cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zog I
Zogistlik tervitus oli ettepoole suunatud väljasirutatud peopesa südame kohal. Zog kuulutas end Skanderbegi järglaseks. Ta kogus inimestelt kuldmünte ja kalliskive ning maksis nende eest paberraha või müntidega, kehtestades esimese ametliku Albaania valuuta. Kuninga majapidamise kulud moodustasid 2% riigieelarvest, mis ei olnud võrreldes Euroopa õukondadega siiski väga palju. Teised Euroopa monarhid peamiselt eirasid teda.
Zogu režiim tõi Albaaniasse näilise stabiilsuse. Ta püüdis jagu saada teeröövlitest ja rajada haridussüsteemi. Ühtlasi suurenes riigi sõltuvus Mussolini Itaaliast. Albaaniast sai Itaalia tugipunkt Balkani poolsaarel. Itaalia sai enda kätte kontrolli Albaania rahanduse ja sõjaväe üle. 1932 püüdis Zog edutult Mussolini mõjule vastu hakata. Majanduskriisi ajal pidi Albaania vilja importima. Paljud albaanlased emigreerusid.
1934, kui Zog püüdis Itaalia mõju suurenemist takistada, ilmusid Durrëse alla Itaalia sõjalaevad, nii et Zog oli sunnitud itaallastele alluma.
Zogi valitsemise ajal Albaania majandus edenes ja võeti kasutusele moodne õigussüsteem.
Aprillis 1938 abiellus moslemist Zog orvuks jäänud katoliiklasest Ungari krahvinna Geraldine Apponyi von Nagy-Appony'iga (sündinud 1915), kelle ema oli ameeriklane. 5. aprillil 1939 sündis kroonprints Leka.
25. märtsil 1939 esitas Rooma Tiranale ultimaatumi, nõudes, et see nõustuks Albaania minemisega Itaalia protektoraadi alla. Ettekääne oli, et Albaania kuritarvitab Itaalia raha. Kuningas Zogu keeldus vastutasuks Albaania täieliku ülevõtmise ja koloniseerimise eest itaallaste poolt raha vastu võtmast. Teise variandi järgi pakuti talle ühe Itaalia kindrali poolt formaalse kuningliku staatuse säilimist. Varem oli Zog keeldunud legaliseerimast fašistlikku parteid.
Kuningas püüdis aega võita. Aprilli alguses algas Albaanias mobilisatsioon. Zog esitas 5. aprillil abipalve demokraatlikele riikidele ja 6. aprillil Balkani Antandile.
7. aprillil 1939 sisenesid Albaaniasse Itaalia väed. Riigist sai protektoraat Itaalia kuninga Vittorio Emmanuele III võimu all.
Kohe pärast Itaalia vägede sisenemist saatis kuningas Zog oma abikaasa ja vastsündinud poja kiirabiautoga Kreekasse. Kui perekond oli kindlas kohas, edastas kuningas peaministri residentsist raadio teel üleskutse "võidelda viimse veretilgani meie iseseisvuse kaitseks". Seejärel võttis ta kaasa suure osa riigikassast (10 kasti Albaania kullavarusid) ning põgenes ratsa Kreekasse. Kuninga enda suur varandus oli hoiul Šveitsi ja Inglismaa pankades. Kuningale järgnes 115 õukondlast, kes kandsid kullakaste.
Kreekasse ei tahtnud nad jääda, et Mussolini ei teeks neid võõrustanud Kreeka kuningale etteheiteid. Kreekast Londonisse Ritzi hotelli jõudmiseks tuli läbida Türgi, Rumeenia, kus kuningas Carol neid vastu võttis, Poola, Baltikum, Rootsi, Holland, Belgia ja Prantsusmaa. Nad seadsid end sisse Pariisi piirkonnas Maye' lossis ja Mesnil-Saint-Denis' lossis, kuid olid sunnitud põgenema sakslaste eest, kes olid selleks ajaks juba tunginud Belgiasse. Kuninglik perekond ja õukond hakkasid kolme limusiiniga lõuna poole liikuma, liitudes teiste põgenike aeglase vooriga. Pärast Saksa pommituslennukite tule alla sattumist hargneti ning taasühineti Bordeaux's, kust 1940. aasta hilissuvel saadi ümberpiiratud sadamast viimase laevaga Liverpooli ja sealt rongiga Londonisse.
Londonis kuulus kuninga kaaskonda 30 inimest, sealhulgas tema kuus õde. Kogu sõja ajaks jäid nad Inglismaale. Ritzi hotellist kolisid nad Parmoor House'i, maamajja, mille nad rentisid Buckinghamshire'is Chilternsis.
Teise maailmasõja ajal olid eriti Põhja-Albaania vastupanurühmad ametlikult rojalistlikud. Pärast 1942. aastat jätsid vabariiklikud vastupanurühmad need varju. Zog püüdis Winston Churchilli veenda, et see teda Balkani rindele saadaks. Ent Briti valitsus toetas kommunistlikke partisane.
Pärast sõda püüdis Zog troonile tagasi tulla, kuid kommunistid Enver Hoxha juhtimisel kuulutasid välja rahvavabariigi. 2. jaanuaril 1946 loobus Zog ametlikult troonist, kuigi ta tegelikult trooninõudlusest ei loobunud.
Kui sai selgeks, et USA ja Briti abi puudumise tõttu Albaaniasse naasta ei õnnestu, asus perekond Egiptuse õukonna ametlikul kutsel elama Egiptusesse. Algul elati ühes Giza hotellis püramiidide lähedal, hiljem asuti elama villasse Aleksandria moodsas Ramlehi linnaosas. Aleksandrias elas teisigi endisi monarhe juurde, kellele kuningas Faruk oli varjupaika pakkunud. Läviti Bulgaaria kuninga Simeon II ja Itaalia kuninga Vittorio Emmanuele III perekonnaga.
Kuningas palkas lisaks sekretärile õukonnaministri, kes tegeles protokolliga. Majas oli palju teenijaid, ihukaitsja ja autojuht. Tegeldi Albaania vabastamise plaanidega ning mängiti tinglike panuste peale kaarte. Kuningas Faruki igakuiste külaskäikude ajal mängiti raha peale.
Briti valitsus võttis lõpuks ette operatsiooni Enver Hoxha kukutamiseks, mis aga ebaõnnestus Kim Philby reetmise tõttu.
Kui Gamal Abdel Nasser Faruki juulis 1952 sõjaväelise riigipöördega troonilt tõukas ja viimane Egiptusest lahkus (kuninganna vaatas Aleksandrias binoklist Faruki tema jahi pardal), kolis Zog, kelle tervis oli halb, oma perekonna ja kaaskonnaga Prantsusmaale Prantsuse Rivierasse.
Zogi püüti kokku 55 korda mõrvata. Ta suri pärast 10 aasta pikkust rasket haigust Prantsusmaal Suresnes'is 9. aprillil 1961 vähktõppe. Enne surma määras ta oma järglaseks poja Leka.
Matustel oli sadu Albaania pagulasi. Kuningale pandi hauda kaasa kotike kodumaa mullaga, mida Geraldine oli kaasas kandnud. Ta maeti Thiais' surnuaia islami ossa.
Kuninganna Geraldine suri 2002.
Pärast sotsialistliku režiimi kokkuvarisemist tuli Zogi poeg Leka 1997 Albaaniasse tagasi. Referendumil lükkas rahvas monarhia tagasi.
Isiklikku
Enne abiellumist olevat kuningas tegelnud põhiliselt pokkerimänguga ja suitsetanud 150 lõhnasigaretti päevas.
