cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leo I (paavst)
Suhted Gallia piiskopkondadega
6. juunil 449 andis Lääne-Rooma keiser Valentinianus III välja edikti, millega tunnustati paavsti jurisdiktsiooni kogu kirikus. 450 palusid Gallia piiskopid taastada Arles’ piiskopi volitused. 5. mail 450 jagas Leo Gallia piiskopkonnad Arles’ ja Vienne’ piiskoppide vahel.
Suhted Itaalia piiskopkondadega
Aastal 443 kirjas Campania, Picenumi ja Toscana piiskoppidele kohustas Leo I neid pidama kinni oma korraldustest.
Ta noomis aastal 447 Sitsiilia piiskoppe, et nad ei järginud ristimisel Rooma norme.
Suhted vikariaadiga
Leo saatis Kosi piiskopi Julianuse oma esindajaks (apocrisiarius) Konstantinoopoli patriarhi juurde. Paavst saatis ühe kirja piiskoppidele, paludes pidada Julianust paavsti asemikuks endi seas, ning teise keisrile, paludes tal pidada Julianust Rooma paavsti kõrvadeks ja hääleks.
Liturgilised otsused
Leo I kinnitas, et ülestõumispühad on kirikuaasta kõige tähtsamad pühad (festum festorum) ja jõulud on ettevalmistuseks ülestõusmipühadele. Ta andis korralduse, et kõik kristlased peavad ülestõusmispühi tähistama samal ajal, sest Aasia ja Aafrika kogudustes olid teised tavad.
Ta sätestas ordineerimise detailid ja määras ordineerimise päevaks pühapäeva või öö vastu pühapäeva.
Ta sätestas, et abtissiks tohib saada alles 40-aasta vanuselt, "Liber Pontificalise" 1602. aasta trüki järgi 60-aastaselt.
Ta soosis vaimulike tsölibaati.
Ta keelas orjade ordineerimise vaimulikuks.
Ta keelas määrata piiskoppe piirkondadesse, kus on vähe ilmikuid.
Ta keelas ilmikutel ja munkadel jutlustamise.
Ta soosis erapihti üldpihi asemel. Vaimulike karistuste all olevad ilmikud pidid hoiduma äritegevusest, sõjaväeteenistusest ja tsiviilkohtu teenistusest.
Ta sätestas, et ristida tuleb ülestõusmispühadel või nelipühadel, välja arvatud hädaolukordades. Ta sätestas, et kui teatud olukordades ei olda kindlad ristimise kanoonilisuses (näiteks orjusest või pantvangistusest vabanemisel), tuleb see selgitada lähedaste tunnistuste kaudu. Kui ka sel juhul puuduvad tõendid ristimise kohta, tuleb isik ristida.
Ta sätestas "Liber Pontificalise" järgi missa armulaualiturgias vormeli sanctum sacrificium, immaculatam hostiam.
Kromatograafia
pisi|[[Planaarkromatograafia (paber- ja õhukese kihi kromatograafia on skemaatiliselt sarnased): 1 – eluent, 2 – kromatograafiline paber või plaat, 3 – ainete segu komponentide liikumine alt üles, 4 – üksikkomponentide (standardite) liikumine alt üles, 5 – eluendi liikumine alt üles, 6 – joon, millele olid kantud proovid enne eluenti asetamist]] pisi|[[Kromatogramm: detekteeritud ioonid süsteemist väljumise järjestuses]] Kromatograafia on üldmõiste mitmesuguste laboratoorsete füüsikalis-keemiliste meetodite kohta, mida kasutatakse uuritavate ainete segu komponentide lahutamiseks paljukordse sorptsiooni ja desorptsiooni tingimustes. Mõiste kromatograafia hõlmab vastavaid meetodeid, protsesse ja teadusharu.
Leo I (paavst)
Liturgilised otsused
Ta taunis liigkasuvõtmist ("Fenus pecuniae est funus animae" – liigkasuvõtmine on hinge matus).
Kromatograafia
Lihtsustatult: ainete segu süstitakse kromatograafilisse kolonni, edasi kantakse see läbi sorbendi (liikumatu faas) sobiva vedeliku või gaasi vooluga (liikuv faas). Segu komponentide spetsiifilise sorptsiooni ja desorptsiooni tulemusena toimub nende jaotumine liikumatu ja liikuva faasi vahel vastavalt jaotuskoefitsientidele ning nende aktide paljude korduste tagajärjel komponendid liiguvad edasi eri kiirustega. See viib ainete lahutumisele ning moodustuvad kiiremini ja aeglasemalt liikunud komponentide tsoonid. Protsess teostatakse kas kolonnis, kapillaaris, paberil või plaadil. Lahutunud komponendid detekteeritakse füüsikaliste või keemiliste meetoditega.
Leo I (paavst)
Liturgilised otsused
Ta määras "Liber Pontificalise" järgi ametisse cubiculariused, sellest ametist kujunesid hiljem kapellaanid.
Kromatograafia
Eesmärgi põhjal jagunevad kromatograafilised meetodid preparatiivseteks ja analüütilisteks. Preparatiivse kromatograafia korral on eesmärk saada teatud hulk lahutatud komponenti(te) edasiseks kasutamiseks. Seega on tegu kromatograafilise puhastamisega. Analüütilise kromatograafia korral kasutatakse oluliselt väiksemaid ainete koguseid (enamasti mikrogrammides) ja eesmärk on määrata komponentide suhteline sisaldus segus.
Kromatograafia on andnud väga efektiivsed meetodid, mida kasutatakse peaaegu kõigis keemialaborites. Umbes kolmandik kõigist analüüsidest tehakse tänapäeval kromatograafia abil. Välja on arendatud automatiseeritud ja arvuti juhitavad kromatograafilised seadmed spetsiifiliste ülesannete lahendamiseks, sealhulgas gaaside, anorgaaniliste ioonide, mitmesuguste orgaaniliste ühendite ja biokeemiliste segude lahutamiseks. Kromatograafiat kasutatakse ainete puhtuse kontrolliks, keskkonnareostuse määramisel, keemiliste protsesside kontrolliks jne.
Paljudel juhtudel võimaldavad kromatograafilise analüüsi meetodid ka aineid identifitseerida. Selleks kasutatakse standardühendeid varieeruvates tingimustes või kasutatakse etteantud tingimustes retentsiooni aegade, õigemini retentsiooniindeksite, võrdlust teadaolevate väärtustega. Tandem kromatograaf-spektromeeter seadmed, (näiteks GC-MS) võimaldavad ka lahutatud komponentide struktuuri identifitseerimist.
Leo I (paavst)
Misjon
Leo I saatis Passau piiskopi Valentinuse misjonitööle Raetia provintsi.
Kromatograafia
Meetodi näitlikustamine
Kromatograafia näitlikustamiseks saab kasutada jõe analoogiat. Jões on liikuv faas vesi ja jõepõhi seisab paigal. Vette visatakse korraga hulk erinevaid osakesi. Vees liikuvad osakesed jäävad aeg-ajalt jõepõhja kinni. Mõned jõeveega kaasa liikuvad asjad jäävad tihedamini põhja kinni kui teised, seetõttu on osakeste liikumiskiirus erinev. Allavoolu asuv vaatleja märkab, et erinevad asjad jõuavad sinna erinevatel aegadel. Samal ajal startinud osakeste hulk on lahutatud.
Leo I (paavst)
Munklus
Leo I rajas "Liber Pontificalise" järgi Vatikani esimese kloostri Rooma Peetri kiriku lähistele.
