cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aatomijõumikroskoopia
Jõusensorile rakendatud jõudude tuvastamine
Positsioonitundlik fotodetektor on jaotatud neljaks sektoriks (Joonis 6 b) ning täpselt justeeritud laserikiir vastab punasele täpile joonisel. Kui objekti skaneeritakse kontaktses režiimis, siis vedru painet tuvastatakse laserikiire vertikaalse nihkumisega (sinine osa joonisel 6 b). Hõõrdejõust tingitud vedru väändumist iseloomustab joonise roheline osa, antud juhul laserikiir nihkub horisontaalselt. Vertikaalne või horisontaalne laserikiire liikumine tuvastatakse signaalide erinevusega vastavates sektorites – (A+B)-(C+D) vastab vertikaalsele nihkele ja (A+C)-(B+D) vastavalt horisontaalsele. Fotodetektoriga on võimalik mõõta laserikiire nihkeid suurusjärgus 1 nm.
Aatomijõumikroskoobi töörežiimid
Aatomijõumikroskoobi põhilised töörežiimid on kontaktne (ingl. keeles Contact-AFM, CM-AFM), mittekontaktne (ingl. keeles Non-contact AFM, NC-AFM) või puutekontaktne (ingl. keeles Intermittent-contact AFM või Tapping-mode AFM, IC-AFM). Iga töörežiimi jaoks on kasutusel erinevad teravikud, mille valik sõltub väga palju uuritava objekti pinnastruktuurist.
Kontaktses režiimis töötades saadakse topograafiline kujutis kas konstantse kõrguse või konstantse jõu režiimis. Konstantse kõrguse puhul skaneerimise jooksul piesoskanner ei muuda oma pikkust ning topograafilised andmed saadakse fotodetektori signaali muutustest ehk vedru paindumisest. Konstantse kõrguse tööviisi kasutatakse sageli aatomlahutuse saamiseks. Sellega vaadeldakse atomaarselt siledaid pindu, mille puhul vedru painded ja seega ka jõud on väiksed ning ei tekita objektis märgatavaid deformatsioone. Konstantse jõu töörežiimis kontrollitakse piesoskanneri liikumist z-sihis ja hoitakse vedru paine konstantne. Sellisel juhul saadakse topograafiline pilt, registreerides piesoskanneri pikkust reguleerivat pinget.
Mittekontaktse töörežiimi (NC-AFM) korral vibreeritakse jäika vedrut uuritava objekti kohal peaaegu tema resonantssagedusega (30–400 kHz) ja amplituudiga 1–10 nm. Teraviku lähendamisel pinnale või topograafia muutumisel hakkab antud režiimis muutuma vedru võnkumise sagedus, kindla sagedusega võnkumise amplituud või võnkefaas. Võnkumise amplituudi säilitamiseks muudetakse skanneri pikkust ning viimase pinge muutus kirjutab üles pinna topograafia muutused. Kuna antud režiimis teraviku ja objekti vaheline kaugus on ligikaudu 1–10 nm ja objektile mõjuv jõud on väike, siis saab selles režiimis uurida pehmeid objekte.
Puutekontaktse töörežiimi (IC-AFM) tööpõhimõte sarnaneb mittekontaktse omaga, kuid erineb viimasest selle poolest, et puutekontaktses lähendatakse teravikku objektile senikaua, kuni ta hetkeks puudutab pinda. Analoogselt mittekontaktse režiimiga saadakse ka selles režiimis topograafiline signaal skanneri z-suunaliste pingete muutuste abil ning samal ajal kontrollitakse tagasisideahelaga vedru amplituudi muutusi.
Teravikmikroskoopia meetodeid saab rakendada mitmesugustes keskkondades, alustades ülikõrgvaakumist ning lõpetades vedelikega. Kõige sagedamini töötatakse AFM-ga õhu käes ja toatemperatuuril, mis tähendab seda, et mõõtmistel tuleb alati arvestada võimaliku õhukese veekile tekkimisega objektile, eriti oksiidkilede korral (joonis 7). Selline veekile võib tekitada mittekontaktses režiimis töötades objekti pinnale väärkujutisi ning raskendab pildil oleva informatsiooni interpreteerimist.
center|pisi|400px|Joonis 7. Topograafia erinevates töörežiimides, kui objekti pinnal on õhuke veekile . a) mittekontaktne ja b) kontaktne režiim
Louis Vierne
Louis Victor Jules Vierne (8. oktoober 1870 Poitiers – 2. juuni 1937 Pariis) oli prantsuse helilooja ja organist.
Ewert Wrangel
thumb|Ewert Wrangel Ewert Henrik Gabriel Wrangel (20. november 1863 Stockholm – 20. veebruar 1940 Lund) oli rootsi kirjandus- ja kunstiajaloolane ning õppejõud.
Louis Vierne
Lapsest saati peaaegu pimeda Louis Vierne'i muusikalised anded avaldusid varakult. Pärast provintsikooli lõpetamist astus Louis Vierne Pariisi Konservatooriumi. 1892. aastast oli Louis Vierne organisti assistent Pariisi Saint-Sulpice'i kirikus Charles-Marie Widor'i kõrval. Aastast 1900 kuni surmani oli Louis Vierne Pariisi Jumalaema kiriku peaorganist, mis on tänaseni üks prestiižsemaid töökohti organistile. Sealne orel vajas aga remonti ning selleks pidi Vierne andma Põhja-Ameerikas kontserte.
Ewert Wrangel
Haridus
Wrangel lõpetas Lundi Ülikooli 1882. aastal, sai samas 1884. aastal filosoofiakandidaadi ja 1888. aastal litsentsiaadikraadi ning kaitses 1889. aastal doktoriväitekirja.
Louis Vierne
Louis Vierne'i elu oli raske: ta lahutas oma naisest ning Esimeses maailmasõjas hukkusid nii tema vend Renè kui poeg Jaques. Pariisi Jumalaema kiriku orelil esines ta kokku tervelt 1750 korral. Louis Vierne suri ootamatult 2. juuni õhtul 1937 südamerabanduse tagajärjel, kui improviseeris parasjagu viimaseks jäänud kontserdil. Surra Jumalaema kiriku oreli taga oli ka tema eluaegne unistus.
Ewert Wrangel
Töö
Juba aasta varem oli ta samas alustanud õppejõutööd esteetika ja kirjanduse ajaloo dotsendina. 1899. aastal sai ta Henrik Schücki järglaseks esteetika, kirjanduse ja kunstiajaloo professori kohal. Wrangel läks pensionile 1928. aastal, andes õppetooli üle Ragnar Josephsonile.
Louis Vierne
Louis Vierne oli tolle aja üks paremaid orelil improviseerijaid. Tema improvisatsioonidega on säilinud ka mõned fonograafi salvestised. Tema loomingut iseloomustavad puhas ja elegantne stiil. Vierne'i harmooniad on romantiliselt rikkalikud, samas puudub tema loomingus sentimentaalsus, mis on omane teisele romantismiajastu suurele oreliheliloojale César Franckile.
Ewert Wrangel
Töö
Lundis oli tema õpilaste seas hilisem Tartu Ülikooli professor Tor Helge Kjellin (1885–1984).
Isiklikku
Ta oli sõjaajaloolase ja helilooja Erik Fredrik Wrangeli (1816–1896) kõige vanem poeg ning rannakaitsesuurtükiväe ülema kindral Herman Wrangeli (1859–1938) vend.
