cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elu mõte
Ajalugu
Kuigi elu mõtte küsimus sõnastati alles 19. sajandil, on sarnaste küsimustega tegeldud juba vanaajal. Näiteks Gilgameš küsis, miks ta peab surema, Iiob küsis, miks ta peab kannatama, Laozi ja Zhuangzi otsisid algprintsiipi, millega kooskõlas tuleb elada, upanišadid ja "Bhagavadgītā" otsisid tõelise mina loomust ja eesmärki, Buddha otsis, kuidas kannatus ületada, Vana-Kreeka klassikalises filosoofias räägiti elu eesmärgist ja sellest, kuidas eesmärgile jõuda, Koguja leidis, et kõik on tühi töö ja vaimunärimine, ja küsis, kuidas selle olukorraga toime tulla; epikuurlased, stoikud, küünikud, skeptikud ja uusplatoonikud küsisid, mis on hüve ja kuidas seda saavutada; Marcus Aurelius mõtles tühisusest kosmoses."
Kristlastele oli elu mõte selge, kuid sarnaseid küsimusi tuli ette ka Euroopa keskaegses filosoofias. Boethius hakkas elu kohta küsima, kui ta pärast elu kõrge riigiametnikuna ebaõiglaselt vangistusse sattus. Aquino Thomas küsis, mis on ülim hüve ning kuidas kristluse ja Aristotelese vastus kokku sobivad. Kristlane võib ka küsida, mis on tema kutsumus, tema elu mõte, st millise otstarbe, rolli või plaani on Jumal just temale ette näinud."
Uusaja alguses hakkas huvi elu mõtte küsimuste vastu kasvama. Näiteks kirjutasid nendest William Shakespeare, Blaise Pascal, Samuel Johnson, Immanuel Kant ja Georg Friedrich Wilhelm Hegel. Seda huvi kasvu seostatakse Maa-kesksest maailmapildist loobumisega teaduses, reformatsiooniga, maadeavastustega, mille käigus leiti rahvaid, kellel oli universumist ja elu mõttest teistsugune arusaam, ja kristluse mõju vähenemisega.
Tänapäevane arusaam elu mõttest pärineb Arthur Schopenhauerilt, Søren Kierkegaardilt, Friedrich Nietzschelt ja Lev Tolstoilt. Kõik nad olid materiaalselt kindlustatud, neid ei ähvardanud kodutus ega nälg. Kõigil oli melanhoolia, mõnel ka enesetapumõtted, väärtusetusemõtted, äng või lausa hullus. Kõik kasvasid üles usulises keskkonnas, kaotasid usu ja kannatasid selle all kogu elu, mõni neist sai usu tagasi. Keegi neist polnud filosoofiaõppejõud.
Schopenhauer
Arthur Schopenhauer oli esimene filosoof, kes otsesõnu küsis, mis on elu mõte (der Sinn des Lebens): "Et inimene ei muutu ja tema moraalne iseloom jääb kogu elu jooksul samaks; et ta peab mängima rolli, mille ta on saanud, ilma vähimagi kõrvalekaldeta iseloomust; et ei kogemus, filosoofia ega religioon ei saa teda kuidagi parandada, siis tekib küsimus, mis on üldse elu mõte." Schopenhaueri järgi on kogu reaalsuse aluseks elutahe ehk tahe; meile tuntud maailm ei ole päris reaalne, vaid on elutahte nähtumus, asjastus, peegeldus. Tahe on pime, püüdlus, igatsus, millel pole muud eesmärki kui iseenda tahtmine. Ta on iseenesega vastuolus, lõhestudes asjastusteks eri inimestel; meie kõigi olemus on seesama tahe, ja kui ma omavahel võitleme, siis tahe võitleb iseendaga. Nähtumuslik maailm on täis kannatust, õnne on sealt vähe leida. Inimelu poolused on kannatus ja igavus. Peaaegu kõigi elu on väljastpoolt mõttetu ja tühine, seestpoolt igav ja mõttetu. Elu mõtte küsimus on õigustatud, sest meile tuntud elu on farss. Kui küsimus on elu olemuses, siis see on Schopenhaueri järgi tahe, elutahe. Kui küsida, mis on elu eesmärk, otstarve, siis vastus on niisugune: elu mõte või otstarve on kannatus, mis on karistus. Meid karistatakse selle eest, et me oleme sündinud, selle eest, et me oleme isekas elutahe. Elu soovitab Schopenhauer võtta nii: see on kasutu episood, mis katkestab olematuse õndsat rahu; see on pettumus, pettus; see on põrgu, kus inimesed on nii piinatavad hinged kui ka piinavad kuradid; see on lepituse koht, karistuskoloonia; see on eksitus; see on illusioonide kaotamine. Kuidas anda elule väärtust ja mõtet? Tahet tuleb täielikult eitada. Tahte ja selle kohutavate nähtumuste tunnetamine peaks tahte rahustama, nii et ta lakkab tahtmast ja tühistab end, nii et elu mõte on inimese loomuseks oleva tahte eitamine, rahustamine ja ärakaotamine. Kas see pole mitte lihtsalt enesetapp, kas see ei ole mitte eimiskisse minek? Ei. Meile tundub, et tahteta indiviidi olukord pärast surma on eimiski; tollele aga tundub, et meie elu on eimiski. Tolle imeline ja õnnis seisund on meile käsitamatu. Kui ma eitan tahet iseendas praeguses olukorras, siis ma ei tee sõna otseses mõttes enesetappu. Enesetapp ei tööta, sest see on ise jõuline tahteakt. Sellepärast ma salgan ennast ja olen askeetlik, distantseerun, lakkan püüdlemast selle poole, mille poole enamik inimesi püüdleb; ja kuigi ma hääbuva tahtega veel võitlen, muutub mu elu tervikuna rahulikuks ja rõõmsaks. Tahe rahuneb ja lõpuks kaob. Väga vähesed on selleks võimelised, ja Schopenhauer ei arva ennast nende hulka.
Kierkegaard
Kuigi Søren Kierkegaardi seisukohti on tema polüfoonilistest teostest raske välja lugeda, peetakse teda tavaliselt põhiolemuselt kristlaseks. Ta väitis, et inimese elu saab olla mõttekas ja elamist tasuv ainult juhul, kui ta ehtsalt ja kirglikult usub kristlikusse Jumalasse. Aga kristlikul usul pole mõistuspäraseid tõendeid ja ta läheb nendega koguni vastuollu. Tuleb teha hüpe teadmistelt kristlikule usule; see hüpe ületab terve mõistuse ja mõistuse piirid; see hüpe on ainus asi, millest võib leida tõelise mõtte. Usu tuleb aktsepteerida, isegi kui see on absurdne. Muidu ei kogeta elu elamist tasuvana. Selleks et elu oleks mõttekas ja elamist tasuv, tuleb jõuda esteetilisest staadiumist eetilise staadiumi kaudu religioossesse staadiumi.
