cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fish
Elulugu
Oktoobris 1991 ilmus ta teine album Internal Exile. Plaat andis kolm singlit ning mitmetest lugudest (näiteks "Credo", "Tongues" ja albumi nimilaul) said kontsertidel sageli esitatavad hitid. 1998. aastal anti välja sama plaadi uustöötlus (remaster), millele lisati kolm boonuslugu, sealhulgas "Poet's Moon", populaarne laul, mis oli senini saadaval vaid erinevatel bootleg-kontsertsalvestistel.
Fish on seotud ka SAS Bandi tegemistega. Selle 1994. aastal Philip 'Spike' Edney loodud, tuntud muusikutest koosneva ansambli (SAS on Spike's All Stars'i lühend) koosseisus esitab Fish peamiselt oma Marillioni-aegseid hitte "Kayleigh", "Lavender" ja "Incommunicado".
Fish abiellus 1987. aasta suvel sakslannast modelli Tamara Schnelliga, kellega tutvus Lääne-Berliinis Marillioni albumi "Misplaced Childhood" salvestamise perioodil. Tamarat saab muuseas näha lugude "Kayleigh" ja "A Gentleman's Excuse Me" muusikavideotes. 1. jaanuaril 1991 sündis paaril tütar, kes sai nimeks Tara Rowena Dick. Kümme aastat hiljem lahutasid Fish ja Tamara oma abielu.
Fish ja Eesti
Fish on andnud Eestis mitu kontserti. Soolokontserdid on toimunud:
Lisaks on Fish esinenud Tartu lauluväljakul SAS Bandi koosseisus, kus esitas ka hittlood "Kayleigh" ja "Lavender".
Kontsertalbumid
Mõned neist kontsertalbumitest ilmusid algselt official bootleg ' idena, mida müüdi ainult fänniklubide postimüügis ja kontsertidel, kuid hiljem on need jõudnud ka plaadipoodidesse.
Mai Talvest
Mai Talvest (sünninimi Klara-Mai Saviauk, aastatel 1947–1967 kodanikunimi Klara Lumet; 17. märts (vkj 4. märts) 1909 Peterburi – 22. september 2001) oli eesti näitekirjanik.
1941–1944 oli ta evakuatsioonis Tatari ANSV-s, Stalingradi oblastis ja Moskvas, kus töötas peamiselt raamatupidajana. 1944–1946 oli tööl kaubanduses Tartus. Töötas 1946–1947 Rahva Hääle korrespondendina Tartus ja 1947–1949 toimetuses Tallinnas. 1950. aastal oli Nõukogude Õpetaja vastutav sekretär. Alates 1950. aastast oli kutseline kirjanik Tallinnas. NLKP liige oli ta aastatel 1949–1991, Kirjanike Liidu liige alates aastast 1950 ning Eesti Teatriühingu liige aastast 1957. Oli aastatel 1950–1965 Tallinna linnanõukogu saadik. Aastatel 1963–1984 oli Kirjanike Liidu ametiühingu esimees.
Mai Talvest on tuntud eelkõige näitekirjanikuna, tema komöödiad olid populaarsed ka rahva hulgas, neil oli oluline koht rahvateatrite repertuaaris. Raamatutena ilmus Talvesti näidenditest "Sookollid" (1954), kolme teost sisaldav "Lühinäidendeid" ("1957"), muusikaline komöödia "Tüli tühja asja pärast" (1960) ja kaheksat teost koondav "Näidendeid" (1969). Mai Talvest on avaldanud ka lühiproosat, tema näidendeid on tõlgitud mitmetesse võõrkeeltesse.
Scheibenberg
Scheibenberg on linn Saksamaal Saksimaa Maagimäestiku kreisis.
Analoogarvuti
pisi|Bombardiers Information File (BIF) – veebileht, kus on kirjeldatud Nordeni pommisihiku komponente ja juhtnuppe. Tegu on optilis-mehaanilise analoogarvutiga, mis sisendina võtab lennukõrguse, [[tegelik õhkkiirus|tegeliku õhkkiiruse ning sihtimisteleskoobi asendi muutumise ajas ning väljundina juhib autopiloodina lennukit ning vabastab õigel, väljaarvutatud tuulekiirusega korrigeeritud ajahetkel pommid]]
Analoogarvuti (inglise analog computer, vene аналоговый компьютер) on arvuti, mis analoogsignaalide manipuleerimise teel modelleerib uuritava süsteemi või võrrandi käitumist. Analoogarvutis toimuvad kõik operatsioonid mingi kindla signaaliga praktiliselt paralleelselt. Vastandina digitaalarvutites käsitletakse andmeid digitaalsignaali kujul ning operatsioonid tehakse üksteise järel loogikatehete jadana.
Matemaatiliselt on analoogarvutid kirjeldatavad mingi teatava diferentsiaalvõrrandi abil. Analoogarvuti on iga sellise süsteemi analoog, mida saab kirjeldada sellesama diferentsiaalvõrrandiga, ning lahend kehtib samuti igale sellisele süsteemile. Seega võib analoogarvutina käsitleda suvalist füüsilist protsessi, mis modelleerib mingit arvutust. Näiteks peotäie spagettide abil on lihtne modelleerida lineaarse keerukusega arvude sorteerimist; lauajupi, naelte ning kummipaelaga on lihtne leida kumer hulknurk, mis sisaldab kõiki punkte tasandil (mida esindavad naelad lauajupis).
Lihtsaimad mehaanilised analoogarvutid on nomograafid ja arvutuslükatid, keerulisimad tegelesid 20. sajandi keskpaigas laevadel, lennukitel ja kindlustustes tulejuhtimise ja ülikoolides teadusarvutustega. Rollides väljaspool rakendusi, kus mehaanika töökindlus ja lihtsus on vooruseks (tulejuhtimine, sihtimine, asukohamääramine), asendas elektrooniline, operatsioonivõimenditel põhinev analoogarvuti mehaanilised arvutid kiiresti. Integreerimine üle mõne ajast erineva muutuja jäi siiski mehaaniliste integraatorite pärusmaaks.
Analoogarvutit programmeeritakse, pannes paika võrrandi konstandid ja muutujate algväärtused (seades paika nt hammasülekannete ülekandetegurid või ühendades arvuti sõlmi juhtmetega). See töö moodustab enamiku üldotstarbelise analoogarvuti kasutamise ajast. Kui mudel on üles seatud, käib lahendi arvutamine väga kiiresti.
Elektrilised ja elektroonilised analoogarvutid
pisi|Poola analoogarvuti AKAT-1
Mehaanika ja elektri vaheline side
Lineaarsete mehaaniliste (vedru, amortisaator, mass) ja elektriliste (vastavalt kondensaator, takisti, induktiivpool) elementide kirjeldamiseks kasutatakse identset matemaatilist mudelit.
Reaalselt sellist üks ühele vastavust ei kasutata, kuna induktorite kõrvalekalded ideaalsest on liiga suured, suure mahtuvusega muudetavaid kondensaatoreid on raske teha ning suurte vooludega opereerimine teeks aparatuuri raskeks ja kalliks. Praktilistes elektroonilistes analoogarvutites kasutatakse muutujate esitamiseks pinget, ning kui analüüsitakse mõnda kindlat mehaanilist süsteemi, siis arvuti skeem koostatakse pigem diferentsiaalvõrrandite, mitte ülalkirjeldatud analoogide kaudu.
