cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Schmitti lülitus
Sümmeetriliste lävenditega inverteeriv lülitus
Sümmeetriliste lävenditega inverteeriv Schmitti lülitus käitub oma loogikalt vastupidi. See tähendab, kui sisendpinge (V_{in}) ületab ülemise lävendi muutub väljundpinge (V_{out}) madalaks ning möödudes alumisest lävendist muutub sisendpinge kõrgeks.
Ülemise ja alumise lülituse lävendi väärtuste V_T, -V_T tuletamine on kasutades pingejaguri valemit triviaalne:
Kui.
Kui. pisi|282x282px|Ebasümmeetriliste lävenditega inverteeriv Schmitti lülitus
Ebasümmeetriliste lävenditega inverteeriv lülitus
Ebasümmeetriliste lävenditega inverteeriva Schmitti lülituse saab ühendades sisendpinge (V_{in}) operatsioonivõimendi inverteeriva sisendi külge ja lisades skeemi kolm takistit. Takistid R1, R2 ühendatakse jadamisi toitepinge (VCC) ja maa (GND) vahele. Takisti R3 ühendatakse ühe otsaga operatsioonivõimendi väljundiga (V_{out}) ja teise otsaga võimendi mitteinverteeriva sisendi külge ning need mõlemad on ühendatud takistite R1 ja R2 vahele. Takisti R3 annab skeemile erinevad lülituslävendid, mis on seotud operatsioonivõimendi väljundpingega.
Kui operatsioonivõimendi väljund on kõrge (VCC) tekib ekvivalentne skeem, kus R1 ja R3 on omavahel rööbiti ning jadamisi takistiga R2. Vastupidises olukorras, kus võimendi väljund on võrdne maaga (GND), on R2 ja R3 omavahel rööbiti ning jadamisi takistiga R1.
Muutust tekitavad väljundpinged saab arvutada kasutades pingejaguri valemit ning pidades meeles rööpühenduse omadusi.
Ülemine lävend.
Alumine lävend.
Transistoride baasil
pisi|295x295px|Ebasümmeetriline mitteinverteeriv Schmitti lülitus
NPN transistoride baasil
Ebasümmeetriliste lävenditega mitteinverteeriva Schmitti lülituse saab kasutades takisteid ja transistore.
Oletame, et sisendpinge (V_{in}) on nullilähedane, seega transistor Q1 on välja lülitatud. Seetõttu läbib vool takisteid R1, R3, R4 ning tekitab transistoris Q2 baasvoolu, mis avab transistori (transistor avaneb küllastunud olekus). Takistid R2, R5 tekitavad pingejaguri, millest sõltub väljundpinge (V_{out}), kuid täpse tulemuse saamiseks tuleb arvesse võtta ka transistori pingelang.
Ülemine lävend.
Lieto vald
Lieto (rootsi keeles Lundo) on vald Soomes Päris-Soome maakonnas.
Schmitti lülitus
NPN transistoride baasil
Q1 emitteri pinge on seotud transistor Q2 baasvooluga ning Q1 ja Q2 emitterid omavahel otseühenduses ning seetõttu jagavad samasugust pinge potentsiaali. Sisendpinge tõusmisel kõrgemale kui pingelang Q2 emitteril, hakkab läbi Q1 jooksma baasvool, transistor Q1 hakkab avanema. Q1 avanedes näljutab see Q2 baasvoolust ja seetõttu hakkab see transistor sulguma, lubades üha enam voolu läbi transistori Q1. Positiivse tagasiside mõjul tekib skeemis olukord, kus Q1 on täielikult avanenud (küllastunud olek) ning Q2 on täielikult sulgunud. Q2 sulgumise tõttu on väljundpinge võrdväärne toitepingega.
Lieto vald
Valla pindala on 303 km², millest 2 km² moodustab vesi.
Schmitti lülitus
NPN transistoride baasil
Alumine lävend.
Sisendpinge langemisel toimub sama protsess vastupidi. Transistori Q1 hakkab läbima järjest vähem voolu ja see alustab sulgumist. Pinge transistor Q1 kollektoril üha suureneb ja järjest rohkem voolu läbib transistori Q2. Positiivse tagasiside abil kiireneb protsess üha kiiremini kuni Q1 on täielikult suletud ning transistor Q2 täielikult avatud.
Lieto vald
Lietos tegutseb LEK ehk Liedon Eränkävijät, mis on üks Soome suurimaid skaudirühmi.
Schmitti lülitus
Mürakindlus
Schmitti lülitus on odav lahendus, mis mõeldud kiirete tõusude ja languste tekitamiseks aeglastest analoogsisenditest või mürastest signaalidest.
Lieto vald
Linnas asub keskaegne kivikirik, mis ehitati 1500. aasta paiku.
Schmitti lülitus
Kasutus ostsillaatorina
pisi|458x458px| Väljundpinge ja kondensaatori pinge sõltuvus komparaatoril põhineva relaksatsioongeneraatori korral. Schmitti lülitus on bistabiilne multivibraator ning seda kasutades saab konstrueerida relaksatsioongeneraatori. See saavutatakse ühendades ühe RC-ahela inverteeriva Schmitti lülituse väljundi ja sisendi vahele. Väljundpinge tekitab katkematu kastsignaali, mille sagedus sõltub R ja C väärtustest ning Schmitti lülituse lävenditest.
Lieto vald
2015. aastal liideti Lietoga Tarvasjoki vald.
Maavoole
thumb Maavoole ehk solifluktsioon on veega küllastunud maapinnase liikumine kallakal maapinnal (harilikult mööda igikülmunud pinda).
Maavoole tagajärjel tekivad solifluktsioonivallid ja solifluktsiooniterrassid.
Raudteejaama sisenev rong
"Raudteejaama sisenev rong" on Aleksandr Mişoni poolt Aserbaidžaanis 1898. aastal loodud tummfilm.
Hüdra (tähtkuju)
pisi|Hüdra tähtkuju kaart Hüdra (ladina Hydra (omastav Hydrae), lühend Hya) on pindalalt suurim tänapäeva 88 tähtkujust. See on üle 100 kraadi pikk ning piirneb paljude tähtkujudega, nt Kaalude, Kentauri ja Vähiga. Pindala on 1303 ruutkraadi.
Tähtkuju heledaim täht on oranž hiid Alphard (α Hydrae; näiv suurus 2,0), mis asub 177 valgusaasta kaugusel.
Hüdra on 48 Ptolemaiose tähtkuju seas ja on mugandus Babülooniast. MUL.APIN sisaldab mao tähtkuju (MUL.DINGIR.MUŠ), mille piirid vastavad ligikaudu tänapäeva Hüdrale.
Erriyon Knighton
Erriyon Knighton (sündinud 29. jaanuaril 2004 Florida osariigis Tampas) on Ameerika Ühendriikide sprinter.
Ta jooksis 2021. aasta mais 200 meetri jooksu noorte maailmarekordi 20,11. Sama aasta juunis parandas ta noorte maailmarekordit USA meistrivõistlustel Eugene'is, joostes eeljooksus 20,04. Poolfinaalis parandas ta oma aega veelgi, ületades ajaga 19,88 5 sajandikuga Usain Boltile kuulunud juunioride maailmarekordi. Finaalis jooksis ta uueks rekordiks 19,84 ja sai 3. koha. Sellega pääses Knighton Ameerika Ühendriikide olümpiakoondisse, olles pärast 1964. aasta suveolümpiamängudel osalenud Jim Ryuni noorim kergejõustiklane, kes esindanud olümpial USAd. Suveolümpiamängudel Tokyos pääses Knighton finaali ja sai ajaga 19,93 4. koha.
