cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rahvuskogu (Prantsusmaa)
Valimised
Prantsusmaa emamaalt valitakse 539 saadikut, ülemeredepartemangudest 27. Valimisringkonnad on 2010. aasta ümberjaotusega jaotatud departemangude vahel vastavalt rahvaarvule: Lozère'l ja Creuse'l on mõlemal vaid üks ringkond, samas Nordil 21 ja Pariisil 18.
Lagrange'i punktid
L4 ja L5 punktid
Päikese-Jupiteri-süsteemis on L4 ja L5 punktides mitmeid tuhandeid asteroide, mida kutsutakse Trooja asteroidideks. Enamik asteroide on oma nime saanud Trooja sõja tegelaste järgi, kusjuures L4 punktis ehk Jupiterist 60 kraadi eespool on kreeklaste leer ning 60 kraadi tagapool on troojalaste leer.
Rahvuskogu (Prantsusmaa)
Valimised
Rahvuskogu valimised toimuvad Prantsusmaal kahes voorus. Esimeses voorus võidu saavutamiseks on kandidaadil vaja saada rohkem kui pooled valimas käinute hääled ühe lisatingimusega: need hääled peavad ületama 25 protsenti kõigist valimisnimekirjadesse kantuist. Teises voorus konkureerivad koha nimel Rahvuskogus kaks enim hääli saanud kandidaati ning kõik ülejäänud, kes said 12,5% või rohkem valimisnimekirja kantud inimeste häältest. Teise voor järel selgub Rahvuskogu koosseis. Valimiste järel valib alamkoda salajasel hääletusel Rahvusassamblee esimehe.
Lagrange'i punktid
L4 ja L5 punktid
Ühe teooria järgi on ka Kuu tekkimine seotud Lagrange'i punktidega. Väidetavalt oli kunagi olnud Theia nimeline keha, mis paiknes Maa-Päikese-süsteemi L4 või L5 punktis. Pärast oma stabiilsuse kaotamist põrkus see Maaga ning pärast põrget jäi ümber Maa tiirlema, moodustadeski Kuu.
Rahvuskogu (Prantsusmaa)
Valimised
10. juulil 1985 president François Mitterrandi vastuvõetud seadusega muutusid Rahvusassamblee valimised proportsionaalseks, igale departemangule määrati vastavalt rahvaarvule kindlaksmääratud arv saadikuid, valimiskünniseks oli 5%. Kuid 1986. aastal toimunud valimised võitis konservatiivne opositsioon Jacques Chiraci juhtimisel, mis lõpetas proportsionaalse süsteemi ja taastas senise kahevoorulise süsteemi.
Lagrange'i punktid
L3
Kunagi arvati, et Päikese-Maa-süsteemis paikneb just selles punktis n-ö Maa vastukaal ehk Maa-sugune planeet, mis paikneb teisel pool Päikest. Kosmoseuuringud on aga välja selgitanud, et sellist taevakeha olemas ei ole. Tehiskaaslaste paigutamiseks on see ebasoodne koht, sest side pidamine on raskendatud.
Rahvuskogu (Prantsusmaa)
Ajalugu
Esimene Prantsuse Rahvusassamblee kogunes Prantsuse revolutsiooni ajal. Rahvuskogu nime kandis 1789. aastal rajatud Prantsuse esinduslik organ, milles tegutsesid kolmanda seisuse esindajad, 17. juunist 9. juulini. Pärast seda nimetati organ ümber Asutavaks Rahvuskoguks, mis eksisteeris 1791. aastani. Uuesti võeti Rahvuskogu nimi kasutusse Prantsuse-Saksa sõja lõpul 1871. aastal. Rahvuskogu toimetas 1875. aastani, mil valmis kolmanda vabariigi põhiseadus. Kolmanda vabariigi ajal (1875–1940) kasutati Rahvuskogu nimetust, et kirjeldada kogu Prantsuse parlamenti koos ülem- ja alamkojaga. Alates 1946. aastal välja kuulutatud neljandast vabariigist kasutatakse Rahvuskogu nime alamkoja nimena. Rahvasuus kasutatakse nimetust Rahvusassamblee tihtipeale kõikide Prantsuse parlamentide kirjeldamiseks.
Lagrange'i punktid
L4 ja L5
L4 ja L5 punktides paiknevad enamasti asteroidid ja sinna kogunevad kosmosetolmu pilved, mistõttu ei ole need väga soodsad paigad satelliitide paigutamiseks.
Kosmosemaanteed
Tulevikus võivad Lagrange'i punktide üheks suuremaks rakendusalaks saada kosmosereisid gravitatsioonikoridoride kaudu. Gravitatsioonikoridorid seovad omavahel erinevate kehade süsteemide erinevaid Lagrange'i punkte. Need koridorid on L-punktide juures kitsad ning vahepealsel alal laiemad. Gravitatsioonikoridore ehk kosmosemaanteid võib võrrelda ookeani hoovustega. Kui mingil orbiidil liikudes satutakse risti mõne koridoriga, siis väikese kütusekuluga saab liikumistrajektoori nii palju muuta, et see koridor kannab sondi kuni järgmise Lagrange'i punktini, just nagu hoovus kannab purjelaeva. Seda tehnoloogiat kasutades oleks võimalik kosmosereisidel kütusekulu vähendada ligikaudu 10 korda. Siiski pole gravitatsioonikoridoride kasutamine täiesti ilma puudusteta – sobiva koridori leidmiseks võib kuluda väga palju aega. Näiteks Maa orbiidilt Marsile jõudmiseks ilma kütust kasutamata kuluks tuhandeid aastaid. Seega täiesti ilma kütust kasutamata ei ole kosmosereisid siiski veel väga realistlikud. Seni on gravitatsioonikoridore kasutatud näiteks NASA sondi Genesis liigutamiseks.
Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia
pisi| pisi|Akadeemia peakorter [[Cambridge (Massachusetts)|Cambridge'is]] Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia (inglise keeles American Academy of Arts and Sciences) on Ameerika Ühendriikide teaduste akadeemia.
