cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalendrireform
Gregoriuse kalendrireform
Kalendrireform tuli arutluse alla ka Trento kirikukogul, mis lisaks katoliikluse tõsisele reformimisele ja vastureformatsiooni põhipunktide paikapanemisele otsustas viimaks ka Juliuse kalendri vead parandada. Ennekõike nähti selles religioosset probleemi, sooviti, et lihavõttepühad oleksid õigel kohal: pühapäeval pärast esimest kevadise pööripäeva järgset täiskuud. Probleemiga asusid tegelema Itaalia astronoomid Aloysius Lillius (Luigi Giglio) ning tema vend Antonius (Antonio). Nad töötasid välja kalendrivea likvideerimise alused, samuti uue arvutussüsteemi, mis oli küllaltki lihtne: iga saja aasta tagant tuli üks liigaasta ära jätta, välja arvatud juhul, kui selle sajaliste number jagus neljaga. Samuti arvutasid nad välja uue kuufaaside arvutamise tsükli, mis oli Metoni omast tunduvalt täpsem. Toona oli viimasel arvutusel isegi suurem tähtsus. Läbi viidud muudatused tegid kalendri küllaltki täpseks: viga Päikese suhtes oli vaid 26 sekundit aastas ehk ööpäevane viga tekiks alles 3280 aastaga. Ka uus kuufaaside tsükkel oli Metoni omast tunduvalt täpsem. pisi|vasakul|Gregoriuse kalendrireformi 400. juubelit tähistav Saksa postmark Aloysius Lilius ei jõudnud siiski reformi ise ellu viia, sest ta suri 1576. aastal. Antonius esitas projekti paavst Gregorius XIII-le, kes määras reformi rakendajaks saksa jesuiidist matemaatiku ja astronoomi Christophorus Claviuse. Too töötas välja reformi reaalse ellurakendamise, otsustades selle läbi viia ühekorraga, mitte järk-järgult, nagu olid soovitanud Liliused, seega pidi kalendris vahele jäetama kümme päeva. Liturgiline kevadine pööripäev määrati 21. märtsi kanti ning kuufaase nihutati kolme päeva võrra tahapoole (Metoni tsükli tekitatud vea tõttu). Projekt esitati ka olulisematele katoliiklikele valitsejatele, kes selle heaks kiitsid. 24. veebruaril 1582 avaldas Gregorius XIII bulla Inter gravissimas, millega sätestati reformi elluviimine sama aasta oktoobris: 4.-le pidi kohe järgnema 15. oktoober. Samuti esitati uus kuufaaside arvutamise tabel ning kristlike pühade aegade nimekiri, mis oli esialgu aga vigane. Seetõttu anti 1583. aastal uus ja parandatud nimekiri, mis ka paavsti poolt ametliku heakskiidu sai. Sellega oli Gregoriuse kalendrireform läbi viidud; et see oli aga põhimõtteliselt ilmalik asi, siis pidid selle järgnevalt heaks kiitma ka Euroopa riikide valitsejad.
Et Euroopa polnud ammugi enam ei ilmaliku ega vaimuliku võimu osas ühtne, siis võttis reformi rakendumine palju aega. Ka katoliiklikest valitsejatest võtsid uue reformi kohe üle vaid vähesed: oktoobris läksid uuele kalendrile üle Hispaania, Portugal, Rzeczpospolita ja enamik Itaalia riike. Esimese kahe asumaad võtsid selle üle ajapikku, sedamööda, kuidas uudised kalendrireformist neisse levisid. 1582. aasta detsembris läksid Gregoriuse kalendrile üle Prantsusmaa ning kummalisel kombel ka Hollandi protestantlikud provintsid Zeeland ja Holland. Saksa-Rooma riigis ei suudetud konsensust leida ning 16. sajandi lõpuks läksid uuele kalendrile üle vaid katoliiklikud vürstiriigid. Sajandi lõpuks olid kalendrireformi tunnistanud ka kõik ülejäänud katoliiklikud maad.
17. sajandi alguses tekkis Saksa-Rooma riigis terav poleemika Gregoriuse kalendri laiema rakendamise üle, ent ometi ei viidud seda ellu, ehkki seda toetas ka mõjukaim protestandist astronoom Johannes Kepler. Selle asemel jätkati Juliuse kalendri kasutamist, kuid kuufaaside arvutamisel võeti Metoni tsükli asemel kasutusse Kepleri astronoomiliste arvutuste tabelid, mis said nime keiser Rudolf II järgi (Rudolfi tabelid). Alles 1700. aastal otsustasid protestantlikud saksa vürstiriigid ja Taani-Norra üle minna Gregoriuse kalendrile, mida nimetati "uueks riigikalendriks", vältimaks kummardust katoliikliku paavsti ees. Kuufaase arvutati aga kuni 1775. aastani Kepleri tabelite järgi, seejärel võeti samuti omaks Lilliuste tsükkel. Viimane võeti üle seetõttu, et tavainimestele osutusid astronoomilised arvutused küllaltki keerukateks ning et kuu faasid on aastate lõikes küllaltki ebastabiilsed, siis põhjustas reaalsete faaside järgimine palju segadusi.
UNESCO
pisi|UNESCO lipp Ühinenud Rahvaste Hariduse, Teaduse ja Kultuuri Organisatsioon (ingl United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization, lühend UNESCO) on ÜRO juures töötav organisatsioon, mis on loodud ülemaailmseks koostööks teaduse, hariduse, kultuuri, lõite, keskkonnakaitse ja inimõiguste vallas.
UNESCO põhikirja allkirjastasid 37 riiki 16. novembril 1945 Londonis ning see jõustus pärast ratifitseerimist 20 riigis 4. novembril 1946. 2011. aasta seisuga kuulub UNESCO-sse 196 riiki. Eesti võeti UNESCO liikmeks 14. oktoobril 1991. Siis moodustati ka UNESCO Eesti Rahvuslik Komisjon. Komisjoni kuulub 25 liiget ja selle jooksvat tööd juhib sekretariaat.
Kalendrireform
Gregoriuse kalendrireform
Venemaa võttis Juliuse kalendri täies mahus kasutusele alles 1700. aastal. Enne seda kasutati Venemaal Bütsantsi kalendrit, mis oli võetud kasutusele Venemaal koos vene õigeusu vastuvõtmisega 10. sajandil. Peeter I oli Juliuse kalendri valimisega teinud aga valearvestuse, sest järgneva 60 aasta jooksul läksid kõik ülejäänud Euroopa riigid üle uuele kalendrile. Ka 1809. aastal Venemaa koosseisu läinud Soome kasutas seda. Nii tehti eriti 19. sajandil mitut puhku ettepanekuid üleminekuks Gregoriuse kalendrile, kuid konservatiivse vaimulikkonna vastuseisu ja tsaarivalitsuse kartuste tõttu see ei teostunud. Omaette huvitava kalendrimuudatuse pakkus välja ka Tartus tegutsenud astronoom Johann Heinrich von Mädler, kelle reformiettepanekust aga täpsemalt allpool. Gregoriuse kalendrile läks Venemaa üle alles 1918. aasta veebruaris, kui bolševikud sätestasid, et 31. jaanuarile peab järgnema 14. veebruar.
UNESCO
UNESCO peakonverents, kus kõik liikmesriigid on esindatud, peetakse iga kahe aasta tagant. Seal määratakse kindlaks töösuunad ja selgepiirilised töökavad, mille elluviimist suunab 51 riigi esindajatest koosnev täitevkogu. Jooksvate küsimuste lahendamiseks töötab Pariisis organisatsiooni peakorteris UNESCO sekretariaat.
