cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Los Angeles Clippers
Los Angeles Clippers
1999. aastast hakkasid mõlemad Los Angelese klubid kodumänge pidama Staples Centeris. 1999. aasta draft'ist valis Clippers ääremängija Lamar Odomi, kuid tema panusest ei piisanud ja masendav hooaeg lõppes ainult 15 võiduga. Selleks et aidata noori ja kogenematuid mängijaid, palkas Clippers abitreeneriteks Dennis Johnsoni ja Kareem Abdul-Jabbari. Viimase ülesandeks oli õpetada ka 1998. aasta esimest valikut Michael Olowokandit. Johnson püsis klubis 2002/03. hooaja keskpaigani, Abdul-Jabbar lahkus pärast esimest hooaega.
Hooaeg 2000/01 tõi mängijate seas kaasa palju muudatusi, kui Orlando Magicust vahetati klubisse noor ja talendikas ääremängija Corey Maggette ning tagamängija Keyon Dooling. Draft'ist hangiti lapsepõlvesõbrad Darius Miles ja Quentin Richardson, kes olid vastavalt 3. ja 18. valik. Meeskond kogus populaarsust tänu "kõrge lennuga" mängijatele, kes sooritasid palju pealtpanekuid. Võite teeniti poole rohkem kui eelmisel hooajal: 31.
Tiimi arendamiseks hangiti endale Chicago Bullsilt 1999. aasta draft'i esimene valik, hea skoorija ja lauapallide hankija Elton Brand, kelle vastu anti värske täiendus Tyson Chandler. Pärast kaht hooaega tõi Brand keskmiselt 20 punkti ja 10 lauapalli mängus ning ta valiti hooajal 2001/02 ka tähtede mängule. 39 võitu ja 43 kaotust kogunud Clippers piirdus aga taas põhiturniiriga.
2002/03. hooajale eelnenud suvel toodi meeskonda Clevelandi Cavaliersi mängujuht Andre Miller, kes oli hooajal 2001/02 NBA parim resultatiivsete söötude andja. Kuigi meeskonnal tundus olevat palju potentsiaali, olid paljud mängijad hädas vigastustega ja piirduti vaid 27 võiduga.
Enne hooaega 2003/04 toimus meeskonnas taas palju muutusi, kui lahkusid Andre Miller, Lamar Odom, Michael Olowokandi ja Eric Piatkowski. Samal ajal sõlmiti pikk leping Elton Brandi ning Corey Maggette'iga. Nemad ja Quentin Richardson moodustasid NBA ühe kõige parema skooritegijate trio, visates mängus keskmiselt 58 punkti. Uue peatreeneri Mike Dunleavy käe all teenis Clippers 28 võitu.
Hooaeg 2003/04 oli taas kehv mõlemale Los Angelese klubile. Shaquille O'Neali Miami Heati siirdumise tõttu lõpetas Lakers esimest korda pärast aastat 1993 hooaja kehvema võitude arvuga kui Clippers. Clippersi Bobby Simmons, kes tõi keskmiselt 16 punkti, 6 lauapalli ja 3 tulemuslikku söötu mängus, valiti hooajal 2003/04 NBA kõige arenenumaks mängijaks.
Enne hooaega 2004/05 toimusid võistkonnas jälle suured muutused. Bobby Simmons lahkus Milwaukee Bucksi. Kui eelmistel hooaegadel oli palju tugevaid mängijaid lahkunud, siis seekord tuli neid juurde. Kuna Clippers kaugvisetes üks nõrgemaid meeskondi, toodi esmalt hea kolmepunktiviskaja: Cuttino Mobley Sacramento Kingsist. Teine suur täiendus tuli Minnesota Timberwolvesist, kust hangiti kogenud veteran Sam Cassell.
Järgmisel viiel hooajal Clippers väljalangemismängudele ei jõudnud. Pärast Blake Griffini, Chris Pauli ja DeAndre Jordani lisandumist algas uus ajajärk ja Clippers pääses hooaegadel 2011/12–2016/17 kuus aastat järjest play-off'i, kuid konverentsi poolfinaalist kaugemale ei jõudnud.
Hooaja 2019/20 eel liitusid klubiga tähtmängijad Kawhi Leonard ja Paul George ning koroonakriisi tõttu lühendatud hooajal teeniti 49 võitu ja 23 kaotust. Üheks soosikuks peetud Clippers piirdus Floridas toimunud väljalangemismängudel aga taas konverentsi poolfinaaliga, kui Denver Nuggetsi vastu mängiti maha 3 : 1 eduseis ja seeria kaotati kokkuvõttes 3 : 4.
Silvia Rannamaa
Silvia Rannamaa (kuni 1940 Sylvia Hypponen; siis S. Kulgevee 3. märts 1918 Tallinn – 19. aprill 2007 Tallinn) oli eesti kirjanik, kes sai tuntuks noortejutustustega "Kadri" (1959) ja "Kasuema" (1963).
Elulugu
Ta sündis Tallinnas soomlase ja eestlanna tütrena. Keskhariduse omandas ta Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumis. Aastatel 1943–1944 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas.
Silvia Rannamaa esimene abikaasa oli Nikolai Kulgevee ja teine abikaasa oli Harald Suislepp.
Looming
Tema silmapaistvaimad teosed on noorsoojutustused "Kadri" (1959) ja "Kasuema" (1963). Neid on tõlgitud vene, läti, leedu, slovaki, tšehhi, armeenia ja gruusia keelde. Jutustuse "Kasuema" ainetel valmis 1985. aastal mängufilm "Naerata ometi".
Hiljem on Silvia Rannamaa avaldanud lüürilise muinasjutukogu "Nösperi Nönni Natuke" (1977) ning lühijuttude kogumikud "Kui lapsed mõtlema hakkavad" (1971) ja "Väikese käpa jälg" (1985). Lisaks on ta kirjutanud ka näidendeid, novelle ja luuletusi; tuntuim luulekogu on 2005. aastal ilmunud "Sinule, ema!".
Tagasivaate oma elule ja ühiskonnale, kus ta elas, tegi Silvia Rannamaa kahes mälestusteraamatus: 1990. aastal ilmunud teoses "Maast madalast" ja 1998. aastal ilmunud raamatus "Ja vaimuvara ka".
Eesti ohvitseride ülendamine 24. veebruaril 1939
Vabariigi President Konstantin Päts käskkirjadega relvastatud jõududele kõrgendas auastmes järgmised ohvitserid alates 24. veebruarist 1939:
Kindralleitnant – kindraliks:
Kolonel – kindralmajoriks:
Kolonelleitnandid – kolonelideks:
Admin. kolonelleitnandid med. – admin. kolonelideks med.:
Majorid – kolonelleitnantideks:
Kaptenid – majoriteks:
Vanemleitnandid – kaptenmajoriteks:
Kaksikmurdumine
pisi|300px|Islandi paole on omane tugev kaksikmurdumine pisi|Laserkiire kaksikmurdumine kaltsiidikristallis. Kaksikmurdumine on valguskiire murdumise käigus kaheks erineva kiirusega liikuvaks osaks jaotumine.
