cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti Iseseisvuspartei
Ajalugu
2010. aastal tegi Vabariiklik Partei (VP) Eesti Iseseisvusparteile (EIP) ühinemisettepaneku, mille see oma korralisel üldkoosolekul 29. mail 2010 heaks kiitis. 20. mail 2011 sõlmisid Vabariiklik Partei ja Eesti Iseseisvuspartei ühinemislepingu. Ühinemine jõustus 12. jaanuaril 2012, mil ühendava ühingu Eesti Iseseisvuspartei registrikaardile tehti ühinemiskanne. 13. jaanuaril 2012 kustutati Vabariiklik Partei erakonnaregistrist.
Esimehed
21.12.1998 – 02.01.2003	Olavi Tutt
02.01.2003 – 03.01.2004	Vello Leito
03.01.2004 – 22.01.2005	Anti Poolamets
22.01.2005 – 18.04.2015	Vello Leito
18.04.2015 – 04.10.2022 Sven Sildnik ( Kivisildnik )
Valimistulemused
1995. aasta Riigikogu valimistel oli TEE (Tuleviku Eesti Erakond) nimekirjas 102 kandidaati, kes kogusid 13907 häält ehk 2,57 protsendi valijate toetuse.
1999. aasta Riigikogu valimistel TEE (Tuleviku Eesti Erakond) oma nimekirjadega ei osalenud.
2002. aasta kohalike omavalitsuste valimistel EIP oma nimekirjadega ei osalenud.
2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistel EIP oma nimekirjadega ei osalenud.
2005. aasta kohalike omavalitsuste valimistel oli EIP oma valimisnimekirjaga esindatud 12 omavalitsuses. Nimekirjas oli 48 kandidaati (eesotsas Leo Tammiksaar, Peeter Paemurru, Ülo Niitmäe, Agu Hollo, Tõnis Tulp), kes kogusid 687 häält ehk 0,14 protsenti valijate toetuse. Ainsana osutus valituks Agu Hollo Haanja vallas.
2007. aasta Riigikogu valimistel oli EIP nimekirjas 10 kandidaati (eesotsas Vello Leito, Sven Sildnik, Leo Tammiksaar, Kaido Nõmmik, Jaanus Koorep), kes kogusid 1273 häält ehk 0,2 protsendi valijate toetuse.
2009. aasta Euroopa Parlamendi valimistel EIP oma nimekirjadega ei osalenud. Vaatamata algsele plaanile osaleda osutus osalemine EIP jaoks liiga kulukaks. Raha otsustati säästa kohaliku omavalitsuse volikogude valimiste ajaks.
2011. aasta Riigikogu valimistel oli EIP nimekirjas 16 kandidaati ( eesotsas Vello Leito, Kaido Nõmmik, Leo Tammiksaar, Kalju Mätik ), kes kogusid 2570 häält ehk 0,4 protsendi valijate toetuse.
2013. aasta kohalike omavalitsuste valimisi EIP boikoteeris. Otsust põhjendas erakonna esimees 9. septembri pressiavalduses, öeldes muuseas, et "kohalikul tasandil olukorda paremuse poole pöörata ei saa, sest riigikogu poolt on igasugune areng blokeeritud". Ühtlasi nimetas Vello Leito KOV 2013 valimisi näidishukkamiseks, kuna "Riigikoguparteid on neli aastat ilma propagandalimiitideta ja raskerahaliste kulutustega eksponeerinud end kartellimeedias ja riiklikus meedias. Kõik see on võrdväärne tasuta/tasulise valimiskampaaniaga. Riigikoguvälised erakonnad praktiliselt mingit meediaruumi pole saanud, isegi mitte Eesti Rahvusringhäälingus". Selle pressiavalduse, mida eesti meedia ei kajastanud, lõpetuseks teatas Leito, et EIP on juba ammu alustanud ettevalmistusi Riigikogu valimisteks, sest nendel olevat erakond soodsamas olukorras.
2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel oli EIP nimekirjas 7 kandidaati (Vello Leito, Hardo Aasmäe, Juku-Kalle Raid, Sven Sildnik, Merle Jääger, Emil Rutiku ja Õie-Mari Aasmäe) kogusid 4158 häält ehk 1,3 protsendi valijate toetuse.
2017. aasta kohalike omavalitsuste valimistel EIP oma nimekirjadega ei osalenud.
Carl Immanuel Philipp Hesse
pisi|Carl Immanuel Hesse pisi|Carl Immanuel Hesse haud [[Jõhvi kalmistul]] Carl Immanuel Philipp Hesse (13. juuni 1875 Sangaste – 18. detsember 1918 Maidla mõis Lüganuse kihelkonnas Viru kreisis (mõrvatud bolševike poolt)) oli luterlik koguduseõpetaja.
Carl Immanuel Philipp Hesse õppis Kuressaare Gümnaasiumis ja aastail 1894–1900 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaasta tegutses 1903. aastal Viljandis ning ordineeriti 30. mail 1904 Viljandi abiõpetajaks.
Aastatel 1904–1907 teenis Viljandi abiõpetajana, aastatel 1907–1918 Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja (oli aastatel 1915–1916 pagendatud Siberisse Irkutskisse).
1918. aasta novembris varjas Hesse end koos naise ja nelja väikese lapsega tuttava kooliõpetaja juures Lüganuse kihelkonnas Rääsa külas Eesti Töörahva Kommuuni eest, kuid kolm soldatit vahistasid ta ja viisid Maidla mõisa, kus ta 18. detsembri hommikul maha lasti.
Eesti Iseseisvuspartei
Üldkoosolek
Vastavalt EIP põhikirjale oli partei kõrgeim organ liikmete üldkoosolek.
Carl Immanuel Philipp Hesse
Carl Hesse on maetud Jõhvi kalmistule ning talle on paigaldatud mälestustähis ja -pink Jõhvi kirikusse.
Eesti Iseseisvuspartei
Juhatus
EIP esimehel, juhatuse esimehel ja peasekretäril oli õigus EIP-d ainuisikuliselt esindada. Teised juhatuse liikmed võisid parteid esindada ainult ühiselt. Juhatusel oli õigus kehtestada liikmetele kohustusi.
Carl Immanuel Philipp Hesse
Isiklikku
Ta laulatati 12. novembril 1908 Tallinnas Magdalene Aline Lemmiga.
Tema isa Theodor Heinrich Renatus Hesse oli 1871–1903 Sangaste kiriku koguduse õpetaja.
Eesti Iseseisvuspartei
Alusdokumendid
EIP põhikiri kinnitati 29. mai 2010 üldkoosolekul. See sätestab EIP olemuse, liikmesuse ja juhtimise.
Carl Immanuel Philipp Hesse
Isiklikku
Tema vend Albert Freimund Daniel Hesse oli 1905–1918 Sangaste koguduse õpetaja, teine vend Eduard Alexander Hesse oli luterlik vaimulik Jekaterinoslavis.
Eesti Iseseisvuspartei
Alusdokumendid
Viimati kehtinud programm võeti vastu 13. jaanuaril 2007. Programm määras kindlaks suunad, mida partei kavatses järgida valituks osutumise korral.
Carl Immanuel Philipp Hesse
Isiklikku
Tema vanaisa Conrad Eduard Hesse oli 1834–1880 Kuressaare Laurentiuse kiriku koguduse ülemõpetaja. Selle vanaisa teise poja poeg oli maailmakirjanik Hermann Hesse.
Tema äi Daniel Burchard Lemm oli Kadrina, Kuressaare ja Tallinna Toomkoguduse õpetaja.