Elu võib tunduda mõttetuna. Raamatus "Emb-kumb" on öeldud: "Kui tühi ja mõttetu on elu." Samas on öeldud: "Mis on selle elu mõte, kui sel üldse mõte on?" ja "Minu elu on äärmiselt mõttetu." Elu mõte on kuidagi seotud ühtsusega: mõttekas elus moodustavad eri aspektid sidusa terviku. Püüeldakse ühe eesmärgi poole, millele inimese elu on allutatud. Elus või selle osades võib ka olla liiga palju mõtet: "Ühelgi elu osal ei ei tohiks olla inimese jaoks nii palju mõtet, et ta ei saa seda iga hetk unustada, kui soovib; teisest küljest, igal elu osal peaks olema inimese jaoks nii palju mõtet, et ta saab seda iga hetk unustada." ("Emb-kumb") Kui inimese elu on pilgeni mõtet täis, kui ta peab oma elu ja tegevust lõpmata tähtsaks, toob see kaasa nii palju survet ja pinget, et elu muutub talumatuks. Oma elule saab mõtet anda ja mõtet saab elus omandada, näiteks pühendades end millelegi. Antigone kohta ütleb Kierkegaard: "tema elu omandab tema jaoks mõtte tema pühendumuses osutada talle [isale] iga päev, peaaegu iga tund viimset austust oma katkematu vaikimisega." ("Emb-kumb") Mõte ei tule mitte mingisugusest objektiivsest teadmisest, vaid usust, mida kirglikult omandatakse ja mida iga päev elatakse. "Kurnatuna ajast ja selle lõputust järgnevusest, jookseb humorist ära ning leiab humoorika kergenduse absurdi väitmises." ... "laseme humoristil öelda mis tal mõttes on, ja ta ütleb näiteks nii: "Mis on elu mõte? Jah, hea küsimus. Kust mina peaksin teadma?"" ... "Nii elu nautida kui ka sellele mõtet ja sisu anda on võimalik väljaspool kristlust, täpselt nii, nagu kõige kuulsamad luuletajad ja kunstnikud, kõige väljapaistvamad mõtlejad, isegi vagamehed, on elanud väljaspool kristlust. ("Lõpetav ebateaduslik järelsõna") Elul on mõte ainult niivõrd, kuivõrd see on kuidagi seotud lõplikuga. Miski lõplik ei saa elu mõtet anda.
Nietzsche
Friedrich Nietzsche tahtis kõik väärtused ümber väärtustada, sealhulgas elule uue mõtte anda. Muu hulgas tahtis ta Schopenhaueri pessimistliku filosoofia asendada elujaatavaga. Eriti Nietzsche varasematest teostest paistab veendumus, et selleks, et asjadel oleks mõte, on tarvis mingit veendumust. Mõnikord paistab ta eeldavat, et millegi mõte tähendabki selle eesmärki. Teisalt aga paistab, nagu Nietzsche meelest seisneks elu mõte eesmärkide puudumises. Võib-olla see tähendab, et loobutakse etteantud eesmärkide avastamisest, mitte eesmärkidest üldse, eriti mitte nendest, mida ise luuakse. Moritz Schlick sai asjast nii aru, et Nietzsche meelest pole elul mõtet, kui eesmärgid seda täielikult valitsevad. Mõnest Nietzsche passusest jääb mulje, et enne väärtuste ümberväärtustamist elul mõtet ei olegi. Pole mõtet, mis peituks asjade olemuses lahus inimeste tahtest, soovidest ja perspektiividest. Polegi maailma iseeneses, tõsiasju iseeneses, sõltumatult perspektiividest. Psühholoogiliselt tugev inimene ei vaja asju iseeneses ning neis juba kätkevat mõtet, sest ta saab osakese maailmast ise korrastada ja niiviisi mõtet luua. "Võimutahtes" räägib Nietzsche "loovast jõust mõtet luua" ning ütleb: "See, mil määral suudetakse asjade mõtteta läbi saada, mil määral suudetakse taluda elu mõtteta maailmas, on tahte tugevuse mõõt, sest osake maailmast korrastatakse ise". Igatahes ei ole elu mõte taevane, vaid maine. Mõtet ei tule paigutada mõnda väljamõeldud "tõelise maailma", vaid siiasamasse maa peale. Elu mõte tuleb luua, mitte avastada.
Inimene ei ole siiski kõigi asjade mõte ja mõõt, kuigi ta end selleks peab. Kõik väärtused, mille abil me seni oleme püüdnud muuta maailma endale austusväärseks ja mis on osutunud mittetöötavateks ja seetõttu maailmalt väärtuse võtnud, tulenevad teatud kasulikkusperspektiividest ning nende ülesanne alal hoida ja kasvatada inimeste võimukonstruktsioone. Nad on vääralt projitseeritud asjade olemusse. Inimene on väga naiivne, kui ta peab iseennast asjade väärtuse mõtteks ja mõõduks. Viga on selles, et me paigutame omaenese mõtte ja väärtuse asjadesse. Meie mõte ei ole asjades endis, vaid me ise loome selle. Me peame teadvustama, et mõtet, mille me asjadele oleme andnud, asjades enestes ei ole.
Nietzsche järgi tuleb välja, et vanade ja haigete elul ei ole mõtet. Veel tuleb välja, et nihilism, kõigi väärtuste eitamine on vaheaste, mitte lõppstaadium. Veel tuleb välja, et elu mõte pole seotud naudingu ülekaaluga kannatuse üle.
Tolstoi
Lev Tolstoi tõstatas elu mõtte küsimuse ja vastas sellele "Pihtimuses". Kuigi näiteks "Sõja ja rahu" tegelased rääkisid mõnikord elu mõttest ja elasid seda probleemi sügavalt läbi, hakkas Tolstoi ise sügavaid küsimusi tõstatama alles seoses psühholoogilise kriisiga 1870ndate lõpus. Ta tundis end tõsiselt häirituna, kuigi tal oli olemas rikkus, kuulsus, staatus, armastus, füüsiline jõud jne. Tal oli depressioon, psühholoogiline halvatus, enesetapumõtted ja ta mõtles pidevalt elu mõtte peale. Ta küsis elu kohta järgmisi küsimusi. Milleks see on? Kuhu see viib? Miks? Mis edasi saab ja milleks? Mis see mulle korda läheb? Miks ma peaksin pingutama? Miks ma peaksin edasi elama? Mis minu praegustest ja tulevatest tegudest saab? Mis kogu minu elust saab? Miks ma peaksin elama, midagi tegema ja soovima? Kas minu elus on mõte, mida mind ootab vältimatu surm ei hävita? Mis on minu elu mõte? Miks ma olemas olen? Tolstoi jaoks olid need kõik üks ja seesama küsimus. Tolstoi ei küsinud mitte universumi ehituse, päritolu ja saatuse kohta ega elu kohta tervikuna. Ta leidis, et rumal on arvata, nagu ei saaks oma elu mõtte küsimusele enne vastata, kuni pole vastust universumi mõtte ja inimkonna mõtte küsimusele. Tolstoi jõudis järeldusele, et filosoofiast pole mõtet vastust otsida, sest filosoofia ülesanne on ainult küsimine ja võib-olla ka küsimuse selgitamine. Varem oli Tolstoi püüdnud vastuseid leida filosoofiast ja teadusest. Filosoofidest oli ta uurinud Sokratest, Buddhat, Koguja raamatu autorit ja Arthur Schopenhauerit. Ta sai vastuseks Sokrateselt, et tõeline filosoof ei otsi mitte elu, vaid surma, sest keha oma haiguste ja ihadega takistab tõe otsingut, mis on kõige tähtsam. Üksikisiku elu on mõttetu. Buddhalt sai ta vastuseks, et elu on suurim pahe, millest lahtisaamiseks tuleb teha kõik, mis võimalik. Koguja raamatust sai ta vastuseks, et kõik on tühi töö ja vaimunärimine. Schopenhauer osutus hävimise soovijaks ja pooldajaks. Tolstoi probleem oli niisugune. Et ma kannatan ja suren, mind unustatakse, minust ei jää pikas perspektiivis jälge, siis kas minu elul ja sellel, mida ma teen, on mingi mõte? Ta elas seda küsimust sügavalt läbi ega saanud ilma vastuseta edasi elada.