Eesti ohvitseride ülendamine 24. veebruaril 1939
Kapten jur. – majoriks jur.:
Kaksikmurdumine
Kaksikmurdumine esineb siis, kui valgus läbib anisotroopset kristalli. Erandina ei toimu kaksikmurdumist siis, kui valgus tungib anisotroopsesse kristalli selle optilise peatelje ehk isotroopsuskoridori sihis. Isotroopsete ainete ja kuubilise süngooniaga kristallide läbimisel valgus küll murdub (kui kristalli ja seda ümbritseva keskkonna murdumisnäitaja on erinev), kuid ei jagune kaheks.
Eesti ohvitseride ülendamine 24. veebruaril 1939
Admin kapten med. – admin. majoriks med.:
Kaksikmurdumine
Tugev kaksikmurdumine on kaltsiidil, kahe kiire vaheline nurk on 6°16'. Hästi on see jälgitav näiteks läbi Islandi pao (hästi läbipaistev kaltsiit) kristalli kahestunud teksti või kujundeid vaadeldes. Enamiku teiste anisotroopsete kristallide kaksikmurdumisel tekkiv nurk kahe kiire vahel on alla 1°.
Eesti ohvitseride ülendamine 24. veebruaril 1939
Leitnandid – kapteniteks:
Kaksikmurdumine
Kaksikmurdumise arvuline väärtus näitab valguse kiirema ja aeglasema komponendi murdumisnäitajate erinevust. Näiteks kvartsi kristallis on hariliku (nω) ja ebahariliku laine (nε) murdumisnäitajad vastavalt 1,544 ja 1,553 ning kaksikmurdumine seega 1,553–1,544 ehk umbes 0,009. Kaksikmurdumise väärtus esitatakse peaaegu alati positiivse arvuna ehk suuremast arvust lahutatakse väiksem. Sõltuvalt sellest, kas suurem murdumisnäitaja on harilikul või ebaharilikul lainel, on mineraal optiliselt negatiivne või positiivne. Seega on kvarts optiliselt positiivne ehk hariliku laine levikukiirus temas on suurem (murdumisnäitaja on väiksem). Alternatiivne ja tõenäoliselt lihtsamini meeldejääv võimalus optilise märgi määramiseks on lahutada alati ebahariliku laine murdumisnäitaja hariliku laine murdumisnäitajast (nε–nω). Vastavalt sellele, kas tulemuseks on positiivne või negatiivne arv, on ka vastav mineraal optiliselt positiivne või negatiivne.
Eesti ohvitseride ülendamine 24. veebruaril 1939
Leitnandid – vanemleitnantideks:
Nooremleitnant – leitnandiks:
Nooremleitnant med. – leitnandiks med.:
Lipnikud – nooremleitnantideks:
Kaitseliidus kindla kuupalgats ametikohtadel teenivad:
Nooremleitnandid – leitnantideks:
Reservist:
Chuxiongi Jii autonoomne ringkond
Chuxiongi Jii autonoomne ringkond on 2. järgu haldusüksus (autonoomne ringkond) Hiinas Yunnani provintsis.
Haldusjaotus
Jaguneb üheks maakonna õigustega linnaks ja üheksaks maakonnaks:
Aula-Vintri
Aula-Vintri on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. 2014. aastani kuulus ta Kaarma valda.
Endla (Saaremaa)
Endla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas.
2014. aastani kuulus ta Kaarma valda.
Kuralepa kraav
Kuralepa kraav on kraav Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Pööravere külas ja Raplamaal Märjamaa vallas Nurme külas.
Kraavi pikkus on 4,7 km ning see suubub paremalt Rogenese ojja (2,8 km suudmest). Kraavi valgla on 19,3 km².
Kraavi lähe on Pööravere külas. Kraavi suue on Nurme külas. Keskjooksul jääb kraavi läänekaldale Rogenese raba (Kõrgeraba).
Kraav on tehislik mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Kuralepa kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1113600.
Taimõri järv
Taimõri järv on järv Venemaal Taimõri poolsaarel. Septembrist juunini on kaetud jääga.
Pindala 4560 km², suuruselt Venemaa neljas järv. Suurim sügavus on 26 m, keskmine sügavus 2,8 m. Vee temperatuur augustis on +8°С, talvel veidi üle 0°С.
Järv on kalarikas.
Riisipere raudteejaam
Riisipere raudteejaam on raudteejaam Harju maakonnas Saue vallas Riisipere alevikus Keila–Turba raudteelõigul.
Jaamas asub üks 100 m pikkune ja 550 mm kõrgune rööbasteedevaheline perroon, mis avati 2010. aastal.
Jaamahooneni, mis asub raudteest läänes, viib 300 meetri pikkune Riisipere jaama tee, mis saab alguse Riisipere–Nurme teelt.
Viadukt, mille kaudu ületab raudteed Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee, asub jaamahoonest 800 meetrit põhjas.
Vasalemma–Riisipere raudteelõik oli kuni Riisipere–Turba lõigu avamiseni viimane elektrifitseeritud raudteelõik Eestis, millel sõitsid elektrirongid alates 1981. aastast.
Baat
Baat (ka baht või bath, tai keeles บาท, latiniseeritult enamasti baht) on Tai rahaühik sümboliga ฿.
Aleksandrovsk
Aleksandrovsk on mitme asula nimi:
Baat
1 baat jaguneb 100 satangiks.
Kurss
1 baat = 0,349277 Eesti krooni (30. aprill 2007) 1 baat = 0,027 eurot (20. aprill 2021)
Aleksandrovsk
Alexandrovsk, Russia
Riisipere raudteejaam
Ajalugu
pisi|vasakul|Tallinna rong Riisipere jaamas, 2008 Riisipere raudteejaam rajati aastatel 1902–1904 ühes Keila–Haapsalu raudteelõiguga, mis omakorda oli osa Tallinna–Haapsalu raudteest. Riisiperele järgneb sellel liinil Haapsalu suunas liikudes Turba ja eelneb Jaanika raudteepeatus.
Karjäärivõimalused õe põhiõppe läbimise järgselt (takistavad ja soodustavad tegurid)
Õed töötavad tervishoiu ja sotsiaalvaldkonda kuuluvates asutustes, näiteks haiglates, päeva- ja tervisekeskustes ning ka hooldekodudes. Samuti on võimalik töötada ka koolides, lasteaedades, erinevates kliinikumides, vanglates, Maarjamaa Hariduskolleegiumis, militaarõena ja koduõena (koduõendus on kvalifitseeritud õendusteenus, mida osutatakse patsiendile kodus). Õdesid vajatakse tööturul pidevalt mistõttu erialase ametikoha leidmine ei tohiks valmistada probleeme ning karjäärivõimalused on laialdased (Rajaleidja 2018 ).
Õenduserialade hulka kuuluvad (Eesti Õdede Liit 2020 ):
''' Palju on Eestis õdesid puudu? Takistavad tegurid'''
Aasta 2020 seisuga on Eesti Tervishoiusüsteemis puudu umbes 500 õde. Praeguste andmete kohaselt on 1000 inimese kohta 6.3 õde. Eesti Rahvatervise Arengukavas on seatud eesmärgiks 9 õde 1000 inimese kohta, mis teeb puudujäägiks 4000 õde Eesti Tervishoiusüsteemis (Eesti Õdede Liit 2020 ).
