cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michael Phelps
27px Peking 2008
Neljandal võistluspäeval pidi Phelps osalema kahes finaalujumises, et oma edukat võiduseeriat jätkata. Esimene kuldmedal oli vaja välja teenida 200 m liblikujumise ja seejärel vähem kui tund aega hiljem 4×200 m vabaujumises. Seni juba 11 olümpiakulda saanud Phelps oli oma ülesannete kõrgusel ja sai mõlemas finaalis võidu uue maailmarekordiga. 200 m liblikat ujus ta ajaga 1.52,03, mis oli tema eelmisest rekordist 0,6 sekundit parem. Teateujumises oli lõpuaeg 6.58,56, mis ületas eelmise tippmargi koguni 4,68 sekundiga.
Imeujuja Michael Phelpsi kullasadu jätkus ka 200 m kompleksujumises, kus järjekordse maailmarekordiga 1.54,23 sai ta juba kuuenda kuldmedali. Sellega tema kullajaht muidugi ei lõppenud. Seitsmenda kuldmedali võitmine tuli talle kõige napimalt 100 m liblikujumises, kus finišis oli ta ainult 0,01 sekundit parem serblasest Milorad Cavicist. Uue olümpiarekordiga 50,58 võitnud Phelps jõudis sellega 1972. aasta olümpiamängude kangelase Mark Spitzi kõrvale, olles võitnud ühelt olümpialt seitse kuldmedalit. Kokku oli aga Phelps enne viimast finaali, kus ta osales, juba võitnud kahelt olümpialt kolmteist kuldset medalit.
Kaheksandas finaalujumises, kus Michael Phelps osales, täitis ta oma eesmärgi. Kaheksanda kuldmedali võitis ta 4×100 m kombineeritud teateujumises ja seda jälle uue maailmarekordiga 3.29,34. Nüüd sai Phelpsist kõigi aegade edukaima olümpiasportlane, kes on võitnud kokku 14 olümpiakulda.
Kokkuvõtteks võib öelda, et ainult ühes ujumises, kus Phelps osales, jäi maailmarekord püstitamata, ja see juhtus 100 m liblikujumises. See oli ka tema napim võit. Teine napp võit tuli 4×100 m vabaujumises, kus 0,08 sekundiga võideti tänu ankrumees Lezakile. thumb|250px|Phelps Pekingi OM-il
Rio de Janeiro olümpiamängud 2016
Phelps osales Rio de Janeiros oma viiendatel olümpiamängudel. Ta oli sellega esimene Ameerika meesujuja ja Dara Torrese kõrval teine USA ujuja, kes osales viiendatel olümpiamängudel. USA katsevõistlustel lunastas ta olümpiapääsme 200 m liblikujumises (1.54,84), 200 m kompleksujumises (1.55,91) ja 100 m liblikujumises (51,00).
2016. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial kandis ta USA lippu. Esimesel võistlusalal, 7. augustil 4×100 meetri vabaltujumise teateujumises võitis ta oma 19. kuldmedali olümpiamängudelt. Ta ujus USA teist vahetust ja läbis 100 meetrit ajaga 47,12. Ta polnud kunagi varem nii kiiresti olümpiamängudel 4×100 meetri vabaltujumises 100 meetrit ujunud. 9. augustil võitis ta oma 12. individuaalkulla ja samal päeval oma 21. olümpiakulla 4×200 meetri vabaltujumise teateujumises, kus ujus viimast vahetust. 4×200 meetri teateujumises võitis ta juba oma neljanda järjestikuse olümpiakulla.
Saavutused
thumb|250px|Michael Phelps pärast 8. kuldmedali võitu Pekingi OM-il thumb|250px|Michael Phelps ja [[Eamon Sullivan enne 4×100 m vabaujumise starti Pekingi OM-il]] thumb|250px|right|4×100 m vabaujumise autasustamine Pekingi OM-il thumb|250px|400 m kompleksujumise kolm paremat [[Ryan Lochte, Michael Phelps ja Laszlo Cseh Pekingi OM-il]]
Maailmameistrivõistlustel
Täiendada
Maailmarekordid
Michael Phelps on püstitanud kokku 39 maailmarekordit (<FONT COLOR=Purple>seisuga 8. august 2016</FONT>), millest 29 individuaalset ja 10 võistkondlikku. Selle tulemusega on ta püstitanud rohkem maailmarekordeid kui üksi teine ujuja.Kõik Phelpsi rekordid on ujutud 50 m basseinis. thumb|right|Michael Phelps 400 m kompleksujumise rinnulietapil Pekingi OM-il.
Isiklikku
Michael Phelps on 193 cm pikk ja kaalub 88 kg. Phelpsil on vanemad õed Whitney ja Hilary. Mõlemad õed on ka ujujad. 2003. aastal lõpetas ta gümnaasiumi. 2005. aastal astus ta Michigani ülikooli, kus õppis spordi turundamist. Phelpsi sponsorid on Speedo, Visa, Omega, Power Bar ja Matsunichi.
Kriminaalteod
2004. aastal tabati ta joobes autojuhtimiselt, mistõttu sai pooleteiseaastase tingimisi vangistuse. 2009. aastal jäi ta vahele kanepiga ning sai selle eest kolmekuulise võistluskeelu.
Betafence
Betafence on rahvusvaheline ettevõte, mis valmistab piirdeaedu ja läbipääsukontrolli süsteeme. Ettevõtte peakorter asub Belgias, müügikäive 2008. aastal oli 500 miljonit eurot.
Ajalugu
Betafence on asutatud 1880. aastal.
Balti turule sisenes ettevõte 1995. aastal. 2008. aastal oli ettevõtte müügikäive Balti turul 5,45 miljonit eurot.
Neurobioloogia
Neurobioloogia on bioloogia haru, mis tegeleb närvisüsteemi uurimisega.
Kuna närvisüsteem esineb üksnes loomadel, on neurobioloogia ühtlasi zooloogia haru.
Krootuse
Krootuse on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Kõlleste valla halduskeskus.
Küla kuulus Kanepi kihelkonda ja külas oli Krootuse mõis.
Külas asub Krootuse Kõrveläte. Küla lähistel voolab Krootuse oja.
Endises Krootuse külakoolis (kultuurimälestis 4191) elas ja töötas aastatel 1872-83 külakoolmeister ning kohalik kultuuri- ja seltskonnategelane Hans Kann.
Phoibe
Phoibe on titaan, Uranose ja Gaia tütar, Koiose abikaasa, Leto ja Hekate ema.
Phoibe järgi on saanud nime Saturni kaaslane Phoebe.
Ufa
Ufa (endine eestikeelne nimekuju Ufaa, baškiiri Öfö) on linn Venemaal, Baškortostani Vabariigi pealinn. Linn asub Kama lisajõe Belaja jõe keskjooksul Ufa jõe suudmes.
Ajalugu
1574. aastal nogaide linnuse asemele rajatud kindluse juurde asutati 1586. aastal linn. 1796. aastast kuulus Orenburgi kubermangu, 1865. aastast Ufa kubermangu keskus. 1922. aastal sai Baškiiri ANSV pealinnaks.
Rahvastik
2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas linnas 1 042 400 inimest. Elanikest 54,2% olid venelased; 27% tatarlased; 11,3% baškiirid; 2,6% ukrainlased; 1,1% tšuvašid ja 1% marid.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ufa elanikest 48,9% venelasi, 28,3% tatarlasi, 17,1% baškiire, 1,2% ukrainlasi, 0,9% tšuvašše, 0,9% marisid, 0,4% valgevenelasi, 0,3% mordvalasi, 0,1% udmurte ja 1,8% teistest rahvustest inimesi.
Majandus
Ufa on naftatööstuse keskus.