Töökavade täitmiseks vajalik raha saadakse liikmesriikide liikmemaksudest, mille määramisel lähtutakse iga riigi kogutoodangust.
Kalendrireform
Kalendrireformid Eestis
Eestis võeti Juliuse kalender laiemalt kasutusele tõenäoliselt 13. sajandil. 1582. aastal viidi Gregoriuse reform läbi Liivimaal, mis kuulus toona katoliikliku Rzeczpospolita koosseisu. See tekitas suuri vastuolusid, sest protestantlikud liivimaalased, eriti linlased, pidasid uut kalendrit vaid ilmalikuks asjaks ning püüdsid oma kirikupühi endiselt pidada Juliuse kalendri järgi. See ei sobinud aga katoliiklikele poolakatest võimumeestele ning pühade pidamine vana kalendri järgi keelustati. Seda pidasid protestandid aga oma usuvabaduse räigeks rikkumiseks ning nii algas kalendritüli (kalendrirahutused), mis oli ägedaim Riias. Probleem lahenes alles 1625. aastal, kui Rootsi Liivimaa vallutas ning vana kalender uuesti ametlikult kasutusele võeti. Aastatel 1700–1710 kehtis Eestis ka rootsi kalender.
Uuesti viidi Gregoriuse kalender Eestis sisse alles 1918. aastal, samaaegselt muu Venemaaga. Tõsi, Lääne-Eesti saartel oldi uuele kalendrile üle mindud juba 1917. aasta sügisel (Ruhnul juba 1915. aastal), seoses sealse Saksa okupatsiooniga. Kalendrireformi tõttu tunduvad sündmused 1918. aasta veebruaris ootamatult aeglustuvat, kuid põhjus on selles, et 13 päeva jäeti vahelt ära. Seetõttu on ka Eesti Vabariigi aastapäev 24. veebruaril, mitte 10. veebruaril.
UNESCO
UNESCO tegeleb ka maailmakirjanduse tähtsamate teoste tõlkimisega ning maailma rahvaste rahvamuusika salvestamisega, toetab pärimusliku käsitööoskuse säilitamist ning loovkunstnike õppe- ja tööreise.
Kalendrireform
Kalendrireformid Eestis
Kalendriga tekkis Eestis probleeme eestkätt Petserimaal, sest sealsed õigeusklikud ja vanausulised keeldusid uut kalendrit aktsepteerimast ning pidasid oma kirikupühi vana kalendri järgi. See aga häiris tõsiselt nii koolide kui ka muude riigiasutuste tööd ja nõnda püüdis riik selle vastu suhteliselt karmide meetmetega võidelda: pühade pidamine kirikuis vana kalendri järgi keelati ning keelu rikkujatele määrati karme trahve. Ka koduseid pühade tähistamisi Juliuse kalendri järgi püüti minimeerida. See tekitas mõistagi palju paksu verd ning võõrandas eriti Petserimaa venelasi Eesti valitsusest. 1930. aastateks oldi oma eesmärk sisuliselt saavutatud, ametlikku pühade tähistamisi vana kalendri järgi sisuliselt enam polnud, küll aga jätkus nende pidamine pereringis.
UNESCO
1997. aastal võeti Tallinna vanalinn UNESCO maailmapärandi nimistusse. 1998. aasta juunis avas UNESCO peadirektor Federico Mayor Tallinna raekoja seinal sellekohase mälestustahvli. 8. juunil 1998 kirjutasid Eesti president Lennart Meri ja Federico Mayor alla memorandumile Eesti Vabariigi ja UNESCO koostöö kohta.
Kalendrireform
Prantsuse revolutsioonikalender
pisi|[[Prantsuse revolutsioonikalender 1794. aastal]] 18. sajandi lõpuks oli enamik Euroopa maid Gregoriuse kalendrile üle läinud. Ehkki selle väike ebatäpsus oli teada, ei peetud seda ilmselt eriliseks probleemiks, sest see pidi avalduma alles 3280 aasta pärast selle rakendamist. Kuid pärast Prantsuse revolutsiooni toimumist otsustasid revolutsionäärid kasutusele võtta täiesti uue kalendri, mis oleks kõiges ratsionaalne ja teaduslik. Nõnda hakati aasta pikkuse arvestamiseks kasutama astronoomilisi vaatlusi, kuude pikkused võrdsustati 30 päevale ning nädalad asendati 10-päevaste dekaadidega. Aasta lõpus oli veel 5–6 lisapäeva. Sisse püüti viia koguni 100-sekundilisi minuteid ja 100-minutilisi tunde, kuid need uuendusi ei võtnud sisuliselt keegi omaks. Aasta algus viidi 21. septembrile ning ajaarvestust alustati 1792. aastast, vabariigi väljakuulutamisest, mis õnnelikul kombel ühtis pea täpselt ka sügisese pööripäevaga.
Loodusevaatleja
Loodusevaatleja oli populaarteaduslik ajakiri, mis ilmus aastatel 1930–1938 aastas 6 korda.
Kalendrireform
Prantsuse revolutsioonikalender
Kalender ise võeti vastu 1793. aasta lõpus. Prantsuse revolutsioonikalender oli seega senisest kalendrist kardinaalselt erinev ning ehkki teadlastele imponeeris ta oma kümnendsüsteemilisel kujul peaaegu et täiuslikkusega, ei võtnud tavainimesed seda kuigi meelsasti omaks. Lisaks sellele raskendas see tunduvalt suhtlust teiste Euroopa riikidega. 1805. aastal lõpetas Napoleon I revolutsioonikalendri kasutamise ning taastas Gregoriuse kalendri positsioonid Prantsusmaal. Ajutiselt võttis revolutsioonikalender kasutusele ka Pariisi Kommuun 1870. aastal, pärast seda pole kalendrit enam praktiliselt kasutatud.
UNESCO
UNESCO ametlik hoiuraamatukogu Eestis on Eesti Rahvusraamatukogu.
Kalendrireform
Prantsuse revolutsioonikalender
pisi|vasakul|[[Johann Heinrich von Mädler]]
UNESCO
2012. aasta märtsi seisuga kuulub UNESCO maailmapärandi nimekirja 936 objekti, sealjuures 725 kultuuri-, 183 loodus- ja 28 segaobjekti 153 liikmesriigist; UNESCO maailmapärandi konventsiooni on ratifitseerinud 189 liikmesriiki.
Kalendrireform
Mädleri reformiettepanek
19. sajandi pakkus Tartus töötanud astronoom Johann Heinrich von Mädler välja ilmselt huvitavaima, kindlasti aga täpseima kalendri. See oli ajendatud püüdest reformida Venemaal kasutatavat Juliuse kalendrit. Tema ettepaneku kohaselt oleks iga 128 aasta tagant liigaasta ära jäetud, mis oleks kalendri viinud Päikesega väga heasse kooskõlla, aastane viga oleks olnud 0,8 sekundit, nõnda oleks ühepäevane viga tekkinud alles 80 000 aastaga. Ent Mädleri reform jäi läbi viimata, sest Venemaal peeti liialt radikaalseks isegi Gregoriuse kalendri kasutuselevõttu. Viimast korda arutati Mädleri ettepanekut 1899. aastal, kuid siis lükati see lõplikult tagasi. Mädleri reformi arutati ka välismaal, kuid keegi selle kasutuselevõtule siiski tõsisemalt ei mõelnud, sest Gregoriuse kalendrit on lihtsam kasutada ning seda võib pidada ka igapäevaelu seisukohalt piisavalt täpseks.
