cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Goldie
Isiklikku
Goldie tegeleb joogaga. Ta on öelnud, et jooga on muutnud ta suhtumist töösse ja inimestesse.
Goldie kogub tosse, tal on üle 1000 tossupaari.
Sooline palgalõhe
Kõrge sooline palgalõhe peegeldab ühelt poolt soostereotüüpseid eriala- ja ametivalikuid ning soolist segregatsiooni tööturul. Mehed on koondunud sageli sektoritesse, kus on kõrgem palgatase (nt finantssektor, ITK-sektor) ning naised pigem madalamalt tasustatud sektoritesse (haridus, tervishoid). 2010. aastal töötas Eestis kõikidest naistest juhtival ametikohal 8%, meestest 14% ning madalamalt tasustatud ametikohtadel oli hõivatud ligi kolmandik Eesti naistest (32%) ning vaid 15% meestest.
João Palhinha
João Maria Lobo Alves Palhinha Gonçalves (sündinud 9. juulil 1995 Lissabonis) on Portugali jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Fulham ja Portugali jalgpallikoondises.
Sooline palgalõhe
Lisaks sellele on Eestis ebavõrdne ka samal ametikohal töötavate naiste ja meeste palk. Naisjuhtide palk on 17% meesjuhtide omast madalam, naissoost teenindus- ja müügitöötajad teenivad 20% väiksemat palka kui mehed ning lihttööliste seas on palgaerinevus 25%. Nii üldhariduskoolides kui ülikoolides teenivad naisõpetajad ja -lektorid 29% madalamat palka kui mehed ning naisarstid saavad meesarstidest 24% väiksemat palka. Suurim palgalõhe oli 2017. aastal finantssektoris, kus see küündis 38,2%-ni (Statistikaamet, 2018). Lisaks soolisele segregatsioonile peegeldab palgalõhe sektorite sees ka vertikaalset segregatsiooni ehk meeste paigutumist karjääriredeli tippu. Kunstlikke takistusi ja nähtamatuid tõkkeid, mis piiravad naiste juurdepääsu kõrgetasemelistele otsustusprotsessidele ja juhtivatele ametikohtadele nimetatakse klaaslaeefektiks.
João Palhinha
Ta alustas klubikarjääri Lissaboni Sportingus. Hooajal 2012/13 debüteeris ta Sportingu reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Portugali kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2015/16 Moreirense meeskonnas, kus ta mängis Sportingust laenul. Hooaja 2016/17 esimeses pooles oli ta Sportingust laenul Portugali kõrgliigaklubis Belenenses. Sportingu meeskonnas debüteeris Palhinha Portugali kõrgliigas lõpuks 21. jaanuaril 2017 mängus Marítimo vastu. Aastatel 2018–2020 oli ta Sportingust kaks hooaega laenul Portugali kõrgliigaklubis Braga. Sportingu põhikoosseisu kuulus Palhinha aastatel 2020–2022. Hooajal 2020/21 tuli ta Sportinguga Portugali meistriks. Lisaks valiti Palhinha sel hooajal koos viie meeskonnakaaslasega Portugali kõrgliiga sümboolsesse koosseisu ning koos Pedro Gonçalvesega jagas ta sel hooajal Sportingu parima mängija tiitlit.
Rahutute jalgade sündroom
Rahutute jalgade sündroom (inglise keeles RLS ehk restless legs syndrome) ehk Willis Ekbomi sündroom on neuroloogiline haigus, mida iseloomustab vastupandamatu tung ennast liigutada, et leevendada oma kehas tekkinud ebamugavustunnet. (eesti keeles on lühend RJS ehk rahutute jalgade sündroom).
João Palhinha
2022. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Fulhamiga. Üleminekusumma oli 20 miljonit naelsterlingit. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 20. augustil 2022 mängus Brentfordi vastu.
Aastatel 2013–2015 mängis Palhinha Portugali noortekoondistes. 2014. aastal võitis ta Portugali kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel hõbemedali. Portugali koondises tegi ta lõpuks debüüdi 24. märtsil 2021 MM-i valikmängus Aserbaidžaani vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta kuus päeva hiljem oma kolmandas koondisemängus Luksemburgi vastu. Ta on kuulunud Portugali koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
Sooline palgalõhe
Võrdse palga päeva tähistamiseks korraldab Eesti Ettevõtlike Naiste Assotsiatsioon iga aasta 2. aprillil aktsiooni "Tilliga ja tillita", mille käigus juhitakse tähelepanu naiste- ja meeste palkade vahelisele lõhele. Nimelt saab sel päeval kampaanias osalevates toitlustusasutustes osta tillita võileiba palgalõhe protsendi võrra odavamalt kui tilliga võileiba.
Rahutute jalgade sündroom
Tavaliselt hõlmab ebamugavustunne jalgu, kuid võib haarata ka käsi ja keha. Liigutamine annab patsiendile ajutist leevendust. Iseloomulikku ebameeldivustunnet on kirjeldatud erinevalt: kihelemine, mida pole võimalik sügamisega leevendada, tõmblemine või valu. Haiguse sümptomid algavad või intensiivistuvad tavaliselt rahulikus olekus ja tüüpiliselt enne magama jäämist. Oluline füsioloogiline marker selle sündroomi korral on järsk lihastõmblus magamise ajal.
Haiguse raskusaste varieerub laias spektris. Mõnel inimesel avaldub see vaid vähese ebamugavusena enne magama jäämist, teisel põhjustab aga tõsiseid unehäireid ja halvendab oluliselt elukvaliteeti.
Sümptomid
Rahutute jalgade sündroom võib alata ükskõik mis eas.
Uuringud näitavad, et kuni 45% patsientidest tundis esimest korda sümptomeid juba enne 20. eluaastat. Levinumad sümptomid on:
Ameerika Ühendriikide Riikliku Terviseinstituudi kriteeriumid
2003. aastal lepiti kokku järgmised kriteeriumid, mille koosesinemine on aluseks rahutute jalgade sündroomi diagnoosile:
Kerge ja mõõduka rahutute jalgade sündroomi korral ilmneb selge tsirkadiaanne rütm: sensoorsed sümptomid ja motoorne rahutus suurenevad eelkõige õhtul ja öösel. Raske sündroomiga patsientidel esinevad sümptomid 24 tunni vältel, kuid õhtul ja öösel tekib seisundi oluline halvenemine.
Haiguse mehhanism
Suures osas on rahutute jalgade sündroomi (RJS) tekkepõhjuste selgitamine fokuseeritud dopamiini ja raua ainevahetuse uurimisele. Teadaolevalt saab nii rauda kui ka dopamiini prekursorit levodopat, mis läbib hematoentsefaalse barjääri ja muudetakse ajus dopamiiniks, kasutada rahutute jalgade sündroomi raviks. Välja on toodud just rauavaegust mustaines, kuigi ka teised ajuosad võivad substraatide vaeguse all kannatada. Tõstes raua või levodopamiini taset, leevenevad ka sümptomid. Levodopamiin on katehoolamiinide klassi kuuluv neurotransmitter.