Asutatud 1780. aastal, on see üks USA vanemaid ja prestiižikamaid teadusühinguid.
Akadeemia peakorter asub Cambridge'is (Massachusettsi osariigis).
Struktuur
Akadeemia liikmeskond jaguneb viide klassi:
Aronieši
Aronieši (kaartidel vahel ka Agonieši) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Madona piirkonnas Kalsnava vallas.
Aronieši asub valla edelaosas Arona jõe kaldal. Sinna jääb Aronieši bussipeatus.
Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia
Liikmeskond
Akadeemia liikmeskonda on kuulunud (või kuuluvad) teiste seas ka John Adams, Thomas Jefferson, John James Audubon, Joseph Henry, Washington Irving, Josiah Willard Gibbs, Augustus Saint-Gaudens, Robert Oppenheimer, Willa Cather, T. S. Eliot, Edward R. Murrow, Jonas Salk, Luis Alvarez, George Soros, Duke Ellington, Gerald Edelman, Jerry Fodor, David Chalmers ja Lisa Randall.
1848. aastal valis akadeemia oma liikmeskonda esimese naise – astronoom Maria Mitchelli.
Aronieši
Aastal 2008 oli külas 14 elanikku.
pisi|tühi|Arona jõgi Aronieši külas
Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia
Liikmeskond
Akadeemia valib ka välisliikmeid. Sellise au on pälvinud teiste seas Leonhard Euler, markii de La Fayette, Alexander von Humboldt, Leopold von Ranke, Charles Darwin, Otto Hahn, Jawaharlal Nehru, Pablo Picasso, Lucian Michael Freud, Winston Churchill, Galina Ulanova, Werner Heisenberg, Hannes Alfvén, Igor Tamm, Jakov Zeldovitš, Alec Guinness, Tzvetan Todorov, Henri Poincaré ja Sebastião Salgado.
pisi|170px|Akadeemia välisliige, [[Eestlased|eesti juurtega Rootsi paleogeneetik Svante Pääbo]]
Salduse ordulinnus
Salduse ordulinnus (saksa Frauenburg – 'neitsilinnus', eesti keeles ka Saldupils) oli Liivi ordu kivilinnus Lätis Kuramaal (Kurzeme kultuuriajaloolises piirkonnas) Salduse linnas. Linnuseala paikneb Ciecere jõkke paremalt (põhja poolt) suubuva Slimnīca strautsi (Haigla oja) idakaldal Slimnīca (Haigla) ja Kalēju (Sepa) tänava vahel praeguse meditsiinikeskuse hoovis.
Venemaa keisririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Kuramaa kubermangu Kuldīga ülem-hauptmannschafti (Oberhauptmannschaft Goldingen) Kuldīga (Hauptmannschaft Goldingen) hauptmannschaft-konnas (maakonnas).
Nimekujud
Algselt oli kasutuses kuralaste Salduse muinaslinnuse järgi kohanimi Saldus, hiljem ehitati sinna lähedale kivilinnus, mis pühendati Liivimaa kaitsepühakule pühale Maarjale (die Burg unserer lieben Frau) ja mille järgi ka asulat ja linnust kutsuma hakati.
Asukoht
Salduse ordulinnus asus Kagu-Kuramaa künklikul kõrgustikul u 100 m üle merepinna.
Linnus asetses Ciecere jõkke põhja poolt suubuva Slimnīca oja vasakpoolses u 6 m kõrguses kaldakäärus, 450 m suudmest ja ligi 600 m Salduse Jaani kirikust (Sv. Jāna luteranu baznica) põhja pool. Kivilinnusest 1 km ida poole Salduse järve lõunakaldale jäi vana kuralaste maalinn või muinaslinnus. Ciecere ise oli Venta jõe parempoolne lisajõgi, mis algas 40 km ida poolt Semgallia (Zemgale) Bērze jõe lätete juurest. Umbes 2 km laiust ja 5–10 m kõrgust veelahet, mis moodustas loodusliku piiri Kuramaa ja Semgallia vahele, ühendasid Stūri raba ja Smukupīte jõe ojaharud.
XIII sajandil läks maantee Riiast Liibavisse (Liepāja) ja Meemelisse (Klaipeda) läbi Tukumsi, Kandava, Zabile, Kuldiga, Aizpute ja Grobina, kuhu sakslased ehitasid tavaliselt kohalike muinaslinnuste kõrvale endi omi. Pärast kuralaste ja semgalite vastupanu murdmist XIII sajandi lõpuks hakati ehitama linnuseid ka Lõuna-Kuramaale ja mujale Semgalliasse peale Miitavi. XIV sajandi keskpaigaks võeti kasutusele veidi otsesem lõunapoolsem maantee Riiast Miitavi, Dobele, Jaunpilsi, Salduse, Skrunda, Durbe ja Grobina kaudu Kuramaale.
Ajalugu
1253. aasta lepingus Liivi ordu ja kuralaste vahel on üles tähendatud kuralaste muinaslinnust (Saldene), mis asus "piirkonnas Skrunda ja Semgallia vahel".
1341. aasta annavad mõned saksa ajaloolased kivilinnuse asutamise aastaks. Siis hakati kohta Salduse asemel Frauenburgiks kutsuma. Teiste baltisaksa ajaloouurijate arvates on linnus ehitatud 1370. aastatel varsti pärast Skrunda ordulinnuse rajamist.
1411. aasta linnuste nimekirjas on Saldus juba olemas.
1461. aastal on kirikukihelkonda esmamainitud ürikutes. Kirik oli pühitsetud Pühale Johannesele.
1506 on kirjalikult mainitud linnusepiirkonda ja laiemat ala.
1625 resideeris lossis Kuramaa ja Semgallia hertsog Friedrich.
1652 on endisi Saksamaa idapoolseid alasid käsitlevas geagraafiateatmikus linnuseehitist nimetatud Kuramaal, Riiast Köningsbergi viival maanteel asetsevaks lossiks.
Kastehein
Kastehein (Agrostis) on kõrreliste sugukonda arvatud taimeperekond.
