cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neli temperamenditüüpi
Neli temperamenti kultuuris
Nüüdisajal võib leida neljast temperamenditüübist lähtuvaid isiksusekäsitlusi antroposoofiast lähtuvates liikumistes, näiteks Waldorfi kooli kontseptsioonis. Kristlik kirjanik Tim LaHaye on püüdnud antiikaegset käsitlust enda raamatutes uuesti populariseerida. 1946. aastal lõi George Balanchine koreograafia balletile "Neli temperamenti", millele kirjutas muusika Paul Hindemith. Nii muusika kui ka ballett jaotuvad viieks osaks, millest neli kannavad pealkirja "Melanhoolne", "Sangviiniline", "Flegmaatiline" ja "Koleeriline". Taani helilooja Carl Nielseni Sümfoonia nr 2 (1901–1902), Op. 16 pealkirjaga "Neli temperamenti" on samuti struktureeritud nelja antiikaegse temperamenditüübi järgi. Ka kirjanik Émile Zola teos "Thérèse Raquin" põhineb osaliselt neljal temperamenditüübil.
Mobiilne juhtimine
Mobiilne juhtimine ehk Interim juhtimine (inglise keeles interim management) on juhtimis viis, kus vajalike oskuste ja kogemustega kõrgelt kvalifitseeritud mobiilne juht (ka interim-juht; inglise keeles interim manager) siseneb väljastpoolt organisatsiooni ning viib ellu kokkulepitud tegevused või muudatused, saavutades eesmärgid kindlaks määratud ajaperioodi jooksul. Interim juhtimine hõlmab selliseid juhtimisviise nagu ülemineku juhtimine, muudatuste juhtimine, vahejuhtimine ja ajutine juhtimine. Ladinakeelne ad interim tähendab otsetõlkes 'vahepeal' või 'ajutiselt'.
Ajalugu
Interim juhtimine sai alguse 1970ndatel Hollandis ja levis sealt edasi Saksamaale, Suurbritanniasse ja teistesse riikidesse. Kiire leviku põhjuseks oli eelkõige see, et töötajad olid selgelt ülekaitstud – näiteks töötajate koondamisega kaasnesid pikad etteteatamistähtajad ja suured hüvitised. Nii tunduski juhtide ajutine palkamine, ilma kohustuseta neid tööl pidada, igati ideaalne lahendus.
1990ndatel kasutas meetodit laialdaselt Saksa erastamisagentuur eesmärgiga Ida-Saksa endiste riigifirmade juhtimine (pärast Ida-Saksamaa liitmist) kiirelt kaasajastada. Meetod õigustas ennast ja seda hakati üha rohkem kasutama arendamaks seisma jäänud firmasid. Tüüpiliselt kaasati mobiilne juht kriisiolukordades, kuid samuti olukordades, kus senine juht haigestus, suri või võttis hoopis sabatiaasta. Tuntuim näide on aastast 2001, kui mobiilne juht palgati tööle Deutche Telecomi.
Interim juhtimine Eestis
Muutuv tööjõuturg, kvalifitseeritud tööjõu puudus, generatsioonide erinevad tööharjumused, inimeste suurem liikumine töökohtade ja valdkondade vahel ning töötajate valikuvabadus on tegurid, mis lõid soodsa pinnase interim juhtimise tekkele ja arengule Eestis.
Eestisse jõudis interim juhtimine 2014. aastal, mil rahvusvahelise juhtimiskogemusega tippjuhid Eela Velström, Peeter Tohver ja Urmo Vallner asutasid Eesti esimese interim juhtimise teenust pakkuva ettevõtte – interim juhtimise agentuuri Velström Vallner Tohver (VVT). VVTst sai ühtlasi interim juhtimise teerajaja ja suunanäitaja Eestis. Inspiratsiooni agentuuri rajamiseks saadi Suurbritanniast, kus kohtuti sealse mobiilsete juhtide katusorganisatsiooni, mobiilse juhtimise instituudi (Institute of Interim Management IIM) juhiga.
Mobiilne juht
Mobiilne juht ehk vahejuht (ingl k interim manager) on kõrgelt kvalifitseeritud, enamasti rahvusvahelise töö- ja/või ettevõtluskogemusega professionaal, kes on teinud edukat karjääri üldjuhtimises või valdkonniti ning kellel on soov pidevalt oma pädevust kasvatada ja edasi arendada. Mobiilsel juhil on valmisolek asuda tööle kliendi organisatsiooni lühikese etteteatamisajaga. Vahejuhiks hakkamise tugevaks eelduseks on suur kogemustebaas, jätkuv huvi aktiivselt turul olla ning soov võtta vastu uusi väljakutseid.
Mobiilne juht ei ole konsultant. Mobiilne juht töötab välja lahenduse, kasutades põhiressursina ettevõtte meeskonda ja vastutades reaalselt plaani eduka elluviimise eest. Konsultant annab nõu ja pakub enda kogemusel põhineva parima lahenduse, ent viis, kuidas ettepanekud ellu rakendatakse, ei sõltu enam temast. Konsultandi töö sisaldub mobiilse juhi teenuse sees, küll aga mitte vastupidi. .
Mobiilse juhi rakendusvõimalused
On mitmeid äriolukordi, mis võivad kaasa tuua vajaduse mobiilse juhi järele, näiteks kui organisatsioonil endal puuduvad inimesed, oskused, teadmised, kogemused või aeg vajalike muudatuste elluviimiseks. Enamlevinud olukorrad on juhi ootamatu lahkumine organisatsioonist; muudatuste juhtimine; kriisi juhtimine; organisatsiooni kasv ja laienemine kodu- või välisturul; ühinemised ja ülevõtmised; eriprojektid ning uute strateegiate, süsteemide ja protsesside loomine, uuendamine ja arendamine. Mobiilse juhi ülesanded on peaaegu lõputud ning mobiilse juhi oskuste ulatus üsna unikaalne.
Interim juhtimise etapid
Tavaliselt koosneb interim juhtimise projekt järgmistest etappidest:
Aasta ohvitser
Aasta ohvitser on Eesti Kaitseväe välja antav aunimetus. Üritusel, kus aasta ohvitser nimetatakse, antakse välja ka aunimetus aasta allohvitser.
Hamadi rahvusvaheline lennujaam
Hamadi rahvusvaheline lennujaam (IATA: DOH, ICAO: OTHH) (araabia keeles: مطار حمد الدولي, Maṭâr Ḥamad al-Duwalī) on Katari pealinnas Dohas asuv rahvusvaheline lennujaam.
Qatar Airways alustab 2018. või 2019. aastal lende Tallinna ja Doha vahel. Qatar Airways tegi teatavaks lennuliini ITB Berlin 2018 turismimessil.
Vladimir Krutov
Vladimir Krutov (1. juuni 1960 Moskva – 6. juuni 2012 Moskva) oli vene jäähokimängija.
Ta tuli Nõukogude Liidu koondises mängides jäähoki olümpiavõitjaks 1984. aastal Sarajevos ja 1988. aastal Calgarys ning sai hõbemedali 1980. aastal Lake Placidis. Aastatel 1981, 1982, 1983, 1986, 1989 ja 1990 kuulus ta maailmameistriks tulnud meeskonda; 1987 sai MM-ilt hõbe- ja 1985 pronksmedali.
