cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti otsib superstaari (teine hooaeg)
"Eesti otsib superstaari" teine hooaeg toimus kevadel 2008. Saadet tootis ja kandis üle TV3. Võistluse võitis Jana Kask.
Hooaeg sai alguse jaanuaris 2008. Enne eelvoorude algust teatati, et selle hooaja saatejuhid on näitlejad Ott Sepp ja Märt Avandi. Kohtunike ridades muutusi ei toimunud. Kohtunikena jätkasid Heidy Purga, Mihkel Raud ja Rein Rannap.
Eelvoorud toimusid sarnaselt esimese hooajaga Tallinnas, Pärnus, Jõhvis ja Tartus. Erinevalt eelnevast hooajast võisid saates osaleda 15–30-aastased. Eelvoorudes oli lubatud kasutada akustilisi pille. Saatesse tuli kandideerima enam kui 2300 inimest, mis on üle 800 inimese rohkem kui aasta varem. Teatrivooru pääses vaid 100 noort potentsiaalset lauljat.
Ljupčo Jordanovski
Ta oli Makedoonia Sotsiaaldemokraatliku Liidu liige. Alates 2003. aastast oli ta Makedoonia parlamendi (Sobranje) spiiker. Vastavalt Makedoonia konstitutsioonile asub spiiker täitma presidendi kohuseid, kui presidendil pole võimalik neid täita. Kui president Boris Trajkovski 26. veebruaril 2004 lennuõnnetuses surma sai, vannutati Jordanovski presidendiks. Uus president tuli konstitutsiooni järgi valida 40 päeva jooksul. Presidendivalimistel ta ei kandideerinud ja pärast valimisi lahkus ta 12. mail ametist, andes võimu üle Branko Crvenkovskile.
Jaanus Sorokin
Klubid: HC Panter, Tartu Välk 494, Tallinna Stars, Big Diamonds. Samuti Tšehhi ja Soome klubides.
Eesti otsib superstaari (teine hooaeg)
Teatrivoor toimus Eesti Nukuteatris ning oli jälle kolmevooruline. Esimeses voorus lauldi osa laulust a cappella. Teises voorus pandi kokku aga duetid. Kolmandas voorus valisid osalejad kolme laulu vahel ning esitasid selle üksi taustamuusika saatel.
Stuudiovoore korraldati kolm, millele lisandus üks nn. "teise võimaluse" stuudiovoor. Stuudiovoorud peeti klubis Privé. Igas stuudiovoorus osales 10 lauljat, kellest valis rahvas telefonihääletuse kaudu välja kolm. Kümnes finalist valiti "teise võimaluse" voorus. Selle võitis 16-aastane Kristiina Piperal.
Üheksa finaalisaadet kanti üle aprillist juunini. Finaalisaated toimusid TV3 stuudios, Pärnu Kontserdimajas, Jõhvi Kontserdimajas, Vanemuise Kontserdimajas, Rahvusooper Estonia kontserdisaalis ning superfinaal toimus Linnahallis.
TOP 10: Filmimuusika
Viimased kolm: Keit Triisa, Eliis Pärna, Taavi Immato Viimased kaks: Eliis Pärna, Keit Triisa Välja hääletatud: Keit Triisa
TOP 8: Eesti muusika
Viimased kolm: Kristjan Laas, Jana Kask, Artur Rassmann Viimased kaks: Jana Kask, Kristjan Laas Välja hääletatud: Kristjan Laas
TOP 5: Rokk ja disko
Viimased kaks: Kristiina Piperal, Norman Salumäe Välja hääletatud: Norman Salumäe
TOP 4: Ivo Linna / Tõnis Mägi ja Billboardi hitt
Viimased kaks: Artur Rassmann, Arno Suislep Välja hääletatud: Artur Rassmann '''
TOP 3: Duetid
Välja hääletatud: Kristiina Piperal
Superfinaal
Võitja: Jana Kask Teine koht: Arno Suislep
Saate järel
Kohe pärast saatesarja lõppu alustas lauluvõistluse võitja Jana Kask koostööd Alar Kotkase tiimiga, et valmis saada võidetud debüütalbum. 30. oktoobril 2008 tuli välja Eesti Ekspressi singlisarjas Jana Kase esimene singel "Leaving You for Me". Esialgu teatati, et tegemist on Rootsi heliloojate Tony Malmi, Per Eklundi, Fredrik Björki ja Martin Kesici poolt spetsiaalselt Janale kirjutatud rokklooga, kuid hiljem tuli meedia vahendusel välja, et poolteist aastat varem esitas sama laulu Martin Kesici koos Tarja Turuneniga. .
Peaaegu aasta pärast superstaari saate võitu ei olnud Jana Kase debüütalbumit ilmunud. Kase sõnul on tema poolt kõik tehtud, kuid miks album ilmunud ei ole, tema ei tea. Produtsent Alar Kotkas põhjendas, et album polnud ilmunud, sest turu olukord oli riskantne, kuid loodeti album välja anda enne suve. .
Augustis 2009, mil "Eesti otsib superstaari" kolmanda hooaja eelvoorud olid juba alanud, polnud Jana debüütalbum ikka veel ilmunud, mistõttu alustas Jana koostööd Ivar Mustaga. . Septembri lõpus teatasid Jana ja ta mänedžer Ivar Must, et Eesti teise superstaari debüütalbum on valmis ning tegemist on žanriliselt rokkplaadiga. .
Jana andis välja oma debüütalbumi "Face in the Mirror" 11. detsembril 2009. .
Muusikaga on tegelema jäänud 7. koha saanud Taavi Immato ja 9. kohale jäänud inglane Timothy Jarman. Immato on alates juunist 2009 populaarse Eesti ansambli Shanon solist, kellega anti välja ka ansambli debüütalbum "Üksinda". Timothy Jarman andis aga enda asutatud plaadifirma Jarman Records kaudu välja debüütsingli "You and Me".
Finaalides 10. kohale jäänud Keit Triisa alustas näitlejakarjääri. Suvel võttis Keit osa Ugala suvelavastusest "Charley tädi". Näitlemisega on tegelenud ka 8. koha saanud Kristjan Laas, kes sai osa Eesti Televisiooni telesarjas "Klass".
Kim Yŏng-il
Kim Yŏng-il (korea keeles 김영일; sündinud 2. mail 1944) oli Põhja-Korea peaminister (ministrite nõukogu esimees) 11. aprillist 2007 kuni 7. juunini 2010.
The Beach Boys
The Beach Boys on 1961. aastal California osariigis Hawthorne'is tegevust alustanud USA rokkansambel. The Beach Boysi algkoosseisu kuulusid vennad Brian, Carl ja Dennis Wilson, nende onupoeg Mike Love ja nende koolivend Al Jardine. Ansambel oli algselt surf rock'i muusika paremaid näiteid ja mille lauludes esinesid kerged teemad nagu surfamine, tüdrukud ja autod. Ansamblist sai aja jooksul Brian Wilsoni juhtimisel populaarne ja kriitikute poolt tunnustatud koosseis.
