cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Takeshi Watanabe
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 1997 1 mängu.
Sõmerpalu vallamuuseum
Sõmerpalu vallamuuseum Võru vallas Sõmerpalu põhikoolis asuv muuseum, mis tutvustab kohalikku kultuuripärandit.
Jasper Pääkkönen
Joona Jasper Pääkkönen (sündinud 15. juulil 1980 Helsingis) on Soome näitleja.
Betygala
Betygala on alev Leedus Raseiniai rajoonis, Betygala valla ja Dubysa regionaalpargi halduskeskus. Alev asub Dubysa jõe kaldal.
Jasper Pääkkönen
Filminäitlejana
2021. aasta seisuga on ta näidelnud umbes 30 mängufilmis. Näiteks on ta mänginud filmides "Pahat pojat" (2003, Eero Takkuneni rolli), "Matti", "Paha maa" ja "Polaarjoone sangarid".
Betygala
Alevis on keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Betygalas on geoloogiamuuseum ja kunstnik Jonas Kuzminskise muuseum. Vaatamisväärsuseks on veel aastal 1930 püstitatud katoliku kirik.
Ajalugu
Betygala asulat on esimest korda mainitud aastal 1253, toona andis paavst Innocentius IV Mindaugasele kuningatiitli, tingimusel, et Betygala hakkab kuuluma Liivi ordule. Varasemast asustusest annavad tunnistust alevis asuvad linnamägi, kalme ja hiis. XIII-XIV sajandil asus Betygalas linnus.
Aastal 1416 rajas Vytautas Betygalasse kiriku. Aastal 1505 sai asula omale ka pastoraadi, aastal 1519 turuõigused, aga aastal 1579 avati seal kihelkonnakool.
Jasper Pääkkönen
Filminäitlejana
Aastatel 2016-2020 mängis ta seriaalis "Viikingid" Halfdan the Blacki.
Betygala
Ajalugu
Aastal 1706 toimus Betygala all lahing, võidukad rootsi väed rüüstasid alevi. Laastavalt mõjusid Betygalale ka aastad 1708-1711, mil alevit laastas katk. Aastal 1723 uuendati alevi turuprivileege.
Jasper Pääkkönen
Filminäitlejana
Soome ajalehe Iltalehti andmetel on Pääkkönen Soome kõige suurema sissetulekuga filminäitleja.
Kiirtoit
pisi|Kiirtoit Kiirtoit on toit, mis on tarbitav kas väga vähese eeltöötlemisega (nt soojendamisega mikrolaineahjus) või üldse ilma eeltöötlemiseta. Sageli peetakse kiirtoidu all silmas sööklates, baarides, restoranides jne serveeritud toitu (nt hamburger, hot dog), ent ka mitmed kodus valmistatud toidud võib lugeda kiirtoidu alla.
Betygala
Ajalugu
Ajal, mil alev kuulus Venemaale, kasutati selle kohta vene keeles nimevariante Бетгола, Бетигола ja Бетыгола.
Pilvekaar
pisi|2021. aasta 17. jaanuaril võis paljudes kohtades üle Eesti näha pilvekaart pisi|Pilvekaar Kõrvemaal, 17. jaanuar 2021 Pilvekaar (ing k cloud bow) on vikerkaarest harvemini esinev optiline nähtus, kus päikesevalgus peegeldub õhus olevatelt piiskadelt tagasi ja tekitab taevasse kaare.
Betygala
Ajalugu
Nõukogude ajal oli Betygala kohaliku kolhoosi keskasula.
Pilvekaar
Pilvekaare tekkeks on vaja väga väikseid, 0,1-millimeetriseid udu- või veepiisku. Näha on laia valget kaart ja õrnalt aimatavad on muud vikerkaarest tuttavad värvused. Pilvekaared on valdavalt valkjad sellepärast, et valgus murdub neis palju väiksemates veetilkades kui tavalise vikerkaare puhul, eri lainepikkusega valguskiired kattuvad ega allu difraktsioonile. Pilvekaar on üsna haruldane nähtus.
Kiirtoit
Mõju tervisele
Kiirtoit sisaldab palju kaloreid, suhkruid, rasvu, lihtsaid süsivesikuid, transrasvu, küllastunud rasvu ja naatriumkloriidi. Seetõttu võib kiirtoidu liigne või sagedane tarbimine põhjustada ülekaalulisust või rasvumist. Rasvumine omakorda võib põhjustada mitmeid terviseprobleeme: südamehaigusi, diabeeti, insulti, hingamishäireid, eri vähitüüpe ja muid haigusi.
Jasper Pääkkönen
Filminäitlejana
Pääkkönen on Vision fly fishing world teami liige ja on osalenud mitmetes lendkala telesaadetes külalisesinejana.
Kiirtoit
Mõju tervisele
Kiirtoitu tarbides söövad inimesed makrotoitaineid, mis on väga kaloririkkad. Makrotoitainete liigtarbimine põhjustab rasvumist ja mitmeid kroonilisi haigusi. Makrotoitained seeduvad kiiresti ning seetõttu võivad põhjustada ülekaalulisust, haigusi ning ka enneaegset vananemist. Sellised toitained mõjuvad organismile nii-öelda tühikaloritena, sest nende toiteväärtus on väike. Uuringud näitasid, et toidule liigses koguses õli lisamine põhjustab samuti ülesöömist. Õli ongi just see, mida kasutatakse mitmete kiirtoitude valmistamiseks. Organism vajab makrotoitaineid, aga lisaks neile on vajalikud ka mikrotoitained ja kiudained, mis aitavad söögiisu kontrollida ning vältida ülesöömist. pisi Kiirtoit pole üksnes kiirtoidurestoranides müüdav toit, vaid ka näiteks krõpsud, hommikusöögihelbed, batoonikesed, küpsised, kommid jne. Selline toit sisaldab tihtipeale mitmeid sünteetilisi koostisosi ja kemikaale ning imenduvad vereringesse väga kiiresti. pisi Kui võtame vaatluse alla Ameerika Ühendriigid, siis näeme, et suur osa ameeriklasi vaevavaid haigusi on põhjustatud just sellisest elustiilist. Võrreldes Ameerika erinevaid piirkondi leiti, et vahel on juurdepääs supermarketitele piiratud, mistõttu tarbitakse töödeldud toitu, mis on kergesti kättesaadav.
Globaliseerumine
Uuringute põhjal leiti, et mõned keskkonnategurid võivad mõjutada isikuomadusi ning sellega koos ka kehakaalu. Põhimõte seisneb selles, et kui toitlustuskohti on palju ja toit odav ning kättesaadav, siis tarbitakse seda tihti. Viimastel aastakümnetel on kiirtoiduketid kiiresti arenenud. Saavutanud väga suure populaarsuse, eelkõige noorte ja laste seas, tänu maitsele ja turundusstrateegiale.
Jasper Pääkkönen
Isiklikku
Teismeeas elas ta Baltimore'is (USA Marylandi osariigis).