Kromatograafia
Pleki eemaldamine rõivalt
Kodus rõivastelt plekkide eemaldamisel märgmeetodil (veega, seebiveega või lahustiga) saate pärast õhus kuivamist ilmselt näotud mustuseringid märgunud ala äärtel. Põhjuseks mitmesuguste mustusekomponentide kromatografeerumine tsentrist äärtele (vt Tsirkulaarkromatograafia). Seda saab lihtsalt vältida, kui mitte lasta märjal alal õhus kuivada, vaid kuivatada seda paljukordselt alt- ja pealtpoolt vettimava paberiga, vajutades nii kuivaks kui võimalik; see lõpetab vedeliku difusiooni keskelt äärtele.
Ajalugu
Sõna "kromatograafia" on tulnud kreeka keelest: |k|r|əʊ|m|ə|ˈ|t|ɒ|g|r|ə|f|i, milles χρῶμα chroma "värvus" ja γράφειν graphein "kirjutama".
Leo I (paavst)
Ordinatsioonid
Leo I ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 185 piiskoppi, 89 preestrit ja 31 diakonit.
Kromatograafia
Ajalugu
Kromatograafia kui nähtus oli teada juba 19. sajandil. Esmane kromatograafiline lahutamine omistatakse Vene-Itaalia päritolu botaanikule Mihhail Tsvetile (1872–1919), kes töötas Varssavis, Tartus ja Voronežis. 20. sajandi algul kasutas M. Tsvet kaltsiumkarbonaadiga täidetud kolonni taimede pigmentide eraldamiseks. 1901. a kirjeldas ta kromatograafilise lahutamise tööpõhimõtet avalikult Looduseuurijate ja Arstide kongressil Peterburis, 1903 avaldas selle kirjalikult ja 1907 tutvustas seda meetodit Saksa Botaanikaseltsis. Aastatel 1910–1930 kromatograafilise lahutamise meetod oli praktiliselt unustatud. Alles 20. sajandi keskel arendati välja rida jaotuskromatograafilisi tehnikaid (A.J.P. Martin ja R.L.M. Synge, said Nobeli auhinna 1952), sealhulgas gaasikromatograafia. Sellele järgnes nende meetodite väga kiire areng.
Leo I (paavst)
Allikad
Leo I-lt on säilinud 96 jutlust ja 143 kirja, seejuures keiser Marcianusele 17, keiser Leo I-le 8 ja Konstantinoopoli patriarhile Flavianosele 7 kirja. Paavsti sekretäriks oli Akvitaania piiskop Prosperus.
Kromatograafia
Ajalugu
Eestis alustati gaasikromatograafiaalase uurimistöö ja aparatuuri väljatöötamisega 1960. aastatel TA Keemia Instituudis (Olaf Eiseni juhtimisel). Analüütilisi ja preparatiivseid kromatograafe konstrueeriti ja valmistati TA Spetsiaalses Konstrueerimisbüroos ning Võru Gaasianalüsaatorite Tehases.
Leo I (paavst)
Leo I kultuuriloos
Leo I taastas "Liber Pontificalise" järgi Rooma kirikutes hõbeornamendid. Ta lasi taastada vandaalide poolt rüüstatud Rooma Peetri kiriku ja Pauluse kiriku katuse. Ta lasi "Liber Pontificalise" järgi ehitada San Cornelio kiriku, tema ajal rajas vaga naine Demetria San Stefano kiriku.
Kromatograafia
Kromatograafiamõisteid
pisi|Kromatograafiline [[täidiskolonn töös: näidatud on eluent, kolonni täidis (statsionaarne faas) ja väljuv eluaat]]
Leo I (paavst)
Leo I kultuuriloos
Ta veenis Lääne-Rooma keisri Valentinianus III ema Galla Placidiat andma korraldust Rooma Triumfikaare mosaiigi kujundamiseks.
Kromatograafia
Kromatograafilised meetodid
Ainete kromatograafilise lahutamise olemus ehk mehhanism põhineb erinevate ainete osakeste füüsikaliste või keemiliste omaduste erinevustel. Vastavalt sellele valitakse statsionaarne faas. Lahutamise mehhanism ongi üks olulisemaid karakteristikuid, mille alusel võib kromatograafilised meetodid klassifitseerida järgmiselt:
Leo I (paavst)
Hinnang
Leo kuulutas idakirikutele oma universaalset hoolt (universalis cura) kogu kiriku eest. Tema kirjades sisalduvat mõistet nostra communio on tõlgendatud universaalse tähendusega. Ta soovis, et kõik kristlikud vaimulikud apelleeriks temale.
Kromatograafia
Kromatograafilised meetodid
Statsionaarse faasi vormi, see on lahutamise protsessi tehnilise lahenduse alusel jagunevad meetodid järgmiselt:
Leo I (paavst)
Hinnang
Nii küsis Konstantinoopoli patriarh Flavianos Leolt tunnustust Eutychese hukkamõistmiseks. Samuti koheldi paavsti legaate austusega Kalchedoni kirikukogul.
Kromatograafia
Kromatograafilised meetodid
Proovi läbi statsionaarse faasi voolutamiseks saab liikuva faasina (mobiilse faasina) kasutada gaase, vedelikke või fluidumeid. Vastavalt sellele on liigitus järgmine:
Leo I (paavst)
Hinnang
Leod nimetati ka Rooma salakeisriks, sest erinevalt jõuetust Lääne-Rooma keisrivõimust omas ta suhteliselt suurt võimutäiust, valitsedes tegelikult Rooma linna ja selle ümbrust.
Kromatograafia
Kromatograafilised meetodid
Keemiliste ainete kromatograafilise lahutamise protsess on vältimatult seotud läbiviimise vormi, statsionaarse ja mobiilse faasi valikuga. Nende kolme kombinatsioon annab konkreetse meetodi. Spetsiifiliste ülesannete tarvis on välja töötatud hulgaliselt modifitseeritud meetodeid.
Leo I (paavst)
Hinnang
Leo suutis ka läbi suruda arusaama paavstist (Rooma peapiiskopist) kui kõrgeimast kirikupeast, toetudes seejuures Jeesuse sõnadele Peetrusele Matteuse evangeeliumis, kus Jeesus määras Peetruse enda maapealse töö jätkajaks.
Kromatograafia
Kromatograafilised meetodid
Praktikas kasutatakse tihti kromatograafiliste meetodite klassifikatsiooni, mis põhineb aparatuurse lahenduse viisil, olenemata lahutusprotsessi mehhanismist. Siin võiks nimetada järgmisi väga efektiivseid ja levinumaid tehnikaid: pisi|300px|Gaasikromatograafia skemaatiliselt. 1 – kandegaasi ([[heelium|He) balloon, 2 – süstal proovi kolonni sisestamiseks, 3 – kapillaarkolonn termostaadis, 4 – detektor, 5 – isekirjuti kromatogrammi registreerimiseks]]
Anna Haag
pisi|Anna Haag (2008) Anna Margret Haag (sünninimi Anna Hansson; sündinud 1. juunil 1986 Köpingis) on endine Rootsi murdmaasuusataja.
2005. aasta juunioride MM-il Soomes Rovaniemis saavutas Haag 5+5 km suusavahetusega sõidus 21. koha ja 5 km vabastiilis 23. koha.
Haag sai juunioride MM-il 2006. aastal Sloveenias Kranjis hõbemedali teatesõidus. Individuaalselt oli ta 1 km vabastiilis sprindis 28. ja 5+5 km suusavahetusega sõidus 6.
