cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kijassovo rajoon
Peamine majandusharu on põllumajandus.
Tim McInnerny
Timothy L. "Tim" McInnerny (sündinud 18. septembril 1956 Cheadle Hulmeis) on Suurbritannia näitleja.
Kriepaste
Kriepaste on küla (mazciems) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Aizpute vallas. Asub valla edelaosas merepinnast 68 meetri kõrgusel, Riiast 195, valla keskusest Rokasbirzest 12 ja endisest piirkonna keskusest Aizputest 14 kilomeetri kaugusel.
1998. aasta seisuga elas külas 5 inimest.
Elukestev õpe
Elukestev õpe tähendab pidevat eneseharimist ja ühiskonnaga kohandumist konkurentsis püsimiseks. Elukestev õpe on paratamatu, inimeste teadmised ja oskused arenevad koos ühiskonna muutuste ja tehnoloogia arenguga. Elukestva õppimise aluseks on tahe õppida, huvi meid ümbritseva maailma vastu ning oskus kasutada õigeid õppimismeetodeid. Elukestva õppimise peamisteks motivaatoriteks on suurem tööga ja endaga rahulolu, helgemad tulevikuperspektiivid, konkurentsivõime säilitamine ning kasvav sissetulek.
To Be Young, Gifted and Black
"To Be Young, Gifted and Black" on Nina Simone'i laul Weldon Irvine'i sõnadele. Laul on kirjutatud Simone'i 34-aastaselt surnud sõbra Lorraine Hansberry mälestuseks. Laul salvestati ja anti singlina välja 1969. aastal, albumile jõudis see 1970. aastal ("Black Gold"). Laul sai üheks inimõiguste eest võitlemise tunnuslauluks.
Elukestev õpe
Õppetüübid
Eristatakse kolme tüüpi õpet: formaalne õpe, mitteformaalne õpe ja informaalne õpe. Need kõik on vajalikud ja täiendavad üksteist. Oma karjääri kujundamisel ja tööotsingutel on väljaspool kooli õpitu kindlasti eeliseks.
Formaalne õpe
Annab raamteadmised ja oskused, mida ühiskond tunnustab ning mille omandatust kontrollib (koolitunnistus ja eksamid). Formaalharidust saab omandada põhikoolis, gümnaasiumis, kutseõppeasutuses, rakenduskõrgkoolis ja ülikoolis kindlate õppekavade järgi. Formaalharidus on kohustuslik kuni põhihariduse omandamiseni või 17-aastaseks saamiseni.
To Be Young, Gifted and Black
Enne suurema edu saavutamist sooloartistina salvestas loo ka Elton John. See versioon on avaldatud albumil "Chartbusters Go Pop. 20 Legendary Covers from 1969/70 as sung by Elton John" (1994; või ka "Covers as Sung by Elton John").
Elukestev õpe
Formaalse õppe haridustasemete liigitamine:
Formaalses õppes seatakse õpieesmärgid enamasti väljastpoolt, see tähendab, et eesmärkide püstitamisel ei kaasata tavaliselt õppijaid ega arvestata õppijate isiklike eesmärkidega. Õpieesmärkide püstitamisel lähtutakse pigem õppematerjali kogusele ja sisu läbitöötamisele. Õppimisprotsessi jälgitakse ning õpilasi hinnatakse sätestatud kriteeriumide järgi.
Mitteformaalne õpe
Sisult ja vormilt vähem piiritletud ja osalemine selles on vabatahtlik. Mitteformaalses õppes pakutakse võimalusi arendada sotsiaalseid oskusi, õppida võõrkeeli, kunsti ja muusikat, psühholoogiaga seonduvat ja korraldatakse arvuti- ja ettevõtluskursusi. Mõnel puhul saab neid kursusi arvestada formaalhariduse osana ja täiendusõppena tööelus. Mitteformaalset õpet korraldavad rahvaülikoolid, kultuurikeskused, vabahariduskoolid, raamatukogud jne.
Informaalne õpe
Toimub täiesti koolivälises keskkonnas näiteks huviklubides, sõpradega aega veetes, reisides, internetis olles jne. See ongi rohkem tegutsemine kui õppimine selle sõna klassikalises tähenduses. Euroopa Nõukogu on mõistnud informaalset õppimist, kui elukestvat protsessi, mille käigus inimesed omandavad hoiakuid, väärtusi, oskusi ja teadmisi oma keskkonnas harivate mõjude ja igapäevategevuste kaudu. Noortele korraldavad mitteformaalset ja informaalset õpet noorteorganisatsioonid, spordiklubid, vabahariduslikud koolitusasutused, kohalikud ja rahvusvahelised noorteprojektid. Osalemine nende tegevuses annab oskusi, mida tööandjad kõrgelt hindavad, näiteks hea suhtlemine, meeskonnatöö kogemus, enesekehtestamine, probleemide lahendamine, protsesside ja inimeste juhtimine.
Stonewalli trahter
Stonewalli trahter (inglise keeles Stonewall Inn), mida lühendatakse sageli Stonewalliks, on Ameerika Ühendriikide suurimas linnas New Yorgis asuv geibaar ja trahter. See asub täpsemalt Lower Manhattani piirkonnas Greenwich Village'i naabruskonnas. See oli 1969. aasta Stonewalli rahutuste toimumiskoht. Rahutusi peetakse riigi kõige olulisemaks LGBT õigusi mõjutanud sündmuseks, sest see viis kaasaegse võitluseni nende õiguste eest Ameerika Ühendriikides.
Algne võõrastemaja, mis tegutses aastatel 1967–1969, asus aadressil Christopheri tänav 51–53, Seventh Avenue Southi ja Waverly Place'i vahel. New Yorgis asuv Stonewalli trahter lõpetas tegevuse varsti pärast ülestõusu ja oli aastate jooksul renditud kahe eraldi ruumina mitmele erinevale ettevõttele. Stonewalli nimeline baar tegutses aastatel 1987–1989 Christopheri tänaval majas nr 51, selle sulgemisel eemaldati hoone fassaadilt ajalooline silt. Ükski Stonewalli trahteri algne siseviimistlus pole säilinud. 1990. aastal renditi Christopheri tn 53 uuele baarile nimega New Jimmy’s at Stonewall Place ja umbes aasta hiljem muutis baari omanik nime lihtsalt Stonewalliks. Praegune juhtkond ostis baari 2006. aastal ja on sellest ajast peale tegutsenud trahterina. Christopheri tänava hooned nr 51 ja 53 on eraomandis.
Varasem ajalugu
Stonewalli trahter, mida tunti ka Bonnie Stonewalli trahteri nime all, avati 1930. aastal. Selle nimi on tõenäoliselt tuletatud omaniku Vincent Bonavia nimest. Avalikult öeldi, et see on teetuba ja restoran, kus pakutakse kergeid eineid ja mittealkohoolseid jooke. Tegelikult oli aga see suitsukate ning seal müüdi alkoholi. 1930. aasta detsembris, kui USAs maksis kuiv seadus, tungisid trahterisse valitsuse ametnikud keelu kontrollimiseks.
Aastal 1934, kui keelust oli möödunud aasta, kolis Bonavia selle trahteri aadressile Christopheri tn 51–53. Sinna lasi ta kinnitada ka suure sildi "Bonnie's Stonewall Inn" (Bonnie Stonewalli trahter). Algselt olid hooned ehitatud hobusetallideks, kuid 1930 ehitati need ühe fassaadi taha, et sinna asutada pagaritöökoda. Bonnie Stonewalli trahter töötas baari ja restoranina, kuni selle sisemus hävis tules aastal 1964.
