cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ain Raal
Ain Raal on ülikooli lõpetamisest peale töötanud Tartu Ülikooli farmaatsia instituudis erinevates ametites vanemlaborandist dotsendini, septembrist 2016 on ta farmakognoosia professor. Tartu Ülikooli farmaatsia instituudi juhataja (10.2014–01.2022, 08-09.2022). Ta õpetab farmakognoosiat ja farmaatsia ajalugu. Varem on ta õpetanud ka farmaatsia organisatsioonilist ülesehitust ja õkonoomikat ning ravimtaimedega seotud õppeaineid.
Ingerisoomlased
Ajalugu
Luteriusulised soomlased panid venestumisele palju paremini vastu kui õigeusulised vadjalased ja isurid. Piirkonna etnilisele stabiilsusele aitas kaasa see, et Vene võimud ei kohelnud luterlasi sama halvasti nagu omal ajal Rootsi võimud õigeusklikke. Esimene soomekeelne algkool avati Kolppanas juba 1785. aastal ning 1863. aastal asutati sealsamas soomekeelne õpetajate seminar.
Judo 2008. aasta suveolümpiamängudel
Kuni 63 kg
Finaal: 12. august Osavõtjaid: 25 Olümpiavõitja 2004: Ayumi Tanimoto, Jaapan Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Ain Raal
Isiklikku
Tema hobid on fotograafia, folkloor, rahvausund, poeesia, jahindus.
Põhja-Chungcheongi provints
Põhja-Chungcheongi provintsis on kolm linna, kaheksa maakonda (gun), üks provintsi harukontor, 91 myeon ' i, 61 dong ' i ja viis myeon ' i harukontorit.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas provintsis 1 489 361 inimest.
Välislingid
🇰🇷
Judo 2008. aasta suveolümpiamängudel
Kuni 70 kg
Finaal: 13. august Osavõtjaid: 22 Olümpiavõitja 2004: Masae Ueno, Jaapan Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Kuni 78 kg
Finaal: 14. august Osavõtjaid: 21 Olümpiavõitja 2004: Noriko Anno, Jaapan Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Ingerisoomlased
Ajalugu
Pärisorjuse kaotamine (1861) mõjus ingerisoomlastele hästi. 19. sajandi teisel poolel hakkasid ingerisoomlaste vastu huvi tundma Soome keeleteadlased ja folkloristid. Ingerimaalt koguti palju arhailist soome (karjala) rahvaluulet ning see aitas tõsta ingerisoomlaste etnilist iseteadvust. Ingerisoomlased sattusid soome rahvusluse mõjuvälja. Neid haaras seltsiliikumine. Ingeris hakati rajama mitmesuguseid ühinguid, tegutsesid mitmed soomlaste laulukoorid ja seltsid.
Judo 2008. aasta suveolümpiamängudel
Üle 78 kg
Finaal: 15. august Osavõtjaid: 21 Olümpiavõitja 2004: Maki Tsukada, Jaapan Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Ingerisoomlased
Ajalugu
1848. aastal loendas Peter von Köppen Ingerimaal 29 243 äyrämöist ja 43 080 savakot ehk kokku 72 323 ingerisoomlast. 1897. aasta andmeil oli ingerisoomlasi 130 413. Segaabielud venelastega olid üldiselt haruldased.
Sun FM
Ajalugu
Sun FM-i loomisele eelnes Raadio Kuku külge ühendatud Eesti vanima eraraadiojaama Tartu Raadio tegevuse lõpetamine aastal 2003. Teiste seas ka endistest Tartu Raadio töötajatest kasvas välja initsiatiivgrupp, mis valmistas 2004. aastal ette uut Tartumaa piirkonna raadiojaama. Sama aasta augusti lõpus eetriloa saanud jaam oli esimest korda eetris 2004. aasta 17. detsembril.
Ingerisoomlased
Ajalugu
Pärast Venemaa keisririigi kokkuvarisemist hellitasid ka ingerisoomlased lootusi iseseisvusest, ühinemisest Soomega või vähemalt autonoomiast. Vabadussõjast võttis Eesti poolel osa kaks Ingeri pataljoni. Tartu rahuga (2. veebruar 1920) läks Ingerimaa lääneserv Eesti Vabariigi koosseisu (nn Eesti Ingeri). Ülejäänu jäi Venemaa kontrolli alla. Soomele lubati rahulepingu läbirääkimistel, et ingerisoomlased saavad laia autonoomia.
1926. aasta andmeil elas Nõukogude Liidus 114 831 "Leningradi soomlast", s.o ingerisoomlast. 1920. aastail hakati Ingerimaal looma ingerisoome rahvuskülanõukogusid (1936. aastaks oli neid 54) ning 1928. aastal loodi Toksovo (Kuivaisi) rahvusrajoon. Kohalikus asjaajamises ja koolides kasutati soome keelt.
Sun FM
Ajalugu
Esialgu oli jaama nimi Tartumaa Raadio, 11. novembrist 2005 aga Tartu FM. 2006. aasta novembris väljastas kultuuriministeerium raadiojaama omanikfirmale Kullasadu Invest OÜ ringhäälinguloa Pärnu levipiirkonnas tegutsemiseks. Sama aasta 20. detsembril nimetati Tartu FM leviala laienemise tõttu ümber Sun FM-iks ning jaam asus oma programmi edastama ka Pärnu levipiirkonnas.
Ingerisoomlased
Ajalugu
Põllumajanduse kollektiviseerimisega ja kulakuks tegemisega kaasnenud küüditamised tabasid ingerisoomlasi eriti rängalt, sest nende majapidamised olid keskmisest jõukamad. 1932. aastal suleti usuvastase võitluse käigus luteri kirikud. Aastatel 1935–1936 tabas ingerisoomlasi uus küüditamislaine – vaenulikuks peetud Soome piiriga külgnevad alad puhastati etniliselt mitteusaldusväärsest rahvastikust. Küüditatud saadeti Siberisse ja Kaug-Põhja. 1937. aastal lõpetati soomekeelne kultuuri- ja seltsielu, 1939. aastal likvideeriti Toksovo rahvusrajoon. Selleks ajaks oli tapetud, vangistatud ja küüditatud u 50 000 ingerisoomlast.
Sun FM
Ajalugu
2008. aasta lõpus omandas aktsiaseltsi Kalev tütarettevõtte AS Kalev Meedia 100-protsendilise osaluse Sun FM-i omanikfirmas Kullasadu Invest ja Tartus tasuta nädalalehte välja andvas osaühingus Tartu Ekspress. OÜ Kullasadu Invest osade eest nimiväärtustega 300 000 krooni kohustus Kalev Meedia tasuma hiljemalt 2009. aasta 31. detsembriks.
Ingerisoomlased
Ajalugu
Teise maailmasõja ajal oli Ingerimaa idaosa aastaid Leningradi blokaadi sõjatandriks. Nõukogude poolel evakueeriti üle 20 000 blokaadirõngasse jäänud ingerisoomlase Siberisse. 1943. ja 1944. aastal evakueeriti Saksa vägede kontrollitud aladelt Paldiski kaudu Soome 63 000 ingerlast (sh ka isureid ja vadjalasi). Vastavalt rahulepingule oli Soome sunnitud ingerisoomlased kui NSV Liidu kodanikud Nõukogude Liidule välja andma. Osa ingerisoomlasi jõudis põgeneda Rootsi, ent umbes 56 000 saadeti tagasi Nõukogude Liitu. Naasjatel ei lubatud asuda oma kodukohta, vaid asustati laiali Sise-Venemaale. Tühjenenud ingerisoome külad asustati venekeelse elanikkonnaga. Pärast Stalini surma võisid ingerisoomlased oma väljasaatmispaikadest tasapisi lahkuda. Paljud neist asusid Leningradi, Karjalasse ja Eestisse. Elukoha Eestis valisid enamasti Kesk- ja Lääne-Ingeri soomlased, ning põhjaingerlased siirdusid elama Karjalasse.