Riisipere raudteejaam
Ajalugu
1981. aastal valmis Vasalemma–Riisipere lõigu kontaktvõrk ning sama aasta 4. septembril pandi käiku Tallinna–Riisipere elektrirongiliin.
Karjäärivõimalused õe põhiõppe läbimise järgselt (takistavad ja soodustavad tegurid)
Takistavad tegurid:
Riisipere raudteejaam
Ajalugu
Viimane regulaarne reisirong (DR1A-226) liinil Tallinn–Haapsalu sõitis läbi Riisipere 22. septembril 1995. Riisipere jaama kogunes selleks puhuks palju hüvastijätjaid ning päikseloojangul põlesid jaama kõrvalteedel küünlad.
Karjäärivõimalused õe põhiõppe läbimise järgselt (takistavad ja soodustavad tegurid)
Karjäärivõimalusi soodustavad tegurid
Riisipere raudteejaam
Ajalugu
Riisipere–Haapsalu vaheline amortiseerunud raudteelõik demonteeriti 2004. aastal, mille tulemusel sai Riisiperest lõppjaam. Alles jäänud Keila–Riisipere raudteelõik lõppes vahetult enne Riisipere–Nurme teed, jaamahoonest 650 meetrit lõunas. 2008. aastal avati Riisipere ja Rohuküla vahel Läänemaa Tervisetee (kergliiklustee).
2019. aastal taastati Riisipere ja Turba vaheline raudteelõik, mis avati pidulikult 2019. aasta detsembris. Tegemist on Eesti kiireima raudteelõiguga, kus reisirongide suurim lubatud tunnikiirus on 140 km/h. Üle kuue kilomeetri pikkusel elektrifitseeritud raudteel sõidavad Elroni elektrirongid kuni 11 korda päevas.
Seoses Turba raudteelõigu käikuandmisega valmis 2019. aasta sügisel Riisiperes uus veoalajaam.
Jaamahoone
pisi|vasakul|Riisipere jaamahoone, 1939 pisi|Riisipere jaamahoone, 2011 1904. aastal valminud jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Palivere ja Risti jaamahoonetega.
Ristkülikulise põhiplaaniga hoone arhitektuuri iseloomustab lihtne sümmeetriline külgfassaad ning madala kalde ja laia räästaga poolkelpkatus, samuti on tolle ajajärgu hoonetele iseloomulik ooteruumiga kohakuti paigutatud keskrisaliit ühes hoone vastasküljel paikneva sama laia keskviiluga.
Kroonuhistoritsistlikus stiilis hoone on säilinud silmapaistvalt autentselt ning moodustab koos abiehitistega (näiteks veetorn, käimla, jaamatööliste elamu, veevõtuhüdrant jne) tervikliku vaksaliansambli.
Jaamahoone on tänapäeval renoveeritud ja endiselt kasutuses, hoone kuulub Elronile. Renoveeritud on ka raudteejaama veetorn. ENSV ajal oli hoone seinal mälestustahvel Punakaardi ja Saksa vägede 1918. aasta kokkupõrke mälestuseks. Tahvli asukoht on teadmata.
Haamse
Haamse on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. 2014. aastani kuulus ta Kaarma valda.
Eduard Voitra
Eduard Voitra (3/16. november 1911 Võru – 22. september 1983 Tallinn) oli Eesti purilendur ja motosportlane.
Ta kuulus Kaitseliidu Tallinna maleva purilennu salka.
16. augustil 1938 püstitas ta purilennus Eesti kestuslennu rekordi 2 tundi 20 minutit.
30. aprillil 1939 sai Eduard Voitra Ülemiste lennuväljal lennuõnnetusel raskesti vigastada.
Oleksandrivsk
Oleksandrivsk on linn Ukrainas Luhanski oblastis Luhanski Artemivski rajooni haldusalas.
Linnas elas 2001. aasta seisuga 7045 inimest ja 2011. aasta seisuga 6709 inimest.
Asula geograafilised koordinaadid on. See asub Luhanski linna kõrval.
Pühalepa
Pühalepa (hiiu keeles Pöhalepa) on küla Hiiumaa vallas Suuremõisast idas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Pühalepa piirneb põhjas ja idas Hilleste, loodes Kerema, läänes Suuremõisa ja lõunas Valipe külaga.
Nimi
Kohanimi tuletub sõnadest "püha" ja "lepp", teiseks tõlgenduse variandiks on "põhi" ja "lõpp" (põhja lõpp). Eriarvamusi Pühalepa nime (häälduses Pöhalepa) etümologiseerimisel on tinginud asjaolu, et nii sõnast püha kui ka põhi võib olla hiiu keeles genitiivi vorm pöha, kuna Hiiumaal on murdekeeles toimunud muutus hj > h, samas on kõrged vokaalid võinud h ees madalduda. Paul Ariste arvas, et kohanimi on arvatavasti rahvaetümoloogia. Paul Johansen selgitas, et rootsi keeles märgib lõpp '-lep', '-lup' piirkonda või ala. Marja Kallasmaa peab kohanime tõenäolisemaks lähtumist eestikeelsest sõnast lõpp 'laht'. Kihelkonna nime on esmamainitud 1470 kujul Poilep.
Loodus
Küla hõlmab Pühalepa hoiuala. Küla põhjaosas asub Papsi mets. Külas asuvad Vanapagana kivi, Pühalepa lagendikurahn ja Pühalepa migmatiidirahn.
Elanike arv
Pühalepa külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 14 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.
Talud
Pühalepa ajaloolised talud 1939
Ajalugu
Enamik tänapäeva Pühalepa küla aladest kuulusid ajalooliselt Pühalepa kirikumõisa alla. 1923 kujunes asundus ja 1945. aastal küla, mis sai nime Pühalepa kihelkonna järgi. Pühalepa koosseisu kuulus 1977–1997 Kerema küla.
Taristu
Küla läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kust algab Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee, mille ääres asub Vahtrepa bussipeatus. Pühalepas algab Hilleste–Hellamaa tee. Küla loodeosa piirneb Pühalepa–Kerema tee ja Papsi teega, küla põhjaosas on Pärna tee.
Kultuur
Külas asuvad Pühalepa kirik, kalmistu, postipunkt, Põlise leppe kivid ja Hiiu-Suuremõisa mõisa kõrtsi varemed. .
José Sócrates
pisi|José Sócrates José Sócrates Carvalho Pinto de Sousa (sündinud 6. septembril 1957 Portos) on Portugali poliitik, aastatel 2005–2011 peaminister.
Ta oli ka Sotsialistliku Partei esimees (peasekretär) 24. septembrist 2004 kuni tagasiastumiseni 5. juunil 2011 pärast partei kaotust parlamendivalimistel.
Ta on õppinud Coimbras ehitusinseneriks ja hiljem õppinud õigusteadust Lissabonis.
Poliitilist karjääri alustas ta nelgirevolutsiooni ajal. 1986. aastal sai ta Castelo Branco ringkonna presidendiks. 1987 valiti ta Portugali parlamenti. Aastatel 1999–2002 oli ta keskkonnaminister António Guterresi valitsuses. Pärast Sotsialistliku Partei võitu ennetähtaegsetel parlamendivalimistel 2005. aastal sai José Sócrates peaministriks. Ta oli peaminister alates 12. märtsist 2005, astus tagasi 23. märtsil 2011, kuna opositsiooniparteid ei toetanud tema kärpekava, kuid püsis ametis peaministri kohusetäitjana 21. juunini 2011.
