cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Villa Doll
Kirjeldus
Kahekorruseline telliskividest ja krohviga kaetud hoone on ehitatud juugendstiilis. Kõrge viilkatus on punasest kivist, seda kaunistavad kumerad katuseaknad.
Hoone kompositsioon on kompaktne ja sõltub hoone sisemisest struktuurist ja mahtudest. Läänefassaadi keskel asub barokse kiivriga kaetud toalaiune ärkel ja kahele stiliseeritud sambale ja nurgapiilaritele toetuv eenduv rõdu. Fassaade ilmestavad kitsad piklikud erikujulised ja erinevalt rühmitatud aknad. Peasissepääsuesist võlvjat varikatust toestab stiliseeritud joonia kapiteeliga nurgasammas. Fassaade kaunistavad keerduva joonega stukk-kaunistused. Põhiplaanilt on hoone asümmeetriline.
Algset plaanilahendust on korduvalt muudetud, lisatud on vaheseinu. Algne viimistlus on suuremas osas hävinud. Säilinud on osa väärtuslikke interjööridetaile – juugendlikud kahhelahjud, trepivõre fragmendid jms. Hävinud on ka õue haljastus.
Ajalugu
Eesti Vabariigi esimesel iseseisvusperioodil asusid majas 5. suurtükigrupi, 4. diviisi ja Pärnu-Viljandi sõjaväeringkonna staabid.
1998. aastal registreeriti hoone ehitismälestisena.
2010. aastal müüdi hoone eraomandisse.
Idakarpaadi lambakoer
Idakarpaadi lambakoer on Rumeeniast pärinev koeratõug.
Afrikaanikeelne kirjandus
Afrikaanikeelne kirjandus on afrikaani keeles kirjutatud ilukirjandus.
EKKÜ
EKKÜ on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Karel Schoeman
Karel Schoeman (26. oktoober 1939 Trompsburg – 1. mai 2017 Bloemfontein) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi afrikaanikeelne kirjanik ja tõlkija.
Tema tuntumate teoste seas on romaanid "Na die geliefde Land", "'n Ander land", "Afskeid en vertrek", "Verliesfontein" ja "Hierdie lewe".
Haskelli maakond (Kansas)
Haskelli maakond (Haskell County) on maakond Ameerika Ühendriikides Kansase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Sublette.
Ajalugu
Maakond moodustati 1887. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 4256.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Sõjaratsu
Sõjaratsu on Michael Morpurgo 1982. aastal avaldatud romaan.
Eesti keeles ilmus teos 2011. aastal Skymarketi kirjastuselt Timo Dieneri tõlkes.
Näidendite loend
Siin on loetletud näidendeid.
MOFF
Nokia Mobiilifilmide Festival (MOFF) on 2007. aastast toimuv PÖFF-i alamfestival.
Nastja
pisi|Nastja [[Viru keskuse Rahva Raamatus oma raamatusse "Armastuse maagia" autogrammi andmas Foto: Ave Maria Mõistlik, 18. juuni 2014 ]] Nastja (vahel ka Nõid Nastja, kodanikunimega Anastassia Perevoztšikova ; sündinud Vologdas) on telesaate "Selgeltnägijate tuleproov" Eesti esimese hooaja võitnud selgeltnägija. Ta on avaldanud raamatu "Nastja hea tervise kokaraamat" (2011). Samuti on ta osalenud telesaates "Tantsud tähtedega", kus ta koos oma partneri Marko Mehisega saavutas kolmanda koha.
MOFF
Festival on veebipõhine – filme saab üles laadida, vaadata ja hinnata MOFF-i kodulehel.
Londoni Southendi lennujaam
pisi|Londoni Southendi lennujaama terminal Londoni Southendi lennujaam (IATA: SEN, ICAO: EGMC) on rahvusvaheline lennujaam, mis asub Rochfordi piirkonnas Essexi krahvkonnas Suurbritannias. Lennujaam asub umbes 58 kilomeetri kaugusel Londoni kesklinnast.
Londoni Southendi lennujaama läbis 2017. aastal rohkem kui üks miljon reisijat. Lennujaama lendab regulaarselt viis lennufirmat: Adria Airways, Air Malta, easyJet, Flybe ja Ryanair.
Püünsi salm
Püünsi salm on väin (salm) Harju maakonnas Viimsi vallas Viimsi poolsaare rannikul Püünsi külas.
Väina koordinaadid on.
Padjaklubi
,,Padjaklubi" on seriaal neljast väga erineva iseloomuga noorest naisest.
,,Padjaklubi" peategelased on Eva-Lotta Maria (Maria), Kristina Keerutaja (Kristina), Laura-Pille Lind (Laura) ja Maarika Tutt (Miša). Naised on iseloomult ja maailmavaatelt täielikud vastandid, kuid elu keerdkäikude tõttu peavad nad elama ühe katuse all.
,,Padjaklubi" on valitud Eesti Meelelahutusauhindade jagamisel 2014. aastal aasta parimaks teleseriaaliks.
Tšuhnaa
pisi| Tšuhnaa (vene keeles чухна́) on vene keeles eestlaste, soomlaste ja teiste läänemeresoomlaste kohta kasutatav väljend. Sõna on tuletatud soomeugrilaste tšuudide nimetusest.
Eesti õigekeelsussõnaraamatu (2018) järgi on sõnal "tšuhnaa" halvustav tähendus.
Eersterust
Eersterusti rajamist alustati 1962. aasta veebruaris. Apartheidi ajal oli linn määratud värviliste asustusalaks.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Eersterusti elanikest värvilisi 83,52%, mustanahalisi aafriklasi 14,39%, India või Aasia päritolu inimesi 1,00%, valgeid 0,20% ja teisi 0,90%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 77,50% inimesi, inglise keelt 10,50%, pedi keelt 2,72%, ndebele keelt 1,98%, sotho keelt 1,84%, tsvana keelt 1,28% ja suulu keelt 1,18%.
Riguldi vald
pisi|300px|[[1939. aasta vallareformiga muudetud valdade piirid Läänemaal]] Riguldi vald (saksa keeles Rickholtz) ehk Rikholdi vald oli vald Läänemaal Noarootsi kihelkonnas. Vallamaja asus Elbiku külas.
Vald eksisteeris 1866 –1939.
Valla alal asus Riguldi ja Tuuru mõis.
Bertran de Born
Bertran de Born (sündinud u 1140 Limousini piirkonnas Prantsusmaal, surnud u 1202–1215 Daloni kloostris) oli oma kaasajal tuntud sõjaka feodaalina ja samal ajal hinnatud trubaduur, Bernart de Ventadorni kõrval üks kuulsamaid. Temalt on säilinud 45 luuleteksti.
Elukäik
Bertran de Born oli Hauteforti (oksitaani keeles: Autafòrt) vikondi Bertrani vanim poeg, tema kaks nooremat venda olid Constantine ja Itier. Nende isa suri 1178. aastal ja Bertran de Born sai Hauteforti isandaks. Sel ajal oli ta juba abielus, tal oli naine Raimonda ja kaks poega. Bertran sõdis kahel korral oma venna Constantinega perekonnavalduste ainuomandi üle. Nende lääniisand Akvitaania hertsog Richard Lõvisüda toetas alguses nooremat venda, vallutas 1183. aastal edukalt Hauteforti kindluse ja ajas Bertrani sealt minema. Hiljem siiski lepitati isand ja vasall ning Bertran, saanud oma maavalduse tagasi ja taas Hauteforti isand, õhutas Richardit ja tema vendi mässama nende isa, Inglismaa kuninga Henry II vastu. Kui Richard sai 1189. aastal Inglismaa kuningaks, saatis Bertran de Born teda ristiretkel Palestiinasse. Pärast Prantsusmaale naasmist kirjutas Bertran vägivaldset ja sõjakat luulet, ässitades Richard Lõvisüdant tema sõdades Prantsusmaa Philippe II vastu.
