cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roy Orbison
Elukäik
Roy Orbison sündis 23. aprillil 1936 Texase osariigis Vernonis Orbie Lee ja Nadine Lee poja ning Grady vennana. 1942. aastal kinkis isa Orbie Royle tema palutud suupilli asemel kitarri. Mängima õpetasid Roy tema isa ja onud. Ta õppis kiiresti. Samal aastal kolis Orbisonide pere Fort Worthi. Seal puhkenud lastehalvatusepideemia tõttu kolisid Roy ja vend Grady Vernonisse tagasi, vanaema juurde elama. 1945 võitis Roy ühe konkursi ja sai seeläbi oma raadiosaate. Esimest kohta jagas ta ka 1946. aastal ühel talendikonkursil.
1956. aasta lõpul abiellus Roy Claudette Hestandiga, kellega nad hiljem said kolm last. Kuni 1958. aastani lindistas Roy Suni stuudios lugusid stuudiobändi najal. Märtsis 1958 osales ta The Everly Brothersi sõul, mille järel andis neile ühe oma loo, "Claudette'i". Roy sai lepingu Acuff-Rose Musicu ja RCA-ga, mis kestis 1959. aastani, seejärel sõmiti leping Monument Recordsiga, kus lindistati aastaid mitu hitti.
1963. aastal käis Roy Inglismaa turneel, kus tal läks hästi. 1964. aastal salvestati Roy Orbisoni tuntuim hitt "Oh, Pretty Woman". Sel aastal käis ta turneel Austraalias koos The Beach Boysiga, järgmisel aastal käis seal aga koos The Rolling Stonesiga. Samuti käis ta ka Euroopas. 1965. aastal kirjutati alla leping MGM-iga.
1966. aastal hukkus ta naine Claudette mootorrattaõnnetuses. Pärast seda osales Orbison filmis "The Fastest Guitar Alive". 1968. aastal Inglismaal turneel olles tutvus Roy saksa päritolu Barbara Anne Marie Wilhonnen Jacobsiga. Kuu aja pärast hukkusid kaks Roy last, kui ta maja maha põles, kolmanda lapse suutsid Roy vanemad päästa. 1969. aasta 25. mail Roy ja Barbara abiellusid. Uue maja ehitasid nad eelmise maja lähedusse Hendersonville'i Tennessee osariigis. 1970. aastal kolisid nad aga Düsseldorfi. Oktoobris sündis neil poeg.
USA-s oli karjäär jäänud tagaplaanile, Inglismaal oli Orbison aga populaarne. 1973. aastal lõppes leping MGM-iga, 1974. aastal kirjutati alla üheaastane leping Mercury Recordsiga. 1976. aastal sõlmiti leping taas Monument Recordsiga ning hakkasid pihta turneed Lähis-Idas, Austraalias, Aasias ja Euroopas. Kõva suitsetamine ja pingeline turnee viisid ta 1978. aasta jaanuaris südameoperatsioonile, kolme nädala pärast turnee jätkus.
1981. aastal tegi Roy New Yorgis eduka comeback 'i. 1986. aastal said Suni stuudios kokku Roy Orbison, Johnny Cash, Carl Perkins ja Jerry Lee Lewis, et lindistada album "Class Of '55". Tagasitulek sai hoo sisse, kui ta lugu "In Dreams" kasutati filmis "Sinine samet" ("Blue Velvet"). 1982. aastal kaebas Roy Acuff Rose Musicu kohtusse, kuna tundis end petetuna.
1988. aastal lindistas ta koos George Harrisoni, Jeff Lynne'i, Tom Petty ja Bob Dylaniga nime Traveling Wilburys all albumi "Traveling Wilburys Vol. 1".
1988. aastal näidati televisioonis erisaadet "A Black And White Night", milles tausta laulsid mitmed tuntud artistid ja tausta mängis Elvis Presley TCB Band.
Roy Orbison suri 6. detsembril 1988 südamerabanduse tagajärjel, kui oli külaskäigul oma ema juures Nashville'is Tennessee osariigis. Kuu aega hiljem anti välja tema singel "You Got It", millest sai tema esimene singel Billboardi edetabeli esikümnes pärast ligi 25 aastat.
Lisaks laulmisele huvitus Orbison mudellennundusest ning kogus Chevrolet Corvette'i autosid.
Dorothy Parker
thumb|right|Dorothy Parker Dorothy Parker (neiupõlvenimega Rotschild; 22. august 1893 West End, New Jersey – 7. juuni 1967, New York) oli Ameerika Ühendriikide proosakirjanik ja luuletaja, kes sai tuntuks teravmeelsete ütluste ja lühijuttudega. Tal oli mitu hellitusnime, näiteks Dot ja Dottie.
Elukäik
Dorothy ema suri, kui tüdruk oli nelja-aastane. Ta kasvas üles Upper West Side'is ning õppis rooma-katoliku algkoolis vaatamata sellele, et isa oli juut ja kasuema protestant. Dorothy kasuema, keda tüdruk kunagi omaks ei võtnud, suri, kui Dorothy oli üheksa-aastane. Hiljem asus Dorothy õppima Miss Dana's Schooli. 13-aastaselt lahkus ta koolist ning sellega lõppes ka tema ametlik hariduskäik.
Tema onu Martin Rotschild hukkus 1912. aastal reisilaeva Titanic katastroofis. Aasta hiljem suri ka isa.
1917. aastal abiellus Dorothy Wall Streeti börsimaakleri Edwin Pond Parkeriga. Esimese maailmasõja tõttu pidi Edwin teenima Ameerika sõjaväes ning kodumaale naastes oli temast saanud morfiinisõltlane. Nende abielu purunes, hiljem Dorothy väitis, et abiellus ainuüksi perekonnanime muutmiseks.
Parker sai kuulsaks kõlvatute humoorikate lühiluuletustega, millest paljudes oli kajastatud tema ebaõnnestunud armusuhteid ja paljusid enesetapukatseid.
Lisaks luuletustele ja lühijuttudele kirjutas ta kaasautorina ka kaks näidendit ja kaasstsenaristina kaheksa mängufilmi stsenaariumi. Kuid palju enam on hiljem loodud tema isikust ja isiksusest inspireeritud popkultuuriteoseid.
Parker suri 74-aastaselt Volney hotellis südameatakki. Tema testamendiga läks kogu ta vara Martin Luther Kingi Fondile.
Eestikeelse Hariduse Selts
Eestikeelse Hariduse Selts (lühend EHS) on Soomes Helsingis tegutsev haridusselts (õiguslikult vormilt mittetulundusühing), mille eesmärk on edendada ja säilitada eesti kultuuri Soomes. EHS asutati 26. novembril 2007 Helsingis. EHS kuulub Soome Eesti-seltside Liitu (SVYL).
Eestikeelse Hariduse Seltsi esimees on 2021. aasta seisuga Maris Vaher.
Arsenti Bastrakov
pisi|Arsenti Bastrakovi mälestusmärk [[Auvere raudteejaamas]] Arsenti Bastrakov (vene keeles Арсентий Михайлович Бастраков; 13. märts 1919 Kirovi oblast, Mironovtsõ küla – 17. veebruar 1944 Narva) oli Nõukogude Liidu kangelane, Nõukogude kaardiväe vanem.
