cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mílose Venus
Koos kujuga leitud fragmendid
Kui puuduva sõna puhul on tegu skulptuuri nimega, võiks Aphroditet koos hermidega kujutada ette mõnes spordihoones, kuid see hüpotees ei pruugi paika pidada. Lisaks esineb ebakõlasid ka kahe alusplaadi pealiskirjade daatumites. Samas ei pruugi pealiskirjadel olla skulptuuriga mingit seost.
Stiil
Kuigi kuju pehmed naiselikud näojooned on omased klassikalise ajajärgu (5. sajand eKr) jumalannakujudele, siis soeng, pilk ja suujoon meenutavad pigem Praxitelese ning Skopase loodud naiselike jumaluste kujusid (4. sajand eKr). Sarnasus "Capua Venuse" skulptuuriga on tähelepanuväärne: ka seda Venust on kujutatud poolalasti, draperii katmas puusi ja jalgu. Sarnane on ka mõlema jumalanna käteasend.
Skulptuuril esineb klassikalise ajajärgu kunstile võõraid jooni: keha eri osad on justkui pööratud eri suundadesse, samuti mõjub liiga realistlikult drapeeritud kangas paremal reiel. Pigem viitavad need neoklassikalistele tunnustele, mis kuuluvad hellenismi ajajärku 3.–1. sajand eKr.
Teiste šedöövrite uurimine
Jalustrabavad sarnasused kahe teise kunstiteosega, "Artemise peaga" Viini kunstiajaloo muuseumis (Kunsthistorisches Museum) ja Delose saarelt leitud "Pseudo Inoposega", mida hoitakse Louvre'is, võimaldavad püstitada hüpoteese "Mílose Venuse" päritolu kohta. Võib oletada, et skulptuuridel võis olla sama autor või olid need ühte koolkonda kuuluvate kunstnike teosed.
Anatoolia piirkonnast leitud "Artemise pea" kujutab kuningas Mithridates Suurt (Mithridate le Grand), kes elas umbes 120–63 eKr ja õppis 102–101 eKr Delose saarel.
Parima naiskõrvalosatäitja Oscar
Parima naiskõrvalosatäitja Oscar (inglise keeles Academy Award for Best Supporting Actress) on Oscari-filmiauhinna üks kategooriatest. Auhinnaga tunnustab Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia parimat naisnäitlejat, kes mängis kõrvalosa filmis, mis esilinastus eelneval kalendriaastal. Auhinnatseremoonial annab auhinna võitjale üle traditsiooni kohaselt eelneva aasta parima meeskõrvalosatäitja Oscari võitja.
Esimest korda anti auhinda välja üheksandal Oscari tseremoonial 1937. aastal, kui võitis näitleja Gale Sondergaard rolli eest filmis "Anthony Adverse". Algselt said võidukad näitlejad nii nais- kui ka meeskõrvalosatäitja kategoorias kuju asemel mälestustahvli, 1944. aasta Oscari tseremooniast alates on võitjad saanud täissuuruses kuju.
2022. aasta seisuga auhinda välja antud 84 näitlejale. Dianne Wiest ja Shelley Winters on kahe auhinnaga selle kategooria edukaimad näitlejad. Kuus korda ehk enim on auhinnale nomineeritud Thelma Ritter, kuigi ta ei võitnud ühelgi korral. Noorim auhinna võitja on Tatum O'Neal, kes võitis kümneaastaselt rolli eest filmis "Paberist kuu". Vanim auhinna laureaat on Peggy Ashcroft, kes võitis 77-aastaselt rolli eest filmis "A Passage to India".
Monetaarne nominalism
pisi|Kuna paberrahal enesel pole väärtust, siis määrab selle nominaalse väärtuse emiteerija. Mõiste monetaarne nominalism märgib põhimõtet, et mingis valuutas fikseeritud rahasumma jääb rahandusdokumentides fikseerituks, sõltumata selle ostujõu muutustest, mis on tingitud inflatsioonist või vahetuskursside muutustest. Sellega tagatakse raamatupidamisliku arvestuse stabiilsus ja usaldatavus. See põhimõte sunnib võlausaldajat kandma inflatsioonist ja võlgnikku deflatsioonist tulenevat riski.
Nominalismi teoreetiliseks lähtealuseks on raha väärtusmõõdu funktsioon, s.t ta on abstraktne arvestusühik, nimetus (lad. Nomen). Monetaarse nominalismi põhimõte on fikseeritud valitseva õiguskorraga nii Angloameerika Üldises Õiguses (Common Law) kui ka Mandri-Euroopa õiguskorras.
Ajalugu
George Berkeley (1684-1753), Inglise filosoof esitas väite, et raha on riigi poolt kindlaksmääratud meedium, mille kaudu määratakse kaupade suhtelisi väärtusi üksteise suhtes. Rahal endal pole mingit väärtust ning on täiesti ükskõik, millest see on tehtud, kuid tema vahendusel arvestatakse rikkust ja seda ülekandvaid tehinguid.
George Friedrich Knapp (1842-1926), Saksa jurist sõnastas riikliku rahateooria, väitega et raha on õiguse produkt (maksevahend) ning riigi poolt kehtestatud seadused juhivad majanduse arengut. Tema õpetuse kohaselt on ühiskond sootsium, mille majandustegevust juhitakse võla- ja maksekohustuste kaudu. Kuna nii rahaühik kui ka selle kasutus kujundatakse riigi tahteakti kaudu, siis hakati tema õpetust nimetama chartalismiks (charta: ürik, täht, märk) ning sellest arenes välja uus koolkond. Oma väite tõestamiseks tõi ta järgmise näite: Te lähete teatrisse ja annate riidehoidu oma üleriided. Vastu saate riidehoiunumbri – žetooni, mis nüüd esindab teie vara, kuid ei ole sellega midagi ühist. Niisamamoodi võib ka nominaalne raha esindada kulda vms varalist väärtust.
Padoms
Padoms on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Dzelzava vallas.
Padoms asub valla keskosas Padomsi oja kaldal. Külla jääb Padomsi bussipeatus.
Aastal 2007 oli külas 20 elanikku.
Stearnsma
Stearnsma (inglise keeles stearnsma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 118098 / 117649 ehk 6,595 tsenti.
Karl Killing
Ta esitas loo "Kiss Me" ning pääses 6. märtsil toimuvasse finaali. Varem on Karl Killing esinenud poisteansamblis Beyond Beyond.
Chișineu-Criș
Linna haldusalasse kuulub üks küla: Nădab (Nadab).
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanikest rumeenlasi 73,5%, ungarlasi 19,3% ja mustlasi 6,3%.
Asulat on esmamainitud 1202. aastal.
David McIntyre
David John McIntyre (sündinud 4. veebruaril 1987 Georginas, Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana Saksamaa kõrgliiga klubis Kölner Haie.
Aastatel 2006–2010 mängis ta Colgate'i Ülikooli jäähokimeeskonnas.
2006. aastal valis Dallas Stars ta NHL-i draft'is 138. valikuna. 2008. aastal kauples Stars McIntyre'i Anaheim Ducksi, kes omakorda 2009. aasta veebruaris New Jersey Devilsile. Hooajal 2009–10 debüteeris McIntyre American Hockey League'is (AHL) Devilsi noorteklubis Lowell Devils. Hooaja 2010–11 lõpus müüdi McIntyre'i mängijaõigused Minnesota Wildile. Aastatel 2011–2013 mängis McIntyre põhiliselt AHL-is Wildi noorteklubis Houston Aeros. NHL-is sai ta mänguaega ainult hooajal 2011–12, kui lõi seitsme mänguga ühe värava ja andis ühe väravasöödu. Hooajal 2013–14 mängis ta AHL-is Detroit Red Wingsi noorteklubis Grand Rapids Griffins.
