cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Diraci medal (IOP)
Auhind asutati 1985. aastal Briti füüsiku Paul Diraci auks. Auhinda antakse välja igal aastal alates 1987. aastast teadlastele, kellel on silmapaistvaid saavutusi teoreetilise füüsika (sealhulgas matemaatilise füüsika) valdkonnas. Esimene laureaat oli Stephen Hawking.
Viruvere (Põltsamaa)
Viruvere oli küla Viljandimaal, ajalooliselt Vana-Põltsamaa mõisa alal. Tänapäeval jääb see koht Pilu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Pilistvere kihelkonda. Küla kaotati 1977. aastal, mil see liideti Pilu külaga.
Bajuvaarid
thumb|upright=1|Kematheni sõdalase haua rekonstruktsioon, kes arvatakse olevat olnud baierlane thumb|[[Baieri keel|Baieri, tuntud ka kui austria-baieri, saksa keele murrete leviala kaart]]
Viruvere (Põltsamaa)
Küla võib olla esmamainitud 1583. aastal (Wierower).
Bajuvaarid
Bajuvaarid (saksa: Bajuwaren) olid germaanlased. Bajuvaarid olid asustanud tänapäevase Baieri (mis nende järgi nime sai), Austria ja Lõuna-Tirooli 5. sajandi alguseks pKr ning neid peetakse tänapäeva baierlaste ja austerlaste esivanemateks. Bajuvaarid kõnelesid varajast baieri keelt.
Nimi
Nime kinnitati ladina allikates esmakordselt 6. sajandil pKr. Jordanes kirjutab Geticas (551), et Doonau äärsete sueebide rühma naabrid idas olid Baibarid. Luuletuses palverännakust Augsburgi kirjutab Venantius Fortunatus 565. aastal, et Baiovarius elas Lechi jõe piirkonnas, mida kutsuti Baiuariaks.
Keel
Bajuvaarid on klassifitseeritud kui germaanlased. Pole kindel, kas nad rääkisid algselt idagermaani või läänegermaani keelt. Varasemad tõendid bajuvaaride keele kohta piirduvad isikunimede ja mõnede ruunikirjadega. 8. sajandiks pKr olid bajuvaarid läänegermaani baieriaustria keele varase vormi kõnelejad.
Kaevik
Esimeses maailmasõjas peeti kaevikutes (kaevikusõda) mitmeid lahinguid.
Bajuvaarid
Ajalugu
Etümoloogiast pärinevad tõendid viitavad bajuvaaride ajaloole tagasi Böömimaale 1. sajandil pKr. See toimus pärast seda, kui keldi boiid lahkusid piirkonnast ja asemele tuli markomannide kuningas Marbod, kes tõi piirkonda sueebid. Kas bajuvaarid asustasid Baierimaa konkreetsel hilisemal rändel, pärast Marbodi, kas põhjast (Böömimaalt) või Pannooniast, on nüüd kahtlane.
Karl Bosli sõnul on bajuvaaride ränne tänapäeva Baierimaale legend. Varaseid bajuvaare seostatakse sageli Friedenhain-Přešťovice arheoloogilise rühmaga, kuid see on vastuoluline. Attila ajal 5. sajandil nägi kogu Kesk-Doonau piirkond arvukate uute rahvaste saabumist Põhja- ja Ida-Karpaatidest ning tekkis ja hävis palju uusi poliitilisi üksusi.
Seega on tõenäolisem, et bajuvaarid tekkisid Noricum ripense ja Raetia secunda provintsides pärast rahvastiku Odoakeri poolt Itaaliasse viimist 488. aastal ja sellele järgnenud Itaalia idagootide ja Merovingide frangi mõju piirkonda laienemist. Arvatakse, et neis on elemente mitmetelt germaani rahvastelt, sealhulgas skirid, herulid, sueebid, alemannid, nariskid, tüüringid ja langobardid. Nende hulka võis kuuluda ka mittegermaani romaani rahvaid.
Üks varasemaid viiteid bajuvaaridele on umbes 520. aastast pärit frangi rahvaste tahvel. 5. sajandi lõpuks oli piirkond Theoderich Suure Idagootide kuningriigi mõju all. 6. sajandil, kui esimest korda mainiti baierlasi, nõudis Theudebert I (suri 548) kontrolli Põhjamerest Pannooniani. Pärast tema surma määras tema onu Chlothar I Garibald I Baieri duxiks. Ta rajas Agilolfingide dünastia võimubaasiga Augsburgis või Regensburgis. 8. sajandiks olid paljud bajuvaarid ristiusku läinud.
Valitseva Agilolfingide dünastia kaudu olid nad tihedalt frankidega seotud.
Kultuur
Baieri hõimuseaduste kogu koostati 8. sajandil. See dokument on tuntud kui Lex Baiuvariorum. Selle elemendid pärinevad tõenäoliselt 6. sajandist. See on väga sarnane Lex Thuringorumile, mis oli tüüringite juriidiline koodeks, kellega bajuvaaridel olid tihedad suhted.
Hans Kubu
Vaimulikutegevus
Prooviaastal oli ta Võru Katariina koguduses ja Laiuse Püha Jüri koguduses. Ordineeriti 5. oktoobril 1917 õpetajaks. Hans Kubu oli aastatel 1918–1940 Tallinna Jaani koguduse ja aastatel 1940–1941 Tallinna Niguliste koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1935–1941 Tallinna praostkonna praost. 1939. aastal oli ta Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Hooldusnõukogu liige ja 1940. aastal saksa koguduste likvideerimiskomisjoni esimees.
Pedagoogitegevus
Aastatel 1919–1921 oli Hans Kubu Jaani koguduse gümnaasiumi juhataja, mille baasil ta asutas Hans Kubu eragümnaasiumi, mis 1927. aastal ehitas Tallinna Imanta tänavale uue koolihoone ning 1937. aastal reorganiseeriti erakolledžiks.
Oli samal ajal ka mitmes Tallinna linna koolis usuõpetaja, lisaks aastatel 1920–1922 Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi usuõpetaja.
Vahistamine ja surm
Hans Kubu vahistati 28. juunil 1941 ning saadeti Siberisse, kus ta suri 1942. aastal Solikamskis Ussollagi vangilaagris.
Memorandum 14
Memorandum 14 oli aktsioon, mille algatas viis Eesti venekeelset ühiskonnategelast ja kodanikuaktivisti 9. aprillil 2014 eesmärgiga koguda allkirju avaldusele, mis Ukraina sündmuste taustal toetas Eesti suveräänsust ja mõistis hukka "kolmandate riikide" sekkumise Eesti siseasjadesse. "14" memorandumi nimes tähistab aastaarvu.
Memorandumi algatasid kodanikuaktivist Aleksander Valdmann, MTÜ Etnoweb asutaja Natalja Kitam, Jelena Katsuba (Avatud Eesti Fond), Igor Kalakauskas (Tallinna Tõnismäe Reaalkool) ja Ivan Lavrentjev (Vabaühenduste Liit EMSL).
Memorandum polnud ajendatud pronksiööde ajast tuntud äärmuslaste Dmitri Linteri ja Juri Žuravljovi kavandatud meeleavaldustest Tallinnas, seda hakati koostama juba märtsi lõpus.
11. aprilliks 2014 oli memorandumile oma allkirja andnud juba üle 600 inimese. Allakirjutanute seas olid poliitik Olga Sõtnik, filmirežissöör Dorian Supin, skulptor Irina Rätsep, poliitik Deniss Boroditš, ajakirjanik Pavel Ivanov, kirjandusteadlane Ljubov Kisseljova, psühholoog Ljudmilla Stolin, loodusteadlane Aleksei Lotman, õpetaja Irina Smoljar, poliitik Jevgeni Krištafovitš, ajakirjanik Oleg Samorodni, ühiskonnaaktivist Sergei Metlev, hiina keele ja kultuuri lektor Jekaterina Koort, raadioajakirjanik Artur Aukon, ajakirjanik Olesja Lagašina jt.