Üldotstarbelised elektroonilised analoogarvutid
Sellised analoogarvutid on võimelised simuleerima väga laia valikut protsesse. Analoogarvuti lahendab diferentsiaalvõrrandeid sõltumata keerukusest, kuni antud võrrandite esitamine arvutil on võimalik. Konstantide muutmine kajastub tulemuses praktiliselt reaalajas, mis võimaldab lihtsalt uurida süsteemi käitumist eri juhtudel.
Konstruktsioon
Üldotstarbelised elektroonilised analoogarvutid koosnevad üldiselt operatsioonimoodulitest, potentsiomeetritest, ühenduspaneelist ning tugistruktuurist, mis tagab eri komponentidele toite ning ühendused paneeliga. Suures arvutis võib olla paarsada operatsioonivõimendit ning potentsiomeetrit ning komponentide ühendamiseks paneelil umbes 1000 pistikupesa.
Elektroonilise analoogarvuti tähtsamad ehitusdetailid on
Neist koostatakse peamised tehtesõlmed:
Diferentseerimist aja järgi analoogarvutites välditakse, kuna see kannab ohtu võimendada kõrgsageduslikku müra.
Analoog-digitaal-hübriidarvutid
Hübriidarvutid kasutasid ära kummagi arvutitüübi tugevusi. Analoogarvutid olid võitmatud võrrandite kiires ja korratavas lahendamises, digitaalarvutite tugevusteks olid täpsus ja loogika. Digitaalarvuteid kasutati kas analoogarvuti tulemuse rafineerimiseks vajaliku täpsuseni kasutades iteratiivseid algoritme, mille algväärtus saadi analoogarvuti tulemustest ja/või analoogarvutil jooksva võrrandi parameetrite muutmiseks saavutamaks soovitud lahendit (vt geneetiline algoritm).
Mehaanilised analoogarvutid
Mehaanilised analoogarvutid kasutavad oma süsteemi detailide kuju ja vastasmõju matemaatiliste operatsioonide kirjeldamiseks. Nende tipptund oli 1920-ndatel, mil ehitati mitmeid universaalseid mehaanilisi diferentsiaal-analüsaatoreid. Sellest rollist tõrjuti mehaanilised arvutid elektrooniliste poolt küllalt kiiresti välja. Küll leidsid elektromehaanilised arvutid laialdast kasutust sõjaväes, sihtimaks ja suunamaks laevakahureid ning ajastamaks pommitamist lennukitel. Siin oli hinnas nende masinate töökindlus ning analoogarvutile iseloomulik võime tagada "lahendi" ehk torude suuna õigsuse pidevus ajas. Selles rollis olid analoogarvutid kasutusel veel 1970-ndate keskpaigas, mil miniarvutid piisavalt võimsaks, väikeseks ning töökindlaks muutusid.
Tänapäeval on mehaanilised analoogarvutid kasutusel veel lihtsamates relvasüsteemides, näiteks ka Eesti Kaitseväe relvastuses oleva ZU-23-2 õhutõrjekahuri sihik ZAP-23, millesse käsitsi sisestatakse radarilt saadud andmed lennuki suuna, kiiruse ja kauguse kohta, ning mis seejärel korrigeerib sihikut nii, et sihtija mürsu lennuajaga arvestama ei peaks.
Konstruktsioon
Operatsioonideks kasutatakse erinevaid sõlmi: pisi|Integreerimiseks kasutatav mehhanism [[lord Kelvini harmoonilises analüsaatoris. Seda konkreetset seadet kasutati mereloodete matemaatiliseks analüüsiks]] Mõningate rakenduste puhul on osutunud kasulikuks kasutada teistsuguseid mehhanisme: nt loodete ennustamise masinad 19. ja 20. sajandi vahetusel, olemuselt Fourier' süntesaatorid, kasutasid tsükliliste loodekomponentide liitmiseks üle vabalt pöörlevate hammasrataste jooksvat ketti. Iga hammasratta asukoha muutus andis oma panuse keti otsas rippuva sule asukoha muutusse, mis joonistas ennustatava veetaseme graafikuna rullpaberile.
Piirangud
Analoogarvutid on piiratud oma detailide valmistamise täpsuse ning dünaamilise ulatuse poolest. Dünaamilise ulatuse piiridest saab üle suurusi antud töötsükli jaoks skaleerides, detailide täpsuse mõju vähendamiseks tuleb võimalikult vähendada kasutatavate komponentide hulka. Analoogarvutites osutub väga oluliseks ka müra. Digitaalseadmete puhul ei ole müra niivõrd oluline, kuna teatavates piirides müra ei muuda suuruse väärtust. Seega ei muutu ka arvutuse tulemus ja müra ei tekita tulemuses viga. Analoogsüsteemis aga on signaal, millele liitub müra, sama kehtiv, kui mürata signaal, ning seega kandub mürast tingitud viga süsteemis edasi. Selle vältimiseks on oluline konstrueerida süsteem sellisena, et suurema müraga komponendid oleksid ahelas lõpu pool, ning et see sisaldaks võimalikult vähe võimendavaid komponente.
Maidla vald (1939)
pisi|Virumaa valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Maidla vald oli vald Viru maakonnas aastail 1939–1949 ja Jõhvi maakonnas aastail 1949–1950.
Vald moodustati senise Maidla valla maa-alast, välja arvatud osa Maidla asunduse maa-alast; senise Püssi valla Soonurme, Mehide, Lümatu, Jalasto ja Tagamaa külade maa-aladest.
Oberwiesenthal
Oberwiesenthal on linn Saksamaal Saksimaa liidumaal Maagimäestiku kreisis.
Maidla vald (1939)
Maidla valda kuulusid: Maidla asundus, Liiva küla, Liiva asundus, Aidu-Nõmme küla, Aidu küla, Uniküla küla, Savala, Aruvälja ja Külje, Piilse küla, Venoja talud, Koolma talud, Evasu talud, Mehide, Rebu, Rääsa, Ojama, Tarumaa külad, Lipu talud, Virunurme ja Kauksere külad, Oandu asundus, Soonurme küla, Hirmuse uudisasundus, Hirmuse asundus, Hirmuse raudteejaam, Jalasto küla, Sirtsi küla, Lümatu asundus, Lümatu raudteejaam, Jõepere talud, Tagama ja Lümatu külad.
Oberwiesenthal
Ta asub Maagimäestikus Fichtelbergi mäe jalamil. Ta on merepinnast kõrgeimal (914 m) asuv linn Saksamaal.
Maidla vald (1939)
Esimene vallavanem oli Eduard Ilves, kes 5. aprillil 1939 valiti Viru maavolinikuks.
Oberwiesenthal
Ta on populaarne talispordikoht, aastast 1936 kuurort.
Porkuni järv
Järvest saab alguse Valgejõgi. Järve keskel asuval Küngassaarel tegutseb endises mõisahoones erivajadustega laste internaatkool ja linnuse vahitornis paemuuseum.
Oberwiesenthal
pisi|tühi|Oberwiesenthal
Maidla vald (1939)
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s, kaotati 1. oktoobril 1950. aastal maakonnad ja vallad.
Porkuni järv
Veetase on suuresti kõikuv, allikatoiteline järv on ka täiesti kuivaks jäänud (viimati 1998., 2003., 2006. ja 2015. aastal).