2014. aasta juunis sõlmis ta lepingu Soome kõrgliiga klubiga SaiPa. Hooajal 2015–16 oli ta Soome kõrgliigas resultatiivsuselt teine mängija (16+40). Aastatel 2016–2019 mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubis EV Zug. Hooajal 2016–17 jõudis ta Zugiga Šveitsi meistrivõistlustel finaali, kus kaotati SC Bernile mängudega 2:4. 11 väravaga oli McIntyre sel hooajal väljalangemismängude suurim väravakütt. Hooaja 2019–20 teises pooles mängis ta Šveitsi kõrgliigas HC Lugano meeskonnas. Hooajal 2020–21 mängis ta Austria kõrgliiga klubis Salzburgi EC Red Bull. Hooaja 2021–22 esimeses pooles mängis ta taas SaiPas. 2022. aasta jaanuaris liitus ta Kölner Haiega.
Aastatel 2017 ja 2018 võitis ta Kanada võistkonnaga Spengleri karika.
Išimbai
Išimbai (baškiiri Ишембай) on linn Venemaal Baškortostani Vabariigis, Išimbai rajooni keskus. Linn asub Belaja jõe ääres.
Išimbai on asutatud 1932. aastal, linnaõigused sai 1940. aastal.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Išimbai elanikest venelasi 51,7%, baškiire 28,4%, tatarlasi 14,9% ja muudest rahvustest inimesi 5%.
Xánthi
Xánthi (kreeka keeles Ξάνθη, türgi keeles İskeçe, bulgaaria keeles Скеча) on linn Kreekas Ida-Makedoonia ja Traakia piirkonnas Lääne-Traakias, Xánthi maakonna ja Xánthi valla keskus. Xánthi asula kuulub Xánthi vallaüksuse Xánthi vallakogukonda.
Elanike arv on 56 122 (2011. aasta rahvaloendus).
Xánthi on õigeusu kiriku Xánthi piiskopkonna keskus.
Xánthi on tubakakaubanduse ja -töötlemise keskus. Seal on tekstiili- ja kunstainetööstuse ettevõtted ning suhkruvabrik.
Myhemiwell
Myhemiwell (inglise keeles myhemiwell) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 3388 / 3375 ehk 6,656 tsenti.
Riikliku julgeoleku vanemmajor
pisi|200px|Riikliku julgeoleku [[eriauastet omava töötaja embleem vormikuue käisel]] pisi|200px|Riikliku julgeoleku vanemmajori [[lõkmed vormikuue krae otstel (1937–1943)]]
Riikliku julgeoleku vanemmajor (vene keeles старший майор государственной безопасности) oli aastatel 1935−1943 Nõukogude Liidu riikliku- ja sisejulgeoleku ametkondades kasutusel olnud eriauaste, millele tinglikult vastas sõjaväeline auaste Punaarmees diviisikomandör (1940. aastast kindralmajor).
Nõukogude Liidus olid riikliku julgeoleku eriauastmed kasutusel NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadis (1935–1945) ja NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadis (1941–1945).
IPharma
iPharma Tervisepood (Repforce OÜ, asutatud aastal 2005) on Eesti ettevõte,  mis pakub laia valikut kvaliteetseid vitamiine ja mineraale iPharma Tervisepoes ja hästi varustatud apteekides üle Eesti. Uute tervisetoodete väljatöötamisel teeb iPharma tihedat koostööd Eesti arstide ja apteekritega. iPharma asutajateks on Tartu Ülikooli Farmaatsia teaduskonnas proviisoriõppe lõpetanud Magnus Kõur, Roman Kogan ja Tanel Siimon.
iPharma Tervisepoes on üle 45 kvaliteettoote südame tervisele, närvisüsteemile, veresoontele, luudele, hammastele, maksale, immuunsusele. iPharma kõige tuntumad kaubamärgid on Pro Expert sarja D-vitamiinid punases purgis. Pro Expert D-vitamiini sarjas on saadaval ka spetsiaalsed D- vitamiinid lastele ja [http://www.Dimmuno.ee. D-vitamiinid viiruste perioodiks.]
Riikliku julgeoleku vanemmajor
Eriauastme kaotamine
NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 9. veebruarist 1943 seati sisse uued eriauastmed NKVD töötajatele. Kaotati riikliku julgeoleku vanemmajori ja viidi sisse riikliku julgeoleku komissari eriauaste. Seoses sellega toimus auastme kaotamise ajal elus olnud eriauastme omanike ümberatesteerimine, mille tulemusena anti 14. veebruaril riikliku julgeoleku komissari auaste 89 riikliku julgeoleku vanemmajorile (sealhulgas Boris Kummile).
Sindi Slaavi Kultuuriühing Slavjanotška
Sindi Slaavi Kultuuriühing Slavjanotška on Eestis elavate slaavlaste organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Sindis aadressil Pärnu maantee 12. Organisatsiooni juhatuse esimees on Niina Mozessov.
Organisatsioon asutati 16. novembril 1994.
Organisatsiooni juures tegutseb koor.
Sarawaki osariik
Sarawak on Malaisia osariik. Asub Kalimantani saare loodeosas. Piirneb Brunei ja Indoneesiaga.
Kadjaste vabaajakeskus
Kadjaste vabaajakeskus on asutus Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Kadjaste külas. Asutuse juhataja on Alliki Luuasep.
Sarawaki osariik
Osariigi pealinn on Kuching, mis asub Sarawaki jõe ääres.
Kadjaste vabaajakeskus
Asutus asutati 2005.
Kanton (Šveits)
Kanton on Šveitsi föderaalse riigi liikmesriik. Kõik 26 kantonit on suveräänsed. Igal kantonil oli oma piirikontroll, armee ja raha alates Vestfaali rahust (1648) kuni Šveitsi föderaalse riigi loomiseni aastal 1848. Kõige noorem kanton on Jura kanton, mis eraldus Berni kantonist aastal 1979.
Nimetus tuleneb prantsuse keele sõnast canton, mis tähendab nurka või piirkonda (millest on tuletatud ka mõiste kantonment).
Sarawaki osariik
Sarawak on tuntud kui ninasarviklinnu maa. Seda lindu on kujutatud ka osariigi vapil.
Kanton (Šveits)
Ajalugu
16. sajandil koosnes Vana Šveitsi Konföderatsioon 13 suveräänsest kantonist ja neid oli kahte liiki: kuus maa- (või metsa)kantonit ja seitse linnakantonit. Kuigi nad olid tehniliselt Saksa-Rooma riigi osa, said nad de facto sõltumatuks, kui šveitslased võitsid aastal 1499 keiser Maximilliani. Kuus metsakantonit olid demokraatlikud vabariigid, samas seitse linnakantonit olid oligarhilised vabariigid, mida kontrollisid aadliperekonnad.
Põhiseadus
Igal kantonil on oma põhiseadus, seadusandlik võim, valitsus ja kohtud. Enamiku kantonite seadusandlik võim on ühekojaline parlament, nende suurus varieerub vahemikus 58–200 kohta. Vähesed seadusandlikud võimud on üldkogud (Landsgemeinde). Kantonivalitsused koosnevad kas viiest või seitsmest liikmest, olenevalt kantonist.