Transport
thumb|200px|right|Tramm Ufas
Ufa on auto- ja raudteede sõlmpunkt. Linnas asub lennujaam, sõidavad jõepraamid.
Ühistranspordis kasutatakse ka tramme, trolle, busse ning marsruuttaksosid.
Danilovgrad
Danilovgrad on linn Montenegros, Danilovgradi valla keskus.
Hallõgija (animafilm)
"Hallõgija" on Eesti lühianimafilm aastast 2009.
Jüri Ristkok
Jüri Ristkok (26. detsember 1919 Kurski kubermang – 4. aprill 1994 Tartu) oli eesti ihtüoloog ja hüdrobioloog.
Elukäik
Ta lõpetas aastal 1938 Saaremaa Ühisgümnaasiumi. Aastal 1941 mobiliseeriti ta Punaarmeesse (leitnandi auastmes). Aastal 1951 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal. Bioloogiakandidaat 1956.
Ta oli aastatel 1954–1987 Tartu Riikliku Ülikooli zooloogiakateedri õppejõud.
Ta uuris Eesti järvede ja jõgede, eriti aga Emajõe kalastikku, kalade kudemisaegu ja noorkalade kasvukiirust.
Aastast 1956 oli ta Eesti Loodusuurijate Seltsi järvekomisjoni esimees. Ta kuulus ka sama seltsi fenoloogiakomisjoni juhatusse.
Tema organiseerimisel moodustati Eesti Loodusuurijate Seltsi usaldusmeestest ja kaluritest ihtüoloogiaalane vaatlusvõrgustik.
Isiklikku
Tema isa oli Kuressaare Püha Nikolai koguduse preester Vassili Ristkok, vanaisa Aleksei Allik oli Saaremaa praost; tema poeg on majandusteadlane, geograaf ja poliitik Andrus Ristkok.
Kernu mõis
Kernu mõis (saksa keeles Kirna) oli rüütlimõis Hageri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Saue valda Harju maakonnas.
Mõisakeskus paiknes Kohatu külas. pisi|500px|Kernu mõisa peahoone (november 2015)
Ajalugu
Kernu mõis oli endine Kohatu mõisa osa, mille kuninganna Kristina eestkostevalitsus 1637. aasta 31. augustil konfirmeeris Johann von Neukirchi tütrele Magdalenale, kes abiellus Johann von Ulrichiga (srn. 1653). 1663. aastast valdasid mõisa jagamatult lesestunud Magdalena von Ulrich ja nende lapsed, 1671. aastal aga üksnes poeg Ewert, kes märtsis 1680 pantis mõisa Diedrich Hasenkrugile (uus perekonnanimi pärast Rootsi kuningriigi aadli hulka tõstmist (introdutseerimata) 11. juunil 1681 "Hirschberg"; srn. u 1708).
Diedrich von Hirschbergilt redutseeriti mõis (Klein Kohatt) 15. oktoobril 1688, kuid jäeti siiski endisele omanikule rendile. Diedrich v. Hirschbergi lesk Anna (snd. de Rohde; srn. 1709) abiellus 1708. aastal Rötgert Johann von Wrangelliga (srn. 11.08.1716; maetud 01.03.1725 Tallinnas). Kuivõrd kindral Kruse ratsaväerügemendis rittmeistrina teeninud Dietrich v. Hirschbergi poeg Nikolai langes 1709. aastal Dnepri jõel vangi ja suri Tobolskis ning Rötgert Johanni poeg esimesest abielust Otto Wilhelm v. Wrangell loobus oma pärimisõigusest, jäi mõis 1729. aastal õe Margaretha Juliane abikaasale, Põllküla ja Pikaküla mõisa omanikule Berend Johann v. Wartmannile (omanikuna märgitud 1733). Berend Johann v. Wartmannilt päris mõisa tema ainuke poeg Friedrich Johann (srn. 03.08.1766 Kernus), aga 1744 aastaks oli mõis juba lese Agneta Helene v. Wartmanni (snd. Derfelden) valduses. Nende poeg, ülemmaakohtu assessor Berend Johann müüs 25.03.1784 valduse enampakkumisel koos Kohatu mõisaga 28 000 hõberubla eest maanõunik ja kaks ametiaega Eestimaa Rüütelkonna peamehena ametis olnud krahv Berend Heinrich von Tiesenhausenile (alates 24.04.1759 riigikrahv; srn. 06.01.1789) ning asus ise koos perekonnaga elama vanaisale kuulunud sootuks tagasihoidlikumasse Põllküla mõisa.
Krahv Tiesenhauseni tütre, vabaproua Anna Dorothea von Ungern-Sternbergi (srn. 08.04.1807 Tallinnas) abikaasa, vabahärra Bernhard Heinrich Conrad von Ungern-Sternbergi ja viimatinimetatu õe, krahvinna Anna Bobrinsky (snd. vabapreili Ungern-Sternberg) vahel 2. augustil 1810 sõlmitud pärandijagamise lepingu kohaselt sai mõisa omanikuks vabahärra Bernhard Heinrich Conrad von Ungern-Sternberg (srn. 23.09.1820). Mõisate väärtuseks hinnati seejuures 60 000 bankorubla.
Bernhard Heinrich Conrad von Ungern-Sternbergi lese Natalie (snd. krahvitar Buxhöwden) ja laste vahel 7. märtsil 1853 sõlmitud pärandijagamise lepingu kohaselt jäi nüüd juba 45 700 hõberublale hinnatud mõisatepaar vanapoisist pojale Alexeile (srn. 15.04.1861), kellelt päris 60 000 hõberubla väärt olevad valdused vanim vend Theodor (srn. 25.09.1862). Alexei laskis 1853. aastal Hageri kalmistul oleva perekonnarahula kohale ehitada ka osaliselt tänaseni säilinud krüptkabeli.
Avalikul müügil 5. märtsil 1863 omandas mõisa Hermann Ferdinand Gotthard von Rosenthal (srn. 19.12.1879 Härglas; sängitatud perekonna rahulasse Juuru kirikuaias), kelle lesk Olga Cäcilie Justine Viktoria (snd. parunipreili Rosen) müüs valdused 5. juunil 1880 riiginõunik Ernst von Kotzebuele. Tema asutas Kernu mõisasüdame esise paisjärve saarele perekonnakalmistu. 28. aprillil 1908 müüs ta valduse edasi Tõnis Saarmannile ning tema 30. septembril 1911 omakorda Edgar Schmidtile, kellelt 16. märtsil 1917 ostis mõisa kindralmajor Nikolai von Wrangel, Lugaži vabahärra (1869–1927). Nikolai von Wrangeli onupoeg, Lugaži vabahärra Peter von Wrangel sai tuntuks kui üks juhtivamaid Venemaa kodusõja kindraleid ning hiljem monarhistlike emigrantide sõjaväelisi liidreid.
Mõisakompleks
18. sajandi lõpul, mil mõis kuulus Tiesenhausenitele, hakati esinduslikult välja ehitama mõisakeskust. Vabahärra Ungern-Sternberg lasi aastail 1810–1813 Kernu mõisa härrastemaja klassitsistlikus stiilis ümber ehitada. Hoone arhitektiks peetakse Carl Ludvig Engelit.
Rein
thumb|200px|Reini jõe kaart pisi|Reini hüdrograaf Rein (saksa keeles Rhein, prantsuse keeles Rhin, hollandi keeles Rijn) on jõgi Euroopas. Jõe pikkus on 1230 km.
Kernu mõis
Mõisakompleks
Hoone fassaadi keskel paikneb nelja joonia stiilis sambaga ja kolmnurkfrontooniga portikus, härrastemaja tagakülje keskel paikneb neljale ümarsambale toetuv poolrotund. Hoonel olid varem ka pikad tiibgaleriid, mis lõppesid kahekorruseliste ehitistega nende otstes, kuid tänapäevaks on need hävinud.