Felipe Calderón
thumb|Felipe Calderón. Agencia Brasil, 6. oktoober 2006
Felipe de Jesús Calderón Hinojosa (sündinud 18. augustil 1962 Morelias Michoacánis) on Mehhiko poliitik. 1. detsembrist 2006 kuni 1. detsembrini 2012 oli ta Mehhiko president.
Eesti Vabariigi kultuuripreemia
Alates 2007. aastast määratakse kolm preemiat pikaajalise väljapaistva loomingulise tegevuse eest (nimetatud ka kultuuri elutööpreemiaks) ja viis preemiat eelmisel kalendriaastal avalikkuseni jõudnud väljapaistvate tööde eest (nimetatud ka aastapreemiaks). Varem on olnud preemiate hulk ja määramine aastati erinev.
Preemia andmiseks ettepanekute tegemise õigus on loomeliitudel ja teistel juriidilistel isikutel, kelle põhikirjas on sätestatud kultuuri- ja haridusalane tegevus, preemia senistel laureaatidel ning kohalikel omavalitsustel. Vabariigi Valitsus moodustab kultuuripreemiate komisjoni ja kinnitab selle koosseisu kolmeks aastaks. Komisjoni esimees on ametikoha järgi valdkonna eest vastutav minister, st kultuuriminister. Preemiad määrab Vabariigi Valitsus komisjoni esimehe ettepaneku alusel ja need antakse üle Eesti Vabariigi aastapäeval, 24. veebruaril.
Dennis Rodman
Dennis Keith Rodman (sündinud 13. mail 1961 Trentonis New Jersey osariigis) on USA endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 14 hooaega ja tuli viiekordseks NBA meistriks.
NBA karjäär
Dennis Rodman värvati 1986. aasta NBA draft'i 27. valikuna Detroit Pistonsisse, kelle eest mängis ta seitse hooaega. 1989. ja 1990. aastal Pistonsiga NBA meistriks tulnud Rodman tõi oma parimal, 1991/92. hooajal keskmiselt 9,8 punkti, 18,7 lauapalli ja 2,3 resultatiivset söötu mängus.
1993. aastal siirdus Rodman kaheks hooajaks San Antonio Spursi ja seejärel 1995. aastal kolmeks hooajaks Chicago Bullsi. Viimase eest mängides krooniti Rodman 1996., 1997. ja 1998. aastal Michael Jordani ja Scottie Pippeni kõrval kolm korda järjest NBA meistriks.
NBA karjääri viimasel kahel hooajal mängis Rodman vastavalt Los Angeles Lakersi ja Dallas Mavericksi eest.
Korvpalliväljakul oli Rodman ennekõike tuntud kui vihane võitleja kaitses ja tõenäoliselt üks NBA ajaloo parimaid lauavõitlejaid, kuna ta oli aastatel 1992–1998 seitse hooaega järjest NBA liider lauapallide arvestuses.
Baškiirid
pisi|Baškiir. S. M. Prokudin-Gorski foto (1909–1915)
Baškiirid (endanimetus башҡорттар) on turgi rahvas, kelle peamine asuala on Venemaal Uuralite lõunaosas Baškortostanis ja naaberaladel. Kõnelevad turgi keelte kõptšaki-bulgaari rühma kuuluvat baškiiri keelt, paljud baškiirid peavad emakeeleks tatari keelt.
Arv
2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 112 baškiiri (55 meest ja 57 naist). Neist 27 emakeel oli baškiiri keel ja 38 olid Eesti kodanikud.
Ajalugu
Baškiiride elualad allusid keskajal Kuldhordile ja seejärel selle järglasriikide valitsejatele: Kaasani khaanile, Nogai khaanile ja Siberi khaanile. Läänepoolsed alad allutati 1555. aastal Moskva tsaarile.
F1 Guitars
F1 Guitars on eesti ansambel, kes viljeleb akustilist elektroonika, džässi, fungi, flamenko, disko ja pungi sugemetega improvisatsioonilist muusikat. Enamik lugusid on pärit mängijate sulest.
Gaius Caesar
thumb|Kuju Karlsruhes, 2004 Gaius Caesar (Gaius Julius Caesar Vipsanianus; 20 eKr – 4 pKr) oli Vana-Rooma keisri Augustuse tütrepoeg, kasupoeg ja pärija, Marcus Vipsanius Agrippa ja Julia poeg.
Augustus adopteeris Gaiuse ja tema venna Lucius Caesari 17 eKr.
15-aastaselt (täisikka jõudnult) sai Gaius senati liikmeks. Aastal 1 pKr sai ta konsuliks ning talle anti tiitel princeps juventutis.
Pärast konsuliaega läks Gaius 1. aastal prokonsulina Partiasse. Seal kohtus ta 2. aastal Partia kuningaga, määras Armeeniasse sõltlasest kuninga ning surus seal maha mässu.
Artagira piiramisel sai Gaius raskelt haavata ning suri 18 kuud hiljem tagasiteel Rooma.
Kui Gaius ja Lucius olid mõlemad surnud, oli keiser Augustus sunnitud adopteerima Livia poja Tiberiuse.
Pärast Gaiuse ja Luciuse surma püstitati nende auks monumente ja nimetati hooneid.
Ely Ould Mohamed Vall
Ely Ould Mohamed Vall (araabia keeles إعلي ولد محمد فال; ‘Alī Wald Muḥammad Fall; 1953 Nouakchott – 5. mail 2017 Zouérat) oli Mauritaania sõjaväelane ja poliitik, auastmelt kolonel. Augustist 2005 kuni märtsini 2007 oli ta Mauritaania riigipea (ametliku tiitliga Sõjaväe Nõukogu Õigluse ja Demokraatia Eest esimees).
Ta oli pikaaegne Maaouya Ould Sid'Ahmed Taya liitlane ja aitas tal 1984. aasta detsembris riigipöördega võimule tõusta.
Alates 1987. aastast oli ta riigi politseijõudude juht.
Vall tuli võimule 3. augustil 2005 toimunud riigipöörde käigus, kui senine president Taya viibis Saudi Araabia kuninga Fahd ibn ‘Abd al-‘Azīz Āl Sa‘ūd matustel. Vall ei nimetanud ennast presidendiks, kuna leidis, et presidendi tiitlit võiks kanda ainult rahva valitud riigipea.
25. juunil 2006 võeti rahvahääletusel vastu uus põhiseadus, mis muuhulgas piiras ka presidendi valitsusaega. 19. novembril 2006 toimusid kohalike omavalitsuste ja parlamendi valimised. Märtsis 2007 toimunud presidendivalimiste järel astus Vall oma ametipostilt tagasi.
Pärast seda, kui Mohamed Ould Abdel Aziz viis 2008. aasta augustis läbi riigipöörde, kritiseeris Vall seda ja kandideeris 2009. aastal toimunud presidendivalimistel. Valimised võitis Aziz ja Vall kritiseeris tulemust, kui püüet legitimeerida 2008. aasta riigipööre.
Vall suri südamerabanduse tagajärjel 5. mail 2017.
Galerius
Galerius (Imperator Caesar Caius Galerius Valerius Maximianus Augustus); sünninimi Maximinus; 255 – 5. mai 311) oli Vana-Rooma keiser 1. maist 305 kuni surmani.
Kuulutas 311. aasta aprillis, veidi enne oma surma, kristluse praktiseerimise lubatuks Rooma keisririigi aladel.