Endogeensed protsessid
Endogeensed protsessid on geoloogilised protsessid, mille liikumapanevaks jõuks on Maa siseenergia.
Maa siseenergia on pärit radioaktiivsete isotoopide lagunemisest või aine liikumisest ja sellega seotud hõõrdel eraldunud soojusest. Suur osa Maa sisesoojusest on ka relikt nn Suure pommitamise aegadest.
Endogeensed protsessid töötavad vastu reljeefierinevusi vähendavaile eksogeenseile protsessidele, mida põhjustab päikeseenergia.
Endogeensed protsessid on näiteks mäestike teke, vulkaanipursked, maavärinad ja mandrite triiv.
Põhja suusaalad 1968. aasta taliolümpiamängudel
15 km
Kuupäev: 10. veebruar <br style="clear:both" />
50 km
Kuupäev: 17. veebruar <br style="clear:both" />
4x10 km teatesõit
Kuupäev: 14. veebruar <br style="clear:both" />
5 km
Kuupäev: 13. veebruar <br style="clear:both" />
3x5 km teatesõit
Kuupäev: 16. veebruar <br style="clear:both" />
Normaalmägi + 15 km
Kuupäev: 10. -11. veebruar <br style="clear:both" />
Normaalmägi
Kuupäev: 11. veebruar <br style="clear:both" />
Suur mägi
Kuupäev: 18. veebruar <br style="clear:both" />
Turkestani rasvatihane
Turkestani rasvatihane (Parus bokharensis, Parus major bokharensis) on linnuliik tihaslaste sugukonnast, tihase perekonnast. Ta on rasvatihasega väga lähedane liik, mida vahel käsitletakse rasvatihase alamliigina.
Elab Kesk-Aasia oaasides ja metsades.
Otaniemi
thumb thumb|Otaniemi linnulennult Otaniemi (rootsi keeles Otnäs) on linnaosa Espoos Soomes.
Bistrița jõgi (Siret)
Bistrița on jõgi Euroopas,
Otaniemi
Otaniemi asub Helsingi piiri lähedal Leppävaara, Tapiola ja Keilaniemi naabruses.
Bistrița jõgi (Siret)
Algab Ida-Karpaatidest, voolab valdavalt kagusse ja suubub paremalt Sireti jõkke.
Otaniemi
Seal asub Helsingi Tehnikakõrgkool ja üliõpilaslinnak Teekkarikylä. Mitmed Otaniemi hooned on Alvar Aalto projekteeritud.
Bistrița jõgi (Siret)
Jõe pikkus on 283 km ja valgala pindala 7039 km².
Suurematest linnadest asuvad jõe ääres Vatra Dornei, Broșteni, Bicaz, Piatra Neamț, Roznov, Buhuși ja Bacău.
Otaniemi
Linnaosa pindala on 5,2 km² ja elanike arv on 3746 (2014).
Vaivara vald (1939)
pisi|Virumaa valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Vaivara vald oli vald Virumaal aastail 1939–1949 ja Jõhvi maakonnas aastail 1949–1950.
Vald kuulus Riigivolikogu 73. valimisringkonda, kust valiti Elmar-Aleksander Lehtmets, ning Narva põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Alutaguse valda kuulusid: Vodova, Oovi, Metsküla, Tõrvajõe, Tõrvajõe-Vanaküla, Põlendiku, Peeterristi, Lapiotsa, Vanaküla, Sininõmme, Kudruküla, Riigiküla, Tuulukse, Kivisaare, Puhkova, Laagna, Meriküla, Udria, Pähklimäe, Vepsküla, Vaasovi, Orujõe, Tsornajõe, Joala, Kalmujõe, Mudajõe, Hermomäe, Helgepõllu, Soldina, Sundja, Arumäe, Hiiemetsa, Auvere, Kärekonna, Vallisaare, Putki, Ühekonna ja Mustajõe külad.
24. veebruaril 1940 avati vallas elektrivõrk, mis hõlmas 5 küla 68 taluga. 23 km pikkuse liini ehitajaks oli Vaivara elektriühing. Liini ehitamiseks sai ühing 27 000 krooni laenu Rahvamajanduse Elustamise Fondilt. Liini ja valgustusseadmete kulu oli talu kohta keskmisel 340 krooni.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Perjatsi külanõukogu, Türsamäe külanõukogu ja Vaivara külanõukogu. 30. detsembril 1947 Vaivara külanõukogu kaotati ja ühendati Perjatsi külanõukoguga. 13. mail 1950 muudeti töölisaleviks Viivikonna asula. 26. septembril 1950 allutati valla maa-ala Narva linnanõukogule.
Qapqali Sibo autonoomne maakond
Qapqali Sibo autonoomne maakond on autonoomne maakond Hiina Rahvavabariigis Xinjiangi Uiguuri autonoomses piirkonnas Ili Kasahhi autonoomses ringkonnas. Piirneb läänes Kasahstaniga.
Maakonnas elavad mandžu keelte hulka kuuluvat sibo keelt rääkivad sibod.
Yassine Bounou
pisi|Yassine Bounou (2012) Yassine Bounou (araabia keeles ياسين بونو, tuntud ka kui Buno; sündinud 5. aprillil 1991 Montréalis) on Maroko jalgpallur, kes mängib väravavahina Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al Hilal ja Maroko jalgpallikoondises.
Qapqali Sibo autonoomne maakond
Qapqalis asub Jingyuani tempel.
Yassine Bounou
Ta sündis Kanadas, kuid kolis lapsepõlves Marokosse. 1999. aastal liitus ta Maroko jalgpalliklubiga Wydad Casablanca. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2010. aastal.
Qapqali Sibo autonoomne maakond
Maakonnas ilmub ainuke sibokeelne ajaleht Cabcal Serkin.
Antonius Arena
Antonius Arena (Antoine Arène; u 1500 Solliès-Pont – 1544 või 1550. aastad ) oli prantsuse jurist ja luuletaja. On muuhulgas kirjutanud ühe tantsukunstialase traktaadi.
Eluloolist
Antonius Arena sündis 1500. aasta paiku Soliersi asulas (nüüdne Solliès-Pont) Toulouse'i lähedal Vari departemangus. Perekond omas tõenäoliselt maavaldust ja suguvõssa kuulus haritlasi, näiteks oli üks ta onu meditsiinidoktor. Oletatavalt 1519. aastast õppis Arena Avignoni ülikoolis õigusteadust ja arvatavasti 1521. aastal lõpetas stuudiumi, mille oli vahepeal katkestanud Provence'is puhkenud katk.
Yassine Bounou
2012. aasta juunis liitus ta Hispaania klubiga Madridi Atlético. Ta mängis klubi duubelmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Aastatel 2014–2016 mängis ta laenul Hispaania esiliiga klubis Real Zaragoza.
Antonius Arena
Eluloolist
Pärast õpinguid astus ta 1527. aastal Prantsusmaa sõjaväkke ja tegi kaasa sõjakäigu Itaaliasse. Aasta-paari pärast pöördus ta Provence'i tagasi ja seadis end sisse Aix's, ilmselt juristi ametis. 1536. aasta allikas mainib teda kohtunikuametis Saint-Rémy-de-Provence'is. Suri vallalisena arvatavasti enne 1550. aastaid (täpse daatumi osas pole allikad üksmeelel).