Dubleerijad testimisel
Tarkvaraarenduses kasutavad arendajad tarkvara kvaliteedi tõstmiseks tehnikat, mida nimetatakse automatiseeritud testimiseks. Sageli tarkvara versiooniuuendus on keeruline komplekt objektidest ja protseduuridest, mis suhtlevad lõpliku tulemuse loomiseks. Automatiseeritud ühiktestides võib osutuda vajalikuks kasutada objekte või protseduure, mis näevad välja ja käituvad sarnaselt tarnimiseks ette nähtud omadega, kuid on tegelikult lihtsustatud versioonid, mis vähendavad keerukust ja hõlbustavad testimist. Dubleerija on üldine mõiste, mis tähistab objekte või protseduure, mille vastu asendatakse testimisel tarnitavaid objekte.
Dubleerijate tüübid
Gerard Meszaros määratles mitu erinevat mõistet, mida ta koondas dubleerijate alla. Tema poolt on defineeritud järgmised tüübid:
Pigihuul
Pigihuul (Lophodermium) on pigilaigulaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Klassifikatsioon
Pigihuule perekonda on Eesti eElurikkuses klassifitseeritud järgmised seeneliigid:
Metsapuude haigustekitajatena
Pigihuule perekonna seeneliigid tõvestavad mitmeid taimi, eelistades sugukonna männilised perekondi. Tuntuimaks metsa seenpatogeeniks on tõve-pigihuul.
Saue tänav (täpsustus)
Saue tänav on tänav mitmes Eesti asulas:
Transsoolisus
Transsoolisus on inimese sooidentiteedi, soolise väljenduse või soolise käitumise mittevastavus tema bioloogilise sooga. Katusmõistena hõlmab ta lisaks inimestele, kelle sooidentiteet on vastupidine nende bioloogilise sooga (trans mees ja trans naine), ka inimesi, kes pole eksklusiivselt meheliku või naiseliku (genderqueer) identiteediga. Osa definitsioone näevad transsoolisi inimesi kolmanda soona või hõlmavad ka neid, kes kuuluvad kolmandasse soosse. Harvem kasutatakse mõistet väga laialt, et hõlmata ka transvestiite olenemata nende sooidentiteedist.
Transsoolisus ja transseksuaalsus ei ole sünonüümid. Transseksuaalsus "viitab inimesele, kelle sooidentiteet on erinev nende bioloogilisest soost ja kes soovivad läbi teha muutust mehest naiseks või naisest meheks". See tähendab, et transsooline inimene võib olla transseksuaalne, aga ei pea olema. Arvestama peab seda, et transsoolisus (ega ka transseksuaalsus) ei ole kuidagi seotud seksuaalse sättumusega. Transsoolised inimesed võivad olla mis tahes orientatsiooniga. Samuti võivad nad leida, et tavaliselt kasutatavad seksuaalse sättumuse mõisted on nende jaoks kas ebatäpsed või kasutamatud. Termin transsoolisus eristub ka intersoolisusest, mis kirjeldab inimesi, kes on sündinud sootunnustega "mis ei sobitu tüüpilisse binaarsesse arusaama mehe või naise kehadest".
Sooliseks sobivuseks nimetatakse määra, kuivõrd inimene tunneb enda väljanägemist autentselt ja ehedalt ning aktsepteerib seda identiteeti. Paljud transsoolised inimesed kogevad soolist düsfooriat. Osa neist otsib meditsiinilist abi nagu hormoonravi, sookorrigeerimine või psühhoteraapia. Samas tuleb arvestada, et kõik transsoolised inimesed ei soovi meditsiinilist abi ning osa ei saa seda endale rahalistel või meditsiinilistel põhjustel lubada.
Sageli diskrimineeritakse transsoolisi inimesi juurdepääsul tööle, avalikes majutusasutustes ja meditsiinis. Transsoolised ei ole paljudes riikides õiguslikult kaitstud diskrimineerimise eest.
Transseksuaalsus ja selle seos transsoolisusega
1990. aastatest alates on sõna transseksuaalsus üldiselt kasutatud, et kirjeldada transsoolisi inimesi, kes otsivad meditsiinilist abi (näiteks kirurgilist sookorrigeerimist), et püsivalt üle minna soole, millega nad end määratlevad. Transsooliste ja transseksuaalsete inimeste huvid ei pruugi alati kattuda. Näiteks meditsiinilist ravi saanud transseksuaalsed inimesed võivad keskenduda enda soole kestva õigusliku staatuse rajamisele ja muretseda meditsiini privaatsuse pärast.
Sõnade transsoolisus ja transseksuaalsus eristamine tugineb harilikult bioloogilise (füüsiline) ja sotsiaalse (psühholoogiline, sotsiaalne) soo eristusel. Siit tulenevalt võib öelda, et transseksuaalsus hõlmab rohkem inimsoo füüsilisi külgi, transsoolisus aga soo psühholoogilist paigutust või kalduvust. Samuti kuuluvad siia sotsiaalsed ootused, millega kaasnevad tihti soorollid. Paljud transsoolised inimesed eelistavad määratlust transsooline ning lükkavad tagasi nimetuse transseksuaalsus. Näiteks tegi seda 1979. aastal avalikult Christine Jorgensen. Selle asemel määratles ta end ajalehes transsoolisena, väites, et "sugu ei ole seotud voodipartneritega. See on seotud identiteediga." Selline lähenemine viitab murele, et transseksuaalsus loob mulje, see on seotud seksuaalsusega. Tegelikult on tegemist sooidentiteediga. Osa transseksuaalseid inimesi on vastu sellele, et neid paigutataks transsoolisuse katuse alla. Mõlema tähise definitsioonid on ajaga muutunud.
Omastav kääne
Omastav kääne ehk genitiiv on grammatiline kääne, millega markeeritakse nimisõna täiendiks olevat nimisõna ja mis tihti väljendab omajat, ning mis vastab küsimustele "kelle?" ja "mille?".
Genitiiv esineb paljudes keeltes, näiteks eesti, albaania, araabia, armeenia, baski, hollandi, soome, gruusia, saksa, kreeka, ungari, islandi, iiri, ladina, läti, leedu, rumeenia, sanskriti, gaeli, tamili, telugu, türgi ja kõigis slaavi keeltes, välja arvatud bulgaaria ja makedoonia. Inglise keeles ei ole genitiivi, vaid possessiivne sufiks 's.
Eesti keel
Omastaval käändel puudub tunnus.
Omastav on eelkõige käändsõna ja nominaalse verbivormi laiendi kääne. Laiendi-omastav vormistab:
Häälikuloolise arengu tõttu on pärisomastavaga kokku sulanud endine sihitise kääne akusatiiv. Enamikus keeltes erineb see omastavast ehk genitiivist. Sihitise-omastav vormistab teatud tingimustel:
Lisaks vormistab omastav kääne ka osaliselt ühilduvaid komponente, st:
Krasnogorskoje rajoon
Krasnogorskoje rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Udmurtias. Piirneb läänes Kirovi oblastiga.
Rajoon jaguneb 10 külaasunduseks (сельское поселение).
2002. aasta rahvaloenduse andmeil olid 38% elanikest udmurdid, 59% venelased ja 1,3% tatarlased.
Sõrmus
pisi|Hõbesõrmus [[Rooma keisririik|Rooma keisririigi ajast]] Sõrmus on enamasti metallist rõnga- või spiraalikujuline (võrujas) sõrmeehe.
