cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Merihobuke
Merihobukese kääbusvormid
pisi|[[Hippocampus bargibanti]] Merihobukese kääbusvormide (inglise keeles "pygmy seahorses" ('pügmee-merihobukesed'), vt) hulka arvatakse mitmed merihobukese pisimõõdulised liigid, kes elavad Kagu-Aasia Korallikolmnurgas. Nende suurus jääb vahemikku 1,4–2,7 sentimeetrit. Esimene miniatuurse merihobukese liik kirjeldati alles 1970. aastal. See oli Hippocampus bargibanti. Pärast 2000. aastat on leitud ja kirjeldatud veel 6 liiki. Nad elutsevad korallidel ja vetikate tihnikutes. Nende väiksuse ja täiusliku mimikri tõttu on neid väga raske avastada.
Morfoloogiliselt on kääbusvormidel 2 erisust, millega nad Hippocampuse ülejäänud liikidest erinevad. Esiteks on neil erinevalt ülejäänud merihobukestest kahe pea külgedel paikneva lõpuseava asemel üks ja see asub kukla taga. Teiseks, kääbusvormide isaskaladel haudetasku ei asu mitte sabajuure piirkonnas vaid kere piirkonnas. Kääbusvormide hulka loetakse:
Merihobukese teised miniatuursed vormid
Merihobukese kääbuslike vorme, kus eespool toodud morfoloogilised erisused puuduvad, ei loeta kalarühma "pygmy seahorses" hulka, vaid vaadeldakse vajadusel kui "dwarf seahorses" ('pöialpoiss-merihobukesed') esindajaid. Siia alla kuuluvad näiteks Hippocampus debelius, Hippocampus minotaur, Hippocampus paradoxus ja Hippocampus zosterae (kääbusmerihobuke).
Jan Vanriet
Jan Vanriet (sündinud 21. veebruaril 1948 Antwerpenis) on Belgia (flaami) kunstnik ja luuletaja. Valiti 2017. aastal Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia liikmeks.
Janus (kuu)
Janus ehk Saturn X on üks Saturni kaaslastest.
Nime on ta saanud vanarooma mütoloogia jumaluse Januse järgi.
Avastamine
Janus ja temaga kaasorbitaalne Epimetheus liiguvad väga lähestikku paiknevatel orbiitidel. Nende orbiitide suurus erineb vaid 50 km. Astronoomid arvasid algul, et tegemist on ühe taevakehaga, mis liigub ühel orbiidil, ja segasid kahe taevakeha vaatlusandmed kokku.
Januse avastajaks peetakse Audouin Dollfusi, kes seda kuud 15. detsembril 1966 esimesena märkas. Kuid samas ei olnud kindlust, kas objekt, mida ta nägi, oli Janus või Epimetheus. Taevakeha sai ajutiseks tähiseks S/1966 S 2. Janust oli pildistanud juba 29. oktoobril 1966 Jean Texereau, kuid ta ei tundnud teda pildilt ära ega saanud aru, et tegu oli Janusega. 18. detsembril 1966 märkas Richard Walker samal orbiidil samalaadset objekti; seda peetakse Epimetheuse avastamiseks.
Janust on hiljem vaadeldud mitu korda ning pandud talle ka eri nimesid. 1. septembril 1979 märkas seda kosmosesond Pioneer 11, mille kolm laenguga osakeste detektorit täheldasid ta "varju" olemasolu (nimetati S/1979 S 2). 19. veebruaril 1980 nägid Janust ka Dan Pascu (nimetati S/1980 S 1) ja seejärel 23. John W. Fountain, Stephen M. Larson, Harold J. Reitsema ja Bradford A. Smith (nimetati S/1980 S 2).
Muraja lõpp
Muraja lõpp (keskkonnaregistri koodiga vee2073100) on järv Saaremaa vallas Muraja külas. Veekogu pindala on 9,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1845 m.
Janus (kuu)
Nimi
Janus on saanud nime kahenäolise Rooma jumala Januse järgi. Kuigi see nimi olevat pakutud välja üsna varakult pärast Janus avastamist 1966. aastal, ametlikult kinnitati see alles aastal 1983. Samal ajal kinnitati ka Epimetheuse nimi.
Karakteristikud
Januse pind on tihedalt täis kraatreid, millest mitme läbimõõt on kuni 30 km. Piklikke, lineaarseid vorme on vähe. Januse pind tundub olevat vanem kui Prometheuse pind, kuid noorem kui Pandoral. Tema väga madala tiheduse ja suure albeedo tõttu arvatakse, et Janus on struktuurilt väga urbne, jäisest pudist koosnev moodustis.
Orbiidi muutlikkus
Januse orbiidi kõrgus Saturni pinnast on pidevas perioodilises muutumises. Selle põhjuseks on gravitatsiooniline vastasmõju temaga kaasorbitaalse kuu Epimetheusega, millele ta ligikaudu iga nelja aasta tagant läheneb kaugusele umbes 15 000 km. Orbiidi kõrguse muutus toimub seetõttu, et kui nad lähenevad üksteisele, siis vahetavad nad energiat (gravitatsiooniline vastasmõju), mille tulemuseks on, et madalam upitatakse kõrgemale orbiidile ja kõrgemal asuv lastakse kukkuda madalamale orbiidile, ehk üks kuu tõmbab oma gravitatsiooniga teise kuu madalamale orbiidile, liikudes ise samal ajal kõrgemale orbiidile. Nii nad järelikult vahetavad kohti.
Janus ja Saturni rõngad
Januse ja Epimetheuse orbiite hõlmaval alal on märgatud ka ähmase rõnga olemasolu. Seda märgati 2006. aastal kosmosesondi Cassini tehtud piltidel, kui see joonistus välja valguse hajuspeegeldumise tõttu tolmuosakestelt. Selle rõnga laiuseks on umbes 5000 km ning ta on arvatavalt tekkinud meteoriidikokkupõrgete tulemusel nende kuude pinnalt paisatud osakeste tõttu, millest on tekkinud mööda orbiidi trajektoori laialiulatuv rõngas.
Revisioning Transpersonal Theory
"Revisioning Transpersonal Theory: A Participatory Vision of Human Spirituality" on Jorge Ferreri raamat transpersonaalse psühholoogia valdkonnas. See ilmus State University of New York Pressi väljaandel 2002. aastal.
Ferdinand Mühlhausen
Elukäik
Ferdinand Mühlhausen sündis põllupidaja perekonnas. 1866. aastal kolisid Mühlhausenid Virumaale Salla küla Traksi tallu. 1882. aastal lõpetas ta saksa õppekeelega Tallinna kreiskooli. Kreiskooli päevil oli mitu aastat Mühlhauseni pinginaabriks Eduard Vilde.
19. sajandi lõpul kolisid Mühlhausenid Rakkesse Ülesoole Sopi tallu. Poeg Ferdinand soetas Rakkes Ülesoo kõrtsi vastas üle maantee krundi, kuhu ehitas kaupluse. Oli Rakke Haridusseltsi abiesimees. 1911. aastal siirdus Mühlhausen Peterburi. 1914. aastal hakkas Petrogradis Ferdinand Mühlhauseni nägemine halvenema. Talle tehti mitu glaukoomivastast silmaoperatsiooni, neist teine 1918. aastal.