Geraldine'i sõnul oli Zog nende esimese kohtumise ajal 1937. aasta lõpus nägus mees, kellel olid läbitungivad sinised silmad ning kes kandis laitmatut valget aukoloneli mundrit. Tal olid väikesed pigimustad vuntsid, mille üle ta oli väga uhke.
Kui kuninglikku perekonda sõja ajal Inglismaal külastas suure Albaania sõbra Aubrey Herberti poeg Auberon Herbert, jäi talle mulje, et kuningas Zog, keda Aubrey Herbert oli kunagi nimetanud Shakespeare'i lugejaks ja tubliks võitlejaks, ei teinud midagi peale oma majesteetlikkuse hellitamise ja pisikeste Pariisi stiilis jalutuskäikude.
Geokronoloogiline üksus
Geokronoloogiline üksus on ajavahemik geoloogilises ajas.
Geokronoloogilistele üksustele vastavad kronostratigraafilised üksused ehk kivimkompleksid, mis on selle ajavahemiku jooksul tekkinud. Erinevalt kronostratigraafilisest üksusest ei ole geokronoloogiline üksus mitte midagi materiaalset, vaid lihtsalt ajavahemik. Geokronoloogiliste üksuste piirid paneb paika vastav kronostratigraafiline üksus. Ajaline ulatus aastates on määratud hiljem isotoopgeoloogia ning geokronoloogia arenedes. Seetõttu ei ole geokronoloogiliste üksuste vanused mitte fikseeritud ja ümmargused, vaid pidevalt täpsustatavad arvud. Geokronoloogilistel üksustel ning vastavatel kronostratigraafilistel üksustel on sama nimi. Näiteks Siluri ladestu kivimid moodustusid Siluri ajastu jooksul.
Geokronoloogilised üksused alates suurimast: eoon, aegkond, ajastu, ajastik, iga.
Geokronoloogiliste üksuste nimed kirjutatakse alati suure tähega.
660
660. aasta
Aastakümned: 610. aastad 620. aastad 630. aastad 640. aastad 650. aastad - 660. aastad - 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad 710. aastad
Aastad: 655 656 657 658 659 - 660 - 661 662 663 664 665
Tomi Rahula
Lapsepõlv ja muusikaharidus
Lapsena laulis Tomi Rahula RAM-i Poistekooris ja Tallinna Poistekooris. Ta on õppinud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias elektronmuusikat professor Lepo Sumera juures ning koorijuhtimist professor Kuno Arengu ja dotsent Jüri Rendi juures. 2002/03. õppeaastal õppis ta koorijuhtimist Helsingi Jean Sibeliuse nimelises Muusikaakadeemias professor Matti Hyökki juures.
Töö televisioonis
Tomi Rahula on osalenud paljude televisiooni muusikasaadete (nt “Tähed muusikas”, “Su nägu kõlab tuttavalt”, “Me armastame Eestit”, “Laula mu laulu”, “Ärapanija”, “Eesti otsib superstaari”, “Väikesed hiiglased” jne) tegemises.
Juunist 2018-2023 oli ta Eesti Rahvusringhäälingus Eesti Laulu peaprodutsent.
Töö dirigendina
Tomi Rahula oli aastatel 2000–2002 Soome Poistekoori peadirigent. Ka 2012. ja 2013. aastal toimunud Popkooripeol dirigeeris ta mitut laulu.
Tallinna Poistekoor
Rahula on Tallinna Poistekoori dirigent ja kontsertmeister. Koori koduleht lubab koori igapäevakõnes nimetada lausa Rahulate poistekooriks. Tomi Rahula koos ema Lydia Rahulaga pühendavad suure osa oma tähelepanust muusikat ja koorilaulu õppivatele poistele. Tomi on sama koori vilistlane.
Tallinna Poistekoor (ja selle meeskoor) on Tomi Rahula dirigeerimisel võitnud järgmised auhinnad:
Esinemised meedias ja ansamblites
Aastatel 2007–2010 oli Rahula saates "Tähed muusikas" klaverimängija ja meeskonna kapten.
2010–2012 tegi Tomi Rahula koos Stig Rästaga muusikaprojekti Outloudz. Nad saavutasid konkursil Eesti Laul 2011 teise koha.
Teosed
Tomi Rahula on üks 1998. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Birminghamis esitatud laulu "Mere lapsed" autoreid.
Rahula on kirjutanud Eesti Jalgpalli Liidu hümni "Võiduhüüd", mille tekstis on kasutatud Marie Underi ja Karl Eduard Söödi loomingut. Teos on kirjutatud orkestrile, segakoorile ja poistekoorile. Teose salvestamist saab kuulata ja vaadata ERR kodulehelt.
Tuntuks on saanud Tomi a cappella kooriteosed, mis on jäädvustatud CD-l "Ave Maria".
2013. aasta juunis valminud "Räägi tasa minuga" on salvestatud ka Tallinna Poistekoori 25. aastapäeva CD-le.
Koos Margus Piigi ja Anni Rahulaga kirjutatud laul "Feel Me Now" sai lauluvõistlusel Eesti Laulu 2017 viienda koha. Laulu esitas Liina Ariadne Pedanik.
Sportlaskarjäär
Tomi Rahula on alates 2011. aastast ka litsentseeritud jalgpallikohtunik.
2011. ja 2012. aastal autasustas Eesti Jalgpalli Liit Tomi Rahulat kümne aktiivsema kohtuniku kategoorias teise koha saavutamise puhul. Tomi Rahula vilistas oma esimesel hooajal 72 mängu.
2013. aastal pani Rahula EJL galaks kokku ka Eesti Jalgpalli Unistuste Bändi.
Isiklikku
Tomi Rahula on Tõnis ja Lydia Rahula poeg. Tomi Rahulal on vanem õde Teve.
1997. aastast oli Tomi Rahula abielus laulja Ithaka Mariaga, neil on 2002. aastal sündinud tütar Agathe Vega Rahula.
A. Le Coq Arena
A. Le Coq Arena (endise nimega Lilleküla jalgpalli staadion) on Eesti jalgpallikoondise, Tallinna FCI Levadia ja Tallinna FC Flora jalgpalliklubide 2001. aastal Tallinnas avatud kodustaadion.
Staadion mahutab 14 336 pealtvaatajat, millele lisanduvad kohad staadioni III korrusel asuvates VIP-loožides.
Staadioni arhitekt on Haldo Oravas. Ehitis jäi 2001. aastal projekti järgi lõpuni ehitamata.
2015. aasta septembris otsustas valitsus eraldada riigieelarvest viis miljonit eurot Lilleküla jalgpallistaadioni juurdeehitise rajamiseks, mis suurendas istekohtade arvu 15 000-ni ja võimaldab seal korraldada 2018. aasta UEFA Superkarika finaalmängu. Lisaks istekohtadele ehitati staadionile põhjatribüüni katus ja fassaadhoone ning tehti kapitaalremont.
Staadioni aadress on Jalgpalli 21, 11312 Tallinn.
Lilleküla jalgpallikompleksi kuuluvad veel staadioni kõrval olevad Sportland Arena, Nike Arena ja A. Le Coq Arena sisehall. Lisaks veel FC Flora Lilleküla väljakud (kaks täismõõtmelist pärismuruväljakut), mis kuuluvad Tallinna FC Florale.
Tomi Rahula
Isiklikku
2017. aasta mais ilmus Anni ja Tomi Rahula raamat “Tule meie juurde”, mille kirjutas Piret Kooli ning mis käsitleb kunstliku viljastamise muresid ja normaalsust ning räägib suhte hoidmise tähtsusest.
Tomi tähtkuju on skorpion.
A. Le Coq Arena
Ajalugu
Peale jalgpallivõistluste on staadionil peetud ka kontserte ja ERGO maailmamänge.
