cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aischylos
Looming
Aischylos kirjutas Oidipuse-ainelise eepilise triloogia, millest säilinud on üksnes "Seitse Teeba vastu". Selle ainestik on mütoloogiline (Polyneikese sõjaretk kodulinna Teeba vastu), aga sisuliselt kujutab näidend polisliku elukorralduse võitu muistse hõimukorralduse üle.
Aischylose danaiidide-teemalisest triloogiast on samuti säilinud üks teos, "Palujannad". Selle teemaks on vastupanu idamaisele despotismile.
Ainus tervikuna säilinud triloogia "Oresteia" esietendus 458 eKr. Selle kolm osa kannavad nime "Agamemnon", "Hoefoorid" ehk "Kahjatoojad" ehk "Tõivutoojad" ja "Eumeniidid". Triloogia kujutab atreiidide suguvõsa verist saatust. Esimeses osas "Agamemnon" saabub Trooja sõjast koju Argose kuningas Agamemnon, kelle tapab ta naine Klytaimnestra, olles koos oma armukese Aigisthosega kuninga äraolekul riiki valitsenud. Teises osas "Tõivutoojad" viib Agamemnoni tütar Elektra koos tõivutoojate kooriga isa haual läbi ohvritalitust, seal kohtub ta võõrsilt saabunud venna Orestesega ja koos plaanivad nad kättemaksu isa eest. Orestes suundub oma identiteeti varjates paleesse, kus tapab Aigisthose ning pärast mõningaid kõhklusi ka oma ema Klytaimnestra, lahkudes asuvad teda jälitama kättemaksujumalannad erinnüsed. Viimases osas "Eumeniidid" leiab Orestes ajutise pelgupaiga erinnüste eest Apolloni templis Delphis, kus Apollon erinnüsed uinutab ning saadab Orestese Ateena. Ateenas korraldab jumalanna Athena kohtuistungi, mis lõppeb viigiga: Orestest ei mõisteta ematapus süüdi, kuid ka veritasu esindavate erinnüste au ei haavata, erinnüstest saavad heasoovijad ehk eumeniidid. "Oresteia" kajastas matriarhaadi ja patriarhaadi võitlust ning kujunes Ateena orjandusliku demokraatia ülistuseks. Ühtlasi on "Oresteia" tähtsaim kirjandusmälestis veritasu asendamise kohta riikliku õigusemõistmisega. Triloogia sai areopaagi auhinna.
"Aheldatud Prometheus" ei ole mõne uurija arvates Aischylose teos. Selles näidendis avaldus polise kodaniku kasvav iseteadvus.
Vaated
Müütidest võetud ainestikku kasutas Aischylos selleks, et väljendada oma suhtumist kaasaja poliitika ja kõlbluse probleemidesse. Vajaduse korral teisendas ta selleks müüte üsna vabalt nagu teisedki traagikud, erinevalt eepikuist, kes müüte võimalikult originaalitruult lavastada püüdsid.
Aischylos oli sügavalt veendunud jumaliku maailmakorralduse õigsuses ja selles, et igaüks, kes selle vastu välja astub, on õigusega määratud hukkumisele. Kuid nagu näha "Aheldatud Prometheusest", on siiski olukordi, kus maailmakorralduse vastu väljaastumine on õigustatud, kuigi see endaga huku kaasa toob. Aischylos kuulus vanasse ülikkonda ja oli sisimas tugevalt seotud selle maailmavaatega, aga siiski mõistis ta kodulinna Ateena demokraatiataotlusi ja püüdis neid oma kunstiga teenida.
Enesetapp oli Aischylose meelest õigustatud kustutamatu teotuse, viletsuse, parandamatu haiguse ja muu sellise korral.
Uuendused teatrikunstis
Aischylos andis tragöödiale klassikalise kuju. Ta rõhutas teatri iseseisvust ja eraldas tragöödia kultusest.
Aischylos muutis etenduse keskseks osaks tegevuse. Koorilaule tarvitas ta üksnes mõtisklusteks ja toimuva seletamiseks. Ehtsa dialoogi loomiseks tõi ta protagonisti kõrvale teise näitleja ja hiljem Sophoklese eeskujul kolmandagi.
Aischylos kasutas näidendites nukke, kes kujutasid surnuid või tummi.
Aischylos oli kuulus mitte üksnes tragöödiate, vaid ka saatüridraamade loojana. Tervikuna pole neist ükski säilinud, kuid saatüridraamast "Kalamehed" on säilinud pikki lõike. Vajaduse korral liitis ta kolm kokkukuuluvat näidendit triloogiaks, millest saatüridraama lisamisega saadi tetraloogia.
Aischylos tegi ka lavatehnilisi uuendusi.
Mõju
Aischylose mõtete ülevus, kujutlusvõime, jõuline dramatism ja väljendusrikas keel kindlustasid talle maailmakirjanduses koha juba eluajal. Tema loomingut tunnustati kogu antiikaja ja hiljem Bütsantsi ajal, eriti tegi seda bütsantsi filoloogia. Eriti suur mõju on olnud tema Prometheuse kujul, keda on korduvalt kujutatud nii uusaja luules kui muusikas.
Mihhail Epstein
Mihhail Epstein (Михаи́л Нау́мович Эпште́йн; sündinud 21. aprillil 1950) on vene kultuuriteoreetik ja esseist.
Tsementiit
thumb Tsementiit ehk raudkarbiid on raua ja süsiniku ühend, mille keemiline valem on Fe3C.
Ühendi süsinikusisaldus on 6,6%.
Tsementiit on väga kõva, kuid habras.
Tsementiit on austeniidi ja perliidi kõrval üks terase koostisosi.
400 meetri vabaujumine
400 m vabaujumine on spordiala, kus ujutakse vabas stiilis 400-meetrist distantsi.
Väike bassein (25 m)
<!--
-->
Saudi Araabia riaal
Käibel on 5-, 10-, 50-, 100- ja 500-riaalised rahatähed ning 1, 5, 10, 25, 50 halala ning 1 ja 2 riaali väärtuses mündid.
Ceuta
Ceuta (tamasikti Sibta) on Hispaaniale kuuluv linn Aafrikas, Gibraltari väina ääres Maroko rannikul.
Linnast oli pärit Muḩammad al-Idrīsī.
Ø
Ø (ø) on ladina kirja täht, mis on kasutusel fääri, norra ja taani keeles.
Arran
thumb|Arrani asend Šotimaa lääneosas Arran on saar Iiri mere Clyde'i lahes. Selle pindala on 425 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 874 meetrit, ja kuulub Suurbritanniale, täpsemalt Šotimaale.
2001. aasta seisuga elas Arranil 5058 elanikku.
Grand Island
thumb|Grand Island NASA satelliidifotol Grand Island on saar Niagara jões, joast ülesvoolu. Pindala 74 ruutkilomeetrit. Kuulub Ameerika Ühendriikidele. Saar moodustab haldusüksuse (town) New Yorgi osariigi Erie maakonnas. Elanike arv oli 18 621 (2000. aasta rahvaloendus).
Transponder
Transponder (ingliskeelsetest sõnadest transmitter 'saatja' + responder 'vastaja') on raadioside- ja kommunikatsiooniseade, mis kindla koodiga raadiosignaali vastuvõtmisel vastab või edastab sellele automaatselt kodeeritud võimendatud identimissignaaliga.