Ülestõus
vasakul|pisi| Politseireidide järel riputati baarides tavaliselt silte "Kontrollitud ruumid". Stonewalli rahutused olid geikogukonna liikmete vägivaldsed meeleavaldused politseireidi vastu, mis toimus 28. juunil 1969. aastal varahommikul Stonewalli trahteris. Umbes 1.20 öösel liitsid oma väed politseinik Seymour Pine New Yorgi linna avaliku eetika osakonnast, neli teist politseiniku ning neli erariietes politseiniku, kes olid juba trahteris. Tuled pandi trahteris põlema, kuid reid ei läinud plaanipäraselt. Arreteeritud inimeste ja konfiskeeritud alkoholi transpordi eest vastutavad autod jäid hiljaks ja seetõttu tekkis vabastatud inimestest ning muudest möödujatest trahteri ees rahvahulk, mis järjest kasvas. Kirjanik David Carter märgib, et politseiametnikud hakkasid rahvahulka lõpuks nii kartma, et keeldusid baarist nelikümmend viis minutit lahkumast.
Viimne piisk karikas oli see, kui üks käeraudades naine viidi baari ukselt mitu korda ootava politseibussi juurde. Ta põgenes korduvalt ja võitles nelja politseinikuga vandudes ja karjudes kümmekond minutit. Pealtvaatajad on meenutanud, et tõenäoliselt oli see naine Stormé DeLarverie. Ta pani rahvahulka vastu hakkama, kui vaatas neile otsa ja hüüdis: "Miks te midagi ei tee?" Pärast seda, kui ohvitser ta üles tõstis ja politseibussi lükkas, muutus rahvahulk vihaseks ja hakkas mässama: "Sel hetkel muutus vaatepilt plahvatuslikult vägivaldseks."
Politsei üritas üht osa rahvahulgast ohjeldada ja lükkas mõned inimesed pikali, mis õhutas kogunenuid veelgi. Rahutused eskaleerusid hetkeni, kus New Yorgi politseijaoskonna taktikalised politseijõud (TPF) saabusid, et vabastada Stonewalli sisemuses kinni jäänud politseinikud. TPF moodustas inimmüüri ja üritas tänavaid puhastada ning hommikul kella 4-ks said nad sellega hakkama.
Stonewalli trahteris aset leidnud sündmused viisid esimeste geiparaadideni USA-s ja paljudes teistes riikides. 28. juunil 1970 toimus marss Greenwich Village'st Central Parki haljasala niidule Sheep Meadow'le.
Pärast rahutusi
Stonewall taasavati 1972. aastal sama juhtimise all Miami Beachi aadressil 22th Street 211, kuid põles maatasa 2 aastat hiljem. Järgmise kahekümne aasta jooksul hõivasid Manhattani esialgse ruumi mitmed teised asutused, sealhulgas võileivakauplus, hiina restoran ja kingapood. Paljud külastajad ja uued naabruskonna elanikud ei olnud teadlikud hoone ajaloost ega seosest Stonewalli rahutustega. 1990. aastate alguses avati algse Stonewall trahteri läänepoolses osas uus geibaar, mille nimi oli lihtsalt "Stonewall". Umbes sel ajal kandis Christopher tänava kvartal kuuenda ja seitsmenda avenüü vahel sama nime "Stonewall Place".
Stóchos
Stóchos (Στόχος) on Kreekas ilmuv rahvuslusest kantud nädalaleht. Ajalehe asutas 1985. aastal Georgios Kapsalis. Kuni asutaja surmani 1999. aastal oli ajaleht rangelt rahvuskonservatiivne ja polnud seejuures seotud ühegi poliitilise erakonnaga. Nüüd annab lehte välja paremäärmuslik erakond Kuldne Koidik.
Puurmani mõis
pisi|Mõisa peahoone (2008) pisi|Peahoone pargi poolt (2015) Puurmani mõis (saksa keeles Schloß Talkhof) oli rüütlimõis Kursi kihelkonnas Tartumaal.
Mõisa peahoones tegutseb tänapäeval Puurmani Mõisakool.
Ajalugu
On arvatud, et mõisasüdame kohal paiknes keskajal ordulinnus, mis on olnud nii ordufoogti kui ka -komtuuri residents. Siiski ei ole teada Kursi ordulinnuse täpset asukohta.
Puurmani mõisa esimene omanik oli Buhrmeisterite suguvõsa, kelle esindajale Christopher von Buhrmeisterile kinkis 1645. aastal mõisa Rootsi kuninganna Kristiina. Christopher von Buhrmeister (kes on maetud Tartu Jaani kirikusse), pärandas mõisa edasi Heinrich Johann von Güntersbergi ja Dorothea von Güntersbergi (sündinud Buhrmeister) pojale Eberhard von Güntersbergile (1654–1704). Pärast Eberhardi surma pärandus mõis edasi tema tütrele Margarethe Elisabeth Zoegele, kelle Zöge von Manteuffelite suguvõsaliin piirdus 1795. aastast nimekujuga Manteuffel. Puurmani mõis jäi krahv Manteuffelite suguvõsa valdusse, kuni mõisahoone võõrandas 1919. aastal Eesti Vabariik.
pisi|Puurmani mõisa härrastemaja tagantvaade öösel
Heinrich Johann Paucker
Heinrich Johann Paucker (8. august/19. august 1759 Järva-Jaani – 12. aprill/24. aprill 1819 Simuna) oli Eesti vaimulik.
Puurmani mõis
Mõisahooned ja park
Mõisakeskuse ja lossi ees on Prantsuse stiilis sümmeetriline mõisapark koos purskkaevu ja alleega. Pargis on enam kui 50 puu- ja põõsaliiki. Lossi taga on aga vabavormiline inglise park, kus muu hulgas on jahikoertele pühendatud skulptuur ja tellistest piirdeaed. Lossi peahoone keskteljele viib läbi pargi paarisaja meetri pikkune sihitee, mille alguseks olev värav on kujundatud tuudorstiilis tornikestena. Mõisahoone koos kõrvalhoonete ja pargiga on riikliku kaitse all.
Mõisaloss kerkis aastatel 1877–1881, algselt asus lossiehitust kavandama Ernst Gotthard von Manteuffel vanem, kuid ehitamiseni jõudis plaan alles tema poja ajal. Lossihoone on üks Eesti kaunimaid ja suursugusemaid uusrenessansslosse. Lossihoone üht esinurka ehib viiekorruseline kaheksatahuline torn. Nii torn kui ka kõik hoone fassaadid on kaunistatud rikkaliku dekooriga. Lossiruumide interjöörides lisandub uusrenessansile uusbarokk.
Augsburgi ülikool
pisi|Logo Augsburgi ülikool (saksa keeles Universität Augsburg) on ülikool Saksamaal Augsburgis.
Ülikool asutati 1970.
Ülikoolis õpib üle 20 000 üliõpilase.
Andi Noot
Andi Noot (sündinud 14. septembril 1993) on eesti ettevõtja ja endine keskmaajooksja.
Jooksmine
Tema nimel on kolm Eesti kergejõustiku siserekordit: 1500 meetri jooksus (3.44,34), 1 miili jooksus (4.02,42) ja 2000 meetri jooksus (5.07,22).
