cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Montenegro lipp
Varasemad lipud
Jugoslaavia Sotsialistliku Föderatiivse Vabariigi liiduvabariigi Montenegro (Tšernogooria) Sotsialistliku Vabariigi lipp oli samasugune nagu Serbia Sotsialistliku Vabariigi lipp. Lipul olid horisontaalsete triipudena slaavi rahvusvärvid. Lipu keskel oli kuldsete äärtega punane viisnurk.
Pärast Montenegro presidendi Milo Đukanovići ametissevalimist võeti 1993 kasutusele horisontaalsete triipudega  punane-helesinine-valge trikoloor proportsioonidega 1:3. See lipp oli kasutusel 2004. aastani.
Lellapere
Lellapere on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas.
Köpetdag
pisi|Vaade Köpetdagile [[Bereketist Türkmenistanis]] Köpetdag (türkmeeni; pärsia کپه داغ (Koppeh Dāgh)) on mäestik Aasias Türkmenistani ja Iraani piirialal, Türkmeeni-Khorāsāni mäestiku kirdeosa.
Kulgeb loode-kagu suunas. Kirdes piirneb Karakumi kõrbega. Kõrgus kuni 3117 meetrit.
Võsu
Võsu on alevik Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas. Ta asub Eesti põhjarannikul Käsmu lahe lõunakaldal. Võsu piirkonda kuuluvad Lobi, Lahe, Koolimäe, Koljaku, Korjuse ja Eru küla.
1997. aastal jagati endine Võsu alev Võsu alevikuks ja Käsmu külaks. Võsu alevik kuulus 1999. aastani Võsu valda ja seejärel Vihula valda. Pärast 2017. aasta haldusreformi sai alevikust Haljala valla halduskeskus ja hiljem teenuskeskus.
Alevikus töötavad lisaks postkontorile ja kauplusele veel Võsu lasteaed, Võsu raamatukogu ja Võsu kool (põhikool, asutatud 1898). Võsu Kool tegutseb samas hoones 1932. aastast. Hoone ehitati spetsiaalselt kooli vajadusteks ja on 20. sajandi arhitektuurimälestisena kantud Kultuurimälestiste riiklikku registrisse. Valdavalt väikehoonestusega ja suvemajadega Võsu aleviku keskne ehitis on 1961. aastal valminud Võsu Rannaklubi hoone. Lisaks huviringidele ja rahvamajale tegutseb hoones Haljala vallavalitsus ja käib koos Haljala vallavolikogu.
Tuntumad iga-aastased kultuuriüritused on Võsu Muusikapäevad, Võsu Rannafestival ja Võsu Glämm.
Alevikku läbib kiirevooluline Võsu jõgi, mille suudmes paikneb Võsu sadam. 2015. aastal avatud Võsu sadama muulilt saab alguse 6 km pikkune valgustusega Võsu–Käsmu kergtee, mida ilmestab keskosas Eestis ainulaadne paadikujuline vaateplatvorm.
Hiline keskaeg ja tsaariaeg
pisi|Magnus Freiherr von der Pahlen (1779–1863) Võsu on esimest korda mainitud (am Strande Wöso) 3. aprillil 1510 dateeritud ürikus. Nimelt kuulusid Võsu jõe alad alates suudmest kogu ulatuses Palmse mõisale. Palmse mõisa omanikuks oli sellel ajal Tallinna Püha Miikaeli (Mihkli) nunnaklooster. 3. aprillil 1510 sõlmitud lepinguga vahetas kloostri abtiss Elisabeth Brince Palmse mõisa Nabala mõisa vastu ja Palmse mõisa omanikuks sai Bertram Junge. Nimetatud lepingus on võõrandamise objektiks märgitud "pered Võsu rannas". See ongi Võsu esimene mainimine.
1677. aastal läksid Palmse mõisa alad von der Pahlenite valdusse.
1700. aastate alguses tulid Võsule elama Preisimaalt viis perekonda – põgenikud musta katku eest. Palmse paruni von der Pahleni käest ostsid nad maad ja rajasid talud praeguse Võsu idapoolsesse otsa, jõe äärde. Talude ja perekondade nimed on järgmised: Reinu-Randmann, Uuetoa-Vogt, Simuna-Licholm, Külaotsa-Lillemann, Madise-Treimann. Nende perekondade järeltulijad peavad ennast ammu rahvuselt eestlasteks.
1777. aastal avas Palmse mõisnik Võsul kõrtsi Hotel de Baltique. Praegust peatänavat (Mere tänav) ei olnud ja asula keskuseks kujunes kõrts ja selle ümbrus. Kõrtsist sai rentida transpordivahendit, milleks oli hobuse järele rakendatud vanker, regi või saan. Autode ilmudes asus kõrtsi juures omnibussipeatus.
pisi|left|Kohalikud elanikud Võsu kõrtsihoone ees 20. sajandi alguses Kaubategemine toimus kõrtsi juures. Kõrtsi juures mändide all müüsid ümberkaudsed talumehed otse oma vankritelt talusaadusi. Seal asus turg. Kõrtsi läheduses asus ka Võsu Postimaja. Post toodi kohale hobusõidukiga, sorteeriti ja edastati adressaadile. Hiljem lisandus tuletõrje pritsukuur ja kui salakaubavedu väga hoogu oli läinud, avati veel tollipunkt üle mere toodava kauba deklareerimiseks. Sealt organiseeriti ka randrüütlite tegevust salakaubavedajate tabamiseks.
Aastal 1780 on mainitud Võsule ehitatud Palmse mõisa telliselööv. Kive toodeti siiski mõisa enda tarbeks. 1868. aastal alustas tööd kaasaegne telliselööv Hoffmanni ahjude ja gööpelajamiga tellisepressiga, lisaks toodeti ka katusekive.
pisi|Kõrtsilised Lipumäe nõlval, 20. sajandi algus Aastast 1872 on Võsut nimetatud Palmse mõisa abi- ehk karjamõisaks (Wöso). Võsu karjamõis asus toonase tellisetehase vastas, üle Võsu–Vergi tee. Karjamõisas tegutses ka võivabrik. Võsu vanadelt kaartidel on näha sellel alal asunud järv – Üllikjärv, mis asus ida pool Võsu jõge. Äravool sealt toimus Jaanioja kaudu, mis suubus Koolimäe küla lähedal Soome lahte. Järv lasti karjamõisa laiendamiseks 1886. aastal merre tühjaks, selle rammus põhi kraavitati ja muudeti põllumaaks. Praeguseks on põllud metsastunud ja ainult üsna terav silm tabab kunagiste kuivenduskraavide jälgi.
1895–1904 endisaegset telliselöövi veelgi täiustati ja see hakkas tootma 1–2 miljonit tellist aastas.
Kivivabriku aegu oli rajatud raudtee muulile mere ääres. Seda mööda veeti vagonettides telliseid edasitoimetamiseks merel ootavatele laevadele. Telliseid sissepressitud nimega PALMS veeti laevadega Venemaale, Soome, Rootsi ja Saksamaalegi. Kivivabriku kõrval toimetas ka lauavabrik. Kivivabriku kõrge kivikorstna tipp oli laotud pitskaunistusena. Korsten sihvakas ja kaunis ning paistis kaugele merele. Kalurid ja meremehed määrasid selle järgi kurssi ka siis veel, kui vabrik enam ei töötanud. Kivivabriku korsten lammutati 2007. aastal.