Šveitsi põhiseadus kuulutab kantonid sel määral suveräänseks, millega see pole liiduseadusega piiratud. Kantonid omavad ka kogu võimu ja pädevust, mis ei ole põhiseadusega Konföderatsioonile delegeeritud. Kõige olulisem, kantonid vastutavad tervishoiu, hoolekande, õiguskaitse ja avaliku hariduse eest; neil on ka õigus maksustada. Kantonipõhiseadused määravad valdadele antava autonoomia määra, mis erineb, kuid sisaldab peaaegu alati õigust kehtestada makse ja anda välja kohalikke õigusakte. Kantonite suurused varieeruvad vahemikus 37–7105 km², kantonite rahvaarv aga vahemikus 15 471 – 1 244 400.
Otsedemokraatia
Liidu tasandil on kõigile kantonitele antud (pool-)otsedemokraatia. Kodanikud võivad nõuda rahvahääletust kantonipõhiseaduse või seaduste muutmiseks või seaduste või parlamendis heaks kiidetud kuluaruannete vetostamiseks. Üldised rahvakogud (Landsgemeinde) on nüüd vaid Appenzell Innerrhodeni ja Glaruse kantonis. Kõigis teistes kantonites rakendatakse demokraatlikke õigusi salajase hääletamisega.
Loend
Kantonid on loetletud liidu põhiseaduses antud järjekorras.
Šveitsi kantonite kahetähelist koodi kasutatakse laialdaselt, näiteks autode numbrimärkidel. Neid kasutatakse ka Šveitsi ISO 3166-2 koodides eesliitega "CH-" (Confœderatio Helvetica – Helveetsia Konföderatsioon – Helveetsia on piirkonna vanarooma nimi). CH-SZ kasutatakse näiteks Schwyzi kantoni puhul.
Ticino on ainus itaaliakeelne kanton. Kuid itaalia keel on koos prantsuse ja saksa keelega Šveitsi riigikeel.
Poolkantonid
Poolkantonid on tuvastatud Šveitsi põhiseaduse esimeses artiklis aastast 1999, ühendatuna teise "poolega" sidesõnaga "ja":
"Rahvas ning Zürichi, Berni, Luzerni, Uri, Schwyzi, Obwaldeni ja Nidwaldeni, Glaruse, Zugi, Fribourgi, Solothurni, Basel-Stadti ja Basel-Landschafti, Schaffhauseni, Appenzell Ausserrhodeni ja Appenzell Innerrhodeni , Sankt Galleni, Graubündeni, Aargau, Thurgau, Ticino, Vaud', Valais', Neuchâteli, Genfi ja Jura kantonid moodustavad Šveitsi Konföderatsiooni."
- Šveitsi Konföderatsiooni Liidupõhiseaduse 1 artikkel (allajoonimine ei kuulu originaali juurde).
1999. aasta põhiseaduseparandus säilitas kuue kantonivalitsuse taotlusel selle erisuse, kui viisi tähistada ajaloolist sidet nende poolkantonite vahel. Kontrastina sätestas 1848. ja 1874. aasta põhiseaduste esimene artikkel Konföderatsiooni kui "22 suveräänse kantoni" liidu, viidates poolkantonitele kui "Unterwalden (metsadest ees- ja allpool)", "Basel (linn ja maa)" ja "Appenzell (mõlemad Rhodenid)". Kui vanemad põhiseadused viitasid nendele osariikidele kui "poolkantonitele" (mõiste, mis jääb populaarselt kasutusse), kasutab 1999. aasta parandus ja ametlik terminoloogia sealt alates nimetust "kantonid poole kantoni häälega".
Oma vastastikuse sidemega puhtalt ajaloolises mõttes on poolkantonid aastast 1848 võrdsed teiste kantonitega kõiges, väljaarvatud kaks punkti:
thumb|Karikatuur Baseli jagamise kohta, 1833
Sidemete põhjused kolme paari poolkantonite vahel varieeruvad:
Nimed riigikeeltes
(Paksus kirjas nimed vastavad kantoni riigikeelele)
Linsburg
Linsburg on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Nienburgi kreisis. Valla pindala on 23,5 km². 31. detsembril 2017 elas seal 949 inimest.
Kanton (Šveits)
Uute kantonite vastuvõtmine
Šveitsi laienemine uute kantonite vastuvõtu teel lõppes aastal 1815. Pärast Vorarlbergi ebaõnnestunud katset aastal 1919 Šveitsiga ühineda taaselustati Šveitsi laienemise jätkamise idee aastal 2010 parlamentaarse liikumisega, mis võimaldaks Šveitsiga piirnevate piirkondade ühinemist.
Linsburg
Linsburgi vald asub riigimetsa Grinderwald põhjaservas, umbes 10 minuti sõidu kaugusel Nienburg/Weserist lõunas.
Mumps
pisi|Mumpsi nakatunud laps Mumps ehk parotiit on nakkuslik kõrva-süljenäärmete põletik, harva esineb ka teiste näärmete või närvisüsteemi kahjustusi.
Mumpsi tekitaja on paramüksoviiruste hulka kuuluv RNA-viirus, mis levib piisknakkusena. Kõik vanusegrupid on vastuvõtlikud, kuid eelkõige põevad seda lapsed ja noorukid. Parasvöötmes esineb haigusjuhte rohkem kevadtalvisel perioodil.
Infektsiooni peiteaeg võib olla 11–25 päeva. Haigus on nakkav alates ühest-kahest peiteaja viimasest päevast kuni üheksanda haiguspäevani.
Tüsistused
Noormeestel võib tüsistusena esineda orhiit koos munandi atroofia võimalusega, tüdrukutel rinnanäärmete ja munasarjade põletik. Harva ilmnevad pärast haiguse läbipõdemist sisekõrva kahjustused ja kurdistumine.
Krista Kallis
Krista Kallis (sündinud 2. novembril 1946) on eesti tõlkija ja inglise filoloog.
Ta on töötanud Tartu Ülikooli õppejõuna.
Xánthi vallakogukond
Xánthi vallakogukond (kreeka κοινότητα Ξάνθης) on vallakogukond Kreekas Ida-Makedoonia ja Traakia piirkonnas Lääne-Traakias Xánthi piirkonnaüksuse Xánthi vallas Xánthi vallaüksuses.
Karl II (Pfalz)
Karl II (10. aprill 1651 Heidelberg – 26. mai 1685 Heidelberg) oli Pfalzi kuurvürst aastatel 1680–1685. Ta oli Karl I Ludwigi ja Charlotte von Hessen-Kasseli poeg.
Xánthi vallakogukond
Elanike arv on 56 151 (2011. aasta rahvaloendus).
Karl II (Pfalz)
Valitsemine
Tema lühike valitsemine ei olnud võluv. Ta nimetas oma ebakompetentse endise õpetaja Paul Hachenbergi peaministriks, jättes oma poolvennad-õed, "raukrahvid" ebasoosingusse. Ta tõi oma ema Kasselist tagasi ja maksis selle tohutuid võlgu. Karl oli nõrga ja ara loomuga, mis tulenes lapsepõlvekogemusest. Ta näitas pealiskaudset huvi sõjaväeelu vastu. Karl oli range kalvinist. Aastal 1671 korraldas tema tädi, Hannoveri kuurvürstinna Sophie talle abielu Taani kuninga Frederik III tütre Vilhelmine Ernestinega. See abielu oli lastetu.
