cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tunnustatud Maitse
Taust
Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoda (EPKK) alustas toiduainete kvaliteeti tähistava märgi väljatöötamist 1997. aastal, kui koostöös Saksa Põllumajandusühendusega (Deutsche Landwirtschafts-Gesellschaft – DLG) algatati Eesti toiduainete kvaliteedi hindamise ja märgistamise projekt. Esimesed Tunnustatud Eesti Maitse kvaliteedimärgid (ristikumärgid) anti välja 1998. aasta sügisel. 2000. aastal tuli kasutusele ka eestimaist päritolu ja kvaliteeti tähistav märk Tunnustatud Eesti Toit ehk pääsukesemärk. Euroopa Liidu nõuetest tulenevalt muudeti 2004. aasta sügisel Tunnustatud Eesti Maitse ristikumärgi nimetus Tunnustatud Maitseks.
Tunnustatud Eesti Maitse märgid olid esimesed Eestis väljaantavad kvaliteedimärgid, mille hindamissüsteemi akrediteeris Eesti Akrediteerimiskeskus. Eelmisi kvaliteedimärke olid akrediteerinud teised organisatsioonid. 6. juunil 2003 andis Eesti Akrediteerimiskeskus EPKK-le tunnistuse (nr PC012), mis kinnitab, et EPKK vastab toote sertifitseerimisasutuse nõuetele EVS-EN 45011 toiduainete sertifitseerimise valdkonnas. Sertifitseerimisulatus katab kogu Tunnustatud Maitse hindamisprotsessiga seotud tegevusi.
Tunnustatud Maitse kvaliteedimärk ehk ristikumärk
Tunnustatud Maitse kvaliteedimärk ehk ristikumärk antakse Eestis toodetud toiduainetele, mis läbivad edukalt laboratoorse ja sensoorse hindamise. Toote valmistamisel kasutatud tooraine päritolu ei ole ristikumärgi saamisel oluline.
Mis kasu on märgist?
a) Tootjale: märgi kasutamine motiveerib kasutama kodumaist põhitoorainet ning pakub põllumajandustootjatele müügituge ja laiemaid turustusvõimalusi.
c) Lõpptarbijale: märk propageerib kodumaiste toiduainete tarbimist, suurendab usaldust Eesti päritolu toidukaupade vastu, lihtsustab tarbijate ostuotsuste tegemist ja poelettidelt kodumaiste kvaliteettoidukaupade leidmist.
Märgi kehtivus
Sügisel välja antavad märgid kannavad väljaandmisaasta numbrit ja kehtivad järgmise aasta lõpuni. Selle aja jooksul tehakse märki kandvatele toodetele pistelist järelkontrolli. Kui tarbija märkab märgistatud tootel suurt kvaliteediviga, võib ta pöörduda EPKK poole, kes teeb kaebuse saanud tootele kohe järelkontrolli ja teavitab juhtumist tootjat.
Hindamine
Toiduaineid hinnatakse kuues tooterühmas:
Iga tooterühma jaoks on eraldi ekspertkomisjon, kuhu kuulub 5–10 liiget. Kõik komisjoni liikmed on toiduainetööstuse, teadusasutuste ja laborite erialaspetsialistid, kes on oma valdkonnas aktiivselt tegevad ja keda on soovitanud erialaliidud. Komisjoni tööd kooskõlastab esimees, kelle on valinud komisjoni liikmed hääletusel. Hindamise läbiviimiseks on EPKK eksperte koolitanud. Hindamine toimub väljatöötatud kriteeriumide alusel, ekspertide isiklikud maitse-eelistused ei lähe arvesse.
Tooraine päritolu kontrollitakse kõigis tooterühmades sarnaselt.
Hindamise esimeses etapis vaatab EPKK läbi kõik esitatud toodete füüsikalis-keemiliste ja mikrobioloogiliste laborianalüüside tulemused ning kontrollib nende vastavust Eestis kehtivatele standarditele või nende puudumisel tehnilisele spetsifikatsioonile. Kõik tooted, mis vastavad nõuetele, võivad osaleda sensoorsel hindamisel.
EPKK töötajad ostavad koos ekspertidega hindamisele eelneval päeval kõik hinnatavad tooted ettevõtete soovitatud jaemüügivõrgust. Anonüümsuse huvides ostab lihatooted näiteks piimaekspert, kalatooted pagaritoodete ekspert jne.
Tooted osalevad sensoorsel hindamisel anonüümselt, st eksperdid ei tea, kes on toote valmistaja. Kõik valmistajale viitavad sildid ja/või pakendid kas eemaldatakse, kaetakse kinni või toode võetakse vahetult enne hindamist pakendist välja. Hindamise ajal tagab EPKK väljatöötatud toodete šifreerimissüsteemi abil toodete anonüümsuse.
Toodete sensoorsel hindamisel on põhirõhk maitsel. Lisaks maitsele hinnatakse veel välimust, konsistentsi ja lõhna. Hindamine toimub hindamislehtede alusel. Tunnustatud Maitse märgi kandmise õiguse omandamiseks peab toode koguma vähemalt 4,0 punkti.
Kui sensoorne hindamine on lõppenud, dešifreerivad EPKK töötajad toodete koodid ja teevad hindamisest kokkuvõtte. Positiivse tulemuse saavutanud toodetele antakse Tunnustatud Maitse märgi kandmise õigus koos tunnistusega. Tooteid, mis ei saavutanud positiivset tulemust, EPKK ei avalikusta, kuid teavitab ettevõtteid hindamise tulemustest ja negatiivse hindamise põhjustest.
Järelkontroll
Toodete tooraine päritolu järelkontroll toimub vähemalt üks kord aastas, lisaks erijuhtudel kaebuste korral. Järelkontrolli teevad EPKK esindajad, kes külastavad tootjaettevõtet ja jälgivad, kas dokumentidega kinnitatu vastab tegelikkusele. Tuginedes EPKK ja ettevõtja vahel sõlmitud litsentsilepingu tingimustele, võimaldab ettevõtja EPKK esindajatele juurdepääsu nõutavatele, s.o märgi statuudis näidatud dokumentidele.
Pärast kolmekordset tingimustele mittevastamist võetakse tootelt märgi kandmise õigus. Kui järelkontrolli käigus leitakse rikkumine tooraine päritolu kohta, on EPKK-l õigus litsentsileping kohe lõpetada.
Taotlemine
Märgi kasutamisõigust võivad taotleda kõik äriregistrisse kantud ettevõtted. Päritolumärgi (pääsukesemärgi) taotlemise korral on vaja dokumentidega tõendada toote valmistamisel kasutatud põhitooraine kodumaisust.
1. Märgi taotlemiseks esitab taotleja EPKK-le järgmised dokumendid:
2. Pärast dokumentide saamist sõlmib EPKK ettevõtjaga lepingu hindamisel osalemise kohta.
3. Toodete hindamine on tasuline, hinnakirja kinnitab EPKK juhatus. Hindamisel osalemise tasu peab olema laekunud EPKK arvele enne kokkulepitud hindamispäeva. Maksmine toimub arve alusel, mille EPKK pärast avalduse saamist väljastab.
4. EPKK eksperdid kontrollivad toodete tooraine päritolu ja korraldavad sensoorse hindamise. Ettevõtjat teavitatakse hindamise tulemustest. Mõlema hindamisetapi edukalt läbinud toodete märgistamiseks annab EPKK ettevõtjale tunnistuse märgi kasutamise õiguse kohta.
