cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
VfB Stuttgart
Enne teist maailmasõda
VfB Stuttgart moodustati 2. aprillil 1912 eelkäijate Stuttgarter FV ja Kronen-Klub Cannstatti ühinemisel. Stuttgarter FV (Fußballverein) loodi Cannstattis 9. septembril 1893 ragbiklubina. Jalgpalloosakond loodi klubi juurde 1908. aastal. Cannstatter Fussballklub loodi 1890. aastal samuti algselt ragbiklubina, kuid see formeerus juba aastaks 1897 vaid jalgpalliklubiks, uue nimega Kronen-Klub Cannstatt.
Ühinenud klubi osales Bezirksliga Württemberg-Baden meistrivõistlustel, jõudes mitmel korral esikolmikusse ja võites 1927. aastal liiga.
1933. aastal reorganiseeriti Saksamaa jalgpall 16 piirkondlikuks liigaks (Gauligen). Württembergi divisionis jõudis VfB Stuttgart viiel korral tiitlivõiduni, kuni hooajal 1944–1945 valitsenud süsteem lagunes. Sellesse aega jäi ka esimene Saksamaa meistrivõistluste finaalis osalemine 1935. aastal, kus VfB pidi alla vanduma valitsevale meistrile FC Schalke 04-le.
Esimesed meistritiitlid
Pärast teist maailmasõda jätkas VfB mängimist Oberliga Südis (Lõuna-Saksamaa kõrgeim tase kuni Bundesliga asutamiseni), jõudes tiitliteni aastatel 1946, 1952 ja 1954. Ühel VfB edukaimal perioodil jõuti kahel korral, aastatel 1950 ja 1952, Saksamaa meistri tiitlini.
Heade esitustega 1950. aastatel kuulus VfB Stuttgart nende 16 klubi hulka, kes said õiguse alustada 1963. aastal rajatud üleriigilises jalgpalli kõrgliigas – Bundesligas. Bundesligast on langetud madalamale tasemele vaid üks kord – hooaegadeks 1975/76 ja 1976/77.
Hooajaga 1976/77 algas VfB Stuttgardi uus tõus, kui peatreener Jürgen Sundermanni käe all mängisid sellised noored talendid nagu Karlheinz Förster ja Hansi Müller koos Ottmar Hitzfeldiga VfB tagasi kõrgliigasse, lüües hooaja jooksul 100 väravat.
Edu jätkus 1980. aastatel, kui 1980. aastal jõuti UEFA karika poolfinaali ja aastal 1984 esimese Bundesliga meistri tiitlini. Lisaks osaleti 1986. aastal Saksamaa karika- ja 1989. aastal UEFA karika finaalis.
Pärast Saksamaa taasühinemist
1992. aastal jõudis VfB Stuttgart oma neljanda Saksamaa meistri tiitlini, olles Dortmundi Borussiast parem tänu väravatevahele. Saksamaa meistritena kvalifitseerus klubi UEFA Meistrite Liiga eelringi esimesse ringi, kus aga vannuti dramaatiliselt alla Leeds Unitedile – VfB oli tänu võõrsil löödud väravale kahe mängu kokkuvõttes edasi, kuid kuna selgus, et peatreener Christoph Daum oli kordusmängus kasutanud nelja võõrmängijat, toimus kolmas, otsustav kohtumine, mille võitis neutraalsel väljakul Leeds United.
1990. teisel poolel tõusis VfB taas pildile, kui peatreener Joachim Löw ja "maagiline kolmnurk" – Kassimir Balakov, Giovane Elber ja Fredi Bobic – juhtisid klubi Saksamaa karika võitjaks (1997) ja UEFA karikavõitjate karika finaali (1998).
2000. aastal jõudis lõpule VfB Stuttgardi pikaaegse presidendi Gerhard Mayer-Vorfelderi valitsemisaeg (president alates aastast 1975). Lühiajaliselt oli klubi eesotsas Manfred Haas, alates aastast 2003 on klubi presidendiks Erwin Staudt.
Viimane meistritiitel
2006. aasta veebruaris, pärast Giovanni Trapattoni vallandamist peatreeneri ametikohalt, palgati uueks juhendajaks Armin Veh, kellest pidi saama ajutine lahendus kuni uue peatreeneri leidmiseni. 2007. aasta mais tuli just tema juhendatud meeskond pärast 15-aastast pausi Saksamaa meistriks. Samal hooajal oli VfB Stuttgart väga lähedal esimesele nn kuldsele duublile klubi ajaloos, kuid Saksamaa karikafinaalis kaotati 1. FC Nürnbergi vastu.
Uue hooaja algus ei toonud muutust ning pärast 14. mängupäeva ja 11. kohta tabelis vahetati Armin Veh välja senise abitreeneri ja endise VfB mängija Markus Babbeli vastu. Babbeli tähelend oli kõrge, kuid paraku lühike – hooaja lõpuks tüüris ta VfB tiitliheitlusse (lõpuks 3. kohale ja UEFA Meistrite Liiga kvalifikatsiooni), kuid järgnenud hooaja (2009/10) esimese 15 mänguga suudeti koguda vaid 12 punkti ning Babbeli koha võttis üle šveitslane Christian Gross.
Staadion
Klubi esindusmeeskond mängib oma kodumängud MHPArenal. Multifunktsionaalne staadion ehitati 1933. aastal ja kandis enne esimest maailmasõda nime Adolf-Hitler-Kampfbahn. Staadion sai nime Mercedes-Benz Arena 2008. aasta suvest, nime pidulik vahetus toimus 30. juulil, kui VfB Stuttgart võõrustas sõprusmängus Londoni Arsenali. Staadion mahutab u 56 000 pealtvaatajat. 2009. aasta maist alustatakse Mercedes-Benz Arena ümberehitust vaid jalgpalliareeniks.
MHPArenal on toimunud jalgpalli maailmameistrivõistluste (1974, 2006) ja jalgpalli Euroopa meistrivõistluste mängud (1988). Aastal 1986 toimusid staadionil Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus, 1993. aastal IV maailmameistrivõistlused kergejõustikus.
1982. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
1982. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 27. Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus 24. märtsil 1982 Harrogate'is Suurbritannias. Selle võitis Saksamaa.
Tulemused
thumb|tühi|400px| {{legend|#22b14c|1982. aastal osalenud riigid}} {{legend|#ffc20e|Varem (kuid mitte 1982. aastal) osalenud riigid}}
.gb
.gb on Suurbritannia Interneti tippdomeen, mis võeti kasutusele 1985. aastal, kuid selle asemel kasutati domeeni .uk. Seda kasutasid vaid mõned üksikud valitsusasutused. Praeguseks domeeni enam ei kasutata.
Pihkva
thumb|Vaade Pihkva [[kremlile Velikaja jõelt]] Pihkva (kõigepealt Pleskov; vene keeles Псков, saksa keeles Pleskau, läti keeles Pleskava, Pliskava) on linn Venemaal Velikaja jõe alamjooksul. Linn on Pihkva oblasti keskus.
Elanike arv
thumb|Vaade Pihkva [[kremlile Velikaja jõelt (2014)]]
Majandus
2020. aasta suve alguses avas RusLine lennuliine Pihkva vürstinna Olga nimelisest lennujaamast (IATA: PKV; ICAO: ULOO).
Muu
Pihkvas paiknevad ka
Tulun
Tulun (vene keeles Тулун) on linn Venemaal Irkutski oblastis, Tuluni rajooni keskus. Asub Ija jõe kaldal, Irkutskist 390 km loode pool.
Pihkva
Ajalugu
Pihkva piirkonna esimesteks asukateks olid arvatavalt soome-ugri hõimud. 7. sajandil saabus Velikaja basseini idaslaavlaste hulka kuulunud krivitšite hõim. Nende asula kujunes hiljem linnaks.