Ta moodustas koos Igor Larionovi ja Sergei Makaroviga kuulsa ründekolmiku.
Krutov mängis aastatel 1978–1989 Moskva AKSK-s.
Loopre vald
Loopre vald (saksa keeles Loper) oli vald Viljandimaal Pilistvere kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1899. Pärast või enne 1899. aastat on Loopre vald liidetud Kõo vallaga; täpne liitmisaasta pole teada.
Johann Friedrich Glanström
Johann Friedrich Glanström (21. veebruar / 4. märts 1742 Reigi – 23. detsember 1819 / 4. jaanuar 1820 Mihkli) oli Eesti vaimulik.
Oli aastatel 1764–1768 Reigi Jeesuse koguduse õpetaja. Aastatel 1768–1819 oli ta (sai ametisse juunis 1768) Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja. Oli 23. jaanuarist / 3. veebruarist 1775 – 23. jaanuarini / 3. veebruarni 1795 Eestimaa konsistooriumi assessor; oli aastatel 1875–1819 Maa-Lääne praostkonna praost. Sai 10. mail / 22. mail 1807 ajurabanduse, mille tagajärjel oli pastoritöö raskendatud ning vennapoeg Theodor Friedrich Glanström oli talle adjunktõpetajana abiks.
Aastal 1779 ilmunud jutluseraamatus on üks tema eestikeelne jutlus.
Isiklikku
Tema isa Jonas Glanström oli Reigi Jeesuse koguduse õpetaja. Tema üks vend David Gottlieb Glanström oli Paide ja Anna koguduse õpetaja, teine vend Christian Jacob Glanström oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Tema tööd Mihklis jätkas Christian Jacobi poeg Theodor Friedrich Glanström.
Loopre vald
Valla alal asus Loopre mõis.
Itaalia ajalooliste riikide loend
Itaalia, pärast Lääne-Rooma riigi lõppu aastal 476 ja selle järgnenud barbarite sissetunge kuni Itaalia ühinemiseni aastal 1860, oli kogum linnriike ja teisi väikseid sõltumatuid üksusi. Järgnev on loend Itaalia riikidest selle aja jooksul.
Loend pole täielik; aita seda täiendada.
Riigid kõrgkeskajal
pisi|300px|Itaalia poliitiline kaart aastal 1000 pisi|300px|Lõuna-Itaalia poliitiline kaart aastal 1112
Riigid hiliskeskajal
400px|pisi|Itaalia aastal 1494, enne [[Itaalia sõjad|Itaalia sõdade algust]]
Riigid pärast Itaalia sõdu (1494–1559)
pisi|450px|[[Habsburgide Hispaania valdused pärast Itaalia sõdu]]
Cateau-Cambrésis' rahu sõlmiti Elizabeth I ja Henri II vahel 2. aprillil ning Henri II ja Felipe II vahel 3. aprillil 1559. Selle kohaselt tagastas Prantsusmaa Savoia hertsogile Piemonte ja Savoia ning Genova vabariigile Korsika. Veelgi tähtsam oli, et leping kinnitas Hispaania otsese kontrolli Milano, Napoli, Sitsiilia, Sardiinia ja Stato dei Presidi üle ning kaudselt (Toscana, Genova ja teiste väikeste riikide valitsejate domineerimise kaudu) kogu Põhja-Itaalias. Paavst oli ka nende loomulik liitlane. Ainsad tõeliselt sõltumatud üksused Itaalias olid Savoia hertsogkond ja Veneetsia vabariik.
Riigid pärast Hispaania pärilussõda (1701–1714)
400px|pisi|Itaalia poliitiline kaart aastal 1796
Utrechti rahu kohaselt Hispaania valdused jagati. Itaalias sai Savoia hertsogkond Sitsiilia ja osi Milano hertsogkonnast, samas Karl VI (Austria ertshertsog) sai Napoli kuningriigi, Sardiinia ja põhiosa Milano hertsogkonnast koos muude väikeste riikidega.
Riigid Napoleoni ajastul (1792–1815)
300px|pisi|Itaalia poliitiline kaart aastal 1810
Riigid restauratsioonist ühinemiseni
400px|pisi|Itaalia poliitiline kaart aastal 1843
Pärast Napoleoni Prantsusmaa kaotust kogunes Viini kongress (1815) Euroopa kaarti ümber joonistama. Itaalias taastas kongress Napoleoni-eelsed sõltumatud riigid, kas juhtivate Euroopa riikide, eriti Austria poolt otse valitsetavad või tugevalt mõjutatavad. Kongress määras ka lõpetatuks kaks iidset vabariiki: Genova annekteeriti Sardiinia poolt ja Veneetsia liidendati koos Milanoga uude kuningriiki Austria keisririiis. Ajuti tajuti võitlust Itaalia ühinemise eest võitlusena peamiselt Habsburgide vastu, kuna need kontrollisid otseselt peamiselt itaaliakeelset kirdeosa tänapäeva Itaaliast ja olid kõige võimsam jõud ühinemise vastu. Austria keisririik rõhus jõuliselt Apenniini poolsaarel, samuti Habsburgi valduste teistes osades, kasvavaid rahvuslikke meeleolusid.
Atla külanõukogu
Atla külanõukogu oli külanõukogu Kingissepa rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Lümanda külanõukoguga. Külanõukogu halduskeskus asus Atla asulas.
Chandelier
"Chandelier" on Austraalia laulja Sia laul, mis avaldati 17. märtsil 2014 esimese singlina tema kuuendalt stuudioalbumilt "1000 Forms of Fear". Plaadifirmadeks on Monkey Puzzle Records ja RCA Records. Loo kirjutas Sia Furler ise koos Jess P. Shatkiniga ning muusikaprodutsentideks olid Greg Kurstin ja Shatkin.
Singel sai kriitikutelt positiivsed hinnangud (seda nimetati üheks parimatest singlitest 2014. aastal), laulu muusikavideo sai kaks nominatsiooni MTV Video Music Awards auhinnale (võites ühe kategoorias "Parim koreograafia"). Muusikavideos 11-aastase Maddie Ziegleri esitatud tantsu nimetas Nolan Feeney (Time) 2014. aasta parimaks tantsuetteasteks.
Lugu kirjeldatakse synthpop-ballaadina, kus on kasutatud süntesaatorit , trumme ning hiphopi ja elektroonilise muusika rütme. Seal on ka RnB ja reggae elemente.
Inglise tähestik
Tänapäeva inglise tähestik on ladina tähestikul põhinev tähestik, mis koosneb 26 tähest.
Filip Hronek
Filip Hronek (sündinud 2. novembril 1997 Hradec Královés) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Detroit Red Wings.
Tšehhi kõrgliigas debüteeris Hronek hooajal 2014–15 Mountfield HK meeskonnas.
2016. aastal valis Red Wingis ta NHL-i draft'is 53. valikuna.
Hooajal 2016–17 suundus ta mängima Põhja-Ameerikasse, liitudes Ontario Hockey League'i klubiga Saginaw Spirit. Hooaja 2016–17 lõpus asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Red Wingsi noorteklubis Grand Rapids Griffins. 2017. aastal võitis ta Griffinsiga Calder Cup'i. Hooajal 2017–18 valiti Hronek AHL-i hooaja uustulnukate sümboolsesse koosseisu.
