cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vabadussõda
Lahingutegevus Põhja-Lätis
Eesti vägede pealetung aitas kaasa ka Läti ja Leedu armeede edule. 1919. aasta jaanuaris oli Nõukogude Venemaa Punaarmee Läänerinde Nõukogude Läti armee väeosad okupeerinud peaaegu kogu Läti koos Riia linnaga, kus moodustati Läti Sotsialistlik Nõukogude Vabariik ja suure osa Leedust koos Vilniusega, kus moodustati Leedu-Valgevene NSV. 16. veebruaril alustas Punaarmee Volmari suunalt vastupealetungi ja vallutas Heinaste. Samal päeval algas Saaremaa mäss.
Eesti vägede edu sundis Punaarmee ülemjuhatust 22. veebruaril 1919 pealetungi Lätis, Leedus ja Valgevenes seisma panema. Läänerindel opereerivate Punaarmee jõudude kokku 285 000 mehest suunati Eesti vastu Punaarmee Nõukogude Läti armee eliitvõitlejad – Läti punased kütid. Märtsist kuni maini 1919 püüdis Punaarmee murda Eesti kaitset, kuid tulutult. Eesti sõjavägi kasvas mobilisatsiooni lõpuleviimisega 75 000 meheni ja tõrjus kõik rünnakud. Samal ajal sai Punaarmee lüüa Leedus ja Lätis, kaotades Vilniuse 23. aprillil Poola vägedele.
Mai lõpus läks Kagu-Eestist Läti suunal pealetungile ka eesti vägede 2. diviis, kes, hõivates Alūksne (Marienburg), saavutas ulatusliku läbimurde vastase rindest ning teostas sügavale vastase kaitsesse ulatuva reidi vaenlase tagalasse. 31. mail hõivati Gulbene (saksapäraselt Schwaneburg) raudteesõlm, 5. juuniks jõuti aga Daugava (Väina) jõeni ning hõivati Krustpils (Kreutzburg) ja Lõuna-Lätis asuv Jēkabpils (Jakobstadt). Idasuunal kujunes Punaarmeega uueks rindejooneks Pedetsi (lätipäraselt Pededze) ja Aiviekste jõgede ning Lubānsi järve liinil.
1919. aasta maipealetung Venemaal
1919. aasta mais osalesid Eesti väed ajutise strateegilise liitlasena Vene valgekaartlaste Põhjakorpuse sõjalises operatsioonis Valge Mõõk, Petrogradi ja Pihkva kubermangus. 13. mail asusid Peipsi järve põhjaosas asunud Põhjakorpuse väeosad pealetungile Pljussa jõe piirkonnas asunud endise kindral Nikolajevi juhitud brigaadile, kelle staap vangistati ning millest tingitud olukorras taganesid brigaadi väeosad Luga suunas. Järgnenud Weimarni raudteejaama ja asula vallutamisega tungisid Põhjakorpuse väed Punaarmee Jamburgi väegrupi tagalapiirkonda, kes kartes äralõikamist peajõududest taganes, mille järel hõivasid Põhjakorpuse väed 17. mail Jamburgi linna ja 15. mail hõivasid polkovnik Stanisław Bułak-Bałachowiczi ratsaväeosad Peipsi järve idakaldal asunud Oudova. Järgnenud pealetungil Gattšina ja Petrogradi suunal jõudsid Vene valgekaartlaste väeosad Kikerino raudteejaama ja Koporjeni, kus asunud Punaarmee väeosade vastupanu tõttu pealetung peatus. 13. juuni 1919 puhkes Seraja Lošadi ja Krasnaja Gorka fordis bolševikevastane ülestõus, mis aga suruti Balti laevastiku laevade tulega maha ja ülestõusnud taganesid 16. juunil Põhjakorpuse vägede juurde.
Peipsi järve lõunaküljel läksid 12. mail läks Eesti armee 3. diviisi väeosad üldpealetungile Kagu-Eestis Võru suunalt ja vallutas 24. mail Irboska ja 26. mail Pihkva, mille kaitse anti üle Oudova suunalt peale tunginud Vene Põhjakorpuse Stanislav Bulak-Balahhovitši vägedele.
Lätis aga jätkasid saksameelse Andrievs Niedra sõjaväed 1919. aasta mais Punaarmee väljatõrjumist Lätist, 22. mail vallutati Punaarmeelt Riia linn ja Punaarmee jätkas taandumist Rēzekne suunas. Mai lõpuks jõudsid Landeswehri ja Rauddiviisi väeosad Gulbeneni. Pärast aga 1919. suvel Rüdiger von der Goltzi juhtimisel Landeswehri poolt nõukogude Punaarmee väljaajamist Lätist haarasid saksa orientatsiooniga poliitikud ja sõjaväelased reaalse kontrolli Lätis ning jätkasid Punaarmee vägesid jälitades liikumist Põhja-Lätist Lõuna-Eestisse.
Juuni alguses jõudsid Põhjakorpuse väeosad Luuga ja Gattšina lähedale. Punaarmee tugevdas reservidega oma kaitset kuni 60 000 sõdurini ning pealetung peatati. Vasturünnakul vallutas Punaarmee 28. augustil uuesti Pihkva.
Maipealetungi tulemusel hõivasid Vene valgekaartlaste väed territooriumi Venemaal ning see võimaldas neil oma valduses oleval territooriumil suurendada sõjajõude, seejärel moodustati Põhjakorpuse baasil Loodearmee, mille koosseisu kuulus juba kaks korpust.
Landesveeri sõda
Eesti aitas Lätil luua sõjaväge pärast Kārlis Ulmanise valitsuse kukutamist Eestisse evakueerunud läti sõjaväelastest (Põhja-Läti brigaad). 1919. aasta suvel tegutses kolmest Eesti diviisist kaks Põhja-Lätis, puhastades selle Punaarmee Läänerinde Nõukogude Läti armeest (Marienburg-Jakobstadti operatsioon 27. maist kuni 5. juunini).
Juunis 1919 viis see kokkupõrkele Landeswehriga, kes, olles vabastanud Lääne- ja Kesk-Läti Punaarmeest, püüdis allutada Läti oma võimule ning kehtestada Balti hertsogiriiki, Võnnu lahingus 23. juunil purustas Eesti 3. diviis Landeswehri väed Põhja-Lätis. See päev on Eestis võidupüha. Järgnenud lahingute käigus jõudis 3. diviis Riiani ning esimese maailmasõja võitnud antandi riikide sõjalised esindajad taastasid Läti iseseisvuse.
1919. aasta sügispealetung Petrogradile
Oktoobrikuu lõpul selgus Loodearmee Petrogradi vallutamise operatsiooni täielik ebaedu. Ühenduses sellega kaotas ka mõtte Eesti vägede ühest päevast teise veniv tegevus Krasnaja Gorka suunas. Loodearmee äkiline taganemine Petrogradi alt ja vastase ülekaalukas vastupanu Krasnaja Gorka all sundis operatsiooni lõpetamisele ja sundisid Eesti väejuhatust lõpetama pealetungi Krasnaja Gorkale.
Pihkva rahukonverents
16.–18. septembril 1919 toimusid Pihkvas vaherahuläbirääkimiste Pihkva rahukonverents Eesti Vabariigi ja Vene SFNV esindajate vahel Eesti Vabadussõja lõpetamiseks.