Memorandumi tekst
Meie, allakirjutanud Eesti elanikud – nii Eesti kui ka teiste riikide kodanikud, samuti kodakondsuseta püsielanikud –, jälgime valu ja murega Ukrainas toimuvat.
Kogu vastutusega tahame öelda, et meie sooviks on lahendada kõiki Eesti ühiskonna probleeme koos Eesti Vabariigi seadusliku võimu esindajatega. Me ei vaja kaitset väljastpoolt, me peame lubamatuks kolmandate riikide sekkumist Eesti sisepoliitikasse. Me ei toeta separatistlikke meeleolusid ja avaldusi, mida tehakse Eesti venekeelse kogukonna nimel. Kõiki küsimusi, mis puudutavad meie ühiskonna arengut, kaasa arvatud haridus-, keele- ja kodakondsuspoliitikat, tuleb lahendada riigi suveräänsuse põhimõttest lähtudes.
Sõltumata emakeelest ja rahvusest peab suurem osa siin elavatest inimestest Eestit oma kodumaaks. Meie arvates on suur väärtus see, et kuigi seisame kahel pool ideoloogilist barrikaadi, peame ühiselt oma kohustuseks öelda: meie kodu on iseseisev ja vaba Eesti!
R. Austin Freeman
Richard Austin Freeman (11. aprill 1862 – 28. september 1943) oli inglise arst ja kriminaalromaanide autor.
Freemani loomingu tuntuim tegelane on kohtuarst Dr. Thorndyke.
Elulugu
Richard Austin Freeman sündis 1862. aastal Londonis Richard Freemani ja Ann Maria Dunni pere noorima, viienda lapsena. Esmalt õppis noormees apteekriks. Hiljem täiendas end Middlesexi Haigla meditsiinikoolis, kust sai kirurgi kutse. Aastatel 1887–1891 töötas Freeman Kullaranniku (tänases Ghanas) pealinnas Accras arstina, Ashanti ja Bondoukou piirkonnas aga mitme ekspeditsiooni juhina. Nende aastate jooksul läbielatust valmis reisiraamat "Travels and Life in Ashanti and Jaman" (1898). Aafrikas haigestus mees rängalt malaariasse. Invaliidistunud Richard Austin Freeman saadeti tagasi Suurbritanniasse. Pärast esimest maailmasõda kolis ta koos abikaasaga pealinnast Kagu-Inglismaale Gravesendi linna. Seal hakkas Richard Austin kirjutama kriminaalromaane, tegutsedes ka kohaliku arstina.
Eesti keelde tõlgitud
pisi|Richard Austin Freeman "The D'Arblay Mystery", Gialli Mondadori 1931
Aleksandra Juozapėnaitė-Eesmaa
Aleksandra Juozapėnaitė-Eesmaa (3. juuni 1943 Graužiniai, Molėtai vald, Utena maakond, Leedu – 22. november 2012 Tallinn) oli Leedu ja Eesti pianist ning klaveripedagoog, rahvuselt leedulane.
Aastatel 1968–1977 oli ta Vilniuse Konservatooriumi õppejõud.
Pärast abiellumist 1977. aastal elas ta Eestis ja töötas Tallinna Riiklikus Konservatooriumis / Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias klaveriõppejõuna. Ta oli aastast 1987 dotsent ja aastast 2002 professor.
Aleksandra Juozapėnaitė-Eesmaa suri 22. novembril 2012 Tallinnas ja maeti 27. novembril 2012 Tallinna Metsakalmistule.
Isiklikku
Ta oli aastast 1977 abielus poliitiku ja endise teleajakirjaniku Enn Eesmaaga; neil on ühine poeg.
Angela Hewitt
Angela Hewitt (sündinud 26. juulil 1958 Ottawas, Ontario provintsis Kanadas) on Kanada pianist, keda tuntakse kõige laiemalt tema Bachi-tõlgenduste järgi.
Tema isa oli Inglismaalt Yorkshire'ist pärit Godfrey Hewitt, Ottawa Christ Churchi katedraali koormeister. Klaveriõpinguid alustas ta Walter Prystawski juures. 1964–1973 õppis Hewitt Torontos Kuninglikus Konservatooriumis Earle Mossi ja Myrtle Guerrero käe all. Seejärel siirdus ta Ottawa Ülikooli, kus temast sai Prantsuse pianisti Jean-Paul Sevilla õpilane. 1978–1985 elas Hewitt Pariisis, misjärel kolis Londonisse.
Angela Hewittit tuntakse enim tema Bachi-salvestiste tsükli järgi, millega ta alustas 1994 ning lõpetas 2005. Hewitti plaadistused katavad kõik J. S. Bachi tuntumad klahvpilliteosed. Tema salvestis Bachi "Fuugakunstist" avaldati 17. oktoobril 2014. Hewitti diskograafia hõlmab ka selliste heliloojate teoseid nagu Couperin, Rameau, Messiaen, Chabrier, Ravel, Schumann, Beethoven, Chopin, Debussy ja Fauré. Ta on avaldanud kaks plaati Mozarti kontserte koostöös Orchestra da Camera di Mantovaga, ning kolmanda koos Ottawa National Arts Centre Orchestraga Hannu Lintu juhatusel. Koos DSO Berlini ja Lintuga on ta salvestanud ka Schumanni klaverikontserdi.
1975. aastal võitis Angela Hewitt Chopini-nimelise noorte pianistide konkursi Buffalos New Yorgi osariigis USAs ja Bachi-konkursi Washingtonis. 1985. aastal pälvis ta esikoha Toronto rahvusvahelisel Bachi klaverikonkursil. 1986. aastal nimetas Kanada Muusikanõukogu Hewitti aasta muusikuks. 2003. aastal võitis ta esimesena BBC Radio 3 kuulajate auhinna.
2000. aastal arvati Hewitt Kanada Ordu (Order of Canada), 2006. aastal Briti Impeeriumi Ordu (Order of the British Empire) liikmeks.
Põhjaväil
pisi|Valmisehitatud Põhjaväila lõik [[Mere puiestee (Tallinn)|Mere puiesteel]] Põhjaväil on Tallinna üldplaneeringus kavandatud üks linna põhimagistraale autodele, mis kulgeks ida-läänesuunaliselt vanalinnast põhjas vähendamaks liikluskoormust südalinna peatänavatel ning oleks transiiditee sadamasse.
Põhjaväil algaks Narva maantee ja Pirita tee ristmikult ehk Russalka ristmikult Reidi teena, mis kulgeks ligi 400 m piki mereäärt ning seejärel läbiks endisi sadamaalasid kuni Jõe/Lootsi ristmikuni. Edasi kulgeks trass mööda Põhjaväilana välja ehitatud Ahtri tänavat, Mere puiestee põhjaosa ja Põhja puiesteed. Edasine trass Balti jaama piirkonnast Paldiski maanteeni on seni lahtine. Nõukogude perioodil planeeriti Telliskivi tänava laiendamist selle äärsete puumajade arvelt ning magistraaliks muutmist. Hiljem on sellest plaanist loobutud ning otsitud alternatiive ehk nn Pelgulinna ümbersõiduteed. Suurt vastukaja on saanud plaan rajada magistraal läbi Merimetsa roheala mööda endist raudteetammi.