Lisanimed: Germanicus maximus (293), Gothicus maximus (293), Aegyptiacus maximus (294), Thebaicus maximus (294), Sarmaticus maximus (294), Persicus maximus (295?), Britannicus maximus (296?), Carpicus maximus (297?), Medicus maximus (298), Adiabenicus maximus (298). Loomulik surm.
2015. aasta Ilmar Raua mälestusturniir
'''Ilmar Raua 49. mälestusturniir''' oli 2015. aastal Viljandis peetud järjekordne Ilmar Raua mälestusturniir males.
29. juunist kuni 5. juulini 2015 Viljandis asetleidnud 62 osavõtjaga rahvusvahelise turniiri koosseis oli komplekteeritud peamiselt Eesti maletajaist. Turniiril osales mitu külalissuurmeistrit: Lätist Arturs Neikšāns ja Normunds Miezis, Leedust Aloyzas Kveinys, Rootsist Erik Blomqvist, Valgevenest Aliaksiej Aliaksandraŭ ning Ameerika Ühendriikidest Jaan Ehlvest.
Karis
Karis (soome keeles Karjaa) on tiheasustusega paikkond (taajama) Soomes Uusimaa maakonnas, alates 2009. aastast osa Raseborgi linnast.
2015. aasta Ilmar Raua mälestusturniir
Lätit esindasid lisaks suurmeistritele rahvusvaheline meistrid Ņikita Meškovs ja Rolands Bērziņš.
Eesti maleparemikust osalesid suurmeistrid Kaido Külaots ja Igor Švõrjov ning rahvusvahelised meistrid Olav Sepp, Tarvo Seeman ja Ottomar Ladva. Kaasa tegid ka tulevased rahvusvahelised meistrid Juri Krupenski, Andrei Šiškov ja 17-aastane Ilja Siroš.
Turniiri peakohtunik oli FIDE arbiiter Marek Kolk, kohtunik Gert Elmaste ja turniiridirektor Toomas Valgemäe. Mängiti Šveitsi süsteemis 9 vooru.
Turniiri lõpptulemus
Turniiri võitis 32-aastane Läti suurmeister Arturs Neikšāns. Aasta varem Raua mälestusturniiri võitnud Aliaksandraŭ jäi seekord jagama teist kohta. Eesti maletajaist pääses esiviisikusse Kaido Külaots.
Naistest oli edukaim Mai Narva (üldarvestuses 18. koht). Järgnesid Tuuli Vahtra (31. koht) ja Regina Narva (32. koht).
Järvenpää
Järvenpää on linn Soomes Uusimaa maakonnas. Asub Helsingist 37 km põhjas Helsingi–Riihimäe raudtee ääres.
Naabervallad on Mäntsälä, Sipoo ja Tuusula.
Järvenpää alev eraldati Tuusula vallast 1951. aastal. Linnaõigused sai 1967. aastal.
Pia Hanslep
Pia Hanslep (kuni 2010 Pia Paris; sündinud 6. juulil 1979) on eesti kunstnik, ajakirjanik ja õpetaja.
Ta on lõpetanud Miina Härma Gümnaasiumi ja 2002. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli algklassiõpetajana. Tema uurimus "Lapsevanemate ja kooli suhted" pälvis 2002. aasta üliõpilaste teadustööde riiklikul konkursil diplomi.
2006–2010 õppis ta Tallinna Ülikooli magistriõppes multimeediumi ja õpisüsteemide erialal, kus kirjutas magistritöö "Taskuhääling raadiojaama laiendusena Pereraadio näitel".
Aastatel 2002–2003 elas ta mõnda aega Prantsusmaal Taizé kloostris ning 2004–2005 Augustinuse õdede kloostris Hollandis Utrechtis.
Aastatel 2003–2004 oli ta Tallinnas Vanalinna Hariduskolleegiumis inglise keele õpetaja.
Ta oli 2005–2006 Tartu Kommertsgümnaasiumi algklassiõpetaja. Samuti on ta olnud EELK Tallinna Kaarli koguduses ja EELK Maarja-Magdaleena koguduses pühapäevakooli õpetaja.
2011–2013 oli ta Tartu Pauluse lastehoiu juhataja-õpetaja.
Pia Hanslep tegi aastatel 2006–2016 saateid Tartu Pereraadios.
2014. aprillist on Pia Hanslep ettevõtte Hanslep Disain OÜ kunstnik.
Aastail 2014–2016 töötas ta Tartu Salemi kirikus administraatorina.
Aastast 2021. töötab Pia Hanslep Palade Põhikoolis ja 2022. aastast ka Suuremõisa Lasteaed-Põhikoolis.
Isiklikku
Pia Hanslep on 2010. aastast abielus Rainis Hanslepaga ja neil on kaks last. Pia isa on alpinist Andres Paris, vanavanemad spordipedagoogid Hilja-Liivia Paris ja Peeter Paris (vanem). Ajakirjanik Krister Paris on Pia onupoeg.
Peipsiääre vald (1939)
Peipsiääre vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1949. Vallamaja asus tänapäeva Kolkja aladel.
Vald kuulus Riigivolikogu 49. valimisringkonda, kust valiti Ernst Haabpiht.
8. juunil 1949 vald likvideeriti ja ühendati Kavastu vallaga.
Pala vald (1939)
Pala vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga on vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Vald moodustati senise Pala valla maa-alast, välja arvatud Pällo, Kiisli ja Lea küla ning Halliku asundustalude piirkonnad, osa Saare metskonna Halliku metsandiku maa-alast ja Halliku mõisa järgi olevate talude nr 24, 25, 32, 33, 38 ja 46 heinamaatükkide maa-alad; senise Ranna valla maa-alast, välja arvatud Omedu ja Hansu küla piirkond, osa Saare metskonna Halliku metsandiku ning osa Ranna ja Roela mõisa järgi olevate talude heinamaatükkide maa-aladest; senise Kokora valla Viljuse küla maa-alast; senise Saare valla Saare metskonna Sõõru metsandiku kvartalite nr 30–34 ja 49–52 maa-aladest.
Vald kuulus riigivolikogu 49. valimisringkonda, kust valiti riigivolikokku Ernst Haabpiht.
Jaanilinna linnus
Jaanilinna linnus (soome keeles Iivananlinna, vene keeles Ивангородская крепость) on linnus Ingerimaal Narva jõe paremal kaldal Jaanilinnas. Linnuse nimi pärineb Moskva suurvürstilt Ivan III-lt, kes alustas 1492. aastal Liivi Ordu Narva Hermanni linnuse vastu oma linnuse rajamist.
Ajalugu
Võimalik, et esimese linnuse Narva jõe paremale kaldale ehitas juba Taani. Tõenäoliselt oli see puit-, muld- ja kuivmüüritisega kivilinnus nagu Tallinna Toompea esimene taanlaste linnuski. Selle jäänuseid otsiti 1960.–1970. aastate väljakaevamistel praegusest linnusest, kuid ei leitud midagi. Võimalik, et linnus asus hoopis ida pool Keldrimäel, sest sealt oli jõeületuskohta kergem kaitsta idapoolsete rünnakute eest. Novgorodi väed hävitasid üsna varsti taanlaste esimese linnuse. thumb|Jaanilinna linnus (vaade Narvast) thumb|Jaanilinna linnus (vaade Narvast)
Moskvalaste esimeses ehitusjärgus oli linnuses kivist ruudukujulise põhiplaaniga ja ruudukujuliste nurgatornidega tsitadell, kivist Nikolai kirik ja ülejäänud linnus oli tõenäoliselt puidust.