Vaherahurääkimised katkesid, kuna Eesti delegatsioon esitas nõudmise sõlmida vaherahukokkulepe ühiselt koos Läti, Leedu ja Soome valitsustega, Nõukogude Venemaa oli teinud ettepaneku Soomele, Lätile ja Leedule astuda läbirääkimistesse rahutegemiseks, kuid kuna polnud veel saanud vastust, siis katkestati vaherahuläbirääkimised Eesti ja Nõukogude Venemaa vahel 18. septembril 1919.
Tartu rahuläbirääkimised ja kaitselahingud Narva all
Loodearmee II pealetungi ajal Petrogradile 16. novembril 1919 tuli Nõukogude Liidu esindaja Maksim Litvinov Irboska all läbi rinde Eestisse ja 19. novembril sõlmiti Tartus leping pantvangide vahetamise küsimuses ning lepiti kokku vaherahu üle, mis pidi algama 24. novembril 1919. Loodearmee Petrogradi pealetungi luhtumisel aga rahusõlmimisprotsessi Nõukogude Venemaa poolt ei jätkatud.
Eesti ja Venemaa rahusaatkonnad saabusid Tartu 4. detsembril 1919, Eesti rahusaatkonna esimeheks oli määratud J. Poska, Nõukogude Venemaad esindas rahusaatkonna esimehena L. Krassin. Kuna läbirääkimiste osapoolte nõudmised olid väga erinevad, kujunesid läbirääkimised raskeks, ähvardades isegi katkeda. Samal ajal alustasid Nõukogude Venemaa Punaarmee väed Narva all uuesti pealetungi, et sundida Venemaa diplomaatilise esinduse poolt rahuläbirääkimistel esitatud nõudmisi täitma.
Kaitselahingud Narva all
Novembriks 1919 oli Eesti sõjaväes toidul 100 000 mõõka ja tääki. Novembris tungis Punaarmee uuesti Eesti piiridele ja novembris ja detsembris toimusid Viru rindel Vabadussõja ägedaimad kaitselahingud. Põhjakorpuse ja Loodearmee pealetungi kokkuvarisemise järel taandusid valgete väeüksused Peterburi alt Narva jõe suunas. Nende taandumisel võtsid Eesti vägede 1. diviis rindelõigu Jamburgi ja Soome lahe vahel oma kontrolli alla, jättes valgete üksused katma piirkonda Jamburgist lõunas. Narva regiooni kaitsega alustati enne, kui Loodearmeed jälitav Punaarmee Narva jõeni jõudis. Vägede määramisel Narva jõe joonel, Vasknarva–Krivasoo võis olla kaks eesmärki: blokeerida Punaarmee pealetung ning tõkestada valgete Loodearmee kontrollimatu taandumine Eesti territooriumile.
1919. aasta lõpukuudel koondas Punaarmee Viru rindele kaks armeed: 7. armee, kelle vastutusala jäi Soome lahest Narva–Jamburgi raudteeni, ning 15. armee, kelle vastutada jäi ala raudteest kuni Peipsi järveni. 7. armee koosseisu kuulusid 2. ja 6. kütidiviis, novembri teisel poolel formeeriti ka 56. kütidiviis. 15. armee koosseisu kuulusid 11. ja 19. kütidiviis.
Narva kaitselahingud Eesti Vabadussõjas 1919–1920 jagunesid kolme etappi: esimene lahing kestis 1919. aasta novembri keskpaigast kuu lõpuni, teine lahing kestis 7.–20. detsembrini, pärast pausi kestis Punaarmee viimane pealetung 28.–30. detsembrini. Nõukogude Venemaa Punaarmee ei suutnud Eesti kaitsest läbi murda ning nõustus vaherahuga. Vaherahu algas 3. jaanuaril 1920 kell 10.30 hommikul.
Tartu rahu sõlmimine
2. veebruaril 1920 sõlmisid Eesti ja Nõukogude Venemaa Tartu rahu. Selle sõnul loobus Venemaa "igaveseks ajaks" kõigist pretensioonidest Eestile, tunnistas tingimusteta Eesti Vabariigi iseseisvust ning kohustus maksma välja Eesti osa Venemaa kullatagavarast. Samuti määrati kindlaks Eesti ja Nõukogude Vene piir.
Vabadussõda kirjanduses ja filmikunstis
Ilukirjandusteostest põhinevad Vabadussõja ainetel näiteks veel 1935. aastal ilmunud Kalju Rahu seiklusromaan "Isamaa eest" ning samal aastal ilmunud Richard Rohu romaan "Esimene armastus" ja August Gailiti romaan "Isade maa". Ilmunud on ka mälestusteraamatuid, millest paariks tuntumaks võib pidada Soomusrongide Divisjoni ülema abi kolonelleitnant Arnold Hinnomi käsikirjadel põhinevat teost "Suur heitlus. Mälestusi rahvusväeosade ajast ja Vabadussõjast" (2010) ning Rootsi vabatahtliku ja soomusauto Kalevipoeg ülema Einar Lundborgi teost "Soomusautoga Eesti Vabadussõjas" (1968).
Filmikunstis on tähtsamad Vabadussõda puudutavad teosed Theodor Lutsu 1927. aasta film "Noored kotkad" ning riikliku programmi "Eesti Vabariik 90" raames valminud ja 2008. aastal Eesti Televisioonis linastunud 13-osaline ajalooline draamasari "Tuulepealne maa". Samuti on tehtud Vabadussõda käsitlevaid dokumentaalfilme. 2018. aasta 13. jaanuaril esilinastus Eesti Televisioonis 16-osaline dokumentaalsaatesari "Vabadussõja lugu", mille autorid on Elo Selirand ja Indrek Treufeldt.
Vabadussõja relvastus
Vabadussõja lõpus oli Eesti sõjaväel 2000 kuulipildujat, 300 suurtükki, 10 soomusrongi, 12 soomusautot. Suurema tulejõuga "relv" oli soomusrong.
Peamine relv oli vintpüss. Alguses ei jagunud ka vintpüsse kõigile, kraabiti igalt poolt kokku. Eesti riigikaitsestruktuuride käsitulirelvade levik algas Vabadussõjas. Oli nii Vene, Inglise, Prantsuse, Taani, Saksa kui ka Jaapani toodangut. Enam levinud olid 7,70 mm Inglise vintpüss M1914 (Pattern 14 ehk P1914); 7,62 mm Vene vintpüss M1891 (Mosin); 6,5 mm (7,70 mm) Jaapani vintpüss M1905 (Arisaka). Et võimalikult ühtset moonatüüpi hoida, siis puuriti palju vintpüsse ümber. Nt Arisaka puuriti 7,7 mm-seks. Mosinist tekitati väga palju erinevaid versioone (moderniseeritud M1891, Kütipüss, KL .300 jne). Sõja lõpuks oli varudes u 120 000 Mosini vintpüssi.
Püstolkuulipildujaid ja püstoleid oli nii vabadussõja ajal kui ka pärast sõda väga vähe. Ohvitserid kasutasid isegi isiklike püstoleid. Rahu ajal oli armee varudes 3500 kuulipildujat ja 500 püstolkuulipildujat, mida Eesti tootis ka ise. Püstolkuulipildujat ei peetud sõjaväe relvaks ja seda kasutasid politseiüksused. Koos mobilisatsioonivarudega oli Eestil 250 suurtükki, ligemale 50 tankitõrje- ja 25 õhutõrjekahurit koos vajaliku laskemoonaga. Suurtükkide ja teiste suurekaliibriliste relvade kaliibrid erinesid. Näiteks suurtükke oli pärast sõda umbes viie kaliibriga. Raskerelvastus ei olnud ühtne ja see oleks sõja ajal tekitanud ilmselt suuri probleeme logistikaga. Põhjus oli selles, et relvi kraabiti kokku igalt poolt, kust saada oli.