José Sócrates jätkas tööd peaministrina ka pärast septembris 2009 toimunud parlamendivalimisi. Tema vähemusvalitsus astus ametisse 12. oktoobril 2009.
Asuküla
Asuküla (ka Asu küla) on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. 2014. aastani kuulus ta Kaarma valda.
pisi|tühi|Asuküla bussipeatus (2007)
Sargon
Sargon oli Sumerist põhja poole jäävate alade valitseja, algselt suhteliselt vähetähtsa semiidi riigi juht. Kui Kiši kuningas Sargon alustas oma sõjaretke Mesopotaamias, oli Lagaši riik kuningas Uru'inimgina juhtimise all. Kuid oma valitsusaja jooksul alistas ta nii kogu Mesopotaamia kui ka Elami ning Süüria ja Palestiina. Sargoni valdused olevat ulatunud Pärsia lahest Vahemereni. Seega vallutas Sargon Sumeri mitte ainult Lugalzagesilt, vaid ka Lagaši kuningalt Uru'inimginalt. 300px|pisi|left|Akadi riik (pruun) ja sõjaretkede suunad (kollased nooled) Sargon I-e loodud Akadi riik oli maailma esimesi impeeriume. Sargon I rajas riigi uue pealinnana Akadi (Agade) linna, mis andis nime kogu tema Akadi riigile. Akadi keelest, mis kuulus semiidi keelte hulka, sai enam kui tuhandeks aastaks Mesopotaamia peamine kõnekeel.
Pärast Sargoni surma Akadi riik nõrgenes, kuid selle sisemise stabiilsuse taastas peagi tema lapselaps Narāmsu'en (Naramsin).
Sargon I hakkas esimesena rakendama uut religioonipoliitikat. Tema pojad Rīmuš ja Maništūšu ning lapselaps Narāmsu'en järgisid tema eeskuju ja allutasid templid oma kontrollile. 2. aastatuhande alguses eKr soovis juba iga enam-vähem võimu omav kuningas määrata oma tütreid ning poegi preestriteks tähtsamates religioossetes ja poliitilistes keskustes nagu Nippur või Ur. Mesopotaamia valitsejatel muutus selline religioonipoliitika üsnagi tavaliseks praktikaks. Mõned hilisemad valitsejad isegi imiteerisid Sargon I nimevormi, nagu näiteks Uus-Assüüria kuningas Sargon II (721–705 eKr).
Sargon I ja Narāmsu'eni tiitleid nagu nelja ilmakaare valitseja või kõiksuse valitseja imiteerisid hilisemad kuningad. Sargon I ja Narāmsu'eni uus ideoloogiline suund riigivalitsemises muutus eeskujuks hilisematele kuningatele. Järgmistel kuningatel oli juba üks kindel eesmärk: allutada templid oma kontrollile.
Posttonaalne muusikateooria
Posttonaalne muusikateooria (inglise keeles post-tonal music theory) on 20. sajandi teisel poolel tekkinud muusikateooriate kogum, mille eesmärk on kirjeldada väljaspool funktsionaalharmooniat loodud muusikat.
Posttonaalse muusikateooria fookuses on põhiliselt atonaalne ja dodekafooniline muusika, kuid lisaks tegeleb see ka hilisromantilise muusikaga, mis on eemaldumas toonikat rõhutavast funktsionaalharmooniast, kuid ei ole sellest veel täielikult loobunud. Sellise hilisromantilise muusika kohta kasutatakse ka mõistet "kolmkõlaline posttonaalne muusika" (triadic post-tonality), mille võttis kasutusele William Rothstein seoses Richard Wagneri muusikaga, kuid sellist muusikat leidub palju ka 20. sajandil.
Posttonaalse muusikateooria üheks keskseks mõisteks on dissonantsi emantsipatsioon.
Välislingid
[https://web.archive.org/web/20080417231846/http://www.temuki.ee/arhiiv/2003/06/03juuni_m03.htm Lock, Gerhard 2003. "Milleks analüüsida muusikateost? Muusikateooria võimalustest XX ja XXI sajandil". TeMuKi]
Feofan Prokopovitš
Ta sündis Smolenskist pärit väikekaupmeeste peres, kuid jäi noorelt orvuks. Vanemate surma järel kasvatas teda emapoolne onu, kes oli Kiievi-Mogila Akadeemia rektor. Lõpetanud aastal akadeemia, suundus Feofan edasi õppima vaimulikku kolleegiumi Volodõmõr-Volõnskõis ja astus kreekakatoliku ehk uniaadikiriku liikmeks. . aastal asus kolleegiumi juhi soovitusel õppima vaimulikku Kreeka kolledžisse Roomas, kuid naasis enne õpingute lõppu Kiievisse ja hakkas 1704. aastal õigeusklikuks.
Prokopovitš töötas Lääne-Euroopast naastes Kiievi-Mogila Akadeemias nii õppejõu (1705–1710?) kui ka rektorina (1710–1716). 1716. aastal asus ta ümber Peterburi, et aidata tsaar Peeter I Suurel läbi viia Vene Õigeusu Kiriku reforme. 2. juunil 1717 kinnitati ta Pihkva ja Narva ülempiiskopiks, ent tegelikult tegutses ta edasi Peterburis tsaari nõuandjana usulistes küsimuses.
25. jaanuaril 1721 sai temast Peeter I reformidega loodud Vene Õigeusu Kiriku kõrgeima valitsusorgani Pühima Valitseva Sinodi esimene asepresident. 25. juunil 1725 kinnitati ta Novgorodi ülempiiskopiks ja 1726. aasta 8. septembrist teenis ta sinodi juhtivliikmena.
Tema järgi on nimetatud asteroid 6681 Prokopovich.
LVMH
pisi|LVMH peakontor [[Pariisis]] pisi LVMH Moët Hennessy Louis Vuitton S.A. (LVMH) on Prantsusmaal registreeritud maailma suurim luksuskaupu tootev kontsern.
Tähtsamad LVMH kaubamärgid on Christian Dior, Givenchy, Guerlain, Fendi, Berluti, Marc Jacobs, Thomas Pink, Emilio Pucci, Loewe, Kenzo ja Donna Karan.
Eesti Koonderakond
Erakonna liidriteks olid Jaak Tamm, Tiit Vähi, 1997–1999 Mart Siimann ja 1999–2000 Andrus Öövel. Koonderakonna viimaseks esimeheks oli Märt Kubo.
Erakonna deklareeritud väärtused olid isiklik vabadus ja isiklik vastutus. Sellega deklareeriti oma parempoolset seisukohta sotsiaalküsimustes.
Erakonda peeti paremtsentristlikuks liberaalseks parteiks. Partei oli Liberaalse Internatsionaali vaatlejaliige alates 1998. aastast.
Tudu
thumb thumb|Tudu kirik Tudu on alevik Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas, Tudu osavalla keskus.
Alevikku läbivad Rakvere–Rannapungerja maantee ja Lüganuse–Oandu–Tudu tee.
Pajusti alevikus paiknevasse Vinni valla keskusse on Tudust 43 km.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas Tudus 450 inimest. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tudus 302 elanikku. Neist 291 (96,4%) olid eestlased.