Elektrivälja potentsiaal
Elektrivälja potentsiaal ehk elektriline potentsiaal ehk elektrostaatiline potentsiaal on füüsikaline suurus, mis võrdub mingisse elektrostaatilise välja punkti asetatud elektrilaengu potentsiaalse energia ja laengu suuruse suhtega. Kui tähistame potentsiaali tähega φ, siis kus Wp on laengu potentsiaalne energia ja q on laengu suurus.
Potentsiaal on skalaarne suurus. Kui kahe laengu tekitatud elektriväljade potentsiaalid on vastavalt \varphi _1 ja \varphi _2, siis nende väljade kogupotentsiaal.
Arsenti Bastrakov
Sündis talupoja perekonnas. Pärast algkooli lõpetamist töötas "Majaki" kolhoosis, ta valiti komsomoli allorganisatsiooni sekretäriks.
Oli Leningradi rinde 64. laskurdiviisi 191. laskurpolgu 2. kuulipildujate roodu jaokomandör. 1944. aasta veebruaris osales 64. laskurdiviisi koosseisus Narva pealetungis. Ta hukkus väidetavalt 17. veebruaril 1944 Narva raudteejaama pärast toimunud lahingus.
5. oktoobril 1944 anti talle postuumselt Nõukogude Liidu kangelase aunimetus.
Arsenti Bastrakov maeti Vaivara vallas Sinimäe kalmistule.
Arsenti Bastrakovi järgi on nimetatud tänavad Narvas (Arsenti Bastrakovi tänav), Belaja Holunitsas ja Poloje külas, Ivantsevo keskkool. Sapjornoje alevis on Bastrakovi mälestussammas.
2009. aasta Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus
2009. aasta Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus olid 30. Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus, mis toimusid 6.–8. märtsini Torinos Itaalias. Võistlused peeti Oval Lingotto areenil, mis mahutas 6000 pealtvaatajat. Seal selgitati 2006. aasta taliolümpiamängude medalivõitjad kiiruisutamises.
Eestlaste osalemine
400 m jooksus: Maris Mägi 3000 m jooksus: Tiidrek Nurme 60 m tõkkejooksus: Kadri Viigipuu Kõrgushüppes: Anna Iljuštšenko Kaugushüppes: Ksenija Balta, Sirkka-Liisa Kivine Kolmikhüppes: Kaire Leibak, Liane Pintsaar, Jaanus Uudmäe Kuulitõukes: Raigo Toompuu Seitsmevõistluses: Mikk Pahapill, Andres Raja Viievõistlus: Kaie Kand
60 m
Finaal: 8. märts Osavõtjaid: 34 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
400 m
Finaal: 7. märts Osavõtjaid: 27 Finaal Eeljooksude tulemused <br style="clear:both;" />
800 m
Finaal: 8. märts Osavõtjaid: 19 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
1500 m
Finaal: 8. märts Osavõtjaid: 23 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
3000 m
Finaal: 7. märts Osavõtjaid: 23 Finaal Eeljooksude tulemused <br style="clear:both;" />
60 m tõkkejooks
Finaal: 6. märts Osavõtjaid: 27 Finaal Eeljooksude tulemused <br style="clear:both;" />
4×400 m
Finaal: 8. märts Osavõtjaid: 6 võistkonda Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Teivashüpe
Finaal: 8. märts Osavõtjaid: 19 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kaugushüpe
Finaal: 8. märts Osavõtjaid: 30 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kolmikhüpe
Finaal: 7. märts Osavõtjaid: 15 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kuulitõuge
Finaal: 8. märts Osavõtjaid: 23 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Seitsmevõistlus
Finaal: 8. märts Osavõtjaid: 15 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
400 m
Finaal: 7. märts Osavõtjaid: 20 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
800 m
Finaal: 8. märts Osavõtjaid: 14 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
1500 m
Finaal: 7. märts Osavõtjaid: 18 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
3000 m
Finaal: 8. märts Osavõtjaid: 18 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
60 m tõkkejooks
Finaal: 6. märts Osavõtjaid: 27 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Teivashüpe
Finaal: 7. märts Osavõtjaid: 20 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kaugushüpe
Finaal: 7. märts Osavõtjaid: 18 Finaal Kvalifikatsioon <br style="clear:both;" />
Kolmikhüpe
Finaal: 8. märts Osavõtjaid: 21 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kuulitõuge
Finaal: 6. märts Osavõtjaid: 13 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Viievõistlus
Finaal: 6. märts Osavõtjaid: 15 Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kongsberg
Kongsberg on linn Norra kaguosas Vikeni maakonnas, Kongsbergi valla keskus.
Elanike arv on 17 643 (2004), 76% valla elanike arvust.
Kjetil André Aamodt
Kjetil André (või Andre) Aamodt (hüüdnimi Baby Shark; sündinud 2. septembril 1971 Oslos) on endine norra mäesuusataja, neljakordne olümpiavõitja ja olümpiamängude edukaim mäesuusataja: ta on võitnud 8 olümpiamedalit (4 kulda, 2 hõbedat, 2 pronksi).
Karjäär
Maailmameistrivõistlustelt on ta võitnud 5 kuld- (1993, 1997, 1999, 2001), 4 hõbe- (1991, 1993, 2001, 2003) ja kolm pronksmedalit (1996, 1999, 2003).
Teda on peetud maailma parimaks mäesuusatajaks. Norralased on naljatamisi nimetanud teda ja Lasse Kjusi unistuste meeskonnaks, sest nad on olnud täielikult spordile pühendunud.
Aamodt äratas maailma suusaavalikkuses esimest korda tähelepanu 1990, kui ta sai juunioride maailmavõistlusel viiel alal esimese või teise koha. Koos Lasse Kjusiga võitsid nad 15 alast kümme. 1991 sai Aamodt täiskasvanute maailmameistrivõistlustel ülisuurslaalomis hõbemedali.
Novembris 1991 haigestus Aamodt mononukleoosi. Ta viidi haiglasse ja pandi tilguti alla. Ta võttis alla 11 kilo. Arstide sõnul ei pidanud ta kuus kuud suusatada saama. Ometi hakkas ta jaanuaris 1992 valmistuma Albertville'i olümpiamängudeks. 16. veebruaril tuiskude vaheajal peetud võistlusel võitis ta supersuurslaalomi, tuues Norrale 40 aasta järel esimese olümpiakulla mäesuusatamises. 18. veebruaril sai ta olümpiapronksi suurslaalomis.
1992/1993. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlustel Jaapanis Moriokas võitis Aamodt slaalomi ja suurslaalomi. Alpi kahevõistluses tuli ta Lasse Kjusi järel teiseks. Ta pidi osalema ka ülisuurslaalomis, kuid see jäeti halva ilma tõttu ära. Neid maailmameistrivõistlusi kimbutasid tuisud, tuul, vihm, temperatuuri kõikumised ja maavärin. Võistlusi lükati pidevalt edasi.