Ajalugu
pisi|Kuldsõrmus [[Varakeskaeg|varakeskajast]]
Erinevatest metallidest sõrmuseid ja muid tüüpi ehteid valmistati juba Induse kultuuris 3. aastatuhandel eKr. Sumerite haudadest on leitud sõrmuseid, mis pärinevad umbes aastast 2500 eKr. Vana-Egiptuse inimesed kandsid mitmesuguseid metallist ja keraamikast sõrmuseid, sealhulgas skarabeuse kujutisega. Rooma keisririigi aegsed sõrmused olid paksud metallist rõngad, mis ülevalt laienesid raamiks, mille sisse oli paigaldatud ovaalne kalliskivi.
Keskaegses Euroopas oli moes kanda mitut sõrmust mõlemas käes. Sõrmused valmistati sel perioodil enamasti vasepõhistest sulamitest, hõbedast või kullast. Kalliskivid sõrmustel muutusid tavaliseks 12. sajandil koos veendumusega, et teatud kalliskividel on vägi nende kandjat aidata või kaitsta.
pisi|Eesti Maaülikooli logoga sõrmus
Eesti
Eestis tunti sõrmuseid juba vanemal rauaajal, kuni 16. sajandini kanti põhiliselt spiraalsõrmuseid. Seejärel olid iseloomulikud pitseritaolised lameda kilbiga sõrmused. Kilbile olid uuristatud tihedad jooned või ebamäärane kujutis.
18.–19. sajandil kandis talurahvas peamiselt hõbesõrmuseid, naised kandsid tihti mitut sõrmust. Pruudile kihlasõrmuse kinkimine oli 19. sajandil saanud üldiseks tavaks.
Sel ajal võis eristada nelja põhirühma:
Margėnai kihistik
Margėnai kihistik on ordoviitsiumi ladestu Pirgu lademe Ukmerge kihistu ülemine kihistik. Seda hakkasid esimesena eristama Jevlampijus Laškovas, Nijolė Sidaravičienė ja Juozas Paškevičius aastal 1976. Kihistik on nime saanud Margėnai küla järgi. Eesti alal kihistiku kivimeid ei esine, neid eristatakse vaid Leedu ida- ja keskosas.
Kihistiku stratotüüp on Svedasai 252 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 550,2–553 meetril. Kihistik lamab Alksniai kihistikul. Kihistiku suurim paksus on 8,5 meetrit.
Kihistiku kivimiteks on lubjakivi ja rohekashall dolomiidistunud mergel. Kihistiku merglid sisaldavad mattunud murdepinnastega lubjakivipangaseid.
Beveren (Ida-Flandria)
Beveren on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.
Sõrmus (perekonnanimi)
Sõrmus on eesti perekonnanimi.
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Sõrmus 134 mehel ja 154 naisel. Levikult oli perekonnanimi Sõrmus meeste puhul 542. ja naiste puhul 496. kohal.
Sõrmus oli levinumaks nimeks vanuserühmas 65–69 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 2,91. Perekonnanimi Sõrmus oli kõige sagedasem Võru maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 9,18 inimest.
Kodavere Eesti Kodanike Komitee
Kodavere Eesti Kodanike Komitee asutati 9. juulil 1989. Komitee registreeris 2814 Eesti Vabariigi kodanikku ja 95 Eesti Vabariigi kodakondsuse taotlejat.
Šimonysi vald
Šimonysi vald (leedu keeles Šimonių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kupiškise rajoonis.
Valla pindala on 230 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 1689 inimest. Valla keskus on Šimonysi alev, kus aastal 2011 oli 441 elanikku. Vallamaja asub aadressil Skapiškio g. 6. Vallavanem on Gintautas Černius.
pisi|Vallamaja pisi|Šimonys pisi|püsti|Adomynė paisjärv pisi|Bugailiškiai linnamägi pisi|Adomynė seltsimaja, endine mõisa peahoone
Lisaks küladele on vallas ka mitmed huutorid:
Paul Simon
pisi|Paul Simon (2011) Paul Frederic Simon (sündinud 13. oktoobril 1941 Newarkis, New Jersey osariigis) on USA muusik, laulja, laulukirjutaja ja näitleja.
Tema karjäär muusikuna on kestnud üle kuuekümne aasta. Ta saavutas tuntuse folkrokki viljelenud dueti Simon & Garfunkeli liikmena, mille ta moodustas 1956. aastal koos Art Garfunkeliga. Simon kirjutas peaaegu kõik dueti laulud, sh esikohasinglid "The Sound of Silence", "Mrs. Robinson" ja "Bridge over Troubled Water".
Pärast seda, kui Simon ja Garfunkel koostöö 1970. aastal oma populaarsuse tipul lõpetasid, alustas Simon edukat soolokarjääri. Järgmise viie aasta jooksul salvestas ta kolm albumit, mis pälvisid kriitikutelt kõrgeid hinnanguid ja mis kõik jõudsid USA plaadimüügiedetabelis Billboard 200 viie sekka. 1972. aastal ilmus tema teine sooloalbum, omanimeline "Paul Simon", millelt ilmusid singlitena sellised hittlood nagu "Mother and Child Reunion" ja "Me and Julio Down by the Schoolyard". 1975. aastal ilmunud album "Still Crazy After All These Years", millel tegi külalisesinejana kaasa ka Garfunkel, oli tema esimene esikohaalbum. Albumi kõige edukam singel oli "50 Ways to Leave Your Lover", mis jõudis USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 esikohale. Pärast mõned aastat kestnud madalseisu andis Simon 1986. aastal välja Lõuna-Aafrika muusikast inspireeritud albumi "Graceland". See album on sageli valitud kõigi aegade parimate albumite sekka ning seda on maailmas müüdud umbes 16 miljoni koopiat. "Gracelandil" kõige tuntumad laulud olid "You Can Call Me Al", "The Boy in the Bubble" ja "Diamonds on the Soles of Her Shoes".
Simon on mänginud näitlejana mitmes filmis, näiteks "Annie Hall" (1977) ja "One-Trick Pony" (1980), kus ta oli lisaks stsenarist, ja kirjutanud koos luuletaja Derek Walcottiga Broadway muusikali "The Capeman" (1998).
2016. aastal andis Simon välja oma kolmeteistkümnenda sooloalbumi "Stranger to Stranger", mis debüteeris USA plaadimüügi edetabelis Billboard 200 kolmandal kohal ja jõudis Suurbritannias esikohale. Tema seni viimane album "In the Blue Light" ilmus 2018. aastal.
Simon on pälvinud sooloesinejana ja Simon & Garfunkeli liikmena kokku kuusteist Grammy auhinda, sh kolm parima albumi auhinda albumite "Bridge over Troubled Water" (1970), "Still Crazy After All These Years" (1975) ja "Graceland" eest. 2002. aastal pälvis Simon Kennedy keskuse elutööauhinna. 2007. aastal sai ta esimeseks Gershwini auhinna laureaadiks.
Ta on võetud kahel korral Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks: esimest korda 1990. aastal Simon & Garfunkeli liikmena ja teist korda 2001. aastal sooloartistina. 2011. aastal valis ajakiri Rolling Stone Simoni kõigi aegade saja parima kitarristi hulka ja 2015. aastal kõigi aegade parimate laulukirjutajate seas kaheksandale kohale.