Esimest korda osales ta MK-etapil 18. novembril 2006 Gällivares, tulles 10 km vabastiilis sõidus 78. kohale. Järgmisel päeval peetud 4×5 km teatesõidus saavutas ta Rootsi III naiskonnaga 16. koha, kuid sõitis viimases vahetuses 13. aja ja tõstis naiskonda 2 koha võrra. 25. märtsil 2007 saavutas ta Falunis 4×5 km teatesõidus Rootsi III naiskonnaga juba 11. koha, kuid jäi teises vahetuses konkurentsitult viimaseks, kaotades näiteks Kristina Šmigunile peaaegu 3,5 minutit.
Alates 2007. aasta sügisest sõitis Haag juba MK-sarja korralikult kaasa. Kohe saatis teda edu. 24. novembril saavutas ta Norras Beitostølenis 10 km vabastiilis 24. koha, järgmisel päeval 4×5 km teatesõidus 8. koha, 2. detsembril Soomes Kuusamos 10 km klassikalises tehnikas 13. koha ja 8. detsembril Šveitsis Davosis 10 km klassikalises tehnikas juba 5. koha. Järgmisel päeval sai ta 5. koha ka Rootsi naiskonnaga, lõpetades avavahetuse isegi teise-kolmandana. 24. veebruaril 2008 saavutas ta Rootsi naiskonnaga juba 4. koha, sõites ise teises vahetuses 3. aja. Esikolmikusse tuli ta esimest korda 23. novembril Gällivares Rootsi I naiskonnaga Norra I ja Soome järel, kui sõitis kolmandat vahetust. 7. detsembril tuli Rootsi naiskond Prantsusmaal La Clusaz's teiseks (Haag sõitis taas kolmandat vahetust).
31. jaanuaril 2009 tuli Haag Rootsi meistrivõistlustel 1,1 km klassikastiilis sprindis 13. kohale, aga järgmisel päeval 10 km vabastiilis teiseks Charlotte Kalla järel. See oli tema elu esimene medal Rootsi meistrivõistlustelt ja ta arvati Rootsi koondisse Tšehhimaal Liberecis toimuvatele maailmameistrivõistlustele.
MM-il osales ta 26. veebruaril 4×5 km teatesuusatamises, kus sõitis kolmandat vahetust. Etapil sai ta 5. koha, aga viimase vahetuse võitnud Charlotte Kalla tõi Rootsi pronksmedalile. 28. veebruaril saavutas ta 30 km vabastiilis ühisstardist 25. koha.
21. novembril 2009 tuli Haag esimest korda elus MK-etapil esikolmikusse. Ta oli Beitostølenis 10 km vabastiilietapil Marit Bjørgeni ja Charlotte Kalla järel kolmas. Järgmisel päeval võitis Rootsi teatesõidu. Taas sõitis Haag kolmandat vahetust ja võidu kindlustas Kalla viimases vahetuses.
2010. aasta taliolümpiamängudel saavutas Haag 10 km vabatehnikas 15. veebruaril neljanda koha, kaotades Charlotte Kallale, Kristina Šmigunile ja Marit Bjørgenile. 7,5+7,5 km suusavahetusega sõidus võitis 19. veebruaril Haag olümpiahõbeda Bjørgeni järel. 22. veebruaril saavutasid Haag ja Kalla paarissprindis hõbemedali, kusjuures Haag kaotas lõpuspurdis 0,6 sekundiga Evi Sachenbacher-Stehlele.
3. jaanuaril 2011 võitis Haag esimest korda elus individuaalselt MK-etapi. Juhtus see Oberstdorfis 5+5 km suusavahetusega sõidus, edestades 0,6 sekundiga Kallat. Rootsi meistrivõistlustel Sundsvallis saavutas ta 3. veebruaril 7,5+7,5 km suusavahetusega sõidus Kalla järel teise koha, 5. veebruaril 1 km vabastiilisprindis 11. koha ja järgmisel päeval 10 km klassikatehnikas Kalla ees esikoha.
2011. aasta MM-il Oslos osales Haag neljal distantsil. 26. veebruaril oli ta 7,5+7,5 km suusavahetusega sõidus 10., 28. veebruaril 10 km klassikatehnikas 14., 3. märtsil 4×5 km teatesõidus Norra järel teine (Haag sõitis teist vahetust ja saavutas oma vahetuses 5. aja) ning 5. märtsil 30 km ühisstardist vabatehnikasõidus oli ta 10.
2013. aasta MM-il Val di Fiemmes võitis ta teatesõidus kuldmedali, 10 km vabatehnikasõidus oli ta 17., 15 km jälitussõidus 15. ja 30 km klassikasõidus kuues. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta teatesõidus kuldmedali, 10 km klassikasõidus oli ta 20. ja 30 km klassikasõidus 11.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis võitis ta teatesõidus hõbemedali. 10 km klassikasõidus sõitis ta maailmameistrivõistlustel oma parima koha individuaalalal, kui tuli viiendaks.
Ta lõpetas sportlaskarjääri pärast hooaega 2017–18.
2018. aastal abiellus ta murdmaasuusataja Emil Jönssoniga.
Maailma karikavõistlustel
Anna Haag osales karjääri jooksul individuaalarvestuses 175 maailma karikavõistluste etapil ja jõudis esikolmikusse kolmel korda, neist ühe korra ta võitis.
Kromatograafia
Kromatograafilised meetodid
Kombineeritud meetodid (hübriid- ja tandemtehnikad): pisi|300px|Kahedimensionaalne gaasikromatograafia (GCxGC) skemaatiliselt
Kromatograafiline analüüs
Kromatograafiline analüüs on laboratoorne ainete lahutamise ja koostise uurimise meetod, kusjuures kasutatakse kromatograafilisi protseduure ainete (analüütide) esinemise ja nende suhtelise sisalduse määramiseks uuritavas proovis.
Preparatiivne kromatograafia
Preparatiivne kromatograafia on ainete lahutamise meetod, mis võimaldab saada teatud hulga lahutatud komponenti(te) edasiseks kasutamiseks.
Leo I (paavst)
Surm
Leo I suri 10. novembril 461 Roomas ja maeti Rooma Peetri kiriku portikuses. Tema säilmed maeti aastal 688 Rooma Peetri kirikus ümber.
Leod austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on katoliku kirikus 10. november, õigeusu kirikus 18. veebruar.
Benedictus XIV kuulutas ta 1754 Kiriku doktoriks.
Leo I on lauljate, muusikute ja organistide patroon. Kunstis on tema sümboliks draakon.
Changji Huei autonoomne ringkond
Changji Huei autonoomne ringkond on 2. järgu haldusüksus (autonoomne ringkond) Hiinas Xinjiangis.
2000. aastal oli elanike arv 1 503 100, neist 75,1% hiinlased, 11,6% hueid, 8% kasahhid ja 3,9% uiguurid.
Sipelgalõvi
Sipelgalõvid elavad liiva sees, teevad lehtri, ise on lehtri põhjas, ja püüavad toiduks lehtrisse kukkuvaid väikeseid organisme, kellest enamik on sipelgad – sellest ka nimetus "sipelgalõvi".
Changji Huei autonoomne ringkond
Haldusjaotus
Jaguneb kolmeks maakonna õigustega linnaks, neljaks maakonnaks ja üheks autonoomseks maakonnaks:
Sipelgalõvi
Eestis esinevad liigid:
Uva
Uva [uv'aa] on alev Venemaal Udmurtias, Uva rajooni keskus. Asub Uva jõe ääres Iževskist 60 km lääne pool.
Uva asutati 1922. aastal, aleviks sai 1938.