2022. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis Knighton 200 meetri jooksus koondisekaaslaste Noah Lylesi ja Kenny Bednareki järel pronksmedali ajaga 19,80. Sellega sai temast kõigi aegade noorim maailmameistrivõistlustel individuaaldistantsil medali võitnud sprinter. Sama aasta 2. septembril võitis ta Brüsseli Teemantliiga etapil 200 meetri jooksu, tõustes sellega kõigi aegade noorimaks Teemantliiga etapivõitjaks.
Isiklikud rekordid
Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit
Rebukollane
Rebukollane on üks kollastest värvitoonidest, munarebu värvi kollane värvus. See kollane on pigem tume ja soojatooniline. Mõistet kasutatakse tekstiilide ja lõngade, aga ka loodusobjektide värvuse kirjeldamiseks.
Munakollase kaudu määratletuna kirjeldatakse seda tooni sageli saksakeelses kultuuriruumis (eidottergelb, dottergelb), inglis- ja prantsuskeelses väga harva.
Variatsioonid
ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color: Universal Language and Dictionary of Names" järgi on rebukollane (Yolk Yellow, Vitelline Yellow, Vitellinous) murtud kollane (strong yellow).
Pantone värvikaardi toon 14-0846 Yolk Yellow on tumedam kergelt murtud kollane.
Testimonium Flavianum
Testimonium Flavianum (ladina keeles 'Flaviuse tunnistus') on umbes 93/94 kirjutatud lõik Josephus Flaviuse kreekakeelsest teosest, mis on tuntud ladinakeelse pealkirja "Antiquitates Judaicae" all, 18. raamatust (63–64; XVIII 3.3) ning lõik 20. raamatust (200; XX, 9.1). Need lõigud mainivad Jeesust ning osutavad sellele, et Josephusel oli teadmisi algkristluse kohta.
Neil kohtadel on kirikuloos alates patristikast, eriti ajaloolises Jeesuse-uurimises, tähtis koht, sest tegu on varajase mittekristliku allikaga, mis kinnitab Jeesuse olemasolu.
Teist mainingut peetakse enamasti ehtsaks, kuid esimest mainingut peavad ajaloolased vähemalt osaliselt kristlaste poolt täiendatuks või töödelduks, harvemini ka täielikult võltsituks.
Esimese mainingu standardtekst
Esimese mainingu kreekakeelne tekst on järgmine:
"Γίνεται δὲ κατὰ τοῦτον τὸν χρόνον Ἰησοῦς σοφὸς ἀνήρ, εἴγε ἄνδρα αὐτὸν λέγειν χρή: ἦν γὰρ παραδόξων ἔργων ποιητής, διδάσκαλος ἀνθρώπων τῶν ἡδονῇ τἀληθῆ δεχομένων, καὶ πολλοὺς μὲν Ἰουδαίους, πολλοὺς δὲ καὶ τοῦ Ἑλληνικοῦ ἐπηγάγετο: ὁ χριστὸς οὗτος ἦν. καὶ αὐτὸν ἐνδείξει τῶν πρώτων ἀνδρῶν παρ᾽ ἡμῖν σταυρῷ ἐπιτετιμηκότος Πιλάτου οὐκ ἐπαύσαντο οἱ τὸ πρῶτον ἀγαπήσαντες: ἐφάνη γὰρ αὐτοῖς τρίτην ἔχων ἡμέραν πάλιν ζῶν τῶν θείων προφητῶν ταῦτά τε καὶ ἄλλα μυρία περὶ αὐτοῦ θαυμάσια εἰρηκότων. εἰς ἔτι τε νῦν τῶν Χριστιανῶν ἀπὸ τοῦδε ὠνομασμένον οὐκ ἐπέλιπε τὸ φῦλον"
Eestikeelses tõlkes kõlab see nii:
"Sel ajal elas Jeesus, tark mees, kui teda üldse tohib inimeseks nimetada; sest ta oli uskumatute tegude tegija, heameelega tõde vastu võtvate inimeste õpetaja, tõmbas enda poole palju juute ja ka palju paganaid; see oli Kristus. Ja kui Pilaatus ta meie esimeste meeste osutuse järgi ristisurma mõistis, ei lakanud need, kes teda enne olid armastanud, teda armastamast; sest ta ilmus neile kolmandal päeval jälle elavana, nagu Jumalast läkitatud prohvetid seda ja kümme tuhat muud imelist asja olid tema kohta ennustanud. Ja tänini pole välja surnud kristlaste hõim, nagu neid tema järgi nimetatakse."
Esimese mainingu kriitika
See koht etendas pikka aega erilist osa varajase kristluse tõlgendamises, sest erinevalt roomlastest Suetoniusest ja Tacitusest, ei ole Josephus siin, kus ta räägib juutide ja kreeklaste vahelistest konfliktidest Pontius Pilatuse ajal, silmanähtavalt põlglik, vaid räägib Jeesusest näiliselt positiivses toonis. Teiselt poolt algab edasine jutustus sellega, et juttu tuleb veel ühest õnnetusest; seetõttu on võimalik, et jutustust Jeesusest tuleb mõista iroonilisena.
Varajased kirikuisad, nagu Justinus, Tertullianus ja Cyprianus, seda teksti ei tsiteeri, kuigi nad mujal apelleerisid Josephusele oma Vana Testamendi tõlgenduse kinnituseks. Origenes (umbes 185 – 254) kirjutas teoses "Contra Celsum", et ei uskunud, et Jeesus on Kristus: järelikult ei saanud ta neid ütlusi niisugusel kujul lugeda. Vanim teadaolev tekstiversioon pärineb 4. sajandist ning on tsitaat Kaisareia Eusebiose (260–339) kirikuloost.
Seda kohta pidasid kristlased pikka aega vaieldamatuks tõestuseks, et Josephus teadis Jeesuse olemasolust ja sellest, et ta oli messias. Ent alates reformatsiooniajast 16. sajandil kahtlustati, et tegu on kristliku võltsinguga, mis pidi olema toimunud hiljemalt 3. sajandil. Juba Lucas Osiander vanem märkis, et lause "See oli Kristus" ei saa pärineda Josephuselt, sest muidu ta oleks olnud kristlane. Seda tulevat mõista ainult kristliku usutunnistusena, nagu see esineb Ap 9,22 ja mujal Uues Testamendis.
Alates ajaloolise Jeesuse-uurimise algusest on Josephuse teksti uuritud ja diskuteeritud. Alates 19. sajandil peeti seda sageli järgmiste argumentidega tervikuna hilisemate kristlastest ümberkirjutajate lisanduseks (interpolatsiooniks): 20. sajandil aga pidasid paljud ajaloolased seda teksti mitte täielikuks võltsinguks, vaid pidasid seda Josephuse algtekstiks kristlaste poolt täiendatud või töödeldud kujul. Algteksti rekonstrueerida püüdsid nad aga väga erinevalt. John P. Meier eemaldas lihtsalt kolm "kristlikku" lauset. Walther Bienert, Samuel G. Brandon ja teised oletasid vastavalt kontekstile Josephuse jutustust ülestõusukatsest: nad arvasid, et Josephus nimetas Jeesust analoogselt juudi vastupanuliikumise "röövlite", "võlurite" ja "rahva ahvatlejatega" "kõneosavaks rahutuste algatajaks", kes tegi "kummalisi" tegusid ning tõmbas palju inimesi "oma poolele"; kristlased muutsid siis need negatiivsed väljendid väheste parandustega neutraalseteks või positiivseteks.