EMTS
EMTS on lühend, mis võib tähendada:
Wichita Falls
pisi|right|Büroohoone Wichita Tower Wichita Falls on linn Ameerika Ühendriikides Texase osariigis, Wichita maakonna halduskeskus.
Ajalugu
Wichita Fallsis tekkis püsiv asustus 18. sajandil. Algselt elasid piirkonnas tšoktod. Valged asunikud saabusid 1860. aastatel. Wichita Falls asutati ametlikult 27. septembril 1872. 1882. aastal ühendati linn Fort Worth & Denver Railway raudteeliiniga, samal aastal sai linnast Wichita maakonna keskus.
1886. aastal hävitas linna üleujutus, mille põhjustas Wichita jõe juga, mille järgi sai ka linn nime. Tänapäeval on selle sama joa asukohale ehitatud kunstlik juga.
3. aprillil 1964 tabas linna põhja- ja idaosa tornaado, mis põhjustas 7 inimese surma ning 15 miljoni dollari väärtuses varalist kahju.
1979. aasta 10. aprilli teisipäevasel ("kohutav teisipäev") hilisel pärastlõunal tabas tiheda asutusega linna lõunaosa F4-kategooria tornaado. Ehkki raskete ilmastikuolude hoiatus anti juba tund aega enne tornaado saabumist, hukkus 42 inimest (25 sõidukites) ja 1800 sai vigastada, kuna torm saabus inimeste töölt kojusõidu ajal. Tornaado tagajärjel jäi 20 000 inimest koduta ning see põhjustas 400 miljoni dollarise kahju.
Asend ja suurus
Wichita Fallsi geograafilised koordinaadid on 33°53' N, 98°30' W. Linn asub Oklahoma osariigi piirist 24 kilomeetri kaugusel lõunas, 185 km Fort Worthist loodes ja 230 km Oklahoma Cityst edelas. Vastavalt Ameerika Ühendriikide Rahvaloenduse Büroo andmetele on linna pindala 183,1 km². Veepindala on 0,05 km².
Kliima
Wichita Falls asub lähistroopilises kliimavöötmes.
Rahvastik
pisi|Wichita Falls pisi|Taastatud juga Wichita Fallsis
2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas Wichita Fallsis 104 197 inimest, 37 970 leibkonda ja 24 984 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 569,2 in/km².
Elamuühikuid (housing units) oli 41 916 (keskmine tihedus 229/km²).
37 970 leibkonna seas oli
Leibkonnas oli keskmiselt 2,46 inimest ja perekonnas keskmiselt 3,04 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii:
Ea mediaan oli 39 aastat.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 32 554 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 39 911 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 27 609 dollarit, naistel 21 877 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 16 761 dollarit.
13,90% elanikkonnast ja 10,80% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 17,70% alla 18-aastasi ja 10,30% üle 65-aastasi.
Harilik luga
Harilik luga (Juncus effusus) on loaliste sugukonda loa perekonda kuuluv rohttaim.
Taim on Eestis tavaline.
Proteus (kuu)
Selle avastas 1989. aastal NASA kosmosesond Voyager 2. Taevakeha on nime saanud Kreeka mütoloogiast pärit vetejumala Proteuse järgi.
Avastamine
Proteus avastati kosmosesondi Voyager 2 tehtud fotode põhjal 1989. aasta 16. juuni paiku, kaks kuud enne Voyageri plaanitud möödumist Neptuunist. 7. juulil 1989 teatasid avastuse teinud USA astronoomid Stephen P. Synnott ja Bradford A. Smith leiust avalikkusele.
Proteust ei olnud võimalik avastada Maal asuvate teleskoopidega, kuna ta asub Neptuunile nii lähedal, et Neptuunilt tagasipeegelduv helkiv päikesevalgus varjab ta ära.
Füüsikaline iseloomustus
Proteus on Neptuuni suuruselt teine kuu. Selle läbimõõt umbes 420 km.
Proteuse pind on ülimalt kraatriline. Pharos, suurim Proteuse kraater, on 230–260 kilomeetrise läbimõõduga ja umbes 10–15 kilomeetrit sügav. Pharos on ainus Proteusel asuv nimega pinnavorm ja selle nimi on pandud Pharose tuletorni järgi. Peale Pharose on Proteusel veel mitmeid 50–100 kilomeetrise läbimõõduga kraatreid ja veelgi rohkem alla 50 kilomeetrise läbimõõduga kraatreid.
Joachim Armbrust
Joachim Armbrust on 17. sajandi lõpul ja 18. sajandi algul Tallinnas töötanud skulptor ja puunikerdaja.
Eluloolist
Joachim Armbrust saabus 1691. aastal Stockholmist Narva, et aidata skulptoril ja kiviraiduril Johann Georg Heroldil nikerdada Narva Jaani kiriku pinki. Kuid meistrite tüli ja kohtuprotsessi tõttu ei saanud Armbrust Narva linna vabameistrina jääda. Tüli põhjuseks olnud Armbrusti kõrge eneseteadlikkus, proklameerides puuskulptuuri mitte lihtsalt käsitööks, vaid üheks vabadest kunstidest. Narvast lahkunud Armbrust läks Tallinna, palus seal luba vabameistrina tegutseda ja Tallinna magistraat rahuldas tema palve. Tuleb märkida, et Armbrust saavutas oma vabaduse tänu Christian Ackermanni sissetallatud rajale, kes sai Tallinnas vabameistriks u. 20 aastat varem gildide ja all-linna seaduste mõjupiirkonnast lahkumisega.
Joachim Armbrust tegutses Tallinnas vähemalt 13 aastat. 1692. aastal sai ta raelt tellimuse lõpetada Elert Thiele alustatud Tallinna raekoja raesaali nikerdfriis. Töö lõpetas ta 1696. aastal, kusjuures nikerdfriisi ühel väiksemal paneelil on kujutatud peitliga meistrit ennast kahe tiibadega inglipea vahel. Järgmisel aastal valmis Armbrusti käe all ka Rootsi-Mihkli kiriku epitaafretaabel, mis on kõrvutatav stiilipuhtuse poolest toomkiriku altariga, mõlemaid iseloomustab kõrgbarokile iseloomulik suurejooneline lihtsus. Armbrustile on omistatud ka 1700. aastatel valminud Tallinna Niguliste kiriku ehisseina väärispaneelid, mis jäi arvatavasti tema üheks viimaseks tööks (teos on hävinud).
Armbrusti stiiliga Rootsi-Mihkli kiriku epitaafretaabli ja Niguliste kiriku väärispaneelide valmimise vahel 1697.–1700. aastail seostatakse Eesti Rahva Muuseumi kogudesse 1939. aastal jõudnud barokset akantusornamendiga ehisseina.
Viimased andmed Armbrusti Tallinnas oleku kohta pärinevad 1705. aastast. Tõenäoliselt jagas Joachim Armbrust paljude toonaste tallinlaste saatust ning suri 1710. aastal katku.
Ceadîr-Lunga
Ceadîr-Lunga (ka Ceadâr-Lunga, gagauusi keeles Çadır-Lunga, vene keeles Чадыр-Лунга Tšadõr-Lunga) on linn Moldovas Gagauusias.
Ceadîr-Lunga sai linnaõigused 1958. aastal.
Moldova 2004. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ceadîr-Lunga elanikest gagauuse 73,68%, venelasi 8,00%, bulgaarlasi 7,78%, ukrainlasi 4,90%, moldaavlasi/rumeenlasi 3,78% ja mustlasi 0,86%.
