cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kultuuripäranditurism
Kultuuripärandi turism on turismiharu, mis on suunatud turismikoha kultuuripärandile. Ajaloolise säilimise riiklik usaldusühing määratleb päranditurismi kui "reisina, et kogeda kohti, esemeid ja tegevust, mis tõeliselt esindavad mineviku lugusid ja inimesi" ning "päranditurism võib hõlmata kultuurilisi-, ajaloolisi- ja loodusvarasid".
Kultuur ja turism
Kultuur on alati olnud suureks motivatsiooniks reisimisel. 20. sajandist saadik on inimesed öelnud, et kultuur oli osa turismist, kuid nüüdseks on turism kultuur. Kultuurilised atraktsioonid mängivad suurt rolli turismi kõigis liikides, alustades maailma suurimatest vaatamisväärsustest kuni atraktsioonideni, mis tutvustavad kohalikke kultuure.
Pikka aega on kultuur, pärand ja kunst aidanud kaasa turismisihtkoha väljanägemise arendamisele. Viimastel aastatel on kultuuri uuesti avastatud kui hoopis olulist turundusvahendit, et meelitada ligi neid turiste, kellel on eriline huvi kultuuripärandi ja kunsti vastu. Kultuuripärandi turism on turismitööstuses kõige kiiremini kasvav turismivorm, sest turistide hulgas on uus trend, nimelt spetsialiseerumine. Igal turistil on tekkimas kindel huvi ja kindel eesmärk, mille pärast reisida. Spetsialiseerumine tuleneb arvatavasti just selliste turistide arvu suurenemisest, kes huvituvad seiklusest, kultuurist, ajaloost, arheoloogiast ja suhtlusest kohalike inimestega.
Kultuuripärandi turism on oluline mitmetel põhjustel: sellel on positiivne majanduslik ja sotsiaalne mõju; aitab säilitada kultuuripärandit; kultuur, kui vahend, mis uuendab turismi ning aitab inimesi omavahel mõista. Kultuuripärandi turismil on mitmeid eesmärke, mida tuleb saavutada säästva majanduse piires. Näiteks nagu kultuuriressursside kaitse, usaldusväärsed külastajate kogemused ja kultuuriressurssidest teenitud tulude mõjutamine. Seetõttu on aru saada, et kultuuripärandi turism ei puuduta mitte ainult pärandite väärtuste tuvastamist ja kaitset, vaid samuti peab olema seotud turismi mõju mõistmisega erinevatele kogukondadele ja piirkondadele, lisaks majanduslike ja sotsiaalsete kasude saavutamiseks ning rahaliste vahendite kasutamiseks pärandite kaitseks, turustamiseks ja edendamiseks.
Frederick Banting
Sir Frederick Grant Banting (14. november 1891 – 21. veebruar 1941) oli Kanada arst ja teadlane, kes sai 1923. aastal Nobeli meditsiiniauhinna insuliini kaasavastamise eest.
Elulugu
Frederick Banting sündis 1891. aastal Allistonis Ontario provintsis Kanadas, olles William Thompson Bantingu ja Margret Granti viielapselise pere kõige noorem laps.
1910. aastal alustas Banting Toronto Ülikoolis usuteaduse õpinguid, kuid põrus esimesel aastal. 1912. aastal läks ta Toronto Ülikooli meditsiini õppima. Õpingute ajal astus ta Kanada sõjaväe meditsiiniüksusse. Tema viieaastased meditsiiniõpingud lõppesid aasta võrra varem, kuna parasjagu käis Esimene maailmasõda ja arste oli hädasti vaja. 1916. aastal käis Banting teenistuses nii Inglismaal kui ka Prantsusmaal. 1918. aastal sai ta Cambrai lahingus haavata. 1919. aastal tunnustati Bantingut Sõjateenete Risti aumärgiga.
Pärast sõja lõppu naasis ta Kanadasse ning oli kirurgia residentuuris Toronto haiglas. 1920. aastal avas ta Londonis Ontarios enda arstipraksise, mis polnud kuigi edukas, ning seetõttu töötas Benting osalise tööajaga Lääne-Ontario Ülikoolis professorina. Aastail 1921–1922 töötas ta Toronto Ülikoolis farmakoloogiaõppejõuna.
1924. aastal abiellus ta Marion Robertsoniga ning 1928. aastal sündis poeg William. Nad lahutasid abielu 1932. aastal. Banting abiellus 1937. aastal Henrietta Balliga.
Risto E. J. Penttilä
pisi|Risto E. J. Penttilä (2012) Risto Erkki Juhani Penttilä (sündinud 17. märtsil 1959 Poris) on Soome politoloog ja endine poliitik.
Kirikukell
pisi|[[Aleksander Nevski katedraali kirikukell (2013)]] Kirikukell on kirikus olev kell, mida helistatakse (lüüakse) jumalateenistusele kutsumiseks, et inimesed teaksid kirikusse tulla. Kirikukella võidakse helistada ka pulmade, matuste või muude kiriklike talituste ja pühade puhul, aga ka tähelepanu äratamiseks hädaolukorras (häirekell) ning aja märkimiseks (nt täistunnil).
Risto E. J. Penttilä
Risto Penttiläl on filosoofiadoktori kraad Oxfordi ülikoolist (1989). Ta on uurinud eelkõige rahvusvahelisi suhteid, välis- ja julgeolekupoliitikat. Ta on olnud Soome NATO liikmeks saamise eestkõneleja.
Kirikukell
Kirikukell asub tavaliselt kellatornis ja siis nimetatakse seda ka tornikellaks.
Frederick Banting
Elulugu
Banting tegeles maalimisega ning avaldas teoseid Frederick Granti nime all.
Risto E. J. Penttilä
Aastatel 1988–1989 oli Penttilä McKinsey konsultant Helsingis ja Stockholmis, 1989–1990 osales uuringutes Rootsi ja Austria välispoliitika instituutides, töötas aastatel 1990–1991 Soome Välispoliitika Instituudis, 1991–1995 kaitseministeeriumis, 1999–2000 oli Genfis Maailma majandusfoorumi direktor, 2002–2010 juhtis Soome poliitika- ja majandusfoorumit EVA.
Frederick Banting
Insuliini eraldamine
pisi|vasakul|Charles Best ja Frederick Banting Banting pidi pidama loengu pankrease teemal ning luges selleks valmistudes selle elundi kohta palju artikleid. Artiklites jõudsid Saksa patoloog Bernard Naunyn, Minkowski, Opie ja Schafer oma katsetes järeldusele, et diabeet tekib ühe peptiidhormooni puudumise tõttu, mida eritatakse pankrease Langerhansi saarekestes. Schafer nimetas selle hormooni insuliiniks. Arvati, et sellel on oluline roll glükoosi metabolismis. Hormooni puudumisel tõusis veresuhkru tase ning üleliigne suhkur väljutati uriini kaudu. Prooviti leida viis insuliini eraldamiseks, kuid katsed ebaõnnestusid, sest insuliin hävines pankrease proteolüütilise ensüümi tõttu.
Risto E. J. Penttilä
Ta on kirjutanud artikleid Helsingin Sanomatele, Suomen Kuvalehtile, Financial Timesile ja International Herald Tribune'ile.