Eesti valitsus soetas 2004. aastal 70,5 miljoni krooniga 35 protsenti staadionist, kuid 2006. aastal ostis FC Flora riigi osaluse uuesti välja. Praegu kuulub staadion Eesti Jalgpalli Liidule.
Eesti jalgpallikoondis
Selles tabelis on kõigi Eesti jalgpallikoondise A. Le Coq Arenal peetud mängude statistika teiste jalgpallikoondistega ajalises järjekorras, st kõigepealt Eesti esimene vastane Holland ja viimasena uusim vastane Maroko. Lisatud on peetud mängude, Eesti vaatenurgast võitude (+), viikide (=) ja kaotuste (–) arv ning väravate vahe. Tabeli lõpus on paksus kirjas kõigi Eesti mängude koondnäitajad. Tabel uuendatud seisuga 15. oktoober 2020.
Hendrik Relve
Elukäik
1966. aastal lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli, 1971. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsainseneri erialal, 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.
Aastatel 1972–1978 töötas ta Eesti Metsakorralduskeskuses taksaatorina, seejärel Eesti koolimetskondade juhendajana. 2002–2015 oli ta ajakirja Eesti Mets peatoimetaja.
Alates 1975. aastast on temalt ilmunud aimeartikleid, ta on esinenud raadio- ja televisioonisaadetes ning kirjutanud populaarteaduslikke raamatuid ja õpikuid. Ta on 2001. aastast Vikerraadio saatesarja "Kuula rändajat" autor.
Ta on mõõtnud ja kirjeldanud sadu Eesti põlispuid ning rännanud kümnetes maades kõigil mandritel.
Looming
pisi|Hendrik Relve annab autogramme oma raamatusse "Minu elu uhkemad loomad" [[Viru Keskuse Rahva Raamatus Foto: Ave Maria Mõistlik, 10. september 2020 ]]
Filmid
"Metsa poole" (2013, filmi autor)
Isiklikku
Tema ema oli Olga Relve.
Spartak
Spartak võib tähistada:
Eduard Hämäläinen
Eduard Hämäläinen (sündinud 21. jaanuaril 1969 Karagandõs Kasahstanis) on Valgevene ja Soome endine kergejõustiklane (kümnevõistleja).
Maailmameistrivõistlustel
1993 hõbemedal (8724) 1995 hõbemedal (8489) 1997 hõbemedal (8730)
Euroopa meistrivõistlustel
1998 hõbemedal (8587 )
Tharapita
Tharapita (ehk Tarapita, Taarapita) on Henriku Liivimaa kroonikas nimetatud saarlaste jumal. Tharapitat on peetud liitsõnaks, mille esimest poolt tõlgendatakse tavaliselt nimena Taara, teise poole tähenduse osas uurijatel üksmeelt pole. Mõned autorid on Tharapitaga seostanud Kaali meteoriidi langemist, 8. sajandi allikas mainitud Taraconta saart, ühes 13. sajandi saagas mainitud Rügeni jumalust Turupit ja Lääne-Eesti rahvapärimuse Toorut. Ärkamisajal loodud pseudomütoloogia kohaselt oli Taara üks eestlaste tähtsamaid jumalaid, selle pinnalt loodi 1920. aastatel ka Taara usk.
Henriku Liivimaa kroonika
Esimesel korral nimetab kroonika Tharapitat Virumaa mäel (selleks on peetud Ebavere mäge või Vaivara Sinimägesid) sündinud saarlaste suureks jumalaks, kes lendas sealt Saaremaale:
Järgneval neljal korral nimetataksegi teda saarte kontekstis: 1227. aasta Muhu ja Valjala linnuste piiramiste ja järgnenud ristimisega seoses, mil Tharapita olevat välja visatud:
Thor avita
Nime Tharapita tõlgendamine kui "Thor avita", osutusega põhjagermaani jumalale Thorile, pärineb 17. sajandist ja see püsis valitsevana kogu 18. sajandi. Teadaolevalt esitas selle idee esimesena Thomas Hiärne 1670. aastal ("Thor awita või auta"). Sama tõlgendust kordasid nt Christian Kelch (1695), Henriku kroonika esimene ladinakeelne väljaanne (1740), Johann Gottfried Arndt Henriku kroonika saksakeelses tõlkes (1747), August Wilhelm Hupel (1774), Garlieb Merkel (1798), Carl Feyerabend (1801), Georg Magnus Knüpffer (1836).
Tharapilla
Henriku Liivimaa kroonika esimene avaldaja Johann Daniel Gruber (1740) arvas, et Tharapita tuleks pigem lugeda Tharapilla, nähes seal eesti keele sõnu tara ('aed') + pila ('ahv') – see viitavat rootslaste aiavalvuri (Hortorum custos) tüüpi jumalale. Seda ideed kordasid Johann Gottfried Arndt (1747) ja kroonika hilisemas väljaandes ka August Heinrich Hansen (1857). Johann Leonhard von Parrot tõlgendas Thara + pilla’t keldi vastetele tuginedes suureks linnuks, kes lendas Virumaalt Saaremaale. Hiljem on neid peetud väärtõlgendusteks.
Jacob Grimmi "Saksa mütoloogia" (1883) ja Charles de Kay raamatu "Linnujumalad" ("Bird Gods", 1898) kaudu levis laiemalt tõlgendus, et Tharapita on trükiviga ja korrektne vorm on Tharapilla (Tharapila), mis märkivat eesti keeles öökulli või täpsemalt kassikakku. Urmas Sutrop märgib, et seda versiooni võiks toetada ka Tharapita lend Saaremaale ja Breemeni Aadama kirjeldus, mille kohaselt Aestlandi saare elanikud austavad draakoneid ja linde ning ohverdavad neile elusaid inimesi. Siiski ei pea see käsitlus Sutropi hinnangul paika, kuna eesti sõna tarapöll (< tarhapöllö) on hilisem laen soome keelest.
Püha Thara
Heidelbergi ülikooli professor Franz Joseph Mone leidis oma 1822. aasta Põhja-Euroopa rahvaste paganlike usundite ülevaates uue lugemisviisi – Thara-pyhha ('püha Thara'), sidudes selle Thoriga. Etnoloog Ants Viires on Mone ülevaadet nimetanud meelevaldseks. Ka teised hilisemad autorid on seda tõlgendust alusetuks pidanud.
Taaripütt
Saaremaa kirjamees Johann von Luce (1827) pakkus välja võimaluse, et Tarapita tuleb kirjutada Tara pütta ehk 'taaripütt'. Hilisemad autorid on sedagi tõlgendust alusetuks pidanud. Samas jumala enda nimi oli von Luce arvates siiski Taar ja ta võrdles seda Thoriga.
Taara
Friedrich Robert Faehlmann ja Friedrich Reinhold Kreutzwald alustasid 1840. aastatel edukalt nimekuju Taara populariseerimist. Ants Viirese arvates tugines see küll kõige küsitavamatele ja hiljem hüljatud tõlgendustele Tharapilla, Tharapyhha ja Tara pütta, kuid otsustavaks võis saada Kadrina pastori ja rahvaluulekoguja Arnold Friedrich Johann Knüpfferi selge ja veenev käsitlus, kus ta tõi Thori kõrval jumala nimena esile ka Tara. Knüppfer pidas nime laenamist skandinaavlastelt kahtlaseks ja pakkuse esimesena välja võimaliku soome-ugri algupära. Taarat eelistades vabaneti ühtlasi variandi Taar lõppvokaalita skandinaaviapärasusest. Nime Taara kasutamine levis kiiresti ja 19. sajandi teisel poolel aktsepteeriti seda teaduses juba üldiselt, ehkki kohati kasutati ka lõppvokaalita varianti Taar. Ka 20. sajandil jäi valitsevaks vormiks Taara.