Tudus asuvad Tudu põhikool ja EELK Tudu kirik ja rahvamaja.
Aleviku järgi on nime saanud Rakvere lademe Tudu kihistik.
Ajalugu
Tudu küla (Tydy) on kirjalikes allikates esimest korda mainitud Taani hindamisraamatus 1241. aastal.
Tudus oli mõis (Tuddo), mille peahoone säilinud osa kasutati hiljem lasteaiana. Mõisa juures oli maakivist laut ja kivist Hollandi tuulik. Tudu kuulus Viru-Jaagupi kihelkonda.
Leopold Laurson kirjeldas Tudu küla 1913. aastal järgmiselt:
Tudus olid Tudu metsakombinaat ja Tudu raudteejaam koos kivist kaubaaidaga Sonda–Mustvee raudteeliinil (valmis 1926).
Tuntud isikuid
Tudus on sündinud helilooja Ants Sõber ning luuletaja ja pedagoog Kalju Enniko.
Trimmer
Trimmer on mitme tähendusega sõna:
Liverpooli laht
thumb|right|NASA [[Landsat satelliidipilt Liverpooli lahest. Päripäeva võib pildilt näha Alti, Mersey, Dee ja Conwy jõge]] Liverpooli laht on laht Iiri mere idaosas Kirde-Walesi, Cheshire'i, Lancashire'i ja Merseyside'i vahel.
Liverpooli laht on tugevalt mõjutatud mageveest. Lahte suubuvad Alti, Conwy, Dee, Ribble'i ja Mersey jõed. Lahes on mitu laevavrakki ja sukeldumispaika. Lahes paikneb mitu nafta- ja gaasimaardlat, mille päeva kogutootlikkus on (2008. aasta jaanuari seisuga) 60 000 barrelit.
Lahe lõunaosas paikneb Suurbritannia esimene avamere tuulepark North Hoyle.
Liverpooli lahes on keelatud kala püüda.
Sõru
Sõru on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas Soela väina ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda. Sõru piirneb läänes Hindu, põhjas Tohvri ja idas Reheselja külaga.
Nimi
Marja Kallasmaa pakub küla nime lähtekohaks sõna serv (söru, seru). Kohanime on esmamainitud 1254 kujul Sarwo ja 1564 Sörro.
Loodus
Külas asuvad osad Sõru küla metsarahnud.
Ajalugu
Sõru kuulus ajalooliselt Agapäe vakusesse ja Hiiumaa lõunaosa on tuntud Sõruotsana. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni andmetel olid Sõru külas talunikud Lasi Mart, Pauli Jüri, Hindo Claus, Hindo Jüri, Toffri Toffer ja The-Arro Peter.
Sõru koosseisu kuulusid 1977–1997 Hindu, Pärna, Reheselja ja Tohvri küla
Taristu
Küla läbib Emmaste–Tohvri tee, kus asub Müürivahe bussipeatus ja saab alguse Sõru tee. Pärna külas asuv Sõru sadam sai nime Sõru küla järgi.
Kultuur
Sõru nimi on mitmetel piirkonnas asuvatel kultuuriobjektidel, mis tegelikult paiknevad naaberkülades. Nii asuvad Sõru alumine ja Sõru ülemine tuletorn Hindu külas, Sõru muuseum Pärna külas.
Kultuurimälestistest asuvad küla territooriumil rannalauter (22275 ) ja kaks rannakaevu (22273, 22274 ).
Ettevõtlus
Sõrus asub Sõru Jahtklubi keskus ja Sõru Merekool, Pärna külas.
Hanikatsi laid
Hanikatsi laid (ka Anikatsi) on 83 hektari suurune laid Hiiumaast kagus Sarve poolsaarest 5 kilomeetrit lõunas. Saar kuulub Hiiumaa laidude maastikukaitseala koosseisu.
Teised lähedalasuvad laiud on Kaevatsi laid 2,5 kilomeetrit kirdes, Saarnaki laid 2 kilomeetrit loodes ja Vareslaid 1,5 kilomeetrit kagus.
Nimi
Paul Ariste arvates tuletub saare eestikeelne nimi nimisõnadest "hani ja kõrts". Leo Tiik arvas nime tuletuvat mõistest "hane kaitse".
Loodus
Hanikatsi taimestik on väga liigirikas, leitud on üle 440 soontaimeliigi. Samblaliike on loendatud 117.
Saare põhjaosas asuv 12 hektari suurune liigirohke Lepana salulehtmets kuulub Hanikatsi salumetsa sihtkaitsevööndisse. Ülejäänud osa laiust kuulub Laidude sihtkaitsevööndisse. Saarest edelasse jääv veeala moodustab Agariku sihtkaitsevööndi.
Lõunaosas kasvavad loometsad (valdavalt kased, haavad) ja lookadastikud.
Inimtegevus
1996. aastal leiti saarelt põllupeenar, mille vanuseks määrati tuhat aastat. Saar oli asustatud eri andmetel kas hiljemalt aastast 1623, 1688, 17. sajandi lõpust või aastast 1732.
Saare elanikud tegelesid põlluharimise, kalapüügi ja kariloomade pidamisega.
1826–1878 oli laiul kõrts.
1888. aastal ehitatud Hanikatsi tuulik on säilinud ja arhitektuurimälestisena kaitse all.
20. sajandi alguses elas saarel 25 inimest.
1930.–1940. aastatel kogusid kohalikud tuntust Hiiumaal suvitajatele hapupiima müümisega.
Viimane püsiasukas lahkus saarelt sügisel 1964. Saarele on alles jäänud hooned, mida on hiljem ka remonditud.
Hanikatsilt pärit inimestel on (oli) perekonnanimi Hanikat.
pisi|keskel|500px|Hanikatsi laiu panoraam
Bundeswehr
Bundeswehr on Saksamaa Liitvabariigi relvajõud. See jaguneb harudena maaväeks, mereväeks, õhuväeks, Ühendatud toetusteenistuseks, Küber- ja informatsiooniruumiks ning Ühendatud meditsiiniteenistuseks.
Ajaloost
1950. aastal oli muutunud maailmapoliitilise olukorra tõttu ette näha, et ka Saksamaa Liitvabariik peaks omama kaitsevõimet. Selle tõttu said uueks alguseks üles otsitud endise Wehrmachti ohvitserid ülesande töötada välja uute Saksa relvajõudude moodustamise põhimõtted. Kõige raskem küsimus oli, kuidas siduda omavahel relvajõududes vältimatu hierarhiline kord, käsk, kuulekus ning liberaaldemokraatlik põhiseadus. Endistest Wehrmachti ohvitseridest komisjon koostas 1950. aasta oktoobris Eifelis Himmerode kloostris dokumendi „Sõjalise eksperdikomisjoni memorandum Saksa väekontingendi moodustamise kohta riikideüleste relvajõudude raames Lääne-Euroopa kaitseks“. Edaspidi Himmerode memorandumina tuntud dokumendi viiendas peatükis, mis käsitleb relvajõudude „sisestruktuuri“, käsitleti poliitilisi, eetilisi ja kasvatuslikke ülesanded. Selles rõhutati kohustusi nii omaenese isamaa kui ka Euroopa ees.