Salduse ordulinnus
Ajalugu
1659, Põhjamaade sõja ajal röövisid Rootsi sõjasalgad lossi ja lõhkusid seda. Linnus jäi rüüstatud seisu
1660. aastal, pärast Ingerimaalt vangistusest tagasipöördumist elasid Salduse linnuses hertsog Jakob ja tema pereliikmed.
Kastehein
Eestis kasvab kuus sellesse perekonda kuuluvat pärismaist liiki:
Salduse ordulinnus
Ajalugu
1664–1682 elas lossis hertsog Jakob.
1701. aasta 23. augustil Põhjasõja ajal jõudis Salduse lossi Rootsi kuningas Karl XII. Arvatakse, et Rootsi väed naasid lossi 1710. aastal. Pärast Põhjasõda muutus linnus täielikult varemeteks.
XVIII sajandi keskpaigaks oli linnus varemetes. J. G. Arnt kirjutas pseudonüümi all, et "Semgallias Saldes on Frauenburgi loss Daune jõe lähedal, mille müürid rootslased puruks lõhkusid."
Salduse mõisa hooned asetsesid vana ordulossi varemete kõrval. 1939 asutati mõisahoonetesse Salduse haigla.
1972 viis linnusealal seoses Salduse haigla uue korpuse ehitusega kaevamisi ja mõõdistamisi läbi arheoloog Ēvalds Mugurēvičs.
Ehitus
Linnusteuuruja Armin Tuulse arvates on tegemist konvendihoone tüüpi linnuse hilisema edasiarenduse nn kõrvalharuga, mis arenes välja tänu sellele, et tähtsamad linnused olid konvendihoonete kujul XIV sajandi keskpaigaks valminud ja selle hoonetüübi väljaehitamiseks vähem tähtsamatele kõrvallinnustele polnud enam piisavalt ei ressurssi ega ka vajadust. Konvendihoone ideaalkujul väljaehitamine nõudis suurt materjali- ja tööjõuressurssi ning hilisemaid suuri sõjajõudude mehitamis- ja ekspluatatsioonikulusid ning polnud enam otstarbekas. Seetõttu ei ehitatud kõiki hoonetiibu enam suures mahus ja täielikult välja, hooneplokke lisati vajadusest lähtuvalt ja kogu ehitis meenutas osaliselt nn Kuramaa maanteelaagerkastelli. Linnus asetses umbes 10 m kõrgusel osaliselt vallidega kõrgendatud künkal Slimnīca oja käärus ja selle nurgad asetsesid põhiilmakaarte suundades. Kompleksi kaitses ojale ülespaisutatud veskitiik edelast, läänest ja loodest. Kirde-, ida- ja kagusuunda pidi kaitseks olema läbi tõmmatud vallikraav. Linnusel ei olnud teadaolevalt ühtegi suuremat torni, värav võis XVIII sajandi alguse plaani järgi asuda kagutiiva lõunaküljel. Linnuse ääres ja kaitse all asus ka veski.
Linnuse pindala oli väike, konvendihoone mõõdud olid 34*34 meetrit, välimise müüri paksus oli 2,5 meetrit. Kirdeküljel oli 5,5 m laiune eluhoone, põhjanurgas oli hoone mõõtudega 7,6*6 meetrit ja lõunanurgas mõõtudega 10*8 meetrit. II ehitusperioodi ajal püstitati veel 2 elumaja loode- ja kagutiiva külge. III ehitusperioodil ehitati täielikult välja edela- ja kirdetiib.
Praegune seisukord
Nähtavaid jälgi maapinnal linnusemüüridest säilinud ei ole. Osa linnusevundamente on jäänud tõenäoliselt uue haiglahoone alla ja võivad olla pärast väljakaevamisi ja haiglakorpuse ehitust täielikult hävinud.
Restu-Madissõ järv
Restu-Madissõ järv (ka Visela järv, Restu paisjärv, Restu-Madise järv) on paisjärv Võrumaal Urvaste ürgorus.
Järve läbib Visela jõgi. Järve pindala on 61,5 ha. Moodustab koos Punde järvega Visula kaksikjärve.
Toretsk
Toretsk asutati 1806. aastal, linna õigused sai 1936. aastal.
Kuni 1936. aastani oli linna nimi Štšerbõnivka (Щербинівка). 1936–2016 kandis nime Dzeržõnsk. 2015. aasta 16. oktoobril võttis linnanõukogu vastu otsuse kinnitada linna uueks nimeks Toretsk. Ukraina Ülemraada kinnitas otsuse 4. veebruaril 2016.
Toretsk asub 179 meetri kõrgusel merepinnast.
2013. aasta 1. jaanuaril elas linnas 35 296 inimest, 2012. aastal 35 899 inimest ja 2011. aastal 36 324 inimest.
XXI sajand
Donbassi sõja alul, 2014. aasta aprilli keskel, võtsid valitsusvastaste relvajõudude üksused linna oma kontrolli alla.
11. juulil toimunud valitsusvägede õhurünnakus kandsid valitsusvastaste relvajõudude üksused väidetavalt suuri kaotusi.
21. juulil võtsid valitsusväed linna oma kontrolli alla. Päeva esimesel poolel heisati linna haldushoonele Ukraina lipp.
Simonas Daukantas
pisi|[[Jonas Rustemas. Simonas Daukantase portree]] pisi|Saja[[leedu litt|litine pangatäht]] Simonas Daukantas (sünninimi Szymon Dowkont; 28. oktoober 1793 Kalviai Skuodase lähedal – 6. detsember 1864 Papilė) oli leedu ajaloolane, rahvaluulekoguja ja kirjanik.
Ta oli üks esimesi Leedu ärkamisaja ideolooge ja esimese leedukeelse Leedu ajalugu käsitleva raamatu autor. Ta pani aluse leedu ajaloo romantiseeritud käsitlusele. Ta kirjutas ka raamatuid leedu rahvaluulest ja folkloorist ning poola-leedu sõnaraamatu (viimane ilmus postuumselt).
Elulugu
Daukantas sündis Loode-Leedus Läti piiri ääres. Ta õppis Klaipeda maakonnas Kretingas ja Telšiai maakonnas Žemaičių Kalvarija koolis.