Alates Oskar Looritsa 1932. a kirjutisest on osa autoreid avaldanud kahtlust, kui kindlalt Tharapitat Taarana (või Thorina) ikkagi võimalik tõlgendada on. Ivar Paulson (1970), Evald Tõnisson (1982) ja Enn Tarvel (1982) on Taarat pidanud vaid oletuslikuks nimevormiks. Ants Viirese (1990) hinnangul on nimekuju Taara täiesti meelevaldne ja pigem võiks eelistada nime Taar. Keeleteadlane Urmas Sutrop (2002) on Henriku kroonika teksti analüüsides jõudnud siiski seisukohale, et nime Tharapita algusosa eestipärane hääldus on ikkagi taara, kui aga jäljendati püüdlikult Thori nime, siis tʰaara. Kuna lõpukadu polnud eesti keeles 13. sajandil veel toimunud, oli nimetav kääne tema meelest just Taara, mitte Taar.
Nime päritolu
Nime Taara enda päritolu kohta on välja pakutud mitmeid seletusi. Ühe tõlgenduse kohaselt järgi pärineb Taara Skandinaavia piksejumalast Thorist või on sellega vähemalt kuidagi seotud. Sel seisukohal on olnud muuhulgas Eduard Pabst (1867), Jaan Jung (1883), Matthias Johann Eisen (1889), Leopold von Schroeder (1893), A. Winter (1898), Oskar loorits (1932), Aliise Moora (1956), Evald Tõnisson (1982), Paul Alvre (1984). Urmas Sutrop peab Taara laenamist Thorist (Þórr’ist) võimalikuks, ent mitte eriti usutavaks, sest viimane lõpeb ainsuses alati konsonandiga, sõna mitmusevormi laenamist peab ta aga ebatõenäoliseks. Laenusuund ei saanud olla ka vastupidine, sest Thoril on indoeuroopa etümoloogia. Kuna Þórr’i vanem vorm on Þunarr, siis juhul kui Taara on põhjagermaani laen, ei saa see olla väga vana. Thori versiooni vastu räägib Sutropi arvates ka asjaolu, et kroonika kutsub Tharapitat saarlaste, mitte skandinaavlaste jumalaks.
Link
Link on mitmetähenduslik sõna:
Tharapita
Nime päritolu
Nime soome-ugri algupära võimaluse käis esimesena välja Arnold Knüppfer (1836). Uuesti tõstatas selle idee Nikolai Anderson (1879), kelle seisukohta pooldasid nii Leopold von Schroeder (1893) kui Leo Meyer (1898). Soomeugri päritolu on toetanud ka nt Villem Reiman, Heinrich Prants ja Uku Masing. Taaraga oletatavalt seostuvate soome-ugri paralleelidena on välja toodud handi ja mansi sarnase nimega taevajumal Toorem, saami keelte pikset tähistav Tiirmes (Diermes, Dierbma) ning lõunasamojeedi karagassi keele taevast ja teatud jumalat tähistav sõna teere või tere.
Jaan Jung on välja pakkunud mõtte, et Taara tuleb (osutades väidetavatele Taar paralleelnimedele Vanaisa ja Vanataat ning rahvapärastele vanamehe nimetustele "vana tarik", "vana taara") vene sõnast старик. Suuremat avalikkuse huvi tema idee pole saavutanud. Ants Viires juhib tähelepanu, et ka isahane on "vanaks taaraks" kutsutud ja see osutab pigem taaruvale kõnnakule, mitte aga mütoloogiale.
Uku Masing on Taarat teiste seas võrrelnud ka sumeri sõnaga di(n)gir ja polüneesia jumalaga Tangaroa, oskamata küll hinnata, kas Taara on nendega kuidagi seotud. Urmas Sutrop on taolisi spekulatsioone kommenteerides öelnud, et kuna jumalate arv maailmas on palju suurem kui inimkeeles kasutatud häälikute arv, siis on juba puhtalt juhuse tõttu sarnaseid jumalanimesid paljudes maailma paikades. Seetõttu peab ta Taara päritolu selgitamisel võimalikuks jätta kõrvale võrdlused kaugemate kohtade ja keelte jumalatega.
Taara avita
Taara nimest lähtudes on Tharapitat alates Carl Robert Jakobsonist ja Jakob Hurdast sageli tõlgendatud appikutsena "Taara a(b)ita (avita)". Tharapita appikutsena tõlgendamist põhjendatakse tavaliselt sellega, et labiaalid p ja v võivad kergesti teineteiseks üle minna. Paul Alvre arvates kõlas käskiva kõneviisi a(b)ita tol ajal tõenäoliselt aβiṫtak. Oskar Loorits on selle tõlgenduse tõepära kinnitusena näinud sõna aituma (algvorm aita jumal), sarnaselt läti sõnaga paldies ja vene sõnaga спасибо. Ants Viirese hinnangul Henriku Liivimaa kroonikast otseselt siiski ei ilmne, et Tharapita oleks sõjahüüd olnud. Urmas Sutrop on tähendusvariandi "Taara avita" kõrvale jätnud.
Taara pikne
Lennart Meri on väitnud, et Taarapita tähendab "Taara pikne". Seda võimalust analüüsinud Urmas Sutrop peab siin omastavas käändes Taarat probleemseks. Mitmete uurijate meelest oli 13. sajandi alguse keeles omastava käände lõpp -n ja kroonikas oleks sel juhul pidanud olema nimi Tharanpita. Samuti pole "Taara pikne" jumala nimi, vaid see osutab tema atribuudile. Kui Taara on selles väljendis nimetavas käändes, siis tähendaks see tundmatu seletamist tuntuga, st Skandinaavia Thorile-Taarale on nime arusaadavaks tegemiseks lisatud tõlge "pikne": "Taara, Pikne" ehk "Thor-pikne" ehk sisuliselt "Pikne, Pikne". Seda on Sutrop pidanud väheusutavaks, kuna siis oleks tegu skandinaavlaste jumalaga, kroonika iseloomustab teda aga saarlaste jumalana. Sutrop juhib tähelepanu sellele, et üheski "pikse" (varane kuju "pit-ke-ne") sünonüümsõnas pole toimunud muutust tk : tt, küll aga tk : kk, seega peab ta alusetuks samastada -pita piksega.
Taara (on) suur
Urmas Sutrop ise on seisukohal, et Tharapita tähendab "Taara (on) suur". Tema arvates on sugulaskeelte sarnaste sõnade võrdlemise teel -pita tagasi viidav uurali tüvele piẟe (tähendusega 'kõrge, pikk') ja läänemeresoome tüvele *pite, mille lõppvokaal muutus a-ks. *Pite ja Tharapitas sisalduva -pita tähenduseks peab Sutrop 'suur', seda nii abstraktses mõttes kui konkreetselt pikkuse, kõrguse, jõu, vägevuse, väe ja suuruse enda suhtes. Nii saab Tharapitat tõlgendada kui "Taara (on) suur", "Taara-suur" või tänapäevasemalt "Suur Taara". See sobib ka Henriku kroonika teatega, mis kirjeldab Tharapitat just nimelt saarlaste suure jumalana. Sutropi seletusega nõustub põhimõtteliselt ka Tõnno Jonuks (2009).