Moskvalased ehitasid linnuse uuesti üles. Teises ehitusjärgus (1496–1498) lisandus senise tsitadelli kaguküljele kivist korrapäratu ristküliku kujuline Suur Bojaarilinn, millel oli kuus suurt torni (neist 2 väravatorni). 1496. aastal linnuse taastamisel ja parendamisel ehitati ka kindluse kaitseks seitse torni: Uue värava torn, Proviandi torn, Lai torn, Uue vee torn, Vana värava torn, Ülemine torn ja Hädakella torn. Tornid on säilinud tänaseni, neljatahulistest (nurgatornid on ümarad) on kõige paremini säilinud Hädakella torn, mis oli 16. sajandil Jaanilinna kindluse peaväravaks.
Kolmandas ehitusjärgus (1507–1509) lisandusid kivist lääne- ja põhja-eeslinnus ja lisati ka kaks uut torni – Püssirohutorni ja Kaevutorn. Suurde Bojaarilinna ehitati kivist Jumalaema Uinumise peakirik.
Neljandas ehitusjärgus (1556) lisandus põhja-eeslinnuse põhjaküljele kivi-muldkindlustis Bojaarivall. Väiksemaid kindlustisi lisandus 16. sajandi esimesel poolel. Linnuse kõrvale kujunes paari aastakümnega asula.
Venelased vallutasid Liivimaa Ordu käest Narva linna 1558. aastal. Esimest korda olid Narva ja Jaanilinna linnus ühe valitseja käes ja moodustasid ühise kindlusehitiste kompleksi. Ivangorodist sai Narva linnaosa, mida hakati kutsuma vene Narva. Linnuse põhja-eeshoovi loodekülge ehitati Jaanilinna värav (1558).
Rootsi vallutas Jaanilinna uuesti 1581. aastal, kuid 1590. aastal võtsid venelased selle tagasi ja Täyssinä rahuga 1595. aastal jäi Jaanilinn Venemaa Moskva tsaaririigile. Uuesti vallutasid rootslased Jaanilinna 1612. aastal. Rootsi kuningas Gustav II Adolf andis Jaanilinnast ida poole tekkinud asulale 1617. aastal linnaõigused, kuid 1649. aastal liideti Jaanilinn Narvaga ja kuni jaanuarini 1945 kuulus Jaanilinn Narva koosseisu. Narva oli aga Läänemereprovintside Rootsi Ingeri Ingerimaa kuberneri residents (1651–1706).
Pärast Narva langemist Põhjasõjas 1704. aastal vallutasid venelased ka Jaanilinna. Järgnevalt kuulus Jaanilinn Narva linna osana Ingeri ehk Peterburi kubermangu koosseisu. Jaanilinn ühendati Eestiga (Eestimaa kubermanguga) 1917. aastal. Sakslased vallutasid Jaanilinna 1918. aasta veebruaris, kuid sama aasta novembris langes linnus punavägede kätte. Jaanuaris 1919 läks kogu Narva linn (koos Jaanilinnaga) Eesti Vabariigi kontrolli alla ning Nõukogude Venemaa tunnustas seda ametlikult Tartu rahulepingus (1920).
Linnuses paiknes Eesti Vabariigi ajal 1. Jalaväerügemendi väeosa, seetõttu pole linnust ka uuritud. Eesti idapiiri kindlustamise kavades oli Jaanilnnal eriline koht. Kui Laidoneri liini peamine vastupanupositsioon idast tulevale rünnakule pidi olema Narva jõe vasakkaldal, siis Jaanilinn moodustas jõe paremkaldal Eesti sillapea. Linnusesse ehitati 1938. aastal suurtükipatarei. Selle jaoks ehitati kaks raudbetoonalusega kohakindlat positsiooni Vene 1876/77. aasta mudeli 9-tollise (229 mm) mortiiri jaoks, üks raudbetoonalusega kohakindel positsioon 75 mm kiirlaskekahuri jaoks ja laskemoonaladu.
Kõik ehitised on praegu alles. Üks (lõunapoolne) mortiir on ka oma algses kohas ja on seega ainus säilinud Eesti Vabariigi suurtükk oma algsel positsioonil. Vene allikates on selle mortiiri nimi "1891. aasta haubits" (ilmselt konkreetse mortiiri väljalaskeaasta järgi).
Vana-Puka mõis
Vana-Puka mõis (saksa keeles Alt-Bockenhof, varem Bockenhof) oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal.
Jaanilinna linnus
Ajalugu
Pärast Eesti okupeerimist ja annekteerimist Nõukogude Liidu poolt 1940. aastal säilis Jaanilinn Eesti osana. Linnus sai olulisel määral kannatada Teises maailmasõjas. Pärast teistkordset okupeerimist 1944. aasta juulis eraldasid Nõukogude võimud jaanuaris 1945 Jaanilinna halduslikult ülejäänud Narvast, viisid selle üle Vene NFSV Leningradi oblasti koosseisu ning andsid Jaanilinnale 1954. aastal eraldi linna õigused.
Vana-Puka mõis
Mõisat mainiti esimest korda 1529. Esialgu oli mõisa nimi Perende ja seda mainiti 1543 kujul Perrend. Nimi tuli omaniku Lippold Perendi perenimest. Keskajal kuulus mõis Buxhoevedenitele.
Jaanilinna linnus
Ajalugu
1964. aastast hakati Ivangorodi linnust restaureerima, seni Narva linnuses tegutsenud arhitekt Henno Potti Eesti NSV Restaureerimisvalitsuse töörühm. Kümne aasta jooksul ehitati Eesti restauraatorite juhtimisel üles kolm torni (Kaevutorn, Püssirohutorn ja Asehalduri torn) kaks esimest korrust, täideti nende vaheliste müüride augud ja taastati osaliselt müüride kivivooderdis. pisi|Jaanilinna linnus (paremal) Jaanilinn kuulub praegu Venemaa Leningradi oblasti Kingissepa rajooni koosseisu. Linnust restaureeriti aastatel 1964–1975 Eesti ja 1985–1994 Vene restauraatorite poolt. Linnus on 1986. aastast avatud külastajatele.
Vana-Puka mõis
16. sajandi lõpus said mõisa omanikuks Bockid. Sajandi lõpus oli mõisa omanik Thomas Bock. Saksa keeles tähendab Bock või Buck sikku või sokku. See varieerumine on nii eesti kui saksa keelde andnud nimevariante, kus teine täht on kas o või u. Saksa keelde kinnistus o-ga variant Bockenhof, eesti keelde u-ga variant Puka. Need nimed tulevad mõisniku perenimest.
Jaanilinna linnus
Ajalugu
Vaade Jaanilinna linnusele koos Narva jõe ning Narva linnusega on kujutatud Eesti 5-kroonise rahatähe tagaküljel.
Vana-Puka mõis
Soome keeleteadlane ja Vabadusristi kavaler Heikki Ojansuu arvas, et nime alus on sama mis Soome kohanimel Putko ja saksakeelne nimi on rahvaetümoloogiline mugandus sellest. K. Uustalu lükkas selle väite ümber.
18. sajandil jagati Puka mõis kolmeks: Vana-Puka mõis ehk Alt-Bockenhof, Väike-Puka mõis ehk Klein-Bockenhof ja Vastse-Puka mõis ehk Neu-Bockenhof. 1819 said kõik mõisad sama omaniku. Väike-Puka karjamõisa nimeks kujunes eesti keeles Koosa ja Vastse-Puka karjamõisa nimeks Ruuna. Koosa mõis asus tänapäevases Kolli külas ja on tänapäevaks kadunud.