Loodusevaatleja
Ajakirja ilmumist ja sisu organiseeris Gustav Vilbaste, kelle järgi oli ajakiri suunatud "loodusesõbrale ja edasipüüdjale kodanikule". Aastal 1939 liideti väljaanne ajakirjaga Loodushoid ja Turism.
Kalendrireform
Uusjuliuse kalender
1923. aastal püüdsid Konstantinoopoli sinodil oma kalendrireformi läbi viia ka õigeusu kirikud. Nad arutasid Serbia professori Milutin Milankovići ettepanekut, millega jäetaks 13 päeva kalendris vahele ning aasta pikkus oleks edaspidi veelgi paremini kooskõlas tegeliku päikeseaastaga kui Gregoriuse kalender, ent selle arvutamine oleks keerukam. Uusjuliuse ja Gregoriuse kalendrid lahknevad alles 2800. aastal, seetõttu peeti esimest ka lihtsalt õigeusklike kavalaks võtteks aktsepteerida Gregorius XIII muudatusi seda ametlikult tunnistamata. Lisaks aasta pikkuse muutmisele pakuti välja ka astronoomiline lihavõttepäeva arvutamine, kuid see lükati kogu poolt tagasi. Õigeusu kirikud jäid endise lihavõtete arvutamise tabeli juurde, ainult soome õigeusu kirik hakkas kasutama Gregoriuse oma. Uusjuliuse kalendri päikeseosa võtsid kasutusele aga Kreeka, Konstantinoopoli, Antiookia, Küprose, Aleksandria, Rumeenia, Poola ja Bulgaaria õigeusu kirikud, teised ehk enamik ortodoksikirikutest, jäid truuks aga Juliuse kalendrile.
Kalendrireformi katsed 20. sajandil
20. sajandi jooksul arutati Gregoriuse kalendri reformimise vajalikkuse üle mitmel korral. Kalendri täpsust eriti ei kritiseeritud, sest lähemate aastatuhandete jooksul peaks see tavainimeste vajadusi täielikult rahuldama. Küll aga taheti ratsionaliseerida aastasisest jaotust, ennekõike muuta kuude, nädalate ja nädalapäevade kalender "igaveseks" ehk viia mõned päevad nädalate ja kuude arvestusest välja, et nood oleksid ühepikkused ja aastast aastasse korduvad. Mitmeid projekte arutati nii Rahvasteliidus kui ka ÜRO-s, ent reformini siiski ei jõutud. Ainsana viis uue kalendrikorralduse 1929. aastal ellu Nõukogude Liit, kuid sealgi otsustati "revolutsioonikalendrist" 1940. aastaks loobuda.
Nõukogude revolutsioonikalender
Kalender viidi eksperimendi korras ellu alates 1. oktoobrist 1929. Sellega kehtestati kõigi kuude pikkuseks 30 päeva, lisaks olid 5 kuudevälist päeva, mis kandsid Lenini päeva, tööstuspäeva ja töölispäevade nimesid, lisaks oli veel liigaasta puhul lisapäev, mis pandi 30. veebruari järele. Nädal muudeti viiepäevaseks, et kaotada kristlik pühapäeva tähistamise komme ning ratsionaliseerida tööstust: kõik päevad olid tööpäevad, ent töölised jagati värvikaartide alusel viide gruppi, iga grupp sai ühe päeva nädalas puhkust. Selline jaotus oli küll paberil efektiivne, ent reaalsuses paraku mitte, sest enamik töölisi võttis endiselt pühapäeva vabaks, pealegi löödi nii sassi kogu senine ajaarvestusgraafik. Nõukogude kalendrit ei kasutatud järjekindlalt isegi parteisiseselt, sest kommunistliku partei peamine häälekandja Pravda jätkas Gregoriuse kalendri kuupäevade kasutamist. 1. detsembril 1931 taastati Gregoriuse kalendri kuude jaotus, kuid nädal muudeti 6-päevaseks. Kuu lõpupäevad viidi nädalatest välja, need olid vaheldumisi puhke- ja tööpäevad, ühine puhkepäev oli nüüd aga igal nädala kuuendal päeval. Töölised jätkasid aga endiselt ka pühapäeval puhkamist. 1940. aastal, kui ees seisis Balti riikide annekteerimine ning välispoliitika üldine aktiveerumine, otsustati sellest eksperimendist lõplikult loobuda ning mindi taas täielikult üle Gregoriuse kalendrile.
Eri kalendrite vastavus troopilise aastaga
Allolevas tabelis on toodud mõningate kalendrite sobituvus päikeseaastaga.
Le Chatelier' printsiip
Le Chatelier' printsiip (ka Le Chatelier' – Brauni printsiip) on seaduspärasus, mis iseloomustab süsteemi termodünaamilise või keemilise tasakaalu nihkumist välismõjude toimel:
Kuigi printsiip ei sisalda kvantitatiivseid määranguid, leiab ta paljudel juhtudel katsetega kinnitust. Kui näiteks vedelikust ja gaasist koosnevat kahefaasilist tasakaalulist süsteemi kokku suruda, siis osa auru kondenseerub, millega kaasneb temperatuuri tõus ning rõhu suurenemine, mis takistab süsteemi edasist kokkusurumist.
Kui eksotermilise (soojust eraldava) keemilise reaktsiooni temperatuuri tõsta, nihkub tasakaal lähteainete poole ehk sinna suunda, kus soojust neeldub; temperatuuri alandamisel nihkub reaktsiooni tasakaal suunda, kus soojus vabaneb.
Printsiibi sõnastas 1884. a Henry Louis Le Chatelier ja seda põhjendas teoreetiliselt Karl Ferdinand Braun 1887. a.
Jõetaguse (Kadrina)
Jõetaguse on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas.
1977. aastal liideti Jõetaguse külaga Lustimäe.
Tsemessi laht
thumb|Tsemessi lahe panoraamvaade Tsemessi laht ehk Novorossiiski laht (vene Цемесская бухта või Новороссийская бухта) on laht Aasias Musta mere kirdekaldal. See on saanud nime Tsemessi jõe järgi.
Ulatub maasse 15 km ulatuses. Laius suudmes kuni 9 km, keskosas 4,6 km, sügavus kuni 21–27 m, mis sobib isegi ookeanilaevadele.
Sügisel ja talvel on laevadele ohtlik tugev tuul – boraa.
Jõetaguse
Jõetaguse on mitme koha nimi:
Telesaadete loend
''Siin on loetletud telesaateid ja -saatesarju. Eesti telesaateid on loetletud ka Eesti telesaadete loendis. Teleseriaale on loetletud seriaalide loendis.
Tiibet
pisi|300px|Iseseisva [[Tiibeti lipp|Tiibeti riigi lipp]] Tiibet (tiibeti བོད་ (Pö, Wylie transliteratsioonis Bod); mongoli Төвд (Tüvd), hiina 西藏 (Xīzàng)) on piirkond Sise-Aasias, tiibetlaste kodumaa. Umbes poole Tiibetist hõlmab Hiina Rahvavabariigi Tiibeti autonoomne piirkond (pealinn Lhasa).
