cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sahha estraaditeater
1979. aastal loodi Jakuudi Riiklik Filharmoonia (JRF). 1992. aastal reorganiseeriti JRF Sahhakontserdiks. Sahhakontsert reorganiseeriti 1998. aastal Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riiklikuks Estraaditeatriks. Samal aastal loodi estraaditeatri estraadiorkester Parafraz Bend (Парафраз Бенд) Olga Aleksejeva juhatusel.
Ajalugu
1950. aastate lõpus loodi Jakuudi Muusika- ja Draamateatris kontserdi- ja estraadibüroo. 1967. aastal hakkasid seal tööle Juri Platonov ja Natalja Trapeznikova. Neist said esimesed jakuudi lauljad, kellele NSV Liidu kultuuriministeerium andis 1969. aastal estraadi vokaalsolisti atestatsiooni.
1972. aastal lõpetasid Roskontserti juures asuva Üleliidulise estraadikunsti loomingulise töökoja 15 Jakuutiast õppima saadetud lõpetajat, kellest formeeriti kutseline estraadikollektiiv Jakuudi estraad-72 (nende seas Sergei Rastorgujev, Marfa Kolessova, Fjodor Kolossov ja Vladimir Zabolotski).
Filharmoonia
1979. aastal reorganiseeriti kontserdi- ja estraadibüroo Jakuudi Riiklikuks Filharmooniaks (JRF). Samal aastal loodi JRF juurde 34-liikmeline tantsuansambel (1980. aastast Riiklik Tantsuansambel Jakutija), mis saadeti täies koosseisus lühiajalisele stažeerimisele Lenkontserdi estraaditöökotta. 1983. aastal loodi fusion-ansambel Melodija Severa, mis sai õiguse käia ringreisidel mööda Nõukogude Liitu.
Englefontaine
Englefontaine on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
Sahha estraaditeater
Filharmoonia
1987. aastal loodi Jakuudi Riikliku Filharmoonia filiaalid Nerjungris ja Mirnõis.
1990. aastal loodi JRF juurde Tsirkuse-estraadikunsti vabariiklik loominguline töökoda (1996. aastast Estraadikunsti vabariiklik loominguline töökoda). Seda hakkas juhatama Juri Platonov. 1996. aastast teeb töökoda koostööd Ammossovi-nimelise Jakutski Riikliku Ülikooliga.
Sahhakontsert
1992. aastal reorganiseeriti JRF Sahhakontserdiks. 1993. aastal eraldusid sellest Riiklik Tantsuansambel Jakutija (edaspidi Sahha rahvuslik tantsuteater) ja 1994. aastal tsirkusegrupid (nende baasil asutati Sahhatsirk). 1995. aastal loodi Sahhakontserdi juurde sõu-ballett.
Haisulukk
Haisulukk ehk vesilukk on torustiku käänik või pudeljas vaheosa, mille sees on vesi, mis tõkestab gaaside pääsemise kanalisatsioonist ruumi. pisi|Toru haisulukk (sinine) näidatud skemaatiliselt
Haisulukkude kasutamine
Haisulukk hoiab ära  kanalisatsioonigaaside sattumise hoonetesse, võimaldades samal ajal reovee äravoolu. Naftarafineerimistehastes kasutatakse vesilukke, et vältida süsivesinike ja muude ohtlike gaaside ning kemikaalide aurude väljavoolu kanalisatsiooni kaudu. Küttesüsteemides kasutatakse haisulukke, et vältida termosifooni teket, mis võimaldaks soojusel pääseda kohtadesse, kus seda ei soovita. Dekoratiivse efekti saavutamiseks võib need maskeerida täielikeks toruaasadeks, luues rohkem kui ühe U, et suurendada tõhusust.
Surnud 18. jaanuaril
Siin loetletakse 18. jaanuaril surnud tuntud isikuid.
Haisulukk
Kirjeldus
Oma U-kujulise käänaku tõttu säilitab haisulukk pärast valamu kasutamst vett. See vesi loob õhutihendi, mis takistab kanalisatsioonigaaside voolamist äravoolutorudest tagasi hoonesse. Kõik sanitaartehnilised seadmed peavad olema varustatud sisemise või välimise haisulukuga, sealhulgas valamud, vannid ja dušikabiinid. pisi|Haisuluku näidis Kuna tegemist on torustiku lokaalse madalaima punktiga, kipuvad valamu haisulukud kinni püüdma ka väikseid ja raskeid esemeid (nt ehteid või münte), mis on kogemata äravoolu sattunud. Haisulukud kipuvad koguma ka juukseid, liiva, toidujäätmeid ja muud prahti ning piirama ummistudes torustikku sattuvate esemete ja vedelike liikumist. Haisuluku või torustiku ummistumise korral saab enamus haisulukke lahti võtta või kasutada vastavaid kemikaale.
Kui suur kogus vett läbib haisulukku lühikese aja jooksul, võib haisuluku külge kinnitada vertikaalse toru, mida nimetatakse püsttoruks, et vältida vaakumi teket torustikus. Kõige sagedamini kasutatakse majades püsttorusid pesumasinate jaoks, et väljutada kiiresti suurt kogust heitvett, tühjendades pesu- ja loputustsükleid.
Ajalugu
S-kujulist haisulukku tuntakse ka kui S-käänakut. Selle leiutas Alexander Cumming 1775. aastal, kuid sai tuntuks U-kujulise lõksuna pärast seda, kui Thomas Crapper tutvustas 1880. aastal U-kujulist lõksu. Uus U-kujuline kurv ei ummistunud kergelt.
Pärast U-kujulise käänaku leiutamist läks selle kasutusele võtmiseks kaua aega, hoolimata sellest, et see oli lihtne ja suhteliselt usaldusväärne. Suurbritannias kehtestati haisuluku kasutamise nõue pärast “Suurt haisu” Londonis 1858. aasta suvel, kui Thamesi jõe ebameeldiv lõhn, mille põhjustas avatud kanalisatsioon, mõjutas lähedal asuvaid parlamendihooneid. See ajendas seadusandjaid andma loa rajada linna kaasaegne kanalisatsioon, mille oluliseks komponendiks oli S-käänakuga haisulukk. 2017. aasta seisuga on umbes kahel kolmandikul maailma elanikkonnast juurdepääs haisulukkudele, vaatamata tõenditele, et head kanalisatsioonisüsteemid parandavad oluliselt keskkonnas õhu kvaliteeti.
Ventilatsiooni- ja abiseadmed
pisi|P-haisulukk Vee püsimine haisulukus on töötamise seisukohalt ülioluline; haisulukud võivad kuivada ja kanalistasiooni halb õhutus võib haisulukust vee välja imeda. Tavaliselt välditakse seda äravoolutorude õhutamise teel haisulukust allavoolu.
Kui õhutusava ei ole võimalik kasutada, võib selle asemel kasutada õhu sisselaskeventiil. Need seadmed väldivad negatiivset rõhku äravoolutorus, suunates ruumiõhu äravoolutorusse. On veel üks alternatiiv, kui haisulukk paigaldatakse seadmele, mida tavaliselt ei kasutata (nt põranda äravoolutoru), tuleb arvestada vee võimaliku aurustumisega sellest. Sellistel juhtudel võib paigaldada seadmed, mis automaatselt täidab veega haisuluku.