Rein
See algab Alpidest mitme lähtejõena. Peale nende ühinemist voolab see mõnda aega Liechtensteini piiril ja suubub hiljem Bodeni järve. Seejärel murrab Rein läbi Juura mägede, ühinedes vasaku lisajõe Aarega ja moodustades Schaffhausenis joa. Reichenau juures laskub Rein tasandikule, keerab siis põhja ja voolab Prantsusmaa ja Saksamaa piiril. Seal suubub temasse mitmeid lisajõgesid, nagu Neckar ja Ill. Mainzi linnas ühineb Rein Maini jõega ja laskub Bingeni linnas kuristikku läbi Reini Kiltkivimäestiku. Koblenzis ühineb ta vasakpoolse lisajõe Moseliga. Bonnis väljub ta kuristikust ja läbib siis Kölni ja Ruhri. Edasi voolab Rein Hollandisse, kus hargneb. Harude seas on ms. Lek. Kõik harud suubuvad Põhjamerre.
Kernu mõis
Mõisakompleks
Endises mõisa härrastemajas paiknes aastakümneid hooldekodu, kuni 2013. aastal omandas mõisa AS Evore. Härrastemaja renoveeriti ning nüüd on hoone tiivas avatud Kernu mõisa kohvik Ludvig. Kompleks on plaanis taastada endises ilus avalikuks kasutamiseks koos hotelli, seminari, konverentsikeskuse ja restoraniga.
Rein
Rein on rahvusvaheline veetee.
Kernu mõis
Mõisakompleks
Mõisa kõrvalhoonetest on hävinenud viinavabrik. Tall, küün, tõllakuur ja osaliselt säilinud veski renoveeritakse.
Rein
Reini järgi on nimetatud element reenium.
Põhja-Carolina Ülikool Chapel Hillis
thumb|Old Well Põhja-Carolina Ülikool Chapel Hillis (University of North Carolina at Chapel Hill) on avalik ülikool Ameerika Ühendriikides Põhja-Carolina osariigis Chapel Hillis. Ta on vanim ja tuntuim ülikool Põhja-Carolina Ülikooli süsteemis.
Ülikool asutati 1789 Põhja-Carolina Ülikooli (University of North Carolina) nime all. Praegust nime kannab ta 1963. aastast. Mõnikord, eriti üliõpilaste spordivõistlustel, nimetatakse teda praegugi vana nimega.
Põhja-Carolina Ülikool Chapel Hillis on USA vanim avalik ülikool, kuulub USA paremate avalike ülikoolide (Public Ivy) hulka ning on USA juhtivaid teadusülikoole ühendava Ameerika Ülikoolide Assotsiatsiooni liige.
Üliõpilasi on umbes 27 000.
Nümfid
Nümfid on kreeka mütoloogias väiksemad loodusjumalad. Neid on tavaliselt kujutatud kaunite noorte naistena ja nad olid looduse kehastusena seotud kindla paiga või loodusnähtusega, näiteks puu-, vee-, mere- ja mäenümfid.
Alates keskajast on nümfe mõnikord seostatud või segamini aetud ka haldjatega.
Kastiilia kuningate loend
Kastiilia kuningate loend on loetelu Kastiilia kuningriigi valitsejatest.
Novovoronež
Novovoronež on linn Venemaal Voroneži oblastis. Moodustab Novovoroneži linnaringkonna. Asub Doni jõe ääres 55 km Voronežist lõunas.
Linn rajati 1957. aastal seoses tuumaelektrijaama ehitusega. Linnaõigused sai 1987. aastal.
Seal asub Novovoroneži tuumaelektrijaam.
Kohatu mõis
Kohatu mõis (saksa keeles Kohhat) oli Harjumaal Hageri kihelkonnas asunud mõis.
Tänapäeval jääb mõisakeskus Harjumaa Saue valla Kohatu küla maadele.
Ajalugu
Kohatu karjamõis tekkis samanimelise põlisküla kõrvale.
Kohatu mõisa esmamainiti 1475. aastal. 17. sajandi alguses oli mõis Neukirchide suguvõsa omanduses. Aastal 1637 eraldati mõisa veskikoht iseseisvaks Uue-Kohatu ehk Kernu mõisaks. 1639 omandas Kohatu mõisa Gustav von Wrangell, seejärel Hans von Wrangelli (1638–1683). 1741 läks Kohatu Kernu mõisniku Friedrich Johann Wartmanni valdusse ning jäi kuni mõisate võõrandamiseni Kernu kõrvalmõisaks.
1920. aastatel tekkis nii Kohatu kui Kernu mõisasüdame ümber asundus. Kohatu asundus kasvas 1930-ndate lõpuks Kohatu külaga kokku. Kernu asundust nimetati alates 1937 sealse Lümandu jõe järgi Jõekülaks. 1977 liideti Jõekülagi Kohatu külaga.
Must vihm
Samanimelise jaapani filmi kohta vaata Must vihm (Jaapani film), ameerika filmi kohta Must vihm (USA film).
"Must vihm" (jaapani 黒い雨; Kuroi ame) on jaapani kirjaniku Masuji Ibuse romaan, mis ilmus 1965. aastal.
Romaani tegevus toimub Hiroshima lähedal pärast tuumapommi plahvatust ja käsitleb hibakushade, pommiplahvatuse üleelanute, probleeme.
Punane raamat
Esimene punane raamat anti IUCNi algatuselt välja 1966. aastal.
Punasesse raamatusse kantakse teadlaste kogutud koondandmestik haruldaste ja ohustatud liikide (ka liigisiseste taksonite) kohta, kus on märgitud vastavate liikide levik, uurituse aste, seisund jms.
Punane raamat koosneb eri värvusega lehtedest (punane, kollane, valge, roheline, hall). Punastele lehtedele kantakse eriti ohustatud liigid, kollastele väheneva arvukusega (ohualtid) liigid, valgetele haruldased liigid, rohelistele ohust pääsenud liigid ja hallidel lehtedele need liigid, mille seisund on määratlemata (tavaliselt andmete puuduse tõttu).
Loodus muutub pidevalt, inimese mõju loodusele suureneb ja koos sellega muutuvad ka taime- ja loomaliikide elutingimused. Kord punasele lehele kantud liigi võib olukorra muutudes tõsta vähem ohtu kuulutavale lehele.
Punane raamat ei sisalda looduskaitse seadusi ega määrusi, see on teaduslike andmete kogu, mis kajastab liigi levikut ja seisukorda koos ettepanekutega selle kaitse vajaduse kohta. Punane raamat ei saa kunagi valmis. Looduseuurijad peavad pidevalt jälgima ohustatud ja haruldaste liikide olukorda ja kandma uued andmed punasesse raamatusse. See võimaldab looduskaitse administratiivvasutustel rakendada meetmeid ohtu sattunud liikide päästmiseks hävimisest.
Üheks suurimaks globaalseks ohuks peetakse elustiku mitmekesisuse vähenemist. Et seda vältida, tuleb kõigepealt kogu elustik arvele võtta ning seejärel püüda peatada ohustatud taksonite kadu. Keskkond püsib vaid siis, kui suudetakse alles hoida kõik tema eluvormid. Seda rõhutades kirjutasid 157 riigi juhid 1992. aastal Rio de Janeiros alla bioloogilise mitmekesisuse konventsioonile.
Aastal 2008 oli IUCNi punasesse nimestikku kantud 44 838 looma- ja taimeliiki, nendest 16 298 olid eriti ohustatud.