1196. aasta paiku jäi rüütel teist korda leseks ja astus mungaks Daloni tsistertslaste kloostris Sainte-Tries Dordogne'i piirkonnas. Ta tegi aastate jooksul kloostrile arvukaid annetusi. Bertran de Borni viimane laul on dateeritud 1198. aastasse. Pärast 1202. aastat ei ilmu tema nimi enam dokumentides ja 1215. aastal on ta kindlasti surnud, sest kloostri raamatupidamises on märge tema hauale küünla eest maksmise kohta.
Tekstid
Bertran de Borni kirjutatud on mõned kõige rahumeelsemad ja kaunimad oksitaanikeelsed lüürilised armastuslaulud ja teisalt pärinevad tema sulest kõige sõjakamad luuletused Provence'i kirjanduses, nii ütleb ta sirventeesis "On väga armas mulle too" otsesõnu, et kaunim kevadest näib talle sõda. Kokku on teada temalt 45 luuletust, tema armastatuim žanr oli sirventees. Sirventeesides nimetab ta sageli ajaloolisi isikuid teatud nimede all, näiteks Henry Noor Kuningas on Mariniers 'meremees', Bretagne'i hertsog Geoffroy nimega Rassa, ja Richard Lõvisüda kannab nime Oc-e-Non 'jah ja ei'.
Tekstid jagunevad žanride vahel järgmiselt:
Muusika
Bertrani loomingust on säilinud vaid üks meloodia, sirventees-kantsoon "Rassa tan derts e monte pueia".
Tõlked eesti keelde
Mõlemad tekstid on ilmunud on ilmunud "Keskaja ja vararenessansi kirjanduse antoloogias" (ERK, 1962).
Georgi Oserov
Georgi Oserov (ka Georgi Ozerov; 23. märts 1921 Vana-Antsla vald, Võrumaa – 28. november 1991 Tallinn) oli Eesti tehnikateadlane ja teadusjuht.
Bertran de Born
Tema kohta hilisemas kirjanduses
Bertran de Borni vida järgi, mis oli kirjutatud tema tekstide põhjal, uskus Henry II, et Bertran oli ässitanud mässama tema poega Henryt.
Georgi Oserov
Elulugu
Lõpetas 1940 Tallinna 5. Gümnaasiumi, 1950 TPI keemia-mäeteaduskonna insenerkeemikuna, tehnikakandidaat (1955, TPI), väitekiri "Исследование технологического режима горизонтально вращающихся ретортов для полукоксования горючего сланца". Oli 1955–1957 TPI direktor asetäitja õppe- ja teadustöö ning 1957–1960 direktori asetäitja õppetöö alal, 1960–1964 kütuse keemilise tehnoloogia kateedri dotsent ja vanemteadur, 1969–1974 õhtu- ja kaugõppeprorektor, ühtlasi keemiatööstuse protsesside ja aparaatide tööstuse kateedri dotsent. 1964–1969 oli ka ÜRO Sekretariaadi ressursside ja transpordi osakonna erinõunik põlevkivi küsimustes ja aastast 1974 ÜRO arenguprogrammi residentesindaja Somaalias. Aastast 1978 Eesti NSV Rahvamajanduse Juhtivate Töötajate ja Spetsialistide Kvalifikatsiooni Tõstmise Instituudi direktor.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: põlevkivi termilise töötlemise probleemid ja põlevkivi produktide kasutamise võimalused. Üle 20 teadustrükise.
Bertran de Born
Tema kohta hilisemas kirjanduses
Dante Alighieri kujutas Bertrani "Jumalikus komöödias" Põrgu kaheksandas ringis (28. laul) karistatuna tülikülvamise eest ja võrdleb teda piibli Ahitofeliga, kes samuti ässitas poega isa vastu. Bertran de Born on kirjeldatud kandmas oma maharaiutud pead nagu laternat. See pilt on inspireerinud paljusid illustraatoreid, ka Gustave Doré kujutab seda stseeni ühel "Jumaliku komöödia" illustratsioonil.
Aveliina
Aveliina on naisenimi.
Bertran de Born
Tema kohta hilisemas kirjanduses
Bertran de Born on üks väljapaistvatest trubaduuridest, keda Dante tõstab esile oma rahvuskeelsele luulele pühendatud teoses "De vulgari eloquentia" (Liber secundus, II, 9) :
Aveliina
2019. aasta seisuga oli seda naisenime Eestis alla viiel inimesel.
Bertran de Born
Tema kohta hilisemas kirjanduses
Heinrich Heine on pühendanud Bertran de Bornile luuletuse kogus "Neue Gedichte", samuti Ludwig Uhland.
Ezra Pound, kes tõlkis mitmed Bertran de Borni laulud inglise keelde ning kirjutas temast inspireerituna ja ta kohta poeemid "Na Audiart" (1908), "Sestina: Altaforte" (1909) ja "Near Périgord" (1915).
Aurika
Aurika on naisenimi.
Bertran de Born
Tema kohta hilisemas kirjanduses
Jean Valmy-Baisse kirjutas 1936. aastal näidendi "Bertran de Born", millele Darius Milhaud kirjutas muusika. Hiljem kasutas ta seda sümfoonias "Suite provençale".
Aurika
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1163. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Aurika 46 naisel.
Usuline vägivald
Usuline vägivald on jõu kasutamine usuliste või religioossette eelarvamuste, motiivide ja eesmärkide ellu viimiseks. Usulise vägivallaga on ajaloolises arengus kokku puutunud, vähem või rohkem, kõik maailmareligioonid ja enamus usuorganisatsioone.
Usulise vägivalla põhjused on ühiskondlikud (vaesus, töötus), haridus, usk ja tavad. Kõige olulisem neist on usk.
Kristlik vägivald
415 m.a.j. Aleksandrias nais-matemaatiku ja filosoofi Hüpatia tapmine munkade poolt.
Augustinus soovib vägivalla kasutamist montanistide vastu ja põhjendab oma teostes vägivalda. Ohvritega samastumise usund muutus sellest alates ühiskondliku korra tagamise vahendiks. Vägivalla kasutamise kõrgaeg olid ristisõjad.
Usulise vägivalla organisatsioonid
Iisrael: 1971. aastal rajatud Kach-liikumine.
Kuradiema torn
Kuradiema torn ehk Düvelsmoderi torn oli Tallinna linnamüüri kaitsetorn, (tänapäeva Väike-Karja tänava ja Müürivahe tänava nurgal), mis lammutati 1882. aastal.
Kaitsetorni lähedal elas Johannes Düvelsmoder, mis tähendab tõlkes kuradiema. Tema järgi nimetati torni ka Kuradiema ja Kuradivanaema torniks.
Jass Kaselaan
Jass Kaselaan (sündinud 26. juunil 1981) on eesti skulptor.