II maailmasõja eelne periood
pisi|Võsu kool 1938 (Foto: Eesti Rahvusraamatukogu arhiiv) Olles küll kasvanud välja traditsioonilisest rannakülast, kus lisaks merele ja põllupidamisele ka Palmse mõisa tellisevabrik teenistust võimaldas, kujunes Võsu puhul dominantseks suvituspaiga identiteet. Seda on aga katkestused ja kultuurimuutused rohkesti räsinud. Kui Käsmu puhul tähendas I maailmasõda vaid ajutist vapustust, siis Võsu puhul lõi I maailmasõda kogu senise elu pöördumatult sassi – eelkõige vene intelligentsi suvituspaigaks olnuna jäi see ilma suurest hulgast oma senistest puhkajatest. Siiski läks Võsul tänu Tallinna lähedusele paremini kui paljudel idapoolsetel suvituskohtadel, mis oma endist hiilgust enam kunagi tagasi ei saanud (Sillamäe, Mereküla, Smolka jt).
Eesti Vabariigi algusaegadeks oli Võsu kujunenud omanäoliseks ja heakorrastatud väikeasulaks. Kui enne I maailmasõda olid Võsu külastajateks peamiselt Saksa ning Vene aadlikud ja Eesti inimene Võsule eriti ei pääsenud viletsate liiklusolude ja raha puudumise tõttu, siis olukord muutus 1920. aastate alguseks, kus tekkisid eestlaste seas esimesed Võsu püsikülastajad. Lisaks üürikorteritele oli 1923. aastaks Võsul avatud kolm pansionaati kokku 32 toaga. Paremateks loeti Ed. Langsepale ja V. Thomsonile kuulunuid. 1923. aastal oli suviti võimalik Võsule sõiduks valida kaks korda nädalas Tallinnast väljuv ratasaurik Kungla või üüriauto (kolm korda nädalas praeguses Viru väljaku peatusest), Rakverest väljuv postitõld või autobuss iga päev. Ligi 35 inimest mahutava autobussi 37 km pikkune teekond Rakverest Võsule kestis 1 tund ja 45 minutit (tänapäeval kulub sama teekonna läbimiseks alla 30 minuti).
Avalikustamine
Avalikustamine on ühiskonna liikmete teavitamine.
Võsu
II maailmasõja eelne periood
1930. aastal lõpetas ratasaurulaev Kungla liinireisid, kuid selleks ajaks toimus Tallinna ja Võsu vahel juba regulaarne bussiliiklus, marsruudil Tallinn–Valgejõe–Võsu–Käsmu, algul Volbrecht Tatsi bussiettevõtte eestvedamisel, hiljem juba OÜ Mootor poolt. 1930. aastate keskpaigaks sõitis buss Võsult Tallinna ja Tapale kolm korda nädalas ning Rakverre kõigil nädalapäevadel.
Joonia order
thumb|Joonia orderi elemendid Joonia stiil on üks kolmest vanakreeka (templi)arhitektuuri stiilist. Teised kaks on Dooria ja Korintose stiil.
Võsu
II maailmasõja eelne periood
Lisaks toona Võsu vanas kõrtsihoones tegutsenud restoranile Põhjala avati Võsul hulgaliselt uusi toitlustus- ja meelelahutuskohti. Ühena esimeste seas avas 1929. aasta mais Võsul restorani Upsala Rakvere restoranipidaja Albert Ups. Ka spordiharrastajatele oli mõeldud, kasutusel oli kolm tennisplatsi ja keeglirada. Veespordihuvilistele laenutati sõude- ja purjepaate ning meresüstasid.
Joonia order
Iseloomustus
Samba kapiteeli iseloomustavaks detailiks on allapoole rulli keerduv voluut ja selle otste vahel paiknev ehisliist, mis kannab oma munakujuliste elementide tõttu munavöödi nimetust.
Talastiku friis koosneb üleni reljeefist.
Joonia orderis ehitisi
thumb|Erechtheion
Võsu
II maailmasõja eelne periood
Tugeva tõuke alevite arengule andis 1922. aastal vastu võetud riiklike ehituslaenude seadus, 1930. aastal elas Võsul 550 alalist elanikku, seal oli 160 elumaja, neist 60 suvilad. Suvilaid Võsul ei ehitanud ainult kohalikud, vaid ka suvitajad ise. Kohaliku majanduse mootoriks ja majanduse suunajaks olidki peamiselt suvitajad. Näiteks aprilli lõpuks 1938 oli Võsul väljaüüritud 75% suvilatest, kusjuures üürihinnad jäid vahemikku 50–200 krooni. 1930. aastate lõpul oli Eestis keskmine sissetulek kuus 60 krooni (võrdluseks, et 2017 oli keskmine sissetulek Eestis 1221 eurot). Toiduainetega varustasid suvitajaid ümberkaudsete külade elanikud ja mitu kauplust. 1930. aastatel oli Võsul aastaringselt avatud 5 segakauplust, 3 lihakarni, 2 pagariäri. Turupäevi peeti nädalas kaks korda. Võsu kujunes linlaste suvituspaiga kõrval ka lähipiirkonna oluliseks teeninduskeskuseks. Võsul sai rätsepal ja õmblejatel riideid õmmelda, tisleritelt mööblit ja puusärke tellida, kingseppadel mõõdu järgi jalatseid valmistada ja parandada. Võsu peenmehaanik parandas ajanäitajaid ja tegi keerulisemaid metallitöid. Võsul elas arst ja ämmaemand, töötas apteek.
Joonia order
Joonia orderis ehitisi
Joonia orderi põhiliseks tunnuseks on voluutidega sambakapiteel. Joonia sambaid on kasutatud ka paljude hilisemate ehitiste juures. Näiteks:
Vaata ka
thumb|130px|Joonia stiilis samba kapiteel
Võsu
II maailmasõja eelne periood
Võsu areng ei jäänud ka riigipoolse tähelepanuta ja toetuseta. 1939. aasta suvel määras toonase Sotsiaalministeeriumi juures asunud Loodushoiu- ja Turismi Instituut Võsu suvituskoha korrastamiseks 1000 krooni toetust. Sellest summast ehitati 500 krooniga uus ujumissild ja parandati vana paadisild. 200 krooni eest valmistati täiskasvanuile ja lastele lõbustusvahendeid. 300 krooni jäeti ranna korrastamiseks.
Rahvastik
Tavaliselt ligi pooletuhandelise rahvaarvuga Võsu piirkonna elanikkond suureneb suviti mitmekümmend korda, ulatudes nädalavahetustel ja kultuuriürituste ajal 20 000 inimeseni.
Lellapere-Nurme
Lellapere-Nurme on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas.
Jüütimaa
pisi|Jüütimaa Jüütimaa ehk Jüüti poolsaar (taani keeles Jylland, saksa keeles Jytland, friisi keeles Jutlân, alamsaksa keeles Jötlann) on poolsaar, mis langeb enam-vähem kokku Taani mandriosaga.
Poolsaare lõunapiir ei ole täpselt määratletud. Piir võidakse tõmmata Elbe jõele, Eideri jõele, Danevirkele, praegusele Taani ja Saksamaa piirile või Kongeåle.
Mõnikord eristatakse Jüütimaad kui ala, mille piirid olenevad Taani riigi piiridest, ja Jüüti poolsaart kui loodusgeograafilist ala, mis jääb põhja poole Eideri jõest.
Saksamaal nimetatakse Jüüti poolsaart laiemates piirides mõnikord Kimbrische Halbinsel 'Kimbri poolsaar'. Nimetus pärineb Ptolemaioselt ja on seotud arvatavasti poolsaare põhjaosas elanud kimbrite hõimuga.