NHL-is debüteeris ta 4. oktoobril 2018. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 13. oktoobril mängus Boston Bruinsi vastu. Debüüthooajal lõi ta NHL-is viis väravat ja andis 18 väravasöötu. Hooaja 2020–21 esimeses pooles mängis Hronek laenulepingu taas Mountfieldis. NHL-i hooaja alguses naasis ta Red Wingsi.
Tšehhi jäähokikoondise koosseisus on Hronek osalenud kolmedel maailmameistrivõistlustel. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel oli Hronek resultatiivseim kaitsemängija (3+11) ning ta valiti turniiri parimaks kaitsjaks ja turniiri sümboolsesse koosseisu.
Viini Lauluühing
Viini Lauluühing (Der Wiener Singverein), ametlik nimi Singverein der Gesellschaft der Musikfreunde in Wien (Viini muusikasõprade seltsi lauluühing) on Viini Muusikaühingu umbes 240 liikmega kontsertkoor.
Eelajalugu
1812 kanti Viini Hofburgi lossis ette Händeli oratoorium "Timotheus oder die Gewalt der Musik". See sündmus pani aluse Viini Muusikasõprade Seltskonna (Gesellschaft der Musikfreunde in Wien) rajamisele. Koori tegevuse algus põhines Antonio Salieri initsiatiivil – nii näiteks Beethoveni 9. sümfoonia esiettekandel Viinis 1824.
Ajalugu
Koor rajati oma praeguses vormis aastal 1858. Esimene koorijuht oli Johann von Herbeck. Viini Lauluühing on kaasa teinud paljudel esiettekannetel alates Schuberti laulumängust "Vandenõulased" ("Die Verschworenen"), Johannes Brahmsi "Saksa reekviemist" ("Deutsches Requiem"), Anton Bruckneri "Te Deumist", Gustav Mahleri 8. sümfooniast ja Franz Schmidti "Raamatust seitsme lukuga" ("Das Buch mit sieben Siegeln") kuni teise maailmasõja järgsete heliloojateni, näiteks Gerd Kühr, Christian Muthspiel, Arvo Pärt, Wolfram Wagner ja Otto Zykan.
Oma loomisest saati on Viini Lauluühing teinud koostööd oluliste dirigentidega, nagu näiteks Franz Schalk, Wilhelm Furtwängler, Dimitri Mitropoulos, Karl Böhm ja Leonard Bernstein. Ajavahemikul 1947–1989 kujundas Herbert von Karajan koori tööd ja tegi selle salvestiste kaudu tuntuks kogu maailmas. Kontserditurneed viisid koori Austraaliasse, Jaapanisse ja Ameerika Ühendriikidesse, peale selle leidsid kontserdid aset Iisraelis, Ateenas, Berliinis, Budapestis, Frankfurdis, Londonis, Madridis, Moskvas, Pariisis, Pisas, Roomas ja Zürichis. 1959. aastal kanti Vatikanis ette Bruckneri "Te Deum" ning 1985 Mozarti "Kroonimismissa" ("Krönungsmesse") paavst Johannes Paulus II juuresolekul Rooma Püha Peetri Kirikus Herbert von Karajani juhatusel.
Koorijuhid
Esimesele koorijuhile Johann von Herbeckile järgnes Johannes Brahms. 20. sajandi keskelt alates olid koorijuhtideks Ferdinand Grossmann, Reinhold Schmid ja Helmut Froschauer. Alates aastast 1991 juhatab koori Johannes Prinz.
Dirigendid ja orkestrid
Viimastel aastatel on koor olnud koostöös dirigentidega, nagu Daniel Barenboim, Bertrand de Billy, Herbert Blomstedt, Michael Boder, Andrey Boreyko, Pierre Boulez, Semyon Bychkov, Riccardo Chailly, Myung-whun Chung, Christoph von Dohnányi, Gustavo Dudamel, Christoph Eschenbach, Vladimir Fedosejev, Ádám Fischer, Rafael Frühbeck de Burgos, Daniele Gatti, Valery Gergiev, Leopold Hager, Nikolaus Harnoncourt, Martin Haselböck, Kristjan Järvi, Mariss Jansons, Philippe Jordan, Ton Koopman, Emmanuel Krivine, Markus Landerer, Fabio Luisi, Lorin Maazel, Sir Charles Mackerras, Wayne Marshall, Zubin Mehta, Cornelius Meister, Ingo Metzmacher, Riccardo Muti, Andrés Orozco-Estrada, Eiji Oue, Seiji Ozawa, Krzysztof Penderecki, Georges Prêtre, Simon Rattle, Wolfgang Sawallisch, Tugan Sokhiev, Christian Thielemann, Marcello Viotti, Bruno Weil ja Franz Welser-Möst.
Viini orkestritest on pidevas koostöös kooriga Viini Filharmoonikud, Viini Sümfoonikud, Viini Raadio sümfooniaorkester ning Alam-Austria Tonkünstler orkester. Peale nende töötab koor koos orkestritega, nagu Berliini Filharmoonikud, Staatskapelle Berlin, Baieri riigiorkester, Kuninglik Concertgebouw orkester Amsterdamis, Leipzig Gewandhausi orkester, Londoni Filharmoonikud, Prantsuse Raadio filharmooniline orkester, Prantsuse rahvuslik orkester, Osaka filharmooniline orkester, Moskva raadio Tšaikovski-nimeline sümfooniaorkester ja paljud teised.
Koori tegevus aastal 2015
8. mail 2015 tegi Viini Lauluühing kaasa üritusel, millega tähistati Euroopa natsionaalsotsialistidest vabastamise 70. aastapäeva. Ettekandele tuli sel puhul Beethoveni 9. sümfoonia. Edasisteks projektideks sel hooajal olid osad Wagneri ooperist "Parsifal", Mahleri 3. sümfoonia (Viini Muusikaühingu hoones ning Milano La Scala"teatris). Augustis võttis Lauluühing osa Grafeneggi Festivali avamisest, ette kanti seal Carl Orffi "Carmina Burana (kantaat)". Oktoobris 2015 tuli ettekandele Franz Schmidti "Raamat seitsme lukuga", peale selle tegi koor kaasa kahel kontserdil Clevelandi orkestriga. Franz Liszti sünnikohas Raidingis tõi koor ettekandele Rossini "Väikese piduliku missa" ("Petite messe solennelle").
Kontsert Sir Simon Rattle'i juhatusel Berliini filharmoonikutega 14. novembril 2015 pühendati Pariisi terrorirünnakute ohvritele.
Sint-Denijs-Boekel
Sint-Denijs-Boekel on hollandikeelne küla Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis Zwalmi vallas.
Carl Helmut Intelmann
Carl Helmut Intelmann (6. märts 1904 Iisaku – 1990) oli Eesti vaimulik.
Modena lennujaam
Modena lennujaam on lennujaam Itaalias Emilia-Romagna maakonnas Modena provintsis, umbes 10 km kaugusel Modena keskusest lääneedelas, Marzaglia Nuova fraktsioonis.
Carl Helmut Intelmann
Oli 1928–1929 Võru praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1929–1939 oli Varbla Püha Urbanuse koguduse õpetaja.
Matsalu vald
Matsalu vald (saksa keeles Matzal) oli vald Läänemaal Karuse kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti Matsalu vald Lihula vallaga.