Ansambel sai alguse garage rock'i ansamblina ja ansambli esimeseks mänedžeriks oli Wilsonite isa Murry. The Beach Boysi debüütloost "Surfin'" sai 1961. aastal Californias hitt, mis tõusis kahe kuuga singlite edetabelisse Billboard Hot 100. Sama aasta detsembris sõlmisid nad lepingu Capitol Recordsiga. Ansambli esimese singlina jõudis edetabeli Billboard Hot 100 esikohale 4. juulil 1964 "I Get Around". Ansambli äratuntav mitmehäälne laul on puhas ja korrektne. Brian Wilson armastas laululoomingu juures palju eksperimenteerida.
Ansambli muusikaline stiil ja koosseis on aastate jooksul palju muutunud. Seda on mõjutanud Brian Wilsoni kõrvalejäämine bändi tegevusest vaimuhaiguse ja narkosõltuvuse tõttu, Dennis ja Carl Wilsoni surmad (vastavalt 1983. ja 1998. aastal) ja kohtuvaidlused ansambli liikmete vahel. Pärast Carl Wilsoni surma vallandas Mike Love algkoosseisu liikme Al Jardine'i. Love ja Bruce Johnston hankisid endale õigused ansambli nimele ja jätkavad The Beach Boysi nime all kontsertide andmist.
Šumsk
Šumsk (ukraina Шумськ, poola Szumsk) on linn Ukrainas Ternopili oblastis, Šumski rajooni halduskeskus. Šumsk asub Ternopilist umbes 77 km põhjakirdes.
Asulat on esmamainitud 1149. aastal. Linnaõigused sai Šumsk 1999. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šumski elanikest ukrainlasi 97,92%, venelasi 1,02% ja poolakaid 0,82%.
Haruldased muldmetallid
Haruldased muldmetallid on üldnimetus 17 keemilise elemendi kohta, mida leidub maakoores hajusalt. Nende sekka loetakse ütrium ja skandium ning 15 lantanoidide rühma elementi: lantaan, tseerium, praseodüüm, neodüüm, promeetium, samaarium, euroopium, gadoliinium, terbium, düsproosium, holmium, erbium, tuulium, üterbium ja luteetsium.
Nende metallide kogunõudluseks maailmas hinnatakse praegu (2011. aastal) 134 000 tonni aastas, kuid prognoosi kohaselt vajavad tööstused juba järgmisel aastal 180 000 tonni. 2014. aastal võib vaja minna juba üle 200 000 tonni haruldasi muldmetalle aastas. Tootmismaht on praegu aga 124 000 tonni juures ning ükski kaevandus ei suuda nõudluse kasvust tekkivat tühimikku nii kiiresti täita, kuigi teadaolevaid varusid on maailmas piisavalt.
Euroopa Liidu prognoosi kohaselt ähvardab eriti suur düsproosiumi, euroopiumi, lantaani, neodüümi, praseodüümi, terbiumi ja ütriumi nappus. Euroopa Parlamendi roheliste fraktsiooni koostatud analüüs soovitab senisest suuremat tähelepanu pöörata nende metallide taaskasutusele. Paraku on aga praegu näiteks mobiiltelefonides leiduvate haruldaste metallide taaskasutamine ikka veel nii kallis, et seda ei peeta otstarbekaks.
Hiinas asub 30 protsenti maailma haruldaste muldmetallide looduslikest varudest. Hiina osa 17 haruldase muldmetalli toodangust maailmas on umbes 97%.
Hiina on piiranud selle tehnoloogiatööstuse jaoks olulise tooraine eksporti, põhjendades seda vajadusega keskkonda hoida ja väites, et seni on toorainevarusid liigselt ekspluateeritud. Euroopa on pannud Hiina valitsusele südamele mitte raskendada Lääne ligipääsu haruldastele muldmetallidele.
Hiina ekspordipiirangud lähevad Euroopa ettevõtetele maksma miljardeid eurosid. Euroopa Liit, USA ja Jaapan on ametlikult pöördunud Maailma Kaubandusorganisatsiooni poole, et lahendada Hiinaga vaidlus tooraine, sealhulgas haruldaste muldmetallide ekspordipiirangute üle.
Eesti on üks väheseid haruldaste muldmetallide tootjaid maailmas. Sillamäel asuv metallurgiaettevõte Molycorp Silmet AS toodab praegu 2–3 protsenti maailmas toodetavatest muldmetallidest ehk umbes 3000 tonni aastas.
Suured haruldaste muldmetallide varud arvatakse olevat ookeanide põhjas, kuid nende kättesaamine on seniste tehnoloogiate juures veel liiga kulukas. Samuti põhjustaks nende kaevandamine keskkonna reostust.
Haruldaste muldmetallide paiknemine keemiliste elementide perioodilisussüsteemis:
Lappeenranta linn
Lappeenranta (rootsi keeles Villmanstrand) on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Lõuna-Karjala maakonnas Saimaa järve kaldal umbes 30 kilomeetri kaugusel Venemaa piirist.
Linnas oli 2022. aastal 72 675 elanikku. Lappeenranta oli suuruselt 13. Soome linn. Enne Joutseno linnaga liitumist oli Lappeenranta linna pindala 847 km².
Pärast Joutseno linna liitumist Lappeenrannaga 1. jaanuaril 2009 kasvas elanike arv umbes 73 000-ni.
1. jaanuaril 2010 liideti linnaga Ylämaa vald.
Lappeenranta on üks Soome tähtsamaid ülikoolilinnu ja turismisihtkohti.
Lappeenranta ühistranspordil (Jouko) on 12 linnaliini (1, 1X, 2, 2H, 3, 3K, 4, 5, 7, 8, 12, 14) ja 21 piirkondlikku liini (100, 101, 110, 111, 112, 113, 114, 120, 121, 130, 131, 200, 201, 300, 301, 500, 601, 602, 603, 610, 620).
Sõpruslinnad
pisi|tühi|Lappeenranta sadam (2008)
Maatõug
Maatõug on mitme loomaliigi kohalik tõug Eestis. Üldisemalt –
David Hume
David Hume (7. mai 1711 Edinburgh – 25. august 1776 Edinburgh) oli Šoti filosoof, ajaloolane ja esseist. Ta oli koos Adam Smithi ja Thomas Reidiga üks Šoti valgustusliikumise juhtkujudest. Ka peetakse teda üheks kõige olulisemaks inglise keeles kirjutanud filosoofiks ja viimaseks kolmest suurest Briti empiristist.
Elulugu
David Hume koostas mõni kuu enne surma oma eluloo visandi (dateeritud 18. aprilliga 1776).
David Home sündis 26. aprillil vkj 1711 Edinburghis Lawnmarketi põhjaosas advokaadina tegutseva vaesunud aadliku Joseph Home of Chirnside'i teise pojana; tal oli vanem vend John (sündis 1709) ja vanem õde Catharine (sündis 1710). Tema ema oli Catharine Home, sündinud Falconer, kelle isa oli Sir David Falconer (1640–1685), Lord President of the College of Justice. Isa suri 1713 ning jättis vanemale vennale alates 16. sajandist perekonnale kuulunud Ninewellsi mõisa Berwickshire'is Chirnside'i lähedal Whitadderi jõe ääres, kus lapsed üles kasvasid, ja lord Halkertoni tiitli, Hume'ile kui nooremale vennale jäi väike osa varandusest, nii et tal oli noorena vähe raha. Sellepärast oli ta sunnitud kuidagi elatist teenima. Aeg-ajalt viibis ta ka hiljem Ninewellsis. Hume jäi eluks ajaks vallaliseks.