Uva on puidutööstuse keskus.
László Tőkés
thumb László Tőkés (sündinud 1. aprillil 1952 Cluj-Napocas) on ungarlasest Rumeenia kalvinistlik vaimulik ja poliitik. Ta on Rumeenia Reformeeritud Kiriku piiskop.
Rahvusvaheline õigus
Rahvusvaheline õigus (rahvusvaheline avalik õigus; ingl. k. public international law, law of nations, pr. k. droit international public, sks.k. das Völkerrecht, vene k. международное право) on õigusharu, mis reguleerib riikide ja teiste rahvusvahelise õiguse subjektide käitumist.
László Tőkés
2007. aastal valiti ta sõltumatu kandidaadina Euroopa Parlamenti.
Rahvusvaheline õigus
Mõiste international law võttis esimesena kasutusele inglise õigusteadlane Jeremy Bentham (1748–1832). Varem nimetati seda õigusvaldkonda "rahvaste õiguseks" ja Euroopas ka "Euroopa avalikuks õiguseks" (jus publicum Europaeum).
László Tőkés
Võimude püüe vabastada teda abipastori ametist Timișoaras vallandas Rumeenia 1989. aasta rahvaülestõusu, mille tulemusena kukutati diktaator Nicolae Ceaușescu.
Rahvusvaheline õigus
Ajalugu
Traditsioonilise käsitluse järgi kujunesid klassikalise rahvusvahelise õigus alused välja Euroopas Kolmekümneaastase sõja lõpuks, kui 1648. aastal sõlmiti Vestfaali rahulepingud. Toona tunnustati suveräänsete riikide võrdõiguslikkust Euroopa korra aluspõhimõttena, mis erines põhimõtteliselt keskaegsetest universaalmonarhia taotlusest. Ideelises plaanis arendas rahvusvahelise õiguse mõtet olulisel määral hollandi õigusteadlane Hugo Grotius (1583–1645), kelle 1625. aastal ilmunud käsitlus "Sõja ja rahu õigusest" ("De iure belli ac pacis") osutus Euroopas väga mõjukaks ja kelle üheks põhiideeks oli, et sõda pole täielikult õigusest ja reeglitest vaba nähtus. Ka hiljem on õigusteadlaste roll rahvusvahelise õiguse normide väljendamisel olnud märkimisväärne. Siin sobiks tähtsamatest nimetada näiteks šveitslane Emer de Vattel (1714–1767), sakslane Georg Friedrich von Martens (1756–1821), Lvivist (Lembergist) pärit Cambridge’i professor Hersch Lauterpacht (1897–1960) jt. Ka Pärnus sündinud Friedrich (Fjodor Fjodorovitš) Martens (1845–1909) kuulub rahvusvahelise õiguse ajaloo oluliste juristide-teadlaste hulka, muuhulgas, sest kirjutas esimese mahuka venekeelse originaalkäsituse rahvusvahelisest õigusest, avaldas Vene tsaaririigi välislepingute kogu ja mängis juhtivat rolli 1899. aasta Haagi rahukonverentsil.
Traditsioonilist käsitust rahvusvahelise õiguse ajaloost, mis rõhutab Euroopa olulisust alates Vestfaali rahulepingutest, on viimastel aastakümnetel kritiseeritud kui liialdatult Euroopa-keskset. Teatud rahvusvahelise õiguse osiseid, näiteks diplomaatias ja rahvusvahelises sõjaõiguses, aga ka lepingute praktikas, on tõepoolest tuvastatud nii antiikajal kui ka väljaspool Euroopat. Siiski varasematel ajastutel ja väljaspool Euroopat polnud levinud suveräänse võrdsuse idee erinevate võimude vahel – näiteks Hiina mõtlemises olid Hiina vahetud naabrid tema vasallid, kes pidid Pekingile tribuuti maksma. Samas Euroopa riigid, kes tunnustasid suveräänset võrdust omavahel juriidilise ideena isegi siis, kui nad praktiseerisid jõudude tasakaalu poliitikat, kasutasid rahvusvahelist õigust koloniseerimisprotsessi käigus mujal. Muu hulgas väitsid paljud Euroopa juristid 19. sajandil, et rahvusvahelist õigust said täiel määral kasutada vaid ’tsiviliseeritud rahvad’, kelle all peeti silmas kristlasi, eurooplasi ning Euroopa päritolu koloniste. Alles 20. sajandil sai rahvusvaheline õigus universaalseks ja selle üheks sümboliks on kõiki suveräänseid riike hõlmav Ühinenud Rahvaste Organisatsioon peakorteriga New Yorgis.
Uva
Alevit läbib raudtee.
Rahvusvaheline õigus
Olemusest ja mõistest
Rahvusvaheline õigus erineb riigisisesest õigusest, kuna rahvusvahelises kogukonnas puudub tsentraalne sunni- ja täidesaatmismehhanism. Teatud määral tegeleb sellega ÜRO Julgeolekunõukogu, aga seda eelkõige kõige otsesemate rahvusvahelise rahu ja julgeoleku ohustamise juhtude puhul ja ka siis pole ÜRO Julgeolekunõukogu alaliste liikmete vetoõiguse tõttu otsusele jõudmine garanteeritud. Öeldakse, et rahvusvaheline õigus on detsentraliseeritud süsteem, kus ühe riigi õigusrikkumisele vastamine sõltub paljuski teiste riikide reaktsioonidest.
Rahvusvahelist õigust tuleb näha tema ajaloolises arengus. Näiteks esimese maailmasõja ajal normi, mis oleks keelanud agressiivse sõja alustamise, veel ei eksisteerinud, ent alates 1928. aasta Kelloggi-Briandi paktist ja eriti 1945. aasta ÜRO põhikirjast (Hartast) on see rahvusvahelise õiguse üheks keskseks normiks. Samuti on inimõigused ja näiteks ka keskkonnateemad rahvusvahelisse õigusse, eelkõige lepingutesse, jõudnud alles pärast teist maailmasõda. Iga ajaloolise sündmuse hindamiseks rahvusvahelise õiguse kontekstis tuleb vaadata seda rahvusvahelist õigust, mis antud ajahetkel kehtis.
Klassikaline rahvusvahelise õiguse teooria rõhutab riikide suveräänsust, ent pärast teist maailmasõda on eriti läänemaailmas kogunud jõudu teooriad, mis rõhutavad inimõiguste tähtsust ja rahvusvahelise kogukonna ühiseid eesmärke. Suveränistid omakorda kritiseerivad selliseid rahvusvahelise õiguse teooriaid kui globalistlikke ja eelkõige läänemaailma, sh globaalse kapitali, huvidest kantuid. Nõukogude õigusteadlane Grigori Tunkin (1906–1993) süüdistas Läänt koguni katsetes selliste teooriate kaudu luua ’maailmariiki’. Oluline on aduda, et rahvusvahelise õiguse valitsev diskursus on teatud määral ühtlasi ka võimudiskursus.
Eristatakse rahvusvahelist ja riigisisest õigust, ent suureks küsimuseks on nende omavaheline suhe, mis võib riigiti mõneti erineda. Pajudes riikides, sh Eestis, on see küsimus reguleeritud põhiseaduses. Suures plaanis eristatakse kahte mudelit – monism (rahvusvaheline ja riigisisene õigus on ühe ja sama õigussüsteemi osad) ja dualism (need on erinevad õigussüsteemid ja tuleb eraldi reguleerida, kuidas rahvusvahelise õiguse norm jõuab riigisisest õigussuhet mõjutama). Angloameerika nn üldise õiguse (ingl. k. common law) maades on need küsimused reguleeritud mitme sajandi vältel väljendatud kohtupraktikaga. Millist süsteemi ka ei kasutata, on rahvusvahelises õiguses põhimõte, et riik ei saa tugineda oma riigisisese õiguse sätetele, õigustamaks rahvusvahelise õiguse kohustuse rikkumist.
