-vektor), t on aeg ja \hat H on süsteemi Hamiltoni operaator.
Ajast sõltumatu võrrand
Võrrandit on võimalik esitada ka ilma aja sõltuvuseta. See avaldub kujul
,
kus \Psi on lainefunktsioon ja E on süsteemi energia.
Osake kolmemõõtmelises ruumis
Kolmemõõtmelises ruumis asuvat spinnita osakest kirjeldab võrrand
kus
Antud süsteemi Hamiltoni operaator on seega kujul
Marina (seriaal)
"Marina" on Mehhiko seebiooper.
Cádizi provints
Cádizi provints on provints Hispaanias Andaluusia autonoomse piirkonna lõunaosas. Provintsi keskus on Cádizi linn.
Kliima
Aastas sajab keskmiselt 120 mm, sealhulgas jaanuaris 92 mm ja augustis 3 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 3016 tundi, sealhulgas jaanuaris 174 ja augustis 343 tundi.
Tedremaran
Teised nimed
Tedremarana rahvapärased nimetused on järgmised: tedremadar, tedremadrad, nabahain, rabahein, südameemajuured.
Tedremarana ladinakeelsed sünonüümid on:
Levik
Taim on üsna levinud Euroopas, peamiselt kesk- ja põhjaosas, ning Siberis (Tomskini). Eestis sage peaaegu kõikjal, sageli leiduv taim.
Tedremaran on vähenõudlik mullastiku suhtes. Kasvab nii happelisel turbamullal, neutraalsel huumusel kui ka aluselisel lubjarikkal pinnasel. Ta kasvab niisketel niitudel, loodudel, raiesmikel, metsaservadel ja hõredates metsades.
Kirjeldus
vasakul|pisi|403x403px|Potentilla erecta
Vars
Tedremaranal on mitu tõusvat või püstist vart, mis on hulganisti koos. Peenikesed, lehistunud, hõredalt karvased ja harunevad ülemises osas, enamasti punased. Varred on 15–25 cm kõrged.
Pea ja kaela arterid
Pea ja kaela arteriaalne verevarustus   toimub aordikaarest lähtuvate suurte harude kaudu: truncus brachiocephalicus , õlavarre-pea tüvi, jaguneb articulatio sternoclavicularis dextra taga kaheks haruks: – a. carotis communis dextra, parem ühine unearter; – a. subclavia dextra, parem rangluualune arter; a. carotis communis sinistra, vasak ühine unearter; a. subclavia sinistra, vasak rangluualune arter.
Tedremaran
Lehed
Sõrmjad liitlehed on alt kaetud siidjate hõbedaste karvadega ja pealt rohelised. Juurmised lehed enamasti kolmetised, pika rootsuga. Varrelehed ka kolmetised, rootsuta või väga lühikese rootsuga, serval sügavalt sisselõikunud abilehtedega. Varrelehtede lehekesed äraspidi munajad või süstjad talbja, terveservalise alusega. Alates keskkohast sügavalt sisselõikunud hambulise servaga, hambad laiali hoiduvad.
Pea ja kaela arterid
A. CAROTIS COMMUNIS
Tedremaran
Maa-alune osa
Risoom on tugev, püstine, viltune või horisontaalne, enam-vähem puitunud, 1...3 cm jämedune, väljast tumepruun, seest aga veripunane või oranžikas. Vahel on näha vaheldumisi olevatest heledatest ja tumedamatest osadest koosnevat tähte.
Pea ja kaela arterid
Kulgeb kaelal, harusid andmata, koos n. vagus'e ja v. jugularis internaga üles, neid ümbritseb ühine fastsiatupp. Kilpkõhre ülemise serva kõrgusel jaguneb kaheks haruks: – a. carotis externa, välimine unearter; – a. carotis interna, sisemine unearter.
Tedremaran
Õis
Pikkadel karvastel õieraagudel paiknevad kollased mõlemasugulised üksikõied. Õiekate kaheli, tupp liit-, kroon lahklehine. Tupp ja kroon on tavaliselt neljatised, harvem viietised või kuuetised, krooni läbimõõt 0,8...1,2 cm. Tupplehed ja õiepõhi on karvased. Kroonlehed on tupplehtedest pikemad, äraspidimunajad, pügaldunud tipuga, alusel tumedamad. Õitseb juunist augusti või septembrini.
