cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cluny
Cluny [klün'ii] on omavalitsusega linn Prantsusmaal Bourgogne-Franche-Comté piirkonnas Saône-et-Loire'i departemangus Mâconist 20 km loodes. Linn on samanimelise kantoni keskuseks.
Linn on tuntud eeskätt seal tegutsenud Cluny kloostri järgi, mille hooned on säilinud osaliselt.
pisi|tühi|Cluny plaan ja teda ümbritsevad vallad
Linna territoorium asub 226–574 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linnas on romaani stiilis maju, gooti stiilis Cluny Notre-Dame'i kirik 13. sajandist ning paleed 15. ja 16. sajandist.
Napoleon laskis Clunysse rajada riikliku hobusekasvatuse.
Vibreeriva prooviga magnetomeeter
Vibreeriva prooviga magnetomeeter (vibrating sample magnetometer, VSM) on seade aine magnetiliste omaduste mõõtmiseks. VSM abil saab uurida väikseid, kuni 10 mm2 suurusi objekte ning see on üks tavalisemaid magnetomeetreid nii uurimislaborites kui tehastes. VSM kuulub induktiivsete mõõtmistehnikate klassi, mõõtes muutuva magnetvoo poolt korjepoolides indutseeritud pinget. Tänapäevase VSM-i tundlikkus on kuni 10-6 emu ning väljalahutus kuni 1 mOe. Varustades VSM-i krüostaadi või kuumutusmooduliga, saab selle seadme abil mõõta proove temperatuurivahemikus 4–1000 K. Eestis kasutatakse VSM-i Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis, ühendatuna füüsikaliste omaduste mõõtmise süsteemiga (PPMS, Physical Property Measurement System).
Ajalugu
Vibreeriva objektiga magnetomeetri töötas 1955. aastal välja Simon Foner MIT Lincoln Laboratorys, tuginedes D. O. Smithi välja töötatud vibreeriva pooliga magnetomeetri tööpõhimõttele. Aastal 1959 avaldas Simon ka teadusartikli, milles kirjeldati seadme ehitust, omadusi ja tööpõhimõtet. Artiklis väideti:
Artiklis kirjeldatud mudelis kasutati proovi liigutamiseks tavalist kõlarit, toodud olid ka tehnilised joonised madalatemperatuuriliste mõõtmiste läbiviimiseks vajaliku krüostaadi ehitamiseks.
Ehitus
Vibreeriva prooviga magnetomeeter koosneb elektromagnetite paarist, mille külge on kinnitatud korjepoolid. Elektromagnetite vahel on tühimik, kuhu asetatakse proovi hoidev varras koos uuritava prooviga. Elektromagnetite abil tekitatakse proovi ümber ühtlane magnetväli tugevusega kuni 30 kOe (ülijuhtivate magnetite abil on VSM-il saavutatav magnetvälja tugevus kuni 160 kOe). Magnetvälja tugevuse mõõtmiseks on elektromagnetite vahel väljasensor. Proovi liigutatakse mehaaniliselt üles-alla (Z-telge pidi) vibratsioonimooduli, milleks on tänapäeval näiteks piesoelektriline aktuaator, abil. Proovist eemal, vibratsioonimooduli lähedal, võib asuda teinegi korjepoolide paar ja nende vahel koos proovi hoidva vardaga liikuv püsimagnet, mis võimaldab saada tagasisidet proovi liikumisest.
Tööpõhimõte
Asetades testitava objekti ühtlasesse magnetvälja, mis saavutatakse objekti mõõtmetest oluliselt suuremate elektromagnetite abil, on uuritav objekt käsitletav magnetilise dipoolina. Proovi hakatakse mehaaniliselt sinusoidselt võngutama elektromagnetitega tekitatud magnetväljaga ristuvas sihis. Magnetvood, mis pärinevad uuritavast objektist, indutseerivad Faraday induktsiooniseadusest tulenevalt elektromotoorjõu lähedalpaiknevas korjepoolis. Indutseeritud elektromotoorjõud Ɛ on võrdeline uuritava objekti magnetmomendiga ning on kirjeldatav valemiga:
Nukker Kukeke
Nukker Kukeke on Eesti ansambel.
Vibreeriva prooviga magnetomeeter
Tööpõhimõte
kus M on uuritava objekti magnetmoment, ω on vibratsiooni nurkkiirus ja gl on instrumenditegur. Instrumenditeguri määramiseks mõõdetakse teadaoleva magnetmomendiga objekti ehk seade kalibreeritakse. Kalibreeritud instrumendi korral arvutatakse korjepoolide väljundist uuritava objekti magnetmoment, väljasensori abil tehakse kindlaks elektromagnetitega tekitatud magnetvälja tugevus. VSM-i väljundiks on objekti magnetmomendi sõltuvus magnetväljast ehk hüstereesisilmus, millest saab leida uuritava objekti mitmeid olulisi magnetilisi parameetreid – küllastusmagneetumus, jääkmagneetumus, koertsitiivsus.
Kasutus
Vibreeriva prooviga magnetomeetrit kasutatakse
Suurbritannia kõrgeimate ehitiste loend
Siin loetletakse Suurbritannia kõrgeimaid ehitisi.
Felix Kroos
Felix Kroos (sündinud 12. märtsil 1991 Greifswaldis) on saksa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Union Berlin
Tema vanem vend on Saksamaa jalgpallikoondise ja Madridi Reali poolkaitsja Toni Kroos.
Karneval
Karneval on suure paastu eelne rahvapidustus.
Šalankõ
Šalankõ ehk Salánk (ukraina keeles Шаланки, ungari keeles Salánk) on küla Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis Berehove rajoonis Võloki vallas. Šalankõ asub Ungari piirist 13 km kaugusel, Berehovest ligikaudu 18 km idas.
Küla on esmamainitud 1332. aastal.
Monotüüpne takson
Monotüüpne takson on bioloogias selline taksonoomiline kategooria, millesse kuulub ainult üks hierarhiliselt vahetult alluv takson.
Näiteks loomariigis peajalgsete klassi ülemsugukond Architeuthoidea koosneb kahest sugukonnast: hiidkalmaarlaste monotüüpsest sugukonnast ja sugukonnast Neoteuthidae, millesse kuulub neli monotüüpset perekonda. Hiidkalmaarlaste sugukond sisaldab hiidkalmaari monotüüpse perekonna, millesse omakorda kuulub monotüüpne liik Architeuthis dux, kellel alamliigid puuduvad.
Meeste 400 m jooks 1997. aasta maailmameistrivõistlustel kergejõustikus
Meeste 400 meetri jooks 1997. aasta maailmameistrivõistlustel kergejõustikus toimus pühapäevast teisipäevani, 3.–5. augustil.
Poolfinaali said iga veerandfinaali 3 paremat ja veel 4 jooksjat aegadega.
1. veerandfinaal 3. august 18.00.
2. veerandfinaal 3. august 18.07.
3. veerandfinaal 3. august 18.14.
4. veerandfinaal 3. august 18.21.
1. poolfinaal 4. august 19.35.
Regionalism (kunst)
pisi|[[Thomas Hart Bentoni õlimaal "Chilmarki inimesed" (1920)]] Regionalism on Ameerika Ühendriikide kunstivool, mille viljelejad kujutasid maaelu stseene. Regionalismi kõrgaeg oli aastatel 1930–1935.
