cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kudina vald
Vald moodustati senise Kudina valla maa-alast, välja arvatud Maardla ja Aruküla küla, Kaitsemõisa küla talude nr. A-158, Savikoda nr. 77, Kongimetsa nr. 79 ja Sulla nr. 78 maa-alad ning osa Kaiavere ja Vara metsandike maa-aladest; senise Elistvere valla Igavere, Jõusa, Puiatu küla, osa Kaitsemõisa küla ning Nigula, Toolamaa ja Juula asunduse maa-aladest.
Pöide ordulinnus
thumb|Pöide ordulinnuse müüridele rajatud Pöide kirik Pöide ordulinnus oli Liivimaa ordu rajatud linnus Saaremaal Pöides.
Pöide ordulinnuse rajamisaeg ei ole täpselt teada. Paiga kindlustamine on seotud ordufoogti resideerimisega Saaremaal. Saarlaste lepingutes orduga 1241 ja 1255 nimetatakse foogti kohtupidamist. 1255. aasta lepingus sätestati ka kohtupidamise ajavahemik, samas pole päris selge, kus foogt sel ajal peatus. Kohanime Pöide mainitakse esimest korda juba 1245, Pöide foogti 1290. Linnus oli sel ajal arvatavasti juba olemas, nimelt tuleb 1290. aasta ürikust välja, et Pöide ordupiirkond toetas majanduslikult juba teisi ordupiirkondi Kuramaal.
Pöide ordulinnust teatakse põhiliselt J. B. Holzmayeri 1888. aasta kaevamiste põhjal valmistatud plaani põhjal. Ordulinnus kujutas endast Pöide kirikuga tihedalt seotud kindlustuskompleksi. Linnus paiknes kirikust põhja pool, linnusest pääses kirikusse nii põhjaportaali kaudu kui ka teisel korrusel asuva rõdu kaudu. Pöide ordulinnuse hävitasid saarlased 1343. aastal Jüriöö ülestõusu käigus. Ordu linnust enam edasi ei kasutanud, uus ordukeskus rajati Maasilinna. Kes, kas ja kui palju varemeid hiljem kasutas, vajab edasist uurimist.
thumb|Pöide ordulinnus Holzmayeri järgi
Reaalne
Reaalne (prantsuse keeles le réel) on Jacques Lacani psühhoanalüüsis inimese psüühika struktuuri moment.
Eesti keeles kirjutatakse "Reaalne" tihti suure algustähega, et rõhutada määravat artiklit sõna ees, mis esineb prantsuse keeles.
Lacani reaalne pigem vastandub meie tava- ja teaduslikule arusaamale reaalsusest, sest reaalne märgib tal inimpsüühikale saavutamatut totaalsust, tasakaalu, mida pole kunagi võimalik lõplikult saavutada. Reaalne on just nimelt see, mis on kättesaamatu, haaramatu, väljendamatu ja seega tungide allikaks, reaalse puudujääk sümboolses korras on samas kultuurilise loovuse allikaks. Reaalsega seostub täielik nauding, mis on Lacani järgi saavutamatu, kuna eeldab subjekti lahustumist, tungidest vabanemist, st sisuliselt surma.
Lacan kirjeldab reaalset läbi Immanuel Kanti väljendi "Ein leerer Gegenstand ohne Begriff" tõlgenduse ka saksa keele sõnaga "leer" ('tühi, tähenduseta'), mis sõnana ümberpööratult teeb välja "reaalse" prantsuse keeles (réel).
Kogemus reaalsest kuulub psüühika sellesse faasi, mis on omane emaüsas viibivale lapsele, kes pole ümbritsevast maailmast kuidagi eristatud ning kellel pole mingit iseseisvust ega mina. Isiksuse arengu vaates muutub inimolendi pooleaastaseks saamise ajal reaalse asemel aktiivseks kujuteldav kord, mille järel (umbkaudu pooleteiseaastaselt) tõuseb esikohale sümboolne kord, millega alles inimene saab esiti ja kõige vähemal määral ühiskondlikuks, st isikuks.
Seejuures ei kao reaalne läbitud faasina kuskile, vaid jääb inimese psüühikat kujundama kogu eluks.
Intel 8085
Rakendused ja edasiarendused
Protsessor 8085 kogus hiljem populaarsust ka mikrokontrollerina tänu oma lihtsusele, kuid siiski ei suutnud see võistelda personaalarvutite turul, mida valitses Zilog Z80.
Protsessorit Intel 8085 toodeti väga pikka aega, kuni 1990. aastateni. Protsessorit i8085 hakati kasutama seadmetes nagu kontroller DECtape ja videoterminal VT100 ja toodeti senikaua, kuni nende esemete tootmine lõpetati Neid seadmeid toodeti palju kauem kui arvutimudeleid, mille tootmine algas 1970. aastate lõpul.
Manfred Pranger
thumb|Manfred Pranger, Schladming 2009 Manfred Pranger (sündinud 25. jaanuaril 1978 Hall in Tirolis) on Austria mäesuusataja, kelle põhiala on slaalom, milles ta on maailmameister.
Pranger on osalenud kaks korda olümpiamängudel, kuid ei 2002. aasta taliolümpiamängudel Salt Lake Citys ega 2010. aasta OM-il Vancouveris ei suutnud ta võistlust lõpetada, sest sõitis rajalt välja.
Maailmameistrivõistlustel on Pranger saanud slaalomis 5. koha nii 2003. aasta MM-il Sankt Moritzis kui ka 2007. aasta MM-il Åres. 2005. aasta MM-il Bormios oli ta sunnitud teise laskumise rajalt väljasõidu tõttu katkestama. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Val-d'Isère'is sai Pranger esimese suurvõistluste võidu, tulles slaalomis maailmameistriks.
Maailma karika etappide võidud
Manfred Pranger on osalenud (<FONT COLOR=Purple>seisuga 15. veebruar 2011</FONT>) 91 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 13 korral, millest 3 korda kõige kõrgemale astmele.
Heinaste
Heinaste (läti keeles Ainaži; saksa keeles Haynasch, Hainasch) on linn Lätis Vidzemes Eesti piiri ääres Liivi lahe rannikul, Riiast 116 km kaugusel. Kuulub Limbaži piirkonda. Linn piirneb Heinaste valla, Salatsi valla ja Häädemeeste vallaga.
Linna pindala on 5 km² ja 1. jaanuari 2011 seisuga oli elanike arv 994.
Sihtnumber on LV-4035. Heinastes asub mälestusmärk Teises maailmasõjas hukkunud kohalikele elanikele; ka asub seal Nõukogude sõdurite vennaskalmistu.
Nimi
Nime "Heinaste" tähenduseks peetakse 'heinateed' (Hainastee).
Lätikeelset nime on seostatud ka liivi sõnaga ainagi – 'üksildane'. Seda seostatakse kunagise liivi küla üksildase paiknemisega.
Loodus
Heinaste paikneb rannikumadalikul.
Intel 8080
Erinevused eelkäijast 8008
Võrreldes oma eelkäija Intel 8008ga on 8080-l lisaks mõned 16-bitised masinakäsud. Protsessoril on seitse 8-bitist registrit (nimedega A, B, C, D, E, H ja L), mis moodustavad 16-bitilised registripaarid (BC, DE ja HL) ja pseudoregister mäluaadressile viitamiseks (M, mis viitab baidile aadressil HL), eraldi register pinumälu viidale ja 256 sisend- ja väljundvärati aadressi.