Xánthi vallakogukond
Selles on 3 asulat (elanike arvud 2011. aasta rahvaloenduse järgi):
Karl II (Pfalz)
Valitsemine
Pärast tema surma läks Pfalzi kuurvürstkond perekonna katoliiklikule Neuburgi harule. Tema õe Elisabeth Charlotte, Louis XIV vennanaise võistlevad nõuded Pfalzile olid ettekäändeks Prantsuse sissetungile Pfalzi aastal 1688, millega algas Pfalzi pärilussõda.
Arts and Crafts
Arts and Crafts (inglise keeles 'kunst ja käsitöö') oli arenenud tööstusriikides levinud kunsti- ja käsitööliikumine, mis tekkis vastureaktsioonina kiirelt arenevale masstootmisele ning sai alguse 19. sajandi teisel poolel kaasaja kõige industriaalsemas riigis – Inglismaal. Liikumine levis peagi üle Euroopa ja Ameerika Ühendriikide. Arts and Crafts'i disainerid püüdsid tõsta tarbekunsti taset, luues ilu läbi meisterlikkuse ja kvaliteedi. Liikumisel puudus ühtne stiil, sellest olulisem oli ühtne mõtteviis – kriitika tööstusliku toodangu ja selle madala kvaliteedi vastu. Eesmärgiks oli taaselustada traditsioonilisi käsitööoskusi ja edendada tarbekaupade käsitsi valmistamist. Ilma kindla suunitluseta ühendas see kõiki loomevaldkonna inimesi. Arhitektide suur osakaal liikumise juhtivate isikute seas tõi kaasa ühiselt välja arenenud arusaama esemete loomisest ühtse tervikliku interjööri tarbeks. Selle tulemusel töötas enamik liikumisega seotud loojaid väga erinevatel distsipliinidel – arhitektuurist tekstiilikunstini või klaasnõudest pehmemööblini.
Liikumise filosoofilised juured
Liikumise filosoofilisteks juurteks võib pidada kahte isikut: Augustus Pugin ja John Ruskin. Augustus Pugin (1812–1852) oli disainer ja arhitekt, kes propageeris gootika taaselustamist ja idealiseeris keskaega, nähes selles hea eluviisi ja disaini eeskuju. John Ruskin (1819–1900) oli viktoriaanliku ajastu juhtiv kunstikriitik, kes tõi oma kirjutistes välja seose rahva sotsiaalse tervise ja kaupade tootmisviisi vahel. Ruskini arvates oli esemete disaini- ja valmistamisprotsessi lahutamine nii sotsiaalselt kui ka esteetiliselt kahjulik.
Liikumise algus Inglismaal ja Morris
Suurbritannias hakati 1840. aastate paiku märkama masstootmise negatiivseid mõjusid nii sotsiaalsele heaolule kui toodete kvaliteedile, kuid lahendusi sellele hakati otsima alles paarkümmend aastat hiljem. Mõisteti, et ühiskond peab seadma senisest teistsugused põhimõtted tootmisele. Nii tekkis 1860. aastatel Inglismaal väike seltskond inimesi, kes väljendasid häälekalt enda vastumeelsust tööstusrevolutsiooni ja masstootmisega kaasnenud labase tarbekunsti ning madala kvaliteedi vastu. Üks tuntumaid nimesid nende hulgast, keda peetakse ka Arts and Crafts'i algatajaks, on William Morris (1834–1896) – tekstiilidisainer, luuletaja, trükkal, tõlkija ja sotsialistlik aktivist. Morris, kes oli mõjutatud Ruskin’i kirjutistest, nägi industrialiseerimises töölisklassi võõrandumist ning disaineri ja tootja vaheliste suhete läbi lõikamist. Morris väärtustas kauneid, meisterlikult valmistatud ja igapäevaselt kasutust leidvaid esemeid ning pooldas tagasipöördumist väiketootjate ja meistritöökodade süsteemi juurde. Ta ei olnud täielikult masinate kasutamise vastu, kuid taunis masstootmisega kaasnevat tööde jaotamist paljudeks väikesteks vaheetappideks, mis tõi kaasa korduva üksluise ülesandega tööpäeva ja kaotas valmistaja eseme vahelise sideme. Aastal 1861 asutas Morris firma, kuhu kuulusid sisekujundajad ja tootjad, eesmärgiga taaselustada keskaegse käsitöökultuuri vaimsus ja kvaliteet. Ettevõte toimis kunstnike koostööna ning seal valmisid kunstkäsitööna metallesemed, ehted, tapeedid, tekstiilid, mööbel ja raamatud. Paljud Arts and Crafts'iga seotud inimesed said mõjutusi just Morrise töödest, kes oli 1880. aastateks saavutanud rahvusvahelise tuntuse ning oli majanduslikult edukas disainer ja tootja.
Arts and Crafts Exhibition Society
1860. aastatel alanud liikumine sai enda nime alles 1887. aastal – Londonis asutatud kunstnike rühmituse Arts and Crafts Exhibition Society järgi. Esimeseks rühmituse juhiks oli kunstnik ja raamatuillustraator Walter Crane. Peaeesmärgiks oli tõsta tarbekunsti väärtustamist ühiskonnas, mida seni oli peetud teisejärguliseks võrreldes kaunite kunstidega nagu maal, skulptuur jne. Tootedisaini puhul väärtustati liigse ornamentika vältimist ja teadlikku materjalivalikut. Arts and Crafts Exhibition Society hakkas korraldama tarbekunsti aastanäituseid, kuna 19. sajandi teisel poolel oli vaid üksikud võimalused tarbekunstiloomingu väljapanekuks, kuid ilma regulaarsete näitusteta oli kunstnikel raske tuntust saavutada ning kliente leida. Esimene aastanäitus toimus 1888. aastal ning need jäid pikaks ajaks ainsaks võimaluseks Suurbritannias avalikult tarbekunsti loomingut eksponeerida.
Liikumise levik üle Suurbritannia
1890. aastatel kuni 20. sajandi alguseni oli liikumine edukas suurlinnades üle Suurbritannia. Linnakeskustes leviku edule aitas kaasa sealne infrastruktuur, olemasolevad organisatsioonid ja jõukad patroonid. Avalikku tähelepanu ning tuntust saavutati näituste korraldamisega. Arts and Crafts'iga käis kaasas ka tugev missioonitunne levitada arusaama, et paremini kavandatud tootmissüsteem aitab tõsta inimeste elukvaliteeti. Sellest tulenevalt loodi liikumise põhimõtteid järgivaid organisatsioone ja gilde, enim rajati neid perioodil 1895–1905 – veidi üle saja. Linnades levima hakanud liikumises peitus aga igatsus lihtsama ning traditsioonilisema maalähedase eluviisi poole. Seetõttu hakkas aina enam kunstnikke siirduma maale elama, kus olid maalilised maastikud ning eest võis veel leida elujõulisi käsitööoskusi. Elu maal tegi siiski võimalikuks hästi arenenud rongiliiklus, mis ühendas meistreid linnas elavate patroonide ja müügikohtadega. Maakogukondades püsis liikumine pikaajalisemalt võrreldes linnadega, kuna seal toimus jätkusuutlik areng – taaselustati käsitöö traditsioone ja anti kohalikele tööd.