Nooda koduklubiks on olnud Tartu Spordiselts Kalev, treeneriteks Endel Pärn ning jooksukarjääri lõpuaastal Enn Sellik. Noot lõpetas karjääri tervislikel põhjustel.
Isiklikku
Andi Noot lõpetas 2014. aastal Luua Metsanduskooli metsandusettevõtja erialal ning omab metsandusettevõtet nimega Torgu Mets OÜ.
Heinrich Johann Paucker
Paucker õppis Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleerus 24. augustil 1776 Leipzigi ülikooli, oli seal kohal septembrini 1777; 29. oktoobril 1777 immatrikuleerus Kieli ülikooli, 16. septembrini 1779 oli kohal. Töötas seejärel Purilas koduõpetajana. Alates 16. märtsist/27. märtsist 1782 töötas Tallinna toomkoolis kolleegina (alamõpetajana). Ordineeriti 19. novembril/30. novembril 1783 õpetajaks.
Oli aastatel 1783–1785 (kutsuti 16. oktoobril/27. oktoobril 1783) Nissi Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1785–1819 oli ta Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja. Jättis aastal 1812 praosti ametikoha vastu võtmata.
Paucker vastas aastal 1788 põhjalikult kindralkuberneri ankeedile kihelkonna kooliolude kohta. Ta nimetas talurahva koolmeistreid: Seppa Juhhani Hindrik, Salla kõrtsmik Hans, "vaba" käsitööline (ilmselt saksa soost) Berend Johann Wiekberg, Rahkla kingsepp Berend Ottensohn, Muuga talupoeg Jani Hans (talvel õppis tema juures 25 õpilast) jt. Käru mõisas oli koolmeistriks vabadikulesk Sameli Marri. Koostas aastal 1798 pastorileskede kassa statuudi, mille konsistoorium kinnitas, ja töötas välja aastal 1804 asutatud Eestimaa pastorileskede kassa statuudi.
Isiklikku
Tema isa Johann Christoph Paucker oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Ta oli kolm korda abielus: esimese naise Hedwig Eleonore Christine isa Albert Magnus Haller oli Käina Martini koguduse õpetaja, teise naise Anna Ulrika isa David Christoph Schnabel oli Tallinna toomkoguduse õpetaja. Tema pojad Heinrich Wilhelm Christoph Paucker ja Hugo Richard Paucker (mõlema ema oli Anna Ulrika) olid (nagu ka Hugo Richardi poeg Eduard Peter Heinrich Paucker) Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetajad, poeg Magnus Georg Paucker oli matemaatik ja astronoom. Tema pojapoeg Hermann Julius Georg von Paucker (Hedwig Eleonore Christine poeg) oli sõjaväeinsener (kindralleitnant 1876), mehaanikateadlane ja Venemaa keisririigi teedeminister.
1848. aasta revolutsioonid Itaalia riikides
1848. aasta revolutsioonid Itaalia riikides olid organiseeritud ülestõusud Itaalia poolsaare ja Sitsiilia riikides, mida juhtisid intellektuaalid ja agitaatorid, kes soovisid liberaalset valitsust. Itaalia rahvuslastena tahtsid nad kõrvaldada tagurliku Austria kontrolli. Sel ajal ei olnud Itaalia ühtne riik ja oli jagunenud paljudeks riikideks, mida Põhja-Itaalias valitses Austria keisririik. Soov olla vaba võõrvõimust ja austerlaste konservatiivsest juhtkonnast viis Itaalia rahva revolutsiooni lavastamiseni, et austerlased välja ajada. Revolutsiooni juhtis Piemonte riik, üks neljast riigist, kus Austria juhid olid sunnitud andma liberaalseid õigusi. Ka sundisid ülestõusud Lombardia-Veneetsia kuningriigis, eriti Milanos, Austria kindrali Radetzky Quadrilatero kindlustesse taganema.
Kuningas Carlo Alberto, kes valitses Piemonte-Sardiiniat aastatel 1831–1849, püüdis ühendada Itaaliat enda juhtimise alla. Ta kuulutas Austriale sõja ja käivitas täiemahulise rünnaku Quadrilaterole. Liitlaste puudumise tõttu ei saanud Carlo Alberto Austria armeele vastu. Ta kaotas Custoza lahingu (24. juulil 1848), sõlmis vaherahu ja viis oma väed Lombardiast välja. Austria jäi jagatud Itaalias valitsevaks ja revolutsioon oli kaotanud.
Taust
Aastal 1848 koosnes tänapäevane Itaalia järgmistest hertsogkondadest, riikidest või kuningriikidest: Apenniini poolsaare lõunaosas ja Sitsiilia saarel oli Mõlema Sitsiilia kuningriik, poolsaare keskosas oli Kirikuriik, põhjas oli kolm hertsogkonda: Parma, Toscana ja Modena, loodes oli Sardiinia kuningriik, mis koosnes Nice'ist, Genovast, Savoiast, Piemontest mandril ja Sardiinia saarest. Majandus põhines tugevalt põllumajandusel. Põllumajandustoodang oli väliskonkurentsi tõttu ebastabiilsete hindade teema ning Itaalia põllumajanduse aeglus vastandus tõhusamatele välismaalaste omadele. Aastatel 1840–1847 olid kõikjal näljamässud; Roomas vohasid äärmusrühmitused.
16. juunil 1846 valiti kardinal Giovanni Maria Mastai Ferretti paavstiks kui Pius IX. Teda peeti liberaalseks ning ta tekitas poliitilistes liberaalides ja vaestes inimestes nii Kirikuriigis kui ka mujal Itaalias lootusi. Ta algatas arvukalt poliitilisi ja majandusreforme. Kõige ilmekamalt andis ta kohe armu sadadele poliitilistele vangidele, luues sensatsiooni. Ta asutas oma võimu jagamiseks Riiginõukogu, samuti Rooma linna volikogu ja Kodanike kaardi, et relvastada keskklassi tema režiimi toetamiseks. Need projektid tõstsid suuri lootusi suuremale rahva mõjule paavsti valitsuses ja Itaalia ühendamises, ja rasket pettumust, kui seda ei juhtunud. Reformid ei lahendanud ühtegi tõsist poliitilist ja majandusprobleemi Kirikuriigis. Pius IX keeldus viimast Itaalia vabadussõda Habsburgide Austria vastu, kuna see oli katoliku kants. Vägivaldne ülestõus Roomas sundis Piuse novembris 1848 põgenema. Tema tagasihoidlike liberaalsete reformide ebaedu kallutas ta paremale ja tagasi tuli ta tagurlikuna.
Revolutsioon
thumb|left|Mitteühendatud Itaalia kaart (1815–1870)
Pärast Roomas toimunud liberaalsetele sõbralikele sündmustele tunnistajaks olemist alustas teiste riikide rahvas sarnase käitumise nõudmist. Sitsiilias alustas rahvas ajutise valitsuse nõudmist, eraldi mandrivalitsusest. Kuningas Ferdinando II püüdis nendele muutustele vastu seista, aga Sitsiilias puhkes täiemahuline vastuhakk, mäss puhkes ka Salernos ja Napolis. Need mässud ajasid Ferdinando ja tema mehed Sitsiiliast välja ja sundisid teda ajutise valitsuse moodustamist lubama.