Heinaste
Loodus
Linna lääneosas on 5 km pikkune kinnikülmuv mererand, kus merre suubub ainult Blusupīte. Heinaste ja Kuiviži vahel on 100–300 m laiune rannaniitude vöönd Randu pļavas.
Intel 8080
Ajalugu
Mikroprotsessori Intel 8080 arhitektuuri pakkus Inteli juhatusele 1972. aasta alguses välja Federico Faggin. Pakkumine võeti vastu ja Faggin juhtis Intel 8080 väljatöötamise projekti kuni mikroprotsessori lõpliku valmimiseni. Faggin palkas selleks jaapanlase Masatoshi Shima, kes töötas tema juhtimisel välja mikroprotsessori üksikasjaliku projekti. Stanley Mazor lisas protsessori käsustikku paar uut masinakäsku.
Heinaste
Haldusajalugu
1869. aastast oli Heinaste alev Volmari kreisis Liivimaa kubermangus. 1920. aastal sai see omavalitsusüksuseks. 1926. aastal sai Heinaste linnaõigused.
2009. aastani kuulus Limbaži rajooni ja seejärel 2021. aastani Salatsi piirkonda.
Intel 8080
Ajalugu
Intel 8080 läks tootmisse 1974. aasta aprillis ja ta töötas taktsagedusega 2 MHz (kuni 500 000 operatsiooni sekundis).
Batman ja Robin
"Batman ja Robin" (originaalpealkirjaga "Batman & Robin") on 1997. aasta USA mängufilm.
Intel 8080
Ajalugu
31. detsembril 1974 esitasid Faggin, Shima ja Mazor patenditaotluse, mis rahuldati 1. märtsil 1977.
Biwa järv
thumb Biwa järv (jaapani 琵琶湖, Biwa-ko) on Jaapani suurim järv. Asub Honshū saare keskosas Shiga prefektuuris Kyōto linnast kirdes.
Biwa on Baikali ja Tanganjika järel maailma vanuselt kolmas järv. Biwa järve vanuseks hinnatakse 4 miljonit aastat. Järves on üle 1100 eluvormi, neist 58 liiki on endeemsed.
Biwa järv kuulub 1993. aastast Ramsari märgalade hulka.
Järve pindala on 670 km², suurim sügavus 104 m, keskmine sügavus 41 m.
Biwa järve suubub üle 460 jõe ja oja, välja voolab vaid üks: Seta jõgi.
Intel 8080
Ajalugu
Hiljem töötati välja terve rida täiendavaid sisend- ja väljundseadmete integraallülitusi (taimer 8253, rööpvärat 8255, DMA-kiip 8257, videkontroller 8275, katkestuskontroller 8259) lihtsustamaks protsessorite rakendamist personaalarvutites.
Heinaste
Ajalugu
Linn on kujunenud liivlaste kaluriküla kohale. Ametlikes dokumentides on nime esmamainitud 1564 krooniomandina. Hiljem läks Heinaste Svētciemsi mõisa alluvusse. Aastal 1800 eraldati Heinaste küla ja maa (Heinaste mõis) panditud Svētciemsi mõisast ning need läksid Mazstraupe mõisa omaniku parun Meyendorffi pere omandusse.
19. sajandi teisel poolel oli Kurzeme ja Vidzeme külades palju odavat tööjõudu. Lähedal olid metsad, kus kasvas palju mastimände, mis andsid materjali laevaehituseks. Sellepärast arenes seal laevaehitus ja elav kaubandus.
Aastal 1864 asutas kaugsõidukapten Christian Dahl Krišjānis Valdemārsi õhutusel Heinaste merekooli, Läti esimese merekooli. Õpetus oli tasuta ning toimus läti, eesti ja hiljem ka vene keeles. 1880. ja 1890. aastatel lõpetas merekooli igal aastal 20–30 kaugsõidutüürimeest ja -kaptenit. Merekool töötas 50 aastat, kuni Esimese maailmasõjani. Selle peahoone on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis.
Merekool pani aluse Heinaste majanduslikule õitsengule. Heinaste alev rajati 1869. Arendati laevaehitust. Aastatel 1900–1905 ehitati kaubasadam (Heinaste sadam), mille kaudu eksporditi Vidzemest pärit teravilja ja lina ning muid kaupu. Linna eelarvet täiendasid ka maksud laeva- ja raudteeveostelt. (Heinaste–Smiltene kitsarööpmeline raudtee valmis aastal 1912).
Esimese maailmasõja ajal laskis Venemaa sõjavägi sadama õhku ja põletas selle, lõhkus sadama taristu ning hävitas sadamas olnud purjelaevad. Pärast sõda paigutati merekooli hoonesse sadama administratsioon ja algkool.
21. veebruaril 1919 otsustas Eesti Ajutine Valitsus Heinaste Eesti külge käivaks pidada. 5. juulist 1919 kuni 17. juulini 1920 asus Heinastes Eesti postkontor, kasutusel olid eestikeelsed postitemplid. Heinaste oli osaliselt eesti rahvastikuga asula, mis läks Eesti ja Läti vahelise piiri tõmbamisel Lätile. 1930. aastal oli Heinaste elanikest 22% eestlasi.
1920. ja 1930. aastatel püüti sadamat taastada: rekonstrueeriti muul, sadama akvatoorium puhastati vrakkidest ja süvendati, ehitati tuletorn, kuid töö jäi pooleli ning laevad ei saanud enam sadamasse sisse sõita, kaupade ümberlaadimiseks tuli kasutada pargaseid ja puksiire. Näiteks Staicele paberivabrikule veeti niimoodi kivisütt.
Teise maailmasõja ajal põletati jälle merekool, hävitati sadam ja viljalaod. Pärast sõda sadam küll taastati, kuid endise õitsenguni see enam ei küündinud. Sadam oli oma majanduslikku tähtsust hakanud kaotama kõigepealt Pärnu sadama rajamise järel ja seejärel ka 1912. aastal kitsarööpmelise Smiltene–Heinaste raudtee valmimise tõttu, mis võimaldas kaupu Valmiera raudteejaamas Valga–Riia raudteeliinile ümber laadida. Teise maailmasõja ajal ehitasid Saksa väed Heinaste raudteejaamast Ikla raudteejaama viiva raudteelõigu, mis ühendas sealse kitsarööpmelise raudtee Eesti kitsarööpmeliste raudteede võrgustikuga.
Vaatamisväärsused
Heinaste peamised vaatamisväärsused on Heinaste põhjamuul, Heinaste merekooli muuseum, Heinaste mõisa peahoone ja Heinaste tuletõrjemuuseum. Merekooli hoone on muinsusmälestisena riikliku kaitse all, kurtuulilooliselt väärtuliku hoonena on muinsuskaitseametis kirjas veel Veide maja.
1791
1791. aasta (MDCCXCI) oli 18. sajandi 91. aasta.
Aba (Ungari)
Aba on linn (város) Ungaris Fejéri komitaadis.
Valla pindala on 88,05 km².
2004. aastal oli vallas hinnanguliselt 4596 elanikku, rahvastikutihedus oli 52 in/km². 2009. aastal oli seal hinnanguliselt 4657 elanikku.
Asulat on esmamainitud 1138. aastal (Oba) või 1334. aastal (Aba). Aastatel 1994–2012 oli see Aba väikepiirkonna keskus.
Eesti Teatri Agentuuri laste- ja noortenäidendite võistlus
Eesti Teatri Agentuuri laste- ja noortenäidendite võistlus (kuni 2007. aastani Eesti Näitemänguagentuuri laste- ja noortenäidendite võistlus) on aastast 2002 Eesti Teatri Agentuuri (kuni 2007. aastani korraldas võistlust Eesti Näitemänguagentuur) iga kaheksa aasta tagant toimuv näidendivõistlus, mis kasvas välja agentuuri näidendivõistlusest.