Poolsaarest põhjas asuvat Vendsyssel-Thy saart, mida eraldab Limfjorden, peetakse traditsiooniliselt Jüütimaa osaks. Viikingiajal oli Limfjorden laevaliiklusele avatud. 12. sajandi alguses läbipääs kadus ja Vendsyssel-Thy muutus poolsaare osaks. 1825. aasta üleujutuse tagajärjel muutus Vendsyssel-Thy taas saareks, üleujutuse loodud Aggeri kanal ummistus aga aja jooksul liivast. 1862. aasta torm lõi uue läbipääsu, Thyborøni kanali, mis on avatud praegugi.
Loodus
Jüütimaa ulatub kuni 173 meetri kõrgusele merepinnast. Metsaga on kaetud 9% poolsaarest. Sademeid on 600–800 mm aastas. Keskmine õhutemperatuur on talvel 0 °C ja suvel 15 °C.
Ajalugu
Jüütimaal asutati 8. ja 9. sajandil Taani vanimad linnad: Ribe ja Hedeby.
Selleks, et kaitsta Taanit lõunapoolsete naabrite rünnaku eest, ehitati 7.–8. sajandil põiki läbi poolsaare idaosa umbes 17 kilomeetri pikkune Danevirke kaitsevall (kaugemal läänes moodustasid sood loodusliku tõkke).
Aastal 1920 peeti poolsaare lõunaosa riikliku kuuluvuse suhtes rahvahääletus. Selle tulemusena läks Põhja-Schleswig Taanile ja Lõuna-Schleswig jäi Saksamaale.
Kultuur
Taani keele jüüti murret peetakse taani kirjakeelest erinevamaks kui rootsi keelt.
Roos
pisi Roosideks nimetatakse roosõieliste sugukonda kibuvitsa perekonda (Rosa) kuuluvaid, looduslikult esinevatest kibuvitsaliikidest aretatud dekoratiivtaimi.
Tavaliselt mõeldakse roosi all kibuvitsa kultuurteisendit või sorti. Roose kasvatatakse ilutaimena.
Rooside kroonlehtedest toodetakse roosiõli. Mitmed kultuursordid ei anna vilju, sest kroonlehtede tiheda paigutuse tõttu jäävad õied viljastumata. Roose paljundatakse sordipuhtuse säilimise nimel vegetatiivselt, kuid kuna eri liigid ja hübriidid ristuvad kergesti, siis uute sortide saamise eesmärgil ka generatiivselt.
Roosisorte on registreeritud umbes 25 000, need sordid on jaotatud umbes 50 sordirühma. Enim kasvatatakse 8000 – 10 000 roosisorti.
Sordirühmi
Modernsed sordid:
Eestlaste järgi nimetatud roose
1939. aastal pühendati esimene eestlasele aretatud roosisort president Konstantin Pätsile. Selle kreemikaskollaste õitega roosi nimeks pandi „Staatspräsident Päts“, sordi aretas Christoph Weigand Saksamaalt.
Roosikasvataja Mart Ojasalu on oma roosisorte nimetanud tuntud eestlaste järgi. 1990. aastate lõpust pärineb kuldkollane „Mati“ ehk „Mati Nuude“, 1992. aastast merevaigukollane „Peaminister Savisaar“, 2007. aastast veripunaste rosettõitega põõsasroos „Marie Under“, 2008. aastast pühendatud tumeroosade õitega roos „Ilon“ ehk „Ilon Wikland“. 2021. aastal nimetati Anett Kontaveidi auks roosisort "Anett" (aretajad Mart ja Mari Ojasalu).
Molekulaardestillatsioon
Molekulaardestillatsioon ehk molekulaarne destillatsioon on vaakumdestillatsioon rõhul alla 0,01 torri. Sellises vaakumis on molekulide vaba liikumistee pikkus võrreldav destillatsiooninõu mõõtmetega. Molekulaarset destillatsiooni kasutatakse kõrgmolekulaarsete ja termiliselt ebapüsivate orgaaniliste ainete segude lahutamiseks või puhastamiseks vaakumis aurustamisega keemistemperatuurist madalamal temperatuuril.
Elva vald (1939)
Elva vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Vald kuulus Riigivolikogu 55. valimisringkonda, kust valiti Mart Rõigas.
1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Endel Haljasmaa.
Elva vald moodustati seniste Hellenurme, Kirepi (välja arvatud talude nr. 48 ja nr. A-108 maa-alad ning osa Konguta metskonna maa-alast), Pangodi, Uderna valdade maa-aladest, Meeri valla Kulbilohu piirkonnast ning Peedu, Pirnaku, Kulbimäe ja Kulbilohu talude piirkonnast, senise Kodijärve valla Oomiste küla maa-alast ning senise Päidla valla Ruusa talu maa-alast.
Ekstrakt
Ekstrakt ehk tõmmis on ainete segust ekstraheerimisel väljaeraldatud komponentide lahus. Esmaselt saadud lahust võib kontsentreerida lahusti osalise äraaurustamise või üleajamise teel.
Narval
Narval (Monodon monoceros) on mereimetaja, kes kuulub vaalaliste seltsi, hammasvaalaliste alamseltsi, narvallaste sugukonda ja perekonda narval. Narvallaste sugukonnast on narval üks kahest elusolevast liigist koos valgevaalaga (Delphinapterus leucas). Tegemist pole ohustatud liigiga, aga lähitulevikus võib olla liik haavatav ja saada ohustatuks. Narvaleid esineb looduses üle 80 000. thumb|Narval NSV Liidu postmargil, 1971
Etümoloogia
Narvali nimi tuleb islandi keelest. See on seotud nende nahavärviga.
Kirjeldus
Nad on keskmise suurusega vaalad ning nende pikkus on 4–6 meetrit. Isased on natuke suuremad kui emased. Narvalite kaal jääb vahemikku 800–1600 kilogrammi. Värvuselt on narvalid tumepruunide laikudega ja valkjaskollased. Nende värv muutub vanusega heledamaks. Kokku on narvalil ainult kaks hammast, millest isastel üks on keerdunud võhaks. See omapärane isastel esinev võhk, mida kutsutakse ka „mõõgaks“ on loomariigis ainulaadne ja moodustub tegelikult lõuast ja mokast läbikasvanud lõikehammastest, mis keerlevad ümber üksteise moodustades seega 2,5–3 meetrise „mõõga“. Seda võhka kasutavad isased jää lõhkumiseks ja teiste isastega turniiride pidamiseks. Kui võhk peaks murduma, siis hambakoht täitub aegamisi luukoega. Uut hammast tagasi ei kasva. See kasvab terve elu ning ennekõike on selline võhk ikkagi enesekaitseks vaenlaste eest ja ka mulje avaldamiseks emastele turniiridel. Teadlaste analüüsid näitavad, et võhas asetsevad miljonid närvirakud, mis on ühenduses ajuga. See annab narvalitele informatsiooni vees toimuva kohta ning aitab tajuda vee temperatuuri, rõhumuutusi ja vee keemilist koostist. Võhast on abi ka jahipidamisel, kus narvalid virutavad oma võhaga ja uimastavad oma saagi ning saavad selle kergemini kätte. Võhka kasutavad isased ka emaste ahvatlemiseks paaritumisele. Väga harva esineb ka emastel lühikest piikhammast. Narvallaste sugukonnale on omapärane seljauime puudumine. Nagu enamikul vaalaliikidel on ka narvalitel kaelalülid ühinenud selgrooga nagu maismaa imetajatel ning see võimaldab kaela väga head liikuvust ja paindlikkust. raam|Illustratsioon "Narval", A. Thorburn, 1920
Suhtlemine ja rännakud
Narvalid elavad 15–20 isendiga gruppides või 20–30 isendiga gruppides. Grupid koosnevad täisealistest isastest või emastest ja järglastest. Nad suhtlevad omavahel vilinate, oigamiste, üminate, mulksatuste ja kriuksuvate häälitsuste kaudu. Mõnikord võivad eri grupid omavahel ühineda üheks suureks grupiks ning siis moodustavad narvalid 500–1000-pealisi karju. Looduslikeks vaenlasteks on narvalitele jääkarud, mõõkvaalad ja morsad. Nad rändavad kaks korda aastas: suviti liiguvad madalamatesse vetesse jäävabadele aladele ranniku lähedale ja talviti taanduvad sügavamatesse vetesse kanalitesse paksu jääkaane alla. Kevaditi need uuesti avanevad ning nad saavad uuesti suunduda rannikualadele.