Seonduvad haigused
20%-l rahutute jalgade sündroomiga patsientidest esineb rauavaegus – ferritiini tase veres < 50 µg/l. Muud kaasnevad meditsiinilised probleemid on näiteks varikoos, folaadi puudulikkus, magneesiumi defitsiit, fibromüalgia, uneapnoe, ureemia, diabeet, kilpnäärme puudulikkus, perifeerne neuropaatia, Parkinsoni haigus(sündroom) ja mõned autoimmuunhaigused, nagu näiteks Sjögreni sündroom, tsöliaakia või reumatoidartriit. Rahutute jalgade sündroom võib ägestuda ka raseduse ajal. Rahutute jalgade sündroomi tüüpilisi sümptomeid võivad põhjustada ka radikulopaatia, veenipuudulikkus, lümfödeem ja teised patoloogiad.
Teatud medikamendid võivad mõnikord põhjustada RJS ägestumist. Näiteks: Nii primaarne kui ka sekundaarne rahutute jalgade sündroom on haigus, mille sümptomeid võib raskendada ükskõik milline operatsioon. Nii rahutute jalgade sündroom kui ka jäsemete perioodilise liigutamise haigus (PLMS – periodic limb movement disorder) on seotud aktiivsus- ja tähelepanuhäirega (ADHD). On teada, et rahutute jalgade sündroomi all kannatavad inimesed võivad vaevleda unepuuduse käes ja hakata sellest tulenevalt tarvitama nii bensodiasepiinide rühma kuuluvaid ravimeid kui ka antidepressante. Samas raskendavad need ravimid jällegi rahutute jalgade sündroomi.
Geneetika
Rohkem kui 60%-l rahutute jalgade sündroomi all kannatanuist esineb sündroomi ka suguvõsas. Enamasti on tegemist varieeruva penetrantsusega autosomaal-dominantse pärandumisviisiga. On leitud 6 lookust kromosoomides, mis on seotud rahutute jalgade sündroomiga. Kolm geeni MEIS1, BTBD9, MAP2K5 on seotud sündroomiga, kuigi täpne patogenees on teadmata.
Diagnoosimine
Primaarset RJS võib diagnoosida alles pärast seda kui on välistatud lülisamba patoloogiast põhjustatud alajäsemete radikulopaatia ja teised alajäsemete sümptomite põhjused. Teiste põhjuste ära langemisel diagnoositakse RJS anamneesi ja füüsiliste sümptomite järgi. Kuigi patsienti häirivad enim öised sümptomid ja sellest unehäired, siiski polüsomnograafiline uuring ei ole tingimata vajalik. Kui inimesel on perifeerne neuropaatia, radikulopaatia või muudel põhjustel jalakrambid, siis on paresteetilised, säärelihaste erinevad sümptomid ja valu tavaliselt suuremad kui rahutusetunne ning tuleb ikka meeles pidada, et rahutute jalgade sündroom ei ole primaarne haigus, vaid on sekundaarne. Üksikutel juhtudel tuleb arvesse ka antipsühhootikumide ja antidepressantide harva esinev kõrvaltoime, mis kutsub esile jalgade liigutamist, aga ei kutsu esile ebamugavustunnet ega valu sarnaseid sümptomeid. Veenide patoloogiad tuleb samuti välistada, sest tihti põhjustavad ka need rahutute jalgade sündroomiga sarnaseid sümptomeid.
Ravi
Ravi alustatakse patsiendilt anamneesi võtmisega. Tehakse kindlaks, kui tihti sümptomeid esineb, kui palju ärkamisi on öö jooksul ja kui tõsine haigus on. Seejärel üritatakse sümptomeid vähendada ja elukvaliteeti tõsta. Seega on RJS ravi sümptomeid leevendav, kuid sekundaarse RJS korral on võimalik ravida alajäsemete sümptomeid põhjustavaid algpõhjuseid.
Farmakoloogilised abivahendid on dopamiini agonistid ja opioidid.
Eriti tähtis on eristada primaarset ja sekundaarset haigust. Seega tuleb välistada medikamendid, mis ise rahutute jalgade sündroomi sarnaseid sümptomeid esile kutsuvad. Sündroomi ravimitel on kõrvaltoimeid, milleks on iiveldus, peapööritus, hallutsinatsioonid, ortostaatiline hüpotensioon ja päevane unisus.
Prognoos
Mida vanem on inimene, seda suurem on risk, et ta võib haigestuda rahutute jalgade sündroomi. Enamasti haigestutakse 40. eluaastates. Ravi on tõhus, kuna võimalik on kõrvaldada valu ja minimeerida motoorset rahutust. Sümptomid võivad kaduda päevadeks, nädalateks või kuudeks ja siis naasta, seega ravi tuleb tõsiselt võtta. Kui inimene saab diagnoosiks rahutute jalgade sündroomi, siis see ei kinnita ega välista mõne teise neuroloogilise haiguse esinemist.
Epidemioloogia
Põhja-Ameerikas ja Euroopas põeb haigust 7–10% kogu rahvastikust. Umbes 2,7 protsenti kogu rahvastikust on selliseid rahutute jalgade sündroomi haigeid, kelle sümptomid on rasked ja igapäevased. Selle sündroomi patsientide hulgas on naisi poole rohkem kui mehi. Samuti on haigestumine oluliselt suurem valgel rassil võrreldes afroameeriklastega.
Vahemere maades on haigestunuid hinnanguliselt 3% ja Kaug-Idas 1,5%. Selle haiguse osakaalu eri populatsioonides mõjutavad ilmselt nii geneetilised kui ka keskkonnategurid, sealhulgas söömisharjumused.
Haigestumine rahutute jalgade sündroomi sageneb vanuse suurenedes ning vanemas eas diagnoositud haigus on enamasti raskema kuluga. Eriti palju diagnoositakse rahutute jalgade sündroomi rasedatel naistel, samuti inimestel, kellel esineb rauapuudulikkus või kellel on viimases staadiumis neeruhaigused. 1998. aastal tehti kindlaks, et 25%-l rasedatest diagnoositakse rahutute jalgade sündroom raseduse kolmandal trimestril.
80–90% haigetest kannatab ka perioodilise limblilise sündroomi käes, mis põhjustab tõmblusi kehaosas, kus haigus esineb. Tõmblused võivad esineda nii päeval kui ka öösel.
Ajalugu
Esimene teadaolev meditsiiniline kirjeldus rahutute jalgade sündroomist pärineb arstilt nimega Sir Thomas Willis aastast 1672. Willist (1621–1675) peetakse kliinilise neuroteaduse rajajaks ja ta on tuntud kui arst, kes avastas ajus paikneva Willise ringi. Järgnevalt avaldasid samal teemal artikleid Francois Boissier de Sauvages (1763), Magnus Huss (1849), Theodur Wittmaack (1861), George Miller Beard (1880), Georges Gilles de la Tourette (1898), Hermann Oppenheim (1923) ja Frederick Gerard Allison (1943).
Siiski möödus kolm sajandit Willise esmakordsest kirjeldusest, enne kui Karl-Axel Ekbomilt (1907–1977) ilmus 1945. aastal doktoritöö, milles ta esitas põhjaliku kirjelduse rahutute jalgade sündroomist: "Restless legs: clinical study of hitherto overlooked disease". Ekbom tegeles haiguse uurimisega kogu oma elu. Ta kirjeldas peamisi diagnostilisi sümptomeid, seost aneemiaga, sümptomite süvenemist raseduse ajal ja samuti seda, kuidas eristada sündroomi teistest haigustest. Ekbomi elutöö jäi aga unarusse, kuni Arthur S. Walters ja Wayne A. Hening selle 1980. aastal uuesti avastasid.