Sun FM
Ajalugu
Erinevate koostööprojektide raames on Sun FM teinud koostööd näiteks Tartu tudengite sügis- ja kevadpäevadega. Populaarseks on osutunud ülekanded SEB Tartu nelikürituselt. . 2008. aasta 1. aprillil käisid Sun FM-is uudiseid lugemas Tartu linnapea Urmas Kruuse ning Vanemuise teatri näitleja ja lavastaja Ain Mäeots.
Ingerisoomlased
Ajalugu
NSV Liidu lagunemisega algas ingerisoomlaste uus ärkamisaeg. 1988. aasta oktoobris asutasid soomlased oma rahvusseltsi Peterburis ja Tartus. Puškinos (endine Tsarskoje Selo) peeti soomekeelseid jumalateenistusi juba 1977. aastast. Peterburis ja Leningradi oblastis hakkas tegutsema Inkerin Liitto, mille eesmärgiks oli ingerisoome renessanss Ingerimaal. Eesti soomlased organiseerusid 1989. aastal asutatud Eesti Ingerisoomlaste Liidu alla, mille ülesandeks on koordineerida seltsidevahelist tegevust ning suhteid sõsarorganisatsioonidega ja ametivõimudega Eestis ja välismaal. Liidu peakorter asub Tartus.
Rahvapärimus
Soome rahvaluulekogujad avastasid alles 18. sajandi keskel, et Soomest juba enamasti kadunud vana laulutraditsioon elab Ingerimaal edasi. Elias Lönnrot käis Ingeris 1844. aastal, pärast seda saatis Soome Kirjanduse Selts regulaarselt Ingerisse rahvaluule kogujaid. Soomest käidi Ingeris Vene revolutsioonini, pärast seda suleti piir.
Eesti-Vene rahulepingu alusel jäi 13 Lääne-Ingeri küla Eestisse. Selles Viru-Ingeriks või Eesti-Ingeriks kutsutud piirkonnas kogusid soomlased ja eestlased rahvapärimust 1930. aastate lõpuni. Nõukogude ajal kogusid ingerlaste pärimust enamasti ainult Eesti uurijad.
Laulmine oli Ingerimaal naistele omane. Ka mehed laulsid, aga sagedamini mängisid nad mõnda pilli, nt kannelt, roopilli ning karjasarve. Naised laulsid koos paljudel puhkudel. Võimekamad olid eeslauljad, teised laulsid kooris järele. Palju lauldi liikudes – eeslaulja järel sõõris või ahelikus kõndides, tantsides, mängides või kiigel olles. Tähtsaim elusündmus oli pulm: kombetalitus, mille keskne osa oli just laulmine. Pulmad olid kui suur laulumäng.
Kuulsaim Ingeri rahvalaulja oli Larin Paraske, Põhja-Ingeri Lempaalast pärit õigeusklik isur. Temalt koguti üle 1300 lauluvariandi. Lääne-Ingeri üheks andekamaks lauljaks peetakse Maria Luukkat, kes oli pärit Narvusi kihelkonna Kaipaala külast. Temalt jäädvustati rohkem runolaule kui üheltki teiselt narvusi soome lauljalt.
Üldine kultuurielu
Pärast pärisorjuse kaotamist hakkas ingerisoomlaste kultuurielu kiiresti arenema. Kultuuripürgimusi ergutasid alguses enamasti luteri vaimulikud, kes said mõjutusi Soomest. Asutati pühapäeva- ja algkoole ning propageeriti koorilaulmist. Esimene lauluselts asutati Ida-Ingeri Markkovas, aga suurema tõuke andis 1863. aastal avatud Kolppana õpetajate seminar. Koorilaulu alal võeti eeskuju nii Soomest kui ka Eestist.
Sarapuu küla
Sarapuu on küla Valga maakonnas Otepää vallas.
Ingerisoomlased
Üldine kultuurielu
Soome eeskujul hakati Ingeris rajama mitmesuguseid ühinguid, nt vabatahtlikke tuletõrjeseltse. 1888. aastal kirjutas Mooses Putro laulu Nouse Inkeri ("Tõuse Ingeri"), millest sai ingerlaste rahvushümn. Mooses Putro eestvedamisel toimus 1899. aastal Skuoritsas esimene ingeri laulupidu.
Sun FM
Ajalugu
Sun FM lõpetas tegevuse majandusraskuste tõttu 2009. aasta suvel ning tema suhtes algatati pankrotimenetlus. 2. septembril 2009 toimunud istungil otsustas Tartu maakohus lõpetada OÜ Kullasadu Invest tegevuse raugemise tõttu.
Ingerisoomlased
Üldine kultuurielu
1870. aastast anti välja esimest väljaspool Soomet ilmuvat soomekeelset ajalehte Pietarin sanomat. 1908. aastal lisandus sotsiaaldemokraatliku suunitlusega ajaleht Neva. Nende kõrval ilmus ka konservatiivne Inkeri.
Sun FM
Kuulajaskond
Vastavalt TNS Emori septembris 2008 avaldatud päevikuuringule kuulati Sun FM-i peamiselt 20–49-aastaste eestlastest linnaelanike seas. Tartu kuulajad moodustasid raadio kuulajaskonnast 54%, Tallinna kuulajad 22% ja Lääne-Eesti kuulajad 6%. Vastavalt sellele uuringule jõudis Sun FM 25 000 – 28 000 kuulajani nädalas.
Ingerisoomlased
Üldine kultuurielu
Soomekeelne kultuurielu õitses veel Nõukogude Liidu algusaastatel. Leningradis ja Petroskois ilmusid sajad soomekeelsed raamatud, samuti ajalehed. Olid isegi soomekeelsed raadiosaated. Kirjastus Kirja avaldas aastatel 1929–1932 kokku 768 soomekeelset raamatut.
Usund
Ingerisoomlased on traditsiooniliselt luterlased. Luterlus on olnud nende etnilise identiteedi teljeks. Kristluse-eelse usundi elemente ingerisoomlaste juures eriti säilinud pole. 20. sajandil levis ateism, sajandi lõpul ka nn uususundid.
1721. aastal sõlmitud Stolbovo rahu lubas Venemaale alluvatel Ingeri ja Balti aladel südametunnistuse vabaduse. Usuelu sai hoogu pärast Soome annekteerimist Venemaaga 1809. aastal. 1823. aastal arvati Ingerimaa Peterburi luteri piiskopkonna koosseisu, mis säilitas oma vormilise autonoomia ja administratiivse iseseisvuse kuni sajandi lõpuni. 19. sajandil oli usuelu ja koolikorraldus Soomest tulnud kiriku- ja kooliõpetajate käes. Sealtkaudu tulid Ingerisse rahvusliku liikumise mõjud.
Sarapuu küla
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sangaste valda.
Ingerisoomlased
Usund
Luteri usk ühendas õigeusklike venelaste keskel elavaid ingerlasi. Peale algkoolide hariti ingeri rahvast ka kiriku leeri-, pühapäeva- ja rändkoolides, mille õppematerjalid olid Soomest pärit. Sajandi lõpus alanud venestamine nõrgendas tunduvalt soome keele positsiooni, aga Ingeri soomlased said ka edaspidi võrdlemisi hea hariduse ning kirjaoskus oli üsna levinud. Kirikuõpetajad tegelesid ka kultuurieluga: toetati kooride ja karskusliikumise tekkimist. Samuti asutati kiriklates esimesed avalikud raamatukogud.