Ka Frederick Fyvie Bruce esindas alates 1943. aastast seda vaadet ning argumenteeris: hilisemad tekstiversioonid sisaldasid sagedamini väikesi väljajätte kui kavatsuslikke lisandusi, kui need muudatused tundusid ümberkirjutajatele usutavad. Seejuures võisid nad üksikuid väljendeid, nagu alethe ('tõde') ja aethe ('kummalised asjad'). Nii et Josephus kirjutas algselt võib-olla nii (rekonstrueeritud lisandused kursiivis): "Sel ajal elas Jeesus, tark mees, kui teda üldse tohib nimetada inimeseks. Ta tegi nimelt päris uskumatuid tegusid ja oli kõigi nende inimeste õpetaja, kes võtsid hea meelega vastu kummalisi asju. Nii tõmbas ta palju juute ja ka palju paganaid enda poole. See oli niinimetatud Kristus. Ja kuigi Pilatus mõistis ta meie rahva kõige suursugusemate kihutusel ristisurma, jäid tema varasemad pooldajad talle siiski truuks. Sest ta ilmus neile, nagu nad kinnitasid, kolmandal päeval jälle elavana, nagu Jumalast läkitatud prohvetid seda ja tuhandet muud imelist asja tema kohta olid ennustanud. Ja kuni tänase päevani püsib kristlaste rahvas, kes end tema järgi nimetab." See tekst ei ole öelnud midagi juudi usu vastast, ning tekstimuudatused on kristlike ümberkirjutajate tööna usutavad.
Seevastu juudi ajaloolased Joseph Klausner, Paul Winter, Geza Vermes ja teised oletasid, et algteksti suhtumine Jeesusesse oli positiivne: nende arvates esitas Josephus Jeesuse ristilöömist õnnetusena, sest järgmises salmis (Ant 18,65: "sel ajal tabas juute veel üks õnneuts..."). Kristlikud ütlused on nende arvates esitatud jüngrite arvamusena Jeesuse kohta: "Nad ütlesid, et ta on Kristus."
Shlomo Pines avaldas 1971 Josephuse teksti seni tähelepanuta jäänud araabiakeelse versiooni, mida piiskop Agapios Hierapolisest oli oma maailmaajaloos 10. sajandil tsiteerinud: "Sel ajal oli üks tark inimene, keda nimetati Jeesuseks. Ja ta näitas üleshäid elukombeid ja oli tuntud vooruslikuna ning tal oli palju inimesi juutide ja teiste rahvaste seast jüngriteks. Pilaatus oli mõistnud ta ristilöömisele ja surma; aga need, kes olid saanud tema jüngriteks, ei loobunud oma jüngriks olekust ning jutustasid, et ta ilmus neile kolm päeva pärast ristilöömist ja elab ning sellepärast on võib-olla messias, kelle kohta prohvetid on ütelnud imelisi asju." Alice Whealey järgi pärineb see versioon Eusebiose "Kirikuajaloo" ühest süüriakeelsest tõlkest. Veel üks Testimoniumi versioon, mis oletatavasti ka sellele tõlkele tugineb, on Whealey arvates Miikael Süürlase "Maailma kroonika" oma. Erinevalt Pinesist peab Whealey "Maailma kroonika" versiooni autentsemaks kui Agapiose oma, sest ta on traditsioonilisele standardversioonile (textus receptus) keeleliselt lähemal. Et aga mõlemad versioonid samastavad Jeesust messiaga ainult kaudselt, siis toetavad nad Whealey arvates hüpoteesi algversioonist, mis tsiteeris kristlikke usuütlusi ainult Jeesuse jüngrite arvamusena, mida autor ei jaga.
Teine maining
Seoses prokuraator Porcius Festuse vahetamisega Albinuse vastu kirjutab Josephus:
Teise mainingu kriitika
Origenes (Contra Celsum I 47; II 13; Comm. in Mt. X 17) teatab, et Josephus olevat Jeruusalemma hävitamise tagasi viinud Jaakobuse mõrvamisele, kuid seda ütlust Josephuse säilinud teostes ei leidu. Seevastu Eusebios (Historia Ecclesiastica II 23,22) teadis seda kohta. Sellepärast on tradeerumislugu raskesti rekonstrueeritav.
Jaakobust nimetatakse siin Jeesuse, "keda nimetatakse Kristuseks", vennaks. Mõned ajaloolased kahtlevad selles, et judaist teda nõnda nimetada võis, teised näevad siin tagasiviidet esimesele kohale.
Infradüünvastuvõtja
Infradüünvastuvõtja on superheterodüünvastuvõtja erilahendus, mis on kasutusel amplituudmoduleeritud (AM) raadiosignaalide vastuvõtjates.
Tööpõhimõte
Infradüünvastuvõtja kõige olulisem iseärasus on sisendvõnkeringide puudumine. Antennist suunatakse kõik vastuvõetavad signaalid laiaribalisse raadiosagedusvõimendisse. Selle väljundis on madalpääsfilter, mis laseb läbi näiteks kõik AM-ringhäälingu lainealade sagedused, kuid tõkestab kõrgemate sageduste edasipääsu. Filtrile järgnevad sagedusmuundur ja esimene vahesagedusvõimendi. Et saavutada selektiivsust peegelkanali signaali suhtes, valitakse vahesagedus ostsillaatorisageduse võrra kõrgem vastuvõetava sageduspiirkonna kõrgeimast sagedusest. Infradüünvastuvõtjat iseloomustabki see, et kõik signaalisagedused on allpool ostsillaatorisagedust (ladina keeles infra ’allpool’).
Näiteks kui võetakse vastu signaale sagedusega 0,15–12 MHz, võib vahesageduseks valida fvs = 25 MHz. Ostsillaatori sagedus fo = fv + fvs peab siis olema muudetav vahemikus 25,15–37 MHz ja peegelsagedused fp = fs + fo on 50,15–62 MHz. Nii kõrged peegelsagedused on väljafiltreeritavad madalpääs- või ribafiltritega. See asjaolu võimaldab kasutada ostsillaatorisignaalina ristkülikimpulsse ja rakendada täppishäälestuseks impulss-signaale genereerivat sagedussüntesaatorit.
Esimesele vahesagedusvõimendile järgneb teine sagedusmuundur ja vahesagedusvõimendi. Need võivad olla samasugused kui tavalises superheterodüünvastuvõtjas (näiteks vahesagedusele 465 kHz).
Laiaribalise eelselektsiooni põhimõte pole iseenesest uus, kuid see seab ranged nõuded ostsillaatorisageduse stabiilsusele, mille tagab vaid sagedussüntesaator. Kõrge vahesageduse tõttu on samuti vajalik, et vahesagedusfiltri suhteline pääsuriba oleks hästi kitsas, umbes 50 korda kitsam kui tavalise vahesageduse korral. Kuna seda ei ole lihtne saavutada, jäetakse lõpliku kitsaribalise filtreerimise ülesanne teise vahesagedusvõimendi peale.