Vastuolud
Nii nagu paljude teiste difuussete sümptomitega sündroomide puhul, on ka rahutute jalgade sündroomi üle palju vaieldud, kas tegu on ikka omaette haigusega. Sündroomi (RJS) on küll põhjalikult kirjeldatud, kuid seda peetakse (siiski) raskesti diagnoositavaks haiguseks - põhjus on ilmselt see, et esmalt tuleb mitmete uuringutega muud alajäsemete sümptomid välistada ja alles seejärel saab kaaluda RJS diagnoosimist. Mõnede arstide arvates tähtsustavad ravimifirmad antud sündroomi üle (majanduslikest huvidest tingitult), tootes juurde sobivaid ravimeid. Teised jälle usuvad, et tegu on alahinnatud ja aladiagnoositud haigusega - ka see on kindlasti õige, sest RJS diagnoosi otsus on "välistamise diagnoos" ja sellega ei kiirustata kuna liigsel kiirustamisel on RJS diagnoosiga eksimise võimalus suur.
James Hines
James Ray Hines (10. september 1946 Dumas Arkansas – 3. juuni 2023) oli USA kergejõustiklane, kahekordne olümpiavõitja. Ta oli spetsialiseerunud 100 m jooksule.
Hines läks ajalukku sellega, et jooksis esimesena 100 meetrit alla kümne sekundi. Tema püstitatud 100 meetri maailmarekord püsis 15 aastat.
Lennusimulaator
pisi|269x269px|Apache [[Kopter|helikopteri lennusimulaator.]] Lennusimulaator on seade, mis kunstlikult tekitab lennuseadmetele keskkonna, kus saab lennata. Simulaatori eesmärgiks on pilootide treenimine ja lennuki disaini katsetamine lennukite ehitamisel ning uuringute tegemine. Simulaatoriga on võimalik luua lennuki lendamist jäljendavad tingimused (muu hulgas imiteeritakse väliste tegurite, näiteks õhu tiheduse, turbulentsi, pilvede ja sademete, mõju) lennuki seadmete töö kontrollimiseks.
Lennusimulaatorid kasutavad mitmesugust tarkvara ning riistvara olenevalt mudeli detailist ja reaalsuse astmest mida vajatakse. Simulaatoreid on nii personaalarvuti põhjal tehtud lennukimudeleid kui lennuki kokpiti ja lennukikontrollimiseks vajaminevate seadmete koopiaid. Kõrgeima astme simulaator kommertslendude pilootide treenimiseks on Täielik Lennusimulaator.
Enne Esimest maailmasõda
Esimene teadaolev lennusimulaator ehitati selleks, et abistada Antoinette'i üksiklennuki piloote. Kuigi varasem Wrighti disain kasutas kange kallaku kontrollimiseks, siis Antoinette kasutas kahte ratast, mis olid asetatud piloodi suhtes üks vasakule ja teine paremale.
1909. aastal töötati välja treeningumasin, mida piloodid kasutasid enne lendamist. See koosnes poolikust tünnist, sinna peale paigaldatud istmest ja kahest rattast. Kogu masin oli pöörlemisteljel, et abilised saaksid vastavalt piloodi rataste liigutamisele muuta lennuki kallet. Täismõõdus Antoinette'i mudel asub Prantsusmaa Lennunduse Treenimise Keskuse fuajees.
Esimene maailmasõda (1914–1918)
Esimese Maailmasõja ajal töötati pilootide jaoks välja mitmesuguseid treeninguseadmeid. Mõnda, nagu ka vanemat Antoinette seaded, mis tehti 1909. aastal, kasutati pilootidele juhtseadmete õpetamiseks. 1915. aastal loodi Suurbritannias „rappuv“ kokpit. Hiljem töötasid Lender ja Heidelberg Prantsusmaal liikuva kokpitiga masinad, mis patenteeriti 1917. aastal.
Järgmine treenimisvaldkond oli pardalaskmine, mida opereeris piloot või spetsiaalne pardalaskur. Liikuvate sihtmärkide laskmine nõudis sihtmärgist lennusuunas ettepoole sihtimist, kuna kuulid vajasid aega, millal jõuda sihtmärgini. Esimesel maailmasõjal ehitati maa-tüüpi simulaatoreid, et pardalaskmist harjutati.
1920–1939
Tuntuim varajane lennusimulaator oli Link Trainer, mida tootis Edwin Link Brighamntonis. Ta alustas nende ehitamist aastal 1927. Hiljem ta patenteeris oma seadme ja see jõudis müügile 1929. Link Trainer oli algeline metallist raamiga ja üldiselt siniseks värvitud simulaator. Mõned neist sõjaaegsetest simulaatoritest veel töötab, kuigi on järjest raskem leida töötav eksemplar.
Linki perefirma Binhamtonis tootis klahvidega oreleid ja tänu sellele oli Edwin Link kursis nahast lõõtsade ja lülititega. Ta oli amatöörpiloot ja ta polnud rahul sellega, et praktiliselt puudus võimalus lendamist treenida ning ta otsustas ehitada maa-tüüpi seadme, millega oleks võimalik igal ilmastikutingimusel ja ilma abilisteta. Ta disainis suruõhkpatjadega prototööbi, millel oli elektrimootor, mis võimaldas liigutada lennukit igas suunas. Üldine juhtkabiin paigaldati liikumist võimaldavale platvormile. Kui kokpit oli kaetud, siis piloodid võisid harjutada riistatega lendamist turvalises keskkonnas. Liikuv platvorm andis piloodile aimu päris lennuki liikumisest, nagu näiteks lennuki nina üles ja alla, tiivad üles ja alla ning lennukinina pööramist paremale ja vasakule.
Algul tundsid lennunduskoolid Link Traineri vastu vähest huvi. Link näitas oma simulaatorit USA õhujõududele, kuid see ei toonud edu. Olukord muutus aastal 1934, kui USA valitsus andis loa õhujõududel posti vedama hakata. See eeldas lendamist ka halbades oludes, mida aga polnud piisavalt treenitud. Esimesel postiveonädalal hukkus tosinaid piloote. Pärast seda võtsid Ameerika õhujõud ühendust Ed Linkiga, kelle käest osteti kuus Link Trainerit. Seda peetakse lennusimulaatorite kaubanduse alguseks.
Seejärel moodustati firma Link Aviation Devices Inc., mis hakkas seadmeid müüma ka Ühendkuningriigi ja Jaapani õhuvägedele.
Teine maailmasõda (1939–1945)
Enamik piloote koolitati Link Traineri abil. Neid toodeti 10 000, et koolitada 500 000 uut pilooti alliansist, enamus Ameerikast ja Kanadast, sest enamus piloote treeniti just nimelt nendes riikides, misjärel tulid nad Euroopasse või Vaiksele ookeanile missioonile. Peaaegu kõiki Ameerika piloote treeniti Link Traineriga.
Teise Maailmasõja ajal valmistati palju erinevad maa-tüüpi treeningumasinaid, mis olid tehtud spetsiaalselt ühe lennuki järgi. Näiteks Briti Halifaxi pommitaja, mida valmistati Sillothis Põhja-Inglismaal. See koosnes lennuki eesmisest kerest ja piloodi lennuki juhtinstrumendid simuleeriti läbi analoogsüsteemi, mis andis süsteemile kunstliku takistuse. Seda seadet hakati kutsuma „Silloth Traineriks“.