Johnson Toribiong
thumb|Johnson Toribiong Johnson Toribiong (sündinud 22. juulil 1946) on Belau poliitik.
Küljendustarkvara
Küljendustarkvara on raalkirjastamises rakendusprogramm, millega saab luua ja küljendada teksti, graafikat ja pilte sisaldavaid polügraafilise kvaliteediga dokumente – trükiseid (raamatuid, voldikuid, vihikuid jne), reklaame, elektroonilisi dokumente ning veebilehti.
Johnson Toribiong
Ta oli 15. jaanuarist 2009 kuni 17. jaanuarini 2013 Belau president.
Ta sai Washingtoni ülikooli õigusteaduskonnas 1972 juristiks ja 1973 magistriks. Ta on olnud Belau suursaadik Taiwanil.
4. novembril 2008 toimunud valimistel valiti ta Belau presidendiks. Tema vastaskandidaat oli toonane asepresident Elias Camsek Chin. Hääled jagunesid Toribiongi kasuks 1629:1499.
Pinus
Pinus näitab keha pinetatust mingis punktis. Pinus on määratud kolmel risttasapinnal esinevate pinedega.
Suvalistel pindadel esinevate pinede arvutamiseks kehtivad kõik pingete analüütilised ja graafilised seosed.
Heartbeat
"Heartbeat" on mitme teose pealkiri:
Karkkila linn
Naabervallad on Lohja linn, Loppi vald, Tammela vald ja Vihti vald.
Karkkila sai linnaõigused 1977. aastal.
Venemaa Ühendatud Energiasüsteemid
Venemaa Ühendatud Energiasüsteemid (ЕЭС России; Единые Энергетические Системы) oli Venemaa ettevõte, mis tootis (2007. aasta andmetel) umbes 70 protsenti Venemaal toodetavast elektrienergiast ning kolmandiku soojusenergiast. 2004. aastal omas ettevõtte 96 protsenti Venemaa kõrgepingevõrkudest ning üle 70 protsendi madalpinge ülekandeliinidest.
Aktsiaseltsi enamusosanik oli Venemaa Föderatsioon, suuremate osanike seas olid veel Gazprom ja Norilsk Nickel (Норильский никель).
Juhatuse viimane esimees oli Anatoli Tšubais, direktorite nõukogu juhatas Aleksandr Vološin.
Ettevõte likvideeriti 30. juunil 2008.
Veekoguja-leht
pisi|[[Suur diskiidia|Suure diskiidia veekoguja-lehe illustratsioon]] Veekoguja-leheks nimetatakse epifüütide muundunud lehti, mis on kohastunud vihmavee kogumiseks või atmosfäärist ammutamiseks.
Ago Künnap
Haridus
Aastail 1948–1959 õppis ta Tallinna 10. Keskkoolis. Künnap lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1965. aastal cum laude. 1969 kaitses ta Tartus kandidaadiväitekirja filoloogias, 1971 filosoofiadoktori väitekirja Helsingi ülikoolis (väitekiri "System und Ursprung der kamassischen Flexionssuffixe") ning 1974 TRÜ-s filoloogiadoktori väitekirja teemal "Pööramine ja käänamine samojeedi keeltes" ("Склонение и спряжение в самодийских языках (сравнительно-исторический анализ первичных словоизменительных суффиксов)").
Teadustöö
1968. aastast töötab Künnap Tartu ülikoolis õppejõuna: aastail 1968–1971 oli ta soome-ugri keelte kateedri õpetaja, 1971–1972 vanemõpetaja, 1972–1974 nooremteadur, 1974–1976 vanemõpetaja, 1976. aastast professor ja 1977. aastast soome-ugri keelte kateedri juhataja 1992. aastast on Künnap uurali keelte korraline professor, 2006. aastast emeriitprofessor. 1964. aastast on ta õpetanud soome ja eesti keelt, kaugemaid sugulaskeeli, soome-ugri ja samojeedi keeleteadust, üldkeeleteadust. Tema uurimisteemad on uurali keelte struktuur ja areng, kontaktid mitteuurali keeltega, samojeedi keelte ajalooline morfoloogia. Temalt on ilmunud üle 200 teaduspublikatsiooni, sealhulgas 4 monograafiat. Ago Künnapi juhendusel on valminud vähemalt 6 kandidaadi- ja 13 magistritööd ning 5 doktoritööd. Tema juhendatud tööga said näiteks magistrikraadi Hagani Gayıblı (2005) ja Sven-Erik Soosaar (1998), doktorikraadi Triinu Ojamaa (2000).
1976–1984 oli Künnap filoloogiateaduskonna dekaan, 1993–1996 filosoofiateaduskonna dekaani kohusetäitja. 1992. aastast oli ta ka eesti filoloogia osakonna uurali keelte haru juhataja. Kümne aasta vältel töötas ta Soome ülikoolides, õpetades eesti keelt, selle ajalugu ja murdeid ning samojeedi keeli. 1973/74. õppeaastal oli ta samojeedi keelte külalislektor Helsingi ülikoolis.
1994–2005 oli Ago Künnap Ungari Vabariigi aukonsul Tartus ja Lõuna-Eestis. 1994–1997 oli ta Eesti Fennougristide Komitee esimees, aastast 1993 Eesti Hungaroloogia Komitee esimees. Künnap on ajakirja "Fenno-ugristica" toimetaja. Ta on mitme rahvusvahelise teadusseltsi välisliige, 1997. aastast ka New Yorgi Teaduste Akadeemia liige. Künnap kuulub Kaitseliidu Tartu maleva Akadeemilisse malevkonda.
Keelepuu saagija
Varem oli Künnap tuntud muuhulgas kamassi keele viimaste kõnelejate avastajana, nüüd viimasel paaril aastakümnel teatakse teda eelkõige eestlaste päritolu ja uurali keelte arengu varasema teooria, nn uurali keelepuu ründaja ning uue paradigma kehtestajana. Saatesõnas teosele "Fennougristika alused" kirjutas ta ise sellest 2001. aastal nii: "Kõnealune uus seletus on sündinud mitmete teadusalade esindajate ühistööna, kes on koondunud internatsionaalsesse multidistsiplinaarsesse töörühma The Roots. Töörühm on pidanud alates 1997. aastast kinniseid kutsutud osavõtjatega sümpoosione "Põhja-Euraasia rahvaste ja keelte juured", mille ettekanded on avaldatud kogumikena /---/. Maailma ajaloolises keeleteaduses on tänapäeval käimas radikaalne paradigma muutus, nii et uralistika praegust küllalt järsku uuenemist võib vaadelda ühe osana sellest globaalsest protsessist."
Töörühmas osalesid muuhulgas inglise arheoloogid Marek Zvelebil ja Pavel Dolukhanov ning soome arheoloog Milton Nuñez. Künnapiga koos on uut paradigmat kujundanud soome lingvist Kalevi Wiik ja ungari lingvist János Pusztay. Sarnaseid vaateid jagab Cambridge'i ülikooli arheoloogiaprofessor Colin Renfrew.
Eesti keele asendit kahes paradigmas on Künnap võrrelnud järgmiselt: "Eesti keele soomeugrilise lähtetaustaga on liialdatud selles mõttes, et on arvatud, nagu oleksid eesti keeles kunagi esinenud peaaegu kõik need jooned, mis iseloomustavad idapoolsemaid soome-ugri ja samojeedi keeli. Et paljud neist joontest praegu eesti keeles puuduvad või nende olemasolu pole üheselt selge, siis oletatakse, et nad on varem ikkagi esinenud, hiljem aga ära kadunud või tuhmunud. Niisugune oletus pole tegelikult millegagi põhjendatud. Pigem on alust arvata, et hulk selliseid jooni pole eesti keeleni kunagi ulatunudki, ei ajas ega ruumis. Need, mis aga on ulatunud eesti keelde näiliselt üksikute jälgedena mingist suuremast tervikust, ei tarvitse üldsegi olla hävinud terviku jäänused, vaid hoopiski uue terviku sugenemisnähud."