Sämi maastikukaitseala
pisi|300px|Sämi maastikukaitseala Sämi maastikukaitseala on maastikukaitseala Lääne-Viru maakonnas. Kaitseala pindala on 941,1 ha.
Kaitseala on moodustatud 1981. aastal kaitse asutatud Sämi-Kuristiku sookaitseala baasil.
Peerukiskumine
Peerukiskumine, ka lõmmukiskumine, oli männi- või kasepuust pikkade laastude kiskumine peergude valmistamiseks.
Kirjeldus
Peerge kisti enamasti kiiniga pisut üle meetri pikkustest hästi kuivatatud lõmmudest. Lõmmu küljest eemaldati kuiv südameosa ning seejärel lõhestati lõmmud piki süüd peergudeks. Hea kvaliteediga lõmmust oli võimalik kohe ükshaaval peergusid kiskuda, kuid tavaliselt lõhuti lõmmud enne särmeteks ehk 1–2 cm paksusteks laastudeks. Igast laastust sai kiskuda 5–10 peergu. Selleks kasutati kiini, kirvest või nn peerunuga. Valmis peerud vesteti noaga siledaks.
Peergkorvide tegemisel tehti peerukiskumine vahetult enne korvi punumist, et peerud ära ei kuivaks.
Päri kõrts
Päri kõrts (saksa Perri) oli kõrts Kadrinas, mis kuulus Udriku mõisa alla.
Richard Tammiku andmetel võib Päri kõrtsi algusajaks pidada 1732. aastat ning kõrts asus Päri veski läheduses. Täna jääb see ala Kadrina edelaossa, kuid siis arvati see Paiunaluse küla koosseisu.
1739. aastal oli Päri kõrtsmikuks olnud Perry Mats ja samal ajal Päri möldriks keegi Hans, kes olevat olnud ühtlasi vaba mees.
Kui 1900. aastal Kadrina kihelkonnas kõrtsid suleti, siis rajasid isa ja poeg Karl ning Juhan Saar kõrtsihoonesse nahaparkimistöökoja. Töökojahoone põles maha 14. mail 1956, kuid see taastati 1970ndatel ja seal tegutses seejärel algul toolipõhjade polsterdamise töökoda ning 1990ndatel mõned aastad ka toidupood. 1956. aasta tulekahjus põlesid maha ka kõrvalasunud Karl Saare elamu ja teisel pool Tapa teed asunud endine vallamaja.
Teised suuremad Kadrinas tegutsenud kõrtsid olid Kruusimäe ja Trahteri kõrts.
Kiyotaka Matsui
Kiyotaka Matsui (jaapani keeles 松井 清隆 Matsui Kiyotaka; sündinud 4. jaanuaril 1961 Takatsukis) on Jaapani endine jalgpallur, väravavaht.
Ta sündis aastal 1961 Takatsukis (asub Ōsaka prefektuuris).
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1984–1988 15 mängu.
Lõmm
Lõmm oli paari küünra ehk veidi üle meetri pikkune kuiv puuhalg või pakulõhendik, millest kisti peergusid taluruumide valgustuse tagamiseks.
Morbihani departemangu haldusüksuste loend
Siin on toodud ära kõik Morbihani departemangu haldusüksused (ringkonnad, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. Lorienti ja Vannesi vald on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse, mille vahel on vald jagatud, kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast.
Departemangus on 3 ringkonda:
Departemangus on 21 kantonit:
Departemangus on 250 valda:
Soomlased ning soomerootslased Titanicul
Uude Maailma suunduti külla, tööle või õnneotsinguile, aga ka naasti, kui Soomega oli lõpparve tehtud. Põhja-Ameerikasse (suuresti USA osariikidesse kui ka paari Kanada provintsi) suunduvad Soome reisijad jätsid kevade hakul Põhjala seljataha. Enamik alustas reisiteekonda ja lahkus Hanko sadama kaudu umbes kuu aega enne soovitud Atlandi ületust. Taani kaudu jõuti Inglismaale, kus Southamptoni sadamas istuti ümber uhiuuele reisilaevale. Paljud neist said teada, et nad majutatakse uuele esmaklassilisele laevale alles siis, kui nad pileteid vormistasid, misjärel sõideti rongiga Southamptonisse.
Liverpooli kodusadama lippu kandnud Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi kuninglik postiaurik Titanic, uppus oma esimesel reisil 15. aprillil 1912 pärast kokkupõrget triiviva jäämäega, mida õigel ajal ei märgatud. Uppumatuks peetud ja oma aja kohta üliluksuslik reisilaev ei jõudnud kunagi sihtkohta New Yorki. Esmalt pidanuks Titanic silduma Manhattani jõesaare kai nr 59 ääres, et I klassi kõrgseltskonnad ja nende teenijad saaksid väljuda. Seejärel pidi laev silduma immigratsiooniväravaks ehitatud Ellis Islandi väikesaarel, et tervisekontrolli saaksid suunduda II ja III klassi reisijad.
Statistika ja faktid
Soomlastest, soomerootslastest, ameerikasoomlastest ning ameerikasoomerootslastest jäi pärast laevahukku ellu 23 inimest: 12 naist, 5 last ja 6 meest. Koletu öö elas üle seega ligikaudu 35% Soome päritolu reisijaist, sealhulgas kolm sülelast kuuest. Alla 18-aastaseid soomlasi oli laeval kokku kaksteist. Mehi oli kokku lugedes 28 ja naisi 26. Meeste keskmiseks vanuseks oli 28,5 ja naiste keskmiseks vanuseks 27,1 ning laste keskmiseks vanuseks 7 eluaastat.
Kaheksa inimest reisis II klassis, ülejäänud III klassis.
Neljakümne kolmest hukkunust on suudetud tuvastada neli.
Étrœungt
Étrœungt [e.tʁœ̃] on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
L'Helpe Minor, üks Sambre'i lisajõgesid, voolab läbi küla. Jõgi tõuseb aeg-ajalt üle kallaste.
Kersti Nigesen
Kersti Nigesen (sündinud 24. detsembril 1951) on eesti haridustegelane.
Ta on 1992. aastal asutatud Vanalinna Hariduskolleegiumi asutaja ja direktor.
Isiklikku
Tema abikaasa on Ülo Vooglaid, nende pojad on Varro Vooglaid ja Mihkel Vooglaid. Tema õde on logopeed Külli Roht.
Opium Flirt
Opium Flirt on 2006. aastal asutatud Eesti ansambel.
Piiumetsa maastikukaitseala
Piiumetsa maastikukaitseala on maastikukaitseala Järva ja Rapla maakonnas. Kaitseala pindala on 1130 ha.
Kaitseala on moodustatud 1981. aastal loodud Piiumetsa sookaitseala baasil.
Olev Salum
Olev Salum (sündinud 23. jaanuaril 1960 Võrus) on eesti arstiteadlane ja stomatoloog.
Elulugu
Olev Salum on teenistujate poeg.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: hambaproteesidega seotud stomatoloogilised haigused, hambaproteesimise ravinõudlus ja ökonoomika. Umbes 20 teadustrükist.
Sabat
Sabat on iganädalane juudi puhkepäev, tööst hoidumise ja hingetõmbamise päev. Sabat algab reede päikeseloojangul ja lõpeb laupäeva õhtul. Süüdatakse küünlad, et tähistada jumaliku loomistöö lõppemist.