1945–1960
1948 tootis Curtiss-Wright Boeing 337 Stratocruiseri simulaatori. See oli esimene täielik ühe lennuki spetsiifiline kokpiti treener, mida omas lennufirma. Seal polnud liikumis- ega ka visuaalsüsteemi, kuid kokpiti instrumendid olid kopeeritud originaallennukist ja andsid adekvaatset tagasisidet. Seda seadet kasutati, et õpetada lennuki meeskonnale lihtsamaid protseduure.
1954. aastal ostis United Airlines 4 simulaatorit Curtiss-Wright, mis küll sarnanesid varasemate mudelitega, kuid sisaldasid lisavisuaale, heli ja liikumist. Seda loetakse esimeseks moodsaks töönduslikuks lennusimulaatoriks.
Sõjatööstuse simulaatorid
Külma sõja ajal treeniti suurel hulgal piloote ja loodi uusi sõjalennukeid. Uuendatud versioonid Link Trainerist olid ikka veel kasutusel mitmel pool 1960. ja 1970. aastate alguses. Põhiliselt kasutati seda algse lennutreeningu juures, kuid ka instrumentide järgi lendamise juures.
Ehitati uut tüüpi kokpitsimulaatorid, mis olid spetsiaalselt mõeldud suurte sõjalennukite jaoks.
Maksim Galkin
Elulugu
Tema isa Aleksandr (1935–2002) oli sõjaväelane (kindralpolkovnik), rahvuselt venelane ja ema Natalja (1941–2004) oli geofüüsik, rahvuselt juut.
Varases lapsepõlves elas Maksim Saksa DV-s. Kui Maksim oli seitsmeaastane, suunati tema vanemad Odessasse, kus ta käis koolis esimesed 3 klassi. Seejärel asus pere ümber Burjaatiasse, kus Maksim õppis kuni viienda klassini Ulan-Ude koolis nr 5. Perekond elas sõjaväelinnakeses, mis asub 100 km kaugusel Baikali järvest.
Maksimi näitlejaanne avaldus varakult, kui ta esines paljudes koolinäidendites ning hakkas parodeerima oma kaasõpilasi, õpetajaid ja isegi kooli direktorit. Juba 6. klassis toimus Galkini esimene esinemine: ta korraldas nukuetenduse, kus rääkis eri tegelaste rolle eri häältega.
1993 lõpetas Galkin Moskva gümnaasiumi nr 1543. Seejärel õppis Venemaa Riiklikus Humanitaarülikoolis lingvistikat ja lõpetas ülikooli 1998.
Tema näitlejadebüüt toimus aprillis 1994, kui ta esines Moskva Riikliku Ülikooli näidendis «Фонтаны любви к ближнему». Juunis 1994 osales ta Moskva Riikliku Estraaditeatri meelemahutusprogrammis, kus ta parodeeris poliitikute Boriss Jeltsini ja Vladimir Žirinovski kõnesid. Sellest algas tema tähelend artistina. Tollane tipphumorist Mihhail Zadornov nimetas Galkinit oma mantlipärijaks.
Juulis 2001 toimus Galkini esimene soolokontsert festivalil "Slavjanski bazar b Vitebske" («Славянский базар в Витебске»). Oktoobris 2001 proovis ta end uuel alal – hakkas laulma. Tema esimene esinemine lauljana oli duett koos Alla Pugatšovaga – laul «Будь или не будь». Sellest ajast esineb ta pidevalt Venemaa kontserdilavadel ja telekanalites.
Galkin on juhtinud telemänge, talendisaateid, tõsielusaateid, uusaastakavu ja muusikafestivale, mõnel korral ka tandemina koos Alla Pugatšova, Nikolai Baskovi, Volodõmõr Zelenskõi ja Filipp Kirkoroviga. Detsembris 2000 juhtis Galkin telesaadet, millega tähistati humorist Gennadi Hazanovi 55. sünnipäeva. Veebruarist 2001 kuni septembrini 2008 juhtis Galkin telemängu "Kes tahab saada miljonäriks?". 2011. aastal juhtis ta koos Pugatšovaga telesaadet „Утренняя почта” Ukraina telekanalis «Интер».
Galkin on mänginud mitmes filmis, dubleerinud multifilme ja osalenud reklaamides.
Galkinil on oma kontod Instagramis ja YouTube'is, millel on üle 8 miljoni jälgija.
Pugatšova ja Galkin hakkasid kohtamas käima 2001. aastal, koos elavad nad alates 2005. aastast, nad abiellusid 23. detsembril 2011 ja nende laulatus toimus novembris 2017 Moskva oblasti ühes väikeses külakirikus.
18. septembril 2013 sünnitas surrogaatema kaksikud Jelizaveta (Liza) ja Garri, kelle Pugatšova ja Galkin lapsendasid. Alates septembrist 2020 õpivad lapsed Moskva 1. Gümnaasiumis (erakool, kus õppemaks on üle 4000 euro kuus).
Taagepera ohvrikivi
Taagepera ohvrikivi on ohvrikivi Viljandimaal Helme kihelkonna Pilpa külas.
Jaak Olep
Jaak Olep (27. august 1945 Tallinn – 16. juuli 2000 Tallinn) oli eesti kunstiajaloolane ja -kriitik.
Elukäik
Ta lõpetas 1964. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja astus Tartu Ülikooli. Võeti sügisel 1964. aastal Nõukogude Armeesse, kus teenis lennuväes. Tuli ülikooli tagasi 1966. aastal ning lõpetas selle 1971. aastal. Oli 1971–1977 ajalehe Sirp ja Vasar korrespondent ning aastani 1980 selle kunsti ja arhitektuuri lehekülgede toimetaja. Aastatel 1980–1983 töötas Tallinna sadama tollis kunsti ja väärismetallide eksperdina, kus aitas kaasa sel ajal ebasoosingus olnud Eesti edumeelsete kunstnike tööde ja näituste viimisele välismaale. Töötas aastatel 1983–1987 kombinaadis ARS monumentaalkunsti ateljee kunstilise juhina. 1981–1985 oli ta ajakirja Kunst ja Kodu koostaja. Aastatel 1990–1991 töötas ta ajakirja Poliitika peatoimetajana ja hiljem mitmes Tallinna ajalehes, kirjutades samal ajal ka mitmeid kaasaegset kunsti kajastavaid artikleid ajakirjale Vikerkaar ja ajalehele Eesti Aeg (varjunimede Adam Krikk, Gustav Pähkel, Jürgen Rupski all).
Looming
Ülikooli ajal osales Jaak Olep kunstikabineti töös, tegutses kunstirühmituses Visarid selle asutamisest alates ja esines rühmituse näitustel isikupärase kunstiloominguga, peamiselt kollaažidega, kus kujundusliku ainena kasutas muuhulgas väga erinevaid šriftitüüpe. Loonud sel ajal ka detailirohkeid tušijoonistusi ja jõulistel värvikontrastidel põhinevaid akvarellimaale ning avaldanud hulganisti kunstikriitilisi artikleid kaasaja kunstist, peamiselt ajalehes Tartu Riiklik Ülikool. Ta pidas oma ülikooliaegseteks mõjutajateks Voldemar Vaga, Jaak Kangilaskit ja Linnart Mälli.