Masako Ishida
pisi|Masako Ishida, 2019 Masako Ishida (jaapani keeles 石田 正子 Ishida Masako; sündinud 5. novembril 1980 Bihoros, Hokkaidōl) on Jaapani murdmaasuusataja.
Regionalism (kunst)
Regionalismi teke
1920.–1930. aastatel asusid USA väikelinnade ja külade elanikud siirduma suurlinnadesse. Omapäraste piirkondade elukorraldused sulandusid ühtseks, standardiseerunud elulaadiks, ning selliste inimeste maaelu tagaigatsevale meeleolule vastas regionalistide looming.
Meeste 400 m jooks 1997. aasta maailmameistrivõistlustel kergejõustikus
Finaal 5. august 20.40.
Regionalism (kunst)
Regionalismi teke
Ameerika kunstis iseloomustab regionalism realismi suunda, mis eemaldus linnast ning tehnoloogilisest arengust ja keskendus maaelu stseenide kujutamisele. Eriti hinnatud olid regionalismi tööd just suure depressiooni ajal 1930. aastatel, sest need sisendasid ameeriklastele turvatunnet.
Masako Ishida
2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos oli ta 30 km klassikas kolmeteistkümnes. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis tuli ta sprinditeates koos Madoka Natsumiga neljandale kohale. Lisaks oli ta 10 km klassikas kaheksas ja suusavahetusega sõidus 14. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris saavutas ta 30 km klassikas viienda koha. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta suusavahetusega sõidus üheteistkümnes. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes oli ta kümnes nii suusavahetusega sõidus kui ka 30 km klassikas. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis saavutas ta suusavahetusega sõidus kümnenda ja 10 km klassikas 15. koha. 2015. aastal Falunis saavutas ta oma parima individuaalkoha maailmameistrivõistlustel, kui oli 10 km vabatehnikas seitsmes.
Regionalism (kunst)
Esindajad
Regionalismi kuulsamad esindajad on Grant Wood (1891–1942), John Steuart Curry (1897–1946), Andrew Wyeth (1917–2009) ja Thomas Hart Benton (1889–1975).
Aniküla sild
Aniküla sild on maanteesild Järva maakonnas Paide linna halduspiirkonnas Mäo–Tarbja–Eivere–Korba teel (varem Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maanteel). Sild ületab Vodja jõge. Sild ehitati 1949. aastal ja renoveeriti 1995. aastal. Silla pikkus on 14 m.
Regionalism (kunst)
Esindajad
Regionalistidest olid tuntud ka George Biddle ja Marsden Hartley. Hartley juhindus kõigepealt traditsioonilisest maalimisstiilist, hiljem võttis eeskujuks Euroopa avangardistliku stiili, eriti Kandinsky. Hiljem leidis juba endale iseloomuliku pildikeele, mida rakendas olustiku- ja meremaalides, mis olid seotud ta kodukoha Maine'iga. Hartleyst sai 1930. aastatel regionalistliku liikumise juht.
Masako Ishida
Maailma karikavõistlustel on ta jõudnud poodiumile kahel korra: 2009. aasta märtsis etapil Trondheimis 30 km klassikas ühisstardist ja 2017. aasta veebruaris 15 km suusavahetusega sõidus Lõuna-Koreas Pyeongchangis.
Ago Jaani
Ago Jaani (23. jaanuar 1937 Haapsalu – 19. aprill 2017) oli eesti hüdroloog ja karikaturist.
Ta lõpetas 1964. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna geograafi-hüdroloogina.
Ta töötas Keskkonnaministeeriumi veeosakonna nõunikuna ja kuulus Eesti-Vene piiriveekogude kaitse ja säästliku kasutamise ühiskomisjoni.
Ta oli Eesti Veeühingu asutajaliige.
KLM
KLM Royal Dutch Airlines (hollandi keeles Koninklijke Luchtvaart Maatschappij) on Hollandi rahvuslik lennufirma, mis alustas tegevust 7. oktoobril 1919, et teenindada Hollandit ja selle kolooniaid.
Ago Jaani
Teosed
Temalt ilmus raamat "Narva jõgi ja veehoidla" (Piiriülese Koostöö Keskus, 2000).
KLM
Praegu on KLM vanim firma, kes opereerib oma esialgse nime all. Alates 2004. aastast on KLM osa Air France-KLMi grupist, mille peakorter asub Pariisi Charles de Gaulle'i lennujaamas. KLMi tütarettevõtted on KLM Cityhopper, transavia.com ja Martinair. KLM on SkyTeami liige.
Ago Jaani
Teosed
Tema karikatuure avaldati Õhtulehe huumorirubriigis "Mesilane".
KLM
Lennukipark
KLM uuendab oma lennukiparki. Kõik kitsakerelised lennukid on asendatud uue generatsiooni lennukitega. Samamoodi laiakerelised. Kõik MD-11 on asendatud. Uued B789 ja A359 on tellitud Air France-KLMi grupile. Nendest esimene jõuab kohale 2015. aastal.
Sihtkohad
thumb|[[Boeing 737-800]] thumb|[[Boeing 777-200ER maandumas Montrealis]] KLM ja partnerid teenindavad 133 sihtkohta 69 riigis viiel kontinendil Amsterdam Schipholi lennujaamast Hollandis.
Koodijagamine
Lisaks koodijagamislepingule enamiku SkyTeami liikmetega on KLM-il koodijagamislepingud ka järgmiste lennufirmadega.
Viited
Kasutatud on ingliskeelse Vikipeedia tekste.
Alisson Euler de Freitas Castro
Alisson Euler de Freitas Castro (tuntud lihtsalt kui Alisson; sündinud 25. juunil 1993 Rio Pombas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis São Paulo.
Ta alustas klubikarjääri Cruzeiros, millega liitus 2007. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 18. novembril 2012 Brasiilia kõrgliigamängus Fluminense vastu, kui sekkus teisel poolajal vahetusest mängu Walter Montillo asemele. 2013. aastal oli ta lühikest aega laenul Brasiilia kõrgliigaklubis Vasco da Gama ning lõi seal mängides 6. juunil 2013 mängus Atlético Mineiro vastu oma esimese värava Brasiilia kõrgliigas. Aastatel 2013 ja 2014 tuli Alisson Cruzeiroga Brasiilia meistriks. 2017. aastal alistati Brasiilia karikafinaalis Flamengo.
2018. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Grêmio. Tehingu raames siirdus samal ajal Grêmiost Cruzeirosse Edílson. 2018. aastal võitis ta Grêmioga Recopa Sudamericana. Grêmios mängis Alisson neli hooaega ning tuli kõikidel hooaegadel klubiga Rio Grande do Suli osariigi meistriks, kuid 2021. aastal langeti Grêmioga Brasiilia kõrgliigast välja.
2022. aasta jaanuaris sõlmis ta kolmeaastase lepingu São Pauloga.
Saint-Nazaire
Linnas elab umbes 66 000 inimest.
Veel 1800. aastate esimesel poolel asus seal vaid kalasadam. 1850. aastatest hakkas piirkond tänu sadamale ja sinna ehitatud laevatehasele üha laienema. Tänapäevani on linna tähtsaim sissetulekuallikas laevatehase ja sadamaga seotu.
