cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1926. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
Meeste 30 km
<br style="clear:both" />
Tšerepovets
Tšerepovetsi läbib raudtee ja see on tähtis sadam Volga veeteel.
Tšerepovets on Vologda oblasti suurim linn.
1926. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
Meeste 50 km
<br style="clear:both" />
Normaalmägi + 17 km
Kuupäev: 4. veebruar
<br style="clear:both" />
30px Suusahüpped
Kuupäev: 4. veebruar
<br style="clear:both" />
Urmarõ
Urmarõ ehk Vormar (vene Урмары, tšuvaši Вăрмар) on alevik Venemaal Tšuvaššias, Urmarõ rajooni keskus.
Alevikus on keskkool, haigla ja kaks raamatukogu. Töötavad mööbli- ja õmblusvabrik. Ilmub tšuvašikeelne ajaleht "Хĕрлĕ ялав".
Alevikus on 5427 elanikku (2017).
Kosmoloogia mõisteid
''Siin on loetletud teadusliku kosmoloogia mõisteid.
Detsembrikuumus
"Detsembrikuumus" on Eesti film 2008. aastast, mis räägib 1924. aasta aset leidnud 1. detsembri riigipöördekatsest.
30. septembril 2009 otsustas Eesti Filmi Sihtasutus esitada filmi "Detsembrikuumus" parima võõrkeelse filmi Oscari kandidaadiks.
Sisu
Tanel Rõuk ja Anna Rõuk on vastselt abiellunud ja plaanivad Eestist lõplikult lahkuda. Nende piiri taha siirdumise hommikul, 1. detsembril 1924. aastal algab aga mäss. Riigi armeest lahkunud Tanel peab ametisse naasma, et päästa oma naine, kes on langenud pantvangi kommunistide liidri kätte. Punaste rünnaku alla langevad nii riigikogu hoone Toompeal, Tondil asuv sõjaväekool, riigivanema maja, kaitseministeerium kui ka muud strateegilise tähtsusega objektid. Kui mäss on peaaegu kogu linnas vaevaliselt maha surutud, tuleb välja, et riigi saatus sõltub telegrammist, millega kommunistid plaanivad paluda piiri tagant Venemaalt abi. Saatusliku sõnumi saatmist suudetakse viimasel hetkel takistada. Pärast mässu lõppemist ja Anna vabastamist jõuavad Tanel ja Anna viimaks raudteejaama, et oma tuleviku suhtes otsus teha.
Film arvudes
2008. aasta jooksul kogus film Eesti kinodes 50 369 vaatajat.
Suvi (Luts)
"Suvi" on Oskar Lutsu lühiromaan, "Kevade" järg, mis ilmus esmatrükis 1918–1919.
Raamatu põhjal valmis 1976. aastal Arvo Kruusemendi film, mis kannab samuti pealkirja "Suvi".
Sisu
"Kevade" lõpust on möödunud 6–7 aastat. Tuttavad tegelased on jõudnud mehelemineku- või naisevõtuikka. Teose põhiraskus koondub Joosep Tootsi ümber, kes saabub pärast pikka teenistust Venemaalt tagasi kodutallu Ülesoole ning hakkab mahajäänud talu üles ehitama. Tootsi ning endise kooliõe Raja Teele vahel tärkab armuleek, ent Teelet ihaldab võluda ka rätsepmeister Kiir. Ta on valmis senise elukutse nurka viskama ning põllumeheks hakkama, kuna see on Teele tingimus. Asjast ei tule aga midagi välja ning pärast vastastikuseid vingerpusse väljub "duellist" võitjana Toots.
Tangeriinipuu
pisi Tangeriinipuu (Citrus tangerina) on oranži värvusega vilju kandev tsitruseliik, mis on lähedalt suguluses mandariinipuuga, või mandariinipuu teisend.
Tangeriinipuu vili on tangeriin.
Võlupe jõgi
Võlupe jõgi (ka Tõre jõgi, Pahila-Teetsi peakraav) on jõgi Saaremaal.
Võlupe jõgi saab alguse Tagavere küla lääneservas ja suubub Triigi lahte. Jõe pikkus on 14,6 km ja valgla pindala 105,9 km².
Peeter Olt
Peeter Olt (9. oktoober 1896 Tartu – 16. november 1970 Aldershot, Rushmoor, Hampshire, Inglismaa) oli Eesti sõjaväelane (leitnant) ja lendur.
Elukäik
Esimese maailmasõja puhkedes astus 3. jaanuaril 1915 vabatahtlikuna Vene sõjaväeteenistusse ja kanti Petrogradis asunud 1. lennuroodu nimekirja. Määrati samast päevast Petrogradi Polütehnilise Instituudi juures toimunud lennunduse kursustele. Nende lõpetamise järel saadeti aviomotoristina 23. juuli 1915 teenistusse ohvitseride merelennu kooli. Sealt komandeeriti 3. novembril Bakuu ohvitseride merelennukooli. 2. juunil 1916 saadeti teenima Peipsi vesilennusalka, ilmus sinna 17. juunil, kuid juba 24. juunil komandeeriti sealt edasi Petrogradi ohvitseride merelennukooli. Seal sai ta teenida vaid kuni 11. juulini 1916 kui saadeti edasi Moskva eralennukoolide juhataja käsutusse.
17. veebruaril 1917 saadeti Olt lennuväe tagavarapataljoni – edasisaatmiseks välismaale lennukooli. Ta olevat õppinud motoristi ameti kõrvalt lendama juba Bakuu merelennukoolis, kus 1916. aasta suvel vaid 2 tundi instruktoriga lendamise järel sooritas esimese iseseisva lennu. Läbis ka Moskva eralennukoolis lenduri kursuse ning heade tagajärgede tõttu valiti välja välismaale saatmiseks. Saadeti Prantsusmaale Chartres’i lennukooli (kokku 37 Venemaa lendurist koosnenud salgas, kellest viis olevat olnud eestlased), kus 31. mail 1917 sooritas lendurieksami ning kinnitati sõjaväelenduri kutses.
Prantsusmaalt jõudis tagasi 12. augustil 1917 ning määrati 22. augustil Jevpatoria lennukooli instruktoriks. 6. oktoobril 1917 ülendati lipnikuks. 18. jaanuaril 1918 lahkus poliitilistel põhjustel lennukoolist.
Astus 4. detsembril 1918 Denikini väkke ning määrati 3. jaanuaril 1919 selle 1. lennuparki. 26. veebruaril 1919 määrati ta 2. lennusalka lenduriks. Salka jõudis ta kohale alles 25. märtsil 1919. 7. veebruaril 1920 viidi 2. lennusalga laialisaatmise puhul üle 4. lennusalka. Lendas neis salkades kokku 170 tundi. 3. novembril 1920 vabastati teenistusest Denikini väes.
19. novembril 1921 jõudis İstanbuli kaudu tagasi Eestisse ja registreeris ennast sõjaväekohuslasena. Arvati reservi. 1922. aastal siirdus Eesti Õhusõidu Aktsiaseltsi Aeronaut teenistusse. 16. septembril 1923 püstitas ta Aeronaudi lennukil viie reisijaga Eesti rekordi kõrguslennus – tõusis 4200 meetri kõrgusele. 1926. aasta märtsis sai esimese Eestis tegutsenud eestlasest lendurina täis 100 000 kilomeetrit õhus.