Carl Helmut Intelmann
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. 1940–1945 oli ta Opalenica koguduse (Nowotomyski maakonnas Suur-Poola vojevoodkonnas) õpetaja, kuid samal ajal tuli teenida Wehrmachtis sõjaväevaimulikuna. Sõja lõpus elas ta ka üle lühikese sõjavangipõlve, kuid vabanedes siirdus pere läände. Aastatel 1947–1957 töötas ta Heringhauseni (Waldeck-Frankenbergi maakonnas Hesseni liidumaal) koguduse õpetaja. 1957–1969 oli ta Mündeni (Waldeck-Frankenbergi maakonnas Hesseni liidumaal) koguduse õpetaja. Aastal 1969 läks ta emerituuri.
Matsalu vald
Valla alal asus Matsalu mõis.
Carl Helmut Intelmann
Isiklikku
Tema isa Carl Albert Intelmann oli Iisaku koguduse õpetaja. Varalahkunud vend Reinhold Carl Intelmann oli Narva, Simuna ja Iisaku koguduste adjunktõpetaja. Kahe õe abikaasa Bruno Hörschelmann oli Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja. Äi Johann Christoph Schwartz oli Põlva koguduse õpetaja.
Villa Antropoff
"Villa Antropoff" on Kaspar Jancise ja Vladimir Leschiovi animafilm aastast 2012.
Amundsen
Amundsen on norra perekonnanimi.
Day Mesquita
Dayenne Proença Mesquita (sündinud 18. septembril 1985 Telêmaco Borbas) on Brasiilia näitleja.
Alato tänav
Alato tänav on tänav Kärdla lõunaosas.
Alato tänav algab Padu tänaval ja kulgeb edelasse. Selle pikkus on 650 meetrit.
Alato tänav ei ole Kärdla lõunapiir formaalselt (ametlik Kärdla lõunapiir kulgeb kaugemal lõunas), küll aga sisuliselt. Tänava paremal, paarisnumbrite poolel on peaaegu kümme eramut ja kõige suurem majanumber on 22. Tänava vasakul, paaritute numbrite poolel asub üksnes eramu Käina maantee 44 / Alato 1, aga üldiselt on tänavast lõunas kuuse-segamets.
Ferschnitz
Ferschnitz on vald (Marktgemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Alato tänav
Alato tänav oli kaua aega kruusakattega. Alles 1990. aasta paiku asfalteeriti Käina maantee ja Seene tänava vaheline lõik. Padu tänava ja Käina maantee vaheline lõik asfalteeriti 2007. aasta paiku. Seene tänavast edasi viiv osa on endiselt kruusakattega.
Alato tänav on kitsas. Kahel autol on raske teineteisest mööda pääseda. Seene ja Liiva tänava vahel on tänava kummaski servas ka sügav kraav. Tänava liiklustihedus väike.
Alato ja Liiva tänava ristmikul on liiklusmärk, mille järgi Alato tänava edelasse viiv osa on tupik. Osalt on see isegi põhjendatud. Alato tänavalt lõunasse keerav Seene tänav on tõesti tupik. Oma lõpus teeb Alato tänav laugja, umbes 120° suuruse pöörde põhja ja jätkub Lodju tänavana. See kurv ja Lodju tänava lõpuosa on katteta tee, mis on sügavate roobastega, väga halvasti läbitav jalgrattal ja hariliku sõiduautoga sõites, kuid hästi läbitav jalgratast käekõrval lükates ja maasturiga sõites.
Kaardid näitavad sageli Alato tänavat täiesti sirgena. Päris sirge ta siiski pole. Mõlemal suuremal ristmikul, nii Käina maanteel kui Liiva tänaval teeb tänav kerge käänaku paremale, mistõttu tänava algusest ei ole lõppu näha.
Alato tänav on nime andnud Alato bussipeatusele, mis on Käina poolt tulevatele liinibussidele esimene peatus Kärdla piires (ja ainus enne Keskväljakut). Minevikus oli see peatus tõesti Alato tänava ja Käina maantee ristmiku juures, aga selles kohas polnud Käina maanteel taskut, kuhu buss võiks keerata ja taganttulevad sõidukid mööda lasta. Ühtlasi oli ristmik liiga lähedal järsule kurvile Käina maanteel. Sellepärast viidi Alato bussipeatus paarsada meetrit kesklinna poole.
Aasta ehitaja
Aasta ehitaja on Eesti Ehitusettevõtjate Liidu välja antav aunimetus. Aunimetus määratakse aasta parimale ehitusjuhile.
Aunimetust antakse aastast 2009.
Atla külanõukogu (Rapla rajoon)
Atla külanõukogu oli külanõukogu Rapla rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 ja hiljem liideti see Juuru külanõukoguga. Külanõukogu halduskeskus asus Atla asulas.
Yasuharu Sorimachi
Yasuharu Sorimachi (jaapani keeles 反町 康治 Sorimachi Yasuharu; sündinud 8. märtsil 1964 Saitamas) on Jaapani endine jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1990–1991 4 mängu.
Adelaide'i lennujaam
Adelaide'i lennujaam (IATA: ADL, ICAO: YPAD) on Lõuna-Austraalias Adelaide'is asuv peamine lennujaam.
See on reisijate rohkuselt Austraalia viies lennujaam, mis teenindas 30. juunil 2017 lõppenud majandusaastal enam kui kaheksat miljonit reisijat. Lennujaam asub West Beachi lähedal, kesklinnast ligikaudu 6 km lääne pool. Samuti nimetati see aastatel 2006, 2009 ja 2011 Austraalia parimaks pealinna lennujaamaks. Adelaide´i lennujaam on ka Qantase kodulennujaam.
Eesti Gruusia Kultuuriselts Mamuli
Eesti Gruusia Kultuuriselts Mamuli (ka Eesti Gruusia Selts; mamuli 'isamaa') on Eesti grusiinide organisatsioon. Selts loodi 4. jaanuaril 1997.
Seltsi juures tegutseb aastast 1997 pühapäevakool.
DEA (andmebaas)
DEA (akronüüm fraasist "digiteeritud eesti ajalehed") on kolme Eesti raamatukogu projekt, mille käigus koostatakse vanade eesti ajalehtede andmebaasi, mis sisaldab nende ajalehtede digitaalseid pildifaile. Andmebaasist on leitavad paljud eesti ajalehed, mis ilmusid 1821–1944, samuti mitmed väliseesti ajalehed, mis on ilmunud või ilmusid alates 1944.
Projekti koordinaator on Eesti Rahvusraamatukogu. Projektis osalevad ka Eesti Kirjandusmuuseumi Arhiivraamatukogu ja Tallinna Pedagoogikaülikooli Akadeemiline Raamatukogu.
Projekti algas 2002. 2018. aasta lõpu seisuga oli projektis avalikult kättesaadavaks muudetud 474 nimetust (ligi 1,33 miljonit lehekülge), mille maht koos varukoopiatega oli ligi 4,3 TB. Töötaja poolelt oli DEA maht aga 554 nimetust ja 1 455 324 lehekülge, sest nimekirja haldamislihtsuse huvides oli peamiselt välja jäetud lühiajaliselt (1–2 numbrit) ilmunud väljaandeid.
Rahvusraamatukogu sulges DEA 2020. aasta aprillis pärast selle sisu ümbertõstmist andmekogusse DIGAR.