Pihkva on Venemaa vanimaid linnu. Pihkvat on esmamainitud 903. aastal, kui vene kroonikates kirjutati, et Kiievi suurvürstile Igorile toodi Pihkvast Olga-nimeline naine. Arheoloog Sergei Beletski on aga seisukohal, et juba 862. aastal Truvori rajatud Irboska asula all tuleb tegelikult mõista Pihkvat. Igal juhul sai Pihkvast piirkonna suurim viikingiaegne keskus, mis hoidis enda kontrolli all Narva jõelt Velikaja kaudu Polotskisse suundunud Idatee haru.
Kiievi-Vene riigis oli Pihkva Pihkva vürstiriigi keskus, kuid sõltus Novgorodi vürstiriigist. pisi|[[Pihkva kindluse mudel]] pisi|Pihkva 1661. aastal pisi|left|Pihkva 17. sajandi lõpul 13. sajandil toimunud sõjakäikude ajal ründasid Pihkvat ja Novgorodi korduvalt Muinas-Eesti väed ja 1215. aastalvallutasid Pihkva ajutiselt eestlased Lembitu juhtimisel.
Tulun
Tulun on asutatud 18. sajandi teisel poolel. Linnaõigused sai 1927. aastal.
Metsa- ja söetööstuse keskus. Linnas on hüdrolüüsi-, klaasi- ja ehitusmaterjalide tehased.
Pihkva
Ajalugu
14.–16. sajandini oli Pihkva linn iseseisva Pihkva vabariigi (Псковская вечевая республика) pealinn. Pihkva oli oluliseks punktiks kaubateel Vana-Liivimaalt Novgorodi ja Moskva suurvürstiriiki.
Samal ajal ehitati Pihkvasse Pihkva Kreml, mille katus hävis osaliselt 2010. aasta aprillis tulekahjus, kannatada said ka Vlasjevskaja torn ja Rõbnitskaja torn
1510. aastal vallutasid linna moskoviidid ning liitsid Pihkvamaa ja Novgorodimaa Moskva suurvürstiriigiga.
Aastatel 1562–1582 toimunud Vene-Poola sõjas piiras aastatel 1581–1582 Pihkvat 50 000-meheline Poola-Leedu sõjavägi Stefan Batory juhtimisel, kuid ei suutnud Pihkva kindlust vallutada.
Venemaa keisririigis oli Pihkva, Pihkva kubermangu kubermangulinn. Aastatel 1852–1862 rajati laiarööpmeline Peterburi–Varssavi raudtee. Raudtee pikkus oli koos haruliinidega 1280 km. Raudtee trass kulges läbi Gattšina, Luga, Pihkva, Ostrovi, Põtalovo, Režitsa, Dünaburgi, Vilno, Landvarovo, Grodno ja Białystoki.
Pihkva oli oluline kaubanduskeskus, 1914. aastal sai linn oma elektrijaama ja elektritrammiliini.
Teise maailmasõja ajal oli Pihkva 9. juulist 1941 kuni 23. juulini 1944 Saksa vägede poolt okupeeritud.
Loodususund
Loodususundiks nimetatakse harilikult põlisrahvaste usundeid, milles on keskne roll loodusnähtuste ja looduslike objektide (mägede, hiite, puude, kivide, veekogude jms) või nendega seotud üleloomulike olendite austamisel.
Teatud mõttes võib loodususundeiks nimetada ka 20. sajandil tekkinud või taastatud looduskeskseid usundeid (mitmesugused uuspaganluse vormid, Eestis nt taara- ja maausk). Loodususundi mõiste ei ole range ja kattub suuresti šamanismi jts kategooriatega, tihti esineb neis ka esivanematekultust, samuti seotakse loodususundeid tihti rahvakalendriga.
TNT!
TNT! on Tallinnas 2002. aasta sügisel loodud noorte kirjanike rühm, mis kujutas endast täiesti uue koosseisuga järeltulijat Tallinnas aastail 1998–2000 tegutsenud Tallinna Noortele Tegijatele (TNT).
Tegevus
TNT! andis rea ühisesinemisi (11. oktoobril 2002 Tallinna Pedagoogikaülikooli muuseumis, 28. oktoobril 2002 Meistrite hoovi galeriis, 30. oktoobril 2002 Tallinna Kirjanike Majas jm), mis tekitasid tähelepanu. Siiski jäi TNT! koondatum tegevus lühiajaliseks, vaibudes ca aasta jooksul.
Kirjandusse on TNT! liikmetest edukalt tulnud Kaarel Kressa, kes debüteeris 2005. aastal luulekoguga "Oidroon", ja kirjanikuna juba varemgi (kirjandusliku kogumiku URDU kolmandas numbris) ennast avaldanud Rolf Liiv, kellelt ilmus 2003. aastal luulekogu "Enda sisse minek".
Krasnoarmeiskoje rajoon
Krasnoarmeiskoje rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tšuvaššia põhjaosas.
Rajoonis on 9 külaasundust, kus on kokku 89 asulat. Rajooni keskus on Krasnoarmeiskoje.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 14 616. 2010. aasta seisuga olid elanikest 98% tšuvašid.
Viive Sterpu
Viive Sterpu (sünninimi Viive Sirkel; 17. detsember 1953 Tallinn – 5. detsember 2012) oli Eesti kunstnik. Ta elas Tallinnas.
Viive Sterpu joonistas peamiselt pastelltehnikas, kasutades alusmaterjalina liivapaberit. Tema teostes leidub naiselikku õrnust ja linnanaise üksindust keset parke, kõrgetasemelist kompositsiooni ja igihaljaid mahedaid pastellvärvikombinatsioone.
Isiklikku
Viive Sterpu oli kunstnik Eugen Sterpu abikaasa.
Smoke on the Water
"Smoke on the Water" (inglise keeles 'suits vee kohal') on laul ansambli Deep Purple 1972. aastal ilmunud kuuendalt stuudioalbumilt "Machine Head". Selle autorid on Ritchie Blackmore, Ian Gillan, Roger Glover, Jon Lord ja Ian Paice.
See on üks tuntumaid rokklugusid, mis on eriti kuulus oma kitarririfi poolest, mida esitab Ritchie Blackmore Fender Stratocasteri kitarril.
Laul on inspireeritud 4. detsembril 1971 toimunud sündmusest. Ansambel oli liikuva salvestusstuudioga Šveitsis Montreux's Casino Barrière de Montreux juures, kus esines Frank Zappa ansambliga The Mothers of Invention. Kasiinos puhkes kontserdi ajal tulekahju, mille põhjustas raketipüstoliga fänn. Tulekahjus hävis kogu sisustus. Selles kasiinos pidi mõne aja pärast esinema ka Deep Purple. Lugu räägib tulekahjust ja suitsust, mis tulekahju ajal Genfi järve kohale kandus. Montreux' džässifestivali algataja Claude Nobs päästis tulest palju inimesi, sellest on laulus ka juttu: "Funky Claude was running in and out pulling kids out the ground".
.mf
.mf on Saint-Martini Interneti tippdomeen. Domeen reserveeriti 21. septembril 2007, kuid seda pole kasutusele võetud.
Ussolje-Sibirskoje
Ussolje-Sibirskoje on linn Venemaal Irkutski oblastis, Ussolje rajooni keskus. Asub Angara jõe kaldal, Irkutskist 67 km loode pool Siberi raudtee ääres.
Ussolje-Sibirskoje on asutatud 1669. aastal. Linnaõigused sai 1925. aastal.