Sarapuuhiis
Martti Haavio lähtub nimekujust Taraphita ja samastab selle hiiega, võttes aluseks Henriku kroonika kirjelduse: „Kristlaste vägi rõõmustab, nad karjuvad, paluvad jumalat. Ka need karjuvad, rõõmustades oma Tarapitha üle. Ühed hüüavad appi hiit, teised Jeesust.” Nime tuleb Haavio järgi lugeda Tarap-hita, mis tähendavat sarapuuhiit – liivikeelne taràʙ ‘sarapuu’ + *hitta (*hitto, hitte, hiisi-) ‘hiis', ladina keeles nemus – püha paika. Sarapuuteibaid kasutasid oma pühapaikade piiramiseks ja pühitsemiseks skandinaavlased. Tarapita lend Virumaalt Saaremaale võis olla hiie lend, eesti usundilistes muistendites korduv motiiv. Enn Tarvel ja Ants Viires näevad Haavio idee olulise nõrkusena aga seda, et eesti rahvapärimuses pole andmeid sarapuu pühaks pidamisest. Tarvel toob ka välja, et ladinakeelne sõna nemus võib hiie asemel, ehkki harva, tähendada ka puud, puitu ja nii on vastavat kroonikakohta enamasti tõlgitud hoopis "puu, puutükk" ja tõlgendatud kui "puust jumalakuju". Urmas Sutrop on sarapuuhiie versiooni pidanud väärkäsitluseks, tema andmetel ei leidu üheski Henriku Liivimaa kroonika käsikirjas nimekuju Taraphita, millest Haavio lähtub.
Jumala funktsioonid
Mitmed autorid on Tharapitat (Taarat) näinud Skandinaavia piksejumala Thorina. Evald Tõnissoni meelest jääb mulje, et Tarapita oli sõjajumal, ehkki tema mõjusfäär võis laiemgi olla. Ta peab tõenäoliseks ühisjoonte leidumist Skandinaavia kõue- ja viljakusjumala Thoriga, millele osutavad arheoloogilise materjali Thori vasaraga hoburaudsõled. Tõnissoni ei näe põhjust pidada Tarapitat, Taarat või Toorut muinaseestlaste pea- või ülijumalaks. Oskar Loorits, kes oma sõnul töötas läbi kogu sõjaga seonduva rahvapärimuse, ei leidnud sealt ühtegi märki erilisest sõjajumalast. Looritsa hinnangul on soomeugrilaste, sealhulgas eestlaste usundile isikupärased jumalad üldse võõrad olnud ja Tarapita võib näidata skandinaavlaste Thori tundmist, ehkki tegu oli ilmselt "ainult sekundaarse, s.o. surnuks kivistunud nime, kommete ja motiivide laenamisega".
Urmas Sutropi, kes peab Tharapita kõige tõenäolisemaks tõlgenduseks "Taara (on) suur", arvates oli Taara ülijumal, kes on ise kõrge ning asub kõrgel üleval taevas. Taevase üliolendi kujunemisajaks on mitmed uurijad pidanud vara- ja keskneoliitikumi (5000–3200 eKr), mille järel see jagunes erinevateks kindlapiirilisemateks jumalusteks. Tõnno Jonuksi arvates võisid külade läheduses olnud pühakohad (hiied) olla alates I aastatuhande keskpaigast seotud jumalatele orienteeritud rituaalidega. Kuigi Sutropi Tharapita nimetõlgendus osutab abstraktsemale üliolendile, peab Jonuks tõenäoliseks, et ta oli nooremaks rauaajaks oma olemust ja funktsioone muutnud ning kujunenud kindlapiirilisemaks ja konkreetsemaks jumaluseks. Sellist ülijumala lagunemist väiksemateks jumalusteks toetavad ka viited teiste jumalate olemasolule. Tharapita võis Jonuksi oletuse kohaselt olla seotud tol perioodil levinud sõjameheideoloogiaga ning see jumal võis olla oluline mingi kindlapiirilisema inimeste rühma jaoks.
Kaali meteoriit
Geoloog Agu Aaloe pakkus 1968. aastal välja, et Henriku kroonikas kirjeldatud Tharapita lend Virumaalt Saaremaale võib olla kajastus Kaali meteoriidi lennust, mis kulges samal trajektooril. Seda ideed populariseerisid Lennart Meri ja Vello Lõugas. Meri pidas üheks selle kasuks rääkivaks tõendiks muistendit Thorapita mäest Virumaal, mille vestis Carl Feyerabend. Ants Viires peab muistendit ja mäe nime siiski mõne kohaliku sakslase romantiliseks fantaasiaks, mis lähtus kroonika 18. sajandil levinud tõlgendusest.
Meteoriidi langemise aja ja selle võimaliku mõju kohta inimestele ja kajastustele kultuuris pole uurijatel ühtset ja kindlat seisukohta. Vanimad dateeringud paigutavad selle aastasse 6400 eKr, mis sisuliselt välistaksid selle jõudmise hilisemasse kultuuri, noorimad aga vahemikku 800–400 eKr, mis on aga vastuolus mõnede kraatrist saadud söeproovidega. Kõige viimased uuringud paigutavad sündmuse vanemasse pronksiaega, 1690–1510 ekr, mis Tõnno Jonuksi arvates sobitub kõige paremini muusse, sealhulgas arheoloogilisse konteksti (nt Skandinaavia pronksiaegsete päikesekultusega seonduvate efektseimate esemete dateering langeb perioodi 1700–1300 eKr).
Urmas Sutropi arvates paistis meteoriit Eesti muinaselanikele ilmselt kui jumal ise, kes hävitava jõu ja kõuemürinaga maale laskus. Toimunu muutis tema hinnangul selle sündmuse kaasaegsete inimeste maailmapilti ja sai osaks sellest. Sutropi meelest on kindel, et sündmuse kajastusi on säilinud kaugemalgi, Vahemere ääres või isegi Pärsias. Kaali meteoriidi mõju on kõrvutatud ka Hiroshima aatomipommiga. Teisalt on aga teada mitu näidet ajaloolisest ajast, kui tihedasti asustatud piirkonda langenud meteoriit või boliid on suhteliselt vähe mõju avaldanud. Näiteks 4. sajandi lõpus Kesk-Itaaliasse kukkunud meteoriit tekitas 140 x 115 m suuruse läbimõõduga kraatri, ent sellega on seostatud vaid üht kohalikku legendi ehk jälg folklooris ja müütides on palju väiksem kui Kaali puhul osad autorid oletavad. 1937. aastal Simunasse langenud boliidi märkasid küll amatöörastronoomid, aga mitte kohalikud elanikud, ja 8 m läbimõõduga kraater avastati alles 1986. aastal. Ka Eesti arheoloogiline materjal vanemast pronksiajast, võimalikust sündmuse toimumise ajast, ei osuta mingile muutusele usundis.
Taraconta
Aethicuse "Kosmograafias", mis on kirja pandud 8. sajandi keskpaigas või veidi hiljem, leiduvad saared Rifargica (Rifarica, Riffarrica) ja Taraconta. Mõned autorid (sh Per Wieselgren, Gustav Must, Lennart Meri, Urmas Sutrop) on arvanud, et Rifargica saar tähistab Rebala (Rävala) rannikuala. Lennart Meri pööras tähelepanu Taraconta nimetuse teisele poolele (-conta) ning seostas selle läänemeresoome sõnaga -kond, -kund, tähenduses 'tervik', ja arvas, et see saar asus Rebala läheduses. Mööndes teistsuguseidki tõlgendusvõimalusi, peab Urmas Sutrop samas väga tõenäoliseks, et Taraconta (käsikirjades ka kujud Tareconta ja Tharaconta) tähistab Saaremaad, eriti kuna tuntud keelte abil pole seda nime õnnestunud etümologiseerida, läänemeresoome keeled on enamasti aga uurijatele tundmatud olnud. -Kond lõpulised territoriaalsed üksused on eesti keeles tavalised, samuti esineb see hulka, kogu näitavates sõnades. Sutropi meelest võis nimetus Taraconta, Tharaconta (rekonstrueeritud kujul *Taarakond) 8. sajandil tähistada kogu Saaremaad või selle lääneosa, mille nimetus alates 9. sajandist oli Kihelkond (tänapäevane jäänuk sellest on Kihelkonna). Sutrop pakub seletuse, et varasem Taarakond, mis ühendas suurjumala Taaraga seotud elanikud, muutus lepinguliste suhetega seotud kihelkonnaks pärisnimega Kihelkonna.