Pea ja kaela arterid
A. CAROTIS EXTERNA
Fastiv
Fastiv (ukraina keeles Фастів, vene keeles Фастов) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Kiievi oblastis, Fastivi rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu). Fastiv asub Kiievi kesklinnast umbes 59 km edelas.
Pea ja kaela arterid
Kulgeb alguosas sisemisest unearterist eespool, ja veidi mediaalsemal läbinud trigonum caroticumi, pöördub lateraalsuunas, siseneb fossa retromandibularises ''gl. parotis''esse, kus jaguneb lõppharudeks.
Tedremaran
Vili
Vili on pähkel, mida on ühel taimel 2–8. Viljad on munajad või kergelt tünjad, siledad, harvem kergelt krobelised, värvuselt oliivikarva. pisi|221x221px|Tedremarani tinktuur
Fastiv
Fastivit on esmamainitud 1390. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Fastivi elanikest ukrainlasi 90,7%, venelasi 7,8%, valgevenelasi 0,4% ja poolakaid 0,2%.
Tedremaran
Keemiline koostis ja kasutus
Droogiks kasutatakse sügisel kogutud juurikad. Nad sisaldavad kuni 30% nii kondenseerunud kui ka hüdrolüüsuvad tanniine. Peale parkainete sisaldavad ka triterpeenseid saponiine, vaiku, eeterlikku õli jne.
Pea ja kaela arterid
Eesmised harud
Minimalism (täpsustus)
Minimalism on mitmetähenduslik sõna:
Pea ja kaela arterid
I.  A. thyroides superior , ülemine kilpnäärmearter, algab välimise unearteri lähtekoha kõrguselt, suundub ette- ja allapoole, jaguneb kilpnäärme ülemise serva kõrgusel, ramus anterior, ramus posterior. Anastomoseerub alumise kilpnäärmearteriga.
Tedremaran
Keemiline koostis ja kasutus
Tedremaran on hea meetaim. Risoomi on kasutatud naha parkimisel ja punase värvi saamiseks, sisaldab veel vaiku ja tärklist. Tedremarana juured annavad punaka värvi ja hea maitse viinale.
Pea ja kaela arterid
Harud
Tedremaran
Keemiline koostis ja kasutus
Kootava toime tõttu kasutatakse taime meditsiinis. Tedremarana keedis toimib põletikuvastaselt ja adstringeerivalt soolekatarride ning kõhulahtisuse korral, mille põhjuseks on alaäge gastriit, enterokoliit ja düsenteeria. Välispidi kasutatakse suuõõne loputamiseks (stomatiit, gingiviidid, angiin), põletuste, ekseemi jms korral. Välispidiselt sobib keedis haavade loputamiseks ja kompressiks nahahaiguste puhul.
Vastunäidustatud maoärrituse korral.
Pea ja kaela arterid
1. A. laryngea superior, ülemine kõriarter, läbistab koos samanimelise närviga membrana thyrohyoidea, varustab kõri peamiselt ülalpool häälepilu.
2. R. cricothyroideus, sõrmus-kilpkõhreharu, kulgeb samanimelisele kõrilihasele.
3. R. infrahyoideus, alumine keeleluuharu, varustab keeleluud ja sellele altpoolt kinnituvaid lihaseid.
4. R. sternocleidomastoideus, rinnaku-rangluu-nibujätkeharu, suundub samanimelisele lihasele.
II. A. lingualis , keelearter, algab välimisest unearterist keeleluu suure sarve kõrguselt, kulgeb mööda keskset neelukonstriktorit üles- ja ettepoole, suundub m. hyoglossuse ja genioglossuse vahel, andes lõppharu keeletipuni.
1. R. suprahyoideus, ülemine keeleluuharu, nõrk haru, varustab keeleluud ja sellele ülalt kinnituvaid lihaseid.
2. A. sublingualis, keelealune arter, suundub üle m. mylohyoideuse tagumise serva ettepoole lihase peale, varustab suupõhja ja keele lihaseid (m. mylohyoideus, m. geniohyoideus, m. genioglossus), glandula sublingualist ja igemeid lingvaalselt.