Bundeswehr asutati 12. novembril 1955. Bundeswehri arengut käsitletakse kahe perioodina: aastatel 1955–1990 (Külm sõda, mis lõppes Saksamaa ühinemisega) ja alates aastast 1990 kuni tänapäevani.
Organisatsioon
Bundeswehri tegevust juhib ja kontrollib Saksamaa kaitseministeerium.
California Osariigi Seadusandlik Kogu
thumb|California Kapitooliumi hoone, kus California Osariigi Seadusandlik Kogu peab istungeid California Osariigi Seadusandlik Kogu (inglise keeles California State Legislature) on USA California osariigi seadusandlik organ.
Seadusandlik kogu on kahekojaline: ta koosneb alamkojast (California State Assembly) ja senatist (California State Senate). Alamkojas on 80 liiget (State Assembly Members), senatis 40 senaatorit (State Senators).
Seadusandliku kogu istungid toimuvad California osariigi pealinnas Sacramentos.
Tähtajad ja piirangud
Alamkoja liikmed valitakse 80 valimisringkonnast kaheks aastaks. Alamkoja liikmeks saab olla valitud kuni kolm korda.
Senaatorid valitakse neljaks aastaks ning nad saavad olla valitud kuni kaks korda. Senati valimise ringkondi on 40. Iga kahe aasta tagant täidetakse valimistel pool senati kohtadest.
Töö dokumenteerimine
Kokkuvõtted California Seadusandliku Kogu tööst avaldatakse regulaarselt ilmuvates ajakirjades. Tuuakse ära hääletuste tulemused ning seaduseelnõude esitamine ja tagasivõtmine. Ent rahalistel ja poliitilistel kaalutlustel ei dokumenteerita alamkoja liikmete ja senaatorite kõnesid sõna-sõnalt. Seetõttu on Californias äärmiselt raske välja selgitada seaduseandja kavatsust. Ainsaks allikaks on seaduste preambulid.
Komisjonid
Kõige rohkem soovivad saadikud töötada pangandus-, põllumajandus- ja kindlustuskomisjonis. Neid hüütakse "magusateks" (juice) komisjonideks, sest nende liikmete kampaaniat toetavad meelsasti annetustega võimsad lobigrupid.
Seadusandlusanalüütik
California osariigi seadusandlikus kogus on ainulaadne seadusandlusanalüütiku institutsioon. Seadusandlusanalüütiku büroos töötab mitusada inimest, kes analüüsivad seadusandliku kogu liikmete tarvis seaduseelnõusid. Analüütiku kõige silmatorkavam avalik toiming seisneb selles, et ta kirjutab erapooletud hääletusbrošüürid, milles analüüsitakse seaduseelnõude vastuvõtmise tõenäolisi tagajärgi.
Iraagi põhiseadus (2005)
Pärast Iraagi sõda koostas Iraagi ajutine valitsus okupatsioonijõudude kaasabil 2005 Iraagi põhiseaduse eelnõu.
Hakjala
Hakjala on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. 2014. aastani kuulus ta Kaarma valda.
Iraagi põhiseadus (2005)
Põhiseaduse teksti valmimise tähtaeg lükkus neli korda edasi. 28. augustil 2005 loeti see ette Iraagi Rahvuskogule.
Iraagi Riiki nimetatakse seal demokraatlikuks föderaalseks esindusvabariigiks (artikkel 1). Võimude lahusus lükatakse edasi uue parlamendi kokkutulemiseni. Artikkel 2, ütleb, et islam on "riigi ametlik religioon" ja "seadusandluse põhiallikas". Artikkel 3 näeb ette paljurahvuselise, paljuusundilise ja paljusektilise riigi.
Hoolimata sellest, et islam kuulutatakse riigiusuks, kuulutatakse allpool kõik iraaklased, nii mehed kui ka naised, seaduse ees võrdseteks ega lubata õiguslikku diskrimineerimist soo ega etnilise päritolu alusel.
Eelnõu koostanud komisjoni 15 sunniidist liikmest viibis eelnõule allakirjutamise tseremoonial ainult kolm ning ükski neist ei kirjutanud sellele alla. Sunniitide liidrid kutsuvad üldiselt üles 15. oktoobri referendumil eelnõu tagasi lükkama. Kui riigi 18 provintsist (millest neljas arvatakse olevat sunniitide enamus) kolmes lükatakse eelnõu vähemalt kahe kolmandiku häältega tagasi, siis tuleb Rahvuskogu laiali saata, korraldada uued valimised ning hakata eelnõu koostamisega otsast peale.
Aukštaitija rahvuspark
thumb|[[Lūšiai järv]] Aukštaitija rahvuspark on Leedu vanim rahvuspark. See asub Leedu idaosas Aukštaitija kõrgustikul Ignalina, Švenčionyse ja Utena rajoonis. Rahvuspargi pindala on 40 574 hektarit. 15,5% on veekogude all, 69% katab mets.
Piirkond on tuntud bioloogilise mitmekesisuse poolest. Seal esineb 59% Leedu taimeliikidest.
Rahvuspargis on 126 järve, neist suurim on Kretuonase järv. Seal asub ka Leedu sügavaim, Tauragnase järv (60,5 m).
Rahvuspark moodustati 1974. aastal.
Peakontor asub Palūšė külas.
Jeremias Gotthelf
pisi|Jeremias Gotthelf Jeremias Gotthelf (kodanikunimega Albert Bitzius, 4. oktoober 1797 Murten, Fribourgi kanton – 22. oktoober 1854 Lützelflüh, Berni kanton) oli šveitsi kirjanik ja pastor.
Ta on kirjutanud 16 romaani ja palju novelle ning lühijutte. Ta kirjutas saksa keeles, tegelased räägivad aeg-ajalt kohalikus murdes.
Ta sündis pastori pojana ja õppis ka ise Bernis pastoriks. Õpingud lõppesid 1820, misjärel ta astus Göttingeni ülikooli, ent naasis 1822 Utzenstorfi isa abiliseks. 1824 pidi ta sealt pärast isa surma lahkuma. 1829 asus ta Berni ja 1831 Lützelflüh'sse pastori abiliseks. Pärast tolle surma 1832 valiti ta tema järglaseks, abiellus 1833 tema lapselapsega ja oli surmani Lützelflüh' pastor. Tal oli kolm last: poeg, kellest sai pastor, ja kaks tütart, kes abiellusid pastoritega.
Teosed
"Talupojapeegel ehk Jeremias Gotthelfi elulugu" ("Der Bauern-Spiegel oder Lebensgeschichte des Jeremias Gotthelf, von ihm selbst beschrieben", 1837) oli tema esimene raamat. See sai tuntuks oma realistliku, ilustamata külaelu käsitluse poolest. Formaalselt on see raamat Jeremias Gotthelfi autobiograafia; selgus, et Gotthelf on Bitziuse varjunimi ja kuigi autobiograafiline ta ka polnud. Bitzius avaldas Gotthelfi nime all ka oma ülejäänud teosed.