Teise maailmasõja ajal asus linnas allveelaeva- ja muude laevade sadam. Aastatel 1942–1943 hävitasid Suurbritannia väed nii sadamad kui ka suure osa linnast.
Washingtoni maakond (New York)
pisi|Farm Washingtoni maakonnas Washingtoni maakond (Washington County) on maakond USA-s New Yorgi osariigis.
Maakonna pindala on 2191 km², millest 26 km² moodustab veepindala.
Ajalugu
Washingtoni maakond moodustati 12. märtsil 1772. aastal Charlottei ja Albany maakonna osadest. Maakond sai nime esimese Ameerika Ühendriikide presidendi George Washingtoni järgi.
Fakfak
Fakfak on sadamalinn Indoneesias Uus-Guinea saarel Lääne-Paapua provintsis, Fakfaki ringkonna keskus. Asub Vogelkopi poolsaarest lõunas asuval Onini poolsaarel.
Linn tekkis 1898. aastal rajatud hollandlaste tugipunkti juurde. Hiljem oli linn Hollandi Uus-Guinea Fak-Faki jaotise keskus.
Evangeliaar
Evangeliaar on raamat, mis sisaldab Piibli nelja evangeeliumi, st Matteuse, Markuse, Luuka ja Johannese evangeeliumi täistekste. Paljud keskaegsed käsikirjalised evangeliaarid kujutavad endast virtuoosse kalligraafiaga, luksuslikult kaunistatud initsiaalide ja miniatuuridega illumineeritud hinnalisi kunstiteoseid.
Leedi mõis
Leedi mõis (saksa keeles Ledis, varem Ropenhof) oli mõis Tartumaal Laiuse kihelkonnas. Tänapäeval jääb kunagine mõis Jõgeva maakonda.
Mõisa puidust peahoone on hävinud.
Ajalugu
Mõisat on esmamainitud 1408. aastal. 1653. aastal andis Rootsi kuninganna Kristiina selle kapten Adolf Grassile. 1685. aastal mõis redutseeriti. 1728. aastal tagastati see siiski Grasside suguvõsale. Hiljem kuulus mõis järjest von Belowitele, Samson von Himmelstjernadele ja Mühlenitele, 1912. aastal ostis selle parun Karl Pilar von Pilchau. Viimane võõrandamiseelne omanik oli Alexander von Dehn.
Müüdi dialektika
"Müüdi dialektika" on vene filosoofi Aleksei Lossevi müüdi ja mütoloogia teemaline teos, mis avaldati Nõukogude Liidus 1930. aastal.
Raamat läbis eeltsensuuri, kuid autor andis selle välja mõningate täiendustega. Trüki ettevalmistamise ajal, 18. aprillil 1930 autor arreteeriti. Muuhulgas süüdistati teda tsensuuri mitte läbinud teoste levitamises. Väljaanne konfiskeeriti. Uuesti trükiti raamat alles 1990. aastal. Üksikuid fragmente niinimetatud "Täiendustest "Müüdi dialektikale"" hakati avaldama 1992. aastast.
Müüdi mõistet analüüsides eitab Lossev müütilise mitmesuguseid tõlgendusi, et jõuda lõpuks määratluseni: "müüt on sõnades antud imeline isiksustatud ajalugu". Imelise all mõistab Lossev eelkõige mõtestatult isiksustatud alget, vastukaaluna mõistuslik-abstraktsele. Teose lõpul kavatseb autor minna üle "absoluutse mütoloogia" loogiliselt paratamatule (Lossevi väljendust mööda "dialektiliselt paratamatule") kujutusele, mille all, nagu see nähtub säilinud fragmentidest, tuleb mõista kristliku ontoloogia maailma, mis on rajatud antiikaegsetele mõistetele.
Sel viisil võib tõelist elus reaalsust Lossevi hinnangul nimetada vaid müüdiks, kuid absoluutne, täisväärtuslik müüt võib olla vaid üks: antiikse kristliku esteetika maailm. Lossev näitab antiigi ja keskaja põhimõttelist ühtsust nende alustes, vastandades need renessansi ja uusaja maailmavaatele.
Antiigi ja keskaja maailmavaate lõppeesmärk on Jumala kui ainsa tõelise Isiksuse ülistamine, kellest kõnelev müüt ongi tõeline reaalsus. Lossevi järgi on sellele vastandina renessansi ja uusaja maailmavaate lõppeesmärk "tappa jumal ja hõivata tema koht".
Kirjandus
''Selle artikli kirjutamisel on kasutatud venekeelset artiklit ru:Диалектика мифа (Лосев) seisuga 11. oktoober 2011.''
Ujumine 1912. aasta suveolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Ujumine
Ujumine 1912. aasta suveolümpiamängudel toimus Stockholmis laupäevast 6. juulist kuni reedeni 12. juulini. 1912. aasta olümpiamängudel võisteldi ujumises 9 alal ja osaleda said nii mehed, kui ka esimest korda naised. Otsuse naiste osalemise kohta 5. olümpiamängude ujumisvõistlustel tegi ROK ühehäälselt 1910. aastal Luxembourgis toimunud üheteistkümnendal istungjärgul. Mehed selgitasid olümpiavõitjad 7 alal ja naised 2 alal Võistlustel osales 17 riiki 120 sportlasega. Ujumisvõistlused toimusid Stockholmi sadamasse ehitatud 100 m basseinis. Edukaim maa ujumisvõistlustel oli Saksamaa, kes võitis 7 medalit, sealhulgas 2 kulda, kolm hõbedat ja 3 pronksi.
100 m vabalt
Finaal: 10. juuli Osavõtjaid: 34 Maailmarekord: 1.02,4 (1912) Kurt Bretting, Olümpiarekord: 1.05,6 (1908) Charles Daniels, Olümpiavõitja 1908: 1.05,6 Charles Daniels, <br style="clear:both;" />
400 m vabalt
Finaal: 14. juuli Osavõtjaid: 26 Riike: 13 Maailmarekord: 5.28,4 (1912) Béla Las-Torres, 25px Ungari Olümpiarekord: 5.36,8 (1908) Henry Taylor, Olümpiavõitja 1908: 5.36,8 Henry Taylor, <br style="clear:both;" />
1500 m vabalt
Finaal: 10. juuli Osavõtjaid: 19 Riike: 11 Maailmarekord: 22.48,4 (1908) Henry Taylor, Olümpiarekord: 22.48,4 (1908) Henry Taylor, Olümpiavõitja 1908: 22.48,4 Henry Taylor, <br style="clear:both;" />
100 m selili
Finaal: 13. juuli Osavõtjaid: 18 Riike: 7 Maailmarekord: 1:15.6 (1912) Otto Fahr, 25px Saksamaa Olümpiarekord: 1.24,6 (1908) Arno Bieberstein, 25px Saksamaa Olümpiavõitja 1908: 1.24,6 Arno Bieberstein, 25px Saksamaa <br style="clear:both;" />
200 m rinnuli
Finaal: 12. juuli Osavõtjaid: 24 Riike: 11 Maailmarekord: 3.00,8 (1910) Félicien Courbet, Olümpiarekord: 3.09,2 (1908) Frederick Holman, Olümpiavõitja 1908: 3.09,2 Frederick Holman, <br style="clear:both;" />
400 m rinnuli
Finaal: 12. juuli Osavõtjaid: 17 Riike: 10 Olümpiarekord: 7.23,6 (*) (1904) Georg Zacharias, 25px Saksamaa (*) 440 jardi (= 402.34 m) Olümpiavõitja 1904: 7.23,6 Georg Zacharias, 25px Saksamaa <br style="clear:both;" />
4x200 m vabalt
Finaal: 15. juuli Osavõtjaid: 5 võistkonda Riike: 5 Maailmarekord: 10.53,4 (1908) William Foster, Paul Radmilovic, John Derbyshire, Henry Taylor Olümpiarekord: 10.53,4 (1908) William Foster, Paul Radmilovic, John Derbyshire, Henry Taylor Olümpiavõitja 1908: 10.53,4 William Foster, Paul Radmilovic, John Derbyshire, Henry Taylor <br style="clear:both;" />
4x100 m vabalt
Finaal: 15. juuli Osavõtjaid: 4 võistkonda Riike: 4 <br style="clear:both;" />
Medalid
Korraldajariik
Ants Kukrus
Ants Kukrus (sündinud 22. oktoobril 1940 Valgas) on eesti õigusteadlane.