Elukäik
Jass Kaselaan lõpetas 2006. aastal Tartu Kõrgema Kunstikooli ning kaitses 2008. aastal Eesti Kunstiakadeemias magistrikraadi. Alates 2009. aastast on Kaselaan Eesti Kujurite Ühenduse liige. Jass Kaselaan on skulptuuriõppejõuna olnud tegev nii Kunstiakadeemias kui ka Tartu Kõrgemas Kunstikoolis.
2012. aastal varastas ja hiljem lõhkus Kaselaan Tartu Kunstimuuseumi näituselt osa Jaan Toomiku installatsioonist "15. mai – 1. juuni 1992". Kaselaant karistati väärteo eest 64-eurose rahatrahviga.
Looming
Jass Kaselaan keskendub valdavalt suuremahulistele skulptuuri-, heli- ja ruumiinstallatsioonidele. Kaselaane projekte iseloomustab installatsioonide totaalsus, mis on samas läbi mõeldud pisimagi detailini, arvestades valitud teemat ja projekti toimumispaigana kasutatavat ruumi.
Külasadam
Lahe koordinaadid on.
2013. aasta Euroopa karikavõistlused mitmevõistluses
2013. aasta Euroopa karikavõistlused mitmevõistluses toimusid 29.–30. juunil järgmistes kohtades:
Esimest korda liideti ühte meeste kümnevõistluse ja naiste seitsmevõistluse tulemused.
Rääma vald
Rääma vald (saksa keeles Rawasaar) oli vald Pärnumaal Pärnu kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866 –1920.
Edu valem
"Edu valem" (inglise "Moneyball") on 2011. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide draamafilm, mille lavastas Bennett Miller. Linateos põhineb Michael Lewise romaanil "Moneyball: The Art of Winning an Unfair Game" (2003) Oakland Athleticsi pesapallimeeskonnast ja nende tegevjuhist Billy Beane'ist.
Rääma vald
Valla alal asus Rääma mõis.
Edu valem
Eestis linastus "Edu valem" 23. novembril 2011 PÖFFi Panoraami programmis.
2012. aastal kandideeris linateos kuuele Oscarile, nende seas parima filmi, meesnäitleja (Brad Pitt) ja meeskõrvalosatäitja (Jonah Hill) ning mugandatud käsikirja Oscarile.
Välislingid
‎
Innokenti Oskolkov
Innokenti Vassiljevitš Oskolkov (1861 Permi kubermang – 1906, täpsem surmaaeg ja -koht teadmata) oli vene päritolu Eesti veterinaariateadlane.
Elulugu
Õppis 1881–1882 Kaasani ja 1886–1890 Harkovi Veterinaariainstituudis. Oli sõjaväeveterinaararst. Tartu Veterinaariinstituudi bakterioloogiajaama komandeerituna uuris professor Karl Happichi (1863–1923) juhendamisel esimesena Eestis eksperimentaalselt malleiini toimet malleusetekitajatesse. Uurimistöö tulemusena kaitses 1899 Tartu Veterinaariinstituudis magistriväitekiri "К вопросу о влиянии маллеина на вегетативные и вирулентные свойства сапных бацилл". Peale infektsioonhaiguste uurinud solkmeid ja strühniinimürgistust.
Laedemäealune laht
Laedemäealune laht (ka Laedemäealune) on laht Saare maakonnas Muhu vallas.
Lahe koordinaadid on.
Pjotr Ossiptšuk
Pjotr Dmitrijevitš Ossiptšuk (1. oktoober (vkj 19. september) 1869, Tšernigov – surmaaeg ja -koht teadmata) oli Eesti veterinaariateadlane.
Krasnoselkup
Krasnoselkup on küla Venemaal Jamali Neenetsi autonoomses ringkonnas, Krasnoselkupi rajooni keskus. Küla asub Tazi jõei paremkaldal 720 km kaugusel Salehardist. Lähimad linnad on Tarko-Selo ja Novõi Urengoi.
Pjotr Ossiptšuk
Elulugu
Õppis 1891–1895 TVI-s. Oli 1895–1897 samas kliinikuassistent, seejärel mitmel pool Venemaal veterinaararst ja -õpetaja, I ülevenemaalise veterinaararstide kongressi (1903) organiseerimiskomisjoni asjaajaja, 1910–1918 TVI kirurgia eradotsent.
Krasnoselkup
Asula rajati 1933. aastal sölkuppide laagri Njarõi Matši juurde. 1959. aastal elas seal 825 inimest. 1989. aastal oli elanike arv 5300. Aastal 2010 elas külas 3974 inimest.
Pjotr Ossiptšuk
Teadustöö
Uurinud hobuste kõrivilistust ja kabjahaigusi.
Krasnoselkup
Linnas on lennuväli ning külal on lennuühendus Tjumeni ja Salehardiga. Helikopteriühendus on Tarko-Selo ja Novõi Urengoiga.
Klapp (ansambel)
Klapp on setu pärimusmuusikaansambel, mille moodustavad Seto Kuningriigi tunnustatud meistrid Toomas Valk (parim karmoškamängija 2010, 2008, 2006) karmoškal, Jalmar Vabarna (parim kasatskitantsija 2008, 2006) akustilisel kitarril ja Kristjan Priks (parim kandlemängija 2008) tamburiinidel ja Eesti torupillil. 2009. aasta juulis ilmus ansambli Klapp album "Hopp!".
Kraslice
Kraslice (saksa keeles Graslitz) on linn Tšehhis Karlovy Vary maakonnas Sokolovi ringkonnas. Kraslice kesklinn asub Saksamaa piirist 3,5 km kaugusel, Sokolovist umbes 20 km põhjaloodes ja Karlovy Varyst ligi 27 km lääneloodes.
Kraslice asub 514 meetri kõrgusel üle merepinna.
Kraslicet on esmamainitud 1272. aastal. Kuningalinna õigused sai Kraslice 1370. aastal. Teise maailmasõja järel saadeti Kraslice saksa rahvusest elanikkond riigist välja.
Hans Rebane (1905–1983)
Hans Rebane (23. märts 1905 Vana-Kariste vald, Halliste kihelkond, Pärnumaa – 4. märts 1983 St. Petersburg, Florida, USA) oli eesti vaimulik.
Rebane lõpetas Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1923–1930 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Pilistvere Andrease koguduses. Ordineeriti 20. detsembril 1931 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1931–1932 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja, 1932–1939 Kirbla Püha Nikolause koguduse õpetaja, 1939–1940 Halliste Püha Anna koguduse õpetaja asetäitja, 1940–1941i Narva-Alutaguse praostkonna vikaarõpetaja ja 1941–1944 Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja.
1944. aastal põgenes Rebane Saksamaale ning oli põgenike õpetaja Geislingeni, Memmingeni, Stuttgardi ja Frankfurdi laagris ning aastatel 1944–1950 Schwetzingeni töökompaniis.
1950. aastal siirdus Saksamaalt USA-sse, kus oli aastatel 1950–1952 Ameerika luteri kiriku väljaõppel Florida osariigis St. Petersburgis ja töötas 1952. aastal töötas ta Virginia osariigis Helton Parishi õpetajana. Aastatel 1954–1973 oli ta Burkes Gardeni koguduse õpetaja ja 1966–1973 EELK Seabrooki koguduse õpetaja. 1973. aastal läks emerituuri.
Isiklikku
Tema äi praost Bernhard Steinberg ja naisevend Juhan Suurkivi olid vaimulikud. Ka tema poeg Priit Rebane oli vaimulik.