Toitumine
Narvali toidulaud on suhteliselt mitmekesine. Nad on karnivoorid, kes toituvad enamasti kaladest, vähilaadsetest ja ka peajalgsetest. Narvalid on väga head sukeldujad, nad võivad toiduotsingutel sukelduda kuni 1,5 km sügavusele. Suvel ja talvel on nende toidulaud erinev. Talviti söövad narvalid peamiselt põhjaloomastikku ehk bentost ja lesta. Suve saabudes muutub nende toitumine täielikult ning nad söövad enamasti Arktika turska, Gröönimaa hiidlesta ja polaar turska. Samuti võib nende toidulaualt leida kalmaari, merihunti, moiva ja kuldset meriahvenat.
Paljunemine ja esimesed eluaastad
Emased saavad suguküpseks juba 5–8-aastaselt, aga isased alles 11–13-aastaselt. Emastel kestab tiinus 14–15 kuud. Narvalid poegivad iga 2–3 aasta järel ja saavad üks, harvem kaks, järglast korraga. Sündides on narvalipojad tumedad, aga vanusega muutuvad heledamaks.
Eluiga ja suremus
Vanana on narvalid praktiliselt valged koos ruugete täppidega seljas ning nende eluiga võib ulatuda kuni 50 eluaastani. Vangistuses neid pidada ei saa, kuna muidu surevad.
Legendid ja rahvapärand
Legendid räägivad maagilisest ükssarvest, mis on arvatavasti kõik alguse saanud narvali omapärasest võhast. Kunagi räägiti, et ükssarvik on tõesti olemas ja narvali võhku müüdi ükssarviku sarve pähe inimestele tohutute summade eest. Esimesed legendid ja võha väärtus jõudsid inimesteni juba viikingite ajal, kui nõndanimetatult „ükssarviku sarvedel“ arvati olevalt võlujõud ravida mürgistusi ja melanhooliat. Viikingid ja teised põhjamaade kaupmehed suutsid neid müüa suisa mitmekordse kullahinnaga. Lisaks võhkade saamisele kasutati narvalit ka teistel eesmärkidel. „Minevikus kasutasid põhjarahvad narvali liha toiduks, rasva lambiõliks, sooli nööride valmistamiseks, võhka tarbe- ja iluesemete nikerdamiseks .“
Tulevik
„Taani teadlaste tehtud DNA-analüüs näitas, et narvalite populatsioonil on väike geneetiline variatsioon – kolm korda väiksem kui näiteks pandakarul. Geneetiline variatsioon on tähtis liigi ellujäämiseks kriiside ajal, nii et teadlased on mures, kuidas narvalid soojemas kliimas hakkama saavad. "
Tääv
Tääv ehk vannas on laeva pikitalastiku eriti tugev osa, mis on laevakiilu pikenduseks kiilust pardani vööris (laevaninas, vööritääv) ja ahtris (tagaosas, ahtritääv). Täävide küljes kinnituvad laeva mõlema parda pardaplangutuse otsad.
Ahtritääv puudub peegelahtriga laevadel.
Täävid puuduvad kiiluta lamedapõhjalistel laevadel.
Lokuta (Kehtna)
Lokuta on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas.
Vannas
Sellest on tulnud ka saartel ja Lääne-Eestis kasutusel olnud vannasadra nimetus.
Masoovia vojevoodkond
Masoovia vojevoodkond on nii pindalalt kui ka rahvaarvult suurim Poola vojevoodkond.
Haldusjaotus
Vojevoodkond jaguneb viieks maakonna õigustega linnaks:
ning 37 maakonnaks:
Viited
🇵🇱
Olümpiaharta
Olümpiaharta on ROK-i poolt vastu võetud põhialuste, reeglite ja ametlike selgituste kogum.
Olümpiaharta käsitleb olümpialiikumise organiseerimist js toimimist ning määrab kindlaks olümpiamängude pühitsemise tingimused. Olümpiaharta põhialused fikseeris Pierre de Coubertin ja kinnitas I olümpiakongress 1894. aastal Pariisis. Hiljem on hartat regulaarselt täiendatud.
Olümpiaharta põhialused
Nüüdisaegse olümpismi põhimõtted visandas Pierre de Coubertin, kelle algatusel peeti 1894. aasta juunis Pariisis rahvusvaheline atleetikakongress. Rahvusvaheline Olümpiakomitee (ROK, inglise keeles IOC) moodustati 23. juunil 1894.
Olümpism on elufilosoofia, mis ülendab ja ühendab keha, tahte ja vaimu omadused harmooniliseks tervikuks. Seostades sporti kultuuri ja kasvatusega, püüdleb olümpism sellise elulaadi poole, mis rajaneb jõupingutustes leitud rõõmul, heade eeskujude kasvatuslikul väärtusel ja üleüldiste eetiliste põhimõtete austamisel.
Olümpismi eesmärgiks on seada sport kõikjal inimese harmoonilise arengu teenistusse, et soodustada rahumeelse ühiskonna rajamist, mis kannaks hoolt inimväärikuse säilitamise eest.
ROK-i kõrgeima võimu all hõlmab olümpialiikumine organisatsioone, sportlasi ja teisi isikuid, kes on nõus juhinduma Olümpiahartast. Olümpialiikumisse kuulumise kriteeriumiks on ROK-i tunnustus.
Viie ühendatud rõngaga sümboliseeritud olümpialiikumine on pidev ja universaalne. Tema kõrgpunktiks on maailma sportlaste toomine suurele spordipeole – olümpiamängudele.
Spordi praktiseerimine on inimõigus. Igal inimesel peab olema võimalus tegeleda spordiga vastavalt oma individuaalsetele vajadustele.
Lokuta (Märjamaa)
Lokuta (1977–1997 Lokutaja) on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Metamorfoosid
"Metamorfoosid" ("Metamorphoses") on Ovidiuse luuleteos, mis sisaldab lugusid põhiliselt vanakreeka mütoloogiast. Igas loos leiab aset mingi muundumine ehk metamorfoos.
"Metamorfoosid" on ka Apuleiuse raamatu "Kuldne eesel" teine pealkiri.
Euroopa regionaalse/ruumilise planeerimise harta
Euroopa regionaalse/ruumilise planeerimise harta ehk Torremolinose harta (inglise keeles European regional/spatial planning Charter / Torremolinos Charter) on dokument, mis kiideti heaks 1983. aastal Euroopa Nõukogu liikmesmaade planeeringuministrite konverentsil Torremolinoses.