Arts and Crafts ideede levik üle maailma
William Morrise suurejooneline idee, et valdavaks saaks käsitsi valmistatud kõrgekvaliteetsed tarbeesemed, ei suutnud siiski võistelda odava masstootmisega. See-eest Morrise algatatud Arts and Crafts andis tõuke uue kunstistiili art nouveau ehk juugendi tekkeks, mis omakorda viis masintootmise uue esteetilise tasemeni ja pani aluse 20. sajandi disaini tekkele. Liikumise ideed liikusid kiirelt Suurbritanniast välja poole – esmalt Kesk-Euroopasse (levis peamiselt 1880–1914), edasi Ameerikasse (levis peamiselt 1890–1916), jõudes 1920. aastatel välja Jaapanisse. Arts and Crafts'i ideed sulandusid paljudes piirkondades rahvuslike liikumistega, seda nii omariikluse saavutanud Soomes kui ka Jaapanis, kus kujunes välja Mingei liikumine. Suurbritannias vaibus liikumise progressiivne jõud peale Esimest maailmasõda, kuid Arts and Crafts'i vaimus valminud tööde ausus ja ehtsus sai katalüsaatoriks Euroopas alanud modernismi tekkele.
Austrias, Saksamaal ja Skandinaavias
Austrias moodustati 1897. aastal üldisele kunstimaitsele vastanduv kunstnike grupp Viini Setsessioon (esialgne juht Gustav Klimt), mis huvitus uutest kunstiliikumistest, sh Arts and Crafts'ist. Inspireeritult Morrise ideedest ühendada tarbekunst kaunite kunstidega ja valmistada esemeid käsitööna taheti päästa Austria ühiskonda industrialiseerimisega kaasnenud "moraalsest allakäigust". 1902. aastal lõid setsessiooni liikmed Josef Hoffmann ja Koloman Moser Wiener Werkstätte (Viini töökojad), et tuua kodudesse kunsti kvaliteetse tarbekunsti abil. Nende tegevuse tulemusel valmis mitmeid disainietalone nii metallitöös, mööbli, klaasi, keraamika kui ka tekstiili valdkonnas. Saksamaal võtsid mitmed kunstnike seltskonnad üle Arts and Crafts'i mõjutusi ja loodi käsitöögilde, tuntuim neist Darmstadtis. Võrreldes brittidega olid sakslased palju rohkem tehnoloogia usku, nad ei näinud masintootmises negatiivseid külgi, kui suudeti säilitada toodete kvaliteet. 1907. aastal asutas rühm disainereid Deutscher Werkbundi (Saksamaa Käsitööliste Ühing), mis järgis Arts and Craftsi põhimõtete väga praktilist rakendamist. Nende eesmärgiks oli koostöös väljakujunenud suurtootjatega täiustada igapäevaste koduesemete disaini. Skandinaavia riikides oli sel perioodil valdavad rahvuslikud meeleolud ja otsingud uute kultuuriidentiteetide osas. Ühendades innovaatilisust ja Arts and Crafts'i põhimõtteid hakati looma uut ja omanäolist disaini. Näiteks Soome iseseisvumise (1917) järgselt kasvas laialdaselt kunsti ja disaini viljelemine tänu uue rahvusliku identiteedi teadvustamisele.
USA-s
Ameerikas levis Arts and Crafts Suurbritannia ja eriti William Morrise ning liikumise teise generatsiooni arhitektide ja disainerite mõjul. Brittide ideid ja ideaale levitati ajakirjanduses, korraldati ka temaatilisi loenguid ja programme. Ameerika disainerid võtsid eeskuju kodumaisest pärandist, sealsetest maastikest ja õhustikust, kuid nende lähenemine oli võrreldes Euroopaga palju kommertslikum. Gustav Stickley oli üks silmapaistvamaid disainereid, kes järgis Arts and Crafts'i ideaale. Tema kujundustes peegeldus usk aususse, lihtsusse ja kasulikkusesse ning mõistliku hinnaga esemete loomise tähtsus tööliste kodude tarbeks. Seda ilustamata esteetikat hakati nimetama "käsitöölise stiiliks". Piirkondlikult oli Arts and Crafts'i disainil tugev mõju Chicagos, kus sai aluse arhitektide ja disainerite Prairie School. Arhitekt Frank Lloyd Wright kujundas Kesklääne tasastest maastikest inspireeritud "maad kallistava" eramuarhitektuur – nn preeriamajad, mis pakkusid täiesti teistsugust alternatiivi Chicago pilvelõhkujate kultuurile, mis sai valdavaks peale 1871. aasta tulekahju.
Eesti U-21 jalgpallikoondislaste loend
Eesti U-21 jalgpallikoondislaste loend on nimekiri Eesti U21 koondises mänginud jalgpalluritest, nende tegevusaastatest, osaletud kohtumistest ja löödud väravatest. Nimekiri on sorditav nimede, aastate, mängude ja väravate kaupa.
Viimati uuendatud pärast 1. juunil 2018 peetud mängu Lätiga.
Seini
Seini (saksa keeles Leuchtenburg, ungari keeles Szinérváralja) on linn Ungaris Maramureși maakonnas. Linn asub ajaloolises Marmaatia piirkonnas, maakonnakeskusest Baia Marest ligikaudu 24 km lääneloodes.
Linna haldusalasse kuulub kaks küla: Săbișa (Kissebespatak) ja Viile Apei (Apahegy).
Asulat on esmamainitud 1334. aastal, linnaõigused sai 1988. aastal.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanikest rumeenlasi 78,01%, ungarlasi 15,43%, mustlasi 2,13% ja teistest rahvustest inimesi 0,38%. 4,02% inimeste rahvus oli teadmata.
Laurence Olivier Award
Laurence Olivier Award (ka The Laurence Olivier Awards, Olivier Awards) on auhind, mida alates 1976. aastast annab igal aastal välja Londoni Teatriühing parimatele kutselistele Londonis asuvatele teatritele ja Londonis etendunud lavastustele.
Auhindu jagatakse neljas põhikategoorias (draama, muusikal, produktsioon, tants/ooper) ja eriauhindade kategoorias.
Neutraalse tertsi komma
Neutraalse tertsi komma (inglise keeles neutral third comma, rastma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 243 / 242 ehk 7,139 tsenti.
Raikküla valla vabaajakeskus
Raikküla valla vabaajakeskus on asutus Rapla maakonnas Raikküla vallas Lipa külas. Asutuse juhataja on Anne Kalf.
Asutus asutati 2013.
Väike BP diesis
Väike BP diesis (inglise keeles small BP diesis, mirkwai comma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 16875 / 16807 ehk 6,990 tsenti.
Regionaaltelevisioon Eesti
Regionaaltelevisioon Eesti (Re:TV) on Eesti veebitelevisioonikanal, mis keskendub Lõuna-Eesti kohalikele uudistele.
Re:TV on kajastanud teaduskeskuse Ahhaa ja Tartu Loodusmaja sündmusi, Supilinna päevi, Tartumaa Kultuuripärli auhinnatseremooniat jms. Telekanali ametlik aadress on Tartumaal Lähte alevikus Õpetaja tänaval.
Regionaaltelevisioon Eesti on loodud Lähte Ühisgümnaasiumi juurde toetamaks õppestuudiot.
Ülo Tambet
Ülo Tambet (13. jaanuar 1932 – 1. juuli 2021) oli eesti mäeinsener, tööstusjuht, partei- ja sporditegelane.
1951. aastal lõpetas ta Kiviõli 1. Keskkooli. 1956. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi mäeosakonna kiitusega.