Eesti punane raamat
Eesti esimese punase raamatu (1979) nimekirjad sisaldasid kokku 259 liiki soontaimi ja loomi. Teises (1988) lisandus valitud hulk samblaid, vetikaid, samblikke ja seeni, kuid liikide koguhulk suurenes vaid 315-ni. 1998. aastal ilmunud punasesse raamatusse arvati samadest elustikurühmadest juba 1318 ohustatuks tunnustatud taksonit. Seni viimane punane raamat koostati 2008. aastal.
Uue punase raamatu andmeil on Eesti alalt viimase sadakonna aasta vältel kadunud 4 seene-, 18 sambliku-, 10 sambla-, 27 soontaime-, 42 selgrootu ja 2 selgroogse looma liiki või liigisisest taksonit.
Eesti punasesse raamatusse võetud elustikuvormide puhul seisab esikohal mitmesugune metsade majandamisega seotud tegevus, eeskätt lageraied ja metsahooldustööd (27%-l kõigist ohustatud liikidest). Järgnevad veekogude muutmisega seotu (15%) ja põllumajanduslik tegevus (12,9%).
Vähem kui 6% ohustatud liikidest kannatab kliimamuutuste, uute liikide sissetulemise ja muude väljastpoolt lähtuvate mõjutuste tõttu, ligi 15% puhul pole ohustavad tegurid teada.
Hinnanguliselt võib Eestis leida umbes 40 000 elusolendiliiki. Neist on seni kindlaks tehtud vaid 23 500 (60%). Olukorrahinnang on siiani suudetud anda vähemalt 8600 liigile.
Välislingid
சிவப்புப் பட்டியல் Sách đỏ
Kuivnõel
Kuivnõel on sügavtrükitehnika, mille puhul kujutis kraabitakse trükiplaati, kasutades nõela.
Providence
Providence on linn Ameerika Ühendriikides, Rhode Islandi osariigi pealinn ja Providence'i maakonna halduskeskus.
Providence'i pindala on 53,2 km2 ja elanike arv 2000. aastal oli 175 255.
Linnas asub Ivy League'i kuuluv Browni Ülikool.
Lineaarne ahel
Lineaarne ahel ehk lineaarahel on selline vooluahel, kus voolutugevus on võrdeline rakendatud pingega.
Lineaarse ahela kohta kehtib seos: kus
Märkus: lineaarne ahel keemias tähendab lineaarset molekuli.
Ihamaru
Ihamaru on Põlvamaal Kanepi vallas asuv küla.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kõlleste valda.
Peter Wittgenstein
pisi|Krahv Peter Wittgenstein. [[George Dawe maal ]]
Ihamaru
Küla lähistel paikneb Ihamaru Palojärv ja Väikene Palojärv ning voolab Ihamaru oja. Küla lähedal asub 154 ha suurune Ihamaru ürgmetsa kaitseala, mis loodi 1981.
Peter Wittgenstein
Krahv Ludwig Adolph Peter, Sayn-Wittgenstein-Berleburgi vürst (vene keeles Пётр Христианович Витгенштейн või Людвиг Адольф Петер Сайн-Витгенштейн-Берлебург; 5. jaanuar (vkj 25. detsember) 1769 Pereslavl-Zalesski – 11. juuni (vkj 30. mai) 1843 Lviv) oli saksa päritolu Venemaa keisririigi kindralfeldmarssal (1826) ja preisi vürst (1834).
Ihamaru
Ajalugu
Ihamaru esmamainiti (juba külana) 1617 kujul Ehamah. Edaspidi mainiti nimekujusid Ihammar kylla (1684), Ihamar (1723), Ihhoma Körtsi Peter (1783) ja Ihama (1798). Küla kuulus Karaski mõisale. 19. sajandil taanduski Ihamaru külanimi Karaski nime ees ja Ihamaruks kutsuti üksnes Ihamaru kõrtsi lähiümbrust. Näiteks 1839. aasta Rückeri kaart esitab Ihamaru kohal suure hulga väikekülasid, tänapäeva mõistes talurühmi nende nimedega. 1861 nimetati Ehamarro kõrtsitalu. Alles 1930. aastatel sai Ihamaru taas ametlikuks külanimeks.
Peter Wittgenstein
14. veebruaril 1812 kanti tema krahvisuguvõsa Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse (nr 283).
Ihamaru
Ajalugu
Ihamaru peamised oma nimega kohad on Juusa, Runi, Täikülä, Valgõmõisa ja Viia. 1977 liideti Ihamaruga Täikülä, mis varem oli Hilba osa, Viia, mis seni oli omaette küla, ning Varbuse mõisa väikekülad Lukatsi ja Sõra.
Peter Wittgenstein
Karjäär sõjaväes
1812. aasta Isamaasõjas oli Peter Wittgenstein 1. Üksiku Jalaväekorpuse juhataja ja osales ka Vene-Türgi sõjas (1828–1829).
Ihamaru
Nime päritolu
Läbi aegade on külanime kirjutatud kahel kujul: Ihama ja Ihama + aro. Tänapäevane külanimi tuleb neist viimasest. Ihama on läänemeresoome isikunimi, mida karjalased kasutasid veel 16. sajandil. Keskajal on eestlastelt ja liivlastelt teada selle nime s-lõpuline vorm: Ihamas, Jamas, Yemas.
Peter Wittgenstein
Perekond
Tema vanemad olid Sayn-Wittgenstein-Ludwigsburgi krahv Christian Ludwig Casimir Sayn-Wittgenstein-Berleburg (1725–1797; en) ja tema teine abikaasa, vürstinna Anna Petrovna Dolgorukova (1738–1789).
Ihamaru
Nime päritolu
Nimevariandis Ihamaru on liitunud sõna "aru" ("aro"), mis tänapäeval tähendab kuiva rohumaad, aga veel Wiedemanni ajal lihtsalt viljakat kuiva maad. Seda järelosa esineb eriti Põlva ja Kanepi vahelistes kohanimedes sageli.
Purjelaev
pisi|5-mastiline täis-purjelaev [[Preussen 1908. aastal]]
Purjelaev on purjedele mõjuva tuule jõul (mida rakendatakse taglase kaudu kerele) liikumiseks ehk purjetamiseks mõeldud laev. Purjelaeva purjepind peab olema piisav tuules abijõuseadmeta edasi liikumiseks ning manööverdamiseks.
Väikest purjelaeva nimetatakse üldjuhul purjejahiks, purjedega paati purjepaadiks.
Purjelaevu liigitatakse taglase järgi.
Keretüübid
right|thumb|Polüneesia katamaraani replika
Purjestus
Purjestuse järgi jagunevad purjelaevad kahte põhirühma – raapurjestusega ja pikipurjestusega purjelaevad, kusjuures nii raapurjestus kui ka pikipurjestus võib olla kas osaline või täielik.
Raapurjestusega purjelaevade põhitüübid on: täislaev, parklaev, barkantiin, prikk, brigantiin, marss-seilkuunar.
Pikipurjestusega purjelaevade põhitüübid on: kahvelkuunar, bermuudakuunar, taakselkuunar, purjejaht, kutter, luup ja lüüger.
Samal ajal võib kohata ka teisi purjelaeva tüüpe, mis oma mastide ja purjede kombineeritud paigutusega purjelaevade ülaltoodud põhitüüpide hulka ei kuulu.
Taglased
Peamine artikkel taglase enda kohta on Taglas
Ajaloolisi purjelaevatüüpe
right|thumb|600px|ajatabel
Mengistu Haile Mariam
Mengistu Haile Mariam (amhara keeles መንግሥቱ ኀይለ ማሪያም; sündinud 21. mail 1937) on Etioopia poliitik ja sõjaväelane. Ta oli Etioopia diktaator 1977–1991.