Turupið
Tartu Ülikooli slaavi filoloogia professor Aleksandr Kotljarevski väitis 1870. aastal, et Henriku kroonika Tharaphita on identne 13. sajandi Knytlingasaga’s nimetatud Rügeni saarel nimetatud jumalusega Turupid (originaalis Turupið, aga kirjanduses kasutatakse sageli latiniseeritud varianti Turupit). Saaga mainib Rügenil Turupiti kõrval ka jumalaid Rinvit ja Puruvit. Saxo Grammaticus räägib kolmest slaavi jumalast, kelle kujud taanlased Rügenil aastal 1168 või 1169 hävitasid, mainides Turupiti asemel aga jumalat Porevit või Porenut. Turupiti seost Tharapitaga pidas usutavaks ka Friedrich Reinhold Kreutzwald. Uku Masing pakkus välja, et 11. sajandi alguses võis Taani kuninga Knud Suure abiväes olla saarlasi, kes Rügenile elama jäid ja hiljem slaavlaste hulka sulandusid, jättes sinna päranduseks oma jumala. Nimede sarnasusele on tähelepanu juhtinud nt ka Jacob Grimm, Alexander Brückner, Lubor Niederle, Carl Clemen, Norbert Reiter, Jaan Puhvel, tihti küll võtmata seisukohta nende samasuse suhtes.
Tooru
Mitmel murdealal, eriti Lääne-Eestis, on rahvapärimuses esinenud mütoloogiline nimi Toor, Tooru, või Tuuru. Harju-Madisel oli tooru-jumal, Läänemaa kihelkondades tooru-mees. Tuntud on nn tooru-õhtu pühitsemine neljapäeval. Tooro teenimisest rääkis juba 1818. aastal Otto Wilhelm Masing. 1861 mõistis "Toro ebbajummala" kummardamist hukka Johann Voldemar Jannsen. Toorut on peetud Skandinaavia äikesejumala Thori kajastuseks eesti uskumustes. Ka Thorile oli pühendatud neljapäev. Tooru seostamine Tharapita ja selle levinud tõlgenduse Taaraga pole aga selge.
Rahvapärimuse Taara
1840. ja 1850. aastatel eesti pseudomütoloogiale aluse pannud Friedrich Robert Faehlmann ja Friedrich Reinhold Kreutzwald väitsid, et Taara oli rahva hulgas tuntud ja et nende loodud eesti jumalate panteon koos Taara (Faehlmannil peajumalana, Carl Robert Jakobsonil hiljem aga sõjajumalana), Vanemuise, Ukko ja teistega toetub rahvapärimusele. Kristluse-eelse mütoloogiaga tegelemine ning vanade jumalate otsimine ja leidmine oli tol ajal Euroopas moes. Ajaloolase Ea Janseni arvates uskus Faehlmann siiralt, et muinaseestlastel pidi kindlasti olema arenenud vaimuelu ja usund, mida samamoodi pidi olema võimalik rekonstrueerida. Ärkamisaja rahvuslikus mõttemaailmas ja kirjasõnas võeti selline Taara kiirelt omaks kui tõsiasi ja selles kahtlejaid oli vähe. Pseudomütoloogia pinnalt loodi 1920. aastatel eesti rahvuslik usund Taara usk. Tänapäeva folklooriuurijate hinnangul on aga Faehlmanni müütilistes muistendites rahvapärased tegelikult vaid üksikud motiivid.
Rahvapärimuses mõned teated Taara kohta siiski leiduvad, kuid ükski neist pole kindel ja usaldusväärne. Kirjapanekutes on enamasti tunda tolleaegse trükisõna mõju. Näiteks teade Karksist (1936) – "Taara olli ennevanast, sis kui Aita olli, Uku olli ka sis" - mainib Andres Saali juturaamatu tegelast Aitat. Mõnel pool on vanameest ja isahane nimetatud "vana taara". Ants Viirese hinnangul pole sel mütoloogiaga midagi pistmist ja "taara" osutab pigem taaruvale kõnnakule. Ta peab kõige tõsisemalt võetavaks teadet Risti kihelkonna Änglema külast Tarabere (ka Taravere) mäe kohta. Lähedases külas elanud vana naine rääkis aastal 1921: "Enne käidi Tarabere määl iides jüribä öhtu... Taarad ikka peavad olema iides. Vanaste räägiti nisokest juttu. Ei tea, kas neid üks vöi on neid änam." Kirjapanija Andrus Saareste rõhutas, et naine oli harimata ja ilma kirjanduslike mälestusteta, kuid Viirese meelest ei tähenda see veel, et ta trükisõnas kirjutatud Taarast ja hiitest midagi kuulnud polnud. Ka Tarabere nime seostamine Taaraga on küsitav, sest näiteks Taravere aed Tallinnas tuleb hoopis vene vanausuliste (староверы) nimest. Taara-kohanimesid otsinud Jaan Jungi väitel oli olemas ka Taarapere mägi Ristil.
Boriss Berezovski
Boriss Abramovitš Berezovski (vene keeles Борис Абрамович Березовский; 23. jaanuar 1946 – 23. märts 2013) oli juudi rahvusest Venemaa miljardär, kes viimased 12 aastat oma elust oli paguluses Suurbritannias.
1997. aastal anti talle Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõelise riiginõuniku teenistusaste.
Matemaatikadoktori haridusega Berezovski sukeldus ärisse perestroika päevil ja omandas 1990. aastate erastamislaines hiiglasliku varanduse. Berezovskist sai mõjukaim president Boriss Jeltsini lähikonda kuulunud oligarhidest. Suure meediaimpeeriumi omanikuna mängis ta olulist rolli Jeltsini tagasivalimisel teiseks ametiajaks.
Aidanud kaasa Vladimir Putini tõusule Venemaa valitsusjuhiks ning presidendiks, sattus ta Putiniga peagi vastuollu, taandus 2001. aastal Londonisse eksiili ningSuurbritannia rahuldas ta poliitilise varjupaiga taotluse. Ühtlasi oli Berezovski sunnitud oma osaluse Venemaa ettevõtetes (ORT, Sibneft, Rusal jt) turuhinnast tunduvalt odavamalt ära müüma.
Venemaal oli Berezovski tagaotsitav süüdistatuna rahapesus, kelmuses ja vägivaldses võimuhaaramise katses. Eksiilis paistis Berezovski silma Putini valjuhäälse oponendina.
Aleksandr Litvinenko, kes töötas KGB vastuluureosakonnas ja hiljem FSB organiseeritud kuritegevusega tegelevas rühmas, süüdistas 1998. aasta novembris koos mitme teise eriteenistuse ohvitseriga oma ülemusi, et need olevat andnud korralduse Berezovski tapmiseks.
Berezovskil oli lisaks Venemaa kodakondsusele ka Iisraeli oma.
Don Huonot
Don Huonot on aastatel 1989–2003 tegutsenud soome rokkansambel.
Ansambli läbimurdealbum oli "Hyvää yötä ja huomenta". Tuntumad lood on "Riidankylväjä", "Hyvää yötä ja huomenta" ja "Seireeni".
Vautšer
Vautšer (inglise keeles voucher) on tellimust kinnitav ja tasu maksmist tõendav finantsdokument.
2. aastatuhat
2. aastatuhat pKr ehk '''2. aastatuhat m.a.j'''.