Nurmekunna kihistu
Nurmekonna kihistu (inglise Nurmekond Formation) on siluri ladestu Raikküla lademe kihistu. Kihistule on nime andnud eestlaste muinasmaakond Nurmekund. Kihistu täielik stratotüüp on Põltsamaa H-163 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 1.60..70.20 meetril.
Kihistu liigendub ülevalt alla järgmiselt:
Kihistu ülemised kihid on Eesti lääneosas tugevasti kulutatud, nii et Saaremaal esinevad vaid alumised kihid, neistki Vändra kihid vaid osaliselt.
Sündinud 1968
''Siin on loetletud 1968. aastal sündinud inimesi ja loomi.
Enel Sander
Enel Sander (aastani 1976 Enel Jaanits; 24. märts 1953 Tartu – 18. oktoober 2015 Tallinn) oli eesti botaanik ja lihhenoloog.
Elulugu
Lõpetas 1971 Tallinna 44. Keskkooli, 1976 TÜ bioloogia osakonna, 1999–2004 EPMÜ Zooloogia ja Botaanika Instituudi doktorant. Töötas 1976–2005 Tallinna Botaanikaaias (aastast 2005 kodune).
Teadustöö
Uurimisvaldkond: lihhenoloogia, bio(lihheno- ja brüo-)indikatsioon. Inventeerinud Eesti parkide 5 kodumaise puuliigi (jalakas, pärn, saar, tamm, vaher) lihhenofloora. Osalenud rahvusvahelistes projektis Athmospheric heavy metal deposition in Europe. 39 teadustrükist, aimeartikleid.
Isiklikku
Enel Sander oli Lembit Jaanitsa tütar, Kaarel Jaanitsa õde, Heldur Sanderi abikaasa ja Kristjan Sanderi ema.
Lamberti õigepindne silindriline projektsioon
pisi|643x643px|Lamberti õigepindne silindriline projektsioon.Lamberti õigepindne silindriline projektsioon on õigepindsete silindriliste projektsioonide perre kuuluv kaardiprojektsioon, milles on standardparalleelina kasutatud ekvaatorit. Projektsiooni lihtsustatud nimetused on õigepindne silindriline projektsioon ja isosilindriline projektsioon.
Ajalugu
Lamberti õigepindne silindriline projektsioon on nimetatud Šveitsi matemaatiku, füüsiku ja astronoomi Johann Heinrich Lamberti (1728–1777) järgi. Lambert tutvustas oma projektsiooni 1772. aastal, andes tõuke mitme muu õigepindsee silindrilise projektsiooni loomisele. Lamberti õigepindset silindrilist projektsiooni on neist enim kasutatud ning järgnevad erinevad Lamberti projektsioonist eelkõige standardparalleelide valiku poolest.
Lamberti prototüübi alusel ilmusid aegamööda Behrmanni õigepindne silindriline projektsioon (1910), mis kasutab moondevabade sirgetena 30° standardparalleele. Behermann (1910) soovis vähendada Lamberti projektsiooni nurkade moonutusi ning kasutas seetõttu moondevabasid 30° põhja- ja lõunalaiuseid. Galli ortograafiline silindriline projektsioon (1855) nihutas standardparalleelid 45° laiusele ning Petersi projektsioon (1983) 45–47° laiusele, et vähendada Lamberti projektsiooni moonutusi Euroopale.
Omadused
Sellest tulenevalt on projektsioonil järgnevad omadused:
Valemid
Õigepindse silindrilise projektsiooni arvutuseeskiri kera mudelil näeb välja järgmine:
x=Rsin\phi
y=R\lambda
Kus R on Maa raadius, \phi geograafiline laius ja \lambda geograafiline pikkus.
Kasutusvaldkond
Lamberti õigepindset silindrilist projektsiooni käsitletakse kui kõige kergemini konstrueeritavat õigepindset projektsiooni. Vaatamata lihtsusele ja edasiarendustele ei ole see aga rohkete moonutuste tõttu kartograafide seas maailmakaarte luues laialdast kasutust leidnud. Olenemata tugevast kuju moonutusest poolustel, sobib projektsioon efektiivselt põhja-lõunasuunaliselt väljavenitatud ekvaatorilähiste alade kaardistamiseks. Lisaks soodustab õigepindsus suuremõõtkavaliste teemakaartide tegemist, mistõttu kasutatakse projektsiooni sageli troopiliste põllukultuuride nagu riisi, tee, kohvi ja suhkruroo leviku kaardistamisel.
Jaunsaurieši
Jaunsaurieši on küla (lielciems) Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla keskosas. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 11,5 ja Riiast 24,8 kilomeetri kaugusele. Külast kagus asub Salaspilsi kipsikarjäär. Külla jäävad Zeltiņi ja Blāzmase bussipeatus.
2022. aastal oli külas 469 elanikku.
Vaorani keel
Vaorani keel (varem ka auka keel) on Ecuadori idaosas Napo ja Cuararay jõe vahelisel alal kõneldav keel, millel teadaolevaid sugulaskeeli ei ole.
Tadashi Nakamura
Tadashi Nakamura (jaapani keeles 中村 忠 Nakamura Tadashi; sündinud 10. juunil 1971 Tokyos) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1995–1998 16 mängu.
Jason Spezza
Jason Rocco Anthony Spezza (sündinud 13. juunil 1983 Torontos) on endine Kanada jäähokimängija (keskründaja). NHL-i karjääri jooksul mängis ta kolmes klubis: Ottawa Senators, Dallas Stars ja Toronto Maple Leafs
2001. aastal valis Ottawa Senators ta NHL-i draft'is teise valikuna. Enne profikarjääri algust NHL-is mängis ta Ontario Hockey League'i klubides.
Senatorsi meeskonnas debüteeris ta NHL-is hooajal 2002–03. Hooajal 2004–05 toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis ta AHL-i klubis Binghamton Senators. AHL-i 2004–05 põhihooajal pälvis ta liiga resultatiivseimale mängijale antava John B. Sollenberger Trophy. Lisaks tunnustati teda AHL-i põhihooaja väärtuslikumale mängijale antava Les Cunningham Awardiga. Ottawa Senatorsis mängis Spezza seejärel kuni hooaja 2013–14 lõpuni. Hooajal 2006–07 jõudis ta Senatoriga Stanley karika finaali, kus kaotati Anaheim Ducksile mängudega 1:4. 2006–07 hooaja väljalangemismängudes kogus Spezza 22 punkti, millega oli kahe teise meeskonnakaaslase kõrval resultatiivseim mängija. Aastatel 2013–2014 oli Spezza Senatorsi kapten. Hooaja 2012/13 esimeses pooles toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis Spezza Šveitsi kõrgliigaklubis Rapperswil–Jona Lakers.
Aastatel 2014–2019 mängis Spezza viis hooaega Dallas Starsi ridades. Aastatel 2019–2022 mängis ta kolm hooaega Toronto Maple Leafsis.
Aastatel 2008 ja 2012 valiti Spezza NHL-i tähtede mängule.