12-aastaselt (võib-olla isegi 10-aastaselt; tavaliselt asuti õppima 14-aastaselt) astus David Home koos vanema vennaga Edinburghi Ülikooli. Ta õppis seal ladina ja kreeka keelt, loogikat ja metafüüsikat. Ema ning onu George'i survel hakkas ta 1726 Edinburghis õigusteadust (Šoti õigust]) õppima. Aastal 1729 katkestas ta õpingud, sest tundis "ületamatut vastumeelsust kõige vastu peale filosoofia ja üldise õpetatuse". Nagu ta oma eluloos samas lauses mainib, eelistas ta Johannes Voeti ning Arnold Vinniuse asemel lugeda Cicerot ja Vergiliust. Ta tegeles matemaatikaga ning luges ajaloo-, kirjandus- ja filosoofiaalaseid teoseid. Õppejõudude vastu oli tal vähe austust: aastal 1735 kirjutas ta sõbrale, et professorilt pole midagi õppida, mida ei leiaks raamatutest. Ta omandas selle aja jooksul nii palju teadmisi, et võis hiljem sõpradele õigusabi anda. Ta läks tagasi Inglismaa piiri äärsesse Ninewellsi ema, venna ja õe juurde, kus ta pühendus filosoofiale, lugedes raamatuid ning vaadeldes inimeste, sealhulgas iseenda mõtlemist ja tegevust. pisi|left|David Hume Umbes 18-aastaselt tegi David filosoofilise avastuse, mis avas talle "uue mõttelava", mis ajendas teda "heitma kõrvale kõik muud meelelahutused ja tegevused, et pühenduda täielikult sellele". Ta ei öelnud, mis see "lava" on, ja kommentaatorid on teinud mitmesuguseid oletusi. Hume otsustas vähemalt kümme aastat lugeda ja kirjutada. Ta jõudis vaimse kokkuvarisemise äärele ning leidis siis, et selleks et paremini kirjutada, peab tal olema aktiivsem elu. "Seesmise rahulolematuse" seisundi kõrval oli tal kehalisi kaebusi, algul skorbuut, siis süljevoolus. Ta pidi saama arstiabi ja oma eluviisi muutma. Arst diagnoosis selle õpetlaste haiguseks. Hume kirjutas, et see algas külmusest, mille ta pani laisa meele arvele ja mis kestis umbes üheksa kuud. Hiljem aga ilmusid sõrmedele skorbuudiplekid. See otsustaski arsti diagnoosi. Hume kirjutas, et ta sai tinktuuride ja hüsteeriavastaste pillide kuuri, ta pidi neid võtma iga päev koos pindi klaretiga. Tervis paranes veidi, kuid 1731. aastal oli tal täitmatu söögiisu ja hooti südamepekslemine. Kui ta oli mõne aja palju söönud, muutus ta pikast ja peenikesest tüsedaks. Sellest ajast jäi ta eluks ajaks tugevalt ülekaaluliseks. Ta loobus kabinetiüksindusest, veetis rohkem aega perekonna ja sõpradega, käis iga päev ratsutamas ega sundinud end enam filosoofilises uurimistöös kiireid edusamme tegema. Aegamööda tuli töötahe tagasi ja tervis paranes.
Hume'i katse täiendada oma teadusele pühendatud elu kaupmehetegevusega ebaõnnestus. Ta töötas umbes 1734. aastast pool aastat Bristolis kaupmehe sekretärina. Sel ajal muutis ta oma nime kirjapildi Home'ist Hume'iks, et Inglismaal seda õigesti hääldataks. Kaupmees ja tema sõbrad pilkasid Hume'i tema šoti päritolu, häälduse ja teadmiste pärast. Ka see oli üks põhjustest, miks ta tegevusest kontoris varsti loobus.
Alates 1734. aastast viibis Hume Pariisis ja Reimsis auf. Prantsuse elustiil meeldis talle. Suvel 1735 asus ta elama Le Mansi lähedaleLoire'i äärde La Flèche'i. Selle küla jesuiitide kloostris oli René Descartes koolis käinud. Hume töötas erakorteris La Flèche'is kaks aastat oma teose "A Treatise of Human Nature" ("Traktaat inimloomusest") kallal.
Londonis valmistas ta alates 1737. aastast seda 1739/40 ilmunud teost trükiks ette. Teos ei saanud suurt vastukaja. Hume avaldas anonüümsena ise teosele retsensiooni, mis aga teosele kuigi palju rohkem tähelepanu ei toonud, nii et Hume leidis hiljem: : "Surnult sündinuna tuli see trükist ega leidnud niigi palju tähelepanu, et vähemalt kadestajatel tasast nurinat tekitada." Järgnevalt pühendus Hume esseede kirjutamisele. Tema "Moraalsed ja poliitilised esseed" (Essays, Moral and Political, esimene köide 1741, teine 1742) osutusid mõnevõrra populaarsemaks kui "Traktaat inimloomusest". Kadestajate nurin avaldus siiski anonüümses pamfletis, mis pani alguse tema mainele ateisti, materialisti ja amoralistina, mistõttu tal oli vähe lootust saada Edinburghis eetika ja pneumaatilise filosoofia õppetooli, millele ta 1745 kandideeris; kandidatuur tekitas teravat protesti ja 1746 öeldi talle ära. Pärast ema surma pidi Hume eraõpetlase elust loobuma, töötas selle asemel 1745 Inglismaal kolmanda Annandale'i markii juures koduõpetajana ning  1746. aastast kaks aastat sekretärina kindral St. Clairi juures, keda saatis sõjaväelisel ekspeditsioonil Prantsusmaa rannikule, seejärel  adjutandina sõjaväediplomaatilisel missioonil Viinis ja Torinos. Need aastad, mil ta filosoofilise uurimistööga ei tegelnud, töid talle varanduse, mis tagas talle järgnevateks aastateks finantsilise sõltumatuse; mõnedel andmetel umbes 1000 naelsterlingit.
Samuti ebaõnnestus 1751 kandideerimine Glasgow' ülikooli loogikaprofessori kohale. Pärast edutut kandideerimist Edinburghi ülikooli professoriks sai Hume'ist Annandale'i markii koduõpetaja. Peagi avastas Hume, et noor markii oli hullumeelne ja tema mõisavalitseja ebaaus. Hume'il õnnestus ebameeldivast olukorrast pääseda ja ta võttis vastu oma nõo, kindralleitnandi James St. Claire'i juures sekretäri koha. Ta saatis kindralit diplomaatilistel missioonidel Viinis ja Torinos. Aastal 1748 ilmus Hume'i "Uurimus inimmõistusest" (Philosophical Essays Concerning Human Understanding, hilisema pealkirjaga An Enquiry Concerning Human Understanding), mis oli katse esitada "Traktaadi" esimese köite ideid arusaadavamas vormis. 1751 ilmus "Uurimus moraaliprintsiipidest" (An Enquiry Concerning the Principles of Morals), mis põhines osalt "Traktaadi"-teose kolmandal osal.
Aastal 1752 ilmunud "Poliitilised esseed" (Political Discourses) ja 6-köiteline "Inglismaa ajalugu" (History of England, 1754–1762) tõid talle tuntuse ja majandusliku iseseisvuse.
