cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johannes Paulus II
Suhted kiriku institutsioonidega
Skalabriniaanid
Paavst saatis 16. oktoobril 1986 läkituse skalabriniaanide üldkapiitlil osalejatele ja skalabriniaanidele 9. veebruaril 2001.
Stigmatiini vennad
Ta saatis läkituse stigmatiini vendadele 12. veebruaril 2000.
Teatiinid
Paavst saatis 23. oktoobril 1993 läkituse teatiinidele.
Trinitariaanid
Paavst saatis 29. mail 1989 läkituse trinitariaanide üldkapiitlil osalejatele ja trinitariaanidele 15. juunil 2001.
Tsistertslased
Ursuliinid
Paavst külastas 22. mail 1983 ursuliinide konventi Milanos ja 1. juulil 1995 Bratislavas ursuliinide kirikut. Ta saatis ursuliinidele läkitused 23. juunil 1980, 29. mail 1984, 12. oktoobril 1995, 18. juulil 2002 ja 27. augustil 2003.
Vincenzo Pallotti apostolaat
Ta saatis Vincenzo Pallotti apostolaadile 2. novembril 1985 läkituse.
Vintsentiinid
Ta saatis 11. jaanuaril 1980, 28. aprillil 1983, 20. juunil 1985, 27. mail 1991 ja 6. novembril 1995 läkitused Vincent de Pauli rajatud kongregatsiooni nunnadele, 30. juunil 1986 Vincent de Pauli institutsioonide kongressil osalejatele ja Vincent de Pauli Seltsi presidendile 14. veebruaril 2001.
Vennaskonnad
Paavst saatis 3. mail 1981 läkituse Famiglie Nuove liikumise esindajatele, 27. septembril 1986 läkituse Charles de Foucauld' rajatud institutsioonile (Petits Frères de Jésus), 12. juulil 1988 Halastuse Vendade kongregatsiooni üldkapiitlil osalejatele, 11. juulil 1988 San Viatore institutsiooni üldkapiitlil osalejatele, 9. novembril 1988 Marcellina kongregatsioonile, 5. jaanuaril 1989 Siena Katariina kongregatsioonile, 27. oktoobril 1989 Maarja Teenrite üldkapiitlil osalejatele, 14. mail 1993 Jean-Baptiste de La Salle rajatud kongregatsiooni (Frères des Écoles chrétiennes, F.E.C.) üldkapiitlil osalejatele, 19. juunil 1993 Consolata nunnade üldkapiitlil osalejatele, 2. juunil 1993 Kõige Pühima Sakramendi kongregatsioonile, 30. oktoobril 1993 Sources Chretiennes instituudi liikmetele, Joosepi oblaatidele 3. veebruaril 1994, 2. jaanuaril 1995 Siena Katariina misjonäride nunnadele, 19. mail 1995 Jeanne Antida Thouret kongregatsiooni nunnadele, Paul de Chartres nunnade üldkapiitlile 30. septembril 1995, 16. detsembril 1995 Carlo Borromeo misjoninunnadele, 5. jaanuaril 1998 Mantellate nunnadele, 30. aprillil 1999 Capitano ja Gerosa nunnaordudele, 30. juunil 1999 Caburlotto instituudile, 5. juulil 1999 Consolata misjonäride nunnadele, Joosepi oblaatidele 17. veebruaril 2000, Cantalice nunnadele 16. juunil 2000, Cottolengo institutsioonile 2. septembril 2002 ja Siena Katariina nunnadele 11. aprillil 2003.
Liturgilised otsused
Johannes Paulus II rõhutas 16. oktoobril 1979 avaldatud apostellikus üleskutses "Catechesi tradendae" katehheesi tähtsust.
25. jaanuaril 1983 avaldati uus kanoonilise õiguse koodeks, mille puhul paavst avaldas 11. oktoobril 1992 apostelliku konstitutsiooni "Fidei depositum".
Ta välistas 18. oktoobril 1990 preestrite abielu.
Ta taunis 30. mail 1994 naiste ordineerimist.
Ta kuulutas 19. oktoobril 1997 Kiriku doktoriks Thérèse Lisieux'st.
1983–1984 tähistati Kristuse lunastuse juubeliaastat. 2000. aastat tähistati juubeliaastana. Oktoobrist 2002 kuni oktoobrini 2003 peeti roosipärjaaastat.
Neitsi Maarja austamine
pisi|29. september 2004 Johannes Paulus II seostas 1981.aasta atentaadist pääsemist neitsi Maarjaga. Ta käis palverännakutel neitsi Maarjaga seotud pühapaikades Fátimas, Lourdesis ja Loretos. Ta nimetas Međugorje pühapaika maailma spirituaalseks südameks. 14. juunil 1993 kroonis ta Hispaanias La Rabbida neitsi Maarja pühakuju.
Entsüklika "Redemptoris Mater" oli pühendatud neitsi Maarjale.
Ideoloogilised vaidlused
1. mail 1991 avaldatud entsüklikas "Centessimus annus" mõistis Johannes Paulus II hukka marksismi ja tarbijaliku kapitalismi.
Teoloogilised vaidlused
Johannes Paulus II avaldas 2003 entsüklika "Ecclesia de Eucharistia", milles ta rõhutas armulaua sakramendi tähtsust.
Vabastusteoloogia
28. jaanuaril 1979 kritiseeris Johannes Paulus II CELAMi konverentsil vabastusteoloogiat. Ta taunis eelkõige vägivalla õigustamist vabastusteoloogide poolt. Soosiva suhtumise pärast vabastusteoloogiasse saatis ta 1979 tauniva kirja jesuiitide ülemkindralile Pedro Arrupele. Visiidil Nicaraguasse 28. aprillil 1983 mõistis paavst vabastusteoloogia hukka, kuid tema jutlust kippus katkestama rahvas. Samal visiidil noomis ta preester Ernesto Cardenali. Paavst taunis Leonardo Boffi vaateid.
Teised vaidlused
Johannes Paulus II ajal olid Usudoktriini kongregatsiooni poolt hukka mõistetute või taunitud isikute seas peamiselt teoloogid ja vaimulikud.
Teoloog Hans Küng ei tunnustanud paavsti ilmeksimatuse dogmat ja jäi detsembris 1979 ilma õigusest õpetada teoloogiat.
Dominikaan Jacques Pohier sattus kirikuga vastuollu, sest eiras dogmaatilist vaadet Kristuse ülestõusmisest. 1979 keelati tal õpetada teoloogiat ja pidada missat.
Moraaliteoloogia professor Charles Curran oli vastu katoliku kiriku eetikale. Tal keelati 1986 õpetada teoloogiat.
Teoloog Edward Schillebeeckx vaidlustas arusaama Kristuse loomusest ja neitsi Maarja neitsilikkuse. Tema teoloogilisi vaateid tauniti.
Johannes Paulus II pani 2. jaanuaril 1997 kirikuvande alla Sri Lanka teoloogi Tissa Balasuriya. Järgmisel aastal loobus Balasuriya oma vaadetest ja tal lubati teoloogiat õpetada.
