cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti-Portugali suhted
17. augustist 1998 tegutseb Eesti suursaatkond Lissabonis. Aastatel 2006–2012 tegutses Portugali suursaatkond Tallinnas, pärast 2012. aastat resideerib suursaadik Helsingis.
Eesti suursaadik Portugalis on alates 2018. aastast Ruth Lausma Luik. Portugali suursaadik Eestis on alates 2017. aastast António Costa Moura.
Nuga vees
"Nuga vees" on 1962. aastal valminud Poola mängufilm.
Hardingi maakond
Hardingi maakond (Harding County) on maakond USA-s Lõuna-Dakota osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Buffalo.
Maakonna pindala on 6935 km², millest 18 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 1255. Aastal 2000 oli elanike arv 1353.
Yun Hyon-seok
Yun Hyon-seok (7. august 1984 Incheon – 26. aprill 2003 Seoul ) oli Lõuna-Korea kirjanik ja inimõiguslane.
Tema kirjanikunimi oli Yook Woo-dang.
Ta sooritas enesetapu protestiks Lõuna-Korea geide diskrimineerimise vastu.
Kultuurimälestis
pisi|Eesti kultuurimälestise logo [[Tartu Jaani kiriku seinal]] Kultuurimälestis on kultuuripärandisse kuuluv ajaloolise, teadusliku, kunstilise, arhitektuurse, usundiloolise või muu kultuurilise väärtusega objekt, mida peetakse vajalikuks säilitada tulevastele põlvkondadele.
Saaremaa Muusikahariduse Sihtasutus
Aastatel 2000–2002 andis Saaremaa Muusikahariduse SA välja kultuurilehte Saare Muusika, millest ilmus 39 numbrit.
Kultuurimälestis
Eestis on kultuurimälestis muinsuskaitseseaduse järgi riigi kaitse all olev kinnis- või vallasmälestis või selle osa või asjade kogum või terviklik ehitiste rühm, millel on ajalooline, arheoloogiline, etnograafiline, linnaehituslik, arhitektuuriline, kunstiline, teaduslik, usundilooline või muu kultuuriväärtus, mille tõttu see on muinsuskaitseseaduses sätestatud korras tunnistatud kultuurimälestiseks.
Saaremaa Muusikahariduse Sihtasutus
Kuressaare Ooperipäevad
Aastatel 1999–2006 toimusid Saaremaa Muusikahariduse SA eestvedamisel Kuressaare Ooperipäevad. Ooperipäevade peakorraldaja oli Ludmilla Toon. Aastal 2006 sattus sihtasutus tõsistesse rahalistesse raskustesse ja soovides saada 2007. aasta ürituse toimumiseks riigilt toetust, pidi 2007. aastal ooperipäevi korraldama Ludmilla Tooni tütrele Mariliis Toonile kuulunud MTÜ Operafest. Riigilt raha ei saadud ja 2007. aastal jäid ooperipäevad toimumata. 2008. aastast võttis ooperipäevade korraldamise üle Eesti Kontsert.
Silver Ulvik
pisi|Silver Ulvik (2020) Silver Ulvik (sündinud 10. mail 1982) on eesti muusik, trummar, helirežissöör, kunstiline juht, koolitaja, meelelahutaja.
Ta lõpetas 2000. aastal Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumi gümnaasiumi ning on õppinud Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias ja Tallinna Ülikoolis.
Aastatel 2008–2018 töötas ta Kullos trummiõpetajana. Alates 2012. aastast annab ta trummitunde nii lastele kui ka täiskasvanutele Audentese Huvikeskuses.
Isiklikku
Tema isa on klahvpillimängija Avo Ulvik. Tema elukaaslane on olnud Lea Dali Lion, kellega neil on kaks tütart.
Judo maailmameistrivõistlused
Džuudo maailmameistrivõistlused on maailmameistrivõistlused džuudos, mida korraldab Rahvusvaheline Džuudo Föderatsioon (IJF).
Džuudo maailmameistrivõistlused toimuvad igal aastal, väljaarvatud aastatel, kui toimuvad olümpiamängud. Esimene võistlus toimus 1956. aastal Jaapanis, kus oli ainult üks kaaluklass ja osa said võtta ainult mehed. Eesti on džuudo maailmameistrivõistlustelt võitnud kokku kolm hõbemedalit ja ühe pronksmedali.
Ajalugu
pisi|256x256px|Shokichi Natsui Esimene džuudo maailmameistrivõistlus toimus 1956. aastal Tokyos Jaapanis ja sellest võttis osa 21 riiki. Sellel võistlusel ei olnud kaaluklasse ja võistelda said ainult mehed. Esimeseks maailmameistriks sai jaapanlane Shokichi Natsui, kes võitis finaalis Yoshihiko Yoshimatsut. Kaks aastat hiljem toimus Tokyos järgmine võistlus ning ka seal võitis jaapanlane. 1961. aastal toimusid džuudo maailmameistrivõistlused esimest korda väljaspool Jaapanit – Pariisis, kus hollandlane Anton Geesink võitis kuldmedali üle Koji Sonet, saades esimeseks džuudo maailmameistriks, kes ei olnud pärit Jaapanist.
Järgmine võistlus toimus Brasiilias Rio de Janeiros 1965. aastal, kus esimest korda võeti kasutusele kaaluklassid kuni 68 kg, kuni 80 kg ja üle 80 kg. Džuudo oli esimest korda osa olümpiamängudest 1964. aastal Tokyos ning sai püsiva koha pärast 1968. aasta mängudelt puudumist.
Naised said osaleda džuudo maailmameistrivõistlustel esimest korda alles 1980. aastal New Yorgis, kuigi nende võistlus oli eraldi meeste omast. Naiste džuudo maailmameistrivõistlusi korraldati regulaarselt iga kahe aasta tagant kuni aastani 1987, millal naiste ja meeste võistlused ühendati.
Kaaluklassid
Nüüdisajal on maailmameistrivõistlustel kokku 16 turniiri, meeste ja naiste 8 kaaluklassis.
Shawshanki lunastus
"Shawshanki lunastus" (inglise "The Shawshank Redemption") on 1994. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide draamafilm, mille lavastas Frank Darabont. Linateos põhineb Stephen Kingi romaanil "Rita Hayworth and Shawshank Redemption".
Abádszalók
1. jaanuaril 2022 oli linnas 4055 elanikku.
Pol III
Pol III oli Norra mereväe valvelaev, mida kasutati Oslo fjordi valvamiseks 1940. aastal. Laev oli algselt vaalapüügilaev, aga mereväe teenistuses sai sellest teadaolevalt esimene Norra sõjalaev, mis astus saksa invasioonilaevastiku vastu lahingusse.