1993 sai Aamodt Peer Gynti auhinna, mis antakse kord aastas Norrat maailmas positiivselt tutvustanud isikule. 1994 võitis Aamodt mäesuusatamise maailma karika. Lillehammeri olümpiamängudel võitis ta 30 000-pealise kodupubliku ees hõbemedali kiirlaskumises ja Alpi kahevõistluses ning pronksmedali ülisuurslaalomis. Alpi kahevõistluses läks norralastele kolmikvõit. See oli esimene olümpiamängude kolmikvõit meeste mäesuusatamises pärast 1956. aastat.
Pärast 1994. aasta maailma karika võitu ja olümpiat käisid Aamodti tulemused järsult alla. Aamodt ise seletas seda motivatsiooni kadumisega. Maailma karika sarja esimesel slaalomietapil USA-s Colorados jäi Aamodt neljandaks (1.35,65). Novembris 1995 vigastas ta treeningul Colorados Vailis põlve. Veebruariks 1996 oli ta jälle heas vormis ning võitis maailmameistrivõistlustel ülisuurslaalomis pronksmedali. 7. märtsil 1996 Lillehammeris peetud ülisuurslaalomivõistlusega võitis ta jälle maailma karika.
1998. aasta taliolümpiamängudel Naganos tuli ta ülisuurslaalomis 5. kohale.
1999. aasta maailma karikasarjas jäi Aamodt Lasse Kjusi järel teiseks, kaotades talle 23 punktiga. Võitja saatus selgus 15. märtsil viimasel alal, suurslaalomis, kus Aamodt sai viienda ja Kjus seitsmenda koha. Enne suurslaalomit edestas Kjus Aamodtit 32 punktiga. Ülisuurslaalomis oli Aamodt 11. märtsil jäänud 16. kohale. Mõlemad võistlused toimusid Sierra Nevadas.
2002. aasta taliolümpiamängudel Salt Lake Citys võitis Aamodt 13.–14. veebruaril Alpi kahevõistluse (3.17,56) ja 16. veebruaril ülisuurslaalomi (1.21,58). Kiirlaskumises sai ta 4. koha (1.39,78).
22. oktoobril 2003 vigastas Aamodt Austrias treeningul vasakut jalga. Ta viidi Innsbrucki uuringutele. Selgus, et ta on murdnud jalaluu. Arstid eeldasid, et mees peab hooaja vahele jätma, ent tema alustas kümne päeva pärast õnnetust treeninguid, lootes uueks aastaks jälle vormis olla.
6. jaanuaril 2007 teatas ta tippspordist loobumisest.
Isiklikku
Ta oli tippsportlasena 177 cm pikk ja kaalus 88 kg.
Augustis 2003 viisid vargad tema Oslo korterist ära kõik 19 olümpiamängude ja maailmameistrivõistluste medalit. Iga medali väärtus mustal turul võis olla 40 000 Norra krooni.
3. juulil 2004 abiellus Kjetil baleriin Stine Østvoldiga, kellega ta oli tutvunud 1991. aastal ja käinud alates 1994. aastast. Nad laulatas Sørkedalenis pastor Hans Jacob Kinge.
Reaalservituut
Reaalservituut koormab teenivat kinnisasja valitseva kinnisasja kasuks nii, et valitseva kinnisasja igakordne omanik on õigustatud teenivat kinnisasja teatud viisil kasutama või et teeniva kinnisasja igakordne omanik on kohustatud oma omandiõiguse teostamisest valitseva kinnisasja kasuks teatavas osas hoiduma.
Reaalservituut ei või teeniva kinnisasja omanikku kohustada mingiteks tegudeks, välja arvatud teod, mis on reaalservituudi teostamisel abistava tähendusega.
Georg Stahlberg
Georg Karl Stahlberg (15. märts 1866 Tartu – 6. märts 1942 Tartu) oli eesti laulja (bass) ja laulupedagoog.
1890. aastal lõpetas Georg Stahlberg Tartu ülikooli. 1894. aastal õppis ta laulu professor O. Sefferi juures Peterburis, 1895. aastal professor B. Stolzenbergi juures Saksamaal Kölnis ning 1896. ja 1897. aastal professor Antonio Selva juures Itaalias Veneetsias.
Pärast lauluõpingute lõppu laulis Georg Stahlberg lühikest aega Parma Kuninglikus Ooperis, seejärel töötas ta neli aastat esimese bassina suures Hamburgi Ooperis. Selle aja jooksul laulis ta 85 ooperis, näiteks Richard Wagneri ooperites „Tannhäuser“, „Lohengrin“ ja „Nürnbergi meisterlauljad“, kus tal tuli esineda kuni poolsada korda. 1902. aastal asus Stahlberg elama sünnilinna Tartusse, kus hakkas lauluõpetajaks, andis lisaks kontserte ning esines külalisena oratooriumides ja ooperites.
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee (vene keeles Комитет Государственной Безопасности Эстонской ССР, lühend КГБ ЭССР) oli Eesti NSV-s aastail 1954–1978 Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuv Riikliku Julgeoleku Komiteena ja aastail ENSV RJK nimetusega 1978–1991 tegutsenud NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee struktuuriüksus, mis oma tegevuses allus NLKP KK Poliitbüroole ja mille ülesanne oli riikliku julgeoleku tagamine ning elanikkonna poliitilise lojaalsuse järele valvamine.
Operatsioon Weserübung
Weserübung oli Saksamaa sõjaline plaan II maailmasõjas, mis omakorda jagunes kaheks, Weserübung-Süd käsitles Taani, Weserübung-Nord Norra hõivamist Saksa vägede poolt üheaegsete mere- ja õhudessantidega.
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee keskaparaat ja juhtkond asus Tallinnas Pagari tänaval, majas nr 1.
Operatsioon Weserübung
Ettevalmistusi Norra hõivamiseks hakati tegema septembris 1939, kui moodustati kolmest erinevast väeliigist pärit ohvitseridest töögrupp, kes hakkasid välja töötama sissetungiplaani Norrasse. Töögrupi juhiks sai 27. jaanuaril 1940 kindralooberst Nikolaos von Falkenhorst. 29. veebruaril esitas kindralooberst von Falkenhorst Adolf Hitlerile plaani, kus koos Norraga soovitati hõivata ka Taani. 1. märtsil 1940 kirjutas Hitler plaanile alla. Pärast üksikasjade täpsustamist määras Hitler sissetungi täpse aja: kell 4.15 9. aprillil 1940. Operatsiooni üldjuhiks määrati kindralooberst von Falkenhorst.
Weserübung-Süd
Taani vallutamise plaani järgi pidid riiki tungima kaks mehhaniseeritud kolonni, mis pidid sõitma kuni Jüüti poolsaare põhjatipuni. Samal ajal pidid Kopenhaagenis ja veel kolmes kohas rannikul ja saartel maandatama merede- ning õhudessandid, mis pidid oma valdusse võtma saarte vahelised sillad ja hoidma neid seni, kuni saabuvad maad pidi abiväed. Taani armees oli 13 000 meest ja sellest loodeti kergelt jagu saada.
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee
ENSV MN j.a. RJK lõpetas tegevuse Eestis 31. detsembril 1991. aastal.