Tolstoi jõudis järgmise lahenduseni. On tarvis irratsionaalset teadmist, mida nimetatakse usuks. See on usk Jumalasse, mis sisaldab mingit suhet lõpmatuga. Mõte leitakse suhtest Jumalaga. Tolstoi vastus sarnaneb Kierkegaardi omaga. Mõttekas elu peab sisaldama usku Jumalasse, tööd, teiste teenimist, isetust ja armastust, seevastu rikkusel, staatusel, võimul ja kuulsusel pole elu mõttekuse seisukohast tähtsust.
Heidegger
Martin Heidegger esitas kaks vaadet.
Varajase Heideggeri ("Olemine ja aeg") jaoks seisnes elu mõtte küsimus selles, kuidas me saame elada "autentset" elu, meie enda elu, mitte elu, mille ühiskond on meie jaoks ette määranud. Tema vastus on, et mõttekas elu on autentne elu. Autentne elu on elu, mis ise valitakse, mitte elu, mille kirjutab ette ühiskondlik positsioon. Autentsel elul peab olema plaan, mis ühendab inimese elu orgaaniliseks tervikuks. See on inimese enda plaan. Mõttekas elu peab olema autentne. Autentselt elamine on elamine ustavana oma pärandile, ustavana oma sügavaimale minale. Autentsuse sisu ei saa vabalt valida, vaid see tuleb avastada pärandi ja faktilisuse ühendusest.
Hilise Heideggeri filosoofia järgi on meile antud ülesanne olla maailma valvurid, milles kätkeb meie mõte. Maailm on püha koht. See ülesanne ei seisne mitte ainult teatud intellektuaalses ja praktilises hoiakus maailma vastu, vaid austuses maailma, eriti loodusliku maailma vastu.
Sartre
Jean-Paul Sartre'il oli elu jooksul mitu vaadet.
"Olemises ja eimiskis" pooldas Sartre vaadet, et elu on absurdne. Me püüdleme tõsiselt eesmärkide poole, millel kõrvalt vaadates pole mingit tähtsust. Ent me võtame neid ikka tõsiselt, ja sellepärast on meie elu absurdne. Sartre püüab sellest kõrvaltpilgust üle saada või seda ellu integreerida. Probleemiks on teised inimesed. Nad suruvad peale omaenda reaalsust ja kipuvad meil segama oma eesmärkide täitmist.
Hiljem pooldas Sartre vaadet, et elu fundamentaalne eesmärk on ületada meie sattumuslikus ning saada iseenda olemise aluseks. Põhiline takistus on teised inimesed, kellel on teised eesmärgid ning kes on meie eluviisile ja sõjaliseks ohuks. Põrgu on teised inimesed, kes ei tee koostööd minu projektides ja kellega mina ei tee koostööd nende projektides. Inimesed on üksteisega alati sõjas või vähemalt vastuolus.
Mõlema vaate järgi on elu mõttetu. Me saame oma vaba valikuga anda elule mingi mõtte, aga see aluseta vaba valik on niisugune, et pole tähtis, milline otsus tehakse.
Camus
Albert Camus'd mõjutas Friedrich Nietzsche. Elu mõtte küsimuses alustas ta absurditajust. Inimese elu on absurdne ja mõttetu, sest inimese vajadused ja püüdlused on vastuolus külma, mõtteta maailmaga. Me nõuame, et asjad oleksid arusaadavad, maailm oleks tuttav, aga maailm jääb lõppkokkuvõttes arusaamatuks. Me igatseme ühtsust, mis korrastaks mitmekesisust meie kogemuses, aga maailm ilmneb meie meeltele seosetu paljusena. Me igatseme kõrgemat reaalsust, näiteks Jumalat, midagi transtsendentset, kõige kosmilist mõtet, kuid ei leia seda. Me püüame elu jätkata või vähemalt lõpuks midagi jäävat saavutada, aga kõik hävib ja ees ootab ainult surm ja unustus. Me oleme nagu Sisyphos, kes peab asjatut vaeva nägema, veeretades suurt kivi üha uuesti mäest üles, et näha, kuidas see jälle alla veereb. Kas me peaksime tegema enesetapu? Camus seda ei soovita, sest see oleks allaandmine, mis piinajale heameelt teeks. Et oma piinajat ärritada, peaksime ütlema, et ilma mõtteta ongi elu parem. Meil tuleb olla ausad ning vältida mõttetuse eitamist ning kujutlusi hauatagusest elust, kus mõte üles leitakse. Me peaksime tunnistama elu sellisena, nagu see on, ja lisama, et kõik on hästi. Me peaksime võtma mässu ja trotsi hoiaku. See ärritaks piinajat veel rohkem. Ja elada tuleb hetkes, püüdmata saavutada eesmärki tulevikus, sest lõpuks me niikuinii midagi ei saavuta. Me peaksime tegema kõike kirega ning kulutama energiat võimete piiril. Nõnda me päästame oma väärikuse, nii tuleb meie ellu omamoodi rõõm ja nõnda me oleme vabad.
James
William James ütleb kirjutises "Is Life Worth Living?" (1895): "Meie kõikide südamepõhjas on sopp, kus asjade viimne saladus mõjub kurvastavalt." Mõned inimesed on loomupäraselt nii optimistlikud ja nende armastus elu vastu on nii suur, et nad ei suuda sellest kuigi palju hoolida, näiteks Walt Whitman. Ta ei leia sellistel inimestel mingit intellektuaalset, moraalset ega muud süüd ning peab sellist temperamenti suureks vedamiseks. Kui kõik oleksid sellised, siis elu mõtte küsimust ei tekikski. Aga iga Whitmani kohta on üks enesetapp ja üks süngemeelne mõtleja, nagu luuletaja James Thomson, kelle teos on "The City of Dreadful Night". James kujutleb kõnelust kaalutletud enesetapjaga, keda ta tahab veenda kanda elukoormat lõpuni, julgustada, lohutada ja elus hoida. Enesetapuhaigusest paranetakse kahes staadiumis. Esimeses staadiumis on kolm palliatiivi. Esiteks mõte, et sa võid elu lõpetada ükskõik millal, kui sa tahad. See lohutab, sest see vabastab süüst ja stigmast, ja ma saan sellest viletsast elust alati välja astuda. See võib enesetapu edasi lükata, sest kui ma võin seda ka homme teha, siis pole asi pakiline. Teiseks, inimesed on uudishimulikud teada saama, mis maailmas edasi juhtub. Kolmandaks, inimestel on võitlusinstinkt, mis paneb jätkama isegi siis, kui kogu si on väärtusetu ja mõttetu, sest mõni õiglus tuleb jalule seada, mõni lurjus paika panna, mõnele pahele lõpp teha. Teine staadium on religioosne staadium, millel toimub täielik paranemine. See tagab täiesti väärtusliku ja mõtteka elu. Tuleb uskuda asjade üleloomulikku vaimsesse korrasse, mis ületab ja paneb korda meile tuntud loomuliku korra puudused. Meil pole mõistusel ega tõenditel põhinevat tõestust, et see üleloomulik kord olemas on. Ja Immanuel Kant tõestas, et loodusteadus ei saa tõestada, et sellist korda ei ole. Selleks et teha elu elamist tasuvaks ja mõttekaks, tuleb lihtsalt postuleerida usku sellesse korrasse. Siis paistab loomulik kord vaimse korra ebaadekvaatse esitusena või loorina, mille taha tõeine imeline vaimne reaalsus toetub. Selle usu sisu võib jäädagi minimaalseks: lihtsalt on vaimne maailm ning selle olemasolu tagab, et tasub elada. Vastavalt oma pragmatismile ütleb James, et mul on õigus uskuda seda, mida mul on tarvis uskuda, isegi kui tõendeid ei ole ("The Will to Believe"). Teiseks tugineb James pragmatistlikule teesile, et uskumine on tegude asi. Ükskõik mis vaimuseisundid mul ka ei oleks, kui ma tegutsen nii, nagu elu tasuks elamist ja elul oleks mõte, siis ma usungi seda.