Isiklikku
Ago Künnap on kunstniku ja luuletaja Asko Künnapi ning arhitekt Uko Künnapi isa.
Pühajärve vald (1939)
Pühajärve vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Vald moodustati senise Pühajärve valla maa-alast; senise Pilkuse valla Vidrike mõisa järgi olevast maa-alast; senise Palupera valla Meema, Laane, Lükerdi, Piilme, Madsa ja Pursa külade, Aidu ja Arula asunduste ning Tõnsa-Toomas nr. 19, Suure-Tõnsa nr. 19-a, Paekese-Endriko nr. 20, Paekese-Johan nr. 21, Kudse-Tõnis nr. 22, Kudse-Ans nr. 23, Kasemetsa nr. 23-a ja Lilleoru nr. 52 talude maa-aladest ning osa Vanamõisa piirkonnast; senise Vana-Otepää valla Poslovitsa talude maa-aladest.
Käijate maailmakarikavõistlused
Käijate maailmakarikavõistlused (IAAF World Race Walking Cup) on rahvusvahelise kergejõustikuliidu IAAF korraldatav käimisvõistlus. Esimene karikavõistlus käijatele toimus 1961. aastal ja see toimub iga kahe aasta järel paarisaastatel. Naised võtavad maailmakarikavõistlustest osa alates 1979. aastast.
Rannu vald (1939)
Rannu vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Palu külas. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Vald moodustati senise Rannu valla maa-alast, välja arvatud Kaugessaare küla talude nr. A-56–A-59 maa-alad; senise Valguta valla Metsküla, Ervu ja Kippastu külade ning Maarja asunduse maa-aladest, välja arvatud Metsküla küla Luuka ja Madise talude maa-alad.
26. august
26. august on Gregoriuse kalendri 238. (liigaastal 239.) päev. Juliuse kalendri järgi 13. august (1901–2099).
Nathan Deakes
2002. aastal võitis Deakes Rahvaste Ühenduse mängudel Manchesteris 50 km käimises kuldmedali. 2004. aasta maailmakarikavõistlustel sai ta 20 km käimises kolmanda koha. Samal aastal Ateena olümpiamängudel tuli ta 20 km käimises pronksmedalile.
2006. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Melbourne'is võitis ta kolm kuldmedalit, olles esimene 10 km, 20 km ja 50 km käimises. Ta on tulnud Austraalia meistriks 20 km käimises aastatel 2002–2006 ning 2006. aastal 30 km ja 50 km käimises. 2. detsembril 2006 käis ta Geelongis 50 km uue maailmarekordi ajaga 3:42.53.
2007. aasta maailmameistrivõistlustel Osakas tuli ta maailmameistriks 50 km käimises.
27px Olümpiamängudel
pronksmedal 20 km käimine 1:20.02
Maailmakarikavõistlustel
3. koht 20 km käimine 1:19.11
Rahvaste Ühenduse mängudel
kuldmedal 50 km käimine 3:52.40 kuldmedal 50 km käimine 3:42.53 kuldmedal 20 km käimine 1:19.55 kuldmedal 10 km käimine 39.36
CiTV
CiTV ehk Cable Interactive TV oli noortele suunatud kaabeltelevisioonikanal.
Kanal oli eetris 24 tundi ööpäevas.
Programmi kuulusid otsesaated, omasaated ja muusikavideod.
CITV alustas saadete edastamist saatega "Pimp TV" 1. detsembril 2005 kell 19.30. CITV lõpetas tegevuse 31. oktoobril 2006.
Algselt pidi ka telekanali nimeks saama Pimp TV, kuid Kultuuriministeerium ei aktsepteerinud seda nime.
Telekanali järglane oli Eeter TV.
Levon Ter-Petrosjan
Levon Ter-Petrosjan õppis Jerevani Riiklikus Ülikoolis ja Leningradi Riiklikus Ülikoolis orientalistikat ja kaitses viimases 1987. aastal doktorikraadi.
10. detsembrist 1988 kuni 31. märtsini 1989 viibis Ter-Petrosjan vangistuses, kuna osales Karabahhi komitees. Samal aastal valiti ta Pan-Armeenia Rahvusliku Liikumise juhatusse (sai hiljem selle esimeheks) ja Armeenia NSV Ülemnõukokku. 1990. aastal valiti Ter-Petrosjan Armeenia Vabariigi Ülemnõukogu esimeheks.
1991. aasta septembris valiti ta ülekaalukalt Armeenia esimeseks presidendiks. Ter-Petrosjani presidendiaega jääb võidukas sõda Mägi-Karabahhis, kuid ka suur majanduslik kitsikus. 1994. aastal keelustas ta suurimaks opositsiooniparteiks kerkinud Dašnaktshuthjuni.
1996. aastal valiti Ter-Petrosjan taas presidendiks, kuid seekord tabasid teda süüdistused valimiste võltsimises, aga ka majandushädade põhjustamises. Ter-Petrosjani ebapopulaarsusele aitas kaasa see, et ta oli asunud toetama lepituspoliitikat Aserbaidžaaniga, eeldades, et sõjas lüüa saanud Aserbaidžaan läheb aastatega aina tugevamaks. Karabahhiast pärit peaministri Robert Kotšarjani juhitud jäiga liini toetajad sundisid Ter-Petrosjani 1998. aastal ametist lahkuma.
Ter-Petrosjan tõmbus aastateks tagasi, pühendudes teadustööle.
2007. aasta lõpul teatas ta aga, et kandideerib 2008. aasta presidendivalimistel president Kotšarjani leeri kuuluva, tol ajal peaministriametit pidanud Serž Sargsjani vastu. Ter-Petrosjan tõusis populaarseimaks opositsioonikandidaadiks. Kampaaniat saatsid rängad vastastikused süüdistused.
19. veebruaril 2008 toimunud valimised võitis ametlikel andmetel esimeses voorus Serž Sargsjan, kogudes enam kui 50% häältest. Ter-Petrosjan, kes ametlikult sai 21% häältest, kuulutas valimised võltsituks ja ennast võitjaks. Opositsiooni protestimeeleavaldused kestsid 1. märtsini, mil protestijate laager jõuga laiali aeti. Hukkus 8 inimest, kuulutati välja erakorraline olukord, Ter-Petrosjan palus rahval laiali minna ning suleti koduaresti.
CITV
CITV (lühend nimest Children's ITV) on Suurbritannia ettevõtte ITV Digital Channels telekanal, mis on suunatud lastele.
Programm on eetris iga päev kella 6.00–18.00.
Kanal alustas tööd 1983. aastal.
IPod Shuffle
iPod Shuffle on helifailide esitamiseks mõeldud kaasaskantav digitaalne meediapleier, mille on välja töötanud Apple Inc. See on kõige väiksem mudel Apple iPodidest ning on esimene, mis kasutas välkmälu. Esimene mudel kuulutati välja Macworld Conference'il 11. jaanuaril 2005. Seni kõige uuem mudel, neljas, toodi turule 1. septembril 2010.
Shuffle'i tootmine lõppes 27. juulil 2017.