Transponderid jagunevad passiivseteks ja aktiivseteks.
Aktiivtransponderit kasutatakse laialdaselt lennujuhtimises, satelliittelevisioonis jm.
Raadiosagedustuvastus
Raadiosagedustuvastuses (RFID) koosnevad kahest komponendist: lugejast/kirjutajast ja transponderist. RFID-transponderid on tihti kaartide või kiipide sees ning neid kasutatakse inimeste või esemete tuvastamiseks. RFID-transponderid on enamjaolt passiivtransponderid ning lugeja tekitab elektromagnetvälja, mis annab transponderile energiat ning võimaldab lugeda või kirjutada sellele infot. Vähem levinud on aktiivsed ja poolaktiivsed RFID-transponderid. RFID-transponderid koosnevad mikrokiibist, millel on mälu info salvestamiseks, ning antennist, mis võimaldab transponderiga suhelda. RFID-transponderi mälu maht võib varieeruda 4 baidist kuni 8 kilobaidini, millele salvestatakse transponderi ainulaadne ID. Mälusse saab salvestada ka PIN-koode, krüptograafilisi võtmeid ja muid andmeid.
MAD
MAD võib tähistada:
Transponder
Satelliitside
Satelliitsides võtab transponder signaali vastu, võimendab ja töötleb seda ning saadab signaali edasi. Vastuvõetav signaal ja väljasaadetav signaal on eri sagedustel, et ei tekiks interferentsi. Sidesatelliidi transponder koosneb tavaliselt madala müraga eelvõimendist, ostsillaatorist ja sagedusmikserist, ribapääsfiltrist ja võimendist. Sidesatelliidi transponderid jagunevad konventsionaalseteks ja regeneratiivseteks transponderiteks. Enamustel satelliitidel on mitmeid transpondereid, mis katavad suurema sagedusvahemiku. Suurem osa nendest transponderitest on üheastmelised ehk saadavad tagasi saadud signaali võimenduse ja sageduse nihkega.
Usureegel
Kristlus
Tähtsaim on usutunnistus, mille aluse moodustab arusaam, et Jeesus on Kristus, Jumala Poeg.
Islami
' tähtsaim usureegel on shahādah'':
Araabia keeles:
Transponder
Lennundus
Lennunduses kasutatakse transpondereid õhusõidukite tuvastamiseks lennujuhtimisradaril. Primaarradari abil saab küll määrata suuremate metallist õhusõidukite asukoha, kui see ei ole tihtipeale täpne väiksemate komposiitõhusõidukite korral. Selle ulatust piiravad ka vihm, lumi ja maastiku iseärasused. Lisaks ei saa selle abil alati määrata õhusõiduki kõrgust. Sekundaarradar kompenseerib neid puudusi, kuid sõltub sellest, et transponder saadaks vastuse. Transponder edastab lennujuhtimiskeskusele neljakohalise tunnuskoodi, mis võimaldab tuvastada, millise õhusõidukiga on tegu, ning selle kõrguse. Esimesed transponderid võeti kasutusele militaarõhusõidukites, kus nende abil eristati oma õhusõidukeid vaenlase omadest. Nüüd kasutatakse transpondereid laialdaselt nii tsiviil- kui ka militaarlennunduses. Kasutusel on nelja liiki (A-, C- ja S-) transponderid. Enamikus tiheda õhuliiklusega alades on nõutud C- või S-transponderid.
Laevandus
Transponderi kasutamine laevanduses sai alguse 20. sajandi teisel poolel. Tänapäeval nõuab Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni Rahvusvaheline konventsioon inimelude ohutusest merel (SOLAS), et kõigil rahvusvahelistel laevadel mille kogumass on suurem kui 300 tonni ning kõigil reisilaevadel oleks AIS ehk automaatne identifitseerimissüsteem. Kuigi AIS transponderid saadavad enamasti signaali välja automaatselt, on neid võimalik kasutada ka kui tavalisi transpondereid. Transponderid on ühendatud globaalse positsioneerimissüsteemiga (GPS), mis võimaldab täpselt jälgida laeva asukohta ja liikumist. GPS-i andmed edastatakse transponderile, mis seejärel saadab andmed raadiosagedusel välja, võimaldades teistel laevadel ja rannavalvel jälgida laeva asukohta reaalajas. Lisaks AIS-transponderitele on merenduses kasutusel ka SART- (Search and rescue) transponderid. SART transpondereid kasutatakse päästepaatide või hädas laevade asukoha määramiseks ning see radari tehnoloogiat. SART transponderid vastavad vaid 9Ghz X-riba radarile. Seda signaali näevad kõik päästelaevad 15 kilomeetri raadiuses.
Usureegel
Islami
لا إلاه إلا الله ومحمد رسول الله
Ladina tähtedega (hääldus):
Eesti keeles:
Ei ole jumalat peale Allahhi ja Muhamed on tema prohvet.
Oktav
Oktav ehk oktaav ( < ladina k octavus "kaheksas") on intervall, mille astmeline suurus on 8 ja tooniline suurus sõltub intervallist: 400px Näited: a – puhas oktav, b – vähendatud oktav; c – suurendatud oktav.
Vaata ka
مسافات موسيقية
Nimetav kääne
Enamiku keelte puhul, milles on käändsõnu, on nominatiivi vorm algvorm ja sõnastikus esinevaks põhivorm.
Eesti keel
Nimetav kääne on koos omastava ja osastavaga abstraktne kääne. Nimetaval käändel puudub tunnus.
Nimetav kääne vormistab: Samuti vormistab nimetav alusele lähedasi lauseliikmeid: Võib vormistada ka: Lisaks vormistab nimetav:
Nunn
Sarnaselt pühendunud meesisikut nimetatakse mungaks.
Läänemere Bioloogid
Läänemere Bioloogid (inglise keeles The Baltic Marine Biologists, lühend BMB; nimetatud ka Läänemere Bioloogide Assotsiatsioon) on valitsusväline teaduslik organisatsioon, mis peamiselt uurib Läänemere ökosüsteeme ja nende muutusi inimmõju survel.
Ühendusse kuulub 9 Läänemere ranniku riiki, sealhulgas Eesti.
Organisatsioon on asutatud 1968 Saksamaal Rostockis.
LUX
Lux on ladinakeelne sõna tähenduses 'valgus'
Christopher Gauker
Christopher Gauker (sündinud 1956) on filosoof.
Ta õppis Chicago Ülikoolis. Ta on töötanud Cincinnati Ülikoolis ja alates aastast 2014 Salzburgi Ülikoolis.
Ta käis Tartus 2014. aasta septembris, olles oponendiks Uku Toominga doktoriväitekirjale.
Calenbergi maa
Calenbergi maa (saksa: Calenberger Land) on ajalooline maastik Hannoverist edelas Saksamaal. See moodustab laias laastus maakoha Leine jõe ja Deisteri küngaste vahel. Selle piirkonna nimi tuleb Calenbergi vürstkonnast, mis valitses ala keskajal Calenbergi lossist Pattenseni lähedal.
Geograafia
Tänapäeval katab Calenbergi maa geograafilise ala mõõtudega umbes 20 x 30 km. See paikneb Leine jõe vasakkaldal ning piirneb läänes Deisteri, Kleiner Deisteri ja Osterwaldi küngastega. Selle põhjapiiriks on Hannover ja kiirtee A 2 Wunstorfi suunas. Selle nimi ei tulene Kalenbergi künkast Deisteris.