Linnas on soolakaevandus ja masinatööstuse ettevõtted.
pisi|tühi|Ussolje-Sibirskoje
Martonoš
Martonoš on küla Serbias Põhja-Banati ringkonnas Kanjiža vallas. Ligi 90% külaelanikest on ungarlased. 200px|thumb|left|Kirik Martonošis
Kuristik
thumb|Kuristik Kuristik ehk taarn on jõevee poolt kõvadesse kivimitesse kulutatud püstjate veerudega sügav ja kitsas org peamiselt mäestikes.
Kuristikuks nimetatakse ka väga kitsast ja sügavat sälkorgu.
Kuristikus liikumine võib vahel eluohtlik olla, sest kuristikkudesse kipuvad koonduma laviinid ning muda- ja rusuvoolud. Suurvee ajal võib veetase kiiresti tõusta ja alaneda.
Kuristik erineb kanjonist selle poolest, et kanjoni põhi on täies osas jõevee all, aga kuristikus on ka kuiva maad. Sageli hõlmab suure osa kuristiku põhjast mets. Kuristik võib aja jooksul olla ka täiesti kuivaks muutunud.
Kui kuristiku põhjas voolab jõgi, on see sagedamini kärestikuline. Kuristikud, mille põhjas voolab kärestikuline jõgi, võivad muutuda turismimagnetiteks, pakkudes võimalusi jõge mööda sõita parvede, süstade, kummipaatide ja muude veesõidukitega.
Jääajal olid kuristikud põhjast kuni servani jääd täis. Mõni kuristik võis jääaja lõpus jääs olla veel tükk aega pärast seda, kui tema servad juba jäävabad olid.
Vahel võimaldavad kuristikud loodusliku läbipääsu mägede vahelt.
Vaata ka
Schlucht
Süddeutsche Zeitung
Süddeutsche Zeitung (saksa keeles 'Lõuna-saksa ajaleht') on Saksamaal Münchenis väljaantav Saksamaa suurima tellijate arvuga üleriiklik päevaleht.
6. oktoobril 1945, viis kuud pärast II maailmasõja lõppu Euroopas, sai väljaanne esimese Saksa meediaväljaandena Ameerika okupatsioonivõimudelt tegevusloa ajalehe üllitamiseks, esimene number ilmus sama päeva õhtul.
Kitsekasvatus
Kitsekasvatus on loomakasvatuse haru. Kodukits (Capra hircus) on üks esimesi inimese kodustatud loomi, kes aretati välja Lääne-Aasias pulstikkitse alamtõust bezoar ibexist (Capra aegagrus). Bezoar ibex on põlistõug Lõuna-Iraani, Türgi ja Lõuna-Iraagi Zagrose ja Tauruse mägialadel. Ajaloolised uuringud on näidanud, et kitse populatsioon suurenes kiiresti globaalselt ning kits mängis olulist rolli Neoliitikumi ajastul agrikultuuri tehnoloogia arengus.
Kitsekasvatus Eestis
Kitsi on Eesti territooriumil liha ja piima saamiseks kasvatatud sama kaua kui teisi kariloomi. Pika aja jooksul on välja kujunenud siinsete looduslike olude ja tingimustega kohastunud kitsede populatsioon. Need on eesti piimakitsed, keda pole veel tõuna tunnustatud. Eesti piimakitsed on lühivillalised ja enamasti sarvedega. Värvuselt võivad olla nad väga erinevad – pruunid, valged, hallid ning leidub ka kirjusid ja musti. Kitsekasvatuse tase on Eestis üsna tagasihoidlik. Kitsi peetakse enamasti väikemajapidamistes või hobiloomadena. Jõudluskontrolli pole senini nende piimajõudluse kohta peetud.
Kitsekasvatus on esindatud kõigis Eesti maakondades. Enim peetakse neid Pärnu-, Ida-Viru-, Võru- ja Põlvamaal. Alates 1994. aastast on kitsede arvukus kiiremini tõusma hakanud.
Mahepõllumajanduslik kitsekasvatus
Mahepõllumajandusliku tootmisviisi eesmärk loomakasvatuses on säästa keskkonda, säilitada looduslikku tasakaalu, tagada loomade heaolu ning parandada loomakasvatussaaduste kvaliteeti.
Kitsi on hea pidada rohumaadel, kus traditsioonilise põllumajandusega ei saa või ei tasu tegeleda, sest nad on vähenõudlikud ja erinevates ökoloogilistes tingimustes hästikohastuvad põllumajandusloomad. Sellisteks rohumaadeks on näiteks kuppelmaastikud, rannaäärsed alad ja saared. Mahepõllumajandusliku tootmisviisi puhul kasvatatakse peamiselt kohalikke ja põlistõuge. Nad on rohkem kohanenud kohaliku kliimaga ning on haigustele vastupidavamad. Seetõttu soovitatakse just neid tõuge ja ristandeid mahepõllumajandusliku tootmisviisiga aretada ning kasvatada.
Ettevõttes vajaminev sööt toodetakse tavaliselt kohapeal. Seetõttu peab loomade arv olema kooskõlas ettevõtte põllumajandusmaa suurusega, sest söötmis- ja pidamistingimustest sõltuvad kitsede toodang ja tervis. Alates 2009. aastast saavad kitsekasvatajad mahepõllumajandusliku tootmise eest toetust taotleda.
Söötmine
Kitsede sööda saab jaotada kaheks: koresöödaks ja segajõusöödaks. Kore- ja segajõusööda vahekord sõltub looma füsioloogilisest seisundist ning sellest, mis eesmärgil loomi kasvatatakse. Piimakitsede puhul tuleb toitainete hulka söödas rohkem jälgida kui lihakitsedel. Piimakitsedele söödetakse rohkem teravilja, et piimatoodang püsiks 9–10 kuud, erinevalt lihakitsedest, kes toodavad piima ainult 3–4 kuud (nii kaua kuni talledel vaja). Kitsed on laiahaardelisema söögilauaga kui teised mäletsejalised. Seetõttu saab kitsi karjatada karmimate ja kuivemate tingimustega karjamaadel kui lambaid või veiseid. Kitsede toidulauale kuuluvad ka mitmed põõsad, puittaimed, umbrohud ja okkalised taimed.
Koresööt on kiudainerikas (sellest 18% või rohkem on toorkiud), energiavaene ning suurendab võirasva hulka kitsepiimas. Koresööt koosneb tavaliselt taimede rohelistest vegetatiivsetest osadest kuid ka mõningatest kõrvalsaadustest nagu õled ja kestad ning jaguneb märjaks ja kuivaks söödaks. Märgsööt on karjamaarohi, haljassööt, puulehed, põõsad ja silo. Kuivsööt on hein, granuleeritud koresööt ja kõrvalsaadused.
Tervis
Haigused ja parasiitnakkused on kitsekasvatuses ülemaailmseks probleemiks. Haiguste ennetamine, ravi ja nende tagajärjel vähenenud toodang ning loomade võimalik surm on tootjale suureks majanduslikuks kuluks. Loomatervisehoiu programm peab loomade aretamise ja söötmisega kooskõlas olema. Loomade märgistamine kõrvamärkidega ning nende kaalumine aitavad loomi paremini jälgida ning tervisega seotud protseduure läbi viia ja kontrollida. Hea karjatervise hoidmine on väga oluline osa loomapidamisest ning selle jaoks vajalikud protseduurid peavad kindlasti teiste farmitööde vahele mahtuma. Karjatervisega peaks tegelema veterinaar.