Teenistuskäik
Laev ehitati 1926. aastal vaalapüügilaevaks, aga kui puhkes Teine maailmasõda, võttis laeva kasutusele merevägi ja tegi sellest valvelaeva, mis pandi valvama Oslo fjordi. Umbes kell 23.15 öösel 8. aprillil 1940 kohtas Pol III kolme väiksemat Natsi-Saksa alust, torpeedopaat Albatross juhtimas ja signaliseeris neile, et nad peatuksid ja identifitseeriksid ennast. Torpeedopaat Albatross lõikas kohe seepeale Norra laeval tee ära ja nõudis, et meeskond ei kasutaks raadiot. Meeskonnaliikmed mõistsid, et Saksa laevad ei plaani tagasi pöörduda ja plaanivad Oslot rünnata. Pol III pardalt lasti kiiresti mitu valgustusraketti, et hoiatada ohust rannakaitsekahurite meeskondi ja laeva meeskond mehitas relvad. Sakslased taipasid, et Pol III plaanib neile vastu hakata, kui nägid, et relvad on mehitatud. Laev rammis Albatrossi külje peale ja Albatross avas seepeale tule. Tulistamine Albatrossilt põhjustas laeval mitu tulekahju ja haavas kapteni Leif Welding-Olsenit. Meeskond jättis põleva laeva maha ja nad võeti sakslaste poolt vangi. Kapten, kes oli verekaotusest nõrk, ei suutnud päästepaati minna ja uppus. Temast sai Norra ja Natsi-Saksamaa vahelise sõja esimene ohver.
Järgmisel päeval viidi laev Tønsbergi, kus laev remonditi ja 14. aprillil astus ta Kriegsmarine teenistusse. Pärast sõda tagastati laev Norrale ja aastate jooksul oli laeval mitu erinevat nime ja omanikku. 1978. aastal ehitati laev ümber ja kuigi sisuliselt on tegu uue laevaga, on laeva kere sama, mis 1940. aastal. Tänapäeval on laeva omanik Salten ja tema nimi on Arnøytrans. Laeva kasutatakse kalatranspordiks.
Mänd (etnograafia)
Mänd on talurahva majapidamises tavaliselt toitude ja vedelike segamiseks ja kloppimiseks kasutatav vahend. Vahend on tehtud noore männi ladvast.
Ülem-Geldern
thumb|270px|Gelderni hertsogkond aastal 1477: Ülem-Geldern on väiksem lõunapoolne osa.
Ülem-Geldern või Hispaania Geldern oli üks neljast veerandist keiserlikus Gelderni hertsogkonnas. Hollandi mässus oli see ainus veerand, mis ei löönud Habsburgide monarhiast lahku, saamaks Seitsme Ühendatud Provintsi osaks, vaid jäi Kaheksakümneaastase sõja ajal Hispaania võimu alla.
Geograafia
Madalmaades kogusid Gelderni krahvid, hiljem hertsogid, mitmeid territooriume Maasi jõe alamjooksul, mis olid nende algsest territooriumist füüsiliselt eraldatud maadega piki Reini alamjooksu, mida haldasid Kleve hertsogid. Põhjapoolseid territooriume hallati kolme veerandina:
Eesti-Horvaatia suhted
Eesti-Horvaatia suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Horvaatia vahel.
Ülem-Geldern
Geograafia
Need alamveerandid moodustavad täna Hollandi Gelderlandi provintsi.
Kõige tähtsamad linnad Ülem-Geldernis olid Geldern, Venlo ja Roermond. Koos Kleve hertsogkonnaga oli piirkond algselt osa lõunagelderni murdealast, mis on osa alamfrangi murdegrupist.
Eesti-Horvaatia suhted
Eesti tunnustas Horvaatia Vabariiki 31. detsembril 1991. Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted said alguse 2. märtsil 1992.
Tegutseb Eesti suursaadik Horvaatias, kes resideerib Prahas. Tegutseb ka Horvaatia suursaadik Eestis, kes resideerib Helsingis.
Ülem-Geldern
Ajalugu
Aastal 1471 sattus hertsog Arnold van Egmont konflikti oma ainsa elusoleva poja Adolf van Egmontiga, kes sai toetust Burgundia hertsogilt Charles Südilt, kuid pidi oma hertsogkonna talle pandiks andma. Charles hõivas Gelderni pärast hertsog Arnoldi surma aastal 1473 ja vaatamata Egmontite protestidele liidendas selle Burgundia Madalmaadega, tema tütre Marie Rikka hilisem kaasavara selle abikaasale, Austria ertshertsog Maximilian I-le Habsburgide dünastiast.
Pärast Felipe karme katoliiklikke abinõusid puhkes Hollandi mäss, kolm Gelderni alamveerandit ühinesid protestantlike riikidega 1579. aasta Utrechti uniooni, samas enamuse Kaheksakümneaastase sõja ajast jäi pealinn Geldern koos Ülem-Gelderniga Hispaania kätte. See kinnitati lõplikult 1648. aasta Münsteri rahuga. Ülemterritooriumi kutsuti seejärel ka "Hispaania Geldern".
Pärast Hispaania pärilussõda, Utrechti rahuga aastast 1713, jagati Ülem-Geldernit edasi järgnevalt:
Vastavalt Viini kongressi lõppaktile aastal 1815 said Preisi Ülem-Gelderni lääneosa ja Austria Ülem-Geldern Hollandi Limburgi provintsi osaks. Ülejäänud territoorium jäi Preisimaale: Geldern liidendati Jülich-Kleve-Bergi provintsi, samas Erkelenz läks Alam-Reini suurhertsogkonnale. Mõlemast said aastal 1822 Preisi Reini provintsi osa. Täna moodustab see demarkatsioonijoon Hollandi-Saksa piiri, kuigi Limburgi territoorium Maasi jõest idas, mida valitses Hollandi kuningas, ühendati 1839. aasta Londoni lepinguga Saksa Liiduga.
Rakvere Pedagoogikakool
Rakvere Pedagoogikakool oli aastatel 1972–2001 Rakveres töötanud keskeriõppeasutus.
Kooli eelkäija oli Rakvere Majandustehnikum (asutatud 1958), mis aastal 1972 organiseeriti ümber Rakvere Pedagoogikakooliks. Aastal 2001 ühendati Rakvere Pedagoogikakool ja Mõdriku Põllumajandustehnikum; selle tulemusena asutati Lääne-Virumaa Kutsekõrgkool.
Austraalia karjakoer
Austraalia karjakoer on koeratõug, mis loodi 19. sajandil Austraalias veiste ajamiseks.
Tõu eellased aretas Uus-Lõuna-Walesis elav farmer Thomas Hall, kes ristas oma vanemate kodumaakonnast Northumberlandist pärit karjakoeri dingodega, keda ta oli taltsutanud. Neid koeri tunti Hallsi heeleritena. Pärast Halli surma aastal 1870 levisid tema koerad pereringist laiemasse avalikkusesse ning neist aretati kaks tänapäeval tuntud tõugu: austraalia karjakoer ja austraalia tömbisabaline karjakoer.
Austraalia karjakoer on keskmise suurusega lühikarvaline koer, keda esineb kahes põhivärvis. Tema karvastikus on valge põhivärvuse seas suhteliselt ühtlaselt jaotunud pruunid või mustad karvad, mis jätab mulje n-ö punasest või sinisest koerast. Tulenevalt tema kombest karjaajamisel veiseid kannast näksata kutsutakse teda ka heeleriks (heeler – inglise keeles kannustaja).