Monoenergism
Monoenergism on Konstantinoopoli patriarhi Sergios I poolt välja töötatud kristlik hereetiline ja skismaatiline õpetus, mis on tihedalt seotud monofüsiitliku hereesiaga.
2. aastatuhat
Teine aastatuhat on periood, mis algas 1. jaanuaril 1001 ja lõppes 31. detsembril 2000.
Monoenergism
Monoenergism tunnustas ühelt poolt Chalkedoni kirikukogu õpetust Kristuse kahest loomusest (jumalikust loomusest ja inimlikust loomusest), kuid lisas õpetuse, et Kristusel on üks energia (tegevus) ja üks tahe; ortodoksse õpetuse järgi on kummalgi loomusel oma energia ja oma tahe. Monofüsiitide seisukohast erines monoenergism selle poolest, et õpetus ühest loomusest asendati õpetusega, et kuigi Kristusel oli kaks loomust, olid nad nõnda omavahel seotud ja kooskõlastatud, et Kristuses toimis nii jumaliku kui ka inimliku loomuse tegevuses üks jumalinimese energia ja üks tahe. Energia mõiste aga jäeti meelega nii ebamääraseks, et see võimaldas suvalist tõlgendust.
7. sajandi esimesel poolel tegi Pärsia vallutusi keisririigile kuuluvates Egiptuses ja Süürias (monofüsiitlikud Süüria ja Egiptus oleksid äärepealt läinud Pärsia rüppe) ning Bütsantsi keiser Herakleios I hakkas otsima lepitust ortodokssete düofüsitismi pooldajate ning monofüsiitide vahel. Tähtis oli mitte anda vaenlastele võimalust kasutada ära riigisisest usulist lõhet.
Aastal 622 tuli Herakleios Armeenias esimest korda välja õpetusega, mille kohaselt Kristusel kui ühel isikul on küll nii jumalik kui ka inimlik loomus, kuid ainult üks tahe (thelēma) ja üks energia (tegevus; energeia).
Herakleios tegi Konstantinoopoli patriarhile Sergios I-le ülesandeks leida vormel, millega mõlemad pooled nõustuksid. Umbes 633 kiitis keiser heaks Sergiose poolt välja pakutud monoenergismi ning käskis seda kogu riigis levitada.
Toscana
Toscana (varasem eestikeelne nimekuju Toskaana pole soovitatav) on maakond Kesk-Itaalias. Lõunas piirneb Toscana Lazio, idas Umbria ja Marche maakonnaga, põhjas asuvad Emilia-Romagna ja Liguuria, maakonna läänepiiri määrab Türreeni mere rannik.
Monoenergism
Kuigi monoenergismi pooldasid keiser, Aleksandria patriarh Kyros (Egiptuses; kokkulepe saavutati umbes 633), Konstantinoopoli patriarh ja Antookia patriarh (Süürias) ning ka Armeenia Apostlik Kirik, ei õnnestunud ortodoksia ja monofüsitismi pooldajate vastuseisu tõttu seda juurutada. Süüria ja Egiptuse vaimulikkonnas kohtas monoenergism siiski vastuseisu. Eriti teravalt astus monoenergismi vastu välja Jeruusalemma patriarh Sophronios Jeruusalemmast, kes kuulutas selle lihtsalt monofüsitismi variandiks. Paavst Honorius I sallis algul seda õpetust, kuigi ta kirjutas Konstantinoopoli patriarhile Sergios I-le kirja, milles ta palus mõistete lähemat määratlemist ja kogu õpetuse valgustamist. Hiljem ta monoenergismi ei toetanud.
Toscana
Haldus
thumb|Toscana maakonna provintsid Toscana maakond jaguneb 10 provintsiks:
Suuremad linnad
Firenze (368 800; 2004), Prato (178 600), Livorno (156 000), Arezzo (94 600), Pisa (88 400), Pistoia (85 200), Lucca (82 900), Grosseto (74 900), Massa (69 100), Carrara (65 300), Viareggio (63 300), Siena (54 500), Cortona (22 600)
Majandus
Maakonna tööstus on koondunud madalikule, keskusega Pisa ja Livorno ümbruses. Mägisemal alal viljeldakse intentsiivpõllundust.
Monoenergism
Et toetust ei saadud, taganesid keiser ja Konstantinoopoli patriarh 638 monoenergismist, kuid kohe püüdsid nad juurutada uut dogmat Kristuse ühtsest tahtest, monoteletismi.
Toscana
Majandus
Üle maailma on tuntud Toscana oliiviõli ja vein; siinne Chianti on vahest üks tuntumaid Itaalia veine üldse.
Transport
Toscana auto- ja raudteede sõlmpunktiks on Firenze, siit suunduvad kiirteed Pisa, Siena ja Lucca ja lõuna suunas. Piki Toscana rannikut kulgeb Via Aurelia ja kiirtee A12.
Alpid
pisi|Alpid pisi|[[Weisshorn ]] Alpid on Euroopa kõrgeim mäestik. Ulatub kaarekujulisena Liguuria merest Kesk-Doonau madalikuni. Kõrgeim tipp on 4808 m (Mont Blanc).
Toscana
Turism
Toscanat peetakse tihti üheks Itaalia kauneimaks piirkonnaks. Üle kogu maailma tuntud turismimagnetid on Firenze, Siena ja Pisa, San Gimignano, Cortona, Arezzo, Lucca ning Barga linnad, tugevad turismimagnetid on ka Maremma, Crete Senesi, Lunigiana ja Garfagnana piirkonnad ning Elba saar.
Alpid
Alpid on Kesk-Euroopa kohta arvestatava suurusega. Mäestik hõlmab Itaalia, Prantsusmaa, Šveitsi, Liechtensteini, Austria, Sloveenia, Saksamaa ja võib-olla ka Ungari alasid (kui selle hulka arvata Günseri mäed või Ödenburgi mäed Alpides). Mõnes piirkonnas, nagu Po valgla servas, on mäestiku serv üheti määratav. Ent piiri teiste mägiste või künklike piirkondadega võib olla raskem määrata. Säärased naaberalad on Apenniinid, Keskmassiiv, Juura mäed, Schwarzwald, Böhmerwald, Karpaadid ja Balkani poolsaare mäed.
Alpides asuvad järgmiste riikide kõrgeimad tipud: Prantsusmaa ja Itaalia (Mont Blanc, 4808 m), Šveits (Monte Rosa, 4634 m), Austria (Großglockner, 3798 m), Saksamaa (Zugspitze, 2962 m), Sloveenia (Triglav, 2864 m), Liechtenstein (Grauspitz, 2599 m) ja Monaco (Chemin des Révoires, 161 m).
Etümoloogia
Sõna "Alpid" on pärit ladina keelest (Alpes). Minevikus arvati, et see tuleneb ladina sõnast albus ('valge'). Tänapäeva õpetlased seda üldiselt ei usu. Saksa sõnad Albe, Alpe ja Alp, ülemsaksa sõna alpä, oksitaani sõna Alp/Aup ja prantsuse sõnad alpage ja alpe tähendavad ainsuses alpikarjamaad ja üksnes mitmuses mäestikku tervikuna.
Geoloogia
pisi|[[Eiger ]] Alpid on tüüpiline noor kurdmäestik. Bodeni ja Como järve vaheline org jaotab mäestiku Lääne- ja Ida-Alpideks. Palju on liustikke, mis hõlmavad mäestikust 4140 ruutkilomeetrit.