Pidamistingimused
Kitsed on väga mitmekülgsed loomad ja kohanevad kergesti erinevates elukeskkondades. Aasias, Aafrikas või Ladina-Ameerikas saab neid põhimõtteliselt aastaringselt õues pidada. Vabas looduses peetavad kitsed ei vaja eluaset ning saavad iseseisvalt hakkama. Intensiivses piimakitsefarmis, näiteks Euroopas või Põhja-Ameerikas, on laut või mingisugune ulualune loomadele vajalik ning see peab vastama loomade vajadustele.
Kinnisel või piiratud alal pidamisel ei tohi kari olla liiga suur, et ei tekiks kitsikust ega probleeme kitsede turvalisuse osas. Loomad peaksid liigse päikese, tuule ning võimalusel ka vihma eest kaitstud olema. Sellised ilmastikuolud võivad põhjustada loomadele stressi, nõrgendada nende immuunsüsteemi ning tekitada parasiitide või hingamisteedega seotud probleeme, mis võivad viia surmani. Kitsed taluvad külma ja kuuma ilmastikku hästi seni, kuni nad elavad kuivas, hea ventilatsioonisüsteemiga ja ilma tuuletõmbeta keskkonnas. Külmad ja niisked tingimused soodustavad hingamisteede haiguste teket, kuumad, niisked või kuivad tingimused soodustavad parasiitide levikut. Eriti mõjutavad need olud noori ja kasvavaid kitsi.
Kitsetõud
Kolm peamist kitsekasvatuse saadust on liha, piim ja vill. Kõige populaarsem lihatõug on buuri kits ning kõige tuntumad villakitsed on angoora ja kašmiir. Levinumad piimatõud on saane, toggenburg, alpi ja angolo-nuubia ning neid kasvatatakse üle kogu maailma. Piimatõud vajavad suuremat hoolt kui liha- või villatõud. Saane, alpi ja toggenburgi tõud pärinevad Šveitsi ja Prantsusmaa mägedest. Angolo-nuubia kitsed aretati välja Ühendkuningriigis ja Põhja-Iirimaal, kui ristati Aafrika ja India põlistõugu sikkusid Inglismaa kitsedega. Arenenud maades on võimalik neid tõuge näha televisioonis, kus käsitletakse kitsede piimatoodangut ja -kvaliteeti ning analüüsitakse kitsetõugude füsioloogilisi omadusi.
Ludvík Daněk
Ludvík Daněk [l'udviik d'anjek] (6. jaanuaril 1937 Hořice (Hořice u Blanska; praegu Blansko linna osa Tšehhis) – 16. november 1998 Hutisko-Solanec (leidmise aeg)) oli Tšehhoslovakkia kergejõustiklane (kettaheitja).
15. novembril 1998 oli koduaias töötaval Ludvík Daněkil nõrkushoog, kuid ta ei tahtnud arsti juurde minna. 16. novembri hommikul leidsid naabrid ta oma korterist surnuna.
Krasnõje Tšetai rajoon
Krasnõje Tšetai rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tšuvaššia loodeosas.
Rajoonis on 10 külaasundust, kus on kokku 70 asulat. Rajooni keskus on Krasnõje Tšetai.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 14 975. 2010. aasta seisuga olid elanikest 97% tšuvašid.
.cs
.cs oli Tšehhoslovakkia Interneti tippdomeen.
See võeti kasutusele 1990. aasta paiku. Kui Tšehhoslovakkia jagunes 1993. aastal Tšehhiks ja Slovakkiaks, anti mõlemale riigile uus tippdomeen, vastavalt .cz ja .sk. Domeen .cs kõrvaldati järk-järgult kasutusest ja kustutati 1995. aastal. Kuni 2010. aastani (kui kustutati domeen .yu) oli .cs kõige suurema endise kasutusega kustutatud tippdomeen. 1994. aasta juunis, kui suur osa ümbertõstmisest domeenidele .cz ja .sk oli juba tehtud, kasutas domeeni .cs ikka veel üle 2300 hosti.
Aastatel 2003-2006 oli ISO 3166-1 standardi järgi Serbia ja Montenegro maakood CS ja seega oli ka neile reserveeritud domeen .cs, kuid riik ei kasutanud seda, vaid jätkas domeeni .yu kasutamist, mis oli olnud endisel Jugoslaavial.
Jugapuu (perekond)
Jugapuud on suhteliselt aeglase kasvuga, kuid enamasti pikaealised. Eri liikide tüve pikkus ulatub 1 meetrist 40 meetrini, tüve ümbermõõt kuni 4 m. Puukoor on enamasti punakas.
Jugapuud on mürgised. Mürgised on eelkõige okkad ja seemned.
Taksonoomia
Eestis kasvab siia perekonda kuuluv harilik jugapuu (Taxus baccata).
Surnud 3. juunil
''Siin loetletakse 3. juunil surnud tuntud inimesi.
Dietrich Damerow
Dietrich III Damerow (surnud umbes 1410 ) oli Tartu piiskop aastatel 1379–1400.
Preisimaalt pärinev Damerow oli hiljemalt aastast 1364 keiser Karl IV erasekretär. Tänu sellele oli ta diplomaatiliselt osav ja omas laiaulatuslikke kontakte üle Euroopa. 1372. aastal hakkas ta tegema vaimulikukarjääri.1378. aastal nimetas Rooma paavst Urbanus VI Damerowi Tartu piiskopiks, ent ta sattus vastuolusse Liivi orduga, mis toetas Tartu toomkapiitli poolt valitud Albert Hechti, kes sai toetuse Avignoni paavstilt Clemens VII-lt. Et ordu toetus aga Roomale, siis kaotas Hecht ordu poolehoiu ning Damerow jäi 1379. aastast ainsaks Tartu piiskopiks, ent tänu vastuoludele orduga õnnestus tal oma piiskopkonda jõuda alles 1387. aastal.
1393. aastal inkorporeeris ordu Riia peapiiskopi ja tolle kapiitli Saksa ordusse, mis tähendas peapiiskopkonna minekut ordu kontrolli alla. Damerow aga ordu ülemvõimuga ei nõustunud, vaid nõudis tollelt enda diötseesis vasallivannet ning lõi laialdase orduvastase koalitsiooni, kuhu kuulusid Mecklenburgi hertsog Albrecht (kes oli samaaegselt ka Rootsi kuningas), Leedu suurvürst Vytautas ja Inglismaa kuningas Richard II; Damerow pakkus oma piiskopkonda koguni viimase võimu alla. Samuti saabusid Tartusse piiskopi liitlastena 1396. aastal vitaalivennad. Siiski ei saanud koalitsioonist asja, sest Albrecht ja Inglise kuningas olid liiga kaugel ja Vytautasega suutis ordu rahu sõlmida. Seejärel tungis ordu 1396. aasta juulis Tartu piiskopkonda ja vallutas selle linnused peale Tartu. Piiskopkonda siiski ordusse ei inkorporeeritud, Damerowi sunniti vaid tunnustama Riia peapiiskopi inkorporeeritust ja loobuma läänivande nõudmisest. 1397. aastal toimunud teisel Danzigi konverentsil otsustati, et peapiiskopkond jääb inkorporeerituks, aga ordu ei tohi nõuda ordu vasallidelt sõjas osalemist ning andis Harju-Viru rüütelkonnale Jungingeni armukirja. Damerow ei saavutanud seega oma tahtmisi ja astus mõni aasta hiljem, kui oli oma piiskopkonnas sattunud majanduslikesse ja poliitilistesse raskustesse, oma ametikohalt tagasi, elades esialgu Riias, millalgi pärast 1408. aastat pöördus ta aga tagasi Saksamaale.
Pikknurme
Pikknurme on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas. 2012. aastal elas külas 172 inimest.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puurmani valda.
Asend
Küla paikneb Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee ääres. Põhjast lõunasse läbib küla Pikknurme jõgi. Edelasse jääb Madise raba, mis läheb lõunas üle Alam-Pedja looduskaitseala koosseisu kuuluvaks Umbusi rabaks.