Olenemata sündmustest Roomas ja Napolis olid riigid ikka veel konservatiivide võimu all. Lombardia-Venezia itaallased ei saanud nendest vabadustest rõõmu tunda. Austria keisririik selles piirkonnas oli pingutanud oma haaret inimeste üle, rõhudes neid veelgi karmide maksudega. Maksukogujad saadeti kohale koos 100 000-mehelise armeega ja anti oma kohalolekust teada.
thumb|Mässuliste ja [[Austria keisririik|austerlaste kokkupõrked Bolognas]]
Mässud Sitsiilias aitasid süüdata mässe põhjas Lombardia-Veneetsia kuningriigis. Revolutsioonid Lombardia linnas Milanos sundisid kindral Radetsky 20 000-mehelise Austria väe linnast lahkuma. Lõpuks sunniti kindral Radetsky oma väed kahest riigist täielikult välja viima, kuid oma teadmiste tõttu suutis ta hoida Quadrilatero kindlusi Veronat, Peschierat, Legnanot ja Mantovat. Oma osava taktikaga tõi ta oma mehed võtmekindlustesse. Vahepeal said Itaalia mässulised julgustust, kui uudised vürst Metternichi tagasiastumisest Viinist laiali levisid, kuid ei suutnud Radetsky vägesid täielikult hävitada. Sel ajal avaldas Carlo Alberto ka liberaalse Piemonte põhiseaduse.
Quadrilateros kavandasid kindral Radetsky ja tema mehed vasturünnakut, et kaotatud maad tagasi võita. Kuid neid segas Sardiinia kuningas Carlo Alberto di Savoia, kes oli selleks ajaks rünnaku esirinnas ja käivitas rünnaku Quadrilatero vastu. Carlo paigutas kindluse ümber 25 000-mehelise abiväe, kes tulid appi kaaskodanike hulgast. Ajal, kui ta liikus kindluse suunas, rünnakut ette valmistades, pälvis Carlo teiste riikide vürstide toetuse. Tema kaasvürstid vastasid abivägede saatmisega: Leopoldo II di Toscana saatis 8000, paavst Pius aitas 10 000 ja Ferdinando II saatis kindral Guglielmo Pepe soovitusel 16 050 meest. Nad ründasid kindlusi ja 3. mail 1848 õnnestus neil võita Goito lahing ja vallutada Peschiera kindlus.
Sel ajal muutus paavst Pius IX närviliseks Austria keisririigi kaotuse pärast ja tõmbas oma väed tagasi, viidates, et ta ei toeta sõda kahe katoliikliku riigi vahel. Mõlema Sitsiilia kuningas Ferdinando kutsus samuti oma sõdurid tagasi ja saatis väed laiali. Kuid mõned neist ei kuuletunud ning jätkasid kindralite Pepe, Durando ja Giovanni juhendamisel. Järgmisel aastal käivitas Carlo veel ühe rünnaku, kuid vägede vähesuse tõttu kaotas ta Novara lahingu.
Järelkajad
Vaatamata tõsiasjale, et Pius loobus sõjast austerlaste vastu, võitlesid paljud tema inimesed ikka veel Carlo Alberto kõrval. Rooma rahvas mässas Piusi valitsuse vastu ja mõrvas Piusi ministri Pellegrino Rossi. Paavst Pius IX põgenes siis Gaeta kindlusse, kuningas Ferdinando II kaitse alla. Veebruaris 1849 ühines temaga Leopoldo II di Toscana, kes pidi põgenema veel ühe mässu tõttu. Piemonte kaotas aastal 1849 samuti austerlastele ja Carlo Alberto pidi tagasi astuma, jättes võimu oma pojale Vittorio Emanuele II-le.
Roomas andsid võimu ülevõtjad välja populaarse seadusandluse koormavate maksude kõrvaldamiseks ja töötutele töö andmiseks. Giuseppe Garibaldi ja Giuseppe Mazzini hakkasid ehitama "Inimeste Roomat" ning kuulutasid välja lühiealise Rooma vabariigi. Vabariigil õnnestus innustada rahvast ehitada üles sõltumatu Itaalia rahvus. See püüdis majanduslikult parandada ka vähekindlustatute elusid, andes mõned kiriku suured maavaldused vaestele talupoegadele. See tegi ka vangla- ja hullumajareforme, andis ajakirjandusvabaduse, pakkus ilmalikku haridust, kuid hoidus "õigusest tööle", olles näinud selle nurjumist Prantsusmaal.
Hüppeline hinnainflatsioon hukutas vabariigi majanduse. Lisaks panid Piemontet Austria vägede vastu kaitsma saadetud väed Rooma Austria rünnakuohu alla. Kuid paavst Pius palus Napoleon III abi. Prantsuse president nägi selles võimalust saada katoliiklaste toetus. Prantsuse armee saabus üle mere kindral Nicolas-Charles-Victor Oudinot juhtimisel, ja vaatamata esialgsele kaotusele Garibaldilt, võitsid prantslased austerlaste abiga lõpuks Rooma vabariiki. 12. juulil 1849 saabus paavst Pius IX tagasi linna ja valitses prantslaste kaitse all aastani 1870.
Tarmo Mutso
Aastail 2006–2018 töötas ta Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse turismiarenduskeskuse direktorina.
Elukäik
Tarmo Mutso on sündinud Tartumaal Eha ja Haljand Mutso esimese lapsena. Ta õppis Kõrveküla Põhikoolis ja seejärel Lähte Ühisgümnaasiumis.
Põhikoolist kuni ülikooli lõpuni mängis ta puhkpilliorkestris ja oli gümnaasiumi ajal kitarrist ansamblis Hetk. Muusikaharrastusele lisaks tegeles ta Kreeka-Rooma maadlusega.
Kõrghariduse omandas Mutso Maaülikooli maainseneri teaduskonnas aastatel 1988–1994. Õpingute ajal praktiseeris ta poolteist aastat (1989–1991) Saksamaal ökoloogilist tootmist, rakendades Rudolf Steineri ja Maria Thuni filosoofiat.
1994. aastal asus Mutso tööle Tallinnas Välisministeeriumi välismajanduspoliitika osakonnas, spetsialiseerudes saksakeelsetele riikidele. Töö välisministeeriumis viis ta sama aasta lõpus õppima Eesti Diplomaatide Kooli. 1995. aastal läks ta diplomaatide kursusele Berliinis ja Bonnis. Aastatel 1996–1999 oli ta majandusametnik Bonnis Eesti saatkonnas. 1999. aastal Eestisse naastes jätkas ta tööd Välisministeeriumi välismajanduspoliitika osakonnas, juhtides strateegiliste (tsiviil- ja militaarotstarbeliste) kaupade ekspordi kontrolli bürood. Aastatel 2003–2006 oli ta Viini Eesti saatkonnas majandusametnik ja konsul. 2006. aastal naasis ta Eestisse. Sama aasta sügisel alustas ta tööd Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse turismiarenduskeskuse direktorina.
20. märtsil 2018 asus ta tööle Saksa-Balti Kaubanduskoja Tallinna büroo juhina.
Mutso on olnud Euroopa turismikomisjoni juhatuse liige.
Hobid
Aastatel 2006–2009 harjutas Mutso koos sõbraga kätt kartulikasvatuses, saades sertifitseeritud kartulikasvatajaks Eestis. Samuti on ta katsetanud õlletegemist. Meelishobina on ta välja toonud kalapüügi. Koos abikaasaga tantsib ta ka rahvatantsurühmas Tugevad ja Kohevad. Harrastab golfi.