5. Sügisel märgi kandmise õiguse saanud toodetel kehtib märk järgmise aasta 31. detsembrini.
6. Ettevõtja sõlmib EPKK-ga litsentsilepingu märgi kasutamise kohta.
Hinnatakse traditsiooniliselt kord aastas, oktoobris. EPKK teavitab hindamise toimumisest ettevõtteid ka kirjalikult.
Pagari- ja kondiitritooted
AS Hallik AS Pere Leib Karja Pagariäri OÜ AS Balsnack International Holding AS Kalev Chocolate Factory
Aedviljakonservid ja mittealkohoolsed joogid
AS A-Selver, Selveri köök Tarplani Kaubandus OÜ AS Paljassaare Kalatööstus Polven OÜ AS Värska Vesi
Novoselõtsja
Novoselõtsja (ukraina Новоселиця, rumeenia Noua Suliță, saksa Nowosielitza, vene Новоселица) on linn Ukrainas Tšernivtsi oblastis, Novoselõtsja rajooni halduskeskus. Novoselõtsja asub Pruti jõe paremal kaldal, Tšernivtsist umbes 26 km idakagus.
Tunnustatud Maitse
Alkohoolsed joogid
AS Liviko
Novoselõtsja
Asulat on esmamainitud 1456. aastal. Kuni 1812. aastani oli Moldova vürstiriigi koosseisus, seejärel läks Venemaa Keisririigi võimu alla. 1828. aastal jagati Novoselõtsja seoses piiri reguleerimisega Venemaa Keisririigi ja Austria-Ungari vahel. 1918–1940 kuulus Novoselõtsja Rumeeniale. 28. juunil 1940 hõivas Punaarmee Novoselõtsja koos ülejäänud Põhja-Bukoviinaga. Linn alates 1940. aastast.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Novoselõtsja elanikest ukrainlasi 54,37%, moldaavlasi 35,82%, venelasi 6,84%, rumeenlasi 1,63%, juute 0,33%, poolakaid 0,18%, valgevenelasi 0,16% ja sakslasi 0,13%.
Bija
pisi| Bija (vene keeles Бия, atlai keeles Бий-суу) on jõgi Aasias Altais.
Algab Teletsi järvest. Ülemjooksul voolab sügavas kuristikus läbi Altai mäestiku, moodustades kärestikke. Alamjooksul org laieneb. Katuni jõega ühinedes moodustab Obi.
Crash Landing on You
"Sarang-ui Bulsichak" (korea kirjas 사랑의 불시착; inglise keeles "Crash Landing on You", "Emergency Love Landing", "Love's Crash Landing" või "Crash Landing of Love") on Lõuna-Korea telesari, mille on loonud Lee Jeong-hyo ja kirjutanud Park Ji-eun. Sarja peaosades mängivad Hyun Bin, Son Ye-jin, Kim Jung-hyun ja Seo Ji-hye. Telesari räägib Lõuna-Korea suurettevõtte pärijast Yoon Se-ri'st, kes satub suure tormi ajal tiibvarjuõnnetusse, mille tagajärjel satub Põhja-Korea demilitariseeritud tsooni. Sari oli eetris SBS ja ülemaailmselt Netflixis 14. detsembrist 2019 kuni 16. veebruarini 2020. Sarjal on 16 osa kestusega 70–110 minutit. See on kõrgeima hinnangu pälvinud SBS draamasari ja kolmas kõige kõrgema reitinguga Lõuna-Korea teledraama kaabeltelevisiooni ajaloos. Sarja filmiti Lõuna-Koreas, Šveitsis ja Mongoolias.
Kilija
Kilija (ukraina Кілія) on linn Ukrainas Odessa oblastis, Kilija rajooni keskus. Linn asub Budžakis Doonau deltas, Rumeenia piiri ääres.
Ajalugu
Asula kuulus 10. sajandist Bütsantsile. 1412-1448 kuulus Moldova vürstiriigile, 1448-1465 Ungarile ja 1465-1484 taas Moldovale. 1484–1812 kuulus Osmanite riiki ja seejärel läks Venemaa koosseisu. 1856. aastal läks Pariisi rahulepinguga Rumeeniale, kuid 1878. aastal taas Venemaa koosseisus. 1918–1940 ja 1941–1944 kuulus taas Rumeeniale.
2001. aastal oli linnaelanikest 39,56% emakeel ukraina keel, 55,5% vene keel ja 2,93 moldaavia (rumeenia) keel.
Atalanta BC
pisi|1963. aastal Itaalia karika võitu tähistavad Atalanta mängijad [[Angelo Domenghini ja Pietro Gardoni]] Atalanta Bergamasca Calcio (ka Atalanta Bergamo) on Itaalia linna Bergamo jalgpalliklubi, mis mängib alates hooajast 2011–2012 riigi kõrgliigas Serie A.
1963. aastal võitis Atalanta Itaalia karika. Hooajal 1987–88 jõudis klubi UEFA karikavõitjate karikavõistlustel poolfinaali, mängides sel hooajal Itaalia teises liigas. Atlanta on sellega saavutanud ühe parima tulemuse madalama liiga klubina UEFA klubide sarjades.
Hooajal 2018–19 saavutas Atalanta Itaalia kõrgliigas seni oma parima tulemuse, kui saadi kolmas koht. Järgmisel hooajal suudeti saavutust korrata. Hooajal 2019–20 lõi Atalanta Itaalia kõrgliigas 98 väravat. Esimest korda pärast 1952. aastat lõi kolm ühe klubi mängijat (Luis Muriel, Duván Zapata ja Josip Iličić) Itaalia kõrgliigas ühel hooajal vähemalt 15 väravat. Hooajal 2019–20 osaleti lisaks esimest korda UEFA Meistrite Liigal. Meistrite Liigas jõuti sel hooajal veerandfinaali, kus kaotati Prantsusmaa klubile Paris Saint-Germainile.
Praegune koosseis
''Seisuga 31. jaanuar 2022''
Nils Stromberg
Krahv Nils Jönsson Stromberg af Clastorp (sündinud Nils Brattman) (25. märts 1646 Jönköping – 16. august 1723 Claestorpi loss, Södermanlandi lään) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane.
1667. aastast oli ta Tartu kindluse konduktor, 1699 vabahärra, 1703 kindralleitnant, 1706 krahv, Eestimaa kindralkuberner 1706–1709 ja 12. oktoobrist 1709 kuni Riia kapitulatsioonini 3/14. juunil 1710 viimane Rootsi-aegne Liivimaa kindralkuberner.
Saalomoni saared
pisi|Saalomoni saarte asendikaart Saalomoni saared (inglise keeles Solomon Islands) on saarestik Vaikses ookeanis Melaneesias.
Nils Stromberg
1709 andis Stockholmi valitsus talle lisaks Eestimaa kindralkuberneri kohustustele ka Rootsi vägede ülemjuhataja ülesanded kogu Eesti-, Liivi- ja Kuramaal, mille tõttu kolis ta septembris Tallinnast Riiga, määrates Tallinnas enda asemele asekuberneriks kindralmajor Dietrich Friedrich von Patkuli (surnud 10. oktoobril 1710).