1814. aastal ehk 20-aastaselt läks ta Vilniusse ja astus seal gümnaasiumi. Pärast selle lõpetamist 1816 alustas ta õpinguid Vilniuse ülikoolis. Seal õppis ta algul kirjandust ja vabu kunste, hiljem (alates 1818) ajalugu ja antiikkirjandust. 1819 lõpetas ta õigusteaduskonna ja sai 1822 õigusteaduses magistrikraadi. Ta ei saanud oma diplomeid üliõpilasliikumiste Filomatid ja Filaretid represseerimise tõttu Vilniuse ülikoolis otsekohe kätte, vaid alles 1825. Ta jätkas õpinguid Tartus.
Daukantas kolis Riiga, kus töötas 1825–1834 kindralkuberneri kantseleis, ja lõpuks Peterburi, kus töötas 1835–1851 senati kantseleis. Ta töötas koos ajaloolase Teodor Narbuttiga ning andis talle peaaegu 800 Leedu ja Rzeczpospolita ajalugu käsitlevat originaaldokumenti. Ta avaldas leedu keeles mitu ajalooraamatut ja romaani.
Leedusse naasis ta elama alles 1850 ja jäi 1851 pensionile. Ta elas metseenide juures algul Telšiai maakonnas Varniais, siis Lätis poolel teel Jelgava ja Bauska vahel Neu-Bergfriedis (tänapäeval Jaunsvirlauka), viimased eluaastad Šiauliai maakonnas Papilės, kus ta 1864 suri ja kuhu ta maeti.
Mälestuse jäädvustamine
Tema järgi on nimetatud Daukantase väljak, mis asub Vilniuses Leedu presidendilossi vastas. Varem oli see kandnud 19. sajandil Lossi väljaku nime, seejärel 1915. aastani Mihhail Muravjovi nime, siis Napoleoni ja nõukogude ajal Mihhail Kutuzovi nime. Daukantase tänav on Kaunases, Klaipedas, Palangas ja mitmes teises Leedu linnas.
Vilniuse ülikooli üks õuedest kannab Daukantase nime. 1979 istutati ülikooli 400. aastapäeva tähistamise pidustustel sinna Daukantase kodukohast pärit tamm ja avati tema bareljeef. Samal aastal avati teadusmuuseumi, mis tänapäeval on Püha Johannese kirik, seinal Daukantase reljeef. Viimane säilitati ka pärast muuseumi muutmist kirikuks.
Daukantas on kujutatud Leedu 100-litisel rahatähel.
Parkali tänav (Rakvere)
Parkali tänav on tänav Rakvere Vanalinna linnajaos.
Hoonestus
Aadressil Parkali 4 paikneb AQVA Hotel & Spa, mis on tuntud veekeskus koos hotelli ja restoraniga. Parkali tänava äärde jääb ka Rakvere linnavalitsuse hoone aadressil Lai 2 ning Pika tänava üks tähelepanuväärsemaid ehitisi – eklektiline Kaitseliidu Viru maleva hoone aadressil Pikk 15, mis valmis 1908. aastal kaupmees Julius Johansoni ettevõtmisel.
Parkali 7 asub Pihlaka kondiitritööstus
Ajalugu
Parkali tänav on üks Rakvere vanemaid. 17. sajandil oli Rakveres vaid viis tänavat: Pikk, Rüüti (praegune Tallinna), Korduani (Rohuaia), Vee (Posti) ja Põrgu. Tee viis Pikalt tänavalt mäest alla Soolikaojani. Ajaloos on tänav kandnud ka Põrgu tänava nime, kuna samas paiknes sepapajad, mille õhtused ääsituled ja mustad mehed andsid selleks nimeks alust. Tänava praegune nimi Parkali (saksa keeles Gerberstraße; vene keeles ул. Паркали; Кожевенная ул) on pandud seal 19. sajandil tegutsenud parkimistöökodade järgi.
Teraapiakoer
pisi|Teraapiakoer Teraapiakoer on eritreeningu läbinud koer, kes suudab luua ning pakkuda kontakti seda vajavatele inimestele, leevendades sellega pingeid ja luues sideme ümbritseva maailmaga.
Teraapiakoer on koer, keda on treenitud pakkuma armastust ja lohutust haiglas viibivatele inimestele, vanadekodude elanikele, koolides õpiraskustega lastele ja neid kasutatakse ka stressi leevendamiseks ekstreemsetes olukordades nagu näiteks loodus- või mõne muu katastroofi läbi elanud inimestele.
Enamasti elavad teraapiakoerad oma peres ehk händlerite juures. Koerte funktsioon ei ole peremehe või händleri abistamine, vaid sotsiaalne tugi seda vajavatele inimestele või inimgrühmadele (nt üksikud või eraklikud inimesed, kes ei taha või ei suuda välismaailmaga kontakteeruda).
Teraapiakoeri on igas suuruses ja erinevatest tõugudest. Oma sõbralikkuse ja koostöövalmiduse tõttu on väga levinud labradori retriiver ja kuldne retriiver. Kõige olulisem teraapiakoera juures on iseloom. Hea teraapiakoer peab olema sõbralik, kannatlik, enesekindel, õrn ja rahulik kõigis olukordades. Teraapiakoerad peavad nautima kontakti inimesega ja lubama ennast paitada või sügada, isegi siis kui seda tehakse kohmakalt.
Teraapiakoera peamine ülesanne on lubada võõrastel endaga füüsilisse kontakti astuda ja seda nautida. Lapsed armastavad loomi eriti kallistada, täiskasvanud naudivad tavaliselt lihtsalt koera paitamist või sügamist. Koera peab vajadusel saama tõsta või ta peab ronima inimesele sülle või voodisse ning lamama seal mõnuga. Paljud koerad teevad oma külaskäigu veel põnevamaks, tehes väikseid trikke oma vaatajaskonnale või mängides hoolikalt läbimõeldud mänge. Teraapiakoerad võivad osaleda palliatiivhoolduses, vähendades surmahirmu haigla keskkonnas.