Vaadeldava vastuvõtja häirekindlus sõltub suuresti raadiosagedusvõimendi ja segusti ülekandekarakteristiku lineaarsusest. Kui vastuvõtjasse satub ülemäära tugevaid signaale, siis võimendi mittelineaarsuse tõttu tekivad parasiitsed kombinatsioonsagedused juba enne sagedusmuundurit. Selle ärahoimiseks võib kasutada automaatset võimendusreguleerimist häiresignaali järgi. Erinevalt tavalisest automaatsest võimenduse reguleerimise (AVR) süsteemist, mispuhul vastuvõtutrakti võimendus muutub sõltuvalt kasuliku signaali tasemest, toimub siin reguleerimine kõigi vastuvõtjasse saabuvate signaalide summa järgi. See kõrgsagedussignaalide summa võimendatakse, detekteeritakse ja saadud pingega tüüritakse raadiosagedusastme võimendust.
Uša (Neris)
Uša on jõgi Valgevenes Minski oblastis, Vilija vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles ja vene keeles on jõe nimi Уша. Valgevene keeles on paralleelnimena käibel ka nimekuju Vuša (Вуша)
Infradüünvastuvõtja
Ajalugu
Infradüünvastuvõtja leiutas E. M. Sargent ja selle skeem ilmus raadioajakirjas 1926. aasta augustis. Erinevalt superheterodüünvastuvõtjast võimendas see infradüünvastuvõtja vahesageduse asemel summasagedust, mis koosnes sisendsignaali ja ostsillaatori sageduse summast. Esimese E. M. Sargenti infradüünvastuvõtja vahesageduseks oli 3,2 MHz (tolleaegsete superheterodüüvastuvõtjate vahesagedus oli 50 kHz).
Uša (Neris)
Uša algab Vałožyni rajoonist Minski kõrgustikult, voolates läbi Maładziečna rajooni põhja suunas. Uša läbib Maładziečna linna.Ülemjooksul on jõgi 35 kilomeetri ulatuses maaparandustöödega õgvendatud.
Uša org on ülemjooksul trapetsikujuline, 0,6–1 kilomeetrit lai. Keskjooksul ja alamjooksul org maastikul selgelt ei eristu.Lammi laius on 0,4–0,7 kilomeetrit, Maładziečnast allpool aga 4–5 kilomeetrit, seda läbivad arvukad kuivenduskraavid.
Uša Maładziečnast allavoolu jääv osa on üks Valgevene reostatumaid jõgesid.
Kulina vald
Kulina vald (saksa keeles Gemeinde Kullina) oli vald Virumaal Viru-Jaagupi kihelkonnas.
Vald moodustati 1866. aastal ning liideti 1893. aastal mõne naabervallaga.
Johannes Arro (täpsustus)
''See on täpsustuslehekülg. Vajaduse korral palun täpsusta linki leheküljel, mis siia viitab. ''
Johannes Arro on mitme isiku nimi.
Haapaniemi linnus
Haapaniemi linnus oli keskaegne linnus Soomes Inkoo ja Salo linna ühendava 186. maantee ääres, Kisko kirikukülast umbes 1 km edelas, Kiskojärvi järve idakaldal Lääne-Uusimaa läänis, endises Raasepori Läänepoolses Kihelkonnas (Raseborg Wästra Härad).
Ehitus
Arhitektuuriliselt on tegemist majalinnusega. Väikelinnuselaadsest kaitseiseloomust annavad tunnistust kitsad laskeavatüüpi aknapilud ja paksud müürid. Hoone on ristkülikukujuline, küljepikkustega 13 x 18 meetrit. Vastu pikemat lõunapoolset külge asetseb trepitorn mõõtmetega 5,3 x 4,3 meetrit. Keldrikorruse tünnvõlvid on laotud püstiasendis kiltkivist, mis uuringute järgi on toodud lähedalasuvalt Hyypiänvuore mäelt. Keldrikorrus jaotub viieks ruumiks: hoone keskel pikisuunas on paks vahesein, ühel küljel kolm, teisel kaks ruumi. Neid ühendav ukseava on vaheseina lõunapoolses otsas. Keldri peal asetseval esimesel korrusel on veel samuti aimatav ruumide jaotus. Linnus on ehitatud maakivist (graniit), vähesel määral on kasutatud punast tellist uksepiitade juures jm. Arvatakse ka, et linnust ei kasutatud pidevalt aastaringi, vaid seda kasutati rohkem varude ladustamiseks ja vähemalt talvel elati linnusega külgnevates puithoonetes, mis moodustasid sinna kõrvale suletud siseõue.
Praegune seisukord
Näha on esimese, keldrikorruse vundamendid, mõned akna- ja uksevõlvid ja keldritrepid. Keldrites on näha fragmente algsest põrandasillutisest. Linnusevaremed on muinsuskaitse all.
Via Estonia
Via Estonia on mitme tänava nimi Itaalias:
Tammistu perekeskus
pisi|Tammistu perekeskus asub endisaegse [[Tammistu mõisa peahoones (juuni 2012)]] Tammistu perekeskus on erivajadustega noortele ja nende peredele tugiteenuseid osutav asutus Tartu maakonnas Tartu vallas Tammistu külas endisaegses Tammistu mõisa peahoones. Keskuse avas augustis 2015 Eesti Agrenska Fond.
Diego Cavalieri
pisi|Diego Cavalieri 2007. aastal [[Sociedade Esportiva Palmeiras|Palmeirase meeskonnas]] Diego Cavalieri (sündinud 1. detsembril 1982 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur. Ta mängib väravavahina Brasiilia kõrgliiga klubis Botafogo.
Ta alustas karjääri kodumaal Palmeirases, mille esindusmeeskonnas tegi debüüdi 2002. aastal.
2008. aasta juulis sõlmis ta kolme aasta pikkuse lepingu Liverpooliga. Debüüdi klubi meeskonnas tegi ta 23. septembril 2008 liiga karika mängus Crewe Alexandra vastu. Meistrite Liigas tegi ta debüüdi sama aasta detsembris mängus PSV Eindhovenis. Kahel Liverpoolis veedetud hooaja jooksul ei õnnestunud tal aga Premier League'is kordagi platsile pääseda.
2010. aasta augustis liitus ta Itaalia kõrgliiga klubiga Cesena. Ta veetis klubis kokku viis kuud, kuid ei pääsenud kordagi Itaalia kõrgliigas koosseisu, kuna klubi peatreener Massimo Ficcadenti eelistas Cesena põhiväravavahina 41-aastast veterani Francesco Antoniolit. Küll mängis Cavalieri ühe mängu Itaalia karikavõistlustel.
2018. aasta märtsis sõlmis ta lühiajalise lepingu Premier League'i klubiga Crystal Palace. Ühtegi mängu ta klubi meeskonnas kirja ei saanud.
2018. aasta detsembris sõlmis ta lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Botafogo. Tema lepingu Botafogoga lõpetati 2021. aasta septembris.