2002. aastal toimus erakorraline laste- ja noortenäidendite võistlus. 2010. aastal sai laste- ja noortenäidendite võistlus teoks Eesti, Taani ja Norra ühise dramaturgide koolitusprojekti "Näitekirjanike kasvulava" raames. 2018. aastal toimus võistlus koostöös Eesti Lastekirjanduse Keskuse, VAT Teatri ja NUKU teatriga.
Võistlust rahastab Eesti Kultuurkapitali näitekunsti sihtkapital ja kirjanduse sihtkapital.
GOST 5289-73
Indeksi esimene täht tähistas:
Sellele järgnev number osutab salvestise žanrile:
Indeksis kolmandal kohal asuv number näitas plaadi formaati (läbimõõtu):
Sellele järgnev sidekriipsuga eraldatud viiekohaline arv oli plaadipoole (fonogrammi) üleliiduline järjenumber.
Mirante do Vale
thumb|Mirante do Vale Mirante do Vale on pilvelõhkuja Brasiilias São Paulos, riigi kõrgeim hoone 2014. aastani.
Ehitis valmis aastal 1960. Pilvelõhkuja kõrgus on 170 meetrit ja sellel on 51 korrust. 1988. aastani oli selle nimi Palácio Zarzur Kogan – hoone arhitektide Waldomiro Zarzuri ja Aron Kogani järgi, kes olid eluaegsed sõbrad juba ülikooli ajast, kuni 1960. aastani, mil Kogan mõrvati.
2010. aasta seisuga on Mirante do Vale Lõuna-Ameerika kõrguselt 15. hoone.
Hoonel on kolm sissepääsu, igaüks ise tänaval.
Mõnel aastal on hoone tipus paiknenud metallkonstruktsioon ja sellel suurte neoontähtedega mõne ettevõtte reklaam. Nii on reklaamitud näiteks Fantat ja Sharpi.
2014. aastal, kui valmis Millennium Palace, kaotas hoone Brasiilia kõrgeima hoone staatuse.
Anu Samarüütel-Long
Anu Samarüütel-Long (sündinud 14. veebruaril 1966 ) on eesti moekunstnik, disainer, illustraator ja ajakirjanik. Ta on avaldanud raamatud "Ma armastan moodi" (kirjastus Valgus, 2003) ja "Minu London" (Petrone Print).
Pluton
Pluton (ladinakeelse nimetuse järgi Pluto) oli kreeklaste rikkust andev maapõuejumal, keda on võrdsustatud allmaailmavalitseja Hadesega, Pluton oli Persephone abikaasa. Nimi pärineb kreekakeelsest sõnast plutos 'rikkus'. Plutoni rooma vaste on Dis Pater.
Salatsi
Salatsi (läti Salacgrīva, liivi Salats) on linn Lätis Limbaži piirkonnas, mis asub Liivi lahe rannikul.
Linnaõigused sai Salatsi 1928. aastal. 2009. aastani kuulus linn Limbaži rajooni. Seejärel oli linn 2021. aastani Salatsi piirkonna keskus.
Salatsis tegutsevad sadam ja jahisadam.
Alates 2007. aastast peetakse Salatsis juulikuu kolmandal nädalavahetusel muusika- ja kultuurifestivali Positivus.
Salatsis asub Teises maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõdurite vennaskalmistu.
Kaitstavad objektid
Heinaste ja Kuiviži vahel on 100–300 m laiune rannaniitude vöönd Randu pļavas, mis ulatub osaliselt Salatsi territooriumile. Linna ulatub ka osaliselt Salatsi oru looduspark.
Kurkse väin
Kurkse väin on väin mis eraldab Pakri saari Mandri-Eestist.
Salatsi
Kaitstavad objektid
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Salatsi piiskopilinnuse ase. Regionaalse kaitse all on Salatsi kiriku neli reljeefi, kantsel ja altar.
Kurkse väin
Väina laius on umbes 2 km, sügavus 1,5–2 m.
Väina suubub Vihterpalu jõgi.
Kurkse suurõnnetus
11. septembril 1997 andis Balti rahuvalvepataljoni luurerühma ülem Jaanus Karm õppuse "Vilets elu" raames 22-liikmelisele luurerühmale käsu ületada täisvarustuses veetakistus Suur-Pakri lõunatipust mandrile Kurkse sadama poole. Nad pidid jalgsi ületama väina, kus merevee sügavus oli tunduvalt üle pea. Väina ületamisel uppus 14 sõdurit. Selle eest karistas Harju maakohus Jaanus Karmi nelja ja poole aastase vabadusekaotusega poolkinnises vanglas.
Salatsi
Ajalugu
Liivi ristisõja järel oli Salatsi piirkonnas Riia peapiiskopkonna Salatsi piiskopilinnus ja hiljem oli Salatsi (saksa keeles Salis või ka Salismünde) Volmari kreisi Salatsi kihelkonna keskus kihelkonnakirikuga.
17. sajandil hakkas Salatsit läbima Tallinna–Pärnu–Riia postimaantee vana trass, seal oli ka hobupostijaam. 18. sajandi lõpus postijaam suleti ja avati postimaantee uus trass.
Harald Sinihammas
thumb|Munk Poppo ristib Harald Sinihammast Harald Sinihammas (Taanis Harald I, taani keeles Harald Blåtand, vanapõhja keeles Haraldr blátönn; norra keeles Harald Blåtann; umbes 910 – umbes 986 Jomsborg) oli Taani kuningas alates 958 ja Norra kuningas alates 976 kuni surmani umbes 986. Ta oli Taani kuninga Gorm Vana ja Thyra poeg.
Pärast isa, Eirik Verekirve surma liitusid Norra Harald Hallmantel ja tema vennad temaga ning asusid võitlusse oma isa venna kuningas Håkon Haraldssoni (Håkon Hea) vastu. Taani kuningas Harald Sinihammas kasutas Haraldit ja teisi Eirikupoegi oma vahendina võimuvõitluses, ta varustas neid vägedega, Fritjari lahingus (umbes 961), sai Håkon surmavalt haavata. Umbes 961 sõitis Harald Sinihammas Norrasse ja laskis end Tønsbergis austada. Harald Eiriksson kuulutas end Harald Sinihamba asekuningaks. Harald Sinihammas oli ametlikult 10 aastat ka Norra kuningas (976–986), kuid sealsete valitsejate loetelus tal järjekorranumbrit pole. Ta peaks olema Norras Harald III, kuid selleks on hoopis Harald Hardråda. Tema ajal valitses Norrat tegelikult Haakon Sigurdsson. Taani kuningas sai ülemvõimu maa üle Mørest kuni Gröönimaa piirini. Østlandeti kuningad Gudrød Bjørnsson ja Trygve Olavsson olid juba varem Harald Sinihamba asekuningad. pisi|vasakul|Norra alad, ca 1000 pisi|[[Taani ajalugu#Ülemvõim Taanis ja Norras|Taani (958–986) ja Norra kuninga (976–986) Harald Sinihamba kuningriik (punasega) ja tema vasallide ja liitlaste alad (roosaga)]]
Harald Sinihammas rajas vähemalt neli täpselt ringikujulist ja korrapärast ringvall-linnust, neist tuntum on Trelleborg Sjællandil. Jätkus ka piirikaitsevalli Danevirke tugevdamine, Frankide Saksimaaga.