Haridus
Ants Kukrus on õppinud Priipalu 4-klassilises Algkoolis 1948–1952; lõpetanud Kuigatsi 7-klassilise Kooli 1955; Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna mäeinsenerina 1966; NSV Liidu Patendiinstituudi (Moskva) jurist-patentoloogina 1971; mittestatsionaarse aspirantuuri TPI majandusteaduskonna juhtimise ja planeerimise kateedris. Ta on täiendanud teadmisi NSV Liidu Teaduste Akadeemia Riigi ja Õiguse Instituudis (Moskva) 1972; Slovakkia Kõrgemas Tehnikakoolis ja Slovakkia Teaduste Akadeemias (Bratislava) 1974; Maailma Intellektuaalomandi Organisatsioonis (World Intellectual Property Organization, WIPO, Genf) 1993; Euroopa Patendiametis (EPO, München); Robert Schumanni Ülikooli õigusteaduskonnas (Strasbourg). Ants Kukrus on õigusteaduse kandidaat haldusõiguse erialal 1976 Eesti NSV Teaduste Akadeemia (Правовые вопросы организации научно-исследовательских работ и управления ими в высшей школе); dotsent 1985 Kõrgem Atesteerimiskomisjon (Moskva); professor 1987 Tallinna Tehnikaülikool.
Töö
Trusti Eesti Põlevkivi Kiviõli kaevanduse meister ja tsehhiülema asetäitja 1966–1967; TPI teadusliku uurimise sektori vaneminsener, vanemteadur, teaduslik-tehnilise informatsiooni osakonna juhataja, patendiosakonna juhataja 1967–1982; NSV Liidu Patendiinstituudi Tallinna õppe-konsultatsioonipunkti õppejõud 1976–1982; TPI töökaitse kateedri vanemõpetaja 1982, dotsent 1982–1987; TPI/TTÜ ohutuse ja õiguse kateedri juhataja, dotsent 1987–1992; TTÜ territoriaalmajanduse instituudi direktor, majandusõiguse õppetooli juhataja, professor 1992–2002; TTÜ avaliku sektori majanduse instituudi majandusõiguse õppetooli juhataja, professor 2002–2012; Tartu Ülikooli õigusinstituudi külalisprofessor 1997–2006; TTÜ majandusteaduskonna emeriitprofessor 2012–...
Teadustöö põhisuunad
Teaduse juhtimine, teaduse ja tehnika progressi majandusõiguslikud probleemid, eraõigus, intellektuaalomandi õigus. Ants Kukrus on avaldanud üle 230 teadustrükise, sh esimese eestikeelse patendinduse aluste kõrgkooliõpiku (Patendinduse alused. Tallinn 1986). Ta on avaldanud 5 ülikooliõpikut, nendest 4 koos kaasautoritega, 4 teadusmonograafiat, nendest 1 koos kaasautoriga, osalenud kolme käsiraamatu koostamisel ja on kolmekeelse sõnaraamatu kaasautor. Ants Kukrus on osalenud inseneride, majandusspetsialistide ja juristide õpetamisel ning täiendkoolitamisel ja teadlaskaadri ettevalmistamisel teadustööde juhendaja, väitekirjade oponendi ning kaitsmisnõukogu liikmena.
Teaduskorralduslik tegevus
Ants Kukrus on olnud TPI/TTÜ majandusteaduskonna nõukogu liige 1987–2002; Eesti Patendiameti seadusloome töörühma juht, 1992–1994; TTÜ Nõukogu liige 1993–1997; Raestipendiumi määramise komisjoni esimees 1998–2000; TTÜ akadeemilise kohtu esimees 2001–2004.
Kohtuekspertiis
Kohtuekspertiisi liigitamine
Kohtuekspertiiside liigid ja alaliigid on sätestatud riiklikus ekspertiisiasutustes tehtavate ekspertiiside loetelus. Kohtuekspertiisi peamisi liike on neli: kohtuarstlik ekspertiis, kohtubioloogiaekspertiis, kohtukeemiaekspertiis ja kriminalistikaekspertiis, mis jagunevad omakorda liikideks ja alaliikideks. Lisaks võib asutus teha muid ekspertiisiasutuste põhimääruses ette nähtud ekspertiise. Kohtuarstlik ekspertiis koosneb neljast alaliigist:
Ants Kukrus
Teaduskorralduslik tegevus
Ta on Tallinna Teadlaste Maja liige 1970; Eesti Teadlaste Liidu liige 1991; Korp! Leola liige 1995. Ants Kukrus on olnud Rahvusvahelise Tööstusomandi Kaitse Assotsiatsiooni (International Association for the Protection of Industrial Property, AIPPI) nõukogude grupi liige, 1980–1991; Rahvusvahelise Intellektuaalomandi Kaitse Assotsiatsiooni (International Association for the Protection of Intellectual Property, AIPPI) Eesti töörühma liige 1992.
Kohtuekspertiis
Kohtuekspertiisi liigitamine
Kohtubioloogiaekspertiisi alaliik on DNA-ekspertiis.
Kohtukeemiaekspertiis sisaldab viit alaliiki:
Kriminalistikaekspertiis koosneb 16 alaliigist:
Kohtuekspertiis kriminaalmenetluses
Ekspertiis korraldatakse määruse alusel, mille annab menetleja. Menetlejal ei ole lubatud ekspertiisi määramisest keelduda, kui asjaolu tuvastamine ekspertiisiga võib olla suure tähtsusega asja lahendamisel. Et koguda kohtupsühhiaatria- või kohtuarstlikuks ekspertiisiks materjali, võib vajaduse korral paigutada isiku sundkorras raviasutusse. Samuti võidakse ekspertiisi tegemiseks kaevata ametlikust matmiskohast välja laip. Kui uurimisasutus on menetlustoimingu käigus kogunud jälgi ja proove, mis on isikustamata, võidakse need säilitada. Ekspertiisiks võidakse võtta võrdlusmaterjali. Selle eesmärk on koguda võrdlusjälgi ja -proove, mis on vajalikud ekspertiisiks või uuringuks.