Yassine Bounou
2016. aasta juulis sõlmis ta lepingu Hispaania esiliiga klubiga Girona. Hooajal 2017–18 tõusis ta klubiga Hispaania kõrgliigasse. 2019. aasta septembris suundus ta laenule Sevillasse.
2020. aasta septembris sõlmis ta Sevillaga püsiva lepingu. 20. märtsil 2021 lõi ta Hispaania kõrgliigas Valladolidi Reali vastu mängu lõpuminutitel värava, tuues Sevillale 1:1 viigi.
Antonius Arena
Looming
Arena muljed sõjast ja selle laastavast mõjust nii sõduritele kui ka tsiviilelanikkonnale on paljude tema luuletuste teemaks. Luulet kirjutas ta toona üliõpilaste ja kirjameeste seas populaarses makaroonilises ladina keeles, milles oli eri romaani keelte elemente ning autori enda sõnaloomet. Veel käsitlesid Antonius Arena luuletused kohtuprotsesse, Avignoni tudengitavasid ja tantse, mida oli tavaks tantsida autori suhtlusringkonnas.
Tuntuim Arena teos on lühipealkirja "Ad suos compagnones studiantes" all (ka "Provincialis de bragardissima...") tuntud tantsu käsitlev värsivormis traktaat, mille vanim säilinud eksemplar pärineb 1520. aastate lõpust (oletatavalt 1529. aastast, kuid on arvatud ka, et esmatrükk ilmus 1519 ). Pärast seda anti teost välja palju kordi, 1770. aastani on kokku loetud 32 trükki. Eleegilises distihhonis kirjutatud traktaat algab hulga pikkade pühendustega ja manitsustega heade kommete järgimiseks tantsul ja suhtlemises. Teos ei sisalda kirjapandud muusikat, kuid selles kirjeldatakse üksikasjalikult basse danse ' i ja antakse kokku 58 basse danse ' i sammuloendit. Napimalt käsitletakse pavaani, galjardi, tourdioni ja kuranti.
Yassine Bounou
Suvel 2023 liitus Bono ligi 21 miljoni euro eest Al Hilaliga.
Maroko jalgpallikoondises tegi Bunou debüüdi 15. augustil 2013 sõprusmängus Burkina Faso vastu. Ta on kuulunud Maroko koondisse 2017. ja 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel ning 2018. aasta maailmameistrivõistlustel. Lisaks kuulus ta 2012. aasta suveolümpiamängudel Maroko olümpiakoondisse.
Schlettau
pisi|tühi|Schlettau loss
Thum
pisi|Thumi vanalinn Thum on linn Saksamaal Saksimaa Maagimäestiku kreisis.
Mustanahalised
Mustanahalised on tumeda nahavärviga inimesed.
Mustanahaliste all mõistetakse väga erineva nahatooniga inimesi alates tumedamast kuni albiinoni. Seetõttu võib seda määratlust pidada mitte niivõrd tumeda nahavärvi tähistajaks, kuivõrd rassiliseks või etniliseks klassifikaatoriks, mida kasutatakse paljude erinevate populatsioonide kokkuvõtvaks ajaloolise ja eelajaloolise päritolu tunnuseks.
Ameerika Ühendriikides arvatakse mustanahaliste hulka tihti ka mulatid ning kohalikke mustanahalisi nimetatakse seal afroameeriklasteks.
Mustanahalise tähenduses on vahel kasutatud ka sõna "neeger".
Võõras (täpsustus)
"Võõras" on mitme teose pealkiri.
Liikursuurtükk
pisi|Ratasveermikul, rootslaste-norrakate lafett-liikursuurtükk Archer Liikursuurtükk (laensõnana ka iseliikuv suurtükk) on mootoriga kandesõiduki veermikule ehitatud lafetiga suurtükk. Tänapäeval nimetatakse liikursuurtükkideks üldjuhul suurtükiväe relvasüsteeme. pisi|Vene 152 mm liikurhaubits [[2S19 Msta-S relvanäitusel]] pisi|USA 155 mm liikurhaubits [[M109 Paladin tulepositsioonil Iraagis]]
Tegu on väga mobiilsete masinatega, mis kasutavad liikumiseks kas ratas- või roomikveermikul põhinevaid sõjamasinaid. Tulenevalt nende relvastuse eripärast kasutatakse neid tänapäeval üldjuhul kaudtuletoetuseks.
Minevikus kuulusid iseliikuvate suurtükkide klassifikatsiooni ka erinevad otsetule andmiseks mõeldud masinad nagu ründekahurid ja tankihävitajad. Tegu oli tugevalt soomustatud masinatega, mille ülesanded olid vastavalt jalaväele otsese tuletoetuse andmine ja vaenlase kindlustuste purustamine või siis tankitõrjes osalemine.
Kaasaegsed liikursuurtükid võivad küll väliselt meenutada tanke, kuid on üldjuhul kergemalt soomustatud – liiga kergelt, et kaitsta meeskonda otsetule eest, kuid piisavalt hästi, et kaitsta neid šrapnelli ning kergerelvade tule eest. Tank on lisaks ette nähtud tegutsema eesliinil, ning on seetõttu korralikult soomustatud ja varustatud väga erinevate ülesannete täitmiseks. Üldjuhul on nii tankid kui ka liikursuurtükid kaitseks vaenlase jalaväe vastu relvastatud ka kuulipildujatega.
Suurim eelis iseliikuvatel suurtükkidel järelveetavate (tuntud ka välisuurtükkide nime all) ees on kiire lahinguvalmidusse saamine. Enne, kui järelveetav suurtükk saab laskma hakata, peab selle üles seadma ning enne uuesti liikuma hakkamist tagasi transpordiasendisse viima. Seejuures saab iseliikuv suurtükk lihtsalt peatuda valitud kohas, peaaegu kohe ka tule avada ja positsioonilt lahkuda enne, kui vaenlane reageerida jõuab. See tuleb eriti kasuks tänapäeva mobiilses ja mittelineaarses sõjapidamises ning eriti rünnakul olles.
Järelveetavate suurtükkide suureks eeliseks on seevastu väikesed tootmis- ja ülalpidamiskulud. Lisaks on need veel palju kergemad ja seetõttu on neid võimalik viia ja üles seada positsioonidele, kuhu rasked iseliikuvad suurtükid ei pääse. Neil põhjustel on järelveetavad suurtükid seni paljude kaasaegsete armeede relvastuses.
Liikursuurtükkide üldliigitus
Liikursuurtükid on olnud peamiselt suurtükiväe-, tankitõrje-, jalaväesaate- või õhutõrjeotstarbelised. Teise maailmasõja ajal eristati lisaks ründesuurtükke (saksa keeles Sturmgeschütz), mis olid praktiliselt jalaväe lähituletoetus- või tankitõrjevahendid propagandistliku nimetusega.
Liikurveermikul õhutõrjerelvi nimetatakse tänapäeval tavaliselt õhutõrjesoomukiteks, tankitõrjerelvi aga tankitõrjesoomukiteks, harvem ka tankitõrjetankideks.
Veermiku tüübi järgi eristatakse ratas- või roomikveermikul liikursuurtükke.
Kaitstuselt eristatakse soomustamata ja soomustatud liikursuurtükke. Enamik liikursuurtükke on soomustatud ja kuuluvad soomusväe koosseisu.