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee ülesanneteks olid:
1954. aasta 1. aprilli seisuga võeti Eesti NSV Siseministeeriumi ametikohtadest ja isikkoosseisust üle Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee keskaparaati: 1., 2., 4., 5., 7. osakonna, 2., 6. eriosakonna, 3., 4., 10. erijaoskonna, "C" ja sisevangla jaoskonna, kokku 399 ettenähtud kohta ja 395 inimest isikkoosseisuna. Kokku viidi üle 964 (normatiivne koosseis) või 947 (tegelik koosseis) töötajat, lisaks veel 63 reservohvitseri. Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee kasutusse anti ENSV SM poolt hooned: 5-korruseline peahoone Pagari 1, 3-korruseline administratiivhoone Lai 4, 3-korruseline teenistushoone Suurtüki 4 koos garaaži ja töökojaga, 3-korruseline teenistushoone Lai 20, Kose lasteaed (Kuuse 3), Pääsküla tehnilise teenistuse hoone, vahtkonnahoone Suurtüki 2, 3-korruseline elamu Lai 46/48, 3-korruseline elamu Pikk 57, elamu koos ladudega Suurtüki 3, 3-korraline ühiselamu Oleviste 3, 2-korruseline elamu Nõmmel Ida 3, elamu Pääskülas 1-2, elamu Wiedemanni 13, ladu Lai 37 (Laboratooriumi 20-22).
ENSV MN ja RJK algsesse koosseisu kuulusid: 1. osakond (välisluure), 2. osakond (vastuluure), 4. osakond (siseriiklik agentuur- ja operatiivtegevus, sealhulgas metsavendade vastane võitlus likvideeritud osakonna 2-N funktsioonides), 5. osakond (agentuur- ja operatiivtegevus majandusobjektidel, sh kombinaat nr 1 Sillamäel, selle katsetehas Narvas (tuntud Krassilka nime all) ning Dvigatel Tallinnas), 7. osakond (jälitustegevus), 2. eriosakond (pealtkuulamistehnika), 3. eriosakond (dokumenditöötlus), 4. erijaoskond (raadioluure), 6. eriosakond (posti perlustreerimine ja -tsensuur), 10. erijaoskond (aatomitööstuse ettevõtete vastuluure), valitsusside osakond (S-osakond), sisevangla jaoskond. Eeluurimisfunktsioonid oli jaotatud 2., 4. ja 5. osakonna vahel ja uurimisosakond taastati esialgsel kujul 1954. aastal.
Juhtkond ja organisatsioon
Eesti NSV Tallinnas asuva keskaparaat:
Eesti NSV RJK 2. osakond
Osakonna ülesandeks oli välisriikide luureühenduste poolt Eesti NSV territooriumil läbiviidava luuretegevuse tõkestamine, Eestis viibivate välismaalaste jälgimine, RJK tihedalt seotud turismiorganisatsioonide "Intourist" ja "Sputnik" kureerimine, nn. väljasõidutoimikute pidamine ja nende alusel Eesti elanikele loa andmine välismaale sõiduks jne. ja NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Teine Peavalitsus
Eesti NSV RJK 3. osakond
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee 3. osakond, mis moodustati 1983. aastal ja allasutused Eriosakonnad tegelesid vastuluurega ENSV territooriumil asuvates NSV Liidu Relvajõudude ja sisejulgeoleku tagamisega tegelevates sõjaväestatud asutustes miilits, kinnipidamisasutused ja tuletõrje) ja Eesti NSV asuvates Nõukogude armee sõjaväeosades.
ENSV RJK 3. osakonna ülem Nikolai Guljanski (06.1983–03.1991).
1973. aastal rajati Vana-Aaviku küla lähedal Harjumaal ENSV Riikliku Julgeoleku Komitee Raadiopeilingujaam (РТЦ ОсН) (väeosanumber 1970. aastatel 1235-R, hiljem 71139-R, kutsung "Flora"),. Keskuse peahoone kompleksi (lühilaine-ringpeilingujaam) nimetati "Objekt Sosna". Lisaks põhiterritooriumile olid objekti koosseisus veel eraldi territooriumidel asunud raadiovastuvõtu- ja -saatekompleks: vastuvõtujaam peilingukompleksi lähedal ning saatejaam u 1 km põhja pool, milleni viis Tartu maanteelt eraldi asfalttee,.
1983. aastal, pärast NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee esimehe Vitali Fedortšuki määramist NSV Liidu Siseministeeriumi siseministriks, suunati/komandeeriti NSV Liidus ja ka Eesti NSV Eesti NSV Siseministeeriumi miilitsakaadri tugevdamiseks Eesti NSV RJK tegevreservi vormistatud kaadriohvitsere Siseministeeriumi keskaparaati ja ka territoriaalorganitesse Tallinna linna RSN TK SAVi jm.
4. juulil 1984 aga kinnitati NSV Liidu RJK esimehe poolt uus RJK agentuuraparaadi juhend käskkirjaga nr 00140, millega seati RJK kohustus viia läbi ka NSV Liidu Siseministeeriumi suhtes aktiivsemat teabekogumist nende asutuste töötajate seast agentide värbamise teel, selleks, et "kindlustada Siseministeeriumi, tema allasutuste ja Siseministeeriumi sisevägede vastuluurealast julgeolekut". Siseministeeriumi töötajate suhtes läbiviidava kontrolli läbiviimise juhendamiseks ja koordineerimiseks moodustati NSV Liidu RJK Kolmanda Valitsuse koosseisus V valitsus.
Eesti NSV RJK 4. osakond
1954. aastal moodustatud Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuv RJK 4. osakond tegeles – otseselt relvastatud vastupanuliikumise mahasurumisega, , noorsoo nõukogudevastaste organisatsioonide, kiriku ja opositsiooniliselt meelestatud intelligentsi jälitamisega. Osakond likvideeriti ajutiselt 1960. aastal ning isikkoosseis liideti 2. (vastuluure)osakonnaga.
Jaoskonna ülem Viktors Tvetskovs, jaoskonna ülem (tegevreservi koosseisus mootorlaeval "Georg Ots» Juri Dogadko ,
Eesti NSV RJK 5. osakond
Kontroll tsiviilelanikkonna meelsuse üle ning võitlus nn ideoloogilise diversiooniga (dissidendid ja teisitimõtlejad), Nõukogude Eesti poliitiline politsei, osakonna töö oli jaotatud jaoskondadeks, mille töötajad tegelesid oma "liinis" ja segmendis võitlusega ideoloogiliste diversioonidega". 5. osakond nimetati 1990. aastal ümber Z-osakonnaks (Konstitutsioonilise korra kaitse osakond).
Eesti NSV RJK 6. osakond
Eesti NSV RJK 6. osakond tegeles vastuluurega tööstusspionaaži alal.
Peamiselt tegeldi seonduvalt Dvigateli, Sillamäe uraanitehase, Narva Elektrijaamade Baltijetsi, ENSV Teaduste Akadeemiaga, keeleinstituudis – kunstliku intellekti temaatikaga. Peale selle ka rahvusvahelise teaduslik-tehnilise koostöö kaubandussuhtete ning välisspetsialistidega.