Kirjutises "What Makes a Life Significant" (1899) rääkis James otseselt elu mõtte küsimusest. Osalt oli see vastus Lev Tolstoile, kes "Pihtimuses" jumalikustas harimatuid talupoegi, kes teevad rasket tööd. James imetles Tolstoid, kuid leidis, et Tolstoi liialdab, kui ta elu mõtet talupoegadega seostab. Jamesi järgi on mõtteka elu üks osa küll vaevanägemine, võitlus, julgus, tahe, kannatus, mehelikud voorused, kuid talupoegadel puuduvad "ideaalid", mis samuti käivad mõtteka elu juurde. "...et lunastada elu tühisusest, selleks ei piisa ainult kultuurist ja rafineeritusest. ... Nende printsiipide vahel peab olema mingi ühendus, mingi keemiline side, et välja tuleks objektiivselt ja igakülgselt tähenduslik elu." James ei täpsusta eriti, milles ideaalid seisnevad; igatahes ei pruugi need olla seotud kultuuri ja rafineeritusega. Religioonist James selles kirjutises ei räägi.
Russell
Bertrand Russelli kohta räägitakse, et tal ei olnud taksojuhile elu mõtte kohta midagi öelda, ja Hugh Moorheadile ütles ta, et kui Jumalat mitte eeldada, siis elu mõtte küsimus on mõttetu. Kuid ta on seda küsimust käsitlenud kirjutises "A Free Man's Worship" (1903). Ta alustab sellest, et me elame eesmärgita ja mõtteta maailmas, mida kirjeldab teadus. Meid on esile kutsunud põhjused, mille polnud eesmärki, aatomite juhuslik paiknemine. Hauatagust elu ei ole ja inimkond sureb ükskord välja. Meie peame selles vaenulikus maailmas oma ideaalid säilitama. Me ei tohi seda toore jõu maailma Friedrich Nietzsche kombel teenida. Võimutahet ülistav Nietzsche hülgas kõrgeimad inimlikud ideaalid ja kapituleerus kurjale. Isegi kui meie püüdlused on nurjumisele määratud, peaksime oma ideaalidest kinni hoidma ning armastama tõde ja ilu. Võimu asemel peaksime austama ainult Jumalat, kelle on loonud meie endi armastus hüve vastu. Me ei tohiks elada mässuvaimus, mõttetut universumit vihates, sest nördimus hoiab meie mõtteid kurja maailma küljes, aga meie mõtted peavad olema vabad, et saaksid sündida kunst, filosoofia ja nägemus ilust. Selleks tuleb vabastada end hoolimisest oma isiklikust õnnest. Vabanemine on privaatse õnne eest võitlemisest hoolimine, ajalike ihade kõrvalejätmine, kirg igaveste asjade vastu.
Kirjutises "The Place of Science in a Liberal Education" (Mysticism and Logic, ptk 2) ütleb Russell, et elu mõte peab tulema seestpoolt, mitte väljastpoolt. Seesmist reaktsiooni sundivalt esilekutsuva välise mõtte otsimine on määratud valmistama pettumus, sest igasugune mõte peab lõppkokkuvõttes olema seotud meie põhisoovidega ja kui need on kustunud, ei saa ükski ime anda maailmale tagasi väärtust, mis nendelt peegeldus. Aga see ei tähenda, nagu ei tuleks elu mõtet mitte avastada, vaid luua, sest põhisoovid on meile antud, ja need on võimalik enda seest leida.
Schlick
Moritz Schlick (1927) jõudis järeldusele, et elu saab olla mõttekas ainult juhul, kui elul pole eesmärki, millele kõik on allutatud. Elu mõte ei ole mitte töös, vaid mängus. Tööd ei tehta kunagi töö enese pärast, vaid mingi eesmärgi pärast, mis tuleb saavutada. Enamasti on see ellujäämine ja liigi säilitamine. Aga absurdne on pidada elu mõtteks liigi säilitamist või tööd, mis võimaldab ellu jääda. Elu mõte peab olema olemasolu sisus, mitte lihtsalt olemasolus. Üks elu mõtte kandidaat on nauding ja õnn. Aga Schlick lükkab selle tagasi osalt sellepärast, et nauding viib tõenäoliselt küllastumise ja tüdimuseni. Õnne lükkab ta elumõtte ideaalina tagasi sellepärast, et inimene on oma olemuselt aktiivne olend, kellele ei sobi elu jõudeoleku naudingus. Schlick jõuab järeldusele, et elu mõte on mängus, st tegevuses, mida tehakse selle enda pärast. Töö on mõttekas ainult juhul, kui selle saab muuta mänguks, nii et seda tehtaks rõõmuga ka siis, kui sellest mingit kasu pole. Ja see on võimalik. Schlick ei ütle siiski, et elu mõte on mäng, vaid et elu mõte on noorus, sest nooruses on mäng valdav. Sellest järeldub, et kui mind näiteks tapetakse, kui ma olen 10-aastane, siis ma olen tõenäoliselt elanud elu, mis on täis mõtet. Nooruse puhul ei ole Schlicki järgi siiski asi ajas. Kui vana inimene teeb oma tööd põhiliselt puhtast rõõmust, siis võib teda pidada nooreks. Täielikult mõttekaks eluks tuleb jääda alati nooreks.
Tagore
Rabindranath Tagore küsis, mis on inimene või mis on mina, ja vastas, et tõeline inimene on universaalne mina ehk tõeline inimene kogu liigi elus või isegi kõigi olendite elus. Tagore kirjutab: "Järsku ma teadvustasin endas hingelist erutust. Minu kogemusmaailm tundus hetkega valgustatuna, ja tõsiasjad, mis olid eraldi ja ähmased, leidsid suure tähendusühtsuse. Tunne, mis mul oli, oli nagu see, mida võiks tunda inimene, kes kobab läbi udu, teadmata sihtkohta, kui ta järsku avastab, et seisab omaenda maja ees." Tagore räägib mittekiindumisest sellesse, kuidas minul isiklikult läheb. Selle asemel hoolitakse sellest, kuidas läheb kõigil olenditel, samastatakse end eluga tervikuna. See suurendab elu mõttekuse tunnet.
Analüütiline filosoofia
Analüütilises filosoofias on elu mõtte küsimusele püüdnud vastata teiste seas Richard Taylor, Robert Nozick, Thomas Nagel, Joel Feinberg, Harry Frankfurt, Susan Wolf, Thaddeus Metz, Joshua Seachris, Julian Young, John Cottingham, David Benatar ja Garrett Thomson.