Sportlaskarjääri lõpetamisest teatas ta 2022. aasta mais.
Andreas Sandhagen
Andreas Sandhagen (ka:, juuni 1612 Nordhausen Thüringis, – 1657, Tallinn) oli Eesti ajaloolane ja politoloog.
Seltõ rajoon
Seltõ rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Udmurtias. Piirneb loodes Kirovi oblastiga.
Läbi rajooni voolab Kilmezi jõgi.
Andreas Sandhagen
Elulugu
Ta õppis aastast 1623 Leipzigi Ülikoolis, siis Helmstedti ja Greifswaldi (1634) ning Königsbergi Ülikoolis (aastast 1637). Tartu Ülikooli immatrikuleeriti ta 1639. aastal. Oli aastatel 1639–1642 Tartu Ülikooli sekretär, 1643–1645 ja 1649–1650 ajaloo ja poliitika professor, ühtlasi aastast 1645 Tallinnas Oleviste kiriku diakon.
Alksniai kihistik
Kihistiku stratotüüp on Svedasai 252 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 553–558,9 meetril. Kihistikul lasub Margėnai kihistik. Kihistiku suurim paksus on 17 meetrit.
Kihistiku kivimiteks on hall detriiti sisaldav sõlmjas lubjakivi ja rohekashall mergel.
Seltõ rajoon
Rajoon jaguneb 9 külaasunduseks (сельское поселение).
Custeri maakond
Custeri maakond on maakond mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Seltõ rajoon
2002. aasta rahvaloenduse andmeil olid 58% elanikest udmurdid ja 40% venelased.
Woldemar Hermann von Löwenstern
Woldemar Hermann von Löwenstern (vene keeles Владимир Иванович Левенштерн) (8. detsember 1776 Raasiku mõis Harjumaa – 21. jaanuar 1858 Peterburi) oli Vene sõjaväelane (kindralmajor), Raasiku ja Kambi mõisa omanik.
Elulugu
1794. aasta detsembris viidi ta üle ratsakaardiväkke vahtmeistriks, 1795. aastal määrati ta Ukraina kergratsaväepolku rittmeistriks (polk nimetati varsti ümber Starodubski kürassiiripolguks), mille koosseisus osales ta Napoleoni sõdades Vene vägede sõjakäigus aastatel 1798–1799 Prantsuse vägede vastu Reini jõe piirkonnas.
1812. aastal alanud Napoleoni Venemaa sõjakäigu ajal asus Löwenstern uuesti teenistusse ja määrati sõjavägede ülemjuhataja adjutandiks. Vene vägede poolt sõja algetapil sooritatud taganemismanöövrite ajal Vilnost Drissasse koostas ta ülemjuhataja krahv Michael Andreas Barclay de Tolly ja siis Mihhail Kutuzovi juures keisrile esitatavaid salajasi ettekandeid ning oli seejärel parlamentäärina Prantsuse vägede sõjalaagris, kus tegeles ka luurega.
Kadrina kiriku orel (album)
"Kadrina kiriku orel" ("Die Hermann-orgel in der Katharinen-kirche in Kadrina/Estland") on orelipalasid sisaldav CD-album, mis anti välja 2008. aastal.
Woldemar Hermann von Löwenstern
Elulugu
1813. aastal ülendati ta alampolkovnikuks "julge ja jõulise rünnaku eest Borodinos (26. aug/7. sept. 1812)" ja teda autasustati Püha Vladimiri ordeniga tegevuse eest Smolenski lahingus (5/17 aug. 1812), Bernburgi vallutamise eest sai Rootsi Mõõgaordeni ja Göttingeni vallutamise eest II klassi Püha Anna ordeni teemantidega.
Kadrina kiriku orel (album)
Plaadi helimaterjali salvestasid sama aasta 31. juulil Kadrina Katariina kirikus Lääne-Virumaal Raivo Narits ja Ants Viermann. Albumi vahelehe fotode autorid on Kaupo Kikkas ja Rein Sikk; vahelehe tekstid koostas Külli Erikson ja Janis Kalnins; saksakeelse teksti korrektuuri tegi Alexander Eckert; trükitud Folger Arti trükikojas.
Woldemar Hermann von Löwenstern
Elulugu
Pärast Löwensterni Prantsusmaalt naasmist arvati ta 30. aprillist 1823 sõjaväeteenistusest riigiteenistusse tõelise riiginõuniku teenistusastmes. 14. septembril 1826 võeti Löwenstern uuesti sõjaväeteenistusse polkovnikuna ning määrati Tallinna 2. komandandiks.
6. detsembril 1826 ülendati Löwenstern kindralmajoriks ning määrati teenistusse 3. tragunidiviisi ülema juurde.
1828. aastal oli Löwenstern Vene-Türgi sõja ajal Valahhia kuberner.
19. märtsil 1828 määrati Löwenstern 3. ulaanidiviisi 2. brigaadi ülemaks, 28. mail 1829 arvati ratsaväe teenistusest välja ja vabastati sõjaväeteenistusest 8. jaanuaril 1838, koos õigusega kanda mundrit ja täie palga ulatuses pensionile. Pärast pensionile minekut elas ta suviti Raasiku mõisas ning veetis talved Peterburis.
Ta suri 21. jaanuaril 1858 Peterburis 82. eluaastal.
Teosed
Löwenstern kirjutas oma elust mälestusteraamatu, mis ilmus algul saksa keeles ja hiljem tõlgiti ka prantsuse keelde:
Isiklikku
Woldemar Hermann von Löwenstern sündis Raasiku mõisniku Hermann Ludwig von Löwensterni ja Hedwig Margaretha (1756–1799), Fabian Ernst Stael von Holsteini tütre pojana.
Löwenstern abiellus 1804. aastal krahvinna Natalie von Tiesenhauseniga (?–1809), teist korda abiellus ta 1821. aastal Peterburis Sophia Mihhailovna Obreskovaga.
Karl (Tescheni hertsog)
Karl Ludwig Johann Joseph Laurentius (5. september 1771– 30. aprill 1847) oli Tescheni hertsog, Austria generalissimus, feldmarssal, väejuhataja, sõjateoreetik, armee reformaator, Teutooni ordu kõrgmeister ja sõjaminister, kes osales Prantsuse revolutsioonisõdades ning Napoleoni sõdades. Ertshertsog. Ta oli ta oli üks 19. sajandi tähtsamaid ja edukamaid väejuhte, kes suutis lahinguväljal isegi Napoleonit võita. Ta viis läbi hulga reforme, mis moderniseerisid Austra armeed. Waterloo lahingu võitja, Wellingtoni hertsog, pidas Karli Prantsuse-vastase koalitsiooni parimaks väejuhiks.
Nooruspõlv
Karl sündis pere viienda lapsena 5. septembril 1771 Firenzes. Karl oli lapsena häbelik ja delikaatne ning tema vanemad arvasid, et ta sobiks paremini kirikusse, kuna ta polnud ohvitseri jaoks piisavalt robustne. See muutus, kui tema isa (tema ema oli Napoli Maria Luisa), Tescheni hertsog, lubas oma õel Marie-Christine'il ja tema abikaasal Albertil Karli adopteerida. Nemad andsid talle Hollandis hea hariduse. Seal hakkas Karl ka sõjaväeelust huvituma. 1780. aastal, kui Karl oli vaid 8-aastane, sai ta jalaväerügemendi N. 3 inhaberiks, seda positsiooni hoidis ta kuni elu lõpuni. Samal aastal sai ta ka ooberstiks.