Jozef Moravčíki valitsus
Jozef Moravčíki valitsuse eellugu on pikem ning puudutab peamiselt senise koalitsiooni sisetülisid. Juba 1993. aasta märtsis oli Liikumine Demokraatliku Slovakkia Eest ehk HZDS blokist eraldunud 8 saadikut, kes moodustasid ühenduse Slovakkia Demokraatide Allianss Aliancia demokratov Slovenska (AD), talle lisanud 1994. aasta algul veel kaks blokki. Veebruaris lõi HZDSi niivõrd-kuivõrd koalitsioonipartnerist Slovaki Rahvusparteist e. SNS'st lahku kuueliikmeline Rahvuslik-Demokraatlik Partei Národno-demokratická strana (NDS), sama aasta märtsis lisandus neile veel kaheksa uue Poliitilise Realismi Alternatiivi Alternatíva politického realizmu (APR) liiget sedakorda taas HZDS'st. Kuna kõik need muutused tugevdasid opositsiooni, lõppes lugu Meciari mahavõtmise ja uue koalitsiooni võimuletulekuga. Selle moodustasid 15. märtsil Kristlik-Demokraatlik Liikumine (KDH), Demokraatliku Vasaku Partei (SDĽ) ja kolm eraldunud blokki ungarlaste toetusel, seejuures liitusid mõlemad endised HZDS osad aprillis omavahel Slovakkia demokraatlikuks Liiduks (DEÚS). Valitsus lahkus valimiskaotuse järel 13. detsembril.
Valitsuse koosseis
1 Nii on antud, tõlkida ei oska. Rezorty tõlkeks pakub allikas inglise keele vahendusel "foolio, lehenumber, formaat" mis kohe kuidagi ei sobi.
Liitiumhüdroksiid
Liitiumhüdroksiid on keemiline ühend valemiga LiOH.
Saamine
2Li + 2H2O → 2LiOH + H2
Machi arv
Machi arv ehk M-arv (tähis Ma või M) on gaasi voolamist iseloomustav dimensioonita suurus, mille nimetas Austria füüsiku ja filosoofi Ernst Machi järgi 1929. aastal Jakob Ackeret. Aerodünaamikas on Machi arv üks peamisi mehaanilise sarnasuse kriteeriume, mille mõju on eriti oluline siis, kui ei saa jätta arvestamata gaasi kokkusurutavust.
Machi arv väljendab gaasi, näiteks õhu liikumise kiiruse v ja samas keskkonnnas leviva heli kiiruse c suhet: Helikiirus sõltub õhu temperatuurist ning vastavalt ka õhu tihedusest.
Kui M < 1, siis liigub gaas alahelikiirusega, kui M > 1, siis ülehelikiirusega ja kui M > 5, siis hüperhelikiirusega. Ülehelikiirusega voolava gaasi või gaasi suhtes ülehelikiirusega liikuva keha pidurdudes tekivad lööklained.
Pühajõgi (täpsustus)
Pühajõgi on mitme Eesti jõe nimi:
Aktaš
Aktaš (kirgiisi keeles Акташ) on küla Kõrgõzstanis Oši oblastis.
Männiku (Saaremaa)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Valjala valda.
Kändliku
Kändliku on küla Järva maakonnas Türi vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rapla maakonda Käru valda.
Mikk Saar
Mikk Saar (sündinud 17. oktoobril 1980) on eesti laulja ja muusikalinäitleja.
Ta on võitnud telesaate "Tantsud tähtedega". Samuti on ta võitnud telesaate “Maskis laulja” 2. hooaja, kehastades seal polaarhunti.
Ajakirja Kroonika lugejate arvates oli Mikk Saar 2006. aasta seksikaim mees.
Raadio 2 kuulajad valisid Mikk Saare loo "See pole see" 2006. aasta hiti valimisel eesti loo kategoorias 8. kohale 865 häälega. Meessolistidest oli eespool üksnes Tanel Padar kahe looga.
Mikk Saar on osalenud lauluvõistlusel "Kaks takti ette" ja olnud ansambli Quattro liige.
Hariduskäik
Mikk Saar on lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi (endine Tallinna 54. Keskkool), õppinud Tallinna Muusikakeskkoolis ja kaks aastat Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis popdžässi erialal.
Muusikalid
Mikk Saar on teinud kaasa muusikalides, näiteks "Oliver!", "Chicago", "Georg", "Chess" ja "Fantoom" Tal on olnud peaosad muusikalides "Miss Saigon" (Chris, esietendus 2002) ning "Hüljatud" (Jean Valjean, esietendus 2017).
"Tantsud tähtedega"
2006. aastal võttis Mikk Saar osa Kanal 2 telesaatest "Tantsud tähtedega", kus tema partner oli tantsija Olga Kosmina. Esimese saate, kus tantsiti aeglast valssi, nad võitsid, kogudes žüriilt 22 punkti. Teises saates jäid nad rumbat tantsides 27 punktiga napilt teiseks ning kolmandas saates teenisid nad 32 punkti tantsuga tango ja saavutasid jällegi teise koha.
3. detsembril toimunud finaalis saavutasid nad esikoha ehk võitsid telesaate "Tantsud tähtedega".
Isiklikku
Saates "Tantsud tähtedega" tuli avalikuks Mikk Saare osalus aastaid tagasi toimunud pangapettuses, milles teda Tartu Maakohtus süüdistati Ühispangast ligi poolteise miljoni krooni varguses.
Lugu sai alguse 1997. aastal, kui toona 16-aastane Mikk Saar koos kahe vanema sugulasega, oma Ühispanga pangaarvet kasutades võttis välja vanemat tüüpi sularahaautomaatidest suuri summasid.
27. septembril 2007 lõpetas kohus kriminaalmenetluse, sest tegemist on teise astme kuritegudega, mille toimepanemisest oli möödunud üle 10 aasta ja mis seetõttu aegus.
Tema abikaasa on laulja Tanja Mihhailova-Saar. Nende kooselu sai alguse 2007. aastal ja 2016. aastal nad abiellusid. Pidulik tseremoonia toimus Itaalias Toscana villas. Neil sündis 16. veebruaril 2018 poeg Teodor.
Lauri (Türi)
Lauri on küla Järva maakonnas Türi vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rapla maakonda Käru valda.
Hvis lyset tar oss
"Hvis lyset tar oss" (Kui valgus meid võtab) on Burzumi kolmas täispikk album. Kõik lood on lindistatud 1992. aasta septembris (üks kuu pärast Aske EP-d), kuid ei avaldatud enne 1994. aasta maid.
Albumi esialgne pealkiri pidi olema "På Svarte Troner". Vargi ja Samothi välja saadetud promoplaatidel olid lood teises järjekorras ning lugu "Et hvitt lys over skogen" asendati looga "Tomhet".
Albumi kaanepilt on norra kunstniku Theodor Kittelseni joonistus "Fattigmannen" ('kerjus/kehvik').
Triin Sinissaar
Triin Sinissaar (sündinud 27. oktoobril 1975 Moskvas) on eesti dramaturg ja tõlkija.
Lõpetanud 1997. aastal Tartu Ülikooli prantsuse filoloogia erialal.
Näidendid
Triin Sinissaar on kirjutanud näidendid "Elisabethi lugu", "Kohtume sealpool pilvi" ja "Soolaev".