Anne mõis
Anne mõisaid on olnud mitu tükki:
Neustift bei Güssing
Neustift bei Güssing (ungari: Újtelep) on vald (Gemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Güssingi ringkonnas.
thumb|Neustifti katoliku kirik
Bruno Weber
pisi|Bruno Weberi kodumaja skulptuuripargis Bruno Weber (10. aprill 1931 Dietikon – 24. oktoober 2011) oli Šveitsi arhitekt, kunstnik ja skulptor.
Weber õppis Zürichis kromaatika väljatöötaja Johannes Itteni juures ja lõpetas õpingud 1947. Seejärel õppis ta kuni 1949 litograafiat Zürichi ettevõttes Orell Gessner Füssli. Hiljem õppis ta veel Itaalias, Kreekas ja Tšehhoslovakkias.
Enne seda, kui Weber avastas endas huvi ruumiliste objektide loomise vastu, oli ta üle 30 aasta maalikunstnik. Tema maalide põhjal on näha tema kui kunstniku areng. Maalikunstis olid tema eeskujudeks Paul Cézanne ja Gubler. Tema hilisemad teosed on fantastilise realismi stiilis, mille poolest ta ongi kõige rohkem tuntud.
Kõige rohkem töötas Weber koos arhitekt Justus Dahindeniga. Ta valmistas skulptuure paljudele Dahindeni hoonetele, mille hulka kuuluvad Viini Tehnikaülikooli raamatukogu fassaad ja Münchenis asuv restoran Tantris.
1991–2003 vastutas Weber Üetlibergi mäe avaliku ruumi kujundamise eest. Selle tipus oli varem teletorn ja tema ajal rajati sinna ka vaatetorn. Tänapäeval on seal tema skulptuuride allee.
Oma kodulinna Dietikoni rajas ta 1962 skulptuuripargi ja ta täiendas seda kogu oma elu jooksul. Park võtab enda alla 2 ha ja seda külastab aastas tuhandeid inimesi. Pargis on ka tema kodumaja, millel on 25 m kõrgune torn. Maja ja kõik selle skulptuurid olid püstitatud ilma kohaliku omavalitsuse loata ja perioodid, mil omavalitsus ähvardas need lammutada, vaheldusid rahuliku kooseksisteerimise aegadega, kuni 1998 said kõik ehitised pargis ametliku heakskiidu. Ühtlasi moodustati pargi hooldamiseks Bruno Weberi Sihtasutus.
Charles ja Ray Eames
Charles Ormond Eames (1907–1978) ja Bernice Alexandra "Ray" Kaiser Eames (1912–1988) olid Ameerika Ühendriikide disainerid ja visionäärid.
Charles Eames asutas oma eduka arhitektuuribüroo 1930. aastal. Ray Kaiser ja Charles Eames tutvusid 1941. aastal. Nad abiellusid samal aastal ja neist sai rahvusvaheliselt tuntud loominguline tandem.
Charles Eames oli arhitektiharidusega, abikaasa Ray oli õppinud maalikunsti, mõlemal oli tehnoloogiahuvi. Loominguline tegevus hõlmas filme; kuraatori, teadlase, leiutaja ja tarbegraafiku tööd, mänguasjade ja näituste kujundusi. Tuntuimad on toolid – nii painutatud vineerist, klaaskiust kui ka kokkukeevitatud traadist. Disaintooted olid tehnoloogiliselt eesrindlikud ja praeguseni kuulsad ning on saanud 20. sajandi klassikaks.
Stalinodar
Stalinodar (vene keeles Сталинодар) on nimi, mis pakuti 1930.–1940. aastatel toimunud Venemaa pealinna ümberehituse käigus välja Moskva uueks nimeks, partei juht Jossif Stalini auks.
Cronartium flaccidum
Cronartium flaccidum'i lähedaseks sugulaseks on liik Endocronartium pini, kuid erinevalt viimasest vajab see liik elutsükli lõpetamiseks vaheperemeest. Peremeespuudeks, kellel liik ka suguliselt paljuneb, on männid, sh harilik mänd.
Cronartium flaccidum esineb Põhja-Euroopas.
Lennufirmade loend
Esitatud lennufirmade loend on osaline. Tabelisse on lisatud kõik lennufirmad, mille lennud toimusid Helsingi-Vantaa, Stockholm-Arlanda või Tallinna lennujaamast seisuga 22. november 2014. Samast kuupäevast on kogu informatsioon tabelis.
Et vaadata kõiki lennufirmasid IATA koodi järgi, liigu sellele lehele''. Siit leiad rahvuslike lennukompaniide loendi. ''
Tulbas "Lennukeid" või "Sihtkohti" on esimesena märgitud praegune lennukite või sihtkohtade arv lennufirmas, pärast kaldkriipsu näitab arv enne tegevuse lõpetamist olnud lennukite/ sihtkohtade arvu. Märk '?' näitab, et infot ei leitud. Kui lennufirmal on mitu põhilist lennujaama, ei ole kodulennujaama märgitud.
Nigel Short
pisi| Nigel Short (1986) pisi|Nigel Short simultaani andmas (1976) pisi| Nigel Short (2016)
Rosegi liustik
thumb|
Rosegi liustik (romanši: Vadret da Roseg) on 4 km pikk liustik (2005) Bernina mäestikus Val Rosegis (Graubündeni kanton). 1973. aastal oli selle pindala 8,52 km².
Nigel Short
Nigel David Short (sündinud 1. juunil 1965 Leigh’s) on inglise maletaja ja malefunktsionäär, rahvusvaheline suurmeister (1984).
Short on Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) viitsepresident. Ta on tegutsenud ka malekommentaatori ja maletreenerina.
Suurmeistriks sai Short 19-aastaselt 1984. aastal. Neli aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on kolmekordne Briti (1984, 1987, 1998) ja Rahvaste Ühenduse (2004, 2006, 2008) malemeister.
1985. aastal Bielis maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisel turniiril sai Short 4. koha ja edasipääsu 16 osavõtjaga pretendentide turniirile Montpellier's, kus ta jäi 11-ks. Ta jagas esikohta 1987. aastal Suboticas tsoonidevahelisel turniiril. Seejärel mängis Short 1988. aastal 16 osavõtjaga pretendentide matšturniiril, kus aga veerandfinaalist edasi ei pääsenud.
Short mängis 1990. aastal Manilas 64 osavõtjaga tsoonidevahelisel turniiril. Saadud 3.–4. koht viis ta 15 osavõtjaga pretendentide matšturniirile (kestis 1991–1993), kus ta veerandfinaalis võitis Boriss Gelfandit, poolfinaalis eksmaailmameister Anatoli Karpovit ja finaalis (jaanuaris 1993 San Lorenzo del Escorialis) Jan Timmanit. Ta sai õiguse kohtuda tiitlimatšis valitseva maailmameistri Garri Kasparoviga. MM-tiitlimatš peetigi septembris-oktoobris 1993 Londonis, kuid mitte FIDE, vaid Professionaalse Male Assotsiatsiooni (PCA) egiidi all. Short kaotas matši tulemusega 7½:12½.