Osalus Prantsuse revolutsioonisõdades
Karl viidi Viini 1790. aastal ja ta liitus Austria armeega 1792. aastal, sama aasta ülendati ta kindralmajoriks. Tema sai oma esimese lahingukogemuse 11. juunil La Grisnelle juures kokkupõrkes. Sel aastal juhatas ta Jemappesi lahingus brigaadi. 1793. aastal paistis ta Aldenhoveni, Maastrichti ja Neerwindeni lahingutes välja ning autasustati selle eest Maria Theresia militaarordeni suurristiga. 1793. aastal, kui Karl oli 22-aastane, määrati ta Austria Madalmaade kuberneriks. Selles ametis ta kaua olla ei saanud, sest Madalmaad kaotati Prantsusmaale juba järgmine aasta. 1793. aastal oli temast saanud ka feldmarssal-leitnant ning hiljem veel Feldzeugmeister. 1794. aastal osales ta Tourcoingi (mille ajal oli tal ka epilepsiahoog ) ja Fleurusi lahingus, kus ta juhatas üht prints Josiase armee korpust.
1796. aasta sõjategevus Reini jõe ääres
1795. aastal viidi Karl üle Reini jõe rindele, kus temast sai pärast eelmise juhataja krahv Clerfayti tagandamist sealsete vägede ülemjuhataja. 1796. aastal võitles ta mitu lahingut Prantsuse kindralite Moreau ja Jourdaniga, mis näitasid tema suuri oskusi väejuhi ja manööverdajana. Sõjakäigu algul kaotas Karl aga lahingud Ettlingeni ja Neresheimi all.
Moreau ja Jourdani armeed Reini jõel tegutsesid iseseisvalt ja üksteisest eraldi. Seda ära kasutades saatis Karl Moreau peatamiseks vaid väikese väeüksuse Maximilian Anton Karl de Latouri juhatusel, kes esimest tagasi hoidis. Samal ajal liikus Karl oma peaarmeega Jourdani poole ning võitis teda 24. augustil Ambergi ja 3. septembril Würzburgi lahingutes. Pärast Jourdani taganemist jättis Karl maha üksuse Franz von Wernecki juhatusel, et teisi Prantsuse vägesid tagasi hoida ja liikus ise oma peaarmeega nüüd Moreau vastu. Moreau oli näinud edu Latouri vastu Biberachi lahingus ja suutis enne Karli kohale jõudmist Prantsusmaale taganeda. Siiski läks Moreau Karliga oktoobris Emmendingeni ja Schliengeni juures lahingusse, kuid kaotas ja oli sunnitud taganema.
Peale võitu Prantsuse armeede üle kuulutati Karl "Saksamaa päästjaks. "
Olenemata Karli edust Reinil läks Austrial mujal halvasti. Itaalias saavutasid Prantsuse väed Napoleon Bonaparte'i juhatusel suurt edu.
1797. aasta sõjategevus Itaalias
Et uustulnukast Prantsuse kindralit takistada, saadeti ertshertsog Karl 30 000 mehega 1797. aastal Itaaliasse, kus võttis üle sealsete vägede juhtimise. Napoleon oli eelmisel aastal asunud piirama Mantova kindluslinna, mida austerlased Dagobert Sigmund von Wurmseri ja hiljem Joseph Alvinczy juhatusel vabastada proovisid, kuid need katsed kukkusid täielikult läbi. Karl proovis Napoleoni takistada, kuid viimane suutis tema madala võitlusvaimuga väed taganema sundida. Tal ei jäänud midagi muud üle, kui Napoleoniga vaherahu sõlmida. Pärast Campo Formio rahu sõlmimist sai Karl Böömimaa kuberneriks.
1798.–1802. aasta sõjategevus
pisi|Ertshertsog Karl Teutooni ordu kõrgmeistrina. [[Carl Ludwig Hummeli maal|287x287px]] Teise koalitsiooni sõja alates saadeti Karl taas Reini äärde, kus tal tuli jälle rinda pista Jourdani ja nüüd ka Massenaga. Kuigi Karl arvas, et sealsed väed pole võitluseks veel valmis, astus ta siiski prantslastele vastu ja võitis Jourdani Ostrachi ja Stockachi lahingus. Pärast seda liikus ta oma armeega Šveitsi ja võitis seal Massenat 1799. aastal esimeses Zürichi lahingus, mille järel naasis ta armeega Reini äärde. Samal ajal tegutses Šveitsis ka Vene armee Suvorovi juhatusel. Tuues ettekäändeks oma halva tervise (tegelikuks põhjuseks oli, et ta ei nõustunud käskudega, mis Viinist tulid), lahkus Karl vägede juhataja kohalt ja loovutas selle Paul Kray von Krajowale. Tänu sellele ei saanud teda tulevastes Austria kaotustes 1800. aastal süüdistada. Karl naasis Böömimaale, kus ta organiseeris 25 000 mehelise korpuse. Pärast Hohenlindeni lahingut 1800. aastal alustas Moreau Prantsuse armee marssi Viini poole, mida Karl, kes oli teenistusse naasnud, takistada proovis, kuid edutult. Ta oli jällegi sunnitud prantslastega vaherahu sõlmima, seekord Steyris.
1801. aastal sai Karl Teutooni ordu kõrgmeistriks (oli selles positsioonis kuni 1804. aastani).
1802. aastal plaaniti Regensburgis tema auks kuju ehitada ning talle riigi päästja tiitel anda, kuid Karl keeldus mõlemast austusavaldusest.
Tegevus sõjaministrina
1801. aasta algul määrati Karl Austria sõjaministriks. Selles ametis oli tal palju mõjuvõimu, tänu millele ta võis oma plaanitud reformid konservatiivsest sõjanõukogust, mille liikmed üksteisega vaid kaklesid, läbi suruda. Ta mõistis, et Napoleon on raskem vastane, kui teised arvavad. Karl koos oma venna, ertshertsog Johanni, Josef Hormayri ja Frederick von Gentziga moodustasid nõukogus sõda pooldava fraktsiooni, uskudes, et eelnevad rahulepingud prantslastega olid olnud vaid lühiajalised vaherahud.
Et riigi administratsiooniga paremini toime tulla, moodustati 1801. aasta 1. septembril Staats- und Konferenzministerium, mis koosnes sise- ja välispoliitika ning sõjaväe osakondadest. Karl määrati viimase osakonna juhiks. Uues ametis kujunes tema vastaseks välisminister Ludwig von Cobenzl. Siiski mõlemad nõustusid, et riigi administratsioonis on paberimajandus liiga mastaapne. Karl arvas ka, et ametnike arvu tuleks vähendada. pisi|Franz II, Püha Rooma keiser ning Karli vend. [[Friedrich von Amerling|Friedrich von Amerlingi maal 1832. aastast]] vasakul|pisi|183x183px|Ludwig von Cobenzl 1802. aasta oktoobris kirjutas Karl, kes oli naasnud oma Böömimaa, Galiitsia, Sileesia ja Moraavia provintside inspektsioonidelt, Franz II-le (enda vennale) essee, milles kritiseeris Austria senist poliitilist ja majanduslikku olukorda. Essees väitis Karl, et need probleemid, mis põhjustasid Prantsusmaal revolutsiooni, on nüüd tekkinud ka Austrias. Karl tõi essees välja veel probleeme rahanduse, kohtusüsteemi ning ametnike suhtumise ja oskuslikkusega.