Pärast Aeronaudi pankrotti astus ta 25. juulil 1928 teenistusse Lennuväerügementi, määrati 5. eskadrilli ning komandeeriti 9. eskadrilli juurde. See oli Avro 504 õppelennukeid kasutanud üksus, mis teenindas õppejaoskonda lendurite väljaõppel. Ta läbis 1928. aasta sügisel eskadrillis korraldatud lendurinstruktorite kursuse, kuid ei määratud seejärel instruktoriks. Selle asemel määrati ta 23. novembril 1928 Lennubaasi kontroll-lenduri kohusetäitjaks. 2. jaanuaril 1929 vabastati ta kontroll-lenduri kohustest ning suunati Lennubaasi ülema käsutusse. Seal määrati ta 26. märtsil 1929 Lennubaasi käskudetäitjaks vanemaks tehnikuks. 2. mail 1929 määrati ta uuesti kontroll-lenduri kohusetäitjaks.
1. juulil 1930 likvideeriti Lennuväerügement ning senised üksused iseseisvusid ja korraldati ringi. Nooremleitnant Olt määrati Lennubaasi lennusalga ülema abi kohusetäitjaks. 21. jaanuaril 1931 kinnitati ta sellele kohale. 1. jaanuaril 1932 määrati ta Lennubaasi lennusalga ülema ning ühtlasi ka kontroll-lenduri kohusetäitjaks. 1. juunil 1934 Lennubaasi lennusalk likvideeriti ning Olt määrati Lennubaasi kontrolljaoskonna kontroll-lenduri kohusetäitjaks.
1934. aastal püstitas ta Eesti rekordi kõrguslennus – 7500 meetrit.
Lennuseltsi AGO loomisel lahkus ta 12. juulil 1939 Eesti lennuväest ning asus tööle lennuseltsi lendurina. Käis Saksamaal Junkers Ju 52 lendurikoolitusel ning tõi hiljem 5. oktoobril 1939 Junkersi tehastest Dessaus kohale esimese AGO Ju 52 reisilennuki ES-AGO. Lendas AGO lennukeil kuni NSV Liidu korraldatud võimuvahetuseni Eestis ja Eesti iseseisvuse likvideerimiseni. AGO natsionaliseerimise järel 26. septembril 1940 vabastati ta teenistusest.
Suvel 1941 mobiliseeriti ta reservohvitserina Punaarmeesse ning saadeti hiljem 109. tööpataljoni Sverdlovski oblastis. Seal õnnestus tal koos Mihail Kristiani, Endel Susi ja Ants Liblikmaaga poolakaid teeseldes astuda kindral Władysław Andersi mobiliseeritavasse Poola väkke ja pääseda koos Poola lenduritega 1942. aastal Ühendkuningriiki. Kuna ta oli tegevteenistuseks liiga vana, siis lendas ta üksuses, mis toimetas lennukeid tehastest sõjaväe lennuväljadele.
Pärast sõda elas ta Inglismaal ja töötas seal kaubalaevadel radistina, hiljem Londonis trükikojas spetsialistina.
1991. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
1991. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 26. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 19.–24. veebruarini Lahtis Soomes.
10 km sprint
Kuupäev: 19. veebruar Osavõtjaid: 80 võistlejat Riike: Maailmameister 1990: Mark Kirchner <br style="clear:both;" />"
20 km eraldistardist sõit
Kuupäev: 24. veebruar Osavõtjaid: 74 võistlejat Riike: Maailmameister 1990: Valeri Medvedtsev <br style="clear:both;" />
Kullaküla
Kullaküla (venepäraselt ka Mertvitsõ, Mertvitsa; vene Мертвицы; soome Kulla või Kullankylä) on endine küla Ingerimaal; praeguse Leningradi oblasti alal. Asus Narvast 20 km põhja pool Kullajõe kaldal. Elanikud olid peamiselt ingerisoomlased. Küla hävis Teise maailmasõja lõpus.
Tartu rahu piir kulges mööda Kullajõge, jagades küla pooleks. Moodustas osa Eesti Ingerist ja kuulus Vaivara kihelkonna Narva valda ja Viru maakonna Narva valda. Vabariigi algusaastatel olid maakonnad jagatud kuni 1926. aastani lisaks valdadele ka kihelkondadeks, kuid ametliku jaotusena kirikukihelkondi seejärel enam ei eksisteerinud.
1991. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
4×7,5 km teatesõit
Kuupäev: 23. veebruar Osavõtjaid: 17 võistkonda Riike: Maailmameister 1990: Pieralberto Carrara, Wilfried Pallhuber, Johann Passler, Andreas Zingerle <br style="clear:both;" />
Kullaküla
1920 rajati külasse tollipunkt, küla osad eraldati okastraataiaga. Nõukogude-poolne osa külast jäi 1930. aastate keskpaigaks tühjaks. Eestisse jäänud osas oli 1930. aastal kool ja 32 talu. Teise maailmasõja ajal põgenesid elanikud Soome ja osa edasi Rootsi.
1991. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
20 km võistkonnavõistlus
Kuupäev: 21. veebruar Osavõtjaid: 14 võistkonda Maailmameister 1990: Raik Dittrich, Mark Kirchner, Birk Anders, Frank Luck <br style="clear:both;" />
7,5 km sprint
Kuupäev: 19. veebruar Osavõtjaid: 53 võistlejat Riike: Maailmameister 1990: Anne Elvebakk Linn <br style="clear:both;" />
15 km eraldistardist sõit
Kuupäev: 24. veebruar Osavõtjaid: 45 võistlejat Riike: Maailmameister 1990: Svetlana Petšerskaja <br style="clear:both;" />
15 km võistkonnavõistlus
Kuupäev: 21. veebruar Osavõtjaid: 10 võistkonda Maailmameister 1990: Jelena Lukjantšuk,, Elena Golovina, Svetlana Paramõgina, Svetlana Petšerskaja <br style="clear:both;" />
1183
1183. aasta
Manfred Gerlach
pisi|Manfred Gerlach (1986) pisi|Manfred Gerlach (vasakul) ja Saksa DV justiitsminister [[Hans-Joachim Heusinger 1989. aasta detsembris]] Manfred Gerlach (8. mai 1928 Leipzig – 17. oktoober 2011 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
1183
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Manfred Gerlach
1945. aastal astus Manfred Gerlach Saksamaa Liberaaldemokraatlikku Parteisse, 1946. aastal oli ta üks Saksa Vaba Noorsoo Liidu asutajatest. 1946–1950 töötas Gerlach Saksamaa Liberaaldemokraatlik Partei noorsooreferendina. 1947–1952 kuulus ta Saksimaa Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei piirkonnaorganisatsiooni juhatusse, lisaks oli ta 1949–1959 Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogu liige. Alates 1949. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1950–1952 oli ta Leipzigi linnapea, 1952–1954 Leipzigi aselinnapea. 1951–1953 oli Manfred Gerlach Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei aseesimees ja 1954–1967 peasekretär. 1951–1954 omandas ta kaugõppe teel kõrghariduse õigusteaduse alal. 1960–1989 oli ta üks Saksa DV Riiginõukogu esimehe asetäitjatest.
1967. aasta novembrist kuni 9. veebruarini 1990 oli Manfred Gerlach Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei esimees.
1183
Aastakümned: 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad - 1180. aastad - 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad
Manfred Gerlach
13. oktoobril 1989 seadis ta ühe esimese Saksa DV juhtiva poliitikuna Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei võimumonopoli kahtluse alla ja nõudis põhjapanevaid reforme. 6. detsembrist 1989 kuni 5. aprillini 1990 oli Manfred Gerlach Saksa DV Riiginõukogu esimees (formaalselt riigipea).