Ingeri evangeelne luterlik kirik on 1993. aastast iseseisev usuorganisatsioon oma piiskopiga, kellele allub umbes 60 kogudust üle kogu Venemaa. Ingeri kiriku ametlikud keeled on vene ja soome keel. Ingeri evangeelse luterliku kiriku piiskop on Aarre Kuukauppi ja toomkirik Peterburi Püha Maria kirik. Ingerimaale on ehitatud ka uusi kirikuid ning vanu on taas avatud.
Elatusalad
Ingerisoomlaste peamiseks traditsiooniliseks elatusalaks on põllumajandus. Tänuväärseks turuks on olnud Peterburi. 20. sajandi jooksul paisati ingerisoome ühiskond laiali ning ingerisoomlased teenivad elatist väga erinevatel elualadel.
Rahvusseltsid
Kui 1980. aastail hakkasid Nõukogude Liidus puhuma vabamad tuuled, organiseerusid ka ingerisoomlased. Tõukeks oli Karjalas ilmuva kultuuriajakirja Punalippu (praegu Carelia) Ingeri-teemaline number 1987. aasta augustis. Selles numbris kirjeldati esimest korda avalikult, mis ingerisoomlastega nõukogude ajal juhtus. Esimene ingerisoomlaste ühing asutati Tartus 20. oktoobril 1988. Samal ajal registreeriti Ingeri Liit Peterburis. 1989. aasta alguses oli Eestis juba kümme ingerisoomlaste seltsi, mille koostööd ja suhteid ametivõimudega hakkas Tartus koordineerima 25.02.1989 Tallinnas rajatud Eesti Ingerisoomlaste Liit. Esimene suvepidu korraldati Keltos 1989. aastal. Kohale tuli neli tuhat ingerisoomlast kõikjalt Nõukogude Liidust, Soomest ja isegi Rootsist.
Peterburis elas 2000. aastate alguses umbes 5000 ingerisoomlast, Ingerimaal ja ülejäänud Leningradi oblastis arvatavasti 15 000. Suurimad kogukonnad on Hatsinas (Gattšina) ja Seuloskois (Vsevoložsk). Nõukogude ajal koondus rahvuslik liikumine peamiselt luteri kogudustesse. Nendel poolsalajastel kooskäimistel kerkisid esile tulevase Ingeri Liidu asutajad.
Ingeri Liidul on Ingerimaal 20 piirkondlikku organisatsiooni, mis tegelevad soome keele kursuste korraldamise ja oma kultuuri säilitamisega. Aasta suurim sündmus on jaanipäevapidu. Liidu peamine eesmärk on parandada ingerisoomlaste üldist olukorda Ingerimaal.
Eestis tegutseva 11 kohaliku ingerisoomlaste seltsi katusorganisatsiooniks on Eesti Ingerisoomlaste Liit. Esimeseks liidu esimeheks valiti Tallinna ingerisoomlaste eestvedaja Rudolf Pakki. Aastast 1990 on liidu esimehena tegutsenud Toivo Kabanen ning 1993. aastast on liidu büroo asetsenud Tartus Tähtvere linnaosas Ingeri Majas. Liidu ja seltside peaülesanne on propageerida soome keelt ja kultuuri ingerisoomlaste seas ja tutvustada neid ka eestlastele. Keeleõpetust on toetanud Soome tööministeerium.
Soomes on ingerlastel mitu organisatsiooni, vanim neist on Soome Ingeri Liit, mille ajalugu algas 1920. aastail Soome saabunud ingerlastega tehtud tööst. Soome Ingeri Liidul on mitu liikmeseltsi Helsingi piirkonnas, Turus ja Lahtis. Liit annab välja ajakirja Inkeriläisten viesti ning korraldab üleriigilisi üritusi. Liitu toetab 1965. aastast Ingeri Kultuurifond.
Rootsis asutati 1956. aastal Inkerin Suomalaisten Keskusliitto (ISK), praeguse nimega Sveriges Ingermanländska Riksförbund (SIR).
Hardo Pajula
pisi|Hardo Pajula 2002. aastal Hardo Pajula (sündinud 4. mail 1966 Rakveres) on eesti majandusanalüütik.
Ingerisoomlased
Rahvusseltsid
Rootsis tegutsesid algusest ingeri seltsid Boråsis, Gävles, Göteborgis, Eskilstunas, Jönköpingis, Rådas, Stockholmis, Värmlandis, Västeråsis, Örebros.
Hardo Pajula
Hardo Pajula lõpetas 1992. aastal TPI tööstuse planeerimise erialal ning õppis seejärel Cambridge'i ülikoolis.
Ta on töötanud muu hulgas Eesti Kõrgemas Kommertskoolis õppejõuna ja Hansapangas; olnud peaminister Tiit Vähi majandusnõunik ja PricewaterhouseCoopersi analüütik.
Ingerisoomlased
Rahvusseltsid
Leidus ka sõjaveteranide selts Kullervo ning kultuuriselts Ingria, mis 1984. aastast on rootsikeelse ajalehe Ingria väljaandja.
Hardo Pajula
Kuni 2008. aasta lõpuni töötas Hardo Pajula SEB panga analüütikuna.
Ingerisoomlased
Rahvusseltsid
Praegu tegutseb veel kuus nendest seltsidest.
Rahvussümbolid
Ingerimaa heraldilistest sümbolitest vanim on vapp, mille ajalugu ulatub peaaegu poole aastatuhande taha. 1580. aastatel Narvat ja Ivangorodi vallutades andsid rootslased vapi mõlemale linnale. Ivangorodi (rootsi k. Ivanagård) vapp oli 17. sajandil Nevanlinna tunnusele eeskujuks. Ivangorodi vapil oli jõge kujutav lainepalk ja seda ääristavad müürid, mis sümboliseerisid ilmselt kindlustatud Narva jõge. Vanimal vapi kujundusel on jõgi hõbedane, müürid punased ning vapipõhi sinine. Vasakpoolses ülanurgas oli lisaks kuldne rist.
Vapi värvid muudeti ümber 17. sajandi lõpul: vapipõhi sai kuldseks, jõgi siniseks ja müürid jäid punaseks. Selline kuju sobis hästi ka Neeva jõe kaldal paikneva piirikindluse, Nyeni ehk Nevanlinna sümboliks. Vapipealse krooniks oli hertsogkonna kroon, mis tähendas seda, et Ingeri võrdlustati Rootsi riigi teiste vanade maakondadega. Alles Peeter I valitsemise ajal kujunes vapp kogu Ingerimaa heraldiliseks tunnuseks.
Ingeri lipp on umbes sama vana kui Soome lipp. See võeti kasutusele Ingeri pataljoni võitluses bolševikega. Lipu autoriks oli kapten E.J. Haapakoski ning see õnnistati 8. septembril 1919. aastal Põhja-Ingeris. Algupärase lipu ajalugu on üsna kirju, kuid pärast rännakuid Soomes ja Rootsis jõudis see 1999. aastal Helsingi Sõjamuuseumi.