Nagu ka teised karjakoerad, on austraalia karjakoer väga energiline, kiire taibu ja iseseisva mõtlemisega. Ta on kergesti treenitav, eriti kui seda teha koera jaoks huvitaval ning väljakutseid pakkuval moel. Algselt aretati seda tõugu karja ajama hammustamise abil ja nii võib ta kannast näksata jooksvaid lapsi. Ta kiindub tugevasti oma omanikesse ja võib olla väga kaitsva käitumisega. Karva hooldamiseks piisab harjamisest. Enamlevinud terviseprobleemid on kurtus ja progresseeruv pimedus (mõlemad pärilikud haigused) ning õnnetusjuhtumitest tulenevad vigastused. Muus osas on see tõug võrdlemisi terve, elades keskmiselt 12–14-aastaseks. Tänapäeval kasutatakse austraalia karjakoeri palju rohkematel aladel kui vaid karjaajamine, näiteks koerasportides ja juhtkoertena.
Välimus
pisi|Sinine karjakoer musta silmalaiguga. Must mask ja punakaspruunid piirdemärgistused (tan points) sinisel koeral Austraalia karjakoer kujutab endast jässakat, lihaselist ja kompaktset koera. Tal on lai peakolju rõhutatud üleminekuga silmade juures, lihaselised põsed ja keskmise pikkusega jäme koon. Kõrvad on püstised, seest karvased, väikese kuni keskmise suurusega ja asetsevad laialt. Silmad on ovaalse kujuga ja tumedad, ilme erk ja valvas. Kael ja õlad on tugevad ja lihaselised, esijalad sirged ja paralleelsed, käpad ümarad ja võlvjad väikeste jässakate varvaste ja küüntega.
Tõustandard näeb ette, et koer peab olema lihaseliselt heas vormis, isegi kui tegemist ei ole töökoeraga, ning et koera välimus peab olema sümmeetriline ja tasakaalustatud, kusjuures ükski koera kehaosa ei tohiks olla eriliselt rõhutatud. Koer ei tohiks näida ei hapra ega massiivsena, kuna kumbki äärmus ei võimalda töökoerale vajalikku väledust ja vastupidavust.
Suurus
Emase austraalia karjakoera turjakõrgus on 43–48 cm, isasel 46–51 cm. Koer peaks olema pikem kui kõrge – kehapikkus rindmikust istmikuni peaks ületama turjakõrgust vahekorras 10:9. Heas vormis austraalia karjakoer kaalub 20–28 kg.
Karvastik ja värvus
Lubatud värvusteks on punane ja sinine, kuigi esineb ka maksapruuni ja kreemikat. Sinine karvastik võib olla ühevärviline, laiguti sinine või sinisetähniline mustade, punakaspruunide või valgete markeeringutega või ilma nendeta. Punane karvastik on ühtlaselt tähniline punaste markeeringutega. Nii sinised kui punased koerad sünnivad valgetena (v.a ühevärvilised laigud kehal või näol) ning punased või mustad karvad lisanduvad koera kasvades. Täiskasvanud koera iseloomulik värvus tuleneb mustade või punaste karvade tihedast paiknemisest valge põhivärvi sees. Tegu ei ole marmorvärvusega, vaid ticking-geenist tingitud mustriga, mille intensiivsusest sõltub värvuse tumedus või heledus.
Lisaks põhivärvusele esineb austraalia karjakoera karvastikus ka ühevärvilisi laike. Nii punaste kui siniste koerte puhul on levinumateks märgistusteks mask üle ühe või mõlema silma, valge sabaots, sabajuurel asuv laik ning mõnikord laigud kehal, kuigi viimased pole soovitavad. Sinistel koertel võivad punakaspruunid piirdemärgistused (tan-märgistused) ulatuda jalgade keskosa, rindmiku ja kurguni, punakaspruunid on ka lõug ja kulmud. Mõlemal värvivariandil võib otsaesisel olla valge märgistus, mida nimetatakse ka Bentley täheks (legendaarse koera järgi, kelle omanik oli Tom Bentley). Levinud värvivead on mustad karvad punasel koeral (äärmuslikel juhtudel must sadul) ning liiga ulatuslikud punakaspruunid märgistused sinise koera näol ja kehal. Austraalia karjakoeral on topeltkarvastik – lühike sirge pealiskarv ja peen tihe aluskarv.
Maski puhul paikneb must (sinise värvuse puhul) või punane (punase värvuse puhul) laik üle ühe või mõlema silma. Maski nimetatakse vastavalt kas poolmaskiks või täismaskiks. Näitusekoerte puhul eelistatakse sümmeetrilisi märgistusi.
Iseloom
Nagu paljud karjakoerad, on ka austraalia karjakoer väga aktiivne, ärksa mõistusega ja teatud määral iseseisev koer. Tõug asetub Stanley Coreni raamatus "Koerte intelligentsus" koerte treenitavuse nimekirjas kümnendale kohale. Austraalia karjakoer vajab palju tegelemist ja inimese seltskonda. Kui koera ei kasutata tema algupärasel eesmärgil, on mõistlik osaleda temaga koerasportidel või tegelda muude mõõdukat koormust pakkuvate tegevustega.
Koduterritooriumil on austraalia karjakoer rõõmsameelne ja kiindunud sõber. Uute inimestega kohtumisel ja uutes olukordades võib ta võõrastada ning käitub enamasti ettevaatlikult. Ebausaldav suhtumine võõrastesse teeb temast suurepärase valvekoera, kuid kui tema sotsialiseerimist alustada varakult, harjub ta võõraste inimeste juuresolekuga hästi. Ta sobib vanemate lastega peresse, kuna võib väikseid lapsi kannast näksata, kui nad jooksevad ja koera jaoks huvipakkuvalt häälitsevad. Kutsikad peaksid võõrutamise ajaks mõistma, et inimeste seltskond on meeldiv ja et inimesele reageerimine tasub end ära. Austraalia karjakoer võib olla üks sõbralikumaid kaaslasi, kuid ta reageerib omaniku emotsioonidele kiiresti ja võib tema kaitseks ilma käsklust ootamata välja astuda. Austraalia karjakoera kaitsev loomus ja kandadest näksamise komme võivad osutuda ohuks ümbritsevatele inimestele, kui soovimatuid harjumusi ümber ei õpetata.
Üldiselt töötab austraalia karjakoer vaikselt, kuid haugub hädaolukorras või tähelepanu tõmbamiseks. Tal on iseloomulik terav ja kõrge tämbriga haugatus. Haukumine võib olla märk igavusest või ärevusest. Ta saab hästi läbi tuttavate koertega, kuid kui koeri on koos palju, võib hierarhia moodustamisel avalduda agressiivsus. See ei ole tõug, kes kohaneb hästi karjas elamisega.
Hooldamine
Austraalia karjakoera karvastik vajab vähe hooldamist. Karva puhtana hoidmiseks pole vaja enamat kui aeg-ajalt harjata. Isegi näituseringiks valmistumisel piisab koera niiske lapiga üle pühkimisest. Ta ei aja karva aastaringselt, vaid vahetab karva aastas korra (emased kaks korda) ning regulaarne harjamine karvavahetuse vältel hoiab karvastiku siledana. Nagu kõikide koerte puhul, aitab küünte, hammaste ja kõrvade kontrollimine ja puhastamine vältida terviseprobleeme.