Kohtuekspertiisi tegemine Eestis
Eestis teeb kohtuekspertiisi Eesti Kohtuekspertiisi Instituut (lühend EKEI). Instituudis tehakse muu hulgas mitmesuguseid uuringuid, näiteks alkoholiuuring, bioloogiauuring, DNA-, raamatupidamis-, dokumendi-, histoloogia-, hääle-, infotehnoloogia- ja jäljeuuring ning kohtuarstlik lahang. Instituudis tehakse järgmisi ekspertiise:
EKEI-st tellivad tööd tavaliselt nii kohtu, prokuratuuri ja uurimisasutuste kui ka kohtuvälised menetlejad.
Finiš
pisi|Meeste [[100 meetri jooksu finiš]] pisi|Rahvajooksu finišikaar pisi|150px|Ringrajavõistluse lõppu tähistav mustavalgeruuduline finišilipp
Finiš on spordivõistluse lõpetamine võistleja poolt, samuti võistluse lõpetamise koht.
Staadionil toimuvate kergejõustiku jooksudistantsidel, samuti jalgrattaspordis, tähistatakse finišit finišijoonega, millele eelneb finišisirge. Ajavõtul ja paremusjärjestuse selgitamisel kasutatakse fotofinišit. Murdmaajooksu, triatloni ja maratoni puhul kasutatakse finiši tähistamiseks ka finišilinti või finišikaart.
Orienteerumisjooksus peab võistleja tegema elektroonilise märke finišijaamas. Tiitlivõistlustel määratakse orienteerumisjooksu sprindidistantsi finiši aega valguskiirega või puutevaba märkesüsteemiga.
Auto- ja motospordi ringrajavõistlustel on finiši märguandeks mustavalgeruudulise finišilipu lehvitamine finišijoonel.
Carnikava kihelkond
300px|pisi|right|Riia kreis [[Ludwig August Mellini kaardil "Atlas von Liefland, oder von den beyden Gouvernementern u. Herzogthümern Lief- und Ehstland, und der Provinz Oesel" (1798)]] Carnikava kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Zarnikau, läti keeles Carnikavas draudzes novads) oli haldusüksus Liivimaal Riia kreisis.
Ajalugu
XVII sajandi alguses asus Carnikavas Bartholomäuse kabel. 1637. aastal oli Carnikava Krimulda kihelkonna osa. 1657. aastal liideti see Daugavgrīva kihelkonnaga. XVII sajandi lõpul oli Carnikavas ametis omaette pastor, kuid seejärel ühendati see taas Daugavgrīva kihelkonnaga. 1728. aastal rajati kivist kirik, mis ehitati ümber 1851. aastal. 1849−1882 oli Carnikava Ādaži, seejärel Pēterupe kihelkonna osa. Kuna siin oma pastorit ei olnud, puudus kihelkonnas ka pastoraat. Patronaadiõigus kuulus Carnikava rüütlimõisa omanikule.
Kits
Kits on mitmetähenduslik sõna:
Eesti Kunstiakadeemia Rakenduskunsti Kolledž
Eesti Kunstiakadeemia Rakenduskunsti Kolledž oli Eesti Kunstiakadeemia vene õppekeelega kolledž, mis asus Tallinnas aadressil Uus tänav 20. Kolledž tegutses aastatel 1998–2005.
Smile (ansambel)
Smile on Eesti ansambel.
Ansambel asutati 1996.
Tom Petty
pisi|Tom Petty (2016) pisi|Ansambli täht Hollywoodi kuulsuste alleel Thomas Earl Petty (20. oktoober 1950 Gainesville – 2. oktoober 2017) oli USA rokkmuusik, laulja, laulukirjutaja ja multiinstrumentalist. Ta sai tuntuks ansambli Tom Petty and the Heartbreakers lauljana.
Aastatel 1988–1991 laulis ta koos George Harrisoni, Bob Dylani, Roy Orbisoni ja Jeff Lynne'iga ansamblis Traveling Wilburys.
2002. aastal valiti ta Rock'n'rolli Kuulsuste Halli.
Swissporarena
pisi|Swissporarena Swissporarena on mitmeotstarbeline staadion Šveitsis Luzernis. Staadion valmis 2011. aastal. Kõige enam mängitakse staadionil jalgpalli ja see on Šveitsi kõrgliiga meeskonna FC Luzerni kodustaadion. Staadionile mahub Šveitsi koduliiga mängudel kuni 17 000 pealtvaatajat ning rahvusvahelistel mängudel kuni 16 000 pealtvaatajat.
Staadionil mängis 27. märtsil 2015 ka Eesti jalgpallikoondis, kui kaotas 2016. aasta Euroopa meistrivõistluste valiksarjas Šveitsi jalgpallikoondisele seisuga 0-3.
Leedu Riiklik Ooperi- ja Balletiteater
Ajalugu
Asutati 1920. aastal Kaunases Leedu Kunstiarendajate Ühingu (Ten Lietuvių meno kūrėju) poolt. Andis Rahvusooperina esimese etendusena 31. detsembril 1920 Giuseppe Verdi "La traviata". 16. juunil 1921 esinesid Anton Rubinšteini ooperi "Deemon" etenduse ajal kolm baleriini, mis pani aluse balletitrupi asutamisele Rahvusooperi koosseisus. Kuni teise Nõukogude okupatsiooni alguseni 1944. aasta septembris esitas teater 43 helilooja 64 ooperit, kusjuures repertuaaris domineeris konkurentsitult itaalia ooper.
Tegevus nõukogude ajal
Teise Nõukogude okupatsiooni eel 1944. aasta septembris põgenesid 30 ooperisolisti, pool balletitrupist, väljapaistvad dirigendid ja koormeistrid ning heliloojad läände. See halvas pikaks ajaks Rahvusooperi normaalse töö. 1948. aastal kolis ooperi- ja balletitrupp Vilniusse Poguljanka teatrimajja. Repertuaari lisandusid rahvuslikud ooperid, nagu Vytautas Klova "Pilėnai" („Pelmeenid”) ja Julius Juzeliūnase "Sukilėliai" („Mässulised”). 1974. aastal valmis arhitekt Elena Nijolė Bučiūtė projekti järgi Rahvusooperi uus hoone (1142 kohta, pärast rekonstrueerimist 984 kohta). Nõukogude ajal autasustati teatrit Tööpunalipu ordeniga. Alates 1998. aastast on kasutusel praegune nimi. 2023. aasta märtsis algas teatrimaja rekonstrueerimine. Vahetatakse aknad ja uuendatakse keskkütte süsteemi, teatrimaja katus saab uue katte ja fuajeed värske väljanägemise.
Trupp arenes kiiresti üheks Nõukogude Liidu juhtivaks ooperikollektiiviks. Vilniuses käisid laulmas rahvusvahelise tasemega solistid Edda Moser, Anna Tomowa-Sintow, Grace Bumbry, James King, Nicola Rossi-Lemini, Louis Quilico, Yvette Chauvire jt. Ooperitrupp andis külalisetendusi Moskvas (1954, 1963, 1970, 1986), Leningradis (1958) ja Riias (1979). 1945.–2000. aastal lisandus mängukavva iseseisvusaegse tegevusperioodiga võrreldes 40 vene, nõukogude ja lääne heliloojate ooperit ning 14 Leedu helilooja 20 ooperit.