Algselt pandi Põhjaväila põhimõtteline teekoridor paika Tallinna generaalplaanis 1968. aastal. Reaalse ehitustegevuse kallale asuti alles 1999. aastal, kui renoveeriti senine Ahtri tänav ja sellega paralleelselt paiknev endine raudteekoridor ehitati kolmerealiseks (3 + 3) tänavaks ning seejärel 2001. aastal Mere puiestee ja Põhja puiestee lõik Suur Rannavärava tänavani. Hiljem väila idaots muutus suhteliselt Reidi tee projektiks.
1960. aasta NSV Liidu meistrivõistlused mootorrattaspordis
1960. aasta NSV Liidu meistrivõistlused mootorrattaspordis peeti alade kaupa.
Ringrajasõit
Võistlused toimusid kahes etapis: 30.–31. mail Tartus ja 6.–7. juunil Tallinnas.
Motokross
Krossivõistlused toimusid 28. juulist 1. augustini Vilniuses.
Tulemused
A. Jakovlev on Aleksandr Jakovlev. Kovrovi tehasesōitja 2x NSVL kuld
Võistkonnad: 1. Läti NSV 2. Ukraina NSV 3. Eesti NSV
Mitmepäevasõit
Toimus 9.–17. oktoobril Užgorodis.
3. Eesti jalaväepolk
3. Eesti jalaväepolk oli 1917. aastal Eesti rahvusväeosana moodustatud ja 1917. aastal 1. Eesti jalaväediviisi koosseisu liidetud väeosa.
1960. aasta NSV Liidu meistrivõistlused mootorrattaspordis
Tulemused
A. Belkin on Arkadi Belkin.
3. Eesti jalaväepolk
Üksik Tallinna Eesti pataljon
Üksuse moodustamise ajal eesti rahvusväeosade moodustamise algetapis ajavahemikul 26. september (ukj 9. oktoober) – 9. (ukj 22.) oktoober 1917 kandis väeosa Üksiku Tallinna Eesti pataljoni nime.
1960. aasta NSV Liidu meistrivõistlused mootorrattaspordis
Tulemused
Võistkonnad: 1. Vene NFSV 2. Läti NSV 3. Ukraina NSV 4. Moskva 5. Leningrad 6. Kirgiisi NSV
Hipodroomisõit
Peeti Odessas 15.–20. augustil.
3. Eesti jalaväepolk
2. Eesti polgu üksikpataljon
Pataljon luges oma asutamispäevaks 6/19. oktoobrit 1917, mil Tallinna merekindluste komandant kontradmiral Pjotr Leskov andis päevakäsu nr. 50:
Üksik Tallinna Eesti polk
Ajavahemikul 16. (29.) oktoober – 13. (26.) detsember 1917 kandis üksus nime Üksik Tallinna Eesti polk ehk Tallinna Eesti Eraldi polk ning allus Tallinna piirkonnas asuva Peeter Suure Merekindluse maavägedele, erinevalt moodustatud 1. ja 2. Eesti polgust, mis allusid Vene Põhajarinde 118. jalaväediviisile. Polgu moodustamisel olid polgu koosseisu kuuluvate sõjaväelaste baasiks samuti tagavaraväeosad ja Eesti Tagavara Jalaväepataljoni 1. marsirood kapten Aleksander Hageni juhtimisel.
1960. aasta NSV Liidu meistrivõistlused mootorrattaspordis
Tulemused
Aleksander Saveljev on vale nimi. On Anatoli Saveljev.
3. Eesti jalaväepolk
Üksik Tallinna Eesti polk
5. märtsil 1918 saadeti polk Tallinnas, saksa okupatsioonivõimude korraldusel laiali, kuid 3. polgu ohvitserid demobiliseerudes astusid suures enamuses Spordiseltsi Kalev, et olla koos ja esimesel tarvidusel astuda tegevusse.
1960. aasta NSV Liidu meistrivõistlused mootorrattaspordis
Söerajasõit
Toimus 18. juulil Rivnes ja 19.–20. juulil Ufas.
3. Eesti jalaväepolk
3. Eesti jalaväepolk
1918. aasta novembris moodustati Eesti Ajutise Valitsuse poolt endise 1. Eesti jalaväediviisi baasil Eesti rahvavägi. 21. novembril nimetati rahvaväe tuumikuks olev 1. Eesti jalaväediviis – 1. diviisiks, mille koosseisu kuulusid kõik rahvaväe sõjaväeosad, sealhulgas uuesti Võrus formeeritav 3. polk.
Polgu staap asus Võrus Kreutzwaldi tänav 30 (tolleaegse nimega Riia uulits), polgu formeerimine ja relvastamine toimus Saksa 388. jalaväerügemendi ja saksa sõdurite Soldatenraati vastutegevuse olukorras.
Ajavahemikul 13. (26.) detsember 1917 – 5. aprill 1918 kandis väeosa 3. Eesti jalaväepolgu nime. Ajavahemikul 30. november – 17. detsember 1918 kandis väeosa nime 3. (Eesti) Rahvaväe polk ja asukoha tõttu ka 21. novembrist – 30. novembrini 1918 (3.) Võru Eesti polgu nime, väeosa nimetati 17. detsembril 1918 3. Eesti jalaväe polguks, lühidalt 3. jalaväepolguks ning kandis seda nime kogu Vabadussõja jooksul kuni 10. maini 1920.
Kollakasroheline
Kollakasroheline või rohekaskollane on värvus, mis hõlmab vahetoone nähtava valguse spektris kollase ja rohelise vahel, vahemikus umbes 541–575 nanomeetrit.
RYB-mudelis ja CMY-mudelis on kollakasroheline tertsiaalvärvus, mis tekib primaarvärvuse kollase ja sekundaarvärvuse rohelise segamisel. HSV-mudelis on kollakasrohelise vahemik värvitooni (hue) teljel 60°–80°.
Värvitoonide näited
Rohekaskollased värvitoonid on näiteks kanaarikollane ja caca-d'oie, kollakasrohelised laimiroheline, aniisiroheline, šartröösiroheline, ka pistaatsiaroheline ja õunaroheline oma kollakamas variandis ja nendest tuletatud heledamad ja tumedamad värvivarjundid. Nii võib mustaga segatud kollakasrohelisena käsitleda oliivrohelist.
RAL Classic värvikaardi toon 6018 Gelbgrün on hele särav roheline, vähem kollane kui eelpool nimetatud värvused.
Vinschgau
thumb|Vinschgau ringkond (roheline) Lõuna-Tiroolis; kollane-must viirutus tähistab oru geograafilist ulatust
Vinschgau (itaalia: Val Venosta, saksa: Vinschgau, romanši: Vnuost, ladiini: Val Venuesta, keskaegne: Finsgowe) või Vinschgau org on Adige või Etschi jõe oru ülemine osa Lõuna-Tirooli lääneosas Itaalias.
Etümoloogia
Saksa nimi Vinschgau, nagu ka itaalia Val Venosta, tuleb keldi (Reetia) venostide hõimudest, keda on mainitud iidsel Tropaeum Alpiumil. Frangi gau loodi Karl Suure ajal aastal 772; seda on esmamainitud 1077. aasta dokumendis, kui Saksamaa kuningas Heinrich IV andis Schlandersi mõisad in pago Finsgowe Brixeni piiskop Altwinile.
Geograafia
thumb|left|Ülem-Vinschgau Malsi juures
Vinschgau org kulgeb lääne-idasuunalisena Merano basseinist Partschinsis Adige jõge pidi üles Rescheni kuruni loodes. Ötztali Alpid põhjas, Alpide peaaheliku osa, eraldavad selle Inni oru ülemisest otsast. Adige orgu piiravad veel Sesvenna grupp läänes ja Ortleri Alpid lõunas. See koosneb mitmest külgorust, nagu Suldental, Matscher Tal või Schnalstal.