Toscana
Kultuur
Toscana oli Itaalia renessansi sünnikohaks, mille pärand on säilinud arhitektuuripärandis, rohketes maalides ja skulptuurides, mis on koondunud kümnetesse muuseumidesse, millest tuntuimad on Uffizi galerii ja Bargello muuseum Firenzes. Toscanas on sündinud Leonardo da Vinci, Michelangelo ja itaalia keele isa Dante. Tänapäevane itaalia keel baseerub suuresti Toscana (eriti Firenze) dialektil tänu Toscana renessansiaja kirjanike - Dante, Francesco Petrarca, Giovanni Boccaccio, Niccolò Machiavelli ja Francesco Guicciardini prestiižile. thumb| [[Castiglioncello ]]
Alpid
Geoloogia
Alpid on tekkinud Aafrika laama ja Euraasia laama kokkupõrkel. Selle käigus kadus Tethyse ookeani lääneosa, mis neid laamasid eraldas. Aafrika laam liikus põhja poole, Euraasia laam seisis paigal. Kokkupõrge toimus eelkõige oligotseenis ja miotseenis. Kokkupõrkega tekkis ookeani all olevaile settekivimeile määratu surve. Need settekivimid olid tekkinud põhiliselt keskaegkonnas ja varases uusaegkonnas. Kokkupõrke käigus suruti maapind ja merepõhi kortsu, seda nimetatakse kurrutuseks. Kurdusid surus surve samuti põhja poole, tihti kurrud murdusid või libisesid üksteise peale, moodustades hiiglaslikke kerkemurranguid. Alpides keskosas paljanduvad kristalse aluskorra kivimid ja nendest on moodustunud ka Alpide kõrgeimad tipud.
Seevastu Vahemeri on tekkinud suhteliselt hiljuti. Vahemeri ei ole Aafrika laama põhjaserv.
Toscana
Vein
Toscana veinipiirkonnad: Chianti (DOCG), Chianti Classico (DOCG), Carmignano (DOCG), Vino Nobile de Montepulciano (DOCG), Rosso di Montepulciano (DOC), Brunello di Montalcino (DOCG), Rosso di Montalcino (DOC), Vernaccia di San Giminiano (DOCG), Bolgheri Sassicaia (DOC), Colli dell'Etruria Centrale (DOC), Sant'Antimo (DOC).
Alpid
Geoloogia
Alpid on Lääne-Euroopa peamine veelahe. Suurimad järved paiknevad eelmäestiku nõgudes. Kuigi Alpid on teravate tippude ja sügavate orgudega mäestik, on ta kurude ja tunnelite (Mont Blanci, Simploni ja Mont Cenis' tunneli) kaudu kergesti läbitav. Ala on tähtis turismi-, talispordi- ja puhkepiirkond.
Geograafia
Kui Alpides võib väiksemaid rühmi hõlpsasti määratleda mõlema külje kurudega, võib suuremate üksuste määratlemine osutuda probleemseks. Lääne-Alpide ja Ida-Alpide vahel on traditsiooniline lõhe, mille määratlevateks tunnusteks on Splügeni kuru (itaalia: Passo dello Spluga) Šveitsi-Itaalia piiril, koos Reiniga põhjas ja Como järvega lõunas. Kuigi Splügeni kuru ei ole Alpide madalaim ega tähtsaim läbikäik, on see umbes peaaheliku poolel teel ja loob mugava piiri.
Alpide põhiosas leidub väga vähe suuri järvi, kuid paljud asuvad serva ümber, eriti aladel, mida varem hõlmasid liustike keeled. Need on Genfi järv Alpide põhjaküljel Prantsuse/Šveitsi piiril, Lago Maggiore, Como järv ja Garda järv Alpide lõunaküljel Itaalias ning Šveitsi, Lõuna-Saksamaa ja Austria Salzkammerguti järved põhjas.
Ajalugu
pisi|Aletschi liustik. [[Mänd|Männid kasvavad liustikust kõrgemal.]] Antiikajal tundsid kreeklased ja roomlased Alpide vastu vähe huvi. Nad ei käinud seal ja Alpidega pole seotud antiikseid legende.
Teise Puunia sõja ajal ületas Kartaago väejuht Hannibal 218 eKr edukalt Alpid 38 000-mehelise jalaväe, 8000-mehelise ratsaväe ja 37 sõjaelevandiga. See oli antiikse sõjaajaloo üks kõige väljapaistvamaid saavutusi. Alles pärast seda sattusid Alpid kreeklaste ja roomlaste vaatevälja.
Antiikajal Alpe kui loodusnähtust ei uuritud. Inimesed huvitusid üksnes nende majanduslikust küljest. Sealt saadi puitu, piima, kulda ja rauda. Rahulduti maanteede ehitamisega, mis muutusid aktuaalseks Caesari peetud Gallia sõja ajal, aga maanteed sai rajada alles pärast seda, kui Augustus oli Alpides elanud rahvad alistanud.
Peamised Alpe läbivad maanteed antiikajal olid Liguuria rannikutee ehk Via Augusta, Mont-Genvre ehk Alpis Cottia, Väike Sankt Bernhard ehk Alpis Graia, Suur Sankt Bernhard ehk Alpis Poenina, Splügen, Septimer, Julier, Reschen ehk Via Claudia Augusta, Brenner, Plöcken, Saifnitzi kuru ja Birnbaumerwald ehk Alpis Julia.
Monoenergism
Monoenergismi lükkas lõplikult tagasi Konstantinoopoli III kirikukogu (kuues oikumeeniline kirikukogu). See õpetus mõisteti hukka ning selle rajajad ja pooldajad tunnistati ketseriteks. Sõnastati, et Kristuses toimis kaks energiat (düoenergism) ja kaks tahet (düoteletism).
Euroopa saunamaraton
Euroopa saunamaraton on Eestis Otepääl igal aastal toimuv võistlus. Eesmärgiks ette antud aja jooksul külastada võimalikult paljusid Otepää saunasid. Seda korraldavad Otepää Kultuurikeskus ja Otepää Vallavalitsus.
Saunamaratoni raames saab külastada erinevaid saunatüüpe: soome saun, maasaun, iglusaun, kümblustünn, torusaun, indiaanisaun, tünnisaun, telksaun, suitsusaun, kilesaun ning tantsusaun. Pärast saunas käimist lähevad osalejad jääauku ja jääujulasse. Saunamaratoni lõpetab kontsert ehk afterparty.
Seitsmes saunamaraton
2016. aasta 6. veebruaril Kääriku Spordikeskuse juures toimunud seitsmendal saunamaratonil osales 217 võistkonda, millest rahvusvahelisi oli 12 (Kreekast, Leedust, Lätist, Venemaalt, Prantsusmaalt, Saksamaalt, Inglismaalt). Maratonil osales umbes 900 võistlejat. Võitnud võistkond Here4Beer läbis saunamaratoni 21 sauna 2 tunni ja 55 minutiga. Osalejate arvates tegi parima sauna Sokka Puhkekeskus. Poliitikutest osales seitsmendal saunamaratonil oma meeskonnaga Briti suursaadik Eestis Chris Holtby.
Monoenergism
Artikli kirjutamisel on kasutatud tšehhi, horvaadi, poola, rootsi ja inglise Vikipeedia artiklit seisuga 25.10.2008.
Alpid
Ajalugu
6.–13. sajandil asusid Alpidesse elama germaani hõimud (langobardid, alemannid ja bajuvaarid). Kohalikku ajalugu ei saa Alpides üldjuhul viia ajas tagasi kaugemale kui Karolingide riigi lagunemiseni 10. ja 11. sajandil.
Tutanhamon
pisi|[[Tutanhamoni surimask]] Tutanhamon ehk Tutanchamon [tutanh'aamon] (vanaegiptuse keeles twt-ˁnḫ-jmn) oli Vana-Egiptuse vaarao 18. dünastiast. Ta valitses umbes aastatel 1336–1327 eKr.