Harta määratles kaasaegse ruumilise planeerimise ja planeeringu avalikustamise aluspõhimõtted. Harta põhimõtetest juhindub Eesti planeerimisseadus.
Jõgeva vald (1939)
Jõgeva vald kuulus Riigivolikogu 47. valimisringkonda, kust valiti Karl Roomet, Jõgeva põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda ja Jõgeva jaoskonnakohtu jaoskonda.
Esimene vallavanem oli valla aukodanik Taavet-Eduard Laanemäe.
Valla täitevkomitee esimees Karl Põder vahistati ja mõisteti surma 13. juulil 1941.
Kõrv
thumb|500px|Inimkõrv Kõrv on selgroogsete elund, mille ülesanne on registreerida keskkonna lainelisi võnkumisi. Ümbritseva keskkonna tajumist kõrvadega nimetatakse kuulmiseks. Koos saadud signaalide analüüsimisega tegeleva närvivõrgustiku osaga moodustavad kõrvad kuulmissüsteemi.
Keskkonnana tulevad arvesse kas õhk (maismaa loomadel) või vesi (veeloomadel).
Kõrvad on tavaliselt paariselundid. See aitab tuvastada heliallika asukohta ja liikumist ruumis.
Inimese kõrv
Kõrv on tasakaalu- ja kuulmiselund.
Kõpu (täpsustus)
Kõpu on mitme Eesti asula või muu objekti nimi:
Kõrv
Inimese kõrv
Inimese kõrv jaotatakse anatoomilisest aspektist järgmiselt:
Väliskõrva ülesanne on helilained kinni püüda. Keskkõrvas muundatakse helirõhu võnkumine mehaaniliseks võnkumiseks. Keskkõrva läbivad mehaanilised võnkumised muudab närviimpulssideks tigu (anatoomia).
Kaarepere vald
Kaarepere vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1949 ja Jõgeva maakonnas aastail 1949–1950. Vallamaja asus tänapäeva Kaarepere küla aladel. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Vald moodustati senise Kaarepere valla maa-alast, senise Elistvere valla Sudiste, Kärksi ja Praaklima külade maa-aladest.
Käsmu
Käsmu (saksa keeles Kasperwiek, Hasterwieck) on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas Käsmu poolsaarel.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vihula valda.
Käsmust läheb maantee lõunasse. Seda mööda saab minna lähimatesse asulatesse, milleks on kagus Käsmu lahe lõunatipus olev Võsu ja edelas Eru lahe lõunatipus olev Eru.
Aastail 1884–1931 tegutses seal Käsmu merekool. Külas ehitati ka laevu ja Käsmu laht oli pikalt üks Põhja-Eesti tähtsaim laevade talvitumispaik. Ettevõte Käsmu Laevaomanikud oli 1930ndatel Eesti suuruselt teine reeder.
2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas külas 105 elanikku. 21. sajandil on külaelanike arv pidevalt kasvanud. Käsmu on oma valla ainus kasvava elanike arvuga küla (2018. aastal 163 elanikku).
Loodus
pisi|[[Julie Wilhelmine Hagen-Schwarzi maal "Käsmu rand"]] Käsmu paikneb Käsmu poolsaarel Käsmu lahe läänekaldal Lahemaa rahvuspargis.
Käsmu poolsaarel on huvipakkuv kivikülv ja suured rändrahnud, mida on näha nii sisemaal metsas kui ka rannas ja meres. Need on sinna kantud Soome ja Rootsi poolt tulnud viimase jääaja mandriliustikega. Käsmu kivikülv paikneb umbes 400 ha suurusel alal ja on Baltimaade suurim.
Küla lähedal asub 43 ha suur ja kuni 3 m sügav Käsmu järv.
Ajalugu
pisi|[[Käsmu majaka sadam 2015. aastal]] Küla nime on esmamainitud 1453. aastal seoses Aaspere mõisale kuulunud Käsmu rannaga (strand tho Kesemo). Sellest siiski ei selgu, kas küla oli sel ajal olemas või mitte. Ühes 1524. aasta kohtuprotokollis aga leiab küla olemasolu kinnitust.
Nime päritolu kohta on mitu versiooni. Käsmu on eesti-soome-rootsi külana kandnud eri aegadel nimesid Kesemo ja Casperwiek. Viimane nimi on esimest korda esinenud 1624. aastal. Osa ajaloolasi oletab, et nimi on tulnud sellest, et küla rannakabel ehitati ühe Hommikumaa targa, püha Caspari auks.
Võrreldes lähema ümbrusega on meri Käsmu küla kohal suhteliselt sügav, mistõttu said laevad seal randuda. Et ajalooliselt ehitasid oma elamise sinna ja laiendasid küla peamiselt laevakaptenid ja laevaomanikud, siis kutsuti Käsmut kaptenite külaks. Käsmu elanikud olid võrreldes teiste ümberkaudsete küladega pisut jõukamad ja nende majad pisut uhkemad.
Käsmulase peamine toitja oli meri. Kivine ja liivane rannamaa üksi ei tulnud sellega toime. Mõisale maksti renti kalastusõiguse, mitte maa eest. Pealegi oli seda maad väga vähe. Parimad kalapüügikohad olid väljaspool lahte Saartneemest edasi ning peamiselt püüti räime ja lesta. Soome lahe saarte ümbruses olid kaladel kudemiseks paremad tingimused kui mandri rannikul ja sellepärast käidi sealgi vähemalt kaks korda aastas kala püüdmas.
Aastatel 1884–1931 tegutses Käsmus merekool. Koolis õppis nende aastate jooksul kokku 1664 õpilast, neist 64 said kaugsõidukapteniks.
Esimene laev ehitati Käsmus 1697. aastal. 19. sajandi teisel poolel osteti Soomest esimesed suured purjelaevad ja neid hakati ehitama ka kohapeal. 1891. aastal ehitati Käsmu tuletorn ja valmis laev Salme, mis ületas hiljem ookeani. Käsmu lahest sai Põhja-Eesti tähtsaim laevade talvitumispaik ja oli talvi, mil seal talvitus isegi kuni 70 laeva.
1926. aastal asutati OÜ Käsmu Laevaomanikud, millele kuulusid Eesti suurimad kaubalaevad.
1840. aastal algas Käsmus suvitamine, kui kindral Nikolai von Dellingshausen lasi sinna rajada perekonna suvemõisa.
pisi|Käsmu Dellingshausenite matusekabel
Käsmu vaatamisväärsuste hulgas on Kabelimäel asuv Dellingshausenite kivikabel ja puukirik koos kirikaiaga. Käsmu kirikus on orelimeistri Johann Andreas Steini valmistatud ja Tallinnast Rootsi-Mihkli kirikust pärit orel, mis on üks Eesti vanimaid oreleid. Kirikus tegutseb Käsmu kogudus. Käsmu kalmistul on põlvitava naise figuuriga hauamonument (1937, autor Juhan Raudsepp), mida peetakse Eesti üheks kaunimaks hauamonumendiks. See on püstitatud kaugsõidukapteni Oskar Tiedemanni noorelt surnud tütre Signe mälestuseks. Kalmistule on maetud helilooja Ülo Vinter.
Käsmus asub Käsmu meremuuseum. Meremuuseumi käes on ka endisaegne Käsmu tuletorn, mis on kohandatud muuseumiks.
Alates 2008. aastast toimub Käsmus muusikafestival Viru Folk.
2010. aasta mais toimunud giidi- ja kodulookonkursil "Käsmurääkija" tunnistati parimaks giidiks Olivia Paas.
Linnaaluste
Linnaaluste on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas Keava aleviku kõrval.