Johannes Paulus II ajal tauniti veel Anthony Kosniki, Bernhard Häringi, Matthew Foxi, Mary Agnes Mansouri, Elisabeth Morancy, Arlene Violeti, Raymond Hunthauseni, Robert Nugenti, Jeannine Gramicki, John McNeilli, Barbara Ferraro, Patricia Hussey, Eugen Drewermanni, Ivone Gebara ja Jacques Gaillot vaateid.
Professorite ja üliõpilaste väärtustamine
Johannes Paulus II kohtus oma ametiajal üliõpilastega 30. jaanuaril 1979 Mehhikos, 3. juunil 1979 ja 8. juunil 1979 Poolas, 3. oktoobril 1979 Ameerika Ühendriikides, 1. juunil 1980 Prantsusmaal, 4. mail 1980 Sairis, 9. mail 1980 Ghanas, 11. mail 1980 Abidjanis, 4. juunil ja 5. juunil 1980 Brasiilias, 30. juunil 1980 L'Aquilas, 5. oktoobril 1980 Otrantos, 17. novembril 1980 Fuldas.
Ta saatis 18. novembril 1980 läkituse professoritele, 15. mail 1982 kohtus Portugali professoritega, 12. septembril 1982 Padova akadeemikutega, 1. novembril 1982 Salamanca professoritega, 20. novembril 1982 Palermo professoritega, 7. märtsil 1983 Guatemala professoritega, 22. mail 1983 Milano professoritega, 26. oktoobril 1986 Perugia ülikooli professoritega, 23. septembril 1990 Ferrara ülikooli professoritega ja 15. veebruaril 2001 professoritega.
Vaeste toetamine
Paavst saatis 18. veebruaril 1981 läkituse Pakistani vaestele. 3. jaanuaril 1988 kohtus ta Rooma vaestega.
Kinnipeetavate ja korravalvurite õiguste rõhutamine
Paavst külastas 1. juulil 1980 Papadua vanglat Brasiilias.
Paavst saatis läkitused 27. detsembril 1983 Rooma Rebibbia vangla kinnipeetavatele, 27. mail 1984 Viterbo vangla kinnipeetavatele ja narkorehabilitatsioonikeskuse ametnikele, 7. oktoobril 1984 Reggio Calabria kinnipeetavatele, 16. mail 1985 Belgia kinnipeetavatele, 20. oktoobril 1985 Cagliari vangla kinnipeetavatele, 2. juulil 1986 Colombia kinnipeetavatele, 19. märtsil 1987 Civitavecchia vangla kinnipeetavatele, 6. aprillil 1987 Antafagosta vangla kinnipeetavatele, 10. aprillil 1987 Argentina kinnipeetavatele, 4. oktoobril 1988 Prantsusmaa kinnipeetavatele, 30. aprillil 1989 Madagaskari kinnipeetavatele, 23. Septembril 1989 Volterra vangla kinnipeetavatele, 9. mail 1990 Mehhiko Durango vangla kinnipeetavatele, 17. juunil 1990 Orvieto vangla kinnipeetavatele, 11. novembril 1990 Napoli vangla kinnipeetavatele, 7. juunil 1991 Płocki vangla kinnipeetavatele, 10. mail 1993 Malaspina vangla kinnipeetavatele, 9. veebruaril 1996 Caracase vangla kinnipeetavatele ja 22. augustil 1997 noortele kinnipeetavatele.
Paavst saatis Itaalia liikluspolitseile läkitused 18. aprillil 1981, 10. aprillil 1982, 2. aprillil 1983, 10. detsembril 1983, 20. jaanuaril 1984, 21. aprillil 1984, 6. aprillil 1985, 29. märtsil 1986, 28. septembril 1999 ja 20. jaanuaril 2000.
Paavst saatis läkituse 24. novembril 1983 Itaalia vanglakaplanitele, 20. jaanuaril 2000 Itaalia munitsipaalpolitseile ja 27. septembril 2004 Itaalia vangivalvuritele.
Kanoniseerimised
Johannes Paulus II kuulutas pühakuks 482 isikut ja õndsaks 1338 isikut. Ta sätestas 25. jaanuaril 1983 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Divinus perfectionis" kanoniseerimisprotseduurid.
Perekondlike väärtuste rõhutamine
Johannes Paulus II taunis entsüklikas "Evangelium vitae" raseduse kontrolli ja mõistis hukka abordi. 1982 asutati Vatikanis paavstlik abielu- ja perekonnaprobleemidega tegelev instituut. Ta saatis 30. oktoobril 1978 läkituse Rahvusvahelisele Perekondade Kongressi liikmetele, rõhutas 22. novembril 1981 avaldatud apostellikus üleskutses "Familiaris consortio" kristliku perekonna tähtsust ja käsitles 7. oktoobril 1982 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Magnum Matrimonii" abielusakramenti. Ta avaldas 24. novembril 1983 harta perekonnaõigustest ja 19. mail 1991 kirja abordi vastu. Ta osales 1997 Rio de Janeiros II maailma perekondade kohtumisel.
Ta saatis perekondadele läkitused 30. mail 1980 Kinshasas, 1. juulil 1980 Rio de Janeiros, 19. veebruaril 1981 Filipiinidel, 19. märtsil 1981 Ternis, 13. mail 1982, 2. novembril 1982 Hispaanias, 3. veebruaril 1985, 10. mail 1986 Faenzas, 4. juulil 1986 Colombias, 2. aprillil 1987 Tšiilis, 8. aprillil 1987 Argentinas ja 25. septembril 1993 Astis.
Laste õiguste väärtustamine
Paavst kohtus lastega 5. märtsil 1980, 14. veebruaril 1983, 4. juulil 1986, 18. oktoobril 1986 Firenzes, 14. Septembril 1986 Roomas, 16. novembril 1986 Roomas, 7. detsembril 1986 Roomas, 1. veebruaril 1987 Roomas, 15. veebruaril 1987 Roomas, 13. mail 1988 Boliivias, 20. oktoobril 1991 Roomas, 16. novembril 1991 kohtus Venemaa ja Valgevene lastega, kohtus lastega 15. augustil 1993 Denveris, 18. septembril 1994 Lecces, 6. novembril 1994 Syracuse'is, 10. septembril 1995 Loretos, 5. oktoobril 1995 ÜRO peakorteris, 4. veebruaril 1996 Roomas, 18. veebruaril 1996 Roomas, 25. veebruaril 1996 Roomas ja kohtus 4. juunil 2001 vähihaigete Poola lastega.
Ta kohtus 24. mail 1986 perekondadega, kes on adopteerinud lapsi.
Noorte õiguste väärtustamine
Johannes Paulus II ajal hakati pidama ülemaailmseid noortepäevi. Ta saatis läkitused noortele 3. juunil 1979 Poolas, 5. oktoobril 1979 Chicagos, 23. märtsil 1980 Roomas, 13. aprillil 1980 Roomas, 7. septembril 1980 Velletris, 8. septembril 1980 Frascatis, 14. septembril 1980 Sienas, 20. septembril 1980 Cassinos, 5. oktoobril 1980 Otrantos, 19. novembril 1980 Baieris, 26. aprillil 1981 Bergamos ja 13. veebruaril 1982 Onitshas. Ta saatis 30. detsembril 1982 läkituse Euroopa noortele.