1956. aastast töötas ta trusti Eesti Põlevkivi Käva-2 kaevanduse mäemeistrina, hiljem jaoskonnaülema abi, jaoskonnaülema ja kaevanduse peainseneri asetäitjana. 1968. aastast oli ta Kiviõli kaevanduse direktor, 1972. aastast trusti Eesti Põlevkivi juhataja, 1974. aastast tootmiskoondise Eesti Põlevkivi peadirektor. Aastatel 1986–1989 oli ta Eesti NSV Tehnilise ja Mäejärelevalve Valitsuse juhataja.
1966. aastast oli ta NLKP liige, 1986. aastast EKP Keskkomitee liige.
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu IX, X ja XI koosseisu saadik, Eesti NSV Ülemnõukogu tööstus- ja energeetikakomisjoni esimehe asetäitja.
Aastatel 1987–1990 oli ta Eesti NSV Kergejõustikuföderatsiooni presiidiumi esimees, 1990–1999 Eesti Kergejõustikuliidu volikogu asejuhataja. Aastatel 1991–1994 oli ta Eesti Spordi Keskliidu juhatuse liige.
Varstu kultuurikeskus
Asutuse juhataja on Monika Toom.
Kultuurikeskuses tegutseb raamatukogu, postipunkt ja söökla.
2023. aasta algul tegi Rõuge vald ettepaneku kultuurimaja sulgeda ja ühendada see lähedal asuva Mõniste rahvamajaga.
Faktor 10
Faktor 10 (inglise keeles factor 10) on jätkusuutlikkuse saavutamiseks vajalik kriteerium.
Faktor 10-ga viidatakse sellele, et kuna arenenud maad tarbivad loodusvarasid ülemäära, siis peaks seadma sihiks nende riikide tööstuse ja tarbimise dematerialiseerimise ning materjalimahukuse vähenemise 10 korda. Materjalimahukust on võimalik aga mõõta ja võrrelda materjalikuluga teenuseühiku kohta ehk MIPS-ides.
Faktor 10 arendati faktor 4-st välja Wuppertali Instituudis.
Komplementaarne BP diesis
Komplementaarne BP diesis (inglise keeles complementary BP diesis) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 823543 / 820125 ehk 7,200 tsenti.
Materjalikulu teenuseühiku kohta
Materjalikulu teenuseühiku kohta (inglise material input per service, lühendatult MIPS) on 1993. aastal Wuppertali Instituudis dr Friedrich Schmidt-Bleeki juurutatud indikaator ökotõhususe mõõtmiseks.
Materjalikulu teenuseühiku kohta väljendab massiühikutes, kui palju materjali (k.a kaudne materjal, nt põlevkivi kaevandamise aheraine) ja energiat kulub toote valmistamiseks ja selle kasutamiseks või teenuse osutamiseks.
Raudbetoonkoorik
Raudbetoonkoorik on õhukeseseinaline suureavaline raudbetoonist konstruktsioon, mille esimesed näited rajati juba enne esimest maailmasõda, kuid koorikute laiem levik on seotud vastava arvutusteooria väljatöötamisega 1940ndatel.
Raudbetooni ajalugu maailmas
Esimesi teadaolevaid betoonist uut tüüpi võlv- ja kuppelkonstruktsioone lõid juba vanad roomlased ning 118.–126. aastal rajatud Rooma Panteoni templi 43-meetrise läbimõõduga betoonist kuppel püsib tänaseni.
Rooma riigi langemise järel unustuste hõlma vajunud betooni kasutamine elustus alles 18. sajandi keskel, kui leiutati kaasaegne tsement, mis on betooni vältimatu komponent. Üsna pea hakati otsima võimalusi betoonkonstruktsioonide omaduste parandamiseks.
1867. aastal patenteeris Prantsuse aednik Joseph Monier raudbetoonist lillepotid ning uus komposiitmaterjal raudbetoon, kus olid ühendatud raua ja betooni head omadused, oli sündinud. Juba 19. sajandi lõpul oli raudbetoon asunud võidukäigule ehitustööstuses, leides eeskätt rakendust konstruktsioonides, millele funktsioon seadis uusi ja erilisi nõudmisi. Just tööstus- ja militaarrajatistest ning silla- ja vesiehitusest leiab 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi alguse suurejoonelisemaid raudbetoontarindeid.
Raudbetoonkoorikust katusekuplid
Raudbetoonist katusekupleid hakati ehitama pärast 1900. aastat. Tuntumad hooned või saalid, mis on kaetud raudbetoonkuplitega eelmise sajandi alguses, olid või on Metodistide saal Westminsteris (1910), Melbourne’i avaliku raamatukogu lugemissaal (1911) ja Jahrhunderthalle (Hala Stulecia) Wrocławis Poolas (1911–1913). Viimane on ribirõngaskuppel avaga 65 meetrit ja kõrgusega 42 meetrit.
Järgmiseks suurimaks raudbetoonist koorikkatuseks ongi 1916–1917 ehitatud Tallinna vesilennukite angaaride katusekonstruktsioon. Tegemist on maailma esimese raudbetoonist kaksikkõverusega koorikkatete kompleksiga, mille koorikkatte paksus on vahemikus 8–15 cm. Lennusadamas asuvad Tallinna vesilennukite angaarid on esimene nii mahukas (põhiplaaniga 36 × 109) raudbetoonkoorikehitis kogu maailmas.
Raudbetoon Eestis
Betoonikasutus Eestis 19. sajandil oli tagasihoidlik ja pigem juhuslikku laadi, Eestis tähistab betooniajastu algust 1871. aasta, kui Kundasse rajati tsemendivabrik.
Hermann Poorteni maja
Hermann Poorteni maja oli 17.–18. sajandil ehitatud barokk-klassitsistlik elumaja Narva vanalinnas endisel Rüütli tänaval (Rüütli 24). Kuulus Narva kaupmehele ja raehärrale Hermann Poortenile ning tema järeltulijatele, hävis 1944. aastal.
Raudbetoonkoorik
Raudbetoon Eestis
Seevastu 20. sajandi algus on Eesti betooniajaloo säravaim periood, mil loodi mitmeid ehitustarindeid, mis ei jää millegipoolest alla oma kaasaegsetele mujal maailmas.
Hermann Poorteni maja
Ajaloost
Hoone ehitamist alustati 1693. aastal Hans Kindleri projekti järgi, lõplikult valmis see 18. sajandi alguses. Ehitis hävis koos muu Narva barokse linnasüdamega Teises maailmasõjas, NSV Liidu õhuväe märtsipommitamisel 1944. aastal.
Raudbetoonkoorik
Raudbetoon Eestis
Tööstusrajatistes soosis raudbetooni kasutust nii selle tulekindlus kui ka tootmises tekkinud vajadus suurte, vaheseinteta ruumide järele. Näiteks 1899. aastal valminud Dvigateli tehase mehaanika- ja montaažitsehh on kaetud raudbetoonist saagkatusega, mida võib pidada teadaolevalt esimeseks suurejoonelisemaks raudbetoontarindiks Eestis. Levinuimaks raudbetoonist katusekonstruktsiooni tüübiks 20. sajandi alguse Eesti tööstusehitistes sai aga monoliitsetele karkass-seintele toetuva kaarkatus. Taoliselt oli katus lahendatud Tsaari-Venemaa sõjatööstuse tarbeks rajatud tehastes.