Debüüdi Brasiilia jalgpallikoondises tegi Cavalieri 21. novembril 2012 mängus Argentina vastu. Ta oli koondise varuväravavaht 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril. Üheski mängus ta koosseisu ei pääsenud.
Soomadise rändrahn
Soomadise rändrahn on rändrahn Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Kõmsi külas põllul. Rahnu geograafilised koordinaadid on. Rahn võeti kaitse alla aastal 1964. Rahn on graniitporfüürist. Rahnust umbes 1400 m põhja-loode poole jääb Massu rändrahn, umbes 900 m lääne poole jääb Hanila oja. Umbes 400 m idas kulgeb Kõmsi–Mõisaküla–Salevere tee.
Fluorestseeruvad valgud
pisi|Geneetiliste mutatsioonide varieeruvuse illustratsioon, mis kujutab [[San Diego rannavaadet päikeseloojangul. Kasutatud on elusaid baktereid, mis ekspresseerivad 8 eri värvi fluorestseeruvat valku (GFP ja dsRed derivaadid)]] Fluorestseeruvad valgud on valgud, mis helendavad, kui neid valgustada ultraviolettvalgusega või valgusega suuremal lainepikkusel. Esimesena eraldati roheline fluorestseeruv valk (GFP – green fluorescent protein). Sellel on kaks ergastuspiiki: 395 nm ja 475 nm. Emissioonimaksimum on 509 nm, mis paikneb rohelise valgusspektri alumises osas. Roger Y. Tsien, Osamu Shimomura ja Martin Chalfie said 2008. aastal Nobeli keemiaauhinna rohelise fluorestseeruva valgu avastamise ja arendamise eest.
Soomadise rändrahn
Rahnu mõõtmed on 5,2x4,7x2,3 m, ümbermõõt 17,0 m. Teistel andmetel on rahnu mõõtmed 6,2x4,0x2,6 m, ümbermõõt 16,7 m. Rahnu nimeks on ka "Soomadise rahn".
Fluorestseeruvad valgud
Ajalugu
Washingtoni Ülikooli teadlased Osamu Shimomura ja Frank Johnson eraldasid 1961. aastal esimestena biohelendava valgu. Valk eraldati Aequrea victoria meduusist ning see sai nimeks aequorin. Aequorin kiirgab UV-valguses sinist värvust. Aequrin 'i isoleerimise ajal avastati veel teine valk, GFP, millel on nõrk sinine kiirgus, kuid mis on võimeline helendama roheliselt, kui seda valgustada UV-valgusega.
Kasutamine
30 aastat hiljem, 1992. aastal, kui Douglas Prasher teatas GFP kloonimisest ja nukleotiidsest järjestusest, hakkasid molekulaarbioloogid nägema GFPs kasulikku tööriista. Teadlased mõistsid, et see on hea marker geeniekspressioonil ja valgu asukoha kindlaksmääramisel. GFP-d on modifitseeritud, et saada veel teisigi helendavaid valke.
GFP derivaadid ja teised fluorestseeruvad valgud
Rohelisest fluorestseeruvast valgust on tehtud palju derivaate, sest sel on lai kasutusala ja arenev teadus vajab uusi töövahendeid. Derivaatide fluorestsentsspekter katab peaaegu terve nähtava spektri ulatuse. Lisaks Aequrea victoria ' le kasutatakse ka teisi organisme, mille geenijärjestust kasutades on võimalik eraldada fluorestseeruvaid valke. Fluorestseeruvad valgud, mis emiteerivad oranži ja punast, on eraldatud õisloomade (Anthozoa) klassist, ainuõõssete (Cnidaria) hõimkonnast pärit isenditelt.
Soomadise rändrahn
Soomadise rändrahnu keskkonnaregistri kood on KLO4001018.
Fluorestseeruvad valgud
Rohelised fluorestseerivad valgud
GFP toodab küll väga tugevat helendust ja on väga stabiilne valk, aga selle ergastusmaksimum on lähedal ultravioletsele valgusele ja seetõttu võib GFP-ga visualiseerimine kahjustada elavaid rakke. Ühe punktmutatsiooniga seriini 65. positsioonis, mis muudab selle treoniiniks, on ergastusmaksimum viidud 488 nm juurde ja emissioonimaksimum on 507 nm. EGFP (enhanced green fluorescent protein) on kõige enam kasutatav roheline fluorestseeruv valk, mida on laialdaselt saadaval mitmesugustes vektorites. Lisaks on EGFP vaadeldav filtritega, mis on juba laialdaselt kasutatavad.
Emerald on fotostabiilne ja erk roheline fluorestseeruv valk, aga kaubandusliku allika puudumine on selle kasutamist piiranud. Ergastusmaksimum 487 nm, emissioonimaksimum 509 nm.
GFP2 on roheline fluorestseeruv valk, milles fenüülalaniinijääk on 64. positsioonis leutsiini vastu vahetatud. Ergastuspiik on 400 nm juures.
ZsGreen1 on korallrahust pärit valk. Seda on tutvustatud ka kui asendust EGFP-le. Kui ZsGreen1 ekspresseerida imetaja rakus, siis sarnaneb see väga EGFP-ga. Ergastuspiik on 493 nm ja emissioonipiik 505 nm juures.
Kollased fluorestseerivad valgud
YFP (yellow fluorescent protein) on GFP geneetiline mutant, mis on saadud Aequorea victoria valgust. Sarnaselt GFP-ga on YFP kasulik tööriist raku- ja molekulaarboloogias. Ergastusmaksimum 514 nm ja emissioonimaksimum 527 nm.
Mežgaļi
Külas asub Kūdrāji bussipeatus, sellest läände jääb Plece soo.
Coritiba Foot Ball Club
Coritiba Foot Ball Club on Brasiilia jalgpalliklubi, mis tegutseb Paraná osariigi pealinnas Curitibas. See mängib Brasiilia kõrgliigas Campeonato Brasileiro Série A ja Paraná osariigi meistrivõistlustel Campeonato Paranaense.
Fluorestseeruvad valgud
Kollased fluorestseerivad valgud
ZsYellow1 on kollaselt fluorestseeruv valk, mis on kloonitud Zoanthus ' e liigist, õisloomade (Anthozoa) klassist, ainuõõssete (Cnidaria) hõimkonnast. Ergastusmaksimum 529 nm ja emissioonimaksimum 539 nm.
Sinised ja tsüaansinised fluorestseeruvad valgud
pisi|Siniselt fluorestseeruv valk on ekspresseeritud hariliku müürlooga lehe õhulõhedes. Pilt on tehtud laserskaneeriva konfokaalmikroskoobiga. Selleks, et saada GFP-st siniseid (BFP – blue fluorescent protein) ja tsüaansiniseid (CFP – cyan fluorescent protein) fluorestseeruvaid valke, on vaja rohelise fluorestseeruva valgu türosiini 66. jääk modifitseerida histidiiniks või trüptamiiniks. Mõlemad variandid fluorestseeruvad nõrgalt ja vajavad veel teist mutatsiooni, et voltumine oleks efektiivsem ja helendus seetõttu tugevam. EBFP (enhanced blue fluorescent protein) ja ECFP (enhanced cyan fluorescent protein) on ainult 25–40% sellest helendusest, mida suudab EGFP toota. EBFP ja ECFP vaatlemiseks on vaja erilisi filtreid. Ergastuspiigid on vastavalt 383 ja 439 nm juures ning emissioonipiigid 445 ja 476 nm juures. AmCyan1 on tsüaansiniselt fluorestseeruv valk, mis eraldati korallrahust Anemonia majano. Imetajas ekspresseerimiseks optimeeriti AmCyan1 inimese koodonitega, et saada suurem helendus ja resistentsus fotopleegitamisele. Ergastuspiik on 458 nm juures ja emissioonipiik 489 nm. Cerulean on tõhustatud vorm ECFP-st, et saada kõrgem ekstinktsioonitegur ja paranenud kvantitatiivne saagis. Ergastusmaksimum 433 nm ja emissioonimaksimum 475 nm.