Tegevused
Austraalia karjakoer vajab füüsilist koormust. Tal on kiire mõtlemine ja kui talle pole antud täita kindlat ülesannet, otsib ta endale ise tegevust, mis ei pruugi omanikule meelepärane olla. Talle meeldib ka lihtsalt jalutada, kuid peale selle vajab ta süsteemseid tegevusi, mis talle tõelist väljakutset pakuksid. Kuigi võimekus erineb isenditi, sobib austraalia karjakoer igale alale, mis nõuab sportlikkust, intelligentsi ja vastupidavust.
Austraalia karjakoer aretati olemaks suuteline ajama veiseid pikki vahemaid ja ta võib selleks ülesandeks olla kõige paremini sobiv tõug üldse. Mitmed töökoerte aretajad on avaldanud muret tänapäeva näituseringis võimust võtva trendi üle, kus koerte jalad aretatakse järjest lühemateks ja kehad aina kogukamateks. See muudab koerad ebasobivaks oma algupärast tööd tegema.
Üks populaarsemaid alasid sellele tõule on agility. Austraalia karjakoer sobib ideaalselt takistuste vahel manööverdamiseks, sest karjakoerana on ta koerajuhi kehakeele suhtes väga vastuvõtlik ja reageerib täpselt ka pikema vahemaa tagant.
Tervis ja eluiga
Uuringus, mis tehti saja koeraga, saadi keskmiseks elueaks 13,41 aastat. On kuuldusi karjakoerast Blueyst, kes sündis aastal 1910 ja elas 29,5 aasta vanuseks, ent see info pärineb kinnitamata allikatest.
Austraalia karjakoer kannab retsessiivseid piebald-alleele, mis tekitavad karvastikus valget värvust ja mida seostatakse kaasasündinud päriliku kurtusega, kuigi on võimalik, et kurtust põhjustab mitme geeni koosmõju. Ühes uuringus leiti, et 2,4% selles osalenud karjakoertest olid kurdid mõlemast kõrvast ja 14,5% olid kurdid vähemalt ühest kõrvast.
Austraalia karjakoer on üks tõugudest, keda mõjutab progresseeruv võrkkesta atroofia ehk PRA. Levinud on kõige harilikum vorm haigusest, PRCD (progresseeruv kolvikeste-kepikeste degeneratsioon), mida tingib autosomaalne retsessiivne alleel, seega võib koer seda geeni kanda, aga haigus ei pruugi avalduda.
Puusaliigese düsplaasia ei ole sellel tõul kuigi levinud. Austraalia karjakoeral esineb arvukalt pärilikke haigusi, kuid enamik neist pole eriti sagedased.
Westertimke
Westertimke on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 12,05 km². 31. detsembril 2017 elas seal 451 inimest.
Kõnesüntees
Kõnesüntees (inglise keeles speech synthesis) on inimkõne kunstlik produtseerimine kas inimhääle omaduste sünteesimise abil või salvestatud inimkõne üksuste (foneemid, difoonid, sõnad vms) ühendamise teel.
Westertimke
Westertimke kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Westertimkest, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Kõnesüntees
Kõnesünteesiga tegelevat arvutiprogrammi nimetatakse kõnesüntesaatoriks. Seda kõneanalüsaatoriga kombineerides on võimalik luua keskkond, kus inimene saab arvuti või mõne arvutit sisaldava seadmega suhelda ainult kõne vahendusel.
Ajalugu
1779. aastal ehitas Peterburis elanud Taani teadlane Christian Gottlieb Kratzenstein inimese kõnetrakti mudeleid, mis suutsid tekitada viit vokaali. Nende eeskujul lõi 1791. aastal Ungari teadlane Wolfgang von Kempelen akustilis-mehaanilise kõnemasina, mis suutis tänu keele ja huulte mudeli lisamisele tekitada peale vokaalide ka konsonante. Tegemist oli mehaaniliste aparaatidega, mis jäljendasid inimese kõnetrakti tööd rääkimise ajal. Analoogseid mehaanilisi ja poolelektroonilisi süsteeme ehitati ja arendati ilma suurema eduta 1960. aastateni.
1920. aastatel tehti esimesi katsetusi kõne elektroonilise sünteesiga. Esimeste tulemusteni jõuti 1930. aastate keskel, mil Bell Labsis ehitati VOCODER ja selle eeskujul Homer Dudley loodud VODER 1939. aastal. Viimane koosnes heli- ja müraallikast, põhitooni kõrgust juhtivast pedaalist ja sõrmedega juhitavatest filtritest. Esimese formantsünteesil põhineva süntesaatori PAT ehitas Walter Lawrence 1953. aastal.
Alicia Moreau de Justo
Alicia Moreau de Justo (11. oktoober 1885 – 12. mai 1986) oli Argentina arst ja poliitik, feministlik aktivist. vasakul|pisi|Moreau de Justo 1986. aastal Moreau de Justo hakkas naiste õiguste eest võitlema 20. sajandi alguses. 1902. aastal asutas ta koos kaasmõtlejatega Feministlik Sotsialistliku Keskuse (El Centro Socialista Feminista) ja Naiste Ühenduse (Unión Gremial Femenina). Lisaks pidas naine konverentse kultuuriühenduses Valguse Selts (Sociedad Luz), asutas koos oma revolutsionäärist isaga Rahva Kultuuriseltsi (Ateneo Popular) ning lõi 1918. aastal Riikliku Feministliku Ühenduse (La Unión Feminista Nacional). Ta töötas ka ajalehtede Humanidad Nueva ja Nuestra causa toimetajana.
Kõnesüntees
Ajalugu
Esimene artikulatoorne kõnesüntesaator loodi 1958. aastal Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi laborites. Üks esimesi teksti kõneks teisendatavaid (Text-To-Speech, TTS) kõnesüntesaatoreid ehitati Jaapanis 1968. aastal. 1980. aastatel oli turul juba hulk kommertssüsteeme.
Alicia Moreau de Justo
Pärast ülikooli lõpetamist astus Alicia Moreau de Justo Sotsialistlikku Parteisse (El Partido Socialista). Ta oli erakonna aktiivne liige aastast 1921 kuni selle lagunemiseni 1958. aastal. Hiljem lõi ta kaasa uue Argentina Sotsialistliku Partei (Partido Socialista Argentino) ning selle poliitikat esindava ajalehe La Vanguardia loomisel ja kujundamisel.
Kõnesüntees
Ajalugu
1990. alustati kompilatiivse kõnesünteesiga, mille puhul võeti aluseks kõnekorpustes olevad üksused ja ühendati need omavahel seotud kõneks. Esimeseks tuntumaks süsteemiks sai MBROLA.
Sünteesimeetodid
Kõnesünteesi puhul kasutatakse erinevaid sünteesimeetodeid :
Alicia Moreau de Justo
Moreau de Justo võitles poliitikas tegutsetud perioodil Argentina naiste olukorra parandamise nimel, koostades 1932. aastal koguni seaduseelnõu naiste valimisõiguse asjus. Lisaks avaldas ta toetust Hispaania kodusõjas võitlevatele vabariiklastele ning kritiseeris 1940. aastatel Argentinas alguse saanud poliitilist liikumist peronism.