BuduaarTEEN
BuduaarTEEN on naisteajakirja Buduaar "noorem õde", mis on mõeldud teismelistele tüdrukutele. BuduaarTEENi esimene number ilmus suvel 2014. Praegu on see ainus eestikeelne 7–14-aastastele tüdrukutele suunatud ajakiri.
Risto E. J. Penttilä
1994. aastal oli ta üks liberaalse Noorsoomlaste partei asutajatest ja kuni partei tegevuse lõpuni selle esimees. 1995. aastal valiti ta Eduskunna liikmeks, kuid järgmistel valimistel 1999 Noorsoomlased enam parlamenti ei pääsenud ning peagi pärast seda partei likvideeriti.
Frederick Banting
Insuliini eraldamine
Moses Barron kirjeldas oma artiklis "The Relation of the Islets of Langerhans to Diabetes with Special Reference to Cases of Pancreatic Lithiasis" pankrease juha sulgemist, mille tagajärjel kõhunäärmes olevad trüpsiini eritavad rakud degenereeruvad, kuid Langerhansi saarekesed säilivad. Banting mõistis, et selline katse võimaldab insuliini eraldada, sest trüpsiini eraldavad rakud olid hävinenud.
Urvaste kirik
pisi|Urvaste kirik mais 2009 pisi Urvaste Püha Urbanuse kirik on kirik Võru maakonnas Antsla vallas Kirikukülas. See on Eesti ainuke basiilikalaadne kolmelööviline maakirik.
Risto E. J. Penttilä
Penttilä kandideeris 2009. aastal Rahvusliku Koonderakonna nimekirjas Euroopa Parlamenti ja oli 50 881 häälega kandidaatide seas kümnes, kuid ei osutunud valituks.
BuduaarTEEN
Esimese numbri kaanestaar oli Getter Jaani, kes oli ühtlasi ka esimese ajakirja patroon. Teise numbri kaanestaar oli populaarse TV3 seriaali "Padjaklubi" Miša – näitleja Kristel Aaslaid. Ajakiri ilmub neli korda aastas. Lisaks korraldab BuduaarTEEN tüdrukutele üritusi, kinoseansse jpm.
Frederick Banting
Insuliini eraldamine
Banting arutas katset Toronto Ülikooli füsioloogia professori John James Richard Macleodiga, kes oli küll skeptiline, kuid andis Bantingule siiski labori koos kümne koeraga. Bantingu abiline eksperimendi läbiviimisel oli meditsiinitudeng Charles Best. Katseid alustasid nad 1921. aasta mais.
Risto E. J. Penttilä
Alates 2010. aastast on ta Soome Keskkaubanduskoja tegevdirektor. Ta on European Business Leader's Conventioni peasekretär.
Urvaste kirik
Kirikut kasutab Urvaste Püha Urbanuse kogudus. Kiriku kaitsepühak on paavst Urbanus I.
Akordi põhiheli
Akordi põhiheli ehk akordi priim on heli, millelt ehitub akordi põhikuju.
Frederick Banting
Insuliini eraldamine
Katsed insuliini eraldamiseks algasid koera pankrease eemaldamisega, mistõttu ilmnesid koeral diabeedi tunnused nagu janu, urineerimise suurenemine ja nõrkustunne. Teisel koeral sulgesid nad pankrease juhad. Nädalaid hiljem eemaldasid nad kärbunud kõhunäärme, et insuliin eraldada. Saadud ekstrakt süstiti diabeetikust koerale ja nähti, et koer muutus tugevamaks ning veresuhkru tase langes. Niimoodi suutsid Banting ja Best koera sümptomitest vabana hoida, kuid veresuhkru langus oli vaid ajutine ning nad mõistsid, et vaja on suuremat kogust pankrease Langerhansi saarekeste ekstrakti.
Selleks hakkasid nad kasutama kariloomadelt eemaldatud kõhunäärmeid. Niimoodi toimides suutsid nad toota rohkem ekstrakti, et hoida elus mitmeid diabeediga koeri. Professor Macleod pidas seda muljetavaldavaks ning seetõttu kaasati projekti terve laboratoorium. Macleod arvas, et ekstrakti võiks nimetada insuliiniks. 1921. aastal kaasati projekti biokeemik James Collip. Tema ülesandeks oli insuliini inimesele sobilikuks puhastamine.
Urvaste kirik
Rajamine
Urvaste kiriku täpne rajamisaeg pole teada. Kirikut on kirjanduses esmamainitud 1413. aastal, kui paavsti läkitatud apostlik saadik Antoninus Firenzest külastas kogudust Antzenis. Anzen (Antzen) on kiriku ja kihelkonna varasem saksakeelne nimetus Antsla mõisa järgi, nime Urvaste on hakatud kasutama 17. sajandil. Kiriku ehitamisaja kohta on kunstiajaloolased pakkunud erinevaid daatumeid. Alfred Vaga on avaldanud arvamust, et kirik ehitati 15. sajandi lõpus – 16. sajandi alguses hilisgooti basiilikana ning kuulus Pärnu Nikolai (Niguliste), Ruhja ja Riia Jakobi kirikuga Vana-Liivimaa Läti osa kirikute rühma, millel on arhitektuuriliselt Loode-Saksamaa mõjutused. Armin Tuulse järgi ehitati kirik basiilikaks ümber 15. sajandi lõpus. Võimalik, et ehitus toimus Antsla mõisniku Peter von Üxkülli (surn. 1483) abil, kes toetas ka Tartu toomkiriku ehitust.
Risto E. J. Penttilä
Isiklikku
Risto Penttilä mängis noorpõlves jalgpalli ja jäähokit. Ta võitis meeskonnas Lahden Reipas Soome jalgpallikarika, kuulus Ivy League'i jalgpallimeeskonda ning oli Oxfordi ülikooli jäähokimeeskonna kapten.
Frederick Banting
Insuliini eraldamine
Esimese inimesena sai insuliinisüsti 11. jaanuaril 1922 14-aastane Leonard Thompson. Algul tekkis tal allergiline reaktsioon, sest insuliin ei olnud piisavalt puhas. Mõned päevad hiljem anti talle insuliini juba puhtamal kujul. Thompsoni tervislik seisund paranes, mis pikendas ta eluiga 13 aasta võrra.
1923. aastal said Banting ja Macleod insuliini avastamise eest Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. Bantingu arvates oleks pidanud seda auhinda jagama tema ja Besti, mitte Macleodiga. Selleks, et tunnustada ka Charles Besti tööd, jagas Banting temaga oma rahalist auhinda. Niisamuti toimis Macleod, tunnustades James Collipit.
Urvaste kirik
Rajamine
Voldemar Vaga on paigutanud Urvaste kiriku rajamise 13. sajandisse ja seostanud Riia ehituskoolkonnaga, mille eeskujuks oli Riia toomkirik. V. Vaga hinnangu kohaselt oli kirik juba algselt ehitatud basiilikana. Villem Raam on kiriku ehituse dateerinud 13. sajandi lõppu või 14. sajandi algusse. Kaur Alttoa on varem paigutanud kiriku rajamise 14. sajandi algusse. K. Alttoa viimaste uurimuste põhjal võib siiski oletada, et kirik rajati mitte enne 14. sajandi kolmandat veerandit või isegi 15. sajandil.
Frederick Banting
Insuliini eraldamine
Insuliini patent müüdi ühe Kanada dollari eest Toronto Ülikoolile.