Saaluse vald
Saaluse vald (saksa keeles Salishof) oli vald Võrumaal Rõuge kihelkonnas. Vallamaja asus Vana-Saaluse külas.
Vald eksisteeris 1866 –1937.
Valla alal asus Saaluse mõis.
Tartu Kreiskool
Eellugu
1803. aastal kinnitati Venemaa keisri Aleksander I poolt Venemaa Keisririigi "Rahvahariduse esialgsed eeskirjad", mille kohaselt moodustati Venemaa keisririigis kolmeastmeline haridusasutuste süsteem: kihelkonnakoolid ehk elementaarkoolid või rahvakoolid maapiirkondades; maakonna- ehk kreiskoolid maakonnalinnades ja kubermangugümnaasiumid kubermangulinnades. Avalike koolide kõrval olid lubatud ka elementaarkooli-, kreiskooli- või gümnaasiumikursusega eraõppeasutused.
Kreiskooli avamine
Tartu Kreiskool avati Tartus 1804. aastal, samal ajal Tartu Kubermangugümnaasiumiga.
Algselt, 1820. aastast tegutses kubermangugümnaasium Oskar Lutsu tänav 8, 1828. aastal kolis kool Riia tänava ja Karlova tänava (tänapäeval Kalevi tänav) nurgal asuvasse hoonesse.
Kreiskooli ja elementaarkooli ning tütarlastekooli tegevust juhtis inspektor: aastatel 1807–1820 Karl Samuel Anders, 1820–1824 Johann Samuel Boubrig, 1824–1841 Michael Gerhard Schwan, 1841–1846 Theodor Liborius, 1846–1872 Carl Oettel ja 1873–1880 Andreas Bruttan.
Õppetegevus
Kreiskooli võeti õppima poeglapsi, kes olid lõpetanud elementaarkooli või omandanud lugemis-, kirjutamis- või arvutamisoskuse muul viisil. Õppekava kohaselt oli õppeprogrammis: usu- ja kõlblusõpetus, saksa keel, vene keel, ladina keel, aritmeetika, geograafia, füüsika, looduslugu ja tehnoloogia, ajalugu, geograafia, antropoloogia, ülevaade kodumaa seadustest, ilukiri ja joonistamine. Fakultatiivselt sai õppida ka prantsuse keelt.
Kuni 1821. aastani oli kreiskoolis 3 klassi, seejärel kreiskoolid reorganiseeriti ning Tartu Kreiskool muudeti 2-klassiliseks, 1864. aastal aga muudeti kool 4-klassiliseks. 1880. aastal muudeti kool Tartu Reaalkooliks ning 1881. aastal moodustati uus Tartu linna kreiskool (Dorpater Städtische Kreisschule) (1881–1889), vastukaaluks linnas venestamisajal moodustatud venekeelsele Tartu linnakoolile.
Kreiskool valmistas õpilasi ette järgmiseks astmeks gümnaasiumi ehk kes otsekohe ellu astusid, neile andis tarvilikke teadmisi tegutsemiseks kaubanduse ja tööstuse alal. Mõnesuguste muudatustega töötas Tartu kreiskool kuni 1880. aastani, olles sellega ainukeseks õppeasutuseks, mis keskmiste kihtide lapsi otsekohe elule ette valmistas
1881. aastal nimetati kool ümber reaalkooliks, hiljem ülem-reaal-kommerts-põllutöökooliks.
Martin Agronsky
Martin Agronsky (12. jaanuaril 1915 Philadelphias – 25. juulil 1999 Washingtonis) oli Ameerika Ühendriikide ajakirjanik.
Ta õppis Rutgersi Ülikoolis, hiljem töötas National Broadcasting Companys. Ta oli telesaate "Agronsky & Company" autor ja saatejuht. Tal oli 5 last.
Anna kalmistu
pisi|Kalmistu piirneb idast [[Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee|Tallinna–Tartu maanteega]] Anna kalmistu on kalmistu Anna kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Anna külas Paide linnas Järva maakonnas.
Kirjeldus
Kalmistu ümbritseb Anna kirikuaeda lääne, loode ja põhja poolt ning selle pindala on 2,58 hektarit.
Kalmistu on kirikuaiaga ühine kultuurimälestis ning nende kaitsevöönd on ühine kirikuaia ümbrismüüri ja kirikuga.
Ajalugu
Kalmistu rajati samal ajal uue kiriku ehitamisega 18. sajandi lõpul ning maa-ala selle jaoks paigutati kirikuaiast läände, loodesse ja põhja.
Žiari nõgu
pisi|Žiari nõo asukoht Slovakkias (punaselt) pisi|Žiari nõgu Žiari nõgu (slovaki keeles Žiarska kotlina) on maastikuregioon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Slovaki keskmäestikust. Nõo pikkus on 17 kilomeetrit, maksimaalne laius 11 kilomeetrit ja pindala 120 km². Läbi nõo voolab Hroni jõgi, mille orus asub ka regiooni madalaim punkt (200 m).
Nõos asub kaks linna (Žiar nad Hronom ja Žarnovica) ja 14 küla.
Nõos asuv alumiiniumitootmise tehas koos muu tööstusega, mööda Hroni orgu kulgev transport ja mägede vahel paikneva piirkonna vähene õhutsirkulatsioon kujundasid sellest varem Slovakkia saastatuima piirkonna. Seal asunud Horné Opatovce külas oli saastatud ka vesi; sealne keskkond muutus elamiseks kõlbmatuks ja nii asustati sealsed elanikud aastal 1969 ümber. Pärast tehase moderniseerimist on keskkonnatingimused nõos tasahilju paranemas.
Kleķeri
Kleķeri (ka Zeltkalns või Dzērbenes pienotava (tõlkes Dzērbene piimatööstus)) on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Dzērbene vallas.
Kleķeri asub valla lääneosas. Küla jääb valla keskusest Dzērbenest 7,5, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 24,5 ja Riiast 104 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda. Sinna jääb Dzērbenes pienotava bussipeatus.
Aastal 2007 oli külas 68 elanikku.
August Brandmann
pisi|1938 August Friedrich Brandmann (3. november 1878 Väike-Kareda, Järva-Peetri kihelkond, Järvamaa – 13. november 1946 Tallinn) oli eesti ettevõtja.
Elukäik
1920. aastate algul töötas vabrikus ligi 40 töölist ja 1939. aastal 165. 1933. aastal reorganiseeriti Brandmanni kakao-, šokolaadi- ja kompvekitehas aktsiaseltsiks, mille suurosanik oli August Brandmann. Tallinna tänavate ümbernimetamise käigus sai vabriku aadressiks Sakala 27/29. Ettevõttel olid osakonnad Rakveres Eesti Panga majas (Turuplats 2) ja Tartus (Ülikooli 36). Toodangu tutvustamiseks osales a/s A. Brandmann ka näitustel Tartus ja Tallinnas.
Kuigi Eesti magusaturu valitseja oli Kawe – seal toodeti 1937. aastal 1416 tonni maiustusi –, ei olnud Brandmanngi väike vabrik. Tema oli selles edetabelis 483 tonniga kolmandal kohal, jäädes veidi alla teisel kohal olevale Ginovkeri vabrikule (573 tonni). August Brandmann juhtis vabrikut 1936. aastani, siis võttis Londonis ärijuhtimist õppinud poeg Elmar Brandmann juhtimise üle. Tema suunata jäi perekonna teinegi äri, Meleski klaasivabrik.