Projekti on toetanud Kultuuriministeerium, samuti Sorosi Fond. Projekti juhib Krista Kiisa.
Vanik (peaehe)
Vanik on setu neidude peaehe.
Vanik oli umbes 10 cm laiune papist või kasetohust valmistatud poolvõru, mis oli kaetud siid- või villase riide ning kardpaeltega. Vaniku ülemine serv oli ääristatud kitsa punase volditud paelaga (hari). Otstes olevate paelte abil seoti vanik pähe nii, et selle alumine serv jäi harilikult poole lauba kõrgusele. Enamasti kattis vaniku allosa rullikeeratud ja kuklas sõlmitud rippuvate otstega brokaat- või siidrätt, selle puudumisel seoti peol vanikule lihtsalt kuklaosas rippuvaid siidpaelu.
19. sajandi I poolel kanti vanikut neidude poolt veel argipäeviti, sajandi II poolel vaid pidulikul sündmusel - peamiselt pruuttüdrukud pulmas.
Toivo Tõnson
Toivo Tõnson on õppinud Tõrenurme algkoolis, Palamuse ja Puurmani Keskkoolis ning Võru Tööstustehnikumis puidutöötlemismasinate ja -seadmete tehnoloogi erialal.
Toivo Tõnson sai Põltsamaa vallavanemaks 1996. aastal. 2003. aastast on ta olnud ka Jõgevamaa Omavalitsuste Liidu juhatuse esimees. Lisaks kuulub Tõnson Eesti Maaomavalitsuste Liidu juhatusse.
Tõnson kuulub 2013. aasta märtsist Isamaa ja Res Publica Liitu. Enne seda kuulus ta Eestimaa Rahvaliitu.
Toivo Tõnsonit on autasustatud 1997. aastal Kotkaristi kuldristiga teenete eest Eesti majanduspiiri kaitsmisel.
Krobeline kopsusamblik
Krobeline kopsusamblik  (Lobaria scrobiculata) on samblikuliik.
Samblik kasvab ka Eestis.
Lee maakond (Kentucky)
Maakonna halduskeskus on Beattyville.
Ajalugu
Maakond moodustati 1870. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 7887.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Urmas Kalla
pisi|Kalla Urmas laulmas [[Liinatsuraq'e koosseisus 2016. aasta Radaja festivalil]] 'Urmas Kalla (võru keeles Kalla Urmas; sündinud 25. aprillil 1970 Tartus) on võru keele spetsialist ja tõlkija. Teda on hinnatud üheks parimaks võru keele ja kultuuri tundjaks.
1985. aastal lõpetas Kalla Mehikoorma 8-klassilise kooli ja kolm aastat hiljem Räpina keskkooli. 1993. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli bioloogia alal. Ta kuulub Eesti Ornitoloogiaühingusse ning on akadeemiliselt ka üliõpilaskorporatsiooni Ugala vilistlane.
Kalla töötab Võru Instituudis keeletundjana, tegeledes seal muu hulgas mitmesuguste tekstide tõlkimisega. 2022. aastal ilmus tema tõlkes Eesti rahvuseepos "Kalevipoeg" ehk võrukeelsena "Kalõvipoig", illustraatoriks oli kunstnik Toomas Kuusing. Teose tõlkimise eest said nad 2021. aastal Kreutzwaldi mälestusmedali. Samuti on Kalla osalenud tekstide sisselugejana võrukeelsete teoste helikogus Helüait.
Ta kuulub ansamblitesse Liinatsuraq ja Ütsiotsõ. Kalla on ka seotud rahvamuusikafestivali Mooste Elohelü korraldamisega.
Metsiku vald
Metsiku vald (saksa keeles Metzikus) oli vald Virumaal Haljala kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti Metsiku vald Vihula vallaga.
Valla alal asus Metsiku mõis.
Krīvi (Vaive vald)
Krīvi on küla (vidējciems) Lätis Vaive vallas Cēsise piirkonnas Vidzemes.
Küla asub valla lääneosas ja jääb Riiast 91 kilomeetri kaugusele. Sinna jäävad Līvu pamatskola ja Krīvi bussipeatus.
Asula jääb Gauja rahvusparki. Külas kasvav Krīvi mänd ümbermõõduga 3,66 meetrit on looduskaitse all.
2022. aastal oli külas 154 elanikku.
Uudismaa
Uudismaa on mineraalmaa või soo, mis on võsast ja/või metsast puhastatud, kuivendatud ja üles küntud, ning mida kasutatakse põllu või kultuurrohumaana.
Uudismaid tekkis palju eeskätt Nõukogude perioodil, ka Eesti NSV-s.
Giambattista Vico
pisi Giambattista Vico (23. juuni 1668 Napoli – 23. jaanuar 1744 Napoli) oli itaalia filosoof.
Korporatsioon Fraternitas Academica
Korporatsioon Fraternitas Academica oli Tartus 1881. aastal asutatud baltisaksa üliõpilaskorporatsioon.
Ajalugu
Asutati 15. mail 1881 Venemaa sakslaste korporatsioonina ning võeti ka Chargiertenconventi liikmeks. Liikmete hulka kuulus ka palju venelasi, lätlasi, eestlasi ja juute. 1891. aastal sundis Chargiertenconvent Fraternitas Academica ühe liikme ausõnamurdmise pärast laiali minema. 1908. aastal korporatsioon taastati ja võeti 1918. aastal uuesti Chargiertenconventi liikmeks.
Pilistvere uus õigeusu kalmistu
Pilistvere uus õigeusu kalmistu on kalmistu Pilistvere kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Arussaare külas Põhja-Sakala vallas.
Õigeusu kogudus asutati naabruses Põltsamaa kihelkonnas 1846. aastal, mis kattis ka Pilistvere kihelkonda. Oma õigeusu kogudus rajati Pilistvere kihelkonda 1848. aastal. Kogudus nimetati 1871. aastal ümber Arussaare koguduseks.
Kogudusel ei olnud algul oma kalmistut, surnud maeti Pilistvere kalmistule. Kõo mõis andis kogudusele 1855. aastal oma maadest 1 tiinu suuruse maatüki, kuhu rajati kalmistu. Uus kalmistu rajati 1920. aastal Arussaare õigeusu kiriku kõrvale. Praegu on matmiseks kasutusel uus õigeusu kalmistu.
John O'Keefe
pisi|John O'Keefe (2014)
John O'Keefe (sündinud 18. novembril 1939) on Ameerika-Briti neuroteadlane ja University College Londoni professor. John O'Keefe jagas koos Norra neuroteadlaste May-Britt ja Edvard Moseriga 2014. aasta Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinda imetajate ajus ruumitaju vahendavate närvirakkude avastamise eest.
John O'Keefe sündis 1939. aastal New Yorgis Ameerika Ühendriikides Iiri päritolu sisserändajate perekonnas. Ta sai kolledžist City College of New York bakalaureusekraadi ja jätkas õpinguid McGilli ülikoolis Kanadas. 1964. aastal sai ta McGilli ülikooli psühholoogiateaduskonnas magistrikraadi ning 1967. aastal Dr. Ronald Melzacki juhendamisel teadusdoktori kraadi (PhD). O'Keefe jätkas oma teadustööd järeldoktorandina University College Londonis 1967. aastal, kus temast sai 1987. aastal professor. John O'Keefe on nii Ühendkuningriigi kui ka Ameerika Ühendriikide kodanik.