Urvaste kirik
Rajamine
Urvaste kirik on pühitsetud pühale Urbanusele (paavst Urbanus I, valitses 220–230), kelle mälestuspäev on urbanipäeval, 25. mail. Valdavalt on Urbanusele pühitsetud kirikud rajatud samanimelise paavsti valitsusajal. Eelnevast lähtuvalt võib oletada, et Urvaste kirikut hakati rajama paavst Urbanus V (1362–1370) või Urbanus VI (1378–1389) ajal. Urbanusele on pühitsetud Eestis ka Varbla kirik.
Arhitektuur
Urvaste kirik on ehitatud kolmelöövilise basiilikana ja erineb seetõttu arhitektuuriliselt kõigist teistest Eesti maakirikutest. Linna peakirikule omase ehitusstiili valikut võib põhjendada Urvaste patronaadiõigusega, mis kuulus Vana-Antsla mõisas valitsenud Üxküllide ja Vaabina Tiesenhausenite aadlisuguvõsale. Mitmed Tisenhausenite esindajad kuulusid Tartu toomkapiitlisse, Üxküllid toetasid Tartu toomkiriku ehitust. Suursuguse kiriku rajamisega rõhutasid Tartu piiskopkonna mõjukad aadlikud oma positsiooni. Varem on Urvaste kirik kirikuarhitektuuriliselt paigutatud Vana-Liivimaa Läti ala kirikute gruppi ja seostatud 13. sajandil Riiast lähtunud ehituskooliga. Uuemad uurimused annavad alust oletada, et nimetatud kirikute basilikaalsed vormid kujundati siiski hilisemate ümberehituste käigus.
Frederick Banting
Lootuse leek
7. juulil 1989 süütas kuninganna Elizabeth Bowes-Lyon Sir Frederick Grant Bantingu väljakul "Lootuse leegi". See on pühendatud Frederick Bantingule ja neile, kes on oma elu diabeedi tõttu kaotanud. "Lootuse leek" on ka meeldetuletuseks, et insuliin on vaid diabeedi kontrolli all hoidmiseks. "Lootuse leek" kustutatakse alles siis, kui diabeedi vastu on ravi leitud. Sir Frederick Grant Bantingu väljak asub Bantingu maja kõrval Londonis Ontario provintsis Kanadas. Väljakule on püstitatud ka Frederick Bantingu kuju.
Urvaste kirik
Arhitektuur
Algul rajati kirik ruudukujulise kolmelöövilise traveega pikihoonena, mida hiljem tugevalt ümber ehitati. Esialgne kirik oli lühike, kooriruumi kohta pole täpseid andmeid. Arvatavasti võis see olla nii pikihoonest kitsam ja madalam või siis kesklöövist laiem, rohkearvuliste orvadega.
Piilarid on ehitatud massiivsed, aknad asetsevad paarikaupa, võlvide kohta pole täpsemaid andmeid. Pikihoone kvadraatsid olid ühendatud kitsa kõrge võidukaarega. Kellatorni esialgne ehitusaeg on teadmata.
Külglöövi pööningule on rajatud kolmnurksed tugimüürid, toetamaks kiriku seinu. Euroopa suurte gooti katedraalide ehitamisel kasutati selleks otstarbeks keerukaid tugikaari ja -piilareid, mis moodustasid omaette võrgustiku. Urvaste kiriku ehitajate poolt kasutatud kolmnurksed tugimüürid on seevastu küllaltki haruldane lahendus, mida Eestis kohtab vaid Tartu Jaani kiriku ja Tartu toomkiriku arhitektuuris. Tõenäoliselt kasutas esmalt kolmnurkset tugimüüri Tartu toomkiriku ehitusmeister, seejärel rakendati seda lahendust Tartu Jaani kiriku rajamisel ja Urvaste kiriku ehitajad said eeskuju Tartu Jaani kirikust.
Kiriku laiendamine
1877. aastal tekkis kiriku laiendamise mõte. Koguduseliikmeid oli 11 000 ja kirik jäi kitsaks. Hoone juurdeehituseni jõuti 1889. aastal. Pikihoone vana idasein lõhuti maha ja kirikut pikendati kahe võlviku võrra, juurde ehitati kahe ruumiga käärkamber, eraldiseisev kooriruum kadus. Altar asub uues idapoolses võlvikus. Ümberehitus teostati arhitekt Reinhold Gulekese projekti järgi ja ehitusmeister oli Jüri Teas. Uus kirikuhoone oli varasemast kolmandiku võrra suurem.
Ajalugu
Keskajast on kiriku kohta vähe teateid. 1413. aastast, esmamainimise ajast on teada, et pühakojas jagati indulgentsi ja see oli niisiis üks keskaegseid palverännukirikuid. Urvaste kirik on saanud tugevasti kannatada Liivi ja Rootsi-Poola sõjas ning Põhjasõjas. 1558–1620 oli kirik varemeis, seejärel pühakoda taastati.1582. aasta Tartu staarosti inventarinimestiku järgi on Urvaste kirikul kuus kabelit. Arvatavasti asusid keskaegsed kabelid Linnamäel Majala külas Lõõdla järve põhjapoolsel kaldal Halli talu maal, praeguse nimega Kabelimägi ehk Kirikuase, Sõmerpalus Kalmetimäel ehk Papimäel, Issanda Au kabel Kärgula mõisa lähedal, Ristija Johannese kabel Vana-Antslas Rimmi külas Ivaski talu maadel Ristimäel, Antsla lähedal Villalinna Kalmumäel ja Käsprel Soe kõrtsi lähedal.
Esimene luterlik õpetaja Urvastes oli Jacob Schoman (täpne teenistusaeg pole teada, Jacob Schoman oli Urvaste õpetaja enne 1628. aastat). 1627. aastal põles kirik maha, 1630. aastal on pühakoda veel varemeis. Kirik küll taastati, kuid 1683. aasta visitatsiooni ajal on hoone jälle kehvas olukorras, katus ja torn on mädanenud. Pastor Mattihias Lithander (teenistusaeg 1660–1706) rajas 1688. aastal Urvastesse esimese köstrikooli. 1988. aastal avati Urvaste kooli 300. juubeliks kiriku juures mälestuskivi.
Aastatel 1641–1656 teenis Urvaste kogudust tuntud kirjamees ja vaimulik Johann Gutslaff. J. Gutslaff tõlkis heebrea keelest lõunaeesti keelde osa Vanast Testamendist ja koostas lõunaeesti keele grammatika. Urvaste kirikusse on J. Gutslaffile kui koguduse nimekamale pastorile paigaldatud mälestustahvel. Tema ametisoleku ajal käigus olnud armulauapeeker oli kirikus kasutusel 2004. aastani.
17. sajandi lõpu ja 18. sajandi alguse katku ja Põhjasõja aeg olid kirikule ja kogudusele rasked. 1730. aastal olid kirikumüürid veel osaliselt lagunenud, kuid kirik sai samal aastal uue kella ja pingid.