Ingeri lipuks on kroomkollasel põhjal kinaverpunane skandinaavia rist, mille peal on kitsam koobaltsinine rist. Lipu pikkus on 18 (5 + ½ + 2 + ½ + 10) ja kõrgus 11 (4 + ½ + 2 + ½ + 4) ühikut. Lipu värvid on võetud Ingerimaa vapilt. Sinine rist rõhutab ingerlaste soome päritolu, aga ka Neeva jõge ning sinist taevast. Kollane värv iseloomustab Ingerimaa viljakaid põlde, punane Peterburi müüre. PMS-värvisüsteemi järgi kasutatakse lipus kollast 109, 116 või 123, punast 179 või 485 ning sinist 286, 293 või 300.
Eesti ingerisoomlaste esimene lipp õnnistati Tartu Peetri kirikus 18. detsembril 1988. aastal. Eesti Ingerisoomlaste Liit kasutab lipu värvideks kollast 123, punast 485 ning sinist 285, mis on ühtlasi ka Eesti riigilipu sinine.
Ingeri rahvushümn on Mooses Putro 1888. aastal kirjutatud Nouse, Inkeri! ("Tõuse, Ingeri!"), mille teise salmi sõnad on kirjutanud Paavo Räikkönen.
Rahvuslilleks valiti 1996 aaskannike (Viola tricolor). Ingerlaste arvates sümboliseerib aaskannikese sitkus ja vähenõudlikkus hästi ingerisoomlaste rahvuslikke omadusi. Kolmevärvilisel lillel on Ingeri lipu värvid sinine ja kollane.
Ingerlased Eestis
Soomlasi on elanud Tallinnas teatavasti juba 14. sajandist. Suuremad sisseränded toimusid 16. ja 17. sajandil, nii et 18. sajandiks olid soomlased Eesti kõige suurem sisserändajate rühm, nt 1726–1728 elas Põhja-Eestis vähemalt 7000 soomlast. Enamik sisserändajatest assimileerus või naasis Soome. 19. sajandi lõpus oli Eestis vaid mõnisada soomlast.
Hardo Pajula
23. septembril 2015 pidi ta asuma tööle ajalehe Postimees peatoimetajana, kuid loobus sellest ametikohast pärast toimetuse liikmetega kohtumist.
Isiklikku
Hardo Pajulal on kaks last.
Mustjala vald (1939)
pisi|Saaremaa maakonna valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Mustjala vald oli vald Saaremaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Mustjala külas.
Vald kuulus Riigivolikogu 41. valimisringkonda, kust valiti August Mälk.
Vald kuulus Kihelkonna põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Esimene vallavanem oli Eduard Rander, kes oli ametis kuni 31. maini 1939. Alates 1. juunist 1939 oli vallavanem Priidu Tammart.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Mustjala külanõukogu, Pidula külanõukogu ja Võhma külanõukogu.
Refleks
Refleks on kõigi närvisüsteemi omavate organismide kohanemisreaktsioon, mis järgneb seaduspärase vastusena mingile kindlale väliskeskkonnas või organismis endas toimuvale muutusele või mõjutusele.
Reflekse võib vallandada väga erinevalt, näiteks teatud kohta kehal kergelt hõõrudes või koputades, või äkilise heli või valguse muutusega.
Reflekside hindamine on üheks neuroloogilise diagnostika meetodiks. Kuna refleksikaar kulgeb läbi aju, siis refleksi intensiivsuse või olemasolu alusel saab otsustada närvisüsteemi funktsionaalse seisundi üle.
Eakaarest sõltuvalt eristatakse normaalseid ja patoloogilisi reflekse. Näiteks Babinski refleks on täiesti normaalne imikul, aga täiskasvanul selle refleksi esinemine viitab närvisüsteemi kahjustusele.
Hvannadalshnjúkur
Hvannadalshnjúkur ehk Hvannadalshnúkur on mäetipp Islandil. See asub Öræfajökulli vulkaani loodeosas. See on Islandi kõrgeim tipp. 2005. aasta augustis sooritatud ametliku mõõtmise järgi oli selle kõrgus 2109,6 meetrit (varem peeti selleks 2119 meetrit).
Tipp on Skaftafelli rahvuspargi osa.
Mänguasi
thumb|[[Rubiku kuubik]] pisi|[[Nukutööstus Läänela|Nukutööstuses Läänela 1942. aastal valmistatud segamassist nukk maalitud juustega Tartu Mänguasjamuuseumi kogus]] Mänguasi ehk lelu ehk mängukann on ese, mida kasutatakse mängimiseks.
Mänguasju valmistatakse nii lastele, lemmikloomadele kui ka täiskasvanutele, kuid mänguasjaks võib olla ka mõni lihtne looduslik objekt või mis tahes muu ese.
Läbi aegade on populaarsete mänguasjade hulgas olnud nukud, loomad ja sõdurid, hilisemal ajal ka autod ja lennukid.
Enamiku imetajaliikide noorloomi on täheldatud mängimas. Mänguasjadeks kõlbab neile kõik, mida nad leiavad, näiteks käbid, kivid ja toit. Loomad võivad mänguasjadega maadelda, neid hammustada, taga ajada, visata ja kanda. Loomi saab õpetada mängima ja mänguasju kasutama, näiteks delfiinid, keda on õpetatud palli läbi õhus oleva rõnga viskama, võivad seda teha ka siis, kui neil seda ei paluta teha.
Mänguasjad aitavad nii loomadel kui inimestel sotsialiseeruda. Noored šimpansid võivad kasutada nukkudena keppe, kandes neid nii, nagu emad lapsi kannavad, ja võtavad neid ööseks oma pessa. Niisugust käitumist täheldatakse šimpansitüdrukutel sagedamini kui šimpansipoistel ja sedasi võivad käituda ka noored emased, aga pärast seda, kui nad ise on emadeks saanud, pole neil sellist käitumist täheldatud.
Mänguasju tundsid juba inimeste iidsed tsivilisatsioonid. Induse kultuuri leiukohtadest on välja kaevatud mängukaarikuid, vilepille ja mänguahve. Vana-Egiptuses tunti kivist, savist ja puidust nukke, millest mõnel olid parukad ja liikuvad jäsemed.
Juba antiikaja lastemängud ja mänguasjad sarnanevad tänapäevastega. Muuhulgas võib seda järeldada Pompeist leitud kunstiteoste põhjal, millel neid kujutatud oli. Lastel oli mitut liiki kõvu ja pehmeid palle, mille täiteks olid näiteks hobusejõhvid, suled, vill ja karvad, neil oli ka nukke, savinõukesi, täringuid ja lauamänge. Imikud mängisid kõristitega, suuremad lapsed nii elusate kui puust loomadega. Tunti ka vilepille ja plaksupiitsu.
Kõik mänguasjad ei sobi kõigile lastele. Harilikult sõltub see, missuguste mänguasjadega laps mängib, suuresti tema vanusest.
Väikelastele mõeldud mänguasjadele kehtivad eriti ranged reeglid. Väikelastel ei ole veel välja kujunenud teadmist, mis on ohtlik ja mis ohutu, ning nad kalduvad mänguasju suhu panema. Ebasobiv mänguasi tekitab lämbumis- või mürgistusohu. Sellepärast on kehtestatud ranged reeglid ka materjalidele, millest mänguasjad on valmistatud.
Mänguasjade tootmine on tänapäeval laialdane tööstusharu. Kulude vähendamiseks on paljud suurtootjad viinud osa mänguasjade tootmisest odavama tööjõu ja odavamate tootmiskuludega riikidesse, näiteks kolmveerand USA-s valmistatud mänguasjadest on toodetud Hiinas. Alati pole selge, missugused tingimused valitsevad alltöövõtja juures ning see tekitab tervise- ja ohutuseriske.