1913–1951 oli Tiibet iseseisev riik. Selle Hiina poolt annekteeritud riigi õigusliku järjepidevuse esindajaks peab end Tiibeti eksiilvalitsus, mida ei ole ametlikult tunnustanud mitte ükski riik.
Tiibeti ulatus läänest itta on 2400 ja põhjast lõunasse 1000 km. Keskmine kõrgus on 4000 m üle merepinna. Kolmandik Tiibetist on asustamata, viiendikku asustavad nomaadid. Peamine põllumajanduspiirkond on 1600 km pikkune org, mis ulatub Ülem-Induse orust läänes kuni Ülem-Brahmaputra oruni idas.
Tiibeti piirid
pisi Tiibet koosneb kolmest piirkonnast: Ü-Tsang, Amdo ja Kham. 1965. aastal loodud Hiina RV Tiibeti autonoomne piirkond tükeldas ajaloolise Tiibeti. Autonoomne piirkond hõlmab vaid Ü-Tsangi piirkonna ja Khami lääneosa; Khami idaosa ja Amdo ühendati teiste Hiina provintsidega. Kui hiinlased räägivad Tiibetist, siis peavad nad silmas vaid Tiibeti autonoomset piirkonda. Tiibetlaste endi jaoks tähendab Tiibet kõiki kolme piirkonda nendes piirides, mis kehtisid enne Hiina Rahvavabastusarmee sissetungi 1949. aastal.
Tiibeti autonoomne piirkond võtab enda alla 1,23 miljonit km2, mis on võrreldav Lõuna-Aafrika Vabariigi pindalaga. See hõlmab aga vaid poole ajaloolisest ja etnilisest Tiibetist, nimelt Ü-tsangi maakonna, millega on liidetud osa Khamist ning millest samas on eraldatud osa põhjapiirkonda ja ühendatud Hiina Xinjiangi provintsiga (Ida-Turkestan), osa Khamist on liidetud Hiina Yunnani ja Sichuani provintsidega. Amdo piirkond on muudetud omaette Hiina provintsiks nimega Qinghai, kust omakorda on osa eraldatud ja ühendatud Gansu provintsiga.
Rahvastik
Tiibeti rahvaarvu hinnatakse umbes 13,7 miljonile, sellest 44,5% ehk 6,1 miljonit on tiibetlased ja 7,5 miljonit hiinlased. Pealinnas Lhasas elab 120 tuhat elanikku, neist 42% on tiibetlased. Sissetulek ühe inimese kohta on 80 dollarit aastas (1990), arvatav eluiga on 40 aastat. ÜRO Arenguprogrammi Arenguindeks on 0,087, millega Tiibet asub Tšaadi ja Djibouti vahel 153. kohal maailmas. Valdav osa tiibetlastest on budistid, aga säilinud on ka budismieelne bööni usund.
Tiibeti keel kuulub Tiibeti-Birma keelkonda. Kirjakeel pärineb VII sajandi algusest. Tiibeti kõnekeel jaguneb mitmeks dialektiks, millest Lhasa dialekti kasutatakse lingua franca´na.
Religioon
Levinuim usund on budismi haru Tiibeti budism. Seega on Tiibeti budismi ajalugu osa ka Tiibeti ajaloost.
Maavarad
Tiibetis on suured boksiidi, kroomi, vase, kulla, raua, hõbeda ja liitiumi varud. Liitiumit arvatakse Tiibetis olevat pool maailma koguvarudest. Hiina Rahvavabariigi maavarudest asub Tiibetis 40%. Potentsiaalse hüdroenergia poolest on Tiibet maailmas kindlalt esikohal. Viimasel ajal on hakatud avastama ka naftat. Metsa all on umbes 13 miljonit hektarit (1985), kokku 3,6 miljonit kuupmeetrit.
Tiibeti ajalugu
Arvatakse, et Tiibeti esimesed asukad saabusid Tiibetisse rohkem kui 2000 aastat e.m.a ida poolt. Pärimused räägivad, et sõjakad karjakasvatajad ühendas oma vahel 410 e.m.a Indiast saabunud Nyatri tsenpo, kes pani alguse 41 kuninga dünastiale.
Esimesed kirjalikud ajaloo allikad pärinevad 7.–9. sajandist ("Mani bka’-‘bum", "sBa-bzhed", "bKa’-thang-sde-lnga", raidkirjad, Tun-huangi koobastempli käsikirjad).
Esimest korda ajaloos mainitakse Tiibetit Ptolemaoise Geograafias nime all batai (βαται), järgmisena mainivad teda hiinlased, kasutades nime fa.
Esimene Tiibeti kuningas gNya-‘khri-btsan-po (247 eKr). Yar-lungi Seitsme taevalikku trooni kuningadünastia (u 250–100 eKr).
Kahe sTeng dünastia kuninga valitsemisaeg (u 150 eKr) – muutuste periood. Kuningas Gri-gum-btsan-po tapmine kuningliku tallmeistri Lo-ngam-i poolt, Lo-ngam-i troonihaaramine ja kukutamine, sPu-de-gung-rgyal-i võimuletulek. Võimuvõitlus hõimude vahel, religioossed ja sotsiaalsed muutused. Kultuuri ja tehnika areng. Kuninglike hauakambrite ehitamise algus.
Kuus Sa’i Legs (u 50 eKr), kaheksa lDe (u 100 a) ja viis bTsan (u 300 a) kuningat ning nende ajastu.
Esimene Tiibeti kirjakeelne lähetus mahub 7. sajandisse, kui kuningas Namri Löntsän (Gnam-ri-slon-rtsan) saatis saadiku Hiinasse.
Tiibeti ajalugu algab kindlustisest nimega Taktsé (Stag-rtse) Chingbas (Phying-ba) maakonnas Chonggyä (Phyongs-rgyas).
Iseseisvuspüüdluste alused
1913–1951 oli Tiibet de facto iseseisev riik, millel oli oma sõltumatu keskvalitsus, sõjavägi, raha ja maksusüsteem. Rahvasteliitu Tiibet ei kuulunud, eelistades ajada neutraalset ja isolatsionistlikku välispoliitikat ning arendada kahepoolseid suhteid naaberriikidega. Samadel põhjustel ei avaldanud Tiibet soovi astuda ÜRO liikmeks.
Hiina Rahvavabariigi propaganda, mis räägib Tiibeti ajaloolisest kuulumisest Hiina emamaa koosseisu, eelistab nimetatud perioodist mööda minna ja rõhutada valitud lõike varasemate sajandite ajaloost. Hiina Rahvavabariik peab seda ajajärku imperialistlikust agressioonist tingitud võimuvaakumiks. Nimelt olevat 1913. aasta iseseisvusdeklaratsioon Suurbritannia mahitus ja seega puudub Pekingi arvates juriidiline alus väidetel, nagu oleks Tiibet olnud sel perioodil iseseisev riik.
Mikita keeleaabits
"Mikita keeleaabits. Põliskeele omailm" on eesti kirjaniku ja semiootiku Valdur Mikita 2019. aastal ilmunud raamat.
Raamatu tutvustus: 2019. aasta on rahvusvaheline põliskeelte aasta ja lisaks ka eesti keele aasta. See raamat jutustab eesti keele omailmast, mis on põnev, salapärane ja ennekõike väga ilus. Keel on eesti rahva kõige suurem ja kõige vanem ühislooming. Pole kahtlust, et eesti keel kuulub maailma kõige elujõulisemate keelte hulka.