Siil (mütoloogia)
Siil on müütiline rääkiv loom, kes on üks eesti rahvuseepose "Kalevipoeg"tegelasi.
Rahvuseepose kaheteistkümnendas loos (Lauavõitlus ja siil, Pikk magamine, Unenägu, Vaeslapse tall, Sillaehitus) jõudis Kalevipoeg lauakoormaga Peipsi kaldale. Metsast tulid teda kimbutama isa õhutusel kolm Peipsi sortsi poega, kellel olid pikad piitsad, mille otstes veskikivid. Kalevipoeg üritas neile vastu hakata männivemblaga, mis purunes. Seejärel tuli võtta abiks lauakoorma lauad, kuid need purunesid kergesti sortsipoegade selgadel. Lauavirn kippus kahanema ja sortsipojad peale tungima. Õnneks hüüdis põõsastikust õrn hääleke: Sortsipojad põgenesid ulgudes. Kalevipoeg tundis huvi, kes andis hüva nõu ning soovis abimehele tänu avaldada. Hääl põõsastest vastas, et on siilike, kuid ei saa välja tulla, kuna Vanaisa ei ole kehakatteks kasukat andnud. Kalevipoeg lubas lahkelt talle varjukuue anda. Siil tuli välja ja vägilane kiskus: Ning siil puges põõsasse tagasi.
Nobuyo Fujishiro
Nobuyo Fujishiro (jaapani keeles 藤代 伸世 Fujishiro Nobuyo; sündinud 25. jaanuaril 1960 Chibas) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja/poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 1988 2 mängu.
Randla (perekonnanimi)
Randla on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Randla uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Adamovitsch, Aksberg, Arjas, Bäärs, Bachmann, Brakmann, Erlbaum, Grimberg, Grünberg, Günter, Günther, Ilp, Johanson, Jungmann, Junkmann, Jünter, Kellamov, Kristmann, Krüüsmann, Messer, Neumann, Nitova, Oriko, Papa, Pärs, Platov, Rais, Randmann, Rätsep, Raudmann, Reimann, Roosmann, Rosenstrauch, Rostok, Rumessen, Sergejev, Vehlman ja Vevers. Robert Randla palvel kanti Randla perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 119 all (Siseministeeriumi teadaanne 14. juunist 1935).
Barghawata
Barghawatad (ka Barghwata või Berghouata) oli berberi etnoreligioosne grupp, mille liikmed pidasid end iisraeliitide järeltulijateks. Nad uskusid, et pärinevad Siimeonist, Jaakobist ja Iisakist. Nad osalesid aastatel 740–743 berberi mässus Ummaijaadide Kalifaadi vastu sufridest haridžiidide poolel ning rajasid pärast mässu oma riigi. Nende riik asus tänapäeva Maroko aladel Tamasna piirkonnas Atlandi ookeani kaldal Safi ja Salé vahel. Riigi rajaja ja esimene valitseja oli Tarif al-Matghari.
Nimi
Mõned ajaloolased usuvad, et hõimu nimi "Barghawata" tuli selle valitseja Tarifi hüüdnimest "Barbati". Ilmselt sündis ta Barbate ümbruses (tänapäeva Hispaania Cádizi linna lähedal). Teised ajaloolased, nagu Jérôme Carcopino, arvavad, et hõimu nimi on Tarifist palju vanem ning et barghawatad on sama hõim, mida Roomas tunti baquatede nime all ning mis 7. sajandini elas Volubilise lähedal.
Ajalugu
Barghawata kohta ei ole palju teada. Enamik allikatest pärineb nendest hilisemast ajajärgust ning on tihti vastuolulised. Parim allikas Barghawata kohta on 10. sajandi keskpaigas kirja pandud Barghawata saadiku kirjutised. Saadik Abu Salih Zammur oli lähetatud Córdobasse Córdoba Kalifaati. Abu Salih Zammuri pärimusi on ümber jutustanud ajaloolased Al-Bakri, Ibn Hazm ja Ibn Khaldūn, kelle jutustused lähevad mõnes osas samuti omavahel vastuollu.
Barghawatad algatasid 739. või 740. aastal koos ghomarade ja miknasadega berberi mässu. Hõimudele andsid moraalset tuge haridžiidi vaimulikud, kes lubasid kehtinud Ummaijaadi Quraishi hõimu ülemvõimu asemele moslemite egalitarismi. Ülestõusu juhiks sai Maysara al-Matghari ning kiiresti vallutati peaaegu kogu tänapäeva Maroko territoorium. Õnnestunud mäss levis ka mujale Magribis ning Al-Ándalusi. Bagdoura lahingus õnnestus mässulistel alistada Süüriast saadetud suur Ummaijaadide armee. Aastal 741 said mässulised Kairouani all Ifriqiyas lüüa ning hiljem mäss vaibus. Barghawatadele valmistas mässu ajal pahameelt Zenata hõimu ja sufride katsed ohje enda kätte haarata ning mässu jätkata. Kuna ülestõusu eesmärk, oma rahva Ummaijaadide võimu alt vabastamine, oli juba saavutatud, ei näinud barghawatad sõjategevuse jätkamises mõtet. Aastal 742 või 743 lahkusid barghwatad mässuliste seast ning taganesid Tamesna piirkonda Atlandi ookeani rannikul, kus nad jätsid sufri haridžiidid maha ning rajasid enda riigi.
Religioon
Barghawatad järgisid judaismi arhailist vormi, mida iseloomustasid ainujumal, prohvetid ning toidureeglid. Neil oli enda berberikeelne pühakiri, mis koosnes 80 suurast. Barghawata teine valitseja Salih ibn Tarif kuulutas ennast prohvetiks ja viimaseks mahdiks. Ta väitis, et Isa (Jeesus) on tema kaasteeline, kes palvetab tema taga.
Mõned hõimud järgisid mitmest suurest usust kokku sulanud rahvausundit, milles oli Aafrika rahvausu, judaismi, sunni ja šiiidi islami, astroloogia ja berberi rahvausu tunnuseid. Keelatud oli kanade ja kanamunade söömine ning usuti, et prohveti sülg on püha.
Hõimud
Barghawatad jaotusid 29 hõimuks, millest 12 järgisid barghwata usku ja 17 islamit.
Barghawata usulised
Haridžiidi moslemid
Mõned neist, näiteks Branès, Matmata, Ifren ja Trara, kuulusid tegelikult suurematesse hõimudesse ning olid nende juurest Tamasasse tulnud ja Barghawata Konföderatsiooniga liitunud killud.
Dave Alvin
David Albert Alvin, tuntud kui Dave Alvin (sündinud 11. novembril 1955 Downeys Californias) on USA kitarrist, laulja ja laulukirjutaja.
Ta on ansamblite The Blasters, The Knitters ja X endine liige. 2000. aastal pälvis ta Grammy auhinna oma albumi "Public Domain: Songs From the Wild Land" eest.
Lea Nurkse
Lea Nurkse (aastani 1925 Leonida Jürisson, aastani 1940 Lea Raud; 21. juuni 1904 Sindi – 6. märts 1960 Tallinn) oli eesti eelkooliõpetaja-kasvataja, logopeed ja tõlkija.