Teatris töötasid tunnustatud solistid: NSV Liidu rahvakunstnik Jonas Stasyunas (bariton), Eduardas Kanyava (bariton), Antanas Satkunas (tenor), Milano La Scalas ja Tallinna Estonias laulnud Virgilijus Noreika (tenor), Vladas Chiasas (tenor), Vaclovas Daunoras (bass), Romanas Mariyošius (bariton), Irena Ilene (sopran), Jadwiga Pyatrashkyavichyute (sopran), Birutė Almonaitytė (metsosopran) jt.
Leedu Rahvusooper tänapäeval
Alates 1987. aastast, mil esitati viimane nõukogude ooper, on radikaalselt muutunud Rahvusooperi repertuaaripoliitika. Domineerib rahvusvaheline püsirepertuaar ning esitatakse leedu heliloojate populaarseid teoseid ning uudisloomingut. Ooperitrupp on käinud etendusi andmas Ladina-Ameerikas (1989, 8 riiki), Varssavis (1990), Itaalias (1992), Hollandis (1991, 1992, 1993, 1995, 1996), Savonlinnas (1993), Saksamaal (2000), Taiwanil (2000) ja Tallinnas (2011).
Tegemist on repertuaariteatriga, mille hooaeg kestab septembrist juunini. Hooaja jooksul on mängukavas 12–15 ooperit, millest 3–4 on uuslavastused ja üks neist lasteooper, 12–14 balletti, 2–3 operetti ja üks muusikal. Teatri koosseisus on 17 solisti, ooperikooris on 40 mees- ja 40 naislauljat. Teatri peadirigent ja muusikajuht oli aastatel 1975–1990, 1994–1997, 1998–2000 ja 2003–2005 Jonas Aleksa. 2008.–2018. aastal oli sellel kohal Robertas Šervenikas. Alates 2018. aastast on kunstiline juht Sesto Quatrini ja peadirigent Ričhardas Šumila.
15. jaanuaril 2003 asutati teatri juurde ooperistuudio, mille esimeseks kunstiliseks juhiks sai Virgilijus Noreika. Stuudio trupp andis 24. veebruaril 2004 oma esimese etenduse, milleks oli Rossini "Sevilla habemeajaja". Eesti teatrikunstnik Eldor Renter on külalisena kujundanud Leedu Rahvusooperis Verdi "Rigoletto" (1976) ja "Othello" (1983), Straussi "Nahkhiire" (1980) ja "Viini vere" (1998), Delibesi "Coppelia" (1983), Prokofjevi "Tuhkatriinu" (Zoluška) (1984), Gounod’ "Fausti" (1988), Tšaikovski "Uinuv kaunitar" (1993) ja Lehári "Lõbus lesk" (2003). Neeme Kuningas lavastas 1996. aastal Carl Maria von Weberi "Nõidküti".
2001.–2011. aastal toimusid ooperitrupi vabaõhuetendused ka Trakai lossi hoovis. 2006. aastal toimus esimene ühislavastus välismaise ooperitrupiga. Selleks oli Giacomo Puccini ooperi "Madama Butterfly" lavastus koos New Yorgi Metropolitan Opera trupiga. Hiljem on toimunud veel 12 ühislavastust rahvusvaheliselt tunnustatud ooperiteatritega. Leedu Rahvusooper on Balti riikide ooperimajadest esimene, mis võtab 2023/2024. aasta mängukavva Hispaania operetivariandi zarzuela.
Servik
Servik (Pleurotus) on servikuliste sugukonda kuuluv seente perekond. Selle kõige tuntum esindaja on maailmas üks enim kultiveeritud ja hinnatud söögiseeni austerservik (Pleurotus ostreatus).
Ajalugu
Praegu maailmas üks suurimaid serviku tootjaid Hiina hakkas servikuid tehislikult kasvatama 600–700 aastat tagasi. Ameerika Ühendriikides on servikuid tööstuslikult kultiveeritud enam kui 20 aastat, tehislikult kasvatati neid esmakordselt 1900. aastal. Esimest korda dokumenteeriti servikute kultiveerimine 1935. aastal Minnesota ülikoolis, kus F. Kaufert töötas välja uued meetodid, et kasvatada servikuid metsakõdul. Kaufert arvas, et oli kultiveerinud Pleurotus corticatus'e (praegu paremini tuntud kui Pleurotus dryinus). Paljud teadlased aga kahtlesid selles, arvates, et tegu oli hoopis samasse perekonda kuuluva Pleurotus eryngi'ga. Kindlalt sai vaid väita, et tehislikult oli kasvatatud servikute perekonda kuuluv liik.
Nimi
Pleurotus tähendab kreeka keeles väliskõrva [πλευρή pleurē + οὖς ous, genitiiv ὠτός ōtos].
Kreekakeelne nimi viitab seeneperekonna üldisele väljanägemisele. Servikute kübar on tavaliselt karbikujuline ning jalg külgmise asetusega. Servikuid võidakse kutsuda veel austriteks ja merikõrvadeks, viidates nende välimusele ning maitsele. Mõnedes riikides kutsutakse servikuid puuseenteks, tulenevalt nende eluviisist, kuna seened kasvavad puule kinnitunult. Näiteks Saksamaal nimetatakse austerservikut teokarbiseeneks, sest see meenutab kujult teokarpe.
Välimus ja ehitus
Servikute viljakehad on värvuselt valkjad (näiteks Pleurotus dryinus) kuni sinakad (näiteks Pleurotus ostreatus). Seenekübar on tavaliselt suur (läbimõõt kuni 15 cm) ja lihakas. Seenekübarad võivad kasvada ilma jalata üksteise külge kinnitunult, enamasti kobaratena lehtpuude kändudel või tüvedel. Kui seentel on jalg olemas, on see lühikest kasvu, tüse (läbimõõt 3–5 cm) ja pigem külgmise kui ekstsentrilise asetusega. Eoslehed on heledates toonides ja katavad osaliselt ka seenejalga (laskuvad kübaralt jalale). Seeneliha on hele ja sitke. Loor on mõnedel liikidel olemas. Eospulber on servikutel valge, kreemjas või lillakashalli värvusega. Seene eosed on siledad ja pikenenud, tihti nimetatakse neid silinderjateks. Servikutel on heilotsüstiidid, need on lehikseentel eoslehe servades või torukeste otstes paiknevad seeneniitide tipmised steriilsed rakud. Terminit pleurotoid kasutatakse kirjeldamaks seeni, kellel on sarnane haabitus nagu servikute perekonnal. Hüüfid on pannaldega. Pandlad on sillakesed seeneniitidel, mis on tekkinud sugulise paljunemise tagajärjel rakuvaheseinte kohal. Enamiku liikide seeneniidistiku süsteem on monomiitne ehk ühetüübiline, koosnedes ainult generatiivhüüfidest, mis annavad seenele pehme konsistentsi. Serviku liigi Pleurotus dryinus'e seeneniidistiku süsteem võib olla kahetüübiline ehk dimiitne. See tähendab, et seeneniitide süsteem koosneb lisaks generatiivhüüfidele ka skeletthüüfidest. Skeletthüüf annab Pleurotus dryinus'ele tugevama struktuuri nagu torikseentel.