Ferdinand ja Emilie Mühlhauseni peres kasvas neli tütart. Neist kolm elasid välismaal: üks Soomes, teine USAs ja kolmas Nõukogude Liidus.
Looming
Martin Körberi luuletusele loodud laul "Armas isa kohakene" ehk “Vaikne kena kohakene” sai laialt tuntuks 1923. aastal, kui see ilmus kogumikus “Vabal tunnil” (28 segakoorilaulu). Üleskirjutaja Oskar Krusberg (postiametnik) on märkinud oma noodivihikusse laulu juurde kuupäeva 9. aprill 1919. Laul saavutas menu Rakke ümbruse kooride ja kuulajate hulgas. Naishäälele kirjutatud laulu võtsid peagi üle meessolistid. Laulja Alice Kopli kandis laulu ette kontserdireisil Ungaris Budapesti raadios. 1938. aasta Eesti Mängudel esitasid naisvõimlejad oma kava Mühlhauseni kuulsa viisi saatel.
Ekmani spiraal
pisi|Ekmani spiraal. 1 – tuul, 2 – pindmine veevool, 3 – tegelik veevool, 4 – Coriolisi jõud Ekmani spiraal (inglise Ekman spiral) on teoreetiline joonis, mille saab luua, kui kujutada jõujooni nii, et tuul püsivalt puhub üle piisavalt sügava ja suure veekogu veemassi ning selle eri kihid (vertikaalsihis) hakkavad eri suundades ja erineva kiirusega liikuma. See nähtus on nimetuse saanud rootsi okeanograafi Vagn Walfrid Ekmani järgi. Pinnahoovuste (inglise surface currents) kõrvalekallet täheldas esimesena norra okeanograaf Fridtjof Nansen oma Frami ekspeditsiooni (1893–1896) ajal.
Ferdinand Mühlhausen
Looming
1927. aastal trükitud kaks kogumikku vastavalt kuue lauluga mees- ja kuueteistkümne lauluga segakoorile. 1939. aastal avaldati ka Mühlhauseni kuus soolo- ja kvartetilaulu.
Ekmani spiraal
Ekmani spiraal tekib Coriolisi jõu tõttu, mis kallutab põhjapoolkeral liikuvad kehad nende esialgsest liikumissuunast paremale (lõunapoolkeral vasakule). Seega, kui püsiv tuul puhub põhjapoolkeral üle küllalt suure ookeani pinna, siis tekib pindmine veevool, mis püsiva tuule puhumise mõjul kogub üha kiirust ning Coriolisi jõu tõttu ei liigu mitte otse, vaid kaldub paremale. Veemassi sügavuse suurenedes väheneb sügavuti liikumapanevast tuulest saadud jõud ning üha suureneva hõõrdetakistuse tõttu kaldub veevool algasendist (pindmistest veekihtidest) järjest paremale, kuni veealune vool on pinnapealse veevoolu suunaga vastupidine. Seda sügavust, kus veevool on vastupidine veepinnal puhuva tuule suunaga, nimetatakse Ekmani sügavuseks.
Rein Küttner
Rein Küttner (sündinud 25. novembril 1940 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (1997).
Ferdinand Mühlhausen
Looming
Kokku oli tema heliloomingus üle 60 laulu. Enamik neist on loodud tuntud eesti luuletajate sõnadele (E. Aun, A. Grenzstein, A. Haava, J. V. Jannsen, L. Koidula. Jakob Liiv, M. Lipp, A. Reinvald, J. Tamm, M. Veske jt). Mühlhausen on ka ise luuletusi teinud ja neid viisistanud. Mõnel juhul on ta teinud ka varem tuntud lauludele omi viise.
Rein Küttner
Elukäik
Tema koolitee algas Nõmme 28. 7-klassilises koolis ning jätkus Tallinna Polütehnikumis, mille lõpetas 1959. aastal tehnik-elektriku kvalifikatsiooniga. Seejärel õppis ta Tallinna Tehnikaülikoolis, kust 1965. aastal sai mehaanikainseneri diplomi. Õppimise kõrvalt töötas Rein Küttner masinaehitustehnoloogia kateedris laboratooriumi juhataja ja insenerina ning jätkas samas assistendina töötamist ka pärast ülikooli lõpetamist.
Ferdinand Mühlhausen
Mälestuse jäädvustamine
Mühlhauseni koduks olnud Sopi talu Ülesool (tänapäeval Rakkes Lille tänav 10) tähistati 1969. aastal mälestustahvliga, millel oli kujutatud üldrahvalikuks kujunenud laulu “Vaikne kena kohakene” esimest stroofi.
Rein Küttner
Elukäik
Aastatel 1967‒1970 õppis Rein Küttner aspirantuuris ja 1971 kaitses Leningradi Täppismehaanika ja Optika Instituudis tehnikakandidaadi väitekirja teemal "Mehaanilise töötluse optimaalsete režiimide metoodikate uurimine ja väljatöötamine". Seejärel töötas Tallinna Polütehnilises Instituudis vanemõpetaja, dotsendi, kateedrijuhataja ja raalprojekteerimise labori teadusliku juhendaja ametikohtadel. 1991. aastal sai temast masinaehituse instituudi professor ja Tallinna Tehnikaülikooli teadusprorektor. Aastatel 2001‒2004 oli Rein Küttner masinaehituse instituudi direktor ja 2004‒2010 tootmistehnika professor. 2010. aastast on ta Tallinna Tehnikaülikooli emeriitprofessor.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Rein Küttner 1997. aastal tehnikateaduste alal, kuulub akadeemia informaatika ja tehnikateaduste osakonda. Aastatel 1999‒2009 oli Rein Küttner teaduste akadeemia informaatika ja tehnikateaduste osakonna juhataja.
Teadustöö
Rein Küttneri teadustöö temaatika oli aastatel 1965‒1971 seotud masinaehituse tehnoloogiliste protsesside modelleerimise ja optimeerimisega, alates 1971. aastast aga raalprojekteerimise tarkvara väljatöötamise ja spetsialiseeritud tarkvaravahendite arendamisega. Tema vahetul osalemisel ja juhendamisel on Eestis välja kujunenud tugev ja rahvusvaheliselt tuntud masinaehitusliku raalprojekteerimise koolkond.
Teaduskorralduslik tegevus
Rein Küttner on mitme erialaliidu ja seltsi liige, kuulunud üleriigilistesse nõukogudesse ja komisjonidesse, olnud rahvusvaheliste konverentside programmkomiteede liige. Aastatel 1999‒2009 oli ta Teaduste Akadeemia informaatika ja tehnikateaduste osakonna juhataja. Rein Küttner on avaldanud ühe monograafia ja üle 300 teadusartikli. Pikaajalised koostöösidemed on tal Dresdeni, Stockholmi, Dramstadti, Budapesti, Helsingi jt tehnikaülikoolidega.
Ta on stažeerinud New York Queens College’is, Kieli Majandusakadeemias, Trondheimi Ülikoolis.
McLaren P1
McLaren P1 on Suurbritannia ettevõtte McLaren Automotive toodetav laetavate akudega hübriidmootoriga superauto. Esmakordselt tutvustati autot 2012. aastal Pariisi autonäitusel.