Saarelise asukoha tõttu Kesk-Ida-Alpides (üsna soe kliima ja vähene vihm (400 mm aastas)) niisutatakse põlde, niite ja õunapuuaedu. Viinamarjakasvatus on samuti tavaline.
2001. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 96,51% oru rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 3,41% itaalia keelt ja 0,08% ladiini keelt.
Haldusjaotus
Vinschgau ringkond (itaalia: Comprensorio della Val Venosta; saksa: Bezirksgemeinschaft Vinschgau) loodi aastal 1962. Ringkond katab suurema osa Vinschgau piirkonnast ja selle külgorud, selles on 13 valda:
thumb|Vinschgau ringkonna vallad
Naturnsi (Naturno), Plausi ja Partschinsi (Parcinesi) vallad kuuluvad geograafiliselt Vinschgau piirkonna madalamasse otsa, kuigi poliitiliselt on nad seotud Burggrafenamti ringkonnaga.
Eesti Vabadusliit
Eesti Vabadusliit (lühend EVL) oli Rootsis tegutsenud väliseestlaste organisatsioon.
EVL oli Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu üks rühmitusi ja andis välja sarja "Vabadusliidu kirjavara".
Béthune'i kanton
Béthune'i kanton on kanton Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Selle keskus on Béthune. See loodi Prantsuse kantonite ümberkorraldamisel, mis jõustus märtsis 2015.
See koosneb järgmistest valdadest:
SCI
SCI võib tähendada:
Erki Noole Kergejõustikukool
Erki Noole Kergejõustikukool on spordikool Tallinnas aadressil Herne tänav 30. Kooli omanik on MTÜ Spordiklubi Elite Sport.
Martin Marinčin
pisi|Martin Marinčin (2014) Martin Marinčin (sündinud 18. veebruaril 1992 Košices) on Slovakkia jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Tšehhi kõrgliiga klubis Třineci Oceláři.
2010. aastal valis Edmonton Oilers ta NHL-i draft'is 46. valikuna. Seejärel suundus ta mängima Põhja-Ameerikasse. Ta mängis esmalt Western Hockey League'i klubides Prince George Cougars ja Regina Pats ning American Hockey League'i (AHL) klubis Oklahoma City Barons. Oilersi meeskonnas tegi ta oma NHL-i debüüdi hooajal 2013–14.
2015. aasta juunis liitus ta NHK-i klubiga Toronto Maple Leafs. Hooajal 2017–18 mängis ta põhiliselt Leafsi noorteklubi Toronto Marliesi rivistuse AHL-is. Ta tuli sel hooajal Marliesiga AHL-i meistriks.
Ta on kuulunud Slovakkia jäähokikoondisse 2014. aasta taliolümpiamängudel ja kolmedel maailmameistrivõistlustel (2014, 2016 ja 2019). 2019. aasta maailmameistrivõistlustel lõi Marinčin kaitsemängijatest enim väravaid (3).
Harju karjäär
Harju karjäär (keskkonnaregistri koodiga vee2053420) on tehisjärv (karjäär) Hiiumaa vallas Harju külas. Veekogu pindala on 1,5 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 497 m.
Harilik elupuu
Harilik elupuu (Thuja occidentalis L.) on okaspuuliik elupuu perekonnast.
Harilik elupuu kasvab pärismaisena Põhja-Ameerikas. Euroopas on ta sageli kasvatatav ilupuu ja hekipõõsas.
Priit Raik
Priit Raik (9. juuli 1948 Väike-Maarja – 27. jaanuar 2008 Tartu ) oli eesti helilooja, dirigent ja pedagoog.
Priit Raik lõpetas 1968 Tartu muusikakoolis Aadu Regi klarnetiklassi ning 1973 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis puhkpilliorkestri dirigeerimise eriala, õppides samas Eugen Kapi ja Anatoli Garšneki juures ka kompositsiooni.
Ta on töötanud Eesti Raadio muusikasaadete toimetajana ja sõjaväeorkestri dirigendina, Tallinna Riiklikus konservatooriumis puhkpilliorkestri dirigeerimise õppejõuna. Soomes, Pori Palmgreni konservatooriumis õpetas ta muusikateoreetilisi aineid.
Ta oli üks XXI üldlaulupeo üldjuhtidest.
Ta on kirjutanud muusikateooria ja solfedžo õpikud nii Eesti kui Soome muusikaõppeasutustes kasutamiseks. Ta komponeeris peamiselt puhkpilliorkestrile, kuid on kirjutanud ka arvukalt laule.
Tema heliteosed on kõlanud mitmel üldlaulupeol, noortelaulupeol, üliõpilaslaulupidudel „Gaudeamus” ja puhkpillimuusikapäevadel. Tuntumad on „Avamäng nr 1”, „Isamaaline avamäng”, orkestritsükkel „Laul, tants ja marss”, orkestripalad „Allegro festivo”, „Heitlik tango”, „Kodune viis” ja „Mõtlik hetk”, "Sassis Simman", "Light Footedly", "Dainty for Two", "Kuuvalgel", "Tormakas algus".
Priit Raik oli Heliloojate Liidu liige 1982. aastast.
Maurus (kirjastus)
Maurus on Eesti kirjastus.
Maurus kirjastab õppematerjale.
Kirjastus asutati aastal 2010. Kirjastusel on kontorid Tallinnas ja Tartus.
Rooma kodusõjad
Termin Rooma kodusõjad hõlmab hulka Vana-Rooma riigis toimunud kodusõdasid, millest suur osa leidis aset Rooma vabariigi lõpuperioodil. Neist sõdadest kõige kuulsamad on 40. aastatel eKr peetud Julius Caesari ja senati eliidi optimaatide fraktsiooni, mida juhtis algselt Pompeius, vaheline sõda ja sellele järgnenud Caesari õigusjärglaste Augustuse ja Marcus Antoniuse vaheline sõda 30. aastatel eKr.
Säärelaht
Säärelaht (ka Tipi laht) on järv Saaremaa vallas Undva külas. Veekogu pindala on 2,9 ha ja kaldajoone pikkus 946 m.
1. Eesti jalaväepolk
1. Eesti jalaväepolk (vene keeles 1-ый Эстонский пехотный полк) oli 1917. aastal Eesti rahvusväeosana moodustatud ja 1917. aastal 1. Eesti jalaväediviisi koosseisu liidetud väeosa.