Selli külanõukogu
Selli külanõukogu oli külanõukogu Vaimastvere valla ja Jõgeva rajooni koosseisus aastail 1945–1954.
Bürett
thumb|Tüüpiline bürett joonistatuna Bürett on vertikaalne, enamasti silindrikujuline laboriseade, mis koosneb gradueeritud (mõõteskaalaga) klaastorust ja selle alumises osas olevast kraanist või näpitsast.
Teraapiakoer
Teraapiakoerte valik algab kutsikate testimisega. Testitakse kutsika sõbralikkust, sotsiaalsust, käitumist võõra inimesega, reaktsioone erinevate ärritajate peale jne.
Selli külanõukogu
Asutamisel kuulus külanõukogu koosseisu Selli, Villakvere, Kärde, Kemba, Endla (osaliselt) ja Koidu (osaliselt) küla ning Selli asundus.
Bürett
Bürett võimaldab viia uuritavasse proovi (näiteks lahusesse) täpse ruumalaga vedelikukoguse. Seadet kasutatakse näiteks mahtanalüüsil (tiitrimisel).
Wesselin
Wesselin (ka Wescelin) oli esimene Revala piiskop (1219/1220–1227).
Teraapiakoer
Teraapiakoerte ajalugu
Kapral William Wynne leidis II maailmasõja ajal ründeoperatsioonide käigus jaapanlaste vastu Uus-Guinea saare lahinguväljalt hüljatud noore emase jorkširi terjeri, kelle ta nimetas Smokyks. Smoky käis Wynne'iga paljudel missioonidel, pakkudes võitlejatele lohutust ja meelelahutust ja isegi aitas sideüksusel vedada telegraafiliini läbi maa-aluse toru, saavutades minutitega selle, mis oleks inimestele olnud potentsiaalselt ohtlik kolmepäevane töö vaenlase pommitajate vaateväljas.
Bürett
Üldiselt on büretid väga täpsed, näiteks A-klassi büreti täpsus on ± 0,05 cm3.
Wesselin
Taani kuningas Valdemar II määras oma kaplani Wesselini Eestimaa piiskopiks 1219. aastal, kui senine piiskop Theoderich oli Lindanise lahingus surma saanud. Valdemari konkurent Riia piiskop Albert nimetas samale ametipostile oma venna Hermanni, kes pühitseti Eestimaa piiskopiks Magdeburgi peapiiskopi poolt. Wesselini kinnitas paavst 1220. aasta 19. märtsil Revala piiskopiks (episcopus Revaliensi). Kuigi tema ametinimetust võib tõlkida ka Tallinna piiskopina, osutas see tiitel Enn Tarveli hinnangul sel ajal pigem Revala maakonnale. Kersti Markuse arvates mõeldi selle all tõenäoliselt kogu Põhja-Eestit. Wesselin oli ametis 1227. aastani.
Teraapiakoer
Teraapiakoerte ajalugu
Smoky teenistus teraapiakoerana algas, kui kapral Wynne sattus džunglipalavikuga haiglasse. Kui Wynne paranema hakkas, tõid ta sõjakaaslased Smoky haiglasse külastusele kaasa, et sõduri tuju tõsta. Smokyst sai hetkega kõigi haavatud sõdurite lemmik. Dr Charles Mayo kuulsast Mayo Kliinikust oli vastutav ohvitser, kes andis loa tuua Smoky haigla territooriumile ja lubas tal magada viis ööd haiglas Wynne'i voodis. Smoky töö teraapiakoerana jätkus 12 aastat kuni II maailmasõja lõpuni.
Selli külanõukogu
Seadlusega 17. juunist 1954 ühendati külanõukogu Kõola külanõukoguga, asutades Pedja külanõukogu kuni 1950. aastani eksisteerinud Vaimastvere valla piirides.
Teraapiakoer
Teraapiakoerte ajalugu
Teraapiakoerte teadlik kasutuselevõtmine omistatakse Elaine Smithile, Inglismaal töötanud Ameerika õele. Smith märkas, kui hästi mõjuvad patsientidele ühe kindla kaplani ja tema kuldse retriiveri külastused. Naastes Ameerika Ühendriikidesse 1976. aastal, alustas Smith koerte treeninguprogrammi, et valmistada nad ette meditsiiniasutuste külastamiseks. Aastate jooksul on ka teised tervishoiutöötajad märganud loomadest kaaslaste terapeutilist mõju stressi leevendajate, vererõhu alandajate ja tujutõstjatena. Nõudmine teraapiakoerte järgi kasvab jätkuvalt. Viimastel aastatel on teraapiakoeri rakendatud laste kõne- ja meeleoluhäiretega toimetulemisel.
1982. aastal asutas Nancy Stanley mittetulundusorganisatsiooni Tender Loving Zoo (TLZ) (tõlge: 'õrn armastav loomaaed'), mis tutvustas loomateraapiat raske puudega lastele ja hooldushaiglates. Nancyl tekkis see idee töötades Los Angelese Loomaaias, kus ta märkas, kui innukalt reageerisid puuetega külastajad loomadele. Ta luges teadustöid loomade positiivse mõju kohta patsientidele ning varsti pärast seda hakkas Stanley oma minipuudlist koera Freewayd Revere raske puudega inimeste arengukeskusse (orig: Revere Developmental Center) viima.
Jäneda Kool
Jäneda Kool on lasteaed-põhikool Lääne-Virumaal Tapa vallas Jänedal.
Teraapiakoer
Kasutegurid
Uurimistulemused on näidanud, et teraapiakoertega tegelemine võib suurendada oksütotsiini (hirmu ja ärevuse leevendaja) ja dopamiini (õnnehormooni) taset veres, samas vähendab see kortisooli (stressitekitaja) taset.
Agusamblik
Agusamblik (Endocarpon) on kottseente perekond.