Tänapäeva rahvusvahelises õiguses on tekkinud mitmeid alavaldkondi ja normikomplekse. Klassikalistele valdkondadele nagu diplomaatiline õigus, rahvusvaheline humanitaarõigus (varem: sõjaõigus) ja rahvusvaheline mereõigus on lisandunud rahvusvaheline kriminaalõigus, keskkonnaõigus, kaubandusõigus, finantsõigus, kosmoseõigus jne, lisaks juba eelpool esile tõstetud inimõiguste õigusele. Mõnede autorite arvates on erinevate rahvusvahelise õiguse alavaldkondade vahel ka teatud killustumispotentsiaal (ingl k fragmentation of international law) – siis, kui näiteks mõnede rahvusvaheliste kohtute praktikas muutub nõrgaks side üldise rahvusvahelise õiguse põhimõtetega või mõne teise rahvusvahelise õiguse alavaldkonnaga. Samas on väidetud, et teatud normid rahvusvahelises õiguses on teistest tähtsamad (eelkõige ius cogens 'i normid, millest pole võimalik ka lepinguliselt taganeda). Selles kontekstis räägitakse rahvusvahelise õiguse ’konstitutsionaliseerumisest’ (ingl. k. constitutionalization of international law).
Subjektid
Traditsiooniliselt olid rahvusvahelise õiguse subjektideks ainult riigid. Tänapäeval peetakse rahvusvahelise õiguse subjektideks ka rahvusvahelisi organisatsioone ning piiratud määral füüsilisi ja juriidilisi isikuid. Küsimus rahvusvahelise õiguse subjektidest on rahvusvahelise õiguse üks teoreetilistest alusprobleemidest ja vastustest sellele küsimusele tulevad esile rahvusvahelise õiguse erinevad koolkonnad. Näiteks Venemaa rahvusvahelise õiguse doktriinis on näha vastasseisu ideele, et inimest saaks riigi kõrval tunnustada rahvusvahelise õiguse täisväärtusliku subjektina. Väljaspool läänemaailma on rõhutatud riikide suveräänsust ja mõnikord väljendatud skepsist inimõiguste ulatuse, rahvusvaheliste korporatsioonide õiguste ja kodanikühiskonna kaasamise üle subjektidena rahvusvahelise õiguse kontekstis. Samas on alates 20. sajandist olnud selgesti näha teatud valdkonnas pädevuste liikumine erinevatele rahvusvahelistele organisatsioonidele.
Seoses 2001. aasta terrorirünnakutega USAs tõusis teravalt päevakorda ka rahvusvahelise õiguse suhe mitteriiklikesse moodustistesse (ingl k non-state actors), eriti juhtudel, kui sellised moodustised esitavad väljakutse rahvusvahelise õiguse aluspõhimõtetele. Kui riik sallib enda territooriumil selliseid mitteriiklikke moodustisi, võib riigi jaoks sellest tuleneda rahvusvahelis-õiguslik vastutus.
Rahvusvahelise õiguse allikad
Rahvusvahelisel õigusel on kolm esmast allikat: rahvusvahelised lepingud, rahvusvaheline tavaõigus ja õiguse üldpõhimõtted (vt Rahvusvahelise Kohtu Statuudi artikkel 38 lg 1). Kõige tähtsamad neist on rahvusvahelised lepingud, millega riigid oma põhimõtteliselt piiramatut vabadust vabatahtlikult piiravad. Teiseks oluliseks rahvusvahelise õiguse allikaks on rahvusvaheline tavaõigus, mis moodustub riikide pikaajalisest ning ühetaolisest käitumisest (longa consuetudo) ja nende veendumusest, et selline käitumine on õiguslikult kohustav ja ühiskonnas vajalik (opinio juris sive necessitatis). Non liquet olukorras jääb võimalus kohaldada õiguse üldpõhimõtteid. Sinna hulka kuuluvad nii rahvusvahelise õiguse põhimõtted kui ka põhimõtted, mis on ühised maailma suurtele õigussüsteemidele. Esimeste näiteks on pacta sunt servanda, hea usu ja mõistlikkuse põhimõte, teiste näiteks riikide siseasjadesse mittesekkumise põhimõte.
Rahvusvahelise tavaõiguse ning õiguse üldpõhimõtete sisu määratlemiseks on lubatud kasutada täiendava õigusallikana kohtuotsuseid ja õigusteadlaste teoseid. Kohtuotsused rahvusvahelise õiguse allikana võivad olla rahvusvaheliste vahekohtu- ja kohtuotsuste kõrval ka riigisiseste (ennekõike kõrgemate) kohtute otsused. Õigusteadlaste teostest tulevad kõne alla ainult kõige autoriteetsemad autorid. Peab silmas pidama, et kuigi sageli kirjutavad õigusteadlased sellest, milline õigus peaks olema või võiks olla (lad. k. lex ferenda), on siin mõeldud eelkõige kirjutisi sellest, milline kehtiv õigus on (lex lata).
Rahvusvaheline õigus ja Eesti
Rahvusvaheline õigus ja rahvusvahelise õiguse argumendid on mänginud Eesti riikluse kujunemisel ja taastamisel kaalukat rolli. Enamik Eesti riigi sünni juures olnud poliitikutest (Konstantin Päts, Jaan Poska, Ants Piip jt) olid juristid ja tundsid hästi rahvusvahelise õiguse aluseid. Paguluses uurisid rahvusvahelist õigust ja kirjutasid sellest teiste keelte hulgas ka eesti keeles Artur Taska jt. Kirjanik Jaan Kross viis rahvusvahelise õiguse 1980. aastatel nii Eesti kui ka laiema üldsuse teadvusse, kui ilmus tema romaan "Professor Martensi ärasõit" Friedrich Martensi elust, mis tõlgiti hiljem mitmesse keelde.
Kui president Lennart Meri käest 1990. aastate lõpus küsiti kommentaari India ja Pakistani tuumakatsetuste kohta, vastas ta, et väikeriikide tuumapommiks on rahvusvaheline õigus. See veidi liialdatud seisukoht tulenes eelkõige kogemusest, mis sai Balti riikidele osaks 1990–1991, eelkõige riikliku järjepidevuse doktriini (ingl k. state continuity) mõjust Balti riikide iseseisvuse taastamisel.
Ent rahvusvahelise õiguse ajalooga seotu ulatub veelgi kaugemale Eesti minevikku. Näiteks vene rahvusvahelise õiguse juristi, samuti Eestiga seotud parun Michael (Mihhail) Taube (1869–1961) arvates olid Vana-Liivimaa riiklikud moodustised teedrajavad keskaegse arbitraaži kujunemisel.
Eestist pärit rahvusvahelise õiguse juristid on mänginud kaalukat rolli Venemaa ja Nõukogude Liidu rahvusvahelise õiguse diskursuses – eelkõige Fridrich Martens tsaariaja ja Rein Müllerson Nõukogude Liidu lõpuaastatel.
Tänapäeval osaleb Eesti rahvusvahelise õiguse normide uurimisel ja kujundamisel näiteks küberrünnakute kontekstis, kus "Tallinna käsiraamatuna" tuntakse tunnustatud õigusteadlaste kollektiivi katset kohaldada olemasolevaid rahvusvahelise õiguse norme ja põhimõtteid küberrünnakutele ja -konfliktidele.