Polgu moodustamine
pisi|Siegfried Pinding 1922. aastal 1917. aastal oli Eesti muutunud otseseks rindetagalaks ja rindelt pagevate Vene sõdurite ja röövsalkade tegevusväljaks, kes vaatasid eestlaste kui välismaalaste peale. Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee otsustas küsida luba eestlastest üksuse loomiseks Venemaa sõjavägede ülemjuhataja staabist ja selle ainult Eestimaa piirides kasutamiseks. Algatus leidis poolehoidu Tallinna Peeter Suure merekindluse komandant admiral Leskovilt, kes oli nõus eestlastega komplekteerima kaks kindluse jalaväepolku ning esines sellekohase ettepanekuga Venemaa Ajutise Valitsuse sõjaminister Aleksandr Gutškovile. Sellele järgnes 22. aprillil 1917 Vene kindralstaabi mobilisatsiooniosakonna korraldus sõjaväeringkondadele eestlastest sõjameeste koondamiseks ja kiires korras Tallinna Kindluse komandandi P. Leskovi loal loodi 12. aprillil (vkj) 1917 Tallinnas esimene Eesti rahvuslik sõjaväeosa – Merekindluse 2. kindluspolk, mida alates 1. maist 1917 nimetati '''1. Eesti Jalaväepolguks''', kuhu lubati teenistusse võtta ainult tagavaravägedes teenivaid mehi. Sel päeval ilmus ka polgu ajut. ülema kolonel Siegfried Pindingu allkirjaga esimene, polgu asutamise käskkiri. Polgu asukohaks sai Dünaburgi kasarmud Tallinnas. , Idarinne (Esimene maailmasõda) 20. mail 1917 andis Venemaa Ajutise Valitsuse sõjaminister Aleksandr Kerenski ametliku loa 1. Eesti polgu formeerimiseks. Polk moodustati vastavalt 1915. aasta Venemaa keisririigi sõjaväe polgukoosseisule ning koosnes 3 pataljonist, mis jagunes roodudeks. Jalaväepolgus olid ka kuulipildujarood, ratsa- ja jalamaakuulajate, side- ning õppekomandod. Esimene polgu formeerija ja ülem Tallinnas oli polkovnik Siegfried Pinding, kes määrati polgülema kohale 23. aprillil 1917, Eesti Sõjaväelaste Büroo poolt. 23. mail 1917 kinnitati aga 1. Eesti Jalaväepolgu ülemaks polkovnik Aleksander Tõnisson ning 24.–26. mail 1917 viidi 1. Eesti Jalaväepolgu formeerimine üle Rakverre. Rakveres oli 1917. aasta 9. septembril polgu nimekirja oli kantud 96 ohvitseri ja 10 151 sõdurit. Jalaväepolgu koosseisude järgi võis polku kuuluda 3770 sõjaväelast. 1. Eesti Jalaväepolk oli Eesti rahvusväeosade baasüksuseks, millest ohvitsere ja allohvitsere suunati teiste väeosade loomisele. 1917. aasta mais, kui polk Tallinnast Rakverre viidi, oli selle nimekirjas ligi 4 000 meest.
1. vkj (14.) juunil lahkus Vene armee 1. korpus Rakverest ja selle järele allutati polk Baltimere laevastiku maarinde vägede juhatajale ning viimase käskkirjaga 9. vkj (22.) juulist — allus 118. jalaväediviisi ülemale. Rakverest lahkumisel viidi polk 13. armeekorpuse 45. jalaväediviisi koosseisu.
Riia rindel
Saksa keisririigi vägede poolt vallutati Hutieri lahinguga Riia linn 21. augustil (3. september ukj). 1. Eesti jalaväepolk, mis oli lõpetanud septembris formeerimise Rakveres saadeti 3. oktoobril (ukj) Saksa vägede Riia operatsiooni lõpupäevil Volmarisse (Valmiera) Põhjarinde reservi.
Operatsioon Albion
250px|pisi|left|Saksamaa keisririigi meredessantoperatsioon [[Operatsioon Albion|Albion]] 29. septembril algas Saksa vägede operatsioon Albion ning Saksa dessantkoondis maabus Saaremaal Tagalahes. 1. Eesti jalaväepolk toodi raudteeešelonides 14. oktoobri (ukj) õhtuks Haapsallu ja marssis sealt 16. oktoobri (ukj) Rohukülla. 1917. aasta oktoobris paisati polgu I ja II pataljon (v.a 7. rood) ning neli komandot (jalamaakuulajate, ratsamaakuulajate, Colti kuulipildujate, kaevikkahurite komandod) jõuti toimetada Muhusse enne, kui Vene sõjalaevad Väinamerelt tagasi tõmmati ja seeläbi ühendus Eesti saartega katkes. I pataljoni ülem oli staabikapten Peeter Kann ja II pataljoni juht staabikapten Peeter Kraav.
1917. aasta 4. oktoobri vkj õhtul asus I pataljon positsioonile Muhu saare loodeossa Pallasmaa–Mõisaküla–Tamse–Tupenurme joonele. Pataljonile tehti ülesandeks kaitsta viimse võimaluseni juurepääsu Raugi sadamale, et võimaldada oodatavaile transpordilaevadele väeosade saarelt äraviimist. II pataljon kes hommikul alustas rännakut Zinovjevi tammi suunas, sai hiljem käsu tõmbuda tagasi Raugi sadama juure metsa Muhu saare vägede juhataja, kindral Martõnovi, varru. Raugisse jõudis II pataljon 4. (17.) oktoobri õhtul pimedas. 5. (18.) oktoobril langesid koos Vene väeosadega vangi ka Muhu saarel viibivad 1. Eesti polgu osad. Ainult umbes paarilsajal mehel õnnestus paatidel pääseda mandrile. Vangi langesid 1. Eesti polgu I ja. II pataljon (1., 2., 3., 4., 5., 6. ja 8. rood, kuna 7. roodu polnud saartel), jala- ja ratsaluurajate komandod, kaevik-suurtükkide komando ja Colti kuulipildujate komando. 18. oktoobriks (ukj) vallutasid Saksa Keisririigi väed Muhumaa ja 20. oktoobriks (ukj) 1917 Hiiumaa. Sakslaste dessandi tõrjumine ebaõnnestus ja kaks pataljoni langesid pea täies koosseisus sakslaste kätte vangi sh 16 eestlasest ohvitseri (sh staabikaptenid Peeter Kraav, Oskar Pajusson, lipnik Pajusson, leitnant Tamm, alamleitnant Jõessaar, leitnant Ruddin, lipnik Tiirik, ja staabikapten Rudolf Sabbe, alamleitnant Jaan Jaik, staabikapten Saksental, alamleitnant Oskar Jalajas, lipnik Badi, staabikapten Jakob Munner, leitnant Rebane, alamleitnant Pajus. Kuulipildujate komandost alamleitnant Nägo ) ja ca 1 600 eestlasest sõdurit. Surma sai 20 eestlasest ohvitseri ja 150 eestlasest sõdurit. Jalaväepolgu ohvitseridest pääsesid vangilangemisest kapten Peeter Kann, staabikapten Friedrich Vreemann, I pataljoni ülem leitnandid Karl Parts ja Rudolf Kuslap.
Polgu taasmoodustamine
Polgust säilinud allüksused, III pataljon, marsipataljon, töörood, side-, sapööri-, keemia-, komandandi-, õppe- ja muusikakomandod) asusid 5. oktoobril Haapsallu ning Ungru ja Kiltsi mõisadesse. 1. eesti jalaväepolgu lahingvõimet hakati taastama, formeerides selleks puuduvad allüksused. 10. oktoobril sai staabikapten Artur Stolzen sai käsu moodustada Muhu saarelt pääsenud meestest koondrood ja 14. oktoobril nimetati koondrood 1. rooduks. 24. oktoobriks koosnes polk juba 18 allüksusest: 1., 7., 9., 10., 11. ja 12. rood, 1. ja 2. marsirood, töörood, kaevikkahurite komando, komandandikomando, 1. ja 2. Maksim-kuulipildujate komando, muusikakomando, sapöörikomando, sidekomando, õppekomando ja Artur Stolzeni ratsaväelaste komando.