1994. aastal mängis Short PCA pretendentide matšturniiril, kus veerandfinaalis võitis ta Boris Gulkod, kuid poolfinaalis kaotas Gata Kamskyle. Detsembris 1997 mängis ta FIDE maailmameistrivõistluste turniiril Groningenis (100 osavõtjat, nokautsüsteem), kus ta võitis 2. ringis Viktor Korchnoid, 3. ringis Andrei Sokolovi, kaheksandikfinaalis Alexander Beliavskyt ja veerandfinaalis Michał Krasenkowi. Poolfinaalis kaotas ta Michael Adamsile. 1999. aastal FIDE MM-i turniiril Las Vegases võitis Short 3. ringis Beljavskyt, kuid kaheksandikfinaalis kaotas Alexéi Shírovile.
2006. aastal tuli ta Liverpoolis Euroopa Liidu malemeistriks.
Võistkondlik esinemine
Short on võitnud Inglismaa võistkonna koosseisus Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel Pukas kuldmedali (1997) ja võistkondlikel maailmameistrivõistlustel kaks pronksmedalit (1985, 1989).
Ta on mänginud ajavahemikus 1984–2016 17 maleolümpial (võistkondlik pronksmedal 1990. aastal Novi Sadis).
Jüri Kaik
Jüri Kaik (18. mai 1953 – 23. juuni 2017) oli eesti kardioloog. pisi
Lõpetanud 1971. aastal Tallinna 7. keskkooli, asus Jüri Kaik õppima Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas ravi erialal 1977. aastal. Doktorikraadi kaitses ta 1983. aastal Moskvas Üleliidulises Kardioloogia Teaduskeskuses prof Grigorovi juhendamisel.
Igapäevase praktilise töö kõrval – nii noore arstina kiirabibrigaadis, hiljem kardioloogiainstituudis ja Tallinna Tehnikaülikoolis – õpetas ta tudengeid ning juhendas magistrante ja doktorante.
Jüri Kaigi teadustöö põhisuundadeks olid loodusteadused ja meditsiinitehnika. Kaaluka panuse eest kardioloogia arengusse sai dr Kaik 2006. aastal tiitli Fellow of European Society of Cardiology. Jüri Kaik osales ka rea Eesti ja rahvusvaheliste kardioloogia-alaste seltside, ühingute, erialanõukogude ning väljaannete kolleegiumide töös, ta on rohkem kui 200 teaduspublikatsiooni autor/kaasautor ja mitme patendi omanik.
Aktiivse eluhoiaku, laia silmaringi, sügavate üldteadmiste ja rohkete erialaliste teadmiste kõrval oli tema kui särava isiksuse pärisosaks ka hoolivus, inimlik soojus. Väga olulisel kohal olid tema elus «oma inimesed», oma nelja lapse ja kolme lapselapse jaoks jagus tal alati energiat ja aega. «Kui hing sees ja lapsed terved, siis on kõik hästi,» tavatses Jüri Kaik ütelda.
Töökäik
2007–2017 Tallinna Tehnikaülikool, TTÜ Tehnomeedikum, Kardiovaskulaarse meditsiini instituut, professor
2007–2017 Tallinna Tehnikaülikool, TTÜ Tehnomeedikum, Biomeditsiinitehnika instituut, Biomeditsiinitehnika õppetooli vanemteadur
2002 – 2017 Kardioloogia Instituudi Polikliinik OÜ, kardioloog
2005–2007 Tallinna Tehnikaülikool, TTÜ Tehnomeedikum, Biomeditsiinitehnika instituut, Biomeditsiinitehnika õppetool, professor
1994–2007 Eesti Kardioloogia Instituut, direktor
Alates 2005 – Tallinna Tehnikaülikool, elektrofüsioloogia professor
1984–1994 – Eesti Kardioloogia Instituut, rütmihäirete osakonna juhataja
1983–1984 – Eksperimentaalse ja kliinilise meditsiini Instituut, vanemteadur
1978–1981 – Tallinna Kiirabihaigla kiirabijaam, kardioloogilise brigaadi arst
1977–1978 – Tallinna Keskhaigla, intern
Teaduskorralduslik tegevus
Eesti Kardioloogia Instituudi Teadusnõukogu esimees, Eesti Arstiteadusnõukogu liige, 10 sihtteema ja mitme rahvusvahelise projekti (WHO/CINDI alateemad, EU 5 raamprojekti alateemad) koordinaator, mitme rahvusvahelise teadusajakirja kolleegiumi liige, rahvusvaheliste ja Eesti kardioloogia, hüpertensiooni, biomeditsiinitehnika seltside liige, Eesti Kardioloogide seltsi juhatuse liige (1990–1998), Eesti Biomeditsiinitehnika ja meditsiinifüüsika ühingu juhatuse liige, Eesti Unemeditsiiniühingu juhatuse liige
Õppejõuna
Õppetöö: TTÜ: Inimese füsioloogia (DBR0100) bakalaureuseõpe
Füsioloogiline regulatsioon ja adaptatsioon (DBB0210) magistriõpe
Bioelektromagnetism (DBR0250) magistriõpe
Bioelektromagnetismi erikursus (DBR9060) doktoriõpe
Teadustöö põhisuunad
Valdkond: 4. Loodusteadused ja tehnika; 4.9. Meditsiinitehnika
Publikatsioonid
Rohkem kui 200 teaduspublikatsiooni autor/kaasautor, mitme patendi omanik.
Kunstide teaduskond
Kunstide teaduskond (ladina keeles facultas artium, artistarum; inglise keeles Faculty of Arts; saksa keeles Artistenfakultät), tänapäeval filosoofiateaduskond, oli 12. sajandi paiku keskaja ülikoolides tekkinud üks neljast teaduskonnast. Muud keskaja ülikooli teaduskonnad olid teoloogia, juura- ja meditsiiniteaduskond.
Kunstide teaduskond on saanud nimetuse seitsmest vabast kunstist, millest kolme esimest (trivium: grammatika, retoorika ja dialektika) õpetati bakalaureuse ning nelja viimast (quadrivium: aritmeetika, geomeetria, astronoomia ja muusika) magistritasemel.
Humanistlike ideede mõjul hakati ajavahemikus 14.–18. sajand kunstide teaduskondi nimetama filosoofiateaduskondadeks.
19.–20. sajandi paiku eraldusid filosoofiateaduskondadest vaimu-, täppis- ja loodusteadused.
Tänapäeval koondavad filosoofiateaduskonnad laia valikut eelkõige humanitaarteadusi.
Kunstide teaduskonnad tekkisid ülikoolide juurde 12. sajandi paiku, kui toimus filosoofia eraldumine teoloogiast.
Selle arengu kaalukaks kiirendajaks olid 13. sajandil levinud Aquino Thomase kontseptsioon filosoofiast kui teoloogiast sõltumatust distsipliinist ja Pariisi ülikoolis toimunud selleteemalised diskussioonid.
14. sajandiks oli Pariisi ülikooli eeskujul enamuses Kesk-Euroopa ülikoolides välja kujunenud nelja teaduskonna süsteem, milles kunstide teaduskond moodustas madalama ning ülejäänud kolm – teoloogia, juura ja meditsiin – kõrgema taseme (facultates superiores).
Õpetus kunstide teaduskonnas põhines kontseptsioonil seitsmest vabast kunstist, kusjuures triviumiosa lõpetamine andis aluse bakalaureuse- ja quadriviumiosa lõpetamine magistrikraadi omandamiseks.
Õpetuse jaotumine neljaaastase bakalaureuse- ja kaheaastase magistritaseme vahel toimus esimest korda paavsti legaadi Robert Coursoni statuudi alusel aastal 1215. seoses Pariisi ülikooli õppetöökorralduse reformiga.