"Must ämblik" ("Die schwarze Spinne", 1843; eesti keeles 2006) on õudusjutt külaelanikest, kes sõlmivad kuradiga lepingu ja keelduvad talle tasu maksmast. Arvustused jutule
Veliki Novgorod
thumb|Novgorodi [[kreml]] Veliki Novgorod ('Suur Novgorod'; varem Novgorod ('uuslinn')) on linn Venemaal, Novgorodi oblasti keskus. Uus nimi on ametlik 1998. aastast.
Novgorod asub Ilmjärve madalikul 6 km kaugusel kohast, kus Volhovi jõgi Ilmjärvest välja voolab. Kanalite kaudu saab Novgorodist sõita Msta jõele ilma Ilmjärve läbimata.
Ajalugu
pisi|left|Varjaagide kaubateed: sinisega on märgitud kaubatee [[Läänemeri–Laadoga–Volga. Teised maismaa kaubateed on märgitud oranži värviga]] Novgorodi alalt on leitud inimeste peatumiskohtade ja asulapaikade jälgi 5000–6000 aasta tagusest ajast. Kohanimede järgi otsustades elasid seal tollal soomeugrilased ja balti hõimud.
Novgorod on üks vanemaid Venemaa linnu. 8. sajandil oli see juba ümbruskonna keskus. Tollal läbis Novgorodi tähtis kaubatee, mis kulges Läänemerelt Laadoga ja Ilmjärve kaudu Volga jõgikonda. Linnas käisid sageli Skandinaavia kaupmehed, kes nimetasid seda Holmgardr, saksa allikad Ostrogard. 16. sajandil kirjutatud Nikoni leetopissis mainitakse, et 6367. aastal (859 pKr) suri Novgorodi vanem Gostomõsl. Seda peetaksegi Novgorodi esmamainimise ajaks. Välismaistes allikates nimetatakse Novgorodi esmamainimise ajaks ka 854. aastat. Hulgaliselt leidub ebausaldusväärseid allikaid, mis nimetavad linna asutamisajaks varasemaid aegu. 10. sajandi araabia käsikirjades nimetatakse Novgorodi üheks kolmest slaavlaste keskusest Kiievi ja Artania kõrval (missugust kohta viimane tähistab, ei ole selge).
Kiievi-Vene osastisvürstiriigina
9.–12. sajandil oli Novgorod Kiievi-Vene riigis Kiievi järel tähtsuselt teine linn. Kiievi-Vene valitseja Kiievi suurvürst, määras tavakohaselt Novgorodi valitsejaks, Novgorodi vürstiks oma vanima poja. Kiievi suurvürst Vladimir Svjatoslavitš pani Jaroslav Vladimirovitši juba noores eas valitsema osastisvürstina Rostovis, seejärel Novgorodi vabariigis. Aastal 1014, kuuldes, et isa pärandas võimu Kiievis nooremale vennale Boriss Vladimirovitšile, lõpetas Jaroslav andami maksmise Kiievile. Vladimir Svjatoslavitši surma järel haaras Kiievis võimu vanim poegadest, kasupoeg Svjatopolk I. Kroonikate järgi kogus Jaroslav tuhat varjaagi ja kolm tuhat novgorodlast, läks Svjatopolki vastu ja lõi tema kiievlastest ja petšeneegidest vägesid Ljubetši all 1016. aastal. Pärast Jaroslav Targa surma (1054) jaotati riik Jaroslavi poegade vahel: vanimale elusolevale pojale Izjaslavile pärandus Kiiev ja Novgorod; teisele pojale Svjatoslavile – Tšernigiv, kolmandale pojale Vsevolodile Perejaslavl, neljandale pojale Vjatšeslavile Smolensk, viiendale Igorile Vladimir ja Volõõnia.
Novgorodi vabariigi keskusena
Pärast Kiievi-Vene suurvürstiriigi 12. sajandil lagunemist sai Novgorod 1136. aastal iseseisva Novgorodi vabariigi pealinnaks, mida valitses veetše, kes kutsus valitsejaks neile sobiva Rjurikovitšite dünastiast vürsti. Tänu oma asukohale Kaubateel varjaagide juurest kreeklasteni ning aktiivsele kaubandustegevusele (karusnahad, vaha, sool) Läänemere-äärsete ja Euroopa riikidega, läbi Vana-Liivimaa saavutas Novgorodi kaubandusega tegelev elanikkond suure majandusliku sõltumatuse ja mõjuvõimu linna arengule ja suhetes valitava valitseja, vürstiga.
Novgorodi seisulikus vabariigis omas suurt mõjuvõimu Novgorodi piiskop, keda algselt pühitses ametisse Kiievi ja kogu Venemaa metropoliit, kuid aastast 1156. valisid Novgorodi piiskopi Novgorodi elanikud veetšel. 1165. aastast oli Novgorodi piiskopkonna valitseja ametinimetus Novgorodi arhipiiskop ja 1589. aastast Novgorodi metropoliit.
Moskva suurvürstiriigis
1478. aastal liideti Novgorodi vabariik Moskva suurvürstiriigi koosseisu.
Seejärel kuulus piirkond Moskva tsaaririiki ja Venemaa keisririiki, kus Venemaa Keisririigi haldusjaotuse kohaselt oli Novgorodi kubermangu keskus.
Teise maailmasõja ajal, aastatel 1941–1944 okupeerisid linna Saksa väed, kes purustasid linna peaaegu täielikult ja see taastati alles 1960ndatel.
Sõpruslinnad
Novgorodi sõpruslinnad on Bielefeld (Saksamaa), Moss (Norra), Nantes (Prantsusmaa), Rochester (USA), Strasbourg (Prantsusmaa), Zibo (Hiina), Uusikaupunki (Soome) ja Watford (Suurbritannia).
Trofim Lõssenko
pisi|Trofim Lõssenko (1938) Trofim Denissovitš Lõssenko (ukraina keeles Трохим Денисович Лисенко Trohhõm Denõssovõtš Lõssenko; 29. september (vkj 17. september) 1898 Karlivka, Kostjatõnogradi maakond, Poltava kubermang – 20. november 1976 Moskva) oli ukraina päritolu nõukogude põllumajandusteadlane ja bioloog, lõssenkismi rajaja.
Lõssenko sai 1934 Ukraina NSV Teaduste Akadeemia ja 1939 NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemikuks. NLKP-sse ta ei kuulunud. Aastal 1935 sai ta Üleliidulise Põllumajandusteaduste Akadeemia akadeemikuks. Aastatel 1938–1956 ja 1961–1962 oli ta selle akadeemia president.
Olles ideoloogiline liider bioloogias ja põllumajandusteaduses, vastandas ta enese toetatava Ivan Mitšurini vaadetele toetuva mitšuurinliku bioloogia "reaktsioonilisele idealistlikule" "veismannismile-mendelismile-morganismile", mida esindasid August Weismann, Gregor Mendel ja Thomas Hunt Morgan.
615
615. aasta (DCXV) oli 7. sajandi 15. aasta, Juliuse kalendri aasta, mis algas kolmapäeval.
Trofim Lõssenko
Agronoomina pakkus Lõssenko välja ja propageeris uusi agrotehnilisi võtteid: jaroviseerimise ehk taimede harjutamise külmaga, puuvillapõõsaste kärpimise ning suvise ja ruutpesiti kartulipaneku.