Järglased
Harald abiellus 950. aasta paiku Rootsi kuninga Olof II tütre Gyrid Olofsdottiriga. Abielust sündis kaks poega ja kaks tütart. Pärast Gyridi surma abiellus ta 970 slaavi printsi Mstiviri tütre Thoraga, aga sellest abielust lapsi ei sündinud.
Vanem tütar Tyra abiellus oma onu, Rootsi printsi Styrbjörn Tugevaga, kes tõstis mässu oma onu Erik VI vastu – Erik oli anastanud Rootsi trooni pärast oma venna Olofi mürgitamist. Pärast Styrbjörni hukkumist 985 abiellus ta Poola printsiga ja selle surma järel Norra kuninga Olav I Tryggvasoniga.
Vanem poeg Svend Harkhabe, mõne allika järgi ebaseaduslik poeg, oli pagan, mitte kristlane. Ta tõstis isa vastu mässu ja seda maha surudes hukkus Harald Sinihammas lahingus 986. aastal, mõne allika järgi 985. aastal. Svend sai tema järel Taani ja Norra kuningaks, ehkki Norra kuningas oli ta ainult nimeliselt nagu Haraldki.
Noorem tütar Gunhilde kolis pärast abiellumist Inglismaale ja tapeti 1002 suure taanlastevastase ülestõusu käigus. See ärgitas Svend Harkhabet õe eest kätte maksma ja Inglismaad vallutama. 1013. aastal Svend Harkhabeme ja tema poja Knudi invasiooni järel Inglismaale varises inglaste kaitse täielikult kokku.
Mälestuse jäädvustamine
Harald Sinihamba järgi on nimetatud Bluetoothi (inglise keeles sinihammas) tehnoloogia.
Tuuli Aule
Tuuli Aule (sündinud 2. augustil 1981) on eesti disainer.
2005. aastal lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia graafilise disaini eriala.
2006. aastal võitis ta Eesti Muusikaauhindade galal Aasta Albumikujunduse auhinna Helena Tulve CD-albumi "Sula" kujunduse eest.
2016. aastal valiti tema kujundatud raamat "Juhan Kuus. Inimlikkuse mõõt. 45 aastat dokumentaalfotograafiat Lõuna-Aafrikas" 25 kauneima Eesti raamatu hulka.
Ba riik
Ba (hiina keeles 巴) oli vanaajal riik tänapäeva Hiina Sichuani provintsi idaosas. Algselt oli Ba pealinn Yicheng (tänapäeva Enshi linn Hubeis). Aastal 316 eKr vallutas Qin Ba. Tänapäeva thutsjad on väidetavalt Ba elanike kauged järeltulijad.
Territoorium
Algselt oli Ba aladel ka Hani jõe org, pealinn oli Yicheng; hiljem olid balased sunnitud tänu Chu riigi laienemisele läände, Sichuani jõgikonna juurde liikuma. Chu laienemine sundis balasi mitmetel kordadel ka pealinna vahetama. Neljanda sajandi eKr kroonikate andmetel oli Bal mitmeid administratiivseid pealinnu, Jiangzhou (Chongqing Shi), Dianjiang ja Pingdu, lõpuks jäi pealinnaks Langzhong. Sõdivate riikide ajastul piirnesid kõik võimsamad riigid, Qin, Chu ja Shu Baga.
Pakri saared
pisi|Pakri saarte vaheline sild enne 2012. aasta rekonstrueerimist pisi Pakri saared (rootsi Rågöarna 'rukkisaared') on kaks saart – Suur-Pakri (11,6 km²) ja Väike-Pakri (12,9 km²) – Eesti loodeosas, koos väiksemate laidudega. Saarte pindala on kokku 24,7 km².
Administratiivselt kuuluvad saared alates 1947. aastast Paldiski linna koosseisu. 1939–1947 moodustasid saared Pakri valla, kus elas veel 1939. aastal 329 elanikku.
Suur- ja Väike-Pakri vahel asuvad Langgronne, Bjärrgronne ja Kappa saar.
Saartel asub Pakri maastikukaitseala, mis hõlmab lahustükke Väike- ja Suur-Pakri saare põhjaosas, saartevahelist merd, Kappa ja Bjärr-grånne saari ning Väike-Pakri lõunaosa.
Saarte järgi on nime saanud Pakri kihistu.
1775
1775. aasta (MDCCLXXV) oli 18. sajandi 75. aasta.
Keisrinna Matilda
Keisrinna Matilda, Anjou krahvinna, Inglise leedi (tuntud ka kui Maud või Mathilde ; veebruar 1102 – 10. september 1167) oli Inglismaa kuninga ja Normandia hertsogi Henry I (troonil 1100–1135) ning Šoti Matilda (ristinimi Edith) tütar ja seega isa poolt William Vallutaja lapselaps. Tema isa Henry I pärandas talle Inglismaa trooni, kuid kuningliku nõukogu vastuseisu tõttu Matilda sellele ei pääsenud ning teda ei kroonitud kunagi Inglismaa kuningannaks. Matilda pärandas Inglise trooniõiguse oma vanimale pojale Henryle (Henry II, 1133–1189), kellest sai Inglismaa kuningas (1154–1189).
Matilda valitsejakarjääri hiilgeajaks on peetud ajavahemikku 1139–1148, kui ta kandideeris Henry I ainsa seadusliku järglasena Inglismaa troonile. Matilda trooninõudlus tegi temast esimese Inglismaa naissoost troonipärija, kes soovis ainuisikulist tunnustust valitsejana. Kuigi ka enne Matildat oli anglosaksi naistel olnud kuninglik võim, olid nad valitsenud oma abikaasade või alaealiste poegade nimel regentidena.
Elukäik
Matilda sündis tõenäoliselt 7. veebruaril 1102. Ta oli Henry I (Inglismaa kuningas ja Normandia hertsog) ja Šoti Matilda (ristinimi Edith) tütar ning üks kahest paari täisikka jõudnud ühisest järeltulijast. Henry teine seaduslik järeltulija ja loodetav troonipärija William Adelin hukkus aastal 1120 traagiliselt laevaõnnetuses.
1128. aastal korraldas Henry I abielu 25-aastase keisrinna Matilda ning 14-aastase Anjou krahvi Geoffroy V vahel. Peagi pärast pulmi (samal aastal) jättis Matilda oma abikaasa ning naasis Inglismaale. Nende abielu puhul osutusid probleemideks vanusevahe ja staatuse erinevus. Aastal 1131 uuendas paar abieluvandeid ning Matilda naasis Geoffroy V juurde. Matilda ja Geoffroy olid abielus 22 aastat ning neil sündis abielu jooksul kolm poega:
Elu lõpuaastad veetis Matilda Normandias, kus ta suri 65-aastaselt 10. septembril 1167.
Pärijakriis
pisi|14. sajandi illustratsioon Valge Laeva laevahukust aastal 1120 Pärast oma ainsa seadusliku meessoost järeltulija William Adelini traagilist surma 1120. aastal otsustas Inglismaa kuningas Henry I pärandada trooni Matildale. Kuna Henry I teine abielu Leuveni Adelizaga oli jäänud lastetuks, oli Matilda tema ainus seaduslikust abielust sündinud järeltulija.
Henry I-l oli mitu abieluvälist last, kellele ta oleks võinud ajastu tavade järgi trooni pärandada. Üks nendest oli Robert, keda on kirjeldatud kui head sõjameest ja isale truud liitlast. Sobivaid troonipretendente leidus ka Henry lähisugulaste seas. Üks neist oli Henry I õepoeg Stephen de Blois. Henry I avaldas aga soovi, et pärijaks saaks tingimata tema seaduspärane järglane Matilda, sõltumata sellest, et tegu oli naisega.