Levila ja eluviis
Servikuid on levinud metsades nii troopilises kui ka parasvöötme kliimas üle kogu maailma. Kuigi austerservik (Pleurotus ostreatus) ei kasva Põhja-Ameerika loodeosas, on sealses piirkonnas see laialt levinud liik asendunud teiste servikuliikidega, nt Pleurotus pulmonarius ja Pleurotus populinus. Servikud on saprotroofid ehk nad elavad ja toituvad surnud orgaanilisest ainest. Enamik servikuliike tekitavad lehtpuudel mädanikku, mõned lagundavad ka okaspuid. Kui seeneensüümid lagundavad tselluloosi, hemitselluloosi ja ligniini kõiki ühtemoodi, siis tekib korrosioonmädanik. Kui aga ligniini lagundatakse pisut kiiremini, tekib selektiivne mädanik. On olemas ka kolmas valgemädaniku teisend, sõelmädanik, millega tekivad mädaneva puidu sisse väikesed valged laigud. Valgemädanik tekib kiiresti, sellegipoolest võivad nakatunud puud kaua tugevana püsida, lõpuks aga siiski muutuvad pehmeks ja kiuliseks massiks. Valgemädanik on valge kuni helepruun, värvus sõltub seene liigist, mis puitu lagundab. Serviku perekonna liigid on väga erinevate eluviisidega. Pleurotus eryngii elab sümbioosis rohttaimedega ja Pleurotus tuber-reginum toodab tugevnenud seeneniidistikuga massi, mis sisaldab toitaineid ja asub maa all. Servikuid, mis on võimelised ümarusse liikumatuks muutma, kutsutakse nematofaagideks.
Taksonoomia
Serviku perekonna liikide klassifitseerimine on keeruline suurte fenotüübiliste erinevuste, laia leviku, pidevalt jätkuva evolutsiooni, uute liikide kattumise ja tekkimise tõttu. Sellepärast on raske ka hinnata, kui palju servikuliike maailmas eksisteerib. Näiteks algselt liigitati austerservik šampinjoni perekonna alla (Agaricus ostreatus Jacq. 1774). Paul Kummer defineeris esimest korda serviku perekonna 1871. aastal – pärast seda on perekonna liigilist koosseisu kitsendatud ja osa liike on tõstetud teistesse perekondadesse: Favolaschia, Hohenbuehelia, Lentinus, Marasmiellus, Omphalotus, Panellus, Pleurocybella ja Resupinatus. Rolf Singer tegi 1986. aastal uue taksonoomia, toetudes seente morfoloogiale.
Fülogeneetika
Fenotüübilistest erinevustest tihti ei piisa, et kindlaks teha, mis serviku liigiga tegemist on. Sellepärast on kasutusele võetud molekulaarne fülogeneetika, et paika panna perekonnasiseste gruppide omavahelised geneetilised ja evolutsioonilised suhted ning piiritleda kindlaid klaade. On tõestatud, et Pleurotus koos lähedase perekonna Hohenbuehelia'ga on monofüleetilised. Gruppidevahelisi elujõulisuse ristamise teste on kasutatud, et edaspidi eristada, missugused grupid väärivad eraldi liigiks olemist, missugused aga võiksid olla alamliigid, samasse liiki kuuluvad ehk sünonüümsed või varieteedid. Kui kaks Pleurotuse perekonna seenerühma on selgesti morfoloogiliselt eristuvad, kuid võimelised ristuma ja tootma paljunemisvõimelisi järglasi, kuuluvad nad ühte liiki. Neid reproduktiivselt eraldiseisvaid gruppe nimetatakse intersteriilseteks gruppideks ning hakatud defineerima kui Plerotuse perekonna liike.
Fülogeneetilised liigid
Raskesti süstematiseeritavad liigid
Kuulusid enne servikute perekonna hulka
Servikute kasutamine
Servikuid on kasutatud reostusainete, näiteks nafta ja polütsükliliste aromaatsete süsivesinike, degradeerimiseks. Biopuhastuses saab servikuid kasutada nende omaduse tõttu tekitada valgemädanikku. Austerservik on Jaapani, Korea ja Hiina kokakunstis delikatess-seen. Seenest tehakse kastmeid, praetakse, serveeritakse omas mahlas või tehakse täidisega seeni. Aasia köögis tehakse austerservikust vorsti. Seene maitse on mahe ja meenutab kirjelduste kohaselt aniisi. Austerservik on värskelt parim söögiseen. Tegemist on küll väga hinnatud söögiseenega, aga austerservik sisaldab väikest kogust arabitooli, mis võib põhjustada osadel inimestel seedehäireid. Meditsiinilised uuringud on tõestanud, et austerserviku tarbimine alandab kolesteroolitaset, sest need seened sisaldavad lovastatiini (2,8% kuivmassist).
Servikud Eestis
Eestis kasvab 4 liiki servikuid, millest kaks liiki on söödavad.
Kärde mõis
Kärde mõis (saksa keeles Kardis) oli rüütlimõis Tartumaal Laiuse kihelkonnas. Tänapäeval jääb kunagine mõis Jõgeva valda Jõgeva maakonnas.
Ajalugu
Esimesed teated mõisast on 1532. aastat, mil selle omanik oli Johann Rebuck. 1680. aastatel mõis redutseeriti. Hiljem oli see von Rosenite ja Baranoffite käes ning 1819. aastal omandas mõisa Woldemar Friedrich von Pistohlkors. 1890. aastal ostis selle Liivimaa maakohtunik Viktor von Stackelberg.
Kalmistu
Mõisa alal asub kunagine kalmistu, mis oli tõenäoliselt külakalmistu.
Rahumajake
pisi|[[Kärde rahumajake ]] Mõisa maal asub ka Kärde rahumajake, mis tähistab 1656–58 kestnud Rootsi-Vene sõda lõpetava Kärde rahu sõlmimist 1661. aastal. Ehkki rahvapärimuse väitel sõlmitud rahuleping just selles majas, on paviljon tõenäoliselt siiski hilisem.
Peahoone
Mõisa peahoone oli ühekorruseline puithoone, mida algselt kattis õlgkatus. Selle kohale on praeguseks rajatud uus ehitis.
Valitsejamaja
Ühekorruseline valitsejamaja on ehitatud kahes järgus.
Tall-ait
Historitsistlik pooleteistkorruseline, viilkatuse ning tellisest ja maakivist krohvimata tall-aidahoone paikneb esifassaadiga mõisasüdame poole.
Park
Pargi tuumik on rajatud 18. sajandi II poolel, seda on oluliselt muudetud 1870. aastatel Viktor von Stackelbergi käsul. Tema ajal istutati ka nulugrupp teisel pool Jõgeva-Tartu maanteed. Praegu on ajalooline planeering hävinud.
Mõisa kalmistu
Mõisa südamest linnulennult umbes 1 km kaugusel kagu pool on Neitsimäel Kärde mõisa kalmistu, kus asub suur Stackelbergide vapiga maakivi (Preilikivi).
Punakas puiduheinik
Punakas puiduheinik (Tricholomopsis rutilans) on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seente liik.
Dotnuva vald
Dotnuva vald (leedu keeles Dotnuvos seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kėdainiai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 138 km². 2011. aasta seisuga elas seal 4758 inimest. Valla keskus on Dotnuva alev, kus aastal 2011 elas 687 inimest. Vallamaja asub aadressil Vilties g. 19, vallavanem on Vytautas Grigas. Teine alev vallas on Akademija, kus aastal 2011 elas 752 inimest. Eritüübiline asula on veel Dotnuva raudteejaam, kus aastal 2011 oli 65 elanikku.