Siin raamatus on juttu põliskeelest ja keelemüütidest, keelemängudest ja maagilisest sõnast ning sünesteetide hämmastavast maailmast. Inimene võib lõpetada kooli ja mitte osata õigesti kirjutada, kuid südamevaluks pole põhjust: keeleline andekus ja õigekirjaoskus ongi erinevad asjad. Loovus ja isikupärane keeletunnetus on olulisem kui õigekiri.
See, kes tunneb eesti keele sõnade maitset, ei peagi teadma millise, sõna ette tuleb panna koma!
Jõepere
pisi|left|Sügis Jõeperes
Küla läbib Loobu jõgi.
1977. aastal liideti Jõepere külaga Jõepere-Raja.
Propüleenglükool
Ainet kasutatakse nt lennunduses lennuki kere kaitsmisel jäätumise eest ja toiduainetes niiskusesäilitajana (E1520).
Füüsikalised omadused
Propüleenglükool on värvitu läbipaistev nõrga iseloomuliku lõhnaga magusavõitu maitsega viskoosne hügroskoopne vedelik.
Molekulmass on 76,094.
Keemistemperatuur on 189 °C.
Viskoossus 20 °C juures on 45,66 sentipuaasi. See on suurem kui etüleenglükoolil ja ühealuselistel alkoholidel, eriti madalatel temperatuuridel.
Isomeerid
1,2-propüleenglükooli isomeer on 1,3-propüleenglükool.
Keemilised omadused
Propüleenglükool on dioolide hulka kuuluv alkanool.
Süttimistemperatuur on 111,1 °C.
Lahustuvus ja lahustavus
Propüleenglükool seguneb hästi veega (lahustumine toimub soojuse eraldumisega). Ta seguneb hästi ka dietüüleetriga, etüleenklorohüdriini, kloroformi, tärpentini, atsetooni ja paljude teiste orgaaniliste lahustitega.
Lahstumine bensooliga on piiratud.
Propüleenglükool lahustab hästi nii hüdrofiilseid kui ka hüdrofoobseid aineid, mistõttu tema abil saab segada aineid, mis muidu ei segune.
Propüleen lahustab hästi enamikku madalmolekulaarseid hapnikku ja lämmastikku sisaldavaid orgaanilisi ühendeid, nagu näiteks ühealuselised alkoholid, etüleenglükoolid ja nende eetrid, orgaanilised happed, aldehüüdid ja ketoonid, liiteetrid, amiinid ja muud lämmastikku sisaldavad ained.
Mitme ühendiga moodustab propüleenglükool aseotroopseid segusid, st selliseid segusid, mis destillatsioonil fraktsioonideks ei jagune. Ta moodustab aseotroopseid segusid aniliiniga (sulamistemperatuur 179 °C, propüleenglükooli massiprotsent 43%), oksülooliga (135,8 °C; 10,0%), toluooliga (110,5 °C; 1,5%).
Modus ponens
Modus ponens 'i reegel
MP lausetes kehtib järgmine eelduste ja järelduste vaheline kooskõla :
Näide
Järgnev näide demonstreerib modus ponens 'il põhineva loogikaülesande korrektset käiku:
Arbavere
Arbavere on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas.
Arbaveres oli 2000. aastal 42 elanikku.
Arbavere asub Loobu–Tapa maantee ääres. Lähimad külad on kirdes Viitna, põhjas Loobu, loodes Läsna ja edelas Mõndavere. Väiksematest kohtadest jääb läände Sikassaare ja lõunasse Soomukse.
Ajalugu
Küla esmamainiti 1454 kujul Arpener, kui see läls Undla mõisale. Nähtavasti on tegu kirjaveaga ja õige olnuks Arpeuer. 1542 nimetati küla Arpever ning mainiti talupoegi ja veskit. Küla kuulus Undla mõisale kuni 1668. aastani, mil panditi Aaspere mõisnikule. 1871. aastast pärineb nimekuju Arbafer. Küla kuulus Kadrina kihelkonda.
1977 liideti Arbaverega osa Soomukse külast.
Arbaveres asub Arbavere maapõue uuringukeskus.
Ja, vi elsker dette landet
"Ja, vi elsker dette landet" 'Jah, me armastame seda maad' on Norra riigihümn. See on faktiliselt kasutusel ainsa riigihümnina, kuigi staatust riigihümnina pole seadusandlikult sätestatud.
Arbavere
Nime päritolu
Lauri Kettunen oletas, et nimi tuleb sõnast arp : arbu tähendusega 'loos, võluvahend'. Ta võrdles ka sõnadega arbutama ~ arvutama ~ arutama 'nõiduma, võluma'. Lääne pool tähendab sõna arb : arva perele määratud osa külakogukonna ühismaast, põllusiilu. Need kaks sõna on lähtunud samast tähendusväljast, sest kunagi määrati neid põllulappe loosi teel.
Ja, vi elsker dette landet
Viisi kirjutas Rikard Nordraak 1864 ning sõnad Bjørnstjerne Bjørnson. Nordraak oli Bjørnsoni nõbu ja kirjutas sõnad paljudele tema luuletustele. Laulu algne pealkiri oli "Norsk Fædrelandssang" ("Norra isamaalaul") ning Bjørnson kirjutas selle 1859 Hopi talus Bergeni lähedal. Laul oli pühendatud "Tema Majesteedile Norra kuningale Carlile". Esimest korda avaldati see ajalehes Aftenbladet, mille kaastoimetaja Bjørnson tollal oli.
Arbavere
Nime päritolu
Enn Tarvel oletab, et külanimi lähtus muistsest isikunimest.
Ja, vi elsker dette landet
Mõnevõrra muudetud kujul Nordraaki meloodiale kohandatuna lauldi seda esmaettekandes põhiseaduse 50. aastapäeva puhul 17. mail 1864 kas Eidsvollis või Christianias (praegu Oslo) kuningalossi ees. Lõplik variant, mida praegu lauldakse, pärineb aastast 1869. Laul sai kiiresti populaarseks ja võeti koolilugemikesse. Seda hakati laulma 17. mai lasterongkäikudel.
Kõiki salme tavaliselt ei laulda. Iga salmi kaht viimast rida korratakse.
Sõnad ja tõlge
Ja, vi elsker dette landet!
Ja, vi elsker dette landet, som det stiger frem, furet, værbitt over vannet, med de tusen hjem. Elsker, elsker det og tenker På vår far og mor Og den saganatt som senker drømmer på vår jord.
Dette landet Harald berget med sin kjemperad, dette landet Håkon verget medens Øyvind kvad; Olav på det landet malte korset med sitt blod, fra dets høye Sverre talte Roma midt imot.
Bønder sine økser brynte hvor en hær dro frem, Tordenskiold langs kysten lynte, så den lystes hjem. Kvinner selv stod opp og strede som de vare menn; andre kunne bare grede, men det kom igjen!
Visstnok var vi ikke mange, men vi strakk dog til, da vi prøvdes noen gange, og det stod på spill; ti vi heller landet brente enn det kom til fall; husker bare hva som hendte ned på Fredrikshald!
Hårde tider har vi døyet, ble til sist forstøtt; men i verste nød blåøyet frihet ble oss født. Det gav faderkraft å bære hungersnød og krig, det gav døden selv sin ære - og det gav forlik.
Fienden sitt våpen kastet, opp visiret for, vi med undren mot ham hastet, ti han var vår bror. Drevne frem på stand av skammen gikk vi søderpå; nu vi står tre brødre sammen, og skal sådan stå!