Hermann Poorteni maja
Kirjeldus
Hermann Poorteni maja oli Narva elamutest üks suurejoonelisemaid – kahekorruseline, 34,5 meetri laiuse, kümne aknaga peafassaadiga, mõlemas otsas nelja aknaga ja kõrge viiluga külgfassaadid. Katusealuses asus kaks aidakorrust nagu keskaegsetel kaupmeheelamutel. Peafassaadi keskkohas asus neljale korintose orderis kolossaalpilastrile toetuv ovaalaknaga kolmnurkfrontoon ja selle keskel raiddekooriga barokkportaal. Portaali külgedel olid raiddekooriga kaetud joonia pilastrid, mis kandsid laia karniisiga ja heraldilise kujundusega segmentpealmikku vappide ja aastaarvuga 1695, pealmik kandis skulptuure: kaht putofiguuri ja allegoorilise naisfiguuri büsti. Hoone algses värvikujunduses domineerisid punakad, hallid ja must-valged toonid, katusel seisid algselt kolm kullatud puuskulptuuri ja uukakende katustel kuldkuulid.
Raudbetoonkoorik
Raudbetoon Eestis
Paljud 20. sajandi alguse betoonkonstruktsioonid Eestis on seotud Tsaari-Venemaa militaarsete eesmärkidega. Impeeriumi viimaseks suureks ettevõtmiseks Läänemere regioonis jäi Peeter Suure nimelise merekindluse rajamine Soome lahe äärde. Ulatusliku kaitserajatiste süsteemi peamiseks ehitusmaterjaliks oli betoon. Merekindluse rajatiste silmapaistvaimaks objektiks on kahtlemata Lennusadamas asuvad Tallinna vesilennukite angaarid (1916–1917), mida katab õhuke raudbetoonist koorik ning mis on teadaolevalt esimene omataoline ehitis maailmas, loodud ajal, mil pädevat teooriat koorikute arvutamiseks veel polnud. Hoopis teistsuguse, kuid samuti insenertehniliselt huvitava raamkonstruktsiooniga olid ka vesilennukite angaarid Saaremaal Papissaare sadamas (1915–1917). Vähesel määral jõudis raudbetoon 20. sajandi alguse Eestis ka ühiskondlikesse hoonetesse. Selle näiteks võib tuua Estonia teatri (1911–1913) saalide laekonstruktsioonid, mis on raudbetoonist.
Raudbetooni uus tõus Eestis
20. sajandi alguses Eestisse rajatud raudbetoonkonstruktsioonidel ei olnud eestlaste kui rahvusega suurt seost, kuna tellijaiks olid peamiselt Tsaari-Venemaa keskvõim ja baltisakslastest töösturid ning projekteerijaiks ja ehitajateks välisettevõtted. Eesti Vabariigi algusaastatel nii tellimuste kui oskustööjõu puudumise tõttu betoonikasutus soikus. Uus tõus raudbetooni kasutamisel toimus 1930ndatel, mil kujunes välja Eesti oma insenerkond ning hakati laialdaselt projekteerima raudbetoonkonstruktsioone. Siia alla kuuluvad näiteks:
Raudbetoonkonstruktsioonide areng I maailmasõja järgses Eestis on lahutamatult seotud ehitusinseneride August Komendandi ja Heinrich Lauluga, kes on osalenud sel perioodil püstitatud silmapaistvate raudbetoonehitiste projekteerimisel ning kellest kujunesid II maailmasõja järel oma ala tipptegijad.
Leonie Swann
Leonie Swann (pseudonüüm; sündinud 1975 Dachaus) on saksa kriminaalromaane kirjutav kirjanik.
Elulugu
Swann õppis Münchenis filosoofiat, psühholoogiat ja inglise kirjandust. Ta viibis pikalt Pariisis ja elab praegu Berliinis.
Looming
Tema debüütromaanis "Glennkill", mis ilmus 2005. aastal, tegutsevad ja lahendavad mõrvu inimeste asemel lambad. Ootamatus võtmes kirjutatud "lambakriminull" pälvis ülemaailmse tähelepanu. Raamatut osteti ainuüksi Saksamaal umbes 1,5 miljonit eksemplari ja teos tõlgiti 30 keelde. 2010. aastal avaldati kirjaniku teine romaan "Garou. Ein Schaf-Thriller".
Võhma vaba aja keskus
Võhma vaba aja keskus on asutus Viljandi maakonnas Võhma linnas. Asutuse juhataja on Evelyn Härm.
Asutus asutati 1994.
Vidrik Sibul
Vidrik Sibul (kuni 1935. aastani Friedrich Sibul; 18. märts 1890 Kõlleste, Võrumaa – 22. august 1943 Zajarsk, Irkutski oblast) oli Eesti sõjaväelane (major).
Lõpetas Vabariigi Sõjakoolis I ratsaväekursuse 1919, alalisväeohvitseride jalaväekursuse 1927 ja ratsaväeohvitseride täienduskursuse 1929.
Esimeses maailmasõjas võitles endise Vene sõjaväe Narva husaaripolgus. Eesti Vabadussõjas võitles 2. Ratsapolgu koosseisus. Rahu ajal töötas mitmesugustel rivi- ja administratiivala ametikohtadel. Ratsaväe Inspektuuri määrati 1. novembrist 1934. Sai majoriks 24. veebruaril 1940.
Teda autasustati Kotkaristi IV klassi teenetemärgi, endise Vene Georgi ordu 4. järgu medali ning Anna ja Stanislaose ordu medalitega „Hoolsuse eest".
Markus Järvi
pisi|Markus Järvi Ungari suursaatkonnas Tallinnas. Foto: Illimar Toomet, Objektiiv Markus Järvi (sündinud 12. novembril 1978 Tallinnas) on eesti ajakirjanik, ühiskonnategelane ja portaali Objektiiv peatoimetaja.
Järvi on lõpetanud Roomas Püha Risti Ülikooli filosoofia ja teoloogia erialal. Ta on töötanud aastatel 2007–2015 Eesti Rahvusringhäälingu Klassikaraadio saatejuhina.
Ta on Sihtasutuse Perekonna ja Traditsiooni Kaitseks üks asutajatest ja selle nõukogu esimees. 2018. aasta novembrist on ta Objektiivi peatoimetaja.
8. novembril 2022 teatasid Markus Järvi ja Varro Vooglaid, et nad kandideerivad 2023. aasta Riigikogu valimistel parteituna Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna nimekirjas Riigikokku. Ta kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 869 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku
Tema isa on vioolamängija Andrus Järvi, vanaisa oli dirigent Vallo Järvi. Ta on katoliiklane, abielus ja tal on neli last.
Roja vald
Roja vald on Läti vald Kuramaal Talsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mērsragsi, Dundaga, Kolka, Ārlava, Lube ja Vandzene vallaga.
Valla pindala on 200 km². 2016. aasta seisuga elas seal 4115 inimest. Valla keskus on Roja küla, haldushoone asub aadressil Zvejnieku iela 3.
Ajalugu
Aastal 1945 moodustati Lubezere valla aladele Rojupe külanõukogu, vald ise aga likvideeriti aastal 1949. Aastal 1950 liideti Rojupe külanõukoguga osa likvideeritavate Jaunciemsi ja Jūrmala külanõukogude aladest, aastal 1954 suurem osa Lubezere külanõukogust, aastal 1963 aga osa Kaļķi külanõukogust. Aastal 1969 sai Rojast alev, ülejäänud osa Rojupe külanõukogust nimetati aga Roja alevi maaterritooriumiks. Aastal 1991 kaotas Roja alevi staatuse, Roja alevi maaterritoorium ja Roja küla ühendati aga Roja vallaks.