Kuigi tavainimeste meelest on elu mõtte küsimus üks põhilisi küsimusi, millega filosoofid peaksid tegelema, on analüütilises filsoofias sellega suhteliselt vähe tegeldud, sest küsimuse asetus ei ole piisavalt selge ja pole ka selge, kas niisugune asi nagu elu mõte olemas on.
Ayer
Alfred Ayer väitis, et elu tegeliku mõtte järele pole mõtet küsida. Pole mõtet uskuda Jumalasse, kes lõi meid konkreetseks otstarbeks. Ja isegi kui oleks niisugune Jumal, ei saaks tema eesmärgid anda elule mõtet, kui me nendega ei nõustuks. Seetõttu taandub elu mõte alati sellele, mida meie inimestena eesmärgiks seame ja väärtustame. Sellest sõltumatut mõtet pole võimalik avastada. Ayeri meelest pole elu mõttetuse üle tarvis kurvastada. Elul on mis tahes mõte, mille inimene sellele annab, ja see teeb elu mõttekaks, aga küsimus, mis on elu mõte, on ebaloogiline ja vastamatu. Elu mõte sõltub inimese väärtushinnangutest ning on mõttetu, et ühe omad on tõesed, teised mitte.
Kirjandus
Affolter. – Religious Studies, 2007, 43, lk 457–464.
Ammassaare mägi
Ammassaare mägi on kaitsealune soosaar Ammassaare rabas Rapla maakonnas Rapla vallas. Soosaar on võetud kaitse alla (Ammassaare mäe kaitseala) 1964. aastal ja selle pindala on 7,2 ha.
Kaitsealune soosaar on moreenist kõrgendik (suhteline kõrgus 4 m), mida katab 60–100-aastane segamets.
Haava allikad
Haava allikad on asuvad Järva maakonnas Järva vallas. Need on kolm lähedal (10–20 m raadiuses) asuvat tõusuallikat.
Allikate koguvooluhulk on suvel u 25 l/s, nende temperatuur on 5,4 °C.
Yōzō Aoki
Yōzō Aoki (jaapani keeles 青木 要三 Aoki Yōzō; 10. aprillil 1929 – 23. aprillil 2014) oli Jaapani jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 1955 1 mängu.
Varstu järv
pisi|Varstu järv 2013. aastal Varstu järv (ka Varstu paisjärv) on järv Võru maakonnas Rõuge vallas Varstu alevikus. Veekogu pindala on 1,3 ha.
Männi-juurepess
Männi-juurepess (Heterobasidion annosum) on pilvikulaadsete seltsi kuuluv seeneliik.
See mitmeaastase viljakehaga tume punakaspruun seen on levinud kogu Suurbritannias ja Põhja-Euroopas.
Metsapuude haigustekitaja
Seen levib eoste ja mullas oleva seeneniidistiku kaudu ning tekitab mändide juurte ja tüve alumise osa südamemädanikku. Südamemädanikku pole enamasti enne näha, kui see on kaugele arenenud. Nakkus levib juurekontaktide kaudu nakatunud kändudelt ka elusatele puudele, kes võivad mõne aasta jooksul hukkuda.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Polypore du pin seisuga 10.02.2014.
Uue-Kasaritsa külanõukogu
Uue-Kasaritsa külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s.
Külanõukogu moodustati 1945 septembris Võrumaal Kasaritsa valla koosseisus. Külanõukogu keskus asus Utri külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Uue-Kasaritsa külanõukogu 1950 septembris Võru rajooni koosseisu.
1954 juunis Uue-Kasaritsa külanõukogu likvideeriti. Selle alad liideti senise Vana-Kasaritsa külanõukogu aladega ja moodustati Kasaritsa külanõukogu.
Opel Meriva
Opel Meriva on Opeli väike 5-ukseline mahtuniversaal ning see on ehitatud väikeauto Opel Corsa põhjale. Seda toodeti 2 põlvkonna vältel aastatel 2003–2017.
Meriva A (2003–2010)
Mudeliuuendus tehti Meriva A-le 2006. aasta laguses, mille käigus muudeti esi- ja tagatulesid ning täienes mootorivalik.
Meriva B (2010–2017)
Teise põlvkonna Meriva B oli eelkäijast veidi suurem ning see jõudis turule 2010. aasta juunikuus. Uuel Merival olid tahapoole avanevad tagauksed, mida Opel ise nimetas kui FlexDoors.
2. põlvkonda värskendati aastal 2014. Selle käigus muutusid radiaatorivõre ja lisandusid uued tuled, meediasüsteem Intellink ja uus mootor: 1,6-liitrine diisel.
Three Leg Dog
Three Leg Dog on Eesti ansambel.
Ansambel asutati 2013.
Lockheed Martin F-35 Lightning II
pisi|[[Texas|Texase õhusõul vertikaalset tõusu sooritav F-35 ]] Lockheed Martin F-35 Lightning II on USA viienda põlvkonna mitmefunktsiooniline hävituslennuk.
Lockheed Martini (LM) loodud X-35 baasil on ehitatud kolm erinevat lennukivarianti: F-35A, F-35B ja F-35C. Kõik lennuki F-35 variandid võimaldavad täita nii hävitus- ja luurelennuki kui ka taktikalise pommitaja ülesandeid ning lisaks tavalisele pommitamisele rünnata suure täpsusega ka väikese pindalaga sihtmärke maapinnal. Lennukit hakati arendama programmi Joint Strike Fighter Program raames (eelnevalt võideti sama programmi raames Boeingu firma esitatud prototüüpi X-32), mille eesmärgiks on luua võimalikult soodsa hinnaga järgmise põlvkonna hävituslennuk, mis sobiks kooskõlas kaasaja nõuetega kasutamiseks nii õhuväes, mereväes kui ka merejalaväes.
Baasversiooni X-35A esmalend toimus 24. oktoobril 2000 Californias (USA) ja F-35A esmalend 15. detsembril 2006.
F-35 hakkab asendama mitut seni kasutatud vanemat tüüpi lennukit. Oma huvist uusi hävitajaid F-35 tellida on teatanud ka mitmed teised riigid, sealhulgas F-35 väljatöötamist toetavad partnerid: Suurbritannia, Itaalia, Holland, Türgi, Kanada, Taani, Norra ja Austraalia. 2011. aastal otsustas ka Jaapan oma lennuväge uute F-35 hävitajatega täiendada, ehkki riigis kehtiv relvade ekspordikeeld takistab neil eelpoolnimetatud riikide kombel otseselt lennuki väljatöötamise protsessis osalemist. F-35 programmis tekkinud mitmed viivitused ja selle esialgne planeeritud hind kasvas mitmekordseks, seetõttu on nii USA ise kui ka mitmed teised riigid oma esialgseid ostuplaane kärpinud või edasi lükanud, ähvardades edaspidiste probleemide korral tellimustest loobuda.
2017. aasta aprilli II poolel avaldatud teadete kohaselt liituvad lennukid NATO Euroopas dislotseeruva väekontingendiga.