1183
Aastad: 1178 1179 1180 1181 1182 - 1183 - 1184 1185 1186 1187 1188
Manfred Gerlach
1990. aastal astus Gerlach Vabade Demokraatide Liitu ja hiljem sai temast Vaba Demokraatliku Partei liige. 1993. aastal astus ta Vabast Demokraatlikust Parteist välja seoses tema suhtes algatatud kriminaalasjaga, milles uuriti tema tegevust Saksa DV ajal. Kirjutas hiljem alla Saksa DVd õigustavatele pöördumistele; oli poliitiliselt lähedane Demokraatliku Sotsialismi Parteile.
BRM Mangust
pisi|BRDM-NIK (BRM Mangust) 2018. aastal. BRM Mangust (ukraina keeles Броньована розвідувальна машина «Мангуст») on Ukraina päritolu luuresoomuk.
1182
1182. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad - 1180. aastad - 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad
Aastad: 1177 1178 1179 1180 1181 - 1182 - 1183 1184 1185 1186 1187
Tuudi jõgi
Tuudi jõgi (alamjooksul ka Suitsu jõgi) on jõgi Pärnumaal Lääneranna vallas Kiska, Alaküla, Kirikuküla, Kunila, Parivere, Tuhu, Tuudi ja Valuste külas.
Jõkke suubuvad paremalt Oidrema peakraav (15,1 km suudmest) ja Riisa oja (13,3 km suudmest) ning vasakult Kuitsa oja (19,7 km suudmest), Uduma oja (12,7 km suudmest) ja Petaaluse kraav (3,4 km suudmest). Jõe lähtealale jääb Tuhu maastikukaitseala (Tuudi raba, Tuhu soo), jõe suudmealale jääb Matsalu rahvuspark. Jõe keskjooksust itta jääb Lihula maastikukaitseala (Lihula raba). Jõgi suubub vasakult Kasari jõkke 0,5 km kaugusel viimase suudmest.
Tähtsaim sild üle Tuudi jõe on Risti–Virtsu maantee 46. kilomeetril (Tuudi sild), sildu on mujalgi (Kunila sild).
Jõgi on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Rahva Üksmeele Partei
Rahva Üksmeele Partei (läti Tautas Saskaņas partija ehk TSP) oli Läti poliitiline partei. Määratles end sotsiaaldemokraatliku parteina. 2010. aastal liitus sotsiaaldemokraatliku parteiga Koosmeel.
Rahva Üksmeele Parteil oli Läti Seimis 9 kohta 100-st. Kuulus Euroopa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse.
Euroopa Parlamendis omas kuni 2004. aasta Euroopa Parlamendi valimisteni 1 kohta. Eurovalimistel mandaate ei saadud.
Partei liider oli Jānis Urbanovičs.
Drapp
pisi|[[Vladimir Lenini drapppalitu]] Drapp on raske tihe tugevasti vanutatud kraasvillast topeltkoes (mõnikord ühe- või poolteisekordne)  villane või poolvillane riie.
Drapil on tavaliselt kaks kihti, tänu millele ta hoiab hästi sooja. Sageli on drapi parem pool kvaliteetsemast villast kui pahupool. Olenevalt sidusest võib drapp olla karvastatud või karvastamata, ühe- või mitmevärviline, sileda pinnaga või mustrilise voodriga. Drapist õmmeldakse talve- ja kevad-sügismantleid.
Bobrik
Bobrik ehk friisriie on kraasvillast vanutatud tugevalt karustatud karm riie, millel on tihe madalaks pöetud püstkarv. Bobriku pind on matt, seda kootakse toimse või atlass-sidusega aparaatketruslõngast.
Laulurästas
Laulurästas (Turdus philomelos) on rästaslaste sugukonda rästa perekonda kuuluv lind.
Laulurästa rahvapärased nimetused on abiööbik, valeööbik, kuuseööbik, metsrästas, potträstas, kõdurästas, kaasikulind ja varikutsirk.
Süstemaatika
Laulurästal eristatakse kolm-neli alamliiki:
Laulurästas on Eestis üldlevinud rohkearvuline haudelind ja läbirändaja. Tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 350 000 – 500 000 paarile. Harva üksikud ka talvitavad.
Levila
Laulurästa kirjeldas 1831. aastal saksa ornitoloog Christian Ludwig Brehm praegugi käibel oleva teadusliku nimetusega Turdus philomelos. Perekonnanimi Turdus on ladina keeles 'rästas' ja liiginimi viitab Philomelale, tegelasele vanakreeka mütoloogiast, kes moondati linnuks. See nimi tuleb vanakreeka keele sõnadest philo- (armastama) ja melos (laul).
Laulurästas on pesitsusajal levinud suuremas osas Euroopas (puudub küll suuremal osal Pürenee poolsaarel, Itaalia madalikel ja Lõuna-Kreekas), läbi Venemaa kuni Baikali järveni. Skandinaavia, Ida-Euroopa ja Venemaa laulurästad talvitavad Vahemere maades ja Lähis-Idas, kuid ainult osa linde pehmema kliimaga läänepoolses levilas lahkuvad oma pesitsusaladelt. Ta elab ka Taga-Kaukaasias ja Väike-Aasias. Laulurästast on 19. sajandil sisse viidud Uus-Meremaale ja Austraaliasse. Eestis on laulurästas üldlevinud ja kaunis sage haudelind, peamiselt segametsades.
Välimus
pisi|left|Illustratsioon raamatus "Nederlandsche Vogelen" (1770) Maas kulgeb ta kiirelt hüpates või järkudena joostes. Ärevuses tõmbleb lind tiibadega ja naksutab nõrgalt nokka. Laulurästas on väheseltsiv lind, ta ei moodusta suuri parvi ka rändeaegadel.
Laul
pisi|Laulev laulurästas Laulurästa laulu peetakse üheks meeldivamaks linnulauluks. Tema laul on kõlav, vali, kauakestev ja vaheldusrikas ning sisaldab mitmekesiseid vilesilpe. Laul koosneb pausidega eraldatud stroofidest, millest igaüht korratakse 2–5 korda ja pärast lühikest pausi minnakse üle uuele stroofile. Laulurästa isaslind laulab puuladvas, katuseharjal või mujal kõrgemal kohal. Hommikul alustab ta laulu enamasti esimese metsalinnuna 80–120 minutit enne päikese tõusu ja õhtul lõpetab ta pärast loojangut ühe viimase metsalinnuna. Eriti energiliselt laulab ta koidu- või ehahämaruses.
Oma kehakaalu kohta on laulurästal lindude seas üks kõige valjemaid häälitsusi. Metsas aprillis laulvate lindude kooris on laulurästas kõige valjem.
Laulurästa kutsehüüd on lühike ja terav tsip, ärevushüüd on tjuktjuk... ja hoiatushüüd kiire gigigig... jada. Rändehäälitsus on vainurästa häälitsuse sarnane, kuid lühem siip.
Isase laulurästa repertuaaris võib olla üle 100 stroofi, millest paljusid õpib ta oma vanematelt ja ümbruskonna lindudelt. Tema laul võib jäljendada ka tehisobjektide, näiteks telefoni heli.
Mõnel pool nimetatakse laulurästast valeööbikuks, sest ta matkib ööbiku laulu: "öö-bjik öö-bjik to-biits to-biits" jne, ainult ööbiku laksutamine puudub.