Autode müüki alustati 2013. aasta oktoobris ja sama aasta novembriks 375 autoga piirduv seeria välja müüdud.
Kažan-Haradok
Kažan-Haradok (valgevene keeles Кажан-Гарадок, transkribeerituna Kažan-Garadok, poola keeles Kożangródek, Korzangródek) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Bresti oblastis Łuninieci rajoonis Cna jõe kaldal. Asula on Haradoki külanõukogu halduskeskus.
Haridust annavad keskkool ja muusikakool. Kažan-Haradokis on raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on endine kreekakatoliku, praegune õigeusu kirik aastast 1818. Lisaks asub asula lähedal rauaaegne linnus. Kažan-Haradokis kasvab tamm, mil vanust viissada aastat, mõningatel andmetel on see Valgevene kõige jämedam puu.
Ajalugu
Kažan-Haradokki mainitakse esimest korda Haradzieci (Гарадзец) nime all aastal 1493, toona oli see Mangirdaitiste valduses olev küla. Asula hakkas kuuluma Navahradaki vojevoodkonda ja Navahradaki maakonda. Aastal 1588 läks asula Kiszkade valdusse, aastal 1599 sai Kažan-Haradokist alev.
XVII sajandil oli alev Podbereskite, hiljem Tarnowskite valduses. Aastal 1655 rüüstasid asulat Moskva väed.
Poola jagamisel läks Kažan-Haradok aastal 1795 Venemaa koosseisu. Asulas toimusid regulaarselt laadad, alevis oli suur juutide kogukond. Aastal 1897 oli alevis 3894 elanikku, neist 1597 olid juudid; aastal 1909 oli elanikke 8654, neist 2880 juudid. Alev oli toona Niemirowicz-Szczyttide valdus.
Pärast esimest maailmasõda kuulus Kažan-Haradok Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi kaotas see ka alevi staatuse. 3. septembril 1942 lasid natsid maha 930 sealses getos elanud juuti.
Jakovlev Jak-40
pisi|Jakovlev Jak-40 maandumas. pisi|Jakovlev Jak-40 [[Eesti Lennundusmuuseumis.]] Jakovlev Jak-40 (vene Як-40, NATO koodnimi Codling) oli Nõukogude Liidu kolmemootoriline reaktiivreisilennuk.
Lennuk konstrueeriti 1966. aastal Jakovlevi konstrueerimisbüroos ja seda ehitati aastatel 1968–1981. Kokku valmistati 1011 lennukit.
Lennuki maksimaalne kiirus on 510 km/h.
Verni Leivak
pisi|Verni Leivak intervjueerimas [[Raivo Kiislerit 1998. aastal]] Verni Leivak (sündinud 12. jaanuaril 1966) on Eesti ajakirjanik.
Ta on töötanud ajalehtedes Õhtuleht ja Postimees, nädalakirjas Naisteleht ning teinud kaastööd ka muudele väljaannetele.
Palmik (peaehe)
Palmik on juustesse põimitav kalevist peaehe Hiiu naistel ja neidudel. Palmik koosneb kahest 30–40 cm laiusest ja 50–60 cm pikkusest riideribast ehk hännast, mis on kaunistatud litrite ja kardpaelaga. Neid ühendab samast riidest peenesse rulli keeratud ja takkudega täidetud vahelik. Juukseid palmitsedes võetakse mõlemasse patsi kaks haara oma juustest ning kolmandaks vahelik. Patsid tuuakse ümber pea otsmikule, palmikuotsad (hännad) viiakse üle pealae kuklasse, jäetakse seljale rippu ning kinnitatakse nõelte või paelakesega.
Verni Leivak
Aastatel 1999–2001 oli ta Kanal 2 saatesarjade "Elu-Extra" ja "Suvelood" saatejuht.
Palmik (peaehe)
Tavaliselt tehti varem palmikud punasest, leina- ja paastuajal kandmiseks aga sinisest või mustast kalevist. Abielunaised kandsid palmiku peal tanu, neiud aga ka pärgasid ehk penikuid.
VanHool
VanHool on Belgia sõidukikerede tootja, mis toodab busside, trollibusside ja haagiste keresid.
Ettevõtte rajas Bernard Van Hool 1947. aastal Koningshooiktis Lieri lähedal Belgias. Algusaastatel müüs ettevõte oma toodangut Euroopas, kuid alates 1980. aastate keskpaigast siseneti ka Põhja-Ameerika turule, kus ettevõtte on kujunenud oluliseks tegijaks.
Historism
Historismi all mõeldakse (eriti ajaloo puhul) teaduslikku lähenemist, mis vaatleb uurimisobjekti oma arengus ning suhestab seda konkreetsete ajalooliste tingimustega. Sõnale on sugenenud üsnagi erinevaid tähendusvarjundeid.
Eesti-Šveitsi suhted
Eesti-Šveitsi suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Šveitsi vahel.
Šveits tunnustas Eestit 22. aprillil 1922. Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted said alguse 1938. aastal.
Historism
Laiemas tähenduses nõuab historism, et mingi nähtuse loomuse mõistmiseks leitaks üles selle koht ajaloolises arengus. Niiviisi mõistetud historismi kiputakse pidama relativistlikuks.
Eesti-Šveitsi suhted
Šveits ei tunnustanud Eesti inkorporeerimist Nõukogude Liitu.
Šveits taastunnustas Eesti Vabariiki 28. augustil 1991.
Tallinnas tegutseb Šveitsi-Balti Kaubanduskoda, mida juhib Jürg Würtenberg.
Aasa tänav (Narva)
Aasa tänav on tänav Narvas Pähklimäe linnaosas. Tänava kogupikkus on umbes 500 m. Aasa tänav algab 5. Roheliselt tänavalt kahe lõiguga, mis kulgevad kakku Tallinna maantee ja Rakvere tänava vahel neile paralleelselt. Aasa tänava kolmas lõik kulgeb nende kahega risti ida pool lõunapoolsema lõigu jätkuna, ristub põhjapoolsema lõiguga ning lõpeb Rakvere tänavaga ristudes. Aasa tänaval on majad nr 1–40.
1929. aasta linnaplaanil oli selles piirkonnas eramaa, mingit tänavat ei olnud.
Enne 1990. aastaid kandis tänav nime vene keeles улица Ааса.
Väike-Muraja lõpp
Väike-Muraja lõpp (keskkonnaregistri koodiga vee2073110) on järv Saaremaa vallas Muraja külas. Veekogu pindala on 2,4 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 637 m.
Bothel
Bothel on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 16,75 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2375 inimest. Vald asub Stade geesti piirkonnas. Bothel asutati lähedalasunud Trocheli metsa tööliste poolt. Nimi tuletati Borstelist, mis on vanasaksi keeles ja tähendab "väikest metsa".
Bothel kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Verdeni piiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik piiskopkond Verdeni vürstkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik vürstkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti vürstkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas vürstkonna reaaluniooni ning vürstlikust territooriumist, sealhulgas Bothelist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Täna on kogukonnas vanalinna osa, milles tüüpilised Alam-Saksi talumajad, ja moodne keskus, kus raekoda, koolid ja poed. Nii on Bothel oluline ümberkaudsetele küladele.