Esimene generatsioon
Esimese generatsiooni iPod Shuffle lasti välja 11. jaanuaril 2005, see kaalus 22 grammi ja oli disainitud nii, et sinna oleks lihtne laule peale panna ning mängida neid suvalises järjekorras. Sellel olid ainult mängi/paus, heli tugevuse ja järgmine/eelmine laul nupud. Apple väitis, et see oli tingitud sellest, et enamus iPodi kasutajatest oli jätnud iPodid shuffle-režiimi peale ja uus iPod Shuffle oli viis, kuidas lihtsustada seda ning teha see odavamaks. See toetub iTunesi autofilli funktsioonile, mis valib kasutaja muusikakogust (või konkreetsest kaustast) suvaliselt laule ning laadib neid mängijasse nii palju, kui selle mälu mahutada võimaldab. Esimesse versiooni mahtub kuni 240 laulu (1 GB mudel). See kasutab SigmaTeli STMP35xx System On A Chip (SOC) riistvara ning selle Software Development Kiti (SDK) versioon 2.6, välkmälu ICd ning USB kaudu laetavat liitium-polümeerakut. Sellel puudub ekraan ja mõnigi Apple'i suuremate iPodide funktsioon. Samuti ei saa seda kasutada iSynciga.
pisi|vasakul|Esimese generatsiooni iPod Shuffle iTunes pakub iPod Shuffle'ile uusi võimalusi, näiteks saab lugude bitikiirust muuta 128 kbit/s AAC-le. Teisendus tehakse automaatselt originaalfaili muutmata ja uuem (ning väiksem fail) laaditakse automaatselt iPodi. Varasemad iTunesi versioonid lubasid iPod Shuffle'i esitusloendit vaadata ja muuta ka siis, kui seade ei ole arvutiga ühendatud; järgmisel ühendamisel uuendati esitusloendit ka seadmes. See funktsioon ei ole alates iTunes 7-st enam võimaldatud. iPod Shuffle'i esipaneelil on nupud Esita/paus, Järgmine lugu/kiire edasikerimine, Eelmine lugu/kiire tagasikerimine ja helireguleerimisnupud. Teisel pool on aku märgutuluke ja lüliti, kust saab mängija välja lülitada, panna mängima laule järjest või suvalises järjekorras. Seade ühendatakse arvutiga sama USB-kaabli abil, mille kaudu laadib mängija akut. iPod Shuffle'it saab kasutada ka mälupulgana. iTunes annab kasutajale võimaluse määrata, kui palju kasutatakse mälu muusika ja kui palju teiste failide hoidmiseks.
Teine generatsioon
12. septembril 2006 teatas Apple teise generatsiooni iPod Shuffle'i ilmumisest, kutsudes seda kõige kantavamaks iPodiks kunagi. Algselt oli planeeritud müüki alustada oktoobris, kui tegelikult jõudis iPod Shuffle müügile alles 3. novembril 2006. Alguses oli teise generatsiooni iPod Shuffle'it saadaval vaid 1 GB hõbedane mudel, mis välimuselt sarnanes teise generatsiooni iPod Nano ja vanema iPod Miniga. Uus mudel oli üle poole võrra väiksem kui esimese generatsiooni mudel (41,2 × 27,3 × 10,5 mm). Apple väitis, et see on maailma kõige väiksem MP3-mängija. Selle suuruse sees oli ka iPod Shuffle'i rihmaklamber; tegelik mängija ise on veel väiksem, mängija kaalus ainult 15,5 g. Esimeses generatsiooni üks nupp, mis võimaldas panna mängima suvalises järjekorras või järjestatult ning välja lülitada mängija, on sellel mudelil muudetud kaheks erinevaks nupuks, et nii vältida töörežiimi kogemata valimist. Uus oli ka selle mängija vormindamine, kuna see versioon võimaldas end vormindada vaid FAT32e. Kõik varasemad mudelid võimaldasid vormindada kas Mac'i või Windowsi vormingusse. Teise generatsiooni iPod Shuffle USB-ühendust võimaldab eraldi seade, mis toimib dokkimisalusena. Teise generatsiooni iPod Shuffle võimaldab mängida MP3, MP3 VBR, AAC, Protected AAC, Audible (formaadid 2, 3 ja 4), WAV ja AIFF. Ka sellel versioonil pole ekraani, mistõttu ei saa esitada ka videovorminguid.
30. jaanuaril 2007 teatas Apple, et iPod Shuffle'it hakatakse müüma uutes värvides. Hõbedasele lisati nüüd roosa, oranž, roheline ja sinine. Uut värvi iPod Shuffle'itega tulid ka uue disainiga kõrvaklapid, mida hõbedasel komplektis ei olnud. 5. septembril 2007 teatas Apple neljast uuest värvist – türkiis, lavendel, piparmündi-roheline ja punane (Product Red). Vanades värvides (oranž, sinine, roheline ja roosa) tootmine lõpetati. 19. veebruaril 2008 tõi Apple turule 2 GB suuruse versiooni iPod Shuffle'i, mille hind algas US $69 ning see oli samades värvides, mis 1 GB versioon. Samal päeval alandati 1 GB versiooni hinda 79 USD-lt 49 USD-ni. Apple teatas 9. septembril 2008, et muudab taas iPodi värve, võttes kasutusele sinise, rohelise, roosa ja punase, viimane veidi heledam kui varasem variant.
Kolmas generatsioon
pisi|Kolmanda generatsiooni iPod Shuffle pisi|Kolmanda generatsiooni iPod Shuffle sisu Kolmanda generatsiooni iPod Shuffle toodi turule 11. märtsil 2009 ja Apple väitis, et see on "uskumatult väike" ja "esimene muusikapleier, mis räägib sinuga" – mõõtudega 42,5 × 17,5 × 7,8 mm. See oli saadaval kahes toonis – hõbedane ja must. See oli esimene iPod Shuffle'i versioon, millest on must mudel. Selles on kasutusel VoiceOver tehnoloogia, mis võimaldab laulude, artistide, albumite ja esitusloendite nimesid ette mängida 20 keeles kasutades Text-to-Speechi, mis on kaasatud iTunes'i versioonides 8 ja 9. Samuti saab sellel versioonil olla salvestatud mitu esitusloendit erinevalt varasematest versioonidest, millel sai salvestada vaid ühe esitusloendi. Kolmanda generatsiooni iPod Shuffle'il on heli reguleerimise ja järgmise/eelmise loo nupud lisatud kõrvaklappide külge. Seega ei saa teiste kõrvaklappidega heli reguleerida ning ka laule vahetada. Küll aga saab muusikat kuulata, kuna mängija hakkab automaatselt mängima, kui see sisse lülitatakse. Ametlikel klappidel on Apple'i poolt välja töötatud kiip, et mängijat kontrollida. DRM puudub, kuna krüpteeringut kasutatud ei ole. 9. septembril 2006 tõi Apple turule kolm uut värvi iPod Shuffle'it: roosa, sinise ja rohelise. Samuti tuli müügile 4 GB mudel, mille korpus on tehtud poleeritud roostevabast terasest.