Pearelva suunamis- ja kaitstuspõhimõttelt eristatakse torn- ja lafett-liikursuurtükke.
Liikursuurtükid kaudtulerelvadena
Liikursuurtüki eeliseks on tavaliselt kiire tulepositsioonilt lahkumise kiirus, hea maastikuläbimisvõime ja positsioonil laskevalmiduse saavutamise kiirus. Ebaeelisteks suur hooldusmaht ja kütusekulu, aeglane kiirus, suur mass ja süsteemi haavatavus.
Eelkäijad
pisi|Elusuuruses mudel 1850 aastate Rootsi ratsasuurtükist koos meeskonnaga Rootsi Armee Muuseumist Stockholmis 17. sajandi alguses ilmusid Kolmekümneaastase sõja käigus sõjatandrile esimesed ratsaväe suurtükiüksused, kus kogu või enamik patarei meeskonnast sõitis lahingusse hobustel. Nende meeskonnad oli välja õpetatud kiirelt hobustelt maha ronima, suurtüki üles seadma ja ratsaväele tuletoetust andma. Venemaa moodustas 18. sajandi alguses ratsaväe kõrvale esimesed säärased üksused, mis Seitsmeaastase sõja käigus tekitasid Preisimaa vägedele arvestatavaid kaotusi. See inspireeris Frederick Suurt moodustama esimest püsivat ratsasuurtükiüksust aastal 1759. Napoleoni sõdade ajal olid need üksused olemas juba kõigis suuremates armeedes ja jäid kasutusele kuni 20. sajandi alguseni, kui tehnika areng need kasutuks muutis.
Esimene maailmasõda
pisi|Briti Gun Carrier Mark I (60 pdr)
Esimene maailmasõda tõi arusaadava arengu sõjatööstuses. Briti Gun Carrier Mark I oli esimesi näiteid liikursuurtükist. Lahinguväljale ilmus see aastal 1917 ning põhines esimesel Briti tankil Mark I. Relvastuseks oli sel suur välisuurtükk, millest sai lasta nii sõidukilt kui ka eraldi üles seatuna. Tulemusena asendati relva transportimiseks vajalik hobumeeskond või traktori kasutamine ja tekkis võimalus suurtükki ka kiiremini kasutada.
Järgmise suurema läbimurdena võib käsitleda Briti Birch gun'i, mis koosnes tankilaadsest veermikust ja välisuurtükist, mida sai kasutada nii tavaliseks tuletoetuseks kui ka õhutõrjeks. Punaarmee tegi katsetusi erinevate tankidele ja autodele kinnitatud suurtükkidega kuid need ei jõudnud masstoodangusse.
Maailmasõdadevaheline periood
Järgmise suurema läbimurdena võib käsitleda Briti Birch gun'i, mis koosnes tankilaadsest veermikust ja välisuurtükist, mida sai kasutada nii tavaliseks tuletoetuseks kui ka õhutõrjeks. Punaarmee tegi katsetusi erinevate tankidele ja autodele kinnitatud suurtükkidega kuid need ei jõudnud masstoodangusse. Ka Eesti Rahvaväel oli kaks soomustatud veoautot "Puuk" ja "Sorts", mille kasti oli paigaldatud välisuurtükk.
Teine maailmasõda
Kuigi saksa Blitzkriegi taktika nägi ette mobiilset ja kiiret kaudtuletoetuse andmise võimalust, siis Poola ja Prantsusmaa vallutamisel täitis seda rolli sageli Luftwaffe pikeerivate pommitajate Stukadega.
Sõja käik tõi iseliikuvate suurtükkide vallas kiire arengu. Alguses piirdusid katsetused mõne kergema välisuurtüki või tankitõrjekahuri kinnitamisega veokile. Kuigi need masinad olid mobiilsed ei pakkunud need meeskonnale kaitset ei kildude ega kergerelvade tule eest. Järgmise sammuna hakati suurtükke lisama juba roomikutega platvormidele (tihtipeale oli tegu vananenud tankimudelite keredega). Paljud algsed katsetused olid improviseeritud, kuid nende käigus tehtud vigadest võeti õppust ning iga järgmine mudel oli juba sammu võrra parem. Näiteks esimene Briti disain Bishop kasutas 25 pdr gun-howitzer'i, aga viisil, mis tõsiselt limiteeris end tõestanud relva kasutusvõimalusi. Järgmises mudelis, nimega Sexton, oli juba see viga parandatud. Sakslased oli iseliikuvate suurtükkide disainimisel produktiivsed. Nad lõid mitmeid kergelt soomustatud tankitõrje liikursuurtükke. Need põhinesid kas kätte saadud kergetel Prantsuse keredel (Marder I), nende enda vananenud kergetankide keredel (Marder II) või endistel Tšehhi keredel (Marder III). Need viisid paremini soomustatud tankihävitajateni nagu Jagdpanzer IV või Jagdpanther. Osad kavandid põhinesid olemasolevatel keredel (Brummbär), osad tühistatud projektidest ülejäänud keredel (Sturer Emil ja Elephant) ning lisaks kasutati baasina ka lahingus viga saanud tanke (Sturmtiger).
Nõukogude liit katsetas sõja algul veoautodele või traktoritele kinnitatud 57 mm ZiS-2 kahuritega. 1943. aastaks oli valmis SU-85 ning 1944 lõpuks SU-100. Need rakendasid juba suuremaid suurtükke koos täieliku soomusega. Lisaks oli neid odav toota ning võrreldes tankidega, millel need põhinesid, olid neil võimsamad kahurid. Samaaegselt kannatas selle all jälle masina paindlikkus.
Tugevalt soomustatud rünnakukahurid olid loodud, et anda jalaväele otsetule toetust vaenlase kaitserajatiste vastu. Kuigi väliselt meenutasid need sageli tankihävitajaid, olid nad relvastatud suurekaliibriliste kahuritega, millel oli küll väiksem soomuse läbistamise võimekus, kuid samaaegselt sai nendest lasta kildfugassmürske. Sakslaste StuH 42 ja Nõukogude liidu ISU-152 on selle iseliikuvate suurtükkide klassifikatsiooni tüüpilisemad näited.