Psühholoogia
Hinge kui substantsi ei ole. Teadvus koosneb muljetest ning nende kahvatutest koopiatest ideedest. Nii muljed kui ka ideed võivad olla lihtsad või liitsed. Liitmuljed ja liitideed saadakse lihtmuljete ja lihtideede liitmisel. Teadvus töötab paratamatute reeglite järgi, näiteks mõtlemine toimub varasemast kogemusest saadud assotsiatsioonide toimel.
Enesetapust
Essees "On Suicide" kaitseb Hume enesetappu.
Ta ütleb, et filosoofia on ülim vastumürk ebausule ja väärale religioonile. Kõik teised vahendid on kasutud või ebakindlad. Lihtne taip ja elukogemus pole tõhus: paljud võimekad ärimehed on elanud jämedaimas ebausus. Isegi rõõmsameelsus ja leebus ei aita; paljud naised, kellel tavaliselt need omadused on, on lasknud ebausul paljud rõõmud mürgitada. Terve filosoofia saab ebausust paremini võitu kui enamikust inimloomuse pahedest ja ebatäiustest. Armastuse või viha, auahnuse või kitsiduse juured on meelelaadis ja afektsioonides, mida kõige tervemgi mõistus vaevalt kunagi täielikult parandab, aga ebausk, mis põhineb vääral arvamusel, kaob kohe, kui tõene filosoofia inspireerib õigemaid sentimente kõrgemate jõudude kohta. Ravimi tõhusust saab siin takistada ainult väärus. Cicero (De divinatione ii. 72, 150) ütleb, et ebausklik inimene on alati õnnetu, isegi uni, mis teisi muredest vabastab, toob talle hirmu unenäoennete pärast.
Cicero lisab, et kuigi ainult surm saab tema viletsusele lõpu teha, ei julge ta seda pääseteed kasutada, vaid pikendab oma elu ainult asjatust hirmust, et ta võib oma loojat pahandada, kui ta kasutab seda võimet, millega heategev olend on teda varustanud. Ebausk on temalt röövinud Jumala ja looduse annid, ja kuigi üksainus samm võiks teda valu ja kurbuse vallast välja viia, hoiavad ebausu ähvardused teda vihatud elu küljes, mida peamiselt ebausk teebki viletsaks. Neil, keda elu hädad on sundinud seda vahendit kasutama, kuid kellel see sõprade hoole tõttu pole õnnestunud, on harva julgust teistsuguseks surmaks ja otsustavust seda uuesti teha. Nii suur on surmahirm, et kui surm näitab end kujul, millega inimene pole püüdnud oma kujutlust lepitada, siis see omandab uue hirmsuse ja saab tema õrnast julgusest võitu. Aga kui sellele loomulikule argusele lisanduvad ebausu ähvardused, kaotavad inimesed kogu kontrolli oma elu üle, sest see ebainimlik türann röövib meilt needki paljud naudingud, milleks meil on tugev kalduvus.
Püüame siin inimestele algse vabaduse tagasi anda, uurides tavalisi argumente enesetapu vastu ning näidata, et see tegu võib kõigi antiikfilosoofide sentimentide järgi olla süüst vaba. Kui enesetapp on kuritegelik, peab ta olema üleastumine kohusest Jumala, ligimese või iseenda ees.
Ja kuidas on näha, et ühiskonna häirimine Jumalat pahandab? Inimloomuses olevast süü- ja kahetsustundest ning laitusest. Vaatame nüüd, kas enesetapp on niisugune tegu, kas see rikub meie kohust ligimese ja ühiskonna ees. Elust lahkuv inimene ei kahjusta ühiskonda, vaid ainult lakkab head tegemast; kui see on kahju, siis kõige väiksemat sorti. Tundub, et kõik meie kohustused teha ühiskonnale head eeldavad midagi vastastikust. Ma saan ühiskonnalt kasu ning seetõttu peaksin edendama selle huvisid, aga kui ma ühiskonnast täielikult tagasi tõmbun, kas ma saan siis veel seotud olla? Aga kui pidada meie kohustusi head teha igikestvaks, siis kindlasti on neil mingid piirid; ma ei ole kohustatud tegema ühiskonnale väikest head suure kahju hinnaga mulle endale; miks ma peaksin siis pikendama õnnetud elu pisikese kasu pärast, mida avalikkus võib-olla minult saab? Kui ma vanuse ja haiguste pärast on õigus mis tahes ametist lahkuda, pühendudes enda kaitsmisele nende hädade eest ja leevendades oma tulevase elu viletsust nii palju kui võimalik, miks ma ei võiks siis neile viletsustele kohe lõpu teha teoga, mis ei ole ühiskonnale kahjulikum? Aga oletame, et ma ei suuda enam ühiskonnale kasuks olla, oletame, et olen ühiskonnale koormaks ja minu elu takistab kellelgi olla ühiskonnale kasulikum; siis ei ole elust loobumine mitte ainult süütu, vaid ka kiiduväärne. Ja enamik inimesi, kellel on kiusatus elust loobuda on sellises olukorras. Inimene osaleb vandenõus avalikes huvides, ta on kahtluse all, teda ähvardab võllas ning ta teab, et ta on nii nõrk, et annab piinamisel saladuse välja. Kas ta mitte ei teeniks siis avalikku huvi paremini, kui ta teeks oma elule kiire lõpu nagu Filippo Strozzi noorem? Või oletame, et pahategija on õiglaselt mõistetud häbistavasse surma? Miks ta ei võiks siis oma karistust ennetada, säästes end lähenevale surmale mõtlemise ärevusest? Ta ei sekku ettehoolde asjadesse rohkem kui see, kes teda surma mõistis, ja tema vabasurm on ühiskonnale sama kasulik kui hukkamine.
Selles, et enesetapp võib sageli olla kooskõlas asjaosalise huvidega ja tema kohusega enda ees, ei saa olla kahtlus kellelgi, kes möönab, et vanus, haigus või halb saatus võib teha elust koorma, mis on hullem kui hävimine. Vaevalt on keegi loobunud elust, mis on väärt elamist. Loomulik surmahirm on nii suur, et väikesed motiivid ei saa meid sellega lepitada; ja kui meile ei tundu enesetapja olukord nii hull, siis võime vähemalt kindlad olla, et ta on niisugune ravimatu halb meeleolu, mis mürgitab igasuguse naudingu, nii et ta on sama õnnetu nagu see, kellele on osaks saanud kõige rängem saatus.
Kui enesetappu pidada kuriteoks, siis saab sellele tõugata ainult argus. Kui see pole kuritegu, siis peaksid nii elutarkus kui ka julgus panema meid kohe elust vabanema, kui see muutub koormaks. See on ainus viis, kuidas me siis saame ühiskonnale kasu tuua, andes eeskuju, mis jätaks igaühele alles õnne võimaluse elus ja vabastaks teda tõhusalt igasugusest ohust ja õnnetusest.