Pärast akadeemiliste õpingute lõpetamist 1971. aastal oli Jaak Olep seotud kunstiga nii kriitiku, kunstilise juhi kui kunstnikuna. Näiteks 1987. aastal valmis koostöös abikaasaga tehtud projekti alusel kindral Lembit Pärna büsti alus Gonsiori tänaval. Kunstis on teda kui kriitikut huvitanud valdavalt ruumilised kunstid (skulptuur, arhitektuur) ja teoreetilised probleemid. Ruumiliste kunstide juurde viisid teda isiklik sõprus eesti juhtivate skulptorite (Jaak Soans, Ülo Õun, Mare Mikof) ja arhitektidega (Toomas Rein, Vilen Künnapu, Ain Padrik, Harry Šein, Himm Looveer).
Jaak Olep oli alates aastast 1979 Eesti Kunstnike Liidu liige.
Isiklikku
Ta oli sisearhitekt Maria Olepi abikaasa, teatrikunstnik Jaak Olepi (1910–1971) poeg, Tiina Pikamäe vend.
Uurimused ja artiklid
Avaldanud kunstikriitikat, käsitlenud Eesti nüüdiskunsti, eriti skulptuuri; tegelenud ka monumentaalkunstiga.
Ilmunud kunstikriitika
1970 1971
1972 1973
1974a.
1977
1979 1980
1981 1982
1983 1984 1985 1986 1987
Kase külanõukogu
Kase külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Jaak Olep
Ilmunud kunstikriitika
1988
Kevade tänav (Rakvere)
Kevade tänav on tänav Rakveres.
Kase külanõukogu
Kase külanõukogu moodustati 1945 augustis Pärnumaal Tori valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Kase külas.
Jaak Olep
Ilmunud kunstikriitika
1992
Taubes
Taubes on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas.
Kase külanõukogu
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Kase külanõukogu 1950 septembris Vändra rajooni koosseisu.
Kevade tänav (Rakvere)
Tänav asub Rakvere Vallimäe linnaosas, Rakvere Vallimäe oosi lääneküljel. See on paralleelne Vallikraavi tänavaga põhja-lõunasuunaliselt ning külgneb Rakvere linna piiriga. Tänav ühendab Suve, Veere, Valli ja Varsakopli tänavat. Põhja suunas jätkub Linnuse tänavana. Tänava pikkus on 475 meetrit.
Taubes
Küla asub valla keskosas. Seal on Taubese bussipeatus.
Kase külanõukogu
Kase külanõukogu likvideeriti 1954 juunis, selle territoorium liideti Tori külanõukoguga.
Kevade tänav (Rakvere)
Rakvere Vallimäe linnaosa on kujunenud välja 20. sajandi teises pooles, linnaosas paiknevad põhiliselt ühepereelamud.
Taubes
Külas kasvav Kalnieši tamm (ümbermõõt 5,82 ja kõrgus 20 meetrit on looduskaitse all.
Jaak Olep
Ilmunud kunstikriitika
1996
Taubes
Aastal 2007 oli külas 35 elanikku. Aastail 2009-2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda.
Jaak Olep
Ilmunud kunstikriitika
1997
1998
Garanas
thumb|Garanase vallamaja ja kool
Lõkova
Lõkova (vene keeles Лыково, Лыкова) on küla Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis Pankjavitsa vallas. Ajalooliselt jäi küla Setumaale Seeritsä nulka.
Garanas
Garanas oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Deutschlandsbergi ringkonnas. 2015. aastast on see osa Schwanbergi vallast.
Peno
Peno (vene Пено, Пёно) on alev Venemaal Tveri oblastis, Peno rajooni keskus. Asub Volga jõe ja Peno järve ääres.
Peno tekkis 1905 rajatud raudteejaama juurde. 1930 sai aleviks.
Konrad
Konrad on mehenimi.
Lõkova
19. sajandil kuulus küla Vilo kogukonda ja Pankjavitsa kogudusse.
Viru Rand
OÜ Viru Rand on kala, vähilaadsete ja limuste töötlemise, säilitamise ja müügiga tegelev ettevõte, mis asutati 1998. aastal. Ettevõtte varasemad nimed olid Sesklo Kaubandus OÜ ja Viru Kalatööstuse OÜ.
Lõkova
1928. aastal pandi külale eestipärane nimi Ojavere
Viru Rand
2012. aastal vahetus ettevõtte omanik.
Konrad
Statistika
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli see Eestis populaarsuselt 664. mehenimi (2020 - 598.). 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Konrad 91 mehel, 1. jaanuari 2020 seisuga 118 mehel.
Viru Rand
Ettevõte müüb toodangut kaubamärgi Viru Rand all. Tootmises järgitakse läbiproovitud tehnoloogiaid, toodang on kõrge kvaliteediga ning valmistatud toiduhügieeni reeglite kohaselt.
Konrad
Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Konrad Eestis 140 mehel ning oli populaarsuselt 554. mehenimi. Vanim Konrad oli vanuserühmas 75–79, noorim vanuserühmas 0–4. Kõige levinum oli nimi vanuserühmas 0–4, kus neid on 10 000 elaniku kohta 8,08.
Viru Rand
Ettevõtte peakontor ja tootmistsehhid asuvad Ida-Virumaal Toilas, kus kalatooteid on valmistatud üle 60 aasta.
Jaak Olep
Ilmunud kunstikriitika
1999
Viru Rand
2021. aasta seisuga töötas ettevõttes 60 inimest ja ettevõtte käive oli 0,54 miljonit eurot.
Tatiana Calderón
pisi|Tatiana Calderón (2017) Tatiana Calderón Noguera (sündinud 10. märtsil 1993 Bogotás) on Colombia võidusõitja, alates 2022. aastast osalenud IndyCari meistrivõistlustel koos A.J. Foyt Enterprises ja Vormel 2 koos Charouzi Sauber Junior Teamiga.
Viru Rand
Nõukogude okupatsiooni ajal tegutses Toilas aastatel 1949–1976 kalurikolhoos Virulane ning hiljem kalurikolhoos Oktoober.
Jaak Olep
Ilmunud kunstikriitika
2000
Tatiana Calderón
Elulugu
Tatiana Calderón on pärit Bogotást. Ta õppis aastatel 1997–2011 Colegio Helvetias inglise ja saksa keelt. Seejärel kolis Indianapolisse, et keskenduda treeningutele Juncos Racingu võistkonna koosseisus. 2012. aastal kolis ta Madridi, et võistelda Euroopa Vormel 3 kategoorias.
Kardisõit
Ta alustas kardisõitu 2003. aasta hooajal ja võitis Easykarti rahvusliku meistritiitli 2005. aastal. Hooajal 2007 on ta Colombia kardimeistrivõistluste juunioride Rotaxi divisjonis kolmas. 2008. aasta hooajal saab temast esimene naine, kes võitis kardidivisjoni meistrivõistluste Snap-On-Stars-JICA idameistrivõistlused ja on IAME International Challenge tšempion. Järgmisel aastal saavutas ta Colombia Rotax Senior Max Challenge'i võistlusel teise koha.
Väiksemad valemid
2009. aasta hooajal alustas ta karjääri üheistmelistel, osaledes Radical European Master Series - SR5 meistrivõistlustel ja saavutades edetabelis teise koha võiduga.