Edvin Reinvaldt
pisi|Edvin Reinvaldt Edvin Leopold Rudolph Reinvaldt (üks eesnimede rööpvorm: Rudolf) VR II/3 (20. september 1890 Haapsalu – 10. märts 1979 Stockholm) oli eesti zooloog (terioloog, ihtüoloog), Eesti zooloogia rajajaid.
Mänguasi
Mõningaid mänguasju toodetakse kollektsioneerimiseks. Nende mänguasjadega palju ei mängita.
Edvin Reinvaldt
Elukäik
Ta lõpetas 1910. aastal Tallinna Peetri Reaalkooli. Õppis aastatel 1910-1911 Riia Polütehnilises Instituudis keemiat ja 1913-1914 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas.
Liivimaa kubermang
Põhjasõjas vallutati Rootsi Läänemereprovintside Lõuna-Eesti ja Liivimaa territoorium 1710. aastal Venemaa tsaaririigi poolt, ning Liivimaa ja Riia linn liideti 4. juulil 1710 Venemaaga. Pärast Põhjasõda jäi Liivimaal kehtima Rootsi haldussüsteem. Liivimaa kubermang oli 1. järgu haldusüksus Venemaal ja üks kolmest Balti kubermangust. Rootsi loovutas Eestimaa ja Liivimaa alad ametlikult Uusikaupunki rahuga 1721. aastal. Liivimaa kubermangule (Лифляндская губерния ehk Лифляндия) 1796–1917 eelnesid: aastail 1713–1783 Riia kubermang; aastail 1783–1796 Riia asehaldurkond.
Edvin Reinvaldt
Elukäik
Ta võitles Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Ta oli Soomusrongi nr 2 dessantpataljoni ülem, kapten (1919).
Õppis aastatel 1920-1925 taas Tartu Ülikoolis, lõpetas 1925. aastal ja kaitses samal aastal magistriväitekirja. Seejärel täiendas end Londonis ja aastatel 1927–1928 Budapestis, sai 1927. aastal Ungari Kuninglikus Péter Pázmány Ülikoolis dr phil nat kraadi.
Mänguasi
Alates 1994. aastast tegutseb Tartus Tartu Mänguasjamuuseum. Mänguasjamuuseume asub aga ka teistes maailma linnades.
Liivimaa kubermang
Liivimaa kubermangu moodustamine
Pärast Rootsi Idamereprovintside ja Liivimaa vallutamist Vene vägede poolt alates 1710. aastast taastati Liivimaa kubermangus nn Balti erikord, millega säilitati juba Vana-Liivimaa ajast pärinev aadli ja linnade omavalitsus, saksa keel asjaajamiskeelena ning luteri usk. Tsaaririik üritas seda korduvalt muuta, kuid kohaliku aadelkonnaga ei soovitud konflikti. pisi|Liivimaa kubermang. [[Alexander Wilbrecht, Атлас Российской империи. 1800 год. Лист 5. Лифляндская губерния из 4 уездов и Эзельской провинции]]
Edvin Reinvaldt
Elukäik
Aastatel 1921–1928 oli Loodusuurijate Seltsi zooloogiakogude, hiljem ka seltsi raamatukogu hooldaja. Ta oli 1933. aastal ajakirja Kalandus asutajaid, aastail 1933–1944 selle toimetaja. Aastast 1938 oli ta Loodusvarade Instituudi liige.
Aastast 1931 töötas Tallinnas Põllutööministeeriumis. Alates 1935. aastast Tartu Ülikooli õppejõud (ihtüoloogia).
Liivimaa kubermang
Liivimaa kubermangu moodustamine
Balti erikorra taastamise saavutasid rüütelkonnad ja linnad uue keisri Paul I poolt 1796. aastal, muudatus jõustus 1797. aastal. Alles Aleksander III venestamispoliitika ajal 1880. aastatel hakati nn Balti erikorda olulisemalt likvideerima. Raed ja foogtikohtud likvideeriti 1889, kuid Liivimaa rüütelkond säilis Eestis kuni 1920. aastani.
Kubermangu territoorium
Kubermangu asend: Liivimaa kubermang asus Venemaa keisririigi loodeosas, piirnedes põhjas 407 ½ versta ulatuses Eestimaa kubermangu, idas 195 versta ulatuses Peipsi järve, Pihkva järve ja Pihkva kubermanguga, 198 versta ulatuses Vitebski kubermangu ning lõunas 247 versta ulatuses Kuramaa kubermanguga, läänes 275 vesta ulatuses Riia lahega. Kubermangu kuulusid ka Saaremaa ja Muhu saar.
Haldusasutused
Venemaa Keisririigi Liivimaa kubermangu haldusaparaadi juhiks oli Riias asuv Liivimaa kuberner, kellele allus Liivimaa kubermanguvalitsus, kuhu kuulusid kuberner, asekuberner, kaks nõunikku, oberfiskaal ja kaks sekretäri. Kuberneri juures tegutses nõuandva organina Liivimaa rüütelkonnad Liivimaa maanõunike kolleegium. Maanõunike kolleegiumi tegevus katkestati aastatel 1785–1796. Katariina II poolt, asehalduskorra ajal, kuid taastati Paul I poolt 1796. aastal.
Edvin Reinvaldt
Elukäik
Ta toetas mitme bioloogiajaama (näiteks Kuusnõmme bioloogiajaama) ehitamist.
Liivimaa kubermang
Haldusasutused
19. sajandi II poolel reorganiseeriti kubermanguvalitsuse töökorraldus osakondade alusel. Osakondade eesotsas seisid viitsekubernerid, koosseisu kuulusid nõunikud jt. Iga osakond jagunes omakorda laudadeks. I osakonnal oli 1.-4., II osakonnal 5.-7., III osakonnal 8.-10. laud. Igal laual olid oma funktsioonid, mida määratleti kubermanguvalitsuse poolt perioodiliselt välja antud juhendiga, laudade ülesanded muutusid.
Halduskorraldus
Liivimaa kubermangu jaotus, mis säilis kuni keisririigi lagunemiseni : pisi|Venemaa keisririigi Läänemerekubermangude kaart, aastatel 1893–1897 välja antud Meyeri Leksikonis
Sadamad, teedevõrk ja side
Kubermangus asusid laevatatavad lahed ja sadamad: Daugava suudmes Riia sadam ja Pärnu jõe suudmes Pärnu sadam ning Kuressaare, Sõrve, Mustla ja Maasi sadam Saaremaal. Kubermangu põhjaosas, Lõuna-Eestis asusid laiarööpmelise raudtee Eestimaa kubermangus asuva Tallinna–Narva raudteega ühendav Tapa–Tartu raudtee, Tartu–Valga raudtee ja Riia–Pihkva raudtee Valga–Petseri raudtee osa. Kitsarööpmelise raudtee liinid Lõuna-Eestis: Valga–Ruhja–Pärnu vahel, Mõisaküla–Viljandi kitsarööpmelise raudteeharu ja Eestimaa kubermanguga ühendav Tallinna–Viljandi raudteeliin. Postiliiklust korraldas Liivimaal alates 17. sajandi keskpaigast Liivimaa rüütelkond, 19. sajandist aga kubermanguvalitsus. Kubermangu läbis neli postiteed, mille äärde oli rajatud postijaamade võrgustik:
Kohtukorraldus ja korrakaitse
Liivimaa Sandarmivalitsus, ülem kindralmajor Laks (−1878-), polkovnik I. D. Volkov (−1905-)
Põhja-Liivimaa politseivalitsused:
Sõjaväekorraldus kubermangus
Liivimaa kubermangu territoorium kuulus 1914. aasta suvest Dvinski sõjaväeringkonda (ru), mille staap asus Dvinski ehk Daugavpilsi Dünaburgi kindluses ja ülemaks jalaväekindral Aleksei Tšurin (1844–1917; Алексей Ефграфович Чурин) ja hiljem insener-kindral vürst Nikolai Tumanov (1844–1917; Николай Евсеевич Туманов). Kubermangu põhjaosas asusid 1. armeekorpusse kuulunud sõjaväeosad:
24. jalaväediviis, asukohaga Pihkvas, ülem kindralleitnant Nikolai Reštšikov (1853–19xx; Рещиков Николай Петрович)
Enne Esimest maailmasõda 1914 Vilno sõjaväeringkonna (ru) 3. armeekorpusse (ru) kuulunud väeosad Liivimaa kubermangus:
25. jalaväediviis (pl), mille kõik üksused asusid Dvinskis ehk Daugavpilsis, ülem kindralleitnant Pavel Bulgakov (1856–1932; Булгаков Павел Ильич)
Hariduskorraldus
XIII sajandil levis Eestis katoliiklik kiriku- ja koolikorraldus. Algul rajati toomkoolid, kus õpetati traditsiooniliselt 7 vaba kunsti (vanim teadaolev oli Pärnu toomkool 1251. aastal). Hiljem tekkisid kloostrikoolid. Tolle aja talurahva haridus jäi nn rahvapedagoogika tasemele. Eesti hariduselus toimus hüpe Rootsi ajal: aastal 1630 avati Tartu gümnaasium, 1632. aastal Tartu Ülikool.