Coritiba Foot Ball Club
Klubi asutasid 1909. aastal saksa sisserändajad. See on osariigi vanim jalgpalliklubi.
1985. aastal tuli Coritiba Brasiilia meistriks. See on Athletico Paranaense kõrval üks kahest Paraná osariigi klubist, mis on tulnud Brasiilia meistriks. Aastatel 2011 ja 2012 mängis Coritiba Brasiilia karikavõitluste finaalis – esimesel aastal kaotati Vasco da Gamale ja teisel aastal Palmeirasele. Paraná osariigi meistriks on Coritiba tulnud 39 korda, millega on see osariigi edukaim klubi. Kaks korda on Coritiba osalenud Lõuna-Ameerika klubide sarjas Copa Libertadores ja viis korda tugevuselt teises klubide sarjas Copa Sudamericana.
Klubi kodustaadion on 1932. aastal avatud Estádio Couto Pereira, mis mahutab 37 182 pealtvaatajat.
Mängijad
''Seisuga 28. juuli 2023
Fluorestseeruvad valgud
Oranžid ja punased fluorestseeruvad valgud
Fluorestseeruvate valkude konstrueerimise suurim eesmärk on punaste valkude tootmine, mis oleksid võrdväärsed või paremad kui on EGFP. Punased fluorestseeruvad valgud on vaadeldavad juba olemasolevate mikroskoopide ja nende lisadega. Punaste fluorestseeruvate valkudega on võimalik vaadelda tervet looma, sest need on punasele valgusele paremini läbistatavad kui teistele valgustele. Meduusist Aequorea victoria eraldatud rohelise fluorestseeruva valgu mutant punane fluorestseeruv valk pole olnud nii edukas.
DsRed on oranž fluorestseeruv valk, mis eraldati Discosoma striata ' st õisloomade (Anthozoa) klassist. Valgul esineb mitmeid probleeme: liiga aeglane formeerumine, tetrameer, võib formeerida suuri agregaate elusrakkudega, tihti ka toksiline. Ergastusmaksimum 558 nm ja emissioonimaksimum 583 nm.
DsRed2 on DsRed-ist mutatsioonide abil saadud oranž fluorestseeruv valk. Sellel vähendati toksilisust, see formeerub kiiremini ja ei moodusta agregaate. Ergastusmaksimum 563 nm ja emissioonimaksimum 582 nm.
DsRed-Express on edasiarendus eelmistest. Sellel on tugevam helendus ja kiirem formeerumine. Ergastusmaksimum 555 nm ja emissioonimaksimum 584 nm.
RedStar on pärmi jaoks loodud punane fluorestseeruv valk. Sellel on veelgi kiirem formeerumine ja tugevam helendus.
HcRed1 on punane fluorestseeruv valk, mis isoleeriti Heteractis crispa ' st, meriroosiliste (Actiniaria) seltsis, õisloomade (Anhozoa) klassist. Laialt kättesaadav ja kasutatav just imetajate uurimisel. Ergastuspiik on 588 nm juures ja emissioonipiik 618 nm juures.
Edward Brooke
pisi|Edward Brooke Edward William Brooke (26. oktoober 1919 – 3. jaanuar 2015) oli Ameerika Ühendriikide poliitik, Vabariikliku partei liige.
Ta oli senati liige aastatel 1967–1979. Ta oli esimene afroameeriklane, kes valiti senatisse, ja on 2015. aasta seisuga ainuke afroameeriklane, kes on valitud korduvalt senatisse.
Aleuas I
Aleuas I ehk Aleuas Punane ehk Aleuas Punapea (Ἀλεύας ὁ Πυρρός; tõenäoliselt 6. sajandi keskpaigast teise pooleni eKr), Archedike poeg, oli Vana-Kreekas Tessaalias Larissas valitsenud Aleuaadide suguvõsa poollegendaarne esiisa.
Nagu kõiki Tessaalia tähtsaid suguvõsasid, peeti ka Aleuase suguvõsa Heraklese järglasteks tema poja Thessalose kaudu. Aleuas ise olevat omandanud jumalate soosingu ühe draakoni kaudu, kes temasse armus, kui ta karjatas lambakarja Ossa mäe nõlvadel. Draakon olevat suudelnud tema juukseid, lakkunud tema nägu ja talle kingitusi teinud. Aleuase uhke ja ohjeldamatu iseloomu pärast olevat isa teda põlanud, onu aga salaja toetanud. Kui isa tahtis, et Delfi oraakel vastaks liisutõmbamise kaudu küsimusele Tessaalia kuningavõimu kohta, oli onu salaja püütiale sokutanud Aleuase nimega liisu, nii et leidis kinnitust jumalate tahe tema kasuks. Isa esitas protesti, aga püütia tõmbas teist korda liisu "punapäine mees, Archedike poeg".
Aristotelese pärines Tessaalia liidu kaitsekorraldus Aleuaselt. Selle järgi jaotati Tessaalia neljaks kaitseringkonnaks ehk tetraadiks (tetras) – Thessaliotiseks, Phthiotiseks, Pelasgiotiseks ja Hestiaiotiseks, mis omakorda jaotati mõisateks (kleroi). Kriisi korral pidi iga kleros välja panema 40 ratsanikku ja 80 hopliiti või peltasti. Liidu ühendatud väe juhtimiseks loodi mittepärilik tagos'e ametikoht, mida Aleuas esimesena täitis. Teiselt poolt omistatakse Tessaalia kaitsekorralduse sisseseadmine ka Krannoni dünastile Skopas I-le.
Tema poeg oli tõenäoliselt Simos, kes oli Aleuas II isa.
Pablo Felipe Teixeira
Pablo Felipe Teixeira (mängijanimega Pablo; sündinud 23. juunil 1992 Cambés) on Brasiilia jalgpallur. Ta mängib ründajana Brasiilia kõrgliiga klubis Athletico Paranaense.
2018. aastal tegi ta Atlético Paranaenses oma karjääri senise parima hooaja. Ta lõi Brasiilia kõrgliigas kokku 13 väravat, millega jäi sel hooajal liigas parima väravaküti arvestuses jagama kolmandat kohta. Lisaks tuli ta samal aastal klubiga Lõuna-Ameerika klubide karikavõistluste Copa Sudamericana võitjaks. Ta lõi Copa Sudamericanal kokku viis väravat, sealhulgas värava finaalseeria mõlemas mängus Colombia klubi Atlético Juniori vastu.
2018. aasta detsembris sõlmis ta São Pauloga nelja aasta pikkuse lepingu. Üleminekusumma oli 26,6 miljonit Brasiilia reaali.
2022. aastal naasis ta Athletico Paranaensesse.