(Oleks kerge tõestada, et enesetapp on sama seaduslik kristluse järgi, kui see oli paganatele. Pole ühtki Pühakirja teksti, mis seda keelaks. Pühakirjas soovitatakse küll ettehooldega leppimist, kuid see peab silmas allumist ainult vältimatutele pahedele, mitte sellistele, millest elutarkuse või julguse abil jagu saab. Tapmise keed on ilmselt mõeldud välistama ainult teiste tapmist, kelle elu üle meil pole voli. See, et seda käsku, nagu enamikku teisigi Pühakirja käske, tuleb mõistuse ja terve mõistuse abil modifitseerida, on selge surmanuhtluse rakendamise praktikast, mis on seaduse kirjatähega vastuolus. Aga isegi kui see käsk oleks surmanuhtluse vastu, poleks sellel praegu autoriteeti, sest kogu Moosese seadus on tühistatud, niivõrd kui see pole kehtestatud loomuõigusega, ja sellega pole see keelatud. Cato Noorem ja Brutus, Arria ja Porcia toimisid kangelaslikult; nende jäljendajad peaksid saama järelpõlvedelt samasugust kiitust. Plinius Vanem ütleb, et võime enesetappu sooritada on inimeste eelis jumalate ees: Deus non sibi potest mortem consciscere si velit, quod homini dedit optimum in tantis vitæ pœnis (ii, ptk 5).)
Mõju
Psühholoogias sai Hume'ist alguse assotsiatsionism.
Tuumaenergia
pisi|Tuumaenergia rahvusvaheline sümbol Tuumaenergia ehk aatomienergia on füüsika seisukohast aatomituuma moodustavate elementaarosakeste süsteemi seoseenergia, mis võib tuumareaktsioonides vabaneda. Energeetika seisukohast on see elektrienergia, mida saadakse tänu tuumareaktsioonidele tuumaelektrijaamades.
Energeetikaharu, mis käsitleb tuumaenergia kasutamist, on tuumaenergeetika. Tehnikaharu, mis tegeleb tuumaenergia rakendamisega, on tuumatehnika.
Tuumajaamade levik
2013. aastal oli 30 maailma riigis elektritootmisel käigus 437 tuumareaktorit elektrilise koguvõimsusega 372 GW. Tuumalõhustumise energia abil toodetakse 16% kogu maailma elektrist ja selline osakaal on püsinud juba paar aastakümmet. Ehitusjärgus on üle 30 uue reaktori elektrilise koguvõimsusega üle 26 GW. Lisaks on kindlalt otsustatud või juba tellitud 94 reaktori ehitamine elektrilise koguvõimsusega rohkem kui 100 GW, mis moodustab veerandi praegu olemasolevast. pisi|500px|center|Tuumajaamad maailmas Riigiti erineb nii tuumareaktorite arv ja reaktori tüüp kui ka nende toodetud tuumaelektri osa laiades piirides. Kõige rohkem reaktoreid töötab Ameerika Ühendriikides (104), järgnevad Prantsusmaa 59 ja Jaapan 55 reaktoriga. Samas toodab tuumaenergia suurima osana kogu oma elektrist (78%) Prantsusmaa; järgnevad Leedu ja Slovakkia vastavalt 69 ja 57%. Üle kolmandiku moodustab tuumaelekter veel Belgias, Bulgaarias, Ungaris, Lõuna-Koreas, Rootsis, Šveitsis, Sloveenias ja Ukrainas, üle veerandi Jaapanis, Saksamaal ja Soomes ning umbes viiendiku USA-s.
Energia tootmine tänapäevastes tuumaelektrijaamades
Tuumaenergia tootmise aluseks on kasutatava kütuse neutronite ja aatomituumade omavaheline reaktsioon. Enamiku reaktorite kütuseks olev uraan koosneb eelkõige kahest isotoobist, milleks on uraan-235 ja uraan-238. Looduslikus uraanis, mida kasutatakse vanemates reaktorites, on nende isotoopide vahekord vastavalt 0,7 ja 99,3 protsenti kaalu järgi. Enne kasutamist tuleb uraani aga rikastada, kuna uraan, mida tänapäevastes reaktorites valdavalt kasutatakse, sisaldab umbes 2,5 protsenti uraan-235.
pisi|300px|Uraani tuuma lõhustumisprotsess Kui uraan-235 tuum neelab neutroni ja lõhustub kaheks suureks energeetiliseks fragmendiks ehk lõhustumissaaduseks, vabaneb energia. Protsessiga kaasneb mitme suure energiaga kiire neutroni vabanemine ja mõningane gammakiirgus. Neutroneid aeglustatakse reaktoris selleks, et nad kutsuksid esile uraan-235 lõhustumist. Selliseid neutroneid nimetatakse sageli soojuslikeks neutroniteks ja reaktoreid, kus kasutatakse neutronite aeglustamist termoreaktorites, soojuslikeks reaktoriteks. Juhul kui uraan-238 tuum neelab hoopis kiire neutroni, saab temast uraan-239, mille lõplik lagunemissaadus on plutoonium-239. Ka plutoonium lõhustub või seob neutroneid, moodustades täiendavalt selliseid aktiniidide isotoope nagu ameriitsium või küürium.
Mõnedes reaktorites üritatakse kasutada kütusena oksiidkütusesegu, mis sisaldab rikastatud uraani, kuhu on segatud kasutatu kütuse töötlemisel saadud plutoonium. Seda käsitatakse kütuse taaskasutusena ja tuumarelvade valmistamiseks sobiva plutooniumi varude kontrolli all hoidmisena.
Kütus on tuumareaktoris kogutud seadmesse, mida nimetatakse südamikuks, kus on ka aeglusti, mis aeglustab neutroneid. Aeglustina kasutatakse enamasti vett või grafiiti. Jahuti, tavaliselt vesi või gaas, juhib tekkinud soojuse kütusevarrastest eemale ja tekkinud aur suunatakse soojusvahetisse. Auru abil pannakse pöörlema turbiinide rootorid, mis käitavad elektrigeneraatoreid.
Kütus on suletud metallkonteineritesse ja reaktori südamik paikneb surveanumas. Mõne tehnilise lahenduse puhul on kütuseelemendid paigutatud eraldi surveanumatesse. Massiivne betoonvarjestus aitab kaitsta reaktori südamikust lähtuva intensiivse kiirguse eest. Suuremale osale reaktoritest on ehitatud täiendav kaitsekest, mis ümbritseb reaktoreid ja tavaliselt ka soojusvaheteid. Värske kütuse aktiivsus on väga väike ja seda võib käidelda ilma varjestuseta. Kui aga kütus jõuab tuumareaktorisse, siis kasutamise käigus tema aktiivsus tõuseb. Selle põhjuseks on eelkõige kütuses tekkivad lõhustumissaadused. Sellest tulenevalt võib reaktoriga toimuva avarii korral keskkonda vabaneda märkimisväärsel hulgal radioaktiivset materjali. Pärast reaktorist eemaldamist on kasutatud kütus kõrge temperatuuriga ning sulamise vältimiseks on vaja teda jahutada ja varjestada, et vähendada kokkupuudet kiirgusega.
Ehkki ohutus on kõikide tuumaelektrijaamade puhul keskne teema, on pärast Tšornobõli avariid ja NSV Liidu lagunemist erilist tähelepanu pööratud vanade nõukogude-aegsete reaktorite ohutusele. Tänu Ida-Euroopa ja endise NSV Liidu spetsialistide pingutustele, mida on toetatud paljude rahvusvaheliste koostööprojektide kaudu, on nende reaktorite ohutuse tagamiseks tänapäevastele nõuetele vastavalt tehtud väga suuri edusamme.