1786. aastal anti välja Venemaa rahvakoolide määrustik, mille järgi tuli kubermangulinnades avada neljaklassiline (viie õppeaastaga) ülemrahvakool ja maakonnalinnades kaheklassiline (kahe õppeaastaga) alamrahvakool. Loodi rahvakoolide direktori ametikoht.
5. novembril 1804 kinnitas keiser Aleksander I esialgsed rahvahariduse eeskirjad. Loodi Tartu õpperingkond kuraator Friedrich Maximilian von Klingeri juhtimisel. Määrati kindlaks koolitüübid ja pannakse alus koolide riiklikule järelevalvele ja juhtimisele. Loodi püsiv neljaastmeline avalike õppeasutuste süsteem: kihelkonnakoolid (elementaarkoolid) (eesti õppekeelega), maakonna- ehk kreiskoolid (saksa õppekeelega), kubermangugümnaasiumid (saksa õppekeelega) ja ülikoolid.
1823. aastaks olid Liivimaa Kubermangus loodud järgnevad haridusasutused:
Hilisemad koolid:
Tualettküünis
pisi|[[Kirileemuri jalalaba. Teisel varbal on tualettküünis, ülejäänud varvastel tavalised lamedad küüned]] pisi|Tualettküünisega poolmaaki [[Hapalemur aureus]] Tualettküünis on teatud esikloomaliste jalgadel spetsialiseerunud küüs või küünis karvastiku hooldamiseks. Sellega tõmmatakse läbi karvade kohtadest, kuhu suu ja hammaskamm ei ulatu.
Tualettküünis on kõigil strepsiriinsetel primaatidel ja kandlastel. Kandlastel on tualettküünis nii teisel kui ka kolmandal varbal. Strepsiriinsetel primaatidel on ta teisel varbal, välja arvatud aie, kellel on teisel kuni viiendal varbal küünte asemel küünised, ning teadlaste hulgas pole üksmeelt, kas neist mõnda (ja siis milliseid) võib pidada tualettküüniseks.
Tualettküünis koosneb keratiinist ning meenutab kujult tavalist küünist, kuid ei ole nii terava tipuga.
Infojuhtimine
Infojuhtimine on erinevates vastastikes seostes olevate teabe hankimise, loomise, organiseerimise, jagamise ja kasutamise protsesside võrgustiku juhtimine, mis ühtse jätkuva protsessina võimaldab organisatsioonil kohaneda oma eesmärkide ja väliskeskkonnateguritega. Infojuhtimise üldine eesmärk on teha kättesaadavaks õige info õigel ajal.
Infojuhtimise protsess
Infopoliitika kasutamine on dünaamiline töövahend kõigi informatsiooniga tehtavate toimingute sidustamiseks organisatsiooni üldeesmärkidega, otstarbekaks otsustamiseks ressursside paiknemise ja paigutamise üle, suhtlemise ja infoseoste edendamiseks organisatsiooni eri osade ja väliste sihtrühmade vahel, informatsiooniga seotud tegevuste tulemuslikkuse hindamiseks ning tagasiside saamiseks organisatsiooni arengust.
Organisatsiooni infopoliitika määrab:
Infostrateegia on infopoliitika detailne väljendamine eesmärkide, sihtrühmade, tegevuste kaudu kindla perioodi jooksul. Infostrateegia määrab infojuhtimise põhistruktuuri.
Infojuhtimise töövahendid
Sõnum on info semantiline mõiste. Teavitamine sõnumina on liikumas selles suunas, et eksisteerida ühe osana töötajate ja tööandjate teadmisest. Infot on kasutatud ja kasutatakse oluliste probleemide lahendamisel. Info on põhivõimalus, mille kaudu töötajad saavad tänapäeval kasutada teaduse ja tehnoloogia saavutusi.
Infojuhtimises kasutatakse tänapäeval suures ulatuses infotehnoloogia abi. Samas on äritegevuse detailsemal planeerimisel üldjuhul käigus palju enam kui raamatupidamissüsteem – kalender oma aja juhtimiseks, e-post ja muud kommunikatsioonilahendused, dokumendihaldus- ja tekstitöötlusvahendid jms.
Terviklikku lahendusse kuuluvad kommunikatsioonivõimalused (sh kõneside), mobiilne kasutus (äritelefonid), automaatne andmevahetus, Interneti portaalid jpm. Tavapäraseks on muutumas pilt, kus majandusinfosüsteemis peetakse kalendrit ja saadetakse e-kirju ning ekraanil olevalt arvelt saab ühe hiireklõpsuga alustada telefonikõnet, mille kohta salvestatakse süsteemis vastav tegevuskirje. Selline süsteemi andmebaas juhi jaoks hindamatu väärtusega allikaks, millest põhjalikke ja kõikehõlmavaid andmeid ammutades saab nn ärianalüütiliste lahenduste abil kiiresti kena ja ülevaatliku pildi ettevõttes toimuvast.
Kirgas unenägu
Kirgas unenägu ehk teadvusel uni (inglise keeles lucid dream) on unenägu, mille nägija on teadlik sellest, et ta näeb und ja saab selle käiku mõjutada. Tavaliselt nähakse seda une REM-faasis.
Kirkas unenäos saab inimene kontrollida unes toimuvate sündmuste käiku ja tal on võimalik teha asju, mis ärkveloleku ajal oleksid talle füüsiliselt võimatud. Kirgas unenägu võib tunduda äärmiselt reaalne ja elav olenevalt inimese eneseteadvuse tasandist unenäo jooksul.
Kirgas unenägu võib alata mitmel viisil. Esimene on inglise keeles dream-initiated lucid dream (DILD), mis algab nagu tavaline unenägu ja mille käigus saab und nägev isik mingil hetkel aru, et tegu on unenäoga ning hakkab unenäomaailma eeliseid järele proovima. Teine viis on inglise keeles wake-initiated lucid dream (WILD), mille puhul unenägija inimene jõuab unefaasi otse ärkvel oleku faasist, ilma, et teadvusel olek katkeks. Neid kirka unenäo nägemise (nendeni jõudmise) viise on veel.