John O'Keefe sai tuntuks imetajate ajus ruumitaju vahendavate närvirakkude avastamisega. Koos oma õpilase Jonathan Dostrovskyga viisid nad läbi närvirakkude aktiivsuse mõõtmisi vabalt ringiliikuvates rottides keskendudes hipokampuse nimelisele ajuregioonile. Oma katsete käigus avastasid nad närvirakud, mis laenglevad juhul kui katseloom viibib kindlas ruumipiirkonnas. Hiljem hakati sellise aktiivsusega närvirakke nimetama koharakkudeks (ingl. k. place cells) ning ruumi regioone, kus vastav koharakk on aktiivne, nimetatakse kohaväljaks (ingl. k. place field). Oma katsete põhjal järeldas John O'Keefe, et hipokampuses peitub ruumitaju vahendav "kognitiivne kaart" ümbritsevast keskkonnast, mida loomad kasutavad keskkonnas orienteerumiseks. Need katsed kinnitasid Ameerika Ühendriikide eksperimentaalpsühholoogi Edward Tolmani poolt paarkümmend aastat varem välja käidud kognitiivse kaardi hüpoteesi. See avastus viis hiljem mitme sellise ruumitaju vahendava neurobioloogilise mehhanismi avastamisele nagu pea-suuna rakud, võrerakud ja piirderakud subikulumi ja entorinaalse korteksi nimelistest ajupiirkondadest.
Eesti geograafia
pisi|Satelliidipilt Eesti kohalt, aprill 2004 Eesti asub Läänemere idakaldal. Eestit mõjutab parasvöötme hooajaline kliima. Keskmine kõrgus on 50 meetrit merepinnast ja kõrgeim koht on Suur Munamägi Eesti kaguosas 318 meetrit merepinnast. Eestis on üle 1400 järve. Enamik neist on väga väiksed, suurim, Peipsi-Pihkva järv, on 3555 km² suurune. Eestis on palju jõgesid. Pikimad on Võhandu (162 km), Pärnu (144 km) ja Põltsamaa jõgi (135 km). Eestis on samuti arvukalt rabasid ja 3794 kilomeetri pikkune rannajoon paljude lahtede, väinade ja abajatega. Saarte ja laidude arv on 2222. Kaks neist, Saaremaa ja Hiiumaa, on piisavalt suured, et moodustada eraldi maakonna põhiosa.
Eesti mered
Eesti asub Läänemere ääres, millest osa moodustab Väinameri. Mitmeid Eesti territoriaalvete piires olevaid Läänemere praegusi ja endisi osi inimetatakse meredeks. Mere nime kannavad mõned lahed: Lõpemeri, Vahemeri ja Vööla meri; ja mõned järved: Kajumeri, Karjatse meri, Maksameri, Möldri meri, Sutlepa meri, Vahemered.
Brēmeles
Brēmeles on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Valmiera piirkonnas Kocēni vallas.
Küla asub valla idaosas Koiva jõe kaldal.
Külas kasvavad tammed ümbermõõtudega 4,65 meetrit, 4,73 meetrit ja 4,85 meetrit, Cēļi saar ümbermõõduga 5,17 meetrit ning Cēļi tamm ümbermõõduga 4,1 meetrit on looduskaitse all.
Aastal 2007 oli külas ligikaudu 14 elanikku. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda.
The Shell Company of Estonia Ltd
The Shell Company of Estonia Ltd oli inglise kapitalil põhinev ettevõte, mis tegutses Tallinnas. Ettevõte asutati 1928. Ettevõte kauples naftasaadustega.
Pulmad villas
Ajalugu
Ooper komponeeriti 1819. aastal ja oli valmis enne suve lõppu. Lavastamist Montovas tuli oodata 18 kuud. Kes oli teose sponsoriks ning miks lavastamine viibis, pole teada. Võimalik, et vahendajaks oli Paolo Zancla  ooperi rändtrupp, kes selle Mantovas karnevalihooajal ette kandis. Ooper kukkus esietendusel totaalselt läbi ja rohkem selles teatris ette ei kantud. Libretist Bartolomeo Merelli süüdistas ooperi läbikukkumises mitmeid lauljaid, eriti primadonna kapriisitsemist ja pahatahtlikkust. Teada on veel ettekanne Genovas 1822. aasta kevadel pealkirjaga I provinciali, ossia Le nozze in villa. Donizetti originaalpartituur on kadunud, kuid teose mittetäielik koopia, millel puudub II vaatuse kvintett, on  Pariisi konservatooriumi  raamatukogus.
Esietenduse suhteline ebaõnnestumine ei takistanud teose taaselustamist Bergamo  Donizetti teatris  Donizetti ooperifestivalil 2020. aastal. Osa puuduvast muusikast lisasid omalt poolt Elio, Rocco Tanica ja Enrico Melozzi.
Tegelased
- Sabina (metsosopran), Don Petronio tütar
- Trifoglio (bass),  koolmeister, poeet
- Claudio (tenor),  feodaal, heal järjel noor mees
- Don Petronio (bass),  Sabina isa
- Anastasia  (kontraalt),  Don Petronio ema
- Rosaura  (sopran), Don Petronio lapselaps
- Anselmo  (tenor), Don Petronio teener
Tegevus toimub ühes Saksamaa väikelinnas 18. sajandil. Sabina on armunud Claudiosse. Kuid Don Petronio on lubanud tütre koolmeister Trifogliole. Sabina kannab armastuse märgina Claudio portreega medaljoni. Ta räägib, et pildil on kuningas. Kui Caludio külasse ilmub, koheldakse teda kuningana. Pärast mitmeid arusaamatusi ei soovi Trifoglio tülitseda ja taandub. Peamiseks Sabinast loobumise põhjuseks on teadasaamine, et neiul pole kaasavara. Claudio jõuka maaomanikuna on võidumees.
Muusikalood
-         Sabina kavatiin „Sospiri del mio sen”
-         Petronio, Sabina ja Trifoglio tertsett ”Questo, che a te presento”
-         Claudio kavatiin „Affetti teneri”
-         Petronio aaria „Ombre degl'Avi miei”
-         Ansambel kooriga „Non paventare, o caro”
-         Claudio, Petronio ja Sabina tertsett „In lei vegg'io l'oggetto”
-         Anastasia aaria „Se la Donna non ci fosse”
-         Claudio aaria „Dai suoi bei lumi il core”
-         Claudio, Sabina, Trifoglio, Petronio ja Anastasia kvintett „Aura gentil, che mormori”
-         Sabina aaria kooriga ”Non mostrarmi in tale istante”
-         Finaali ansambel kooriga „Dunque andiamo, festeggiamo”
Allikad
-         Charles Osborne. The bel canto operas of Rossini, Donizetti, and Bellini, Portland, Amadeus Press, 1994
-         DYNAMIC. Donizetti  Le Nozze in Villa, Viin, 2020
Mõntu-Koltse vald
Mõntu-Koltse vald (saksa keeles Mento-Koltz) oli vald Saaremaal Jämaja kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Mõntu-Koltse vald Torgu vallaga.
Abel Posse
pisi|Abel Posse Abel Ernesto Parentini Posse (7. jaanuar 1934 Córdoba, Argentina – 14. aprill 2023 Buenos Aires) oli Argentina kirjanik ja diplomaat.