Tuumaelektrijaama käitusest kõrvaldamine
Käitusest kõrvaldamise ehk dekomisjoneerimise (ingl decommissioning) protsess saab alguse tuumarajatise või rajatise osa tööea lõpust ning selle tulemusena ei vaja tuumarajatis enam regulaarset kontrollimist. Sellekohane protsess võib hõlmata aparatuuri või hoonete puhastamist radioaktiivsest saastest, rajatiste või struktuuride demonteerimist ja järelejäänud radioaktiivsete materjalide teisaldamist või viimist radioaktiivsete jäätmete käitluskohta. Paljudel juhtudel on lõppeesmärgiks puhastada tegevuskoht kõikidest olulistest radioaktiivsetest jäätmetest ja saastest, kuid see pole alati võimalik või vajalik.
Praeguseks on vaid üksikud kommertstuumarajatised lõplikult käitlusest kõrvaldatud. Siiski on suure hulga erinevate seadmete, mitmete prototüüpide ja uurimisreaktorite ning arvukate laboratooriumide ja töökodade dekomisjoneerimisest saadud palju kogemusi. Asjaolu, et paljudel maailma tuumareaktoritel on lähenemas kasutusaja lõpp, on koondanud tähelepanu dekomisjoneerimisega seotud küsimustele.
Tuumajaama käitusest kõrvaldamine vajab ranget kontrolli tegevuste üle, et optimeerida töötajate ja elanikkonna ohutus. Rajatiste kõige radioaktiivsemate osade, eriti reaktori südamike käitlemiseks on välja töötatud kaugkasutustehnoloogiad. Nende hulgas on ka väikese ja keskmise aktiivsusega radioaktiivsed jäätmed. Üle jääb ka suurel hulgal ehitusmaterjale, näiteks terast ja betooni, mis pole märkimisväärselt radioaktiivsed. Vahel on vaja erimenetlust, et määratleda neid vabastatud jäätmetena, mis tähendab, et neid ei pea käitlema nagu radioaktiivseid jäätmeid.
Soojusenergia kaod
Sarnaselt soojuselektrijaamadega ei ole ka tuumaelektrijaamad võimelised kogu kütuse põletamisel saadud soojusenergiat elektrienergiaks muutma. Kaotsi läheb umbkaudu 65% soojusest, mis eraldatakse keskkonda kas sooja veena või aurustatakse korstnate kaudu. Võrreldes kivisöega köetavate elektrijaamadega, on tuumajaamade soojuse kasutamise efektiivsus veidi väiksem.
Vee jahutamiseks on olemas mitmeid võimalusi. Sooja vee võib juhtida otse jõe või järve vette, aga võib kasutada ka jahutusbasseine või korstnaid. Paljudel tuumajaamadel on selleks tarbeks rajatud näiteks tehisjärved. Kui jahutamist vajav soe vesi juhtida suhteliselt jahedasse veekogusse, siis selle tagajärjel võib vesi veekogu mõnes kohas lausa kümneid kraade soojemaks muutuda kui veekogu teistes osades. See aga võib ohtu seada paljud vees elutsevad organismid, mis sõltuvad suurel määral keskkonna temperatuurist. Samas on teada ka juhus, kus ühes Ameerika Ühendriikide tuumaelektrijaamast keskkonda eraldatav soe vesi aitab püsima jääda ohustatud Ameerika krokodillidel. Sellest hoolimata kasutatakse seisukohta vee liigse soojuse ohtlikkusest tihti siis, kui on arutluse all mõne uue tuumaelektrijaama rajamine veekogu lähedusse. Samuti pälvib see probleem meedia tähelepanu põuaperioodidel. Viimasel ajal aset leidnud kuumalainete tõttu on mitmes Euroopa riigis reaktoreid ajutiselt isegi seisatud.
Probleemi ühe lahendusena on võimalik liigset soojust kasutada mõne piirkonna kütmisvajaduste rahuldamiseks. Seda lahendust kasutatakse näiteks Šveitsis, kus ühest tuumaelektrijaamast pärit soojuse abil varustatakse küttega 20 000 inimest. Peale tuumajaamade saab seda rakendada ka kõigil teistel soojuselektrijaamadel, kuigi mõnevõrra piiratult. Põhjuseks on asjaolu, et tuumajaamu ei ehitata tihedalt asustatud aladele, sest seda keelavad mitmesugused õigusaktid ja tihti ka üldsuse vastuseis.
Soojusenergia, mis jääb tuumaenergia tootmisel üle ja vabastatakse ümbritsevasse keskkonda, võib saada mõnikord takistuseks tuumajaama rajamisel. Siiski on see probleem, mis tulevikus leiab endale tõenäoliselt tuumaenergia tehnoloogia arenedes ka lahenduse.
Radioaktiivne kiirgus
Enamik tuumaelektrijaamu vabastavad keskkonda mitmesuguseid gaasilisi ja vedelaid radioloogilisi heitmeid. Inimesed, kes elavad tuumareaktorist vähem kui 80 kilomeetri kaugusel, saavad kiiritust umbes 0,0001 mSv aastas. Samas saab keskmine merepinna tasemest kõrgemal elav inimene aastas 0,26 mSv ainuüksi kosmilisest kiirgusest. Samuti on väidetud, et kivisöega köetav elektrijaam vabastab 100 korda rohkem radioaktiivset kiirgust kui tuumaelektrijaam. Kogu tuumaelektrijaamast saadav kiirgus sõltub jaama tüübist, eeskirjade täitmisest ja jaama kasutamise iseärasustest. Täpseid eritatava kiirguse doose mõõdetakse tuumajaamade ümbruses pidevalt. Samuti teostatakse pidevat kiirgusseiret tuumajaama sees. Seega võib üsna kindlalt öelda, et liigse radioaktiivse kiirguse vabastamine ei ole probleem, mis võiks takistada tuumaelektrijaamade levikut.
Süsihappegaas
Selleks et eri energiaallikate mõju loodusele õiglaselt hinnata, tuleb arvesse võtta kasvuhoonegaaside tekkimist kogu kütuse elutsükli jooksul. Tuumakütuse tootmiseks tuleb kaevandada ja töödelda uraanimaaki. Selle jaoks kasutatakse energiat, mis tuleb diisli- või bensiinimootoritest või siis elektrivõrgust, mida varustatakse fossiilkütustest toodetava elektriga. Peale selle vajab palju ressursse ka tuumareaktorite ehitamine ja käitusest kõrvaldamine. Et siiski teada saada, kui palju süsihappegaasi tuumaelektrijaam tekitab, tuleb võrrelda CO2 hulka energiaga, mida jaam toodab.
Rootsis tehtud Vattenfalli uuringu käigus võrreldi erinevaid energiaallikaid, sealhulgas taastuvenergia tootmisjaamu. Selle käigus jõuti järeldusele, et tuumaelektrijaam tekitab toodetava energiaga võrreldes kõige vähem süsihappegaasi, vaid 3,3 grammi kilovatt-tunni kohta. Tuumaenergia võimalust vähendada kasvuhoonegaaside taset on kinnitanud ka paljud teised uuringud. Seetõttu ei ole tuumaenergia tootmise käigus vabaneva süsihappegaasi hulk mitte probleem, vaid pigem eelis enamiku energiaallikate ees.