Foia-foia keel
Foia-foia keele ISO 639-3 kood on ffi.
Kiri
Foia-foia keeles puuduvad kirjapandud dokumendid, ainus teadaolev kirjalik tekst selles keeles on keeleteadlase poolt loodud ladina kirjal põhinev tähestik ning keelenäited.
Keelenäited
Konsonantide hääldus ja näidissõnad:
Vokaalide hääldus koos näitesõnadega:
Keelenäide koos eestikeelse tõlkega
- Naho dakunbinimo no monokakiawo damo iti makudobaomo boniomono dauba dokaiwolemiomo tulama sa. (Eelmisel laupäeval käisin ma koos oma naisega kalal.)
- No menikenobaomo obosa nikenobao namo sabade siwio papato gamiso, ama nane pane maobamomo ebi ame gamise gilubo ekaiamo, gilubo tene benikadibenimo mani mono. (Me võtsime kanuu ja sõitsime mööda jõge allavoolu.)
Náxos (linn)
pisi|Vaade sadamale Náxos (kreeka keeles Νάξος) ehk Chóra (Χώρα) on sadamalinn Kreekas Náxose saare lääneosas.
Meeste 5000 m jooks 1997. aasta maailmameistrivõistlustel kergejõustikus
Meeste 5 kilomeetri jooks 1997. aasta maailmameistrivõistlustel toimus 8. ja 10. augustil.
Finaali said kummastki eeljooksust 5 paremat ja lisaks mõlema peale kokku 5 jooksjat ajaga.
1. eeljooks 8. augustil 20.50
2. eeljooks 8. augustil 21.10
Finaal 10. augustil 19.25
Lühinägelik õpetaja
"Lühinägelik õpetaja", tuntud ka kui "Lühinägelik kooliõpetaja ja üleannetud lapsed" (A Nearsighted School Teacher and Mischievous Kids), on Ameerika Ühendriikides 1898. aastal loodud tummfilm.
Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument (Rakvere)
pisi|Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument Rakveres Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument on Friedrich Reinhold Kreutzwaldi 55. surma-aastapäevaga seoses püstitatud mälestusmärk Rakveres Vallimäe tee 5.
Monumendi autor on skulptor Aleksander Eller ja see avati pidulikult 1937. aastal. 1981. aastal monument restaureeriti.
Monument on kantud Eesti kultuurimälestiste registrisse.
Johannes Arro (videokunstnik)
Johannes Arro (sündinud 22. mail 1985) on eesti fotograaf, telereklaamide operaator ja monteerija.
Elukäik
2005. aastal lõpetas ta Balti Filmi ja Meediakooli audiovisuaalse meedia erialal ning on sellest ajast alates töötanud vabakutselise operaatori ja monteerijana reklaaminduses.
Isiklikku
Johannes Arro ema ja isa on maalikunstnikud Epp Maria Kokamägi ja Jaak Arro. Tema õed on kokk Anni Arro ja keraamik Liisu Arro.
Salajane pealtkuulamine ja salvestamine
Salajane pealtkuulamine ja salvestamine on teabehanke ning jälitustegevuse meetod, mille käigus kuulatakse pealt või salvestatakse pealtkuulatavate isikutevahelisi kõnelusi või dokumenteeritakse neid audiovisuaalsete tehniliste vahendite abil muul moel.
Meetodit kasutavad näiteks riiklikud luure- ja vastuluureasutused ning kriminaalkuritegevuse vastased asutused.
Salaja võib pealt kuulata füüsiliselt või tehniliste vahenditega avatud kohtades, ruumides, transpordivahendites ning sidevahendite kasutamisel sideseansside ajal edastatavat teavet vahelt haarates ja salvestades.
38. ekspeditsioon
38. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise kosmosejaama 38. alaline meeskond.
Ekspeditsioon algas 10. novembril 2013.
Ekspeditsioon lõppes 10. märtsil 2014.
Tuhkatriinu (Rossini)
"Tuhkatriinu" (rahvusvaheliselt on kasutusel originaalpealkiri La Cenerentola, ossia La bontà in trionfo – Tuhkatriinu ehk Headuse triumf) on Gioachino Rossini koomiline ooper (dramma giocoso) kahes vaatuses Jacopo Ferretti libretole Charles Perrault' samanimelise (1697) muinasjutu ning Charles-Guillaume Etienne’i Nicolas Isouardi ooperi "Cendrillon" (1810) libreto ja Francesco Fiorini Stefano Pavesi ooperi "Agatina, o La virtù premiata" (1814) libreto ainetel. Hinnatud üheks kõikide aegade parimaks koomiliseks ooperiks Rossini enda „Sevilla habemeajaja” ja Donizetti „Don Pasquale” kõrval ning üheks paremaks oopuseks kus on osavalt kokku sobitatud soolohääl ja ansambel.
Saamislugu
Abilisele vaatamata valmis Rossinil Dandini ja don Magnifico duett alles esietenduse päeval ja seda harjutati kahe vaatuse vahel. Avamängu komponeerimiseks aega ei jätkunud. See polnud Rossinil esimene kord. Tavaliselt kasutas ta siis mõnda oma varasema ooperi avamängu. Seekord läks käiku 26. septembril 1816 Napoli Teatro dei Fiorentinis esmaettekandel olnud koomilise ooperi "La gazzetta" („Ajaleht”) avamäng. „Tuhkatriinus” võib ka leida mitmeid viiteid „Sevilla habemeajajale”. Alidoro aaria „La, del ciel nell’arcano profondo“ lisas maestro 1820. aasta Rooma teisele lavastusele. Lõppkokkuvõttes oli tegemist ooperiga, mille esimese paberile pandud noodi ja esietenduse vahel on kõigi aegade kõige lühem intervall.
Esmaettekanne
Esietendus toimus 25. jaanuaril 1817 Rooma Teatro Valles. Rollide loojad olid Geltrude Giorgi-Righetti (Angelina), Andrea Verni (don Magnifico), Giacomo Guglielmi (don Ramiro), Giuseppe de Begnis (Dandini), Teresa Mariani (Tisbe), Caterina Rossi (Clorinda), Zenobio Vitarelli (Alidoro). Dirigeeris Gioacchino Rossini.
Ooperi sisu
Otseselt ei tulnud kõne alla Perrault’ muinasjutu muusikasse rüütamine. Faabulat oli vaja kaasajastada. Autorid lähtusid ideest panna Tuhkatriinu unistama paremast tulevikust, et ooperi sisu oleks publikule mõistetavam ja lähedasem. Tegevus tõsteti 18. Sajandisse ning tegevuskohaks valiti Salerno ja seal parun don Magnifico maja ning prints don Ramiro loss.
I vaatus. Angelina, keda tuntakse rohkem Cenerentola (Tuhkatriinu) nime järgi, elab oma kasuisa don Magnifico juures. Teda alandavad ja sunnivad koduseid töid tegema eputavad ning vastikud kasu­õed Tisbe ja Clorinda. Angelina on teenija riietes ja koristab maja. Prints Ramiro on otsustanud leida oma valdustest kauneima tüdruku, kellega ta võiks abielluda. Otsingutega tegeleb filosoof ja printsi endine koduõpetaja Alidoro. Alidoro saabub otsingutel kerjuseks riietatuna ka don Magnifico majja, et üle vaadata paruni tütred. Clorinda ja Tisbe tahavad kerjusea minema saata, kuid Angelina on lahke ja vastutulelik ning pakub kerjusele leiba ja kohvi.