Ajalugu
Pikknurme küla on esimest korda mainitud 1426. aastal (Pieteuorm). 19. sajandi alguses on kasutatud juba nime "Pikknurme" – pikad nurmed. 13.–18. sajandist pärineva arheoloogiamälestisena on arvel küla kõrgeim oos, Veski talu maadel paiknev Kabelimägi.
Majandus
Pikknurme külas asub Riigimetsa Majandamise Keskuse Jõgevamaa metskonna keskus.
Kultuur
Pikknurme küla arendab ja kohapealset kultuurielu korraldab Pikknurme Külaselts.
Otti talus on Otti talu kalmistu.
Kaljo West
Kaljo West (ka Kalju Vest; 17. oktoober 1924 Narva – 31. jaanuar 2008 Tallinn) oli eesti flöödimängija ja muusikapedagoog.
Teise maailmasõja ajal võitles West 20. Eesti Relvagrenaderide SS-diviisi koosseisus õhutõrjekahuri ülemana Narva lahingus ning hiljem Sinimägedes.
Arreteeriti NKVD poolt 1945. aastal Tallinnas. Viibis vangilaagris Komi ANSVs ja Norillagi vangilaagris Krasnojarski krais kuni 1955.
Hiljem sai temast üks Eesti tunnustatumaid flötiste. Ta mängis aastail 1957–1982 Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris ja õpetas aastakümneid Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis.
Asutas 1960. aastate teisel poolel vanamuusikaansambli Antiqus ja 1970. aastate alguses Otsa-nimelises muusikakoolis flöödiansambli.
Eesti iseseisvuse taastamise järel osales West teise maailmasõja veteranide ühingute tegevuses. Oli Eesti Relvagrenaderide Diviisi Veteranide Ühenduse juhatuse esimees. Ta oli ka Mehikoorma ausamba idee autor.
Lemsi
Selles külas asuvad Kallase ja Marta pood.
Külas asub tähelepanuväärne Laose talu, mille elamu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Linaküla
Linaküla on küla Pärnu maakonnas Kihnu vallas.
Selles külas asub rannakämping.
Cortland (õunasort)
pisi|Taliõunad 'Cortland' Cortland on kauasäiliv taliõunasort.
Aretatud USA-s Genevas 1898. aastal. Õunasort on saanud nime aretuskoha läheduses asuva Cortland County järgi. Cortland on sortide 'Ben Davise' ja 'Mcintosh' ristand.
Puu
Puu on üsna tugevakasvuline, võra rippuvate okstega, hakkab vilja kandma varakult, pidevalt, kuid mõõdukalt. Lehed munajad.
Viljad
Vili on ümar kuni laiümar. Keskmise suurusega, 70…115 g. Põhivärvus on rohekaskollane, kattevärvus tumedam punane. Viljaliha on valge, peeneteraline hapukasmagus. Heas hoidlas säilivad õunad kevadeni.
Kasutamine
Õunasort sobib mahla ja kompoti valmistamiseks ning kuivatamiseks.
Skole
Skole (ukraina Сколе, poola Skole) on linn Ukrainas Lvivi oblastis, Strõi rajoonis. Skole asub Opiri jõe vasakul kaldal, Strõist umbes 35 km edelas ja Lvivist ligikaudu 95 km lõunaedelas.
Skolet on ürikutes esimest korda mainitud 1397. aastal, mil asula sai Magdeburgi linnaõigused, kuid asula oli olemas juba 11. sajandi alguses. 1660. aastal rajati Skole kõrvale krahv Aleksander Janusz Zasławskile kuuluv alev Aleksandria. Kuid Aleksandria nimi ei jäänud kasutusele ja kohalikud elanikud kutsusid linna jätkuvalt Skoleks. 18. sajandi algul saabus piirkonda hulgaliselt saksa käsitöölisi. Esimese Poola jagamise tulemusel läks linn 1772. aastal Austria keisririigi võimu alla. Raudteeühenduse sai Skole 1885. aastal. 30. märtsil 1888 hävis tulekahjus peaaegu kolmandik linnast. 1919–1939 oli linn Poola koosseisus. Punaarmee hõivas Skole 19. septembril 1939 ja mõni aeg hiljem inkorporeeriti linn Ukraina NSV osana Nõukogude Liitu. Saksa väed vallutasid Skole 26. juunil 1941. Punaarmee vallutas linna tagasi 9. augustil 1944.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Skole elanikest ukrainlasi 97,30%, venelasi 1,80%, valgevenelasi 0,28% ja poolakaid 0,26%.
Kiletiivalised
Kiletiivalised (Hymenoptera) on üks liigirohkemaid (umbkaudu 150 000 liiki) putukate seltse.
Kiletiivalised on näiteks: mesilased, kimalased, herilased, sipelgad, lehevaablased, puiduvaablased ja käguvamplased.
Eestis elab kiletiivalisi oletatavasti kuni 7000 liiki – suur osa pisematest on seni määramata.
Kehaehitus
pisi|Isane [[kivikimalane kähara karuohaka õiel. Pildistatud Keilas]] Suurim kiletiivaline on 6 cm pikk Jaava saarel elav odaherilane Scolia capitata, kõige väiksem on munakireslane Alaptus magnanimus pikkusega 0,21 mm. Viimane on üldse kõige pisem putukas.
Osadel sugukondadel on kaks paari kilejaid läbipaistvaid lennutiibu, mõnedel tiivad puuduvad. Enamikul liikidel võib tiibadel näha väikest tumedat tiivatäppi, mis annab tiibadele lennul vastupidavuse. Eesmine ja tagumine tiivapaar on omavahel väikeste konksukestega ühendatud ning töötavad lennul ühtse kandepinnana. Tagumised tiivad on eesmistest tiibadest veidi väiksemad. Mõnedel vormidel, näiteks töösipelgatel, on tiivad taandarenenud. Tiiva soonestus on hõre. Tiivasooned moodustavad kõige rohkem 20 sulgu. Väikestel vormidel tiivasoonestus tavaliselt kas peaaegu või täielikult puudub.
Kiletiivaliste suised on haukamis- või libamistüüpi. Viimasel juhul on alahuul ja alalõuad pikaks veninud ja moodustavad imikärsa. Taolisi suiseid kasutatakse nektari imemiseks õitest. Kõikidel kiletiivalistel on hästi arenenud ülalõuad, millega tahket toitu närida, kaevata või pesamaterjali koguda. Mõningatel sipelgaliikidel on ülalõuad peast pikemad.
Peas on tundlad, mille lülide arv varieerub kolmest seitsmekümneni. Peas asub ka paar liitsilmi ja 3 lihtsilma. Mõned sipelgad on täiesti pimedad.
Jalad on enamasti lihtsad jooksujalad, vaid mõnedel liikidel on ees- või tagajalad muutunud plaatjateks kaevejalgadeks. Kiletiivaliste käppadel on 5 lüli. Osadel liikidel on säärel ja käpal spetsiaalne seadeldis tundlate puhastamiseks – niinimetatud kabetamissälk.
Paljudel kiletiivalistel on tagakeha tipus muneti, mis vahel on ühendatud mürginäärmega ning kujunenud mürgiastlaks.
Kiletiivaliste iseärasuseks on, et nende emased munevad nii haploidseid kui diploidseid mune. Esimestest arenevad alati isased, teistest ainult emased või ühiselulistel kiletiivalistel ka töölisisendid.
Kiletiivaliste vastsed on erinevad. Esineb nii jalutuid konusid kui liblikaröövikuid meenutavaid ebaröövikuid.