Külas asus Keava mõisa keskus. Paljud mõisahooned või nende varemed on arvatud kultuurimälestisteks.
Küla territooriumile jääb Keava linnamägi.
Looduskaitsealustest objektidest asub külas Keava kahar mänd. Sinna jääb ka Keava-Esku oos ning osaliselt Keava raba.
Küla põhjapiiri puudutab ja selle idapiiril kulgeb lühidalt Vigala jõgi. Küla läänepiiri märgib Tallinna–Viljandi raudteeliin.
Tinktuur
Tinktuur (ladina keeles tinctura) on alkoholtõmmis või eetertõmmis, mis tehakse värsketest või kuivatatud droogidest ekstraheerimisel, kasutades ekstrahendina etüülalkoholi vesilahust või harvem dietüüleetrit.
Etüülalkoholi sisaldus lahuses on 95, 90, 70, 60, 40, 35 või 20%. Erinevalt ekstrakti valmistamisest lahustit ei aurustata.
Tinktuur on vedel preparaat.
Sitsiilia
Sitsiilia on Vahemeres asuv saar, Itaalia suurim saar.
Poeetiliselt nimetatakse saart Trinakriaks, mis tähendab kreeka keeles 'kolmnurkne' ja vihjab saare kujule.
Tänapäeval moodustab Sitsiilia koos lähedalasuvate väikesaartega Sitsiilia maakonna, mis jaguneb 9 provintsiks.
Geograafia
pisi|Etna vulkaanist voolav laava 2011. aasta juulis. Foto on tehtud [[Riposto sadamas.]] Sitsiilia külgneb põhjas Türreeni merega, kirdes on ta Messina väinaga eraldatud Apenniini poolsaarest, idas külgneb Joonia merega, edelas on Sitsiilia väinaga (kunagine Aafrika meri) eraldatud Aafrikast.
Saare pindala on 25 662 km². Sellega on ta pindalalt maailma 45. ja Euroopa 7. saar, ühtlasi suurim Vahemeres, edestades pisut Sardiiniat.
Valdav osa saarest on mägine. Kõrgeim mäetipp, Etna vulkaan, on 3350 m kõrge, kõrgus muutub seoses vulkaanilise tegevusega. Sellega on Sitsiilia maailma kõrguselt 14. ja Euroopa kõrgeim saar. Etna on ka üks aktiivseimaid vulkaane maailmas ja see oli tuntud juba antiikajal.
Põhjarannik on mägine, kesk-, lõuna- ja kaguosas on madalamaid mägesid ja kõrgustikke. Sitsiilia on vulkaaniliselt aktiivses regioonis: tuntuim vulkaan Etna, mis ei jää kuigi kaugele suuruselt teisest linnast Cataniast. Kustunud ei ole ka Aeolia saarestikus asuvad Stromboli ja Vulcano. Sitsiiliat katab neli mäestikku: põhjakaldal Messina väinast Torto jõeni kulgev Apenniinide jätk, nn Sitsiilia Apenniinid, lääneosas on teine mäestik, kolmas, nn “väävlikõrgendik”, jääb saare keskossa edelasse ning neljas on kagus Hyblea kõrgendik. Rannikutasandikud on väga viljakad.
Pikimad jõed on Salso, Simeto, Belice ja Dittaino.
Sitsiilia moodustab põhiosa Sitsiilia maakonnast. Sitsiilia ümber on mitu saart ja saarestikku: Lipari saared, Ustica saared, Egadi saared ja Pelagie saared.
Sitsiilia kaks suurimat linna on Palermo ja Catania. pisi|[[Villa del Casale punane laev põrandamosaiigil.]]
Rahvastik
pisi|left|Sitsiilased traditsioonilistes rõivastes (1873). Sitsiilia ametlik keel on itaalia keel. Kohalikud räägivad sitsiilia keelt, mis erineb itaalia keelest.
Saare rahvaarv on 5 miljonit. 20. sajandi algul elas Sitsiilias 3,5 miljonit inimest.
Metsaääre (Kehtna)
Metsaääre on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas.
Dooria order
thumb|Dooria kapiteel, friis ja karniis pisi|Vasakul [[dooria orderile iseloomulik kanneleering, paremal joonia ja Korintose orderite kanneleering samba ristlõikel ]] Dooria order on Vana-Kreeka orderitest tekkelt varaseim ja vanim klassikaline kivitemplite ehitusstiil. Kujunes välja templiehituses 7. sajandil eKr. On oletatud, et see kujunes välja puitkonstruktsioonidest.
Kirjeldus
Dooria order on üldilmelt raskepärane, jõuline ja lihtne. Sambad on suhteliselt madalad ja jässakad, mistõttu ehitis mõjub massiivsena ja kindlana.
Sammas
Sammas toetub ehitise sokli ülemisele astmele ehk stülobaadile ja sellel puudub baas. Samba tüves on kergelt ülalpool aheneva kujuga, selle allosas esineb kerge paisutus (entaas). Tüvest katavad 16–20 kergelt nõgusat kannelüüri, mis ühinedes moodustavad vertikaalseid servjooni.
Kapiteel
Dooria kapiteeli moodustavad ainult kaks kividetaili, millest üks on ümara profiiliga ülespoole laieneva padjandi kujuline ehhiin ja teine ruudukujuline sirgete täisnurksete servadega abakus. Ehhiin toetub ahenevale võrudevööle (anuli), mille all asetsevat sambakaela (hypotrachelion) tähistavad kolm süvendjoont (scamillus).
Talastik
Talastiku arhitraav on igasuguste kaunistusteta.
Friis koosneb kahesugustest vaheldumisi paigutatud plaatidest, millest ühed, triglüüfid, on vertikaalvaokestega kolmeks jaotatud, ja teisi, metoope, katab reljeef.
Kasutamine
thumb|Parthenoni kapiteelid, arhitraav ja friis Dooria orderis esimesed ehitised püstitati 7. sajandil eKr ja see jäi ainsaks templiehituses kasutatavaks orderiks 5. sajandi alguseni eKr, kuigi kuulsaimad ehitised jäävad hilisemasse klassikalisse perioodi - näiteks Iktinose ja Kallikratese kavandatud Parthenon Ateenas, milles arvatakse dooria order kõige täielikumalt rakendatud olevat. 575. aastast eKr pärinevas Thermoni Apolloni templis on varaseimad säilinud metoobireljeefid, samuti nende fragmendid Argose Hera templis. Väga varased dooria kapiteelid on votiivsammastel Aigina saarel ja Athena Pronaia templis Delfis.
Hilisemad ehitusperioodid
thumb|Brandenburgi värav Berliinis Dooria sambaid on kasutatud ka paljude hilisemate ehitiste juures.
Mao Zedong
Mao Zedong [] (26. detsember 1893 Shaoshan – 9. september 1976 Peking) oli Hiina Kommunistliku Partei juht alates 1935. aastast kuni oma surmani 1976. aastal.
Tema juhtimisel sai Hiina kodusõja järel kommunistlik partei võimu suurema osa Hiina üle, samuti aga kritiseeritakse tema poliitikat, sealhulgas majanduspoliitikat. Mao kuulutas Hiina Rahvavabariigi välja 1.oktoobril 1949 Pekingis.