Õnnetused tuumaelektrijaamades
Tuumarajatises toimuv avarii võib viia radioaktiivse materjali vabanemiseni, selle sattumiseni väljapoole rajatise piire ning siis on vaja elanikkonna kaitseks rakendada kiireid meetmeid. Mõnel juhul võib radioaktiivse aine vabanemine jääda lühiajaliseks, teistel juhtudel kesta kauem. Rasked õnnetused on juhtunud 1957. aastal Windscale’is Suurbritannias ja Kõštõmis NSV Liidus, 1979. aastal Three Milesi saarel Ameerika Ühendriikides, 1986. aastal Tšornobõli katastroof NSV Liidus ja 2011 aastal Jaapanis Fukushima I AEJ tuumaõnnetus. Ehkki selliseid õnnetusi tuleb ette harva, on arukas nendeks valmis olla.
Kui avarii toimub tuumareaktoris, võivad erinevad gaasilised, vedelad või tahked radionukliidid paiskuda atmosfääri. Seal võivad nad radioaktiivse pilvena tuulega eemale kanduda, hajuda või lahustuda. Osa neist langeb maapinnale, eriti koos vihmaga. Radionukliidide kontsentratsioon õhus kahaneb kiiresti rajatise asukohast pärituule suunas nagu ka põhjustatud kahjustused. Vaatamata sellele võib suur kogus radionukliide langeda maapinnale ka rajatisest väga kaugel.
Tegutsemine avarii korral
Õnnetuspaiga lähedal elavate inimeste kiirgusdoosi vähendamiseks on vaja kasutusele võtta kaitsemeetmed. Kiireloomulisi meetmeid on vaja nende tõhususe tagamiseks rakendada enne, kui radioaktiivne materjal vabaneb keskkonda. See tähendab näiteks seda, et otsused kaitsemeetmete rakendamiseks tuleb langetada prognoosi põhjal, mitte aga oodata, kuni vabanemine reaalselt tuvastatakse. See võib mõnel juhul põhjustada kaitsemeetmete ennetava rakendamise, mis võib osutuda mittevajalikuks, kuid seda tuleb eelistada liiga hilisele tegutsemisele.
Inimestele võib soovitada hoonetesse jäämist seniks, kuni saastepilv on eemaldunud ja radioaktiivse aine vabanemine keskkonda on lõppenud. Et vältida radioaktiivse joodi tungimist kilpnäärmesse, on võimalik võtta mitteradioaktiivse joodi tablette. Vahel on vaja ajutiselt piirata piima ja juurvilja ning muude kohapeal toodetud toiduainete müüki. Kui pilv on möödunud, võib rakendada lihtsaid kaitsemeetmeid maapinna aktiivsuse kõrvaldamiseks – teede ja radade veega uhtmine või aedadest rohu niitmine ja äraviimine. Kui avarii on möödas, võib osutuda vajalikuks teiste kaitsemeetmete rakendamine pikema ajaperioodi jooksul, et kaitsta elanikkonda jääkaktiivsuse eest.
Tuumatööstusega riikidel on põhjalikud ja läbiproovitud hädaolukorra lahendamise plaanid, samuti on sellised plaanid paljudes riikides, mida võib mõjutada naaberriigis toimunud õnnetus. Iga tuumatööstusega seotud ettevõte peab välja töötama hädaolukorra lahendamise plaani ja tutvustama seda kohalikele elanikele. Plaan näeb ette käitaja personali, kohaliku omavalitsuse ja päästeteenistuste kaasamist. Kaasatakse ka riigiasutused ja -ametid. Igaüks rakendab oma kiirgusalaseid ressursse ja teadmisi.
Tüüpiliseks hädaolukorra lahendamise plaani ülesehituse aluseks on sündmuste kulgemisahel. Kiirgustegevusloa omaja edastab avarii algstaadiumis päästeteenistusele selgitused elanikkonna kaitsemeetmete rakendamise kohta. Õnnetuskohast eemal moodustatakse kiiresti koordinatsioonikeskus, kus konkreetsed vastutajad ja tehnilised nõustajad otsustavad, mida on võimalik elanikkonna kaitseks teha ja milliseid keskkonnaseire ja asjakohaseid kaitsemeetmeid rakendada. Elanikkonna teavitamine korraldatakse meedia vahendusel.
Tuumarelvadest tulenevad ohud
Tuumarelv arendati välja Teise maailmasõja lõpuks ja külma sõja ajal kujunes see üheks olulisimaks vahendiks rahvusvahelistes suhetes. Juba pikemat aega tuumarelva omanud riikideks on Ameerika Ühendriigid, Venemaa, Suurbritannia, Prantsusmaa ja Hiina. Uued tuumariigid on India, Pakistan ja Põhja-Korea. Lisaks sellele kahtlustatakse tuumarelva olemasolu Iisraelil ja Iraanil. Tuumarelva väljatöötamine nõuab palju aega ja suuri kulutusi ning lisaks korraldab selle üle tõhusat kontrolli Rahvusvaheline Aatomienergia Agentuur. Seetõttu on nii terroristidel kui ka riikidel sisuliselt võimatu tuumarelva varjatult välja töötada. pisi|500px|center|Riigid, kelle valduses on tuumarelvad
Tuumarelvade levik
Tuumarelvastust omavate maade arvu võimalik suurenemine kujutab endast kahtlemata üht suurimat tuumaenergeetika arendamisega kaasnevat ohtu. Enamik maailma riike on ühinenud tuumarelvade leviku tõkestamise jm asjakohaste rahvusvaheliste konventsioonidega ning täidab nende sätteid. Paika on pandud järelevalvesüsteem. Tuumarelvastuse leviku tõkestamise eesmärgil kasutavad USA ja mitmed teised riigid tuumaenergeetikas avatud tuumkütusetsüklit. See tähendab, et tuumaenergia tootmise käigus tekkivaid jäätmeid ei töödelda uueks kütuseks. Tõkestamismeetmed ei anna aga alati tulemusi. Tuumaenergia laienev kasutamine järjest suuremas arvus riikides suurendab veelgi riske, et mõnes neist tekkib ahvatlus tuumarelva valmistamiseks. Mida rohkem on tuumakütusetsükli rajatisi, seda raskem on neid efektiivselt kontrolli all hoida. Ohu reaalsust kinnitab lähiajaloo kogemus täielikult.
Tänapäeval on tuumarelva füüsika ja tehnika hästi teada ja selle valmistamiseni on jõudnud salaja nii tööstuslikult-majanduslikult tugevad kui nõrgad riigid. Seejuures on kasutatud tehnoloogiaid kütusetsükli mõlemast otsast: LAV ja Pakistan rakendasid uraan-235 rikastamist, samas kui India, Iisrael ja Põhja-Korea plutoonium-239 eraldamist raskeveereaktori kasutatud kütusest. Praegu tekitavad maailmas ärevust Iraani võimalikud ambitsioonid tuumarelva saamiseks. Sellest murettekitavast asjaolust tuleneb samas oluline järeldus tuumaenergeetika edasise arengu ja jätkusuutlikkuse suhtes: avatud kütusetsüklil ei ole tuumarelva leviku riski vähendamisel olulisi eeliseid suletud tsükli ees. Sama järeldust kinnitab ka 2004. aasta USA Energiaministeeriumi tellimusel valminud rahvusvahelise eksperdirühma korraldatud põhjalik riskianalüüs.