Sageli esineb kiletiivaliste juures polümorfism, mille puhul esineb emaste mitu vormi. Näiteks ühiselulistel kiletiivalistel (mesilased, herilased, sipelgad) on viljatute emaste – tööliste vorm. Enim on polümorfism arenenud sipelgatel, kelle töölised on alati tiivutud. Mõningatel sipelgaliikidel on töölised veelgi enam jagunenud – nt. sõduriteks, ammedeks jt. Selliseid alamkaste võib olla koguni kuus – kõik kastid täidavad sipelgapesas erinevaid ülesandeid.
Eluviis
Kiletiivaliste eluviis on mitmekesine, paljud elavad puidus, mitmed liigid on putukate või teiste lülijalgsete parasiidid. Mitmed kiletiivalised on keeruka käitumisega. Nad elavad peredena, kusjuures pereliikmetel on erinevad ülesanded. Selliseid putukaid nimetatakse ühiselulisteks. Pered ehitavad endale pesad. Järglasi kasvatatakse pesakambrites või kärjekannudes. Pesa hoitakse puhtana, seda kaitstakse vaenlaste eest. Vastsetele tuuakse toitu ning kogutakse toiduvaru.
Süstemaatika
Kehaehituse alusel, eriti selle järgi, kuidas on rindmik ühendatud tagakehaga, jagatakse kiletiivaliste selts mitmesse rühma (alamseltsi).
Kostivere
Kostivere on alevik Jõelähtme vallas Harjumaal.
Ajalugu
Kostivere oli väike põlisküla, mille suurus oli 13. sajandi paiku 6 adramaad. Kostivere küla on nimetatud "Taani hindamisraamatus". Küla valdajaks oli vasall nimega Conraduse. Kostivere mõisa kujunemise ajal 1379. aastal kaotati enamus talud, mille asemele rajati mõispõllud. Talusid oli külas kokku vaid 3, mille peremeesteks olid Kusich Mart, Oha Mart ja Ara Andres. Kuni aastani 1688 leidus kaardil Jõelähtme alal Kostivere mõisast põhja pool vaid 3 talu. Mõisamaade piiril asus Urke üksiktalu, mille peremeheks oli Urcka Jürgen. Aastaks 1744 oli terve küla mõisastatud. 1720. aastatel on Jõelähtme pastor Heinrich Christopher Wrede nimetanud Kostivere veskit (mölder Mölleri Tenno) ja kõrtsi (kõrtsmik Karro Mihkel). Mõisamajapidamiste väljaehitamine ja mõisamaade moodustamine hävitas peaaegu terve muinasaegse küla. Kostivere mõis oli vana perekonnamõis läänistamisajast peale (1379), mis aegade jooksul on müügiobjekti või kinnisvara pärandusena omanikke vahetanud. Mõisal on olnud halvemaid ja paremaid aegu, mis iseloomustavad üldist Läänemere ranniku poliitilist olukorda. 16. sajandi keskpaiku, Liivisõja-eelsel perioodil, mil Kostivere oli kloostrimõis, kuulus mõisale 31 adratalu, lisaks vabadikud ja rannapered. 1698, Põhjasõja eel, oli rahvast vähemaks jäänud (Vandjala 9, Kostivere 4, Parasmäe 13 adramaad ja 4 rannaperet). Kostivere mõisa aladel arvestati adramaa kohta 9–10 tööjõulist inimest, seega ulatus elanike arv üle 200. 1716. aastal, pärast Põhjasõda, näitas toimunud lugemine, et alles oli 55 meest ja 48 naist. 18. sajandi keskpaigaks oli Kostivere elanike arv tõusnud 400-le ja adramaid hinnatakse 24-le. 18. sajandi lõpuks oli mõis Jõelähtme kihelkonna mõisate seas neljas peale Maardu, Jägala ja Viimsi. Kostivere mõisale kuulusid siis veel Loo karjamõis, Parasmäe ja Vandjala küla ja 7 hajatalu. Mõisa piirkonnas asus 3 kõrtsi, 1 vesiveski kahe kivipaariga ja paemurd mõisahoonete ehituseks.
Mageveekogud
Kostivere alevikus asuval karstialal asuvad ajutised karstijõed ja -järvikud. Karstijõgede ja -järvikute õõned täituvad aeg-ajalt põhjaveega, mis täidab maapinnapealsed lohud. Põhjavee taandumisel muutuvad lohud taas kuivaks. Kevaditi on põhjavee tase harilikult sealsel alal kõrgeim, seega on kevadine aeg järvede ja jõgede peamine täituvusaeg. Jõesängides puudub jõgedele iseloomulik taimestik ja loomastik. Kuival ajal meenutab jõesäng pigem heinamaad, kuid seal võib leiduda haruldasi selgrootud, kes tavalistes veekogudes ei ela. Mageveekogude ala kokku on umbes 6,7 ha.
Elustik
Kaitsealastest liikidest võib leiduda Kostiveres pesitsusajal rukkirääke (Crex crex). Karstiala ja lagendikud on peatuspaigaks rändlindudele, sh kurvitsalistele ja hanelistele.
Riia
Riia (läti Rīga [], latgali Reiga, liivi Rīgõ, saksa Riga) on Läti pealinn, suurim linn ühtlasi Baltimaades.
Riia veehoidlast asub linn põhjaloodes, jäädes lõunakagusse Läänemerest. Neid ühendab laevatatav Daugava jõe alamjooks, mille mõlemad kaldad on tihedalt asustatud. Reisisadamaga südalinn asub jõe paremkaldal umbes 15 km kaugusel jõe suudmest Liivi lahte. Linna ümbritsevad kirdekaares Ķīši ja Jugla järved, kagus asubki Riia hüdroelektrijaam. E67-ületusega paistammist alates ületavad vaid 5 silda jõge: Dienvidu sild, Salu sild, Dzelzceļa raudteesild, Akmensi sild ja Vanšu sild. Linna piires asuvad mitmed jõesaared ja -koolded, sealhulgas Lielupe jõe vana suue Buļļupe, mis ääristab Daugavgrīva kindlust.
Yunnan
Loodus
Yunnan on mägine. Põhjas asuv Moirigkawagarbo mägi Hengduan Shani ahelikus ulatub 6740 meetri kõrguseni. Lõuna ja ida pool on maastik madalam ja tasasem. Yunnani läbib palju jõgesid, mis algavad Tiibeti kiltmaalt. Neist suurimad on Jangtse, Mekong ja Hồng Hà. Provintsi madalaim koht asub Hồng Hà jõe orus ja on 76 meetrit üle merepinna.
Riia
Riia ajalooline kesklinn juugendstiilis hoonetega kuulub 1997. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Yunnan
Haldusjaotus
Provints koosneb 8 ringkonna õigustega linnast ja 8 autonoomsest ringkonnast. Need jagunevad 129 maakonna tasemel haldusüksuseks ja 1565 vallaks.
Rahvastik
Yunnan on Hiina kõige mitmekesisema etnilise koostisega provints. Hiinlased moodustavad rahvastikust 66,2%. Suurimad vähemusrahvad on jiid (11%), baid (3,6%), hanid (3,4%), tšuangid (2,7%), taid (2,7%), hmongid (2,5%) ja hueid (hiinlastest moslemid; 1,5%). Ametlikult on vähemusrahvaid kokku 25.
Riia
Loodus
Linna järgi on nime saanud siluri Rīga kihistu.
Yunnan
Rahvastik
Enamik rahvaid räägib hiina keelte edelamandariini murdeid. Need on lähedased naaberprovintsides Sichuanis ja Guizhous kõneldavatele. Vähemusrahvad kõnelevad tiibeti-birma keeli (jiid, baid ja hanid ning tiibetlased), tai keeli (tšuangid, taid), hmongi keelt ja teisi miao-jao keeli.