Saalomoni saared
Saared piirnevad edelas Saalomoni merega. Pindala on umbes 36 000 km². Saared on mägised ja vulkaanilised, kõrgusega kuni 2715 meetrit (Balbi vulkaan Bougainville'i saarel). Saarestikus on 992 saart, neist 347 on asustatud.
Nils Stromberg
1711. määrati ta Kammerkolleegiumi ja Riigikontori (rootsi keeles Statskontoret) presidendiks.
Saalomoni saared
Saarestik on loode–kagusuunaline ja 1100 km pikk. Selle loodeots asub Buka saarel (5° S, 154° O) ja kaguots Makira saarel (11° S, 162° O). Loodeots asub 720 km kaugusel idas Uus-Guineast, kaguots 600 km kaugusel loodes Vanuatust.
Nils Stromberg
Perekond
Ema: Kristina Gudmundsdotter (suri 1694)
Saalomoni saared
Saarestik jaguneb Saalomoni Saarte ja Paapua Uus-Guinea vahel. Viimasele kuulub üksnes Bougainville'i saar koos naabruses asuva Buka saarega, mis moodustab Bougainville'i autonoomse piirkonna.
Nils Stromberg
Perekond
Nils Stromberg abiellus 1690. aastal vabapreili Anna Katarina Fleming af Liebelitziga (1658–1718), kelle vanemad olid Rootsi vabahärra ja diplomaat, kindralmajor Göran (Jöran) Klasson Fleming af Liebelitz (1628–1667) ja vabapreili Sigrid Gyllenstierna af Lundholm (1639–1700).
Abielust sündisid:
Saalomoni saared
Suuremad saared on Bougainville, Guadalcanal, Santa Isabel, Malaita, Choiseul ja Makira.
Saarestikus on ekvatoriaalne kliima. Õhutemperatuur on aasta läbi 28–32 °C ja veetemperatuur 23–28 °C.
Ajalugu
Eurooplaste jaoks avastas saarestiku 1568 Alvaro de Mendaña de Neyra, kes andis sellele ka nime kuningas Saalomoni järgi. Seejärel jäid saared kaheks sajandiks unustusse, kuni 1767 saabus sinna Philipp Carteret. 1883 hõivas põhiosa saarestikust Suurbritannia. 7. juulil 1978 iseseisvus saarestiku inglastele kuulunud osa koos lähedalolevate saarestikku mitte kuuluvate saartega ja võttis nimeks Saalomoni Saared.
Subatomaarsed osakesed
Subatomaarne osake on aatomituumast väiksem osake.
Subatomaarsetest osakestest on elementaarosakesed leptonid, kvargid ja vastasmõjusid vahendavad vaheosakesed, kõik teised subatomaarsed osakesed on liitosakesed. Näiteks aatomituuma moodustavad prooton ja neutron on liitosakesed ja koosnevad kvarkidest, samas kui aatomituuma ümber tiirlevad elektronid on fundamentaalosakesed (leptonid).
Subatomaarsete osakeste uurimisega tegeleb osakestefüüsika, samuti on subatomaarsetel osakestel tähtis roll nii tuumafüüsikas kui ka kvantmehaanikas.
Üldine kirjeldus
Kuigi sõna osake toob silma ette imepisikese täpikese, siis tegelikult on vastavalt kvantmehaanikale tegemist laineosakese duaalsusega. Iga subatomaarne osake on tegelikult samaaegselt ka laine ning teda on võimalik kirjeldada lainefunktsiooniga.
Tulenevalt kvantmehaanika määramatuse printsiibist ei ole kõik osakeste omadused samaaegselt täpselt määratletavad, vaid omavad tõenäosuslikku väärtust. Näiteks elektroni asukoht aatomituuma elektronkihis ei ole üheselt määratud, vaid elektron võib igal ajahetkel asuda suvalises oma orbitaali punktis.
Subatomaarsete osakeste omadused
Subatomaarseid osakesi iseloomustavad omadused on seisumass, eluiga (ja võimalikud lagunemisteed eluea lõppedes) ning kvantarvud.
Seisumass
Seisumassist räägitakse seetõttu, et liikuvatel (st energiat omavatel) osakestel on mass suurem.
Kuna osakese seisumass tähendab ühtlasi tema vähimat võimalikku energiat (see on energia, mis vabaneb osakese annihileerumisel), siis kasutatakse osakese seisumassi kirjeldamiseks mõõtühikut elektronvolt.
Eluiga
Subatomaarse osakese eluiga on statistiline keskmine ajavahemik, mille järel subatomaarne osake laguneb. Eluea alusel jagatakse subatomaarseid osakesi stabiilseteks, metastabiilseteks ja vähestabiilseteks osakesteks.
Stabiilsed on osakesed, mis ei saa ühe või teise kvantarvu jäävuse tõttu kergemateks (väiksema seisumassiga) osakesteks laguneda. Näiteks prooton on stabiilne osake tänu tema barüonlaengu jäävuse nõudele.
Metastabiilsed on osakesed, mis võivad laguneda kergemateks osakesteks läbi erinevate vastasmõjude. Samas on osakese eluiga piisavalt pikk, et tema olemasolu "märgata" (suurem kui 10−20 sekundit). Kõige pikema elueaga metastabiilne osake on neutron (umbes 15 minutit).
Vähestabiilsed on osakesed elueaga vähem kui (10−22 sekundit). See ajavahemik on liiga lühike, et neid eristada lagunemisprotsessi piltidel (isegi valgus jõuab selle aja jooksul liikuda ainult osakese ühest "servast" teiseni). Ning väiksem ajavahemikust, mis on vajalik vastasmõjude "reageerimiseks" uue osakese tekkele (vastasmõju kandev virtuaalne vahendusosake ei jõua selle aja jooksul ühegi teise osakeseni, et nende osakeste vahel vastasmõju tekitada).
Resonantsosakesed
Resonantsosakesed on vähestabiilsed osakesed, mille puhul on tegemist mõne osakese ergastatud seisundiga. Nagu makromaailmas tuntud resonantsi puhul on siin tegemist osakest kirjeldava lainefunktsiooni sagedusega, mille puhul väike väline lisamõju salvestatakse laine amplituudi, mis kasvab välisest mõjutajast olulisest suuremaks. Tulenevalt aga osakese laine-osakese dualismist võib selliseid ergastatud olekuid vaadelda iseseisvate osakestena, ehk resonantsosakestena.
Kvantarvud
Subatomaarseid osakesi iseloomustavad järgnevad kvantarvud:
Fermionid ja bosonid
Fermionid on osakesed, mille spinn on murdarvuline (sisaldab väärtust ½). Tulenevalt sellest alluvad nad Pauli keeluprintsiibile, mistõttu peavad kõik süsteemis olevad identsed fermionid olema erinevates kvantolekutes. Kõige tuntum fermion on elektron ning sellele rakenduva Pauli keeluprintsiibi näiteks on aatomi elektronkihid. Fermionid mõjutavad üksteist erinevate vastasmõjudega vahetades omavahel bosoneid. Fermionid jagunevad omakorda leptoniteks, kvarkideks ja barüonideks.
Leptonid ja kvargid
Fermionid jagunevad leptoniteks, kvarkideks ja barüonideks. Neist kaks esimest on fundamentaalsed fermionid, mille spinn on 1/2.