Abi võib olla hiljutistest Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri peadirektori M. ElBaradei ja USA presidendi G. W. Bushi tuumaenergia rahvusvahelisemaks muutmise ettepanekutest. Nende sisu taandub ideele koondada uraani rikastamine ja kasutatud kütuse ümbertöötamine piiratud arvu nn tarnijariikide kätte. Ülejäänud, nn kasutajariigid, saaksid tarnijatelt oma tuumajaamade kütuse ja tagastaksid kasutatud kütuse. Sellega kaoks arvukate kasutajate kätest nii kütusetsükli alguse kui lõpu tuumarelvamaterjalid. Suurim kasu oleks sellest kindlasti väikeriikidel, kes ei peaks arendama välja oma kulukaid kütusetsükli rajatisi, sh kasutatud kütuse lõpphoidlaid.
Ohu ja riskide vähendamine selles valdkonnas saab siiski seisneda ainult riikide tõhusamas sidumises rahvusvaheliste lepetega, efektiivsemas ja paremate tehniliste vahenditega tagatud kontrollis kõikide tuumamaterjalide, -seadmete ja -rajatiste üle ning rangetes sanktsioonides lepete eirajate suhtes.
Tuumarelvade katsetused
Kui tuumarelvi katsetatakse maapinna kohal, paisatakse atmosfääri ülakihtidesse erinevaid radionukliide alates vesinik-3-st ja lõpetades plutoonium-241-ga. Sealt liiguvad radionukliidid aeglaselt atmosfääri alakihtidesse ja edasi maapinnale. Enne katsetuste piiramise keelustamise lepingu vastuvõtmist 1963. aastal pandi atmosfääris toime umbes 500 plahvatust ja pärast seda 1980. aastani veel mõned. 2000. aastatel on radionukliidide kontsentratsioon õhus, vihmas ja inimtoidus palju väiksem kui 1960. aastatel.
Maailmas on praegu inimesele olulise kiirituse seisukohalt tähtsamaid katsetuste käigus tekkinud radionukliidid süsinik-14, strontsium-90 ja tseesium-137. Nende väikesed kogused satuvad kehasse toidu ja joogiga. Kuna neid radionukliide on sadenenud ka pinnasele, kust osaliselt on nad liikunud pinnasesse, põhjustab nende radionukliidide jääkaktiivsus ka inimesele mõningat kiirgust.
Sise- ja väliskiirgus tõstavad võrdselt maailma keskmist efektiivdoosi 0,005 mSv võrra aastas. Seda tuleks võrrelda järsu tõusuga kuni 0,1 mSv 1963. aastal. Määratletud on mõned inimrühmad, kes saavad globaalsest radioaktiivsest tolmust märgatavalt suuremaid doose. Näiteks avastati 1960. aastatel, et Põhja-Euroopa ja Kanada põhjapõdrakarjused saavad oluliselt suuremaid doose kui ülejäänud inimesed, sest nad söövad samblikust toituvate loomade liha. Samblik on aga väga tõhus õhust tseesium-137 koguja. Eeldades, et maailma elanikkond on 6 miljardit inimest, siis hinnatakse tuumarelvakatsetustes tekkinud radioaktiivsust tolmust saadud globaalne kollektiivdoos umbes 30 000 inimsiivertini aastas.
Rahvusvaheline Aatomienergia Agentuur on lisaks tuumarelvade atmosfäärikatsetustes tekkinud laialdase levikuga radionukliididest põhjustatud dooside väljaselgitamisele paljude aastate vältel läbi viinud ka uuringuid atmosfääris tehtud ja maa-aluste relvakatsetuste pikemaajaliste kohalike mõjude kohta. Vaikse ookeani lõuna osa inimtühjadel Mururoa ja Fangataufa atollidel, kus suurem osa katsetustest viidi läbi maa all, ei ületaks doos praegu 0,25 mSv, isegi kui atollid oleksid asustatud. Samuti Vaikses ookeanis paikneval Bikini saarel ulatuksid potentsiaalsed doosid 15 mSv, kuid kasutusele on võetud taastusmeetmed, et seda näitajat umbes 90 protsendi võrra vähendada, enne kui saare elanikud naasevad.
Kasahstanis Semipalatinskis, kus viidi läbi umbes 100 atmosfäärikatsetust, näitab esmane hinnang, et maksimaalne aastadoos võib ulatuda 140 mSv, kui inimesed elaksid kõige tugevamini saastatud aladel. Seda keegi praegu ei tee, kuid selliste võimalike suurte dooside korral on vaja kas saaste kõrvaldada või vältida inimeste viibimist kõige saastatumates piirkondades pikemat aega. Rahvusvaheliselt on kaasatud mitmed ÜRO organisatsioonid, tehakse pingutusi, et Semipalatinski piirkonna inimeste elamistingimusi parandada. Radioaktiivne saaste katsetuspaigas on vaid üks probleem paljudest, kuid sellega on vaja tegelda.
Ami Aspelund
pisi|Ami Aspelund 2012. aastal Ami Aspelund (sündinud Anne-Marie Aspelund; 17. septembril 1953 Vaasas) on soome laulja.
Ta esindas lauluga "Fantasiaa" Soomet 1983. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Laul sai 41 punktiga 11. koha.
Tema õde Monica Aspelund on samuti laulja.
Asulad (H)
''Siin on loetletud Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid artikleid asulatest, mis algavad H-tähega.
Petised
"Petised" on mitme filmi eestikeelne pealkiri:
Amga jõgi
thumb thumb Amga (vene Амга, jakuudi Амма) on jõgi Aasias.
Algab Aldani mägismaalt. Ülemjooksul voolab põhja. Seejärel pöördub itta, alamjooksul kirdesse.
Suubub vasakult Aldanisse. Pikkus 1462 km.
Hermann II Wesel
thumb|right|300px|Hermann Weseli piiskoplik vapp on vasakpoolne
Hermann II (surnud 15. juunil 1563 ) oli viimane Tartu piiskop 1552–1558.
Sünninimega Hermann Weilandit hakati kutsuma tema kodulinna Weseli järgi, kus tema isa oli kingsepp.
Kärkna abti Hermann Weseli valis Tartu toomkapiitel piiskopiks 17. oktoobril 1552. Kokkulepe senise piiskopi Jodokus von der Reckega, kes oli teatanud toomhärra Peter von Tiesenhauseni valimisest oma järglaseks, saavutati Horneckis 22. oktoobril 1553, mille järel 25. juunil 1554 kinnitas Hermann II piiskopiks ka paavst Julius III. Oma ametiajal säilitas Hermann II endale ka Kärkna kloostri juhtimise.
Hermann II välispoliitilised nurjumised (lubadus Tartu maksu maksta, lootus riigivürstina Saksa-Rooma keisri abile) andsid Moskva tsaaririigile ettekäände alustada Vene-Liivi sõda, milles hävisid peale Tartu piiskopkonna ka teised Vana-Liivimaa väikeriigid.
Pärast Tartu kapituleerumist 18. juulil 1558 lubasid venelased piiskopile eluks ajaks Kärkna kloostri seda ümbritsevate maadega, kuid juba 23. augustil samal aastal, küüditati Hermann II Venemaale, kus ta ka suri.
Lulu
thumb|230px|Lulu Lulu Kennedy-Cairns (sündinud Marie McDonald McLaughlin Lawrie; 3. novembril 1948 Lennoxtownis Šotimaal) on Šotimaa poplaulja.
Ta võitis 1969. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esikoha lauluga "Boom Bang-a-Bang".
Ta on ka James Bondi filmi "Mees kuldse relvaga" ("The Man with the Golden Gun"; 1974) tunnuslaulu esitaja.