Isiklikku
Tarmo Mutso on 18. maist 1996 abielus Kristi Mutsoga (sündinud 24.10.1970), kellega neil on kolm last: Anne-Marie (sündinud 1996), Helena (sündinud 1999) ja Linda (sündinud 2003).
Tarmo Mutsol on vend Mart Mutso.
Kliimatsüklid
Kliimatsüklid on kliimamustrite perioodilised või ligikaudu perioodilised kordumised.
725-aastane kliimarütm
725-aastane kliimarütm on seni holotseenile omane olnud Kesk-Aafrika kliima ja Põhja India ookeani mussoonidega seotud kirjetes tuvastatud kliima muutlikkus.
Ekvatoriaalse Kesk-Aafrika Edwardi järve endogeense kaltsiidi koosseisus oleva stabiilse isotoobi kõrgresolutsiooniga analüüsid on näidanud viimase 5400 aasta jooksul toimunud suuri võnkumisi Aafrika kliima- ja niiskustasakaalus. Need võnkumised näitavad sarja põudasid perioodil 4900 eKr – 400 pKr ja määratlesid põua perioodiks ~ 725 aastat. See periood võib olla korrelatsioonis India ookeani mussoonide variatsioonidega, sest on dokumenteeritud ka sarnaste perioodidega mere pindse soolsuse kirjeid Põhja-India ookeanis. Sarnasused Edwardi järve ja India ookeani kirjete perioodilisuses võivad viidata, et tegemist on India ja Vaikse ookeanile omase Aafrika niiskustasakaalus ja troopilise India ookeani holotseeni kliimas domineerinud muutlikkusega. On võimalik, et see muutlikkus on seotud Põhja Atlandi holotseeni aegses kliimas tuvastatud keskmiselt 1470 (± 500) aastase kliima Bondi sündmusteks nimetatud tsüklikaga ja täpsustab selle keskmist pikkust.
Lincolni maakond (Georgia)
pisi|Lincolni maakonna kohtumaja Lincolntonis Lincolni maakond (Lincoln County) on maakond USA-s Georgia osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Lincolnton.
Maakonna pindala on 666 km², millest 120 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 7996. Aastal 2000 oli elanike arv 8348.
Ajalugu
Lincolni maakond moodustati 20. veebruaril 1796. aastal 24. Georgia maakonnana. Maakond sai nime kuueteistkümnenda Ameerika Ühendriikide presidendi Abraham Lincolni järgi.
Augusta Riiklik Ülikool
Augusta Riiklik Ülikool (inglise keeles Augusta State University) oli ülikool Georgia osariigis Augustas. Ülikool tegutses 1985-2012.
Ülikoolis õppis üle 6900 üliõpilase (umbes 2012).
Nava Starr
pisi|240px|Nava Starr (1982)
Nava Starr, varem Nava Shterenberg, (sünninimi Nava Gordon; sündinud 4. aprillil 1949 Riias) on Kanada maletaja, naiste rahvusvaheline meister (1978).
Pärast abiellumist emigreerus Starr koos abikaasaga 1975. aastal Nõukogude Liidust Kanadasse. Elama asuti Torontosse.
Ta on 8-kordne Kanada naiste malemeister (1978, 1981, 1984, 1986, 1989, 1991, 1995, 2001). Starr kvalifitseerus FIDE tsooniturniiri võiduga kuuel korral naiste maailmameistrivõistlustele. Tsoonidevahelistel turniiridel sai ta 1979. aastal Alicantes 18 osavõtja seas 15. koha, 1982. aastal Bad Kissingenis 16 osavõtja seas 13. koha, 1990. aastal Genting Highlandsis 18 osavõtja seas 15. koha ja 1993. aastal Jakartas 39 osavõtja seas 36. koha. 2001. aastal Moskvas sai ta MM-i turniiril (64 osavõtjat, nokautsüsteem) turniiritabelis 55. asetuse. Starr kaotas avaringis Corina Peptanile ja 32 parema hulka ei pääsenud.
Starr on mänginud Kanada võistkonna koosseisus 12 naiste maleolümpial (1976–1984, 1988, 1992–1996, 2002–2006).
Alfa (täpsustus)
Alfa võib olla:
Parmupill
Parmupill (ka huulepill, konnapill, kärsapill, suukannel) on arvatavalt üks vanemaid muusikainstrumente maailmas. Ühel neljandast sajandist eKr Hiinast leitud joonistusel on muusik, kes mängib parmupilli taolist muusikariista, mis tõestab pilli ajaloolist vanust. Kuigi pill on pärit Aasiast, on see saanud rahvapilliks maailma paljudel maadel, kaasaarvatud Eestis. Parmupillid on valmistatud metallist või bambusest. Pilli mängimiseks surutakse parmupilli raami aisad hammaste vastu ning heli tekitamiseks tõmmatakse sõrmega aiste vahel oleva keele kida.
1. veebruaril 2014 toimus Kloostri Aidas esimene parmupillifestival.
Mängutehnika
Eesti parmupillimängu traditsioonis on oluline meloodia mängimine. Ülemhelidest tekkiv meloodia jääb olenevalt mängijast ja lugudest umbes ühe oktavi piiridesse.
Ülemhelide resoneerimiseks on vaja resonaatorit – parmupilli puhul on selleks mängija suukoobas. Suukoobas on parmupilli kõlakoda ja mida suuremaks suud seestpoolt teha, seda madalam heli sealt välja tuleb. Suukoopa asendit muutes saab lisaks tekitada erinevaid kõlavärve, seejuures muutuvad ka helikõrgused.
Avatud-suletud kurgu tehnika
Üheks parmupillile omaseks mängutehnikaks on avatud-suletud kõri tehnika. Pillil tekib kaks helirida, millest üks on avatud kõriga mängides ning teine suletud kõriga. Kõri on avatud a-, e-, i-, o-, u-häälikute ning suletud k-, g-häälikute hääldamisel. Avatud kõriga mängides on tugevamini kuulda burdoonheli ning antud helirida koosneb 1., 3., 5. astmest. Kui mängida pillil suletud kõriga, siis saame kätte alumise 7. astme, 2., 4. ja 6. astme. Kusjuures, suletud kõriga mängides pole enam burdoonheli nii domineeriv ning teised noodid tulevad rohkem esile ning on lihtsamini kuuldavad.
Eesti parmupilli lugude mängustiil
Parmupilli lugude rütmika on suhteliselt lihtne, see keskendub üldiselt tantsulugudele (näiteks labajalg või polka) omastele rütmidele, kus oluline on pigem rõhutada mõnda kindlat lööki taktis või keskendutakse lihtsalt üldisele loo tempole ja tantsule omasele tiksule. Kuna parmupilli mängides kasutab inimene heli tekitamiseks ära juba kogu enda suuõõne, kurgu ja mingil määral ka keele, siis ei jää eriti palju võimalusi, et tekitada ka väga detailseid ja nüansside rohkeid rütmifaktuure. Ainus osa parmupillist, mille kaudu on võimalik rütme mõjutada on käe abil liigutatav parmupilli keele kida. Eesti parmupilli mängimise traditsioonis tõmmatakse pilli keelt igal kaheksandiknoodil. Kui meloodias esineb kuueteistkümnendiknoote või kaunistushelisid, siis tõmmatakse pilli keelt endiselt igal kaheksandikul. Noodistustes ühendab ühe sõrmelöögiga mängitud astmeid sidekaar.