Ta õppis Sindi ministeeriumikoolis ja lõpetas aastal 1923 Pärnu Tütarlaste Gümnaasiumi. Aastatel 1924–1926 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, ta käis ka kunstikooli Pallas õhtukursustel, hiljem õppis ta Tallinnas Draamastuudio teatrikoolis (ei lõpetanud). Aastal 1954 sai ta Leningradi Herzeni nimelise Pedagoogilise Instituudi juures kvalifikatsiooni tõstmise kursustel logopeedi kutse.
Ta on avaldanud ajalehtedes ja ajakirjades artikleid lastekasvatuse ja lastekirjanduse kohta. Ta on kirjutanud värssraamatu "Kubujuss" (Tallinn, 1958) ja koostanud kogumiku "Laste sõna" (Tallinn, 1958). Ta on tõlkinud rohkesti lastekirjandust ja pedagoogikateoseid, sealhulgas "Eelkoolipedagoogika" (1949) ja "Juhend lasteaia kasvatajatele" (1950). Ta on kujundanud koolieelse pedagoogika eestikeelset terminoloogiat.
Isiklikku
Ta oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli kirjanik Mart Raud, nende poeg oli kirjanik Eno Raud. Tema teine abikaasa oli keele- ja kirjamees Rein Nurkse.
Jan Hudec
Jan Hudec (sündinud 19. augustil 1981 Šumperkis, endises Tšehhoslovakkias) on Kanada mäesuusataja.
Hudec sai 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Åres hõbemedali kiirlaskumises Aksel Lund Svindali järel. Ülisuurslaalomis on ta olnud kahel korral seitsmes, seda nii Åres kui kaneli aastat varem 2003. aasta MM-il Sankt Moritzis.
Maailma karikavõistlustel osales Hudec esimest korda 2. veebruaril 2002 Sankt Moritzis kiirlaskumises, kus ta sai 56 startinu seas 49. koha. Esimest korda jõudis ta poodiumile ja samas oli ka kohe esimene 24. novembril 2007 Lake Louises kiirlaskumises.
Lõmmuõrred
Lõmmuõrred, ka peeruõrred olid rehetoas peeruhalgude või peergude kuivatamise õrred. Lõmmuõrred toetusid ühe otsaga ahjuservale ning teise otsaga lähimale aampalgile või sellele paigaldatud pakule.
Peergusid kuivatati ka rehetoa parsil.
Urušiooli põhjustatud allergiline kontaktdermatiit
Urušiooli põhjustatud allergiliseks kontaktdermatiidiks ehk Toxicodendron-dermatiidiks nimetatakse teatud taimede põhjustatud allergilise ekseemi liiki, mis tekib enamikul inimestel kokkupuutel urušiooliga (allergeen).
American Academy of Dermatology spetsialistide hinnangul tekib igal aastal ainuüksi Ameerika Ühendriikides urušioolist tingitud allergiline reaktsioon ligi 50 miljonil inimesel.
Arvatakse, et kuni 85% inimestest on urušiooli suhtes ülitundlikud.
Loomadel urušiool tõenäoliselt kontaktdermatiiti ei põhjusta.
Ärritajad ja allergeen
Urušiooli (taimede vaigu (vahel nimetatakse ka piimmahlaks) koostises) sisaldavad mitmed anakardiliste sugukonda liigitatud taimed, nagu india mangopuu, Semecarpus anacardium, rengas trees, Melanoorhea usitata ja lääneanakardi viljade ehk india pähkli koored. Lisaks mürgipuu perekonna taimeliigid, nagu roniv mürgipuu, värnitsa-mürgipuu (Toxicodendron vernicifluum), Toxicodendron diversilobum ja soo-mürgipuu.
Urušiooli (tõenäoliselt väga sarnane ühend) sisaldavad ka hõlmikpuud. Vaigukanalites, mis on nii taime lehtedes, vartes, õites, tüvel ja juurtes, ringlev vaik sisaldab urušiooli. Vaigukanaleid ei ole isasõites, karvades ja tüve keskel paiknevates kudedes ning õietolmus ja küpsenud viljades.
Kokkupuude taimega ja allergiline reaktsioon
pisi|233px|[[Harilik mürgipuu]] pisi|233px|Vesivillid 48 tundi peale kokkupuudet urušiooliga pisi|233px|Kokkupuutel [[Roniv mürgipuu|roniva mürgipuuga tekkinud allergiline kontaktdermatiit 2 päeval]] pisi|233px|Kokkupuutel roniva mürgipuuga tekkinud allergiline kontaktdermatiit koos paistetusega 3 päeval
Kokkupuutel taime osadega tekib paljudel inimestel näo, käte ja jalgade paistetus. 12–48 tunni jooksul tekivad lööve, sügelus ja põletushaavaga sarnanevad valusad ja sügelevad punased triibud või vesivillid.
Nende ilmnemiseks võib kuluda 1...2 päeva ning paranemine võib võtta üle nädala aga kesta ka kuni 2 kuud.
Vesivillide purunemisel väljuvat kehavedelikku ei peeta mürgiseks ega nakkuslikuks.
Kiire veega loputamine esimeste minutite jooksul aitab reaktsiooni oluliselt leevendada. Urušiooli lahustab alkohol seega võib abi olla ka kokkupuutekoha puhastamisest alkoholiga niisutatud lapiga.
Nahapõletikku põhjustab lümfoid(-immuun)süsteemi vastus (tsütokiinide ja T-lümfotsüütide poolt vahendatud) võõrvalkudele.
Tihti esimesel kokkupuutel reaktsiooni ei teki, tundlikkus väheneb ka vanusega ja mõnikord rohkete kokkupuudetega. Enamasti piisab ka kokkupuutest lemmiklooma või aiatööriista vahendusel; ka kuivanud taimede ümbruses säilitab vaik oma toime mitu aastat.
Osadel inimestel võib kokkupuude taimega põhjustada anafülaktilist šokki.
Klassifikatsioon
Rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis liigitatakse urušiooli põhjustatud allergiline kontaktdermatiit jaotises: [L23.7]- Taimede (v.a toidu) põhjustatud allergiline kontaktdermatiit.
Ravi
Raviks kasutatakse vastavalt arsti ettekirjutusele ja ülitundlikkuse astmele kas antihistamiine või steroide (näit prednisoloon).
Taimravi
Indiaanlased kasutavad roniva mürgipuuga kokkupuutel tekkinud nahakahjustuste leevendamisel (v.a neeru- ja südamehäiretega patsientidel) droogina konks-vaiguvaaki (Grindelia squarossa).
Viited
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Urushiol-induced contact dermatitis seisuga 15.02.2014.
Wesermarschi kreis
Wesermarsch on kreis (Landkreis) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal. Naabriteks on (idast ja päripäeva) Cuxhaveni ja Osterholzi kreisid, Bremeni linn Bremeni liidumaal, kreisivaba linn Delmenhorst, Oldenburgi kreis ja kreisivaba linn Oldenburg ning Ammerlandi ja Frieslandi kreis. Kreisi pindala on 821,87 km². 31. detsembril 2017 elas seal 89 022 inimest.