1732–1750 oli Urvaste pastor Johann Christian Quandt. J. C. Quandti ajal algas 1736. aastal Urvastes ulatuslik vennastekoguduse liikumine, tekkis arvukalt palveringe. Urvastesse ehitati esimene palvemaja. Kirikulisi oli nii arvukalt, et jumalateenistusi tuli hakata pidama lageda taeva all. Kiriku seisukord oli endiselt vilets, 1743. aastal on märgitud, et vihmavesi tilkus armulauakarikasse. Jumalateenistusi peeti seetõttu pastori majas. Katus parandati 1747. aastal. 1787. aastal sai kirik välgutabamuse ja süttis põlema. Kirikus põlesid ära kõik puitosad, orel ja torn. Kirik taastati, kuid lühema torniga, ülesehituseni peeti teenistusi palvemajas. Kiriku ümberehituse ajal 1889. aastal oli pastor Carl Gustav Stein (1867–1902), kes muu hulgas istutas kiriku ümbrusse puid ja püsililli, lasi rajada surnuaia taha teerajad ja paigutada pingid.
20. sajand ja tänapäev
1912. aastal põles maha Urvaste pastoraat, mille asemele rajati uus. 1933.–1934. aastal tehti kirikus suurem remont: parandati katust ja torni, kirikut lubjati, paigaldati karniisid ja vihmaveerennid, torn värviti roheliseks. Ehitustööde läbiviijaks valis koguduse nõukogu konkursi korras Karl Kotteri. II maailmasõja ajal sai kirik kaks pommitabamust, purunes hoone katus, mille hiljem remontisid ehitusmehed Herbert Tee ja Oskar Voor. 1960. aastal toodi kirikusse elekter. 1969. aastal remonditi kirikut nii seest kui ka väljast: uuendati pingid, põrand, uks, kirik värviti seestpoolt, kirikutorni paigaldati piksekaitse. Remontijaks oli koguduse juhatuse esimees Karl Sinimets. 1974. aastal remonditi põhjalikumalt kiriku katus ja katusealune, kesklöövi katus kaeti tsinkplekiga. Kirikukatuse plekki uuendati osaliselt 1986.–1987. aastal, täiendati elektrisüsteemi. Suurem remont leidis aset 1989. aastal, mil plekiga kaeti neljandik katusest. Katus ja tornikiiver värviti, kirikut lubjati, osaliselt vahetati välja põrand. 2004. aastal restaureeriti kiriku torn ja tornikukk. Kiriku elektrisüsteem renoveeriti 2011. aastal Leader-programmi ja annetajate toel. Tornikiiver kaeti uue vaskplekiga 2006. aastal. 2017.–2019. aastani kestnud renoveerimistööde käigus vahetati kiriku tsinkplekk-katus välja kivikatuse vastu.
6.-7. juulil 2013 tähistas Urvaste Püha Urbanuse kogudus kiriku esmamainimise 600. aastapäeva. Toimus mitmeid üritusi, sealhulgas vaimulik laulupäev ja ajalookonverents "600 aastat Urvaste kiriku ajalugu". Urvaste kirik osaleb projektis "Teeliste kirikud."
Alates aastast 2002 teenib Urvaste kogudust õpetaja Üllar Salumets.
Abikirikud
1996. aastast on Heimtali Peetri kirik Urvaste koguduse abikirik. Urvaste kogudusele kuulub 1992. aastast ka Antsla palvemaja, mis oli algselt vennastekoguduse palvemaja, ehitatud August Nahksepa poolt.
Interjöör
Kiriku sisustus on uusgooti stiilis.
Altarimaal
Praegu on altariseinal maal "Kristus ristil" (19. sajandist), mille autor on teadmata, maali tisler oli Hektor. Endisaegne altarimaal C. S. Waltheri "Kristus Ketsemani aias" (1855) asub praegu kiriku käärkambris.
Orel
Esimene Urvaste kiriku orel oli valmistatud Tallinnas Heinrich Andreas Contiuse töökojas. Orel põles 1787. aasta tulekahjus. Urvaste köster Carl Johann Thal valmistas 1795. aastal kirikule uue oreli, mis on käesoleval ajal hoiul Tallinnas Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis. 1842. aastast oli kirikus kasutusel orelimeister Ernst Carl Kessleri orel. Praeguse oreli on ehitanud vennad Kriisad 1938. aastal. Orel on pneumaatiline, kahe manuaali ja 26 registriga. Orel rüüstati teise maailmasõja ajal, oreliviled oli kiriku kõrval põllu peal laiali, kust need kokku korjati. 1948. aastal hakkas orelit taastama köster Jaan Allikvee, veel remonditi orelit 1957.–1958. aastal. Hardo Kriisa renoveeris oreli 1999. aastal.
Kirikukellad
Teadaolevalt sai kellatorn uue kella 1730. aastal. Pärast 1787. aasta kirikupõlengut sai kirik taas uued tornikellad, mis olid valmistatud Venemaal. Suurema kella annetaja oli major V. von Löwenstern. Üks kell löödi 1791. aastal lõhki, uue kella annetas Lehtso Hindrik. Kellasid on ümber valatud 1805. ja 1817. aastal. 1832. aastal purunes taas üks ja uued kellad telliti I. W. Strandmannilt. Üks neist kelladest on siiani kirikus kasutusel.
Vaip
1972. aastal osteti kirikule altarist kiriku ukseni ulatunud vaip. 2013. aastal, Urvaste kiriku esmamainimise 600. aastapäeval, sai kirik uue vaiba. Vaiba kudus Urvaste käsitöötegija Karmen Kroonmäe Urvaste kihelkonna vöökirja mustrite ja triibuseeliku värvide motiividel. Vaiba kinkisid kirikule koguduseliikmed, kes kogusid kirikutekstiili valmistamiseks 4000 eurot.
Kirikuaed ja kalmistu
Urvaste kirikuaed, mis rajati arvatavasti koos kirikuga, asub hoone lähedal Antsla–Kanepi maantee ääres ja hoone lõunapoolsel küljel, on kaetud muru ja madala põõsashekiga, kiriku ümbruses kasvavad lehtpuud, hauatähised puuduvad. Kirikuaeda on maetud õpetaja J. Ch. Quandt ja Mango Hans. Urvaste vana kalmistu oli kasutusel pärast 1772. aastat, mil lõpetati matmine kirikaeda. Urvaste praeguse kalmistu vanem osa pühitseti sisse 1792., uuem osa 1925. aastal.
İstanbuli provints
İstanbuli provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Loode-Türgis. Provints asub (nagu ka Çanakkale provints) nii Euroopas kui ka Aasias, Dardanellide väina ääres. Provintsist läänes asub Tekirdaği provints, idas Kocaeli provints. Provintsi keskus on İstanbul.
Jaunolaine
Külas on kultuurimaja ja raamatukogu. Jaunolaine tekkis Nõukogude ajal kohaliku sovhoosi keskasulana endise vallamaja ja Olaine luteri kiriku ümbrusse.
Matheus Nunes
Matheus Luiz Nunes (sündinud 27. augustil 1998 Rio de Janeiros) on Brasiilias sündinud Portugali jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Wolverhampton Wanderers ja Portugali jalgpallikoondises.
Portugali kolis ta 12-aastaselt. Ta alustas jalgpallurikarjääri Portugali väikeklubis Ericeirense.
2018. aasta suvel liitus ta Portugali esiliigaklubiga Estoril. 2019. aasta jaanuaris sõlmis ta viie ja poole aasta pikkuse lepingu Portugali kõrgliigaklubiga Lissaboni Sporting. Sportingu põhikoosseisu murdis ta hooajal 2020/21. Portugali kõrgliigas lõi Nunes esimese värava 2. jaanuaril 2021 mängus Braga vastu. Samal hooajal tuli ta Sportinguga ka Portugali meistriks. Hooajal 2021/22 valiti Nunes Portugali kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2022. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Wolverhampton Wanderersiga. Üleminekusumma oli 45 miljonit naelsterlingit, millega sai Nunes Wolverhampton Wanderersi ajaloo suurimaks ostuks.