Vaatamata kriitikale on Mao Hiinas siiani väga populaarne. Tema saavutuste hulka arvatakse tasuta haridus ja arstiabi ning tagatud töö. Samas oli Mao eksperimentaalsete programmide ("Suur hüpe" ja kultuurirevolutsioon) ebaõnnestumisel suur kahju kultuurile, ühiskonnale ja majandusele ning näljahädade tõttu hukkus palju inimesi. Alates sellest, kui pärast Mao surma 1976. aastal sai Hiina Rahvavabariigi juhiks Deng Xiaoping, on enamik Mao reforme hukka mõistetud. Tema sotsiaalpoliitiline suund on hüljatud liberaalsemate ja pragmaatilisemate majandusreformide kasuks.
Mao oli radikaal ja dogmaatik ning romantik ja suur unistaja. Tema sotsiaal-poliitilised otsused põhinesid moraalsetel ja ideoloogilistel kavatsustel, mitte tegelikel tulemustel. Mao hoolis vähe inimeste heaolust, kuid oli paljude silmis karismaatiline liider.
Hiina kodusõja võitmise ja Hiina Rahvavabariigi rajamise tõttu sai Hiina Kommunistlikust Parteist tema võimu ajal Mandri-Hiina juhtiv partei. Mandri-Hiinas peetakse Mao suurimaks teeneks välismaise mõjuta ühendatud Hiina riigi rajamist esimest korda pärast oopiumisõdu. Kritiseeritakse aga tema majandust laostavat poliitikat pärast võimu kindlustamist.
Nimi
"Mao Zedong" on pinyin 'i nimekuju (toonimärkidega Máo Zédōng). Traditsioonilises hiina kirjas on see 毛澤東, lihtsustatud hiina kirjas 毛泽东 ning Wade-Gilesi transliteratsioonis Mao Tse-tung. Tema viisakusnimi oli Runzhi (Rùnzhī; 润芝).
Mõnikord kasutatakse Mao kohta nime Neli Suurt: Suur Õpetaja, Suur Juht, Suur Ülemjuhataja, Suur Tüürimees (伟大导师，伟大领袖，伟大统帅，伟大舵手), sest paljud hiinlased austasid ja austavad teda praegugi jumalasarnase tegelasena, paljuski nagu dünastiate rajajaid minevikus.
Läänes on nime kasutatud tiitliga esimees Mao.
Lapsepõlv ja noorpõlv
Mao Zedong sündis 1893. aastal Hunani provintsis praeguse Xiangtan Shi alal Shaoshanis mõõdukalt jõuka talupoja perekonnas. Tema emakeel oli xiang 'i hiina keel.
Kambja vald (1939)
Vald moodustati senise Kambja valla maa-alast, välja arvatud Voore asunduse piirkond ning Männiku nr. A-9, Vissi nr. A-11, Palu nr. A-12, Puntuse nr. 10, Alliku nr. 7, Villemi nr. 8, Romäe nr. 9, Põliste nr. A-10, Tigase nr. 67, Rumaski nr. 66, Sojo nr. 61, Kangro nr. 62, Kõrve nr. 63, Kõrve nr. 64, Inso nr. 65, Lalli nr. 68, Seerumetsa nr. 69 ja Soosaare nr. 45 talude maa-alad; senise Kodijärve valla maa-alast, välja arvatud Oomiste küla ja Iduste küla Mangeluse nr. 6, Ora nr. 8, Uus-Ora nr. 8-a ja Visuri nr. 1 talude maa-alad ning osa Unipiha asunduse piirkonnast.
Esimene vallavanem oli Peeter Unt. 1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Albert Kevend.
Vald kuulus Riigivolikogu 53. valimisringkonda, kust valiti Rudolf Riives.
Lucas Cranach noorem
Protestantlik reformatsioon algas Wittenbergis 1515. aastal. Cranach vanem oli usureformaator Martin Lutheri sõber ning sai kuulsaks ühe peamise protestantliku propagandakunstnikuna. 1550. aastal lahkus Cranach vanem Wittenbergist oma patrooni Johann Friedrich I, Saksimaa valijavürsti juurde eksiili. Pärast isa lahkumist jäi Cranach nooremale täielik vastutus perekondliku kunstitöökoja eest. Selles ametis suutis ta edukalt hoida ülal töökoja kunstitoodangu, sealhulgas reformaatorite portreede. Ehkki Cranach noorem polnud kunagi õukonnamaalija, töötas ta ühiskondliku eliidi, sealhulgas vürstide ja aadlike heaks. Pärast tema surma 1586. aastal kirjutas teoloog Georg Mylius, et Cranach noorema töid võis näha "kirikutes ja koolides, lossides ja majades".
Berehove
Berehove (ukraina keeles Берегове, ungari keeles Beregszász) on linn Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis, Berehove rajooni halduskeskus (oblastilise alluvusega Berehove ise ei kuulu rajooni koosseisu).
Berehove asub Ungari piirist umbes 7 km kaugusel.
Mukri
Mukri on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas.
Berehove
Berehove on Taga-Karpaatia ungarlaste kultuuri keskus.
Mukri
pisi|left|Mukri raba matkarada.
Berehove
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Berehove elanikest ungarlasi 48,1%, ukrainlasi 38,9%, mustlasi 6,4% ja venelasi 5,4%.
Berehovest on pärit Euroopa Parlamendi liige Andrea Bocskor.
Õhkpihusti
thumb|Õhkpihusti Õhkpihusti on õhusurve abil töötav tööriist vedelike pihustamiseks.
Õhkpihusti tööpõhimõte on selline, et pihusti torusse suunatud suruõhk imeb toruga ühendatud vedelikuanumas tekkiva alarõhu abil vedelikku kaasa kapillaartorudesse. Vedelik tõuseb mööda kapillaari ja satub tugevasse õhuvoolu, mis purustab tilgad imetillukesteks. Kapillaar ja õhutoru võivad paikneda teineteisega risti, aga kapillaar võib paikneda ka õhutoru sees. Pihusti otsast paiskub välja õhu ja vedeliku segu.
Õhkpihusti leiutas aastal 1879 Abner Peeler. Esimene õhkpihusti tuli müüki aastal 1893. Nendes asus vedelik kummist kolvis, mida tuli pigistada. Pigistamine surus vedeliku läbi kapillaaride, mis purustasid tilgad, ja paiskas vedelikuosakesed pihustist välja.
Esimese plastist valmistatud õhkpihusti, mida turustati, töötas 1947 välja Jules Montenier koos Plax Corporationi inseneridega. Kõigepealt kasutas ta seda kaenlaaluste deodorandi jaoks ja see töötas samuti pudeli pigistamise põhimõttel. Plastpudel patenteeriti kaubamärgi Stopette nime all ja ta jõudis kiiresti massidesse, sest Stopette hakkas telesarja "Kuulus või kummaline?" ("What's My Line?") peasponsoriks aastal 1950, mil see sari käivitus.
1960. aastate lõpus töötati välja päästikuga õhkpihustid, mida esimesena hakkas tootma AFA. Need said kohe populaarseks, sest vajasid vähem pumpamist kui pigistatavad õhkpihustid. Kuid esialgne, pigistatav kujundus on tänapäevani valdavaks jäänud väikeste õhkpihustite juures, millega näiteks deodoranti ihule piserdatakse.
Vaata ka
Pulvérisateur Пульверизатор
Vassili Dokutšajev
pisi|Vassili Dokutšajev, 1888
Vassili Vassiljevitš Dokutšajev (vene keeles Василий Васильевич Докучаев; 1. märts 1846 — 8. november 1903) oli vene geoloog ja mullateadlane, vene mullateaduse kooli ja mullageograafia rajaja.
Vassili Dokutšajevi järgi on muld eriline looduslik keha. Dokutšajev avastas muldade geneesi ja paiknemise peamised seaduspärasused.