4. novembril sai staabikapten Peeter Kann korralduse formeerida uuesti polgu I pataljon: lisaks olemasolevale 1. roodule, nimetati seni Mõisakülas raudteevalves olnud 7. rood 2. rooduks ning tagavarapataljoni 1. ja 2. marsirood nimetati 3. ja 4. rooduks. 4. novembril alustas alamleitnant Albert Ojasson jalaluurajate komando ja 7. novembril alamleitnant Theodor Rõuk Colt-kuulipildujate komando ning 8. novembril alamleitnant Gustav Kippar ratsaluurajate komando moodustamist. I pataljon taastati peaasjalikult polgu enda allüksuste, eeskätt tagavarapataljoni arvel. Polgu II pataljoni taasloomine sai alguse 17. novembri päevakäsuga, staabikapten Friedrich Vreemanni poolt: 5. roodu hakati moodustama 7. novembril staabikapten Madis Reinthali poolt ja 6. roodu taastamist alustas staabikapten Anton Irv 26. novembril. II pataljon ja komandod komplekteeriti suurelt jaolt erinevatest vene väeosadest Eestisse naasnud meestega. pisi|1. Eesti jalaväepolgu ülem polkovnik [[Ernst Põdder]] 21. novembril arreteerisid enamlased Tartus polguülema polkovnik Aleksander Tõnissoni ning 28. novembril asus tema kohale polkovnik Ernst Põdder, Tallinna eesti üksikpolgu ülema kohalt.
1918. aasta alguseks formeeriti ka polgu II pataljon. 1918. aasta jaanuaris kuulus polgu koosseisu 12 roodu, töörood ning 11 komandot: kaevikkahurite komando, 1. ja 2. Maksim-kuulipildujate komando, Colt-kuulipildujate komando, komandandi komando, jalaluurajate komando, ratsaluurajate komando, muusikakomando, sapöörikomando, sidekomando ja õppekomando.
Täitevamet
Täitevamet oli Justiitsministeeriumi valitsemisalas asuv riigivalitsemisasutus, kelle põhiülesandeks on ellu viia riigi poliitikat täitmisele pööratud kohtuotsuste ja -määruste, samuti muude lahendite täitmise korraldamisel vastavalt täitemenetluse seadustikule ja muudele õigusaktidele.
1. Eesti jalaväepolk
Polgu taasmoodustamine
15. või 18. veebruaril edastati 1. Eesti jalaväepolgu ülemale, Ernst Põdderile Tallinnast korraldus viia läbi ohvitseride valimine ja reorganiseerida polk Punaarmee väeosaks. Kavatsus tekitas polgus vastuseisu ja Tallinna saadeti protest. 1918. aasta veebruaris, Saksa vägede kevadpealetungi ajal ja Eesti iseseisvuse väljakuulutamise ajal, oli polk Haapsalus, kus ta ei avaldanud vastupanu pealetungivatele Saksa vägedele. 20. veebruaril 1918 maabusid Saksa Keisririigi väed Mandri-Eestisse Virtsus. 20. veebruaril anti 1. Eesti jalaväepolgu ülemale Ernst Põdderile käsk võimu võtnud bolševike väejuhatuselt, enda vägedega sakslaste edasitungi Ristil peatada, millest viimane keeldus. 21. veebruari hommikul saabusid Haapsallu Saksa keisririigi väed, kellega pidasid läbirääkimisi 1. Eesti jalaväepolgu ülem polkovnik Ernst Põdder ja valitsuse delegaat Karl August Hindrey.
Täitevamet
Täitevamet moodustati senise Eesti Vabariigi Riikliku Kinnipidamiskohtade Ameti baasil.
1. Eesti jalaväepolk
Polgu laialisaatmine
Saksa okupatsioonivägede eelsalgad jõudsid Tallinna 25. veebruaril 1918. Saksa väeüksuse juht kindralleitnant Adolf von Seckendorff 28. veebruaril 1918 korralduse, mille põhjal Eesti rahvuslikud väeosad võisid jätkata oma tegevust elanike julgeoleku, nende varanduse ja korra kaitseks, kuid juba 27. aprillil 1918 tühistas kindral Seckendorff oma esialgse loa ja andis käsu organisatsioon likvideerida.
Täitevamet
Ameti peadirektor olid Heikki Sikka (27. augustini 1996) ja Olavi Israel.
1. juuniks 1997. aastal korraldati Täitevameti kinnipidamiskohtade haldusasutus ümber Justiitsministeeriumi Vanglate Ametiks.
Teguri tänav
Teguri tänav on tänav Tartus Karlova linnaosas.
Tänav saab alguse Võru tänavalt, seejärel ristub vasakult Bengt Gottfried Forseliuse tänavaga ja risti Tähe tänavaga ning lõpeb Turu tänaval. Teguri tänava pikkus on umbes 1340 meetrit.
Ajalugu
Teguri tänav 6 tegutses Tartu Klaasivabrik.
Teguri tänav 26/28 tegutses enne teist maailmasõda "Estico" kammivabrik. Albert Laretei "Tartu Kammivabrik" alustas kammide tootmist veiste naturaalsetest sarvedest, hiljem juba kunstsarvest 1918. aastal. 1927.-1928. aastal ostis Saksa tööstur Herbert Blumenthal Albert Laretei asutatud kammivabriku ja Peeter Munna 1923. aastal loodud kammitööstused Tartus ja ühendas need. 1930. aastal "Tartu Kammivabrik" vahetas nime "Eesti Comb Factory", lühendatult "Estico". 1940. aastal ettevõte, Tartu Kammivahriik „Estika", Teguri 1 natsionaliseeriti . 1972. aastal nimetati „Tartu Kammivabrik” - „Tartu Plastmasstoodete Katsetehaseks”. Tartu Plastmasstoodete Katsetehase järeltulija on AS „Estiko”. Teguri 26 asub Kammivabriku klubi ja Tartu Kammivabriku sündmuskeskus.
Kaelkoogud
pisi|Hiina mees kaelkookudega Kaelkoogud (ka kaelpuud, õlapuud; Lõuna-Eestis nimetatud ka: kannipuud, Saaremaal kõrendad, Tartumaal ja Võru murdes looguse, loogused, Viljandimaal õlped, Mulgi ja Võru murdes paarid) on õlgadele võetav pisut kumer või sirge puu konksudega kummaski otsas ämbrite, korvide vms kandmiseks.
Kaelkookusid kasutatakse tänapäeval laialdaselt Aasias, minevikus ka kogu Euroopas.
Beuvry kanton
Beuvry kanton on kanton Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Selle keskus on Beuvry. See loodi Prantsuse kantonite ümberkorraldamisel, mis jõustus märtsis 2015.
See koosneb järgmistest valdadest:
Balaruc-les-Bains
Balaruc-les-Bains on asula ja vald Lõuna-Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus. Asulas asuvad juba antiikajast teadaolevad kuumavee allikad.
Tema vanim nimi on teada aastast 1130 ja selleks oli Maimona.
Fjodor Dostojevski mälestussammas
Fjodor Dostojevski mälestussammas on mälestussammas Tallinnas Kanuti aias.
Balaruc-les-Bains
11. detsembril 1886 jagati Balaruci vald kaheks eraldi vallaks: Balaruc-le-Vieux ja Balaruc-les-Bains.
Fjodor Dostojevski mälestussammas
Samba tegi vene skulptor Valeri Jevdokimov. Samba kinkis Moskva linnavalitsus Tallinnale.
Balaruc-les-Bains
pisi|tühi|Balaruc-les-Bainsi plaan ja teda ümbritsevad vallad
Triton (soomusauto)
Triton (ukraina keeles Тритон) on Ukrainas toodetud soomusauto.
Tshitale
Tshitale on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Limpopo provintsis Vhembe ringkonnas Makhado vallas.
IPod Nano
iPod Nano on Apple'i väljatöötatud ja turustatud kaasaskantav multimeediamängija. Esimene generatsioon avaldati 7. septembril 2005, asendamaks iPod Minit. See kasutab välkmälu, nagu ka iPod Suffle ning sellel on juhtratas (inglise click wheel), nagu ka iPod Classicul. iPod Nanosid on kokku 6 generatsiooni. Praegune Nano toetab FM-raadiot, videosalvestust, mikrofoni, pedomeetrit ja suuremat ekraani võrreldes eelmise mudeliga.