Oma elu viimasel kümnendil võitles Moreau de Justo 1976. aastal riigis alguse saanud militaarrežiimi ja naistevastase vägivalla vastu. Hoolimata kõrgest east, tervisehädadest ja kaotustest isiklikus elus lõi naine poliitikas kaasa kuni surmani.
Pärand
Alicia Moreau de Justot on nimetatud "väsimatuks võitlejaks” ning jälgi tema tänuväärsest tööst Argentina ühiskonnas on märgata praeguseni. Tänapäeval kannavad poliitiku ja arsti nime mitu haiglat, kooli, poliitilist organisatsiooni ja tänavat. Lisaks tegutseb praeguseni temanimeline sihtasutus La Fundación Alicia Moreau, mis abistab (kodu)vägivalla all kannatavaid naisi.
Kaja Sildna
Kaja Sildna (sündinud 1. augustil 1943) on eesti ooperilaulja ja teatrinäitleja, kooriartist.
Jalmar Vabarna
pisi|330x330px|Jalmar Vabarna (Foto: Silver Tõnisson) Jalmar Vabarna (sündinud 17. aprillil 1987) on eesti muusik, ansamblite Trad.Attack!, Zetod ja Viljandi Guitar Trio liige.
Elukäik
Jalmar Vabarna on lõpetanud 2005. aastal Värska Muusikakooli ja 2006. aastal Värska Gümnaasiumi ning 2011. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika erialal. Aastatel 2009–2010 õppis ta ühe õppeaasta vahetusüliõpilasena Rootsis Karlstadti Ülikooli Ingesundi Muusikakõrgkoolis.
Ta on mänginud ka ansamblites Curly Strings, Klapp, Gjangsta, Vallatud Vestid ja Johanna-Adele Jüssi Band. Lisaks teeb Vabarna muusikat sooloartistina ning on mänginud paljusid pille koos Sandra Vabarnaga. Jalmar Vabarna on kontserte andnud pea 40 riigis.
Lisaks on Vabarna loonud muusikaagentuuri Folk Massidesse.
Aastatel 2012–2015 töötas ta Eesti Pärimusmuusika Keskuses produtsendina, 2019. aastal oli Seto Folgi muusikaprogrammi juht.
Treski muusika- ja inspiratsioonikeskus
Jalmar Vabarna on asutanud muusika- ja inspiratsioonikeskuse TRESKI, kus 2015. aastast on toimunud enam kui 50 kultuuriüritust, mh on Treskis üles astunud nublu, Angus, Trad.Attack!, Miljardid, Smilers, Wiiralt, Ewert & The Two Dragons, Vaiko Eplik ja Eliit, Zetod, 5MIINUST, 2 Quick Start, Karl-Erik Taukar ning Terminaator.
2021. aastal toimus esimene Treski muusika- ja inspiratsioonifestival (#treskifest). Kolmepäevasel festivalil astus üles üle 30 artisti Eestist, Lätist, Ukrainast ja USA-st. Lisaks muusikaprogrammile leidis festivalikülast inspireerivaid tegevusi, nt hommikusaun, jäävannid, hommikuhingamine, arengutöötoad, puuronimine, raamatutelk, vaimse tervise kohvik jne. Festivali üks võimsamaid osasid oli vanasse siloauku ehitatud 50-meetrine ööklubi, kus kahel ööl toimusid peod Silo Soul (Heidy Purga, Henrik Ehte, Dr. PhilGood) ning Treski Tehno (Jozels, Keplér, Tiit Sei, Prof. Palm).
Zetod
pisi|Jalmar Vabarna (Foto: Silver Tõnisson)
Isiklikku
pisi|Jalmar Vabarna esinemas ansambliga Trad.Attack! 2018. aasta suvel (Foto: Silver Tõnisson) 2016. aastal abiellus ta Sandra Sillamaaga, neil on pojad Villem (sündinud 2018) ja Kuu (sündinud 2021). Juulis 2023 andis paar teada, et on otsustanud abielu lahutada.
Jalmar Vabarna vanavanaema oli setu lauluema Anne Vabarna.
Claire van der Boom
Claire van der Boom (sündinud 21. novembril 1983 Broome'is) on Logie auhinnaga pärjatud Austraalia filmi- ja televisiooninäitleja.
Ta on hollandi juurtega. Ta õppis Perthis ja Sydneys draamakunsti instituudis.
Lehelind
Lehelind (Phylloscopus) on värvuliste seltsi põõsalindlaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Lehelinnud on umbes varblasesuurused roheka värvusega linnud. Enamik on ülalt rohekad või pruunikad ja altpoolt valkjad või kollakad. Üldiselt on nad väga vähemärgatava ja mittekontrastse sulestikuga. Mõnel Aasia liigil on tiibadel ja sabal hele ääristus, samuti heledad laigud silmade all. Suguline dimorfism puudub täiesti, noor- ja vanalinnud näevad samuti ühtmoodi välja. Põõsalindudega võrreldes on lehelindudel lühem saba ja pikemad varbad. Nokk on peenike. Sabal on 12 suurt sulge.
Lehelindude laul on väga lihtne. Kuna nende välimus on üsna sarnane, kuid kaugele kostev laul väga erinev, tehaksegi neil tavaliselt vahet laulu järgi.
Lehelinnud elavad metsas, niihästi okas- kui lehtmetsas. Üksnes mõningaid Aasia liike kohatakse põõsastikes metsapiirist kõrgemal. Lehelinnud on üldiselt putuktoidulised. Eri liigid korjavad putukaid eri rinnetelt, alates puulatvadest kuni rohurindeni. Nad on aktiivsed linnud, liiguvad peaaegu lakkamatult ja toidu otsimise ajal lehvitavad nad sageli tiibu. Enamik liike on rangelt territoriaalsed niihästi suvel kui talvitumispaigas.
Änniste
Änniste oli küla Läänemaal, ajalooliselt Uugla mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Soolu ja Jalukse küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Lääne-Nigula kihelkonda. Küla koosnes kahest osast: Suure-Änniste ja Väikse-Änniste. Kui 1977 küla kaotati, siis Suure-Änniste liideti Soolu ja Väikse-Änniste Jalukse külaga.
Lehelind
Lehelinnud teevad pesa enamjaolt maapinnale, aga mõned ka vahetult selle kohale või puudele keskmisele kõrgusele. Pesa on kerakujuline, väljast kaetud sammalde ja kõrtega. Sissepääs pessa asub küljel. Munad on kas täiesti valged või vaevumärgatavate pruunikate või punakate tähnidega.
Änniste
Külast on teateid alates 1689 (Henneste By).
Lehelind
Talveks rändavad nad Aafrikasse.
Neibāde
pisi|Saulkrasti katoliku kirik Neibādes Neibāde on Läti linna Saulkrasti osa. Saulkrastiga liideti see piirkond aastal 1933. Neibāde asub linna põhjaosas. Neibādes on lasteaed, linna haigla, katoliku kirik ja Saulkrasti laululava.