Keskajal oli ülikooli õppima asumisel eelduseks põhjalik ladina keele oskus, mis üldiselt omandati linnade ladina koolides. Ülikooli õppima asujate keskmine vanus oli 16 aastat. Kunstide teaduskonna õpetajad olid reeglina kõrgemate teaduskondade üliõpilased (skolaarid) ega kuulunud ülikooli korraliste õppejõudude hulka.
Kunstide teaduskonna edukas lõpetamine andis võimaluse hakata tööle õpetajana või jätkata õpinguid ülikooli kõrgemates teaduskondades.
Humanistlike ideede mõjul hakati juba 14. sajandil rääkima kunstide teaduskondadest kui filosoofiateaduskondadest. See nimetus oli täielikult läbi löönud 18. sajandiks.
Dialektikast arenes välja filosoofia kui akadeemiline distsipliin, grammatikast sündisid klassikaline (ladina, kreeka, heebrea) filoloogia ja hiljem moodsad keeleteadused. Kõrvuti retoorikaga arenes ka poeetika, millest edaspidi arenes välja kirjandusteadus. Kunstide teaduskond hõlmas lisaks kitsas mõttes filosoofiale tervet rida filoloogilis-ajaloolisi alldistsipliine. Aritmeetikast, geomeetriast ja astronoomiast arenesid välja tänapäevased täppis- ja loodusteadused.
Kunstide teaduskonna ülikoolisisene propedeutiline funktsioon oli tajutav veel 18. sajandil.
Alles abituuriumi mõiste tekkimisega 19. sajandil kadus kunstide teaduskonna propedeutiline funktsioon ning teaduskond võrdsustus ülikooli muude teaduskondadega.
Sapipuravik (perekond)
Sapipuravik (Tylopilus) on puravikulaadsete seltsi puravikuliste sugukonda kuuluv seeneperekond.
2015. aasta seisuga arvati perekonda kokku kuuluvat 111 seeneliiki.
Mario Di Fiorino
Mario Di Fiorino (sündinud 1953 Forte dei Marmis) on Itaalia psühhiaater. Ta on olnud lektor Pisa Ülikoolis geriaatria psühhiaatria ja kohtuekspertiisi psühhiaatria erialal.
Di Fiorino on üks ajakirja "Psichiatria e Territorio" asutajaist (1984).
Piería piirkonnaüksus
Piería piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Πιερίας) on Kreeka piirkonnaüksus Kesk-Makedoonia piirkonna edelaosas.
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Kateríni.
Haldusjaotus
Piería piirkonnaüksus jaguneb 3 vallaks. Need on:
pisi|150px|left|Piería piirkonnaüksuse vallad
Boris Mirov
Boris Mirov (11. juuni 1929 Tartu – 14. detsember 1996 Tallinn) oli eesti arhitekt.
Isiklikku
Tema isa oli rohuteadlane Boris Mirov, abikaasa oli rahvaluuleteadlane Ruth Mirov ja tütar on arhitekt Krista Karu.
Rufina Noor
Rufina Noor (aastani 1982 Rufina Kozlova; sündinud 25. jaanuaril 1949 Venemaal Permi oblastis Vissimi külas) on Eesti baleriin ja balletilavastaja.
Eranditöötlus
Eranditöötlus on konstruktsioon programmeerimiskeeltes või mehhanism riistvaras, mille abil saab tuvastada ja töödelda erandeid ehk arvutiprogrammi töös tekkinud eriolukordi.
Rufina Noor
Ta lõpetas 1969. aastal Tallinna Koreograafiakooli (Niina Kuusiku klassis).
Jakob Pärna tänav
pisi|Jakob Pärna tänav Jakob Pärna tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Torupilli asumis. Jakob Pärna tänav algab Friedrich Kuhlbarsi tänavalt, ristub Ado Reinvaldi tänavaga ja lõpeb Laulupeo tänaval.
Rufina Noor
Aastatel 1969–1991 oli ta Vanemuise teatri balletisolist, 1981. aastast ühtlasi repetiitor ja lavastaja assistent.
Eranditöötlus
Erandid võivad tekkida näiteks siis, kui programm üritab lugeda kättesaamatut mälupiirkonda, avada faili, mida ei ole olemas, või jagada arvu nulliga. Erandi tekkimisel käivitatakse eranditöötleja ehk vastav programmilõik, mis üritab viga parandada või annab veateate.
Jakob Pärna tänav
Jakob Pärna tänav on lääneloode-idakagusuunaline ja ligikaudu 160 meetri pikkune.
Rufina Noor
Ta lavastas 2002. aastal Vanemuises Chopini "Chopiniana" Fokini koreograafiale.
Eranditöötlus
Sõltuvalt olukorrast võib programm pärast erandi töötlemist jätkata tööd sealt, kus see pooleli jäi.
Jakob Pärna tänav
Tänav sai nime 26. oktoobril 1932 eesti kirjaniku Jakob Pärna mälestuseks.
Rufina Noor
Isiklikku
Tema abikaasa on laulja Taisto Noor.
Eranditöötlus
Markantne näide eranditöötluse puudumisest on Ameerika Ühendriikide mereväe ristleja USS Yorktown süsteeme kontrolliva arvutivõrgu kokkujooksmine nulliga jagamise tõttu.
Caitlyn Jenner
Caitlyn Marie Jenner (sünninimega William Bruce Jenner; sündinud 28. oktoobril 1949. aastal Mount Kiscos New Yorgi osariigis) on Ameerika Ühendriikide endine kümnevõistleja. Ta avalikustas 2010. aastatel oma transsoolisuse.
Eranditöötlus
Kasutamine programmeerimises
Erinevates programmeerimiskeeltes on eranditöötlus erinev.
Jakob Pärna tänav
Jakob Pärna tänav 2 asub Tallinna Jaan Poska Lasteaed. Jakob Pärna tänav 2 1931. aastal valminud hoone (algselt Juhan Kunderi tänav 4), arhitekt oli Herbert Johanson
Caitlyn Jenner
Lapsepõlv ja haridus
pisi|vasakul|Jenner (2012) Caitlyn Marie Jenner oli sündides William Bruce Jenner. Tema vanemad on Esther Ruth ja William Hugh Jenner. Tema isa oli arborist. Tal on kaks õde, Lisa ja Pam. Tema vend Burt sai surma autoõnnetuses 30. novembril 1976. Lapsena diagnoositi Jenneril düsleksia. Ta õppis Sleepy Hollow' ja Newtowni keskkoolis. Lõpetas kooli 1968. aastal.
Eranditöötlus
Kasutamine programmeerimises
Tavaliselt piiritletakse kood, milles võib erand tekkida, try-plokki. Sellele järgneb eranditöötleja catch-plokis. Mõnedes programmeerimiskeeltes saab kirjutada ka finally-ploki, milles olev kood käivitatakse sõltumata sellest, kas erand töödeldi või mitte. Selles saab vabastada try-plokis kasutatud ressursid. Erand tekitatakse käsuga throw, või tekib see kaudselt (nt. nulliga jagamine).
Caitlyn Jenner
Isiklikku
Jenner oli abielus Chrystie Scottiga 1972–1981. Neil on kaks last, poeg Burton Jenner ja tütar Cassandra Marino (Jenner).
Eranditöötlus
Kasutamine programmeerimises
Erandi tekkimisel hakatakse otsima eranditöötlejat liikudes pinus ülespoole. Kui funktsioon, milles erand tekkis, ei sisalda eranditöötlejat, siis vaadatakse antud funktsiooni välja kutsunud funktsiooni jne.