Calenbergi maa sees asuvad loodusvarad, mida kasutati juba keskajal. Kivisöe lademed on Deisteris, potassoolasid kaevandatakse Ronnenbergis ja Benthes, liivakivi ja lubjakivi Deisteris ja Kleine Deisteris, savi telliste tegemiseks ning liiva ja kruusa Leine oruterrassidelt.
Ajalugu
thumb|500px|Calenbergi maa ja [[Calenbergi loss Caspar Meriani gravüüril, 1654]]
Tänapäeva Calenbergi maa geograafiline piirkond kattub laias laastus Marstemgau alaga, mida varakeskajal valitsesid Billungid. 12. sajandil kujunesid piirkonnas erinevad aadliperede valitsetud valdused, mis läänistati Mindeni ja Hildesheimi piiskoppide poolt. Need olid Wölpe (Nienburg/Weser), Rodeni (Wunstorf), Schaumburgi, Schwalenbergi (Barsinghausen), Spiegelbergi (Lauenstein) ja Hallermundi (Springe) krahvid. Sel ajal asutasid krahvid arvukalt kloostreid, sealhulgas: Mariensee, Marienwerder, Barsinghausen, Wennigsen ja Wülfinghausen. 13. sajandil said Welfid võimust Calenbergi maal, kuigi siis seda nii ei nimetatud. Nad ostsid krahvid ja nende mõisad välja või võitsid nende feodaalisandaid, Hildesheimi ja Mindeni piiskoppe. 13. sajandil ehitasid Welfid Hannoverist lõunas Leine lähedusse Calenbergi vesilinnuse. Selle ümber kujunes Welfide Calenbergi alamvürstkond.
Maa, mida valitses Calenbergi vürstkond, oli palju suurem kui Calenbergi maa tänapäeval. 15. sajandil ulatus see põhjas Nienburg/Weserini ja edelas Hamelnini. 1495. aastal ühendati Calenbergi vürstkond Göttingeni vürstkonnaga, moodustus Calenberg-Göttingeni vürstkond.
1519. aastal, Hildesheimi piiskopkonna vaenuse (Hildesheimer Stiftsfehde) ajal toimus piirkonnas tõsine laastamistöö. 1590. aastal avaldatud kaart kujutab peaaegu kõiki Calenbergi maa asulaid põletatuna. 1542. aastal muutus ala tänu leskhertsoginna Elisabeth von Brandenburgi (1510–1558) tööle luterlikuks ja Anton Corvinus viis tema nõudmisel läbi reformatsiooni. Erich II katse ala Schmalkaldeni sõjas taas katoliiklikuks muuta nurjus rahva vastupanu tõttu.
1625. aastal, Kolmekümneaastase sõja ajal ründasid Tilly väed ja vallutasid Calenbergi lossi pärast kolmenädalast piiramist. Kindral valitses kogu Calenbergi maad, välja arvatud Hannoveri. Alles 1633. aastal vallutati loss tagasi.
Calenbergi maa sai Landdrostei ja 1823. aastal koos Hoya ja Diepholziga Hannoveri Regierungsbezirki osaks. Pärast seda, kui Regierungsbezirkid ja nende valitsused Alam-Saksimaal 2004. aastal kaotati, sai see Hannoveri regiooni osaks. Alates 19. sajandist on Calenbergi maal selle geoloogiliste ja põllumajanduslike ressursside, nagu potase kaevandamine tsemenditehaste poolt ja intensiivne suhkrupeedi kasvatamine suhkru rafineerimistehaste poolt, palju intensiivsema kasutamise tulemusel toimunud majandusbuum.
Kartulisalat
Kartulisalat on toit, mille põhikomponentideks on keedetud (harvem muul viisil kuumtöödeldud) tükeldatud kartul ning salatikaste. Kartulisalatile võib olla lisatud teisi aedvilju (porgand, sibul, kurk, õun, hernes, seller), liha- või kalatooteid ja keedetud muna.
Kartulisalat on enamasti külm roog, soe kartulisalat on vähem levinud.
Eestis on kartulisalat olnud peolaudadel armastatud ja tavaline roog. Tüüpilise eesti kartulisalati eelkäijaks võib olla Moskvas töötanud prantsuse koka Olivier' nime kandev Olivier' salat. Eesti kartulisalati kastmeks on tavaliselt võrdsetes kogustes segatud majonees ja hapukoor. Kartulid keedetakse tavaliselt koorega, jahutatakse ja kooritakse, tükeldatakse umbes 0,5–1 cm küljepikkusega kuubikuteks. Teised tavalisemad koostisained on keedumuna, hapendatud, marineeritud või värske kurk, sibul, konserveeritud hernes ning tükeldatud keeduvorst.
Iškošim
Iškošim on kišlakk Tadžikistanis Mägi-Badahšanis, Iškošimi rajooni keskus. Asub Pandži jõe kaldal Afganistani piiri ääres. Jõe vastaskaldal Afganistanis asub Ishkashimi asula.
Ümera lahing
Ümera lahing oli Liivimaa ristisõja ja selle osa, eestlaste muistse vabadusvõitluse, lahing orduvendadest, latgalitest ja liivlastest koosneva kristlaste väe ja paganlike eestlaste (eelkõige ugalaste) väe vahel 1210. aastal nüüdse Läti alal Koiva lisajõe Jumara ehk Ümera suudme lähedal praegusest Valmiera linnast lõunas. Lahingut on kirjeldatud Henriku Liivimaa kroonikas.
Eellugu
1208. aastal tekkis sõjaline konflikt ühelt poolt Riia piiskopi, Võnnus baseeruvate Mõõgavendade ordu meeste ja põhjapoolsete ristitud latgalite ning teiselt poolt ugalaste ja sakalaste vahel, mida oli püütud lahendada 1208/1209. ja 1209/1210. aasta talve rahulepingutega. Viimasega ei ühinenud aga Mõõgavendade ordu ja Koiva vasakkalda latgalid ja liivlased, kes koos mõnede piiskopi meestega tegid retke Ugandisse Otepää linnuse alla, vallutasid selle ja süütasid põlema. Arvatavasti just kättemaksmiseks selle sündmuse eest tegi eestlaste vägi 1210. aasta augustis-septembris sõjakäigu Võnnu muinaslinnuse vastu, kus olid varjul orduvennad, võndlased ja mõned piiskopi mehed. Kroonika ei täpsusta, milliste eesti hõimudega tegu oli, kuid arvatakse, et need olid eelkõige ugalased ning võib-olla ka sakalased, sest nad olid samuti varem orduvendade ja latgalite rüüsteretke läbi kannatanud, ja soontaganalased, sest hilisemat kristlaste sõjakäiku nende aladele seostati kättemaksuga Ümera lahingu eest.