Aastal 1823 rajati Bīriņi mõisa maadele Neibāde suvituskoht. Esimese suvemaja ehitas Ludwig August Mellini andmetel sinna Lēdurga mõisa omanik Karl von Reitern. Kuna see oli teistest selle piirkonna asulatest noorem, pandi sellele nimeks Neubad. Piirkonda hakkas intensiivsemalt arendama August von Pistohlkors. Ta rajas sinna kuursaali, võõrastemaja, restorani ja hoone, kus sai võtta mereveevanne. Aastaks 1875 oli ta sealse maa teistele Vidzeme piirkonna mõisnikele suvilakruntideks müünud.
Aastal 1933 liideti Neibāde ja Pēterupe Saulkrastiks. Aastal 1935 avati nende kahe asula vahelisel alal Saulkrasti raudteejaam.
Regionaalse kaitse all on Neibāde supelmaja, mälestusmärk Neibāde kuurordi asutajale Karl von Reiternile ning Neibāde metsavahi maja Forstei.
Pēterupe (Saulkrasti)
pisi|Saulkrasti luteri kirik Pēterupes Pēterupe, vanasti ka Pēterkapella on Läti linna Saulkrasti osa. Saulkrastiga liideti see piirkond aastal 1933. Pēterupe asub linna keskosas. Pēterupes on keskkool, luteri kirik, ajaloomuuseum ja Saulkrasti raekoda.
XVI sajandil püstitati Pēterupesse puidust Püha Peetruse kabel. Rootsi ajal teenindas seda Lēdurga koguduse vaimulik, aga aastast 1653 aastani 1700 oli sellel oma vaimulik. Hiljem kuulus kogudus kas Liepupe kihelkonda või Krimulda kihelkonda. Aastal 1864 ehitati külla uus kivist kirikuhoone.
XVII sajandil hakkas Pēterupet läbima Tallinna–Pärnu–Riia postimaantee vana trass, seal oli ka hobupostijaam. XVIII sajandi lõpus postijaam suleti ja avati postimaantee uus trass.
Aastal 1890 püstitati külla Meeresruh nime kandev villa, kus Esimese maailmasõja ajal elas Läti helilooja Jāzeps Vītols. Aastal 1897 ehitati endine Plade kõrts ümber koolimajaks.
Aastal 1933 liideti Neibāde ja Pēterupe Saulkrastiks. Aastal 1935 avati nende kahe asula vahelisel alal Saulkrasti raudteejaam.
Regionaalse kaitse all on Pēterupe kiriku kantsel ja selle maalitud uksed. Riikliku kaitse all on kirikus asuv A. A Pistohlkorsi epitaaf.
Abegondo kihelkond
pisi|Abegondo kihelkonna asend Abegondo vallas pisi Abegondo kihelkond ehk Santaia de Abegondo on kihelkond Hispaanias Galicias A Coruña provintsis A Coruña maakonnas Abegondo vallas.
Aastal 2006 oli kihelkonnas 709 elanikku (361 naissoost ja 348 meessoost. Aastal 2004 (rahvaloendus) oli elanike arv 685 (353 naissoost ja 332 meessoost) aastal 1999 oli see 588.
Kihelkonna kirik on Abegondo Santa Eulalia kirik, mis asub O Adros.
Kihelkonna asula San Marco on Abegondo valla keskus.
Asulad
Abegondo kihelkonnas on 24 asulat, millest 16 on praegu asustatud:
Rožňava
Rožňava (ungari keeles Rozsnyó, saksa keeles Rosenau) on linn Slovakkias Košice maakonnas, Rožňava ringkonna halduskeskus.
Rožňava vanalinn on oluline turismisihtpunkt.
Geograafiline asend
Linn asub Slovaki maagimäestikku kuuluvas Rožňava nõos, Ungari piirist 12 km kaugusel, Košicest ligikaudu 54 km läänes.
Ajalugu
Asulat on esmamainitud 1291. aastal. Linnaõigused sai Rožňava 1382. aastal. Keskajal kaevandati Rožňavas kulda ja hõbedat, hiljem ka rauamaaki.
Interliikumine
Interliikumine, ka Interrinne (ametliku nimega Eesti NSV Töötajate Internatsionaalne Liikumine; vene keeles Интернациональное движение трудящихся Эстонской ССР, lühemalt Интердвижение) oli Eestis aastatel 1988–1991 tegutsenud nõukogudemeelne ja Eesti iseseisvuse vastane liikumine.
Rožňava
Rahvastik
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Rožňava elanikest slovakke 70,36%, ungarlasi 18,77%, mustlasi 0,95%, tšehhe 0,36%, ukrainlasi 0,13% ja russiine 0,13%. Rahvus oli teadmata 8,74%-l elanikest.
Interliikumine
Eestimaa Rahvarinde moodustamine ja üldise poliitilise olukorra muutumine tekitas 1988. aasta kevadel ja suvel nõukogudemeelsete hulgas rahulolematust ja meelepaha. Interliikumine asutati Tallinnas 19. juulil 1988 ja selle liidriks sai Jevgeni Kogan.
5. märtsil 1989 peeti Tallinnas Interliikumise I kongress. Kongressi 742 delegaadist oli eestlasi 11. Vähetuntud eestlastest kuulusid interliikumisse Arnold Sai ja Lembit Annus, kuid toetas ka akadeemik Gustav Naan.
Kevadel 1989 toimunud NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi valimistel osutus Eestist valituks kuus Interliikumisega seotud rahvasaadikut (Jevgeni Kogan jt). 1988. aasta lõpul asutatud Eesti NSV Töökollektiivide Ühendnõukogu ja 1989. aastal moodustatud Eesti NSV Streigikomiteede Vabariiklik Nõukogu olid Interliikumisega tihedasti seotud ning kuulusid nn interblokki. Interliikumine tegutses põhiliselt suurtes üleliidulise alluvusega tööstusettevõtetes. Eestlaste hulgas ei leidnud Interliikumine peaaegu mingit toetust.
15. mail 1990 kasvas Interliikumise miiting Lossiplatsil Tallinnas üle Toompea lossi ründamiseks. Toompea lossis asunud Eesti Vabariigi Valitsuse hoonesse vägivaldselt tunginud ründajatele vastukaaluks kutsus toonane Eesti Vabariigi peaminister Edgar Savisaar raadioringhäälingu kaudu Toompeale valitsushoone kaitsele Eesti elanikke kuulsaks saanud sõnadega: "Toompead rünnatakse! Kordan, Toompead rünnatakse!".
Interliikumise tegevuse keelustas Eesti Vabariigi Valitsus 25. augustil 1991.
Pilte
Jaan Künnapi pilte Interliikumise lahkumisest Toompealt 1990. aastal:
Abegondo
Abegondo on
Privas
Linna territoorium asub 200–750 meetri kõrgusel üle merepinna.
pisi|tühi|Privas' plaan ja teda ümbritsevad vallad
Eesti-Gruusia suhted
Eesti-Gruusia suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Gruusia vahel.
Gruusia tunnustas Eestit 27. augustil 1991. Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted said alguse 17. juunil 1992.
Tegutseb Eesti Suursaatkond Thbilisis. Tegutseb ka Gruusia Suursaatkond Tallinnas.
Julius Thomson
Julius Thomson (23. juuni 1881 Tartu – 17. oktoober 1944 Lakewood, USA) oli Eesti raskejõustiklane ja sporditegelane.