Pesitsemine
pisi|Turdus philomelos Laulurästa pesa asukoht võib olla väga mitmesugune. Eelistatumaid pesapuid on kuusk, sest selle oksal paiknev pesa on vihma, tuule ja päikese eest kõige paremini kaitstud. Tihti rajatakse pesa ka tuulemurdu, langenud puu tüvele või okste vahele, kännu otsa, kuid alati metsaserva lähedale, välu või hõreda puistu ligidusse.
Pesa asub 1–10, tavaliselt 2–5 m kõrgusel.
Laulurästa pesa on omapärane ja vastupidav, rohekas kausjas ehitis. Selle väliskiht on põimitud kuivanud rohust ja puulehtedest, habesamblikust, samblast või muust materjalist, mille hulgas on kuivi oksaraage. Pesa papitaoline sile sisekiht aga koosneb linnu süljega segatud kõdunenud puupurust, mis õhu käes muutub kiiresti kõvaks. Laulurästapaar töötab kiiresti: pesa ehitamiseks kulub 3 päeva, selle sisepinna "krohvimiseks" veel 1–2 päeva. Seejärel pesa kuivab päev otsa ja siis muneb emaslind sinna esimese muna.
Peaaegu kõikjal pesitseb laulurästas kaks korda aastas. Esimeses kurnas aprilli-mai vahetusel on 5–6, teises juunis 4–5 sinirohelise taustaga hajusalt mustjatähnilist muna. Isaslind haudumisest osa ei võta, ta valvab territooriumi, hoiatab emast ohu korral ja vajadusel kaitseb pesa. Haudumine kestab 12–13 päeva. Pojad kooruvad tavaliselt 1–2 päeva jooksul. Esimestel päevadel soojendab emaslind poegi peaaegu pidevalt, vahel teeb seda ka isaslind. Poegi toidavad mõlemad vanemad putukate, vihmausside, nälkjate jm. selgrootutega. Nad lendavad toiduga pesa juurde 150–200 korda päevas. Pojad lahkuvad pesast tavaliselt 13.–15. elupäeval, ehkki nad ei suuda sel ajal veel lennata ega ise toituda. Pärast seda hooldavad vanemad poegi veel umbes kaks nädalat.
Toitumine
pisi|Laulurästas Nagu teisedki rästad, korjab laulurästaski toitu maapinnalt või rohurindest. Puudelt-põõsastelt nokib ta üksnes väheliikuvaid putukaid. Vanalinnud söövad suvel peamiselt selgrootuid: vihmausse, hulkjalgseid, traatusse, röövikuid, lehevaablaste ja kärbeste vastseid, väikesi mardikaid, harvem limuseid ja ämblikke. Poegade toidus leidub putukavastseid sagedamini kui vanalindude toidus. Kahjurputukate massilise hävitamisega toob laulurästas suurt kasu.
Laulurästas on segatoiduline. Pärast metsamarjade valmimist läheb ta suurel määral üle marjatoidule.
Purustatud teokojad kividel on tihti tema tegevuse jäljed.
Lebjažje (Lomonossovi rajoon)
thumb|Mälestusmärk Lebjažje sõjaväeosa juures Lebjažje on alev Venemaal Leningradi oblastis Lomonossovi rajoonis, Lebjažje valla keskus.
Lebjažje asub Soome lahe lõunakaldal Lebjažja jõe suudmes, 25 km Lomonossovist läänes ja 30 km Sosnovõi Borist idas.
Lebjažjes elas 2009. aastal arvestusliku seisuga 5600 elanikku. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanikke 4821. Asula pindala on 0,5 km².
Lebjažjes on väike sadam. Alevit läbib Peterburi–Sosnovõi Bori–Laukaansuu raudtee ja on raudteejaam.
Alevis asub mitu väeüksust (sealhulgas sõjaväeosa nr 3526). Seal on ka hüljatud maa-alused raketišahtid, mille juures radioaktiivsus ületab looduslikku taset 20 korda.
Vaatamata kaugusele piirist asub Lebjažje piiritsoonis. Sissepääs sinna on ainult lubadega.
Lebjažjes töötab lasteaed, kus käib üle saja lapse. Lasteaed töötab suvi läbi. Kaks korda nädalas korraldatakse lastele väljasõite mere äärde. Enne iga väljasõitu puhastatakse randa klaasikildudest ja muudest jäätmetest.
Alev asub Lebjažje kaitsealal, mis loodi 1979. aastal veelindude kaitseks.
Ajalugu
1667. aasta kaardil asus praeguse Lebjažje alal ja sellele väga lähedal 6 väikest küla ja oli väike luteri kirik. See maa-ala kuulus Rootsile, aga külanimede põhjal (Assikala, Karkila, Kurgula, Riikola, Ykemäki) elasid seal ingerlased.
Põhjasõjas vallutas selle piirkonna Venemaa. Peeter I annetas selle kandi Boriss Šeremetevile. 1745 kuulus sealne mõis viimase lastele, tõelisele kammerhärrale Pjotrile ja ratsapolgu kornetile Sergeile. 1747 kuulus mõis Pjotrile üksinda, 1787 samuti. Pärast Pjotri surma päris selle tema poeg Nikolai, samuti ülemkammerhärra. 1837 müüs viimase poeg Dmitri mõisa polkovnikule A. Seifertile. 1844 oli mõisa kunagine ala jaotunud mitme omaniku vahel. Edaspidi vahetusid nende omanikud tihti ja omanike hulka kuulus ka kirjanik Mihhail Saltõkov-Štšedrin.
1867. aastaks oli Lebjažje serva tekkinud lootside asundus ja tänapäeval nimetatakse seda kohta Lootside asumiks (Lotsmanskoje). 1870. aastatel avati Lebjažjes lootside kool, mis oli kaua aega ainus lootside kool Venemaal.
20. sajandi algul hakkas Lebjažje kujunema suvituspiirkonnaks.
Teise maailmasõja ajal kuulus Lebjažje Oranienbaumi platsdarmi, mida Saksamaa vallutada ei suutnudki. Lebjažjes asusid haiglad, partisanirühmade staap, sidesõlmed ja Primorje operatiivgrupi poliitosakond. Seal anti välja rindeajalehte, seal asusid soomusrongid "Baltijets" ja "Za Rodinu!". Tänapäevani leidub asulas ja selle ümbruskonnas palju tollaste kaitserajatiste jäänuseid.
2. novembril 1968 sai Lebjažje aleviks.
Sabine Bergmann-Pohl
pisi|Sabine Bergmann-Pohl (1990) Sabine Bergmann-Pohl (neiupõlvenimi Sabine Schulz; sündinud 20. aprillil 1946 Eisenachis) on saksa arst ja endine Saksamaa poliitik.
1180
1180. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad - 1180. aastad - 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad
Aastad: 1175 1176 1177 1178 1179 - 1180 - 1181 1182 1183 1184 1185
Lilo ja Stitch
"Lilo ja Stitch" ("Lilo & Stitch") on 2002. aastal valminud Walt Disney animastuudio joonisfilm.
Gorgophone
Gorgophone oli Perseuse ja Andromeda ainus tütar, üks perseiididest, Argolise printsess. Tema nimi tähendab tõlkes 'gorgohäälne'.
Ta abiellus Aiolose poja Perieresega ning sai temaga pojad Leukippose (kelle tütred Hilaeira ja Phoibe rööviti Kastori ja Polydeukese poolt) ja Aphareuse (Idase ja Lynkeuse isa).