Mõntu-Koltse vald
Valla alal asus Mõntu ja Koltse mõis.
Abel Posse
Eesti keeles on ilmunud tema romaan "Daimon" ("Daimón", hispaania keelest tõlkinud Tatjana Hallap, Loomingu Raamatukogu 36–39, 1983).
Eesti Isikulooline Indeks
Eesti Isikulooline Indeks (lühend: EILI) on ühisloomes (inglise crowdsourcing) loodav andmebaas, kuhu eri allikatest (nt raamatud, andmebaasid, kartoteegid) kogutakse viited Eestiga seotud isikunimedest. Andmebaas tehti avalikult kasutatavaks 12. septembril 2012 ja seda haldab MTÜ Eesti Isikulooline Indeks.
Päringute tegemine EILI-s on tasuta, ent mõnede andmetüüpide vaatamise ja alla laadimise eest tuleb maksta.
Kupjansk-Vuzlovõi
Kupjansk-Vuzlovõi (ukraina keeles Куп'янськ-Вузловий) on alev Ukraina Harkivi oblastis.
2022. aasta sõjategevus
26. septembril 2022 võtsid Ukraina väed alevi enda kontrolli alla. 27. septembril 2022 heiskas HUR MO eriotstarbeline üksus Kraken asulas Ukraina lipu.
Sherman T14
Sherman T14 oli Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide vaheline koostöös toodetud universaalne jalaväetank.
Disain ja areng
T14 Shermani peal pidi olema kahuriks kas brittide QF 6-naelane (57 mm) või ameeriklaste 75 mm kahur. Sherman T14 nägi välja väga sarnane M4 Shermaniga, aga T14 oli soomus palju järsema nurga all. T14 ei näinud ühtegi lahingut, kuna seda hakati alles 1941 disainima ja 1944 aastal alles jõudis Suurbritanniasse. Kui tank lõpuks Suurbritanniasse jõudis, oli brittidel Churchill tank juba kaks aastat kasutuses olnud. Britid olid disaininud Cromwell tanki Sherman T14 järgi, mis oli Excelsior, aga see ka ei läinud teenistusse, kuna britid lahendasid probleemid, mis olid varasematel Churchill mudelitel.
Nelson Mandela Bay linnaringkond
Nelson Mandela Bay linnaringkond on Lõuna-Aafrika Vabariigi Ida-Kapimaa provintsis asuv 2. järgu haldusüksus.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Nelson Mandela Bay linnaringkonna elanikest mustanahalisi aafriklasi 60,13%, värvilisi 23,56%, valgeid 14.36%, India või Aasia päritolu inimesi 1,11% ja teisi 0,84%. Koosa keelt pidas emakeeleks 53,92% inimesi, afrikaani keelt 29,34% ja inglise keelt 13,46% inimesi.
Aeroméxico
Aeroméxico on Mehhiko rahvuslik lennufirma, mille peakontor asub Méxicos. Lennufirma opereerib lende rohkem kui 56 sihtkohta Mehhikos, Ameerika Ühendriikides, Euroopas ja Aasias. Aeroméxico kodulennujaamaks on México rahvusvaheline lennujaam ning sõlmlennujaamaks Monterrey.
Budaörs
Budaörs (saksa Wudersch) on linn Ungaris Pesti komitaadis. Asub Budapestist vahetult läänes.
Budaörsi on esmamainitud 1236. aastal. Enne Teise maailmasõja lõppu oli linnas suur švaabi kogukond.
Aasta seen
[[Fail:Harilik kukeseen.jpg|pisi
Leslie maakond
Leslie maakond (Leslie County) on maakond Ameerika Ühendriikides Kentucky osariigis.
Aasta seen
Aasta seen on seeneliigile antav aunimetus. Eestis valib aasta seene Eesti Looduseuurijate Seltsi all tegutsev Eesti Mükoloogiaühing.
Leslie maakond
Maakonna halduskeskus on Hyden.
Ajalugu
Maakond moodustati 1878. aastal.
Rahvastik
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Haag (Alam-Austria)
Haag on linn (Stadtgemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas. See asub Euroopa geograafilises keskkohas.
Varem on mõned austerlased nimetanud Haagi "mormoonide külaks", kuna seal pidasid 20. sajandi algusest koosolekuid paljud riigi vähesed mormoonid.
thumb|upright|left|Kihelkonnakirik
Vagula raudteepeatus
pisi|Raudtee pildistatud endise Vagula peatuse lähedal. Vagula raudteepeatus oli raudteepeatus Võrumaal Võru vallas Vagula järve lõunaküljel Juba külas.
Läbi endise peatuskoha kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. Peatus jäi avamisel Nursi valda. Praeguseks asub endine raudteepeatus Juba küla territooriumil. Reisirongid sõitsid läbi Vagula liinil Valga–Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.
Vagula raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.
Vagula raudteepeatusele eelnes Valga poolt tulles Sõmerpalu raudteejaam ja järgnes Võru raudteejaam.
Udo Vellend
Udo Vellend lõpetas Põltsamaa Keskkoolis kaheksa klassi ja omandas keskerihariduse Tihemetsa Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikumis tehnik-mehaaniku erialal. Ta on õppinud Eesti Põllumajanduse Akadeemias põllumajanduse ökonoomikat.
Udo Vellend on olnud pikka aega Põltsamaa Jahiseltsi juhatuse esimees.
Borovski rajoon
Rajoon piirneb põhjas Moskva oblastiga, idas Žukovi rajooniga, lõunas Malojaroslavetsi rajooniga ja läänes Medõni rajooniga.
Rajooni pindala on 759,6 km². Elanike arv oli 2012. aastal 61 302, 2009. aastal 55 790 ja 2002. aastal 54 661.
Borovski rajoonis on 175 asulat, mis kuuluvad kolme linnaasunduse (Balabanovo, Borovski ja Jermolino linna) ning viie külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Protva, Istja, Rut ja Luža.
Mõraste vald
Valla alal asus Mõraste mõis.
Sigfrid Loor
Sigfrid Loor (4. august 1921 Tartu – 21. oktoober 1992 Stockholm) oli Stockholmi Eesti Meeskoori asutajaliige ja esimees.
Rudolf Nilsen
thumb|Rudolf Nilseni mälestussammas Oslos. thumb|Rudolf Nilseni haud Nordre gravlundis Oslos. Rudolf William Nilsen (18. veebruar 1901 Kristiania – 29. aprill 1929 Pariis) oli norra luuletaja.
Elu viis viimast aastat oli ta abielus näitleja Ella Signe Quist Kristofferseniga, hilisema nimega Ella Hval.
Rudolf Nilsen suri 28-aastaselt tuberkuloosi.
Looming
Nilsenit peetakse tähtsaimaks norra töölisluuletajaks. Tema luuletused kajastavad klassivõitlust. Ta kirjutas ka apoliitilisi luuletusi. Osa neist on romantilised, teised kirjeldavad Oslot ja selle inimesi. 1970. aastatel kasvas huvi tema loomingu vastu ja mõned tema luuletustest on viisistatud.
Rahel Olbrei
Rahel Amanda Aurelie Olbrei (ka Rahel Olbrei-Kompus; 1. august 1898 Tallinn – 12. detsember 1984 Toronto) oli eesti ballettmeister, balletipedagoog ja tantsija.