Aserbaidžaani-Armeenia konflikt 2016. aastal
'''Aserbaidžaani-Armeenia konflikt 2016. aastal''' algas 2. aprillil 2016, mil ühelt poolt Mägi-Karabahhi Vabariigi kaitsejõude ja Armeenia kaitseväge ning teiselt poolt Aserbaidžaani kaitseväge eraldaval kontrolljoonel Mägi-Karabahhis algasid kokkupõrked. Samal päeval teatas Aserbaidžaani kaitseministeerium tulevahetuse ühepoolsest lõpetamisest, kuid Mägi-Karabahhi Vabariigi kaitsejõudude teatel rünnakud jätkusid. Osapoolte ametlike teadete kohaselt sai kokkupõrgetes surma 18 Armeenia ja Mägi-Karabahhi ning 12 Aserbaidžaani sõdurit, samuti hävitati mõlema poole lahingumasinaid ja muud sõjavarustust.
Riia
Kliima
Riias on aasta keskmine sademete hulk 633 mm. Kõige vihmasem kuu on juuli (85 mm), kõige kuivem veebruar (27 mm).
Yunnan
Ajalugu
1. mail 1965 avastati Yunnanist Homo erectus 'e säilmed (kaks hammast). Lähedusest leiti tööriistu. Nende vanuseks hinnatakse 1,7 miljonit aastat ja see on vanim inimese eellase leid Hiinas.
Aserbaidžaani-Armeenia konflikt 2016. aastal
Kokkupõrked
Kumbi pool süüdistas vastast vaenutegevuse alustamises, mis rikkus Biškeki kokkuleppega kehtestatud relvarahu tingimusi. Aserbaidžaani allikate kohaselt jäid 2. aprillil Armeenia sõjaväe tule alla Aserbaidžaani kaitsepositsioonid ja rindelähedased asulad, mitu tsiviilisikut said surma või haavata. Aserbaidžaani armee läks vasturünnakutele Aghdara, Tartari, Agdami, Khojavendi ja Füzuli linnade läheduses. Väidetavalt jäid Aserbaidžaani üksused eesliinil ootamatult miinipildujate ja suurekaliibriliste granaatide tule alla, enne kui jõudsid sellele reageerida. Aserbaidžaani kaitseministeeriumi teatel murti vasturünnakul mitmes kohas läbi Armeenia kaitseliinidest ning vallutati mitu strateegilist kõrgendikku ja asulat, nende seas strateegiliselt oluline Lala Tepe küngas. Aserbaidžaani pool väitis, et suutis haarata mõned alad, sealhulgas kõrgendikud Talışi küla lähistel ja Seysulani küla. Armeenia ametlike teadete kohaselt evakueeriti kõik Talışi ja lähedase Madagizi küla elanikud, kes said peavarju piirkonna teistes osades.
Riia
Linnahaldus
Riia on Läti presidendi, parlamendi, ülemkohtu ja ministeeriumite asukoht. pisi|2003. aastal taastatud Riia Linnavalitsuse hoone pisi|Vana [[Riia raekoda, mis hävines teises maailmasõjas]] Linnavalitsuse asukoht on Riia raekoda Riia vanalinnas. Linnavolikogul on 60 liiget ja selle koosseis valitakse iga nelja aasta tagant kohalike omavalitsuste valimistel. Volikogus on kolm fraktsiooni: Koosmeel (S) / Au teenida Riiat! (GKR), Rahvuslik Liit (NA) ja Ühtsus (V). Volikogu valib linnapea. 2009–2019 oli linnapea Nils Ušakovs.
Aserbaidžaani-Armeenia konflikt 2016. aastal
Kokkupõrked
Armeenia kaitseministeeriumi kõneisik Artsrun Hovhannisjan süüdistas seevastu teravalt Aserbaidžaani, kes tema sõnul "alustas provotseerimatut koordineeritud maismaarünnakut Armeenia vägede vastu", kasutades sõjalennukeid, tanke ja kahurväge, et murda läbi Mägi-Karabahhi sisealadele. Esimese võitluspäeva jooksul hävitasid Armeenia väed enda kinnitust mööda vähemalt kolm Aserbaidžaani tanki, kaks sõjaväehelikopterit (sealhulgas vähemalt üks relvastatud Mil Mi-8/17 ja kaks mehitamata drooni, millest jõudsid internetti ka fotod ja videod).
Riia
Elanike arv
Riias oli 1800. aastal 29 663 meessoost elanikku, neist 12 778 (43%) sakslasi, 7445 (25%) lätlasi ja 4055 (13,6%) venelasi.
Aserbaidžaani-Armeenia konflikt 2016. aastal
Kokkupõrked
Armeenia positsioone eesliinil tugevdati, kohale toodi raskesuurtükid ning teenistusse kutsuti Mägi-Karabahhi Vabariigi pealinna Stepanakerti reservväelased. 3. aprillil teatasid Armeenia sõjaväevõimud, et Mägi-Karabahhi väed vallutasid tagasi mõned alad Talışi ümbruses. Aserbaidžaani kaitseministeerium lükkas armeenlaste väite ümber.
Riia
Elanike arv
Hulgast võimuvahetustest hoolimata oli Riias kogu aeg linnakodanikest kõige mõjukam rahvus sakslased. 1867. aastal olid 42,9% linnaelanikest sakslased. Linna ametlik keel oli saksa keel kuni venestamiseni. Aastal 1891 sai linna ametlikuks keeleks vene keel.
Riia elanikest moodustasid nõukogude aja lõpus 1989. aastal lätlased üksnes 36,5% ja venelased 47,3%. Läti rahvuspoliitika tulemusena (näiteks ei antud inimestele, kes polnud õigusjärgsed Läti kodanikud, automaatselt Läti kodakondsust) said lätlased 2006. aastal taas Riia suurimaks rahvusrühmaks. 2008. aastal olid Riia elanikest lätlased 42,3% ja venelased 41,0%. 2010. aasta seisuga olid riialastest valgevenelased 4,2%, ukrainlased 3,9%, poolakad 2,0% ja teised rahvused 5,8%. pisi|Läti Rahvusooper
Kultuur
Riias asuvad Läti Rahvusooper (asutatud 1918), Läti Rahvusteater (asutatud 1919), Riia Vene Teater (asutatud 1883), Daile Teater (asutatud 1920), Läti Riiklik Nukuteater (asutatud 1944) ja Uus Riia Teater (asutatud 1992).
Aserbaidžaani-Armeenia konflikt 2016. aastal
Kokkupõrked
Kokkupõrgete käigus tabas Mägi-Karabahhist pärinev miinipildujatuli ka küla Iraani Ida-Aserbaidžaani provintsis, kuid teateid purustustest ja haavatutest pole.
Riia
Kultuur
Muuseumidest on seal Läti Rahvuslik Kunstimuuseum ja Läti Etnograafiline Vabaõhumuuseum. pisi|Raudteesild (läti Dzelzceļa tilts) pisi|Kivisild (läti Akmens tilts) pisi|Vantsild (läti Vanšu tilts)
Aserbaidžaani-Armeenia konflikt 2016. aastal
Rahvusvaheline reaktsioon
Konflikti on hukka mõistnud ka USA, Venemaa, Valgevene, Saksamaa, Iraan, Kasahstan, Läti ja Norra.