Vaid aasta pärast Matilda lesestumist (1125) kutsus Henry I tütre tagasi Inglismaale. 1126. aasta lõpus tuli kokku kuninglik nõukogu ning 1. jaanuaril 1127 vandusid vasallid Matildale Inglismaa troonipärijaks saamiseks truudust. Kokku kutsutud vasallide hulka kuulus ka Stephen de Blois.
Võitlus trooni pärast
1135. aasta detsembris suri Henry I Normandias. Matildal tundusid olevat isa trooni pärimiseks kõik eeldused: ta oli Henry I ainus seadusjärgne pärija, tal oli kaks seaduslikku meessoost järeltulijat ning talle ja ta järglastele oli vannutud truudust. Hoolimata eeltoodust esines juba enne Henry I surma vastuseisu Matilda kandidatuurile isa pärijana. Mitmed Henry I toetajad lugesid Matildale antud vandeid kehtetuks, kuivõrd neile ei olnud antud õigust kaasa rääkida Matilda teise abikaasa valikul.
Isa surma ajal viibis Matilda Anjous. 1127. aastal saadud truudusvanded ei taganud talle automaatset õigust Inglismaad Henry I surma järel valitsema asuda. Troonile pääsemiseks pidanuks ta isiklikult Londonisse minema ja laskma end Westminster Abbeys Inglismaa valitsejaks kroonida. Matilda jäi aga Prantsusmaale, tegemata katset trooni endale haarata. Üks võimalikest põhjustest, miks Matilda Inglismaale ei sõitnud, võis olla tema rasedus: on arvatud, et tõenäoliselt oli Matilda oma kolmanda lapse ootel.
Samal ajal kui Matilda jäi Prantsusmaale, asus tema nõbu, Henry I õepoeg Stephen de Blois võimutühimikku täitma. Kuigi Stephen oleks olnud toonaste tavade järgi ideaalne meessoost troonipärija, ei kaalunud Henry I teda sellena kunagi. Kolm nädalat pärast kuninga surma lasi Stephen de Blois ennast Londonis kroonida.
Tõenäoliselt nõustusid Geoffroy ja Matilda algul, et kõige praktilisem viis pärand endale saada oleks Normandia vallutamine. Kuigi Stephen kogus tuntust Normandia hertsogina, ei suutnud ta piirkonda täielikult oma kontrolli all hoida. Matilda, nähes Stepheni vastuseisu kirikuga, otsustas ise alternatiivse valitsejakandidaadina Inglismaa troonile pretendeerida. Geoffroy jätkas aga Normandia vallutamist. Aastal 1137 sõlmisid Geoffroy ja Stephen vaherahu, kuid järgmised seitse aastat oli Geoffroy siiski pühendunud Normandia vallutamisele. 1144. aastal sai temast ametlikult Normandia hertsogkonna hertsog.
Septembris 1139 jättis Matilda abikaasa ja lapsed Prantsusmaale ning sõitis ise Inglismaale, kus esitles ennast Stephen de Blois'le alternatiivse valitsejana. Inglismaal pälvis ta mitmete parunite, kaasa arvatud oma poolvenna Roberti toetuse. Vahemikus 1139–1141 seadis Matilda end sisse Edela-Inglismaal, esitledes ennast kui ainuisikulist naissoost valitsejannat.
Pärast Matilda saabumist Inglismaale algas kodusõdade periood, mida on nimetatud anarhiaks. Selle käigus võeti 1141. aasta kevadel vangi kuningas Stephen ning anti Matildale üle. Matilda võttis üle kuninglikud maavaldused ja ametikoha. Kuigi üksikutes ametlikes dokumentides on teda mainitud kui kuningannat, ei kroonitud teda ametlikult kunagi. Märtsis 1141 otsustati Winchesteris Matildale anda valitseja tiitel Domina Anglorum, s.o Inglise leedi, ning talle pakuti ametlikult valitseja krooni. Matilda ei võitnud londonlaste usaldust ja juunis 1141 oli ta sunnitud tõmbuma tagasi Oxfordi.
1141. aasta oktoobris võtsid Stepheni abikaasa, Boulogne'i Matilda väed pantvangi Matilda poolvenna ja peamise sõjalise nõuandja Roberti. Matilda oli sunnitud pantvange vahetama ning andis vastutasuks tagasi kuningas Stepheni. Aastal 1148 pärandas Matilda oma trooniõigused poeg Henryle. Ta naasis Normandiasse, kus ühines oma perega esimest korda pärast 1139. aastat. Stepheni surma järel 1154. aastal sai Henryst uus Inglismaa valitseja.
Isiklikku
Matilda kandis pärast teist abielu Anjou krahvinna tiitlit. Sellest olenemata ei viidanud Matilda endale kunagi kui Anjou krahvinnale, vaid eelistas end nimetada keisrinna Matildaks (Mathildis Imperatrix). Ta ei loobunud kunagi oma keisrinna tiitlist, kandes seda alates oma esimesest abielust kuni surmani. Keisrinna tiitlile järgnes kuningas Henry tütre staatus (regis Henrici filia). Hiljem lisandus sinna ka Inglise leedi tiitel (Domina Anglorum).
Pimeduse rüütel
"Pimeduse rüütel" (inglise keeles The Dark Knight) on 2008. aastal linastunud mängufilm superkangelasest Batmanist, mille režissöör on Christopher Nolan. Bruce Wayne'i kehastab Christian Bale.
Norra linnade loend
Norra linnade loend loetleb Norra linnad 2009. aasta seisuga. Norra keeles on linn kui nimetus "by". Linnad olid vanasti jaotatud kjøpstad' ideks (turulinn) ja ladested'ideks (väike sadam), igal linnal olid omad eriõigused. Linnade erilised kauplemisõigused tühistati 1857 ja linnade klassifikatsioon tühistati 1952 ja asendati tavalise klassifikatsiooni by 'ga.
1. jaanuarist 1965 individuaalsete linna pealt pandi rõhk vastutava maakonna peale.
Aastatel 1960–1965 liideti palju Norra maakondi.
Alates aastast 1997 peab vallas olema vähemalt 5000 elanikku, et seda linnaks lugeda.
Oslo, asutatud aastal 1000, on Norra pealinn ja samas ka Norra suurim linn.
Norras on 96 linna ja 1 mägilinn (bergstad Røros). Enne 1996. aasta seadusega tehtud muudatust oli Norras 47 linna.
Tuberkuloosi mükobakter
Tuberkuloosi mükobakter ehk Kochi kepike ehk tuberkuloosibakter  (Mycobacterium tuberculosis; varem Mycobacterium tuberculosis var. hominis) on bakteriliik.
Bakter võib põhjustada tuberkuloosi haigestumist.
Varem on inimestel esinenud tuberkuloosi mükobakteri nakkus koos leepra mükobakteri nakkusega. Tänapäeval on kopsude haaratusega mükobakterinakkust esinenud koos Candida-nakkusega (eri uuringute järgi 15–32%), harilikult on nakkuse allikaks Candida albicans (9–80%).
Kirjeldus
Tuberkuloosi mükobakter kasutab energiaallikana peremeesorganismis kolesterooli.
Tuberkuloosi mükobakterid püsivad nakatumisvõimelistena:
Levik peremeesorganismis
Sarnaselt paljude teiste mükobakteritega on tuberkuloosi mükobakterite levik inimkehas:
Sarnasus teiste bakteritega
Algul arvati, et tuberkuloosi mükobakterite tüved on sarnased, kuid aastal 1898 teatas Theobald Smith, et inimestelt ja kariloomadelt eraldatud tüved on pisut erinevad, ja nimetas need inimese ja veise tuberkuloosibakteriks.