Karl oli ka otsustanud Austria väeüksused üle terve riigi laiali paigutada, see pidi vähendama provintside peal olevat survet väeosasid ülal pidada. Cobenzl ei nõustunud sellega, mille tõttu kasvasid tema ja Karli lahkhelid aina suuremaks. Karl lasi korraldada sõjalisi manöövreid, mida Cobenzl oli tahtnud, kuid see nendevahelisi suhteid paremaks ei teinud, kuna Karl määras neid juhatama oma alluva, Peter Duka von Kadari, keda Cobenzl ei usaldanud. Vastuolud viisid selleni, et Cobenzli ja Franz de Paula von Colloredo-Wallsee soovil määrati kortermeister-kindraliks Karl Mack von Leiberich, kes vastutas mõnede reformide korraldamise eest. See muudatus vähendas Karli mõjuvõimu, kuid sõjaministriks jäi ta edasi. Cobenzl ja Colloredo pidasid Karli liialt pessimistlikuks, nii et Mack pidi sõjaväe administratsiooni rohkem energilisust ja optimismi tooma.
Lühiajaline sõjaväeteenistus Itaalias 1805. aastal
Karl oli proovinud keiser Franz II-t takistada Prantsusmaale sõja kuulutamises, teades, et armee pole selleks veel valmis. See tal aga ei õnnestunud. Kolmanda koalitsiooni sõja ajal juhatas ta Austria armeed Itaalias, kust Hofkriegsrat (sõjanõukogu) prantslaste pearünnakut. Seetõttu olid suurem osa Austria vägesid Itaalias, ligi 95 000 meest. Itaalias pidas Karl lahingu Prantsuse marssali Massenaga, kuigi oli plaaninud liikuda ka Viini poole. Caldiero all toimunud lahing osutus austerlastele aga kaotusteks. Veel suuremaks kaotuseks osutus Macki armee kapitulatsioon Ulmi lahingu järel ning siis hiljem ebaõnnestunud Austerlitzi lahing.
Karli poliitilised vaated Pressburgi rahu järel ning reformid
Pressburgi järel pidas Karl paremaks rahu tagajärgedega leppida ning isegi Prantsusmaaga koostööd teha. Tema arvates peaks Habsburgide monarhia konsolideerima oma võimu Doonau ümber, mitte sekkuma Saksamaa poliitikasse. Peale kolmanda koalitsiooni sõja lõppu keskendus Karl sõjaväe reformimisele. Selleks lasi ta keiser Franz II-l ennast 1806. aasta 10. veebruaril generalissimuseks ülendada. Selles uues ametis oli tal vaba voli armees hädavajalikke reforme läbi viia. Karl valis endale alluvateks veel Phillip Grünne, Maximilian von Wimpffeni ja Anton Mayer von Heldensfeldi (?).
Armeest saadeti erru 25 vanemat kindralit, kes asendati noorematega. Sõjanõukogu organiseeriti ümber, mistõttu oli see nüüd suuteline päevakorda tulevate sõjaliste küsimustega kiiremini tegelema. Terves armees rakendati ka rahuajal kehtiv formatsioon ning üksusi hakati koondama Prantsuse stiilis korpusteks. Sõdurite treenimiseks koosati uusi manuaale ning moodustati esimesed korrapärased kergejalaväe üksused (Feldjäger). Hobuste saadavuse ja hoolduse jaoks moodustati Equitationsinstitut, lisaks moodustati tavaelanikkonnast Landwehr.
Oma reformide koostades nägi Karl Austria suurima vaenlasena Venemaad. Karl pidas Austriale paremaks laieneda Balkanitesse, millele oleks aga ette jäänud mitte Prantsusmaa, vaid Venemaa. Kui Napoleon ja Aleksander 1807. aastal Tilsitis rahulepingu sõlmisid, kirjutas Karl Franzile, et Venemaa võib nüüd Moldaavia ja Valahhia annekteerimisega enda mõjuvõimu Doonaul laiendada. Lisaks pidas Karl riiki ühendavaks jõuks monarhiat, mitte bürokraatiat. Nagu Franzki, pidas Karl oluliseks säilitada regioonide kultuurilised ning poliitilised erinevused. Näiteks arvas ta, et Austria ja Ungari peaksid administratiivselt ühendamata jääma, nii et vajaduse korral saab ühe osa vägesid teises välja puhkenud revolutsioonide või mässude maha surumisel kasutada.
Kuigi Viini õukonnas levis soov uue sõja järele, mida õhutas välisminister Johann Philipp Stadion, oli Karl selle vastu. Olles varem korduvalt Prantsuse vägede vastu astunud, arvas ta, et Austria armeel on veel mitu aastat arenemiseks vaja, et nende tasemele jõuda. Ta hoiatas Franzi, et uue sõja alustamine Prantsusmaa vastu tähendaks monarhiale lõppu.
Napoleoni alanud sõjakäik Hispaania vastu tõi ka Karli sõjapooldajate hulka. Varem loodeti, et Napoleon piirdub vaid seni vallutatuga, Hispaania ründamine tõestas, et see arvamus on vale, kuna too oli Prantsusmaa käske alati täitnud. Nüüdsest rõhutas ka Karl keisrile sõja alustamise vajadust. Karli aitas võib-olla sõjapartei poolele viia ka tema lähikondlane ja nõunik Mathias von Fasbender. Ilmselt toetas Karl sõda vaid sellepärast, et sai selle ära hoidmise võimatusest aru.
1809. aasta sõjakäik
1809. aasta aprillis alustas Karl sõjakäiku Napoleoni liitlase Baieri kuningriigi vastu. Algne pealetung Prantsuse-Baieri vägede vastu läks edukalt, kuid neid ei suudetud piisavalt kiiresti üksteisest eraldada ning 16. aprillil ilmus lahinguväljale ka Napoleon (kes oli enne Pariisis olnud) ja võttis vägede juhtimise enda peale. Karl juhatas isiklikult kuut Austria korpust. Napoleon haaras initsiatiivi enda kätte ja hakkas austerlasi tiibadelt ja tsentrist ründama. Austria korpused Johann von Hilleri juhatusel sunniti Landshuti juures taganema, Karl jäi oma positsioonidele Eckmühlis.
Eckmühli lahing 22. aprillil 1809
Napoleon oli arvanud, et Eckmühlis on Louis-Nicholas Davout vastas vaid kolm rügementi, mitte ertshertsog Karli peaarmee. 21. aprillil sai Napoleon oma veast siiski aru ja kiirustas oma armeega põhja poole. 22. aprillil toimus tema ja Karli vahel Eckmühli lahing.