Bully-les-Minesi kanton
Bully-les-Minesi kanton on kanton Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Juhan Jürme
Juhan Jürme (aastani 1938 Johannes Jürgenson; 20. märts 1896 Tallinn – 25. märts 1943 Tallinn) oli eesti helilooja, koorijuht ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas 1925 Tallinna konservatooriumis professor August Topmani oreliklassi. Seejärel töötas ta pianistina kinodes, organistina, koorijuhina ning laulu- ja muusikaõpetajana. Aastatel 1942–1943 oli ta Tallinna konservatooriumi õppejõud.
Juhan Jürme hukkus Tallinna pommitamisel NSV Liidu lennukite poolt.
Koduküla
"Koduküla" on 1969. aasta Eesti dokumentaalfilm. Filmi režissöörid on Peeter Tooming ja Peep Puks. Filmi tootis Tallinnfilm. Film räägib Eesti külaelust ja selle hääbumisest.
Rituparno Ghosh
Ta õppis majandusteadust ja töötas seejärel reklaamibüroos. Aastal 1992 valmis tema esimene film "Hirer Angti".
Jūrkalne
pisi|left|Endine koolimaja Jūrkalne (varem Feliksberga, saksa Felixberg) on küla (vidējciems) Lätis Ventspilsi piirkonnas, Jūrkalne valla halduskeskus. Küla asub Läänemere rannikul merepinnast 14 meetri kõrgusel, Ventspilsist 52 kilomeetri kaugusel.
Küla on suitide traditsiooniline elupaik. Seal asuvad rahvamaja ja raamatukogu. Sealne katoliku kirik ja kaks selle ust on mälestisena riikliku kaitse all. Küla ümbruses on rannik järsk ja kõrge, kohati on sealsed nõlvad 20 meetri kõrgused.
15. mail 1809 toimus küla all merel lahing Briti ja Taani laevastiku vahel. Küla kohta olid enne aastat 1844 kasutusel nimekujud Medeņciems (Meddenzeem) ja Jūrciems (Jorizeem).
1872. aastal asutati külas Jūrkalne merekool, kus koolitati tüürimehi ja lähisõidukapteneid. Kool tegutses Esimese maailmasõjani. 1882. aastal sündis seal helilooja Abraham Zevi Idelsohn. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasula.
2017. aastal oli külas 195 elanikku.
Heino Jürisalu
Heino Jürisalu (13. august 1930 Tartu – 18. aprill 1991) oli eesti helilooja.
Elukäik
Lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi 1954. aastal kompositsioonierialal professor Heino Elleri klassis. Töötas 1950–1969 Eesti Raadios helirežissöörina, oli 1969–1970 ja 1975–1983 Eesti Heliloojate Liidu konsultant, aastast 1969 Tallinna Riikliku Konservatooriumi kompositsiooniõppejõud (aastast 1985 dotsent). Juhendas vanamuusikaansamblit Consortium. Propageerinud koolides Carl Orffi muusikaõpetust.
Tema abikaasa oli tõlkija Vilma Jürisalu.
Aksel Küngas
Aksel Küngas (23. september 1933 Meriküla, Küti vald – 30. märts 1999 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavapedagoog.
Aksel Küngas lõpetas aastal 1952 Rakvere 1. Keskkooli, aastal 1955 Tallinna Draamateatri õppestuudio ja 1956. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti filoloogina.
Ta alustas lavategevust aastal 1950 Rakvere Teatris, töötas aastatel 1960–1972 näitlejana Eesti Draamateatris. Oli aastatel 1956–1959 Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keele ja kirjanduse õppejõud, aastatel 1972–1982 ja 1985–1999 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi režiikateedri õppejõud (olles aastast 1988 dotsent) ja aastatel 1985–1992 režiikateedri juhataja. Aastatel 1982–1985 töötas ta Eesti Raadios lavastusala juhatajana (tegutsedes ka diktorina).
Brockel
Brockel on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 25,12 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1340 inimest.
Brockel kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Verdeni piiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik piiskopkond Verdeni vürstkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik vürstkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti vürstkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas vürstkonna reaaluniooni ning vürstlikust territooriumist, sealhulgas Brockelist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Ropaži vald
Ropaži vald on teise järgu haldusüksus (vald) Lätis Ropaži piirkonnas.
Vald piirneb sama piirkonna Garkalne ja Stopiņi vallaga, Sigulda piirkonna Allaži, Inčukalnsi ja Mālpilsi vallaga, Salaspilsi piirkonna Salaspilsi vallaga ning Ogre piirkonna Suntaži ja Tīnūži vallaga.
Ajalugu
Ropaži vald moodustati 1819. aastal haldusreformi käigus. 1935. aastal oli Ropaži valla pindala 340 km² ja see oli Riia maakonna suurim vald.
1945. aastal moodustati valla aladele Ropaži, Augšciemsi, Kākciemsi ja Zaķi külanõukogu, vald ise aga likvideeriti 1949. aastal. 1954. aastal liideti Ropaži külanõukoguga likvideeritav Augšciemsi külanõukogu, 1962. aastal aga Kākciemsi külanõukogu maad. 1990. aastal moodustati külanõukogust Ropaži vald, mis kuulus Riia rajooni.
Vallaga samades piirides moodustati 2005. aastal Ropaži piirkond. 2009. aastal sai piirkonnast esimese järgu haldusüksus. 2021. aastal liideti senise Ropaži piirkonnaga Garkalne piirkond (Garkalne vald), Stopiņi piirkond (Stopiņi vald) ning Vangaži linn Inčukalnsi piirkonnast.
Mälestised
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Ropaži ordulinnus ja sealne kalmistu. Regionaalse kaitse all on Jaunmežplēpji muinaskalmed, Kapi muinaskalmed ja Nagli muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Ropaži kirikuõpetaja maja ja Sniedžese söepõletamisala muldkuhjatised.
Loodus
Vald asub Kesk-Läti madalikul. Selle maadele jääb Läti suurim oos Lielie Kangari, mille pikkus on 26 kilomeetrit. 60% vallast on metsamaa.
Suuremad jõed on Lielā Jugla ning selle lisajõed Krievupe jõgi ja Tumšupe jõgi. Soodest on suurim Lielais Kangari soo (832 ha).
Looduskaitse all on Lūkinozolsi tamm ja 27 nimeta põlispuud. Valla kaguosa jääb Lielie Kangari hoiualale.
Rahvastik
Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. juulil 2016 Ropaži valla elanikest lätlasi 72,6%, venelasi 17,3%, valgevenelasi 2,1%, poolakaid 1,3%, ukrainlasi 2,1% ja teistest rahvustest inimesi 3,2%. Rahvus oli märkimata 1,5% inimestest.
Vallas on järgmised külad.
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Mikroarvuti
pisi|[[Commodore 64 oli oma aja üks populaarsemaid mikroarvuteid ja see on siiani kõige suurema läbimüügiga koduarvuti]] Mikroarvuti on väike ja võrdlemisi odav arvuti, mille põhielement on mikroprotsessor. Mikroarvuti mikroprotsessor, muutmälu ja sisend-/väljundseadmed (I/O) on ühendatud emaplaadile.