27. juulil 2017 võeti Nano koos IPod Shuffle'iga tootmisest maha.
Esimene generatsioon
7. septembril 2005 tutvustas Apple'i üks juhte Steve Jobs uut MP3-mängijat Ipod Nano. Toodet reklaamides rõhutas Steve Jobs just seda, kui väike see on: 40 mm lai, 90 mm pikk, 6,9 mm paks ja kaalub 42 grammi. Lisaks väitis ta, et Ipod Nano aku kestab kuni 14 tundi ning selle ekraani 176 × 132 pikslit näitavad 65 536 värvitooni.
Kolmas generatsioon
pisi|vasakul|Ipod Nano 3G Apple uuendas Nanot taas 5. septembril 2007. Kolmanda põlvkonna Ipod Nano oli lühem ning laiem (320 × 240) ekraan lisaks sellele olid saadaval ka uued värvivalikud. Uued funktsioonid Cover Flow, uus kasutajaliides, video vaatamise võimalus, uute Ipodi mängude toetus. Nano 4GB versioon oli saadaval vaid hõbeda värvina ning 8 GB versiooni värvid olid hõbe, türkiis, piparmünt roheline, must ja punane (Product Red). Aku kestis uuena kuni 24 tundi muusika mängimisel ja kuni 5 tundi videote mängimisel. 22. jaanuaril 2008 tõi Apple välja ka roosa versiooni 8 GB iPod. Kolmanda põlvkonna Nanol oli alumiiniumist esipaneel ja roostevabast terasest alusplaat.
Neljas generatsioon
9. septembril 2008 kuulutati välja ametlikult Ipod Nano neljas generatsioon. Disain muutus uuesti kitsaks nagu 1. ja 2. põlvkonna Ipod Nanol. See oli ka õhem kui 1G, 2G ja 3G, mõõdud 90,7 mm pikkus 38,7 mm laius 6,2 mm paksus ja kõik see kaalus vaid 36,8 grammi.Ipod Nano 4G versioonil oli ekraan klaasist, mida hoidis kinni vaid alumiiniumist kest. Apple väitis aku kestis uuena kuni 24 tundi muusika mängimisel ja ainult kuni 4 tundi video mängimisel. See on tund aega vähem kui eelmisel generatsioonil. Kuus eelnevat värvi (hõbedane, must, piparmünt, türkiis, marja-punane ja roos roosa) asendati hõbedase, musta, lilla, helesinise, rohelise, kollase, oranži, punase ja roosaga, kokku üheksa. Kasutajaliidest uuendati samuti, lisades rohkem stiliseeritud vaadat. Lisati veel helisalvestusmeetod sisseehitatud mikrofoniga. Samuti lisati ka uus "Genius" funktsioon. "Genius" funktsioon loob automaatselt esitusloendeid mis põhineb valitud lauludel kasutades algoritmi.
Viies generatsioon
9. september 2009 viienda põlvkonna iPod nano avaldati väiksema hinnaga kui eelmistel põlvkondadel (8GB oli hinnaga on 149$ ja 16GB versioon 179$) 56,3 mm diagonaaliga ekraan oli suurem kui kolmandal ja neljandal Nano põlvkonnal Uuel Ipod Nanol oli olemas integreeritud videokaamera koos 16 eriefektiga, sammumõõtja, mikrofon ja FM-raadio. Viienda põlvkonna iPod nano värvivalikud: hõbedane, must, lilla, sinine, kollane, oranž, punane(Product Red), roheline ja roosa. Standardfunktsioonide hulgas oli videote ja fotode vaatamine. Mudelile paigaldati ka Genius Mixi funktsioon.
Kuues generatsioon
1. septembril 2010 teatas Apple kuuenda põlvkonna Ipod Nanost, millel lisaks mitmele uuele funktsioonile oli muudetud ka disaini. Ipod nano on nüüd ruudukujuline ja puutetundliku ekraaniga Seade on nüüd väiksem: 1,54-tolline mitmikpuuteekraaniga, ekraanil on väikem eraldusvõime 240 × 240 pikslit, kuid suurem pikslitihedus: 220 pikslit ühe tolli kohta. Seadmel on 0,39 vatt-tund aku hinnatud 3,7 volti, mis annab võimsust 105 mAh ja täpsustatud kuni 24 tundi akut muusika mängimisel. Seadme täislaadimine võtab aega 3 tundi. Uus iPod nano on kaotanud eelmise põlvkonna videokaamera, sisseehitatud diktofoni (helisalvestusmeetod), sisseehitatud kõlari ja mängud. Samuti pole enam videote mängimise võimalust.
Fjodor Dostojevski mälestussammas
Sammas avati 31. mail 2002. Samba püstitamise idee tuli organisatsioonilt Slaavi Haridus- ja Heategevusühingute Liit Eestis.
Luc-Adolphe Tiao
Luc-Adolphe Tiao (sündinud 4. juunil 1954 Tenkodogos) on Burkina Faso poliitik ja diplomaat, kes oli 18. aprillist 2011 kuni 30. oktoobrini 2014 Burkina Faso peaminister.
Enne peaministriks saamist oli ta alates 2008. aastast Burkina Faso suursaadik Prantsusmaal.
Ta kuulub valitsevasse parteisse Kongress Demokraatia ja Progressi eest.
2014. aasta oktoobri lõpus puhkenud rahutustes, mille kutsus esile valitsuse kava kaotada president Blaise Compaoré ametiaegadele kehtivad piirangud, sattus valitsus opositsiooni tugeva surve alla ja 30. oktoobril 2014 vabastas president Tiao peaministri ametist.
Fred Kudu mälestusvõistlus
Fred Kudu mälestusvõistlus on Eesti spordivõistlus mitmevõistluses.
Esimene võistlus toimus 1990 (teistel andmetel 1993 ). Võistlused on toimunud Käärikul, Tartus, Kuressaares ja Rakveres.
Tiivik (sammal)
Tiivik (Fissidens) on perekond lehtsamblaid.
Perekonnas on ligikaudu 440 liiki.
Eesti liigid
Eestis kasvab tiivikuid 9 liiki.
Harilik sõrmkübarseen
Harilik sõrmkübarseen (Verpa conica) kottseente hulka kuuluv seeneliik.
Seent on leitud ka Eestist.
Monnet' plaan
pisi|350px|Suurbritannia kaart Prantsusmaa ettepanekute kohta, aprill 1946. Ruhri piirkonda plaaniti suurendada kuni Hollandi piirini, ühendades sellega ka osa Reinimaast. Kogu tekkiv territooriumi pidi eraldatama Saksamaast Monnet' plaan on Prantsuse riigiametniku Jean Monnet' pärast Teise maailmasõja lõppu välja pakutud plaan. Tegemist oli Prantsusmaa rekonstruktsiooni plaaniga, mis nägi ette Prantsusmaale kontrolli andmise Saksamaa söe ja terase tootmisega seotud Ruhri ning Saarimaa piirkondade üle. Lisaks nägi plaan ette Prantsusmaa tööstustoodangu tõstmise 150% tasemeni võrreldes sõjaeelse tasemega. Charles de Gaulle kiitis plaani heaks 1946. aasta alguses. Plaan pidi jäävalt piirama Saksamaa tööstuse tootmisvõimsust ning oluliselt suurendama Prantsusmaa majanduslikku võimu.