Pärast mehe surma abiellus ta Sparta kuninga Oibalosega, kelle isa oli Kynortas, ning sai temaga pojad Tyndareose (Kastori, Polydeukese, Ilusa Helena ja Klytaimnestra isa), Hippokooni ja Ikariose.
Sthenelos
Sthenelos oli Perseuse ja Andromeda poeg, üks perseiididest, Argolise prints. Kui tema venna Alkaiose poeg Amphitryon tappis Sthenelose teise venna, Mükeene kuninga Elektryoni, haaras Sthenelos võimu. Ta pagendas Amphitryoni, kuid ei lubanud ka Elektryoni alaealisel pojal Likymniosel kuningaks saada.
Sthenelose poeg ja troonipärija oli Eurystheus, kes andis Amphitryoni pojale Heraklesele kaksteist vägitööd teha.
Heraklese üheksanda vägitöö, Hippolyte vöö äratoomise juures saatis Heraklest teiste hulgas Sthenelos. Pole teada, kas Eurystheuse isa oli sama mees või on tegu nimekaimudega.
Szthenelosz argoszi király
Roheline Rist
Roheline Rist oli Eesti Loomakaitseliidu teenetemärk, mida anti kolmes järgus. Järgud olid rohelise Kreeka risti kujulised, erineva keskme kujutisega (I järk oli valgete äärtega, kanti kaelas või rinnas rohelise lindi otsas).
Epidoodi rühm
Epidoodi rühm (inglise epidote group) on mineraalirühm, mis koondab kristallstruktuuri ehituselt epidoodiga sarnanevaid mineraale.
Epidoodi rühma mineraalid on hantelstruktuuriga rombilisse (tsoisiit) või monokliinsesse (kõik peale tsoisiidi) süngooniasse kuuluvad silikaadid. Rühmasisene keemilise koostise varieeruvus on peamiselt järgmiste asendumiste tulemus: Al3+ ⇌ Fe3+ ja Ca2+ + Fe3+ ⇌ lantanoid3+ + Fe2+.
Rühma mineraalide keemiline valem: X2Y3Z3(O,OH,F)13, kus
Peamised mineraalid on:
Vibrafon
thumb Vibrafon on löökpill. Esimene teadaolev vibrafon loodi Ameerika Ühendriikides 1921. aastal. Ehituselt meenutab see nii ksülofoni kui ka kellamängu. Vibrafoni metallplaatide alla on aga paigutatud torukujulised resonaatorid, milles õhu paneb võnkuma elektrimootor. Sellest ka omapärane vibreeriv heli.
Alkaios (perseiid)
Alkaios oli Perseuse ja Andromeda poeg, üks perseiididest, Argolise prints ja pärast isa surma kuningas selle pealinnas Tirynsis. Ta oli abielus Kreoni ja Iokaste õega ning neil oli poeg Amphitryon, Heraklese isa. Amphitryon ise sai hoopis Teeba kuningaks.
Realism (kirjandus)
Realism (ladina realis 'tõeline, asine') kirjanduses tähendab nii reaalsusele lähedast kujutusviisi kui ka kirjandusvoolu, milles kirjanduse lähedus tõsielule seatakse omaette eesmärgiks. Realistlik kirjandus kujutab tegelikku elu ja püüab seda teha võimalikult tõepäraselt, väldib tegelikkuse idealiseerimist ja üleloomulikkust.
Realism kui kunstiline võte või lähenemisviis on vanem kui kirjandusvool. See oli levinud juba antiikkirjanduses ning jätkus järgnenud ajastuil: renessansis (Giovanni Boccaccio, William Shakespeare), romantikute teostes (Victor Hugo) ja klassitsistlikus kirjanduses (Molière).
Realism kui kirjandusvool
Kriitilise realismi otseseks eelkäijaks võib pidada 18. sajandi valgustuslikku realismi (Johann Wolfgang von Goethe, Voltaire). Kirjanduses kinnistus realism 19. sajandi romaanis seoses kodanliku elulaadi levimisega. Läbimurdeni jõudis see Stendhali romaaniga "Punane ja must" (1831).
19. sajandi lõpul levinud naturalismi, mida iseloomustasid robustne, madaldav tegelikkusekujutus ning terav ühiskonnakriitika, peetakse kas realismi äärmuslikuks vormiks või sellega lähedalt seotud vooluks.
Nõukogude Liidus kuulutati marksistliku ideoloogia toel nõukogude kirjanduse ainsaks ametlikuks ja lubatud vooluks sotsialistlik realism. Praktikas tähendas see tihti nõukogude elu ilustamist (eriti stalinismi ajal, näiteks Hans Leberechti "Valgus Koordis") või vähemalt selle varjukülgede mahavaikimist ja probleemide pisendamist (nõukogude aja lõpupoole).
Kirjanduslik realism on seotud ka realismiga teistel kunstialadel, näiteks maalikunstis, skulptuuris ja filmis.
Lech Kaczyński
Lech Aleksander Kaczyński [lehh aleks'ander katš'õnski] (18. juuni 1949 Varssavi – 10. aprill 2010 Venemaa, Smolenski oblast  ) oli Poola poliitik, 2005. aastast kuni surmani Poola president.
Lech Kaczyński sündis Varssavis inseneri, Armia Krajowa veterani ja Varssavi ülestõusust osavõtja Rajmund Kaczyński (1922–2005) ning filoloog Jadwiga Kaczyńska (1926) pojana. Tema identne kaksikvend Jarosław Kaczyński oli 2006–2007 Poola peaminister.
Albert Suur
Püha Albert Suur ehk Albertus Magnus (enne 1200 Lauingen, Švaabimaa – 15. november 1280 Köln) oli filosoof. (Ametliku nimetusega "Doctor universalis", praeclarus philosophus Teutonicus, episcopus theologusque.)
Lech Kaczyński
Aastal 1962 mängisid kaksikud koos peaosi lastefilmis "Kaks, kes varastasid kuu".
Albert Suur
Albertus Magnus sündis Švaabimaal; õpingute ajal Itaalias ühines dominiiklaste vennaskonnaga. Õppis Paduas, Bolognas ja Pariisis. 1254 sai Albertist dominiiklaste provintsiaal-prior ning mõnda aega oli ta isegi paavsti isiklik teoloog. 1259 aastal esitas ta koos Aquino Thomase ja Peetriga Tarentasist dominiiklaste süstemaatilise õpetamise plaani. Mõne aja pärast määrati ta Regensburgi piiskopiks, kuid kahe aasta möödudes loobus ta sellest ning hiljem pöördus tagasi Kölni kloostrisse.
Lech Kaczyński
Lech Kaczyński kuulus konservatiivsesse erakonda Õigus ja Õiglus, mille asutas koos vennaga 2001. aastal. Aastatel 2002–2005 pidas Varssavi linnapea ametit.
Albert Suur
Albert Suur suri 15. novembril 1280 Kölnis ning on maetud Kölni Andrease kirikusse. Temast jäi maha 38 köidet filosoofilisi mõtisklusi ja teoloogilisi analüüse, lisaks hulk astronoomia-, keemia-, geograafia- ja füsioloogia kirjutisi. pisi|vasakul|Albert Suure monument Kölnis
Lech Kaczyński
2005. aastal valiti Lech Kaczyński Poola presidendiks. 9. oktoobril toimunud esimese vooru võitis seimi asespiiker ja Kodanikeplatvormi liider Donald Tusk, kes kogus häältest 36,3% Kaczyński 33,1% vastu. Nemad pääsesid teise vooru, mis toimus 23. oktoobril. Seal kogus Kaczyński 54,04% häältest Tuski 45,96% vastu. Kaczyński presidendiks saamist soodustas väike valimisaktiivsus, mis teises voorus oli ainult 40% ja esimeses voorus 49,6%.