F-35 arendused
pisi|400px|F-35 A variant eest-, küljelt- ja pealtvaates
F-35A
F-35A variant, väiksem ja kergem kolmest erinevast arendusest, nn CTOL – Conventional take-off and landing ehk tavaliselt õhku tõusev ja maanduv hävituslennuk. Lennuk on planeeritud relvastusse võtta USA õhujõududes (USAF). Selle lihtsam konstruktsioon võimaldab kaasa võtta rohkem kütust ja relvastust, mis mahub lennukis erilistesse šahtidesse.
F-35B
F-35B on sama suur kui F-35A, kuid selle mootori 90 nurgakraadi võrra pööratav düüs ja lenduri kabiini taga lennuki keres paiknev horisontaalse ventilaatori keeruline konstruktsioon (kompanii Rolls-Royce loodud süsteem ), võimaldavad lennuki kiiret lühikese maa pealt või kohapealt õhkutõusu ja vertikaalset maandumist (STOVL – Short take-off vertical landing). Samas suurendas selline omadus lennuki tühikaalu, vähendas kaasavõetava kütuse hulka ning sundis automaatkahuri paigutama lennuki kerest väljapoole rippkonteinerisse, mis omakorda vähendas kahuri tulistamistäpsust.
Tehniliselt on lennuk võimeline ka paigalt õhku tõusma, kuid see muudab F-35 vähem tõhusaks, sest nõuaks maksimaalse lennukaalu piirides hoidmiseks näiteks tangitava kütuse või kaasavõetava relvastuse vähendamist. Lennukit tahab tulevikus kasutama hakata USA merejalavägi (US Marine Corps), kellel on vaja lennukikandjate tekilt õhkutõusuks just F-35B mitmekesist võimekust. Lennuk on kolmest variandist kõige keerulisema tehnoloogilise lahendusega ja seetõttu on mitmed F-35 arendusega seotud viivitused ja probleemid tekkinud just B-variandi konstruktsioonis ilmnenud vigadest.
F-35C
F-35C on võrreldes eelneva kahe F-35 variandiga massiivsema kere, suurema tiiva- ja stabilisaatoripindalaga, vastupidavama teliku, ülesklapitavate tiivaotstega, suurema kandevõime ja lennukaugusega ning väiksematel kiirustel paremini juhitav. Need omadused on vajalikud US Navy laevastiku lennukikandjatelt õhkutõusmiseks ja maandumiseks (CV- Carrier-based Variant). Klapitavad tiivaotsad võimaldavad laeva piiratud pindalaga liftidel ja tekialuses angaaris rohkem lennukeid mahutada. F-35C ongi mõeldud USA mereväe (US Navy) relvastamiseks.
Relvastus
thumb|Relvakamber Lennuki püsirelvaks on GAU-22/A 25 mm neljaraudne Gatling-tüüpi automaatkahur ning lisaks 2 õhk-õhk ja 2 õhk-maa tüüpi raketti. Täiendavalt saab tiiva alla kinnitada veel kaks raketti või pommi ning 4 pülooni on vabad relvakonteinerite või lisakütusepaakide kinnitamiseks.
Radarisüsteem
thumb|EOTS lennukikere all F-35 kabiini näidikutepaneel on asendatud ühe puutetundliku LCD panoraamekraaniga (Panorama - Cocpit - Display, laius 50 cm, kõrgus 20 cm), millele on koondatud erinevate avioonikasüsteemide kasutamine. See on saavutatud erinevate sensorite andmete (näit. radari, radaridetektori või optoeloktroonika) andmete koondamisega kesksesse arvutisse, mille kaudu edastatakse kabiini näidikutepaneeli ekraanile integreeritud olukorrapilt. Selline ekraan annab lahinguolukorras piloodile võimalikult hea ülevaate toimuvast, võimaluse pühendada rohkem tähelepanu lahingupidamisele ning võimaldab õigeaegselt kiiret ohuallikatele reageerimist.
Põhisensoriks on AN/APG-81 AESA (Multi-Mission Active Electronically Scanned Array) radar, Northrop Grumman Electronic Systems´i (NGES) toodang. Radar võimaldab samaaegselt jälgida ja sihtida korraga mitut erineval kaugusel asuvat sihtmärki. EOTS (Electro-Optical Targeting System) süsteem täiendab AESA radari võimekust maapinnal või kaugel õhus paiknevaid sihtmärke jälgida. AN/AAQ-37 DAS (Distributed Aperture System) koosneb kuuest infrapunasensorist, mis jälgivad lennuki ümbrust igas suunas, andes piloodile märku lähenevate lennukite, rakettide ja muude võimalike ohtude eest, ning annavad öönägemisvõimekuse. Viimased kaks süsteemi arendatakse LM-i ja NGES-i koostööna.
Tutvustav video DAS radarist (inglise keeles): [|Distributed Aperture System]
Piloodi kiivri visiirile kuvatava ekraani süsteem (HMDP – Helmet Mounted Display System) erineb teistest ekraanikuvamislahendustest selle poolest, et kogu vajalik info projitseeritakse piloodi visiiri sisepinnale. See aitab piloodil saada kiiremini parema ülevaate õhuruumis toimuvast ning annab eelpoolkirjeldatud AESA, EOTS ja DAS süsteemide kogutud info edastajana F-35 piloodile seninägematult laiaulatusliku lennuki juhtimis- ja olukorrateadlikkuse.
Probleemid arenduses
F-35 arendusfaas algas 2001. aastal ja pidi kestma 10 aastat. Ilmnenud probleemide tõttu on aga lubatud lennukitüübi kasutuselevõtt praeguseks lükkunud aastasse 2016 või kaugemalegi. F-35A planeeritud hind on selle aja jooksul kerkinud 50 miljonilt 197 miljonile dollarile (USD). B- ja C-lennukid maksavad veelgi rohkem, vastavalt 237,7 ja 236,8 miljonit dollarit. Viivitused F-35 valmistamisel on tekitanud tõsiseid probleeme mitmete riikide lennuvägedes, kus vananevate lennukite planeeritust kauem korrashoid läheb rahaliselt üha kallimaks, sest uusi tellitud F-35 ei olegi veel asemele tulemas.
2011. aasta lõpus avaldatud raportis anti ülevaade F-35 ehitamise seisust ning toodi välja 13 puudujääki lennuki arenduses :
Kuna pidevalt on püsinud ka probleemid F-35A lennukauguse ja F-35B õhkutõusmismaa pikkuse nõuete täitmisega, siis 2012. aastal otsustati need lahendada lennukitele esitatud nõuete vähendamisega.
IAAFi kuulsuste hall
IAAFi kuulsuste hall (inglise IAAF Hall of Fame) on Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu (IAAF) virtuaalne kuulsuste hall, mis avati 8. märtsil 2012. Halli avamisega tähistati ka IAAFi 100. aastapäeva.
Esialgu arvati halli 12 sportlast ja veel samal aastal (2012) arvati 12 sportlast juurde. Novembris 2013 arvati veel 12 sportlast juurde.
Halli pääsemiseks peavad sportlasel olema täidetud kolm kriteeriumi:
ED
ED või Ed või ed võib tähendada järgmist:
Silmaläte (täpsustus)
Silmaläte on ka mitme Eesti allika nimi:
Varõsjärv
Varõsjärv (ka Nursipalu Varõsjärv, Sõmerpalu Varesejärv) on järv Võru maakonnas Võru vallas Mustassaare külas. Veekogu pindala on 0,6 ha.
Uulu külanõukogu
Uulu külanõukogu oli külanõukogu Pärnu rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Tahkuranna vallas. Külanõukogu pindala oli 109 km² (1977).