Lüüdia-dominant heliskaala
Parmupillilugudele omane helirida moodustub burdoonhelile toetuvatest ülemhelidest ning ei vasta täpsele mažoorile või minoorile vaid tekib lüüdia-dominant helilaad.
Lüüdia-dominant laad kujutab endast helirida, kus helistiku neljas aste on kõrge ning seitsmes aste madal. Selle käigus tekib helilaad, mille esimeselt astmelt üles ehitatud septakord on dominant septakordi kõlaga, sellest tulenebki laadi nimetus lüüdia-dominant.
Parmupilli ajalugu Eestis
Parmupilli on teisisõnu kutsutud ka mokapill, suupill, huulepill, konnapill või isegi suukannel, on teadaolevalt levinud Eestis juba 13. sajandi algusest. Kõige vanemad leitud pillid Eestis on pärit Otepää linnamäelt. Üle maailma on aga parmupilli mängitud tuhandeid aastaid ning seda peetakse üheks vanimaks pilliks üldse.
Soonurmikas
Soonurmikas (Poa palustris) on kõrreliste sugukonda nurmika perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Parmupill
Parmupilli ajalugu Eestis
19. ja 20. sajandil kogutud andmete põhjal saab väita, et kõige rohkem levis parmupilli mäng Põhja- ja Lääne-Eestis. Eestis pole aga fikseeritud kindlaid rahvajutte, regilaule või muid tekste, mis räägiksid meile Eesti parmupilli tekkest. Tänu 1930. aastatel kogutud materjalidele on teada, et enamus Eesti parmupilli mängijad valdasid lisaks parmupillile ka teisi rahvapille. Tihtipeale olid nad ümbruskonnas tuntud ka kui hea kandle, lõõtspilli või mõne muu rahvapilli mängijatena. Parmupilli mängisid vanasti üldiselt ikkagi ainult mehed ning seda peetigi rahva seas meeste pärusmaaks.
Mana (jumal)
Surnuteriigi haldjatena esinevad Mana ja Tooni, Kääbas ja Kalm.
Parmupill
Parmupilli ajalugu Eestis
Parmupilli lugude järgi saab samamoodi tantsida nagu viiuli, torupilli või lõõtsa lugude saatelgi. Varasemate parmupillimängijate seas, kelle mängust on alles arhiivisalvestisi, on näiteks Villem Ilumäe, Ruuben Kesler, Peeter Vekmann, Priido Maritov, Ants Püvi ja Mihail Vaga. Üks tänapäevaseid parmupillimeistreid on Priit Moppel, tänapäevaste parmupillimängijate seas on näiteks Cätlin Mägi (Parmupilli magister, koostanud Parmupilli mänguõpetus ja noodiraamatu), Juhan Suits, Sandra Vabarna, Merike Paberits ja Jaan Tätte juunior, artistinimega Meisterjaan.
Soonurmikas
Kirjeldus
Soonurmika pööris on hõre ja laiuv. Pähikud on 3,5–5 mm pikkused. Välissõkla tipus asub sageli sirpjas kuldkollane laik. Keeleke on kuni 5 mm pikkune, teritunud tipuga, välispinnal valgete lühikarvadega. Lehed on pikalt teritunud tipuga, 2–4 mm laiad ja lõdvad. Alumised lehetuped on taimel ruljad ja siledad. Kõrred püstised või tõusvad, sageli sõlmekohtadest juurduvad. Taimed kasvavad hõremurusalt, on 30 kuni 90 cm kõrged ja pika roomava risoomiga, õitsevad juunis–juulis.
Mana (jumal)
Nimest
Mana nimi on rahva seas rohkem tuntud, kui Tooni on surnuvalla, altmaailma valitseja. Mana sõna on nimest Manala tekkinud, Manala aga sõnast Maan ala, maa all. Mõnes kohas räägitakse veel meie päevil Maanala. Ajajooksul tekkis Maan alast Manala, mis õieti maa-alust kohta tähendab, nagu "Kalevalaski" öeldakse:
Slava Ukrajini
pisi|Meeleavaldaja [[New Yorkis 27. veebruaril 2022, hoidmas silti millel kirjas "Au Ukrainale! Au Kangelastele!" See fraas on pälvinud ülemaailmset tähelepanu pärast 2022. aasta Venemaa sissetungi Ukrainasse.]] pisi|[[Ukraina revolutsioon (1917–1921)|Vabadussõja monument Harkivis, mis sisaldab seda fraasi]] "Au Ukrainale!" (Ukraina keeles: Слава Україні!, latiniseeritult: Slava Ukraïni!) on Ukraina rahvuslik tervitus, mida tuntakse Ukraina suveräänsuse ja välisagressioonile vastupanu sümbolina. See on Ukraina relvajõudude lahinguhüüd, millega sageli kaasneb vastus "Au kangelastele!" (Ukraina keeles: Героям слава!, transkriptsioon: Herojam slava!).
Mana (jumal)
Nimest
''Maanalasta maanki alta
Soonurmikas
Kasvukoht
Soonurmikas kasvab niisketel niitudel ja puisniitudel, veekogude kallastel, võsastikes, prahipaikadel.
Levik
Eestis tavaline.
Slava Ukrajini
Esimest korda ilmus see väljend erinevates variatsioonides 20. sajandi alguses, kui see sai ukrainlaste seas populaarseks Ukraina Vabadussõja ajal aastatel 1917–1921. Alates 1930. aastatest kasutasid seda erinevad Ukraina rühmad, aga ka külma sõja ajal Ukraina diasporaa rühmad ja pagulaskogukonnad läänes. Nõukogude Liidus oli see fraas keelatud ja Nõukogude ja hiljem Venemaa võimude poolt diskrediteeritud. See fraas kerkis lõpuks Ukrainas uuesti päevakorda riigi iseseisvusvõitluses seoses Nõukogude Liidu lagunemisega. Selle kasutamine elavnes taas 2014. aasta Ukraina revolutsiooni ja Vene-Ukraina sõja ajal, mil sellest sai Ukrainas laialt populaarne sümbol.
Mana (jumal)
Nimest
Tähendab: Manalast maagi alt. ''
Slava Ukrajini
Päritolu
Sarnast väljendit "Ukraina au" (Ukraina keeles: Слава України!) on kasutatud vähemalt Tarass Ševtšenko ajast. Oma luuletuses Osnovjanenkole ("До Основ'яненка"; 1840, 1860. aasta versioonis) kirjutas Ševtšenko::
Mana (jumal)
Uskumus
Tegelikult peetakse manalasi headeks vaimudeks, kes õnne toovad ja keda igaüks tahaks heameelega näha. Heast, vagast inimesest öeldakse : ta on vaga kui manalane! Manalaste maaks nimetatakse vahel surnuaedagi. Manalane jääb nimeks kõigile hauas hingajatele, ilma et nimi hingaja häid omadusi rõhutaks. Paganus tundis Manalat, Tonelat jne., kus surnud hinged, head ja kurjad, kõik üheskoos "manalastena", Mana miniate, poegade, tütarde vagusat elu elasid. Rahvaluules esineb surm, surmahaldjas harukorral ka Toone nime all; tema ja surnute asukohta hüütakse Toonelaks.