Albert Suur
Albert Suur kuulutati õndsaks 1622. aastal, kuid kanoniseeriti alles 1931, mil paavst Pius XI ta Kiriku Doktoriks kuulutas.
Kunstis kujutatakse tavaliselt dominiiklaste rüüs puldis loengut pidamas või oma kuulsa õpilase Aquino Thomasega midagi arutamas.
Tšuhloma
Tšuhloma on linn Venemaal Kostroma oblastis, Tšuhloma rajooni keskus.
Asulat on esmamainitud 1381. aastal, kuid see oli olemas juba 10. sajandil. 15. sajandil läks koos Galitši vürstiriigiga Moskva suurvürstiriigi koosseisu. 1778. aastast oli maakonnalinn Kostroma asehalduskonnas ja 1796. aastast Kostroma kubermangus.
Linnas on säilinud 1730. aastal ehitatud Neitsi Maarja taevaminemise kirik. 1746. aastal valminud Issanda muutmise katedraalis on tänapäeval tuletõrjedepoo.
Lech Kaczyński
Lech Kaczyński hukkus Smolenski lennuõnnetuses teel Katõni veresauna 70. aastapäeva tähistamisele. Koos temaga hukkusid kõik 96 lennukis viibinud isikut, kelle hulgas olid palju Poola poliitika ja sõjaväe tippjuhte. Ka tema abikaasa Maria hukkus koos temaga.
Imeni Morozova
Imeni Morozova on alev Venemaal Leningradi oblastis Vsevoložski rajoonis. Asub Neeva paremal kaldal, 59 km Peterburist idas.
Imeni Morozova tekkis töölisasulana püssirohutehase juurde. 1922. aastal sai asula nime revolutsionääri ja õpetlase Nikolai Morozovi järgi, kes oli aastatel 1884–1905 vangistuses lähedalasuvas Schlüsselburgi kindluses.
Elanike arv
Tuntud inimesi: Grigori Zobatš (Григорий Григорьевич Зобач)
E263
E263 võib tähistada:
Perseiidid (mütoloogia)
Perseiidid on Perseuse järeltulijad, Argolise printsid ja printsess selle pealinnast Tirynsist.
Provints (Hispaania)
Provints (hisp provincia) on Hispaania 2. järgu haldusüksus. Hispaanias 50 provintsi. Provintsid jagunevad valdadeks.
Provintsidest väljapoole jäävad autonoomsed linnad Ceuta ja Melilla.
Alljärgnevas tabelis on toodud kõik provintsid koos halduskeskustega.
Väike-Kolkja vanausuliste palvemaja
Väike-Kolkja vanausuliste palvemaja on vanausuliste pühakoda Kolkja alevikus. Palvelat kasutab Väike-Kolkja vanausuliste kogudus.
Nepali haldusjaotus
Nepal on jaotatud seitsmeks provintsiks, mis omakorda jagunevad 77 ringkonnaks.
Ringkonnad
Ringkond (जिल्ला jillā) on Nepali 2. järgu haldusüksus. Seoses provintside moodustamisega jagati Navalparāsī ringkond ja Rūkumi ringkond 2015. aastal vastavalt Navalpuri ja Parāsī ringkonnaks ning Ida-Rūkumi ja Lääne-Rūkumi ringkonnaks.
Endised piirkonnad ja arenduspiirkonnad
2015. aastani olid 14 piirkonda (अञ्चल ānchal) Nepali 1. järgu haldusüksused.
Haldusüksuste üleselt olid piirkonnad jaotatud viie arenduspiirkonna (vikāskṣhetra) vahel:
Makarjev
pisi|Vaade kloostrile Unža jõelt Makarjev on linn Venemaal Kostroma oblastis, Makarjevi rajooni keskus. Asub Unža jõe paremal kaldal, umbes 186 km Kostromast idas.
Linnas asub Unža Makari klooster, mille munk Makari rajas 1439. aastal. Kloostri juurde tekkis slobodaa, mis 1778. aastal sai (toonase nimega) Makarjev Unža ääres (Макарьев-на-Унже) linnaõigused.
Emacs
Emacs on tekstiredaktorite perekond, mis on tuntud oma kerge ja peaaegu piiramatu laiendatavuse ja konfigureeritavuse poolest.
Kaunitar ja koletis
"Kaunitar ja koletis" (prantsuse "La Belle et la Bête") (ATU 425C) on rahvusvaheliselt tuntud muinasjutt, mida tuntakse eelkõige prantsuse üleskirjutuste ja töötluste ning Disney samanimelise 1991. aastast pärineva filmi järgi.
Selle loo pani esimesena kirja Gabrielle-Suzanne Barbot de Villeneuve ja see ilmus ajakirjas "La jeune américaine, et les contes marins" 1740. aastal. Tuntuima ja oluliselt lühema loo Villeneuve'i muinasjutuversioonist pani kirja prantsuse kirjanik ja pedagoog Jeanne-Marie Leprince de Beaumont 1757. aastal.
Jeanne-Marie Leprince de Beaumonti versioon
Jeanne-Marie Leprince de Beaumont pani 1757. aastal kirja "Kaunitari ja koletise" ("La Belle et la Bête") muinasjutu kuulsaima versiooni, mida ka tänapäeval kõige enam teatakse. Tema kirjapandud lugu põhineb Gabrielle-Suzanne Barbot de Villeneuve'i jutukogumikul "La Jeune Ameriquaine et les Contes Marins" 1740. Beaumonti versioon kritiseerib tolleaegsete naiste väheseid õigusi ja abielusüsteemi, mis on muinasjutus peidetud Kaunitari korduva keeldumise taha, kui Koletis talle abieluettepanekut teeb. Tegelikus maailmas naistel sellist õigust ei olnud. Naistel polnud õigust eraomandile, abikaasa valimisele ja lahutuse algatamisele. Kõikidelt naistelt eeldati abiellumist ja laste saamist ning kui nad seda ei teinud, siis nähti neid ühiskonna poolt halvas mõttes teistsugusena ja nad nunnakloostritesse või vaimuhaigete asutustesse.