Teraapiakoer
Teraapiakoerte klassifikatsioon
Teraapiakoerad ei ole teenistus- ega abikoerad. Abikoerad aitavad inimesi otseselt ja neil on juriidiline õigus omanikku saata peaaegu kõikjal. Ameerika Ühendriikides on teenistuskoerad juriidiliselt kaitstud föderaalsel tasandil 1990. aasta puuetega ameeriklaste seadusega (orig: Americans with Disabilities Act of 1990). Teraapiakoerad ei paku otsest abi ja neid ei ole mainitud eeltoodud aktis. Asutused võivad kutsuda, piirata või keelata teraapiakoerte ligipääsu. Paljud asutused on sisse seadnud teraapiakoerte lubamisel koertele ranged nõuded.
Paljud organisatsioonid pakuvad teraapiakoerte testimist ja akrediteerimist. Ameerika Ühendriikides nõuavad mõned organisatsioonid koertelt Ameerika Kennelklubi Hea Koerast Kodaniku eksamiga (orig: American Kennel Club's Canine Good Citizen test) samaväärse testi läbimist, millele lisanduvad tulevasest töökeskkonnast lähtuvad spetsiifilised nõuded. Tavaliselt tehakse testidega kindlaks, kas koer kannatab järsku valju või imelikku heli, suudab kõndida erinevatel tundmatutel tasapindadel, ei karda kepiga kõndivaid inimesi, ratastoole ega ebaharilikke liikumis- või kõndimisstiile, saab laste ja vanuritega hästi läbi ja nii edasi.
Kanadas sertifitseerib teraapiakoeri St Johni Kiirabi.
Suurbritannias pakub ettevõte Pets As Therapy kassidest ja koertest külastajaid asutustele, kus muidu lemmikloomi pole.
Välislingid
Tõlgitud ingliskeelsest Vikipeediast (http://en.wikipedia.org/wiki/Therapy_dog)
Korset
Korset on 0,13 hektari suurune ussikujuline saar Väinameres, halduslikult Lääne maakonnas Vormsi vallas.
Saar asub Rumpo poolsaarest kagus. Saare rannajoone pikkus on 489 meetrit.
Korset kuulub Vormsi maastikukaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Ditmir Bushati
Ta osales 7.–9. septembril 2017 Tallinnas toimunud Gymnichil. Välisminister Sven Mikser ja Bushati kohtusid ka üldasjade nõukogu lõunal detsembris 2017. Veebruaris 2018 külastas ta Eestit teist korda.
Haridus
Bushati lõpetas 1999. aastal Tirana Ülikooli õigusteaduskonna ning omandas aastal 2001 Hollandis asuvast Leideni Ülikoolist magistrikraadi rahvusvahelise õiguse erialal.
Ta oli rahvusvahelise õiguse teadur TMC Asseri Instituudis Haagis. Ta oli ka ühe aasta TEMPUSe stipendiaadina Kreekas Ateena Ülikooli Euroopa Avaliku Õiguse Keskuses, spetsialiseerudes ELi seadustele, ning on saanud diplomi Harvardi Ülikoolist, Ameerika Rahvusvahelise Õiguse Akadeemiast Dallases ja Abo Akadeemia Ülikoolist Soomes.
Ta on pidanud loenguid Euroopa õiguse ja ELi laienemisprotsessi kohta erinevates Albaania ja Kosovo institutsioonides ja ülikoolides. Ta on avaldanud arvukalt teadustöid ja artikleid ELi laienemisprotsessi, rahvusvahelise avaliku õiguse ja Euroopa õigusega seotud valdkondades.
Karjäär
Enne oma poliitilist karjääri oli Bushati kodanikuühiskonna juht ja üks Albaania Euroopa Liikumise (EMA) asutajaliikmetest.
Ta on Euroopa Välisasjade Nõukogu liige ja on olnud ka Freedom House'i analüütik aastast 2007 kuni aastani 2008, Euroopa Rahvusvahelise Õiguse Seltsi (ESIL) riiklik teabeesitaja ja 2006 kuni 2008 ka Avatud Ühiskonna Toetusfondi Albaania Euroopa integratsiooniprotsessi edenemist jälgiva projekti riiklik koordinaator. Ta on töötanud erinevate ELi, Maailmapanga, USAIDi, GIZi, Friedrich Eberti Sihtasutuse ja IOMi projektide konsultandina.
Ta töötas Albaania Euroopa integratsiooniministeeriumi õigusaktide ühtlustamise esimehena. Selles ametis kuulus ta meeskonda, kes pidas läbirääkimisi Euroopa Liiduga stabiliseerimis- ja assotsiatsioonilepingu (SAA) üle. Ta töötas asepeaministri Euroopa asjade nõunikuna, õigusnõunikuna põhiseaduskohtus, Albaania Vabariigi presidendi kantseleis ja Endise Jugoslaavia Rahvusvahelises Kriminaaltribunalis.
Poliitiline karjäär
Albaania Sotsialistliku Partei kandidaadina valiti Bushati esimest korda 2009. aasta parlamendivalimistel Tirana ringkonna parlamendiliikmeks. 2013. aasta juunis toimunud parlamendivalimistel valiti ta sama ringkonna jaoks uuesti.
Parlamendiliikmena oli ta Euroopa integratsioonikomisjoni esimees ja ELi-Albaania ühiskomisjoni liige (2009–2013). 2011. aasta novembris valiti ta Sotsialistliku Partei juhtkomitee liikmeks.
2016. aasta augustis kohtus ta Zhongnanhais Hiina riiginõuniku Yang Jiechiga, et arutada Albaania-Hiina suhteid. Jaanuaris 2017 kutsus ta pärast kahepäevast Teheranis viibimist Iraani üles koostööle energeetika, põllumajanduse ja turismi vallas.
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kaks last: Hera ja Martin. Lisaks emakeelele räägib ta vabalt inglise ja itaalia keelt ning valdab hästi ka prantsuse keelt.
Alberto Bachelet
Alberto Arturo Miguel Bachelet Martínez (27. aprill 1923 Santiago – 12. märts 1974 Santiago) oli Tšiili sõjaväelane (lennuväe brigaadikindral) ja diplomaat.
Ta oli Tšiili sõjaväes alates 1940. aastast.
Ta oli aastatel 1962–1972 Tšiili sõjaväeatašee Ameerika Ühendriikides.