Sihtasutus Unitas
Sihtasutus Unitas oli aastatel 2008–2017 tegutsenud sihtasutus Eestis, mille eesmärk oli totalitaarsete režiimide ja ideoloogiate inimvaenulikkuse teadvustamine ning nende kuritegude rahvusvahelise hukkamõistmise taotlemine.
Selle asutasid 2008. aastal Tallinnas Mart Laar, Meelis Niinepuu ja Damian von Stauffenberg. 2017. aastal ühines Sihtasutus Unitas Eesti Mälu Instituudiga uueks sihtasutuseks, mis ühendab inimvaenulike režiimide ja ideoloogiate alase akadeemilise uurimistöö (Eesti Mälu Instituudi senine pädevus) ja teavitustöö (Sihtasutuse Unitas senine pädevus). Ühinenud sihtasutus jätkab Eesti Mälu Instituudi nime ning mõlema sihtasutuse senise tegevusega.
Sihtasutus kuulus Euroopa Mälu ja Süüme Koostöökogu asutajaliikmete hulka.
Programmid ja tegevus
Aastatel 2008–2017 keskendus sihtasutus:
1) Haridus- ja teavitustööle (õpetajate, noorsootöötajate ja noorte koolitamine; lähiajaloo ja inimõiguste alaste teabe- ning õppematerjalide ja –meetodite arendamine; noortele suunatud ajaloo- ja inimõiguste õppeprogrammide läbiviimine; konverentside ja avalike arutelude korraldamine; valdkondliku uurimis- ja teadustöö toetamine stipendiumite maksmise kaudu üliõpilastele ja teadlastele).
2) Rahvusvaheliste koostöövõrgustike tugevdamisele (sihtasutus kuulus võrgustikesse ja tegi koostööd võrgustikega, mis ühendavad avaliku ja erasektori organisatsioone Euroopas; edendas õpetajate, ajaloolaste, avaliku ja erasektori organisatsioonide vahelist koostööd Läänemere piirkonnas; tegi koostööd USA ja Kanada organisatsioonide ja akadeemiliste institutsioonidega).
3) Mälestusürituste korraldamisele (sihtasutus korraldas holokausti, märtsiküüditamise, juuniküüditamise ning kommunismi ja natsismi ohvrite mälestamisele pühendatud avalikke üritusi ja avalikku teavitust).
Finantseerimine
Valdav enamus sihtasutuse rahastusest tuli riiklikest ja Euroopa Liidu fondidest; väikese osa finantsidest moodustas erakapital.
Who Framed Roger Moore?
Who Framed Roger Moore? on Eesti ansambel.
Ansambel asutati 2011.
Eve Kruus
Eve Kruus (sündinud 20. augustil 1964) on eesti vaimulik, teoloog ja jurist.
Elulugu
Ta lõpetas 1982. aastal Tallinna 39. Keskkooli ja 1988. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Ta töötas aastatel 1982–2014 kriminaalmenetlejana miilitsas ja Eesti politseis, sealhulgas Põhja Politseiprefektuuri Põhja politseiosakonnas politseijuhtivinspektorina.
Aastatel 1991–1999 ning 2006–2007 studeeris ta teoloogiat EELK Usuteaduse Instituudis, olles vahepeal praktikal Tallinna Jaani koguduses ja lõpetas aastal 2007 EELK Usuteaduse Instituudi pastoraalseminari. Ordineeriti Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) diakoniks 5. juunil 2005 ning preestriks 5. juunil 2007. Aastast 2008 teenib ta abiõpetajana (preestrina) Tallinna Jaani kogudust.
Wolfgang (Pfalz-Zweibrücken)
pisi|Wolfgang von Zweibrücken-Neuburg Zweibrückeni pfaltskrahv ja hertsog aastatel 1532–1559 Wolfgang (26. september 1526 – 11. juuni 1569) oli Wittelsbachide perekonna liige.
Elulugu
Ta oli Ludwig II ja selle naise Elisabethi ainus poeg. Tema isa suri aastal 1532, nii läks Pfalz-Zweibrückeni regentlus aastani 1543 Ludwigi nooremale vennale Ruprechtile. Aastal 1557 sai Wolfgang vastavalt Heidelbergi lepingule Pfalz-Neuburgi territooriumi. Aastal 1548 okupeeris Saksa-Rooma keiser Karl V tema protestantlikud territooriumid ja taastas katoliku kiriku. See pealesurumine lõppes aastal 1552. 1555. aasta Augsburgi usurahu lõpetas usukonflikti ja aastal 1557 sekulariseeriti Saksamaal mitu vaimulikku riiki, Wolfgang omandas neist mõned. Aastal 1566 teenis ta ratsaväeohvitserina Türgi sõdades.
Aastal 1569 läks ta "Kolmandas" hugenotisõjas 14 000 palgasõduriga appi Prantsuse hugenottidele (tema sekkumist rahastas Elizabeth I). Ta tungis Burgundiasse, kuid tapeti konfliktis.
Ta maeti Meisenheimi.
Järglus
Pärast Wolfgangi surma jaotati tema maad tema viie poja vahel, kes moodustasid kolm haru: Philipp Ludwigi (Pfalz-Neuburgi), Johanni (Pfalz-Zweibrückeni) ja Karli (Pfalz-Birkenfeldi). Otto Heinrich ja Friedrich olid pojatud.
Pfalz-Neuburgi haru päris aastal 1685 Pfalzi kuurvürstkonna ja selle kõrvalharu Pfalz-Sulzbach päris aastal 1777 ka Baieri. Pfalz-Birkenfeldi haru päris hiljem aastal 1799 nii Pfalzi kuurvürstkonna kui ka Baieri. Pfalz-Zweibrückeni haru panustas Rootsi monarhiale 1654. aastast alates oma kõrvalharu Pfalz-Zweibrücken-Kleeburgi kaudu.
Perekond ja lapsed
Ta abiellus aastal 1545 Hesseni maakrahvi Philipp I tütre Annaga. Nad said järgmised lapsed:
Grubenhageni vürstkond
pisi|[[Herzbergi loss]] Grubenhageni vürstkond oli Welfide Braunschweig-Lüneburgi hertsogkonna alljaotus Saksa-Rooma riigis, tuntud ka kui Braunschweig-Grubenhagen. Grubenhagen paiknes Harzi edelaserva ümbruskonnas ja sisaldas linnu Osterode am Harz, Herzberg am Harz, Duderstadt, Einbeck ja idapoolset eksklaavi Elbingerode.
Grubenhagen eraldati aastal 1291 Braunschweigi hertsogkonna alljaotusest, selle esimene valitseja oli Heinrich I. Heinrichi pojad jagasid aastal 1322 väikest vürstkonda edasi, kuna neil endil oli arvukalt pärijaid. Hertsog Heinrich II poeg vürst Otto, nähes oma väikest osa, lahkus Monferratosse, abiellus aastal 1376 Napoli kuninganna Johanna I-ga ja temast sai aastal 1383 Taranto vürst. Grubenhageni vürstkond taasühendati lõpuks aastal 1526 Braunschweig-Lüneburgi hertsogi Philipp I valitsemise alla.
Braunschweig-Lüneburgi hertsogid, Grubenhageni vürstid
Vürstkond jagati aastal 1479. Grubenhagen taasühendati aastal 1526.