Lahing
pisi|vasakul|Ümera jõgi lahingupaiga lähistel Samal ajal olid eestlased jäänud varitsema metsadesse traditsioonilise arvamuse kohaselt Ümera paremal, Ain Mäesalu hinnangul aga neile strateegiliselt soodsamal vasakul kaldal, kust nad kohalejõudnud kristlaste väele ootamatult vastu astusid. Üldiselt usutakse, et lahingut alustasid eestlased, kuid Mäesalu arvates piirasid nad esialgu vaid vastased ümber, nõudes alistumist, aga orduvennad eesotsas Arnoldiga otsustasid jõuga piiramisrõngast läbi murda. Ühtekokku hoidvad sakslased, keda oli umbes 20, taandusid võideldes ja haavatuid kaasa võttes Koiva äärde. Latgalid ja liivlased põgenesid, kuid eestlased said ligi 100 neist kätte. Osad tapeti kohe, teised viidi Ümera äärde tagasi ja piinati seal surnuks (praeti elusalt, tehti mõõkadega selgadele ristid ja lõigati kõrid läbi). Kristlaste poolel langenute hulgas olid ka Kaupo poeg ja väimees. Sakslaste osas mainib kroonika mõnede orduvendade surma ja mõnede piiskopisulaste haavata saamist, kuid on usutav, et nende kaotused olid tegelikult suuremad.
Järelkajad
Ajaloolane Enn Tarvel on kirjutanud, et Ümera lahingu võit oli eestlastele moraalselt oluline. Kroonika järgi saatsid omale maale tagasi pöördunud eestlased teate võidust kõigisse Eesti maakondadesse ning "vannutasid ja heitsid liitu", et olla "üks süda ja üks hing kristlaste nime vastu". Kuigi kroonik võidusõnumi levitamise ja sellele positiivse vastukaja tekkimise ulatuse osas arvatavasti liialdab, ongi Ümera lahingu olulisemaks tagajärjeks peetud sakslaste võidetavuse demonstreerimist ning sõjalise ja poliitilise koostöö tugevnemist Muinas-Eesti maakondade vahel. Selle ja asjaolu tõttu, et tegemist oli ühega vähestest lahingutest, mille eestlastest koosnev vägi Liivimaa ristisõjas võitis, on Ümera lahing olnud Eesti rahvusromantilises ajalookäsitluses väga olulisel kohal. Samas see võit siiski üleüldist maakondade ühistegevust kaasa ei toonud ja Ümera lahingust märksa suurem oli näiteks saarlaste võit Rootsi vägede üle Lihula lahingus 1220. aastal.
Riialased, kes olid juba enne kaotatud Ümera lahingut otsustanud taotleda rahu sõlmimist Polotski vürsti Vladimiriga, vajasid seda nüüd veel enam. Rahu saavutamiseks ja nii oma seljataguse kindlustamiseks võitluses "eestlaste ja teiste paganahõimudega" nõustuti ka Polotski esindajate nõudmisega, et Riia piiskopi võimu all olevad liivlased (või piiskop nende eest) maksaksid vürstile iga-aastast maksu.
Eesti kirjanduses kajastab Ümera lahingu sündmusi Mait Metsanurga romaan "Ümera jõel".
Anelema kraav
Anelema kraav on kraav Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas.
Kraavi pikkus on 3,9 km ning see suubub vasakult Enge jõkke (24 km suudmest). Kraavi valgla on 5,1 km².
Kraavi lähe Anelema külas ja suue Enge külas. Keskjooksul jääb kraavist läände ja edelasse Enge soo.
Kraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Anelema kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1114500.
Ainja maastikukaitseala
pisi|350px|[[Rubina looduskaitseala, Kurimetsa looduskaitseala, Rutu maastikukaitseala, Ainja maastikukaitseala ja Ikepera liigikaitseala.]]
Ellujäämus
Ellujäämus ehk elumus on populatsioonidünaamikas mingi ajaperioodi jooksul või välise mõju tagajärjel ellu jäänud (taksoni) isendite suhteline hulk. Mõistet kasutatakse sageli populatsiooni ellujäämusest rääkides, kusjuures harilikult on seda siis vaadeldud sugude ja vanuseklasside kaupa eraldi. Pärast mingit ajaperioodi (tavaliselt ebasoodne aastaaeg) väljendatakse populatsiooni ellujäämust protsentides.
Selgrootute ja alamate selgroogsete ellujäämuskõver on enamasti hüperboolne, sest varases elujärgus on nende suremus väga suur, vanuse kasvades see märgatavalt aeglustub. Mõnel liigil võib kõver olla ka lineaarne, näiteks hüdral. Imetajate ellujäämuskõver on seevastu hoopis väiksema langusega, sest järglasi on vähem ja nende eest hoolitsetakse rohkem.
Sasmaka järv
Sasmaka järv (ka Valdemārpilsi järv või Ārlava järv, läti keeles Sasmakas ezers) on järv Lätis Talsi piirkonna Ārlava vallas.
Kirna (Türi)
pisi|Kirna mõisa peahoone
Kirna on küla Järva maakonnas Türi vallas. Küla paikneb 5 km Türi linnast põhjas Türi voorestikus.
Kirna piirneb Pala, Poaka, Reopalu ja Türi-Alliku külaga.
Kirna küla on esimest korda mainitud 1564. aastal.
Külas asub Kirna mõis. Klassitsistlik mõisahoone on ehitatud 18. sajandil, mõisa ümbritseb looduskaitsealune park.
Sasmaka järv
Sasmaka järv on pikk ja kitsas. Valdemārpilsi linna juures viib üle selle sild (tegemist on ainsa järvega Lätis, mille ületamiseks on sild rajatud). Aastail 1954-1955 rajati järve veetaseme reguleerimiseks lüüs. Sasmaka järve kasutatakse Valdemārpilsi linna mageveega varustamiseks. Sasmaka järve kaldad on üldiselt madalad, kuigi leidub ka järsemaid kohti.
Kirna (Türi)
20. sajandi algul asusid tänapäevase Kirna küla alal Tedre küla ja Kirna asundus. Aastatel 1913–1917 kandis Kirna mõisa ümber asuv vald Aleksandri valla nime.
Küla läbib Pärnu–Rakvere–Sõmeru maantee osana Türi–Paide maantee.
279
279. aasta
Sasmaka järv
Sasmaka järve põhjakaldal asuvad Ārlava mõisakompleks ja selle park.
Kirna (Türi)
Kitsarööpmelise Paide–Türi raudtee töötamise ajal asus Kirnas ka raudteejaam.
Tuntud inimesi
Kirnas sündis Punaarmee diviisi- ja korpusekomandör Johannes Raudmets.
Kirnas on noorpõlveaastad veetnud Kirna-ainelise romaani „Rusikad" autor Silver Anniko. Kirnaga on seotud olnud ka kunstnik Johannes Võerahansu.
279
Aastakümned: 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad - 270. aastad - 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad
Aastad: 274 275 276 277 278 - 279 - 280 281 282 283 284
Ainja maastikukaitseala
Kirjeldus
Kaitseala pindala on 114 ha, millest 91,3 ha on maismaaosa ja 22,7 ha veeosa. Kaitseala põhieesmärk on Ainja järve ja Sinejärve ning neid ümbritseva maastiku kaitse.
Kaitseala on puhkepiirkond, mis on kuulus oma kauni maastiku ja Ainja järve liivaranna poolest.
Kaitseala põhja- ja idapiiri ääres kulgeb Valga–Uulu maantee.
Kaitseväärtused
Kaitseala kaitseväärtused on elupaigad, looma- ja taimeliigid, maastik ja maastikuelemendid ning rekereatsioon.