Pärast Augusto Pinocheti sõjaväelist riigipööret 11. septembril 1973 vahistati ja vangistati teda korduvalt, sest ta oli sõjaväelise riigipöörde vastu. Ta suri südamerabandusse järgekordse vangistuse ajal.
Jean Dausset
pisi|Jean Dausset (2005) Jean Baptiste Gabriel Joachim Dausset (19. oktoober 1916 Toulouse – 6. juuni 2009 Palma de Mallorca) oli prantsuse arstiteadlane ja hematoloog, kes tegeles peamiselt immunoloogia ja transplantatsioonimeditsiiniga.
Ta sai 1977 Robert Kochi auhinna ja 1980 koos Baruf Benacerrafi ja George Davis Snelliga Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna geneetiliselt määratud raku pindstruktuuride avastamise eest, mis juhivad immunoloogilisi reaktsioone.
Keskharidus
Keskharidus on haridustase, mis järgneb põhiharidusele ning on kõrghariduse eelduseks.
Venemaa siseministeerium
Venemaa siseministeerium (vene keeles министерство внутренних дел Российской Федерации 'Venemaa Föderatsiooni Siseministeerium') on Venemaa riikliku julgeoleku ja turvalisuse tagamise keskasutus, mis moodustati 1990. aastal.
Keskharidus
Keskharidus jaguneb üldkeskhariduseks ja kutsekeskhariduseks.
Venemaa siseministeerium
Juhid ja struktuur
pisi|Venemaa siseministeeriumi embleem
Vastavalt 2011. aastal läbi viidud reformidele SM kuulub SM juhtkonda:
Keskharidus
Eesti
Keskhariduse omandamine ei ole kohustuslik.
Venemaa siseministeerium
2011. aasta politseireform
2011. aasta 1. märtsil jõustus Venemaal vastu võetud seadus siseministeeriumi põhiosa moodustanud korrakaitse ja kuritegevusevastase võitlusega tegelenud põhifunktsioone täitnud miilitsaüksuste ümbernimetamiseks miilitsast politseiks, millega kaasnes ka politsei keskasutuste reorganiseerimine VF SM keskaparaadis ning isikkoosseisu vähendamine 1 106 472 töötajani, millega kaasnes 170 000 töötaja koondamine ja mille tulemusena muutusid ka SM keskaparaadi teenistuste nimetused ja staatused: departemangudest peavalitsusteks jne. SM koosseisu kuulunud tugiteenuste ja erikvalifikatsiooniga struktuuriüksuste (SM Uurimiskomitee) töötajate ametinimetused ei muutunud. Vastavalt politseiseadusele vabastati politseiteenistused neile mitteomastest ülesannetest: Venemaal illegaalselt viibivate ja väliskodanike väljasaatmine (Föderaalne Migratsiooniteenistus); kainestusmajade tegevuse organiseerimine; autotranspordi tehnilise seisukorra järelevalve; vahialuste ja kinnipeetute konvoeerimine; võlgnike ja nende vara asukoha tuvastamine.
Keskharidus
Eesti
Üldkeskharidus on gümnaasiumi riikliku õppekavaga kehtestatud nõuete kogum.
Venemaa siseministeerium
Ajalugu
Venemaa siseministeeriumi keskaparaat 2008. aastal:
Föderatsiooni Siseministeeriumi piirkondlikud asutused:
Coffey maakond
pisi|Coffey maakond Kansase osariigis Coffey maakond on maakond Ameerika Ühendriikides Kansase osariigi idaosas.
Keskharidus
Eesti
Kutsekeskharidus on kutseõppeasutuse seaduse ja kutse- või erialade riiklike õppekavadega kehtestatud nõuete kogum.
Coffey maakond
2020. aastal elas maakonnas 8360 inimest. Aastal 2010 oli elanikke 8601. Maakonna keskus ja suurim linn on Burlington (2634 elanikku).
Maakonna pindala on 1690 km². Veepindala on 70 km²
Keskharidus
Eesti
Nominaalne õppeaeg keskhariduse omandamiseks on kolm aastat.
Coffey maakond
Ajalugu
Coffey maakond moodustati 25. augustil 1855.
Coffey maakonna suurim elanike arv oli 20. sajandi esimesel kümnendil, kui seal elas üle 16 000 inimese. Alates sellest ajast on elanike arv peaaegu pidevalt vähenenud,
Löbichau
Löbichau on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis.
Ostthüringer Zeitungi (OTZ) peakorter asub vallas.
FIDE-reiting klassikalises males
pisi|150px|[[FIDE logo]]
20 parimat maletajat
150px|pisi|[[Magnus Carlsen]] 150px|pisi|[[Fabiano Caruana]] 150px|pisi|[[Ding Liren]] Maailma 20 parema maletaja ELO-reitingud seisuga 1. september 2019.
20 parimat naismaletajat
150px|pisi|[[Hou Yifan]] 150px|pisi|[[Ju Wenjun]] 150px|pisi|[[Aleksandra Gorjatškina]] Maailma 20 parema naismaletaja ELO-reitingud seisuga 1. august 2019.
Othonoí
Othonoí (kreeka keeles Οθωνοί) on Kreekale kuuluv saar Joonia saarestiku põhjaosas Korfu saarest 20 km loodes. Saarel on Kreeka läänepoolne äärmuspunkt.
Ester Purje
Ester Purje (aastani 1957 Ester Reinart; 30. jaanuar 1927 Kaarma-Suure vald – 27. mai 2020 Tallinn) oli eesti näitleja, teatripedagoog ja publikuteenindaja.
Ta lõpetas aastal 1947 Kuressaare Tööstustehnikumi, aastal 1955 Tallinna Draamateatri õppestuudio ning aastal 1957 Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keele ja kirjanduse erialal.
Metsapoliitika
Metsapoliitika (Forest Policy) on riigi, organisatsiooni või isiku sihikindel tegevus, mis aitab säilitada metsa keskkonna stabiilsuse ja ökoloogilise tasakaalu metsade kaitset ja majandamist sätestavate seaduste abil.