Kõik suuremad osapooled arendasid sõjakäigus veel liikursuurtükke, mis suudaksid anda kaudtuletoetust kuid samas ka pidada sammu kiirelt edasi tungivate soomusväeosadega. Üldjuhul olid need kergelt soomustatud pealt lahtised sõidukid. Näidetena võib tuua: USA M7 Priest, Briti Sexton (25 pdr) ning Saksa 10,5 cm Wespe ja 15 cm Hummel. Teistsuguse tee valis aga Nõukogude Liit, mis, järgides kaheotstarbeliste välisuurtükkide traditsiooni, keskendus mitmekülgsete ründesuurtükkide arendamisele, millel oleks ka kaudtule võimekus (ISU-152). pisi|USA liikursuurtükk M109 1989. a pisi|left|Nõukogude Liidus valmistatud 152 mm [[2S3 Akatsija|2S3 Akatsia]]
Pärast Teist maailmasõda
Pärast Teist maailmasõda kadusid ründekahurid kasutusest ja üldine trend oli mitmeotstarbelise tanki suunas. Sellest hoolimata jätkus kaudtule võimekusega liikursuurtükkide arendamine tavaliste välisuurtükkide kõrval. Neil on olnud tähtis roll külma sõja aegsetes konfliktides ning ka hiljutistes sõdades. Liikursuurtükiväe arengus oli oluliseks verstapostiks esimese pöördtorniga ja masstootmisse läinud 155 mm suurtüki M109 valmistamine USA-s 1960-ndail. Antud masin oma õnnestunud ehitusega ja omadustega on olnud enamuse hilisemate roomikveermikul liikursuurtükkimudelite etaloniks. Nõukogude Liidus arendati sellest malli võttes 1970-ndate alguseks oma 122 mm 2S1 Gvozdika ja 152 mm 2S3 Akatsia. pisi|Roomikveermikul liikursuurtükk [[PzH 2000]] Külma sõja järgse aja moodsaimaks välja arendatud ja kasutusele võetud liikursuurtükiks võib pidada saksa PzH 2000, millel on üsna suur lahingukomplekt ning ühtlasi hea läbivus, automatiseeritus ja kaitstus. Samal ajal on võimalik teenindada kõiki funktsioone vajadusel ka manuaalselt. Uute liikursuurtükkide üheks põhimureks on kujunenud suur mass ja suured gabariidid. Näiteks USA viimane suur arendusprojekt Crusader, mis olnuks konkurendiks saksamaa liikursuurtükile, jäeti paljuski neil põhjustel pooleli. Selle asemel piirduti viimase M109A6 edasiarendusega uuel veermikul.
Liikurhaubitsatel on siiamaani täita tähtis osa paljudes moodsates armeedes.
Miinipildujad
Miinipildujad on paigutatud paljudele sõidukitele suitsukatte või lähikaitse eesmärgil, kuid vähestel kuuluvad need põhirelvastuse hulka. Aja jooksul on proovitud erinevate vahenditega luua head mobiilset miinipildujat, kuid vähesed on neist jäänud kasutusele. Vene armee kasutab näiteks 2S4 Tulp 240 mm iseliikuvat rasket miinipildujat. Lisaks on Soome Patria ja Rootsi BAE Systems Hägglunds ühisprojektina valminud AMOS, millel on 2 tagantlaetavat 120 mm automaatset miinipildujat. Liikurmiinipildujate alla kuuluvana võib lugeda ka sakslaste Teise maailmasõja aegset 600 mm piiramismiinipildujat Karl-Geräti.
Raketid
pisi|left|[[M270 MLRS]] Tinglikult klassifitseeritakse iseliikuvateks suurtükkideks ka mobiilsed raketisüsteemid. Rakettide eeliseks suurtükkide ees on palju suurem laskeulatus ja vähem piiratud suurus (kaliiber). Seetõttu saab neis kasutada keerulisemaid lõhkepäid ning osalõhkekehade abil katta ka suurema ala ja hävitada mitu sihtmärki korraga. Tänapäeval kasutatakse paljusid iseliikuvaid raketipatareisid traditsioonilistes suurtükiväe rollides. Näiteks USA mitmikraketiheitja M270 MLRS (Multiple Launch Rocket System), mille laskekaugus, sõltuvalt lastavast raketist, on 32–70 km – kõige nüüdisaegsemate rakettidega kuni 150 km.
Haubitsad
Iseliikuvatel haubitsatel on siiamaani täita tähtis osa paljudes moodsates armeedes. Neil oli tähtis roll külma sõja aegsetes konfliktides ja ka hiljutistes lahesõdades. Kaasaegsed liikursuurtükid on täis pakitud kaasaegset tehnikat ning rakendavad oma ülesannete täitmisel nii GPS-i, ballistilisi arvuteid kui ka digitaalseid sidevahendeid. See võimaldab patareidel ka hajusa paiknemisega anda üheaegselt väga täpseid tulelööke samade sihtmärkide pihta. See võimekus suurendab lisaks ka iseliikuvate suurtükipatareide ellujäämisvõimalusi kuna lihtsustab oluliselt vaenlase vastupatareide hävitamist ning vältimist. Lisaks võimaldab digitaalne sidepidamine tõhustada ka laskemoona transpordiga seonduvat logistilist poolt.
Tänapäeval suudab kaasaegne kuuest liikursuurtükist koosnev patarei, lastes 43 kg mürske nelja lasuliste seeriatega, lennutada, suure täpsusega, vastase suunas tonni jagu laskemoona minutis.
Üks näide tänapäevast mobiilsete haubitsate suuremast tulejõust on 155 mm G6 haubitsa versioon G6-52, mis suudab lasta kiire seeriana kuni 6 mürsku, mis tabavad sihtmärki peaaegu üheaegselt. See saavutatakse tänu erinevatele lennutrajektooridele ja automaatse laadimissüsteemi kiirusele. Näiteks kasutab analoogset süsteemi Bundeswehri Panzerhaubitze 2000.
Heliloojate loend
Siin on loetletud heliloojaid.
Anatom
Anatom (ka Aneityum) on saar Melaneesias Vanuatu saarestikus. Saare pindala 159,2 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, ulatudes kuni 852 meetri kõrgusele merepinnast. Anatom kuulub Vanuatule.
Saarel on kaks küla, lõunarannikul keskus Anelcauhat ja põhjas Anawamet.
Stsenograafia
Stsenograafia ehk lavastuskunst on teatritegemise praktika, mis hõlmab lavakujunduse, rekvisiitide ja kostüümide kontseptsiooni loomist ja kavandite valmistamist. Stsenograafia eest vastutab stsenograaf ehk lavastuskunstnik ehk filmi- või teatrikunstnik.
Eestis õpetatakse stsenograafiat Eesti Kunstiakadeemias.
Bühnenbild Scenic design 舞台美術 Decorontwerp
Paide Saksa Püha Risti kogudus
Paide Saksa Püha Risti kogudus oli Paides tegutsenud baltisakslaste luterlik kogudus. Kogudus kuulus Saksa praostkonda. Kogudus likvideeriti baltisaklaste Eestist lahkumise tõttu 14. novembril 1939. Kogudus kasutas Paide Püha Risti kirikut.
Narva vald
Narva vald oli vald Viru maakonnas Narva jõe idakaldal 18. jaanuarini 1945. Narva vald koos Raja ja Piiri vallaga moodustasid Narva-taguse. Vallamaja asus Väikülas. pisi|[[Eesti-Ingeri, Narva vallas 1934. aastal]]
Vald kuulus Narva põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Ajalugu
Detsembris 1939 valis Narva vallavolikogu vallavanemaks tagasi Nikolai Raja, abivallavanemaks Narva põllumeeste konvendi esimehe Aleksander Laasi.
Rahvastik
1922. aastal oli Narva vallas 350 eestlast (12,5%), 1765 venelast (63,0%) ja muid rahvusi 684 (24,5%) – kokku 2799 elanikku.
1934. aastal oli Narva vallas 600 eestlast (20,8%), 1449 venelast (50,0%) ja muid rahvusi 845 (29,2%) – kokku elas vallas 2894 inimest.
Asustus
Narva valda kuulusid külad: Keldrimäe, Lilienbachi, Uusküla, Natalino, Dolgaja-Niiva, Zahonje (Sahonje), Popovka, Odrasaare, Komarovka, Risu, Lömmi, Karuküla, Zaretšje, Karlova, Väiküla (Venkul), Saarküla (Sarkul), Karstela (Karostel), Gorka, Tõrvala (Smolka), Kallivere küla, Kallivere kruntnikud, Kallivere ülejõe, Rägala, Vanaküla, Feodormaa, Raja, Kullaküla, Hannike ja Ropsa Nizino, Fedorovka, Orlõ, Keikino, Mannovka, Izvoz.