Slava Ukrajini
Päritolu
Prantsuse autori Paul Déroulède'i 1877. aasta draamas L'Hetman kasutab peategelane Hetman Frol Gherasz "Au Ukrainale!" (prantsuse keeles: Gloire à l’Ukraine!) saluudiks. Draama sündmused leiavad aset Hmelnõtskõi ülestõusu ajal, mis viitab sellele, et see väljend võis olla kasutusel Kasakate hetmanaadis.
Mana (jumal)
Uskumus
''Käisin eile Hiielassa Tunaele Tonelaasa Eile eide haua pealla ''
Slava Ukrajini
Päritolu
Esimene teadaolev loosungi "Au Ukrainale!" vastusega "Au kogu maailmas!" (ukraina keeles По всій землі слава, Po vsiy zemli slava) on seotud 19. sajandi lõpu kuni 20. sajandi alguse Ukraina üliõpilaskonnaga Harkivis.
Ukraina vabadussõda ja II maailmasõda
pisi|vasakul|15. märtsi 1917. aasta Rada protokollid "demokraatliku ja sõltumatu Ukraina toetuseks", ajakirjast "Nowa Rada". Väljend Au Ukrainale on alla joonitud. Fraas "Slava Ukrajini!" (Au Ukrainale!) sai alguse Ukraina Vabadussõjast (1917–1921). See sai 1920. ja 1930. aastatel osaks Ukraina rahvuslaste leksikonist.
pisi|paremal|[[Ukraina mässuliste armee|UPA propagandaplakat. OUN-UPA ametlik tervitus on kirjutatud ukraina keeles kahele horisontaalsele reale: "Au Ukrainale – au (tema) kangelastele"]]
Kaasaegne vastus "Herojam slava!" (Au kangelastele!) ilmus 1930. aastatel Ukraina Rahvuslaste Organisatsiooni (OUN) ja Ukraina Ülestõusuarmee (UPA) liikmete seas. Tervitus "Au Ukrainale! Au kangelastele!" hiljem sai sellest 1941. aasta aprillis OUN-B ametlik loosung.
Nõukogude aeg ja 20. sajandi lõpp
Nõukogude Liidus loosung "Slava Ukrajini!" keelati ja seda diskrediteeriti aastakümneid kestnud propagandakampaanias ukraina diasporaa vastu, kes seda kasutasid. Nõukogude võimud nimetasid neid "Ukraina kodanlikeks natsionalistideks", "banderiitideks" ja "natside käsilasteks".
1980. aastate lõpus ja 1990. aastate alguses hakati seda loosungit kuulma miitingutel ja meeleavaldustel. Pärast Ukraina iseseisvuse väljakuulutamist 1991. aastal muutus fraas "Au Ukrainale" tavaliseks patriootlikuks loosungiks. 1995. aastal kasutas Ameerika Ühendriikide president Bill Clinton seda väljendit Kiievis peetud kõnes (koos sõnadega "Jumal õnnista Ameerikat").
Vene-Ukraina sõda
See fraas on viimasel ajal uuesti esile kerkinud, muutudes 2014. aasta Ukraina revolutsiooni ajal populaarseks ja silmapaistvaks refrääniks ning demokraatia ja Putini Venemaale vastupanu sümboliks pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse. Kanada ajaloolane Serhi Jekeltšõk kirjutab, et "1940. aastatest pärit natsionalistlik tervitus [...] omandas Maidanil uue tähenduse" ja et "protestijate kasutamisel viitas [loosung] loodetud demokraatlikule ja läänemeelsele Ukrainale. ja peeti kangelasteks neid, kes olid langenud oma eesmärgi teenistusse." Politoloog Vjatšeslav Lihhatševi sõnul kaotasid isegi paremäärmusliku varjundiga variatsioonid selle tähenduse Euromaidani ajal, näiteks peaaegu iga avalik kõne, samuti avalik tervitus algas/lõpetas "Au Ukrainale – au kangelastele!" Ta märkis, et 2021. aasta võrdõiguslikkuse märtsiks, iga-aastaseks LGBTQ+ ürituseks Kiievis, ilmusid muud variatsioonid, nagu "Au rahvale – surm vaenlastele!" skandeerisid osalejad spontaanselt. Nad olid juba ammu muutunud piisavalt üldlevinud, et kaotada igasugune agressiivne tähendus.
9. augustil 2018 teatas Ukraina president Petro Porošenko, et "Au Ukrainale" on Ukraina relvajõudude ametlik tervitus, mis asendab "Tere seltsimehed" (ukraina keeles: Вітаю товариші, transkriptsioon: Vitaju tovarõši).. Tervitust kasutati Kiievi iseseisvuspäeva paraadil 24. augustil 2018. Ukraina parlament kiitis presidendi sellekohase seaduseelnõu (esimesel lugemisel) heaks 6. septembril ja 4. oktoobril 2018. Parlament muutis Ukraina riikliku politsei ametlikuks tervituseks samuti "Au Ukrainale!".
Selle fraasi populariseerimine oli mõnikord välismaal vastuoluline. Pärast Horvaatia 2018. aasta jalgpalli MM-i finaali määras jalgpalli juhtorgan FIFA Horvaatia abitreenerile trahvi video postitamise eest, milles ta kasutas seda loosungit. Vastuseks täitsid Ukraina toetajad 10. juulil 2018 FIFA Facebooki lehe enam kui 158 000 kommentaariga, millest enamik ütles: "Au Ukrainale". Venemaa väitis, et laulul on ultranatsionalistlikud varjundid. Ukraina Jalgpalliliit ütles oma avalduses, et "Au Ukrainale" on Ukrainas sageli kasutatav tervitus" ja et seda "ei tohi tõlgendada agressiooni või provokatsioonina".
2022. aasta Venemaa sissetung Ukrainasse
pisi|Silt "Slava Ukraini" sõjavastasel meeleavaldusel [[Washingtonis 27. veebruaril 2022]] See fraas sai Ukraina sõdurite ja nende toetajate seas väga populaarseks, et tõsta moraali pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse. Seda loosungit on kogu maailmas kasutanud Ukrainaga solidaarsed meeleavaldajad kogu maailmas, millega on kaasnenud mitmesugused nõudmised Venemaa saatkondadele ja asjaomastele riikide valitsustele, nagu Venemaa väljajätmine SWIFTist ja õhuruumi sulgemine Ukraina kohal.
Seda on kõnedes kasutanud paljud Ukraina poliitikud, sealhulgas president Volodõmõr Zelenskõi. Seda on kasutanud ka välisriikide juhid, sealhulgas Euroopa Komisjoni president Ursula von der Leyen, endine Briti peaminister Boris Johnson, Uus-Meremaa peaminister Jacinda Ardern, Hollandi peaminister Mark Rutte, Horvaatia peaminister Andrej Plenković, USA spiiker Nancy Pelosi ja Ühendkuningriigi alaline esindaja Barbara Woodward kõnes ÜROs. Seda on kasutanud kommentaatorid ja meedia, näiteks The Times.
Muusika
Norra relvajõudude ametlik helilooja Marcus Paus lõi loo "Slava Ukraini!", mis on inspireeritud Ukraina hümnist. Paus avaldas teose Facebookis 27. veebruaril 2022 ja kirjeldas seda kui vastupanulaulu; selle salvestas kaks päeva hiljem Leedu-Norra viiulimängija Povilas Syrrist-Gelgota Oslo Filharmooniast ja varsti pärast seda edastas selle Norra valitsusringhääling NRK. Paus ütles, et "teos tundub tabavat paljusid inimesi, sealhulgas neid, kes on lahingutsooni keskel. Muusika jaoks pole õilsamat ülesannet kui inimesi ühendada ja lohutada."