Homoseksuaalsuse taunimine
Paavst tegi 30. oktoobril 1986 avalduse ameeriklastele, milles ta taunis homoseksuaalsust. Ta taunis 1992 tehtud pöördumises Ameerika Ühendriikide piiskoppidele homoseksuaalsust. 31. juulil 2003 alustati kampaaniat samasooliste abielu vastu, mille paavst 18. detsembril 2004 mõistis hukka.
Mea Culpa
Johannes Paulus II tunnistas 16. märtsil 1998 katoliku kiriku osalust holokausti toimumises. 12. märtsil 2000 tunnistas ta katoliku kiriku süüd ristisõdades, juutide tagakiusamises ja inkvisitsioonis.
Inimröövide taunimine
Paavst tegi 26. detsembril 1982 ja 4. jaanuaril 1984 apellid röövitud inimeste eest.
Johannes Paulus II palus avalikult järgmiste isikute eest:
Muud põhimõtted
Paavst rõhutas entsüklikas "Redemptor hominis" inimväärikust ja entsüklikas "Veritatis splendor" südametunnistusvabadust.
Ta saatis 22. märtsil 1979 läkituse Rahvusvahelisele Inimõiguste Instituudile.
Ta saatis läkituse 2. oktoobril 1979 Ameerika Ühendriikide mustanahalistele.
Ta saatis 12. novembril 1979 läkituse FAO-le. Ta saatis 17. novembril 1980 läkituse immigrantidele.
Ta rõhutas 2. detsembril 1984 avaldatud läkituses "Reconciliatio" andeksandmist ja patukahetsust.
Ta sätestas 21. aprillil 1986 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Spirituali militum" sõjaväelaste vaimulikku abi.
Ta sätestas 30. detsembril 1988 avaldatud läkituses "Christifidelis laici" ilmikute kutsumust kirikus.
Pedofiiliaskandaal
Johannes Paulus II vabandas 22. novembril 2001 preestrite poolt seksuaalselt väärkoheldud isikute ees. Ta pidas 23. aprillil 2002 istungi Ameerika Ühendriikides toimunud skandaali pärast.
Oikumeenia
Johannes Paulus II käsitles oikumeeniat entsüklikates "Slavorum apostoli" ja "Ut unum sint". Ta külastas 13. aprillil 1986 sünagoogi ja 6. mail 2001 mošeed.
Ta pidas oikumeenilised teenistused 14. mail 1982 Lissabonis, 17. juunil 1983, 13. mail 1985 Haagis, 18. mail 1985 Mechelenis, 12. augustil 1985 Kamerunis, 2. veebruaril 1986 Indias, 4. oktoobril 1986 Lyonis, 24. novembril 1986 Christchurchis, 4. mail 1987 Augsburgis, 2. juunil 1989 Trondheimis, 3. juunil 1989 Islandil, 5. juunil 1989 Turus, 10. oktoobril 1989, 6. septembril 1990 Burundis, 5. juunil 1991 Poolas, 18. augustil 1991 Ungaris, 18. oktoobril 1991 Brasiilias, 20. veebruaril 1992 Senegalis, 7. juunil 1992 Angolas, 9. jaanuaril 1993 Assisis, 10. veebruaril 1993 Sudaanis, 10. augustil 1993 Jamaicas, 8. septembril 1993 Riias, 10. septembril 1993 Tallinnas, 7. novembril 1999 New Delhis, 25. veebruaril 2000 Kairos, 25. märtsil 2000 Jeruusalemmas ja 23. mail 2002 Bakuus.
Ta saatis 12. juunil 1984 ja 11. aprillil 1986 läkituse kirikute oikumeenilisele kontsiilile, kohtus 24. märtsil 1986 Etioopia oikumeenilise delegatsiooniga. Ta kohtus Soome luteri kiriku delegatsioonidega oma valitsemisaja teisel poolel iga aasta jaanuaris.
Animistid
Paavst kohtus 9. augustil 1985 Togos animistidega ja 4. veebruaril 1993 Beninis voodoo järgijatega.
Budistid
Paavst kohtus XIV dalai-laamaga 9. oktoobril 1980, oktoobris 1982, 3. veebruaril 1986, 27. oktoobril 1986, 14. juunil 1988, 1. juunil 1990, 17. juunil 1994, 20. mail 1996, 28. oktoobril 1999 ja 25. novembril 2003.
Hinduistid
Paavst kohtus 7. mail 1980 ja 18. augustil 1985 Keenia hinduistidega.
Juudid
Paavst külastas 13. aprillil 1986 sünagoogi. Juudid taunisid 25. juunil 1987 paavsti kohtumist Austria presidendi Kurt Waldheimiga. Juudid taunisid 2000 toimunud Süüria visiidi ajal seda, et paavst ei kommenteerinud Bashār al-Asadi kõnet.
Ta saatis läkituse 12. märtsil 1979 ühele juudi organisatsiooni presidendile, 31. mail 1980 Prantsusmaa juutidele, 3. juunil 1980 Brasiilia juutidele, 17. novembril 1980 Saksamaa juutidele, 13. juunil 1984 Šveitsi juutidele, 15. veebruaril 1985 USA Juudikomitee delegatsioonile, 13. aprillil 1986 Rooma juuditele, 7. oktoobril 1986 Lyoni juutidele, 26. novembril 1986 Sydney juutidele, 9. aprillil 1987 Argentina juutidele, 11. septembril 1987 USA juutidele, 9. oktoobril 1988 Strasbourgi juutidele, 9. juunil 1991 Poola juutidele, 15. oktoobril 1991 Brasiilia juutidele, 3. septembril 1998 Põhja-Ameerika Juutide Föderatsioonile, Maailma Juudikongressi delegatsioonile 22. mail 2003 ja USA Juudikomitee liikmetele 5. veebruaril 2004.
Muhameedlased
Paavst suudles 14. mail 1999 koraani ja külastas 6. mail 2001 mošeed. Ta kohtus 26. augustil 1995 religioonidevahelist dialoogi edendava muhameedlaste grupiga.
Ta kohtus 26. märtsil 2000 Jeruusalemma mufti Ekrima Sa'id Sabriga.
Ta saatis läkituse 7. mail 1980 Keenia muhameedlastele, 8. mail 1980 Ghana muhameedlastele, 31. mail 1980 Prantsusmaa muhameedlastele, 14. veebruaril 1982 Nigeeria muhameedlastele, 19. mail 1985 Belgia muhameedlastele, 18. augustil 1985 Keenia muhameedlastele, 11. aprillil 1987 Argentina muhameedlastele, 22. veebruaril 1992 Senegali muhameedlastele, 25. veebruaril 1992 Guinea muhameedlastele, 4. veebruaril 1993 Benini muhameedlastele, 7. veebruaril 1993 Uganda muhameedlastele, 13. aprillil 1997 Bosnia ja Hertsegoviina muhameedlastele, 22. märtsil 1998 Nigeeria muhameedlastele ja 25. mail 2002 Bulgaaria muhameedlastele.
Õigeusu kirikud
Konstantinoopoli Õigeusu kirik
Ta kohtus 27. juunist 30. juunini 1995 ja 29. juunil 2004 Vatikanis Bartholomeos I-ga.