Caitlyn Jenner
Isiklikku
5. jaanuaril 1981 abiellus näitleja Linda Thompsoniga. Neil on kaks poega, Brandon Jenner ja Sam Brody Jenner. 1986. aasta veebruaris nad lahutasid abielu.
Sündinud 20. oktoobril
''Siin artiklis loetletakse 20. oktoobril sündinud tuntud inimesi.
Eranditöötlus
Erandi töötlemine keeles C#
See koodilõik üritab avada faili nimega "fail.txt". Kui seda ei leita või tekkis mõni muu failiga seotud viga, siis tekitatakse spetsiaalne sisend-väljundoperatsioonide erand IOException. Kui faili pikkus on null, siis tekitab programm ise erandi. Eranditöötleja "püüab" erandi, mis vastab tekkinud veale ja trükib konsoolile veateate. Lõpuks sulgetakse fail, kui selle avamine õnnestus.
Caitlyn Jenner
Isiklikku
Caitlyn Jenner avalikustas oma transsoolisuse 2015. aasta aprillis. Tema uus nimi kuulutati avalikult välja sama aasta juulis ning tema uut nime ja sugu tunnustati juriidiliselt sama aasta septembris. Aastatel 2015–2016 esines Jenner televisioonis tõsieluseriaali "I Am Cait" osas, mis keskendus tema soovahetusele. Soovahetusoperatsioon tehti talle 2017. aasta jaanuaris. Jennerit on nimetatud maailma kuulsaimaks transsooliseks inimeseks.
Olbendorf
Olbendorf (horvaadi: Lovrenac, ungari: Óbér) on vald (Gemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Güssingi ringkonnas.
thumb|Vaade kihelkonnakirikule
Norra lauljate loend
''Siin on loetletud Norra lauljaid; ooperilauljaid on loetletud ka Norra ooperilauljate loendis.
Mikuláš Bek
pisi|Mikuláš Bek (2019) Mikuláš Bek (sündinud 22. aprillil 1964 Šternberkis) on Tšehhi poliitik ja kõrgkoolipedagoog. Ta oli aastatel 2011–2019 Masaryki ülikooli rektor. 17. detsembrist 2021 on ta Tšehhi Euroopa asjade minister.
Ta lõpetas aastal 1986 muusikateaduse erialal Brnos Masaryki ülikooli kunstiteaduskonna. Seejärel jätkas ta õpinguid Prahas Karli Ülikooli kunstiteaduskonnas.
17. detsembrist 2021 on ta Tšehhi Euroopa asjade minister.
Automatgevär m/42
Vintpüssi toodeti alates 1942. aastast kuni 1960ndateni 30 000 tükki kasutamiseks Rootsi sõjaväes.
Tschierva liustik
thumb|Vadret da Tschierva
Tschierva liustik (romanši: Vadret da Tschierva) on 4 km pikk liustik (2005) Bernina mäestikus Šveitsi Graubündeni kantonis. 1973. aastal oli selle pindala 6,2 km².
Kraavluga
Kraavluga (Juncus bufonius) on loaliste sugukonda loa perekonda kuuluv rohttaim.
Taim on Eestis tavaline.
Sérrese piirkonnaüksus
Sérrese piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Σερρών) on Kreeka piirkonnaüksus Kesk-Makedoonia piirkonna kirdeosas.
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Sérres.
Adolph Goldschmidt
Adolph Goldschmidt (15. jaanuar 1863 Hamburg – 5. jaanuar 1944 Basel) oli Saksamaa juudi päritolu kunstiteadlane.
Sérrese piirkonnaüksus
Haldusjaotus
pisi|150px|left|Sérrese piirkonnaüksuse vallad
Adolph Goldschmidt
Ta sündis Hamburgis pankuri peres ja töötas mõnda aega isa juures pangas. Pere nõusolekul pühendas ta ennast alates 1885. aastast kunstiajaloole, õppides esialgu Jena, seejärel Kieli Ülikoolis ning asus lõpuks õppima Anton Springeri juures Leipzigi Ülikoolis. 1889. aastal sai ta doktorikraadi uurimusega Lübecki keskaegsest maalikunstist ja skulptuurist kuni 1530. aastani (Lübecker Malerei und Plastik bis 1530), mis oli esimene põhjalikum käsitlus Põhja-Saksa keskaegsest kunstist.
Tema õpilaste seas olid rootslased Axel Romdahl ja Johnny Roosval.
Tartu Ringkonnakohus
Tartu Ringkonnakohus on Eesti teise astme kohus asukohaga Tartus.
3. juulil 1992 jõustunud Eesti põhiseaduse alusel taastati Eestis kolmeastmeline kohtusüsteem. Tartu Ringkonnakohus alustas tegevust 15. septembril 1993. 19. augustil 1993. aastal nimetas president Lennart Meri Tartu Ringkonnakohtu kohtunikeks Hele-Kai Remmeli, Peeter Jerofejevi, Ott Järvesaare, Ago Kutsari, Mati Kartau, Aarne Sarjase ja Henn Jõksi. Kohtu esimeheks määras Riigikogu Ago Kutsari, kes töötas selles ametis kuni aastani 2009. 15. septembril 1993. aastal alustasid tööd ringkonnakohtud, millega käivitus kolmeastmeline kohtusüsteem. Esialgu moodustati vaid tsiviil- ja kriminaalkolleegiumid.
Tartu Ringkonnakohus vaatab teise astme kohtuna apellatsiooni korras läbi Tartu ja Viru Maakohtu ning Tartu Halduskohtu lahendeid nende peale esitatud kaebusi.
Praegu töötab kohtus 16 kohtunikku, kes vaatavad läbi tsiviil-, kriminaal-, väärteo- ja haldusasju kolmeliikmelises koosseisus.
Tartu Ringkonnakohtu esimees on Tiina Pappel ja kohtudirektor Tiina Ereb.
1993–2002 paiknes kohus aadressil Lossi tänav 17. 2002. aasta augustis kolis kohus Tartu kohtumajja aadressil Kalevi tänav 1.
Ajalugu
Eesti Vabariigi kohtusüsteemi alguseks loetakse Ajutise Valitsuse 18. novembri 1918. aasta määrust ajutiste kohtute sisseseadmise üle. Selle alusel andis kohtuminister korralduse Vene keisririigi ajal Eesti alal asunud kohtuasutuste tegevuse taasalustamiseks.
Tartu-Võru Rahukogu
Tsaariaegsete ringkonnakohtute ja rahukogude liitmisel moodustati neli rahukogu: Tallinna-Haapsalu, Tartu-Võru, Rakvere-Paide ja Viljandi-Pärnu Rahukogu. Tartu-Võru Rahukogu tööpiirkonnaks määrati Tartu ja Võru maakonnad ning Eesti Vabariigi külge liidetud endise Pihkva kubermangu osad. 7. märtsil 1919. aastal laiendati Tartu-Võru rahukogu tööpiirkonda Valga linna ja Valga ning Pihkva maakondade osadega.
Rahukogud olid apellatsiooni ehk teise astme kohtuteks rahukohtute otsustele ning esimese astme kohtuteks keerukamates kriminaal- ja tsiviilasjades.
Tartu-Võru Rahukogu (hilisem Tartu Ringkonnakohus) loodi kohtuministeeriumi korraldusega 24. novembril 1918 ja selle esimeheks nimetati Lui Olesk, abiesimeheks Johannes Ermas, rahukohtunikkudeks Tõnis Saarepera, Frits Wihwelin, Hans Siimer, Theodor Müttel, Martin Taevere ning Rudolf Jaska, Rahukogu juurde prokuröriks nimetati Johannes Müller.