Norske mann i hus og hytte, takk din store Gud! Landet ville han beskytte, skjønt det mørkt så ut. Alt hva fedrene har kjempet, mødrene har grett, har den Herre stille lempet så vi vant vår rett.
Jah, me armastame seda maad!
Jah, me armastame seda maad, mis kerkib kortsulise ja tuultest parkununa vee kohal tuhande koduga. Armastame, armastame seda ja mõtleme oma isale ja emale ja saagade ööle, mis saadab unenägusid meie maa peale. ja saagade ööle, mis saadab, saadab unenägusid meie maa peale.
Selle maa päästis Harald oma vägilaste reaga, seda maad kaitses Håkon, kui Øyvind laulis; Olav maalis selle maa peale risti oma verega, selle kõrguselt rääkis Sverre Rooma vastu.
Talupoegade härjad ammusid, kust vägi läks läbi, välgud sähvisid piki randa, nii et kodus läks valgeks. Naisedki tõusid üles ja võitlesid nagu tõelised mehed; teised oskasid ainult meelt heita, aga nad tulid jälle!
Meid ei olnud küll palju, aga me võitlesime ometi edasi, kui meid mitu korda proovile pandi ja palju oli mängus; sest me oleks ennem maa maha põletanud kui saagiks andnud; tuletame meelde kas või ainult seda, mis juhtus all Fredrikshaldis!
Raskeid aegu oleme kannatanud, lõpuks meid mõisteti; Aga suurimas hädas usaldavalt vabadus meile sündis. See andis isajõudu, et taluda näljahäda ja sõda, See andis surmale endale au – ja see andis andestuse.
Vaenlane heitis relvad käest, avas visiiri, meie ruttasime talle imestusega vastu, sest ta oli meie vend. Häbist vabaks saanutena läksime lõuna poole; nüüd me seisame, kolm venda koos, ja jääme nõnda!
Aatsaoja
Aatsaoja (ka Haatsa peakraav) on oja Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Ertsma, Kodesmaa, Langerma ja Roodi külas.
Piret Saluri
thumb|Piret Saluri Foto: [[Ave Maria Mõistlik, jaanuar 2010 ]] Piret Saluri (neiupõlvenimega Piret Rõuk; sündinud 22. oktoobril 1943 Tallinnas) on eesti tõlkija ja diplomaat.
Ja, vi elsker dette landet
Sõnad ja tõlge
Norra mees majas ja hütis, täna oma suurt Jumalat! Maad tahtis ta kaitsta, kuigi see nägi sünge välja. Kõik, mis isad on võidelnud, emad on nutnud, on Issand tasa korda ajanud, nii et me võitsime oma õiguse.
Piret Saluri
Piret Saluri õppis Märjamaa Keskkoolis ja Tallinna 21. keskkoolis (lõpetas 1962). 1962. aastal astus ta Tartu Riiklikku Ülikooli õppima arstiteadust. 1971. aastal lõpetas Saluri TRÜ filoloogiateaduskonna (eesti filoloogia eriala ajakirjanduse eriharu) diplomitööga "Isikuintervjuu mõnedest probleemidest" (juhendaja Helle Tiisväli).
Ja, vi elsker dette landet
Sõnad ja tõlge
Jah, me armastame seda maad, mis kerkib kortsulise ja tuultest parkununa vee kohal tuhande koduga. Ja nagu isade võitlus on tõstnud selle hädast võidule, nii ka meie, kui on tarvis, lööme selle rahu eest leerid üles.
Piret Saluri
Saluri töötas Eesti Televisioonis 1964‒1972 algul laste- ja noortesaadete, hiljem kirjandussaadete toimetajana, 1972‒1975 ajakirjade Pioneer ja Täheke toimetuses. 1975‒1990 oli ta vabakutseline tõlkija. Aastail 1991–1995 töötas ta Eesti saatkonnas Helsingis I saatkonnasekretärina ja 1995–2002 Vabariigi Presidendi protokolliülemana.
Aatsaoja
Oja pikkus on 5,3 km ning see suubub Langerma ja Roodi küla piiril paremalt Kõverojja (4 km suudmest). Oja valgla on 3,8 km². Oja lähe on Pärnu-Jaagupi – Kalli teest põhjas.
Piret Saluri
Ta on tõlkinud eesti keelde üle poolesaja teose, peamiselt soome keelest, vähemal määral inglise ja vene keelest. Saluri tõlgete seas on nii soome ja vene klassikute teoseid (Vassili Aksjonov, Pentti Saarikoski, Paavo Haavikko, Mika Waltari, Marja-Liisa Vartio, Antti Tuuri, Antti Hyry, Olli Jalonen, Sirpa Kähkönen) kui ka lastekirjanduse tippteoseid (Elwyn Brooks White'i "Charlotte koob võrku", Hannu Mäkelä "Hobune, kes kaotas prillid ära" ja "Härra Huu"), samuti esseistikat ja aimekirjandust (Olavi Paavolaineni "Külalisena Kolmandas Reich'is", Kai Laitineni "Soome kirjanduse ajalugu", Matti Klinge "Soome lühiajalugu", Jussi Talvi "Gastronoomia ajalugu") ning kuuldemänge (Kaj Kalini "Veres", Hannu Mäkelä "Leino läheb Eestisse" ja "Tema uue elu algus", 1990 , Paavo Haavikko "Kuningas Harald Pikaealine" , Markku Envalli "Härra Clay lugu", 1997 , Lasse Raustela "Murri-Purri surm", 1989 , Pentti Saarikoski "Maria ja Metodius" ja "Kauri põld" ). Soomes tegutsev Mika Waltari Selts kirjeldas Salurit oma auliikmeks kutsudes tema tõlkeid järgnevalt: "Piret Saluri on suutnud tabada Waltari stiili kuni peensusteni: neis raamatuis räägib Mika Waltari meiega eesti keeles!" .
Aatsaoja
Oja on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Aatsaoja keskkonnaregistri kood on VEE1115000.
Kadapiku
Kadapiku on mitme koha nimi:
Piret Saluri
Piret Saluri on Soome Kirjanduse Seltsi kirjavahetajaliige (1987), Soome Tõlkijate ja Tõlkide Liidu liige (1988) ja Eesti Kirjanike Liidu liige (1990). Ta oli 2020-2022 Sihtasutuse Kultuurileht nõukogu liige.
Isiklikku
Eesti sõjaväelane, riigiametnik ja poliitik Theodor Rõuk oli Piret Saluri vanaisa.
Beigangi rahvusvaheline muusikafestival
Beigangi rahvusvaheline muusikafestival on iga-aastane muusikafestival Taiwanil Yunlini maakonnas. Festivali direktor ja kunstiline juht on pianist Heinz Chen.
Alates 2006. aastast on festival jõudsalt kasvanud ja tänaseks on tegemist suurima muusikafestivaliga Yunlini maakonnas.
Esialgu oli festival mõeldud peamiselt puhkpillimängijatele, kuid loodetakse, et tulevikus saavad üritusest osa võtta ka teised pillimängijad. Beigangi rahvusvaheline muusikafestival sisaldab kontsertseeriaid puhkpillidele (soolokontserte, kammermuusikat jm) ning pedagoogikakursuseid Chia-Hu konservatooriumis. Festivali raames saab osaleda ka kultuuriprogrammis (väljasõidud, ekskursioonid jm).