Geograafia
Kreis paikneb Weseri läänekaldal Bremeni ja jõesuu vahel. Mitu jõge läbib kreisi läänest itta, suurim neist on Hunte, mis voolab enne Wesermarschi jõudmist läbi Oldenburgi. Põhjas ümbritsevad Weseri suue ja Jade abajas (Põhjamere laht) Butjadingeni poolsaart. Siin paikneb kreisi suurim linn Nordenham, asudes Weseri suudmes Bremerhaveni vastas.
Ajalugu
Kreis loodi 1933. aastal, kui liideti Butjadingeni, Brake ja Elsflethi Amtid ning osi Delmenhorsti ja Vareli Amtidest.
Linnad ja vallad
pisi|Linnad ja vallad Wesermarschi kreisis
Bernicia
Bernicia (vanainglise: Bernice, Beornice; ladina: Bernicia) oli 6. sajandi anglitest asunike loodud anglosaksi kuningriik seal, kus nüüd on Kagu-Šotimaa ja Kirde-Inglismaa.
Anglite Bernicia territoorium oli ligikaudu võrdne tänapäeva Inglise Northumberlandi ja Durhami krahvkonna ning endiste Šoti Berwickshire'i ja East Lothiani krahvkonnaga, ulatudes Forthi jõest Teesi jõeni. 7. sajandi algul liideti see oma lõunanaabri Deiraga, et moodustada Northumbria kuningriik, misjärel laienesid selle piirid märgatavalt.
Briti Bryneich
pisi|[[Y Hen Gogledd või "Vana Põhi"]]
Etümoloogiad
Berniciat mainitakse 9. sajandi Historia Brittonumis kõmri nimega Berneich või Birneich ning vanakõmri luules ja mujal nimega Bryneich või Brynaich. See võis kajastada eelneva brittide kuningriigi või provintsi nime, mille anglitest asunikud järgnevalt omaks võtsid ja selle vanainglise keeles Bernice või Beornice muutsid. Kui sellised vormid kujutavad kõmri versiooni Berniciast, on ebaselge, miks on kõmridel vaja laenata piirkonna jaoks võõrnime, nii peetakse endist hüpoteesi harilikult vastuvõetavaks, kuigi etümoloogiline analüüs ei ole andnud üksmeelt. Kõige enam viidatud etümoloogia annab tähenduse "Mäekurude maa" või "Lõhede maa". Varasem tuletus brigantide hõimunimest on tagasi lükatud kui keeleliselt ebamõistlik. Aastal 1997 soovitas John T. Koch sulandada tõenäolise algkuju *Bernech põlise kujuga *Brïγent vana civitas Brigantum jaoks anglite laienemise tulemusena sellele territooriumile 7. sajandi jooksul.
Olenemata etümoloogiast viitavad teised keelelised tõendid poliitilisele aktiivsusele piirkonnas enne anglite saabumist. Mõned tähtsad anglite keskused Bernicias kannavad briti päritolu nimesid või on briti nimedega tuntud mujal: Bamburgh on Din Guaire Historia Brittonumis; Dunbar (kus Püha Wilfrid kord vangistati) esindab Dinbaeri; ja Coldinghami nimi on antud Beda poolt kui Coludi urbs ("Coludi linn"), kus Colud näib kujutavat võib-olla St Abb's Head linnamäe briti kuju.
Poliitiline ajalugu ja mälu
Brittide kuningriik piirkonnas moodustati umbes aastal 420 aladest, mis olid kord olnud votadiinide lõunaalad, võib-olla arvatava Coel Heni 'suure põhjariigi' haldusjaotuse osa. Selle põhjariigi kohta ütlevad kõmri õpetlased Yr Hen Ogledd või sõna-sõnalt "Vana Põhi". Kuningriiki võidi valitseda kohast, millest hiljem sai Inglise Bamburgh, mis kindlasti esineb kõmri allikais kui Din Guardi. Selle kõrgetasemelise residentsi kõrval asub Lindisfarne'i saar (varem kõmri keeles Ynys Metcaut), millest sai Bernicia piiskoppide tool. Pole teada, millal anglid kogu piirkonna lõplikult vallutasid, kuid tõenäoliselt umbes aastal 604.
Briti Bryneichi kuningad
On mitu vanakõmri vürstlike "Põhja meeste" (Gwŷr y Gogledd) sugupuud, mis võivad esindada brittide kuningriigi kuningaid piirkonnas, mida võidi kutsuda Bryneich. John Morris oletas, et kellegi Morcant Bulci liin kuulus nende monarhide hulka, peamiselt seetõttu, et ta tuvastas selle mehe Urien Rhegedi mõrvarina, kes piiras sel ajal Lindisfarne'i.
Sunniviisiliselt ühendatud Northumbria
Pärast hävitavat Hatfield Chase'i lahingut 12. oktoobril 633, milles Edwin Gwyneddi Cadwallon ap Cadfani ja Mercia Penda poolt võideti ja tapeti, jagati Northumbria taas Berniciaks ja Deiraks. Berniciat valitses siis lühidalt Æthelfrithi poeg Eanfrith, kuid umbes aasta pärast läks ta Cadwalloni juurde rahu paluma ja tapeti. Eanfrithi vend Oswald kogus siis armee ja võitis lõpuks Cadwallonit Heavenfieldi lahingus aastal 634. Pärast seda võitu tunnistati Oswald nii Bernicia kui ka Deira kuningaks kindlalt ühendatud Northumbrias. Bernicia kuningad olid seejärel selles kuningriigis ülimuslikud, kuigi Deiral olid Oswiu ja tema poja Ecgfrithi valitsemisajal omad alamkuningad.
Bernicia kuningad
(vaata ka Northumbria monarhide loend)
Deira võimu all (616–633)
Æthelfrithi poja Oswaldi ajal ühendati Bernicia Deiraga ja umbes aastal 634 moodustati Northumbria.
Eestimaa Kirjanduse Ühing
Eestimaa Kirjanduse Ühing (lühend EKÜ; saksa keeles E(h)stländische Literärische Gesellschaft) oli baltisaksa teadusühing, mis tegutses Tallinnas aastail 1842–1940.
Ühingul oli oma muuseum ( Eestimaa Kirjanduse Ühingu Muuseum) ja raamatukogu (Eestimaa Kirjanduse Ühingu Raamatukogu).
Ühing avaldas kaht publikatsioonide sarja:
Kärdla kraater
Kärdla kraater ehk Kärdla impaktstruktuur (ka Kärdla astrobleem) asub Loode-Eestis Hiiumaal. Kraatri kese jääb rannajoonest umbes 3 kilomeetri kaugusele ja see tekkis meteoorkeha plahvatuse tagajärjel umbes 455 miljonit aastat tagasi Ülem-Ordoviitsiumis.
Kärdla kraater on üks kõige paremini uuritud ja säilinud kraater varajase Paleosoikumi ajajärgul. Paluküla, Tubala ja Linnumäe kõrgendikud on Kärdla kraatri ringvalli paremini säilinud osad. Tuhandeid aastaid kestnud kraatri arengu jooksul on setted kraatrisüviku täitnud, mistõttu on kraater maastikul vaid aimatav. Kraatrit katavad metsad, väärtuslikud põllumaad ja hõre asustus. Kärdla kraater on muutunud turismiobjektiks – näiteks Paluküla, kus on jälgitav üks osa kraatri 4-kilomeetrilise läbimõõduga ringvallist, kuhu on ehitatud külastajatele vaateplatvorm.
pisi|Kraatri kese asub kaardil märgitud Kärdla keskusest umbes 2,5 kilomeetri kaugusel kagus.