2021. aasta augustis sai Nunes Portugali kodakondsuse. Samal kuul otsustas ta hakata koondises esindama Portugali, kuigi oli saanud kutse ka Brasiilia jalgpallikoondiselt. Portugali jalgpallikoondises tegi Nunes debüüdi 9. oktoobril 2021 sõprusmängus Alžeeria vastu. Ta kuulub Portugali koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
Agnieszka Kotlarska
pisi|Agnieszka Kotlarska (1990) Agnieszka Kotlarska-Świątek (15. august 1972 Wrocław – 27. august 1996 Wrocław) oli poola modell.
Gümnaasiumi lõpetamise järel asus Agnieszka Kotlarska õppima Wrocławi Polütehnilises Ülikoolis.
19. juulil 1991 valiti ta Sopotis Miss Poolaks. 13. oktoobril 1991 võitis ta Poola esindajana Tokyos Miss Internationali tiitli.
Seejärel tegutses ta Ameerika Ühendriikides edukalt modellina. 1994. aastal pöördus ta Poolasse tagasi.
27. augustil 1996 ründas Agnieszka Kotlarskat armukade fänn Jerzy Lisiewski, kes teda neli korda noaga lõi. Agnieszka Kotlarska suri samal päeval haiglas. Rüselemise käigus sai vigastada ka Kotlarska mees Jaroslaw Swiatek.
Sündinud 18. oktoobril
''Siin artiklis loetletakse 18. oktoobril sündinud tuntud inimesi.
Butleri maakond
Butleri maakond on maakond mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Salvestivõrk
Salvestivõrk ehk SAN (inglise keeles Storage Area Network) on eriotstarbeline arvutivõrk, mis ühendab omavahel mäluseadmeid ja nendega seotud andmeservereid, et optimeerida kettakasutust ja andmete varundamist.
Kuna puudub kindel suhe serveri ja andmehoiu vahel, siis võib salvestivõrk koosneda eri tüüpi andmesalvestitest (näiteks kõvaketastest ja magnetlintidest). Lisaks võivad andmed ka olla salvestatud kaugemal serveritest, mis neid kasutavad, kasvõi teises riigis.
Toimimine
Salvestivõrku võib vaadelda kui storage bus kontseptsiooni pikendust, kus andmete pärimine ning saatmine käib üle võrgu. Antud laiendus võimaldab serveritel ja andmekandjatel ühenduda kasutades sarnaseid elemente, nagu kohtvõrgud (LAN) ja laivõrgud (WAN).
Andmesalvestid ja serverid on tavaliselt üksteisest füüsiliselt eraldatud. Füüsiline eraldamine võimaldab andmesalvesteid tsentraliseerida ja servereid klasterdada.
Igal andmesalvestil antud võrgus on oma unikaalne identifikaator (logical unit number – LUN). Selle abil saab server või teine salvesti ligi antud salvestile.
Ühenduse liigid
Salvestivõrku saab kasutada, et ületada tavalised võrgu kitsaskohad. SAN võimaldab otsese, kiire andmevahetuse serverite ja andmesalvestite vahel antud kolmel viisil:
Sumneri maakond
thumb|Sumneri maakonna kohtumaja Gallatinis
Sumneri maakond (Sumner County) on maakond USA-s Tennessee osariigis.
Maakonna halduskeskus on Gallatin ja suurim linn Hendersonville.
Maakonna pindala on 1406 km². Veepindala on 36 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 160 645. Aastal 2000 oli elanike arv 130 449.
Ajalugu
Sumneri maakond moodustati 18. novembril 1786. aastal Davidsoni maakonna osast. Maakond on saanud nime Ameerika iseseisvussõja brigaadikindrali Jethro Sumneri järgi.
William Edmond Logan
pisi| [[Sir William Edmond Logan]] Sir William Edmond Logan (20. aprill 1798 Montreal, Québeci provints, Kanada – 22. juuni 1875 Pembrokeshire, Wales, Suurbritannia) oli 19. sajandi Kanada geoloog ja geoloogiline kartograaf.
Ta oli esimene kanadalane, kes valiti Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks (1851).
Logan sai hariduse Edinburghi ülikoolis Šotimaal.
Tööd
Esimese suure tööna koostas Logan Lõuna-Walesi kivisöemaardlate geoloogilise kaardi; selle põhjal esitas ta 1840. aastal Londoni Kuninglikule Seltsile teadustöö "On the character of the beds of clay lying immediately below the coal-seams of South Wales, and on the occurrence of coal-boulders in the Pennant Grit of that district".
Tema saavutusi geoloogina pandi tähele ja talle tehti 1842. aastal ettepanek rajada Kanada geoloogilise teenistus. Logan juhatas seda teenistust kuni 1869. aastani.
Logan oli Kanada Instituudi (asutatud 1850) esimene president.
Utulikskaja Podkova
Utulikskaja Podkova (vene keeles Утуликская Подкова) on Hamar-Dabani kõrgeim mägi (2396,1 m). Selle põhjanõlvadelt lähtub Utuliki jõgi, idanõlvadelt Subutui jõgi, lääne- ja lõunanõlvadelt Hangaruli jõe parempoolsed lisajõed. Läheduses asuvad Utulik-Dabani kuru ja Perevalnoe järv.
Wii U
Wii U on Nintendo mängukonsool, Wii järeltulija. Wii U on esimene kaheksanda põlvkonna mängukonsool. Mängukonsool tuli müügile Põhja-Ameerikas 18. novembril 2012, PAL regioonis 30. novembril 2012 ja Jaapanis 8. detsembril 2012. Wii U on esimene Nintendo mängukonsool, mis toetab 1080p resolutsiooni. Peamiseks juhtpuldiks on Wii U GamePad, millel on puutetundlik ekraan. Puutetundlik ekraan on abistamaks teleriekraanil mängimist, seda saab ka kasutada teatud mängude mängimiseks ilma telekata. Lisaks saab kasutada traditsioonilisema ehitusega juhtpulti nimega Wii U Pro Controller. Süsteem on ühilduv Wiiga ning Wii U mängud võivad töötada ka selliste Wii lisaseadmetega nagu Wii Remote ja Nunchuk.
Mängukonsool toodi turule kahe versioonina. Tavalise versiooniga oli kaasas 8 GB välkmälu ja Premium-versiooniga 32 GB välkmälu. Premium-versiooniga oli kaasas mäng ning alus konsoolile ja GamePadile. Lisaks kuulus komplekti GamePadi laadimisalus.
Arendamine
Kuna eelmine Wii mängukonsool jäi võimete poolest konkurentidele alla, siis seekord taheti seda muuta tagades kvaliteetse pildi ja tugevama võrgutoe. Ettevõttes peeti palju vaidlusi, milline peaks olema uus mängukonsool, ning seetõttu alustati projekti mitu korda algusest peale. Puutetundliku ekraani idee sai alguse sinisest tulukesest Wii'l, mis andis kasutajale teada, et tal on uus sõnum. Alguses taheti ekraanile kuvada mänguga seostuvaid sõnumeid ja tagasisidet, kuid projekti hilisemas faasis sai sellest puutetundlik ekraan, millele oli võimalik kuvada terve mäng.