Tõlked
Samuti on Triin Sinissaar koostanud mitu prantsuse-eesti sõnastikku.
Valjala-Nurme
Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Valjala valda ja kandis nime Nurme.
Lauri
Lauri on mehenimi.
Lauri on ka mitme koha nimi:
Lauri (Kanepi)
Lauri on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Tharaphita
Tharaphita on eesti heavy metal (pagan metal) bänd, mis tegutseb alates 1995. aastast.
Bändi lugude teemad on enamasti seotud paganausu ja muude Eesti muistsete kommetega. Lood on nii inglise kui ka eesti keeles.
Ferdinand Carré
Tema 1859. aastal loodud ammoniaagi vesilahusel põhinev külmutustsükkel on kasutusel tänapäeva külmikutes.
Punase Lageda
pisi|Mäesuusatrass Punasel Lagedal Punase Lageda (vene keeles Красная Полянa; varem ka Kbaada, Kbaade, Gubaedeõ, Gunba (kohaliku abhaasi-abasiini hõimu järgi, kes elas piirkonnas enne 1864. aastat)) on alev Krasnodari krais Venemaal. See jääb Sotši linna haldusalasse (Adleri rajooni).
Punase Lageda asub Mzõmta jõe kaldal 39 km kaugusel Mustast merest ja tema keskosa asub 538 m kõrgusel merepinnast. Seal elas 2010. aasta seisuga 4599 inimest. Adleriga – ja selle kaudu Sotši lennujaamaga – ühendab teda kaasaegne maantee.
4 km mööda Mzõmta jõe orgu ülesvoolu asub eesti küla Eesti Aiake. Paarkümmend kilomeetrit põhja poole jääb 3238 m kõrgune Tšuguši mägi, mis asub Adõgee piiril; paarkümmend kilomeetrit lõunasse jääb Gruusia piir, mis kulgeb mööda Phsou jõge.
Sotši olümpiamängudele eelnenud ehitustegevuse käigus, aastatel 2011–2012, asustati Punase Lageda ja Eesti Aiakese senised elanikud sundkorras mujale ning asula kohale rajati hotellid olümpiamängudest osavõtjatele.
Ajalugu
Juba sajandeid varem asus tänapäevase Punase Lageda kohal abhaaside (abasiinide), täpsemalt medoveide, auul. Baltisaksa sõjaväelase Fjodor Tornau andmetel asus sel kohal 1835. aastal Artkuadži asula. Seevastu 1864. aastal nimetati seda Kbaadeks.
21. mail 1864 kohtusid külas eri ilmakaartest tulnud neli sõjaväeosa ning nende juhid kirjutasid Venemaa sõjaväe ülemjuhataja suurvürst Mihhail Nikolajevitši juuresolekul alla manifestile, mis kuulutas Kaukaasia sõja lõppenuks. Selle sündmuse tähistamiseks otsustas Mihhail Nikolajevitš kõigi nelja sõjaväeüksuse ülemate palvel nimetada koha tsaariperekonna auks Romanovskiks.
1878. aastal asus sinna elama 36 kreeka perekonda, kes olid põgenenud Türgist tagakiusamise eest Stavropoli kanti, kuid polnud seal kohanenud. Nad olid elupaika otsides jõudnud sellesse orgu. See juhtus sügisel, kui maapind oli kõikjal sõnajalgadest punane. Kreeklased jäid sinna elama, andsid kohale nime, mis vene keeles oli Krasnaja Poljana, ehitasid kiriku ja avasid kooli. Kirik ja selle kalmistul asuv kellatorn on säilinud tänapäevani.
Teine, hirmsam seletus nime Krasnaja Poljana päritolule viitab verisele tšerkessi genotsiidile 19. sajandi lõpus.
1898. aastal saadeti külasse riiklik komisjon. Komisjoni ettekande põhjal anti asulale 19. juunil 1899 linnaõigused ja kinnistati nimi Romanovski. Järgmisel aastal valmis Punase Lageda maantee, mis ühendas asulat Adleriga.
Kuid ametlik nimi ei levinud kohalike seas; seda ka selle pärast, et mitteeksisteeriva linna Romanovski piires asus eksisteeriv Punase Lageda küla, mis oli kantud ametlikesse dokumentidesse. 1920. aastate lõpul kaotas asula linna õigused ja sai nimeks Krasnaja Poljana. Alevi õigused sai ta 1950. aastal.
Aastal 2010 avati alevis memoriaal Tallinna pronkssõduri koopiaga.
Tänapäev
Punasel Lagedal on levinud väikepõllumajandus. Asula on kuulus oma mee poolest. Asulat ümbritsevad kastanimetsad. Ümberkaudsete mägede nõlvadel kasvab palju ravimtaimi.
Punase Lageda lähedal asub Punase Lageda hüdroelektrijaam.
Asula peamine sissetulekuallikas nii suvel kui talvel on turism. Seal on Radisson SAS-i hotell ja Gazpromi mäeturismikeskus Grand Hotel Polyana, lisaks hulk väiksemaid võõrastemaju, pansione ja muid majutuskohti, ning neid ehitatakse üha juurde.
Punase Lageda asub mägedevahelises orus, on suusakuurort ja Sotši 2014. aasta taliolümpiamängude peamine võistluspaik. Seal kavatsetakse korraldada võistlused murdmaasuusatamises, suusahüpetes, kahevõistluses, laskesuusatamises, mäesuusatamises, bobisõidus, kelgutamises, skeletonis, lumelauasõidus ja vigursuusatamises.
Oessaare
Oessaare on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Valjala valda.
Regiomontanus
pisi|Regiomontanus Regiomontanus ehk Johann(es) Müller Königsbergist (6. juuni 1436 – 6. juuli 1476) oli saksa matemaatik, astronoom ja astroloog.
Nimi
Mõnede kirjalike allikate järgi sai Johann(es) Müller nimeks Regiomontanus pikka aega pärast surma; Philipp Melanchthon kasutas seda nime 1531. aastal.
Regiomontanus on saanud nime selle järgi, et ta pärines Baieris asuvast Königsbergi linnast, mistõttu ladinapäraselt kutsuti teda Ioannes de Regio monte, mis lühenenult andiski Regiomontanuse.
Elukäik
11-aastaselt astus Regiomontanus Leipzigi Ülikooli Lõuna-Saksamaal. Kolm aastat hiljem jätkas ta haridusteed Viini ülikoolis (Alma Mater Rudolphina) ja oli ka Georg von Peurbachi õpilane. 1457. aastal lõpetas ta ülikooli magistrikraadiga. 1461–1465 elas Regiomontanus Roomas, pärast seda elas ja tegutses Ungaris ning aastal 1471 kolis Nürnbergi vabalinna. 1475. aastal kutsus paavst Sixtus IV ta tagasi Rooma, kus ta aasta hiljem salapäraselt suri; võimalik, et katku, kuid on oletatud ka tapmist.
Tegevus
pisi|"De triangulis planis et sphaericis libri"
Riistasepp
Viinis elades ehitas Regiomontanus astrolaabe Ungari kuningale Mátyás Corvinusele. Esimesel Rooma perioodil konstrueeris ta päikesekella paavst Paulus II-le. Ta tegeles ka geomeetria ja tehnika probleemidega, ehitades astronoomiaaparaate.
Teoreetilised tööd
1464 avaldas Regiomontanus põhjaliku teose "De Triangulis omnimodus", milles võttis kokku tolleaegsed trigonomeetriateadmised.