Veiste tuberkuloosibakteri liiginimeks sai Mycobacterium bovis 1970. aastal. (Karlson & Lessel, 1970).
Kujult ja suuruselt meenutab tuberkuloosi mükobakter leepra mükobakterit – neil on ühine eellane.
Labori tähis
Tuberkuloosi mükobakteri leidu uuritavas materjalis tähistatakse sümboliga BK+.
Lumememm
pisi|Esimene teadaolev lumememme kujutamine [[raamatus (1380. a)]] pisi|Teadaolevalt vanim foto (1853. a) lumememmest
Sürgavere mõis
Sürgavere mõis (saksa keeles Surgefer) oli rüütlimõis Suure-Jaani kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põhja-Sakala valda Viljandi maakonnas.
Lumememm
Lumememm ehk lumemees on suurtest lumepallidest kokku pandud inimest meenutav skulptuur.
Eestis ehitatakse lumememm enamasti kahest või kolmest suuremast lumepallist (keha ja pea) ning lisatakse kaks väiksemat palli käteks. Silmad ja suu tehakse söetükkidest, ninaks pannakse porgand. Vahel pannakse ühte kätte ka luud või kaseoks.
Sürgavere mõis
Ajalugu
Sürgavere mõis rajati 17. sajandi keskel. Enne 1919. aasta võõrandamist kuulus mõis Wahlide suguvõsale. Viimane omanik oli Oskar von Wahl.
Vabadussõja ajal oli mõisa rentnik Henry C. Reissar.
Lumememm
Mujal pannakse lumememmele kaela ka sall ja pähe kaabu või muu peakate.
Ajalugu
Lumememmede päritolu uurinud Bob Eckstein leidis neist esimesi märke keskajast, ühest 1380. aastal ilmunud kristlikust teosest – teose ühe lehe servale oli joonistatud lihtsakoeline kujutis lumememmest.
Sürgavere mõis
Mõisaansambel
Mõisa peahoone rajati ilmselt 18. sajandil. 1921. aastal asus hoonesse kool, mille jaoks härrastemaja 1939. aastal tundmatuseni ümber ehitati. Ka enamik kõrvalhooneid on tugevasti ümber ehitatud või hävinud.
Lumememm
Ajalugu
Brüsselis korraldati 1511. aastal lumefestival De sneeuwpoppen van 1511, mille käigus valmistasid linlased ligikaudu 110 satiirilist ja pornograafilist lumememme.
Esimene teadaolev foto lumememmest on tehtud uelslasest fotograafi Mary Dillwyni poolt 1853. aastal.
1776
1776. aasta (MDCCLXXVI) oli 18. sajandi 76. aasta.
Sündmused Eestis
Valmis Kostivere mõisa praeguseni säilinud peahoone.
Kopernik (film)
Kopernik on 1972. aastal valminud Poola ja Saksa DV mängufilm.
Sisu
Filmis kujutatakse tuntud astronoomi Mikołaj Koperniku elukäiku.
'68 Comeback Special
"'68 Comeback Special" (originaali pealkiri "Elvis") on Elvis Presley telesõu, mis filmiti 1968. aasta juunis Burbankis California osariigis ja mis esilinastus 3. detsembril 1968 NBC telekanalil.
Elvise mänedžeri "kolonel" Tom Parkeri algse idee järgi oleks telesõu pidanud sisaldama peamiselt jõululaule, kuid režissöör Steve Binderi ja Elvise eestvedamisel sai sellest rock-sõu, milles Elvis ilmus lavale mustas nahkülikonnas ning võlus publikut oma hääle, liikumise, sarmi ja huumoriga. Telesõu aitas Elvisel lahti murda oma senisest filminäitlejakarjäärist ja alustada live-sõusid Las Vegases (sealt ka uus telesõu pealkiri "'68 Comeback Special").
Luis Alberto Lacalle Pou
pisi|Luis Alberto Lacalle Pou Luis Alberto Alejandro Aparicio Lacalle Pou (sündinud 13. augustil 1973 Montevideos) on Uruguay jurist ja poliitik, ta on Rahvuspartei liige. Ta on 1. märtsist 2020 Uruguay president.
'68 Comeback Special
2004. aastal anti välja kontsertsalvestise DVD "Elvis: Aloha From Hawaii, Via Satellite". DVD-l on kõik telesõu käigus filmitud kaadrid.
Luis Alberto Lacalle Pou
Ta sündis aastal 1973 Montevideos. Ta sai hariduse Briti koolides Montevideos. Ta lõpetas aastal 1998 juristina Uruguay Katoliikliku Ülikooli.
'68 Comeback Special
Telesõu filmiti neljal päeval:
Luis Alberto Lacalle Pou
Ta oli Uruguay Esindajatekoja president aastatel 2011–2012. Aastatel 2015–2019 oli ta Uruguay senaator.
Ta kandideeris aastal 2014 Uruguay presidendivalimistel, kuid ei osutunud valituks. Aastal 2019 kandideeris ta uuesti presidendivalimistel, kus ta esimeses voorus 24. novembril 2019 sai 48,71% häältest.
Isiklikku
Ta on aastast 2000 abielus Lorena Ponce de Leóniga, neil on kolm last. Tema isa Luis Alberto Lacalle oli aastatel 1990–1995 Uruguay president; vanavanaisa Luis Alberto de Herrera (1873–1959) oli Uruguay poliitik, ajakirjanik ja ajaloolane.
Kartaago
pisi|Kartaago ja mõjuala enne esimest Puunia sõda Kartaago (foiniikia Kart Hadašt ('uus linn'), vanakreeka Καρχηδών (Karchedon), ladina Carthago) oli foiniiklaste rajatud linn Vahemere lõunakaldal, Põhja-Aafrikas.
Tüürose foiniiklased rajasid Kartaago 815 eKr vahepeatuskohaks teel Lõuna-Hispaaniasse.
Kartaago suurvõimuna
Antiikaja Foiniikia rajas Vahemere idakaldal palju kolooniaid: esmalt Küprosele ning hiljem mujalegi Vahemere rannikule: tänapäeva Lääne-Liibüa, Tuneesia, Alžeeria, Maroko ja Lõuna-Hispaania rannikule, Baleaaridele, Sardiiniale ja Lääne-Sitsiiliasse.
Foiniiklased koloniseerisid Põhja-Aafrika Vahemere-ranniku umbes 1000 eKr ning Kartaagost, mille nad rajasid 800 eKr, sai kiiresti Vahemere maade võimsaim jõukeskus. Foiniiklased said oma võimu alla kogu Aafrika ranniku lääne pool Surti lahte ning saavutasid kontrolli Vahemere-kaubanduse üle.
6. sajandil eKr arenes Kartaagost Vahemere lääneranniku tähtsaim kauba- ja sadamalinn; ta allutas endale kõik teised sealsed foiniiklaste asundused. Kartaago kauplejad lubasid endale ainuvõimu kogu Vahemere lääneosas ega lasknud sinna võõraid meresõitjaid.
Thamaz Gamkrelidze
Thamaz Gamkrelidze (vene Тама́з Валериа́нович Гамкрели́дзе, gruusia თამაზ გამყრელიძე; 23. oktoober 1929 Khuthaisi – 10. veebruar 2021) oli gruusia lingvist, orientalist ja indoeuropeist.