Kaxgar
Kaxgar on maakonna õigustega linn Hiinas Xinjiangi Uiguuri autonoomse piirkonnas Kaxgari ringkonnas.
77% elanikest on uiguurid, hiinlasi on 22%.
Aastal 1273 külastas linna Marco Polo.
4. augustil 2008 ründasid Kaxgari linna lähistel kaks meest kohaliku aja järgi kell 8.00 hommikul piiripunkti, heites selle pihta kaks granaati ja rünnates seejärel seal viibinud politseinikke nugadega. Rünnakus hukkus kuusteist ja sai vigastada veel kuusteist politseinikku; ründajad õnnestus vahistada.
pisi|tühi|Turg Kaxgaris
Oskar Lutsu huumoripreemia
Oskar Lutsu huumoripreemia on auhind, mida antakse stipendiumina välja 1987. aastast Palamusel. Esimene huumoripreemia laureaat kuulutati välja Oskar Lutsu 100. sünniaastapäeva pidustustel 5. jaanuaril 1987. Selleks oli Priit Aimla. Auhinda ei antud välja 1991. ja 1992. aastal.
Stipendiumi eesmärk on ergutada ja avaldada Palamuse rahva poolehoidu eeskätt kirjutavatele humoristidele. Stipendium antakse ühele inimesele või loomingulisele kollektiivile, kes on eelmise aasta jooksul enim rahvast naerutanud. Stipendium antakse pidulikult üle Palamusel ja seda tehakse tavaliselt naljakuus ehk aprillis. Alates 2003. aastast toimub preemia üleandmise tseremoonia Palamuse rahvamajas.
Oskar Lutsu huumoripreemia stipendiumi annab välja Palamuse Kultuur koostöös Jõgeva vallavalitsusega. Stipendiumina laureaadile üle antav summa koguneb suuresti huumorisõprade – üksikisikute ja asutuste-ettevõtete – annetustest. Ettepanekuid huumoripreemia saaja osas saab teha igaüks, laureaadi valib välja korraldustoimkond.
Ajalugu
Humoristide oma aastapreemia väljaandmise mõte tekkis 1986. aastal huumoriajakirja Pikker toimetusel. Ettepanekuga oli kohe nõus tolleaegse Kevade kolhoosi juhatus. Preemia žürii koosseisus oli peale Kevade kolhoosi ja Pikri toimetuse esindatud ka Kirjanike Liit. Preemiasummast pani kolm viiendikku välja kolhoos ja kaks viiendikku Pikri toimetus. Ka diplomi kujundas Pikri toimetus. Esimene laureaat — Priit Aimla — kuulutati välja Oskar Lutsu sajanda sünniaastapäeva pidustustel 5. jaanuaril 1987.
1991. ja 1992. aastal preemiat välja ei antud. 1992. aastal otsustasid Palamuse rahvamaja ja Palamuse O. Lutsu Kihelkonnakoolimuuseum traditsiooni asutustest, ettevõtetest ja eraisikutest annetajate toetusel taastada. Viies huumoripreemia anti välja 1993. aastal.
Aastatel 2008–2018 andsid huumoripreemiat kahasse välja MTÜ Sokuturi ja Palamuse vallavalitsus. Viimane oli preemia peamine toetaja. Ülejäänud preemiasumma kogunes vabatahtlike annetustest. Samuti toetas ettevõtmist Eesti Kultuurkapital.
Alates 2019. aastast on huumoripreemia väljaandmisel eestvedajaks Jõgeva valla hallatav asutus Palamuse Kultuur.
Kirsi raudteepeatus
pisi|Kirsi raudteepeatus (1996) Kirsi raudteepeatus on raudteepeatus Tartu–Koidula raudteeliinil Tartumaal Tartus.
Peatus asub Aardla raudteepeatuse (Tartu-Valga raudteeliin) kõrval Pauluse kalmistu taga. Piletihinnalt kuulub peatus Tartu piirkonda.
Kirsi peatuses asub üks pikk perroon.
Kudumine
Kudumine on lõngast kanga või silmkoeesemete valmistamine. Kudumise ajalooliseks eelkäijaks olid arvatavasti mitmesugused juba vanemal kiviajal tuntud punumistehnikad.
Kangakudumine
pisi| 1967
Kangakudumisel põimitakse omavahel kokku kanga pikisuunas jooksvad lõimelõngad ning nendega ristuvad koelõngad. Selline tehnika on tuntud nooremast kiviajast. Kanga kudumiseks kasutati algselt püstkangaspuid: raami, kus lõimelõngad rippusid ülevalt alla ning nende vahele põimiti koelõngad. Keskajal tulid kasutusele rõhtsad kangasteljed, mis Eestis on olnud tuntud ilmselt muinasaja lõpust. Kangastelgedel on lõimelõngad keritud lõimepoolile, pingule tõmmatud ja kammitaolise soa abil üksteisest eraldatud. Niite abil tõstetakse ja langetatakse lõimelõngu, tekitades nende vahele vahe, kust süstiku abil koelõng läbi lükatakse. Soa abil surutakse koelõng vastu juba valmis kangast, mis keritakse kangapoomile.
Lõime- ja koelõngade ristumise erinevad mustrid annavad erineva siduse ja vastavalt erineva kangapinna; tavalisimad on labane sidus, toimne sidus, atlass-sidus ja satäänsidus. Lihtsaim ja tugevam on labane sidus, kus kõik lõime- ja koelõngad põimuvad, moodustades nagu maleruudustiku. Mõnevõrra lõdvemal, pehmemal ja soojemal toimse sidusega kangal läheb koelõng kahest lõimelõngast üle ja ühest alt, järgmise rea puhul ühe lõimelõnga võrra nihutatult, nii et kanga pinnale moodustuvad diagonaaljooned.
Sama tehnoloogia järgi on võimalik kududa ka vaipu.
Põhimõtteliselt sama tehnoloogiat on Eestis kasutatud ka kirivööde kudumiseks, kuid kangastelgede asemel on selleks kasutatud vöötihva ja teisi abivahendeid.
Silmuskudumine
pisi|
Silmuskudumise päritolu suhtes pole ajaloolased üksmeelel. Arvatavasti leiutati see varakeskajal Lähis-Idas või Vahemere maades ning levis Euroopasse 14. sajandiks. Silmuskudumise eelkäijaks võis olla tänapäevaks praktiliselt unustatud ja kadunud nõelumistehnika, millest on välja kasvanud ka heegeldamine.
Silmuskudumisel moodustatakse kude omavahel ühenduvatest silmustest peente puidust, metallist või muust materjalist varraste (tavaliselt 2, ringsete kudumite puhul ka kuni 5) abil. Algul moodustatakse silmusterida või -ring, seejärel hakatakse ühel vardal olevatest silmustest järgemööda teise varda abil lõnga läbi tõmbama, kogudes uue tekkiva silmusterea teisele vardale. Olenevalt lõnga läbi silmuse tõmbamise viisist tekivad parempidised või pahempidised silmused. Veel saab tekitada keerdsilmuseid ja õhksilmuseid, saab silmuseid kudumi servadesse või keskele juurde kasvatada või neid kokku kududes kahandada. Eri liiki silmuste kombineerimisest moodustuvad erinevad koekirjad.
Tänapäeval kasutatakse ka silmuskudumiseks masinaid. Käsitsi kudumine on levinud harrastusena ja unikaalsete kunstkäsitööesemete valmistamisel. Silmuskudumisel põhinevat tehnoloogiat kasutades valmistatakse masinate abil ka trikootooteid ehk trikotaaži.