Leptonid on osakesed, mis ei osale tugevas vastasmõjus ja mida iseloomustab leptonlaeng. Leptonlaenguid on kolm ning iga leptonlaeng kirjeldab leptonpaari, ehk siis osakese ja sellele vastava neutriino. Kõigil teistel osakestel on leptonlaeng null.
Kvargid on tugevas vastasmõjus osalevad fundamentaalosakesed, mille erinevad kvantarvud (näiteks elektrilaeng, barüonlaeng) on murdarvulised (1/3 või 2/3). Kvargid ei eksisteeri kunagi eraldiseisvate osakestena, vaid moodustavad liitosakese, mida kutsutakse hadroniks.
Hadronid
Hadronid on liitosakesed, mis koosnevad kvarkidest. Hadronid jagunevad barüonideks, mis on fermionid, ja mesoniteks, mis on bosonid. T-kvark tänu oma ülisuurele massile ja ülilühikesele elueale ei hadroniseeru (ei osale hadronite moodustamises).
Barüonid on kvarkidest koosnevad fermionid, mis osalevad tugevas vastasmõjus. Barüone iseloomustab barüonlaeng, mis on nullist erinev. Barüonid on näiteks prooton, neutron ja hüperonid (barüonid, mis sisaldavad s-kvarki, kuid ei sisalda c-kvarki, ega b-kvarki).
Mesonid on kvargist ja antikvargist koosnevad bosonid, mis osalevad tugevas vastasmõjus. Meson ei ole fundamentaalne vaheosake, kuid siiski on mesonitel tähtis roll tuumajõudude (mis on tugeva vastastikmõju teisene avaldumisvorm) vahendamisel nukleonide vahel.
Vaheosakesed
Vaheosakesed ehk vahebosonid on footon, W boson, Z boson, gluuon ja (hüpoteetiline) graviton. Kõik vaheosakesed on bosonid, mistõttu nimetatakse neid ka vahebosoniteks.
W boson ja Z boson vahendavad nõrka vastasmõju. Nende seisumass on nullist erinev, mistõttu on nõrk vastasmõju väga lühikese ulatusega.
Gluuon vahendab tugevat vastasmõju. Tema seisumass on 0, kuid erinevalt teistest vaheosakestest kannab gluuon värvilaengut (koos antivärvilaenguga) ja osaleb ka ise aktiivselt tugevas vastastikmõjus.
Graviton peaks vahendama gravitatsiooni. Seda osakest ei ole veel avastatud.
Välislingid
Artikkel on kirjutatud tuginedes ingliskeelses vikis avaldatud faktidele ja materjalidele.
Dievturība
Dievturība rajajaks oli kunstnik, harrastusajaloolane ja -folklorist Ernests Brastiņš (1892–1942). Nimetus tuleneb Brastiņši loodud sõnast dievturis – jumalapidaja, jumalaomaja.
Dievturība on monoteistlik-henoteistlik religioon – austatakse üht (pea)jumalat (Dievs) ning kõik ülejäänud jumalused on tema aspektid. Lisaks usutakse alamate vaimolendite olemasolu. Nii jumalad kui muud kujutelmad esinevad maagilise arvu kolme kaupa. Inimene usutakse koosnevate kehast (miesa), astraalkehast (velis) ning hingest (dvēsele). Viimase annab inimesele jumal ning pärast keha surma naaseb see jumala juurde, samas kui astraalkeha jääb mõneks ajaks keha ligidusse ja lõpuks haihtub.
Dievturība õpetuse aluseks on oma katekismus – Cerokslis, milles on 120 küsimuse ja vastuse vormis kirja pandud tähtsamad usulised põhimõtted koos viidetega läti rahvalauludele dainadele. Usulisteks käitumisnormideks on harmoonia ja mitmesuguste vooruste (headus, mõistlikkus, armastusväärsus, aukartus jt) taotlemine; õpetus on elujaatava iseloomuga. Usulisteks toiminguteks on palvetused, ohverdamised, tähepäevade pidamine ning muud rituaalid, mida toimetatakse tihti vabas õhus looduskaunites paikades, nn Māra kirikutes. Koguduse liikmed kutsuvad üksteist kaimudeks ja sõpradeks; on ka toetajaliikmed, kellel puudub koguduses hääleõigus. Sümboliks on Māra rist ehk ristide rist (tuntud ka kui Jeruusalemma rist).
Peamised palveldavad jumalad:
Lisaks austatakse vähemaid jumalusi nagu Jūras māte (Mere-ema), Ūdens māte (Vete-ema), Upes māte (Jõe-ema).
Analüütiline filosoofia
Analüütiline filosoofia on 20. sajandi alguses George Edward Moore'i ja Bertrand Russelli poolt Cambridge'is vastukaaluks Briti idealismile algatatud filosoofiasuund, mis on praegu domineeriv ingliskeelsetes maades (angloameerika filosoofias) ja Põhjamaades ning mida vastandatakse kontinentaalfilosoofiale, millest ta erineb selguse, ranguse ja osalt ka usutavuse taotluse poolest. Eero Loone sõnul ei ole analüütiline filosoofia mitte konkreetne õpetus, vaid "mõtlemisviisi koolkond, millesse mahuvad kaitstavate väidete sisus, vastakad süsteemid ja tulemused".
Analüütilise filosoofia kujunemisel on olnud tähtis koht ka Gottlob Fregel ja Ludwig Wittgensteinil.
Analüütilisele filosoofiale on algselt iseloomulik olnud suure tähelepanu pööramine keeletarvituse analüüsile, sageli ka loomuliku keele ning täpsete ja rangete formaliseeritud keelte seose fikseerimine (mõlemat nimetatakse analüüsiks ehk keeleanalüüsiks). Nüüdseks ei ole keeleanalüüsil analüütilise filosoofia kõigis harudes enam keskne koht.
"Analüütilise filosoofia" kolm tähendust
Analüütilisest filosoofiast on räägitud vähemalt kolmes tähenduses: kui õpetusest, kui meetodist ja kui traditsioonist.
Analüütiline filosoofia kui õpetus
Analüütiliseks filosoofiaks on nimetatud õpetustest kõige sagedamini loogilist positivismi ja loogilist atomismi. Samuti võidakse analüütilise filosoofia all mõista tavakeelefilosoofiat, terve mõistuse filosoofiat või mingit nende kahe sulamit. Analüütilist filosoofiat sai kuidagimoodi mingi konkreetse õpetusega samastada kuni 1950ndateni, mil enamik väljapaistvaid analüütilisi filosoofe järgis omavahel lähedasi uurimisprogramme ja pooldas sarnaseid põhiteese. Tänapäeva analüütiliste filosoofide hulgas kuuluvad nendesse koolkondadesse väga vähesed.
Analüütiline filosoofia kui meetod
Analüütilise filosoofia meetod on teatav üldine lähenemine filosoofiale. Algaegadel tegelesid analüütilised filosoofid loogilise analüüsiga, praegu aga rõhutatakse selget ja täpset lähenemist ning pannakse rõhku argumentidele ja tõenditele, kahemõttelisuse vältimisele ja detailide arvessevõtmisele. Seetõttu on paljude filosoofia teemade puhul saanud võimalikuks spetsialiseerumine ja täppistöö. Filosoofilised kirjutised nõuavad lugejalt rohkem ettevalmistust kui varem. On ka leitud, et analüütilisel filosoofial on seetõttu vähe öelda lugejatele, kes otsivad vastust elu mõtte ja muudele taolistele probleemidele. Teisest küljest on analüütilises filosoofias saavutatud ranguse tõttu võimalik mõtestatum arutelu ja vähendatud möödarääkimise võimalust.
Analüütiline filosoofia kui traditsioon
Analüütilise filosoofia traditsioonile panid alguse Gottlob Frege, Bertrand Russell, George Edward Moore ja Ludwig Wittgenstein 20. sajandi alguses. Selles traditsioonis töötavad filosoofid püüavad enamjaolt selgitada filosoofilisi probleeme analüüsi abil ja loogilise rangusega, kasutades analüütilist filosoofiat kui meetodit.
Analüütilise filosoofia valdkonnad
Analüütilise filosoofia algaegadel domineerisid filosoofiline loogika, matemaatikafilosoofia ja keelefilosoofia. Nende osakaal on ajapikku märgatavalt vähenenud. Need teemad domineerisid loogilises positivismis, loogilises empirismis, loogilises atomismis, logitsismis ja tavakeelefilosoofias. Hiljem on ulatuslikult tegeldud eetikaga (näiteks Philippa Foot, Richard Hare, John Leslie Mackie), poliitikafilosoofiaga (John Rawls, Robert Nozick), esteetikaga (Arthur Danto), religioonifilosoofiaga (Alvin Plantinga, Richard Swinburne), keelefilosoofiaga (John Searle, Saul Kripke) ja vaimufilosoofiaga (Donald Davidson, Daniel Dennett, Paul Churchland). On tekkinud ka eraldi analüütiline metafüüsika (David Lewis, Peter van Inwagen, David Armstrong).
Analüüs kui meetod
Analüütilisele filosoofiale iseloomulik meetod (kuid mitte selle ainus meetod) on nn keeleanalüüs ehk analüüs, mille lõppeesmärgiks on filosoofiliste probleemide lahendamine või hajutamine keelest tingitud segaduste hajutamise teel või ka keelele tuginedes.
Analüüsil põhineval analüütilisel filosoofial oli algselt kaks põhisuunda: ideaalkeelefilosoofia ja tavakeelefilosoofia (laiemas mõttes). Mõlemad hindavad sõnastuse selgust ja arutluste rangust. Analüütilist filosoofiat ühendabki pigem selline hoiak kui mingid spetsiifilised probleemid või ideed.
Et analüüsil on analüütilises filosoofias põhjapanev roll, siis on selle põhidistsipliiniks analüütiline keelefilosoofia, mis saigi alguse keeleanalüüsist.
Ideaalkeelefilosoofia
Analüütilise filosoofia algeid võib täheldada juba 19. sajandil (Bernard Bolzano, Franz Brentano, Alexius Meinong), kuid suur osa analüütilisest traditsioonist võib oma eelkäijaks pidada Gottlob Freget, kes oma "Mõistekirjas" (1879) kirjutab: "Kui üks filosoofia ülesandeid on murda sõna võim inimvaimu üle, avastades keeletarvituse tõttu sageli peaaegu vältimatult tekivad illusioonid mõistetevaheliste vahekordade kohta, vabastades mõtlemise sellest, mis on talle külge jäänud üksnes keeleliste väljendusvahendite iseloomu tõttu, siis võib minu mõistekiri, mis on selleks otstarbeks kaugemale välja arendatud, saada filosoofidele kõlbulikuks tööriistaks."
Tavakeelefilosoofia
Teine keeleanalüüsi suund (tavakeelefilosoofia laiemas mõttes) lähtub äratundmisest, et inimkeelt ei saa taandada loogikale. See sai alguse George Edward Moore'ist ja arenes muuhulgas Ludwig Wittgensteini "Filosoofilised uurimustes" ning John Langshaw Austini ja John Searle'i kõneaktiteoorias. Eesmärgiks oli tavakeele konkreetsete kasutamisjuhtude analüüs ja kriitiline kirjeldamine.
Moore'ile olid ajendiks briti idealismi ebaselged ja ebausutavad (igapäevase kogemusega vastuolus olevad) väited, nagu näiteks "Aeg ei ole reaalne". Ta tahtis vabastada filosoofia keelt tavakeelest erinevast žargoonist.
Analüütilise filosoofia ajalugu
Analüütilised filosoofid peavad oma eelkäijateks põhihoiaku poolest eelkõige Aristotelest, skolastikat, briti empirismi (John Locke, George Berkeley, David Hume) ning ka näiteks René Descartesi. Lähemad eelkäijad on loogikud, eriti Gottlob Frege ja Giuseppe Peano, kes aitasid välja töötada ideaalkeelefilosoofia tehnilist aparaati, mida arendas edasi Bertrand Russelli ja Alfred North Whiteheadi "Principia Mathematica".
Russellile ja Moore'ile muutus vastumeelseks tol ajal Inglismaa ülikoolides levinud Thomas Hill Greeni, John McTaggart Ellis McTaggarti, Francis Herbert Bradley ja teiste absoluutne idealism (Briti idealism), sest ennatlike järelduste ning spekulatsiooni rohkuse tõttu ei saanud nad seda usutavaks pidada. Alternatiive otsides pöördusid nad eriti briti empirismi juurde. Nad ei vastandanud absoluutsele idealismile siiski alternatiivseid väiteid, vaid analüüsisid selle mõisteid ja väiteid ning võrdlesid selle väiteid terve mõistuse seisukohtadega. Nad jõudsid järeldusele, et absoluutsel idealismil on loogilised puudujäägid.
Loogiline atomism
Loogiline atomism, mille kohaselt maailm koosneb elementaarfaktidest, arenes 20. sajandi esimesel kolmandikul ja selle õitseaeg oli 1920. aastatel. Selle põhiesindajad olid George Edward Moore, Bertrand Russell, Ludwig Wittgenstein ja Frank P. Ramsey. Selle suuna põhiteosed on Russelli "Loogilise atomismi filosoofia" ja Wittgensteini "Loogilis-filosoofiline traktaat".
G. E. Moore
George Edward Moore hakkas endalt küsima, mida tähendavad absoluutse idealismi väited, nagu "Aeg ei ole reaalne" või "Kõik on vaimne". Selleks kasutas ta analüüsi, mis tähendas tema jaoks umbes mõistete defineerimist, selget väljendamist ja parafraseerimist terve mõistuse valgusel. Et terve mõistus ei ilmuta end niivõrd refleksioonis kui tavakeeles, milles ta konkreetselt, objektiivselt ja läbiproovitult avaldub, sai Moore'ist esimene tavakeelefilosoof. Tõesuse küsimusele (näiteks maailma olemuse ja inimese tunnetusvõime asjus) hakkas eelnema tähenduse küsimus. Filosoofia esmaülesandeks sai uute andmete avastamise asemel keele ja mõtlemise selitamine. Moore'i teraapiline ja radikaalsele keelekriitikale orienteeritud põhihoiak kuulutati hilisemas keelelises filosoofias (Oxfordi tavakeelefilosoofia) ainsaks lubatavaks hoiakuks filosofeerimisel.
Loogiline positivism
Umbes 1930. aastast kuni 1940ndate lõpuni domineeris analüütilises filosoofias loogiline positvism, mida sageli samastatakse loogilise empirismiga.
Loogiline positivism pärineb Viini ringist, mille nimekamad esindajad olid Moritz Schlick, Rudolf Carnap, Friedrich Waismann, Herbert Feigl ja Otto Neurath. Viini ringi filosoofiat mõjutas eelkõige matemaatiline loogika ja empiristlik positivism (Richard Avenarius ja Ernst Mach). Silmatorkav oli loogilise positivismi rangelt metafüüsikavastane hoiak, mis põhines veendumusel, et metafüüsika väited, mis on mitteempiirilised ning seetõttu põhimõtteliselt mitteverifitseeritavad, ei saa olla mõtestatud.
Loogilise positivismi briti varianti nimetatakse mõnikord loogiliseks empirismiks. Loogilise positivismi ainsaks nimekaks esindajaks Suurbritannias jäi Alfred Jules Ayer, kuid Viini ringi mõttevara etendas väga suurt osa analüütilise filosoofia arengus USA-s ja Põhjamaades. Ayer võttis üle loogilise positivismi poleemilise ning rangelt metafüüsikavastase hoiaku ja alustas 1936 oma raamatuga "Keel, tõde ja loogika" ("Language, Truth and Logic") pealetungi tollasele religioonifilosoofiale ja kristlikule teoloogiale. Põhiosa teoloogide ja filosoofide kirjutistest keeleanalüüsi ja religiooni vahekorra kohta, mis Ayeri raamatu ilmumise järel publitseeriti, olid katsed selles raamatus öeldut ümber lükata. Pärast seda ei ilmunud kümne aasta jooksul enam olulisi religioonifilosoofiateoseid. Paljud teoloogid ja religioonifilosoofid võtsid üle Ayeri teesi, mille kohaselt religiooni laused ei ole propositsioonid ning seetõttu puudub neil kognitiivne sisu. Religioosse jutu mõte tuli ümber mõtestada.
Hiline Wittgenstein ja keeleline filosoofia
Ludwig Wittgensteini hilisfilosoofiast sai alguse analüütilise filosoofia suund, mida nimetatakse keeleliseks analüüsiks või keeleliseks fenomenalismiks. Selle suuna hiilgeaeg kestis 1960ndateni.
Keelelise analüüsi kujundasid omaette filosoofiliseks distsipliiniks kaks koolkonda. Üks tekkis Cambridge'is, kus Ludwig Wittgensteini ja John Wisdomi ümber kogunes õpilaste ring, kuhu kuulusid filosoofid G. E. M. Anscombe, Rush Rhees, Alice Ambrose, Norman Malcolm ja paljud teised. Pisut hiljem tekkis ka Oxfordis filosoofilise analüüsi koolkond, mille tuntumad esindajad on Gilbert Ryle, John Langshaw Austin, Peter Frederick Strawson, Richard Mervyn Hare, Anthony Flew jt. See koolkond sai kuulsaks Oxfordi tavakeelefilosoofia koolkonna nime all ning arenes väga mõjukaks filosoofiavooluks, mis mõjutas ka keeleteadust.
Keelelises filosoofias on analüüsi objektiks tavakeel. Sellega viiakse lõpule "keeleline pööre" filosoofias. Küsitakse, kuidas üht või teist sõna tavakeeles kasutatakse, mida kõneleja sellega tahab väljendada või milliste reeglitega keelemängu parajasti mängitakse. Filosoofiast saab keelemängude kirjeldamine.
Cambridge'is algatas selle uue filosofeerimisviisi Wittgenstein. Loobudes paljudest "Loogilis-filosoofilises traktaadis" väljendatud vaadetest, visandas ta täiesti uue keelekäsituse. Koos oma õpilastega käsitas ta nüüd keelt ebaülevaatliku konglomeraadina "keelemängudest", millest igaühel on oma kindlad reeglid. Filosoofilised probleemid osutuvad "pseudoprobleemideks" – keele poolt tekitatud segadussesattumisteks, mida on võimalik hajutada, "välja ravida", võttes appi viisi, kuidas mõisteid ja sõnu tavakeeles kasutatakse, ehk vastava keelemängu reeglid. Wittgensteini uued keelefilosoofilised vaated on leidnud väljenduse 1953 postuumselt avaldatud "Filosoofilistes uurimustes".
Wittgensteini uusi ideid arutati ka Oxfordis, kuigi kaugeltki mitte nii entusiastlikult kui Cambridge'is, kus Wittgenstein oli karismaatiliseks koolkonnajuhiks. Oxfordis oli keelelise analüüsi eestvedajaks John Cook Wilsoni õpilane Gilbert Ryle, kes arendas edasi George Edward Moore'i põhihoiakut ja meetodit. Nagu hilisel Wittgensteinilgi, tähendas filosoofia Ryle'il filosoofiliste probleemide hajutamist tavakeele analüüsi teel ning mõistelise segaduse hajutamise teel mõisteanalüüsi abil. Filosoof peab olema terapeut, kes haigestunud keele (filosoofide endi keele) terveks ravib, võttes appi võrdluse tavalise keeletarvitusega: ta näitab, et arvatavad filosoofilised probleemid tegelikult seda ei ole, vaid tekivad üksnes sellest, et keelega käiakse valesti ümber, näiteks tehakse kategooriavigu, st valitakse oma ütlustele süntaktiline vorm, mis ei vasta asjade seisule, mida tahetakse edasi anda. Selles suhtes langeb Ryle'i programm hilise Wittgensteini omaga kokku.
Kategooriavea mõistet illustreerib üks Ryle'i enda näide: "Veel üks näide. Lõunamere saare pärismaalane vaatab esimest korda jalgpallimängu. Talle selgitatakse väravavahi, ründaja, kaitsja, kohtuniku jne funktsiooni. Mõne aja pärast ta ütleb: "Aga pole ju kedagi, kes annaks kuulsa meeskonnavaimu. Ma näen, kes ründab, kes kaitseb, kes söödab jne; aga kelle roll on meeskonnavaimu andmine?" Ja meil tuleks talle uuesti selgitada, et ta otsib asja vale kategooria põhjal. Meeskonnavaim ei ole järjekordne jalgpallitegevus nagu väravate löömine, palli mängupanemine jne. Aga ta ei ole ka mitte mingi kolmas asi, mille kohta saaks öelda, et kesktormaja pani kõigepealt palli mängu ja siis näitas üles meeskonnavaimu, või et kaitsja kas lööb peaga või näitab üles meeskonnavaimu. Selliseid vigu tegid inimesed, kes ei teadnud, kuidas mõisteid (...) ja 'meeskonnavaim' käsitleda. Raskused sugenevad nende võimetusest teatud sõnu õigesti kasutada."
Ryle'i jälgedes on Peter Strawson, Michael Dummett jt hiljem arendanud omaenda olulisi keelefilosoofilisi lähenemisi, mis osalt taaselustavad loogilist empirismi.
Kõneaktide teooria
John Langshaw Austin visandas 1950ndatel kõneaktide teooria, mida hiljem täpsustasid ja arendasid edasi John Searle ("Speech acts"; 1969), Paul Grice, Peter Strawson, William Alston jt. Austini kõnelemisteooria rõhutab varem mitte tõsiselt võetud asjaolu, et kõnelemine on alati ka tegevus ning on alati sõltuv konkreetsest olukorrast. See teooria mõjutas analüütilist keelefilosoofiat ja keeleteadust tugevalt, sest kõnetegude (performatiivsete kõneaktide) olemasolu heitis uut valgust kommunikatsioonile ja keele toimimisele. Performatiivne kõneakt on näiteks: "Käesolevaga kuulutan ma teid meheks ja naiseks" või: "Ma ristin sind ...". Lausumise hetkel luuakse "tõsiasi maailmas".
Kõneaktide teooriat arendatakse jätkuvalt, kasutades muuhulgas biheiviorismi, pragmatismi ja keeleteaduse elemente.
Tagasi klassikaliste probleemide juurde
Näiteks Nelson Goodman, Willard Van Orman Quine, Hilary Putnam, Wolfgang Stegmüller, David Lewis ja Saul Kripke on analüütilise filosoofia tagasi toonud filosoofia klassikaliste ja isegi metafüüsiliste teemade ja probleemide juurde. Analüütiline filosoofia ei ole enam ühtne suund, vaid pigem meetod. Metafüüsilisi küsimusi uuritakse keelest lähtuvalt ja puhuti ka matemaatilise loogika vahenditega. See eristab näiteks analüütilist metafüüsikat näiteks eksistentsialistlikest ja fenomenoloogilistest lähenemistest.
Analüütiline filosoofia Eestis
Analüütilise filosoofiaga tegelemine Eestis on saanud alguse peamiselt analüütilise filosoofia seminarist Tartus ja Mart Raukase tegevusest Tallinnas.
Taarausk
Taarausk (ka Taara usk) on Eesti uuspaganlik rahvuslik usuline liikumine.
Kõige levinum oli ta 1930. aastatel, kuid eksisteerib tänapäevalgi. Taarausk on nime saanud pooleldi hüpoteetiliselt eesti muinasusundi jumaluselt Taaralt.
Rahvusvaheline taust
Rahvusliku usundi juurutamise katseid tehti enne teist maailmasõda mitmel pool Euroopas; Lätis on samalaadseks liikumiseks Dievturība, Leedus Romuva.
Ajalugu
Taarausuliste liikumine Eestis algas Eesti Vabariigi algaastatel. Eesti muinasusu restaureerimise katse sai alguse kunstnike ja kirjanike ringist "Pühik", kes Marta Lepp-Utuste eestvõttel 1919 sügisel Tallinnas Asutava Kogu einelauas koos käis Koos käima hakati 1925. aastal, taarausu peaideoloogiks kujunes major Kustas Utuste ja tema abikaasa Marta Utuste.
1926. aastal teatas Tallinnas Väike-Pärnu maanteel elav mehaanik Kullama, et ta oli jõudnud juba umbes kakskümmend aastat tagasi selgusele, et ainsam õndsakstegev usk on lootus Taara, Kalevipoja ja Linda sisse. Samast ajast lasknud ta oma juustele ilmunud prohvetlikud pildid inimsoo saatusest paberile joonistada. Ennustuste järgi pidi Taara viimsepäeva pasunat puhuma, mille järel kaljud lõhkevad, hauad lahti lähevad ning Kalevipoeg ja Linda ärkavad Tallinna läheduses aastasadade pikkusest unest ja vaatavad kõikvõimsa valitseja pilguga inimsoo peale. Seejärel hakkavad Kalevipoeg ja Linda ühendatud soome-ugri rahvaste valitsejateks, millele järgneb 1000-aastane rahuriik. Kalevipoja kuningatrooni ette pidid kummardama kõigi rahvaste saadikud, nende hulgas jaapanlased ja araablased. Paljud ettekuulutused olid 1926. aastal juba täide läinud, nagu ennustus septembrist 1910, mille järgi Kalevipoja vaim Vene kuberneri ametist ära tõukab. Prohvet Kullama pidi oma ettekuulutuste pärast isegi Vene kriminaalpolitseis aru andma. Samuti oli tal korduvalt kokkupuuteid eri kuju võtnud kuradiga, kelle meelitused ja äraostmiskatsed ta tagasi lükkas ja usule kindlaks jäi. Taara vaim sugereeris Kullamale ka vägeva mõtte igiliikur konstrueerida. Prohvet Kullama tellis perpetuum mobile 'le ka vasksildi, millel oli kujutatud tema enda büst saksakeelse pealkirjaga "Mit Naturkraft betriebene Organismus Lokomobile". Perpetuum mobile valmimisele pidi järgnema Kalevipoja tagasitulek ja 1000-aastane üleilmline rahu.
1930. aastal ilmus taarausuliste ajakirja Hiis esimene number, kus esitleti taarausu aluseid. 1931 kinnitati usuühingu "Hiis" põhikiri ametlikult, asutamiskoosolek toimus mais 1932, esimeheks valiti major Jaan Org. Ühingul oli juhatus ja Tarkade Koda, kuhu kuulus 9 eluks ajaks valitavat askot.
1934. aasta rahvaloenduse andmetel oli Eestis 171 taaralast, nende arv suurenes järk-järgult; arhiivides on kokku andmeid umbes 600–700 liikme kohta. Taaralaste hulka kuulusid helilooja Adolf Vedro, eesti keele õpetaja ja õpikute autor Ants Selmet, kunstnik Esko Lepp, ajaloolane Järvo Tandre, luuletaja Enn Uibo. Taaralastega olid "mingil määral" seotud kirjanikud Hugo Raudsepp, Henrik Visnapuu, Juhan Jaik ja Aino Kallas, publitsist Eduard Laaman, kunstikriitik Hanno Kompus, näitlejad Ants Lauter ja Toomas Tondu ning helilooja Juhan Aavik. Juhan Luiga suhe taarausuliste vastu oli alguses enam kui skeptiline, Kustas Utustel oli koguni mulje, et Luiga peab teda enam oma patsiendiks kui mõttekaaslaseks. Hengo Tulnola väitis, et tegelikult kuulus sisuliselt Hiie vaimu kandjate hulka enamik eesti rahvas.
Taarausuliste eesmärgiks oli luua võõrmõjudest vaba eesti rahvuslik religioon. Samas ei püüdnud nad muinasusundit taaselustada ega jäljendada, vaid kaasajastada. Leiti, et arenenud usk peab olema kooskõlas teadusliku maailmapildiga ning põhijoontes monoteistlik (või pigem deistlik): "Taara ei ole määratav ega kujutatav. Taara on see tundmata tuntud, see hingega tajutav. Taara on elusaladuse sygavaim aime – ilmaruumi liikumata liikuvuses, kosmose haaramata haaravuses, aegade igaveses igavikus."
Aleksander Põrk soovitas taarausus kasutusele võtta kolmainsuse printsiip, kus Isa oleks Friedrich Reinhold Kreutzwald, Poeg Carl Robert Jakobson ja Püha Vaim ehk Neitsi Maarja Lydia Koidula.
Pühitsetud taaralased kandsid kaelas hõbedast medaljoni tõletit, mis sisaldas mulda taaralaste pühaks peetavatest paikadest. Taaralaste rituaalidel põletati urikivil urituld. Taarausu juhtide (eeskätt Marta Lepp-Utuste) välja töötatud stsenaariumide järgi toimetati abielu pühitsemist, surnu ärasaatmist ning teisi kombetalitusi ja rituaale. Tähistati mitmeid rahvuslikke-usulisi tähtpäevi, millest olulisem oli Jüriöö ülestõusu mälestuspäev. Taaralaste rituaalid meenutasid sageli pigem teatrilavastusi. Jüriöö mälestuseks rajati Sõjamäe hiis. Taaralased võtsid kasutusele ajaarvamise, mis algas Eesti Vabariigi väljakuulutamisest; üksteist kõnetades kasutasid nad "härra" ja "proua" asemel viisakusvormeleid "isand" ja "emand". Aktiivne oli taarausuliste seltsielu ja taidlus.