Mengistu toetus armeele ning liitus nn rahvademokraatlike maadega. Tema režiimi toetas Nõukogude Liit.
Tema režiim tappis tuhandeid poliitilisi vastaseid. Ta kukutati sõjaväelise riigipöördega 1991. aasta mais. Mengistu ise lendas Zimbabwesse, kus sai alalise asüüli ning elab siiamaani.
26. mail 2008 mõistis Etioopia ülemkohus Mengistu Haile Mariami tagaselja surma.
Piigaste
Piigaste (kohalik hääldus Piigastõ, kasutatakse ka nime Vana-Piigaste asula) on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas. Küla lähistel voolab Piigaste oja.
Küla kuulus Kanepi kihelkonda.
Küla territooriumile on jäänud Piigaste mõis. Piigaste mõisas tegutseb Piigaste pansionaat. Piigaste külaga on 1977 liidetud Tiksi küla, varasema nimega Janokjärve (nt 1582 Janoter, 1638 Jennetjerwe kyllo).
Külas asub Vana-Piigaste mõisa kalmistu.
Palutaja
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kõlleste valda.
Asend
Palutaja küla asub Põlva maakonna lääneosas. Küla piirneb põhjas Veski, idas Piigaste, lõunas Tuulemäe külaga ning läänes Valgjärve valla Abissaare, Saverna ja Tiido külaga. Küla loodeosas kulgeb piir Abissaare külaga suuremas osas mööda Leevi jõge.
Loodus
Küla paikneb Otepää kõrgustiku lääneservas, kõrgeim punkt 145 meetrit üle merepinna. Küngaste vahel on mitmeid väiksemaid soid (Kitsõsuu, Lakõssuu, Pirrupuusuu, Putsipurisuu, Ruusuu, Sassisuu).
Ajalugu
Küla kuulus Kanepi kihelkonda.
Taristu
Küla läbib Põlva–Saverna maantee.
Ettevõtlus
Külas tegutsevad Käbliku puhketalu ja bussireise korraldav OÜ Tuuliku reisid.
Vähilaadsed
Vähid ehk vähilaadsed ehk koorikloomad (Crustacea) on väga mitmekesine alamhõimkond lülijalgseid. Tänapäeval tuntakse maailmas umbes 38 000 vähiliiki, Eestis on neid kirjeldatud 326 liiki.
Välisehitus
Vähkide üheks tähtsamaks ühistunnuseks on hingamiselunditena talitlevad lõpused (mõnedel rühmadel küll puuduvad). Kõigist teistest lülijalgsetest erinevad vähid eelkõige selle poolest, et neil on pea küljes kaks paari tundlaid, teistel lülijalgsetel on üks paar.
Vähkide keha koosneb üksikutest lülidest. Enamikul liikidel on 16–20 lüli, primitiivsematel vähkidel 60 või rohkem. Rühmitudes moodustavad lülid keha kolm osa: pea, rindmiku ja tagakeha. Tihti on pea ja rindmik liitunud, moodustades ühtse pearindmiku. Vähkide silmad kinnituvad kas peale või on varte otsas. Rindmiku esimesed kolm jäsemetepaari on sageli muutunud lõugjalgadeks, mis aitavad toitu kätte saada. Kõrgematel vähkidel esineb jäsemeid ka tagakehal.
Vähilaadsete pikkus jääb umbes 0,1 millimeetrist 60 sentimeetrini. Jäsemete siruulatus ulatub mõnedel 3,5 meetrini; maksimaalne kaal on kuni 20 kilogrammi.
Sigimine ja areng
Vähid on üldjuhul lahksugulised loomad. Reburikastest munadest väljunud vastsed (naupliused) arenevad moondega. Vähkide seas esineb nii täis- kui vaegmoondega arengut.
Metoodiline liigitus
Metoodilistel kaalutlustel on vähkide hõimkond soovitatav jaotada kahte rühma.
Alamvähid
Alamvähid on mõõtmetelt väiksemad ja ehituselt veidi lihtsamad.
Vääneljalalised on lisaks vesikirbulistele ja aerjalalistele alamate vähkide rühma kuuluvad hermafrodiitsed loomad. Nendel vähkidel on vabalt liikuvad ainult vastsed. Metamorfoosi käigus kinnitub vastne tundlate ja erilise näärme nõre abil end meres olevale tugevamale alusele ja täiskasvanu staadiumis liikuda ei saa. Tuntumad liigid kuuluvad kahte eluvormi. Koonusekujulise skeletiga tõruvähid on substraadiga seotud jäigalt, lihaselise jalakese abil substraadiga seotud nuivähid saavad aga ennast substraadi suhtes liigutada. Vääneljalalistega on lähedalt seotud ka kottvähk, kelle valmikustaadium möödub krabi kehas ning kellel ulatub peremehest välja ainult mune täis tuubitud kotike. Vastsed on neil aga tüüpilise vähivastse välimuse ja eluviisiga.
Karpvähilised on väikesed, mõne millimeetri pikkused, karpe meenutava välimusega (kahepoolne pantser), väikeste veekogude põhjalähedases veekihis tegutsevad vähikesed.
Ülemvähid
Ülemvähkide hulka kuuluvad mõõtmetelt suuremad ja keerulisema ehitusega vähid. Tuntumad nendest on kümnejalalised. Nende tuntum esindaja on magevetes elav jõevähk. Tema rindmikule kinnitub mitmesuguse ülesandega jäsemeid. Kolm esimest paari, lõugjalad kuuluvad veel suiste koosseisu. Järgnevad sõrgadega jäsemed, millest esimesed on suured sõrad. Viimased rindmikujalad on sõrgadeta käimise jalad. Tagakehale kinnituvad jäsemed moodustavad ujujalad. Nendest viimane, laienenud paar moodustab koos telsoniga uime. Isastel vähkidel on esimene tagakeha jalapaar muutunud torukujulisteks nn sugujalgadeks.
Kümnejalalised vähid jaotatakse elupaiga ja eluviiside järgi järgmistesse rühmadesse.
Taksonoomia
Vähkide süstemaatikas on kasutusel olnud erinevaid liigitusi. Praegu peetakse kõige autoriteetsemaks Martini ja Davise vähkide klassifikatsiooni, kus vähid jaotatakse kuueks klassiks:
Varem käsitleti vähke kui klassi lõpusjalgsete (Branchiata) alamhõimkonnast ja jaotati kaheks alamklassiks:
Lefkáda saar
pisi|Satelliidipilt Lefkáda (kreeka keeles Λευκάδα) ehk Lefkás (Λευκάς) (Vana-Kreeka kontekstis Leukas (vanakreeka keeles Λευκάς)) on Kreekale kuuluv saar Joonia saarestikus.
Saare keskasula on Lefkáda linn.
Mittelineaarne ahel
Mittelineaarne ahel ehk mittelineaarahel on selline vooluahel, kus juhtivus või takistus on sõltuvuses ahela pingest või voolutugevusest. Näiteks võib tuua pooljuhtdioodi, millele rakenduvat pinge tõstes hakkab voolutugevus eksponentsiaalselt kasvama.
Elektriahelat, milles on kasvõi üks mittelineaarne element, on üldjuhul mittelineaarne. Kuna mittelineaarelemendi takistus pole konstantne, siis ei saa niisugust elementi sisaldavat ahelat arvutada Ohmi seaduse järgi. Kui elemendi (või elementide) pinge-voolu tunnusjoon(ed) on teada, võib kasutada näiteks graafilist meetodit.
Prangli küla
Prangli on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kõlleste valda.
Küla kuulus Kambja kihelkonda. Külas olid Vana-Prangli mõis ("Alt"-Wrangelshof) ja Vastse-Prangli mõis (Neu-Wrangelshof).