Sea Cadet Corps
pisi|Merekadetikorpuse embleem Sea Cadet Corps (lühendatult SCC) ehk Merekadetikorpus on Suurbritannias kaitseministeeriumi toetusel tegutsev merendus- ja mereväe kallakuga vabatahtlik noorteorganisatsioon.
Kirjeldus
Merekadetikorpusse kuulub ligikaudu 13 600 liiget vanuses 10–18 aastat ning ligikaudu 5900 täiskasvanud instruktorit ja juhti. 10–12-aastastele on moodustatud eraldi noorte merekadettide (Junior Sea Cadets) sektsioon. Eraldi sektsioonis on ka kuningliku merejalaväe kadetid.
Õpitakse näiteks rivi, meditsiini, laskmist, sukeldumist, navigatsiooni, meteoroloogiat, muusikat, meresidet, laevatehnikat, purjetamist ja muud mereasjandust. Tehakse ka füüsilisi treeninguid ja seiklustreeninguid.
Kasutatakse Briti mereväe vormiriietust ja nimetusi koos oma iseärasustega. Organisatsioonil on viis õppelaeva, millest suurim on brikk HMS Royalist.
Ajalugu
1963. aastal ühendati kadetid sarnase temaatikaga tütarlaste organisatsiooniga.
Vadi külanõukogu
Vadi külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Vadi külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaal Avinurme vallas. Külanõukogu keskus asus Vadi külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Vadi külanõukogu 1950 septembris Mustvee rajooni koosseisu.
1954 juunis Vadi külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti Avinurme külanõukoguga.
Savva (Ananjev)
Savva (kodanikunimega Simeon Ivanovitš Ananjev; surnud 16. juunil 1945 Kalugas) oli Venemaa vanausuline, Belaja Krinitsa hierarhia vaimulik (piiskop).
Ta oli aastatel 1922–1925 Kaluga-Smolenski, 1925–1926 Kaluga ja Smolenski, 1926–1927 Kaluga-Smolenski ja Brjanski ning alates 1927. aastast uuesti Kaluga-Smolenski piiskop. Osales 1925., 1926. ja 1927. aasta kirikukogudel Rogoža kalmistul.
Alates 1938. aastast oli ta raskesti haigena ainus vangistamata Belaja Krinitsa hierarhia piiskop Nõukogude Liidus. Olles pidevas arreteerimise ohus ja püüdes vältida kiriku väljasuremist, pühitses Savva 1939. aastal üksinda uue piiskopi Paissi, kuid viimane suri 1942/1943. aasta talvel tüüfusesse.
1941. aastal valis ta vangistusest vabanenud Samara piiskopi Irinarhi uueks vanausuliste kirikupeaks (Moskva ja kogu Venemaa peapiiskopiks)
Neil Etheridge
pisi|Neil Etheridge (2018) pisi|Neil Etheridge 2010. aastal [[Fulham FC|Fulhamiga]] Neil Leonard Dula Etheridge (sündinud 7. veebruaril 1990 Londonis) on Inglismaa ja Filipiinide jalgpallur, kes mängib väravavahina Inglismaa esiliiga klubis Birmingham City ja Filipiinide jalgpallikoondises.
Etheridge sündis Londonis inglasest isa ja filipiinid päritolu ema lapsena. Ta hakkas jalgpalli mängima üheksa-aastaselt. 2003. aastal liitus ta Chelsea noorteakadeemiaga. Algselt mängis ta ründajana, kuid hakkas treeneri soovitusel väravavahiks.
2006. aastal suundus ta Fulhami ja sõlmis klubiga profilepingu. Ainsa mängu Fulhami põhimeeskonnas tegi ta 14. detsembril 2012 UEFA Euroopa Liiga mängus Taani klubi Odense vastu. Hooajal 2012–13 oli ta laenul Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Bristol Rovers ja hooajal 2013–14 kolmanda liiga klubis Crewe Alexandra. Hooaeg 2014–15 möödus Oldham Athletius ja esiliiga klubis Charlton Athletic. Liigas õnnestus tal koosseisu pääseda ainult Charlton Athletici meeskonnas.
2015. aasta juulis sõlmis ta kolmanda liiga klubiga Walsall kahe aasta pikkuse lepingu. Hooajal 2015–16 õnnestus tal esimest korda karjääri jooksul saada põhiväravavahiks, pidades liigas Walsalli meeskonnas 40 mängu.
2017. aasta mais sõlmis ta lepingu esiliigas mängiva Cardiff Cityga. Ta sai kohe Cardiff City põhiväravavahiks ja aitas klubil Inglismaa esiliigas saada teise koha, millega kindlustati pääs Premier League'isse. Seejärel sõlmis ta Cardiff Cityga uue kolme aasta pikkuse lepingu. Debüüdi Premier League'is tegi ta 11. augustil 2018 mängus Bournemouthi vastu. Ta sai sellega esimeseks Filipiinide ja Kagu-Aasia jalgpalluriks, kes on Premier League'is väljakule pääsenud. Mängus Bournemouthi vastu tõrjus ta Callum Wilsoni penalti, kuid ei suutnud klubi päästa 0:2 kaotusest. 2019. aastal valiti ta Cardiff City aasta mängijaks.
2020. aasta septembris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Birmingham Cityga.
Etheridge on mänginud korra Inglismaa kuni 16-aastaste koondises. Debüüdi Filipiinide jalgpallikoondises tegi ta 2008. aastal mängus Brunei vastu.
Telefoniõigus
Telefoniõiguseks nimetatakse kõnekeeles kellegi suhtes võimupositsioonil oleva isiku võimalust avaldada mõjualusele survet tolle otsuste või tegevuse mõjutamiseks kas telefoni teel või muul viisil, millest ei jää dokumentaalseid tõendeid.
Üldjuhul on telefoniõiguse kasutamine ebaseaduslik. Kõnekeelses tähenduses võib seda pidada korruptiivseks teoks. Eesti kriminaalseadustikus käsitleb telefoniõigust näiteks mõjuvõimuga kauplemise keeld.
Telefoniõigust võib kasutada näiteks poliitik, kes saab parteistruktuuride või ametialase tegevuse kaudu suunata mõjutatava jaoks olulisi otsuseid, kuid telefoniõiguseks tarviliku mõjujõu võivad anda ka isiklikud tutvused.
Samalaadset praktikat võib siiski kohata ka praeguses Eestis, selle suhtes esineb lahknevad seisukohti. Ajaleht Põhjarannik nimetas 2004. aastal telefoniõiguse kasutamiseks Narva linnavolikogu aseesimehe Larissa Olenina korraldust kultuurimaja juhile mitte lubada kultuurimajja Tšetšeenia-teemalist dokumentaalfilmide festivali. Ivar Tallo on pidanud telefoniõiguse rakendamiseks riigikogu õiguskomisjoni esimehe, IRL-i liikme Marko Pomerantsi sekkumist Toila valla kohalikku poliitikasse 2012. aasta märtsis, kui Pomerants helistas koalitsiooni volikogu esimehe kandidaadile Roland Peetsile ning soovitas Toila uuel koalitsioonil loobuda tema parteikaaslase, Toila volikogu esimehe Kalle Lehismetsa umbusaldamisest, sest vastasel juhul võib riik jätta Toila sadama ja rannaala arendamise projekti toetuseta. Pomerants tunnistas oma tegu ka ajakirjanduses ning ütles, ei näinud oma käitumises midagi erakordset või sobimatut.
Õie tänav
Õie tänav on tänav mitmes Eesti asulas:
...