Avalikustamine
Nintendo andis 25. aprillil 2011 uue mängukonsooli kohta ametliku teadeande, milles teatati konsooli müügiletuleku ajaks 2012. aasta ning selle esmaesitlus E3 üritusel, mis toimus 2011. aasta 7.–9. juunil. E3-l võis näha konsooli prototüüpi, mis erines lõplikust versioonist. Juhtpuldil tutvustati kuuetollist puutetundlikku ekraani, sisseehitatud mikrofoni, kõlareid, güroskoopi, kiirendusmõõturit ja kaamerat. Puutetundlik ekraan reageeris korraga ainult ühele puudutusele ja süsteem võimaldas korraga kasutada ainult ühte puudetundliku ekraaniga pulti. Lisaks teatati esmased arendamisel olevad mängud, milleks olid Super Mario Bros ja Pikimin 3.
26. jaanuaril 2012 teatas Nintendo president, et Wii U jõuab müügile enne 2012. aasta lõppu ja konsooli lõpliku versiooni tutvustatakse sama aasta E3 üritusel.
Poelettidele ilmumine
Wii U tuli müüki enamikus riikides kahe versiooniga, milleks olid valget värvi 8 GB välkmäluga tavaline versioon ja musta värvi 32 GB välkmäluga Premium-versiooni. Mõlema versiooniga tuli kaasa HDMI-kaabel, kuid Premiumiga tuli veel kaasa mäng, alus konsoolile ja GamePadile, laadimisalus GamePadile ning tasuta Nintendo Network Premiumi tellimus.
28. augustil teatas Nintendo, et Premium-versiooni hind langeb 349,99 USA dollarilt 299,99 dollarile.
Konsool
Wii U kasutab AMD, IBM ja Renesasi poolt arendatud kiibi moodulit, milles on integreeritud prtotsessor, videokaart ja EEPROM mälu kontroller. Espresso on kolmetuumaline IBM-i välja töötatud protsessor, mis põhineb PowerPC 750-l. Protsessori taktsagedus on 1,24 GHz. Videokaart on AMD oma. Sellel on 34 MB eDRAM vahemälu ja taktsagedus 550 MHz. Süsteem on ehitatud nii, et nii videokaart kui ka protsessor saavad kasutada ühist muutmälu ja vahemälu. Konsoolis on kolmas kiip, mille ülesanne on avalikustamata. Lisaks on ka DSP audio moodul.
Wii U-l on 2 GB DDR3 muutmälu, mis koosneb neljast 512 MB suurusest DDR3-1600 DRAM kiibist. Maksimaalseks lugemiskiiruseks on 22,5 MB/s.
Optiline kettaseade on võimeline lugema suure tihedusega Wii U optilisi kettaid, mille suuruseks on 35 GB. Maksimaalseks lugemiskiiruseks on 22,5 MB/s. Mängukonsool toetab kuni 2 TB suurusi väliseid kõvakettaid.
Juhtpuldid
Peamiseks juhtpuldiks on Wii U GamePad ja neid saab korraga ühendada kaks tükki. Korraga on võimalik konsooliga ühendada ka 4 Wii Remote'i või neli traditsioonilisemat Wii U Pro juhtpulti. Konsool toetab ka Wii Balance Boardi ja iga Wii ametlikku tarvikut.
Wii U GamePad
Wii U GamePad on peamine juhtpult ja tuleb konsooliga kaasa. Sellel on 15,7 cm puutetundlik ekraan, mis võib toetada või esitada telerisse kuvatavat pilti. Sellele on sisseehitatud kaamera, güroskoop, kiirendusmõõtur, mikrofon ja kõlarid. Juhtpuldi aku kestab 3–5 tundi ja selle mahutavus on 1500 mAh. Juhtpult kaalub 500 g ja selle mõõtmed on 130 × 23 × 26 mm.
Wii U Pro Controller
Wii U Pro Controller on eraldi müüdav juhtpult konsoolile. See on traditsioonilisema ehitusega ja sobilik keerukama juhtimisega mängudele. Aku kestvus on kuni 80 tundi.
Wii Remote Plus
Wii Remote Plusiga saab käeliigutustega mõjutada teleri ekraanil toimuvat. Juhtpult kasutab liigutuste mõistmiseks kiirendusmõõturit ja optilise sensori tehnoloogiat. Juhtpuldil on veel lisad, mis on mõeldud abistamaks teatud mängude mängimist, nendeks on Nunchuk, mis pakub GamePadi omadega sarnaseid funktsioone. Classic Controller, mis pakub traditsioonilisema ülesehitusega pulti. Wii Zapper, mis on peamiselt vajalik FPS mängude jaoks ja Wii Wheel, mis on vajalik võidusõidu mängude jaoks. Uuemate juhtpultide aku peab vastu kuni 13 tundi.
SpotPass
SpotPass on Wii U funktsioon, mis töötab mängides taustal ja mille kaudu saab alla laadida mänge ja tarkvara.
Veebibrauser
Wii U-l on veebibrauser, mida saab kasutada Wii U GamePadiga ja mis võib töötada mänguga samaaegselt mängude või teiste rakendustega.
Läbimüük
Nintendo oli 30. septembriks 2013 välja saatnud 3,32 miljonit mängukonsooli.
Džinn (mütoloogia)
Džinn on muinasaraabia mütoloogiast tuntud, üldjuhul inimesele vaenulik loodusvaim.
Morgani maakond (Illinois)
Morgani maakond (Morgan County) on maakond Ameerika Ühendriikides Illinoisi osariigis.
Maakonna halduskeskus on Jacksonville.
Ajalugu
Maakond moodustati 1823. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 35 547.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Draamastuudio teatrikool
Draamastuudio teatrikool (ametliku nimega Eesti Draamastuudio Teatrikunsti Kool, kirjanduses ka Draamastuudio Teatrikunstikool) oli aastal 1920 Paul Sepa erateatristuudiona loodud kool. See oli Eesti esimene kindla õppekavaga ja süstemaatiliselt teatriharidust andnud kool, mille lõpetas kokku viis lendu näitlejaid, ja Eesti teine süstemaatiline teatristuudio (esimene oli Karl Menningu Vanemuine).
Paul Sepa erateatristuudio asutati 11. oktoobril 1920. Pisut hiljem sai sellest Eesti Draamastuudio Teatrikunsti Kool, mis tegutses aastatel 1921–1933. Kooli toetamiseks ja ülalpidamiseks loodi Draamastuudio Ühing, kuid juhatajaks jäi edasi Paul Sepp. Kooli ülesanne oli:
"a) luua hästi ette valmistatud ja lavatöös võimsaid näitlejaid-lavakunstnikke,
c) eesti kunstiteatri loomine ja spetsiaalteadmiste edendamine." 1921. aasta sügisel registreeris haridusministeerium teatrikooli ja määras sellele toetuseks 100 000 marka."
Draamastuudio teatrikooli esimest lendu juhendas Paul Sepp, alates 1924. aastast juhendas viimast kolme lendu Hilda Gleser. Kooli juhatajad olid aastatel 1920–1922 Paul Sepp, 1922–1923 Voldemar Mettus, 1923 Hugo Reiman, 1924 Hanno Kompus, 1924–1927 Hugo Reiman ja alates 1927. aastast Leo Kalmet, kellest sai ka 1938. aastal Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli juhataja.