Elupaikade alla kuuluvad vanad loodusmetsad, sürjametsad, siirdesoo- ja rabametsad, Sinejärv ja Ainja järv. Kaitsealused liigid on raudkull, hiireviu, roo-loorkull, valgeselg-kirjurähn, musträhn, värbkakk, väänkael, nõmmelõoke, kolmvarvas-rähn ja händkakk, kaitseala külastavad liigid on valge-toonekurg, laululuik ja sookurg. Kaitsealuseid taimeliike kasvab kaitsealal 5: karukold, vööthuul-sõrmkäpp, suur käopõll, valge vesiroos, tähk-rapuntsel.
Maastiku ja maastikuelementide alla kuuluvad Ainja mäed (kohalikus murdes Aine mäed), mis koosnevad kuni 123 m kõrgustest vallseljakutest suhtelise kõrgusega kuni 40 m, ning Ainja järv ja Sinejärv.
Ajalugu
Kaitseala ajalugu ulatub 1964. aastasse, mil Ainja järve kaitseks loodi Ainja järvekaitseala. 1990. aastal loodi Sinejärve kaitseks Sinejärve kaitseala. Praegune kaitseala on loodud nende kaitsealade baasil 1999. aastal.
Darren Star
Darren Star (sündinud 25. juulil 1961) on USA televisiooniprodutsent ja stsenarist.
Produtsendid (film 2005)
"Produtsendid" (originaalpealkiri "The Producers") on Kuldgloobusele nomineeritud 2005. aasta muusikaline komöödiafilm.
Darren Star
Tema tuntuimad televisioonisarjad on "Beverly Hills 90210", "Melrose Place" (stsenaarium kirjutatud koos Aaron Spellinguga) ning "Seks ja linn", mis põhineb Candace Bushnelli samanimelisel raamatul.
Produtsendid (film 2005)
Film põhineb 2001. aasta Broadway muusikalil "Produtsendid", mis omakorda põhineb 1968. aasta filmil "Produtsendid".
Darren Star
Darren on kirjutanud ka stsenaariume ning osalenud režissööritöös.
Produtsendid (film 2005)
Süžee
Koos hakkavad nad otsima halvimat käsikirja, milleks osutub natsinäidend "Springtime for Hitler", mille autoriks endine natsiohvitser Franz Liebkind (Will Ferrell). Seejärel üritavad nad nõusse rääkida maailma halvima lavastajat Roger De Brisi (Gary Beach) ja palkavad rollidesse halvimad näitlejad, keda leida annab. Vahepeal jalutab nende kontori uksest sisse veel imeilus umbkeelne rootslanna Ulla (Uma Thurman), kelle nad oma sekretäriks palkavad.
Muusikali avaõhtul teevad Leo ja Max kõike, et oma muusikalile lisaks võimalikult palju ebaõnne kaasa tuua, mille käigus Hitleri osatäitjaks valitud Franz Liebekind oma jalaluu murrab ning lavastaja Roger viimasel minutil tema rolli üle võtab. Muusikali algminutitel on vaatajad sellest kohkunud ja osad valmis enneaegselt lahkuma, kuni tuleb lavale Roger, kelle paroodiline kehastus Hitlerist inimesi naerma ajab, nii et nad hakkavad muusikali nautima. Tulemusena osutub muusikal hoopis hitiks ja kui maksuameti kätte satuvad Maxi finantsdokumendid, võetakse Max vahi alla. Leol õnnestub aga peitu pugeda ja ta põgeneb koos Ullaga Rio de Janeirosse. Leo südametunnistus ei lase tal aga Maxi hüljata ja Maxi kohtuistungi ajaks ilmub ta koos Ullaga, kellega ta on vahepeal abiellunud, uuesti välja. Kohtunik määrab neile mõlemale viis aastat vanglas Sing Sing. Vanglas olles kirjutavad nad muusikali "Prisoners of Love" ja pärast vanglast väljasaamist saavad neid edukad Broadway lavastajad.
Elton Brand
Elton Tyron Brand (sündinud 11. märtsil 1979) on endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 17 hooaega.
Nooruspõlv
Brand hakkas korvpalliga tegelema 13-aastaselt Peekskilli keskkoolis. Keskkoolide liigas mängis ta koos tulevaste NBA korvpallurite Lamar Odomi ja Ron Artestiga. Oma viimasel keskkooliaastal oli Brand üks liiga parimaid mängijaid. Brand juhtis Peekskilli keskkooli korvpallimeeskonna kahekordseks osariigi meistriks, misjärel siirdus mängima ja õppima Duke'i ülikooli.
NBA karjäär
Elton Brandi valis Chicago Bulls 1999. aasta NBA draft 'ist esimese valikuna. Brandi debüüthooaeg oli edukas – ta viskas keskmiselt 20,1 punkti ja võttis 10 lauapalli mängus ning oli keskmiselt 4,3 ründelauapalliga kogu NBA parim. Brand valiti koos Steve Francisega NBA parimaks uustulnukaks, kuid tema hea hooaeg ei aidanud Bullsi väljalangemismängudele.
Brand jätkas heas hoos ka teisel hooajal, kui kogus keskmiselt 20,1 punkti ja 10,1 lauapalli mängus, kuid meeskond jäi taas väljalangemismängudelt eemale. 2001. aasta suvel vahetati Brand Tyson Chandleri vastu Los Angeles Clippersisse. Kuigi uues meeskonnas tema keskmine punktisumma vähenes, jõudis Clippers väljalangemismängudele üpris lähedale.
Hooajal 2004/05 edestas Clippers kodulinna konkurenti Lakersit, kuid väljalangemismängudele ei pääsenud kumbki. Tol hooajal viskas Brand keskmiselt 20 punkti ja kogus 9,5 lauapalli mängus.
2005/06. hooaja eel liitusid Clippersiga Cuttino Mobley ja Sam Cassell ning keskmiselt 24,7 punkti ja 10 lauapalliga karjääri parima hooaja teinud Brand viis meeskonna 47 võiduga kindlalt väljalangemismängudele. Kui esimeses ringis alistati 4 : 1 Denver Nuggets, siis läänekonverentsi poolfinaalis jäädi 3 : 4 alla Steve Nashi juhitud Phoenix Sunsile.
Hooajal 2007/08 vigastuse tõttu vaid kaheksas mängus kaasa teinud Brand siirdus 2008. aasta suvel Philadelphia 76ersisse, kus tõi oma parimal, 2010/11. hooajal keskmiselt 15 punkti ja 8,3 lauapalli mängus. Seejärel ühe hooaja Dallas Mavericksi ja kaks hooaega Atlanta Hawksi rivistusse kuulunud Brand taasliitus 2016. aasta jaanuaris Philadelphia 76ersiga, kus lõpetas 2016. aasta oktoobris oma mängijakarjääri.
Vaata ka
NBA drafti esimeste valikute loend
LCA
Lühend "LCA" võib tähendada mitut asja:
Liberaaldemokraatlik Partei (Jaapan)
pisi|Partei logo Liberaaldemokraatlik Partei (jaapani keeles 自由民主党 (Jiyū-Minshutō)) on liberaal-konservatiivne Jaapani erakond.
Liberaaldemokraatliku Partei esimees on alates 29. septembrist 2021 Fumio Kishida. Varem on esimeesteks olnud teiste hulgas Sadakazu Tanigaki (28.09.2009–26.09.2012) ja Tarō Asō (22. september 2008–26.09.2009), kes astus tagasi pärast erakonna kaotust parlamendivalimistel.