Eesti NSV RJK 7. osakond
RJK operatiivtöötajate poolt kontrollitavate või töödeldavate varjatud jälgimisega tegelenud allüksus
Eesti NSV RJK 8. osakond
, mis tegeles sidevahendite abil peetava sidepidamise šifreerimisega
Eesti NSV RJK 9. jaoskond
Tegeles partei- ja valitsusjuhtide kaitsega.
Eesti NSV RJK 10. osakond
RJK arhiivindus ja nn väljasõidutoimikud
Eesti NSV RJK Uurimisosakond
Vastavalt Eesti NSV kriminaalprotsessi koodeksi § 105-1 Uurimisalluvusest, kuulusid Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee uurijate uurimisalluvusse Eesti NSV kriminaalkoodeksi §-des 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 70, 71, 73, 74, 76, 77, 81, 82, 234 la 1, 2, 3 sedastatud kuritegude eeluurimine.
Eesti NSV RJK Operatiivtehnika osakond
Operatiivtehniline osakond (OTO) moodustati algsete 2., 3., 4. ja 6. eriosakondade baasil. Algne 6. eriosakond (varem RJM ja SM V eriosakond) koosnes allüksustest :  1. jaoskond (rahvusvaheliste postitelegraafisaadetiste kontroll, autorite kindlakstegemine käekirja järgi), 2. jaoskond (kohaliku korrespondentsi perlustreerimine, operatiivosakondade eriülesannete täitmine ja dokumentide valik), PK (postikontrolli)-punktid rajoonides (Tartu, Narva, Pärnu, Rakvere, Paide, Võra, Valga, Viljandi, Kingissepa, Haapsalu) sidekeskustes. OTOs: 1. jaoskond, 2. jaoskond, 3. jaoskond, 4. jaoskond, 5. jaoskond, 6. jaoskond (perlustreerimine), jaoskonna ülem Paul Haidla(1958–08.1975). OTO töötajaid: Hannes Maripuu (sünd 01.06.1950 Eesti, Saare maakond), kontrolör 09.1987–08.1990, Svetlana Podšivalova (sünd 09.03.1957 Eesti, Tallinn), tõlk 04.1987–08.1991, Lembi Tšinarjova (sünd 12.04.1932 Venemaa, Leningradi oblast), tõlk 07.1952–10.1991.
Statsionaarne audio- ja videokontrolli punkt Eestis viibivate välismaalaste ja nendega kontakteeruvate ENSV elanike jälgimiseks Tallinnas, Inturisti hotellis Viru 23. ja 1. korrusel .OTO töötajaid: Galina Kütt (KYUTT) (sünd 22.03.1945 Venemaa, Kostroma oblast, Eesti NSV RJK operatiiv-tehniline osakond – tõlk	 14.06.1976–31.12.1991, Galina Kulešova (sünd 31.07.1953, Leedu, Vilnius), Eesti NSV RJK operatiiv-tehniline osakond (OTO) – sekretär	 1979–1990.
Eesti NSV RJK Valitsusside osakond
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee Informatsiooni ja analüüsi osakond, osakonna ülem Georgi Vassiljev
Eesti NSV RJK OK osakond
1990/1991 moodustati ENSV RJK 3. ja 6. osakonna baasil OK osakond (Отдел «ОП» (борьба с организованной преступностью)).
Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva RJK koosseisus olid ka 1. Eriosakond ja ENSV MN ja RJK 6. Eriosakond (postiside kontroll), ENSV MN ja RJK merebasseini osakond (отдел морского бассейна) (1954–1956), ENSV MN ja RJK raudteeosakond (отдел железной дороги) (1954–1956), ENSV MN ja RJK Eesti raudtee ja Eesti merebasseini osakond (отдел эстонской железной дороги и эстонского морского бассейна КГБ ЭССР) (1956–1959), ENSV MN ja RJK Transpordiosakond (транспортный отдел КГБ ЭССР) (1959–=.
Isikkoosseis
1988. aasta jaanuaris oli Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee töötajatest eestlasi 18%.
Operatsioon Weserübung
Weserübung-Nord
Norra vallutamine pidi toimuma üheksa merede- ja õhudessantidega. Et ööl vastu 9. aprilli 1940 olla rünnaku lähtepositsioonidel, pidid esimesed tankerid varustuslaevad ja dessantgrupid alustama oma teekonda juba 3. aprillil 1940. Eeldatava Norra armee suurus oli 14 500–19 500 meest.
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee
Vahendid: agentuuriaparaat ja kaastöölised
Iga agendi (nagu ka residendi) kohta peeti kahte toimikut – isiklikku ja töötoimikut. Isiklikus toimikus oli agendi väga põhjalik ankeet koos fotoga, psühholoogiline portree (see koostati Ida-Saksa Stasi eeskujul), kõikvõimalikud materjalid agendi ja tema sugulaste lojaalsuskontrollist ning tavaliselt ka eraldi ümbrikus agendi omakäeline avaldus, et ta soovib KGB-ga koostööd teha ja millise pseudonüümi selleks valib. Töötoimikus hoiti agentide endi kirjutatud agentuurteateid, õiendeid agendiga toimunud vestlustest ja/või agendiga toimunud kohtumiste lindistuste üleskirjutusi.
Dokumentatsioon
Läbiviidava jälitustegevuse arvestus ja dokumentatsioon :
1989. aastal saabusid Eestisse NSV Liidu KGB-st korraldus saata Venemaale Uljanovskisse Balti liiduvabariikide, Moldova ja Taga-Kaukaasia KGB-de arhiivides olnud agentide toimikud. 2002. aastal Eesti Päevalehes avaldatud andmetel omandasid Eesti julgeolekuasutused osa Venemaale toimetatud agentuuri arhiivikartoteegi arvestuskaarte.
Metsiku külakool
Metsiku kool asutati 1863. aastal Metsiku vallas Koduvere külas. Õpetajaks sai Jädivere seminari lõpetanud kohalik elanik Kristjan Joosepi p Brinfeld, kelle mõisnik parun Uexküll-Gülgenbandt oli suunanud sinna õppima. Koolitöö kestis 15. oktoobrist kuni 15. aprillini viis päeva nädalas. Lastele õpetati lugemist, kirjutamist, rehkendamist, laulmist, geograafiat, usuõpetust ja hiljem vene keelt. K. Brinfeldt töötas koolis 1894. aastani. Vaid 1890–1891 asendas teda poeg Fritz (Friedrich), mil isa oli vene keele mitteoskamise pärast vallandatud, ent vallavalitsuse ettepanekul lubati tal siiski tööd jätkata. 1894. aastast kuni Metsiku vallakooli likvideerimiseni töötas seal koolmeistrina Jaan Piibemann, kes olevat olnud väga vali vene keele suhtes – kui mõni laps vene keelt ei olsanud, sai ta karistuseks pliidirõnga kaela. Väike vallakool ei suutnud talurahvale küllaldast haridust anda. 20. sajandi algul lõpetas rida vallakoole tegevuse, kui need liideti üheks Vihula ministeeriumikooliks.