2010. aastal osales ta koos Juncos Racing meeskonnaga Star Mazda Meistrivõistlustel ja saavutas koos Conor Dalyga oma debüüthooajal 10. koha, mille parim tulemus oli 7. koht. 2011. aasta hooajal jätkas ta meistrivõistlustel ja saavutas 6. positsiooni, saavutades koos João Victor Horto, Gustavo Menezese, Richard Heistandi ja Martín Scuncioga kaks poodiumit.
Samal 2011. aasta hooajal osales ta Euroformula Open Meistrivõistlustel kolmel viimasel nädalavahetusel Team West-Teciga, saavutades parima tulemusena kaheksanda koha koos Victor Corrêa, Luca Orlandi, Sam Dejonghe ja Fábio Gamberiniga.
2012. aastal jätkas ta Euroformula Openil, siirdudes Emilio de Villota meeskonda ja saavutades kokkuvõttes 56 punktiga 9. koha koos Juan Carlos Sistose (Alex Riberase järel), Måns Grenhageni, Valeria Carballo ja Kristian Lainega (Yarin Sterni järel). Parima tulemusena saavutab ta Hungaroringil neljanda koha.
Euroopa Vormel 3 ja GP3 Series
2013. aastal tegi ta koos Antonio Giovinazzi ja Sean Gelaeliga debüüdi Euroopa Vormel 3-sarjas uue Double R Racing meeskonnaga, kuid ei suutnud punkte teenida. Sama meeskonnaga vaidlustas ta ka kogu Briti Vormel 3 hooaja, saavutades 79 punkti ja poodiumiga meistrivõistluste 7. koha, Nürburgringil 3. koha. Esimene ja ainus naine, kes pääses Inglismaa sarja poodiumile.
2014. aasta hooajal jätkab Calderón Euroopa Vormel 3-s, siirdudes koos Sandro Zelleriga meeskonda Jo Zeller Racing. Hooaja lõpetas ta 29 punktiga 15. kohal, saades Spa-Francorchampsi ringrajal teise sõidu parima tulemusena 5. koha. 2015. aastal jätkas ta kategoorias edasipääsu Carlin Motorsport meeskonda koos Antonio Giovinazzi, Gustavo Menezese, Ryan Tveteri, George Russelli ja Callum Ilottiga. Spa-Francorchampsi võistlusel saab temast esimene naine, kes selles kategoorias võistlust juhtis, kui startis segaste ilmastikutingimustega 27. kohalt. Ta lõpetas meistrivõistlused punktideta, parima tulemusena saavutas üheteistkümnes koht.
Viktor Päss
Viktor Päss (14. mai 1892 Jõgeveste vald, Valgamaa – 22. september 1956 Tallinn) oli eesti matemaatik ja haridustegelane.
Péronne (Somme)
Linna territoorium asub 47–117 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linnapeaks on proua Thérèse Dheygers.
Linnastu valdade liit koosneb 22 vallast.
pisi|tühi|Péronne'i plaan ja linna ümbritsevad vallad
Loovere
Loovere on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Loovere uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Sernov (Tallinnas ja Elistvere vallas 1935. aastal). Eduard Loovere palvel kanti Loovere perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 170 all (Siseministeeriumi teadaanne 7. novembrist 1935).
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Tatiana Calderón
Euroopa Vormel 3 ja GP3 Series
2017. aastal jääb ta kategooriasse, siirdudes koos Santino Ferrucci (pärast Matthieu Vaxivière'i ja Dan Ticktumi) ja Bruno Baptistaga DAMS-i meeskonda. Tema hooaja parim tulemus on Monza 1. võidusõidu seitsmes koht ja lõpetab hooaja 7 punktiga 18. kohal.
Viktor Päss
Elukäik
Päss lõpetas 1912. aastal Tartu Aleksandri Gümnaasiumi ja 1918. aastal Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna. Aastatel 1917–1918 oli ta matemaatikaõpetaja Võru tütarlaste ja poeglaste gümnaasiumis, 1918–1919 Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis ja Tartu Õpetajate Seminaris. 1919 osales Päss Vabadussõjas. 1919–1920 õpetas ta Tallinna Õpetajate Seminaris, 1919–1934 Tallinna Tehnikumis, olles ühtlasi ka Tallinna Tehnikumi inspektor ja hoolekogu liige. 1920–1923 oli ta eeltehnikumi, 1923–1925 Riigi Ühistehnikagümnaasiumi ja 1927–1928 Tallinna Tehnikumi juures tegutsenud laevamehaanikute kooli juhataja, ühtlasi 1921–1931 kutsekoolide õpetajate kursuste ja 1929–1931 raadiooperaatorite kursuste õppejõud, 1946–1949 Tallinna Polütehnilise Instituudi füüsika kateedri assistent. 1934–1940 oli ta Tallinna Prantsuse Lütseumi, 1940–1941 ja 1944–1946 Tallinna 7. Keskkooli, 1942–1944 J. Westholmi Gümnaasiumi direktor ja füüsikaõpetaja. Tema algatusel ja Prantsuse riigi rahalisel toetusel ehitati Tallinna Prantsuse Lütseumile esinduslik koolihoone Hariduse tänavale. 1949–1956 töötas küüditatuna Siberis Glavstani kullakaevanduses Krasnojarski krais.
Tatiana Calderón
Euroopa Vormel 3 ja GP3 Series
2018. aastal ootab teda ees kolmas hooaeg GP3 Series, siirdudes koos Juan Manuel Correa ja David Beckmanniga (Jannes Fittje järel) Jenzer Motorsport meeskonda. Pärast rasket hooaja esimest osa, kus tal ei õnnestu punkte koguda, saavutab ta Hungaroringi sprindivõistlusel kaheksanda koha ning hooaja teisel poolel parandab kolumbialane oma tulemusi, lõpetades hooaja crescendos. viie punktiga järjest.
Vormel 2 ja Supervormel
2019. aasta hooajal debüteeris ta Vormel 2 sarjas Ardeni meeskonnaga, saades koos Anthoine Hubertiga (Artem Markelovi järel) esimeseks naiseks selles kategoorias.
Viktor Päss
Elukäik
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Tatiana Calderón
Vormel 2 ja Supervormel
Lahkudes 2020. aastal Vormel 2 sarjast, alustab Calderón Jaapani Supervormeli Meistrivõistlustel, kus Honda jõul töötav Drago Corse meeskond on esimene naine, kes Jaapani sarjas kihutab. Ta osaleb kõikidel võistlustel, välja arvatud Okayama ja Sugo etapid. Ta lõpetab hooaja kahekümne kolmanda kohaga, puudutades mitmel korral punkte, saavutades Suzuka ringrajal ja Motegi ringrajal kaheteistkümnenda koha. 2021. aastal kinnitab tema meeskond ta järgmiseks hooajaks.
Viktor Päss
Teadustöö
Viktor Päss uuris valgusnähtusi, milleks konstrueeris ise katseriistu. Ta õpetas peamiselt matemaatikat – algebrat, geomeetriat, kõrgemat matemaatikat, trigonomeetriat –, kuid ka astronoomiat ja füüsikat. Päss koostas matemaatikaõpikuid, ülesannete kogusid ja käsiraamatuid kesk- ja kõrgkoolidele. Talle kuulus Eesti Vabariigi patent "Valgust polariseerivate kihtide valmistamisviis" (1940).