Vene Õigeusu kirik
10. juulil 1988 tähistati Vatikanis Kiievi-Vene ristiusustamise 1000. aastapäeva.
Aleksandria Õigeusu kirik
24. septembril 1990 kohtus paavst Aleksandria Õigeusu kiriku patriarhi Parthenios III-ga.
Antiookia Õigeusu kirik
Bulgaaria Õigeusu kirik
Ta kohtus 24. mail 2002 Bulgaaria Õigeusu kiriku patriarhi Maximiga ja Bulgaaria õigeusu kiriku delegatsiooniga 26. mail 2003.
Gruusia Õigeusu kirik
Paavst kohtus 6. juunil 1980 Vatikanis ja 8. novembril 1999 Thbilisis Gruusia Õigeusu kiriku patriarhi Ilia II-ga.
Kreeka Õigeusu kirik
Ta kohtus 28. juunil 1984 Kreeka Õigeusu kiriku Austraalia peapiiskopiga Stylianosega. Ta kohtus 4. mail 2000 ja 14. veebruaril 2003 Kreeka Õigeusu kiriku priimase Christodoulosega. Ta kohtus 11. märtsil 2002 Kreeka metropoliidi Panteleimoniga.
Rumeenia Õigeusu kirik
Ta kohtus 8. mail 1999 ja 12. oktoobril 2002 Rumeenia Õigeusu kiriku patriarhi Teoctistiga.
Serbia Õigeusu kirik
Ta saatis 13. aprillil 1997 läkituse Bosnia ja Hertsegoviinas olevatele Serbia Õigeusu kiriku juhtidele.
Soome Õigeusu kirik
Ta saatis 7. jaanuaril 1985 läkituse Soome Õigeusu kiriku piiskopile.
Vanad oriendikirikud
Armeenia Apostlik Kirik
Paavst kohtus 29. novembril 1979 Armeenia Apostliku Kiriku katoolikose Vazgeniga, katoolikos Karekin I-ga detsembris 1996 25. märtsil 1999 ja 29. juunil 1999, 16. aprillil 1983 katoolikos Karekin II-ga, 2001 septembris toimunud visiidi käigus Armeenias katoolikos Karekin II-ga. Ta tegi koos Karekin II-ga ühised avaldused 9. novembril 2000 ja 27. septembril 2001. Ta avaldas 25. jaanuaril 1997 ühisdeklaratsiooni koos katoolikos Aram I-ga.
Ta kohtus 26. märtsil 2000 Jeruusalemma patriarhi Torkom Manoogianiga.
Etioopia kirik
Kopti kirik
Ta kohtus 23. juunil 1979 Roomas kopti kiriku delegatsiooniga. Ta kohtus 24. veebruaril ja 25. veebruaril 2000 Egiptuses paavst Shenouda III-ga.
Süüria kirik
Ta kohtus 14. mail 1980 Süüria kiriku Antiookia patriarhi Ignatios Yaqub III-ga ja 23. juunil 1984 Ignatios Zakka I-ga. Ta kohtus India süüria õigeusu kiriku katoolikosega Baselios Marthoma Mathews I-ga 3. juunil 1983, 7. veebruaril ja 8. veebruaril 1986.
Uniaadikirikud
Armeenia katoliku kirik
Ta saatis 7. juulil 1984 läkituse Armeenia katoliku kiriku patriarhile Hovhannes Bedros XVIII-le ja 13. detsembril 1999 patriarhile Nerses Bedros XIX-le.
Melkiidi katoliku kirik
Ta kohtus Antiookia melkiidi patriarhi Gregorios III-ga 12. veebruaril 2001.
Evangeelsed kirikud
Paavst tegi 29. mail 1982 ühisavalduse Canterbury peapiiskopi Robert Runciega, avaldas 5. novembril 1983 kirja Martin Lutheri 500. sünniaastapäeva puhul ja osales samal aastal luterlikul jumalateenistusel. Ta palvetas 5. oktoobril 1991 koos kahe luteri piiskopiga, külastas 22. mail 1995 Poolas Skoczów luteri kirikut ja 7. veebruaril 1993 anglikaani pühapaika Kampalas.
Ta kohtus 29. mail 1982 ja 30. septembril 1989 Canterbury peapiiskopi Robert Runciega. Ta kohtus 21. juunil 2002 ja 4. oktoobril 2003 Canterbury peapiiskopi Rowan Williamsiga.
Ta saatis 31. mail 1980 läkituse Prantsusmaa evangeelsetele kirikutele, 17. novembril 1980 evangeelsete kirikute kontsiilile, 30. oktoobril 1980 Itaalia luterlastele, 11. detsembril 1983 Rooma luterlastele, 14. juunil 1984 protestantlike kirikute föderatsioonile, 7. jaanuaril 1985 Soome luteri kiriku piiskoppidele, 29. aprillil 1985 USA luterlastele, 21. märtsil 1986 Hollandi reformeeritud kiriku esindajatele, 27. aprillil 1989 Soome Oulu luteri kiriku esindajatele, 6. juunil 1989 Taani luterlastele, 9. mail 1990 Mehhiko evangeelsete kirikute esindajatele, 2. septembril 1990 Tansaania evangeelsete kirikute esindajatele, 9. juunil 1991 Poola luterlastele, Maailma Luterliku Föderatsiooni presidendile 23. aprillil 1992, 22. juunil 1996 Saksamaa evangeelsetele kirikutele, Suurbritannia metodistide konverentsi presidendile 6. mail 1999, Maailma Luterliku Föderatsiooni presidendile 9. detsembril 1999, USA presbüteri kiriku delegatsioonile 22. märtsil 2001, 25. mail 2002 Bulgaaria luterlastele ja 12. septembril 2003 Slovakkia luterlastele.
Äärmuslased
Johannes Paulus II taunis Vatikani II kirikukogu otsuseid mittetunnustava Pius X Vennaskonna tegevust. 18. novembril 1978 kohtus ta Marcel Lefebvre'iga. 31. augustil 1985 saatis Lefebvre paavstile kirja. Kui Lefebvre pühitses 1988 ametisse uued piiskopid, mõistis paavst 2. juunil 1988 avaldatud apostellikus kirjas "Ecclesia Dei" tema tegevuse hukka ja Lefebvre oli kanoonilise õiguse koodeksi alusel ekskommunikeeritud.
Johannes Paulus II tervis
29. veebruaril 1944 sai Wojtyła Krakowis löögi Saksa veoautolt ja viibis haiglas 12. märtsini 1944.
Tal opereeriti 15. juulil 1992 seedekulglast kasvaja.
Tal ilmnesid Parkinsoni tõve nähud 1992, kuid avalikult teatati sellest 17. mail 2003.
Ta kukkus 11. novembril 1993 trepil ja nihestas paremat õlga.
Ta kukkus 28. aprillil 1994 vannitoas ja murdis parema reieluu. Talle tehti 29. aprillil operatsioon.
Ta kannatas 25. detsembril 1995 iivelduse käes, tal oli 13. märtsil 1996, 15. augustil 1996, veebruaris 1997 ja 15. juunil 1999 palavik.
Tal eemaldati 8. oktoobril 1996 pimesool.
Märtsis 2002 oli tal liigesepõletik.