1977. aastal liideti Prangli külaga Aiaküla.
Diplomaatilised suhted
Diplomaatilised suhted on kahe riigi vahel sõlmitud rahvusvahelisest õigusest lähtuvad ametlikud suhted, mille eesmärk on sõbralik läbikäimine.
Diplomaatilisi suhteid reguleerib 1961. aasta Diplomaatiliste suhete Viini konventsioon.
Protestina teise poole käitumise vastu võidakse diplomaatilised suhted katkestada või oma diplomaadid ajutiselt tagasi kutsuda.
Monaco Grand Prix
Monaco Grand Prix on Monacos peetav võidusõit suurele auhinnale, praegu Vormel 1 maailmameistrivõistluste etapp.
Monaco rajal sõidetakse alates 1929. aastast. 2009. aastal peeti 66. Monaco GP. Ükski Vormel 1 etapp ei ole pikema ajalooga. Alates 1950 ja igal aastal alates 1955 on see kuulunud Vormel 1 sarja. Enne maailmasõda kuulus see Euroopa meistrivõistluste sarja.
Monaco Grand Prix sõidetakse Monaco tänavarajal. Tee on kitsas, sellel on palju järske käänakuid ja kõrgusemuutusi, samuti pikk tunnel, mis nõuab võistlejailt iga kord kohanemist algul pimeduse ja siis päikesevalgusega. Rada läbib sadama ja läbi aegade on kaks sõitjat sadamas vette sõitnud, sealhulgas Alberto Ascari liidrikohalt aastal 1955. Kõigi nende raskuste tõttu on Monaco GP keskmine kiirus suhteliselt väike ja kui Monaco GP ei oleks juba Vormel 1 võistluskavas, ei võetaks teda sinna ohutuse kaalutlustel. Võistlejad seevastu hindavad võitu Monacos rohkem kui teistel GP-del.
Monacos on katkestamised tavalisemad kui mujal ja korduvalt on juhtunud, et võistleja katkestab liidrikohalt. Näiteks 1955. aastal juhtus see kolm korda ja 1982. aastal viimasel kolmel ringil viis korda.
Monacos on 2023. aasta seisuga kõige rohkem (kuus korda) võitnud Ayrton Senna, sealhulgas viis korda järjest aastatel 1989–1993. Viis korda on võitnud Graham Hill ja Michael Schumacher, neli korda Alain Prost.
Konstruktoritest on 2023. aasta seisuga võitnud 15 korda McLaren, kümme korda Ferrari, kaheksa korda Mercedes ning seitse korda Lotus ja Red Bull Racing.
Monaco Grand Prix' võitjad
Roosal taustal võistlused ei olnud osa Vormel 1 maailmameistrivõistlustest. Kollasel taustal võistlused olid osa sõja-eelsetest Euroopa meistrivõistlustest.
Alajõe valla lipp
thumb|Alajõe valla lipp Alajõe valla lipp on Ida-Viru maakonna endise Eesti haldusüksuse Alajõe valla lipp.
Lipu autor on Priit Herodes.
Lipu kirjeldus
Valla lipuks oli ruudukujuline vapilipp. Sinise võrguga kaetud kuldse ruudukujulise vapilipu alumisel poolel on sinine laineline palk, milles hõbedane kala.
Põhjendus
Kujundid ja värvid viitavad valla nimele, Peipsi järvele ja Alajõele ning vallarahva jaoks tähtsale kala võrgupüügile. Kujundus osutab ka Alajõe valla seosele Narva regiooniga.
Raleigh
Raleigh on linn Ameerika Ühendriikides, Põhja-Carolina osariigi pealinn ja Wake'i maakonna halduskeskus.
Raleigh on Charlotte'i järel osariigi suuruselt teine linn. Linna pindala on 299,3 km2 ja elanike arv 2008. aastal oli 374 320.
Raleigh asutati 1792. aastal.
Raleigh moodustab koos Durhami ja Chapel Hilliga "Uurimiskolmnurga" (Research Triangle): Raleigh's asub Põhja-Carolina Osariigi Ülikool, Durhamis Duke'i Ülikool ja Chapel Hillis Põhja-Carolina Ülikool. Lisaks tegutsevad piirkonnas mitmed kõrgtehnoloogiafirmad.
thumb|left|Põhja-Carolina kapitoolium
Alice Kuperjanov
Elulugu
Alice Johanson sündis 1894. aastal Raudsepa talus Aru vallas Tartumaal. Ta õppis kolm aastat Vana-Kuuste ministeeriumikoolis. (Samas koolis, klass eespool, õppis ka Julius Kuperjanov). Pärast ministeeriumikooli lõpetamist astus Johanson Tartu Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi tütarlastegümnaasiumi.
26. veebruaril 1918 abiellus Alice Johanson Kambja kirikus Julius Kuperjanoviga.
Vabadussõjajärgsel perioodil kuulus ühiskonnategelasele Alice Kuperjanovile talu Tammistu mõisa südames.
Saksa okupatsiooni aegses Tartus ja Eesti Vabadussõjas
Saksa okupatsiooni päevil oli Alice'i korter Tartus põrandaaluse tegevuse keskuseks, kus organiseeriti innukalt Kaitseliitu. Pärast Saksa okupatsiooni lõppu määrati tema abikaasa Julius Kuperjanov Tartu maakonna Kaitseliidu ülemaks.
Vabadussõja alguses taganes Alice Kuperjanov pealetungiva Punaarmee eest koos abikaasaga Tartust Puurmani mõisa, kus pandi alus Kuperjanovi partisanide pataljonile.
Eesti Vabariigis
Alice oli tegev ka Naiskodukaitse ringkonna ja keskjuhatuse tasandil: aastatel 1927–1931 täitis ta ringkonna laekuri ülesandeid, aastatel 1934–1938 ringkonna abiesinaise ülesandeid ja alates 1937. aastast oli ülemaalise Naiskodukaitse keskjuhatuse liige, algul sekretärina ja hiljem toitlustusosakonna vanemana. 1938. a juhtis Alice Tondi Lahingukoolis toitlustajate kursusi, millest võttis osa 147 naist.
Naiskodukaitse kõrval jõudis Alice tegutseda Tartu „Lasteabi“ juhatuses, mis korraldas 200 puudustkannatava lapse toitlustamist, kus riietustoimkond tegeles annetuste kogumise ja riiete jagamisega vaesematele peredele. Ta oli ka üks Tartu Perenaiste Seltsi asutajaid. Samuti kuulus ta Koduse Kasvatuse Instituuti ja oli 1936. aastal Tartus peetud kasvatuspäeva juhtide hulgas.
Poliitiliselt oli Alice end määratlenud Jaan Tõnissoni Rahvusliku Keskerakonna liikmena. Ta oli ka partei Tartu maakomitee liige ja selle naissektsiooni esinaine ning kuulus 1932. aastal Tartu linnavolikogusse.
Vangistamine ja surm
Eesti okupeerimisel Nõukogude Liidu poolt sattus Alice, nagu ka teised Naiskodukaitse juhid, NKVD vaatevälja. Ta arreteeriti 14. juunil 1941 ja saadeti Sverdlovski oblastisse vangilaagrisse. Teda süüdistati kuulumises "kontrrevolutsioonilisse" Kaitseliidu organisatsiooni aastatel 1925-1940 ning selles, et ta oli 1918-1919 Punaarmee vastu võidelnud "valgepartisanisalga komandöri" naine. Erinõupidamise otsus kõlas: "Maha lasta! Vara konfiskeerida!"
Alice Kuperjanov hukati vangilaagris 17. juulil 1942. aastal.