"La Belle et la Bête" ("Kaunitar ja koletis") (1946)
"La Belle et la Bête" ("Kaunitar ja koletis") on prantsuse romantiline fantaasiafilm, mis on ümberjutustus Beaumonti samanimelisest muinasjutust "Kaunitar ja koletis". Filmi režissöör on prantsuse luuletaja, proosakirjanik ja filmilavastaja Jean Cocteau. Film jutustab loo noorest tüdrukust Belle'ist (Josette Day) ja Koletisest (Jean Marais). Belle isa (Marcel André) saab teada, et ta on välja teeninud suure varanduse, millele ta otsustab kohe järgi minna ning küsib oma kolmelt tütrelt, mida nad rännakult kingituseks soovivad. Belle õed Adelaide (Nane Germon) ja Felicie (Mila Parély) soovivad ahvi ja papagoid, kuid Belle küsib isalt kingiks vaid ühtainsat roosi. Järgmisel päeval saab Belle isa teada, et tema varandus on temalt võlgade maksmiseks ära võetud. Ta on sunnitud pöörduma tühjade kätega tagasi koju, kuid teel sinna eksib ta metsa ära ja leiab end peagi ühest suurest lossist. Belle isale meenub roos, mille ta pidi Belle'le kingituseks viima. Ta otsustab ta lossi aiast murda ühe roosi, mille peale ilmub välja Koletis. Esmalt ähvardab Koletis Belle isa roosi varastamise eest tappa, kuid pakub siis, et üks tema tütardest tuleb tema asemele. Belle nõustub isa asemel Koletise lossi elama minema. Koletis armub temasse ja palub teda igal õhtul endale naiseks, kuid Belle keeldub. Aja jooksul hakkab Belle'ile Koletis järjest rohkem meeldima. Võlupeegli kaudu saab Belle teada, et tema isa on jäänud väga haigeks ning palub Koletiselt, et ta tema vabaks laseks. Koletis lubab tal lahkuda üheks nädalaks ja annab talle kaasa võlukinda, mis viib ta ükskõik kuhu ta soovib, ning ka kuldse võtme, mis annab Belle'ile ligipääsu Koletise varandusele. Belle leiab oma pere elamas täielikus vaesuses. Ta ravib isa terveks, kuid tema õed on kadedad Belle rikkaliku elu üle Koletise lossis ja varastavad kuldse võtme. Nad kavandavad koos Belle mässumeelse venna Ludovic'i (Michel Auclair) ja tema sõbra Avenant'iga (Jean Marais) plaani Koletist tappa. Belle õed teesklevad, et nad hoolivad Belle'ist ja kavaldavad ta sellega üle, et ta jääks koju rohkem kui seitsmeks päevaks. Varsti avastab Belle, et tema kuldne võti on kadunud ning ta kasutab võlukinnast, et kiiresti Koletise lossi tagasi jõuda. Belle leiab lossihoovist murtud südamega sureva Koletise, kes sureb ta käte vahel. Samal ajal murravad Avenant ja Ludovic Koletise varanduse salajasse hoiukohta sisse. Samal hetkel muudab jumalanna Diana kuju Avenanti koletiseks. Peale seda ärkab surnud Koletis ellu ja muutub prints Ardent'iks ja ta lendab koos Belle'ga tema kuningriiki, kus temast saab ta kuninganna.
"Kaunitar ja koletis" Broadwayl (1994–2007)
1994. aastal tuli välja Disney esimene Broadway muusikal, mis põhineb Disney animatsioonistuudio samanimelisel filmil "Kaunitar ja Koletis" (1991). Muusikali loojaks on Alan Menken, kes oli filmi helilooja. Muusikali jaoks valmis 6 uut laulu lisaks lauludele 1991. aasta animatsioonist. Uuteks lauludeks on "No Matter What", "Me", "Home", "How Long Must This Go On?", "If I Can't Love Her" ja "A Change In Me". Disney tõi "Kaunitari ja Koletise" edu järel hiljem Broadway lavale muusikalid veel mõnest nende kuulsast filmist: "Lõvikuningas", "Tarzan", "Mary Poppins". 29. juulil 2007 toimus "Kaunitari ja Koletis" viimane etendus, sest Broadway lavale oli jõudmas muusikal Disney 1989. aasta animatsioonist "Väike Merineitsi" ja arvati, et see võib kaks pealtnäha sarnast muusikali üksteisega konkureerima panna. Siiani on "Kaunitari ja Koletist" mängitud 13 riigis ja üle 115 linnas. Eestis tõi "Kaunitari ja Koletise" muusikali esmakordselt lavale Teater Vanemuine Tartus 24. novembril 2018. aastal.
"Kaunitar ja koletis" (2017)
"Kaunitar ja Koletis" on Walt Disney Picturesi romantiline muusikaline fantaasiafilm, mis on uusversioon Disney 1991. aasta samanimelisest animafilmist. Helilooja on Alan Menken, kes kirjutas filmimuusika ja laulusõnad koostöös Tim Rice ja Howard Ashmaniga ka animafilmi jaoks. Filmi jaoks kirjutati 3 uut lugu: "How Does A Moment Last Forever", "Days In The Sun", "Evermore". Osades Emma Watson – Belle, Dan Stevens – Koletis, Ewan McGregor – Lumiere, Luke Evans – Gaston, Kevin Kline – Maurice, Josh Gad – LeFou, Stanley Tucci – Maestro Cadenza, Audra McDonald – Madame de Garderobe, Gugu Mbatha-Raw – Plumette, Ian McKellen – Cogsworth, Emma Thompson – Mrs. Potts, Nathan Mack – Chip.
"Kaunitari ja koletise" lavastused Eestis
Muusikal "Kaunitar ja koletis" esietendus Tartus Vanemuise teatris 24. novembril 2018 ja Tallinnas Alexela Kontserdimajas 11. jaanuaril 2019. Muusikal põhineb Disney 1991. aasta animafilmil "Kaunitar ja Koletis" ("Beauty and the Beast"). Lavastaja on Georg Malvius ja muusikaliselt saadab lavastust Vanemuise sümfooniaorkester (dirigent Martin Sildos). Lavastuse muusikajuht ja koreograaf on Adrienne Abjörn. Muusikali lavakujunduse ja tegelaskujude välimuse on loonud lavakunstnik Iir Hermeliin, valguskunstnik Palle Palme, kostüümikunstnik Mare Raidma, lavavõitluse stseenid on seadnud Kaire Russ. Muusikali on eesti keelde tõlkinud Tõnu Oja ja Villu Kangur.
Osades Kärt Anton või Saara Pius – Belle, Kalle Sepp või Rene Soom – Koletis, Andres Mähar või Simo Breede – Maurice, Mihkel Tikerpalu või Oliver Timmusk – Gaston, Norman Salumäe või Saamuel Pilpak – LeFou, Juss Haasma või Silver Laas – Lumiere, Aivar Tommingas või Lauri Liiv – Cogsworth, Merle Jalakas või Ele Millistfer – Emand Potts (Teekann), Nele-Liis Vaiksoo või Anett Viinalass – Babette (Tolmuhari), Karmen Puis või Kristina Vähi – Madame de la Grande Bouche (Madame Riidekapp), Risto Orav või Simo Breede – Monsieur D'Arque, Hannes Hanimägi või Kardo Koppel – Chip, Hubert Uku Prank või Mairo Libba – Jutustaja.
Mario Gómez
Mario Gómez García (sündinud 10. juulil 1985 Saksamaal Riedlingenis) on hispaania päritolu endine Saksamaa jalgpallikoondise ründaja.
2007. aastal valiti ta Saksamaa aasta jalgpalluriks.
Klubikarjäär
Klubikarjääri alustas Gómez 2004 VfB Stuttgardis. 2009. aasta suvel ostis Müncheni Bayern sakslase endale. Esimese poole aastaga suutis ta lüüa 20 liigamängus 9 väravat.
2013. aasta juulis siirdus ta Müncheni Bayernist Fiorentinasse. Aastatel 2015–2016 oli ta laenul Türgi klubis Beşiktaş.
Aastal 2016 läks ta üle VfL Wolfsburgi meeskonda. Karjääri lõpetas ta 2020. aastal Stuttgardis.
Koondisekarjäär
pisi|Gomez 2009. aastal
Gómez mängis 2005–06 Saksamaa U21 koondises 9 mängu ja lõi 1 värava. Kuid teda ei arvatud koondisse 2006. aasta Euroopa U21 meistrivõistlustele, mis toimusid Portugalis. Seal osales 8 meeskonda ja Saksamaa ei pääsenud alagrupist edasi poolfinaali.