Tartu ringkonnakohus
1. veebruarist 1935. aastal hakkas Eestis kehtima V Riigikogu poolt vastu võetud ja Eesti Vabariigi Seaduste Kogusse kuulunud Kriminaalkohtupidamise seadustik, mille alusel said ka Eesti kohtuasutused uued nimetused. Senised rahukogud nimetati ringkonnakohtuteks ja kohtupalat kohtukojaks ning rahukohtunikud nimetati jaoskonnakohtunikeks.
Kohtureformiga muudeti ära ka senised ringkonnakohtute liitnimetused (Tartu-Võru rahukogu asemel Tartu ringkonnakohus, Tallinna-Haapsalu rahukogu asemel Tallinna ringkonnakohus, Rakvere-Paide rahukogu  asemel Rakvere ringkonnakohus ja Viljandi-Pärnu rahukogu  asemel Viljandi ringkonnakohus ).
Tartu Ringkonnakohus kolis 1935. aasta sügisel Aia tänava 64, Riigikohtu endistesse ruumidesse.
Tartu Ringkonnakohtu ringkondades töötasid:
Eesti NSV ajutise Ülemnõukogu Presiidiumi 16. novembri 1940. aasta seadlusega "Kohtute süsteemi ümberkujundamise kohta", kujundati ümber kehtiv kohtute süsteem ja ringkonnakohtud muudeti samanimelisteks kohtuteks esimese ja teise kohtuastme asjade arutamiseks. Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu 19.12.1940 määrusega "Ringkonnakohtute asukohtade ja piirkondade kohta"  määrati Tartu Ringkonnakohtu asukohaks — Tartu, Tartu 1.—6., Jõgeva, Pala, Mustvee, Elva, Otepää, Võnnu, Valga 1. ja 2., Tõrva, Võru 1. ja 2., Antsla, Põlva, Petseri 1. ja 2., Irboska, Värska ning Laura rahvakohtujaoskondadest. Saksa okupatsiooni ajal 1941. aasta sügisel loodi ajutiste kohtutena kriminaalkohtud, 1942. aasta kevadel alustasid tegevust jälle ringkonnakohtud, mis tegutsesid kuni Saksa okupatsiooni lõpuni 1944. aasta sügisel.
Dagmar Normet
Dagmar Normet (kuni 10.06.1940 Dagmar-Sarlia Rubinstein; aastatel 1940–1945 Dagmar Randa; 13. veebruar 1921 Tallinn – 16. oktoober 2008) oli eesti kirjanik ja tõlkija.
Elukäik
Ta õppis Tallinna 23. Algkoolis, Saksa Tütarlastegümnaasiumis ning Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledžis. Ta alustas 1940. aastal õpinguid Tartu Ülikooli Kehalise Kasvatuse Instituudis, kuid alanud Nõukogude–Saksa sõja tõttu jäid õpingud pooleli. Herbert Niileri soovitusel evakueerus ta NSV Liidu tagalasse. Venemaal viibides õppis Uljanovski Pedagoogilises Instituudis vene keelt ja kirjandust, hiljem Moskvas Kehakultuuri Keskinstituudis. 1945. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kehalise kasvatuse õpetajana.
Dagmar Normet töötas muu hulgas võimlemise, rahvatantsu ja kehalise kasvatuse õpetajana. Alates 1956. aastast oli vabakutseline kirjanik.
Looming
Ta on kirjutanud hulga lastenäidendeid, kuuldemänge, operetilibretosid ja telelavastuste tekste. Tema teoseid on tõlgitud mitmesse keelde.
Isiklikku
Tema lell oli kuulus Moskva kunstikoguja Jakov Rubinstein.
Aastatel 1945–1960 oli Dagmar Normet abielus helilooja Leo Normetiga. Neil sündis 1946 poeg Ingo Normet ja 1953 tütar Haldi Normet.
Max Delbrück
Max Ludwig Henning Delbrück (4. september 1906 – 9. märts 1981) oli saksa päritolu Ameerika Ühendriikide biofüüsik.
Delbrück õppis Göttingeni Ülikoolis astrofüüsikat, keskendudes teoreetilisele füüsikale. 1930. aastal sai ta doktorikraadi. Delbrück tegi koostööd Otto Hahniga ning kirjeldas ta gammakiirte hajumise protsessi, mis hiljem nimetati Delbrücki hajumiseks. 1937. aastal siirdus Delbrück Rockefelleri fondi kutsel Ameerika Ühendriikidesse, kus töötas Rockefelleri fondi molekulaarbioloogia programmis.
1939. aastast töötas ta Vanderbilti Ülikooli füüsikaõppejõuna. 1947. aastal sai Delbrück California Tehnoloogiainstituudi bioloogia professoriks.
1969. aastal pälvis Delbrück koos Alfred Hershey ja Salvador Luciaga Nobeli meditsiiniauhinna viiruste paljunemise ja geneetilise struktuuri uurimise eest.
Rein Suurkask
pisi|Rein Suurkask 2019. aastal Rein Suurkask (sündinud 25. mail 1968 Mustvees) on Eesti poliitik, ta kuulub Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna ridadesse. Ta oli 17. maist 26. oktoobrini 2019 XIV Riigikogu liige.
Ta on lõpetanud 1986. aastal Viljandi 5. Keskkooli.
Ta töötas aastatel 1996–1999 OÜ-s Rael Autokeskus, 1999–2005 Benefit AS-is, 2005–2010 Siller Auto OÜ-s, 2010–2011 Unistar Autokeskus OÜ-s, 2011–2012 OÜ-s Paalatee, 2012–2017 OÜ-s Latoog ja 2017–2019 OÜ-s Marketel.
Ta kuulub 2014. aastast Eesti Konservatiivsesse Rahvaerakonda ja ka selle juhatusse. 2017. aastast on ta Viljandi Linnavolikogu liige. Lisaks on ta Sakalamaa Vabadussõja Ausamba Taastamise SA juhatuse liige.
16. mail 2019 sai temast XIV Riigikogu asendusliige (Kert Kingo asemel).
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 8 (Järva- ja Viljandimaa) 364 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku
Tal on kaks tütart ja üks poeg. Tema hobid on poliitika, teater, muusika, kino ja autosport.
Must kuusk
Must kuusk (Picea mariana) on igihaljas okaspuuliik kuuse perekonnast. Nad kasvavad Alaskal, Kanadas ja USA kirdeosas, niiske või mõõdukalt niiske kliimaga aladel meretasemel ja mägedes kuni 1830 m kõrgusel. Puude eluiga on 200–300 aastat ja need kasvad 10–15 m, harva kuni 30 m kõrguseks.
Botaanilised tunnused
pisi|püsti|vasakul|Okkad ja noored käbid pisi|püsti|vasakul|Seemned Puu kasvab looduslikus levilas keskmiselt 10–15, harva kuni 30 m kõrguseks. Tüve läbimõõt on tavaliselt kuni 30, harva kuni 90 cm. Levila põhjaosa karmides ilmastikutingimustes on 100–200 aasta vanused puud sageli 3–6 m kõrgused ning tüve läbimõõt on 2,5–5,0 cm.
Eluiga ei küündi tavaliselt üle 200 aasta, harva kuni 300 aastani.