Johannes Paulus II kultuuriloos
Ta tegeles luuletamisega ja liitus nooruses Krakówi ülikooli kirjandusseltsiga.
Ta käsitles oma filosoofilistes uurimustes Martin Buberi, Gabriel Marceli ja Max Scheleri vaateid.
Ta rajas 11. veebruaril 1994 Paavstliku Eluakadeemia.
Paavst andis välja CD vaimulike meditatsioonidega.
Ta sätestas 15. aprillil 1979 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Sapienta Christiana" ning 15. augustil 1990 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Ex corde" katoliiklike ülikoolide ja teaduskondade ümberkorralduse.
Ta saatis 14. juunil 1979 läkituse Rotary klubi liikmetele, tähistas 10. novembril 1979 Albert Einsteini sünniaastapäeva, kohtus 24. novembril 1979 Itaalia floristide klubi liikmetega, saatis 2. juunil 1980 läkituse UNESCO-le, 24. mail 1982 kohtus UNESCO liikmetega, 10. detsembril 1982 Nobeli auhinna laureaatidega, 16. juunil 1987 astronoomidega, paavstliku arheoloogiakomisjoni liikmetega 7. juunil 1996, 3. juulil 1997 saatis läkituse astrofüüsikute suvekoolile ja 26. novembril 1999 Itaalia panga juhtkonnale.
Ta saatis 20. jaanuaril 1979 läkituse Monte Carlo rallil osalejatele, kohtus 18. märtsil 1979 sportlaste grupiga, 21. juunil 1980 jalgrattasportlastega, 27. mail 1982 Rahvusvahelise Olümpiakomitee liikmetega, 14. septembril 1985 pimedate Euroopa meistrivõistlustel osalejatele, 15. mail 1986 Itaalia tenniseföderatsiooni liikmetega, 2. septembril 1987 kergejõustiklastega.
Johannes Paulus II kohtus oma valitsemisajal mitmete jalgpallimeeskondade liikmetega:
Kardinalide nimetamised
Johannes Paulus II nimetas ametisse 231 kardinali 9 konsistooriumil, sealhulgas hilisema paavsti Franciscuse. Seni polnud ükski paavst oma ametiajal ametisse nimetanud sedavõrd arvukalt kardinale.
22. veebruaril 1996 avaldas ta apostelliku konstitutsiooni "Universi Dominici Gregis", millega sätestati konklaavi tegevus. Selles dokumendis sätestati suurima muudatusena, et kui 30 hääletusvooruga ei suudeta paavsti valida 2/3 häälearvuga, otsustatakse järgmises voorus valik lihthäälteenamusega kahe enim hääli saanud kandidaadi vahel. Vastava otsuse tühistas Benedictus XVI.
Johannes Paulus II suurendas konklaavil osalemise õigust omavate kardinalide arvu 2001. aastal 135-ni, kuid Benedictus XVI vähendas selle taas 120-ni. 21. veebruaril 2001 nimetas ta kardinaliks 42 isikut. Seni polnud ükski paavst nimetanud nii palju kardinale ühel konsistooriumil.
Johannes Paulus II rajatud titulaarkirikud
Johannes Paulus II rajas kokku 53 titulaarkirikut.
Viimased päevad ja surm
pisi| Paavst sattus 1. veebruaril 2005 gripi tõttu haiglasse, kust siirdus tagasi Vatikani 10. veebruaril. 24. veebruaril sattus ta taas haiglasse hingamisvaevuste ja palavikuga. Talle tehti trahheotoomiaoperatsioon, mille käigus paigaldati paavstile hingamise hõlbustamiseks hingetorusse hapnikutoru. 1. märtsil oli ta vestelnud kardinal Ratzingeriga.
13. märtsil 2005 lahkus Johannes Paulus II haiglast ja esines avalikkuse ees, kuid ei osalenud enam liturgilistel toimingutel.
30. märtsil paigaldati paavsti ninna lisatoidu manustamiseks maosond.
31. märtsil kannatas ta kuseteede põletikust tekkinud palaviku käes. Samal õhtul andis peapiiskop Stanisław Dziwisz, talle Püha Viaticumi.
1. aprillil paigaldati paavsti ninna teine maosond. Tal oli septiline šokk ja seejärel hinnati tema seisundit raskeks. Samal päeval sai ta südamerabanduse. Johannes Paulus II suri Vatikanis kohaliku aja järgi 2. aprillil 2005 kell 21:37 (Eesti aja järgi 22:37) septilise šoki ja südamepuudulikkuse tagajärjel. Tema viimaseks sõnaks oli "Aamen." Paavsti ruumis peeti eelnevalt missat, seetõttu olid tema surma ajal paavsti juures peapiiskop Stanisław Dziwisz, Mieczysław Mokrzycki, Marian Jaworski, Stanisław Ryłko, Tadeusz Styczeń, ihuarst Renato Buzzonetti koos kahe arsti ja abilise Tobiana Sobodkaga ning kolm Jeesuse Pühima Südame ordu nunna. 4.–7. aprillil jättis paavstiga Vatikanis hüvasti hinnanguliselt 2 miljonit inimest. Johannes Paulus II maeti 8. aprillil Vatikani, millest kujunes katoliku kiriku rahvarohkeim üritus ajaloos.
Johannes Paulus II valitses 26 aastat 5 kuud ja 17 päeva. See oli pikim valitsemisaeg pärast Pius IX ja arvestades Peetruse traditsioonilist ametiaega Rooma piiskopina (25 aastat 4 kuud ja 7 päeva) võib Johannes Paulus II ametiaega pidada ajaloos pikkuselt Pius IX järel teiseks ametiajaks.
Johannes Paulus II oli surres vanim paavst pärast Leo XIII.
Johannes Paulus II kanoniseerimine
Johannes Paulus II kuulutati õndsaks 1. mail 2011 paavst Benedictus XVI poolt ja pühakuks 27. aprillil 2014 Franciscuse poolt. Õndsaks kuulutamise aluseks sai nunn Marie-Simon-Pierre'i tervenemine 2. juunil 2005 Parkinsoni tõvest. Tema beatifikatsiooniprotsessi alustati 13. mail 2006 kardinal José Saraiva Martinsi poolt 9. mail 2006 dateeritud dokumendi alusel. 28. juunil 2006 alustati protsessi ametlikku osa.
Paavstiga on seotud veel mitmed imeteod. Jose Heron Badillo paranes 1990 kehvveresusest, Colombia nunn Ofelia Trespalacios paranes paavsti õnnistusel tasakaaluhäiretest.
Benedictus XVI kuulutas Johannes Paulus II 19. detsembril 2009 austusväärseks (venerabilis) ja tunnustas 14. jaanuaril 2011 paavstile omistatud imetegu Marie-Simon-Pierre'i tervenemise osas. Paavst Franciscus kuulutas ta 27. aprillil 2014 pühakuks.
Harilik kibuvits
Kasvab kuni 2 m kõrguseks. Võrsed paljad, sageli vahakirmega. Liitlehe lehekesed teravatipulised, saagja servaga, pealt helerohelised, alt hallid. Ogad üksikult või paarikaupa lehtede alusel.