Mikroarvutid muutusid populaarseks 1970.–1980. aastatel, kui leiutati üha võimsamaid mikroprotsessoreid. Nende arvutite eelkäijad (suur- ja miniarvutid) olid suhteliselt palju suuremad ja kallimad ning kasutusel äris ja tööstuses. Mikroarvutid olid esimesed koduarvutid, mistõttu 1980. aastatel kasutati neid termineid samas tähenduses. Pärast IBM PC turuletulekut ja levikut koduarvutitena hakati tüüpilist mikroarvutit nimetama pigem personaalarvutiks ning koduarvutiteks spetsiaalselt kodukasutuseks loodud mudeleid.
Kirjeldus
Mikroarvuti on seade, mis kasutab ühte mikroprotsessorit oma CPU-na, mis teeb kõik loogika- ja aritmeetikaarvutused. Süsteem koosneb veel lisaks pooljuhtkiipidest, mida kasutatakse peamise mäluseadmena (RAM). Lisaks on arvutil sisend-/väljundseadmed nagu klaviatuur, ekraan või printer ja välised mäluseadmed.
Ajalugu
Sõna "mikroarvuti" võeti kasutusele pärast miniarvutite teket. Mikroarvuti oli miniarvuti edasiarendus, kus miniarvuti eri osadest koosnev CPU asendati ühe integreeritud kiibiga.
Kuigi veel mikroprotsessoriteta, olid Hewlett-Packardi kalkulaatorid juba aastal 1968 üles ehitatud transistor-transistor loogikal (TTL). Nii olid need mikroarvutitega väga sarnaselt programmeeritavad. Loogikatehteid nagu "või" ja "Go-To" käskudega programmeerimisekeel sarnanes assemblerkeelega. Hilisemate mudelitega kaasnes juba BASIC programmeerimiskeel (HP 9830A, 1971). Mõningatel mudelitel oli ka lint mäluseade ja väike printer. Ekraanid suutsid kuvada siiski vaid ühe rea korraga.
CTC poolt 1970. aastal valmistatud Datapoint 2200 oli samuti võrreldav mikroarvutiga, kuigi ka selles puudus mikroprotsessor ja kasutati isetehtud käsustiku TTL protsessoril, oli Intel 8008 baasiks.
Ameerika Ühendriikides müüdi varaseid mudeleid nagu Altair 8800 kokkupandavate komplektidena, millele oli 256 baidi suurune RAM ja sellel puudusid sisend/väljund seadmed peale mõne märgutule ja lüliti. 1972. aasta lõpuks ehitas Sacramento osariigi ülikooli tiim, Bill Pentzi juhtimisel Sac State 8008 mikroarvuti. Seda kasutati tuhandete patsientide meditsiiniliste andmete töötlemiseks. Nagu ka nimi viitab oli selle arvuti baasiks Intel 8008 8-bitine protsessor, lisaks oli Sac Stat 8008-l hulgaliselt tarkvaralisi ja riistvaralisi lisasid – DOS, mitmetes PROM-ides, 8 kilobaiti RAM-i, IBM-i Basicu assemblerkeel, kõvaketas, värviline ekraan ja printer.
Peaaegu kõik varaseid mikroarvutid oli põhimõtteliselt kastid tulede ja lülititega. Nende kasutamiseks pidi kasutaja aru saama ja lugema binaarkoodi, oskama masinkoodi ja seadet selle kasutamiseks ise programmeerima. Silmnähtav erand oli Datapoint 2200, mis oli kaasaegse disaini järgi klaviatuuri, kuvari ja lindi- või kettaseadmega.
Kuna mikroprotsessorid ja pooljuhtmälud muutusid odavamaks, langese selle tagajärjel ka mikroarvutite hind ja neid oli lihtsam kasutada:
Kõik need arengusuunad ja muudatused tähendasid, et 1970ndatel ja 1980ndatel kasvas mikroarvutite populaarsus suuresti. Paljud firmad tegid mikroarvuteid väikeste ettevõtete jaoks. Tüüpiline selle ajastu arvuti kasutas S-100 kiipi, 8-bitist protsessorit nagu Intel 8080 või Zilog Z80 ja kas CP/M või MP/M operatsioonisüsteemi. Edasisel arengul võeti standardina kasutusele IBM PC-ga ühilduvus, mis kasutas kettahaldussüsteemi ja hiljem Windowsi. Definitsiooni järgi võib mikroarvuteiks nimetada paljusid seadmeid, nagu videomängu konsoolid, sülearvutid, taskuarvutid või mobiiltelefonid.
1990ndatel said populaarseks pihuarvutid, mis olid personaalarvuti võimekusega ja need mahtusid taskusse. Seejärel hakati mikroprotsessoreid panema mobiiltelefonidesse ja kaasaskantavatesse MP3-mängijatesse. pisi|Raspberry Pi B v1.1 2012. aastal tuli turule tänapäeva mõttes kõige ehtsam mikroarvuti Raspberry Pi. Raspberry on väike, ühest trükkplaadist koosnev arvuti, mille esimese mudeli kiibil oli keskprotsessor, GPU, DSP, SDRAM ja üks USB-port.
Nimetuse kasutus keeles
Igapäevakasutuses on nimetuse "mikroarvuti" kasutamine vähenenud võrreldes sellega, mis see oli 1980ndatel. Enamjaolt seostatakse seda nimetust esimeste 8-bitiste koduarvutitega nagu Apple II, commodore 64, BBC Micro ja TRS 80. Mikroarvuteid nimetatakse pigem personaalarvutiteks.
Pärast mikroprotsessori tulekut seostatakse sõna "mikro" rohkem mikroprotsessori tähendusega. Tagasi kõnekeelde oma algupärase tähendusega on mikroarvuti toonud Raspberry Pi.
Naiste olukord Keenias
pisi|231x231px|Keenialannad Nairobis Aafrika idaosas asuvas Keenias on naiste olukord väga kehv. Traditsioonilised ideed tüdrukute ning naiste rollidest ühiskonnas piiravad nende panust riigis. Sellised ettekirjutused hoiavad naisi tagasi olulistes arenduseesmärkides, eriti sellistes valdkondades nagu suure majanduskasvuga regioonid, toitumine ja toidutagatis, kuna neil ei ole õigust mainitud (ja veel teistelgi) teemadel sõna võtta. Keenia naised on ainult väga väikese kollektiivina esindatud positsioonidel, millel on õigus teha otsuseid. Neil on ka piiratud kättesaadavus haridusele, maa-alale ning töökohtadele. Naised, kes elavad maakohtades, kulutavad mitmeid tunde vee ja lõkkepuude hankimiseks, mis tähendab, et neil ei olegi võimalus koolitundides osaleda ning ajanappuse tõttu ei ole neil võimalik teenida raha või võtta osa muudest tegevustest.
Briti kolonisatsioon (1890–1963)
Briti kolonisatsiooni ajal keenialannad elasid perekonnaüksustes, mis olid Briti institutsioonide tõttu patriarhaalselt struktureeritud, mehed kontrollisid kõike.
Iseseisev Keenia (alates 1963)
Pärast kolonisatsiooni lõppu elasid naised endiselt patriarhaalses ühiskonnas. Tol ajal said vaid üksikud noored naised haridust, seda tänu oma vanematele. Paljudel, kellel ei olnud võimalik kooli minna, sunniti abielluma, isegi siis, kui tüdruk oli vaid kaheteistkümneaastane. Pärast 1995. aastat on keenialannad end rohkem viinud kurssi naiste õiguste ning teadlikkusega, Paljud Keenia naised astusid seetõttu ka poliitikasse.