Kirgaste unenägude nägemist on teaduslikult uuritud ja nende olemasolu on tõestatud. Teadlased, nagu Allan Hobson on neurofüsioloogilise lähenemisega unenäole aidanud avada kirka unenäo tagamaid.
Teaduslik minevik
Esimene teadaolev raamat, mis viitab kirgastele unenägudele ja nende teaduslikule potentsiaalile, oli 1968. aastal avaldatud Celia Greeni teos "Kirkad unenäod". See andis ülevaate varasemast kirjandusest ja tema enda uuringute käigus avastatust. Green analüüsis selliste unenägude karakteristikat ja jõudis järeldusele, et need on uus kogemuste kategooria, mis on üsna kaugel tavalisest unenäost. Ta ennustas, et need võivad olla seotud REM-unega. Green oli esimene, kes viis kirkad unenäod kokku nn võltsärkamise fenomeniga.
Filosoof Norman Malcolmi 1959. aastal avaldatud tekst "Dreaming" vaidles unenägude aruande täpsuse kontrollimise võimalusele vastu. Arusaam, et silma liikumine unenägudes mõjutas und nägeva inimese füüsilisi silmi, lõi siiski võimaluse tõestada, et tegusid, mis on magaja elu jooksul aset leidnud, oleks võimalik uuesti esile kutsuda ja läbi elada kirkas unenäos. Esimese tõestuse selle kohta esitas 1970. aastate lõpus Briti parapsühholoog Keith Hearne. Vabatahtlik nimega Alan Worsley kasutas silma liikumist, et anda märku kirkuse olemasolust, mis talletati polüsomnograafiga (polüsomnograafia või PSG on mitmeparameetriline test, mida kasutatakse une õppimisel. Testi tulemust kutsutakse polüsomnogrammiks [< kr poly 'palju', lad somnus 'uni', kr graphein 'kirjutama'].)
Hearne'i tulemusi ei levitatud väga laialt. Esimese artikli avaldas paar aastat hiljem Stephen LaBerge Stanfordi ülikoolis, kes iseseisvalt leiutas sarnase tehnoloogia oma doktoriõpingute käigus.
1980. aastate jooksul levis kirgaste unenägude uurimine laiemalt. Teaduslikud uuringud kinnitasid, et kirgaste unenägude nägijad on suutelised uurijatele demonstreerima, et nad on oma une käigus täiesti ärkvel (kasutades silma liigutamise signaali).
Lophelia pertusa
Lophelia pertusa on kivikoralliliste seltsi kuuluv süvaveekorall.
Lophelia pärineb kreekakeelsest sõnast "lophos" (kobar, tutt, kõrgendus) ja "helios" (päike), mis viitab päikesesarnasele korallipolüübi kujule.
Süvavee oaasid
pisi|vasakul|Joonis 1: Sügavvee koralli keskkond (MAREANO/Institute of Marine Research, Norway) Kuna Lophelia pertusa kasvab/elutseb külmas, sügavas ja pimedas vees, on neid väga raske avastada ja uurida. Kasvades ekstreemsetes tingimustes, moodustavad need nn süvavee oaase, mis on elupaigaks paljudele kaladele ja mereselgrootutele. Seepärast võib neid nimetada ka süvavee vihmametsadeks (Joonis 1).
Ajalugu
Esimesed andmed Lophelia pertusa olemasolust Norra vetes pärinevad aastast 1755, kui Bergeni piiskop Erich Pontoppiden ja teadlased Kopenhaageni kuninglikust teaduse akadeemiast, mainisid süvavee koralle teoses "Norra looduse ajalugu". Carl von Linné esitas Lophelia pertusa teadusliku esmakirjelduse aastal 1758. Tema nimetas neid valgeteks korallideks nende värvuse tõttu. Kalamehed on olnud teadlikud Lophelia pertusa esinemisest Norra rannikul sajandeid, sest need valged, imelikud ja võõrapärased moodustised jäid nende võrkudesse kinni.
Seoses uute naftaleiukohtade otsingutega Norra vetes hoogustus merepõhja kaardistamine 1980ndatel ja selle tõttu avastati arvukalt uusi Lophelia pertusa asukohti. Viimastel aastakümnetel ühenduses tehnoloogia arenguga võimaldavad seadmed nagu ROV (kaugjuhitavad veealused sõidukid), külgsonar ning seismilised andmed merepõhja täpsemalt kaardistada, tänu millele on kaasnenud uute leiukohtade avastamine. Teadlased on hakanud järjest suuremat huvi tundma nende omapäraste ja salajaste ökosüsteemide vastu sügaval merepõhjas.
Leviku piirkond
pisi|vasakul|Joonis 2: Lophelia pertusa leviku ala (MAREANO/Institute of Marine Research, Norway) Lophelia pertusa elab kõikides maailmaookeanides, kuid rohkeimad ja uurituimad leiukohad asuvad Atlandi ookeani põhjaosas. Rohked leiukohad paiknevad veel Islandi lõunaosas, ümber Fääri saarte, Iirimaa edelaosas, Kanada idarannikul ja peaaegu pidev vöönd süvavee Lophelia korallrahusid palistab merepõhja Barentsi merest (mis on Põhja-Jäämere osa) kuni Hispaania rannikuni (vaata Lophelia pertusa leiukohad kaardil joonis 2). Kuid kõige tihedamini korallidega asustatud piirkond paikneb Norra vetes, kus kõige põhjapoolseim leiukoht on Hjemsöybank ja kõige lõunapoolseim leiukoht on Oslo fjordis nn Tisleri riff. Tisleri riff asub kõigest 800 km kaugusel Eestist. Praeguseks on Norra rannikul üle 1000 kinnitatud Lophelia pertusa asukoha (Joonis 2B). Arvatakse, et nende arv on tunduvalt suurem ja eeldatakse, et Norra vetes katavad rifid umbes 2000 km² suuruse merepõhja pindala,.
Lophelia pertusa elab 100 kuni 400 m sügavuses vees. Kõige madalam asukoht on avastatud 39 m sügavuselt Kesk-Trondheimi fjordis Norras ja siiani teadaolev sügavaim leiukoht on 3383 m sügavusel New Englandi veealusel mäel, Florida lähedal. Paiknedes sügaval ja külmas vees on neil võrreldes nende troopiliste sugulastega erinevad keskkonnatingimused.
Keskkonnanõuded
pisi|Joonis 3: Lophelia pertusa temperatuuri ja soolsuse intervall Tihe leviala Norra rannikul viitab sellele, et antud piirkond on igati sobiv Lophelia pertusa elutegevuseks. Lophelia pertusa vajab eeskätt sobivat temperatuuri ja soolsust. Eelistatud temperatuurivahemik on 6 kuni 8 soojakraadi, kuid vaatlused Vahemerest näitavad, et nad võivad elutseda ka +13 kraadises vees. Vee soolsus peab ületama 32‰, mistõttu neid ei leidu meie riimveelises Läänemeres (joonis 3).
Lisaks sobivale temperatuurile ja soolsusele vajab Lophelia pertusa tugevat alusmaterjali, kuhu koralli larve saaks kinnituda. Uute kasvualade koloniseerimiseks(asustamiseks) sobib kaljune põhi või mõni muu tugev materjal merepõhjas, kuid selleks võib olla ka tehismaterjal. Põhjameres on Lophelia pertusa kolooniaid leitud laevavrakkidelt, kaablitelt ja naftapuurtornidelt. Olles ennast sobivalt asustanud, kasvavad uued kolooniad eelkäijate toestele.