Ajaloost ja uurimisest
Hiiumaal Paluküla aluspõhja fenomeni uurimisega tegelesid 19. sajandi keskel Karl Eduard von Eichwald, Aleksandr Ozerski ja Alexander von Schrenck. Nad mainisid mitmeid kordi oma töödes Paluküla paemurru lubjakivide kallutust. Henry von Winkler, Hans Scupin ja Hendrik Palmre märkisid samas kohas esinevaid bituumenite ja maagistumiste ilminguid. Aastal 1967 avastati Paluküla kõrgendikul kaevu puurimisel 22 meetri sügavuselt kristalliinne aluskord, mis antud kohas oleks pidanud lasuma ligikaudu 250 meetri sügavusel. Aluskorra rikke seletamiseks alustas samal aastal geoloogilis-geofüüsikalist uurimistööd Teaduse Akadeemia Geoloogia Instituut. Kuigi sellele järgnes hulgaliselt puurimistöid, ei jõutud ühtse arusaamani, et tegu on meteoriidikraatriga, vaid seletati struktuuri olemust ülikeeruliste maamurrangurikete ning tõstetud ja vajunud plokkide süsteemiga.
1971. aastal alustas riiklik geoloogiateenistus uuringuid Paluküla kerke aladel selleks, et planeerida kristalsest aluskorrast kvaliteetse killustiku tootmist. Lõpetati varem Teaduse Akadeemia Geoloogia Instituudi tehtud gravi- ja magnetomeetriline kaardistamine. 1973/1974. aastaks jõuti struktuuri morfoloogia ja aluskorra kristalsete kivimite purustuse põhjal järeldusele, et tegu on plahvatusliku iseloomuga endogeense vulkaani kraatriga. 1980. aastal teostatud Hiiumaa gravi- ja magnetomeetrilise kaardistamiste tulemusena selgus Kärdla struktuuri erinevus ümbritsevast geoloogilisest struktuurist. 1981. aastal alustati Lääne-Eestis aluspõhja aerogeoloogilist kaardistamist, lisaks puuriti kraatri lähiümbrusse 6 uut puurauku. 1981. aastal jõudis Leningradi geoloog Viktor Masaitis tufilaadsete bretšade õhikuid uurides järeldusele, et Kärdlas asub meteoorkeha plahvatusel tekkinud struktuur. Aastal 1984 nõustusid kraatri morfoloogia ja arengu uurijad Väino Puura ja Kalle-Mart Suuroja selle käsitlusega.
Aastal 1983 leiti, et kraatri kesksüvikust võib saada kõrgendatud mineraalsusega vett, mida aasta hiljem hakati pumpama 400 m sügavuselt, millele järgnes raviotstarbelise Kärdla mineraalvee tootmine. 1993. aastaks lõpetati mineraalvee Kärdla villimine ning Kärdla meteoriidikraatris Palukülas mineraalvee tootmiseks ehitatud seadmed ja mahuti jäid seisma. 1986–1991 tehti Hiiumaal keskmõõtkavalist (1:200 000) geoloogilist süvakaardistamist, mis andis ka täiendavaid andmeid kraatri ehituse kohta. Selle raames rajati Eesti sügavaim (815,2 m) puurauk K-1, mis paljastas ligi 300 meetri ulatuses impaktsündmusest purustatud kristalse aluskorra granitoide.
1991. aastal valmis Peterburi Eelkambriumi Instituudi geoloogide koostööl uurimus Hiiumaa kristalse aluskorra kivimite fluidsetest suletistest. Töö kajastas kokkupõrke käigus esmaste aluskorrakivimite fluidide lendumist kokkupõrke käigus ja nende asendumist sekundaarsete fluididega. Aastatel 1988–1993 süveneti plahvatusega seotud setete ja sulfiidse materjali maagistumise protsesside uurimisele. Aastal 1994 avaldas Kalle-Mart Suuroja ülevaate, mis hõlmab impaktiga seotud setete klassifitseerimist. Sellega eraldati kaks kihistut: Kärdla ja Paluküla, millest esimene on otseselt plahvatusega seotud kivimite kompleks ja teine koosneb hilisematest terrigeensetest setenditest ja karbonaatsetest kivimitest. Aastatel 1993–1995 modelleeris geoloog Jüri Plado gravi- ja magnetomeetrilise kaardi alusel kraatri morfoloogiat, jõudes järeldusele, et kokkupõrkest purustatud kivimite tsoon ulatub ligi 1 km sügavusele kraatri põhjast.
Meteoorkeha langemise keskkond
Kärdla meteoroid langes šelfimerre ehk madalmerre, mille sügavus ulatus 20–50 meetri või mõnede allikate kohaselt lausa 100 meetrini. Meteoroidi langemise ajal jäi rannajoon vähemalt 50 kilomeetri kaugusele kokkupõrkest. Kuna plahvatusest tekkinud paarisaja meetri kõrgusest ringvallist suutis tagasivoolav vesi tsunamina läbi murda, oli liigutatud veehulk märkimisväärne. Meteoroid tabas järgmisi üksusi:
Langenud meteoroidi parameetrid ja päritolu
Kärdla impaktsündmust seostatakse Ülem-Ordoviitsiumis suurenenud kokkupõrgete arvuga, mille põhjustas L-kondriidi tüüpi asteroidi lagunemine umbes 470 ± 6 miljonit aastat tagasi. Ligi 100-kilomeetrise diameetriga asteroidi lagunemise ja Maale suundumise tulemusena pommitati meie planeeti ligi 2 miljoni aasta vältel. Sama nähtus põhjustas ka Neugrundi, Lockne, Tväreni ja teiste samaaegsete kraatrite tekke.
Kokkupõrge
Kärdla meteoroid tabas merepinda umbes kiirusega 21 km/s. Impaktor deformeeris aluspinda (merepinda) lööklainega, avaldades survet ning andes aluspinnale edasi oma kiirenduse ja kineetilise energia. Plahvatuse tagajärjel tõrjuti kattev merekiht ligi 10 kilomeetri raadiuses plahvatustsentrist minema. Edasi järgnes hõrenduslaine, mis aurustas ja sulatas langenud keha ja aluse ainet. Kõrge rõhk tekitas impaktbretšasid ja planaarse deformatsiooni nähtusi. Viimase leidmine kvartsiterades andis ka lõpliku kinnituse kraatri meteoroidse päritolu kohta. Pinnale mõjunud rõhk ja kiirendus lõhestasid kivimeid, pindmine kiht lõhestus ning paiskus suure kiirusega üles. Kokkupõrke tulemusena paiskusid hiljem kraatrit moodustava voolava ainena välja Kambriumi terrigeensed setted ja kristalse aluskorrakivimi tükid. Osakeste kiirus oli pöördvõrdeline väljapaiske koha kaugusega plahvatustsentrist. Seega keskmes olev materjal lendas kaugemale kui äärtes olev. Kokkupõrke alguses, mille plahvatuse tsenter jäi umbes 300 meetri sügavusele merepinnast, moodustus umbes 10 sekundiga 3,2 kilomeetri läbimõõduga 500 meetri sügavune üleminekuline kraater. Järgnes materjali tagasivoolamine esmasesse kraatrisse: 130–140-meetrise pangasbretša kihi moodustumine impaktbretšade peale. Samal ajal moodustus plahvatustsentri all tugevalt kokkusurutud kivimite paisumisest ja üles tagasi liikumisest keskkerge.