Õied heleroosad, ümbritsetud suurte sulgjate kõrglehtedega. Õieraod lühikesed. Tupplehed seest ja servalt karvased. Õitseb augustist septembrini.
Leidub puisniitudel, teeservades, parkides.
Lembit Remmelgas
Lembit Remmelgas (4. veebruar 1921 Jamburg, Venemaa – 25. juuli 1992 Tallinn) oli eesti kriitik, tõlkija ja stsenarist.
Ta lõpetas 1938. aastal Narva gümnaasiumi ja 1955. aastal NLKP KK Kõrgema Parteikooli Moskvas. Oli teises maailmasõjas Punaarmees, seejärel 1944–1953 ajakirjanik. Aastatel 1953–1960 ja 1976–1981 oli Remmelgas Eesti Kirjanike Liidu juhatuse sekretär, aastatel 1981–1983 Eesti Kirjanike Liidu juhatuse esimehe asetäitja. 1960. aastal kõrvaldati Remmelgas EKP Keskkomitee eestvõttel Eesti NSV Kirjanike Liidu juhatuse sekretäri ametikohalt. Lembit Remmelgas pidi uuesti lahkuma Eesti NSV Kirjanike Liidu ühe juhi, juhatuse esimehe asetäitja kohalt siis, kui 1983. aastal sunniti EKP Keskkomitee osavõtul Paul Kuusberg lahkuma esimehe kohalt.
Lembit Remmelgas oli NLKP liige aastatel 1943–1991.
Looming
Kirjanduskriitikuna, kes esindas marksistlikku vaadet, mõistis Lembit Remmelgas ühena esimestest 1950. aastate teisel poolel hukka nõukogude kirjanduses 1940.–1950. aastail võimutsenud vulgaarsotsioloogilise meetodi, nihilistliku suhtumise eesti kirjanduspärandisse, rahvuskultuuri mandunuks tunnistamise teesi ja kirjanike tagakiusamise kodanlikeks natsionalistideks tunnistamise alusel.
Lembit Remmelgas tõlkis ilukirjandust tšehhi, vene ja slovaki keelest.
Isalo rahvuspark
thumb|350px|Maastik Isalo rahvuspargis Isalo rahvuspark on rahvuspark Madagaskaril. Geograafilised koordinaadid on 22°37' S, 44°56' E.
Rahvuspargi pindala on 81 540 hektarit. Kõrgus merepinnast on 900 kuni 1082 m.
Nehatu–Loo–Lagedi tee
Nehatu–Loo–Lagedi tee (riiklik registreerimisnumber 11110) on kõrvalmaantee Jõelähtme vallas.
Isalo rahvuspark
Isola rahvuspargis on metsik lõhenenud mägimaastik sügavate kuristikega, kummalise kujuga kaljudega ning väljauhutud koobastega.
Nehatu–Loo–Lagedi tee
Tee pikkus on 4,0 km.
Isalo rahvuspark
Näha saab endeemseid taimeliike (paksjalg ja oja-raveenepalm), leemureid (kata, tuttsifaka), fossat, lühisababoad  Acrantophis madagascariensis.
Nehatu–Loo–Lagedi tee
Tee saab alguse Tallinna–Narva maantee kaheteistkümnendal kilomeetril Iru külas. Tee läbib Iru küla ja Loo aleviku. Tee lõpeb Lagedi–Kostivere tee teisel kilomeetril Loo alevikus. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 3 truupi.
Imperiali kvoot
Imperiali kvoot on kvoot, mida kasutatakse valimistel mandaatide jagamiseks. Seda kasutatakse kõige sagedamini üksiku ülekantava hääle meetodi puhul, kuid võidakse kasutada ka nimekirjavalimistel suurima jäägi meetodi puhul. Mandaatide jagamisel Imperiali kvoodi abil juhtub sageli, et valituks osutub mandaatide arvust suurem arv inimesi ning tulemust tuleb täpsustada teiste meetodite abil. Seetõttu kasutatakse seda meetodit harva.
Nehatu–Loo–Lagedi tee
Enne 2010. aastate alguses toimunud ulatuslikke tee-ehitustöid oli tee pikkus 3,9 km. Tee algusossa ehitati kaks ringliiklusega ristmikku.
Imperiali kvoot
Kvoot arvutatakse valemiga:
Nehatu–Loo–Lagedi tee
Teele jääb mõlemas suunas Loo tee bussipeatus (0,4...0,5 km), tee lõpus suunaga Loo poole ka Lagedi mõisa bussipeatus (4,0 km).
Imperiali kvoot
V – häälte koguarv S – mandaatide arv
Nehatu–Loo–Lagedi tee
Tee on asfaltkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus on esimesel 1,5 kilomeetril 3000...6000 autot ööpäevas, edasi 1000...3000 autot ööpäevas. Esimesel kilomeetril kiiruspiirangut ei ole. Loo aleviku tiheasustusega alal ja Lagedi–Kostivere tee ristmikul on kiiruspiirangud (70 ja 50 km/h). Tee on valgustatud algusest kuni 1,8 km-ni.
Imperiali kvoot
Annab parteidele suurima täisosa ja vähendab ülejäänuid kohti, kuid ei löö kohtade arvu lõhki. Meetod on kõige ebavõrdelisem valimismeetod. Üks väheseid riike, kus seda kasutatakse, on Ecuador. Näide: 4 kohta jaotada Partei A saab 500 häält Partei B saab 400 häält Partei C saab 300 häält Kvoot: 1200/(4+2)=1200/6=200 häält Partei A saab 2,5 kvooti Partei B saab 2 kvooti Partei C saab 1,5 kvooti Täiskohtade järgi: A saab 2, B saab 2 ja C 1 koha. Et 4 kohani viia, hakatakse ülejäägi järgi sõeluma. Aga kuna ülejääk on võrdne, siis varureeglite järgi otsustatakse kohtade saatus. Üks üldlevinum varumeede on kvoodi suurendamine nõnda, et valituks osutuks kohtade arvuga võrdne arv kandidaate. Ehk sisuliselt D'Hondti alternatiivprotseduur. Imperialist on ka võrdlusarvude meetod. , kus
S = 1 kõigil parteidel kohe alguses. V – häälte arv S – kohtade arv
Sri Rama Michael Tamm
Sri Rama Michael Tamm ehk Śrī Rāma Michael Tamm, ka Ramatamananda, lühendatult Ram (sünninimi Mihkel Tamm; 9. veebruar 1911 Elistvere – 22. november 2002 Boston) oli eesti päritolu müstik, advaita-vedaantat ja muid müstilisi õpetusi käsitlevate raamatute autor.
1956. aastal plaanis Tamm rännata jalgsi Eestist läbi Nõukogude Liidu Indiasse, kuid Eestis võeti talt ära pagulase pass. Ta ei saanud luba elada Tallinnas ning elas Tartus ja mujal väiksemates asulates. Kaasiksaarele Türi lähedal tuldi tema juurde õppima Nõukogude Liidust lähedalt ja kaugelt.
1981. aastal asus elama Ameerika Ühendriikidesse.
Poljarnõje Zori
Poljarnõje Zori on linn Venemaa Murmanski oblastis.
Rajatud seoses Koola AEJ ehitusega. Linna staatus 1991. aastast.