Alidoro läheb saadud informatsiooniga mõrsjat otsiva printsi juurde ja teatab, et don Magnifico majas on sõbralik, lahke ja kena noor neiu. Don Ramiro läheb neiut üle vaatama, kuid teeb seda salaja, ootamatult ning ei avalda oma isikut. Ta näeb Angelinat ja armub esimesest silmapilgust.
Prints saada don Magnifico juurde oma toapoiss Dandini. Ta on peremehega riided vahetanud ning esitleb end don Magnificole printsina. Don Magnifico, Clorinda ja Tisbe asuvad teda meelitama. Dandinil on edasi anda printsi kutse tulla õhtusele ballile printsi lossi. Ka Angelina tahab minna ballile, kuid perekond on sellele vastu.
Alidoro tuleb taas Magnifico majja, kuid nüüd õukondlase riietuses. Ta imestab, miks Magnifico ei võta oma kolmandat tütart endaga kaasa. Nördinud don Magnifico seletab, et Angelina on vaid vaene kasutütar ja tema ülalpidamisel. Angelina jääb Alidoroga üksi ning räägib talle oma kurvast elust Magnifico majas. Alidoro hoolitseb Angelina riietuse ja ehete eest ning võtab endaga lossi ballile kaasa.
Don Magnifico saabub tütardega printsi lossi. Napsitanud Magnifico tunneb end ballil nagu kodus. Prints on segaduses, kuna kumbki Magnifico tütardest ei sarnanenud kauni neiuga, keda Dandini oli kirjeldanud. Kuid siis saabub Alidoro koos ilusa tundmatu daamiga ballile. Elegantseks daamiks riietatud Angelina/Tuhkatriinu vallutab nii printsi kui ka teiste ballikülaliste südamed.
II vaatus.
Õed kurdavad isale, et Dandini, keda nad ekslikult printsiks pidasid, ei pööra neile tähelepanu, vaid hoolitseb ilusa võõra eest. Don Magnifico nõuab Dandinilt, keda ka tema printsiks peab, et too valiks abiellumiseks ühe oma tütardest. Dandini on sunnitud tunnistama, et ta pole prints.
Enne ballilt lahkumist annab Angelina don Ramirole ühe käevõrudest, mille ta oli saa­nud Alidoro käest. Raevukas Magnifico ja tema tütred naasevad koju, kus nõuavad, et Angelina neid teenindaks. Õues möllab torm. Ramiro tõld laguneb tormis otse Magnifico maja ees. Prints on sunnitud seal tormivarju otsima. Ta kohtab Angelinat ja tunneb neiu teise käevõru järgi ära ballil olnud kaunitari. Prints soovib Angelinaga abielluda. Don Magnifico ja tema tütred on ahastuses ja abiellumise suhtes tõrksad.
Don Ramiro ja Angelina peavad printsi lossis pulmapidu. Don Magnifico üritab uue printsessi soosingut võita ja soovib teda tunnistada oma tütreks. Ta palub printsilt Angelina halva kohtlemise pärast andestust. Prints ei taha aga Magnificoga üldse suhelda. Heasüdamlik Angelina kostab oma sugulaste eest ja ooper lõpeb õnnelikult. Kõik pulmapeol viibijad on uue printsessiga rahul ja kinnitavad, et ta on vääriline kaasa printsile.
Ooperi levik
Ilmselt liigsest kiirustamisest ei jõutud lavastust korralikult ette valmistada. Esietendusel võeti tükk vastu vaenulikult ja see kukkus läbi. Kuid juba teine etendus läks triumfaalse eduga. Ooperist kujunes aastakümneteks Rossini "Il barbiere di Siviglia", "Semiramide" ja "Guillaume Telli" kõrval Itaalia ooperimajade kõige soositum teos. Seda esitati juba esimese väljatuleku aasta jooksul kümnetes Itaalia teatrites.
Teos levis peagi ka välismaale. Esimesena 1819. aastal Lissaboni, siis 1820. aastal Londonisse ja saksakeelse variandina Viinis. Edasi järgnesid etendused Pariisis (1822), Berliinis ja Moskvas (1825), Buenos Aireses ja New Yorgis (1826). Veebruaris 1844 oli see üldse esimene ooper, mida kunagi Austraalias esitati. Rossini eluajal etendati seda ooperit itaalia, inglise, saksa, vene, poola, prantsuse ja tšehhi keeles. Suurema osa 19. sajandist jagas ooper „Sevilla habemeaja” populaarsust. Pärast Rossini surma 1868. aastal hajus entusiasm selle ooperi vastu. Üheks põhjuseks oli, et ooper oli kirjutatud koloratuursele kontraaldile ehk madalaimale naishäälele ja 19. sajandi teisel poolel oli selle hääleliigi esindajaid napilt. Tulemuseks oli, et teos kadus tasapisi teatrite repertuaarist ning oli peaaegu pool sajandit unustuses. Alles 1920. aastatel naasis „Tuhkatriinu” ooperimajade repertuaari ning on tänapäevad taas püsirepertuaari teos ning viimastel aastakümnetel silmnähtavalt populaarsem kui „Sevilla habemeajaja”.
Nguyễn Ngọc Trường Sơn
pisi|200px|Nguyễn Ngọc Trường Sơn (2008)
Tuhkatriinu (Rossini)
Ooperi levik
Eestis esitas Estonia „Tuhkatriinut” 2006. aastal.
Nguyễn Ngọc Trường Sơn
Nguyễn Ngọc Trường Sơn (sündinud 23. veebruaril 1990 Rạch Giás) on vietnami maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2005).
2000. aastal tuli Nguyễn Hispaanias Oropesa del Maris noorte maailmameistriks U10-vanuseastmes. Suurmeistriks sai ta 14-aastaselt 2005. aastal. Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse.
Ta on abielus naiste malesuurmeistri Phạm Lê Thảo Nguyêniga.
Lanksēži
Lanksēži on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Laža vallas. Asub valla idaosas merepinnast 40 meetri kõrgusel, Riiast 188, valla keskusest Apriķit 9 ja endisest piirkonna keskusest Aizputest 9 kilomeetri kaugusel.
Lanksēži asub Alokste jõe ääres Alokste paisjärve kagukaldal. Küla on tekkinud endise Lanksēži mõisa (Lanksehden) keskuse juurde. Aastani 2021 kuulus küla Aizpute piirkonda.
Külas asuv Langsēži park on looduskaitse all, lisaks on kaitse all seal kasvav tamm ümbermõõduga 4 meetrit, saared ümbermõõtudega 3,55 ja 3,62 meetrit, pärnad ümbermõõtudega 3,76 ning 4,44 meetrit ja suurelehine pärn ümbermõõduga 3,33 meetrit.
Gennadi Majorov
Gennadi Georgijevitš Majorov (vene keeles Майоров, Геннадий Георгиевич; sündinud 3. märtsil 1941 Moskvas) on vene filosoof, filosoofiadoktor (1982), Moskva Riikliku Ülikooli teeneline professor (2003), Venemaa loodusteaduste akadeemia liige (1991), spetsialist filosoofia ajaloo alal.