Beigang ja kultuur
Beigang on tuntud Chaotiani templi poolest, mis on üks tähtsamaid templeid jumalanna Mazu auks. Kuna põhilised kultuuriüritused leivad tavaliselt aset pühade ajal, siis soovis Beigangi Filharmoonia Assotsiatsioon muusikafestivali korraldamisega Beigangi kultuurilist ja muusikalist sektorit edendada. Nüüdsest on sealne kunstielu tänu Beigangi muusikafestivalile elavnenud.
Ajalugu
2005. aastal korraldas Beigangi Filharmoonia Assotsiatsioon oma esimese muusikafestivali, kus esinesid Beigangi Puhkpilliorkester ja Chia-Hu konservatooriumi õpilased. Alates 2006. aastast, kui festivali kunstiliseks juhiks sai Heinz Chen, tõusis üritus rahvusvahelisele tasemele. Festival on kogunud kuulsust ka meedias ja poliitika valdkonnas. Alates 2005. aastast on Beigangi muusikafestivali igal aastal külastanud kuberner Su Ji-Feng. Aastal 2007 külastas festivali Hochule für Musik Detmoldi rektor professor Martin Christian Vogel.
Festivali idee
Põhiliselt leiavad kontserdid aset Beigangis, kuid neid toimub ka Dulius ja Sinyingis. Tegemist on nn tõsise muusikaga. Väga populaarsed on ka kerge muusikaga sisustatud vabaõhukontserdid, näiteks "Cultural Interaction Night" või kohalikus restoranis korraldatud "Club Concert". Festivali üheks peamiseks eesmärgiks on ühendada eri kultuure, tuua kokku muusikuid paljudest riikidest ning jagada kogemusi. Festival on mõeldud ka muusika populariseerimiseks laste seas ja muusikaharrastajate ringkonnas. Selleks on loodud kursused, kus rahvusvahelised muusikud jagavad Beigangi õpilastele oma kogemusi. Kuna festivali korraldus on suures osas suunatud heategevusele ja eesmärgiks on jagada muusikat piirideta ja rahvusvaheliselt, siis on nii kontserdid kui ka kursused vabakuulajatele tasuta.
Québeci vapp
right|250px
Québeci vapp on Kanada Québeci provintsi vapp. Praegune vapp pärineb 1939. aastast.
Vapi kirjeldus: kaks korda jaostatud kilp, esimesel, sinisel, väljal kuningliku Prantsusmaa kolm kuldset liiliat (ühes reas, mitte 2:1 nagu Prantsusmaa vapil); teisel, punasel väljal Inglismaa kuldne lõvi; kolmandal, kuldsel väljal vahtraoks kolm rohelise lehega (Kanada).
Kilbi kohal on Tudori kroon, vapi deviis eestikeelses tõlkes: "Ma mäletan".
Québeci lipp
Québeci lipp (prantsuse keeles Fleurdelisé (Liiliaõis)) on Kanada Québeci provintsi lipp, mis võeti ametliku lipuna kasutusele 1948. aastal. Valge rist lipul pärineb Prantsusmaa kuningate lippudelt ja valgeid liiliaõisi sinisel taustal, mis tähistavad neitsi Maarja puhtust, kasutasid Prantsuse-Kanada väed.
Chris Wallace
pisi|Chris Wallace 2010. aastal pisi|Chris Wallace 1975. aastal Christopher Wallace (sündinud 12. oktoobril 1947 Chicagos) on Ameerika Ühendriikide ajakirjanik.
Tema isa oli telereporter Mike Wallace, kelle vanemad olid juutidest immigrandid Venemaalt. Christopheri vanemad lahutasid abielu, kui poiss oli üheaastane.
Ta juhib alates 2003. aastast Fox News Channeli saadet "Fox News Sunday".
Ta on saanud kolm Emmy auhinda.
Joosep Järvesaar
Joosep Järvesaar (sündinud 24. juulil 1988 Pärnus) on eesti laulja.
Ta on olnud ansambli Bedwetters laulja. 2015. aastal asutas ta koos Hugo-Martin Maasika ja Ago Teppandiga bändi Cartoon.
Ta osales 2016. aasta sügishooajal meelelahutussaates "Su nägu kõlab tuttavalt".
Tal on suhe Liisa Leetmaga.
Bennewitzi vald
Bennewitz on vald Saksamaal Saksimaa Leipzigi kreisis.
Garaşsyz, Bitarap, Türkmenistanyň Döwlet Gimni
"Garaşsyz, Bitarap, Türkmenistanyň Döwlet Gimni" ehk "Iseseisva neutraalse Türkmenistani riigihümn" on Türkmenistani riigihümn.
Riigihümni kinnitas 27. septembril 1996 Halk Maslahaty (Rahvanõukogu) 7. istungil Baýramaly linnas. Detsembris 2008 muudeti hümni sõnu.
Praegune tekst
Janym gurban sana, erkana ýurdum Mert pederleň ruhy bardyr könülde. Bitarap, Garaşsyz topragyn nurdur Baýdagyn belentdir dünýan önünde.
Halkyň guran baky beýik binasy Berkarar döwletim, jigerim - janym. Başlaryň täji sen, diller senasy Dünýä dursun, sen dur, Türkmenistanym!
Gardaşdyr tireler, amandyr iller Owal-ahyr birdir bizin ganymyz. Harasatlar almaz, syndyrmaz siller Nesiller döş gerip gorar şanymyz.
Halkyň guran baky beýik binasy Berkarar döwletim, jigerim - janym. Başlaryň täji sen, diller senasy, Dünýä dursun, sen dur, Türkmenistanym!
Algne tekst
Türkmenbaşyň guran beýik binasy Berkarar döwletim, jigerim - janym. Başlaryň täji sen, diller senasy Dünýä dursun, sen dur, Türkmenistanym!
Janym gurban sana, erkana ýurdum Mert pederleň ruhy bardyr könülde. Bitarap, Garaşsyz topragyn nurdur Baýdagyn belentdir dünýan önünde.
Gardaşdyr tireler, amandyr iller Owal-ahyr birdir bizin ganymyz. Harasatlar almaz, syndyrmaz siller Nesiller döş gerip gorar şanymyz.
Arkamdyr bu daglar, penamdyr düzler Ykbalym, namysym, togabym, Watan! Sana şek ýetirse, kör bolsun gözler Geçmişim, geljegim, dowamym, Watan!
Algse teksti tõlge
Türkmenbaşy suur looming Kodumaa, suveräänne riik Türkmenistan, hinge valgus ja laul, elagu ja õitsegu ikka ja alati!
Kodukolde eest olen valmis elu andma, järglased on kuulsad esivanemate vaimu poolest, Minu maa on püha. Maailmas lehvib minu lipp, suure neutraalse riigi sümbol.
Minu rahvas on ühtne ja hõimude soontes voolab surematu esivanemate veri, aegade tormid ja hädad ei kohuta meid, rohkendagem kuulsust ja au!
Mäed, jõed ja steppide ilu, armastus ja saatus, minu ilmutus, jäägu mu silmad pimedaks kurja pilgu eest sinu peale, mu esivanemate ja järeltulijate kodumaa!
Maruoru looduskaitseala
Maruoru looduskaitseala on looduskaitseala Põlva maakonnas Kanepi vallas. Selle suurus on 33 hektarit. Kaitseala staatus kinnitati 2001. aastal.
Kaitsealal on tähelepanu all must-toonekure elupaigaks olev loodusmets.