Tüve koor on hallikas- või punakaspruun, vanemas eas mustjas ja tugevalt kestendav.
Juurestik on maapinnalähedane, ulatudes keskmiselt 18–30, maksimaalselt 60 cm sügavusele. Peenema tüve ja maapinnalähedase juurestiku tõttu esineb sageli tormimurdu ja -heidet.
Võra on üsna kitsas, koonusjas-kuhikja, sageli ebasümmeetrilise kujuga, valgusküllases kasvukohas ulatub maapinnani. Oksad asetsevad noores eas horisontaalselt, vanemas eas rippuvad.
Võrsed on punakaspruunid, tihedalt hatukarvased. Pungad on punakaspruunid, vaiguta, pikkade pungasoomustega, karvakestega kaetud.
Okkad on tömbid või lühidalt teritunud, 0,6–1,2 (1,8) cm pikkused, sinakasrohelised kuni tumerohelised, asetsevad väga tihedalt, sirged või nõrgalt kõverdunud, pealpool 3–4, allpool 1–2 õhulõherida.
Seemned on 2–3 (4) mm pikkused, tumepruunid, läikivad, 6–9 (15) mm pikkuse tiivakesega. Põhja-Ameerika kuuskede seas on musta kuuse seemned kõige väiksemad, 1000 seemne mass on keskmiselt 1,1 g.
Levikuala ja ökoloogia
pisi|püsti|vasakul|Noor puu Musta kuuse levikuala laiub suurel territooriumil Põhja-Ameerikas – Alaskal, Kanadas ja USA kirdeosas. Kasvab merepinna kõrgusel Kanada ida- ja põhjaosas ning Alaska lääneosas. Mägedes tõuseb kuni 1830 m kõrgusele (Alberta provintsi põhjaosas).
Kliima
Levikuala kliimat iseloomustavad väga külmad talved ja niiske kuni mõõdukalt niiske õhk. Aasta keskmine õhutemperatuur on vahemikus +7 °C levila lõunaosas kuni –11 °C Kanada kesk- ja lääneosas. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on –30 °C Kanada loodeosas ja Alaskal ning –6 °C levila kaguosas. Juuli keskmine õhutemperatuur jääb vahemikku +10...+26 °C. Levikuala minimaalsed temperatuurid jäävad vahemikku –34...–62 °C, maksimaalsed +27...+41 °C. Sademete hulk väheneb läänest itta. Maksimaalselt sajab Atlandi ookeani rannikupiirkonnas – 1520 mm, minimaalselt Alaska lääneosas – 150 mm. Suuremal osal levikualast jääb keskmine sademete hulk siiski vahemikku 380...760 mm.
Kasvupinnas ja kasvukohad
Must kuusk kasvab peamiselt märgadel ja happelistel turvasmuldadel. Kasvupinnastest esinevad veel huumusrikkad mullad, soostunud pinnased, moreen, liivmuld ja õhukesed mullad kaljude nõlvadel. Moodustab puhtpuistuid eelkõige turbamuldadel ja segametsi mineraalmuldadel. Must kuusk on tavaliselt madal ja aeglase kasvuga. Levinud eelkõige tasandikel ja madalikel, kuid teda leidub ka mägedes. Levila põhjaosas on must kuusk sageli enamuspuuliik igikeltsa aladel.
Kaasliigid
Musta kuuse metsad on regulaarselt puhkevate metsapõlengute tõttu ühevanused. Ta moodustab puhtpuistuid ja segametsi peamiselt koos järgmiste puuliikidega: kanada kuusk (Picea glauca), palsamnulg (Abies balsamea), hall mänd (Pinus banksiana), ameerika lehis (Larix laricina), paberikask (Betula papyrifera), keerdmänd (Pinus contorta), ameerika haab (Populus tremuloides), punane kuusk (Picea rubens), palsampappel (Populus balsamifera), harilik elupuu (Thuja occidentalis), must saar (Fraxinus nigra), ameerika jalakas (Ulmus americana), punane vaher (Acer rubrum) jt.
Rustika (kirjastiil)
pisi Rustika (ladina keeles littera capitalis rustica) on vanarooma kirjastiil, mis kujunes välja 4. sajandiks ruutkapitaalist. See on majuskelkiri, ruutkapitaalist kergem ja voolujoonelisem, mida kasutati papüürusel raamatute kirjutamisel.
Must kuusk
Hübriidid
Musta kuuse looduslikud hübriidid: pisi|püsti|Kuusesäälik pesitseb sageli musta kuuse metsades
Rustika (kirjastiil)
Kirjastiil sai nime rustika ('talupoeglik'), kuna seda vastandati "tsiviliseeritumale" ruutkapitaalile. Kirjastiili tähed on kitsamad, kokkusurutumad ja ümaramad.
Must kuusk
Must kuusk toiduallikana ja peavarjuna
Kuusepüüd (Falcipennis canadensis) toituvad talvel (Alaskal novembrist märtsini) ainult kuuseokastest ning elutsevad peamiselt kuusikutes. Samuti on musta kuuse pungad, kambium ja võrsed oluliseks toidulisaks ameerika jänesele (Lepus americanus). Ameerika punaoravad söövad koguvad musta kuuse käbisid, et sealt hiljem seemneid süüa. Siiski maitsevad neile rohkem kanada kuuse seemned. Nad toituvad sügisel ja talvel peamiselt seemnetest, kevadel puu võrsetest ja pungadest. Mahalangenud seemneid koguvad hiired ja vöötoravad. Seemnetest toituvad ka mitmed linnuliigid, näiteks ameerika põhjatihane (Poecile atricapillus), mägitihane (P. gambeli), kanada tihane (P. hudsonicus), ruskselg-tihane (P. rufescens), valgekulm-puukoristaja (Sitta canadensis), kuuse-käbilind (Loxia curvirostra), vööt-käbilind (L. leucoptera) ja männisiisike (Carduelis pinus). Rubiin-pöialpoiss (Regulus calendula), tsuugasäälik (Dendroica magnolia), kuusesäälik (D. tigrina) ja maasäälik (Seiurus aurocapillus) pesitsevad peamiselt musta kuuse metsades.
Rustika (kirjastiil)
Välislingid
[https://artcol.ee/webserver/e-ope/courses/Rustika/ Rustika. R. Maantoa kirjakursus Tartu Kõrgemas kunstikoolis]
Must kuusk
Paljunemine ja kasv
Puu tolmleb mai lõpust juuni alguseni. Levikuala põhjapoolsemad puud tolmlevad 1–2 nädalat lõunapoolsematest hiljem. Emasõisikud on õitsemise ajal 15–25 mm pikkused, rohelised või purpursed, asetsevad ladva viimasel meetril, eelmise aasta võrsete tipul ja on üldjuhul püstised. Isasõisikud on õitsemise ajal tumepunased või purpurjad, munajad, 12–20 mm pikkused, paiknevad allpool emasõisikuid, kollaste tolmukatega, peale õitsemist pruunikad. Seemned valmivad kolm kuud peale tolmlemist, augusti lõpust kuni septembri alguseni. Head seemneaastad korduvad 2–6 aasta järel, harvemini esineb neid levikuala põhjapoolsemates, karmi kliimaga piirkondades. Käbid ei avane karmi kliimaga piirkondades täielikult ning seemnete varisemine võib kesta mitu aastat. Reeglina langevad seemned puust mitte kaugemale kui 80 m. Enamus seemneid variseb talvel ja kevadel. Seemnete idanevus on ligi 88%.