Tatiana Calderón
Vormel 1
Alates 2017. aastast töötab ta Sauberi Vormel 1 meeskonnas arendussõitjana ning 2018. aastal sai temast Šveitsi meeskonna testisõitja, tööga simulaatoris. 31. oktoobril 2018 sooritas ta oma esimese rajatesti Vormel 1 autol, sõites Hermanos Rodrígueze ringrajal Sauber C37-ga.
IndyCar
2022. aastal liitub Calderón A.J. Foyt Enterprises osaleb IndyCar Series koos Dalton Kelletti ja Kyle Kirkwoodiga. Kolumbialane osaleb ainult linna- ja maanteevõistlustel, vältides nii ovaalseid ringradasid. Pärast seitset võistlust on ta sunnitud võistlusest lahkuma, kuna meeskonnas puudub rahastus.
Tagasi Vormel 2 juurde
Pärast IndyCari mängimist naaseb Calderón Vormel 2 sarja, lahkudes sellest 2019. aastal. Kolumbialane liitub Charouzi Sauber Junior Teamiga, kus ta asendab Cem Bölükbaşıt hooaja üheteistkümnendast ringist koos Enzo Fittipaldiga.
Dupuytreni kontraktuur
Vaevuste tekkimisel Dupuytreni kontraktuuri algstaadiumis tuleks alustada mittekirurgilist ravi, milleks on sõrmede sirutusharjutused. Kirurgiline ravi on näidustatud sel juhul, kui sõrmede sirutus on muutunud täiesti puudulikuks ja nende normaalne talitlus on kadunud. Dupuytreni kontraktuuri tekkimisel on seos pärilikkusega, haigusel on teatav geneetiline soodumus. Enamasti vaevab see haigus vanemaid mehi, harva esineb seda alla 30-aastastel meestel.
Ajalugu
pisi|Baron Guillaume Dupuytren Haigust kirjeldas esimesena Felix Platter 1614. aastal. Dupuytreni kontraktuur on nimetuse saanud prantsuse kirurgi Baron Guillaume Dupuytreni järgi, kes kirjeldas 1834. aastal ajakirjas The Lancet operatsiooni, kuidas haigust kirurgiliselt korrigeerida. Tänu tema kirjeldustele on haigus saanud üldtuntuks.
Sümptomid
Haigust võib jaotada prolifereerumise ehk vohamise staadiumiks, involutsiooni ehk väätide tekke staadiumiks ja lõppstaadiumiks.
Vohamise staadium
Selles staadiumis vohavad müofibroblastid ja areneb noodul ehk sõlm. Haiguse alguses tunnevad mõned patsiendid peopesas hellust ja ebamugavustunnet, mis on põhjustatud fibrioosse koe põimumisest lokaalsete närvide ümber.
Väätide tekke staadium
Selles staadiumis arenevad sõlmed üle käe sidekirme kuni sõrmedeni ning tekivad väädid. Peamiseks rakutüübiks on müofibroblastid, mis koonduvad sõlmede juurde. pisi|Dupuytreni kontraktuur parema käe nimeta sõrmel
Lõppstaadium
Haigus levib sõrmedesse ja tekivad väädid, mis põhjustavad sõrmede kontraktuuri ehk könksumist. Sõlmede kude kaob koos müofibroblastide koega ja alles jääb paks kollageenkiht. Normaalne kude sisaldab tüüp I kollageeni. Haiguse põdejatel hakkab peopesa sidekirmes tüüp I kollageeni asemel vohama tüüp III kollageen, mis on märgatavalt paksem kui tüüp I kollageen. Kontraktuur süveneb, kui lauapinna test on positiivne. Testi tegemiseks asetab patsient käe lauale. Kui käsi on täielikult lauaga tasapinnas, siis on testi tulemus negatiivne. Kui kätt ei ole võimalik täiesti sirgelt laua tasapinnale asetada ning laua ja peopesa vahele jääb pastapliiatsisuurune vahe, loetakse test positiivseks. Positiivse tulemuse korral soovitab arst võimalikku ravimeetodit. Tavaliselt on kiiritusravi haiguse algstaadiumis kõige efektiivsem. Kirurgiline ravi on vajalik, kui sõrmenukiliigeste sirutuspuudulikkus on suurem kui 30 kraadi ning PIP liigeste ekstensioonipuudulikkus on suurem kui 50 kraadi.
Etioloogia ja histoloogia
Müofibroblastideks nimetatakse erineva päritoluga rakke, mis võivad diferentseeruda fibroblastidest, silelihasrakkudest, mesenhümaalsetest tüvirakkudest ja epiteliaalmesenhümaalset transitsiooni läbivatest epiteelirakkudest. Elektronmikroskoopilisel vaatlusel on kirjeldatud müofibroblaste Dupuytreni koes. Müofibroblastid sarnanevad silelihasrakkude ja fibroblastidega. Neid iseloomustatakse kui tsütoplasma mikrofilamentset süsteemi nimetusega α-silelihas aktiin, sest nad meenutavad silelihasrakke. Müofibroblastid on omavahel ühendatud aukliiduste kaudu, mida nimetatakse konneksiinideks. Arvatakse, et Dupuytreni kontraktuuri põhjuseks võib olla müofibroblastide lõplik diferentseerumine ning nende kontrollitud rakusurm ehk apoptoos. . Hiljuti on leitud muutusi Dupuytreni koe rakkude apoptoosimehhanismis, mida pole normaalses koes täheldatud. Pole teada, mis geenid on Dupuytreni kontraktuuri apoptoosi esilekutsujateks. Indutseerijateks on nimetatud mõningaid geene nagu c-Myc ja ced-3. Lisaks neile, on teisteks mõjutajateks pakutud transformeeruvat kasvufaktorit-β (TGF-β), vereliistakutest pärit kasvufaktorit (PDGF) ja kasvaja nekroosifaktorit.
Epidemioloogia
Dupuytreni kontraktuur on valdavalt levinud Põhja-Euroopas. Uurimuste kohaselt pärineb haigus germaani ja keldi hõimkonnast, kes on sajandeid tagasi migreerunud üle kogu Põhja-Euroopa. Tänu väljarändajatele on haigus levinud ka Austraalias ja Põhja-Ameerikas. Huvitaval kombel on Dupuytreni kontraktuur vähe levinud hiinlaste ja aafriklaste seas. Islandil uuriti Dupuytreni kontraktuuri 1297 mehel ja 868 naisel. Patsientidelt võeti vereproove ja uuriti biokeemilisi näitajaid. Dupuytreni kontraktuuri kliiniline pilt oli tervikuna 19,2% meestest ja vaid 4,4% naistest. Selgus, et Islandil on üle 70-aastatest meestest Dupuytreni kontraktuuri haigeid umbes 40%, vanuses 45–49 on haigeid mehi 7,2%. Haiguse raskem vorm, kus sõrmed olid täielikult kõverdunud, esines 5% meestest. Neist vajas operatsiooni 1,4%. Haiguse raskemat vormi naistel ei esinenud.
Riskitegurid
Dupuytreni kontraktuuri esinemise puhul on täheldatud, et teatud tegurite korral esineb haigus sagedamini:
Ravi
Dupuytreni kontraktuuri ravi peamine eesmärk on taastada normaalne käe talitlus ja sõrmede liikuvus. Peamisteks tüsistusteks, mis operatsiooni tagajärjel tekkida võivad, on närvide ja veresoonte kahjustused. Vaatamata operatsioonitehnika edukale kasutamisele võib Dupuytreni kontraktuur sageli aastate möödudes retsidiveeruda.