18. september
18. september on Gregoriuse kalendri 261. (liigaastal 262.) päev. Juliuse kalendri järgi 5. september (1901–2099).
Pärnu kontserdimaja
Pärnu kontserdimaja on kontserdimaja Pärnus aadressil Aida tänav 4.
Hoone arhitektid on Katrin Koov, Kaire Nõmm ja Hanno Grossschmidt.
Kontserdimaja ehitati 2002. aastal. Ehituse peatöövõtja oli AS Remet. Hoone maksumus oli 95 miljonit krooni, millest tuli 75 miljonit krooni riigi ja 20 Pärnu linnaeelarvest. Kontserdimaja avati pidulikult 30. novembril 2002.
Kontserdimaja ringrõduga kontserdisaal mahutab enam kui 800 inimest. Majas asub ka 160 istekohaga kammersaal, mis sobib väiksemateks üritusteks.
Kontserdimajas asuvad Pärnu Muusikakool, Pärnu Linnaorkester, muusikatarvete pood ja kohvik Cello.
Austria ajalugu
Austria ajalugu käsitleb selle riigi ajalugu esiajast kuni tänapäevani. pisi|Austria [[21. sajandil]]
Esiajalugu
Lähemalt vaata artiklit Austria esiajalugu
Varane ajalugu
pisi|250px|[[Rooma riik umbes 120 (Noricum punasega)]] Esimene riiklik moodustis tänapäeva Austria alal oli keltide kuningriik Noricum, mis tekkis mitme keldi hõimu liitumisel noride hõimu juhtimise alla.
Noricumist on palju müüte ja legende, sealhulgas müüt pealinnast Noreiast, mille asukohta pole suudetud üheselt kindlaks teha. Noricumi tunti eeskätt tähtsaima ekspordiartikli raua järgi. Sealne raud olevat kõvaduselt suutnud võistelda terasega.
Suurem osa teavet Noricumi kohta pärineb Vana-Rooma ajaloolastelt, kes kujutasid sealset rahvast ebatavaliselt rahumeelse ja poliitiliselt osava rahvana, kes elas kaua Rooma riigi rahumeelse naabrina. Lõpuks lülitati Noricum ilma konfliktita Rooma riigi koosseisu. Plinius Vanema teatel ei alistunud võitluseta üksnes pealinn, mis vallutati aastal 16 eKr. pisi|[[Frangi riik ja Euroopa aastatel 533–600]] pisi|[[Ida-Frangi riik 9. sajandil]]
Saksa-Rooma riigi mark
Austria, eriti tänapäeva Austria idaosa ajalugu algab umbes 10. sajandist Frangi riigi äärealana.
Karl Suure ajal oli Frangi riigis piirimark avaaride vastu. Ungarlaste sissetungid hävitasid selle. Pärast kolme Pressburgi (tänapäeva Bratislava) lahingut suvel 907 tõmmati Ida-Frangi riigi piir tagasi Ennsi jõeni.
Margi ülevaataja oli kuninga poolt määratud comes või dux. Lõpuks sai tema tiitliks "markkrahv". Aastal 919 sündis Ida-Frangi riigi baasil Saksa riik. Saksimaa hertsog ja Saksa kuningas Heinrich I kogus saksa hõimud kokku uude riiki Regnum Teutonicum. Tema poeg Otto I tegi riigi piiride ääres 955 Lechfeldi lahinguga alatiseks lõpu ungarlaste ohule: ungarlased muutusid sestsaadik paikseks. See aga tegi Ennsi ja Leitha jõe vahelise väheasustatud ala vabaks uuele asustusele.
Kui Otto I Suur krooniti 962 Roomas keisriks, sündis Saksa Rahva Püha Rooma riik (Sacrum Imperium Romanum Nationis Germanicae). Sestsaadik kuulus Saksa kuningatele Rooma keisrikroon. Ühtlasi sidus see nende saatuse tihedalt Itaalia ja paavstlusega.
Idamark Baieri hertsogkonnas
Baieri hertsogkond 10. sajandi teisel poolel tekkis Ennsist ida pool jälle Baieri hertsogile alluv markkrahvkond, mida nimetati Marchia Orientalis (Idamark).
976. aastal läänistati see mark Leopold I-le (Liutpoldile) Babenbergide soost ning 996. aastal on ürikutes esmamainitud maad nimega Ostarrichi, millest hiljem kujunes Austria saksakeelne nimi Österreich ('idariik'). Selle nime kõrval kasutati aga väga kaua nimekuju Osterland ning selle maa elanikke nimetati Ostermann ja Osterfrau.
Babenbergid ajasid sihikindlat raadamis- ja koloniseerimispoliitikat ning rajasid koos teiste suguvõsadega, sealhulgas Kuenringitega, kindlustatud maaisandavõimu. Maaisanda residents asus algul Pöchlarnis, hiljem Melkis.
Markkrahv Leopold III-l õnnestus saada keisridünastiaga sugulaseks. Et ta asutas kloostreid (eelkõige Klosterneuburgi), kuulutati ta pühakuks.
Austria markkrahvid:
pisi|Rudolf von Habsburg. 19. sajandi joonistus Staufenite ja Welfide vahelise konflikti käigus läks Baieri hertsogiriik 1139 Babenbergide kätte. Kui keiser Friedrich I tahtis sellele tülile lõpu teha, andis ta Baieri hertsogiriigi Welfidele tagasi, kuid see-eest andis ta "Privilegium Minusega" Ostarrichile hertsogiriigi staatuse.
Austria hertsogkond, Saksa-Rooma riigis
Rudolf I von Habsburg oli alates 1273. aastast Saksa-Rooma riigi kuningas, aastal 1274 tunnustas teda paavst Gregorius X, kuid ta jäi mitmesugustel põhjustel Saksa-Rooma keisriks kroonimata. Aastal 1278 andis ta Austria oma poegadele.
Aastal 1335 said Habsburgid Görzi krahvide pärijateks Kärnteni hertsogkonnas ja Kraini hertsogkonnas ning 1363 langes ka Tirool Margarete Maultaschilt hertsog Rudolf IV-le. Rudolf IV oli hiliskeskaja intrigaanlikemaid valitsejaid. Ta rakendas mitmesuguseid meetmeid, mis eelkõige suurendasid Viini linna tähtsust. Ta laskis võltsida "Privilegium Maiuse", mis tõstis Austria ertshertsogkonnaks ning andis talle riigis rea privileege. Kuid keiser Karl IV lükkas "Privilegium Maiuse", mis väideti pärinevat Rooma ajast, võltsinguna tagasi ning seda tunnustas alles 90 aastat hiljem Habsburgist keiser Friedrich III.