Naised seaduse silmis
Keenial on ühendatud õigusruum, mis põhineb üldõigussüsteemil. Perekonnaseadused toetuvad endiselt lisaks seadusandlusele ka tavapärastele kristlaste, moslemite ja hindude seadustele. Olenemata sellest, et pidevalt toimuvad läbirääkimised nende seaduste ühtlustamisele, on ikkagi diskrimineerivad klauslid väga levinud, eriti need, mis puudutavad abielu, lahutust ja lapsehooldust.
Külad ainult naistele
Keenias on ka paljud külad, kus on lubatud vaid naised (ka poisslapsed). Selline küla on näiteks Umoja küla.
Stringiteooria
Stringiteooria on teoreetilise füüsika suund, mis uurib mitte punktosakeste, vaid ühemõõtmelise ulatuvusega objektide, nn stringide dünaamikat ja vastastikmõjusid. Stringiteooria kasutab nii kvantmehaanika kui ka relatiivsusteooria ideid, sellepärast luuakse tulevane kvantgravitatsiooni teooria võib-olla stringiteooria baasil.
Stringiteooria põhineb hüpoteesil, et kõik elementaarosakesed ja nende fundamentaalsed vastastikmõjud tekivad ultramikroskoopiliste stringide võnkumiste ja vastastikmõjude (Plancki pikkuse suurusjärgus 10−35 m) tulemusena. See lähenemine võimaldab ühest küljest vältida niisuguseid väljade kvantteooria raskusi nagu renormeerimine, teisest küljest aitab aga aine ja aegruumi ehitust põhjalikumalt selgitada.
Stringide kvantteooria tekkis 1970ndate alguses hadronite ehituse stringimudelitega seotud Gabriele Veneziano valemite mõtestamise tulemusena. 1980ndate keskel ja 1990ndatel arenes stringiteooria tormiliselt, oodati, et lähemal ajal formuleeritakse stringiteooria alusel nn kõige teooria, mida Albert Einstein oli aastakümneid edutult otsinud. Ent vaatamata teooria matemaatilisele rangusele ja terviklikkusele ei ole seni leitud variante stringiteooria eksperimentaalseks kinnitamiseks.
Betooni tänav (Narva)
Tänava pikkus on umbes 170 m. Tänav kulgeb Savi ja Kulgu tänava vahel nendega paralleelselt ning lõpeb Staadioni tänavaga ristudes.
Stringiteooria
Katsetel kirjeldada stringiteooriate redutseerimist ruumist mõõtmega 26 või 10 madalate energiate füüsika 4-mõõtmelisse ruumi tekib muu hulgas probleem, et lisamõõtmeid saab kompaktifitseerida Calabi-Yau muutkondadele ja orbikondadele, mis tõenäoliselt on Calabi-Yau ruumide osalised piirjuhtumid, väga mitmel moel. Võimalike lahenduste suur hulk alates 1970ndate lõpust ja 1980ndate algusest tekitas probleemi, mida tuntakse maastikuprobleemi nime all ja mille tõttu mõned teadlased kahtlevad, kas stringiteooria väärib teadusliku teooria staatust. Vaatamata nendele raskustele on stringiteooria stimuleerinud matemaatiliste formalismide, põhiliselt algebralise geomeetria, diferentsiaalgeomeetria ja topoloogia arengut ning on võimaldanud sügavamalt mõista varasemate kvantgravitatsiooni teooriate struktuuri. Stringiteooria areng jätkub ja on lootust, et stringiteooriate puuduvad elemendid ja vastavad fenomenid leitakse lähemas tulevikus, sealhulgas Suurel Hadronite Põrgutil tehtavate katsete tulemusel.
Betooni tänav (Narva)
Betooni tänaval on ainult paaritute numbritega (5–13) majad, tänava teisel küljel on Narva Vee hoone aadressil Kulgu tänav 4.
Stringiteooria
Põhiteesid
pisi|Maailma ehitustasandid: 1. Makroskoopiline tasand – aine 2. Molekulide tasand 3. Aatomitasand – [[prootonid, neutronid ja elektronid 4. Subatomaarne tasand – elektron 5. Subatomaarne tasand – kvargid 6. Stringitasand]] Kui oleks olemas eksplitsiitne mehhanism stringide ekstrapoleerimiseks madalate energiate füüsikasse, siis esitaks stringiteooria kõik fundamentaalosakesed ja nende vastastikmõjud kitsendustena mittelokaalsete ühemõõtmeliste objektide (stringide) ergastuste spektritele. Kompaktifitseeritud stringide iseloomulikud mõõtmed on erakordselt väikesed, suurusjärgus 10−33 cm (Plancki pikkuse suurusjärgus), sellepärast nad ei ole katses vaadeldavad. Analoogselt pillikeelte võnkumistega on stringide spektraalkomponendid võimalikud ainult teatud sageduste (kvantamplituudide) korral. Mida suurem on sagedus, seda suurem on võnkumisse akumuleerunud energia, ja vastavalt valemile E=mc², seda suurem on selle osakese mass, millena võnkuv string vaadeldavas maailmas ilmneb. Parameetriks, mis on analoogne ostsillaatori sagedusega, on stringi puhul massi ruut.
Kooskõlalised stringide kvantteooriad on võimalikud ainult kõrgemamõõtmelistes ruumides (mõõtmega üle 4, kui arvestada aega). Seoses sellega on stringifüüsikas lahtine aegruumi mõõtme küsimus. Seda, et makromaailmas (vahetult vaadeldavas maailmas) ei ole lisamõõtmed vaadeldavad, seletatakse stringiteooriates ühega kahest võimalikust mehhanismist: 1) nende mõõtmete kompaktifikatsiooniga – kõverdumisega Plancki pikkuse suurusjärguni; 2) paljumõõtmelise universumi (multiversumi) kõigi osakeste lokaliseerumisega neljamõõtmelisel maailmalehel, mis ongi multiversumi vaadeldav osa. Oletatakse, et kõrgemad mõõtmed võivad ilmneda elementaarosakeste vastastikmõjudes kõrgetel energiatel, kuid seni pole seda täheldatud.
Stringiteooria konstrueerimisel eristatakse lähenemist primaarse ja sekundaarse kvantiseerimise kaudu. Viimane opereerib stringivälja mõistega − see on funktsionaal silmuste ruumil, sarnaselt väljade kvantteooriaga. Primaarse kvantiseerimise formalismis kirjeldatakse matemaatiliste meetoditega proovistringi liikumist välistes stringiväljades, seejuures ei välistata stringidevahelist vastastikmõju, sealhulgas stringide lagunemist ja ühinemist. Primaarse kvantiseerimise kaudu lähenemine seob stringiteooriat tavalise väljateooriaga maailmapinnal.
Kõige realistlikumate stringiteooriate kohustuslik element on supersümmeetria, sellepärast nimetatakse selliseid teooriaid superstringiteooriateks. Osakeste ja nendevaheliste vastastikmõjude komplekt, mis on vaadeldav suhteliselt madalate energiate korral, praktiliselt reprodutseerib osakestefüüsika standardmudeli struktuuri, kusjuures paljud standardmudeli omadused saavad superstringiteooriate raames elegantse seletuse. Siiski pole seniajani printsiipe, mille abil võiks seletada stringiteooriate ühtesid või teisi kitsendusi, mis on vajalikud standardmudelisarnase teooria saamiseks.