Valla keskme moodustab Dotnuva "linnastu", kus lähestikku asuvad Dotnuva, Akademija, Dotnuva raudteejaam, Vainotiškiai, Beržai, Aušra, Bokštai, Valinava, Siponiai ja Šalčmiriai.
Mõra mõis
Mõra mõis (saksa keeles Morra, varem Ellenbachhof) oli kuni 1821. aastani rüütlimõis ja seejärel poolmõis Laiuse kihelkonnas, Tartumaal ja Tartu kreisis.
Dotnuva vald
pisi|Korterelamud Vainotiškiais pisi|Beržai ja Gėlainiai vaheline kaseallee pisi|Aušra pisi|Beržai pisi|Bokštai pisi|Šlapaberžė mõisa häärber
Mõra mõis
Tänapäeval jääb kunagine mõis Jõgeva maakonna Jõgeva valda.
Ajalugu
Mõisat on esmamainitud 1533. aastal, mil selle omanik oli Ottomar Ellenbach. 1821. aastal müüs toonane mõisnik rittmeister von Langhammer selle 11 500 rubla eest eesti soost möldrile Hans Lorenzohnile ning mõis sai rüütlimõisast poolmõisaks.
Mõisa peahoone on hävinud.
Kiviväli
Kiviväli on eesti perekonnanimi.
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kiviväli 32 inimesel: 18 mehel ja 14 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kiviväli meeste puhul 6928. ja naiste puhul 9712. kohal.
Perekonnanime Kiviväli kandja on keskmiselt 49 aasta vanune. Perekonnanimi Kiviväli oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 0,58 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Viljandi maakonna Viljandi kihelkonna Viljandi mõisavallas talupojale perenimeks 	Kiwiwalli(Kiviväli).
1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus Eestis keegi perekonnanime Kiviväli ära ei vahetanud.
Uueks nimeks võeti Kiviväli 22 korral, kui loobuti nimedest Jakobson neljal juhul, Steinberg, Ahlperk, Kentem ja Ivannikov kahel juhul, samuti nimedest Arg, Inperk, Ode, Rüikel, Teibert jne.
Carlos Bacca
Carlos Arturo Bacca Ahumada (sündinud 8. septembril 1986 Puerto Colombias) on Colombia jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Granada.
Ta alustas klubikarjääri 2007. aastal Colombia klubis Atlético Junior, kellega tuli 2010. aasta kevadhooajal ja 2011. aasta sügishooajal Colombia meistriks.
2011. aasta suundus ta Euroopasse, liitudes Belgia kõrgliiga klubiga Club Brugge. Hooajal 2012–13 lõi ta liigas 25 väravat, millega oli sel hooajal liiga suurim väravakütt. Samal hooajal valiti ta Belgia kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks.
Seejärel mängis ta aastatel 2013–2015 Hispaania jalgpalliklubis Sevilla, kellega võitis kahel korral UEFA Euroopa Liiga, ja aastatel 2015–2017 Itaalia kõrgliiga klubis AC Milan, kellega võitis 2016. aastal Itaalia superkarika. 2017. aastal suundus ta laenule Villarreali, kellega sõlmis järgmisel hooajal püsiva lepingu. Hooajal 2020–21 võitis ta Villarreali Euroopa Liiga.
2021. aasta juulis sõlmis ta lepingu Granadaga.
Debüüdi Colombia jalgpallikoondises tegi Bacca 11. augustil 2010 sõprusmängus Boliivia vastu, lüües selles mängus ka koondisekarjääri esimese värava. Ta on kuulunud Colombia koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel, 2015. aasta Copa Américal, 2016. aasta Copa América Centenariol ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Diskoteek
pisi|Diskoteek Diskoteek on lõbustuskoht, kus tantsitakse heliplaatidelt mängitava muusika saatel. Harilikult valib seal muusikat õhtujuht, keda nimetatakse diskoriks.
Mare Kõiva
pisi|Mare Kõiva 2021. aasta Arvamusfestivali teadusalal Mare Kõiva (sündinud 26. veebruaril 1954 Põltsamaal) on eesti folklorist, Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonna juhataja, arvukate folkloori ja rahvausundit puudutavate tele- ja raadiosaadete autor.
Haridus
1973–1979 õppis Kõiva Tartu Ülikoolis, 1985–1988 oli aspirantuuris Teaduste Akadeemia Eesti Keele ja Kirjanduse Instituudi juures. 1990. aastal kaitses ta Keele ja Kirjanduse Instituudis doktorikraadi väitekirjaga "Эстонские заговоры. Классификация и жанровые особенности" ("Eesti loitsud. Klassifikatsioon ja liigi iseärasused", juhendaja Ülo Tedre).
The Skyline
The Skyline on Eesti ansambel.
Ansambli asutasid 2016 Raul Arras ja Karvin Lillepea.
James Cleverly
pisi|James Cleverly (2020) James Spencer Cleverly (sündinud 4. septembril 1969 Londonis) on Suurbritannia ettevõtja ja poliitik, Konservatiivnse Partei liige. Ta on 6. septembrist 2022 Suurbritannia välisminister. 8. veebruarist 7. juulini oli ta 2022 Suurbritannia Euroopa- ja Põhja-Ameerika asjade minister ning 7. juulist 2022 kuni 6. septembrini 2022 haridusminister.
Kuld-puiduheinik
Kuld-puiduheinik (Tricholomopsis decora) on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seente liik.
Lymphocryptovirus
Lymphocryptovirus on viiruste perekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Lymphocryptovirus liigitatakse järgmised viiruste liigid :
Nimetus
Lympho tähendab tõenäoliselt perekonda liigitatud viiruste lümfotroopsust ehk lümfikoes paljunevat viirust.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Lymphocryptovirus seisuga 4.03.2014.
Washingtoni maakond (Põhja-Carolina)
pisi|Asend Põhja-Carolina osariigis Washingtoni maakond (Washington County) on maakond USA-s Põhja-Carolina osariigis. Geograafilised koordinaadid on
Maakonna halduskeskus on Plymouth.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 13 228. Aastal 2000 oli elanike arv 13 723.
Ajalugu
Washingtoni maakond moodustati 1799. aastal Tyrrelli maakonna osast. Maakond on saanud nime esimese Ameerika Ühendriikide presidendi George Washingtoni järgi.
Lenna (ansambel)
Lenna on eesti ansambel, mille asutas Lenna Kuurmaa.
Meeste 800 m jooks 1997. aasta maailmameistrivõistlustel kergejõustikus
Meeste 800 meetri jooks 1997. aasta maailmameistrivõistlustel toimus esmaspäevast reedeni, 4.–8. augustil.
Sokk (loom)
Sokk (rahvapäraselt sikk) on mitmete sõraliste (kaljukitse, metskitse, mägikitse, hirvede) isasloom.
Meeste 800 m jooks 1997. aasta maailmameistrivõistlustel kergejõustikus
Poolfinaali saavad iga veerandfinaali 3 esimest ja lisaks 4 jooksjat aegadega.
1. veerandfinaal 5. augustil 18.00.
400 meetrit läbis Watson 53,01-ga.
2. veerandfinaal 5. augustil 18.08
400 meetrit läbis Bucher 51,23-ga.
3. veerandfinaal 5. augustil 18.16
400 meetrit läbis Barbosa 52,29-ga.