1940. aasta suvel Brandmanni vabrik natsionaliseeriti punavõimu poolt ja liideti Riola vabrikuga. Novembris 1940 pandi ühendatud ettevõttele nimeks Karamell. Hiljem liideti Karamelli tehasega ka Georg Stude šokolaadi- ja martsipanitööstus. Brandmanni tööstushoonest Sakala tänaval sai Karamelli šokolaadiosakond, kuid Nõukogude lennuväe rünnak 9. märtsil 1944 hävitas vabrikuhoone.
August Brandmann arreteeriti NKVD poolt 1941. aastal, kuid imekombel ta vabastati.
August Brandmann oli esimene, kes hakkas Eestis tootma kakaopulbrit ja kakaovõid, aga ka kondenspiima. Brandmanni vabrikust on pärit ka šokolaadi Nurr retsept, samuti kamašokolaadi oma, mida toodeti madalama sissetulekuga inimestele. 1975/1976. aastal oli kakaoubade kriis ja siis hakati kamašokolaadi uuesti tootma.
Brandmanni vabrik pani suurt rõhku ka tootekujundusele. Tema kompveki- ja šokolaadipaberid kajastasid muuhulgas ka maailmasündmusi. Nii näiteks valmistas Brandmann Helsingis 1940. aastal toimuma pidanud olümpiamängude puhuks šokolaaditahvli, paraku jäi see suurvõistlus sõja tõttu pidamata. Samuti toodeti kompvekisarju, näiteks "Vilsandi linnuriik" oli eri liiki lindude piltidega ning "Euroopa rahvad" sari, kus venelast kujutaval kommipaberil olid äärtel viisnurgad ning sakslase puhul haakristid.
Ühiskondlik tegevus
August Brandmann võttis osa Kaitseliidu loomisest, osales Tallinna Meestelaulu Seltsi tegevuses, oli üks Pirita Kaunistamise Seltsi asutajaid, Tallinna Kaarli koguduse kauaaegne nõukogu liige. Pälvis Kaitseliidu III klassi Valgeristi.
Isiklikku
Brandmann abiellus 1908. aastal Anna Puskariga. Poeg Elmar Leopold Brandmann (12. märts 1912 Tallinn – 22. juuni 1991 Tallinn) oli ettevõtja ja harrastuslendur.
Henry Sidgwick
pisi|Henry Sidgwick (1894) Henry Sidgwick (31. mai 1838 Skipton – 28. august 1900 Cambridge) oli inglise filosoof, üks utilitarismi klassikuid.
Eetika
Tema tuntuim teos on "The Methods of Ethics", mille esimene trükk ilmus 1874. Seal kirjeldab ta kolme eetikameetodit, mis tema meelest meie tavalistes moraaliarutlustes peituvad: need on egoism, intuitsioonil põhinev moraal ja utilitarism. Kõige fundamentaalsemaks teooriaks peab ta utilitarismi, sest intuitsioon ei suuda lahendada fundamentaalseid väärtuskonflikte, näiteks tõe ja õigluse vahel. Tervemõistusliku moraali reeglid on ka sageli ebamäärased ja puudulikud, mis jällegi nõuab utilitarismi abi. Utilitarismist on abi ka intuitsioonile vastavate erandite põhjendamisel.
Sidgwick analüüsis põhjalikult Jeremy Benthami ja John Stuart Milli vaateid ja võrdles neid alternatiividega ning selgitas üksikasjalikult utilitarismi teese. Ta juhtis tähelepanu ka selle teooria raskustele.
Sidgwick väitis, et utilitarismi järgi võib salajasus teo, mis muidu õige ei ole, õigeks muuta, ning seda seisukohta ei tohi laialt levitada; ja ka õpetust, et salajane moraal on vajalik, tuleb saladuses hoida. Või kui õpetust saladuses hoida ei saa, peab terve mõistus selle maha laitma. Utilitaristil võib olla mõistlik soovida, et inimkond üldiselt mõnd tema järeldust või isegi kogu süsteemi ei pooldaks, sest määramatuse ja keerukuse tõttu viib see rahvahulga käes tõenäoliselt halbade tagajärgedeni. Utilitarism võib olla iseennast tühistav: võib-olla on parem, kui inimesed seda ei usu, isegi kui see on tõene.
Sidgwick juhtis tähelepanu ka kogukasu ja keskmise kasu erinevusele. Kui loeks ainult kogukasu, saaks kasu suurendada lihtsalt inimeste arvu suurendamisega. Sidgwicki järgi tuleb rahvaarvu suurendada seni, kuni praegu elavate inimeste koguprodukt ja keskmine õnn kasvab.
Kaitseliidu vanematekogu
Kaitseliidu vanematekogu on Kaitseliidu keskkogu valitav korraldav organ, mis koosneb vähemalt 15 kaitseliitlasest, kes peavad olema silmapaistvad riigi- ja avaliku elu tegelasesed.
Kaitseliidu vanematekogu esimeheks valiti 25. mail 2013 Ants Laaneots, aseesimeesteks Tiit Tammsaar ja Romek Kosenkranius.
Kaitseliidu vanematekogusse kuuluvad Ants Laaneots, Kalev Naur, Tiit Tammsaar, Kaido Kaasik, Mart Reino, Jaak Aaviksoo, Kalev Härk, Aivar Riisalu, Johannes Kert, Romek Kosenkranius, Kalev Härk, Merike Jürjo, Jaan Priisalu, Rein-Karl Loide ja Mati Kepp.
Anne-Louis Girodet de Roussy-Trioson
Anne-Louis Girodet de Roussy-Trioson (29. jaanuar 1767 – 9. detsember 1824) on Prantsuse kunstnik.
Noorus ja õpingud Pariisis
Roussy-Trioson sündis 5. jaanuaril 1767 Montargis's. Tema perekonnanimi oli algselt Girodet. Nime Trioson võttis ta dr Benoît-François Triosoni järgi, kes ta 1806. aastal lapsendas ja kes suure tõenäosusega oli ka tema bioloogiline isa. Girodet hakkas 1773. aastal kohaliku õpetaja käe all joonistamist õppima. 1880. aastal läks ta Pariisi arhitektuuri õppima. Seal õppis ta uusklassitsistliku arhitekti Etienne-Louis Boullée’ käe all. Boullée ajendas Girodet’ maalimist õppima minema Jacques-Louis Davidi ateljeesse. Ta liitus Davidi kooliga 1783. aasta lõpus või 1784. aasta alguses. Girodet kuulus Davidi kooli väga edukasse esimesse lendu, kus peale tema õppisid veel Jean-Germain Drouais, François-Xavier Fabre, François Gérard, Antoine-Jean Gros and Jean-Baptiste-Joseph Wicar. Davidi õpilasi iseloomustas märgatav stiililine ühtsus, mida mõjutas Davidi uusklassitsistlik laad. Girodet' varasemad teosed sarnanevad suuresti tema kaaslaste omadega, erinedes vaid detailide poolest, millele Girodet pööras suurt tähelepanu.
Prix de Rome
Girodet osales aastatel 1786–1789 konkursil Prix de Rome. Esimesel aastal ei saatnud teda edu. Kui ta järgmisel aastal uuesti osales, süüdistas François-Xavier Fabre teda sohitegemises ning ta eemaldati konkursilt. Girodet reageeris sellele tugevasti, selle tulemusel arenes tal hiljem välja suur viha kriitika vastu ning see õõnestas tema suhteid kaaslaste ja teiste kunstnikega. 1788. aastal pälvis Girodet teise koha maaliga "La mort de Tatius" ning 1789. aastal esikoha maaliga "Joseph reconnu par ses frères".