Teoreem (Mikita)
"Teoreem" on eesti kirjaniku ja semiootiku Valdur Mikita 2011 ilmunud raamat. Raamat koondab kahte novelli - "Jänesekapsa teoreem" ja "Nõia teoreem".
Raamatu tutvustus:"Raamat koosneb kahest ebatavalisest novellist, mis pajatavad haarava loo inimese rännakutest ja eksirännakutest. Novellidel on seikluslik süžee, mis põimib omavahel zen-filosoofiat ja eriskummalist huumorit, suuri küsimusi ja salapäraseid maastikke, kosmilist erootikat ja ränduri müstilisi kogemusi. Kas teoreem on lahenduv? Alla 16 aasta ei ole soovitatav."
Niinisaari
thumb|Vuosaari sadam Niinisaari on asum Helsingis Vuosaari linnaosas.
Claude Simon
pisi|Claude Simon (1967) Claude Simon [klod sim'o(n)] (10. oktoober 1913 Antananarivo – 6. juuli 2005 Pariis) oli prantsuse kirjanik. 1985. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.
Niinisaari
Seal asub 2008. aastal avatud Vuosaari sadam.
Niinisaaris ei ole elumaju, kuid 31. detsembri 2003 seisuga sai Niinisaaris tööd 522 inimest.
Obi laht
thumb|Obi lahe kaart Obi laht (Обская губа) on Kara mere suurim laht, Obi jõe estuaar. Laht ümbritseb läänest Gõda ja idast Jamali poolsaare rannikut. Lahte suubuvad Ob edelast, Nadõm lõunast ja Nõda kagust. Obi lahe idaosana on Tazi laht, kuhu suubub Tazi jõgi.
Obi lahe pikkus on üle 800 km, laius 30 kuni 80 km, sügavus kuni 25 m. On kaetud jääga oktoobrist juulini.
Lahe rannikul asuvad Drovjanoi, Tambei, Sejahha, Mõss-Kamennõi, Novõi Port, Kutopjugan, Nõda ja Jamburg.
Kadapiku (Kadrina)
pisi|Kadapiku
Kadapiku on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. See külgneb Kadrina alevikuga.
Külas asub Hulja kalmistu.
Küla läänepiir jookseb mööda Loobu jõge.
Eesti Vabaduse Risti II liigi kavaleride loend
Eesti Vabaduse Risti II liigi kavaleride loend on loetelu isikliku vapruse eest antud Eesti Vabariigi Vabaduse Risti II liigi 2. ja 3. järgu kavaleridest. thumb|Eesti Vabadusrist
II liigi 2. järgu kavalerid
Eesti Vabaduse Risti II liigi 2. järku anti välja 29 korral:
II liigi 3. järgu kavalerid
thumb|150px| Eesti Vabaduse Risti II liigi 3. järku anti välja 2247 korral, mis jagunesid riikide vahel järgnevalt:
Eestlastest kavalerid
Eestlastest kavalere oli 1672 (Loend ei ole täielik)
Sõdurid
Nimekiri ei ole täielik
Lutreola
Lutreola on sihtasutus, mille peaeesmärgiks on bioloogilise mitmekesisuse kaitse ja populariseerimine ning euroopa naaritsa taasasustamine ja in situ (looduslik) kaitse Eestis. Naaritsa kaitse on heaks kiitnud ka Maailma Looduskaitseliidu Liigikaitse Komisjoni Pisikiskjate Spetsialistide Grupp.
Silmapõhi
thumb|Normaalne silmapõhi thumb|Normaalne silmapõhiSilmapõhi (fundus oculi) on oftalmoskoobiga nähtav silmamuna tagaseina sisepind silmaläätse vastas.
Madudel
Madude silmapõhja ja selle seisukorra teada saamine on nende anatoomilis-füsioloogiliste eripärade tõttu suuresti raskendatud. Kui inimestel piisab silmapõhja uurimiseks silmaava laiendavate ravimite manustamisest ja vastavatest uuringuseadmestest siis madude silmi kattev silmakilbis ei ime ravimeid endasse. Madude silmapõhja uurimiseks tuleb mao silmapõhjasid üldnarkoosi all vaadelda.
Koduloomadel
Silmapõhja struktuur oleneb loomaliigist, loomatõust, looma tervislikust seisukorrast ja vanusest, pigmentatsioonist, karvakatte pikkusest jpt teguritest. Silmapõhi koosneb võrkkestast, soonmikust ja nägeminsnärvikettast.
Inimestel
Silmapõhja kuuluvad võrkkest pimetähni, kollatähni ja tagapoolusega ning veresoontega (sealhulgas arteria centralis retinae ja vena centralis retinae) ja võrkkesta saagserv. Silmapõhja alla võidakse arvata ka pärissoonkest Bruchi membraaniga.
Silmapõhja saab vaadelda medikamentoosselt laiendatud pupilli kaudu läbi läbipaistva klaaskeha (oftalmoskoopia). Peale silmahaiguste võimaldab see diagnoosida sisehaigusi ja närvihaigusi.
Silmapõhi on inimese organismi ainus osa, kus mikrotsirkulatsioon on otseselt vaadeldav. Veresoonte läbimõõt pimetähni ümber on umbes 150 μm; oftalmoskoop võimaldab vaadelda kuni 10 μm läbimõõduga veresooni.
Silmapõhja uuring
Silmapõhja uuring viiakse läbi kas silmaarsti konsultatsiooni ehk ambulatoorse vastuvõtu käigus ka seoses silmahaiguste kahtlusega. Regulaarne silmapõhjauuring eriarsti oftalmoloogi juures on vajalik mitmete nägemisnärvi kahjustada võivate krooniliste haiguslike seisundite korral, nagu glaukoom, suhkurdiabeet jt.
Vranac
pisi| pisi| "Vranac" on Balkani peamine punane viinamarjasort. Ligikaudu 70% Põhja-Makedoonia viinamarjaistandustes kasvatatakse "Vranaci" viinamarja. Samuti loetakse seda Montenegro tähtsaimaks viinamarjasordiks.
Omakultuurist ja oma kultuurist
"Omakultuurist ja oma kultuurist" on Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia juubeliks (2017) valminud raamat. Selle autorid on Madis Arukask, Anzori Barkalaja, Ave Matsin, Virgo Sillamaa, Jim Ashilevi, Valle-Sten Maiste ja Valdur Mikita.
Raamatu tutvustus: TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia juubeliks valminud raamat, mis on keskendunud mõiste "omakultuur" ümber, proovimata seda defineerida ega selgitada. Autorid, kes omakultuurset ja oma kultuurset mõtet jagavad on Madis Arukask, Anzori Barkalaja, Ave Matsin, Virgo Sillamaa, Jim Ashilevi, Valle-Sten Maiste ja Valdur Mikita.
Raamatu kujundaja on Epp Barkalaja ja kujunduses on kasutatud TÜ Viljandi kultuuriakadeemia vilistlase Monika Hindi loomislaulu ainetel loodud gobelääni motiive. Raamat on trükitud 100% taaskasutatud paberile.
Tehnilised andmed
Ilmunud: 2017
Lehti: 104
Formaat: 245x175x13 (mm)
Kirjastus: Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia
Ungari keel
Ungari keel on soome-ugri keel, mida kõneleb üle 12 miljoni inimese Ungaris, Rumeenias, Slovakkias, Serbias, Ukrainas ja mujal.