Mittekirurgiline ravi
Põhilised mittekirurgilised ravimeetodid on käeharjutused, lahased, aparaatsed füsioteraapilised protseduurid, kiiritusravi ja kollagenaasravi. Kiiritusravi on kõige efektiivsem haiguse algstaadiumis, see pidurdab haiguse kulgu. R. Finney kirjeldas 1955. aastal ajakirjas British Journal of Radiology esimesena kiiritusravi mõju Dupuytreni kontraktuurile. pisi|Käsi enne, järgmisel päeval ja kaks nädalat pärast Xiapexiga ravimist Osaliselt Ameerika Ühendriikides ja Saksamaal on kiiritusravi põhiliseks Dupuytreni kontraktuuri ravimeetodiks. Kollagenaasraviks on ravim Xiapex. Xiapexi toimeaine on bakteri Clostridium histolyticum kollagenaas. Dupuyteni kontraktuuri haigetel inimestel on peopesas kollageeniväädid. Ravimit süstitakse peopesas olevasse vääti. Kollagenaas on ensüüm, mis lagundab kollageeni ning tänu sellele väädid katkevad. Tavaliselt ravitakse vaid üht vääti. Kui süstist on möödas ligikaudu päev, võib arst haigele käele teha venitusharjutusi, mille ajal sirutatakse sõrmi kuni kakskümmend sekundit. Antud harjutused aitavad kaasa väädi katkemisele. Kui süstimisele ja sõrmede venitusharjutustele ei järgne soovitud tulemust, siis korratakse protseduuri kuuajaliste vahedega. Ravim on veel uudne ja pole teada, kas sel ravimil on pikatoimeline efekt.
Kirurgiline ravi
Pole olemas kirurgilist meetodit, et haigusest lõplikult vabaneda. Kirurgilise ravi põhieesmärk on eemaldada väärareng ja taastada käe normaalne talitlus. Dupuytreni kontraktuuri kirurgilised metoodikad:
Keila lahing (1944)
Keila lahing oli heitlus Eesti üksuste ja Punaarmee 72. laskurdiviisi (teistel andmetel oli see üksus aga hoopis Rumeenias) kiiresti edasi liikuva motoriseeritud eelsalga vahel 23. septembril 1944. Kokkupõrge Nõukogude peajõududega toimus paar kilomeetrit Keilast Tallinna pool, kuid kandus sujuvalt üle Keila keskväljakule, kus asus Omakaitse staap, mis pidas kogu aeg sidet Johan Pitkaga. Nende ülesandeks oli hoida trikoloori all Keilat vaid üks päev.
Kuno (eesnimi)
Kuno on mehenimi, mis tuleneb Kunibertist. Kuno võib olla ka hüüdnimi, mis tuleneb Konradist.
Keila lahing (1944)
Lahing lõppes Nõukogude vägede võiduga. Septembris 1994 avati peaminister Mart Laari osavõtul Keila lähedal Harku vallas Kumna teeristil lahingu mälestuskivi. Aasta hiljem anti lahingust osavõitjatele mälestusristid. 22. septembri paiku toimub seal igal aastal mälestustseremoonia ja pärast seda ajalookonverents Harjumaa muuseumis.
Kuno (eesnimi)
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli see Eestis populaarsuselt 422. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Kuno 211 mehel.
Keila lahing (1944)
Lahingu eellugu
Mõned päevad enne linna langemist saabus Keila raudteejaama Tallinna poolt Saksa hävitusrong ja jäi jaamahoonest veidi Paldiski poole seisma. Kümmekond Saksa sõdurit ühe ohvitseri juhtimisel hakkas vagunist lõhkeainekaste maha laadima. Ilmselt oli kavatsus õhkida Tähe vabrik, raudteejaam ja veetorn. Seal valves olnud poisid reageerisid kiiresti ning panid jaama juurde puude alla kuulipilduja üles, vestlev ohvitser, aga viidates sellele asjaolule, soovitas südamlikult sakslastel lahkuda, mida nood pärast väikest viivitust ka tegid. Selliseid hävitusronge saadeti paljudesse asulatesse ja küladesse, kus eestlased nendega isegi märkimisväärseid lahinguid maha pidasid.
Vastupanu noil päevil Keilas organiseeris kohalik Omakaitse eesotsas selle ülema kapten Miiliga, kes tegutses praeguses apteegihoones kahe sinimustvalge lipu all. Keila oli olnud nendel septembri lõpupäevadel omamoodi fenomen, linna kirikueelsel platsil võis korraga näha isegi kuni kolmesadat võitlejat, loeti isamaalisi kõnesid ning käis muidu vilgas sagimine. Seevastu kontrastiks valitses lahingupäeval Keilas eelmise päeva totaalne vastand – kaos. Kapten Miili mäletatakse kui närvis ja stressis inimest, arvatavasti käis sündmuste kontrollimine talle juba kaugelt üle jõu. Suurimaks probleemiks kujunes aga alkohol, staabi keldris paiknes 350 liitrit viina ning veel hulganisti konjakit. Sealsamas hoiti ka kahte vangi, arvatavat Vene diversanti ja kedagi Saksa hauptmanni, kes oma üksusega Keilat läbides olevat hakanud lippu rüvetama ning räuskama. Sellel ajal desarmeeriti palju Keila kaudu taganevaid Saksa üksusi ning rekvireeriti kümmekond autot, tulevahetuseks Keilas siiski sakslastega ei läinud. Läbi linna liikus ka hulganisti punase laine eest lääne poole pagevaid sõjapõgenikke, kes teavitasid kohalolnuid pealinna langemisest ning lähenevatest vaenlase raudratsudest. Tallinna poolt kõrgus taevasse kurjakuulutav suits ning kaugusest kostis roomikute kõlinat.
Paigutus ja relvastus
Põhiliseks kaitseliiniks sai Paldiski maanteelt loode suunas, Kumna mõisasse viiva harutee joon. Lahingupäeva hommikul paigutati mehed positsioonidele Kumna tee Tallinna-poolsele küljele kiviaia taha. Piki kiviaeda ja teeristi juures kasvas puid, põõsaid ning võsa, nii et kaugemal Kumna pool asunud kaitsjad ei näinud teeristil toimuvat kuigi hästi. Kiviaia taga asus vähemalt sadakond meest, enamus neist noored, kuni 20-aastased. Vanemaid ja rohkem kogenud sõdureid oli vähe. 300 meetrit Keila pool paiknes soomepoiste-täpsusküttide rühm. Meeste relvastus koosnes Saksa vintpüssidest, kuulipildujatest MG42 ja granaatidest. Iga jao peale oli üks poolautomaatne täpsuspüss ja igale jaoülemale püstolkuulipilduja. Tankitõrje koha pealt oli asi natuke nutusem, leidus vaid üksikuid tankirusikaid Panzerfaust 30. Riietus oli parajalt mitmekesine, enamus võitlejaid oli Saksa mundrites, kuid maha olid rebitud surnupealuud ja muud Saksa tunnusmärgid, osa mehi olid Soome vormides ning flakipoisid Luftwaffe sinistes tunkedes.