Tema õpetaja Georg von Peurbach soovis tõlkida Ptolemaiose kreekakeelse "Almagestise" ladina keelde. Tol ajal oli saadaval ainult Cremona Gerardi poolt araabia keelest ladina keelde tõlgitud väljaanne. Pärast Georg von Peurbachi surma jäi see ülesanne Regiomontanusele. Uut tõlget Regiomontanus ei teinud, selle asemel avaldas ta Ptolemaiose "Almagesti" parandatud ja (kriitiliselt) kommenteeritud väljaande "Epytoma in almagesti Ptolemei". See raamat mõjutas Mikolaj Kopernikut Ptolemaiose maailmasüsteemi skeptiliselt suhtuma. Regiomontanus oli oma õpetaja kaudu heliotsentriliste ideedega tuttav, kui jäi siiski geotsentrilise maailmasüsteemi pooldajaks.
Kalendrireform
Kui Sixtus IV kutsus ta Rooma, oli selle taga paavsti soov, et Regiomontanus hakkaks tegelema kalendrireformiga. Tolleks ajaks oli temast saanud oma aja kuulsaim astronoom ning nõnda oli olemas piisav autoriteet, et Juliuse kalendri võiks asendada sellisega, mida aktsepteeriks ka katoliiklik Euroopa. Kuid Regiomontanus suri, jõudmata reformiga tõsiselt tegelema hakata.
Anti Saarepuu
Anti Saarepuu (sündinud 26. märtsil 1983 Võrus) on endine Eesti murdmaasuusataja.
Anti Saarepuu treenerid olid Mati Alaver, Hille Saarepuu ja Jaanus Teppan.
Ta on võitnud Eesti meistrivõistlustel 2000–2014 individuaalselt 3 kuld-, 2 hõbe- ja 4 pronksmedalit ning teatesõitudes 4 kuld-, 6 hõbe- ja 3 pronksmedalit. Aastatel 2005–2014 kuulus ta Eesti koondisse. Saarepuu on tegutsenud MTÜ Team Haanja treenerina. Tema tuntumad õpilased on Marko Kilp, Karel Tammjärv ja Raido Ränkel.
Anti Saarepuu kandideeris 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Võru valla volikogusse.
Aprillis 2014 teatas ta, et lõpetab tervislikel põhjustel sportlaskarjääri.
27px Olümpiamängudel
2006 Torinos
2010 Vancouveris
Maailmameistrivõistlustel
2009 Liberecis
2011 Oslos
Juunioride maailmameistrivõistlustel
2003. Sollefteas
Isiklikku
Anti Saarepuu on 179 sentimeetrit pikk ja kaalub 76 kilogrammi. Kuulub Võru Suusaklubisse.
Kärbselised
pisi|Porikärbse pea pisi|Kärbse suu Kärbselised (Brachycera) on kahetiivaliste alamselts, kuhu kuuluvad Eestis 76 sugukonna esindajad. See rühm on väga vormirikas. Paljud on väiksed, vaevalt 2-3 millimeetrit pikad, näiteks küürkärblased, kõdukärblased, kaevandikärblased. Vähem on suuri vorme, näiteks veiseparm ja küttkärbes - mõlemad on kuni 2,8 sentimeetrit pikad. Osa liike, eriti sugukondadest sirelased ja herilkärblased meenutavad herilasi või mesilasi. Osa kärbeste vastsed on koduloomade siseparasiidid (näiteks veise-nahakiin). Osa kärbeste vastsed on taimetoidulised (kapsakärbes, sibulakärbes, peedikärbes.) Osa kärbeste vastseid elavad laguainetes, ka sõnnikus (harilik roojakärbes) Paljude tiivad liiguvad väga kiiresti, toakärbsel 330 korda sekundis.
Paljunemine
Palja silmaga on isastel ja emastel kärbestel vahet enamasti raske teha, aga mikroskoobi all on see tavaliselt võimalik. Vahet tehakse genitaalide järgi. Mõnedel liikidel on pulmalend ja teistel mitte. Eriti huvitav ja keerukas on surukärblaste pulmalend. Enne seda püüab isane mõne väikese putuka, et seda pulmalennu ajal emasele pakkuda. Vastutasuks pulmakingi eest saab emasega paaruda, ühtlasi päästab ta ka oma elu, sest pulmakingi puudumisel võib agressiivselt meelestatud emane isase enda ära süüa.
Kärbseliste sigimiskäitumine ja areng on mitmekesine. Mõned liigid on väga viljakad ja kiire elutsükliga, teised mitte. Näiteks üks emane äädikakärbes võib muneda kuni 500 muna. Areng valmikuni kestab 25° juures 8–10 päeva. Väga viljakas ja kiire arengutsükliga on ka harilik toakärbes. Tema eelistab muneda sõnnikule, kuid ka mujale, kus on vastsete arenguks sobivad tingimused. Munad on umbes ühe millimeetri pikkused, valged. Ühte kohta muneb ta kuni 150 muna.
Toitumine
Vahet tuleb teha vastsete ja valmikute toidulaual. Näiteks parmu vastsed elavad vees, toituvad lagunevatest taimejäänustest või väikestest putukatest ja ussidest. Ka mitte kõik valmikud ei ole verejanulised. Verd imevad ainult emased parmud, kes vajavad seda munade tootmiseks, isased saavad aga söönuks ka õite nektarist. Niisuguseid kärbselisi, kes inimesi otseselt häirivad: imevad verd, ronivad prügikastides, munevad toidule jne, on umbes saja liigi ringis. Liike, kellega me iga päev kokku puutume, neid sageli seejuures tähele panemata, on palju rohkem.
Paljud kärbselised on õite külastajad ja tolmeldajad. On kärbseid, kes toituvad seentest või taimeosadest: viljadest, lehtedest, vartest, juurtest, nektarist, õietolmust, taimejäänustest. Inimese ja loomade välisparasiidid on peamiselt parmlased (33 liiki), raudkärblased (7 liiki), nende hulgas põdrakärbes, hobuse-raudkärbes. Parmude kõrval imevad inimeste ja eriti koduloomade verd veel pistekärbsed sugukonnast päriskärblased (Muscidae).
E (arv)
e ehk Euleri arv on naturaallogaritmi alus, transtsendentne arv ligikaudse väärtusega 2,71828. Naturaallogaritmi arvust x tähistatakse tavaliselt ln(x) või loge(x).
Arvu e võttis kasutusele Šveitsi matemaatik Leonhard Euler 1736. aastal. Seda nimetatakse ka Napieri konstandiks Šoti matemaatiku John Napieri järgi, kes koostas esimesena logaritmitabelid.
Arvu e saab avaldada mitut moodi: kus n! on arvu n faktoriaal;
Lumeleopard
Lumeleopard ehk irbis (Panthera uncia, varem Uncia uncia) on kaslaste sugukonda pantri perekonda kuuluv kiskja.
Esimesena kirjeldas lumeleopardi teaduslikult Johann Christian Daniel von Schreiber 1775. aastal Türkmenistani ja Iraani piiril Köpetdagi mäeahelikus elavate isendite põhjal. Tänapäeval on lumeleopardid nii Türkmenistanis kui ka Iraanis välja surnud.
Schreiber paigutas lumeleopardi pantritega samasse perekonda ja andis talle nimeks Panthera uncia. Hiljem eraldati ta pikalt omaette perekonda Uncia, kuid viimaste geeniuuringute järgi ei erine lumeleopard teistest pantritest piisavalt. Seetõttu liigitatakse tänapäeval lumeleopard pantri perekonda koos tiigri, jaaguari, lõvi ja leopardiga. Lumeleopardi lähim sugulane on tiiger.