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee
Varistruktuurid ja -asutused
Kattealustele töökohtadele määrati Riikliku Julgeoleku Komitee Tegevreservi Ohvitserid (ОДР (офицер действующего резерва)), kes olid määratud Riikliku Julgeoleku Komitee tegevreservi koosseisu. Tegevreservi ehk aktiivreservi ohvitserid jätkasid teenistust RJK-s, kuid olid komandeeritud kattealustele töökohtadele, kus said samuti seal tehtava igapäevatöö eest töötasu. Harilikult olid töökohad, kuhu tegevreservi ohvitserid määrati – asutuse juhi asetäitja või ametikoht, mis tegeles asutuse välismaaga sidemete kontrolliga.
Eesti NSV RJK likvideerimine
ENSV RJK tegevuse Eesti territooriumil lõpetas juriidiliselt ENSV Riikliku Julgeoleku Komitee likvideerimise komisjon, mille juhiks oli Hardo Aasmäe, komisjoni liikmed: Jüri Kaljuvee, Marko Tibar, Mari Pedak, Jüri Pihl, Jaan Toots, Toomas Sõmera, S. Vassiljev ja Andrus Öövel , , , ., Eesti NSV Julgeolekukomitee hoone üle anti Eesti valitsusele üle 1. detsembril 1990.
1991. aastal enne NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee tegevuse lõpetamist sõlmiti Eesti Vabariigi riigiministri (Raivo Vare)ja Venemaa esindaja vahel RJK töötajate sotsiaalsete garantiide leping ("Соглашения по правовой и социальной защите, пенсионному, жилищному обеспечению бывших сотрудников и пенсионеров КГБ Эстонской ССР" и "Заключительного акта о прекращении деятельности КГБ Эстонской ССР"), mis 2001. aastal Riigikohtu otsusega tunnistati kehtetuks. ning "Eesti Vabariigi ja Vene Föderatsiooni vaheline kokkulepe Vene Föderatsiooni relvajõudude pensionäride sotsiaalsete tagatiste küsimustes Eesti Vabariigi territooriumil". 6. veebruaril 1995 võeti Eesti Vabariigi Riigikogu poolt vastu Eestit okupeerinud riikide julgeolekuorganite teenistuses olnud isikute avalikustamise seadus, mille tulemused avalikustati Riigi Teatajas.
Akishino
pisi|Prints ja printsess Akishino Prints Akishino (täielik tiitel jaapani keeles 秋篠宮文仁親王 Akishino-no-miya Fumihito Shinnō; sündinud 30. novembril 1965 Tokyos) on endise Jaapani keisri Akihito teine poeg, praeguse keisri Naruhito noorem vend. Akishino on troonipärilusjärjestuses esimene.
Printsi sünnijärgne eesnimi on Fumihito. Kuni abiellumiseni kandis ta tiitlit prints Aya (礼宮 Aya-no-miya).
Aastal 1984 astus ta Gakushuini Ülikooli õigusteaduskonda ning õppis õigusteadust ja bioloogiat. Pärast ülikooli lõpetamist siirdus Inglismaale, kus õppis aastatel 1988–1990 kalade taksonoomiat.
Aastal 1986 määrati ta Yamashina Ornitoloogiainstituudi presidendiks ja Ülemaailmse Looduse Fondi Jaapani Komitee presidendiks.
29. juunil 1990 abiellus ta Kiko Kawashimaga ning sai tiitli Akishino-no-miya. Neil on kaks tütart ja üks poeg:
Michiko
alt=|pisi|Michiko (2014) Michiko (jaapani keeles 美智子; varem koos tiitliga 皇后美智子 Kōgō Michiko 'keisrinna Michiko'; sündinud 20. novembril 1934 Tōkyōs) on Jaapani endine keisrinna, endise Jaapani keisri Akihito abikaasa.
Ta sündis jahuveskite firma Nisshin Flour Milling Co. presidendi ja hilisema aupresidendi Hidesaburo Shōda (1904–99) ja tema abikaasa Fumiko Shōda (sündinud Soejima, 1910–88) esimese tütrena. 1953 astus ta Püha Südame Naisteülikooli kirjandusteaduskonda, kus õppis inglise kirjandust.
Tulevase keisriga tutvus ta pärast ülikooli lõpetamist summa cum laude 1957. aasta augustis, kui käis suvel Karuizawa kuurortlinnas tennist mängimas. Kümneliikmeline keiserlik õukonnanõukogu kiitis nende kihluse ametlikult heaks 27. novembril 1958.
Harald Aasa
Harald Aasa (30. november 1922 Silmsi, Koigi vald, Järvamaa – 25. detsember 2014) oli eesti viiuldaja ja pedagoog.
Michiko
Michiko on pärit lihtrahva seast. Ta on esimene tavakodanik, kes abiellus Jaapani kroonprintsiga – siiani olid kõik kroonprintsid võtnud naise õukonda kuuluvate aadlike või keisrisuguvõsa kõrvalharude liikmete hulgast. See muutus võimalikuks pärast seda, kui 1946. aastal vastu võetud Jaapani põhiseadus kaotas kõik aadlitiitlid ja aadli eesõigused väljaspool keisrisuguvõsa. 1947. aasta oktoobris kitsendati keisrisuguvõsa mõistet: sinna jäeti üksnes keiser Hirohito, tema vennad ja nende järeltulijad. Ent Michiko vanemad, kuigi jõukad, polnud kunagi aadli hulka kuulunud ja seetõttu tekitas see abielu konservatiivsetes ringkondades vastumeelsust. Ka Akihito ema ja Michiko ämm Nagako suhtus oma miniasse halvasti. Kuid noorpaar sai Jaapanis väga armastatuks.
Harald Aasa
Ta õppis viiulimängu Tartu Kõrgemas Muusikakoolis 1937–1941 Evald Turgani viiuliklassis, 1947–1952 Tartu Riiklikus Muusikakoolis Eduard Poolakese viiuliklassis ning 1952–1957 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis professor Vladimir Alumäe viiuliklassis.
Aastal 1941 mobiliseeriti ta Punaarmeesse, kus ta oli 1942–1945 Eesti Laskurkorpuse orkestri viiuldaja.
Ta töötas viiuldajana Vanemuise teatris 1947–1950, Eesti Raadio Sümfooniaorkestris 1952–1954, Eesti Filharmoonia keelpillikvartetis (koosseisus Endel Lippus, Harald Aasa, Herbert Laan, Toomas Tummeleht) 1962–1965.
Michiko
Keiser Hirohito suri 7. jaanuaril 1989. 12. novembril 1990 krooniti Akihito ja Michiko ametlikult keisriks ja keisrinnaks.
Harald Aasa
Töötas pedagoogina Tallinna Lastemuusikakoolis (1956–1961), Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (1961–1974), Tallinna Muusikakeskkoolis (direktorina 1974–1977, pedagoogina 1986–1997), Nõmme Lastemuusikakoolis (1978–1982)
Michiko
Kui Akihito sai keisriks, määrati keisrinna Michiko Jaapani Punase Risti aupresidendiks.