Taust
Prantsusmaa algsed plaanid olid seotud Saksamaa nõrgana hoidmise ning Prantsusmaa majanduse tugevdamisega Saksamaa arvelt. Prantsusmaa välispoliitika eesmärkideks olid Saksamaa rasketööstuse lõhkumine, söerikaste Ruhri ja Reinimaa alade Prantsusmaa kontrollile allutamine või vähemalt internatsionaliseerimine ning söerikka Saarimaa piirkonna ühendamine rauarikka Lorraine'i piirkonnaga (mis oli 1944. aastal Saksamaalt Prantsusmaale üle antud). Kui Ameerika diplomaadid tuletasid prantslastele meelde seda, milline laastav mõju sellel oleks Saksamaa majandusele, oli nende vastus, et sakslastele peaks lihtsalt soovitama "vajalike korralduste tegemist", et tekkiva paratamatu valuutapuudujäägiga hakkama saada.
Viie aasta plaanid
Vahemikku 1946–1950 katnud plaan oli tegelikult moderniseerimise ja varustamise esimene viieaastane plaan, mis nägi ette riikliku majanduse ümberkujundamise, mis lähtus jõuliselt Prantsusmaa varasematest plaanidest muuta riik Euroopa suurimaks terasetootjaks. Monnet' eesmärk oli kaasajastada Prantsusmaa majandust nii, et see muutuks rahvusvaheliselt konkurentsivõimeliseks ning seda eriti Saksamaa ekspordi vastu. Oma plaanide realiseerimiseks lõi ta Planeerimiskomissariaadi (Commissariat général du Plan) ning kindlustas selle positsiooni Prantsusmaa bürokraatias. Saksamaad nähti plaanide täide viimise jaoks vajaliku tööriistana. Planeeritud terasetoodangu suurendamist 15 miljoni tonnini aastas oli võimalik saavutada vaid kunagise Saksamaa teraseekspordi asendamisega ning Saksamaa söe ja koksi impordi suurendamisega, tehes kontrolli selle Saksamaa ressursi üle ülitähtsaks.
Seetõttu olid Prantsusmaal omad ettepanekud Reini jõest itta jäävate kivisöemaardlate piirkonnaga seoses: need olid alates 1945. aasta lõpust suunatud piirkonna rahvusvaheliseks riigiks muutmisele (koos oma valuuta ning tollisüsteemiga). Seda oleks kontrollinud Prantsusmaad ja Ameerika Ühendriike sisaldav rahvusvaheline organ. Mõningaid nende ettepanekute taga olevatest põhjustest kirjeldas Prantsusmaa välisministeeriumi ametnik 1946. aastal ameeriklastele järgmiselt: "sõjalise julgeoleku eesmärgil eelistame me suurendada Prantsusmaa terase tootmist ja toodangut Ruhri poolt tekitatud kahjudeni". Prantsusmaa tööstuste laiendamise plaanid nõudsid neljaks aastaks täiendavat ühte miljonit töölist ning seetõttu kavatses Prantsusmaa kasutada võimalikult kaua kaevandustes, põllumajanduses ning ülesehitustöödes rakendatud Saksa vange.
Kuna Suurbritannia ja Ameerika Ühendriigid kartsid, et see võib kaasa tuua Venemaa suurenenud mõju, olid nad üldiselt Prantsusmaa nõudmiste suhtes vastumeelselt meelestatud.
Monnet' memuaaridest ei selgu kindlaid tõendeid Euroopa ühtsuse vastu suunatud huvist ajast enne 1948. aasta aprilli, mil ta mõistis, et see oli Ameerika Ühendriikide peamine eesmärk. Seejärel kirjutas ta Robert Schumanile, et tolle hetke ohtude eemale tõrjumiseks oli vaid üks lahendus: see saaks olla "võimalik vaid lääne föderatsiooni loomise läbi".
Ühes oma kõnes ütles Prantsusmaa välisminister Robert Schuman, et Schumani deklaratsioon oli tegelikult vaid Monnet' plaani jätk ning et prantslased olid selle ülesande enda peale võtnud ainult selle nimel, et toetada Prantsusmaa terase eksporti. Professor Dr Hans Ritschli hinnangul ei oleks see kõne tohtinud kunagi sakslaste kõrvu jõuda.
Saarimaa
pisi|100 Saarimaa franki Aastal 1947 lahutas Prantsusmaa Saksamaa küljest söerikka Saarimaa piirkonna ning muutis selle enda majandusliku kontrolli all olevaks protektoraadiks. Piirkond läks küll 1957. aasta 1. jaanuaril Saksamaa administreerimise alla tagasi, kuid Prantsusmaale jäi õigus kaevandada sealsetes söekaevandustes kuni aastani 1981.
Protektoraadina oli Saarimaa majanduslikult ühendatud Prantsusmaaga ning sümboolselt ka poliitiliselt sõltumatu, kuid piirkonna julgeoleku- ja välispoliitikat dikteeriti Prantsusmaalt. Lisaks oli prantslastel piirkonnas ka laialdaste volitustega esindaja.
Piirkonna tööstuse tähtsaimateks osadeks olid kaevandus- ja terasetööstus. Prantsusmaa oli kaevandusi endale nõudnud juba 1946. aastal ning kehtestanud Saarimaa ja muu Saksamaa vahele tollipiiri. 1947. aastal võttis piirkonna kaevandustööstuse üle kontrolli endale Regie des Mines de la Sarre. Aastal 1946 moodustas sealsete kaevanduste toodang kolmandiku Prantsusmaa söetoodangust ning aastal 1949 veerandi. Ilma Saarimaa söeta oleks Prantsusmaa terasetoodang olnud oluliselt väiksem.
Parteid, kes toetasid Saarimaa tagasi Saksamaa osaks saamist, keelustati ning selle tulemusena ei tunnustanud Lääne-Saksamaa Saarimaa valitsuse seaduslikkust. Konrad Adenauer ütles, et "termin "protektoraat" on liiga leebe. Pigem peaks rääkima "kolooniast" – kuid seda ma ei tee" ("Der Name ‚Protektorat’ wäre vielleicht noch zu gut. Man könnte eher von einer ‚Kolonie’ sprechen – doch das werde ich nicht tun."). .
Saksamaa ja Prantsusmaa vahel Saarimaa tuleviku pärast jätkuva konflikt tõttu püüdsid teised Lääne-Euroopa riigid sellele potentsiaalselt ohtlikule probleemile lahendust leida. Järjest kasvava rahvusvahelise surve tõttu nõustus Prantsusmaa lõpuks kompromissile minema ning Saarimaa aladest pidi saama Lääne-Euroopa Liidu hallatav piirkond. Pariisis sõlmitud kokkulepetega nõustusid Prantsusmaa ja Saksamaa, et kuni Saksamaaga ei ole rahulepingut allkirjastatud, valitsetakse Saarimaad "statuudi" alusel. Selle statuudi üle pidi valvama erivolinik, kes oli vastutav Lääne-Euroopa Liidu ministrite nõukogu ees ning piirkond pidi jääma majanduslikult Prantsusmaaga seotuks.
Vaatamata sellele, et Lääne-Saksamaa antud statuuti toetas, hääletas selle jõustumiseks vajalikul referendumil 67,7% sealsest elanikkonnast selle vastu. Olgugi et Prantsusmaa kinnitas enne referendumi toimumist, et seal "ei" ütlemine tähendab seda, et Saarimaa jääb lihtsalt oma endisse staatusse Prantsusmaa poolt kontrollitud territooriumina, oli õige statuudile "ei" ütlema õhutanud kampaaniagrupi väide, et see viib taasühinemiseni Lääne-Saksamaaga. Piirkond ühendati poliitiliselt Lääne-Saksamaaga 1. jaanuaril 1957, kuid majanduslik integratsioon võttis veel mitu aastat aega. Selle eest, et Prantsusmaa oli piirkonna tagasi andmisega nõus, nõudsid ja said nad järgmised järeleandmised: