cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Egiptus (Rooma provints)
Kristlik Egiptus (33 pKr–4. sajand)
Egiptuse kristlased võtsid munkluse vastu sellise entusiasmiga, et keiser Valens pidi piirama meeste arvu, kes võiksid saada munkadeks. Egiptus eksportis munklust üle kogu kristliku maailma. Veel üks selle aja areng oli kopti keel, kreeka tähestikuga kirjutatud Vana-Egiptuse keele vorm, mida täiendasid mitmed märgid Egiptuses esinevate häälikute esitamiseks, mida kreeka keeles ei esinenud. See leiutati selleks, et tagada maagiliste sõnade ja nimede õige hääldus paganlikes tekstides, nn. Kreeka maagiline papüürus. Varakristlased võtsid kopti keele varsti omaks, et levitada tõe sõna põlisegiptlastele, ning sellest sai Egiptuse kristluse liturgiline keel ja see on nii ka tänapäeval.
Kristluse võtsid 1. sajandi Rooma Egiptuses kiiresti omaks rõhutud inimesed. Kristlus levis lõpuks läände berberiteni. Egiptuses loodi kopti kirik. Donatistlik kristlus segunes kohalike Aafrika religioossete tavade ja veendumustega. Donatus ja mõned teised Aafrika piiskopid astusid roomlaste järgi voolust välja ja roomlased kiusasid kristlasi Põhja-Aafrikas taga. Kuna kristlus segunes kohalike tavadega, ei ühendanud see 7. ja 8. sajandil inimesi kunagi Araabia vägede vastu. Hiljem 7. ja 8. sajandil levis kristlus Nuubiasse.
Hilis-Rooma Egiptus (4.–6. sajandid)
pisi|450px|Lähis-Ida kaart aastal 565, näitab Bütsantsi Egiptust ja selle naabreid
Constantinuse valitsemisajal asutati ka Konstantinoopol kui Rooma keisririigi uus pealinn, ja 4. sajandi jooksul jaotati keisririik kaheks, kus Egiptus läks Ida-keisririigi koosseisu pealinnaga Konstantinoopolis. Ladina keel, mis Egiptuses kunagi väga ei kindlustunud, näitas kahanemise märke, samas kui kreeka keel oli jätkuvalt valdav keel valitsuses ja teaduses. 5. ja 6. sajandi jooksul muutus Ida-Rooma keisririik, historiograafiliselt tuntud kui Bütsants, järk-järgult läbinisti kristlikuks riigiks, mille kultuur erines märgatavalt selle paganlikust minevikust.
Lääne-keisririigi langemine 5. sajandil eraldas Egiptuse roomlased veelgi Rooma kultuurist ja kiirendas kristluse kasvu. Kristluse triumf viis vaaraode traditsioonide tegeliku hülgamiseni: Egiptuse preestrite ja preestrinnade kadumisega, kes templeid haldasid, ei suutnud keegi enam vaaraode Egiptuse hieroglüüfe lugeda, ning selle templid muudeti kirikuteks või hüljatati kõrbesse.
Ida-keisririik muutus üha enam luksuslikult "idamaiseks", sest tema seosed vana Kreeka-Rooma maailmaga kadusid. Kodanike kohaliku valitsuse kreeka süsteem oli nüüd täiesti kadunud. Ametid, uute Bütsantsi nimedega, olid peaaegu pärilikud rikastes maaomanike perekondades. Aleksandria, teine linn keisririigis, oli jätkuvalt usuliste vaidluste ja vägivalla keskmes.
Uus religioosne vaidlus oli Jeesuse olemuse üle. Küsimus oli, kas tal oli kaks olemust, inimlik ja jumalik, või kombineeritud üks (hüpostaatiline ühtsus tema inimlikkusest ja jumalikkusest). See võib tunduda näiliselt erinev, kuid intensiivselt usulises vanuses piisas keisririigi jagamisest. Miafüsiitlik sõnasõda tekkis pärast Konstantinoopoli I kirikukogu aastal 381 ja jätkus kuni Kalchedoni kirikukoguni aastal 451, mis otsustas positsiooni kasuks, et Jeesus oli "kahes olemuses", tingitud miafüsitismi (kombineeritud) ja monofüsitismi (üksik) segaminiajamisest.
Monofüsiitide uskumusest ei pidanud miafüsiidid, kui nad teatasid, et Jeesus oli üheks loomuseks kutsutud kahes loomuses, "Jumala kehastunud sõna". Paljud miafüsiidid väitsid, et nad olid valesti aru saanud, et nende positsiooni ja Kalchedoni positsiooni vahel ei olnud tõesti vahet, ja et Kalchedoni kirikukogu otsustas nende vastu ainult poliitilise motivatsiooni tõttu. Aleksandria kirik eraldus Rooma ja Konstantinoopoli kirikutest selles küsimuses, luues Aleksandria kopti õigeusu kiriku, mis on tänapäevani Egiptuse religioosse elu peamine jõud. Egiptus ja Süüria jäid miafüsiitide arvamuse taimelavaks ja organiseerisid vastupanu Kalchedoni vaatele, mis suruti maha 570. aastatel.
Egiptus oli siiski keisririigile jätkuvalt oluline majanduskeskus, mis täitis suure osa selle põllumajandus- ja tootmisvajadustest ja oli jätkuvalt ka oluline teaduskeskus. See rahuldas Bütsantsi ja kogu Vahemere ala vajadusi. Justinianuse valitsemisajal (527–565) vallutas keisririik barbaritelt tagasi Rooma ja enamuse Itaaliast, kuid see edu jättis keisririigi idatiiva kaitseta. Keisririigi "leivakorv" ei olnud nüüd kaitstud.
Sassaniidide Pärsia sissetung (619 pKr)
pisi|450px|[[Bütsants aastal 629 pärast seda, kui Herakleios I vallutas Sassaniidide riigilt tagasi Süüria, Palestiina ja Egiptuse]]
Pärsia Egiptuse-vallutus, algusega aastal 619 või 618 pKr, oli üks viimaseid Sassaniidide triumfe Rooma-Pärsia sõdades Byzantioni vastu. Aastatel 619-628 liidendasid nad Egiptuse taas kord oma territooriumitega, eelmine (pikem) aeg oli Ahhemeniidide ajal. Husrav II alustas seda sõda kättemaksuks keiser Mauriciuse (582–602) mõrva eest ja saavutas algselt edu, mis tipnes Jeruusalemma (614) ja Aleksandria (619) vallutamisega.
Keiser Herakleios I käivitatud Bütsantsi vastupealetung 622. aasta kevadel pööras paremuse ringi ja sõda lõppes Husravi langemisega 25. veebruaril 628. Egiptlased ei armastanud Konstantinoopoli keisrit ja panid väheke vastu. Husravi poeg ja järglane Kavad II, kes valitsesid kuni septembrini, sõlmis rahulepingu, mis tagastas Sassaniidide vallutatud territooriumid Ida-Rooma keisririigile.
Pärsia vallutus lubas miafüsiitidel taas avalikult Egiptuses tegutseda ja kui keisrivõim aastal 629 taastati, kiusati miafüsiite taga ja nende patriarh aeti minema. Egiptus oli seega nii usulise kui ka poliitilise keisririigist võõrandumise olukorras, kui ilmus uus sissetungija.
Araabia islami vallutus (639–646 pKr)
pisi|450px|Vahemere maailm aastal 650, pärast seda, kui araablased olid vallutanud bütsantslastelt Egiptuse ja Süüria
Araablaste 4000-meheline armee Amr ibn al-Asi juhtimisel saadeti Muhamedi järglase kaliif Umari poolt islamit läände levitama. Araablased läksid Palestiinast Egiptusesse detsembris 639 ja edenesid kiiresti Niiluse deltasse. Keiserlikud garnisonid taganesid linnamüüride taha, kus nad edukalt aasta või kauem vastu pidasid.
Araablased saatsid abivägesid ning aprillis 641 piirasid ja vallutasid nad Aleksandria. Bütsantslased koondasid laevastiku eesmärgiga Egiptus tagasi vallutada ja võitsid Aleksandria aastal 645 tagasi. Moslemid võtsid linna tagasi aastal 646, lõpetades moslemite Egiptuse-vallutuse. 40 000 tsiviilisikut evakueeriti keiserliku laevastikuga Konstantinoopolisse. Sellega lõppes 975 aastat Kreeka-Rooma võimu Egiptuse üle.
Monteiro Lobato
pisi|Monteiro Lobato umbes 1920 José Bento Renato Monteiro Lobato (kirjanikunimega Monteiro Lobato; 18. aprill 1882 Taubaté – 4. juuli 1948 São Paulo) oli Brasiilia kirjanik, kes sai eriti tuntuks oma lasteraamatutega. Ta kirjutas ka täiskasvanuile ning tegutses tõlkija, ajakirjaniku ja kunstikriitikuna. Ta asutas ühe esimestest Brasiilia kirjastustest (Companhia Editora Nacional).
Eesti keeles on ilmunud tema raamatud "Kollase Rähni Ordu" (vene keelest tõlkinud Hilja Välipõllu; Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1964) ja "Kollase Rähni vennaskond" (portugali keelest tõlkinud Janne Kukk; Tallinn: Hea Lugu, 2016).
Marii Karell
Marii Karell (sündinud 27. detsembril 1980) on eesti ajakirjanik.
Pikavere Mõisakool
pisi|Pikavere Mõisakool Pikavere Mõisakool on 4-klassiline lasteaed-kool Raasiku vallas.
Marii Karell
Ta kaitses 2003. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal lõputöö teemal "Toimetamine Eesti päevalehtedes".
Ta on kirjutanud lugusid Üliõpilaslehes, Eesti Päevalehes, Õhtulehes.
Pikavere Mõisakool
1994. aastal ja sajandivahetusel õppis majas 118 last. 1995. aastal lõpetas Pikavere koolis esimest korda IX klass. Õpetaja Arno Vorsman sai 1994. aastal üleriigilise parimale maakooliõpetajale antava õpetaja Lauri tiitli. Õpetajana töötas kohaliku ajaloo uurija Vaino Napp. Koolimaja ümbrus korrastati ja on üks ilusamaid kohti praeguses Raasiku vallas. Aastal 2000 sai kool peaministrilt „Kauni kodu“ vimpli.
Marii Karell
2001. aastal kirjutas Karell Eesti Päevalehes Eesti Ajalehtede Liidu hinnangul parima uudise. Lugu rääkis sellest, kuidas purjuspäi raske liiklusõnnetuse teinud Viljandi politseikomissar sokutas poja enda eest vereproovi andma.
Suvel 2005 sai Marii Karell sisustusajakirja Diivan peatoimetajaks.
Pikavere Mõisakool
Aastal 2010 organiseeriti kool ümber. Suleti põhikooliosa ning avati lasteaed. Uue asutuse nimeks sai Pikavere Lasteaed-Algkool.
Aastast 2017 kannab Pikavere kool nime Pikavere Mõisakool.
William Edwards Deming
William Edwards Deming (14. oktoober 1900 – 20. detsember 1993) oli Ameerika statistik, insener ja juhtimiskonsultant. Tema töid peetakse oluliseks kvaliteedijuhtimise tekke ja arengu seisukohalt.
Marii Karell
Märtsist 2006 peatoimetas ta nädalakirja Naisteleht, 2008 hakkas lisaks tegema Naistelehe Nipiraamatut. 2016 sai temast ajakirja Mood peatoimetaja. Ta on olnud ka portaali Geenius.ee peatoimetaja.
Ta on olnud telesaadete "Värskelt õhus", "Pealtnägija", "Radar", "Laser" , "Ajujaht" , "Ringvaade" saatejuht või toimetaja.
Isiklikku
Karelli esimene abikaasa oli Siim Saidla, praegune abikaasa on Siim Männik.
22. mail 2013 sündis Karellil ja Märten Vaheril poeg Miike.
NYHA südamepuudulikkuse funktsionaalne klassifikatsioon
NYHA südamepuudulikkuse funktsionaalne klassifikatsioon on inimeste südamepuudulikkusega seotud funktsionaalsete seisundite klassifikatsioon, mis on välja töötatud New Yorgi Südamearstide Assotsiatsiooni (NYHA) poolt. Esimese NYHA südamepuudulikkuse funktsionaalse klassifikatsiooni avaldas 1928. aastal New Yorgi Südamearstide Assotsiatsioon.
William Edwards Deming
Jaapani Teadlaste ja Inseneride Liidu (JUSE) liikmete kutsel õpetas dr Deming PDSA-tsüklit jaapanlastele 1950. aastal.
NYHA südamepuudulikkuse funktsionaalne klassifikatsioon
Kliiniline kardioloogia
NYHA klassifikatsiooni kasutatakse, vaatamata klassifikatsiooni piirangutele, mingil määral ka tänapäeval südamepuudulikkuse diagnoosimisel ja kaasaegsete laboratoorse diagnostika meetodite ning analüüside läbiviimise plaani ja/või eristusdiagnoosi koostamisel.
William Edwards Deming
Tänu oma panusele Jaapani majanduse väljatoomisel sõjajärgsest kriisist on teda peetud kõige mõjukamaks mittejaapanlasest isikuks Jaapani tööstuses. Tema olulisemad tööd on seotud statistilise protsessi kontrolliga, kvaliteedijuhtimise, tervikliku kvaliteedijuhtimise mudeliga (TQM) ja PDCA-tsükli (Plan-Do-Check-Act) arendamisega.
HMS Klas Horn
pisi|HMS Klas Horn (1932) HMS Klas Horn oli Rootsi laevastiku sõjalaev (hävitaja). Laev ehitati 1931 Göteborgis ettevõttes Kockums Mekaniska Verkstad.
William Edwards Deming
Elukäik
W. E. Demingi lapsepõlv möödus USA-s Iowa osariigis vanaisa talus. Tema ema oli Pluma Irene Edwards, kes oli õppinud muusikat. Tema isa William Albert Deming oli õppinud matemaatikat ja õigusteadust. Vanemad pidasid haridust oluliseks ja andsid selle suhtumise edasi ka oma lastele. W. E. Deming oli kaks korda abielus, tema esimene abikaasa (Agnes Bell) suri noorelt. Koos teise abikaasa Lola Elizabeth Shupega avaldas Deming artikleid.
HMS Klas Horn
17.-18. oktoobril 1936 külastas Rootsi prints Gustaf Adolf selle laevaga Eestit.
William Edwards Deming
Elukäik
Deming omandas bakalaureusekraadi (BSc.) elektriinsenerina Wyomingi Ülikoolis ja magistrikraadi (MSc) 1925. aastal Colorado Ülikoolis statistika erialal ning lõpuks doktorikraadi (PhD) Yale'i Ülikoolis 1928. aastal statistilise füüsika erialal.
HMS Klas Horn
Laev uppus 17. septembril 1941, kui sattus plahvatusse. Hiljem laev tõsteti üles ja parandati. Pärast Teist maailmasõda kasutati laeva liikumatu õppelaevana. 1967 müüdi laev vanarauaks.
William Edwards Deming
Elukäik
Demingi vaadete kujunemisele avaldas olulist mõju Walter Shewhart, kellega ta Bell Labsis koostööd tegi ja kelle teooriad statistilise kontrolli meetoditest olid Demingi edaspidiste tööde seisukohast väga olulised.
Pikavere Mõisakool
Kooli direktor on Helju Kadakas.
Dayot Upamecano
pisi|Dayot Upamecano (2020) Dayotchanculle Oswald Upamecano (sündinud 27. oktoobril 1998 Évreux's) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Müncheni Bayern ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.
Jimmy Howard
pisi|Jimmy Howard (2010) James Russell Howard III (sündinud 26. märtsil 1984 Syracuse'is, New Yorgi osariigis) on endine USA jäähokimängija (väravavaht).
Dayot Upamecano
2015. aastal liitus ta Austria kõrgliiga klubiga Salzburgi Red Bull. Ta asus esmalt mängima klubi reservmeeskonnas FC Liefering Austria esiliigas. Hooajal 2015–16 debüteeris ta ka Red Bull Salzburgi meeskonnas.
Jimmy Howard
Ta mängis kogu oma NHL-i karjääri jooksul Detroit Red Wingsis. Aastal 2003 valis Red Wings ta NHL draft'is 64. valikuna. Enne seda mängis ta Maine'i Ülikooli meeskonnas.
Dayot Upamecano
2017. aasta jaanuaris siirdus ta umbes 10 miljoni euro eest Saksamaa kõrgliiga klubisse RB Leipzig, kellega sõlmis nelja ja poole aasta pikkuse lepingu.
Pikavere Mõisakool
Ajalugu
Koolikorraldus, mis algas ja levis Eestimaal 17. sajandil, puudutas Harju-Jaani kihelkonda vähe. See-eest oli Põhjasõja lõppedes sealne kirik esimene Harjumaal, kes avas köstrikooli Raasikul. Siit edasi levis koolivõrk küladesse, jäädes küll esimesel sajal aastal juhuslikuks ja katkendlikuks.
Jimmy Howard
NHL-i tähetede mängul osales ta aastatel 2012 ja 2019.
Dayot Upamecano
2015. aastal võitis Upamecano Prantsusmaa kuni 17-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistrivõistlused. Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 5. septembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Rootsi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta kolm päeva hiljem oma teises koondisemängus Horvaatia vastu.
Pikavere Mõisakool
Ajalugu
Nii alustasid koolid ka Pikavere ja Perila mõisa külades juba 1734. aastal. Suulise pärimuse järgi oli kool umbes samal ajal Pikavere külas Männivarba mäel. Mäge nimetati ka Kniiga mäeks venekeelse sõna kniga (eesti keeles 'raamat') järgi. Alles 20. sajandi algul lükati kooli kaevuauk täis kive ja 1938. aastal leidnud õpetaja Alfred Reinvald sealt tahvli tükke. On räägitud veel Kniigamäe koolist enne ristisõda ja selleaegsest vanast kaardist, mis on väheusutav.
Jimmy Howard
Sportlaskarjääri lõpetamisest teatas Howard 2021. aasta jaanuaris.
Howard kuulus Ameerika Ühendriikide jäähokikoondisse 2012. ja 2017. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2014. aasta taliolümpiamängudel.
Pikavere Mõisakool
Ajalugu
Männivarba mägi ehk Kniiga mägi Pikavere külas, suulise pärimuse põhjal 18. sajandi koolimaja koht. Edasi viib pärimus Salu küla serva, kuhu 1805. aasta paiku ehitatud koolimaja. Täpsemad andmed puuduvad, kuid samasse paika ehitati uus koolimaja 1860. aastail.
Veel enne uue koolimaja ehitamist toimetas Pikavere külakool Urvaste külas Looksu talus. Üldise koolikohustuse esimestel aastatel määras Pikavere parun Nikolai Andropoff Looksule kooliõpetajaks mõisa toapoisi Mikk Napi. Siitpeale jäi kool tööle ilma katkestusteta ja selle kohta on kirjalikud ülestähendused.
William Edwards Deming
Elukäik
1940. aastatel kasutati Demingi välja töötatud statistilise protsessi kontrolli tehnoloogiaid strateegiliste toodete kvaliteedi tagamisel. Samuti osales ta Ameerika Sõjaaja Standardite väljatöötamisel Erakorralise Tehnilise Komitee koosseisus.
Pikavere Mõisakool
Ajalugu
1950. aastail rahva käest kogutud teave Pikavere kooli kohta. Kogumise eestvedaja oli 1900. aastal sündinud August Lagle, kes kaasas ka kooliõpilasi Looksu talu Urvaste külas, kus Pikavere kool tegutses 19. sajandi esimesel poolel.
Pikavere külakool Salu külas 1869–1914
1866. aastal moodustati Peningi vald, kuhu kuulusid peale Peningi veel Pikavere, Perila ja Kiviloo mõisa valdused. 1869. aastal alustas Pikavere kool tööd uues majas, mis asus Salu külas paigas, kuhu oli kool rajatud juba sama sajandi algul. Selle aastanumbri järgi tähistab Pikavere kool oma aastapäevi. 1885. aastal tehti majale juurdeehitis. Koht on hästi säilinud ja külale kultuurilooliselt tähenduslik tänapäevani. Koolimaja nimetati ka Tauria.
1911. aastal kooli lõpetanud Pikavere küla elaniku Konstantin Suurkuuse mälestused oma kooliajast ja joonistus 1869. aastal ehitatud koolimajast Salu külas.
Uus puumaja oli oma ajas esinduslik, avara ja valge klassiruumiga. Maja täitis oma ülesannet 45 aastat. Esimese kümne aasta jooksul käis koolist läbi neli õpetajat: Pruuk, Tõnis Georg, Jüri Ojap ja Jaak Koov. 1889–1903 õpetas koolis Anton Reinvald, kes läks pärast oma onu C. G. Reinwaldi surma Harju-Jaani kiriku köstriks. Selles majas alustas 1903. aastal tööd Pikavere legendaarne koolijuht Alfred Reinvald.
Pikavere algkool Urvaste külas 1914–1939
1910. aastal tekkis vajadus ehitada Urvaste külla uus koolimaja. Maatüki selleks kinkis Pikavere mõisnik Konstantin von Taube. Hoone planeeris õpetaja Alfred Reinvald ise ja see valmis 1914. aastal. Peningi vald võttis ehituseks laenu.
Pikavere algkool Pikavere mõisas 1918–1978
Kui suurte riigipöörete järel pidid parunid oma häärberitest loobuma, sai Pikavere mõisamajast koolimaja. 1918. aastal alustatigi mõisas õppetööd. Kõigepealt hakkas tööle IV klass, kuhu tulid õppima Urvastes ja Perilas III klassi lõpetanud lapsed. Klassiruum paiknes praeguses kaupluse aidas, kus varem asusid mõisavalitseja eluruumid. See hoone on alles.
Mõisahäärberis alustas kool tööd 1920. aastal. Alustati III ja IV klassiga. I ja II klass jäid väiksemate laste vanemate soovil Urvastesse ja Perilasse. Alfred Reinvald kolis Pikavere mõisa. Pikavere mõisahäärber kuulus riigile, vald maksis selle kasutamise eest renti. 1934. aastal andis riik kooli käsutuses oleva Pikavere mõisahoone Peningi vallale tasuta üle. Sel ajal töötas ka juba VI klass. Oli alanud koolielu pikem rahulik aeg. 1924. aastal avati V klass. Koolis alustas tööd õpetaja Gretchen Sarapuu. Alates 1931. aastast töötas kool 6-klassilise algkoolina.
1936. aastal suleti Perila kool ja liideti Pikavere koolipiirkonnaga. Õpilased tulid kõik Pikaverre, välja arvatud Rätla küla lapsed, kes hakkasid käima Kiviloo koolis. Nii jäi ühekorruseline mõisamaja varsti kitsaks ja hoone ümberehitamisel aastatel 1938–1940 sai majast kahekorruseline koolimaja, mis püüab pilku ja on ajakohane tänapäevani. Suurem osa ehituskuludest kaeti laenuga. Kavatsetud juurdeehitus, kus oleks hakanud paiknema saal, jäi küll sõja tõttu ehitamata.
1941. aastal lahkus õpetaja Gretchen Sarapuu ja tema asemele tuli Salme Kallaste. Sõja ajal majutati ka Pikavere koolis sõjaväelasi ja lahingud käisid kooli läheduses. Äsja valmis saanud uus koolimaja siiski pommitabamust ei saanud. Sõjajärgsetel aastatel vahetusid ka Pikavere koolis õpetajad sageli, pea igal õppeaastal olid uued õpetajad.
1944. aastal sai kool 7-klassiliseks.
1953. aasta talvel haigestus 50 aastat kooli juhtinud Alfred Reinvald, kes suri sama aasta kevadel.
1954. aasta 1. septembrist alustas kooli juhina tööd Irmgard Aedma, kes töötas kuni kooli sulgemiseni 1978. aastal.
Pikavere 8-klassiline kool 1961–1978
Koolil on olnud paremaid ja halvemaid aegu. 1960. aastad olid Pikavere kooli jaoks head. Kool tegutses jõudsalt, õpilasi oli piisavalt. Tehti sporti, vähetähtis polnud ka pioneeritöö kui õpilaste vaba aja sisustamise vorm. Samal ajal liideti ja lahutati majandeid ja külanõukogusid. Pikavere jäi Raasiku külanõukogu haldusalasse. Sama saatus tabas lõpuks ka koole. 1978. aastal sai kooli sulgemise põhjuseks auklik katus, mitte õpilaste vähesus. Õpilased suundusid Vaida, Aruküla ja teistessegi koolidesse.
Pikavere algkool 1987–1994
Pikavere koolimaja oli seisnud 9 aastat, hoone kuulus vahepeal Maardu autobaasile. Muutunud ajas polnud võimu vastuseis kooli taasavamisele enam nii tugev. Kooli avamist toetas ka tolleaegne hiiglaslik Aruküla kolhoos, mille territooriumil endine Pikavere mõisahäärber asus. 1987. aasta 1. septembril avati kool taas. Esialgu oli 19 õpilast, kes jagunesid 4 klassi vahel. Direktoriks valiti Kadri Viira.
Pikavere Põhikool 1994–2010
Direktor Kadri Viira juhatamisel arenes kool 9 klassiga põhikooliks 1994. aastal ja sajandivahetusel õppis majas 118 last. 1995. aastal lõpetas Pikavere koolis esimest korda IX klass. Õpetaja Arno Vorsman sai 1994. aastal üleriigilise parimale maakooliõpetajale antava õpetaja Lauri tiitli. Õpetajana töötas kohaliku ajaloo uurija Vaino Napp. Koolimaja ümbrus korrastati ja on üks ilusamaid kohti praeguses Raasiku vallas. Aastal 2000 sai kool peaministrilt „Kauni kodu“ vimpli.
Pikavere lasteaed-algkool ja Pikavere Mõisakool
Siitpeale algas aga langus, mis kulmineerus 2010. aastal põhikooli sulgemisega. Kool oli oma eksistentsi eest võitlemisel aktiivne: liituti mõisakoolide ühendusega ja külastusmänguga „Unustatud mõisad“, kaaluti internaatkooli tegemist. Kooli püsimajäämise nimel jäi kompromisslahendusena 6 klassi. Kadri Viira suundus Raasiku kooli direktoriks. Õpilaste arv aga vähenes endiselt. 2009. aastal õppis Pikavere koolis 52 last. Hääbumisest hoidis lasteaiarühmade avamine Pikavere koolimajas. Praegu töötab kool direktor Maiu Plumeri juhatamisel Pikavere lasteaed-algkoolina.
2014. aasta kevadel toimus Pikavere koolimajas remont.
2017. aastal nimetati Pikavere Lasteaed-Algkool ümber Pikavere Mõisakooliks.
William Edwards Deming
Elukäik
Pärast lüüasaamist teises maailmasõjas oli Jaapani majandus väga kehvas olukorras. Demingi kutsus Jaapani taastamises osalema kindral Douglas MacArthur. Demingi asjatundlikkus kvaliteedikontrolli tehnikate valdkonnas ja suhtumine Jaapani kultuuri, tõid kaasa suure usalduse tema suhtes, mistõttu teda kaasati rekonstruktsiooni mitmel tasemel. Ta koolitas sadu juhte ja insenere rakendama kvaliteedikontrolli meetodeid. Tema peamine sõnum Jaapani tippjuhtidele oli: kvaliteedi parandamine vähendab kulutusi, suurendab tootlikkust ja turuosa. Paljud tootjad rakendasid Demingi meetodeid ning saavutasid märkimisväärse taseme nii kvaliteedis kui ka tootlikkuses. See omakorda – kombinatsioonis madalamate hindadega – tekitas suurenenud nõudmise Jaapani kaupade järele. Tunnustusena tehtud töö eest asutas JUSE (Jaapani Teadlaste ja Insenerid Ühing) Demingi Auhinna, mida Jaapanis kvaliteedi juhtimise valdkonnas siiani välja antakse. Aastal 1960 autasustas Jaapani peaminister Nobusuke Kishi Imperaator Hirohito nimel Demingit ordeniga.
Arvestades Jaapani majanduse edusamme, hakati Demingi meetodeid laiemalt rakendama ka USA-s. Ford Motor Company oli üks esimesi Ameerika korporatsioone, kes otsisid abi Demingilt. Olles suures kahjumis, oli firma üllatunud, kui Deming hakkas rääkima juhtimisest, mitte kvaliteedist. Tehtud töö tulemusel muutus Ford USA kõige kasumlikumaks autobrändiks. Demingi meetodite järjekindel rakendamine aitas veel mitmeid firmasid korralikku kasumisse jõuda.
Deming oli New Yorgi Ülikooli statistikaprofessor (1946–1993), samuti õpetas ta Columbia Ülikoolis (1988–1993) ja tegutses ärifirmade konsultandina.
Ta suri 1993. aastal une pealt oma kodus Washingtonis.
System of Profound Knowledge
Deming sõnastas põhjalike teadmiste süsteemi (inglise keeles System of Profound Knowledge). Süsteem on põimik neljast osatervikust:
14 juhtimisprintsiipi
Tema panusena kvaliteedijuhtimisse teatakse tema 14 juhtimisprintsiipi ("Out of The crisis"), kus küllalt kõrgel abstraktsioonitasemel kirjeldatakse põhimõtteid, mida kvaliteedile ja põhjalikele teadmiste süsteemile pühendunud juhtidel tuleks juhitöös rakendada.
14 juhtimisprintsiibist lähemalt
Printsiibid lähenevad juhtimisele filosoofilisel tasemel. Demingi veendumuse kohaselt on 85% kvaliteediprobleemidest tingitud juhtimisvigadest, mistõttu neid ei ole otstarbekas püüda parandada kontrolli suurendamise läbi. Rääkides kvaliteedi saavutamisest, tootlikkusest ja konkurentsiolukordadest formuleeris põhimõtted, mida juhid peavad tähele panema. Neid on võimalik interpreteerida põhjalikuma õppimise ja sügavama arusaamise läbi. Sõnastatud printsiipe võib rakendada igal pool – nii suurtes kui ka väikestes organisatsioonides; nii teeninduses kui ka tootmises.
Rudolf Arnheim
Ta õppis Berliini ülikoolis Max Wertheimeri ja Wolfgang Köhleri käe all geštaltpsühholoogiat ning rakendas seda kunsti uurimisel. Tema peateos on "Art and Visual Perception: A Psychology of the Creative Eye" (1954, teine redaktsioon 1974), mis on tõlgitud 14 keelde. Teised tema tähtsamad raamatud on "Visual Thinking" (1969) ja "The Power of the Center: A Study of Composition in the Visual Arts" (1982).
Ta elas Saksamaal, Itaalias, Inglismaal ja Ameerikas ning õpetas Sarah Lawrence College'is, Harvardi ülikoolis ja Michigani ülikoolis. Ta on Ameerika kunstiajalugu ja psühholoogiat palju mõjutanud.
Angeliño
pisi|Angeliño (2020) José Ángel Esmorís Tasende (enam tuntud lihtsalt kui Angeliño; sündinud 4. jaanuaril 1997 Coristancos) on Hispaania jalgpallur, kes mängib vasakkaitsja või vasakpoolkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis Istanbuli Galatasaray (laenul Saksamaa kõrgliiga klubist RB Leipzig).
Hooaja 2016–17 teises pooles mängis ta Manchester Cityst laenul Hispaania esiliiga klubis Mallorca. Hooajal 2017–18 mängis ta laenul Hollandi kõrgliiga klubis NAC Breda.
2018. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu PSV Eindhoveniga, kuid siirdus järgmise aasta tagasi Manchester Citysse. Pärast seda, kui ta oli hooaja 2019–2020 esimeses pooles Manchester City meeskonnas Inglismaa kõrgliigas väljakule saanud vaid kuues mängus, suundus ta laenule Leipzigi. 13. augustil 2020 andis ta UEFA Meistrite Liiga veerandfinaalimängus Madridi Atlético vastu väravasöödu Leipzigi võiduväravale. Sellega jõudis Leipzig esimest korda Meistrite Liiga poolfinaali. Hooaja 2020–21 alagrupimängus lõi Angeliño kaks väravat İstanbuli Başakşehiri vastu.
Lusignani dünastia
pisi|right|Lusignani dünastia vapp Lusignani dünastia oli prantsuse päritolu kuninglik dünastia, mis valitses 12.–15. sajandini suurt osa Euroopast ja Levantist, Jeruusalemma, Küprost, Armeeniat. Dünastia oli lähedalt seotud ka Inglismaa ja Prantsusmaaga.
Valitsejate perekond sai alguse Poitoust Lääne-Prantsusmaalt 10. sajandi alguses. 11. sajandi lõpuks olid Lusignanid tõusnud piirkonna mõjukaimateks suurmaaisandateks. 12. sajandi lõpuks said nad läbi pärimiste ja abielude võimule nii Jeruusalemma kui ka Küprose kuningriigis. 13. sajandi alguses said Lusignanide dünastia põhiharu esindajad krahvideks La Marche'is ja Angoulême's.
Lähis-Ida ristisõdijatest valitsejatena arendasid nad suhteid Hethumiididega, kellelt nad 14. sajandi keskpaigas pärisid ja valitsesid aastatel 1342-1375 Kiliikia Armeenia kuningriiki. Pärast Mamelukkide vallutusi põgenesid Armeenias võimul olnud Lusignanid tagasi Prantsusmaale ja seejärel Venemaale.
15. sajandi lõpus langes ka Küpros, kui selle vallutasid veneetslased.
Inglise hurt
Inglise hurt on Ühendkuningriigis aretatud koeratõug.
Tõustandardis on koera päritolu kohta muu hulgas kirjas järgmist: „Ekspertide sugugi mitte üksmeelse arvamuse kohaselt võib inglise hurt olla pärit Lähis-Idast. Hurdatüüpi koeri kujutavaid joonistusi on leitud Vana-Egiptuse hauaehitistest, mis on pärit umbes 4000 aastast eKr. /.../ Ühe inglise hurda liikumiskiiruseks mõõdeti lausa 45 miili tunnis.“
Sama allikas lisab koera käitumise/iseloomu kohta: „Märkimisväärse visaduse  ja  vastupidavusega  koer. Arukas, õrn, kirglik ning tasakaalukas.“
Calan Williams
pisi|Calan Williams (2016) Calan Williams (sündinud 30. juunil 2000 Perthis) on Austraalia võidusõitja, praegu elab Šveitsis. Alates 2022. aastast siirdus ta pärast kaheaastast Vormel 3 sõitu Vormel 2 sarja.
Alustad ühekohalises autos
2015. aastal tegi Williams debüüdi üheistmelistes, kihutades Austraalia Vormel Ford Meistrivõistlustel. Esimesel aastal võitis ta üheksal võistlusel kolm poodiumit ja ühe pole-positsiooni. Järgmisel aastal osales ta oma esimesel täishooajal Vormel Fordis, pärast keerulist starti võitis austraallane viimased viis võistlust, taastudes edetabelis ja saavutades meistritiitli teise koha.
2017. aastal võistles ta Austraalia Vormel 3 Premier Series Gilmour Racing meeskonnaga koos Chris Gilmouriga (Rielly Brooki järgi). Austraalia piloot võidab 16 poodiumit, sealhulgas 11 võitu, mis viivad ta meistritiitlini. Sarja jooksul püstitas ta Morgan Park Racewayl kõigi aegade ringirekordi, ringiajaks 1:07.948.
2018. aastal lahkub ta Austraaliast Euroopasse sõitma, kaks aastat jookseb Fortec Motorsportsi meeskonnaga Euroformula Open Meistrivõistlustel koos Petru Florescuga (Raúl Guzmáni, Aldo Festante, Brad Benavidese ja Caio Collet' järel), need on kaks negatiivset hooaega, Williamsil ei õnnestu ühtegi poodiumit vallutada. 2019. aastal, Hispaania sarja kahe hooaja vahel koos Cameron Dasiga (Ayumu Iwasa ja Manuel Maldonado järel) naaseb Williams võidusõitu kodumaal, Toyota Racing Series koos meeskonnaga MTEC Motorsport, saavutades edetabelis kaheksanda koha. koos Petru Florescu, Jackson Wallsi ja Kazuto Kotakaga.
Vormel 3
2019. aasta oktoobris kuulutab Šveitsi meeskond Jenzer Motorsport välja Williamsi 2020. aasta hooajaks Vormel 3-st. Tema parimaks tulemuseks on aga 14. koht, punkte kogumata lõpetab ta hooaja edetabelis 31. positsioonil, samuti meeskonnakaaslaste Matteo Nannini ja selja taga. Federico Malvestiti.
Williamsi kinnitab Šveitsi meeskond 2021. aasta hooajaks koos Pierre-Louis Choveti ja Filip Ugraniga. Tänu ümberpööratud ruudustikule stardib austraallasest sõitja Paul Ricardi esimeses sõidus poolusest ning lõpetab sõidu Aleksandr Smoljari ja Victor Martinsi järel kolmandana. Spa-Francorchampsis osaleb ta koos kolme teise autoga avariis, millest kõik juhid vigastusteta välja tulid. Teise hooaja Vormel 3-s lõpetab ta viieteistkümne võidetud punktiga 19. kohal.
Vormel 2
2021. aasta detsembris valis Tridenti meeskond Williamsi osalema Vormel 2 hooajajärgsetel testidel Yas Marinas. 12. jaanuaril kuulutab Itaalia meeskond koos Richard Verschooriga oma 2022. aasta hooaja sõitjaks Williamsi.
Kalevala Selts
pisi|Seltsi logo keskne osa Kalevala Selts (soome keeles Kalevalaseura) on Soomes Helsingis tegutsev selts, mille eesmärk on soome rahvuseepose "Kalevala" ja sellega seotud soome kultuuripärandi väärtustamine, uurimine. Selts on arvatavasti maailma ainus organisatsioon, mis on pühendunud oma rahva eepose uurimisele.
Selts asutati 1911.
Tänapäeval on seltsil 469 liiget.
Aastast 1921 ilmub seltsi aastaraamat.
Juhnov
Juhnov on linn Venemaal Kaluga oblastis, Juhnovi rajooni keskus. Asub Ugra jõe paremkaldal, 85 km Kalugast loodes.
Asulast on teateid 15. sajandist. 1611. aastal hävitasid asula poolakad, 1633. aastal see taastati. 1777 sai linnaõigused, 1796. aastast oli maakonnalinn Smolenski kubermangus. 1921. aastal laastas linna suur tulekahju. Teise maailmasõja ajal toimusid Juhnovis ja selle ümbruses rasked lahingud.
Linn on põllumajandusliku piirkonna keskus. Seal on toiduaine- ja puidutööstuse ettevõtted.
Jaak Viikma
Ta poksis Tallinna Spordis. Elukutselt oli ta lukksepp. Ta oli kokku kolmekordne Eesti meister sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) aastatel 1926–1928. Ta sai 1925. aastal Eesti meistrivõistlustel sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 3. koha.
Ta osales kaks korda Eesti–Soome maavõistlusel ning võitis sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) oma kohtumised aastatel 1926 ja 1927.
Hoomuli mõis
Hoomuli mõis ehk Omuļi mõis (saksa keeles Homeln, läti keeles Omuļu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Valka piirkonnas Härgmäe vallas Omuļi asulas.
Leepra
Leepra ehk pidalitõbi ehk Hanseni tõbi on pikka aega kestev peamiselt inimestel esinev raske nakkushaigus, mis põhjustab granulomatoosset põletikku ja mille tekitajaks on mükobakterid leepra mükobakter ja Mycobacterium lepromatosis.
Hoomuli mõis
Ajalugu
Kuigi Hoomuli oli juba varastest aegadest iseseisev mõis, oli see siiski allutatud Härgmäe ordulinnusele. Erandiks oli aasta 1523, mil mõis jäeti Johann Plettenbergile ja see arvati toona Helme kihelkonda. Aastal 1625 annetati Hoomuli koos Härgmäega Wilhelm de la Barrele. Pärast mõisate reduktsiooni läksid need valdused Rootsi riigile, ent hiljem taastati Barrede õigused sellele alale ja lään jagati eelmise omaniku Anton de la Barre poegade vahel. Hoomuli mõisa päris Wilhelm Friedrich. Tolle surma järel päris isa valdused tema tütar Wilhelmine Gertrude Ungern-Sternberg. Aastal 1806 ostis Hieronymus Boye mõisa 42 000 taalri eest Hans Conrad Wilhelm Ungern-Sternbergilt ära.
Leepra
Epidemioloogia ja patogeensus
Mükobakterite täpne levikutee on teadmata. 1912. aastal arvati, et leeprabakterid levivad:
Kuigi leepra mükobakteri nakatumise viisi ei ole lõplikult kindlaks tehtud, arvatakse, et haigustekitajad levivad inimeselt inimesele hingatava õhu, piisknakkuse või otsese nahakontakti, ka rinnapiima kaudu. Umbes 95% inimestest on leepra suhtes immuunsed.
Hoomuli mõis
Ajalugu
Hieronymus Julius Boye pantis mõisa aastal 1830 Carl von Meusenkampffile, saades 12 306 rubla ja 47 ning 1/2 kopikat. Aastal 1832 omandas mõisa 40 000 rubla eest Otto Heinrich Robert Anrep. Too sai aastal 1842 ka mõisa pärisomanikuks. Ta suri aastal 1877 ja mõis läks tema laste ühisomandisse. Järgmisel aastal ostis Oscar von Anrep mõisa 100 000 rubla eest teistelt pärijatelt välja.
Leepra
Epidemioloogia ja patogeensus
Oletatakse, et haigusetekitajad satuvad organismi ülemiste hingamisteede, peamiselt nina limaskesta kaudu või nahavigastuste ja lahtiste haavade kaudu. Pärast nakatumist ilmnevad haigusnähud võrdlemisi hilja – mitme kuu või koguni mitmekümne aasta pärast.
Vaatamata ebaselgusele nakatumisteede osas arvatakse, et bakteri sihtorganiks on endoneurium.
Peiteaeg
Leepra mükobakteri nakkus on aeglase arengu (bakter jaguneb 12–14 päeva) ja pika peiteajaga. Nakatumisest ja nakkuse kandmisest leeprani võib kuluda paar kuud kuni 40 aastat. Leepra mükobakter eluneb makrofaagides ja Schwanni rakkudes.
Haigestuvad peamiselt nõrgenenud kaitsevõimega inimesed (erinevad füsioloogilised eripärad ja omandatud haiguslikud seisundid).
Diagnoos
Läbi aegade on kasutusel olnud mitmeastmelised kliiniliste vormide skaalad. Kuna klassifikatsioone on palju, siis on need muutnud uuringute tulemused ebatäpseteks ja raskesti võrreldavateks. Näiteks aastal 1928 oli kasutusel kuus eri vormi: lepra tuberculosa, lepra maculosa, lepra anaesthetica, lepra tubero-anaesthetica, lepra maculo-anaesthetica ja lepra mixta.
Tänapäeval kasutatakse klassifikatsiooni, kus kasutusel on kolm vormi – lepromatoosne, tuberkuloidne ja mittediferentseerunud.
Diagnoosimisel juhindutakse Eestis RHK-10. versioonist. Diagnoosimisel võidakse lisaks haigusloo koostamisele teha ka mitmeid kliinilisi teste. Haiguse kindlakstegemiseks võetakse haigetelt nahatükke. Proove uuritakse korraga mitmes laboris, et oleks võrdlus- ja kontrollivõimalus. Nii on diagnoos ja vastus kollektiivne, kuna arstid peavad diagnoosis 100% kindlad olema. Praegu saadetakse kõik proovid Tartus asuvasse naha- ja suguhaiguste kliinikusse. Nõukogude ajal kontrolliti kõiki Eestist pärit proove paralleelselt kahes üleliidulises laboris Astrahanis ja Moskvas.
Leepra rahvusvahelise klassifikatsiooni kohandused RHK-10 alamjaotistena
Tähtis on, et leeprahaige jõuaks võimalikult varakult nahahaiguste arsti juurde. Kuna haigus võib haarata eri elundeid, algab tervise halvenemise põhjuse otsimine sageli vale eriarsti juures. Kergemate leepravormide korral ei pruugi haigusetekitajad analüüsidel üldse välja paistagi. Seepärast tuleb esmalt välistada kõik muud sarnased haigused ja alles siis saab panna konkreetse diagnoosi.
Sümptomid
Leepraga seotud seisundite välised tunnused ja sisemine kaasatus on indiviididel väga erineva ulatusega ning olenevad organismi rakulise immuunsuse tekkimisest (indiviidi immunoloogilisest vastusest) ja töövõimest.
Sümptomite esinemine sõltub sellest, kuidas ja millises kehapiirkonnas reageerib rakuline immuunsus leepra mükobakterile. Peamiselt avalduvad sümptomid nahal ning perifeersete närvide ja ülemiste hingamisteede limaskestade kahjustuse näol.
Leepra iseloomulikeks välisteks tunnusteks on naha ja limaskestade haavandid, villid, laigud, köbrud (leproomid). Ravimata leepra võib tekitada jäävaid naha, närvide, jäsemete ja silmade kahjustusi.
Mittediferentseerunud leepra
Kõige lihtsam leepra kliiniline vorm on mittediferentseerunud leepra. Selle diagnoosiga haigel on haigusnähud väga nõrgalt välja kujunenud või puuduvad üldse.
Esimeste nähtudena avalduvad närvide kahjustumise sümptomid. Inimene kõhnub, tal on seedehäired või "reumaatilised" valud. Nahale tekivad punakad laigud, mille keskosas on tundlikkus kadunud. Dr. Anne Sarve sõnul võivad laigud olla mitmesuguse suuruse ja värvusega, punasest lillakashallini. Nad paiknevad kogu kehal sümmeetriliselt, eriti aga seljal. Laigud ei põhjusta vaevusi, ei sügele ega valuta. On olnud juhtumeid, kui laigud kaovad üldse või muutuvad väga heledaks, halvemal juhul arenevad edasi tuberkuloidseks leepraks, mille korral hakkavad haigel tekkima tõsisemad kaebused.
Tuberkuloidne leepra
Tuberkuloidse haigusvormi korral tekivad enamasti jäsemete sirutuspindadele, näole ja põlvedele roosakas-lillakad plekid, muhud. Tekivad mitmed närvisüsteemi kahjustused: temperatuuri-, valu- ja puutetundlikkus hakkavad tasapisi kaduma, kõigepealt jäsemetel ja plekkide pinnal. Haigel kujunevad välja käsi ja jalgu moonutavad deformatsioonid ning troofilised haavandid. Haiged vigastavad ja põletavad end sageli, kuna nad ei tunne valu ja puudub ohutunne kuumade asjade suhtes.
Kahe eespool kirjeldatud leepravormi korral ei leita tavaliselt inimese organismist leeprakepikesi ja need on vähenakkavad.
Lepromatoosne leepra
Lepromatoosne leepra tekitajateks peetakse mükobaktereid: leepra mükobakterit (1874) ja Mycobacterium lepromatosis 't (2008). Bakternakkus eluneb mitmes elundkonnas, leeprakolded nahal, piirdenärvisüsteemis, ülemistes hingamisteedes, retikuloendoteliaalsüsteemis, luudes, silmades ja munandites.
Organismi resistentsuse langemisel võivad eelnevad kaks vormi üle minna väga nakkusohtlikuks lepromatoosseks leepraks, mille kliiniline pilt on niivõrd keeruline, et seda on raske kirjeldada. Lepromatoosne haigusvorm on leeprale kõige iseloomulikum ja nimetatud kolmest vormist ka kõige nakkavam. Haige eritab haigustekitajaid kõige rohkem haiguse algperioodil nina limaskesta sekreediga. Lisaks juba kirjeldatud vormide sümptomitele tekivad haiguslikud muutused nahas, lümfisõlmedes, limaskestadel (eelkõige ninas ja kõris), siseelundites (eeskätt maksas) ja närvisüsteemis. Näol, otsmikul, põskedel, kõrvalestadel, seljal ja kätel-jalgadel tekivad köbrulised punaka tooniga moodustised ehk leproomid.
Leproomide pehmenemisel deformeerub nina (joon 11). Kulmu- ja ripsmekarvad langevad välja, tekib nn jänesesilm – haige ei saa silmi sulgeda. Leproom võib tekkida ka silma (joon 9), haige võib jääda pimedaks. Väga ohtlik on leproomi teke neelu ja hingamisteedesse, on lämbumisoht. Närvisüsteemi kahjustumise tagajärjel tekib närvipõletik, lihased kõhetuvad, tekivad halvasti paranevad haavandid.
Hoomuli mõis
Mõisa suurus
Von Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 adramaad, sellele allus 147 mees- ja 197 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus (koos Härgmäe, Annase ja Pedele mõisaga) 22 ja 7/8 adramaad. Aastal 1758 oli mõisa suurus viis adramaad, aastal 1823 aga 6 ja 1/3 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 6 ja 2/3, aastal 1881 oli neid aga 6 ja 47/80, lisaks allus mõisale 5 ja 49/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad
Hoomuli mõisal oli kaks karjamõisa: Tallimõisa ehk Staļļmuiža (Stallenhof) ja Vērtmuiža (Wörth).
Galleria dell'Accademia
pisi|Galleria dell'Accademia Galleria dell'Accademia di Firenze ehk Firenze Kunstiakadeemia galerii on kunstimuuseum Itaalias Firenzes. Selle asutas 1784. aastal Toscana suurhertsog Leopold II.
See on tuntud kui Michelangelo "Taaveti" originaali asupaik.
2016. aastal külastas galeriid 1 461 185 külalist, millega see oli Uffizi galerii järel külastatavuselt teine kunstimuuseum Itaalias.
Leepra
Elundkonnad
"Ühel Sõrve memmel rippus käsi vaid naharibadega keha küljes. Pidalitõbi oli kõhrkoe ajapikku ära purenud. Memm palus tütrel muutunud jäse kääridega maha lõigata. Tütar täitis ema soovi. /.../ Käelõikamine ei teinud memmele valu. Haigetel muutuvad jäsemed tundetuks. Nad võivad saunas pista käe sajakraadisesse vette, ilma et arugi saaksid. Nad kõrvetavad ja vigastavad end nagu väikesed lapsed, sest ei oska valu karta ega tunda."
Galleria dell'Accademia
Kuigi see jagab nime Firenze Kunstiakadeemiaga, siis tegemist on eraldiseisva asutusega.
Leepra
Elundkonnad
Leepra mükobakter kahjustab lisaks katteelundkonnale ja luustikule ka närvisüsteemi ja eriti närvilõpmeid, mis kannavad üle valusignaale, lümfisüsteemi kaudu reguleerib nimetatud parasiit eelkõige rakulise immuunsusega seonduvat.
Galleria dell'Accademia
Kollektsioon
pisi|left|Michelangelo "Taavet" Firenze Accademia di Belle Arti galeriis Michelangelo "Taaveti" originaal on asunud Accademia di Belle Arti galeriis alates 1873. aastast. Väidetavalt toodi skulptuur akadeemiasse säilitamise eesmärgil, kuigi selle teisaldamisel eelmisest vabaõhu asukohast Sinjoriia platsil olid mängus ka muud tegurid. Algseks kavaks oli luua kunstniku neljasajanda sünniaastapäeva tähistamiseks algupäraste skulptuuride ja joonistustega nn Michelangelo muuseum (avati 22. juuli 1882). Tänapäeval kuulub galerii väiksesse Michelangelo teoste kogusse kunstniku neli lõpetamata "Vangi" ("Orja", vt alt), mis olid mõeldud paavst Julius II hauale, ja püha Matteuse kuju, mis on samuti lõpetamata. 1939. aastal lisandus neile Barberini kabelist Palestrinas leitud "Pietà", ehkki asjatundjad peavad praegu selle omistamist Michelangelole küsitavaks.
Leepra
Elundkonnad
Leepra mükobakter eritab fenoolglükolipiidi ja siseneb läbi basaalmembraani närviraku aksonisse.
Optimaalne elukeskkonna temperatuur on 30 °C, bakter on väga tundlik kõrgete temperatuuride suhtes ning eluneb seetõttu kehas elundites ja elundkondades, kus temperatuur on madalam.
Leeprabakter rakkudes
Kuna leepra nakatumise teed, mehhanism ja metabolism pole veel täpselt selged, siis oletatakse, et pärast sissehingamist liiguvad bakterid ülemiste hingamisteede kaudu organismi, kus fagotsütoosi teel toimub bakterite ärasöömine (fagotsütoos) peamiselt makrofaagide poolt. Mõnedel neist aga õnnestub nimetatud etapp vahele jätta ning nad elunevad ja paljunevad makrofaagides (parasiteerivad) ja Schwanni rakkudes.
Rinnaga toitmine
Seni puuduvad kindlad tõendid selle kohta, et leepra mükobakter kanduks lapse toitmisel rinnaga edasi rinnapiima kaudu.
Pakerordi lade
pisi|Rannamõisa pank on Pakerordi lademe laiendatud stratotüübiks. Pakerordi lade on ordoviitsiumi ladestu vanim regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade) Eestis. Lademe paksus on kuni 17 m. Seda hakkas esimesena eristama Percy E. Raymond aastal 1916. Lademe stratotüübiks on määratud Pakerordi paljand, lademe laiendatud stratotüübiks on aga Rannamõisa pank. Lademe piire määratlevaks stratotüübiks on Vihula paljand. Lade on nime saanud Pakri poolsaare saksakeelse nimekuju järgi (Pakerort).
Uuema käsitluse kohaselt jääb Kambriumi ja Ordoviitsiumi piir Pakerordi lademesse kuuluvasse Kallavere kihistusse, muutes seega Pakerordi lademe osaliselt ka Kambriumi lademeks.
Pakerordi lade lasub lademeteks jagamata kambriumi kivimeil ja see lamab Varangu lademe all. Lademe vanus on 486,2...489,8 miljonit aastat. Koos Varangu lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Iru alamladestikku. Lademes on omakorda eristatud Karepa alamlade ja Vihula alamlade. Üleilmses standardis vastab sellele Tremadoci lade.
Leepra
Ravi
Kunagi öeldi, et pidalitõbe suudab ravida ainult Jeesus. Ent tänapäeval rakendatav leepraravi antibiootikumidega võimaldab selle, et leeprahaigeid ühiskonnast ei eraldata, neid saab kodus ravida ning seda korraldavad kohalikud nahaarstid.
Pakerordi lade
Litostratigraafiliselt vastavad sellele Kallavere kihistu Rannu, Katela, Orasoja ja Suurjõe kihistik, Paluknė kihistik, Salantai kihistik, Türisalu kihistu ning Tosna kihistu.
Leepra
Ravi minevikust
Teedel ja tänavatel liikudes pidid haiged helistama kellukesi, et oma tulekust märku anda. Haigeid raviti paljudel viisidel, sageli üsna võigaste meetodite ja vahenditega. Näiteks Konstantinus Suur proovis ennast ravida, andes vande süütute laste veres. Pidalitõve vastu soovitati spetsiaalseid dieete, lahtisteid, veinis vürtsidega keedetud mürkmadusid. Egiptuse vaaraode ravimiseks lasti nende troon vanni, mis oli täidetud sooja inimverega.
Pakerordi lade
Lademe avamus on Põhja-Eesti klindi allosas. Lade paljandub näiteks Pakri pangal, Türisalus ja Kadriorus Hundikuristikul.
Leepra
Ravi minevikust
Kui inimesel avastati pidalitõbi, viidi ta kirikusse, kus preester piserdas teda pühitsetud veega, manitses ja luges talle surnumissa, seejärel paigutati haige varjupaika, kuhu ta pidi jääma surmani.
Pakerordi lade
Lademe kivimkoosseisus on kvartsliivakivi, oobolusliivakivi, aleuroliiti, Türisalu kihistus ka diktüoneemaargilliiti. Põhja-Eestis markeerib lademe alumist piiri oobolusliivakivi all lasuv perekonna Obolus jäänuseid sisaldav konglomeraat.
Leepra
Ravi minevikust
Pidalitõvele otsis ravi ka Eesti kuulsaim leepraarst professor Aleksander Paldrock, kes XX sajandi esimesel poolel veetis umbes 40 suve Kuressaares pidalitõve kahtlusi uurides ja ravida püüdes. Professor Paldrock leiutas leepra ravimiseks menetluse süsihappelume ja kullapreparaatidega, millest sai Eestis ja ka mõnes kohas mujal maailmas põhiline ravimeetod järgmiseks 80 aastaks. Kolm korda oli kaalumisel Paldrockile Nobeli auhinna andmine. Professor oli Saaremaal ja ka kogu maailma meditsiiniringkondades austatud ja kuulus. Aleksander Paldrock saavutas tuntuse väljaspool Eestit, kui ta valiti rahvusvahelise leproloogia seltsi aupresidendiks. See näitab, et Eesti meditsiin ja arstid on leeprale ravi leidmiseks palju teinud ning nende avastused olid maailmas tuntud.
Tänapäevased ravimeetodid
1960. aastast tulid kasutusele uued efektiivsemad ravimid. Leepra muutus ravitavaks, eluaegne isolatsioon asendus koduse järelraviga. Ravi toimub vastavalt leepra vormile. Uus ravi on kombineeritud mitme preparaadiga. Lepromatoosse leepra esimene ravikuur kestab 24 kuud, tuberkuloidse ja diferentseerimata vormi korral aga 6 kuud. Edaspidine ravi sõltub haiguse kulust. Kui haige ei ole nakkusohtlik, võib teda ravida kodus ja ambulatoorselt. Kui juhtub, et haige peab siiski oma esimese ravikuuri haiglas mööda saatma, on see aeg lühike ega tekita suuri probleeme.