Õpingud Roomas
pisi|"Le Sommeil d'Endymion"|260x260px Girodet’ õpingud Roomas lükkusid 1789. aastal puhkenud Prantsuse revolutsiooni tõttu edasi. Nagu tema õpetaja David, oli ka Girodet revolutsiooni pooldaja ning kujutas oma teostel Bastille langemist ja selle tagajärgi. 1790. aastal asus ta õppima Rooma. 1795. aastal katkestas Girodet oma õpingud halva tervise ning Prantsusmaa poliitilise olukorra tõttu. Lisaks maastikumaalidele ja antiikmütoloogiale maalis Girodet Roomas kaks oma tuntumat teost. 1791. aastal valmis Girodet’ mütoloogiline maal "Le Sommeil d'Endymion". Romantilisel maalil kujutab Girodet emotsionaalselt tolleaegse prantsuse novellisti Chateaubriandi loomingut, kelle kirjutistest Girodet sügavalt huvitus. Paljudes aspektides on see maal Girodet’ karjääri üks edukamaid teoseid, 1793. aasta Pariisi salongis tõi teos kunstnikule suurema tuntuse. Maal näitlikustab Girodet’ ideid seoses originaalsuse, loomingulisuse ja individuaalsusega. Ta püüdis näidata, kuidas tema maalil ei olnud esindatud Davidi uusklassitsistlikud mõjutused, vaid tema enda unikaalne, poeetiline visioon.
Hilisem elu ja looming
pisi|"Mlle Lange en Danaé"|alt=|vasakul|186x186px pisi|224x224px|"[[Jean-Baptiste Belley"]] 1795. aasta naasis Girodet Pariisi, kus ta hakkas kuulsust koguma portretistina. Tema maalitud portree rahvaesinduskogu liikmest, Jean-Baptiste Belleyst, on revolutsiooniaegse Prantsusmaa üks silmapaistvamaid portreid. Endise orjana ostis Belley end vabaks ning pärast edukat sõjaväekarjääri valiti ta rahvaesinduskogu liikmeks. Girodet kujutab Belleyd nõjatumas Abbé Raynali, 1796. aastal surnud orjandusevastase poliitika esindaja portreebüstile.
1799. aastal tellis näitlejanna Anne-Françoise-Elisabeth Lange temalt portree. Neil tekkisid Girodet’ga teatud lahkhelid, mille tulemusel asendas Girodet salongis algse portree allegoorilise teosega, pilgates näitlejannat keerulise ja detailse sümbolismiga. Solvav maal, "Mlle Lange en Danaé", põhjustas skandaali, rikkus näitlejanna karjääri ja häbistas Girodet’d. Maal on eetiliselt ja stiililiselt vastuolus Davidi standarditega, kätkedes endas liialdatud manerismi.
pisi|"L'apothéose des Héros français morts pour la patrie pendant la guerre de la Liberté"|281x281px
"Apothéose des héros français morts pour la patrie pendant la guerre de la Liberté"
alt=|vasakul|pisi|[[:fr:Atala au tombeau|"Atala au tombeau"]] Pärast Ossiani maali tegeles Girodet põhiliselt portreede maalimisega, kuulsamad neist on "Portrait de Dominique-Jean Larrey" ja "Charles-Marie Bonaparte" – mõlemad portreed olid eksponeeritud ka 1804. aasta Sügissalongis. 1808. aastal valmis Girodet' üks tunnustatumaid maale "Atala au tombeau". Chateaubriandi teosest "Atala" inspireeritud maal oli üks olulisemaid teoseid katoliikluse taaselustamise juures Prantsusmaal ning oli 1808. aasta salongi üks menukamaid teoseid. 1815. aastal suri Dr. Trioson, jättes Girodet’le märkimisväärse päranduse. Sellest ajast kuni oma surmani, maalis Girodet vähem ja peamiselt portreid. Girodet veetis ka palju aega kirjutades ja luulet tõlkides – tema jaoks käis poeesia tõlkimine ja kirjutamine käsikäes maalimisega, kuna paljud tema maalid võtavad ainest just luulest. Tema suur huvi luuletuste tõlkimise vastu oli samaväärne tema huviga müütide tõlkimise vastu, mida ta tegi läbi maalimise. Girodet' soov müüte tõlgendada ajendas suures osas teda maalima talle omapäraseid romantilisi, kohati erootilisi töid. Girodet suri 9. detsembril 1824 Pariisis.
Kokkuvõte
Anne-Louis Girodet de Roussy-Trioson oli ääretult andekas, kompleksne, hea kunstiharidusega maalikunstnik, kes on üks olulisemaid Prantsuse romantikuid. Tema maalid "Le Sommeil d'Endymion" ja "Atala au tombeau" on Prantsuse vararomantismi kesksed teosed. Maalides nii keerulisi allegooriaid kui ka kõnekaid portreid, on Girodet'st jäänud mitmekülgne pärand. Girodet' õpilaste ja austajate seast leiame nimed nagu Léon Cogniet, Alexandre Colin, Théodore Gudin, Achille ja Eugène Devéria, Pierre Delorme, Henri-Guillaume Chatillon ja Hyacinthe Aubry-Lecomte. Tema müütiline isiksus ja originaalne kujutlusvõime tekitavad temast salapärase kuvandi, mida ei ole lihtne tõlgendada, kuid mis pakub kõneainest tänaseni.
Anne Parmasto
Anne Parmasto (sündinud 13. detsembril 1952) on eesti maalikunstnik.
Ta õppis aastatel 1975–1981 ERKI-s ja lõpetas selle teatridekoratsiooni erialal.
Ta on töötanud villijana Tartu Õlletehases, laborandina Zooloogia ja Botaanika Instituudis, sekretärina Pimedate Ühingus, majandusosakonna juhataja asetäitjana Kalurikolhooside Liidus ja kasvatajana Balletikoolis. Pärast ERKI lõpetamist töötas ta kunstnikuna Kaubamajas, vabakunstnikuna, õppejõuna Tallinna Pedagoogilises Instituudis ja aastast 1998 Tartu Ülikooli maalikunsti õppetoolis.
Ta on aastast 1993 Kunstnike Liidu liige.
Oma suurimaks saavutuseks peab peret.
Näitused aastast 1984: Kölni kunstimessid, München, Nürnberg, Tallinna Kunstihoone galerii, Tartu Kunstimaja.
Aastast 2000 kuulub Anne Parmasto ühismaalimist harrastavasse Austria kunstnikeühendusse Rabnitztaler Gruppe.
Näitusi on olnud ka Tartu kunstimuuseumis (2002), Athena keskuses (2008), Tartu Kunstimajas (2010). Esinenud alates 1984. aastast 35 isikunäitusega Eestis, Saksamaal ja USAs.
Isiklikku
Tema isa oli mükoloog Erast Parmasto.
Meriheinalised
Meriheinalised (Zosteraceae) on üheiduleheliste sugukond.
Sugukonda kuulub kaks perekonda: merihein (Zostera) ja Phyllospadix.
Eestis kasvab pikk merihein.