Tallinna Loomaaias on lumeleopardid Mahnadi ja Otto.
Kirjeldus
Lumeleopard on umbes leopardi suurune: tüvepikkus 120–150 cm, sabapikkus 90 cm, mass 23–41 kg. Lumeleopardi kere on pikk, jalad üsna lühikesed, ning saba üsna pikk ja karvane (nagu on ka kogu ülejäänud kere). .
Lumeleopardi karvastik on väga tihe, kohev ja pehme. See kaitseb hästi külma eest. Selle põhivärv on suitsuhall või kahvatukollane ja sellel on tumehallid või mustad tähnid. Kõhualune on valge. Kogu keha on kaetud sama värvi tähnidega, välja arvatud kõhualune. Jalgadel ja sabal on tähnid suuremad. Silmad on hallid või kahvaturohelised, mis on kaslaste seas ebaharilik.
Lumeleopardil on lühike koon, kumer nägu ja ebatavaliselt suured ninaõõnsused. See kohastumine aitab loomal hingata mägede hõredat külma õhku.
Levik
Lumeleopardid elavad Himaalajas, Tiibetis, Kesk-Aasia ja Lõuna-Siberi mägedes kuni Altai ja Tõvani ning Mongoolia mägedes.
Suvel elab lumeleopard enamasti lumepiiri lähedal (3660–3970 m), kuid talvel laskub sõraliste järel 1800 meetrini. Himaalajas võivad lumeleopardid tõusta kuni 5500 meetrini üle merepinna, kuid Džungaarias ja Talassi Alataus elavad nad üksnes 600–1200 meetri kõrgusel metsavööndis. Gobi Altais laskuvad nad koguni kaljuste oaasideni.
Lumeleopardi elupaik on tavaliselt koobas või kaljulõhe raskesti ligipääsetavas sälkorus, aga Kõrgõzstanist on teada juhtumeid, kus lumeleopard on puhkama heitnud madala puu otsa raisakotka vanasse pessa.
Toitumine
Lumeleopardid on videvikuloomad. Vähem tegutsevad nad öösel. Pilves ilmaga võivad nad päevalgi aktiivsed olla.
Lumeleopardid eelistavad varitseda saaki kõrgemalt. Mäed, kus nad elavad, pakuvad selleks häid võimalusi. Nende hüppe pikkuseks on mõõdetud 14 m. Kui nad esimese hüppega saaki ei taba, siis jälitavad nad seda mööda mägismaad kuni 300 m. Nad tapavad saagi nii, et hammustavad läbi selle kaelasooned. Enne söömahakkamist võivad nad saagi vedada ohutusse kohta. Nad söövad korjusest ära nii palju kui vähegi saavad ja võivad ühestainsast murtud sinilambast elada pool kuud, enne kui jälle jahile lähevad. Aastas peab lumeleopard murdma paar-kolmkümmend täiskasvanud sinilammast.
Lumeleopardid on pantritest kõige vähem agressiivsed. Pole teada, et nad kunagi oleks inimest rünnanud. Nad lasevad inimesel kergesti oma murtud saagi ära võtta ja on juhtunud, et kui inimene lumeleopardi ründab, siis too ei kaitsegi ennast.
Paljunemine
pisi|Kahe ja poole kuu vanused lumeleopardipojad Inglismaal loomaaias Lumeleopardi innaaeg on levila põhjaosas talvel või varakevadel, aga levila lõunaosas suvalisel aastaajal. Sel ajal on kuulda lumeleopardite valju näugumist. Tiinus kestab umbes 90 päeva. Pesakonnas on 3–5 järglast.
Pojad sünnivad pimedate ja abitutena. Nad kaaluvad 320–567 g. Silmad avanevad neil nädalavanustena, kõndida suudavad nad 5 nädala vanustena ja võõrutatakse emapiimast 10 nädala vanustena. Nad sünnivad mustade täppidega, alles hiljem muutuvad need tähnideks.
Pojad jäävad emaga seniks, kuni nad 18–22 kuu vanuselt iseseisvaks saavad. Seejärel rändavad nad sünnikohast kaugele ja otsivad endale uue elupaiga. Tõenäoliselt aitab see vähendada sugulasaretust, mis muidu on hõredalt elavate liikide seas üsna levinud. Lumeleopardid saavad suguküpseks 2 või 3 aasta vanuselt.
Kaitse
Rahvusvaheline Looduskaitseliit on liigitanud lumeleopardi hävimisohus liigina ohualtide liikide hulka. Ohustatud liikide hulka on ta kuulunud alates 1970. aastatest.
Maailmas on vabas looduses 4000–6500 lumeleopardi, millele lisandub 600–700 loomaaedades peetavat isendit. Tema arvukus on vähenemas.
Golem (täpsustus)
Golem tähendab mitut asja:
Golem
pisi| Golem on juudi mütoloogiast pärit tehislik olend, mis usutakse tavaliselt koosnevat savist.
Sõnal golem või goilem (heebrea גולם) on tänapäeval kookoni või ka rumala tähendus, sõna tuleneb aga tõenäoliselt sõnast gelem (גלם), mis tähendab toormaterjali.
Golemit on esmamainitud juba Vanas Testamendis, kus see tähendab ebatäielikku substantsi. Hilisemas juudi mütoloogias hakati teda pidama aga savist tehtud tummaks teenriks, kelle loomise võime oli ennekõike pühameestel, näiteks rabidel. Neil olid mõningad Jumala võimetega sarnased võimed, näiteks anda ka golemile elu, kuid ühtaegu pidi golem rõhutama ka seda, et inimene ei suuda luua kunagi nii täiuslikke olendeid kui Jumal. Kõige kuulsam lugu on rabi Judah Loew ben Bezaleeli (1525–1609) golemist Prahas, mis ilmus esimest korda trükis 1847. aastal. Tšehhis on golem väga populaarne ka tänapäeval. Golem pannakse liikuma loitsude ning laubale või suhu pistetud pärgamendile kirjutatud salasõnaga. Üks selleks kasutatavaid sõnu on emeth, mis tähendab tõde.
Eesti väinade loend
Eesti väinade loend loetleb Eesti väinad.
A
Aksi salm
H
Hari kurk
I
Irbeni väin
K
Keri vahe - Kihnu väin - Kura kurk - Kurkse väin - Käkisilm - Kärnatse silm
P
Pisike silm - Püssirahusilm
R
Rukki kanal
S
Silmeni väin - Soela väin - Suur salm - Suur silm - Suur väin
Pronksiöö
pisi|Pronksiöö kino Kosmos juures. Pronksiööna tuntakse 2007. aasta 26. aprillist 29. aprillini peamiselt Tallinnas ja vähemal määral mujal Eestis toimunud tänavarahutusi. Rahutuste ajendiks olid 26. aprillil Tõnismäe haljakul pronkssõduri juures tehtud ettevalmistused sinna 1945. aastal maetud Punaarmeelaste säilmete arheoloogilise väljakaevamise ja identifitseerimise alustamiseks. Säilmete väljakaevamine ja identifitseerimine pidi algama 27. aprillil kell 10, kuid lükati rahutuste tõttu edasi.