Ansfelden
Ansfelden on linn Austrias Ülem-Austria liidumaal.
Järve (Lääneranna)
Järve on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koonga valda.
Vene lühikarvaline kass
pisi| Vene lühikarvaline on üks vanemaid lühikarvalisi kassitõuge, keda on näitustel esitletud juba üle sajandi. Eelkõige on see tõug kuulus iseloomuliku topeltkarva poolest. Vaikse loomu ja hea käitumise tõttu on vene lühikarvaline ideaalne lemmikloom korteris pidamiseks. Intelligentse ja lojaalsena oli ta armastatud kaaslane nii Inglise kuninganna Victoria kui ka Vene tsaari Nikolai I õukonnas. Seda tõugu kassid on enamasti sinist, musta või valget värvi.
Tõustandard
Vene sinine on keskmist kasvu, sale ja nõtke, kuid samal ajal muskulaarne kass ­pikkade jalgade, pika saba ja kehaga. Isased kaaluvad kuni 5,5 kg, emaste kaal jääb 3–4 kg piiridesse. Sinist karva kasse võib leida ka teiste tõugude seast, nagu briti lühikarvaline, euroopa lühikarvaline, orientaal, korat ja chartreux, kuid vene sinine on siiski erinev teistest sinistest kassidest. Tema kasukas on tihe ja kohev ning aluskarva tõttu peab see hoidma kehast eemale. Iga karva ots on heledam, mis annab kasukale hõbedase läike (karva tüüpi nimetatakse “tipped”). Valget ei ole lubatud, samuti triipe, täppe ega laike. Kassipojad sünnivad vähemal või suuremal määral hele-tumehallitriibulistena, kuid kassi täisealiseks saades peab kasukas minema ühtlaseks halliks. Kasuka toon peab tõustandardi kohaselt olema keskmiselt hall. Vene sinise kassi silmad on rohelised, toon võib varieeruda parimal juhul smaragdrohelisest mereroheliseni, kuid kollane toon või kollase-rohelise üleminek silmades on taunitav. Silmad peaksid olema mandlikujulised ning asetsema üksteisest eemal. Peakuju on suhteliselt kandiline, pealagi lame, pea silmade kõrguselt lai. Profiil on sirge, lõug tugev, koon keskmise pikkusega. Vurrupadjad peavad olema domineerivad ning moodustama koos ülespoole hoidvate suunurkadega ilmeka naerunäo. Kõrvad on alt laiad, vähese karvaga ning valgust läbikumavad.
Iseloom
"Venelaste" iseloom tuleb kõige paremini esile oma pere seltsis. Nende jäägitut kiindumust oma pererahvasse või peremehesse on võõrastel raske mõista, kuna külaliste saabudes hoiavad vene sinised pigem ohutusse kaugusse ning sõbrunemine nendega käib nende endi seatud tingimustel. Tihti valib vene sinine “oma inimese”, kellest sammugi maha ei jääda, teistesse pereliikmetesse suhtub ta küll viisakalt, kuid teatava distantsiga. Vene sinine naudib rutiinset ja turvalist elukorraldust, seetõttu võivad nad võõras ümbruses, näiteks näitustel, häälekalt protesteerida ning luua seetõttu mulje, nagu oleks vene sinine tujukas ja agressiivne kass. Tegelikult on vene sinine malbe kaaslane ning tema pühendumist omanikule peab lihtsalt kogema, et seda uskuda. Võib-olla vene sinise eriline iseloom ja vajadus personaalse tähelepanu järele ei ole sellest tõust teinud kunagi moekassi, pigem on ta kass spetsiifilise maitsega inimesele. Vene sinine on nutikas ja kergesti õpetatav näiteks uksi avama ning mänguasju tagasi tooma. Probleemiks ei ole ka traksidega jalutamine, kui teda juba kassipojana nendega harjutada. Läbisaamine teiste kasside ja koertega on neil hea, kuid vene sinine ei ole kõige parem valik väga paljude kassidega majapidamisse.
1387
1387. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad - 1380. aastad - 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad
Aastad: 1382 1383 1384 1385 1386 - 1387 - 1388 1389 1390 1391 1392
Bürgerliches Gesetzbuch
BGB avaldatuna väljaandes "Reichsgesetzblatt" 24. augustil 1896.|pisi Bürgerliches Gesetzbuch ehk Saksa tsiviilseadustik (lühend BGB) on Saksamaa tsiviilkoodeks. BGB-d hakati välja töötama aastal 1881, 1. juunil 1896 võttis Riigipäev selle vastu. Keiser Wilhelm II kirjutas seadusele alla 18. novembril 1896 ning 24. novembril kuulutati see välja. BGB jõustus 1. jaanuaril 1900. Lisaks Saksamaa eraõiguse homogeniseerimisele, oli BGB juriidiliselt erakordselt progressiivne projekt.
BGB-d võeti paljude seadusõiguslike õigussüsteemide loomisel eeskujuks: lisaks Eestile ka näiteks Jaapani, Lõuna-Korea, Hiina vabariigi, Hiina rahvavabariigi, Tai, Brasiilia, Kreeka, Läti ja Ukraina. BGB on tugevasti mõjutanud ka 1907. aasta Šveitsi tsiviilkoodeksit, 1942. aasta Itaalia tsiviilkoodeksit, 1966. aasta Portugali tsiviilkoodeksit ning 1992. aastal reformitud Hollandi tsiviilkoodeksit.
2001. aastal avaldati BGB eestikeelne tõlge.
John Sheridan
John David Sheridan (surnud 2281) on väljamõeldud tegelaskuju, üks peategelasi ulmeteleseriaalis "Babylon 5".
Arno Pijpers
Koondise peatreeneri ametis oli tema eelkäijaks Tarmo Rüütli ja mantlipärijaks Jelle Goes.
29. detsembril 2007 sai ta Eesti Jalgpalli Liidu Kuldmärgi.
John Sheridan
Noorpõlv ja karjääri algus
Sheridan sündis Maal, Maa Alliansi diplomaadi pojana. Astunud sõjaväkke, tõusis Sheridan Maa kosmoselaevastikus lieutenant commander'i aukraadini. Talle pakuti esimese ohvitseri kohta laeval EAS Prometheus, kuid noormees loobus kohast laeva kapteni maine pärast, keda peeti hoolimatuks. EAS Prometheus oli laev, mis inimeste esimese kokkupuute ajal Minbari laevadega avas tule ja vallandas sellega Maa-Minbari sõja.
Arno Pijpers
Aastail 2005–2008 juhendas Kasahstani koondist, seejärel 2010. aastani töötas Venemaa jalgpalliklubi Peterburi Zenit duubelkoosseisu treenerina.
John Sheridan
Noorpõlv ja karjääri algus
Sõja ajal teenis Sheridan esimese ohvitserina Maa sõjalaeva EAS Lexington pardal. Kui laeva kapten Sterns ühe rünnaku ajal surma sai, organiseeris Sheridan kogu sõja ainsa Maa sõjalise võidu: mineeris asteroidi ning saatis välja võlts-hädasignaali. Kui Minbari lipulaev Must Täht hädasignaali peale saabus kerget saaki purustama, hävitas Sheridan vaenlased plahvatusega.