Põhja-Jäämeri
thumb|300px|Põhja-Jäämeri thumb|400px|Põhjapooluse ümber peavad maa- ja veepinda endi omaks järgmised riigid: {{legend|#f7f873|[[Taani}} {{legend|#f97373|Kanada}} {{legend|#db73f8|Ameerika Ühendriigid}} {{legend|#7280f8|Venemaa}} {{legend|#73f875|Norra.}}]]
Põhja-Jäämeri ehk Jäämeri ehk Arktika ookean on väikseim ookean Maal. Põhja-Jäämeri ümbritseb põhjapoolust. Seda piiravad Euraasia ja Põhja-Ameerika.
Mõnikord ei loeta Põhja-Jäämerd eraldi ookeaniks, vaid Atlandi ookeani osaks.
Erinevalt teistest ookeanidest paikneb tervikuna külmvöös. Ookeani siseosa, kolmandik kuni pool ookeanist, on aasta ringi kaetud mõnemeetrise jääkaanega, mis ümber pooluse päripäeva pöörleb. Talvel on jääkaane all peaaegu kogu ookean. Suurem osa ookeanist on jääga kaetud 10 kuud. Maksimaalne jääkate on märtsis-aprillis.
Põhja-Jäämere temperatuur ja soolsus muutuvad hooajaliselt vastavalt jää tekkimisele ja sulamisele. Põhja-Jäämeri on teistest ookeanidest magedam. Seda põhjustavad külmast kliimast tulenev väiksem aurumine, suur mageda vee sissevool ookeani suubuvatest suurtest jõgedest ja piiratud ühendus teiste, soolasemate ookeanidega.
Kõige suurem sissevool ookeani toimub Islandi ja Norra vahel Norra merest, kus soe Golfi hoovuse voolab Barentsi merre. Selle tõttu on umbes pool Barentsi merest aasta ringi jäävaba.
Põhja-Jäämere reljeefi moodustavad nõod, mida eraldavad enam-vähem paralleelsed Gröönimaa–Siberi-suunalised ahelikud. Nendega risti, Alaskast Teravmägede poole minnes ületatakse Kanada nõgu, Mendelejevi ahelik, Makarovi nõgu, Lomonossovi ahelik, Amundseni nõgu, Gakkeli ahelik ja Nanseni nõgu.
Põhja-Jäämeri on märksa madalam kui teised ookeanid, nii keskmise kui absoluutse sügavuse poolest. Sügavaim punkt (4346 m) asub põhjapooluse lähedal Amundseni nõos.
Põhja-Jäämere suurimad saared on Gröönimaa, Baffini saar, Victoria saar, Ellesmere'i maa ja Banksi saar. Suurimad saarestikud on Kanada Arktika saarestik, Novaja Zemlja, Severnaja Zemlja, Uus-Siberi saared ja Teravmäed.
Kliima
Ookeanis, selle saartel ja rannikul on arktiline kliima. Seda iseloomustab aastaringne madal temperatuur, mis siiski väga madalale ei lange. Ookeani pinnatemperatuur on üsna püsiv, sest tohutud veekihid, isegi kui nad on jääga kaetud, eraldavad soojust ega lase temperatuuril langeda nii madalale kui Antarktikas. Seetõttu on ookeani pinnatemperatuur aasta ringi pisut alla merevee jäätumistemperatuuri.
Talvele on iseloomulikud täielik pimedus (polaaröö), selge taevas ja püsiv külm ilm. Suvele on iseloomulikud pidev valgus (polaarpäev), niiske ja udune ilm ning nõrk vihma- või lumesadu.
Põhja-Jäämere kliima ei ole alati niisugune olnud. Paleotseeni-eotseeni soojusmaksimumi ajal 55 miljonit aastat tagasi oli piirkonna keskmine aastane temperatuur 10–20 °C ja võimaldas põhjapooluse lähedal elada troopilistel eluvormidel Apectodinium augustum, mis nõuavad pinnatemperatuuri üle 22 °C.
Põhja-Jäämere mered ja lahed
Tärniga märgitud mere ja lahe arvavad mõned allikad Atlandi ookeani osadeks.
Torma vald
Torma vald oli vald Jõgeva maakonna põhjaosas Peipsi järve kaldal.
2017. aastal liideti vald Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus Jõgeva vallaga, välja arvatud Võtikvere küla, mis liideti Mustvee vallaga.
Valla lõunaosa jäi Vooremaale. Läbi valla voolasid Mustvee ja Kullavere jõgi.
Torma vallavanem oli Triin Pärsim.
Asustus
Vallas oli 2 alevikku ja 23 küla.
Külad
Iravere, Kantküla, Kodismaa, Koimula, Kõnnu, Leedi, Liikatku, Lilastvere, Näduvere, Ookatku, Oti, Rassiku, Reastvere, Rääbise, Sätsuvere, Tealama, Tuimõisa, Tõikvere, Tähkvere, Vaiatu, Vanamõisa, Võidivere, Võtikvere.
Endised külad
Jaskametsa, Lullikatku, Saaremetsa.
Ajalugu
Torma valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.
Aino Himbek
Aino Himbek (sünninimi Aino Vilimaa; 6. veebruar 1931 Tallinn – 5. veebruar 2006 Tallinn) oli eesti pianist.
Ta lõpetas 1951. aastal Tallinna Muusikakooli klaveri erialal (Karl Sillakivi klass) ja 1956. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi klaveri erialal (Heljo Sepa klass).
Aastatel 1950–1982 töötas ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia kontsertmeistrina.
Isiklikku
Ta oli abielus näitleja ja filmirežissööri Valdur Himbekiga. Ülo Vilimaa oli tema vend.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Nadalama (Kehtna)
Nadalama on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas.
Hisori-Alai mäestik
Hisori-Alai mäestik (varasem eestikeelne nimi Hissaari-Alai mäestik) on mäestik Aasias, osa Pamiiri-Alai mäestikust. On lehvikukujuline: kirdeosa moodustab Alai ahelik, läänes hargnevad sellest Turkestani, Zarafšoni ja Hisori ahelik.
Jarbah
Jarbah (araabia جزيرة جربة ) on saar Vahemere Qābise lahes.
Pindala umbes 520 km². Saar on madal, kõrgus umbes 50 meetrit.
Kuulub Tuneesiale.
Infoarhitektuur
Infoarhitektuur on termin, mida kasutatakse mingi süsteemi kirjeldamiseks – kuidas on informatsioon grupeeritud, milline on süsteemi struktuur ja selles navigeerimise viisid ning milline on süsteemis kasutatav terminoloogia. Käesolev artikkel keskendub infoarhitektuurile veebis.
Termini informatsiooni arhitektuur võttis aastal 1975 kasutusele arhitekt Richard Saul Wurman, kes huvitus ka informatsiooni rühmitamise võimalustest. Infoarhitektuur "taasavastati" 1990. aastate keskel.
Kui Wurman lähenes infoarhitektuurile teabekujunduse vaatenurgast, siis raamatukoguteadlased Louis Rosenfeld ja Peter Morville tegid seda pigem raamatukogunduslikust ja infoteaduslikust aspektist. Nad hakkasid kasutama terminit "informatsiooni arhitektuur", kirjeldamaks oma tööd suurte veebisaitide ja intranettide ülesehitamisel. Paljude infoprofessionaalide arvates võib infoarhitektuuri arengu alguseks lugeda 1998. aastat, kui ilmus Morville'i ja Rosenfeldi raamat "Information architecture for the world wide web".