Anatoomia ja morfoloogia
pisi|300px|Joonis 4: Lophelia pertusa ehitus Süvavee korall Lophelia pertusa kuulub ainuõõssete hõimloomade klassi kuhu kuuluvad ka mereroos ja meduus. Alamklassiks on kuudikkorallid (Hexacorallia ehk Zoantharia).
Lophelia pertusa on üks kuuest süvavee korallist, mis moodustab sarvotest (lubjast) riffe. Kui üle 800 troopilise koralliliigi moodustavad korallriffe siis süvavee korallide puhul on see haruldane nähtus.
Lophelia pertusa moodustab suuri, hargnevate harudega, põõsastikusarnaseid kolooniaid, mis võivad olla kuni 2 m kõrgused. Need kolooniad koosnevad tuhandetest üksikutest loomadest nn polüüpidest. Lophelia pertusa polüüp on poolläbipaistev ja neil esineb kuni 50 kombitsat (vaata joonist 4).
Korallpolüübi kombitsad on varustatud kõrverakkudega, mis on abiks toidu püüdmisel. Korallidel ei ole magu ega sooli, selle asemel on õõs. Siit tuleneb ka nimetus ainuõõsne. Polüübid on ümbritsetud lubjakestaga/toesega. Kui üks põlvkond koralle sureb, kasvab surnud korallide skelettide peale uus põlvkond ning nii tekivadki korallrifid.
Kasv
Süvavee korallid kasvavad väga aeglaselt. Lophelia pertusa kasvab aastas umbes 1 kuni 25 mm. Tema kasvukiirus sõltub teda ümbritsevast toiduainete hulgast vees ja veetemperatuurist (Freiwald 1998). Vaatamata oma aeglasele kasvule on nad võimelised aja jooksul moodustama massiivseid korallriffe, mis võivad olla üle 30 m kõrged ja sadu meetreid pikad (joonis 5). Siiani teadaolev suurim süvavee korallriff Norra vetes ja üldse kogu maailmas, nn Rösti riff, asub Lofoodide lähedal. Rösti riff avastati 2002. aasta mais ning see riff on umbes 40 km pikk, 2–3 km lai ja üle 40 m kõrge.
Atlandi heeringas
thumb|right|190px|Atlandi heeringas on parvekala thumb|240px|Atlandi heeringas Atlandi heeringas ehk harilik heeringas (Clupea harengus) on heeringlaste sugukonda heeringa perekonda kuuluv kalaliik.
Atlandi heeringas jaguneb neljaks alamliigiks. Läänemerd asustab räim (Clupea harengus membras). Skandinaavia heeringas ehk kevadkuduheeringas koeb Norra ranniku läheduses, Orkney ja Shetlandi saarte ookeanipoolsetes vetes, Fääri saarestiku ümbruse mandrinõlval ja piki Islandi lõunarannikut. Suvikuduheeringas elab Islandi ja Fääri saarte vetes, Lõuna-Gröönimaa fjordides ning eriti Uus-Inglismaa ja Uus-Šotimaa šelfialal. Põhjamere heeringa kogu elutsükkel möödub Põhjameres.
Atlandi heeringas võib kasvada kuni 45 cm pikkuseks ja kaaluda üle poole kilogrammi. Kõige raskemad isendid kaaluvad märgatavalt üle 1 kg.
Nende peamise toidu moodustavad aerjalalised, krillid, noolussid ja väikesed kalad. Atlandi heeringa vaenlased on hülged, vaalad, tursad ja mitmed teised suuremad kalad.
Kalavarud
Atlandi heeringas on maailma üks tähtsamaid töönduskalu. Neil on tohutu ulatuse ja suure produktiivsusega turgutusala. Nende kasv on kiire, eluiga ulatub 15–18 aastani ja tänu sellele koosneb nende kuduasurkond paljudest vanuserühmadest.
Lophelia pertusa
Toitumine
Troopilised korallid vajavad valgust, kuna nad elavad sümbioosis fotosünteesiva vetikaga. Vetikas varustab koralle toitainetega. Vetikas on see, mis annab korallidele suurepärase värvuse. Kahjuks süvavee korallidel selline koostöö puudub. Elades üle 100 m sügavuses vees, kuhu päikesekiired ei ulatu, peavad nad kasutama teisi võimalusi toitumiseks. Lophelia pertusa on nn passiivsed filtertoitujad. Nad püüavad toiduosakesi kombitsate abil veest. Kombitsad töötavad nagu võrgud, kuhu vees hõljuvad toiduosakesed kinni jäävad. Merepõhjas on süvavee voolud või hoovused, mis transpordivad toiduosakesi neile. Aga suurem osa toiduainetest langevad alla ülemistest veekihtidest. Seega jääb Lophela pertusal üle ainult oodata sügaval merepõhjas, millal toit suhu langeb.
Atlandi heeringas
Kalavarud
Viimastel aastakümnetel on seoses püügi intensiivistumisega palju tähelepanu pööratud heeringa arvukuse uurimisele. Norra teadlased varustasid kümneid tuhandeid kalu terasplaadikestega, mis lasti vedrupüstoli abil heeringa kehaõõnde. Seda märgistamisviisi taluvad heeringad täiesti rahuldavalt. Heeringad lasti merre tagasi. Hiljem kontrolliti püütud heeringatest valmistatud kalajahu elektromagnetitega ja osa märgiseid saadi kätte. Heeringavaru määrati valemi põhjal, mille järgi märgistatud kalade üldhulga ja taaspüütud heeringate suhe võrdub varu ja saagi suhtega.
Lophelia pertusa
Toitumine
Lophelia pertusa toitub zooplanktonist ja orgaanilisest materjalist sh surnud vetikatest, roe ja surnud loomadest.
Atlandi heeringas
Kalavarud
NSV Liidu ihtüoloogid määrasid hüdroakustilise seadme abil heeringaparvede ruumala talvituskohtades ja nende tiheduse veealuse fotografeerimise teel.
Lophelia pertusa
Keskkonnaaspektid
pisi|300px|Joonis 6: Lophelia pertusa [[ökosüsteemid Norra rannikul (HM/MAREANO/Institute of Marine Research, Norway)]] Korallrifid on ühed väärtuslikumad ja mitmekülgsemad ökosüsteemid Maal (Joonis 6).
Korallrifid koos seal elutsevate loomadega on vihmametsade järel suuruselt teine ökosüsteem maailmas. Uuringud on näidanud, et Lophelia pertusa riffidel on peaaegu sama suur bioloogiline mitmekesisus kui troopilistel. Need on elupaigaks ja pelgupaigaks mereselgrootutele nagu käsnas, mollusk, okasnahkne ja koorikloomad. Üle 1300 selgrootu on leitud Lophelia pertusa riffidelt Põhja-Atlandi ookeanis. Lophelia pertusa rifid on oluliseks elu-, toitumis- ja kudemispaigaks paljudele kalaliikidele nagu tursk, meriahven ja lest. Seetõttu kutsutakse neid veealusteks oaasideks. Oma bioloogilise mitmekesisuse ja eripärase ökosüsteemi tõttu on oluline, et neid tuleb säilitada tulevastele põlvkondadele. Teine oluline aspekt on, et korallid on olulised keskkonnaarhiivid. Nende skeletid kasvavad ringide kaupa nagu puud, säilitades infot varasemast merevee temperatuurist ja toiduainete hulgast. Seda infot kasutavad teadlased globaalsete kliimamuutuste uurimiseks ja mõistmaks keskkonnamuutusi maal.
Atlandi heeringas
Kalavarud
Mõlemad meetodid andsid sarnase tulemuse: skandinaavia heeringate varu ulatus parima täienduse perioodil 12–12,5 miljoni tonnini.