Eestis on traditsiooniliselt levinud mitme eri värvi lõngaga kootud mustrilised ehk kirjatud esemed. Kirikinnastel oli oluline roll rituaalesemena.
Alicudi
thumb Alicudi on saar Türreeni meres, üks Lipari saartest.
Pindala 520 ha. Saar on mägine, kõrgus kuni 675 m.
Kuulub Itaaliale.
Terje Põvvat
Terje Põvvat (sündinud 13. märtsil 1981 Viljandis) on Eesti ühiskonnategelane ja keskkonnakaitsja.
Haridus
Lõpetanud 1999. aastal Viljandi Maagümnaasiumi (õpilasomavalitsuse liige 1993–1999) ja 2016. aastal Tartu Ülikooli magistriõppe bioloogiaõpetaja erialal.
Poliitiline tegevus
Põvvat on 2004. aastast Eesti Rohelise Liikumise liige ja kuulus 2006–2020 Erakonda Eestimaa Rohelised. Pärast Eesti Rohelise Liikumise juhatuse liikme üheaastast ametiaega oli ta 29. maist 14. detsembrini 2010 Erakonna Eestimaa Rohelised juhatuse liige.
GeForce 256
GeForce 256 oli Nvidia esimene GeForce graafikaprotsessorite seeria. Toote esitlus toimus 31. augustil 1999 ning selle esimene versioon lasti välja sama aasta 11. oktoobril.
Arhitektuur
GeForce 256 kiipe tootis TSMC, kasutades 220 nm CMOS tootmisprotsessi. GeForce 256 graafikakaardil on kaks versiooni, SDR- ja DDR-mäluga, mis mõlemad on üles ehitatud NV10 arhitektuuril. Nimes sisalduv arv 256 ei tähenda, et kaardil oleks 256 biti laiune mälusiin, vaid see arv tuleneb kaardi 256-bitilisest neljatorulisest renderdusmootorist, millest iga toru moodustab 64 bitti. See tähendas, et NV10 arhitektuuriga kiibid olid võimelised ühe tekstuuriga mängudes saavutama 4 pikslit tsükli kohta, samas kui kahe tekstuuriga mängude puhul oli piiriks 2 multitekstuurpikslit tsükli kohta. GeForce 256 mälusiin oli 128 bitti lai ning töötas 166 MHz vaikesagedusega. Järelikult oli GeForce 256 SDR-mälu andmevahetuskiiruseks umbes 2,6 GB/s. Võrreldes eelmise põlvkonna graafikakaartidega, näiteks G400MAX-kaardiga, oli selle kaardi taktsagedus märksa väiksem kui G400MAX poolt pakutud 200 MHz taktsagedus, mille tulemusel oli G400MAX-mälu andmevahetuskiirus ka 3,2 GB/s. Arvatakse, et tootmiskulu vähendamiseks valiti GeForce 256 algsele väljalaskele aeglasemad, 6 ns latentsiga mälukiibid. Lisaks toetas GeForce 256 AGP 2x ja 4x kiirendatud graafikaporte (ingl Accelerated Graphics Port), kasutades Fast Writesi tehnoloogiat, lubades CPU-l suhelda otse AGP siiniga ilma, et peaks kasutama vahendajana süsteemimälu. Hiljem väljalastud GeForce 256 DDR versioonile lisati kaardile varasema Samsungi SDR-mälu asemel Hyundai Electronicsi (nüüd SK Hynix) poolt toodetud DDR SDRAM-mälu, mis suutis sama kiiruse juures pakkuda pea kaks korda kiiremat, 4,8 GB/s andmevahetuskiirust ilma, et Nvidia oleks pidanud kaardi disaini oluliselt muutma. Sellega üritati parandada eelneva SDR-versiooni aeglast mälukiirust, mis oli suuremate eraldusvõimete juures kaardi peamiseks puuduseks. GeForce 256-le lisati ka CEM (ingl Cube Environment Mapping) ja Dot3 (ingl Dot Product Bump Mapping) tehnoloogiad, mis aga sellel ajal veel mängudes kasutust ei leidnud.
Mis GeForce 256 tooteid eelnevatest 3D-graafikakiirenditest eristas, oligi eraldiseisev T&L mootor, mille asemel varem kasutati CPU jõudlust. Tänu selle tehnoloogia välja arendamisele odavnes graafikakaartide tootmine märgatavalt, tänu millele oli ka GeForce 256 SDR versioon tavakasutajale kättesaadav hinnaga 179 USA dollarit (võrdluseks: ühe suurima võistleja, 3dfx Voodoo3 väljalaske hind oli üle 300 USA dollari).
Nvidia GeForce 256 SDR
Väljundpordid: VGA
Nvidia GeForce 256 DDR
Väljundpordid: VGA, DVI-I DualLink, S-Video
Kaardi töövõime
Nvidia GeForce 256 koos Intel Pentium 4 seeria protsessoriga oli võimeline saavutama mängus Max Payne keskmiselt 70 kaadrit sekundis. 3DMark 2000 testis saavutas kaart tulemuse 4636, edastades teisi graafikakaarte umbes 1000 võrra. Videomängus "Drakan" oli kaardi keskmiseks kaadriarvuks 59 kaadrit sekundis, 1024x768x32 ekraanieraldusvõime korral. 1024x768x32 ekraanieraldusvõime korral saavutas GeForce 256 keskmiselt 112 kaadrit sekundis mängus GLQuake. Mängus Quake II saavutas see kaart 103 kaadrit sekundis 1024x768x32 eraldusvõime korral. Tänapäevastes testides kaart vastu ei pea. G3D Mark testis sai kaart tulemuseks 5 punkti, võrreldes kõige populaarsema graafikakaardiga mänguplatvormil Steam (2019 aasta seisuga), milleks on GTX 1060 , mis sai samas testis tulemuseks 10221 punkti.
Ülekiirendamine
GeForce 256 kaarte oli teoreetiliselt võimalik üle kiirendada, kuid 220 nm CMOS tootmisprotsessist ei andnud selleks kuigi palju ruumi. Kaardi taktsagedust oli võimalik üle kiirendada kuni 10 MHz. Juba 5 MHz ülekiirendus tähendanuks umbes 20 miljoni piksli sekundis suurust tõusu tekstuuri täitekiiruses. Kaardi ülekiirendamine oli abiks mängude jooksutamises, mis olid sõltuvad just täitekiirusest.
Draiverid
GeForce 256 väljalaskmisel ei olnud veel kaardile spetsiifilisi draivereid ning kaart kasutas TNT2-le välja töötatud Detonator 2.08 draivereid. Varsti anti välja DirectX 7 toega 3.4x seeria draiverid, mõeldud just sellele kaardile. Nüüdseks on Nvidia lõpetanud GeForce 256 seeria draiverite uuendamise ja toe. Viimased draiverid sellele kaardile lasti välja 2005. aastal ning olid mõeldud Windows 95, 98, ME, 2000 ja XP versioonidele. Teadaolevalt toetavad need draiverid ka uuemaid Windowsi versioone, kuid ei toeta paljusid funktsioone, näiteks Windows 7 Aero temaatikat jms.
Lääne-Karpaadid
pisi|Lääne-Karpaadid Lääne-Karpaadid (slovaki Západné Karpaty, tšehhi Západní Karpaty, poola Karpaty Zachodnie) on mäestik Euroopas, Karpaatide loodeosa. Mäestik koosneb valdavalt ida–läänesuunalistest ahelikest. Kõrgus kuni 2655 m.