Lahing algas prantslaste rünnakutega Austria positsioonide vastu, mis ka väikeste kaotustega õnnestusid. Napoleon muutus enesekindlaks ja arvas, et järgmine päev hävitab ta terve Austria armee. Osa Austria väest võttis üles kaitsepositsioonid Landshutis, millega nad kaitsesid üle Isari jõe minevat silda. Selle silla suutsid prantslased aga järgmine päev vallutada ning austerlased kaotasid lahingus 8000 meest. Napoleon arvas jällegi, et tema vastas on peaarmee, kuid see oli liikunud Davout vastu ja vallutanud Regensburgi. Ka Karl arvas valesti, et Napoleon on tema ees, mitte ei juhata tema selja taha tunginud armeed. Järgnevas kähmluses kahe armee vastu pidi Karl üle Isari taganema ja armee kaheks jagama. Napoleon ei suutnud kumbagi neist osadest täielikult hävitada. Karl taganes Viini poole, Napoleon tema selja taga.
Asperni-Esslingi lahing 21.–22. mail 1809
Napoleon alustas oma vägede üle Doonau toimetamist 21. mail. Kuna jõe ületamine oli aeglane ja austerlaste tegevuse tõttu raskendatud (austerlased loopisid jõkke paate ja muud prahti, et prantslaste sildu lõhkuda), jõudis vaid väike osa (24 000) Napoleoni armeest üle Doonau. Massena 4. korpus hõivas Asperni ja Lannesi 2. korpus Esslingi küla. Austerlased alustasid korduvaid rünnakuid mõlema küla vastu, mis kestsid terve 21. mai, samal saabus üle jõe aina rohkem Prantsuse vägesid.
Napoleon kuulis jällegi, et sillad on kahjustatud, mis tähendas, et pikka aega pole tal lisavägesid saada. Kuna armeel oli püssirohi lõppemas, käskis Napoleon Lannesil Essling maha jätta ja kogu armeel Lobau saarele taganeda.
Wagrami lahing 5.–6. juulil 1809
pisi|Vägede paigutus Wagrami lahingus Pärast Asperni-Esslingit jäi Karl oma positsioonidele, kuid nüüd koondas need Wagrami küla ümber. Ta jättis oma tsentrisse augu, lootes Napoleoni lõksu püüda ja Cannae stiilis ümber piirata. Ertshertsog Johann pidi idast Prantsuse positsioone ründama.
6. juulil algasid austerlaste vasturünnakud, mis oleksid Napoleoni lõunast peaaegu ära lõiganud, kuid enne suudeti nad peatada. Nüüd asus Napoleon ise rünnakule ja murdis austerlaste vasakust tiivast ning tsentrist läbi. Ertshertsog Johanni väed jõudsid alles õhtupoolikul kohale ja suruti kerge vaevaga tagasi. Karlil oli veel reserve, kuid ta kasutas neid vaid taganemise katteks. Hiljem palus ta rahu ja alistus oma armeega Znaimis.
Hilisem elu
pisi|Ertshertsog Karli ratsamonument Pärast kaotust Wagrami lahingus ei juhatanud Karl enam ühtegi armeed ning temast sai lahingu kaotuses peamine süüdlane.
Karl oli õukonnas oma mõjuvõimu ja prestiiži kaotanud ning tulevastel 1813.-1815. aasta sõjakäikudel teda ignoreeriti. Siiski jätkas ta mitmete juhendite ja kirjutiste välja andmisega. 1815. aastal oli ta lühidalt Mainzi komandant. 1822. aastal sai temast Saksi-Tescheni vürst.
1835. aasta paiku kirjutas Karl (kellel oli siiani veel kangelase maine) uuele keisrile, Ferdinand I-le kirja, kus pakkus, et sõjaväes tuleks generalissimuse positsioon taastada. Viimane oli sellele aga vastu. 1841. aastal proovis Karl ertshertsog Albrechti sõjaväe valmisoleku puudumise eest hoiatada.
Karl Ludwig Johann Josef Laurentius suri 30. aprillil 1847 75-aastaselt. Ta maeti Viini keiserlikku krüpti (haud nr 122). 1860. aastal rajati Viini Heldenplatzi tema auks ratsamonument.
Perekond
vasakul|pisi|236x236px|Ertshertsog Karl koos oma perega. Maal aastast 1832. Pereliikmed vasakult paremale: [[Wilhelm (ertshertsog)|Wilhelm Franz Karl, Karl Ferdinand, Maria Theresia, Karl, Albrecht, Marie Karoline ja Friedrich Ferdinand Leopold.]] Ertshertsog Karl abiellus 17. septembri 1815 printsess Henriettaga. Neil oli seitse last:
Maria Theresia Isabella (sünd.1816), Albrecht (sünd. 1817), Karl Ferdinand (sünd. 1818), Friedrich Ferdinand Leopold (sünd. 1821), Rudolf (sünd. 1822), Maria Karoline (sünd. 1825) ja Wilhelm Franz (sünd. 1827).
Hinnang Karli väejuhiomadustele
Ertshertsog Karl rõhutas oma teostes tihti ettevaatlikust ning defensiivset sõjapidamist. Selliseid meetodeid kasutas ta aga siis, kui selleks tõesti lahinguväljal vajadus oli. Muidu oli Karl võimeline sooritama ka agressiivseid ning haaravaid manöövreid. Tema taktikaline oskus väeüksustega lahinguväljal ümber käia oli tolle aja väejuhtide seas üks kõige paremaid.
Karlil oli kombeks ka oma lahinguliinid välja sirutada ning nii vaenlane tiivalt ümber haarata. Kuigi see Napoleoni vastu ei töödanud, suutis ta nii võita mitut Prantsuse kindralit. Lisaks oli tal kombeks oma väed lahinguväljal alati kahte liini ning reservi formeerida. Reserv pidi lahingus aga vaid taganevaid vägesid katma.
Karli 1796. aasta sõjakäiku peetaks ajaloolaste seas veatuks. Tema kaotuses 1809. aastal süüdistatakse vaid vaenlase suurt arvulist ülekaalu ning omaenda sõdurite väheid kogemusi. Siiski on tema kuuenädalast tegevusetust peale Asperni-Esslingi lahingut kritiseeritud.
Karli sõjateoreetilised kirjutised on sõjapidamise evolutsioonis olulisel kohal, kuigi juba 1806. aastaks võib neid pidada aegunuks. Karl pani suurt rõhku ettevaatlikusele ning strateegiliste tugipunktide hoidmisele. Oma õpetustes rõhutas Karl alati, et sõjategevuses ei tohiks liialt ohtlikke manöövreid sooritada, kui just sooritaja armee pole täiesti kindlas olukorras. Siiski ta ise seda reeglit alati ei järginud, mis just aitaski tal saavutada selliseid suuri võite nagu 1796. aastal.
Strateegiliste tugipunktide vallutamine oli Karli arvates olulisem, kui vaenlase armee purustamine. Selle mõtteviisi ebapraktilisust näitas 1809. aasta sõjakäik. Ka Preisi sõjateoreetik Clausewitz on Karli selles osas kritseerinud, öeldes, et ta peab geograafilisi punkte liialt tähtsaks.