Suuremat osa tema leiutatud meetodeid kritiseerisid Pjotr Konstantinov, Aleksandr Ljubištšev, Pjotr Lissitsõn jt veel enne nende laialdast juurutamist nõukogude põllumajandusse. Näidates Lõssenko teooria ja metoodika üldisi puudujääke, süüdistasid tema teaduslikud oponendid teda irdumises ülemaailmsest teadusest ja põllumajanduslikust praktikast.
Montenegro
Lääne-Balkani riikide hulka arvatud Montenegro piirneb Horvaatia, Bosnia ja Hertsegoviina, Serbia, Kosovo ja Albaaniaga. Rannajoone pikkus on 294 km. Maismaapiiri pikkus on 625 km.
Trofim Lõssenko
Lõssenko pooldas Olga Lepešinskaja teooriat rakkude moodustumise kohta struktuuritust "elusainest", mis hiljem tunnistati ebateaduslikuks.
Lõssenkoga seostatakse kampaaniat, millega kiusati taga geneetikuid, samuti tema oponente, kes ei tunnustanud mitšurinlikku bioloogiat.
Montenegro
Aastatel 1918–1992 oli riik Jugoslaavia koosseisus (alates 1945 liiduvabariigina).
Seejärel oli riik aastatel 1992–2003 Jugoslaavia Liitvabariigi nime kandnud riigi osa, mis 2003. aastal muutis oma nime Serbia ja Montenegroks. Montenegro iseseisvumisega 2006. aastal kaotas Serbia oma väljapääsud merele, kuigi koostöö jätkub.
Trofim Lõssenko
Lõssenko pälvis 8 Lenini ordenit, 3 Stalini preemiat (1941, 1943 ja 1949) ning Ukraina NSV Tööpunalipu ordeni. Ta oli sotsialistliku töö kangelane.
Montenegro
Nimi
Nimi "Montenegro" tuleb itaalia keelest (tõlkes 'must mägi'). Selle andsid maale Veneetsiast pärit vallutajad Lovćeni rannikumägede männimetsade järgi.
Trofim Lõssenko
Pärast Nikita Hruštšovi tagandamist NSV Liidu juhi kohalt 1965 vabastati ka Lõssenko NSV Liidu Teaduste Akadeemia Geneetika Instituudi direktori kohalt. Alates 1966. aastast kuni surmani töötas ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia teadusliku uurimise katsebaasi Gorki Leninskije laborijuhatajana.
John Wyndhami romaanis "Trifiidide päev" on Lõssenkot mainitud trifiidide aretajana.
Montenegro
Nimi
Eesti keeles mööndav nimekuju "Tšernogooria" tuleneb vene keele vahendusel samatähenduslikust lõunaslaavi keeltes kasutatavast nimest Crna Gora.
Maa kohta on kasutatud ka nime Zeta, mis tuleb Zeta jõe nimest ja on etümoloogiliselt seotud viljalõikust tähendava slaavi sõnaga.
Haldusjaotus
pisi|Montenegro vallad
Riik jaguneb 23 vallaks: Andrijevica vald, Bari vald, Berane vald, Bijelo Polje vald, Budva vald, Cetinje vald, Danilovgradi vald, Gusinje vald, Herceg Novi vald, Kolašini vald, Kotori vald, Mojkovaci vald, Nikšići vald, Petnjica vald, Plavi vald, Pljevlja vald, Plužine vald, Podgorica vald, Rožaje vald, Šavniki vald, Žabljaki vald, Tivati vald, Ulcinji vald.
Asulad
Suurimad linnad on pealinn Podgorica (157 000 elanikku), Nikšić (65 900) ja Pljevlja (26 300).
Rahvuslik koosseis
Ametlikel andmetel määratles 2004. aastal 43,16 protsenti Montenegro elanikest end montenegrolastena. 31,99 protsenti eelistas end nimetada serblasteks. Bosnialastena määratles end 7,77%, albaanlastena 5,03%, muslimitena 3,99%, horvaatidena 1,1%, mustlastena 0,42% ning jugoslaavlastena 0,3% elanikest.
Montenegrolased on ajaloo, keele, religiooni ja etnilise päritolu poolest lähedased serblastele. Nende eripära tuleneb sellest, et nad ajal, mil Balkani poolsaar oli Türgi ülemvõimu all, säilitasid iseseisvuse. Alates 1940. aastate II poolest ergutas Jugoslaavia sotsialistlik režiim montenegrolaste serblastest erinevat identiteeti. Iseseisvusmeelsed montenegrolased kandsid seda suunda edasi. Neid toetasid suured islamiusulised ja katoliiklikud vähemused, põhjusena nende nõrgad sidemed serblastega, kes on õigeusulised.
Keeled
Montenegro 2007. aasta põhiseaduse järgi sai Montenegro esmaseks ametlikuks keeleks montenegro keel, mida senini tunti serbia keele ijekavski variandina. Ametlikeks keelteks on tunnistatud ka serbia, bosnia, albaania ja horvaadi keel.
Ajalugu
Montenegro pidi andamit maksma algul Bütsantsi impeeriumile ja hiljem Serbia kuningriigile. 1360. aastaks sai temast Zeta nime all iseseisev vürstiriik. Osmanite riigil, mille võimu all alates 15. sajandist olid Montenegrost lõuna ja ida poole jäävad alad, ei õnnestunud Montenegrot kunagi vallutada. 1516 hakkasid Montenegros valitsema Cetinje valitsejad (vladikad ehk piiskopvürstid). Alates 1697 oli see positsioon Riđani klanni kuuluva Petrović-Njegošite suguvõsa käes.
Nikola I Petrovići valitsusaeg
1862 korraldas Osmanite armee rea sissetungikatseid, et Montenegro täielikult sõjaliselt hävitada. Montenegrolased kaotasid 3500 meest, Osmanite regulaarväed üle 8000 mehe. Lõpuks pidi Montenegro vürst Nikola I Petrović siiski vastu võtma rahuettepaneku, mida pakkus paša Omar Latas. Kuid neid tingimusi montenegrolased ei täitnudki ja 1863 valmistusid nad uueks sõjaks.
Südajas leht
pisi|Südajas leht Südajas leht on lehealusel sügava terava väljalõikega ja ümarate hõlmadega munajas leht.
Montenegro
Nikola I Petrovići valitsusaeg
Sissetungid ja sõjad jätkusid ja kulmineerusid Vene-Türgi sõjas (1877–187)8, kui Montenegro armee, mida juhtis prints Nikola, võitis Venemaa keisririigi liitlasena mitu lahingut: Vucji Do, Fundina, Trijebaći, Krstaći ja Bjelopavlići lahingu. Eriti tähtsad olid võidud Vucji Dos ja Bjelopavlići (Zeta jõe) orus. Podgorica, Nikšići, Bari ja Ulcinji linn läksid sellega Montenegro kontrolli alla. Montenegro pindala kahekordistus. Austria keisririik tunnustas Montenegro piire 1842, 1859 tegi seda Türgi ja 1878 Berliini Kongressil kõik teised riigid: nad tunnustasid Montenegrot kui iseseisvat riiki.
Nikola I valitsusajal (1860–1918) haaras Montenegrot ja tema pealinna Cetinjet majanduslik areng. Tähelepanuväärne on, et see toimus ajal, kui valitses ebakindlus ja Osmanite riik võis sooritada uusi rünnakuid.