Klapp
Klapp võib tähendada järgmist:
Mati Kuulmann
Mati Kuulmann (21. märts 1941 Tallinn – 9. oktoober 2004 Tallinn) oli eesti jääpurjetaja ja purjetaja.
Õppis Tallinna 36. keskkoolis ja kaugõppes Tallinna 21. keskkoolis. Purjetamist alustas 1955 ja jääpurjetamist 1972 Kalevi Jahtklubis Ernst Kuzmanovi juhendamisel.
Sportlike saavutuste hulka kuuluvad:
Töötas aastatel 1976–94 Kalevi Jahtklubis sadamakaptenina. Aastast 1994 oli Jääpurjetamisliidu president. Spordiselts Kalevi auliige (1976).
Šovītes
Šovītes on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Dzērbene vallas.
Hanno Kalmet
Lõpetas 1950. aastal Tallinna 7. Keskkooli, õppis 1955–1957 Tallinna Polütehnilises Instituudis, 1961. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 1. lennu.
Töötas aastatel 1961–1976 Eesti Draamateatris (ka õppestuudios lavapraktika õpetajana) ja 1977–1982 Eesti Televisioonis. Oli aastatel 1967–1969 Jaan Tombi nimelise Rahvateatri peanäitejuht.
Isiklikku
Tema isa oli lavastaja Leo Kalmet, ema Adele Kalmet. Tema vend Toomas Kalmet oli TPI energeetikateaduskonna haridusega näitleja.
Šovītes
Külast veidi maad lääne pool asub muinsuskaitsemälestisena kohaliku kaitse all olev Žvirguļi keskaegne kalmistu.
Aastal 2007 oli külas 8 elanikku.
Paraguai suhkruleht
Paraguai suhkruleht (Stevia rebaudiana) on korvõieliste sugukonna suhkrulehe perekonna taimeliik.
Kirjeldus
pisi|vasakul Paraguai suhkruleht on mitmeaastane rohttaim. Juurestik on pinnalähedane. Lainja servaga kuni 5 cm pikkused lehed asetsevad varrel vastakuti.
Paraguia suhkruleht on diploidne ja omab 11 paari kromosoome. Õied on valged, asetsevad korvõisikutes. Väikesed, umbes 3 mm pikkused seemned lõpevad sulgja tutiga. Paraguai suhkruleht on putuktolmleja.
Ajalugu
pisi|Kuivatatud lehed Guaraani indiaanlased on kaa-he-he`d (guaraani indiaanlaste nimetus suhkrulehe kohta) kasutanud juba sajandeid. Tavaliselt parendamaks mate (tee põhine jook) ja teiste ravimtaimedest valmistatud keeduste maitseomadusi aga ka lihtsalt suhkrulehti suus närides. 1800. aasta paiku laienes suhkrulehe kasutusala Brasiiliasse ja Argentinasse. Uues maailmas tutvustas suhkrulehte Asuncióni Maaviljeluskolledži direktor dr Moises Santiago Bertoni, kes hakkas 1887. aastal uurima Paraguai idaosa metsades kasvavat nn "imelikku taime", millele ta pani nimeks Eupatorium rebaudianum.
Suhkrulehe agrotehnikaga hakati tegelema 19. sajandi esimesel kümnendil, selleks võeti ette suuremahuline metsaalade muutmine põllumaaks ning tuhandete suhkrulehepõõsaste ümberistutamine nn istandustesse. Aastal 1911 esitles George S. Brady Ameerika Kaubanduskojale "uut piiramatute majanduslike võimalustega suhkrutaime". Ta rõhutas taime mittetoksilisust ja naturaalsust ning märkis ära taime võime säästa suhkruhaigete organismi.
1931. aastal eraldasid kaks prantsuse keemikut Bridel ja Lavieille aine, mida peetakse suhkrulehepõõsa magusate maitseomaduste kandjaks – valge kristalne aine nimetusega steviin.
1960ndatel vaimustusid suhkrupõõsa naturaalsest magustamisvõimest jaapanlased. 20 aastat hiljem kuulus u 44% Jaapani magusainete turust suhkrupõõsale ja/või selle tööstuslikult kontsentreeritud ekvivalentidele. 1995 keelati suhkrulehe kasutamine dieettoiduna, aga mitte toidulisandina, mis tähendas eelkõige seda, et taime ei tohtinud enam lisada valmistoitudele ja jookidele, küll aga tohtis seda müüa eraldi artiklina ja tarbijad said ise otsustada, kui suures koguses ja kui tihti nad maitsetaime kasutasid.
Aastal 2006 otsustas WHO (Maailma Terviseorganisatsioon), et paraguai suhkruleht ei kujuta ohtu inimeste tervisele ning otsustati pigem tunnustada taime tervistavaid omadusi. 2008. aasta detsembris andis FDA loa paraguai suhkrulehe ekstraktile rebaudiin (Reb A) üldiselt ohutu toidulisandi (GRAS Generally regarded as safe) märgise.
Rahvameditsiinis
Taimravis ja rahvameditsiinis on paraguai suhkrulehte kasutatud järgmiste seisundite ennetamiseks ja/või leevendamiseks: vererõku alandamiseks, immuunsüsteemi tugevdamiseks, suuhügieeni parandamiseks, suuhaavandite ja haavade raviks, üldise antioksüdantiivse, diureetilise ja toniseeriva vahendina, maohaavade, kõrvetiste ja seedehäirete raviks, südant tugevdava vahendina, ülekaalu ja liigsöömise korral, diabeedi, hüperaktiivsuse, tähelepanuhäirete korral, pea- ja näonahaga seotud probleemide puhul.
Suhkrulehe ekstrakt sisaldab rohkelt antioksüdante, mis takistavad DNA kahjustumist. Ekstrakt sisaldab apigeniini (leidub lisaks ka petersellis ja selleris), kamforooli leidub ka endiivias, porrulaugus, lillkapsas, greibis, tees) ja kvertsetiini (leidub ka sibulas, õuna koores, marjades, tumedates viinamarjades, tees, lillkapsas jne).
Paraguai suhkrupõõsa lehtede koostisosadel on võime takistada bakterite ja teiste mikroorganismide kasvu ja paljunemist nii nahal kui ka seedesüsteemis. Suhkrupõõsa kontsentraadi suukaudne manustamine alandab vererõhu näitajaid.
Kuna paraguai suhkrupõõsa lehed alandavad veresuhkrutaset, peaksid inimesed, kes tarvitavad insuliini ja/või teisi veresuhkrutaset alandavaid ravimeid, konsulteerima enne suhkrulehe tarvitamist oma perearstiga.
Paraguai suhkruleht aitab leevendada ja ära hoida igemepõletikku, kaariest, hammaste lagunemist ja haavandeid suus.
Kasutatakse kuiva peanaha, kõõma ning kuivade ja õhukeste juuste hooldamisel. Suhkrulehe antibakteriaalsete omaduste tõttu kasutatakse ekstrakti ka ekseemi, dermatiidi ja haavandite ning kortsudevastase vahendina.
Ohutu annustamine
1968. aastal tehtud uuringud (Planas ja Kuc) suhkrulehe ekstraktide toime kohta rottide sigimisvõimele on hilisemad uuringud ümber lükanud. Uuringu tulemused näitasid, et võrrelduna kontrollgrupi rottidega, ei põhjustanud ülisuurtes kogustes steviosiidide manustamine rottidel muutusi paaritumisel, tiinuses ja järglaste saamisel.