Türgi president Recep Tayyip Erdoğan helistas Aserbaidžaani presidendile Ilham Alijevile ja avaldas kaastunnet langenud sõdureist "märtrite" surma puhul. Türgi välisministeerium mõistis hukka "Armeenia rünnaku tsiviilelanikkonnale" ja kutsus Armeeniat üles relvarahule. Türgi lubas samuti toetada Aserbaidžaani Mägi-Karabahhi kokkupõrgetes, teatades, et "Türgi toetab aserbaidžaanlasi Armeenia vastu lõpuni".
Riia
Kultuur
Riias ja Lätis on populaarsed spordialad jäähoki, jalgpall ja korvpall. Linnas asuvad suured spordikeskused, näiteks Skonto Arēna, ning tegutsevad jalgpalliklubid Riga FC, RK RFS ja FK Metta, korvpalliklubi VEF ja jäähokiklubi Riia Dinamo.
Linnataristu
Riia linn asetseb Daugava jõe lääne- ja idakaldal ning linna talitluses omavad suurt tähendust üle jõe ehitatud kolm silda: Raudteesild, Kivisild ja Lõunasild. Neist sildadest vanim on Raudteesild. 2008. aastal lõpetati uue Lõunasilla esimese osa ehitus ja 17. novembril avati see liikluseks. Lõunasild on Baltimaade suurim ehitusprojekt viimase 20 aasta jooksul. Selle eesmärk on aidata vähendada ummikuid ja liiklust linna keskmes.
Riia ühistranspordivõrku kuuluvad trammi-, trollibussi- ja autobussiliinid. Lisaks pakuvad paljud eraettevõtjad väikebussiteenust.
1970. aastate lõpus, kui Riia rahvaarv hakkas lähenema miljonile (NSV Liidus metroo rajamise tingimus), hakati Riiasse kavandama metrood. Metroo pidi koosnema 3 liinist ja sisaldama 33 peatust, ja valmima 2021. aastaks. 1980. aastate lõpus toimunud Baltimaade ärkamisaja protestide tõttu aga metroo ehitus peatati. Pärast Läti taasiseseisvumist on ka Riia rahvaarv kiiresti langenud, mis teeks metroo rajamise isegi Euroopa Liidu rahastamisel lähiajal võimatuks.
Transport
Riia on oma keskse asendi ja rahvastiku kontsentratsiooni tõttu olnud alati Läti transpordikeskus.
Riiat läbivad maanteed E22 ida-lääne suunal ja E67 (Via Baltica) põhja-lõuna suunal.
Riia sadamal on parvlaevaühendus Lübecki ja Stockholmiga. Seal tegutsevad laevandusettevõtted Tallink ja DFDS Tor Line. Läti lipu all sõidavad reisilaevad Romantika ja Isabelle, mis väljuvad Riia reisiterminalist Riia vanalinna lähedalt.
Riia lennujaama liiklustihedus kahekordistus ajavahemikus 1993–2004. Riia lähedal Rumbulas ja Spilves on ka kaks endist Nõukogude sõjaväelennuvälja.
Reisirongid ühendavad Riiat kogu ülejäänud Lätiga, samuti Venemaa ja Eestiga.
Ajalugu
Linna asutas 1201. aastal piiskop Albert von Buxhoeveden ning linn oli keskajal Riia peapiiskopi ja Mõõgavendade ordu Vana-Liivimaa valduste keskpunkt.
1282. aastast kuulus Riia Hansa Liitu, linn oli edukas kaubalinn ning linna juhtis auväärsetest linnakodanikest valitud Riia raad.
Sõpruslinnad
Riial on 28 sõpruslinna:
Ust-Ilimsk
thumb|Ust-Ilimski HEJ Ust-Ilimsk on linn Venemaal Irkutski oblastis, Ust-Ilimski rajooni keskus. Asub Angara kaldal.
Ust-Ilimski kaugus Irkutskist on raudteed pidi 1280 km (Železnogorsk-Ilimski ja Taišeti kaudu), maanteed pidi 950 km (Bratski ja Tuluni kaudu) ning õhuteed pidi 650 km.
Kuigi Ust-Ilimsk asub samal laiuskraadil kui Sõrve säär, Valgamaa põhjaosa ja Põlvamaa, on Venemaa võrdustanud Ust-Ilimski rajooni Kaug-Põhjaga. Linna kliima on kontinentaalne. Aasta keskmine temperatuur on –3,9 °C, absoluutne miinimum –56 °C, absoluutne maksimum +37 °C. Öökülmavaba periood kestab 99 päeva aastas. Keskmine sademehulk on 429 mm aastas ja keskmine tuule kiirus 1,9 m/s.
Ust-Ilimsk asutati 1966. aastal. Linnaõigused sai 27. detsembril 1973 Vene NFSV Ülemnõukogu ukaasiga.
Vaatamata suhteliselt suurele sündimusele väheneb linna elanike arv. Selle põhjuseks on noorte lahkumine linnast. Nii näiteks oli 2003. aastal linnas 106 600 elanikku, ka Suur maailma atlas (2005) tähistab Ust-Ilimski tingmärgiga "üle 100 000 elaniku", kuid juba sama aasta ametlikud andmed nimetavad linna elanike arvuks 99 800, kellest 21 100 olid alaealised ja 11 400 pensioniealised. Elanike arvult on Ust-Ilimsk Irkutski oblasti neljas linn Irkutski, Angarski ja Bratski järel.
Linnas asub Ust-Ilimski HEJ ja metsatööstuse ettevõtteid, söekaevandus, leivakombinaat ja limonaaditehas. Lihakombinaat suleti 1999. aastal.
Linnas asub 8 ülikooli filiaali ja 2 tehnikumi.
Linnas on kunstigalerii, draama- ja komöödiateater, koduloomuuseum, 2 kultuuripaleed, 2 kunstikooli ja raamatukogu. Kino suleti 2002 ja selle asemele rajati teenindusmaja. Samal aastal avati klooster.
Afganistani ja Tšetšeenia sõjas hukkus 13 ustilimsklast. Nende mälestuseks rajati 2001 Mälestuse allee, kuhu istutati 13 puud. 2007 paigaldati iga puu juurde mälestustahvel hukkunud sõduri nimega.
Ust-Ilimskis on jõesadam ja lennujaam. Linnast väljuvad maanteed edelasse piki Angara läänekallast Bratskisse ja piki raudtee äärt Železnogorsk-Ilimskisse. Ust-Ilimski kiirtrammiliin avati 15. septembril 1988.
Platon
pisi|Platoni büst ([[Silanioni tehtud koopia originaalist, ca 370)]] Platon (kreeka keeles Πλάτων; umbes 428 või 427 eKr Ateena – umbes 348 või 347 eKr Ateena) oli vanakreeka filosoof, Sokratese õpilane ja Aristotelese õpetaja ning Lääne esimese kõrgkooli, Ateena Akadeemia rajaja, üks maailma ajaloo mõjukamaid filosoofe.
Platoni õpetus puudutas praktiliselt kõiki filosoofia valdkondi. A. N. Whiteheadi sõnul on kogu Euroopa filosoofiatraditsioon vaid rida ääremärkusi Platoni teostele – mitte niivõrd tema süsteemi, kui just tema külluslike ideede suhtes.
Platonile on omistatud 36 dialoogi ja 13 kirja. Mitme teose autorsuses on siiski kaheldud.
Elulugu
Platon pärines Ateena aristokraatiast. Tema sünninimi oli Aristokles ta vanaisa järgi; Platon („lai”) on hüüdnimi, mille ta pälvis maadlustreenerilt oletatavasti ka laia lauba või laiade õlgade pärast. Diogenes Laertiose andmeil, milles on küll kaheldud, põlvnes Platoni isa Ariston Ateena kuningast Kodrosest, ema Periktione aga seadusandjast Solonist. Periktione oli kolmekümne türanni režiimi ajal mõjuvõimsa Kritiase nõbu.