Lõppharu
4. A. profunda linguae, süva keelearter, ulatub keeletipuni, varustab keelelihaseid, – limaskesta, kumendub keele alumisel pinnal läbi limaskesta
III. A. facialis , näoarter, lähtub välimisest unearterist trigonum caroticumis, veidi kõrgemal a. lingualisest, kulgeb ülespoole ülemise ja keskse neelukonstriktori välispinnale, lateraalselt piiravad teda m. digastricuse tagumine kõht ja m. stylohyoideus. Suundub m. mylohyoideuse alapinnal ''gl. submandibularis''esse, andes näärmeharusid. Seejärel pöördub m. masseteri ees ümber alalõuaserva näole, kulgedes põiki ette- ja ülespoole miimiliste lihaste vahel silma mediaalnurga suunas.
Kaelaosa harud
1. A. palatina ascendens, ülenev suulaearter, kulgeb mööda neelu külgseina ülespoole, läheb m. stylopharyngeuse ja m. styloglossuse vahelt ülemise neelukonstriktori ülaservani, läbib fascia pharyngobasilarise, siseneb pehmesuulae lihastesse.
16. jaanuar
16. jaanuar on Gregoriuse kalendri 16. päev. Juliuse kalendri järgi 3. jaanuar (1901–2099).
Pea ja kaela arterid
2. R. tonsillaris, mandliharu, võib lähtuda ka eelmisest harust, läbib ülemise neelukonstriktori, hargneb suulaemandlis.
Submandibulaarosa harud
3. 'Rr. glandulares, näärmeharud, varustavad ''gl. submandibularis''t.
4. A. submentalis, lõuatsialune arter, kulgeb m. mylohyoideuse alapinnal paralleelselt alalõuaservaga lõuatsi suunas, jaguneb pindmiseks haruks, mis varustab lõuatsinahka, ja süvaks haruks – suupõhjale ja ''gl. submandibularis''ele.
Näoosa harud
5. A. labialis inferior, alahuulearter, lähtub veidi allpool suunurka, suundub m. depressor anguli orise ja m. depressor labii inferiorise alla, edasi m. orbicularis orise ja alahuulelimaskesta vahele.
6. A. labialis superior, ülahuulearter, algab suunurga kõrguselt, kulgeb ettepoole m. orbicularis orise ja ülahuulelimaskesta vahele. Keskjoonel annab üleneva haru ninavaheseinale. Ülahuule- ja alahuulearterid anastomoseeruvad omavahel ja vastaspoolsete arteritega.
7. A. angularis, nurgaarter, on lõppharu, anastomoseerub a. dorsalis nasiga (a. ophtalmica haru, sisemise unearteri süsteemist).
Tagumised harud IV. A. occipitalis , kuklaarter, lähtub a. facialise kõrguselt, kulgeb taha- ja ülespoole m. digastricuse tagumise kõhu ja m. sternocleidomastoideuse vahelt, tungib atlase ristijätkeni, pöördub nibujätke sulcus a. occipitalisesse ning väljub kuklapiirkonnas m. sternocleidomastoideuse ja m. trapeziuse vahelt naha alla. Anastomoseerub vastaspoolsete samanimeliste arterite ja kaela süvade arteritega a. subclavia süsteemist.
1. R. mastoideus, nibujätkeharu, tungib läbi samanimelise mulgu aju kõvakelmele.
3. 'Rr. sternocleidomastoidei', suunduvad samanimelisele lihasele.
4. 'Rr. occipitales', lõppharud, kuklapiirkonna lihasele.
5. R. descendens, alanev haru, tagumise kaelapiirkonna varustuseks.
V.  A. auricularis posterior , tagumine kõrvalestaarter, lähtub eelmisest kõrgemalt, suundub taga- ja ülespoole tikkeljätke suunas, kulgeb väliskuulmekäigu ja nibujätke vahel.
1. A. stylomastoidea, tikkel-nibujätkearter, tungib läbi foramen stylomastoideumi canalis facialisesse, selle kaudu trummiõõnde ja cellulae mastoideaetesse.
– 'Rr. mastoidei', nibujätkeharud, cellulae mastoideaetele.