Aastal 1920 oli ta spordiseltsi Kalev raskejõustikuosakonnna asutajaid. Aastal 1922 oli ta Tallinnas toimunud 1922. aasta tõstmise maailmameistrivõistluste korraldajaid ja kohtunikke.
1928. aastal läks USA-sse.
Jolene Anderson
pisi|Jolene Andersen Jolene Anderson (sündinud 26. mail 1980 Uus-Lõuna-Walesis Kempseys) on Austraalia näitleja ja laulja.
2014. aastal hakkas ta mängima telesarjas "Kodus ja võõrsil".
Vaino Vahingu päevaraamat
"Vaino Vahingu päevaraamat" on Eesti dokumentaalfilm Vaino Vahingust.
Põõsaspteerula
Põõsaspteerula (Pterula multifida) on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Seent on leitud ka Eestist.
Võru Täiskasvanute Gümnaasium
Võru Täiskasvanute Gümnaasium oli gümnaasium Võru maakonnas Võrus aadressil Jüri tänav 42. Kooli ülesandeks oli kõikidele soovijatele üldkeskhariduse omandamise võimaldamise. Kooli moto oli "Kool kogu eluks". 28. märtsi 2019 seisuga õppis koolis 132 õpilast.
Ajalugu
Võru Täiskasvanute Gümnaasiumi eelkäijaks võib tinglikult pidada 1855. aastal asutatud pühapäevakooli, mis töötas linna kulul eesmärgiga võimaldada haridust käsitöölistele õpipoistele, kel argipäevad hõivatud. Kool töötas vähemalt 1872. aastani. 1918. aastal avati Eesti Töörahva Keskkool, 1932. aastal alustas tööd Võru Rahvahariduse Seltsi õhtukeskkool. 1949. aastal avati Võru Töölisnoorte Keskkool. 1971. aastal sai kool nimeks Võru Õhtukeskkool, 1976. aastast Võru Kaugõppekeskkool 1. septembril 1987 nimetati kool taas ümber Võru Õhtukeskkooliks. 1. septembrist 1997 sai kooli nimeks Võru Täiskasvanute Gümnaasium. Samal sügisel kolis kool ka oma majja Jüri tänaval. 2009. aasta sügisest tegutses kool aadressil Jüri 42, kus asub esimene koolimajaks ehitatud hoone Võrus.
Kool suleti 31. augustil 2020.
Maria Brink
Maria Diane Brink (sündinud 17. detsembril 1977) on Ameerika laulja ja laulukirjutaja.
Ta on tuntud kui Ameerika metalcore-ansambli In This Moment laulja.
Elulugu
Tema isa ahistas teda lapsena seksuaalselt, hiljem aga hülgas pere. Maria lahkus kodust varajases eas. Ta hakkas omaette korteris elama. Kui ta oli 15-aastane, sündis tema poeg Davion Brink. Sellel ajal tätoveeris ta oma sõrmedele sõna believe, et ennast motiveerida. Brink töötas pesumajas, et maksta oma korteri üüri ja aidata oma poega Davioni. 18aastaselt otsustas ta saada lauljaks. 19aastaselt sai temast bändi The Pulse liige, aga see bänd läks juba mõne aja pärast lahku. Ta lahkus Albanyst, et proovida õnne Los Angeleses, Californias. Seal töötas ta riidepoodides, baarides ja muudes kohtades otsides bändi.
Aastal 2004 tegi Chris Howord esinemisproove oma bändile laulja leidmiseks. Brink otsustas seal prooviesineda, kuid esialgu lükati ta tagasi, sest ta on naine. Teise korra prooviesinemisel näitas Brink suurepärast talenti ja Howord valis tema. Koos tegid nad bändi Dying Star, mille hiljem nimetasid ümber In This Momentiks.Oma lauludes kasutab ta nii tavalist laulmist kui ka growl'imist. Brink räägib oma minevikust läbi laulusõnade, kaasa arvatud oma isa hülgamisest laulus "Daddy's falling Angel" ja sõbra surmast laulus "Legacy of Odio". Oma algse huvi rokkmuusika vastu sai ta oma emalt, kes kuulas Black Sabbathit, Patti Smithi ja Rolling Stonesi.
Aastal 2011 laulis ta vokaale laulule "Maria" Operation: Mindcrime albumilt koos Queensrÿchega Shiprocked 2011 kontserdil.
Maria Brink on näide raskustest väljarabelevast naisest koos võimsa häälega, mitte märkida tema sensuaalsust samuti koos hea klaverimängu oskusega.
Tunnustus
Brink on pälvinud järgmised auhinnad: "Rock Goddess of the Year" 3. ja 5. Annual Loudwire Music Awardsil, "Hottest Chick in Metal" aastal 2010,  üks üheteistkümnest naisest heavy metalis, kes loevad  Yell! ajakirjalt aastal 2012 ja Revolver Magazine märkis teda "25 Hottest Chicks in Hard Rock & Metal" pingereas.
Lemmikbändid
Deftones, Dredg, Mazzy Star, Team Sleep, U2, Thrice, Radiohead, Sarah mclachian, Johnny Cash, Death Cab For Cutie, Billie Holiday, John Mayer, The Postal Service, DevilDriver, 30 Seconds to Mars, Pantera, Killswitch Engage, Dead Can Dance, 36 Crazyfists, Tool, Massive Attack, Sade, Coldplay, A Perfect Circle, Agents of Oblivion, Portishead, Pink Floyd, Woven, Dashboard Confessional, As I Lay Dying, Vast, Monk Chanting, Angels And Airwaves, John Mayer, The Cure, Tim McGraw.
Lemmikfilmid
"True Romance", "Legand", "The Last Unicorn", "300", "Walk the Line", "The Dark Crystal", "The Lost Boys", "Iron Man", "The Nightmare Before Christmas", "Gladiator", "Doors", "Braveheart", "Goonies", "Time Bandits", "Lord of the Rings", kõik "Star Wars"-i osad, "The Never Ending Story", "The Shining", "Old School", "King Kong", "Harry Potter".
Ernst Turmann
Ernst Turmann (ka Ernst Thurmann; 14. september 1892 Tallinn – 1976 Düsseldorf) oli Eesti tennisist.
Aastal 1920 tuli ta tennises üksikmängus esimeseks Eesti meistriks.
Silver Pramann
Silver Pramann (sündinud 28. veebruaril 1972 Tallinnas) on eesti pedagoog ja haridusjuht.
Silver Pramann on lõpetanud 1990. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1995. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli. Tal on magistrikraad hariduse juhtimise alal ja ta on täiendanud end Humprey stipendiumi toel Washingtoni Ülikoolis.
Silver Pramann on Tallinna Noorsootöö Keskuse looja ja oli aastatel 2000-2007 selle direktor. Seejärel oli ta Integratsiooni Sihtasutuses kultuuri ja noorsootöö üksuse juht ning Kultuuriministeeriumis nõunik. Aastatel 2013-2015 oli ta Tallinna Ülikooli Pedagoogilise Seminari direktor ja seejärel alates 2015. aasta sügisest kuni õppetöö lõppemiseni Tallinna Ülikooli Rakvere Kolledži direktor.