Üks rahutuste korraldajaist Dmitri Linter kuulutas Venemaa telekanalile 26. aprilli hommikul, veel enne aprillirahutusi, et Eesti seisab kodusõja lävel, ja andis mõista, et paari päeva pärast näeb maailm hoopis teistsugust Eestit teiste valitsejatega. Kivid hakkasid politsei pihta lendama kohe, seetõttu politsei mässulised laiali ajaski. Tänavarahutustel osalenutest olid 1/3 Eesti kodanikud, ülejäänud ilma kodakondsuseta ja Venemaa kodakondsusega inimesed. Enne rahutusi kasvas hüppeliselt Venemaalt Eestisse saabunute arv, rahutuste ajal ei lastud riiki Venemaalt bussidega tulevaid aktiviste.
Pronksiöö korraldajate (Dmitri Linter, Dimitri Klenski, Maksim Reva, Mark Sirõk) üle peetud kohtuprotsessil selgus, et aktsiooni oli hakatud ette valmistama vähemalt aasta varem, toetust saadi Venemaa Riigiduuma mõnedelt liikmetelt, kavas oli jõulise aktsiooni läbiviimine ja selle näitamine rahvusvahelistes teleuudistes.
Vastu korraldajate ootusi näitasid rahvusvahelised teleuudised hoopis käest läinud jõukude vägivallatsemist Tallinna tänavail: kioskite purustamist ja paljaksröövimist, akende lõhkumist jne.
Venemaa Föderatsioon reageeris sündmustele pealtnäha kummaliselt, sundides ärimehi koomale tõmbama kaubatransiiti läbi Eesti sadamate. Selle tagajärjel kahekordistus kaubaveo maht Ust-Luga sadamas, mille võimsused olid seni täielikult kasutamata.
Kronoloogia
pisi|Rüüstatud kiosk kino Kosmos lähedal
Lauri (Rõuge)
Lauri on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Ottendorf-Okrilla
Ottendorf-Okrilla on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis Ottendorf-Okrilla vallas.
Rapla JK Atli
Rapla JK Atli on jalgpalliklubi Raplas.
Kihelkonna kirikumõis
Kihelkonna kirikumõis (saksa keeles Pastorat Kielkond) oli kirikumõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal.
Rahu küla
Rahu on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Juudapuu
Juudapuu (Cercis) on heitlehiste lehtpuude ja -põõsaste perekond liblikõieliste sugukonnast.
Rahu küla
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Valjala valda.
Juudapuu
Juudapuu 7 liiki kasvavad Lõuna-Euroopast Ida-Aasiani ja Põhja-Ameerikas. Lehed on südajad või neerjad, roosad õied paiknevad kimpudes või kobarates, asuvad okstel ja isegi tüvel. Vili on kaun.
EDVAC
pisi|EDVAC EDVAC (inglise keeles Electronic Discrete Variable Automatic Computer) oli üks esimestest raalidest.
Nagu ENIAC, loodi ka EDVAC USA armee Ballistiliste uuringute laboratooriumis. EDVACi väljatöötamine algas juba enne ENIACi valmimist. ENIACi väljatöötajate Presper Eckerti ja John Mauchlyga liitusid John von Neumann ja mõned teised teadlased. Uus projekt käivitus von Neumanni aruande järgi 1945. aastal. Uue arvuti loomise leping kirjutati alla 1946. aasta aprillis. Esimene eelarve oli 100 000 USA dollarit. Konstrueerimise põhiprobleem oli töökindlus ja odavuse vahekord, aga siiski oli EDVACi lõppmaksumus peaaegu 500 000 dollarit, viis korda suurem eelarvest.
Saruman
Saruman ehk Saruman Valge (hiljem Saruman Mitmevärviline) on väljamõeldud tegelane (võlur) J. R. R. Tolkieni raamatutriloogiast "Sõrmuste Isand". Samuti on teda mainitud raamatus "Kääbik ehk Sinna ja tagasi".
EDVAC
EDVAC paigaldati Ballistiliste uuringute laboratooriumi 1949. aasta augustis. Algul avastati ja kõrvaldati hulk rikkeid. EDVAC alustas tööd 1951, kuigi ainult piiratud ulatuses.
Saruman
Kirjeldus
Istar, Raudlinna võlur. Saruman oli võlurite vennaskonna istarite juht, kes tuli Keskmaale umbes Kolmanda Ajastu 1000. aastal. Surematutel Maadel oli ta nimi Curumo ja ta oli sepp Aulë maia. Keskmaale ilmudes kandis ta valgeid rõivaid, tal olid läikivmustad juuksed ning ta rääkis ühtaegu targa ja kauni häälega.
EDVAC
EDVACi valmimine lükkus edasi vaidluste tõttu EDVACi patendiõiguse üle ühelt poolt Eckerti ja Mauchly ning teiselt poolt Pennsylvania ülikooli vahel. Lõpuks lahkusid Eckert ja Mauchly töölt ning asutasid 22. detsembril 1947 Eckert-Mauchly Arvutikorporatsiooni, võttes endaga enamiku EDVACi kallal töötanud inseneridest. Nende ettevõte müüdi 1950. aastal ja selle õigusjärglane on tänapäeval Unisys.
Saruman
Lühikokkuvõte
Haldjad kutsusid teda Curuníriks ehk Kavalaks Meheks ning ta rändas Keskmaal ringi, otsides võimalusi Musta Isanda võitmiseks. Ajapikku tärkas temas uhkus ja võimuiha. 2759. aastal sai Saruman enda kätte Orthanci torni võtmed ning ta asus Raudlinna, kuhu koondas valge käega musta lipu alla suure orkide, poolorkide, uruk-haide ja nõgilaste armee. Ta takerdus Sõrmuste Isanda punutud võrku ja muutus algul enesegi teadmata tema teenriks. Kuid Sõrmuse Sõjas hävitati Sarumani vägi põhjalikult nii Raudlinna rünnanud Entide kui Sarvelinna lahingus tema armee purustanud rohirrimite käe läbi. Lõpuks murdis Gandalf pooleks tema saua, hävitades nõnda tema maagilised võimed. Sarumani langus oli nii suur, et ta püüdis saada pisikestki kättemaksu Maakonnas. Selle haleda katse surusid maha vaprad kääbikud ning lõpuks tappis võluri tema jäägituim tallaalune Gríma Ussikeel. Raamatus kujutatakse Sarumani võimsa võlurina, kes on võlurite Valge Nõukogu juht.
EDVAC
1960. aastal töötas EDVAC üle 20 tunni päevas. Keskmine töötõrgeteta töötamise aeg oli 8 tundi järjest. Vahepealsete aastate jooksul oli teda täiustatud: ta oli saanud 1953 perfokaartidel töötava sisend-väljundseadise, 1954 lisamälu aeglasema magnettrumli kujul ja 1958 ujukoma kasutava aritmeetikaseadise.
Saruman
Lühikokkuvõte
Sõrmuste Isanda filmides kehastab Sarumani Christopher Lee.
EDVAC
EDVAC töötas kuni 1961. aastani, mil ta asendati märksa võimsama ja mitu korda suurema mäluga raaliga BRLESC. EDVAC oli töökindel ja produktiivne raal.
Tehnilised andmed
EDVAC kasutas erinevalt ENIACist kahendsüsteemi. Sisse olid ehitatud liitmine, lahutamine, korrutamine ja jagamine. Mälumaht oli 1000 (hiljem 1024) 44-bitist sõna ehk 5,5 kilobaiti.
EDVAC koosnes järgmistest komponentidest:
EDVAC sisaldas peaaegu 6000 lampi ja 12 tuhat dioodi ning tarbis võimsust 56 kW. Ta vajas põrandapinda 45,5 m² ja kaalus 7,85 tonni. Tema töö igat kaheksatunnist vahetust teenindas 30-liikmeline personal.