Veresuhkrualandajatega koosvõetuna võib vähendada vere glükoosisisaldust (uuringute kohaselt kuni 30%) ülemäära, põhjustades hüpoglükeemilise seisundi.
Paraguai suhkrulehe lehtede ning ekstraktide ja/või kontsentraatide mõju rasedatele ja veel sündimata lastele ei ole uuritud.
Pulbritena
Rohelised kuivatatud lehed tuleb purustada, et aktiveerida nende maitset, 1 tassi tee või kohvi magustamiseks võib lisada 2–4 lehte. Lehti lisatakse mitmesugustele kuumadele jookidele (vesi, tee, kohv jpt), kuumadele kastmetele ja putrudele, küpsetistele jne. Purustatud lehtedest ehk nn rohelisest pulbrist on võimalik valmistada kontsentraati, seda nii vee kui ka alkoholi baasil, ning siirupit.
Suhkrulehe müügiks pakutavad tööstuslikult ekstraheeritud ekstraktid ja kontsentraadid on väga tugevasti kontsentreeritud. Tulemusena saadakse valge pulber, mida soovitatakse kasutada vedelikes lahustatuna ja lisada tilkadena. Kontsentreeritud valge pulber on saadaval ka tablettidena, mida kasutatakse vastavalt pakendil toodud juhenditele. Mõeldud enamasti lahustamiseks kuumades vedelikes. Kontsentreeritud pulbrid on ligi 300 korda magusamad kui suhkur. Seetõttu pakutakse esialgne asendussuhe 50 osa suhkrut : 1 osa suhkrulehe valget pulbrit.
Suhkrulehe kontsentraadid säilitavad oma maitseomadused kuni 180 °C kuumuse juures. Kui pole öeldud teisiti, tuleks valge pulber ja/või kontsentraat segada toidule lisatavate vedelikega.
Enamik suhkrupõõsa tööstuslikest kontsentraatidest valmistatakse Jaapanis. Jaapanile kuulub ka enamik steviinglükosiidide ekstraheerimise meetodite patente. Jaapanis valmistatud kontsentraadid on võrreldes mujal toodetud toodetega kallid ning seepärast neid väljaspool Jaapanit suurtes kogustes ei turustata.
Kulinaarias
Jaapanlased kasutavad juba peaaegu 30 aastat paraguai suhkrulehte jookide, jäätise, sojakastme, närimiskummi, riisiveini, jogurti, mahla, kommide, hoidiste, liha- ja kalasaaduste marinaadides.
Kui küpsetamisel asendada suhkur suhkrulehe valge pulbriga, tuleb lisada ka massi ja vedelikku. Iga asendatud tassitäie suhkru kohta tuleks lisada 1/3 tassi vedelikku. Harjumaks väga magusa maitsega võib proovida esialgu asendada osa suhkrust suhkrulehe pulbriga.
Keemiline koostis ja bioaktiivsed ühendid
Vitamiinide ja mineraalainete sisaldus lehtedes ja õites: B-rühma vitamiinid (B1, B2, B3), C-vitamiin, beetakaroteen, fosfor, kaalium, kaltsium, koobalt, kroom, mangaan, magneesium, naatrium, raud, räni, seleen, tsink ja nii edasi.
Eeterlik õli sisaldab borneooli, eugenooli, geraniooli, kadinooli, kamprit, limoneeni, alfa- ja beetapineeni, linalooli, 4-terpineooli jt.
Sisaldab järgmisi flavonoide: apigeniini, kvertsetiin, −3-O-glükosiidi, kvertsitriini, kempferool-3-O-ramnosiidi, kosmosiini, luteoliin −7-O-glükosiidi jne ja steroide: kampesterooli, β-sitosterooli ja stigmasterooli. Lisaks sisaldab veel vett, giberelliini, sahharoosi, glükoosi, kiudaineid, niatsiini, palderjanhapet, tuhka ning muidugi steviosiidi ning A-, B- ja D-rebaudiini.
Kontsentreeritud pulbri maitseomadused stabiilsed nii madalate kui ka kõrgete temperatuuride juures. Ei lähe käärima. Lahustub nii vees kui ka alkoholis. Ei sisalda kaloreid, küllastatud rasvhappeid, suhkruid, kolesterooli ja süsivesikuid.
Kasvatamine
Paraguai suhkrulehe suurimad kasvatajariigid on Mehhiko, Ameerika Ühendriigid, Tai, Venemaa, Suurbritannia, Jaapan, Kanada ja Hiina. Eri geograafilistes piirkondades võib taimede magusainete kontsentratsioon olla väga erinev. Ka liigisiseselt on paraguai suhkrulehe taimed vägagi erineva magusainete sisaldusega: 12–95%. Seetõttu kasvatatakse põllumajanduslikult just suurema magusainesisaldusega põõsaid.
Coca-Cola Company on investeerinud suured summad suhkrulehe istanduste rajamisse ning koos firmaga Cargill on ta patenteerinud tooted Truvia ja PureVia. PureVia ja Truvia valmistamisel kasutatakse mingil määral paraguai suhkrulehe ekstrakti, kuid lisatud on ka erütritooli jne.
Pepsi Co tootevalikusse kuuluvad paraguai suhkrulehe ekstrakti ja muid magusaineid sisaldavad joogid SoBe Life Waters.
Euroopa Liidu regulatsioon lubas kuni 2010. aastani kasvatada, kuivatada, pakendada, tarbida ja müüa paraguai suhkrulehte toidulisandina kosmeetilistel eesmärkidel. Euroopa Komisjoni Toiduohutusameti elektroonilises andmebaasis, 2010. aasta aprilli seisuga, on teaduslike uuringutele baseeruvalt, ära toodud steviosiidide heakskiit toidulisandina.
Paljundamine
Soodsates oludes võib taimi seemnetest ette kasvatada aasta läbi. Selleks vajutatakse seemned kergelt mulda ja niisutatakse vastavalt vajadusele. Kuna seemnetega paljundamine on osutunud ka kogenud aednikele ja botaanikutele keeruliseks, soovitatakse pistikutega paljundamist. Taimelt võetakse suve esimesel poolel haljaspistikud ja lastakse juurduda.
Agrotehnika
pisi|vasakul|Suhkruleheistikud Seemnetest tärganud seemikud vajaksid ettekasvatusperioodi kasvuhoone tingimustes 7–8 nädalat. Tegu on lühipäevataimega, mis vajab ööpäevas vähemalt 16 tundi päevavalgust. Ettekasvatatud taimed on väga külmakartlikud, neid võib meie ilmaoludes välja istutada siis, kui öökülmade oht on möödas ja mulla temperatuur on 10–15 °C ehk eeldatavasti mai keskpaiku. Meie kasvutingimustes tuleks paraguai suhkrulehte kasvatada kasvuhoones, päikesepoolsemas küljes. Taim istutatakse umbes 7 cm sügavusele, vahedega 40 cm ja reavahe soovitatavalt 50–60 cm. Mulla pH võiks olla 4,5. Looduslikus kasvukeskkonnas kasvab põõsas 75 cm kõrguseks ja 50–60 cm laiuseks. Umbes 7 cm kõrguseks kasvanud taime tuleks pintseerida, et peavars hakkaks harunema ning taim omandaks põõsasja kuju. Kultiveeritavatel suhkrupõõsastel soovitatakse õied eemaldada, et soodustada saagikust ja magusainete suurt sisaldust lehtedes.