Harald Aasa
Õpilasi: Mati Kärmas, Mare Teearu, Imbi Kuus, Tiiu Peäske, Mart Traksmann, Mati Kuulberg, Niina Murdvee, Toomas Veenre, Feliks Herman, Jaak Sepp, Mikk Murdvee jt.
Michiko
Akihito ja Michiko on käinud ka Eestis. Nende visiit algas 24. mail 2007.
Dosimeeter
Dosimeetrit kasutatakse peamiselt kahes valdkonnas: kiirguskeskkonnaga kokku puutuvate inimeste kaitsmisel ja kiirguse kasutamisel meditsiinis ja tööstuses.
Mücka
Mücka on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Görlitzi kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisi.
Vallaosad
Mücka, Förstgen (Dołha Boršć), Förstgen-Ost ja Leipgen (Lipinki).
Kesktermin
Kesktermin on süllogismi termin, mis järelduses ei esine.
Mihkel Kerem
Eesti Heliloojate Liidu liige aastast 2007.
Õpingud
Kerem õppis 1987–1999 Tallinna Muusikakeskkoolis Mirjam Keremi viiuliklassis ja Mati Kuulbergi kompositsiooniklassis. 1999–2003 jätkas ta EMTAs Mirjam Keremi viiuliklassis ja Jaan Räätsa kompositsiooniklassis. 2002–2004 täiendas ta end Royal College of Musicus Londonis Levon Chilingiriani ja William Mivali juhendamise all ning sai 2006. aastal samast magistrikraadi.
Kesktermin
Kõik inimesed on surelikud. Sokrates on inimene. Järelikult Sokrates on surelik.
on keskterminiks "inimene".
Läti Eesti Selts
Läti Eesti Selts on Lätis elavaid eestlasi ühendav selts.
1908 asutati Jüri Jaaksoni ja Karl Karpi eestvõttel Riia Eesti Hariduse ja Abiandmise Selts, mille eesmärk oli koondada kõiki Riias elavaid eestlasi. Seltsi esimene esimees oli Jüri Jaakson.
Selts korraldas muu hulgas kursuseid, koosolekuid, peoõhtuid. Seltsil oli oma laulukoor, näitering ja mitu muud huvialaringi.
Selts tegutses aastani 1939.
Seltsi taastati 1988 nime all Läti Eesti Selts.
Jägala-Joa
Jägala-Joa on küla Harju maakonnas Jõelähtme vallas. Asub Jägala joa juures.
Jägala
Külas asub Pärnamäe hiis.
Külas on RMK Harjumaa metskonna keskus.
Positron
pisi|C.D. Andersoni tehtud mullkambri pilt esimesest tuvastatud positronist. 6 mm paksune tinaplaat eraldab kambri ülemist ja alumist osa. Positron pidi tulema alt, kuna ülemine rada on rohkem paindunud magnetväljas. See viitab madalamale energiale. Positron ehk antielektron on elektroni antiosake. Positron on elementaarosake spinniga 1/2, seega allub Fermi-Diraci statistikale. Laeng on +1e ja mass sama, mis on elektronil (0,510998910(13) MeV/c2). Sümboolselt tähistatakse teda e+ või β+. Kui madala energiaga positron põrkab kokku madala energiaga elektroniga, siis nad annihileeruvad. Annihilatsiooni tulemuseks on tavaliselt kaks või enam footonit. Positrone võib tekkida β+-lagunemise teel või paaride tekkel piisava energiaga footonist. Positroni ja elektroni kohtumisel võib moodustuda ka liitosake positroonium, mis 143 nanosekundi möödumisel annihileerub.
Positroni olemasolu teoreetiline ennustus
1928. aastal avaldas Paul Dirac teadusartikli, kus ta pakkus välja, et elektronil võiks olla nii positiivne laeng kui negatiivne energia. Artiklis avaldati esmakordselt Diraci võrrand, milles on ühendatud kvantmehaanika, erirelatiivsus ja spinn, et seletada Zeemani efekti. Artiklis ei ennustatud otseselt uue osakese olemasolu, kuid Diraci võrrand lubas elektronil omada nii positiivset kui ka negatiivset energiat. Positiivse energiaga lahend seletas katsetulemusi, kuid Dirac ei teadnud, mida arvata negatiivse energia lahenditest oma võrrandeile. Kvantmehaanika ei lubanud neid tulemusi ignoreerida, nagu seda klassikaline mehaanika sageli lubas. Duaalne lahend tõi kaasa võimaluse, et elektron võiks spontaanselt hüpata positiivsete ja negatiivsete energiaolekute vahel. Seda aga polnud täheldatud ühestki katsest. Dirac kirjutas 1929. aasta detsembris järjeartikli, kus ta üritas tekkinud probleemile seletust pakkuda. Ta väitis, et „...negatiivse energiaga elektron liigub välises [elektromagnet] väljas nii, nagu oleks tal positiivne laeng.“ Ta arutleb veel, et kogu ruumi saab võtta kui negatiivse energiaoleku „merd“, mis on täidetud nii, et takistaks elektrone hüppamast positiivse energia (negatiivse elektrilaengu) ja negatiivse energia (positiivse laengu) vahel. Artiklis uuritakse ka võimalust, et prooton on saar selles meres ja et ta võibki olla negatiivse energiaga elektron. Dirac tunnistas, et prootoni palju suurem mass on probleemiks, kuid väljendas „lootust“, et tuleviku teooriad lahendavad selle mure. Robert Oppenheimer oli rangelt vastu mõttele, et prooton võiks olla negatiivse energia lahendiks Diraci võrrandile. Ta väitis, et kui see oleks nii, siis hävineks vesiniku aatom väga kähku. Olles Oppenheimeri väite poolt ümber veendud, avaldas Dirac 1931. aastal artikli, kus ta ennustas tol ajal veel avastamata osakese olemasolu. Osakese nimeks pani ta „anti-elektron“, mil oleks sama mass kui elektronil ning mis hävineks viimasega kokkupuutel.
Eksperimentaalne avastus
Dmitri Skobeltsõn täheldas esmakordselt positroni olemasolu aastal 1929. Ta üritas Wilsoni mullikambrit kasutades leida gammakiiri kosmilises kiirguses. Skobeltsyn detekteeris osakesi, mis käitusid nagu elektronid, kuid kaardusid magnetväljas vastassuunas. Chung-Yao Chao, USA California Tehnoloogiainstituudi vilistlane, märkas samal aastal ebatavalisi tulemusi, mis viitasid osakestele, mis käituvad nagu elektronid, kuid omavad positiivset laengut. Katse tulemused aga olid ebaveenvad ja selle tõttu ei uuritud nähtust edasi.
Carl D. Anderson avastas positroni 2. augustil 1932 ning sai selle eest aastal 1936 ka Nobeli füüsikaauhinna. Anderson oli samuti sõna "positron" loojaks. Positron oli esimene märk antimateeria olemasolust. Katse, mille käigus antiosake leiti, toimis nii, et lasti kosmilistel kiirtel läbida mullkambrit ja tinaplaati. Magnet ümbritses kogu seadet, kõverdades osakeste liikumise trajektoore vastavalt nende elektrilisele laengule. Läbitud trajektooril tekivad ioonid, mis salvestatakse fotoplaadile. Andmete põhjal järeldati, et uuritud osakese massi ja laengu suhe on sama mis elektronil, kuid trajektoori vastupidisest kaardumisest järeldati positiivne laeng.