Ajaloost
Liberaaldemokraatlik Partei asutati 1955. aasta 15. novembril kahe opositsiooni kuulunud paremkonservatiivse erakonna ühinemisel, et luua tugev vastukaal tollal populaarsele Jaapani Sotsialistlikule Parteile. Erakond võitis järgnenud valimised ja on valitsenud riiki peaaegu kogu järgnenud aja (välja arvatud lühike periood 1990. aastate algupoolel).
Poliitilised vaated
Erakonnal ei ole selgelt piiritletud ideoloogiat ning see koosneb erinevate vaadetega parempoolsetest parteifraktsioonidest. Üldiselt on see toetatanud tugeva, ekspordile suunatud majanduse arendamist ning välis- ja kaitsepoliitika alal tihedat koostööd Ameerika Ühendriikidega.
278
278. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad - 270. aastad - 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad
Aastad: 273 274 275 276 277 - 278 - 279 280 281 282 283
Mõisamaa (Märjamaa)
Mõisamaa on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Gruzdžiai vald
Valla pindala on 186 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 2436 inimest. Valla keskuseks on Gruzdžiai alev (2011. aasta seisuga 1467 elanikku). Vallamaja asub aadressil J. Šliupo g. 2. Vallavanem on Nijolė  Bagdonavičienė.
Lisaks küladele on vallas ka Gruzdžiai huutor (aastal 2011 oli seal 18 elanikku).
Tema Keiserliku Majesteedi Isiklik Kantselei
Tema Keiserliku Majesteedi Isiklik Kantselei oli Venemaa keisri asutatud Venemaa Keisririigi haldusasutus, mille kaudu keiser riiki valitses.
Kantselei organisatsioon ja tegevus
Maria Fjodorovna 1796 algatatud rahvaharimisliikumise tulemusena asutati Venemaal Smolnõi instituut ja Aleksandri instituut, Kommertskool, Kasvatusmaja ja Hooldekogu, Jekaterina instituut, Pauli instituut, Kurttummade kool ja Leskede maja. Pärast Maria Fjodorovna surma 1828 allutati need asutused Kantselei Neljandale osakonnale. Asutusi rahastati riigikassast, hiljem ka annetustest ja mängukaartide müügist saadud tuludest ning avalikelt lõbustustelt kogutud maksudest.
1893–1894 liideti uue keisrinna Maria Fjodorovna (1847–1928) juhtimisel tegutseva asutusega veel seni suurvürstinna Jelena Pavlovna juhatatud asutused Maria instituut, Püha Helena instituut, Jelizaveta lastehaigla ja patriootilised naisteühingud. 1917. aastal kuulus keisrinna juhitavatesse heategevusorganisatsioonidesse ligi 500 asutust üle kogu Venemaa.
Tegutsesid ka ajutised Kantselei komisjonid: Riigivara haldamise komisjon, Poola kuningriigi asjade komisjon, Kaukaasia asjade haldamise komisjon jne.
Tööstusgeograafia
Tööstusgeograafia on majandusgeograafia haru, mis käsitleb tööstusettevõtete paiknemist ja seda mõjutavaid tegureid, tööstuse toodangu tootmise ja tarbimise ruumilist korraldust, tööstuse tervikuna, tööstusharude ja ettevõtete arengu seaduspärasust ja ruumilise omapärasust lokaalsel, piirkondlikul, riiklikul, riikidevahelisel (regionaalsel) ja globaalsel tasandil.
Madridi autonoomne piirkond
Madridi autonoomne piirkond on Hispaania keskosas asuv autonoomne piirkond.
Autonoomne piirkond ei jagune provintsideks, vaid on ise ühtlasi Madridi provints.
Provintsi maa-alale kuulub ka Hispaania pealinn Madrid.
Haldusjaotus
Piirkonnas on 179 kohalikku omavalitsusüksust ja 801 asulat, millest suurimad on järgmised:
Kliima
Madridi autonoomse piirkonna aastane keskmine temperatuur on +14,0 °C, jaanuaris +5,6 °C, augustis +24,0 °C.
Aastas sajab keskmiselt 462 mm, sealhulgas jaanuaris 47 mm ja augustis 12 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2792 tundi, sealhulgas jaanuaris 153 ja augustis 336 tundi.
Välislingid
🇪🇸
Paul Ariste
Paul Ariste (kuni 1927. aastani Paul Berg; 21. jaanuar (vkj)/ 3. veebruar 1905 Rääbise, Võtikvere vald, Torma kihelkond, Tartumaa – 2. veebruar 1990 Tallinn ) oli eesti keeleteadlane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (1954).
Lapsepõlv ja õpinguaastad
Tema vanemad olid Rääbise mõisa sepp Aleksander Berg ja Liisa Berg. Lapsepõlves elas ta mõnda aega Puurmanis. Ta õppis Tõikvere külakoolis kuni 1916. aastani, mil pere kolis Tallinna. 1917. aastal alustas ta õpinguid Tallinna Nikolai I Gümnaasiumis ja lõpetas selle (kooli nimeks oli vahepeal saanud Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasium) 1925. Keeltehuvilisena asus ta veel koolis käies õppima esperantot. Tema esimene publikatsioon oligi 1921. aastal ilmunud esperantokeelne artikkel "La livoj", milles ta kirjutas liivlastest.
1925. aastal asus ta õppima Tartu Ülikooli, mille lõpetas 1930. aastal. Ülikooliõpingute ajal astus ta EYS Veljesto liikmeks. Õpingute kõrvalt töötas Ariste aastatel 1925–1927 Eesti Rahva Muuseumi Arhiivraamatukogus ja 1927–1931 Eesti Rahvaluule Arhiivis.
Aleksandra Kollontai
Elulugu
Ta sündis tsaari armee polkovniku Mihhail Domontovitši ja Aleksandra Masalin-Mravinski peres. Kollontai ema oli soome puidukaupmehe tütar. Noorusaastad veetis Aleksandra vanaisa juures Soomes.
Paul Ariste
Lapsepõlv ja õpinguaastad
1931. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistriväitekirja teemal "Eesti-rootsi laensõnad eesti keeles". 1931–1933 täiendas Ariste ennast Tartu Ülikooli stipendiaadina Helsingi, Uppsala ja Hamburgi Ülikoolis. 1939. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis väitekirja "Hiiu murrete häälikud" ja sai doktorikraadi.
Aleksandra Kollontai
Elulugu
Haridust omandas ta koduõpetaja käe all ning hiljem sooritas Peterburi poeglaste gümnaasiumis küpsuseksamid.
Paul Ariste
Teadlaskarjääri algus ja sõja-aastad
Pärast õpinguid välisülikoolides sai Aristest 1933. aastal Tartu Ülikooli õppejõud.
Ariste võttis sõna ka eesti keele arengut puudutavatel teemadel, näiteks leidis ta 1937. aastal, et keeleuuenduste käigus on liiga kergekäeliselt eesti keelde üle võetud tõlkelaene ja eriti just saksa keelest.
Aleksandra Kollontai
Elulugu
Mõne aja pärast abiellus ta oma nõo sõjamehe Vladimir Kollontaiga. Abielust sündis poeg. Paar lahutas kolm aastat hiljem.
Edasised õpinguid jätkusid Zürichis, kus ta sidus end vene revolutsionääride tegevusega.