Rahel Olbrei oli Estonia teatri balletipüsitrupi asutaja ja ballettmeister (1925–1944).
Töö Estonia teatris
Ta oli 1918. aastast Estonia teatris koorilaulja-tantsija, hiljem jäid ainult tantsukohustused. 1925. aastal sai temast Estonia tantsujuht. Järgnes rohkesti tööd ooperis, eriti aga operetis. Tänu temale moodustati Estonia juurde tantsustuudio, mis tegutses nagu koreograafiakool – rõhuga improvisatsioonil ja vabatantsul. Stuudiolaste hulka kuulusid hilisemad kuulsused Klaudia Maldutis, Artur Koit ja Boris Blinov. Olbreist kujunes omaloodud balletirühma nõudlik juht, kes tunnetas perspektiivi ja arendas tantsijaid. Ballettmeistrina oli ta fantaasiarikas ja hea kompositsioonitajuga, eri stiile ja ajastuid tunnetav ning oskas tantsijatele anda ülesandeid nende võimete piiril.
Tema põhiülesanne Estonias oli lavastamine. Järjest õnnestusid ooperite tantsuseaded: "Padaemand" (1926), "Manon" (1928), "Vikerlased" (1928). Hiina legendil põhinev "Roheline flööt" (1928) võitis samuti tunnustust. Sellesse loomeperioodi kuuluvad ka tantsud "Tannhäuseris" (1930), "Faustis" (1931), "Vürst Igoris" (1932), operettides "Veenus siidis" (1934), "Mariza" (1935), "Keisrinna Josephine" (1936) jt.
Esimene suursaavutus oli "Pähklipureja" (1936), millega tähistati Olbrei-rühma kümnendat sünnipäeva. Lavastus võeti vaimustusega vastu – see oli tõestus balleti võrdõiguslikkusest teiste žanride kõrval. Uus tasand oli dramaatiline "Punane moon" (1939), järgnes "Luikede järv" (1940), mis tõestas Olbrei originaalsust koreograaf-lavastajana. Tavakohatu lähenemine üldtuntud kanoonilise tekstiga balletile algas juba uuest stsenaariumist (näiteks Odette/ Ottilie roll jaotus kahe baleriini vahel vms).
1944. aastal lavastas Olbrei Eesti esimese ballett-pantomiimi – Eduard Tubina "Krati". Ühe "Krati" etenduse ajal 9. märtsil 1944 hävis Nõukogude lendurite pommirünnakus Estonia maja.
Paguluses
Sügisel 1944 põgenes Rahel Olbrei Rootsi. Ta oli sunnitud lahkuma oma võimete tipul, kuid ei Rootsis ega hiljem Kanadas saanud ta näidata oma loomingulist kõrgvormi. Rootsis osales ta küll Eesti Pagulasteatri tegevuses.
1951. aastal läks ta Kanadasse, kus töötas kontoriametnikuna.
Ta on kirjutanud ka mälestusi.
Mälestuse jäädvustamine
Eesti Teatriliit annab alates 2009. aastast välja Rahel Olbrei nimelist auhinda professionaalse balletikunstiga tegelevale tantsijale, lavastajale-koreograafile, repetiitorile ja pedagoogile pikaajaliste väljapaistvate tulemuste eest balletilaval.
Isiklikku
Tema isa oli muusikaärimees, klaveritööstur ja Estonia seltsi eestseisuse liige Jaan Olbrei. Tema vend oli tehnikateadlane, ringhäälingutegelane ja sõjaväeinsener Fred Olbrei.
Ta oli aastast 1922 abielus arhitekt ja kunstikriitik Hanno Kompusega.
Kornel Filipowicz
pisi|Kornel Filipowicz (1970) Kornel Filipowicz (27. oktoober 1913 Ternopil – 28. veebruar 1990 Kraków) oli poola kirjanik ja stsenarist.
Teise maailmasõja ajal langes Kornel Filipowicz 1939. aasta septembris Saksa vägede kätte sõjavangi, kuid ta õnnestus varsti vangilaagrist põgeneda. Gestapo tabas ta 1944. aastal ja teda peeti kinni koonduslaagrites.
Pärast Teist maailmasõda elas Kornel Filipowicz Krakówis, kus tegutses vabakutselise kirjanikuna. 1975. aasta detsembris kirjutas ta alla 59 intellektuaali kirjale, millega protesteeriti konstitutsioonimuudatuste vastu.
Maalehe krimisari
Ilmunud teosed:
Kornel Filipowicz
Eesti keeles on 1966. aastal ilmunud Kornel Filiopowiczi lühiromaan "Antikangelase päevik" (poola keeles "Pamiętnik antybohatera", 1961) ja 1975. aastal "Kolm mikroromaani".
Kaljuvald (perekonnanimi)
Kaljuvald on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Kaljuvald uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Kuusmann, Lea, Pintmann ja Vaene. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Kaljuvald alla viiel mehel ja 8 naisel.
Ülevi Eljand
Ülevi Eljand (sündinud 1. oktoobril 1947 Valgas) on eesti arhitekt ja graafik.
Elukäik
Ülevi Eljand sündis õpetajate Adelbert ja Elfriede Eljandi peres. Lõpetas 1966. aastal Jõgeva Laste Muusikakooli ja Jõgeva Keskkooli. Õppis aastatel 1966–1971 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis arhitektuuri eriala.
Töötas aastatel 1972–1990 EKE Projektis. 1991–1992 töötas Soomes arhitektina. 1993–2005 töötas Valga Linnavalitsuses peaarhitektina, 1997–1999 konsulteeris arhitektuuriküsimustes Otepää Linnavalitsust. 2005–2017 Võru Linnavalitsuses peaarhitektina.
Liikmesus
Ülevi Eljand on Eesti Arhitektide Liidu liige, kuulunud ka selle eestseisusse.
Isiklikku
Tema esimene abikaasa Karin Tislar on tekstiilikunstnik, poeg Olavi Eljand elab ja töötab Pärnus. Teine abikaasa Elle Kalmu (Eljand) laulis ansamblis MERL, tütar Kristiina (Eljand) Roosimaa on disainer, elab ja töötab Torontos.
Kui roheline oli minu org (film)
"Kui roheline oli minu org" ("How Green Was My Valley") on 1941. aasta Ameerika Ühendriikide draamafilm, mille lavastas John Ford. Film põhineb Richard Llewellyni 1939. aastal ilmunud samanimelisel romaanil. Teose produtseeris Darryl F. Zanuck ja stsenaariumi kirjutas Philip Dunne. Peaosades mängivad Walter Pidgeon, Maureen O'Hara, Anna Lee, Donald Crisp ja noor Roddy McDowall.
Film räägib Morganite perekonnast, töökast Walesi kaevandusperest Victoria ajastul, pere noorima liikme Huwi vaatekohast. Huw elab koos oma hellitavate ja lahkete vanemate ja viie vennaga Lõuna-Walesi orus. Lugu jäädvustab elu Lõuna-Walesi söeväljadel, selle elu kadumise ja kadumise mõju perekonnale. Väljamõeldud küla filmis põhineb Gilfach Gochil, kus Llewellyn veetis oma vanaisa külastades mitu suve. Nimetatud küla andis inspiratsiooni talle ka romaani kirjutamisel.