Ajutise kraatri muutumine 3,6-kilomeetrise läbimõõduga ja 250 meetri sügavuseks erineva kõrgusega umbes 190 meetri kõrguse ja 800–900-meetrise läbimõõduga ringvalliga ümbritsetud kompleksseks kraatriks kestis umbes 20 sekundit. Järgnes tsunami lainena veemassi tagasiliikumine plahvatuspunkti. Tsunami murdis 500 meetri laiusest ja vähemalt 150 meetri kõrgusest ringvallist läbi kolmest kohast. Läbimurde käigus tungis kraatrisse hulgaliselt (kuni 50 meetrit) nii kruusakat, savikat kui liivakat peenosa ning suuremaid rahne. Järgmiste päevade kuni nädala jooksul settis kraatri süvikusse õhkupaisatud, ligi 30 meetri paksune peenhõljumi kiht. Sellega lõppes otseselt kokkupõrkega seostuv kraatriareng.
pisi|Planaarse deformatsiooni nähtus kvartsi teras
Plahvatusjärgne periood
Kuna Kärdla kraater mattus kiiresti pärast plahvatust mereliste setete alla ning pole ka kuigi tugevalt erodeeritud, on see üks kõige paremini säilinud varajase Paleosoikumi aegseid kraatreid. Impakti järel, 455 Ma tagasi, kujunes Kärdla kraatrist üle veepinna ulatuvate ringvalli segmentidega ümbritsetud rõngassaar, mille keskmes oli ligi 200 meetri sügavune vesi. 3,6 kilomeetrise läbimõõduga sisebasseini ühendas merega kolm voolukanalit, mis asusid põhjas, lõunas ja läänes.
Kokkupõrke järel tekkis kraatrisse maapinda lõksu jäänud soojuse arvelt hüdrotermaalne süsteem, mis oli aktiivne 9000 – 10 000 aastat. Isegi 100 aastat pärast plahvatust ületas keskkõrgendiku vahetus läheduses temperatuur 100 °C.
Seejärel algas kiire karbonaatide sedimentatsioon: mõnekümne tuhande aastaga tekkis ligi 90 meetri paksune merglite ja lubjakivide lasund. Ümbritsevas meres settis sama ajaga paarikümne sentimeetri paksune kiht lubjakive. Järgmise 10 miljoni aastaga vähenesid settekiirused basseini ja avamere vahel 2–3 korda. Siluri Llandovery ajajärguks oli Kärdla kraater mattunud umbes 100 meetri paksuse karbonaatse lasundi alla ja setteprotsessid lakkasid. Siluri algusest kuni Kvaternaari ajastu pleistotseense jäätumiseni olulisi muutusi ei olnud, välja arvatud ringvalli karbonaatide dolomiidistumine ja sellega kaasnev polümetalne sulfiidne maagistumine. Jäätumisele järgnes surve alt vabanemise tõttu lubjakivikihtide näiv tõus ringvalli kohal ja vajumine kraatrisüvikus (kuni 60 meetrit). Mandrijää täielikul taganemisel settisid algsel kraatril olevasse nõkku jääjärvelised viirsavid ja merelised liivad paksusega üle 20 meetri.
Humisool
Humisool on meremudast destillatsiooni teel valmistatud ravimpreparaat, ravimuda humiinhappeid sisaldav keedusoola isotooniline lahus.
Humisoolilahus on läbipaistev, steriilne, kollakas, soolakas, neutraalse reaktsiooni ja biostimuleerivate omadustega.
Humisooli on kasutatud näiteks närvipõletike ja -valude, krooniliste reumaatiliste artriitide, artrooside jpt haiguste ja haiguslike seisundite korral.
Humisooli valmistatakse (1988. aasta andmetel) Haapsalu ravimudast.
Selle esimene valmistaja oli farmatseut ja biokeemik Evald Keel (1906–1969).
Lycophidion variegatum
Lycophidion variegatum on Lamprophiidae sugukonna maoliik.
Levila
Neid võib roomamas kohata Lõuna-Aafrika Vabariigis, Zimbabwes, Svaasimaal, Botswanas ja Sambias.
Viited
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Lycophidion variegatum seisuga 9.05.2015.
Abrekk
Enne Põhja-Kaukaasia islamiseerumist 16.–19. sajandil ja Venemaa invasiooni Kaukaasiasse 19. sajandil olid Põhja-Kaukaasia elanikud enamasti kristlased. Sõna tuleb Piiblist ja tähendab heebrea keeles 'põlvitada või laskuda Jumala ette'. Kunagi kasutati seda sõna nende kohta, kes tõotasid loobuda mis tahes rõõmudest ja olla kartmatu võitleja Jumala nimel. Abrekk loobus kõigist sidemetest sõprade ja sugulastega. Abreki elustiil hõlmas ka üksildast elu metsikus looduses ja palvetamist. Hiljem olid abrekid enamasti muslimid.
Tšetšeeni või inguši keeles tähendab sõna abrekk 'kättemaksjat', tšerkessi või karatšai keeles tähendab 'uhket meest'. Kaukaasias on vaid osseedi ja vene keeles sellel sõnal negatiivne tähendus, tähendades 'bandiiti'.
Pärast Teist maailmasõda kasutati propagandas sõna abrekk nõukogudevastase gerilja ja põrandaaluste kohta. Need abrekid olid laialdaselt populaarsed kui oma kodumaa ja vaeste eest võitlejad. Vanaks saades tegelesid Lõuna-Kaukaasia abrekid tavaliselt mesindusega. Enamik Ida-Kaukaasia abrekke tapeti lõppematus sõjategevuses vallutajate vastu. Pärast Nõukogude võimu kehtestamist jätkasid abrekid võitlust anastajate vastu enamikus Tšetšeenia paikades. Tšetšeenia abrekid alustasid ülestõuse aastatel 1920–1921, 1929–1931, 1931–1939 ja viimati 1940–1944, mis viis 1944. aastal tšetšeenide ja ingušide deporteerimiseni. Viimane nõukogudevastane abrekk Tšetšeenias Hasuhha Magomadov tapeti 28. märtsil 1976 70-aastaselt. Ingušist abrekki Laisat Baisarovat ei saadud aga kunagi kätte ja traditsioon kestis tänapäevani.
Le Favril (Nord)
Le Favril on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
pisi|tühi|Le Favrili kirik
Katsuhiro Kusaki
Katsuhiro Kusaki (jaapani keeles 草木 克洋 Kusaki Katsuhiro; sündinud 12. aprillil 1962 Kyotos) on Jaapani endine jalgpallur, ründaja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 1988 2 mängu.
Zähringid
pisi|Vapp
Zähringid on vana Saksa aadlisuguvõsa, kes asutas suurel arvul linnu, mis tänapäeval asuvad Šveitsis ja Baden-Württembergis. Nimi tuleneb Zähringi lossist, nüüd varemetes, samanimelises külas, tänapäeval linnaosa Freiburg im Breisgaus, mille hertsogid asutasid aastal 1120. Kui noorem liin, mis saavutas esmalt tiitli Zähringi hertsog, Badeni dünastia kõrvalharu, hääbus aastal 1218, siis vanem liin jäi elama ja kasutab praegu tiitlit Badeni markkrahv, Zähringi hertsog.
Ajalugu
Varaseim teadaolev suguvõsa liige oli Breisgau krahv Berthold I (suri aastal 982), keda on esmamainitud 962. aastal. Varasemad eellased, nagu Alaholfingid, on arvatavad. Bertholdi pojapoeg hertsog Berthold I (suri aastal 1078) oli Zähringi krahv ja sugulane varajase Hohenstaufenite perekonnaga.
Keiser Heinrich III lubas oma läänimehele Zähringi Bertholdile Švaabimaa hertsogkonna, kuid seda ei juhtunud, kuna pärast Heinrichi surma nimetas tema lesk Agnes von Poitou aastal 1057 ametisse krahv Rudolf von Rheinfeldeni. Kompensatsiooniks tehti Bertholdist aastal 1061 Kärnteni hertsog. Kuigi see tiitel oli titulaarne, kaotas Berthold selle tegelikult, kui ta investituuritüli käigus ühines oma endise rivaali Rudolf von Rheinfeldeni ülestõusuga Saksa kuninga Heinrich IV vastu. Tema poeg Berthold II, kes oma isa kombel võitles Heinrich IV vastu, päris aastal 1090 palju maid Rudolfi pojalt krahv Berthold von Rheinfeldenilt (kuigi mitte selle krahvitiitlit, mis jäi Wetter-Rheinfeldeni perekonnale) ja valiti aastal 1092 Švaabimaa hertsogiks Friedrich I von Hohenstaufeni vastu. Aastal 1098 leppis ta Friedrichiga ära, loobus kõigist nõudmistest Švaabimaal ja keskendus oma valdustele Breisgau piirkonnas, võttes tiitli "Zähringi hertsog". Tema järglasteks olid tema pojad Berthold III (suri aastal 1122) ja Konrad (suri aastal 1152).
pisi|vasakul|Peamiste aadliperekondade territooriumid Šveitsis 1200. aasta paiku, Zähringite valdused rohelisega
Aastal 1127, pärast oma sugulase krahv Wilhelm III mõrva, nõudles Konrad Burgundia krahvkonna pärandit Mâconi krahvi Renaud III vastu. Renaud võidutses, kuigi pidi loovutama suuri osi idapoolsest Transjuura maadest Konradile, kes seejärel nimetati kuningas Lothar von Süpplingenburgi poolt keiserliku Arelaadi või Burgundia kuningriigi "rektoriks". See amet kinnitati aastal 1152 ja Zähringi hertsogid hoidsid seda aastani 1218, seega kutsutakse neid mõnikord "Burgundia hertsogiteks", kuigi olemasolev Burgundia hertsogkond ei olnud keiserlik, vaid Prantsuse lään. Berthold IV (suri aastal 1186), kes oli oma isa Konradi järglane, kulutas enamuse oma ajast Itaalias keiser Friedrich I Barbarossa kaaskonnas; tema poeg ja järglane Berthold V näitas oma võimeid Burgundia aadli korrale allutamisele. Viimane hertsog oli ka Berni linna asutaja, ja kui ta veebruaris 1218 suri, hääbus Zähringi perekonna pealiin.
Pärast pealiini hääbumist läksid paljud nende territooriumidest Breisgaus ja tänapäeva Šveitsis tagasi kroonile, väljaarvatud alloodtiitlid, mis jagati Urachi (kes järgnevalt kutsusid end "Freiburgi krahvideks") ja Kyburgi krahvide vahel, kes mõlemad olid abielus Berthold V õdedega. Vähem kui 50 aastat hiljem surid Kyburgid välja ja suure osa nende valdustest pärisid Habsburgid. Bern saavutas vaba riigilinna staatuse.
Mõned Zähringite tiitlid Saksamaal pärinevad Kärnteni hertsogi Berthold II vanema poja Badeni markkrahvi Hermann I järeltulijatelt. Nüüd üldiselt Badeni dünastiana tuntud Hermanni järglased valitsesid järjestikku kui markkrahvid, kuurvürstid (1803–1806) ja Badeni suurhertsogid kuni monarhia lõpuni aastal 1918. Praegu kannab tiitlit Badeni markkrahv, Zähringi hertsog Maximilian Andreas Markgraf von Baden (sündinud aastal 1933), Saksa keisririigi viimase kantsleri, prints Max von Badeni pojapoeg, kes näib olevat taastanud Zähringite tiitli pärast seda, kui see ei olnud pärast Berthold V surma ametlikult kasutusel. Teine haru oli Tecki hertsogid, hertsog Konradi poja Adalberti järglased, kelle liin hääbus aastal 1439.
Linnad
pisi|[[Berthold V (Zähring)|Berthold V, kuju Zähringi purskkaevu juures Bernis, Šveitsis]]
{|align="center"|
Macropisthodon
Macropisthodon on maoperekond.
Sebastian Ingrosso
Sebastian Carmine Ingrosso (sündinud 20. aprillil 1983 Nackas) on Rootsi DJ ja muusikaprodutsent. Ingrosso oli koos Axwelli ja Steve Angelloga üks Swedish House Mafia liikmetest.
Macropisthodon
Klassifikatsioon
Perekonda Macropisthodon klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Läti valdade loend
Selles loendis on kõik praegu Lätis olevad vallad. 2021. aastast alates on Lätis 511 valda.
pisi|tühi|350px|Läti haldus-territoriaalne jaotus
Bukinanyana
Keskmine kõrgus merepinnast on umbes 1574 m.
Asulas on kool.
Bukinanyanat läbib maantee Route Nationale 10.
Läänepoolne naaberasula on Bumba.
Mihhail Korb
Mihhail Korb (sündinud 3. augustil 1980 Pärnus) on Eesti poliitik, XIV Riigikogu liige.
Ta oli 23. novembrist 2016 kuni 12. juunini 2017 riigihalduse minister Jüri Ratase esimeses valitsuses. 24. mail 2017 teatas ta, et astub tagasi. Ta oli ka XII ja XIII Riigikogu koosseisu liige.
2017. aasta suvel valiti Mihhail Korb Keskerakonna peasekretäriks ning viis erakonna vastu 2019. aasta Riigikogu valimistele. 12. jaanuaril 2021. aastal teatas Mihhail Korb, et astub peasekretäri ametist tagasi. Samal päeval tuli ilmsiks, et Mihhail Korbi kahtlustatakse mõjuvõimuga kauplemises.
Keeleoskus
Emakeel – vene keel, eesti ja inglise keel – kõrgtase
Seisukohti
14. juunil 2016 jätsid Korb ja veel kuus Keskerakonna liiget hääle andmata Riigikogus vastu võetud juuniküüditamist puudutanud avaldusele. Korb põhjendas hääletamata jätmist seisukohaga, et selliste sündmuste kordumist ei aita vältida "parlamentide avaldused ja kaunisõnalised pressiteated" ning "mineviku meenutamine ei peaks toimuma mitte deklaratsioonide vahendusel, vaid kooliõpikutes ning lähedaste keskel".