Täiskasvanute koondises debüteeris Gómez 7. veebruaril 2007 sõprusmängus Šveitsi jalgpallikoondise vastu ja lõi kohe esimeses koondisemängus värava. Saksamaa võitis 3:1 ja Gómez viis Saksamaa 2:1 juhtima.
Teise koondisemängu pidas ta 2. juunil 2007 2008. aasta EM-valikturniiril San Marino jalgpallikoondise vastu ja lõi kaks väravat. Saksamaa võitis 6:0 ja Gómez lõi 4. ja 5. värava.
EM-valikturniiril oli Saksamaa kõigi valikgruppide peale kokku esimene meeskond, kes tagas koha finaalturniiril. Ometigi ei võitnud Saksamaa valikgruppi, sest järgnes 0:3 kaotus Tšehhi jalgpallikoondisele, kes alagrupi võitiski, ja viimases valikmängus ei suudetud võita Walesi jalgpallikoondist.
Euroopa meistrivõistlustel oli Gómez igas Saksamaa alagrupimängus algrivistuses. Esimeses voorus 8. juunil alistas Saksamaa Lukas Podolski väravatest 2:0 Poola jalgpallikoondise. Gómez vahetati 75. minutil seisul 2:0 välja. 12. juunil kaotas Saksamaa teises voorus Horvaatia jalgpallikoondisele 1:2 ja Gómez vahetati 66. minutil seisul 0:2 välja. 16. juunil võitis Saksamaa kolmandas voorus 1:0 Austria jalgpallikoondise ja Gómez vahetati 60. minutil välja, kui värav oli löödud. Selles kohtumises mängis Gómez halvasti, jättes realiseerimata mitu head võimalust. Horvaatia võitis alagrupi täiseduga, Saksamaa pääses teisena edasi. 19. juunil võitis Saksamaa veerandfinaali Portugali jalgpallikoondise vastu 3:2 ja 25. juunil poolfinaali Türgi jalgpallikoondise vastu samuti 3:2, aga Gómez neis ei osalenud. 29. juunil toimus finaal Hispaania jalgpallikoondise vastu. Gómez vahetati 79. minutil mängu, aga kohtumise ainus värav oli juba löödud ja Hispaania tuli Euroopa meistriks.
2010. aasta MM-valikturniiri läbis Saksamaa ilma kaotuseta ja võitis valikgrupi. Teiseks jäänud Venemaa jalgpallikoondis ei pääsenud lisavalikmängudelt finaalturniirile.
Finaalturniiril Lõuna-Aafrikas alistas Saksamaa 13. juunil avavoorus Austraalia jalgpallikoondise 4:0. Gómez vahetati platsile 74. minutil, kui väravad olid löödud. 18. juunil peeti teine voor Serbia jalgpallikoondise vastu. Miroslav Klose eemaldati 37. minutil ja edasi mängis Saksamaa vähemuses. Gómez vahetati väljakule 77. minutil kaotusseisus 0:1, mis jäigi lõpuni püsima. 23. juunil alistas Saksamaa ilma Klose ja Gómeze abita Ghana jalgpallikoondise 1:0 ja võitis ka alagrupi, teisena läks edasi Ghana. 27. juunil alistas Saksamaa Inglismaa jalgpallikoondise 4:1 ja Gómez sekkus mängu 72. minutil, kui väravad olid löödud. 3. juulil toimus veerandfinaal, kus Saksamaa purustas Argentina 4:0. Gómez kaasa ei teinud. 7. juulil kaotas Saksamaa poolfinaalis Hispaaniale 0:1 (Gómez vahetati mängu 81. minutil kaotusseisus). 10. juulil alistas Saksamaa pronksimängus 3:2 Uruguay jalgpallikoondise ja selles Gómez ei mänginud.
2012. aasta EM-valikturniiril võitis Saksamaa kõik 10 kohtumist. Gómez lõi 6 väravat, aga ei olnud Saksamaa resultatiivseim mängija (Klose lõi 9). Nad olid kogu valikgrupi kõige resultatiivsemad mängijad.
Finaalturniiril mängis Gómez igas kohtumises, aga mitte kunagi algusest lõpuni, vaid alati vahetati ta välja Miroslav Klose vastu. 9. juunil alistas Saksamaa Gómeze 72. minutil väravast Portugali 1:0 ja Gómez vahetati välja 80. minutil. 13. juunil alistas Saksamaa 2:1 Hollandi jalgpallikoondise. Gómez viis Saksamaa 24. ja 38. minutil 2:0 juhtima, vahetati 72. minutil sel seisul välja ja valiti kohtumise parimaks mängijaks. 17. juunil alistas Saksamaa viimases alagrupivoorus Taani jalgpallikoondise ja Gómez võeti välja 74. minutil seisul 1:1. 22. juunil alustas veerandfinaalis Kreeka jalgpallikoondise vastu Klose ja Gómez sekkus alles 80. minutil seisul 4:1. Saksamaa võitis 4:2. 28. juunil kaotas Saksamaa poolfinaalis Itaalia jalgpallikoondisele 1:2. Gómez oli algrivistuses, aga kui Saksamaa kaotas esimese poolaja 0:2, mängis teise poolaja Klose. Pronksikohtumist ei peetud.
Ta ei kuulunud Saksamaa koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
5. augustil 2018 teatas ta koondisekarjääri lõpetamisest. Kokku esindas Gómez Saksamaad 78 kohtumises ja lõi 31 väravat. Ühtegi väravat ei löönud ta kaotusseisus.
2. juunil 2009 lõi Gómez Araabia Ühendemiraatide jalgpallikoondise vastu 4 väravat 7:2 võidetud kohtumises. Rohkem ta koondises samas mängus üle kolme värava ei löönud. Kaks väravat lõi ta ühes mängus San Marino, Šveitsi, Lõuna-Aafrika Vabariigi, Kasahstani, Austria, Aserbaidžaani, Türgi, Belgia ja Hollandi vastu.
Merike Martinson
Merike Martinson (neiuna Merike Kõuhkna; sündinud 9. oktoobril 1940 Viljandis) on eesti arst ja poliitik, Eesti Keskerakonna liige. Aastatel 2005–2017 oli ta Tallinna abilinnapea.
Merike Martinson on olnud Tallinna Lastehaigla peaarst (1991–2001) ja enne abilinnapeaks hakkamist oli ka Tallinna Lastehaigla juhatuse esimees (2001–2005).
Merike Martinson on 1998. aastast Eesti Keskerakonna liige. Ta on AS Lääne-Tallinna Keskhaigla, SA Tallinna Lastehaigla, SA Tallinna Lastehaigla Toetusfondi ja Mustamäe Kiriku Sihtasutuse nõukogu liige.
Isiklikku
Tema vend on Tiit Kõuhkna.
Nera jõgi (Indigirka)
pisi|Nera jõgi Nera on jõgi Venemaa Aasia-osas.
Jõgi saab algab Nera mägismaalt. Moodustub Deljankiri ja Hudžahi jõe ühinemisel ning voolab valdavalt loodesse, kus suubub Ust Nera juures paremalt Indigirkasse.
Jõe pikkus on 106 km (koos Deljankiriga 331 km), valgla pindala 24 500 km². Jõe veestamine pole selge, ülekaalus on ilmselt vihmavesi. Keskmine äravool suudmest 65 km kaugusel on 119 m³/s. Oktoobrist kuni mai-juuni alguseni on jõgi kaetud jääga, detsembrist aprillini põhjani külmunud.