Draamastuudio teatrikool suleti majanduslike raskuste tõttu 1933. aastal. Ühtekokku lõpetas kooli 51 inimest, lühemalt õpetust saanuid oli üle 200. Viis aastat pärast Draamastuudio teatrikooli sulgemist, 1938. aastal loodi Tallinna Konservatooriumi juurde riiklik lavakunstikool, mida võib pidada Eesti professionaalse näitekunsti kindlustajaks ja arendajaks.
Draamastuudio teatrikooli I lennu lõpetajad asutasid 1924. aastal eraldiseisva Draamastuudio Teatri, mis nimetati 1937. aastal ümber Eesti Draamateatriks).
I lend (1920–1924)
Lõpetajad: Otto Aloe, Kaarli Aluoja, Rudolf Engelberg, Leo Kalmet, Johannes Kaljola, Richard Kuljus, Ly Lasner, Felix Moor, Leida Mõttus, Aleksis Ormusson, Priit Põldroos, Adele Roman, Lydia Seller, Juta Tikantd, Ally Tihkan-Engelberg, Hilda Vernik. I lennu tööst võttis osa peaaegu lõpuni Ilmar Nerep.
I lennus õppis üle 40 õpilase, lõpetas 16.
Draamastuudio teatrikooli I lennu õppetöö ja tegevus erines tunduvalt teatrikooli edasisest tegevusest. Nimelt oli I lend õpingute kõrval omamoodi katseteater – Draamastuudio –, kus lavastati avalikuks esinemiseks näidendeid. Sellised katseetendused olid näiteks tol ajal vägagi tunnustavate hinnangute osaliseks saanud Charles Dickensi „Kilk koldel" (1922) ja August Strindbergi „Tontide sonaat". Kui "Kilki koldel" võib nimetada praeguse Eesti Draamateatri esimeseks lavastuseks, siis "Tontide sonaati" võib nimetada ajakirjanduses ilmunud arvustuste põhjal esimeseks kunstiliseks suursündmuseks Draamastuudio ajaloos.
Lavastuste ettevalmistusperiood oli pikk, see kestis aasta aega või enam. Avalikult mängimiseks jõudsid lavale veel Sophoklese „Kuningas Oidipus", Carlo Goldoni „Kahe isanda teener" ja Gerhart Hauptmanni "Michael Kramer". Palju esineti kinnistel üritustel commedia dell'arte stiilis katkendite ja improvisatsioonidega. Tehti ka esimesi improteatri katsetusi, st prooviti mängida otse publikult saadud teemadel. Õppetegevus ei toimunud ainult kindla kava järgi, vald ka nn stuudiumi korras, kus õpilased pidid täitma eri õppeülesandeid. Seetõttu oli õppetöös palju juhuslikkust, kuid väga palju edasiviivaid praktilisi otsinguid, mis kujunesid edaspidise kooli õppetöö arendamise aluseks. Õppetöö omapära rõhutab seegi, et õpilaste hulgas oli mitu noort maalikunstnikku, kelle ülesanne oli tegelda lavakujunduse küsimustega. Tegevuse laadist johtuvalt tuleks Draamastuudio teatrikooli I lendu nimetada kooliks-katseteatriks, niisuguseks teater-stuudioks, kus õpilased täitsid peale kunstiliste ülesannete ka kõiki tehnilisi ja administratiivseid ülesandeid.
Draamastuudio teatrikooli I lennus pandi pearõhk kunstilisele kasvatusele, mis jättis sügava jälje selle lennu lõpetanutele edaspidises teatritöös. Kunstiliseks kasvatajaks oli kooli asutaja Paul Sepp. Sellest kunstilise kasvatuse mõjust tuleneski, et I lennu lõpetajad otsustasid pärast lõpetamist jääda ansamblina kokku ja jätkata iseseisva teatrina tööd, mida nad oli alustatud õpingute ajal katseteatris.
Uue, Draamastuudio Teatri juhiks sai Rudolf Engelberg ja uus teater avati 4. oktoobril 1924 Engelbergi lavastatud „Pisuhännaga”. Draamastuudio Teater püsis eeskätt noorusvaimustusel. Raha ei olnud. Teatri tegevust raskendasid ka välised rünnakud noorte ettevõtmise vastu ja isegi ajakirjanduses kostis hääli, mis nõudsid noore teatri likvideerimist.
Kilpnäärmehormoonid
Kilpnäärmehormoonid (thyroid hormones) on paljude selgroogsete sisenõrenäärme kilpnäärme follikulaarsete epiteelirakkude (türeotüütide) poolt eritatavate hormoonide – türoksiini (T4) ja trijoodtüroniini (T3) koondnimetus, mille funktsiooniks on organismi hapnikutarbimise ja rakkude ainevahetuse regulatsioon ja neid loetakse elutähtsateks hormoonideks.
Kilpnäärmehormoonide morfoloogia, süntees, funktsioonid, koostis, valgud, ensüümid, molekulid ning rakud millega ta seondub ja millesse toimib ning füsioloogiline aktiivsus võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi ja arenguastmeti.
Kilpnäärmehormoonid sisaldavad rohkelt joodi.
Draamastuudio teatrikool
II lend (1923–1926)
Lõputöödena mängit Rudolf Engelbergi lavastatud Oskar Lutsu groteski "Kapsapea" ja II ning III vaatus Schilleri draama «Maria Stuart" II ja III vaatust.
Kilpnäärmehormoonid
Mida suurem on nende hormoonide sisaldus veres, seda enam suudavad rakud hapnikku ja mitokondrid toitaineid kulutada.
Draamastuudio teatrikool
III lend (1924–1927)
Lõpetajad: Valter Soosõrv, Eduard Tinn, Anton Seves, Alfred Mering, Voldemar Alev, Lydia Lust, Els Vaarman, Helmi Nerep
Eksamitööna mängiti A. Dominiki näidendit "Varjude sümfoonia" (lavastaja Hilda Gleser).
Kilpnäärmehormoonid
Neil on roll ka reaktiivsete hapniku osakeste tekkes.
Draamastuudio teatrikool
IV lend (1927–1930)
Lõpetajad: Uko Halla, Marta Lemberg, Alma Landberg, Agnes Lepp, Oskar Põlla, Salme Reek, Linda Reial, Bernhard Rosenwald, Lo Tui, Katrin Välbe, Marta Suurhallik, Alma Teder
Kilpnäärmehormoonid
Lisaks neile kahele kilpnäärmehormoonile liigitatakse siia vahel ka mitmed pisut nõrgema ja/või antagonistiliku toimega hormoone.
Draamastuudio teatrikool
IV lend (1927–1930)
Eksamitöödena lavastati Tammsaare "Juudit", Lerberghe "Nemad aimasid", Gay "Suudlus esimene ja viimane" ning Averšenko "Võti".
Kilpnäärmehormoonid
Folliikulite vahel olevad rakud eritavad vereringesse kaltsitoniini, mis mõjutab kaltsiumiainevahetust.
Draamastuudio teatrikool
V lend (...–1933)
Lõpetajad: Edmund Aumere, ...
Kilpnäärmehormoonid
Mao kilpnäärmehormoonid
Madude kilpnäärmehormoone on vähe uuritud, arvatakse et neil reguleerivad hormoonid kasvu, kestamist ja puhkeseisundeid ning paljunemist.