Kartaago
Puunia sõjad
pisi|left|Kartaago Puunia sõdade ajal 5. sajandi alguses eKr puhkes Kartaagol kreeklastega Sitsiilia pärast võitlus, mis ei lahenenud enne roomlaste sekkumist.
Thamaz Gamkrelidze
Ta oli Gruusia Teaduste Akadeemia aupresident. Ta on avaldanud töid indoeuroopa keeleteaduse, vanade keelte, teoreetilise lingvistika ja kartveloloogia alal. 1972. aastal avaldas ta koos Vjatšeslav Vsevolodovitš Ivanoviga nn glotaalteooria. Tal on uurimusi hetiitidest.
Kartaago
Puunia sõjad
Kolmes Puunia sõjas hävitas Rooma Kartaago ja muutis selle oma provintsiks (Africa).
Thamaz Gamkrelidze
Haridus- ja töökäik
Gamkrelidze lõpetas 1952. aastal Thbilisi Riikliku Ülikooli idamaade teaduskonna. Pärast ülikooli lõpetamist astus Gamkrelidze aspirantuuri vana-idamaade keelte erialale. 1956. aastal kaitses ta filoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Неиндоевропейские элементы хеттского языка" ja 1962. aastal (kinnitati 1963) filoloogiadoktori kraadi väitekirjaga "Хеттский язык и ларингальная теория". 1965. aastal sai Gamkrelidze professoriks.
pisi|[[Gruusia TA peahoone Thbilisis]] Aastatel 1953–1960 töötas ta Gruusia NSV TA keeleteaduse instituudis ja 1960–2008 Thbilisi ülikooli strukturaalse ja rakenduslingvistika kateedri juhatajana Aastatel 1973–2005 töötas Gamkrelidze Gruusia TA Tsereteli-nimelise orientaalinstituudi direktorina. 2010. aastast kuulub instituut Ilia Riikliku Ülikooli koosseisu. Gamkrelidze on instituudi teadusnõukogu esimees.
Kartaago
Puunia sõjad
Pärast Rooma riigi langemist kuulus Kartaago maa-ala vandaalidele, kes asutasid seal oma riigi, siis Bütsantsile ja 7. sajandist alates araablastele.
Thamaz Gamkrelidze
Haridus- ja töökäik
Lühikest aega oli Gamkrelidze Thbilisi riikliku ülikooli rektor (1991. aasta augustist novembrini). Aastatel 2005–2013 oli ta Gruusia Teaduste Akadeemia president. 2013. aastal valiti Gamkrelidze Gruusia TA aupresidendiks.
Ta oli aastatel 1988–1994 ajakirja Voprossõ Jazõkoznanija peatoimetaja.
Kartaago
Tänapäevane Kartaago
Kartaago linna varemed asuvad Tuneesia pealinnast Tunisest idas. Osa hooneid on kohati hästi säilinud. Varemed on turistidele avatud.
Thamaz Gamkrelidze
Gamkrelidze Tallinnas
XI rahvusvaheline foneetikakongress peeti Tallinnas 1987. aasta augustis. Üle 700 osavõtjaga kongressi president oli Thamaz Gamkrelidze.
Mängukoobas
Mängukoobas oli Eesti meelelahutusportaal, mille põhiprioriteediks oli selle algusaegadest saati olnud flash-mängud.
Täitur
pisi|300px|Jäiga ketiga täitur
Thamaz Gamkrelidze
Valitud teadusakadeemiate liikmeks
Ta on valitud ka mitme Lääne ülikooli audoktoriks.
Täitur
Täitur ehk aktuaator (inglise keeles actuator) on automaatjuhtimissüsteemi osa, mis regulaatorist saadava signaali järgi mõjutab juhitavat protsessi. Enamasti toimib täiturina ajam, mis muundab elektrilise, hüdraulilise või pneumaatilise energia nõutavaks liikumiseks. Täituriks võib olla elektriajam, hüdroajam või pneumomootor.
Thamaz Gamkrelidze
Isiklikku
Thamaz Gamkrelidze vend on matemaatik Revaz Gamkrelidze.
Mängukoobas
Keskkond avati 2003. aasta oktoobris ning aasta lõpuks oli liitunud juba üle 8000 kasutaja. 2014. aasta oktoobriks on registreeritud üle 500 000 kasutajakonto, millest säilinud on üle 20 tuhande. Registreerudes kannavad kasutajakontod nimetust "koll" ning neil on võimalus teenida "kollipunne". Mängukoopas on igal kasutajal oma kolliurg (koduleht), mida ta saab kujundada vastavalt oma maitsele, ning profiil, mis sisaldab tema andmeid (sh lisatud/postitatud sisu mahtu). Kontole on võimalik kujundada oma "kollivälimus", kasutades selleks tuhandeid kasutajate poolt loodud esemeid "kollitehases", vastavalt eseme kvaliteedile saab neid soetada kas tasuta, punktide või SMS-ide eest. Sisu (mängud, arvuti/konsoolimängude ülevaated, videod, pildid ja palju muud) lisamise ning selle üldsusele avalikuks tegemise eest kannavad hoolt kasutajad.
Meedias
Mängukoobast on kritiseeritud selle kohati vägivaldse sisu poolest: "Mängukoopas on üle saja surma, tapmise ja tulistamisega seotud mängu, mida lapsed üksteisele tutvustavad. Iraagi sõja teemalise mängu ees jookseb kohukese reklaam, seejärel võib mängija lastud kuul tabada juhuslikku muslimit ja ekraanile pritsib veri."
Mängukoopa endise omaniku Rocketfeeds OÜ juhatuse liikme Jaan Allikvere sõnul püütakse väga verised mängud kustutada. Samas Allikvere ei usu, et tulistamismängud võiksid lastele halvasti mõjuda.
Mängukoopas on tavaliselt korraga mängimas 300–2000 last.
Ajalugu
Mängukoopa asutasid Jaan Allikvere ja Anton Siniorg. Koos juhtisid nad mängukoobast Dermild OÜ all aastaid, kuni Siniorg oma osalusest lahti ütles. Allikvere jätkas juhtimist küll üksi, kuid koopasisestest toimetustest võtsid usinalt osa nii palgatud professionaalid kui ka vabatahtlikud moderaatorid. Aja möödudes kadus ka Allikverel Mängukoopa vastu huvi ning portaal jäeti aastateks uuendusteta surema.
AS Delfi võtab üle
2013. aasta aprillis teatas ärileht, et Ekspress Grupi tütarettevõte AS Delfi oli Mängukoopa endise omaniku Rocketfeeds OÜ-ga sõlminud ostu-müügi lepingu, mille kohaselt omandas Mängukoopa populaarne uudisteportaal Delfi. Tehingu kogumaksumuseks osutus 7000 eurot.
Täitur
Ajami regulaatoriks on enamasti kontroller.
Tüübid
pisi|150px|Elektrimootor võimaldab täituritel teha mehaanilist tööd Täitureid liigitatakse selle järgi, mis tüüpi jõude nende ajamid kasutavad. Jõu tüüpe on neli: elektriline, pneumaatiline, hüdrauliline ja mehaaniline. Tüübid moodustatakse kahe energia kombinatsioonist, millest esimene on toitev jõud ja teine tulemusena saadud jõud. Näiteks elektromehaaniline täitur muudab elektrienergia mehaaniliseks tööks.