Neljas generatsioon
pisi|Neljanda generatsiooni iPod Shuffle Apple teatas neljanda generatsiooni iPod Shuffle'ist 1. septembril 2010. Sellel on tagasi toodud esimese ja teise generatsiooni mudelitel olnud Mängi/Paus, loovalikute ja helitugevuse reguleerimise nupud. Kontrollnupp on 18% suurem, kui teise generatsiooni mudelil. iPod Shuffle suurus on 29 × 31,6 × 8,7 mm ja see kaalub 12,5 grammi. Sellel versioonil on ka kolmanda generatsiooni iPod Shuffle'il olnud VoiceOver funktsioon 25 erinevas keeles. Sellele on veel lisatud Apple'i Genius ja võimaldab kasutada mitut esitusloendit. Nagu eelminegi versioon, võimaldab see mängida MP3, MP3 VBR, AAC, Protected AAC, Audible (formaadid 2, 3 ja 4), WAV ja AIFF ja aku kestab 15 tundi. Müügile tuleb see viies erinevas värvis (hõbedane, roheline, sinine, oranž ja roosa). Erinevalt teisest generatsioonist ei ole sel kaasas dokkimisalust, vaid 45 mm USB-kaabel. Mängijaga kaasas olevatel kõrvaklappidel ei ole eraldi nuppe, kuid see mängija toetab nuppudega kõrvaklappe. Sellest müüakse 2 GB versiooni, mis Euroopas maksab 55 eurot.
Vastuvõtt ja mõju
iPod Shuffle avaldati samal ajal kui Mac Mini. Need kaks toodet koos näivad Apple'i teadliku otsusena saamaks osa odavamast turu poolest ja saavutamaks turul rohkem tähelepanu. Juba varem oli Apple'i iPodi (eriti iPod Mini) edu vähendanud odavamate välkmäluga pleierite osakaalu turul. 2005. aasta aprilliks oli iPod Shuffle tootja jaoks oma kasumlikkust juba tõestanud. Kuigi Apple ei ole välja käinud ühtegi iPod Shuffle'i müüginumbrit, siis analüütikud hindasid 5,3 miljonist müüdud iPodist Shuffle'i osaks umbes 1,8 miljonit. NPD Group arvas, et iPod Shuffle sai välkmäluga mängijate turuosast umbes 43%, olles turul olnud ainult 2 kuud. 2006. aasta septembris avaldas Apple'i CEO Steve Jobs, et Apple oli müünud selle ajaga 10 miljonit iPod Shuffle'it.
Vilkuva tulukese probleem
PC World teatas, et esimese generatsiooni iPod Shuffle'iga esines probleeme, mil seade ei funktsioneerinud korralikult ja vilkus vaid oranžja roheline tuluke. Kuna mängijal ei ole ekraani, siis ei ole kasutajal just lihtne probleemile jälile saada ja seade nõuab Apple'i tehnikute diagnostikat. Apple'i dokumentatsiooni järgi tähendab vilkuv roheline/oranž tuluke, et seadmel on mingi probleem. Kui seadme garantii kehtib, vahetab Apple seadme uue vastu tasuta välja. 26. oktoobril 2006 lasi Apple välja "iPod Shuffle Reset Utility", mis selle probleemi mõnel esimese generatsiooni iPod Shuffle'il lahendas. 2007. aasta märtsis tuli ka iPod Reset Utility, mis parandas probleemi ka teise generatsiooni iPod Shuffle'is.
Kolmanda generatsiooni kõrvaklapid
Erinevalt paljudest mp3-mängijatest, asusid kolmanda generatsiooni iPod Shuffle'i nupud kõrvaklappidel ning ilma õigete kõrvaklappideta ei olnud võimalik mängijat kasutada. Paljud kurtsid, et nuppe ei ole võimalik kasutada niiskete kätega. Hoolimata Apple'i väitest, et Shuffle on treeningul kasutamiseks ideaalne, on teateid nuppude mittefunktsioneerimisest niisketes tingimustes.
Gruusia õigeusu kiriku juhtide loend
''Siin on loetletud Gruusia õigeusu kiriku eestseisjaid (piiskoppe, patriarhe ja eksarhe) alates kristluse vastuvõtmisest riigiusuna 4. sajandil. ''
Kristjan Jõekalda
Kristjan Jõekalda (sündinud 14. septembril 1971) on eesti telesaatejuht ja suunamudija. Ta on õppinud Tallinna 13. Keskkoolis ning lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli telerežii erialal. 27. aprillil 2005 avaldati ajakirja Nädal lugejaküsitluse tulemused, mille põhjal tuli Jõekalda 433 häälega parima meessaatejuhi kategoorias teisele kohale Vahur Kersna (766) järel ja Hannes Võrno (401) ees. Ta on valitud neljal korral Eesti Meelelahutusauhindade jagamisel aasta meessaatejuhiks ja 2023 aastal valiti ta aasta suunamudijaks ning korra ka aasta meelelahutajaks. . Ta on mänginud tamburiini ansamblis Kala.
Gruusia õigeusu kiriku juhtide loend
Eksarhid
1801. aastal okupeeris Venemaa Gruusia. 11. veebruaril (vkj 30. jaanuaril) 1811 tühistasid tsaar Aleksander I ja Vene Õigeusu Kiriku Pühim Valitsev Sinod Gruusia õigeusu kiriku autokefaalia. Kirikust moodustati Vene Õigeusu Kiriku eksarhaat, mida juhtisid alates 20. juulist (vkj 8. juulist) 1811 Pühima Valitseva Sinodi ametisse nimetatud eksarhid.
Kristjan Jõekalda
Saated
Kristjan Jõekalda on koos Teet Margnaga juhtinud rännusaateid "Kaks kanget Lõuna-Ameerikas" (2009), "Kaks kanget Venemaal" (2011), "Kaks kanget Indias" (2013), "Kaks kanget Ameerikas" (2015), "Kaks kanget Kagu-Aasias" (2017),  Kaks kanget Sovjetistanis  (2019), "Kaks kanget Jaapanis" (2020) ja "Kaks kanget Mehhikos" (2022).
Gruusia õigeusu kiriku juhtide loend
Eksarhid
25. märtsil (vkj 12. märtsil) 1917 kuulutas Gruusia õigeusu kirik ennast taas iseseisvaks. Sama aasta 9. aprillil (vkj 27. märtsil) tunnistas autokefaaliat ka Venemaa Ajutine Valitsus ja 23. juulil (vkj 10. juulil) likvideeriti ametlikult Vene Õigeusu Kiriku Gruusia eksarhaat. Vene Õigeusu Kirik ilmaliku valitsuse otsuseid ei tunnustanud ja moodustas Gruusia eksarhaadi asemele Kaukaasia eksarhaadi, mis eksisteeris aprillini 1920.
Kristjan Jõekalda
Saated
Meelelahutussaates "Ice Dog M Show" etendas ta peategelast Ice Dog M-i.
Gruusia õigeusu kiriku juhtide loend
Eksarhid
Piiskopkondlikult juhtisid Gruusia eksarhid 1811–1817 Mtshetha piiskopkonda, aastatel 1818–1917 Kharthli ja Kahhethi piiskopkonda. Kõik nad kandsid kas peapiiskopi või metropoliidi tiitlit. Kaukaasia eksarhid kandsid aastatel 1917–1920 Thbilisi ja Bakuu metropoliidi tiitlit.
Patriarhid
25. märtsil (vkj 12. märtsil) 1917 taastas Gruusia õigeusu kirik oma autokefaalia ja koos sellega ka patriarhiameti. Vene Õigeusu Kirik tunnistas Gruusia kiriku autokefaaliat 1943. aastal, Konstantinoopoli oikumeeniline patriarhaat 1990. aastal.
Patriarhi ametlik tiitel on Kogu Gruusia katoolikos-patriarh, Mtshetha ja Thbilisi peapiiskop.
Monogeneetiline vulkaan
pisi|Šlakikoonused on tüüpilised monogeneetilised vulkaanid
Monogeneetiline vulkaan on vulkaan, mis on tegutsenud vaid ühe korra.