2. R. auricularis, kõrvalestaharu, varustab kõrvalesta tagant, anastomoseerub a. occipitalise r. auricularisega
3. R. occipitalis, kuklaharu, varustab kuklapiirkonna nahka ja lihaseid, anastomoseerub a. occipitalise samanimeliste harudega.
Cul de sac resonants
Cul de sac resonants (katalaani keeles: koti põhjas) ehk rhinolalia mixta on rinolaalia vorm, mille puhul kõnes esineb samal ajal nii hüponasaalsus kui ka hüpernasaalsus. Nasaalide hääldamisel esineb ninaresonantsi puudulikkust, teised häälikud kõlavad aga liiga nasaalselt. Korrigeerimisel lähtutakse sellest, kumb probleem teravamalt esile tuleb.
Pea ja kaela arterid
1. 'Rr. pharyngeales', neeluharud, varustavad neelu ja pehmesuulae lihaseid.
Cul de sac resonants
Põhjuseks võib olla see, et lisaks ninaõõne halvale läbitavusele esineb ka suulaelõhe.
Pea ja kaela arterid
2. A. meningea posterior, tagumise ajukelmearter, siseneb koljuõõnde foramen jugulare kaudu, varustab aju kõvakelmet.
3. A. tympanica inferior, alumine trummiõõnearter, siseneb apertura inferior canaliculi tympanici kaudu trummiõõnde, varustab limaskesta.
Lõppharud VII. A. temporalis superficialis , pindmine oimuarter, algab alalõuakaela kõrguselt, kulgeb väliskuulmekäigu kõhrelise osa ees, jätkab välimise unearteri suunda. Algusosa katab kõrvasüljenääre, ülenedes tungib naha- ja oimufastsia vahele. Margo supraorbitalise kõrgusel jaguneb kaheks lõppharuks.
Lõppharud
1. R. frontalis, otsmikuharu.
2. R. parietalis, kiiruharu.
Córdoba provints
Córdoba provints on provints Hispaania lõunaosas Andaluusia autonoomses piirkonnas. Provintsi keskus on Córdoba linn.
Pea ja kaela arterid
3. 'Rr. parotidei', kõrvasüljenäärmeharud.
4. A. transversa faciei, näoristiarter, kulgeb sarnakaare ja ductus parotideuse vahel miimilistele lihastele ja põsenahale. Anastomoseerub a. facialise, a. infraorbitalise ja a. buccalise harudega.
Córdoba provints
Kliima
Córdoba provintsi aastane keskmine temperatuur on +10,4 °C, jaanuaris +4,2 °C, augustis +17,7 °C.
Aastas sajab keskmiselt 608 mm, sealhulgas jaanuaris 82 mm ja augustis 3 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2767 tundi, sealhulgas jaanuaris 162 ja augustis 338 tundi.
Pea ja kaela arterid
5. 'Rr. auriculares anteriores', eesmised kõrvalestaarterid.
6. A. zygomaticoorbitalis, sarna-silmakoopaarter, kulgeb mööda sarnakaart oimufastsia lestmete vahel silma lateraalnurga suunas, varustab nahka ja silmasõõrlihast.
7. A. temporalis media, keskne oimuarter, lähtub alusosast, perforeerib oimufastsia ja anastomoseerub süvade oimuarteritega, varustab oimulihast.
VIII. A. maxillaris , ülalõuaarter, on välimise unearteri kõige tugevam haru, mis muudab järsult suunda, pöördudes collum mandibulae sisepinna ja ligamentum sphenomandibulare vahelt ettepoole (pars mandibularis), seejärel suundub ülespoole fossa infratemporalisesse m. pterygoideus lateralise välispinnale või lihase sisse (pars pterygoidea), lõpposa pöördub mediaalsuunas, siseneb fossa pterygopalatinasse (pars pterygopalatina).
Pars mandibularis
1. A. auricularis profunda, süva kõrvalestaarter, üleneb alallõualiigese kapsli tagant, andes sellele harusid, siseneb fissura petrotympanica kaudu trummikile välispinnale.
3. A. alveolaris inferior, alumine alveolaararter, alaneb ramus mandibulae sisepinna ja m. pterygoideus med. vahelt, siseneb alalõuakanalisse foramen mandibulae kaudu.