Sõna "jumalateenistus" asemel võeti kasutusele sõna "hiisimine", millega saavutati side looduse, lõpmatuse ja Taaraga. Taarausuliste laste pühitsemisel lapsele nime ei pandud, erinevalt ristimisest, kuna seda oli juba teinud perekonnaseisuametnik. Teiseks suuremaks usuliseks sündmuseks oli täisealisuse läve pühitsemine (leeritamine). Selle talituse väljatöötamine oli 1938. aastal veel pooleli. Taaralastel oli väljatöötamisel veel palju rituaale, kuid nendega oleks läinud veel palju aega, kuni kõik korras oleks olnud.
Taaralaste laulukooril oli oma vorm rahvariide stiilis, kuid lihtsustatud kujul, nii et vorm oli odav, maksis ainult 20 krooni.
1934. aastal algatati rahvusaate päeva pühitsemine 31. oktoobril (luterlikul usupuhastuspühal). Taaralaste ajaarvamine algas 24. veebruaril 1918, kasutusele võeti endaleiutatud kuude nimetused.
Konrad Rotschild käsitles Oswald Spengleri Õhtumaa allakäigu põhjal kristliku Õhtumaa kultuuri vältimatut hävingut, mille asemele pidi astuma taarausul põhinev Turaani kultuur. Ta püüdis ka näidata seoseid taarausu ja taoismi vahel. Eesti kohanimed ei olevat olnud tuletatud Thorist, vaid Tao muljelisest kultusest, millega mõnedes soome-ugri hõimkondades oli ühendatud karukultus.
1930. aastate lõpul liikumise aktiivsus mõnevõrra vähenes, tekkisid lahkhelid ja vaikne hääbumine. Liikumise viimaseid aastaid iseloomustas vaimne tardumine tõekspidamistes ning tõeliselt autoriteetsete juhtide puudumine. Marta Lepp-Utuste suri 1940. aastal, mitu taarausuliste liikumise juhti langes Nõukogude repressioonide ohvriks, Kustas Utuste arreteeriti. Viimane mõjukas taaralane Hengo Tulnola suri 1986.
Paguluses on mõned taarausulised püüdnud liikumist elus hoida; 1990. aastatest alates tegutseb Eestis hiislari tiitlit kasutav Addold Mossin, kes on rajanud Otepää lähedale hiie. Aktiivses kasutuses on ka Pärnamäe hiis Harjumaal.
2011. aasta rahvaloendusel nimetas 15-aastastest ja vanematest Eesti elanikest end taarausuliseks 1047 inimest.
Kriitika
Taarausulisi on kritiseeritud vaimse pärandiga liiga vaba ümberkäimise ja liialdatud rahvusluse eest; varju heitis neile ka Saksamaa analoogiliste uuspaganlike liikumiste tihe side natsionaalsotsialistidega.
Esztergom
Esztergomi on esmamainitud 1079. aastal. Oletatavasti on see tulnud kahe jõe, Iszteri (Doonau) ja Garami nimest. Kuid Nibelungide laulus nimetatakse Etzeli (Attila) linna Graniks.
Väljakaevamiste andmeil on linnas paiknev lossimägi Várhegy olnud asustatud juba jääajal 20 000 aastat tagasi. Enne ungarlaste tulekut elasid tänapäeva linna kohal keldid, kes saabusid umbes 350 eKr. Lossimäe keskkoha ümber oli nende asula seni, kuni Vana-Rooma selle piirkonna vallutas. Seejärel sai see koht Pannoonia provintsi tähtsaks piiripunktiks. Suure rahvasterändamise ajast, mis Rooma riigi hävitas, on lossimäelt leitud germaanlaste ja avaaride jälgi. Alates 6. sajandist elasid piirkonnas slaavi hõimud.
960. aastatel sai linnast suurvürst Géza residents ja sellest ajast kuni 13. sajandi keskpaigani oli Esztergom Ungari pealinn. Lossimäele ehitatud kindluses sündis ja 1000. aastal krooniti seal kuningaks István Püha. Kuningaloss oli Lossimäe põhjanõlval, kõrgeimal kohal seisis püha Adalberti kirik. Püha Adalbert oli pärimuse järgi István Püha ristinud. Linnavalitsuse moodustasid kaupmehed, kes ei olnud sageli ungarlased, vaid näiteks prantslased, hispaanlased, belglased ja itaallased. Esztergom jäi diplomaatiliste läbirääkimiste linnaks, kus kuningas võttis vastu välisriikide monarhe, näiteks Saksa-Rooma keisreid Konrad II ja Friedrich Barbarossat.
Esztergomi hiilgus lõppes 1241. aastal, mil mongolid linna vallutasid ja hävitasid. Béla IV viis Ungari pealinna algul Visegrádi ja hiljem Budasse. Estergom jäi sellegipoolest Ungari kõrgeima katoliikliku vaimuliku, peapiiskopi või priimase asupaigaks ja on seda tänini. Esialgu maeti Ungari kuningaid Esztergomi, kuid see komme lõppes 1304. aastal, mil Tšehhi kuningas Wenceslaus II lossi vallutas ja annekteeris.
1543. aastal ründas linna Türgi sultan Suleiman Tore. Linna kaitsti kaks aastat, kuni välismaised (hispaania, itaalia ja saksa) palgasõdurid deserteerusid ja linna türklastele andsid. Türklased keskendusid linna kaitserajatiste taastamisele ja tugevdamisele, jättes tsiviilrajatised unarusse. 1595. aastal vallutasid krahv Karl Mansfeld ja krahv Mátyás Cseszneky linna tagasi, kuid vahepeal oli enamik hooneid lagunenud ja elukõlbmatud. Aastatel 1605–1683 kuulus linn jällegi Türgile.
Teises maailmasõjas 1944. aastal lasti õhku üle Doonau viiv 1895. aastal rajatud sild, mis taastati alles 2001. aastal. Nõukogude väed hõivasid Esztergomi 26. detsembril 1944, löödi linnast välja 6. jaanuaril 1945 ja hõivasid linna lõplikult 23. märtsil 1945.
Esztergomis asub Ungari ülemkohus.
Linna suurim tööandja on Suzuki, kes avas linnas oma tütarettevõtte 1992. aastal.
Linnas toimub iga kahe aasta tagant rahvusvaheline kitarrifestival.
Esztergomi sõpruslinnad on Bamberg (Saksamaa), Cambrai (Prantsusmaa), Canterbury (Suurbritannia), Ehingen (Saksamaa), Espoo (Soome), Gniezno (Poola), Maintal (Saksamaa), Mariazell (Austria) ja Štúrovo (Slovakkia). Lisaks on tal vennaslinn Szekszárd (Ungari).
Folkboot
pisi|Folkboot (2007) Folkboot ehk Põhjamaade rahvapaat (rootsi keeles Nordisk Folkbåt, Folkbåt, inglise keeles Nordic Folkboat, saksa keeles Nordische Folkeboot soome Pohjoismainen kansanvene) on pikakiiluline luup-taglasega purjejaht.