Pärast sõda sai Sheridan sõjalaeva EAS Agamemnon komandöriks, ning juhtis uurimis- ja diplomaatilise eesmärgiga retki. Kui valiti jaama Babylon 5 komandöri, oli Sheridan üks kandidaatidest. Ent kuna kandidatuur tuli kooskõlastada ka minbaridega, eelistasid nood Jeffrey Sinclairi. Maa Alliansi president Luis Santiago hoidis Sheridani varumehena, kui Sinclairiga peaks midagi juhtuma.
Esimene aasta Babylon 5 komandörina
Kui Sinclair määrati 2259. aasta jaanuaris suursaadikuks Minbarile, suunati Sheridan jaama ülemaks. Tema esimene ülesanne oli teha kahjutuks Minbari sõjalaev Tragati, mis oli Joone lahingu ajal kaduma läinud. Sheridani ei võetud minbaride pool algul jaama komandörina hästi vastu. Paljud sõdalaste kasti liikmed hüüdsid teda "Tähetapja".
Arno Pijpers
On töötanud ka jalgpalliametnikuna, juhtides 2005. aastal FC Utrechti jalgpalliosakonda.
2010. aasta aprillis astus Pijpers klubi Willem II peatreeneri ametikohalt kohalt südameprobleemide tõttu tagasi.
John Sheridan
Esimene aasta Babylon 5 komandörina
Järgnenud aasta jooksul paiskus Sheridan järjest ühest kriisist teise. Narni-Centauri halvenenud suhted jõudsid sõjani. Sheridan pidi lahendama ka Drafa katku probleemi, mille olid jaama toonud Markabi rassi esindajad.
Katie Couric
Katherine Anne Couric (sündinud 7. jaanuaril 1957 Virginias Arlingtonis) on Ameerika Ühendriikide ajakirjanik.
John Sheridan
Esimene aasta Babylon 5 komandörina
Varjud olid naasnud ja aitasid centauridel võita narne. Rünnakus Narni koduplaneedi vastu kasutati massihävitusrelvi. Narnid kapituleerusid.
Nagu seda poleks veel olnud küllalt, leidis Sheridan, et president Morgan Clark muutis Maa Alliansi tasapisi diktatuurirežiimiks. Sheridan avastas, et Öövalve, natside SA või Gestapo sarnane organisatsioon, oli värbanud oma ridadesse enamiku jaama julgeolekumeeskonnast.
Katie Couric
Courici isa oli prantsuse päritolu, ta töötas suhtekorraldajana ja Atlanta ajalehe The Atlanta Journal-Constitution uudistetoimetajana. Ema oli juudi päritolu koduperenaine, kes aeg-ajalt kirjutas ilukirjandusteoseid. Ta õppis Jamestowni algkoolis, Williamsburgi põhikoolis ja Arlingtoni Yorktowni keskkoolis. Keskkoolis kuulus ta ergutuskoori.
John Sheridan
Esimene aasta Babylon 5 komandörina
Kui Sheridan üritas aidata üht sõjast pääsenud Narni laeva, ründasid centaurid Babylon 5t. Esimesena tule avanud Centauri alus hävitati lahingu käigus. Samal ajal pidas Clarki režiim Centauri Vabariigiga kõnelusi mittekallaletungileppe üle. President ja peastaap andsid Sheridanile käsu kas centauride ees vabandada, või tagasi astuda. Sheridan otsustas vabandada. Centaurid korraldasid Sheridanile atentaadi, ning teda päästis üksnes Vorloni suursaadik Koshi sekkumine.
Katie Couric
Couric sai tuntuks, kui intervjueeris sukkpüksteskandaali sattunud USA asepresidendikandidaati Sarah Palini. Seda intervjuusarja vaatas rohkesti inimesi ning arvatakse, et Paliniga tehtud intervjuu võib olla üks põhjuseid, miks John McCaini presidendiks ei valitud. Intervjuudes jättis Palin vastamata teinekord tühisena tunduvatele küsimustele, näiteks missuguseid ajalehti ta loeb ja mis pani teda huvituma välispoliitikast. Kommentaatorite sõnul ei olnud Couric Palini suhtes vaenulik ega kiuslik, lihtsalt Palin ise tegi ennast naeruväärseks.
John Sheridan
Esimene aasta Babylon 5 komandörina
Pärast Narni allaandmist avaldas Minbari saadik Delenn Sheridanile, et kosmosejaamas tegutsevad talle alluva Minbari salaorganisatsiooni Vahid liikmed, ning tegi ettepaneku juhtida Vahte[[ üheskoos.
Teine aasta Babylon 5 komandörina
Oma teise aasta algul Babylon 5 komandörina sai Sheridan enda kasutusse Minbari uue "Valge Täht" klassi tähelaeva. Selle abil korraldas Sheridan missiooni Centauri poolt sissepiiratud Vahtide väljaõppekeskuse vabastamiseks blokaadist.
Katie Couric
Couric eelistab kanda lühikest seelikut, see on tema firmamärk. Ta ei eralda iseend ja intervjueeritavat raske lauaga, ei varja intervjuu ajal oma jalgu.
John Sheridan
Teine aasta Babylon 5 komandörina
Samuti selgus, et Maa diktaatorist president Clark üritab enda valdusse saada Varjude tehnoloogiat. Sheridan võttis taas "Valge Tähe" ning hävitas Jupiteri kuult leitud Varjude laeva, mida Clarki mehed ebaõnnestunult üritasid kontrolli alla saada. Kuid "Valge Täht" sattus Maa laevastiku rünnaku alla ning suutis põgeneda vaid üle noatera.
Katie Couric
Katie Couric abiellus 1989. aastal Jay Monahaniga. Neil on tütred Elinor (sündinud 1991) ja Caroline (1996).
John Sheridan
Teine aasta Babylon 5 komandörina
Clark kuulutas Maal ja kogu Alliansis välja sõjaseisukorra. Sheridan pidi tegema näo, et mängib sellega kaasa. Sõjaseisukord hakkas kehtima ka Babylon 5 jaamas. Jaama turvameeskonnas pidi toimuma puhastus - alles jäeti üksnes Öövalvesse kuuluvad või sellega ühinevad liikmed.
Sheridan sai aga poolehoidjatelt Maal vihje, et vastav käsk on antud juriidiliselt ebakorrektselt, ning seda ära kasutades meelitas Öövalve turvameeskonna lõksu. Tal õnnestus enamik kohalikust Öövalvest arreteerida. Jaama asusid turvama Narni esindajad.
Katie Couric
1998. aastal suri Jay 42-aastaselt jämesoolevähki ning sellest ajast on Couric teinud vaatajate seas selgitustööd jämesoolevähi tekke riskide kohta. Sellega on ta suurendanud USA-s jämesoolevähiuuringutel käinud inimeste hulka. 2001. aastal suri tema 10 aastat vanem õde Emily, kes oli USA Esindajatekoja saadik, kõhunäärmevähki. Katie oli väga aktiivne NHL-i kampaanias "Hoki vähi vastu". 2005. aastal avaldas ta saates omaenda mammogrammi, lootes edendada võitlust rinnavähiga. Tegevuse eest vähivastases võitluses nimetati ta UNICEFi hea tahte saadikuks.