Mohsi astmik
Mohsi astmik ehk Mohsi skaala on etalonmineraalide kõvadusel põhinev mineraalide suhtelise kõvaduse määramise skaala.
Astmiku koostas aastal 1812 Austria mineraloog Friedrich Mohs.
Kõvaduse all peetakse silmas mineraali vastupanu kriimustamisele. Pehmema mineraaliga ei ole võimalik kõvemat mineraali kriimustada.
Mohsi astmik on siiani kõige laiemalt kasutatav mineraalide suhtelise kõvaduse määramise skaala. Mineraali suhteline kõvadus tähendab kõvadust teiste mineraalide suhtes. Astmikul on kümme astet, millele vastavad kümne tuntud mineraali absoluutsed kõvadused. Iga astmiku mineraaliga on võimalik astmiku pehmemaid mineraale kriimustada. Kui etalonmineraalide absoluutsed kõvadused panna graafikule, oleks sirge peaaegu lineaarne kuni korundini, kuid tõuseb seejärel järsult, sest teemant on korundist umbes viis korda kõvem mineraal.
Mineraali kõvaduse määramiseks tuleb valida võimalikult sile mineraali pind ja proovida seda kriimustada mõne Mohsi astmikku kuuluva mineraali terava servaga. Kui tekib kriimustus, tuleb valida pehmem mineraal ning korrata protseduuri kuni enam kriimustust ei teki. Seejärel tuleb proovida uuritava mineraaliga kriimustada etalonmineraali pinda. Kui tekib kriimustus, on uuritava mineraali kõvadus kokkuleppeliselt etalonmineraali kõvadus n + 0,5. Kui aga kriimustust ei teki, loetakse uuritava mineraali ja etalonmineraali kõvadused ligikaudu võrdseks.
Ülalkirjeldatud meetodit ei saa edukalt rakendada peeneteraliste mineraalide korral, sest keemilised sidemed terade vahel on alati nõrgemad sidemetest terade sees. Seega tuleb alati hoolikalt jälgida, kas kriimustatakse tõesti mineraali pinda või kraabitakse lahti üksikuid terakesi.
Etalonmineraalide asemel kasutatakse tihti ka muid käepäraseid esemeid, näiteks sõrmeküünt (kõvadus 2...2,5), vaskmünti (kõvadus 3...4), raudnaela (kõvadus 4), noatera (kõvadus 6).
Mineraalide absoluutse kõvaduse määramiseks kasutatakse skleromeetreid.
Etalonmineraalide suhteline ja absoluutne kõvadus
Härte
Georg Kingisepp
Georg Kingisepp (18/30. mai 1898 Kurla, Kabala vald, Viljandimaa – 19. august 1974 Tartu) oli eesti farmakoloog.
Tema haridustee algas Retla algkoolis ja jätkus Rakvere õpetajate seminaris, mille lõpetas aastal 1917.
Võttis osa Vabadussõjast ja 1920. aastal lõpetas sõjakooli. 1921. aastal lõpetas Põltsamaa Ühisgümnaasiumi. Samal aastal astus Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, kuid siirdus Tartust õpinguid jätkama Heidelbergi ülikoolis. Majandusraskused sundisid teda vahepeal õpinguid katkestama ning ta töötas sel ajal Väike-Maarja Gümnaasiumis ja Türi Aiamajandusgümnaasiumis loodusteaduslike ainete õpetajana.
1927. aastal lõpetas ta Heidelbergi ülikooli doctor medicinae kraadiga. Ta jäi tööle Heidelbergi, praktiseerides sise- ja nahahaiguste kliinikus, lühemat aega ka lastearstina.
Ta on uurinud peamiselt uusi ravimeid ning südameglükosiidide ja valuvaigistite toimet.
Isiklikku
Tema abikaasa oli füsioloogiaprofessor Elise Käer-Kingisepp, nende poeg Henn-Peet Kingisepp oli füsioloogiakateedri dotsent.
Naatriumhüdroksiid
Naatriumhüdroksiid ehk seebikivi (varem ka kaustiline sooda) on keemiline ühend valemiga NaOH.
See on söövitav aine, tugev alus. Kasutatakse torupuhastusvahendina.
Reageerimine soolhappega
Aluseline naatriumhüdroksiid reageerib soolhappega. Reaktsiooni saaduseks on keedusool ja vesi.
NaOH + HCl → NaCl + H2O
Reageerimine amfoteersete metallidega
1986. aastal vedas üks Ühendkuningriigi alumiiniumist paagiga auto 25%-list NaOH vesilahust. See tekitas paagis suure rõhu ja suuri kahjustusi. Alumiinium reageeris naatriumhüdroksiidiga, mistõttu tekkis gaas (vesinik), mis tekitas suurt rõhku.
2 Al + 2 NaOH + 6 H2O → 2 Na[Al(OH)4] + 3 H2
Tootmine
thumb|left|Naatriumhüdroksiidi graanulid
Kasutamine
Keetmisel rasvaga moodustab naatriumhüdroksiid seebi.
1N5349
1N5349 on stabilitron, mille stabiliseerimispinge on 12 V ja võimsus 5 W. Stabilitroni toodetakse UL94V-0 korpuses.
Männiku
Männiku on mitme koha nimi Eestis:
Šankol
Šankol (kirgiisi keeles Шанкол) on küla Kõrgõzstanis Oši oblastis Nookati rajoonis.
Püha kirikumõis
Püha kirikumõis (saksa keeles Pastorat Pyha) oli kirikumõis Püha kihelkonnas Saaremaal.
Ongström
Ongström (tähis Å) on mittesüsteemne pikkusühik, mis võrdub ühe kümnendikuga nanomeetrist:
Ongström on nimetuse saanud rootsi füüsiku ja astronoomi Anders Jonas Ångströmi järgi.
Kuigi ongström on mittesüsteemne ühik, kasutatakse seda aatomite suuruse ning keemiliste sidemete pikkuse mõõtühikuna ja spektroskoopias. Põhjuseks on see, et ongströmi suurus on kõige lähedasem aatomite suurusele ja seda ühikut on kõige mõistlikum kasutada, kui kirjeldada aatomite või väiksemate molekulide suurust.
Golem (Eesti ansambel)
Golem oli Eesti heavy metal ansambel, mis tegutses aastatel 1983–1984.
Golemi eestvedaja oli Mihkel Raud, kes mängis kitarri. Laulusolist oli Urmas Vare, trumme mängis Rein Joasoo, basskitarri Tõnu Kõrvits ja klahvpillidel oli Avo Ulvik.
Elbert Tuganov
Elbert Tuganov (22. veebruar 1920 Bakuu – 22. märts 2007 Tallinn) oli Eesti animaator, filmilavastaja ja stsenarist.
1958. aastal lavastas ta Eesti esimese nukufilmi "Peetrikese unenägu". Ta on üheksa esimese kohaliku nukufilmi lavastaja, mistõttu teda peetakse selle žanri rajajaks Eestis.
Temast ja Heino Parsist valmis 2008. aastal Eesti nukufilmi 50 aasta täitumisel animatsiooni elementidega dokumentaalfilm "Aja meistrid".
Päritolu ja haridus
Elbert Tuganov sündis Aserbaidžaani pealinnas Bakuus eestlasest ema ja osseedist isa peres. Tema perekond oli Osseetia moslemitest kõrgaadli esindajad, kellest on võrsunud ka kaks tsaariarmee kindralit: Aslambek Tuganov ja Hambi Tuganov. Elberti isa oli skulptor.