Tähtsusest ja olulisusest
Võib öelda, et ta oli koos paljude teiste tublide naistega üks Eesti naisliikumise algatajaid ja arendajaid, Eesti riigi ehitajaid. Naiskodukaitse ülesehitamise seisukohalt võib kasutada Helmi Mäelo sõnu: „Alice Kuperjanov on teatud mõttes Naiskodukaitse ideoloog, eriti kasvatuslikes ja kõlblistes küsimustes. Tema kõned ja kirjutised Naiskodukaitse töö ja tegevuse kohta saavad mõneski asjas organisatsiooni taotluseks.“
Mälestusteraamat
Oma 1930. aastatel kirja pandud mälestusteraamatuga jäädvustas Alice Kuperjanov järeltulevatele põlvedele mitmeid olulisi detaile Vabadussõjas Tartu ja Lõuna-Eesti vabastamisel tähtsat osa etendanud Kuperjanovi partisanide pataljoni sünniloost.
Ḩizb Allāh
Kuus riiki, sealhulgas Ameerika Ühendriigid ja Iisrael, on kuulutanud Ḩizb Allāhi või Ḩizb Allāhi Julgeolekuorganisatsiooni terroriorganisatsiooniks.
Ametlikult asutati Ḩizb Allāh 16. veebruaril 1985, mil šeik Ibrahim al-Amin kuulutas välja rühmituse manifesti. See oli ajastatud Ragheb Harbi surma-aastapäevale.
Organisatsiooni peasekretär on Ḩasan Naşrallāh.
Organisatsioon moodustati võitluseks 1982. aasta Liibanoni sõjale järgnenud Iisraeli okupatsiooni vastu Lõuna-Liibanonis (kestis 2000. aastani). See loodi 1980. aastate alguses suuresti ajatolla Khomeynī järgijate abiga, et levitada šiiitlikku revolutsiooni. Kuid organisatsioon on loobunud eesmärgist rajada Liibanoni fundamentalistlik šiiitlik riik. Paljud Ḩizb Allāhi liikmed on korduvalt väitnud, et neil pole säärast eesmärki kunagi olnud.
Ḩizb Allāh peab Iisraeli riiki usurpaatoriks, mis põhineb valel, tapatalgutel ja illusioonidel, ning järgib Iraani islamirevolutsiooni juhi ajatolla Khomeynī ideoloogiat.
Ḩizb Allāh on Amali kõrval peamine partei ja sõjaline organisatsioon, mis esindab Liibanoni šiiite, riigi suurimat usukogukonda. Ta on Liibanonis tunnustatud partei, mis on osalenud ka valitsuses. Tsiviiltiib on esindatud Liibanoni parlamendis, kus tal pärast 2005. aasta valimisi on 128 kohast 14. Ta kuulub valimisliitu Vastupanu ja Arengu Blokk, millel on 35 kohta. 11. juunil 2008 ametisse astunud valitsuses on Ḩizb Allāhil energia- ja veeministri (Mohamad Fneich) ja tööministri (Trad Hamadé) koht ning ka välisminister Faouzi Salloukh on Ḩizb Allāhi suuna esindaja.
Ḩizb Allāhi tsiviiltiib hoiab käigus oma haiglaid, uudisteagentuure ja õppeasutusi. Ta on Liibanonis ellu viinud majandus- ja infrastruktuuriprojekte programmi Jihad al-Bina ('Ülesehituskampaania') käigus. Praegu peab rühmitus üleval 4 haiglat, 12 kliinikut, 12 kooli ja 2 keskust, mis annavad talupoegadele tehnilist abi ja väljaõpet. Ḩizb Allāhil on ka keskkonnasektsioon ja ulatuslik sotsiaalabiprogramm. Ḩizb Allāhi tervishoiuteenused on odavamad kui enamikus riigi või erahaiglates. Organisatsiooni liikmetele on nad tasuta. Enamiku asjatundjate arvates on Ḩizb Allāhi sotsiaal- ja tervishoiuprogrammide aastane kogumaht sadu miljoneid USA dollareid.
Maine
Ḩizb Allāhit võidakse pidada vastupanuliikumiseks, nagu seda teeb Liibanoni valitsus, või terroriorganisatsiooniks, nagu seda teevad USA, Iisraeli ja Kanada valitsus. Viimased väidavad, et organisatsioon algatab rünnakuid tsiviilisikute vastu ja toetab ideoloogiliselt islami terroriorganisatsioonide rünnakuid.
Suurbritannia, Austraalia ja Holland peavad ametlikult põlustatuks ainult Ḩizb Allāhi Julgeolekuorganisatsiooni.
Euroopa Liit ei pea Ḩizb Allāhi terroriorganisatsiooniks, küll aga peab terroristiks Imād Mughnīyah't, keda peetakse Ḩizb Allāhi rahvusvahelise haru juhiks.
Venemaa ei pea Ḩizb Allāhi terroriorganisatsiooniks, kuigi peab terroristlikeks teisi radikaalseid šiiitlikke rühmitisi, näiteks Islami Džihaadi ja Al-Qā'idah't.
Araabia ja islamimaailmas peetakse Ḩizb Allāhi enamasti au sees legitiimse vastupanuliikumisena. Beiruti Uurimis- ja informatsioonikeskus tegi 26. juulil 2006 Iisraeli-Liibanoni konflikti ajal küsitluse, mille põhjal 87% liibanonlasi toetab Ḩizb Allāhi võitlust Iisraeliga. Võrreldes veebruaris korraldatud küsitlusega oli toetus kasvanud 29% võrra. Ḩizb Allāhit toetas 80% Liibanoni kristlastest, 80% druusidest ja 89% sunniitidest.
Liibanoni valitsus kinnitas, et tegu on legitiimse vastupanuga okupatsioonile. 74% liibanoni kristlasi pidas Ḩizb Allāhi vastupanuorganisatsiooniks.
Rahastamine
Arvatakse, et Ḩizb Allāh saab Iraanilt ja Süürialt rahaabi. Iraan eitab seda.
Päritolu
Uurijate seas ei ole ühtset seisukohta selle kohta, millal Ḩizb Allāh moodustus. Mõned organisatsioonid peavad rühmituse ametliku rajamise ajaks 1982. aastat, Diaz ja Newman aga väidavad, et kuni 1985. aastani jäi Ḩizb Allāh vägivaldsete šiiidi äärmuslaste hajusaks ühenduseks. Igatahes liitusid organisatsiooniga aegapidi mitmed šiiidi organisatsioonid, sealhulgas Islami Džihaad, Maa Peal Rõhutute Organisatsioon ja Revolutsiooniline Õigluse Organisatsioon. USA peab neid nimesid "Ḩizb Allāhi" sünonüümideks.
Ḩizb Allāhi jõudu tugevdas tuhande kuni 15 tuhande Islami Revolutsioonilise Kaardiväe liikme lähetamine Iraanist ja Iraani finantstoetus. Ḩizb Allāhist sai Liibanoni šiiitide peamine poliitiline ja sõjaline jõud ning hiljem Islami Vastupanuliikumise tähtsaim tiib.
Ḩizb Allāh Liibanoni sõja ajal
Ḩizb Allāh keskendus Iisraeli ja lääneriikide vägede väljaajamisele Liibanonist. Organisatsioon on põhiline kahtlusalune mitmes suures rünnakus USA, Prantsuse ja Itaalia rahvusvahelistele jõududele, mille eesmärk oli Liibanoni stabilisserimine: enesetapurünnak USA saatkonnale 1983. aasta aprillis, milles hukkus 63 inimest, sealhulgas 17 USA kodanikku, rünnak USA mereväe kasarmutele Beirutis, milles hukkus 241 USA sõjaväelast, ning rünnak Prantsuse rahvusvaheliste jõudude peakorterile, milles hukkus 58 Prantsuse sõjaväelast. Ḩizb Allāh on alati eitanud oma seotust nende pommirünnakutega, kuigi peab neid õigustatuks.