Elektrilised täiturid
Elektriline täitur tegeleb elektrienergia muundamisega. Ühed levinumad on elektrienergiat mehaaniliseks energiaks muutvad täiturid, mida kasutatakse tavaliselt klappide avamiseks ja sulgemiseks. Vastavalt sellele võib neid veel jaotada mitme pöörde, osalise pöörde ja lineaarseteks täituriteks. Esimesed kaks tekitavad pöörlevat liikumist ja jaotuvad kaheks vastavalt selle kas nad suudavad teha täispöörde või ainult osalise pöörde. Lineaarne täitur suudab tekitada edasi-tagasiliikumist, tihti tänu kruvile, mida liigutab edasi-tagasi hammasratas. Seega lineaarne liikumine saavutatakse pöörleva liikumise edasimuundamisel.
Pneumaatilised täiturid
Pneumaatilised täiturid kasutavad töötamiseks gaasi. Täituriks on tavaliselt pneumaatiline silinder. Kõige odavam gaas, mida kasutatakse, on tavaline õhk. Pneumaatiline silinder ise koosneb kambrist, milles on kokku pressitud gaas, kolvist, mida gaas mõjutab ja kolvi juures paiknevat väljalaskeavast. Kokku pressitud gaas suunatakse silindrisse, kus asub kolb. Gaas lükkab kolbi, kuna selles suunas avaldatakse gaasile kõige väiksemat vastupanu. Silindris on soovitud kaugusel väljalaskeava, mille kaudu saab gaas süsteemist väljuda. Seega lükkab gaas kolbi seni, kuni pääseb läbi ava süsteemist välja. Kui on vaja, et kolb ka tagasi liiguks, on silindri teises otsas kirjeldatuga sarnane süsteem, mis kokkupressitud gaasi abil lükkab kolvi tagasi algasendisse.
Hüdraulilised täiturid
Hüdraulilise täituri ajamiks on hüdrauliline seade. Seadme ühele otsale rakendatakse jõudu ja see jõud kandub teise otsa, kasutades vedelikku, mida pole võimalik kokku suruda. Üks lihtsamaid selliseid lahendusi koosneb kahest kolvist, mis on omavahel ühendatud. Kui suruda alla ühte kolbi, pressib vedelik teise kolvi üles. Kasutades erineva läbimõõduga kolbe on võimalik jõudu ka suurendada, seda olukorras, kus võidetakse jõus teepikkuse arvelt.
Mehaanilised täiturid
Mehaaniline täitur teeb mehaanilist tööd välise energia abil. Saadav mehaaniline jõud on kas ring- või sirgjoonesuunaline.
Täiturite näiteid
pisi|Klapiga täitur
Kahepoolse toimega pneumaatiline silinder
Kolvi liikumine silindris toimub sururõhuga mõlemas suunas. Kahepoolse toimega silindrid on kasutusel juhul, kui on vajalik sooritada kasulikku tööd mõlemas suunas. Kolvi liikumisulatus on kahetoimelisel silindril praktiliselt piiramatu.
Hüdrauliline ühepoolse toimega silinder
Tegu on lineaarliikumist tekitava seadmega. Töötamiseks voolab vedelik ühele poole kolbi. Vastujõu tõttu tõuseb silindris rõhk. Kui töövedeliku rõhust tulenev jõud kolvipindalale ületab vastujõu, siis hakkab kolb silindris liikuma ning kolvivars väljub silindrist. Tulemusena saame mehaanilise töö. Tagasiliikumiseks suletakse kõigepealt vedeliku juurdevool, kolvis juba olemas olev vedelik aga suunatakse väljavoolupaaki. Kolvi tagasiliikumist mõjutab nüüd sellele mõjuv koormusvedru või välise koormuse raskus. Mida suurem on kolbi tagasi lükkav jõud, seda kiiremini voolab vedelik tagasivoolu paaki ja seda kiiremini saab kolb liikuda tagasi algasendisse.
Hüdrauliline kahepoolse toimega silinder
Kahepoolse toimega silinder võimaldab teha tööd kahes vastastikuses suunas. Kolbi töö tegemise protsess on täpselt sama, mis ühepoolse toimega silindril, ainult nüüd kasutatakse kolvi tagasi toomiseks samuti hüdraulilist vedelikku.
Elektrimootor
Elektrimootorid koosnevad paigalseisvast staatorist ja pöörlevast rootorist. Staatoris tekitatakse pöörlev magnetväli, mis on vajalik rootori pöörlema panemiseks. Rootor pöörleb laagritele toetuval võllil. Staatori ja rootori vahel eksisteerib õhupilu, mille kaudu suundub magnetväli staatorist rootorisse. Mootori pöörlemiseks on vaja tekitada pöördemoment. Pöördemomendi tekitamiseks on vaja vooluga juhti ja magnetvälja. Kui asetada magnetvälja raam ning lasta sellest läbi elektrivool, siis mõjub raamile jõud, mis paneb selle pöörlema ümber laagritele asetatud telje. Toitepinge tüübi järgi saab elektrimootoreid liigitada veel kolmeks: alalisvoolumootorid, vahelduvvoolumootorid ja impulsstoitega mootorid.
Solenoid
pisi|300px|Solenoid Solenoid on elektromagnet, mida kasutatakse elektrienergia muutmiseks mehaaniliseks tööks. Põhiliseks osaks on tihedalt toruks kokku keritud traat, mis muutub voolu rakendamisel magnetiks. Lisaks on traadist mähise sisse paigutatud veel paramagnetilisest või ferromagnetilisest materjalist (tavaliselt pehmest rauast) südamik. Südamik kontsentreerib mähise tekitatava magnetvälja, muutes seda palju tugevamaks.
Ühesuunalise lineaarliikumisega solenoid
Solenoidmähisest tekkiv jõud mõjub ainult ühes suunas ja tagasiliikumine toimub mehaaniliselt, näiteks vedru abil. Tal on kolm tähtsat tunnust: käigupikkus, jõud ja töötsükkel. Käigupikkus on vahemaa, mille võrra solenoidi südamik liigub. Jõudu võib mõõta nii liikumise alguses, lõpus kui ka kogu protsessi vältel. Alati on liikumise lõpul genereeritav jõud suurem kui alguses. Töötsükkel on protsent, mis näitab, kui palju aega kulutab solenoid oma kasuliku liikumise peale kogu töötsükli vältel.
Kahesuunalise lineaarliikumisega solenoid
Seade võimaldab kahes suunas lineaarliikumist, selle jaoks on täituril kaks mähist. Et mähised võimaldaksid erisuunalist liikumist, kasutatakse tavaliselt kahte erineva polaarsusega mähist.
Bistabiilne solenoid
Bistabiilset solenoidi iseloomustavad tema liikumistrajektooril asuvad kaks stabiilset positsiooni. Solenoidmähise konstruktsioonis on püsimagnetid, mis võimaldavad südamikul kindlat positsiooni säilitada ka pärast elektriimpulsi lõppemist. Esimeseks stabiilseks asendiks on olukord, kus solenoid on voolu all ja südamik on täielikult välja lükatud. Teine asend on ilma vooluta olek, kui püsimagnetid hoiavad südamikku selleks ette nähtud kohal.
Pöördliikumisega solenoid
On olemas nii ühesuunalise pöördliikumisega solenoidid kui ka kahesuunalise pöördliikumisega solenoidid. Mõlema liikumist on võimalik määrata solenoidi mähise keerdude arvuga. Ühesuunalise solenoidi arendatav jõud on ühesuunaline ja algasendisse minek toimub mehaaniliselt. Tema maksimaalne pöördenurk on tavaliselt 95°. Kahesuunaline võimaldab mõlemas suunas liikumist. See seade koosneb kahest poolist – üks ühesuunalise ja teine vastassuunalise liikumise jaoks. Tema pöördenurk ei ületa tavaliselt 45°.