Skåne maakond
Skåne on ajalooline maakond (landskap) Rootsi lõunaosas. Ajalooliselt Taani osa. Läks Rootsile Roskilde rahuga 1658. aastal.
Apostlik Õigeusu Kirik
Apostlik Õigeusu Kirik (vene keeles Апостольская Православная Церковь) on aastal 2000 Moskvas rühma preestrite ja piiskoppide asutatud sõltumatu ja mittekanooniline õigeusu kirik, mis ei tunnista Moskva ja kogu Venemaa patriarhi ülemvõimu.
Ajalugu
Apostlik Õigeusu Kirik kuulub vaimsuse poolest niinimetatud katakombikirikute traditsiooni, selle moodustavad 1920. aastatel Vene Õigeusu Kirikust protestiks kiriku ja nõukogude võimu koostöö vastu lahku löönud usulised rühmitused.
Apostliku Õigeusu Kiriku asutajad kuulusid algul Vene Õigeusu Kirikusse, kuid sealt lahkumise või väljaheitmise järel olid seotud Kiievi Patriarhaadi Ukraina Õigeusu Kiriku, Ukraina Autokefaalse Õigeusu Kiriku või Venemaa Tõelise Õigeusu Kirikuga.
Kiriku asutamisest teavitati avalikkust 13. mail 2000. Kiriku algne nimi oli Taassünni Õigeusu Kirik (vene keeles Православная Церковь Возрождения). Selle asutajad olid piiskopid Stefan (Linitski) ja Kiriak (Temertsidi), kes pöördusid aastatel 2003–2004 tagasi Venemaa Tõelisesse Õigeusu Kirikusse. Kolmas asutajaliige, nõukogude ajal religioosse ja poliitilise dissidendina kuulsust kogunud preester Gleb Jakunin, oli kiriku asutamisest kuni oma surmani detsembris 2014 Apostliku Õigeusu Kiriku Sinodi sekretär.
Uskumused ja tavad
Apostlik Õigeusu Kirik nimetab oma õpetuste ja uskumuste alusena nii õigeusu kiriku kaanoneid kui ka tänapäeva vajadusi ja nõudeid. Kirik tunnistab vastuolu nende kahe aluse vahel ning leiab, et vajaduse korral on õige kohandada kaanoneid tänapäeva tingimustele, jäädes seejuures truuks Piiblis sisalduvale jumalikule ilmutusele.
Sellest printsiibist lähtudes on Apostlik Õigeusu Kirik liberaalsem kui enamik kanoonilisi õigeusu kirikuid.
Mõned eripärad võrreldes Vene Õigeusu Kirikuga:
Kuigi kiriku ametlikes dokumentides seda seisukohta ei ole, tunnistab Apostlik Õigeusu Kirik abielus meeste pühitsemist piiskopiks ja vaimulike õigust abielluda ka pärast pühitsuse vastuvõtmist. Näiteks AÕK Berni piiskop (nüüdseks kirikuteenistusest lahkunud) Sergei (Savinõhh) abiellus uuesti 2006. aastal pärast piiskopiks pühitsemist.
Septembris 2016 kinnitati armulauaühendus teise mittekanoonilise usuühingu, Venemaa Õigeusu Kirikuga, mille rajas Apostliku Õigeusu Kiriku üks asutajaid metropoliit Kiriak (Temertsidi). Varem samal aastal sõlmiti konkordaat vanakatoliku kirikute hulka kuuluva Keldi Kirikuga Saksamaal.
Juhtimine
Kirikupea ametlik tiitel on Moskva ja kogu Venemaa metropoliit. Kirikul on olnud alates asutamisest kaks kirikupead:
Kiriku kõrgeim juhtorgan on kiriku täiskogu, mis peaks toimuma vähemalt kord aastas. Sellel osalevad kõik piiskopid ning koguduste valitud esindajad ilmikute ja preestrite seast.
Täiskogude vaheajal on kiriku kõrgeimaks juhtorganiks piiskoppide kogu ehk sinod. Sinodi sekretäriks oli alates kiriku asutamisest kuni surmani detsembris 2014 ülempreester Gleb Jakunin.
Tegevuspiirkond
Enamik Apostliku Õigeusu Kiriku kogudusi tegutseb Venemaal: suuremad kogudused asuvad Moskvas, Peterburis, Brjanskis, Volgogradis, Voronežis, Obninskis ja Taganrogis.
Alates kiriku asutamisest 2000. aastal on selle kogudusi tekkinud ka Ukrainas. Väljaspool Venemaad leidub kogudusi veel Valgevenes, Leedus, Šveitsis, Austrias ja Saksamaal.
2003. aastal pühitseti ametisse eraldi piiskop Burjaatia koguduste tarvis.
Maksim Võlegžanin
pisi|Maksim Võlegžanin ja [[Vladimir Putin (2014)]] Maksim Mihhailovitš Võlegžanin (Максим Михайлович Вылегжанин; sündinud 18. oktoobril 1982 Šarkanis Udmurtias) on endine Venemaa murdmaasuusataja.
Võlegžanin võistles täiskasvanute suurvõistlusel esimest korda 2009. aastal Liberecis maailmameistrivõistlustel ja sai 50 km distantsil ühisstardiga vabasõidus hõbemedali 0,7-sekundilise kaotusega Petter Northugile.
Maailma karikavõistlustel osales Võlegžanin esimest korda 2005. aasta jaanuaris Pragelatos. Esimese korda tuli ta kümne parema hulka samal aastal Holmenkollenis, kui sai kuuenda koha 50 km klassikasõidus. Kaks aastat hiljem oli ta Holmenkolleni samal distantsil seitsmes. Need olid tema ainsad kohad esikümnes enne Libereci MM-hõbedat.
Võlegžanin on tulnud Venemaa meistriks suusavahetusega sõidus 2007. aastal ja 50 km ühisstardiga sõidus nii 2007. kui ka 2008. aastal. 2007. aasta taliuniversiaadil Torinos võitis ta kuldmedali 30 km vabasõidus ja pronksmedali 15 km jälitussõidus. 25. märtsil 2012 tuli Võlegžanin neljandat korda 30 km suusavahetusega sõidus Venemaa meistriks.
2015 tuli ta Falunis 30 km suusavahetusega sõidus maailmameistriks, edestades Dario Colognat 0,4 sekundiga.
Maailma karikavõistlustel
Maksim Võlegžanin osales karjääri jooksul 208 MK-võistluste etapil ja jõudis poodiumile 24 korral, millest kuuel korral kõige kõrgemale astmele.
Karamay
Karamay (uiguuri قاراماي شەھرى (K̡aramay Xəh̡ri), hiina 克拉玛依市 (Kèlāmǎyī Shì)) on ringkonna õigustega linn Hiinas Xinjiangi Uiguuri autonoomses piirkonnas.
75% elanikest on hiinlased, lisaks nendele elab linnas veel ka uiguure, kasahhe, mongoleid ja hueisid.
Karamay jaguneb Karamay (keskus), Dushanzi, Baijiantani ja Urho linnarajooniks.
Metallostroi
Metallostroi on alev Venemaal Peterburi haldusalas Kolpino linnarajoonis.
Asula on rajatud 1931. aastal.
Plekk
Plekk (saksa k Blech) ehk lehtmetall (inglise k sheet metal) on metallist või metallisulamist valtsimistöötlemisel tahvlina või lindina saadud metall-leht. Plekki kasutatakse ehituses ja tarbeesemete tootmiseks.