Alates 2020. aasta sügisest on Silver Pramann Haridus- ja Noorteameti noortevaldkonna kvaliteedi ja arenguseire osakonna juhataja.
Eesti-Usbekistani suhted
Eesti-Usbekistani suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Usbekistani vahel.
Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted said alguse 10. oktoobril 1994.
Süüvõime
Süüvõime (ingl guilt capacity) on isiku teadlikkus ühiskonnas kehtivatest normidest, tema võime juhtida nende normide kaudu oma käitumist ning saada aru, milles seisneb tema teo õigusvastasus.
Sätestus Eesti karistusseadustikus
Eesti õiguskord lubab isikut õigusvastase teo eest karistada vaid siis, kui ta on selle toimepanemises süüdi. Isik on teo toimepanemises süüdi siis, kui ta on süüvõimeline ja puuduvad karistusseadustikus nimetatud süüd välistavad asjaolud. Süüvõimel on kaks tunnust: süüdivus ja vanus. Õigusvõimeline juriidiline isik on süüvõimeline.
Süüdivus
Süüdivus on seotud psüühikaga: süüdiv isik on vaimselt terve, ta on võimeline ühiskonnas kehtivatest normidest aru saama ja neile toetudes oma käitumist reguleerima. Kui inimesel selline võime puudub ehk ta ei saa aru teo keelatusest ega ole võimeline sellest arusaamisest motiveerituna muutma oma käitumist, on ta karistusseadustiku § 34 järgi süüdimatu. Inimene võib olla ka piiratult süüdiv, sellel juhul on tema enesekontrolli võime teo ajal oluliselt piiratud. Selline isik saab aru, et tema tegu on õigusvastane, kuid ta ei suuda teost loobuda või oma tegu valitseda. Näiteks on süüdimatu skisofreenik, kes paneb õigusvastase teo toime psühhoosiseisundis, kuid kui tal teo ajal selged psühhoosisümptomid puuduvad, ei vabane ta vastutusest mitte karistusseadustiku § 34, vaid § 35 alusel. Seega, kui inimesel on psüühikahäire, kuid see ei piira tema arusaamis- ja otsustamisvõimet, on ta piiratult süüdiv.
Vanus
Eestis saadakse süüvõimeliseks 14-aastaselt. Kuna süüvõimetut isikut pole võimalik karistada, kasutatakse alla 14-aastase vastu üksnes kasvatuslikke mõjutusvahendeid, näiteks erikooli paigutamist. Kui õigusrikkuja on 14–17-aastane, võtab kohus arvesse tema kõlbelist ja vaimset arengut. Sellest lähtudes kasutatakse alternatiivseid mõjutusvahendeid ka süüvõimeliste alaealiste puhul. Nad vabastatakse karistusest karistusseadustiku § 87 alusel. Võimalik on ka olukord, kus alaealine on vanuse järgi süüvõimeline, kuid tema süü tuleb välistada piiratud süüdivuse või süüdimatuse tõttu.
Juriidilise isiku süüvõime
Juriidilise isiku kohta kehtib süüvõime eriregulatsioon. Kui juriidilise isiku organ või juhttöötaja paneb juriidilise isiku huvides toime süüteo, siis vastutab selle eest juriidiline isik. Juriidilise isiku süüvõime üle otsustades tuleb lähtuda selle õigusvõimelisusest. Eraõigusliku juriidilise isiku õigusvõime tekib alates registrisse kandmisest, õigusvõime lõpeb registrist kustutamisega. Avalik-õiguslik juriidiline isik süütegude eest ei vastuta.
Joobeseisund ja süüdivus
Joobeseisund on alkoholi, narkootilise või psühhotroopse aine või muu sarnase toimega aine (nt eeter) tarvitamisest põhjustatud terviseseisund, mida iseloomustab motivatsiooni- ja otsustusvõime piiratus või häiritus. Süü on olemas sellise joobe korral, mille isik põhjustas tahtlikult või vähemalt ettevaatamatusest, seega ei oma tähtsust joobeaste. Isik teab, et tema tegu on õigusvastane ka siis, kui ta hiljem ei mäleta oma tegu. Süüdimatus esineb meditsiiniliselt tuvastatud patoloogilise joobe ja joomahulluse ehk deliiriumi või muu alkohoolse psühhoosi korral. Narkootikumijoobes isik pole süüdiv vaid siis, kui esineb mingi muu süüdivust välistav asjaolu, näiteks ajutine raske psüühikahäire või nõdrameelsus.
Adore You (Harry Stylesi laul)
"Adore You" on briti laulja Harry Stylesi laul tema teiselt stuudioalbumilt "Fine Line" (2019). See ilmus Erskine'i ja Columbia Recordsi kaudu albumi teise singlina 6. detsembril 2019. Laulu kirjutasid Styles, Amy Allen, Kid Harpoon ja Tyler Johnson. Harpoon tegeles produtseerimisega ja Johnson oli kaasprodutsent.
Eesti ingerisoomlaste laulu- ja tantsupidu
Eesti ingerisoomlaste laulupidu on Eesti ingerisoomlaste Eestis korraldatav laulupidu. Koos laulupeoga toimub ka tantsupidu.
Esimene laulupidu toimus 1991. 2016 toimus 26. laulupidu. Laulupeod toimuvad eri Eesti linnades.
KREANORD
KreaNord on ulatuslik Põhjamaade algatatud ühing, mille eesmärk on parandada piirkonna kultuuri- ja loomemajanduse raamtingimusi.
Kreanord asutati 2008. aastal ja on Eestis tuntud Põhjamaade Ministrite Nõukoguna.
Põhjamaade Ministrite Nõukogu oluliseks algatuseks on "Põhjamaade võimalused - vastus globaliseerimisele". Selle üheks osaks on Põhjamaade, kui piirkonna, profiili tõstmine selleks, et maailmalaval suuremat mõju avaldada. Loomemajandus on maailmas kasvavas järgus, mistõttu on oluline tagada selles valdkonnas juhtiv positsioon.
Edukas "liikmesriik" püüdleb kultuuri- ja ärisektori partnerlusele. KreaNord vastab pädevusenõuetele esitades üldtuntud asutusi neile vastavate püüdlustega Põhjamaades. Seejuures on KreaNord võimeline esindama riigi seisukohti ja tagama riigi pingutused ja meetmete rakendamised koostöös Põhjamaadega, vastates samal ajal poliitilise programmi arengunõudlustele loomemajanduses.
Distsiplineeritud KreaNord keskendub kogemuste, teadmiste ja arengu läbinud visioonidele, et hõlmata nii äri-kui kultuurisektorit. KreaNord aitab kaasa tõhustatud Põhjamaade koordineerimisele, koostab poliitilisi soovitusi ja algatab ühendatud-Põhjala arengu ja profileerimise tegevust.
Pakri SK Alexela
Pakri SK Alexela on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Paldiskis.
KREANORD
Turundustemise läbi viimine maailmaareenil nõuab teadmisi ja vahendeid. KreaNord tahab toetadada tegevusi Põhjamaades ja nende majandusharude töövõtjate omaalgatusi.
Wilstedt
Wilstedt on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 18,26 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1719 inimest.
Wilstedt kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Wilstedtist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.