Paul Ariste
Teadlaskarjääri algus ja sõja-aastad
Sõja-aastatel jätkas Ariste Eestis oma teadlasetööd. Saksa okupatsiooni ajal oli esimest korda võimalik tutvuma minna vadjalaste asualadega, mis enne sõda olid olnud väljaspool Eesti piire. 1942. aastal kuuluski Ariste Eerik Laidi eestvedamisel toimunud ekspeditsiooni osaliste hulka. Väidetavalt olevat just siis saanud alguse tema suur kirg vadjalaste suhtes.
Elu Nõukogude perioodil
Aastatel 1944–1946 oli Ariste eesti keele ja soome-ugri keelte kateedri juhataja, seejärel 1946–1977 soome-ugri keelte kateedri juhataja. 1949. aastal sai ta professoriks.
Aleksandra Kollontai
Revolutsionäärina
Aastal 1903, kui sotsiaaldemokraadid jagunesid menševikeks ja bolševikeks, ei liitunud ta algul kummagi liikumisega. Hiljem otsustas ühineda menševikega.
Paul Ariste
Elu Nõukogude perioodil
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmeks valiti ta 1954. aastal keeleteaduse alal.
Aleksandra Kollontai
Revolutsionäärina
Aastal 1914 pöördus ta Skandinaaviast tagasi Venemaale ja liitus bolševikega.
Paul Ariste
Elu Nõukogude perioodil
Ta oli 10. maist 1945 kuni 9. maini 1946 poliitilistel põhjustel vangistatud, mille järel muutus võimudele lojaalseks. 1958. aastal püüti teda värvata ka KGB agentuurvõrku, ent ta keeldus sellest. Äraütlemine ei takistanud siiski tema edaspidist karjääri ja teadustegevust, samuti võimaldati tal korduvalt välismaale pääseda.
Aleksandra Kollontai
Revolutsionäärina
Pärast bolševike 1917. aasta revolutsiooni sai temast riikliku hoolduse rahvakomissar. Ta oli Nõukogude juhtkonna kõige prestiižsem naine ning rajas Kominterni naissekretariaadi, mille eesmärk oli parandada naiste elamistingimusi Nõukogude Liidus: ta võitles naiste emantsipatsiooni, lahutus- ja abordiõiguse eest. Teda peetakse ka sotsialistliku feminismi rajajaiks. Kollontai juhitud naissekretariaat suleti 1930. Nõukogude valitsuses hakkas Kollontai kritiseerima Nõukogude Liidu Kommunistlikku Parteid ning ühines mõttekaaslase Aleksandr Šljapnikoviga, kellega koos 1920. aastal moodustati vasakpoolne fraktsioon, mille nimeks sai "töölisopositsioon". Töölisopositsioon avaldas vastumeelsust kommunistliku partei bürokraatia ja liigse parteilise juhtimise vastu nõukogude riigimajanduses. Ehkki Lenin saatis 1921. aastal opositsiooni laiali, oli Kollontai oma mõtete pärast ka hiljem parteiga sageli lahkarvamustel.
Paul Ariste
Elu Nõukogude perioodil
Ülikoolis õpetas Ariste soome-ugri keeli, üldkeeleteadust, soome, rootsi, läti, alamsaksa ja esperanto keelt. Ühtlasi rajas ta eesti fennougristikakoolkonna ja õpetas välja palju Nõukogude Liidu soome-ugri rahvaste seast pärit keeleteadlasi. Ta oli üle kuuekümne väitekirja juhendaja.
pisi|Paul Ariste hauakivi Vana-Jaani kalmistul Tartus Ariste suri 2. veebruaril 1990. Kuna ta oli õigeusklik, toimus tema ülikooli aulas aset leidnud ärasaatmine õigeusu kombe kohaselt. Ta maeti Tartusse Vana-Jaani kalmistule.
Aleksandra Kollontai
Välissaadikuna
Kollontail puudus poliitiline mõjuvõim ning ta määrati 1920ndail erinevatele diplomaatilistele ametikohtadele. Aastal 1923 määrati ta Nõukogude täievoliliseks esindajaks Norras: ta oli seega esimene naissaadik maailmas. Hiljem oli ta samal ametikohal Mehhikos ja Rootsis. Kollontai esindas ka Nõukogude Liitu Rahvasteliidus.
Teise maailmasõja ajal levis kuuldusi, et sakslased tahtsid Rootsi saatkonnaga, mille eesotsas oli Kollontai, pidada Nõukogude-Saksa läbirääkimisi, mis aga reaalselt kunagi ei toimunud.
Looming
Suur osa tema kirjutistest oli kirjutatud vabaarmastuse, naiste võrdõiguslikkuse ja sõltumatuse teemal.
Paul Ariste
Teadustöö
Paul Ariste meelisuurimisobjekt oli vadja keel, samuti vadjalaste rahvaluule ja etnograafia.
Esimest korda külastas Ariste vadjalaste asualasid Saksa okupatsiooni ajal 1942. aastal, ent tihedamalt hakkas ta sinna uurimisretki korraldama pärast sõda. Nende retkede käigus kujunesid tal välja kindlad keelejuhid, kellele ta enim tähelepanu pööras. Madis Arukask on leidnud, et seetõttu jäid nii mõnedki potentsiaalsed informandid kõrvale.
Lisaks vadjalastele tegeles ta veel mitme teise teemaga.
Töid
Ta on avaldanud umbes 1300 teaduslikku tööd, sealhulgas umbes 50 raamatut.
Perekond
Paul Ariste abikaasa oli etnoloog ja arheoloog Erna Ariste.
Iseloom
1936. aastal kinnitas Paul Ariste ajalehele Rahvaleht, et on juba kooliajast olnud taimetoitlane, ehkki "olevat vahepeal mitu korda liha maitsnud".
Ariste tundis üliõpilaste ja üldse inimeste vastu väga suurt huvi. Väidetavalt olevat ta tundnud 100 000 eesti inimest.
Ariste eelistas meessoost üliõpilasi, pidades neid võimekamateks. Fennougristikaüliõpilastele tegi ta vana kombe kohaselt kohvikus välja.
Keelte õppimine
Paul Ariste oli tuntud polülingvist. Keele õppimist alustas ta alati selle keele foneetika põhjalikust tundmaõppimisest.
Royal Mail
thumb|Royal Maili postkast thumb|[[Oxfordi peapostkontor]] Royal Mail (eesti keeles Kuninglik Post) on Suurbritannia postisüsteem. See loodi 1660. aastal.
Kohatu (Märjamaa)
Kohatu on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Kohatut esmamainiti 16. sajandi algupoolel, kui nimetati vabatalupoega Cohatto Oloff. 1529 nimetati veskit Koath. 1689 kirjutati seda nime Kohatta ja 1798 Kohhat (mõis).
Kohatu mõis eraldati Vaikna mõisast ajavahemikul 1726–33. Mõis oli Kullamaa, küla Märjamaa kihelkonnas. 1920-ndatel tekkis mõisa maadele asundus, mis nõukogude ajal liideti Kohatu külaga. 1977 liideti Kohatuga Kullamaa kihelkonna alal olnud Laane ehk Käändalaane küla, mida 1945 mainiti Laanekülana ja mis varem oli Käända asundus. Kohatu küla tänapäevastesse piiridesse jäävad veel Käända ja Kütke mõis. Viimane oli Kohatu mõisa kõrvalmõis ja asus Kullamaa kihelkonnas.