Madudel tehtud türeoidektoomia mõjutab kestamise sagedust nii, et kestamine toimub lühemate ajavahemike tagant. Sagedaste kestamistsüklitega seostatakse seltsilisloomadena peetavatel madudel ka hüpertüreoidismi.
Inimese kilpnäärmehormoonid
Kilpnäärmehormoonide sünteesiks vajab inimese organism vähemalt 60–70 µg joodi iga päev.
Erituse regulatsioon
Kilpnäärme talitlus allub tänapäevase käsitluse kohaselt hüpotalamusele ja hüpofüüsile.
Hüpotalamuse eritatud türeotropiini vabastajahormoon (türeoliberiin, TSH-RF) siirdub hüpofüüsi värativeenide kaudu adenohüpofüüsi, seondub seal kilpnäärmehormooni retseptoritega ning vabastab üldvereringesse kilpnääret stimuleerivat hormooni (türeotropiin, TSH) (see on hüpotalamuse-hüpofüüsi-kilpnäärme telg).
Muutused hüpotalamuse-hüpofüüsi-kilpnäärme teljel mõjutavad ka naistel hüpotalamus-hüpofüüsi-munasarja telge ning meestel hüpotalamuse-hüpfüüsi-munandite telge, selle täpseid mehhanisme käesolevala ajal ei tunta.
Eritus
Kilpnäärme folliikulrakud eritavad folliikulite kolloidi türeoglobuliini (valk) ning ensüümi, mis seovad joodi valgus olevatesse türosiinimolekulidesse ja eritavad selle rakuvälisesse depoosse.
Rakuvälisest depoost vabanemiseks kolloid endotsüteeritakse folliikulirakkude poolt ja hormoonid vabastatakse vereringesse.
Füsioloogiline toime
Kilpnäärmehormoonide toime on varieeruv: T3 (metaboolselt aktiivne form)
Areneval inimlootel võivad kilpnäärmehormoonid osaleda kesknärvisüsteemi arengus ja toimida neurotransmitterina.
Suurem osa eritatud türoksiinist muutub enne toime avaldumist trijoodtüroksiiniks. Veres on füsioloogilist toimet avaldavate vabade hormoonimolekulide tase üsna madal (lisaks varieeruv): vaba türoksiini on 0,2% ja trijoodtüroniini 0,2%. Kilpnäärmehormoonide toimet iseloomustab mõju aeglus, selleks võib kuluda mitu päeva.
Kilpnäärmehormoonid toimivad mitmete elundite rakkudesse ning on asendamatud peaaegu kõikide keharakkude arengul ja diferentseerumisel.
Nendel hormoonidel on mitmesugused toimed vereringele ja hingamisele ning suguelundite ja piimanäärmete normaalseks arenguks ja talitluseks.
Kilpnäärmehormoonid toimivad mitmete elundite rakkudesse, nad sisenevad sihtrakkudesse ja ühinevad rakutuumaga, säilitades seal osaliselt ribonukleiinhappesünteesi, ribosoomide ja mitokondrite valgusünteesi ja membraanistruktuuride sünteesi.
Hormoonid reguleerivad valkude, rasvade ja süsivesikute ja vitamiinide metabolismi.
Molekulaarmehhanismid
Kilpnäärmehormooni retseptorid paiknevad eri tüüpi rakkude tuumades.
Talitluse häired
Kilpnäärme talitlushäiretega seostatakse inimestel mitmeid patoloogilisi seisundeid, nagu hüpertüreoos (türoksiinieritus normaalsest 15 korda suurem) ja hüpotüreoos.
Kirjandus
Mutagenesis. juuli 2004 ;19(4):325-30
John McLaughlin
pisi|John McLaughlin (1986) John McLaughlin (ka Mahavishnu John McLaughlin; sündinud 4. jaanuaril 1942) on Suurbritannia kitarrist ja helilooja, ansamblite Mahavishnu Orchestra ja Shakti asutaja ja liige.
Rootsi näitlejate loend
C
pisi|Nils Olaf Chrisander
E
pisi|Anita Ekberg
H
pisi|Lars Hanson
I
pisi|Tor Isedal
K
pisi|Ivar Kåge
M
pisi|Karin Molander
N
pisi|Anna Q. Nilsson
O
pisi|Ann-Margret (Olsson)
R
pisi|Georg Rydeberg
T
pisi|Tora Teje
Pervõi Baltiiski Kanal
pisi|Pervõi Baltiiski Kanal
Pervõi Baltiiski Kanal (lühend PBK; vene keeles Первый Балтийский канал, lühend ПБК) on Baltimaades nähtav venekeelne telekanal. See on oma nelja miljoni vaatajaga Baltimaade venekeelsete elanike seas populaarseim telekanal.
PBK on loodud Venemaa telekanali Pervõi Kanal (vene keeles Первый Канал) baasil. PBK alustas Baltimaades näitamist 4. septembril 2002.
2022. aasta veebruaris teatasid Elisa ja Telia telekanali edastuse lõpetamisest. Lätis on kanalile kehtestatud eetrikeeld.
Peeter Konovalov
Peeter Konovalov (sündinud 26. septembril 1962 Viljandis) on Ugala teatri muusikajuht.
Ta lõpetas 1980. aastal Viljandi 4. Keskkooli, õppis aastatel 1980–1983 muusikapedagoogika erialal Tallinna Riiklikus Konservatooriumis.
1987. aastast on ta Ugala teatri muusikaalajuhataja. Ta on loonud lavastustele muusikat ja on esinenud saatemuusikuna.
Isiklikku
Ta on 1990. aastast abielus näitleja ja grimeerija Ülle Konovaloviga.
ERepublik
Mängu lõid Alexis Bonte ja George Lemnaru. "eRepublik" on programmeeritud PHP-s, kasutades Symfony platvormi ja töötab pea kõigis tänapäevastes veebibrauserites.
Ülevaade
"eRepublik" on ülemaailmne väga paljude mängijatega online-rollimäng, kus mängijad saavad osa võtta paljudest erinevatest tegevustest. Uue Maailma kodanik võib olla palgatööline või ettevõtja; rajada partei; hääletada valimistel, tõusta erakonna esimeheks, saada valitud Riigikogu liikmeks või presidendiks. Võimalik on ka kirjutada ajaleheartikleid ja isegi sõdida kodanikega teistest virtuaalsetest riikidest.
Pärast liitumist valib mängija virtuaalse riigi, millega ta soovib liituda. Kõik riigid on nimetatud päriselt eksisteerivate riikide järgi ja on üldiselt samas geograafilises asukohas, kus pärismaailmaski (sõjategevus võib riigipiiride asukohta muuta). Kodanik otsib tööd oma sünniriigis ja treenib, et saada oma kodumaale oluliseks sõduriks. Töötada ja treenida saab iga päev. Idee kohaselt ei tohiks mängimine võtta kauem aega kui "14 minutit päevas".
e-Eesti
Eesti lisati mängu 8. aprillil 2009. Riigi esimeseks presidendiks valiti kasutaja nimega SgtMaj. Praegu on seal ametis 32. valitsus. Oma ajaloo vältel on eEesti sõdinud nii eSoome, eVenemaa , eLäti, eRootsi kui ka eNorraga. eEestil on üks maavara, õli (nafta) ja kaks loodusvara – kala ja puuviljad.
Brigadir (auaste)
Brigadir on sõjaväeline auaste, mis on kolonelist kõrgem ja kindralmajorist madalam.