Lisaks Euroopale ammutas laul "Au Hong Kong" inspiratsiooni loosungist, mida kasutati 2019.–2020. aasta Hongkongi protestidel. Deutsche Welle hiina väljaanne nimetas "Hongkongi au" Hongkongi protestide "hümniks". Taiwani Hiina televisioonisüsteemi uudised märkisid laulu kirjeldades, et laulul oli "rahulik vokaal koos stseenidega veristest konfliktidest Hongkongi politsei ja rahva vahel" ning et loo "Glory to Hong Kong" loomisega salvestasid hongkonglased oma "võitlemise ajaloo". demokraatia ja vabaduse eest”. Seos Ukraina ja Hongkongi vahel võeti Mandri-Hiinas vastu äärmiselt negatiivselt, Hiina kommentaatorid väitsid Ameerika välissekkumises Ukraina revolutsioonile õhutamist ja Ukraina neonatside sekkumist Hongkongi asjadesse, mis jäi Suure tulemüüri poolt tsenseerimata.
Mälestusvaluuta
Eesti Panga 2022. aastal emiteeritud 2-eurosel mälestusmündil on kiri "Slava Ukraini" (Au Ukrainale), mille kujundas Eesti Kunstiakadeemias õppiv ukrainlannast põgenik Daria Titova.
ITF
ITF on mitme rahvusvahelise organisatsiooni nime lühend:
Harboes Bryggeri
Harboes Bryggeri A/S on Taani õlletootja, mille peakorter asub Taanis Skælskøris ning rajati 1883. Harboes on rahvusvaheline joogitootja, mil on tootmine kolmes riigis ja äritegevus enam kui 90 turul üle maailma. Kompanii kuulub juba 5 põlvkonda samale perekonnale.
Firma toodab õlut, pudelivett, siidrit, limonaadi, energiajooke, mahlu ja gaseerimata jooke, samuti linnastel põhinevaid koostisaineid.
Eestist kuulub Harboesi kontserni 1992. aastast AS Viru Õlu. Samuti kuulub firmale alates 2008. aastast ka Pärnu õlletehases kaks aastat varem kasutusele võetud kaubamärk H.F.Puls, mida samuti turustab Viru Õlu.
Avaliku omandi päev
Avaliku omandi päeva ehk vabakasutuspäeva tähistatakse iga aasta 1. jaanuaril, sest just siis liiguvad avalikku omandisse teosed, mille autoriõiguste tähtaeg lõppes eelneva aasta jooksul.
Näiteks muutusid alates 1. jaanuarist 2019 vabalt kasutatavateks helilooja Aleksander Läte (1860–1948) ja kirjanik Juhan Jaigi (1899–1948) loodud teosed, sest nende autorite surmast täitus 70 aastat. 1. jaanuarist 2020 tuli avalikku omandisse aga Raimond Valgre looming ning 1. jaanuarist 2021 Richard Rohu ja Karl Eduard Söödi loodu. 2022. aastal algul muutusid vabalt kasutatavaks Henrik Visnapuu (1890–1951) teosed, 2024. aasta algul aga Oskar Lutsu teosed.
Võimalik, et esimene kord, kui 1. jaanuari nimetati avaliku omandi päevaks, oli 2004. aastal, kui seda tegi Wallace J. McLean. Ideed aitas levitada Lawrence Lessig.
Lincolni maakond (Idaho)
pisi|Asend Idaho osariigis Lincolni maakond (Lincoln County) on maakond USA-s Idaho osariigis. Geograafilised koordinaadid on
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Shoshone.
Maakonna pindala on 3123 km², millest 1 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 5208. Aastal 2000 oli elanike arv 4044.
Ajalugu
Lincolni maakond moodustati 18. märtsil 1895. aastal endise Alturase maakonna osast. Maakond on saanud nime kuueteistkümnenda Ameerika Ühendriikide presidendi Abraham Lincolni järgi.
Tegu (karistusõigus)
Tegu ja karistusõiguslik teomõiste (ingl criminal act, ld actus reus) on inimese tahtest kantud käitumine, mis avaldub välismaailmas. Tegu on iga süüteokoosseisu põhielement. Tegu peab olema piiritletud mitteteost. Seega saab koosseisule vastav tegu olla inimkäitumine – millegi süüteokoosseisule vastava korda saatmine või millegi tegemata jätmine, mille peab konkreetsetel asjaoludel alati tuvastama. Teovormid jagunevad aktiivseteks (tegevus) ja passiivseteks (tegevusetus). Põhidelikti tuum on tegu, mis seisneb tegevuses. Tegevusetusega kaasnev süütegu on tegevusetus- ehk tuletisdelikt, mitte enam põhidelikt. Põhidelikti koosseisutegu peab seisnema tegevuses ning hõlmama lõpuleviidud täideviimistegu.
Teomodaliteedid
Teomodaliteet (ld modus) ehk teo väline asjaolu on olukorra täpne kirjeldus, milles tegu peab aset leidma, et see vastaks koosseisule ja oleks karistusväärne. Teo määramine toimub sageli eri asjaolude kindlakstegemisel, nt teo suhe isikusse või asja, teo toimepanemise aeg, koht, viis ja selle seotus teiste tegudega.
Ajamodaliteet
Näiteks lapsetapmine saab kõne alla tulla vaid juhul, kui see pannakse toime sünnituse ajal või vahetult pärast seda. Aeg võib oluline olla ka muude koosseisutunnuste juures, näiteks vägivald röövimise ajal eeldab vägivalla kasutamist mingi asja äravõtmise ajal, vahetult enne või pärast seda.
Kohamodaliteet
Näiteks sissetungimise puhul on teo toimepanemise kohtadena välja toodud võõras hoone, ruum, sõiduk või piirdega ala. Omavolilise sissetungimise puhul nt erametsa või inimgruppi trügimisel see säte ei kohaldu.
Vahend
Vahend on ese, millega kahjustatakse kannatanut või mida teo toimepanija muul viisil kasutab, et panna toime koosseisupärane tegu. Teatud juhtudel peab koosseisule vastamiseks olema teo toimepanemisel kasutatud seaduses sätestatud vahendit, nt relv röövi korral või lõhkeaine kasutamine tapmise korral. Aeg ja koht on vaadeldavad teomodaliteetidena vaid karistusseadustiku eriosa koosseisu tunnustena.
Süüteo koosseisupärasuse kontroll (tegu)
Tegu on karistusõiguses mõiste, millest algab delikti õigusvastasuse kontroll. Lisaks süüteo tuvastamisele tehakse kindlaks inimese teo ehk inimkäitumise piirid.
Koosseisu määramisel on oluline eristada tegu ja tagajärge. Tagajärg on teo ajaliselt ja ruumiliselt eraldatud mõju välismaailmale. Tagajärg on küll teost tingitud, kuid ei ole selle osa. Õigusvastane käitumine, teo intensiivsus ega selle raskus ei ole tagajärg. Tagajärje kirjeldus ei saa seisneda teo kirjeldamises, seega ei saa koosseisupärasust kontrollides samastada tegu tagajärjega.