Nime päritolu
Paul Johansen võrdles Kohatu nime Soomes asuva nimega Kuohatti. Lauri Kettunen ei pidanud seda usutavaks, aga ei osanud ka paremat seletust pakkuda. Tema võrdles seda sõnadega "kohitsema, kohitud, kohitu", kuid tunnistas ka ise, et Kohatu nimest ei ole i-d sisaldavaid vorme. Sõna "kohatu" tähendab 'ilma kohata', samuti 'ebasobiv' ja parema puudumisel pakkus Kettunen lähtekohaks seda. See võis olla algselt isiku lisanimi: inimene, kes endale mujal kohta ei leidnud.
James Watt
James Watt (19. jaanuar 1736 – 19. august 1819) oli šoti insener, kes leiutas uut tüüpi aurumasina, mis pani aluse tööstuslikule pöördele 18. sajandil.
James Watt ei olnud küll aurumasina leiutaja, kuid täiustatud ja väga tootliku aurumasina autor.
Wattile, kes oli õppinud tööriistameister, toodi kord parandada Thomas Newcomeni valmistatud aurumasin. Watt uuris Newcomeni mudelit tähelepanelikult ja leidis, et aurujõu kasutamine masina liikumapanemiseks on hea idee, kuid veendus samas, et Newcomeni lahendus polnud kõige õnnestunum – masina jõudlus oli väike, kütusekulu aga suur. Watt tegeles kümme aastat masina täiustamisega ja valmistaski lõpuks märksa efektiivsema aurumasina.
1775. aastal hakkas ta koos inglise ettevõtja Matthew Boultoniga aurumasinaid tootma.
Watti aurumasin tõi pöörde Suurbritannia tööstusse. Terasetootjad kasutasid tema masinat suurte haamrite liikumapanemiseks. Tekstiilitööstuses kasutati seda Richard Arkwrighti leiutatud uute ketrusmasinate käigushoidmiseks. Söekaevandustes ei pidanud inimesed enam sütt kottidega maa peale tassima, sest selle töö tegi nüüd ära ajam, mille pani käima Watti aurumasin.
Tema auks on saanud nimetuse võimsuse mõõtühik vatt.
277
277. aasta
Aastakümned: 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad - 270. aastad - 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad
Aastad: 272 273 274 275 276 - 277 - 278 279 280 281 282
Füsiosemiootika
Füsiosemiootika on John Deely käsituses semiootika valdkond, mis tegeleks semioosi kirjeldamisega eluga mitteseotud (elueelseis) süsteemides. Vastavalt nimetataks eluta vallas olevat semioosi füsiosemioosiks.
Deely selline vaade on seotud tema arusaamaga, et relatsioon (lokaalne suhe, relation) ei eelda elusust; relatsioon teeb aga semioosi võimalikuks. Märgid on seega elutus maailmas potentsiaalsed. Seda lähenemist toetab ka Winfried Nöth, ning see tuleneb Charles Peirce'i semiootika tõlgendamise ühest võimalusest.
Biosemiootika, nii nagu seda on käsitlenud Thomas Sebeok (ja valdavalt ka Kopenhaageni ja Tartu semiootikud), ei pea füsiosemioosi võimalikuks, sest semiootilist läve peetakse seotuks elu eristumisega elutust.
Tolli
Tolli on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Mõisamaa (täpsustus)
Mõisamaa on mitme koha nimi:
Tuleviku tänav (Narva)
Tuleviku tänav on tänav Narva vanalinnas. Algab Puškini tänavast ja lõpeb Vestervalli tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 250 meetrit.
Pärast Teist maailmasõda ühendati tänav põhja poole nihutatud Viru tänavaga. Tekkinud tänav kandis nime Tuleviku tänav. 27. septembril 1995 ennistati linnavalitsuse otsusega vana nimi Tuleviku tänava lõigule Vestervalli tänavast Koidula tänavani.
Endise lasteaia Ojake hoones aadressil Tuleviku 7 on mitteformaalse õppe keskus Vita Tiim ja täiskasvanuste õppekeskus Vestifeks, teisel korrusel MTÜ Lapsele oma kodu.
Å (Moskenes)
thumb|300px|Vaade külale thumb|300px|Å aprillikuus Å (norra murretes 'väike jõgi') ehk Å i Lofoten on kaluriküla Norras Nordlandi maakonnas Moskenesi vallas Moskenesøya kaguosas Norra mere (Vestfjordeni) ääres. Geograafilised koordinaadid on. Å on Lofootide lõunapoolseim küla.
Å paikneb läänest Ågvatnetist välja voolava Å jõe suudmes.
Å'd, nagu ka idanaabrit Tindi, loetakse Sørvågeni asula osadeks. Å postiaadress on 8392 Sørvågen. Å elanike arv on umbes 100 (2006). Entsüklopeedia "WIEM" andmetel oli seal 1995. aastal umbes tuhat elanikku.
Å's lõpeb Euroopa maantee E 10 (Kong Olavs vei). Sinna pääseb ka parvlaevaga Bodøst.
Å's on väike kalasadam (väikest sadamalahte kaitseb pikk muul ) ja seal kuivatatakse kala. Kuivatatud kala müüakse peamiselt Sørvågeni ettevõttele B. Larsen A/S, millele Å on peamine kalakuivatamiskoht. Samuti kuivatab Å's kala firma Brøderne Arntzen A/S. Varem oli olulisel kohal kalapüük (püüti eriti turska) ning kuivatatud kala ja kalamaksaõli tootmine, praegu on tähtsaim elatusallikas suvine turism.
Majutusvõimalusi on umbes 500 turistile; kalurikülamuuseumis on "matkajatekodu". Turistidele korraldatakse matku saare lääneossa Stokkvikasse, kust avaneb vaade Moskenstraumenile ja Værøy saarele.
Säilinud on 23 hoonet 19. sajandi keskpaigast, sealhulgas traanikoda kalamaksaõli valmistamiseks 1850. aastast ning taluelamud aastatest 1840–1860. On ka kalurionne, paadimaju, sepikoda ja pagaritöökoda. Paljud hooned on kaitse all.
Å's on Lofootide Kuivatatud Kala Muuseum (Lofoten Tørrfiskmuseum, ainus omataoline maailmas) ja Norra Kalurikülamuuseum (Norsk Fiskeværsmuseum), mis hõlmab säilinud vanaaegsed hooned.
Suurem osa külast kuulub Johan B. Larsenile ja tema järglastele. Varem kuulus kogu küla "kalakuningas" Ellingsenile, kelle Oslos elav lapselaps ainult suvitab Å-s.
Sariküll
Sariküll oli kahe püstaka sarvega talvemüts Saaremaa naistel.
Sariküll oli valmistatud mustast pöetud lambanahast äärega ja punasest kalevist pealaega osaga. Iseloomulikud olid mütsi äärest otsmikule ja kuklasse kerkivad kõrged sarvetaolised moodustised, mis olid samuti pöetud lambanahast ning täidetud õlgede või heintega. Mütsi sees oli lambanahkne vooder. Sarvede kuju oli kihelkonniti erinev, Mustjalas olid näiteks sarved kõveraks painutatud ja otsad kokku pandud. Sarikülle kanti veel 19. sajandi lõpus pulmades ja leeris. Leinajal kanti sinisest kalevist pealaega sarikülle.
Bolehhiv
Bolehhiv (ukraina Болехів, poola Bolechów) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis Kaluši rajoonis. Bolehhiv asub Ivano-Frankivskist 65 km lääneloodes ja Strõist ligikaudu 22 km lõunas.