Anderson kirjutas hiljem, et positroni oleks võinud ka varem avastada, kui poleks vaid Chung-Yao Chao tööd pooleli jäetud.
Positronide tekitamine
Positrone saab radioaktiivsete osakeste β+-lagunemisel, näiteks 22Na lagunemisel vastavalt reaktsioonile 22Na -> 22Ne + β+ + νe + γ. Naatriumi isotoop annab küllaltki suure osakaaluga positrone – 90,4%. Sellel meetodil on ka teisi häid külgi. Esiteks peaaegu samaaegne 1,27 MeV γ-kvandi teke positroniga, lubab viimase eluea mõõtmist. Teiseks on laboris naatriumit lihtne saada sellistest sooladest nagu naatriumkloriid või naatriumatsetaat. 2,6-aastane poolestusaeg ja mõistlik hind teevad selle isotoobi enimkasutatud materjaliks positroni uurimisel. Oht laboritöötajatele on samuti väike, kuna aine bioloogiline poolestusaeg on kõigest mõni päev. Lisaks 22Na-le kasutatakse ka teisi isotoope (64Cu, 58Co, jne), kuid harvemini.
Teine positronide tekitamise viis on genereerida neid läbi paari tekke. Sel juhul peatatakse elektronkiir kiirgusneelajas, kus on kõrge aatomnumbriga tuumad, et tekitada pärsskiirguse γ-kiiri. Kui kiirendatud elektronide energia on piisavalt suur, siis on ka elektron-positronpaaride tekke tõenäosus piisavalt kõrge. Sellise meetodiga saab pulseeriva positronkiire.
Veel üks viis positronide saamiseks on läbi tuumareaktsioonide. Välja pakutud Steini et al poolt aastal 1974. Meetod kujutab endast kõrge energiaga prootonite kiirendamist boori aatomite pihta, mille tulemusena vabaneb positronide voog. Järjekordne positronide tekitamise viis on 113Cd (n, γ) 114Cd reaktsioon, mille käigus vabaneb kolme γ-kvanti summaarse energiaga 9,041 MeV, mida saab kasutada paaride tekke jaoks. Selle meetodi eelis on, et tulemuseks on pidev kõrge intensiivsusega positronide voog.
Uusimad võtted on märkimisväärselt suurendanud positronide arvu, mida saab ühe katse ajal tekitada. Füüsikud Lawrence Livermore National Laboratorys USA California osariigis kasutasid lühikest üliintensiivset laserit, et kiiritada millimeetripaksust kuldmärklauda, ning tekitasid selle tulemusena üle 100 miljard positroni.
PET
Positronemissioontomograaf ehk PET on piltdiagnostika aparaat, mida kasutatakse meditsiinis inimkeha uurimisel. PET erineb teistest piltdiagnostika viisidest meditsiinis selle poolest, et ei vaadata otseselt keha, vaid jälgitakse kehas toimuvaid protsesse. Süstitakse või antakse suu kaudu väga väikestes kogustes radioaktiivset ainet (näiteks 15O isotoop ) koos mõne teise kemikaaliga, nagu glükoos, mis sihib spetsiifilisi molekule, elundeid või kudesid. Seejärel radioaktiivne aine laguneb, tootes positrone, mis annihileeruvad elektronidega. Jälgitakse tekkinud gammakiiri.
Tomograaf sarnaneb välimuselt CT- ja MRT-tomograafiga. Sees on mitu ringi detektoreid, mis registreerivad gammakiirte energiavoogu keha seest.
PET-i kasutatakse
Alex Ferguson
Sir Alexander Chapman Ferguson (sündinud 31. detsembril 1941 Glasgow's) on endine šoti jalgpallitreener ja jalgpallur.
Aastatel 1986–2013 oli Sir Alex Ferguson jalgpalliklubi Manchester United FC peatreener. Varem töötas ta peatreenerina klubides East Stirlingshire FC, St. Mirren FC, Aberdeen FC ja ka Šotimaa jalgpallikoondises. 19. detsembril 2010 täitus tal 24 aastat Manchester Unitedis ning temast sai klubi staažikaim peatreener (varem oli rekord Sir Matt Busby käes).
1999. aastal löödi ta rüütliks.
Tuulteroos
pisi|180px| [[New York|New Yorgis asuva LaGuardia lennuvälja tuulteroos, 2008]]
Tuulteroos on diagramm meteoroloogias, mis iseloomustab tuule suuna ja kiiruse jaotust konkreetses kohas mingi pikema ajavahemiku (kuude, aastate) jooksul.
Tuulteroos on üks oluline alusinfo lennuradade suuna planeerimisel, kuna lennukid tõusevad ja maanduvad vastutuult ning külgtuul raskendab juhtimist.
Pápa
Pápa on linn Ungaris Veszprémi komitaadis, Pápa kreisi halduskeskus. Asub Bakonyi põhjaserval Tapolca oja orus.
Esmamainitud 1061. aastal. Peamiselt 18. sajandil saabus linna palju saksa asunikke, kelle järeltulijad moodustavad suure osa linnaelanikest. Linnas oli ka suur juudi kogukond, kuid see hävis holokaustis.
Surnud 10. juunil
''Siin loetletakse 10. juunil surnud tuntud inimesi.
Neißeaue
Neißeaue on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Görlitzi kreisis, Poola piiri ääres. See on Saksamaa kõige idapoolsem vald.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisi.
Vallaosad
Deschka (Deško), Emmerichswalde, Groß Krauscha, Kaltwasser, Klein Krauscha (Krušowk), Neu Krauscha, Zentendorf ja Zodel.
Jász-Nagykun-Szolnoki komitaat
Jász-Nagykun-Szolnoki komitaat on 1. järgu haldusüksus Ungari keskosas. Komitaati läbivad Tisza ja Körös.
Komitaadi halduskeskus on Szolnok, teised suuremad linnad on Jászberény, Törökszentmiklós ja Karcag.
Haldusjaotus
Komitaat jaguneb alates 2013. aastast 9 kreisiks (járás). Enne seda jagunes 7 alampiirkonnaks (kistérség).
Välislingid
🇭🇺
Kandle kool
Kandle kool oli kool Kandle vallas.
Kandle vald sai koolimaja 1865. aastal. Esialgu paiknes kool Kandle mõisa külje all, aastal 1897 viidi kool üle Eisma ja Kandle vahelisse metsa. Kool alustas 36 õpilasega. Esimesel aastal oli koolmeistriks Villem Kruuberg, seejärel asus ametisse Juhan Eduard Ahlberg. Aastal 1880 õpetati koolis lugemist, etteütlust, rehkendamist, laulmist, usuõpetust, vene keelt, ajalugu ja geograafiat. Kooli protokolliraamatu 1893. aasta sissekandest nähtub, et Kandle oli üks väheseid koole, kus oli oma orel.