14. sajandi lõpul ja 15. sajandi algul jagati Austria kolme Habsburgide liini vahel. Albrechti liin (albertiinid) sai endale Austria hertsogi tiitli ning Ülem- ja Alam-Austria koos Viiniga, Leopoldi liin (leopoldiinid) sai Steiermargi hertsogiteks, Tirooli liinile läks Tirooli krahvkond. 15. sajandi keskpaigaks suri Albrechti liin välja ning Austria hertsogi (alates 1453. aastast ertshertsogi) tiitel läks Leopoldi liini kätte, mis sajandi lõpuks ühendas kõik Habsburgide valdused. Steiermargi hertsogkond
Austria ertshertsogiriik Saksa-Rooma riigis
pisi|Keiser Maximilian I perekonnaga
16. sajandil, kui Habsburgidest sai Euroopa võimsaim dünastia, kujunes Austria nende valduste keskuseks. Alates 15. sajandi keskpaigast oli Viin ka Saksa-Rooma riigi keskuseks. 16. sajandi alguseks oli keiser Maximilian I ühendanud oma võimu alla enamiku Madalmaadest ja taotles võimu ka Põhja-Itaalia üle, samuti pani ta abielulepingutega aluse Habsburgide võimule Ungari ja Böömimaa üle. 1521 jagas keiser Karl V Habsburgide valdused kaheks: tema järglased hakkasid valitsema Hispaaniat, Milanot ja Madalmaid, Austria, Böömimaa ja Ungari (ning ka keisritiitel) läksid aga ta venna Ferdinandi ning tema järeltulijate kätte. 18. sajandi alguses, Hispaania pärilussõja järel, said Austria Habsburgid enda võimu alla ka Lõuna-Madalmaad (Belgia). Austria Habsburgid valitsesid ertshertsogitena kuni 1780. aastani, mil nad välja surid. Habsburgi-Lotringi dünastia valitses Austrias kuni 1918. aastani.
Elektroakustiline muusika
Elektroakustiline muusika on muusika, mille loomiseks, muutmiseks või reprodutseerimiseks on kasutatud elektroonilisi vahendeid, kaasaarvatud arvutitarkvara ja -riistvara. Elektroakustilise muusika iseloom oleneb teatud määral kasutatud tehnoloogiast, kuid termin ise viitab meediumile ja mitte konkreetsele muusikastiilile. Alates 1948. aastast on plaadimängijat kasutatud uute muusikastiilide loomiseks: alates lindimuusikast (1950. ja 1960. aastatel ühendati elektrooniliselt toodetud ja salvestatud helide salvestised ning segati need kokku, et luua lindimuusikat) kuni spinninguni (salvestatud helide otseettekandel miksimine)
Austria ajalugu
Austria keisririik
1815 sai Austriast Euroopa võimsamaid riike, kuna Viini kongressi järel sai keisririik tagasi vahepeal kaotatud valdused ning Austria keisrist sai ka Saksa Liidu juht. Tegelikult juhtis riiki kantsler Metternich, kes oli võimul kuni 1848. aastani. Siis puhkes riigis revolutsioon, mis lõppes teovõimetu keisri Ferdinand I troonist loobumisega oma vennapoja Franz Josephi kasuks. Viimane valitses riiki kuni 1916. aastani. Pärast revolutsioone muutus üha aktuaalsemaks Saksamaa ühendamise idee ning süvenes Preisimaa ja Austria konkurents, kummast saab ühendaja ning peamine jõud tulevases riigis. 1866 toimus otsustav Preisi-Austria sõda, kus austerlased said iganenud taktika, puuduliku armeejuhtimise ning relvastuse puudujääkide tõttu Königgrätzi lahingus lüüa. Preisimaa ühendas järgmise nelja aastaga Saksamaa enda võimu alla Saksa keisririigiks, Austria jäi sellest välja. 1867 toimus aga Austria riigi reorganiseerimine Austria-Ungariks, sest keiser lootis nii sisepingeid maandada ja olla valmis Preisimaalt revanši võtmiseks. Kuid seda võimalust Austrial enam ei tulnud, temast sai hoopis Saksamaa liitlane.
Elektroakustiline muusika
Esteetilise mitmekesisuse ja eksperimenteerimise alates 1950. aastatest kuni tänapäevani. On kasutatud mitmeid ebatavalisi mooduseid muusika komponeerimiseks, kuulamiseks ja muusikast mõtlemiseks. Mitmed neist hõlmasid tehnoloogia kasutamist ning neid klassifitseeritakse seega samuti elektroakustiliseks muusikaks. Muusikas hakati kasutama näiteks kõnelemisel tekkivaid helisid.
Austria ajalugu
Austria-Ungari
pisi|400px|[[Austria-Ungari: 1. Böömimaa, 2. Bukoviina, 3. Kärnten, 4. Krajna, 5. Dalmaatsia, 6. Galiitsia, 7. Küstenland, 8. Alam-Austria, 9. Moraavia, 10. Salzburg, 11. Sileesia, 12. Steiermark, 13. Tirool, 14. Ülem-Austria, 15. Vorarlberg Ungari kuningriik: 16. Põlisungari 17. Horvaatia-Slavoonia Austria-Ungari kondomiinium: 18. Bosnia ja Hertsegoviina]]
Austria-Ungari keisririigis eksisteerisid tegelikult kaks riiki: keisririik (kuni 1915. aastani mitteametlikult, seejärel ametlikult keiserlik Austria; das kaiserliche Österreich) ning Ungari kuningriik. Austria keiser ja Ungari kuningas olid üks ja sama isik. Sisekorralduselt olid Ungari ja Austria osa aga väga erinevad. Ungaris sai alguse ungarlaste domineerimine vähemusrahvuste üle, Austriast kujunes aga hoopis föderatsioonisarnane moodustis. Välispoliitikas jäi Austria-Ungari üha enam Saksamaa varju ning kaotas sisuliselt oma poliitilise sõltumatuse. 1908 annekteeris Austria Bosnia-Hertsegoviina, vallandades Bosnia kriisi. Et Saksamaa polnud toona veel sõjaks valmis, lahendati see siiski diplomaatiliselt. Kuid kuna vastuolud Euroopas üha kasvasid, siis piisas lõpuks vaid Austria-Ungari troonipärija Franz Ferdinandi tapmisest, et algaks esimene maailmasõda. Austria väed tegutsesid selles suhteliselt mannetult ning Saksamaa pidi neid tihti hädast välja aitama. Siseriiklikud pinged selles multietnilises impeeriumis üha kasvasid, kuigi enamik riigi elanikest jäi keisritruuks kuni 1918. aastani. Siis oli sõjaline kaotus aga selge ning prestiiži kaotanud Habsburgide koda ei suutnud riiki enam koos hoida. 11. novembril 1918 lakkas Austria-Ungari keisririik olemast.
Esimene Austria vabariik kuni 1934. aastani
1918. aastal kehtestati Austrias vabariiklik riigikord. Võitjariigid otsustasid Austriat nagu Saksamaadki võimalikult karmilt kohelda ning piirasid riigi territooriumi vaid sakslastega asustatud aladega: nn. Saksa-Austria riigile jäid Tirool, Ülem- ja Alam-Austria, Steiermark ning Burgenland. Austrial keelati ka Saksamaaga ühinemine, see idee oli vabariigi algupoolel üpris populaarne. Austria püsis demokraatlikuna kuni 1934. aastani, mil natside võimuletulekuoht sundis riigikantslerit kehtestama diktatuuri.
Austrofašism ja seisusteriik
Austrofašism ja Seisusteriik 1930. aastate alguses hakkasid Euroopas võimule tulema diktatuurid. Sellest ei pääsenud ka Austria. Eriti Heimwehr esindas fašistlikke ideid Itaalia eeskujul.