1980ndate keskel jõudsid Michael Green ja John Schwarz järeldusele, et supersümmeetria, mis on stringiteooria keskne lüli, saab selle koosseisu lülitada mitte ühel, vaid kahel viisil: esiteks ringi maailmapinna supersümmeetriana, teiseks aegruumi supersümmeetriana. Need supersümmeetria sissetoomise viisid seovad konformse väljateooria meetodid väljade kvantteooria standardsete meetoditega. Supersümmeetria sissetoomise nende viiside tehnilised iseärasused tingisid viie erineva superstringiteooria (tüüp I, tüübid IIA ja IIB ning kaks heterootilist stringiteooriat) tekkimise. Selle tagajärjel tekkinud huvi kasvu stringiteooria vastu nimetatakse esimeseks superstringirevolutsiooniks. Kõik need mudelid realiseeritakse 10-mõõtmelises aegruumis, kuid nad erinevad stringispektrite ja sümmeetria kalibratsioonirühmade poolest. 1970ndatel loodud ja 1980ndatel arendatud 11-mõõtmelise supergravitatsiooni konstruktsioon ning faasimuutujate ebatavalised topoloogilised duaalsused stringiteoorias viisid 1990ndate keskel teise superstringirevolutsioonini. Selgus, et kõik neid teooriad on tegelikult tänu teatud duaalsustele omavahel tihedalt seotud. Püstitati hüpotees, et kõik viis teooriat on ühe fundamentaalse teooria (M-teooria) piirjuhtumid. Praegu otsitakse adekvaatset matemaatilist keelt selle formuleerimiseks.
Stringid hadronite füüsikas
pisi|[[Leonard Susskind]] Stringid kui fundamentaalobjektid toodi sisse kõigepealt osakestefüüsikas hadronite, eriti piionite ehituse seletamiseks.
1960ndatel avastati sõltuvus hadroni spinni ja tema massi vahel (Chew'-Frautschi graafik). Selle vaatluse ajendil loodi Regge teooria, mille raames ei vaadeldud eri hadroneid mitte elementaarosakestena, vaid ühtse ulatuva objekti (redžeoni) ilmingutena. Järgnevatel aastatel tuletati Gabriele Veneziano, Yōichirō Nambu, Holger Bech Nielseni ja Leonard Susskindi töö tulemusena redžeonide hajumise valem ning anti seejuures aset leidvatele nähtustele stringidel põhinev tõlgendus.
Aastal 1968 avastasid Gabriele Veneziano ja Mahiko Suzuki, kes püüdsid analüüsida piionite kokkupõrkeid, et kõrge energiaga piionite paari hajumise amplituudi kirjeldab üsna hästi üks beetafunktsioonidest. Hiljem selgus, et piionite paari hajumise amplituudi saab arendada lõpmatusse ritta, mille algus langeb kokku Veneziano-Suzuki valemiga.
Aastal 1970 esitasid Yōichirō Nambu, Tetsuo Gotō, Holger Bech Nielsen ja Leonard Susskind idee, et põrkuvate piionite vaheline vastastikmõju tekib selle tõttu, et neid piioneid ühendab "lõpmata peen võnkuv niit". Eeldades, et see "niit" allub kvantmehaanikaseadusele, tuletasid nad valemi, mis langeb kokku Veneziano-Suzuki valemiga. Nii ilmusid mudelid, milles elementaarosakesi kujutatakse ühemõõtmeliste stringidena, mis vibreerivad teatud sagedustel.
Kui saabus kvantkromodünaamika ajastu, kaotas teadlaste kogukond huvi stringiteooria vastu hadronite füüsikas kuni 1980ndateni.
Stringide bosonteooria
Aastaks 1974 sai selgeks, et Veneziano valemitel põhinevad stringiteooriad realiseeruvad ruumi mõõtmes, mis on suurem kui 4: Veneziano mudel ja Shapiro-Virasoro mudel (S-V) mõõtmes 26 ning Ramondi-Neveu-Schwarzi mudel (R-NS) mõõtmes 10, ja kõik nad ennustavad tahhüone. Tahhüonide kiirus ületab valguse kiiruse, mistõttu on nende olemasolu vastuolus põhjuslikkuse printsiibiga, mida aga mikromaailmas rikutakse. Seega ei ole mingeid veenvaid (esmajoones eksperimentaalseid) tahhüoni olemasolu tõestusi ega ka selle loogiliselt haavamatuid kummutusi. Praegu peetakse paremaks mitte kasutada füüsikateooriate konstrueerimiseks tahhüonide ideed. Tahhüonide probleemi lahendus põhineb Wessi ja Zumino (1974) töödel aegruumi globaalsest (koordinaatidest sõltumatust) supersümmeetriast. Aastal 1977 tõid Gliozzi, Sherk ja Olive mudelisse R-NS sisse spetsiaalse projektsiooni (GSO-projektsiooni) stringimuutujate jaoks, mis võimaldas tahhüoni kõrvaldada ning andis sisuliselt supersümmeetrilise stringi. Aastal 1981 õnnestus Greenil ja Schwarzil kirjeldada GSO-projektsiooni D-mõõtmelise supersümmeetria terminites ja pisut hiljem tuua sisse kvantanomaaliate kõrvaldamise printsiibi stringiteooriates.
Aastal 1974 avastasid John Schwarz ja Joël Sherk ning nendest sõltumatult Tamiaki Yoneya mõningaid stringivibratsioone uurides, et nad vastavad täpselt hüpoteetilise gravitatsioonivälja kvandi (gravitoni) omadustele. Schwarz ja Sherk väitsid, et stringiteooria ebaõnnestus alguses sellepärast, et teadlasid alahindasid selle mastaapi. Selle mudeli alusel loodi bosonstringide teooria, mis on seniajani esimene stringiteooria variant, mida üliõpilastele õpetatakse. See teooria formuleeritakse Aleksandr Poljakovi mõju terminites; selle abil saab ennustada stringi liikumist ruumis ja ajas. Poljakovi mõju kvantiseerimise protseduur viib selleni, et string võib vibreerida eri viisidel ja iga tema vibratsiooniviis genereerib eraldi elementaarosakese. Osakese massi ja tema vastastikmõju karakteristikud määrab stringi vibratsiooniviis. Nii saadavat gammat nimetatakse stringiteooria massispektriks.
Algsetes mudelites figureerisid nii lahtised stringid (niidid, millel on kaks vaba otsa) kui ka kinnised ringid (silmused). Kõik tänapäeva stringiteooriad ei kasuta mõlemat tüüpi, mõned ajavad läbi kinniste stringidega.
Bosonstringide teooria ei ole probleemideta. Esiteks on tal fundamentaalne ebastabiilsus, mis eeldab aegruumi enda lagunemist.