2009. aastal moodustati Roja ja Mērsragsi vallast Roja piirkond. Aastal 2010 oli Roja vallas 4400 elanikku. 2011 eraldati Roja piirkonnast Mērsragsi valla alad ja moodustati Mērsragsi piirkond.
Aastal 2021 liideti Roja piirkond Talsi, Dundaga ja Mērsragsi piirkonnaga uueks Talsi piirkonnaks. Senisest piirkonnast kujunes üks uue omavalitsusüksuse valdadest.
Mälestised
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Purciemsi muinasasula, Kaltene kiriku altar ja orel. Kohaliku kaitse all on Ģipka kirik, Roja muinaskalmed, hiiepaik Baķi Kirikumägi ja Tromeļise lossiks kutsutav keskaegsete kindlustiste piirkond.
Loodus
Kõrgeim koht asub Rojast idas (23,5 m). Tähtsaim jõgi on Roja jõgi.
Looduskaitse all on Rude külas kasvav kadakas ümbermõõduga 0.95 m, tamm ümbermõõduga 4.95 m, talude Jāņkalni2, Jāņkalni ning Birziņsirmi juures kasvavad põlispuud, Mellsilsi ristimännid, Pūrciemsi mänd, Mežapļavase tamm, Kaltene rannamoodustised, Kaltene mäed, lisaks veel kuus nimetut põlispuud. Valda jääb 161 hektari suurune Ģipka hoiuala, osaliselt ka Ģipka soiste niitude hoiuala. Valla rannik jääb Riia lahe läänekalda kaitstavale merealale.
Asustus
Aastal 2011 moodustasid piirkonna elanikest lätlased 92,8 % ja venelased 3,8 %.
Valla külad on:
Ülejäänud piirkonna elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Radiaalaksiaalturbiin
pisi|Radiaalaksiaalturbiini skeem pisi|Radiaalaksiaalturbiin käitab sageli sellega kokku monteeritud [[Elektrigeneraator|generaatorit]]
Radiaalaksiaalturbiin ehk Francise turbiin on reaktiivhüdroturbiin, mille tööratta labade vahel liigub vedelik algul radiaalselt, hiljem aksiaalselt.
Radiaalaksiaalturbiini tööratta labad on kinnitatud jäigalt ja neid ümbritseb pöid. Turbiini võll on vertikaalne.
Radiaalaksiaalturbiini võimsus küünib 500 MW-ni, tööratta diameeter on kuni 8 m.
Tähe tänav (täpsustus)
Tähe tänav on tänav mitmes Eesti linnas, alevis ja alevikus:
Anna Katharine Green
Anna Katharine Green (11. november 1846 – 11. aprill 1935) oli ameerika luuletaja ja novellist. Ta oli üks esimesi kriminaalromaanide autoreid Ameerikas. Tema teoste eristavateks joonteks oli hästi läbi mõeldud süžee ja juriidiliselt korrektne taust. Greeni on nimetatud „kriminaalromaani emaks“.
Kestreli komma
Kestreli komma (inglise keeles kestrel comma) on muusikas kahe heli intervall sagedussuhtega 1188 / 1183 ehk 7,302 tsenti.
Asia (maasikasort)
Asia, mille aretas Itaalia New Fruits, valmib umbes 2–3 päeva pärast Elsantat. Ühtlase kujuga, atraktiivselt läikivatel viljadel on suurepärane tugevus. Nende värv on keskmine punane. Asia õied õitsevad veidi lehestiku all, suured viljad annavad suure korjamiskiiruse. Olenevalt ilmastikuoludest võib olla hulgimüük ja turundus proovimist väärt. Taimed on jõulised ja vähe vastuvõtlikud haigustele.
Vili
Ilusad säravpunased, suured, meeldiva maitse ja aroomiga. Viljad punased nii seest kui ka väljast. Viljad püsivad terve hooaja vältel väga suured. Hea korjatavuse ja transpordikindlusega. Ideaalsed maasikad kohe söömiseks, aga ka tortide kaunistamiseks ning igasuguseks töötlemiseks. Viljaliha on kahvatupunane, väga magus, mahlane, mõõdukalt tihe, piisava kastmisega südamik ilma õõnsusteta. Nahk on läikiv, nagu lakitud.
Valmimine
Tehnilise küpsuse korral on marjal valge-rohekas ots, mis täisküpsena muutub üleni punaseks. Viljaaja lõpuks väikseid marju ei ole. Keskmiselt varajane sort: kannab vilja juuni alguses, 5–7 päeva hiljem kui Alba ja Honey. Seda iseloomustab pikk viljaperiood. Saagikus – 1–1,2 kg põõsa kohta.
Kasutamine
Sort sobib nii pikaks transportimiseks, kui ka pikaajaliseks säilitamiseks mõõdukal temperatuuril. Viljad on suurepärase välimusega. Soovitatav kaubanduslikuks kasvatamiseks ja harrastusaianduseks. Selle marju saab tarbida magustoiduna, külmutada, töödelda kompotiks, moosiks, moosiks, moosiks, siirupiks jms.
Viited
Asia
Albaania vannutatud neitsid
pisi|Vannutatud neitsi [[Rapshas 20. sajandi alguses]]
Albaania vannutatud neitsid (albaania keeles burrnesha) on albaania naised, kes on andnud tõotuse elada vooruslikult ja mitte abielluda ning saanud vastutasuks õiguse elada mehe kombel ja omandada kõik Albaania traditsioonilise patriarhaalse ühiskonna meeste privileegid.
Vannutatud neitsite traditsioon sai alguse 15. sajandil Põhja-Albaanias elanud Lekë Dukagjini koostatud koodeksist Kanunist. Kanun oli suuline ettekirjutus, mis sätestas ühiskonnakorralduse reeglid. Need kehtisid Põhja-Albaania ja Kosovo hõimude seas kuni 20. sajandini ja kohati järgitakse neid veel tänapäevalgi. Koodeks oli religiooniülene, reegleid järgisid nii katoliiklased, õigeusklikud kui ka muslimid. Kanuni järgi on naine mehe omand ja tal on väga vähe õigusi. Naised ei tohi oma majapidamist juhtida, maad osta, hääletada, paljusid ameteid pidada, teatud hoonetesse siseneda, perekonna varandust pärida, aga ka näiteks suitsetada, alkoholi tarbida, muusikat teha ega käekella kanda.
Vannutatud neitsiks saamine on olnud ainuke viis pääseda perekonna korraldatud ebameeldivast abielust. Tihti on vande andmine olnud ka ainuke võimalus oma vanemate vara pärida. Kui peres ei olnud poegi ja isa suri, pidi üks tütardest vande andma, et pere saaks oma maad ja maja edasi pidada. Paljudel juhtudel aga soovitakse lihtsalt pääseda naisena elamise piirangutest ja tunda end võrdse ja vabana.
Arvatakse, et peamiselt Albaania põhjaosas elab praegu kuni paarsada vannutatud neitsit. Enamik neist on üle 50 aasta vanad.
Albaania vannutatud neitsite seas oli ka riigi rahvuskangelanna Tringe Smajli.
Eestis on vannutatud neitsite institutsiooni kujutatud 2016. aastal teatris R.A.A.A.M. Madis Kalmeti lavastatud Vene näitekirjaniku Oleg Mihhailovi näidendis "Vannutatud neitsid".