Ḩizb Allāhi liikmeid on seostatud osaluses USA ja teiste lääneriikide kodanikest pantvangide võtmises, kinnipidamises ja nendelt informatsiooni kogumises Liibanonis. Seda tegid sellised rühmitused nagu Islami Džihaad, kes on kuulutanud, et pantvangide võtmine oli kättemaks Iisraeli toetusel tegutsenud Lõuna-Liibanoni Armee toimepandud kinnipidamiste, pantvangivõtmiste ja piinamiste eest. Teiselt poolt, Bob Woodwardi raamatu "Veil: The Secret Wars of the CIA" järgi on LKA palunud Saudi Araabial koordineerida Ḩizb Allāhi vaimuliku juhi Muḩammad Ḩusayn Faḑlallāhi mõrvamist ja see toime panna. Saudi Araabia palkas inimese, kes tegi märtsis 1985 ebaõnnestunud atentaadi autopommiga. Elumaja varises kokku ja üle 80 tsiviilisiku hukkus. Operatsioon läks Saudi Araabiale maksma 3 miljonit USA dollarit.
Kodusõjajärgne periood
Ḩizb Allāhi sõjalise tiiva olemasolu pärast 1990. aastat rikub Liibanoni kodusõja lõpetanud Aţ-Ţā'ifi kokkulepet, mis nõuab "kõikide Liibanoni ja mitte-Liibanoni maakaitsevägede laialisaatmist" ning nõuab, et valitsus paigutaks Iisraeli piiri äärsetele aladele Liibanoni armee. Perioodil 1990–2000 ei püüdnud valitsus Ḩizb Allāhilt relvi ära korjata, vaid tunnustas teda legitiimse rahvusliku vastupanujõuna.
Lõuna-Liibanoni konflikt
Lõuna-Liibanon oli 1982–2000 Iisraeli okupatsiooni all. Ḩizb Allāh pidas koos peamiselt vasakpoolsete ja ilmalike rühmitustega Liibanoni Rahvusliku Vastupanurinde koosseisus sissisõda Iisraeli ja Lõuna-Liibanoni Armee vastu. Vastavalt Aţ-Ţā'ifi kokkuleppele panid Rahvusliku Vatupanurinde sissid relvad maha, kuid Ḩizb Allāh ei alistunud, kuulutades, et vastupanu jätkub seni, kui kogu Liibanoni pind on vabastatud ja Iisrael maalt välja löödud. Võitluse kulminatsioon oli operatsioon Vihakobarad aprillis 1996, kui Iisrael alustas maismaa- ja õhurünnakut Ḩizb Allāhi vastu. Pommitati ÜRO baasi Qānās ja hukkus 106 põgenikust tsiviilisikut.
Jaanuaris 2000 tappis Ḩizb Allāh Lõuna-Liibanoni Armee Läänebrigaadi komandöri kolonel Aql Hashemi, kes viibis oma kodus julgeolekutsoonis.
24. mail, pärast Lõuna-Liibanoni armee kokkuvarisemist ja Ḩizb Allāhi jõudude kiiret edasitungi, tõmbas Iisrael oma väed Lõuna-Liibanonist välja, kuigi tähtpäevaks oli määratud 7. juuli. Ḩizb Allāh ja paljud teised liibanonlased pidasid seda võiduks.
Iisraeli-vastane tegevus pärast 2000. aastat
Ḩizb Allāhi roll Iisraeli vägede väljatõmbumises Lõuna-Liibanonis on toonud organisatsioonile palju austust nii Liibanonis kui üldse araabia- ja islamimaailmas, eriti aga Liibanoni šiiitide seas. Maroniidist president Émile Lahoud on öelnud: "Meie, liibanonlaste, ning ma võin teile öelda, et enamiku liibanonlaste jaoks on Ḩizb Allāh rahvuslik vastupanuliikumine. Kui seda poleks olnud, poleks me saanud oma maad vabastada. Ja sellepärast on meil Ḩizb Allāhi vastu suur austus." Ühe uuringu järgi pidas isegi 74% kristlastest Ḩizb Allāhi vastupanuorganisatsiooniks.
Pärast Iisraeli jõudude lahkumist Lõuna-Liibanonist on Ḩizb Allāh piirkonda sõjaliselt kaitsnud, toimides piirkonna armeena. Liibanoni valitsus on toetanud Ḩizb Allāhi kui Lõuna-Liibanoni armeed, kuigi seda pole ametlikult deklareritud. Liibanoni peaminister Fouad Siniora on öelnud, et "Iisraeli-poolne jätkuv Liibanoni maade okupatsioon Šebaa talude piirkonnas aitabki kaasa Ḩizb Allāhi relvade kohalolule. Rahvusvaheline kogukond peab aitama meil saavutada Iisraeli väljatõmbumise Šebaa taludest, et me saaksime lahendada Ḩizb Allāhi relvade küsimuse." ÜRO peab Šebaa talusid Süüria, mitte Liibanoni territooriumiks, ja on kuulutanud, et Iisrael on välja tõmbunud kogu Liibanoni territooriumilt.
Pärast 2000. aastat Ḩizb Allāhi ja Iisraeli vägede kokkupõrked jätkusid, kuid jäid suhteliselt harvaks.
Eksklaav
Eksklaav on territoorium, mis kuulub poliitilisele üksusele, kuid millel ei ole sellega maaühendust (saari ei loeta eksklaavideks), ja mida ümbritsevad teised poliitilised üksused.
Rotterdam
Rotterdam on linn Hollandis Lõuna-Hollandi provintsis. See on riigi suuruselt teine linn.
Rotterdamis asub Euroopa suurim sadam.
13. sajandil rajati linna kohale Rotte jõele tamm. 7. juulil 1340 sai Rotterdam linnaõigused. 19. sajandiks oli sealne sadam kasvanud üheks suuremaks maailmas. Linna areng sai aga suurema hoo sisse Nieuwe Waterwegi valmimise järel 1872. aastal, mis parandas oluliselt ligipääsetavust sadamale. 1898. aastal valmis linnas Witte Huis, mida arvatakse Euroopa esimeseks kõrghooneks. 1913. aastal alustas tegevust Erasmuse Rotterdami Ülikool. 1940. aastal hävis suur osa linnasüdamest sakslaste pommitamise tagajärjel. 1956. aastal avati Rotterdami lennujaam ja 1968. aastal Rotterdami metroo.
Rotterdam–Haagi suurlinnapiirkonnas elas 2020. aastal 2,6 miljonit inimest.
Nimi
Linna nimi tuleneb hollandi sõnadest dam ('tamm') ning Rotte (jõe nimi). Rotte jõgi suubub tänapäeval Nieuwe Maasi, mida linna asutamise paiku kutsuti nimedega Merwede ja Waal. See on Reini, kuni 20. sajandi alguseni Reini ja Maasi ühise delta haru, mis voolab lääne suunas Põhjamere poole.
Jõe nimi oli minevikus Rotta ning see oli moodustunud sõnadest rot 'mudajas' ja a 'vesi'.
Ajalugu
Rotte jõe suudmes asuvas madalsoos oli asula juba 900. aasta paiku. 1150. aasta paiku tabas seda kanti uputus, mis sundis elanikke kodude kaitseks tamme ehitama. Tänapäevase Nieuwe Maasi kaldale rajati Schielandi Suurveetamm. Rotte jõe tamm (hollandi keeles Rotterdam) ehitati 1260. aastatel ja asus tänapäeva Hoogstraati kohal.