Peale selle, osakeste spekter piirdub bosonitega. Kuigi bosonid on Universumi tähtis koostisosa, ei koosne ta ainult nendest. Samuti ennustab ta mitteeksisteerivat osakest tahhüoni, mille massi ruut on negatiivne. Selle uurimine, kuidas saab teooria spektrisse lülitada fermionid, viis supersümmeetria mõisteni: see on bosonite ja fermionide vahelise vastastikune seos, mille teoorial on praegu stringiteooriast sõltumatu tähtsus. Teooriaid, mis hõlmavad stringide fermionvibratsioone, nimetatakse superstringiteooriateks.
Superstringirevolutsioonid
pisi|püsti|[[Edward Witten, üks M-teooria uurimise liidreid]] pisi|püsti|[[Juan Maldacena]] Aastatel 1984–1986 mõistsid füüsikud, et stringiteooria võiks kirjeldada kõiki elementaarosakesi ja nendevahelisi vastastikmõjusid, ja sajad teadlased hakkasid tööle stringiteooria alal, pidades seda füüsikateooriate ühendamise kõige perspektiivikamaks ideeks. Sellele esimesele superstringirevolutsioonile pani aluse Michael Greeni ja John Schwarzi 1984. aasta avastus, et I tüüpi stringiteoorias anomaaliad taanduvad. Selle taandumise mehhanismi nimetatakse Greeni-Schwarzi mehhanismiks. Teised olulised avastused, näiteks heterootilise stringi avastamine, tehti 1985.
1990ndate keskel avastasid Edward Witten, Joseph Polchinski jt füüsikud kaalukad tõendid selle kohta, et erinevad superstringiteooriad on seni väljatöötamata 11-mõõtmelise M-teooria piirjuhtumid. See avastus märgistas teise superstringirevolutsiooni. Viimased stringiteooria (täpsemalt, M-teooria) uurimused puudutavad D-braane, paljumõõtmelisi objekte, mille olemasolu järeldub teooriasse lahtiste stringide sissetoomisest.
Aastal 1997 avastas Juan Maldacena seose stringiteooria ja kalibratsiooniteooria vahel, mida nimetatakse N=4-supersümmeetriliseks Yangi-Millsi teooriaks. See seos, mida nimetatakse AdS/CFT-vastavuseks (lühend terminitest anti de Sitter space (anti-de-Sitteri ruum) ja conformal field theory (konformne väljateooria)), äratas stringiteoreetikute seas suurt tähelepanu ja praegu uuritakse seda intensiivselt. AdS/CFT-vastavus on holograafilise printsiibi konkreetne realisatsioon, millel on kaugeleulatuvad järelmid mustade aukude kohta, lokaalsuse ja informatsiooni kohta füüsikas ning ka gravitatsioonilise vastastikmõju kohta.
Aastal 2003 algatas stringiteooria maastiku (eksponentsiaalselt suure arvu mitteekvivalentsete valevaakumite olemasolu) avastamine  diskussiooni selle kohta, mida võib stringiteooria kokkuvõttes ennustada ja kuidas stringikosmoloogia saab muutuda.
Algeciras
Algeciras on linn Hispaanias Andaluusias.
left|pisi
Yotsukaidō
Yotsukaidō (四街道市; Yotsukaidō-shi) on linn Jaapanis Chiba prefektuuris.
Linn asub sisemaal ja piirneb Chibaga.
Elanike arv oli 2021. aasta septembris 94 132.
Ernst Ehaveer
Ernst Ehaveer (1934. aastani kandis nime Ehrenwerth, 2. aprill 1924 Tartu – 15. veebruar 2008 Tallinn) oli eesti korvpallur, korvpalli treener ja spordipedagoog.
Ehaveer lõpetas 1946. aastal Tartu 5. Keskkooli (praegune Tartu Tamme Gümnaasium) ning 1950. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Mängijakarjäär
Ehaveer hakkas spordiga tegelema Tartu pedagoogilises algkoolis ja jätkas Noorte Meeste Kristlikus Ühingus. Harrastas erinevaid pallimänge, edukaim oli korvpallis. Tema pikkus oli 178 cm.
Ehaveer mängis 1942.–1947. aastal Tartu Kalevi ja 1948.–1956. aastal Tartu ÜSK/TRÜ meeskonnas mängujuhina ning oli 1945.-1956. aastal Eesti korvpallikoondise liige ja viimastel aastatel selle kapten. Ta võitis NSV Liidu meistrivõistlustel 1949. aastal kuld-, 1950. aastal hõbe- ja 1951. aastal pronksmedali. Ta tuli 1950. aastal Nõukogude Liidu 8 linna turniiri võitjaks ning 1947., 1948. ja 1951. aastal Nõukogude Liidu ametiühingute meistriks. Ernst Ehaveer võitis 1947. ja 1948. aastal Balti turniiril esikoha. Mängijakarjääri jooksul tuli ta 6 korda Eesti meistriks (1944. aastal ja 1948.–1952. aastal). Meistersportlase nimetuse sai ta 1950. aastal ning oli samal aastal Nõukogude Liidu koondise kandidaat.
Treeneritöö
Treenerina juhendas Ehaveer 1956.–1978. aastal 11 korda Eesti meistriks tulnud TRÜ meeskonda. Ta töötas ka Eesti koondise treenerina ning kuulus Eesti Korvpalliföderatsiooni presiidiumi ja treenerite nõukokku. Ernst Ehaveer oli 1950.–1985. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna sportmängude kateedri õppejõud. Ta on avaldanud erialakirjutisi ajakirjas Kehakultuur ja Tartu Ülikooli väljaannetes ning esinenud treenerite konverentsidel.
Uljaspea
"Uljaspea" ("The Wild One") on 1953. aasta USA mängufilm mootorratturite jõugust.
Film põhineb Frank Rooney lühijutul "The Cyclists' Raid".
N. V. Gogol
N. V. Gogol (vene Н. В. Гоголь) on Venemaa vanim käigus olev ratasaurik, mis on valmistatud Nižni Novgorodis aktsiaseltsi Sormovo laevatehases ja uuesti kokku monteeritud Veliki Ustjugis 1911. aastal ning veel kord Petrogradis 1919. aastal. Omanik kasutab N. V. Gogolit Dvina jõel.
Tirbitanni järv
Tirbitanni järv (ka Tirbi tann, Lubjaauk, Tirbi tamm) (keskkonnaregistri koodiga vee2073300) on järv Saaremaa vallas Muraja külas. Veekogu pindala on 4,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 982 m.
Armeenia kõrgkoolide loend
Loendis on Armeenia kõrgkoolid.
Eesti Õde
Eesti Õde on Eesti Õdede Liidu ajakiri, mis ilmub 1996. aastast.
Kui varem ilmus ajakiri kolm kuni viis korda aastas, siis 2013. aastast ilmub see kaks korda aastas.
Arquímedes Herrera
Arquímedes Herrera (8. august 1935 – 30. mai 2013) oli Venezuela jooksja.
Ta võitis mitu sprindialade medalit Panameerika mängudel ja Kesk-Ameerika mängudel.
Juhan Kalde
Juhan Kalde (7. mai 1908 – 17. august 1995; 1937. aastani Juhan Löve) oli eesti maadleja ja sporditegelane.
1940. aastal tuli ta Kreeka-Rooma maadluses Eesti meistriks raskekaalus (üle 87 kg), 1941. ja 1942. aastal võitis samas kaalukategoorias hõbemedali.
1950.–1960. aastatel tegutses maadlustreenerina Märjamaal.