– R. mylohyoideus, lõua-keeleluuarter, eraldub eelmisest enne laskumist alalõuakanalisse, suundub m. mylohyoideuse alapinnale, varustab suupõhjalihaseid ja ''gl. submandibularis''t.
Kanalisisesed harud
– 'Rr. dentales', hambaharud, sisendavad hambajuurekanali kaudu hambasäsisse.
– 'Rr. gingivales', igemeharud, lähevad igemetele.
– A. mentalis, lõuatsiarter, eraldub esimese premolaari kohal, väljub alalõuakanalist foramen mentale kaudu, varustab lõuatsi, alahuule, põse pehmeid kudesid (nahka, limaskesta, miimilisi lihaseid), anastomoseerub a. labialis inferiori ja a. submentalisega.
4. A. meninga media, keskne ajukelmearter (ajukestaarter), tungib foramen spinosumi kaudu aju kõvakelmele, annab haru canalis nervi petrosi minorise kaudu trummiõõne limaskestale – a. tympanica superior.
Tōkaidō
thumb|Provintsid, mida läbis Tōkaidō Tōkaidō (jaapani keeles 東海道 'ida meretee') oli tähtis kaubatee keskaegses Jaapanis, mis ühendas pealinna Edot (tänapäeval Tōkyō) Kyōtoga. Tee kulges piki Honshū idarannikut, siis üle mägede ja Biwa järve äärest.
Klassikalisest viiest kaubateest, mis kulgesid Edost eri suundades, on Tōkaidō kõige tuntum.
Tee tekkis juba 7. sajandil, valmis Tokugawa ajastul (1603–1867) ja oli 488 km pikk. Tee ääres oli alates Nihonbashi sillast Edos Sanjō-Ōhashini Kyōtos 53 valitsuse ülalpeetavat jaama, kus olid võõrastemajad, söögikohad, hobusetallid, posti- ja tollipunktid. Tollipunktides kontrolliti kõigi inimeste reisilubasid.
Harilikult läbiti seda teed jalgsi, sest ratassõidukid ei olnud Jaapanis levinud ja rasket kaupa veeti meritsi. Naistel oli keelatud reisida ilma meessoost saatjateta. Formaalselt oli reisijatele teisigi piiranguid, mille eest olid ette nähtud karmid karistused, kuid neid ei rakendatud.
53 jaama
thumb|"Nissaka-shuku, Tōkaidō 25. jaam". [[Hiroshige puulõige]] thumb|Edo ajastu viis suurt kaubateed (Nihonbashi) – Shinagawa – Kawasaki – Kanagawa – Hodogaya – Totsuka – Fujisawa – Hiratsuka – Ōiso – Odawara – Hakone – Mishima – Numazu – Hara – Yoshiwara – Kambara (tänapäeval Shimizu-ku, Shizuoka) – Yui – Okitsu – Ejiri – Fuchū – Mariko – Okabe – Fujieda – Shimada – Kanaya (tänapäeval Shimada) – Nissaka – Kakegawa – Fukuroi – Mitsuke – Hamamatsu – Maisaka (tänapäeval Hamamatsu) – Arai – Shirasuka – Futagawa – Yoshida – Goyu – Akasaka – Fujikawa – Okazaki – Chiryū – Narumi – Miya – Kuwana – Yokkaichi – Ishiyakushi – Shōno – Kameyama – Seki (tänapäeval Kameyama) – Sakashita (tänapäeval Kameyama) – Tsuchiyama (tänapäeval Kōka) – Minakuchi (tänapäeval Kōka) – Ishibe (tänapäeval Konan) – Kusatsu – Ōtsu – (Sanjō-Ōhashi)
1617 lisati Tōkaidōle veel 4 jaama, mis pikendasid teed Ōsakani. Seda pikendust nimetati Kyōkaidōks, samuti kirjeldati vahel Tōkaidōt 57 jaamast koosnevana.
Reisimine mööda Tōkaidōd oli populaarne teema tolle aja kunstis ja kirjanduses. Selle jaamu on kujutanud kunstnikud, kellest tuntuim on Utagawa Hiroshige.
Tōkaidō kohta avaldati hulgaliselt reisiraamatuid, nii et Jaapanis levis juba paarisaja aasta eest virtuaalne turism.