Ester Purje
Aastatel 1946–1949 oli ta Kuressaare Teatri näitleja. Aastatel 1955–1960 oli ta Eesti Televisiooni toimetaja. Aastatel 1960–1980 oli ta Eesti Riikliku Nukuteatri pedagoog ning aastast 1981 Draamateatri publikuperenaine ja -teenindaja; lisaks on ta mänginud mõlema teatri lavastustes. Ta on kirjutanud teatriartikleid.
Isiklikku
Tema tütar on teatrikriitik Pille-Riin Purje.
Metsapoliitika
Metsapoliitika eesmärgid
Metsapoliitika eesmärk on ühitada metsade säilimine ja juurdekasv ning puidu tarnimine puidutööstuse ja energiatootmise vajaduseks ehk parandada metsade tootlikkust ja kvaliteeti, majandades neid säästvalt ja tõhusalt, selleks et saada püsivat kasu kõikidest metsahüvedest ja suunata metsaomanikke majandama metsi ühiskonnale soovitud suunas.
Ilinden–Preobraženie ülestõus
pisi|Ülestõusu kaart Makedoonia ja Traakia piirkonnas. Tänapäeva piirid on nähtavad koos tolleaegsete Osmanite riigi piiridega Ilindeni–Preobraženie ülestõus või lihtsalt Ilindeni ülestõus (bulgaaria keeles Илинденско-Преображенско въстание Ilindensko-Preobražensko vǎstanie; makedoonia keeles Ilindensko vostanie; Eksegersi tou Ilinden) oli augustist oktoobrini 1903 organiseeritud mäss Osmanite riigi vastu, mille läbiviijaks oli Makedoonia-Adrianoopoli Revolutsiooniline Organisatsioon. Ülestõusu nimi viitab eelijapäevale (bulgaaria keeles Ilinden) ja Issanda muutmisele (bulgaaria keeles Preobraženie). Mäss kestis augusti algusest oktoobri lõpuni ja hõlmas tohutut territooriumi Musta mere idapoolsest rannikust Ohridi järve kallasteni.
Metsapoliitika
Metsapoliitika ja kliimamuutus
Metsapoliitika on riigiti erinev ja oleneb metsa tähtsusest konkreetses majanduses ja ühiskonnas. Mõnes riigis on mets olulisel kohal majandusliku tööstusharuna, teises vaba aja veetmise ja puhkepaigana. Viimasel ajal on tähtsustatud metsade olulisust kliimamuutuste leevendamisel, metsadel on suur roll süsiniku sidumisel ja selle püsival säilitamisel. Kasvav mets on ka üks vähestest võimalustest, kuidas atmosfääri süsinikku püüda ja ladustada. Seetõttu on metsapoliitika järjest enam liikunud kliimamuutuste leevendamise suunas, valmistades metsasektorit ette kliimamuutuselt tulenevateks väljakutseteks ja ka uuteks võimalusteks.
Ilinden–Preobraženie ülestõus
Mäss Makedoonia piirkonnas mõjutas enamikku Monastiri (Bitola) vilajeti kesk- ja edelaosast, mida toetasid peamiselt kohalikud bulgaaria talupojad,    ja teatud määral ka Aromaani elanikkond piirkonnas. Ajutine valitsus loodi Kruševo linnas, kus mässulised kuulutasid 12. augustil välja vaid kümne päeva pärast ületatud Kruševo vabariigi 19. augustil viis Bulgaaria talupoegade poolt Adrianoopoli (Edirne) vilajetis korraldatud tihedalt seotud ülestõus suure ala vabastamiseni Strandža mägedes ja ajutise valitsuse loomiseni Strandža vabariigis Vassilikos. See kestis umbes kakskümmend päeva, enne kui türklased ülestõusu maha surusid. Ülestõus haaras ka Kosovo ja Salonika vilajeti alasid.
Metsapoliitika
Metsapoliitika Euroopa Liidus
Euroopa Liidul puudub ühtne metsapoliitika, kuid on olemas Euroopa metsastrateegia, mille eesmärk on aidata vähendada kasvuhoonegaaside heidet Euroopa Liidus aastaks 2030 vähemalt 55% ja muuta 2050. aastaks Euroopa Liit kliimaneutraalseks.
Ilinden–Preobraženie ülestõus
Mässu alguseks olid osmanid juba arreteerinud või mõrvanud paljud selle kõige lootustandvamad potentsiaalsed liidrid, sealhulgas Ivan Garvanovi ja Gotse Delcevi, ning jõupingutused tühistati paari kuu jooksul. Ellujäänutel õnnestus lähiaastatel pidada türklaste vastu sissikampaaniat, kuid selle suurem mõju oli see, et see veenis Euroopa suurriike püüdma veenda Türgi sultanit selles, et ta peab oma kristlaste suhtes Euroopas leplikumalt suhtuma.
Ilindeni ülestõus
pisi|[[Ohrid koos Bulgaaria lipu peal ja kiri Свобода или смърть (Vabadus või surm). Mässajad heitsid kõikjal Bulgaaria lippe. ]] Ülestõusu kuupäevad ja üksikasjad registreeris anarhistlik autor Georgi Khadziev, mille tõlkis Will Firth. 28. juulil saadeti teade revolutsioonilistele liikumistele, ehkki saladust hoiti viimase hetkeni. Ülestõus algas 2. augusti öösel ja selles osalesid suured piirkonnad Bitolas ja selle ümbruses, praeguse Põhja-Makedoonia edelaosas ja mõnes Kreeka põhjaosas. Sel ööl ja järgmise päeva varahommikul ründasid ja mässasid Kruševo linna 800 mässulist. Samal ajal vallutasid mässulised pärast kolmepäevast võitlust ja sellele järgnenud piiramist 5. augustil Smilevo linna. Kastoria lähedal asuva Kleisoura linna vallutasid mässulised umbes 5. augustil. 14. augustil ründasid mõned Skopje lähedal asuvad ansamblid Nikola Puškarovi juhtimisel sõjaväerongi rööbastelt maha. Razlogis liitus elanikkond ülestõusuga. See asus veelgi ida pool, Pirin Makedoonias praeguses Bulgaarias. pisi|Struga mässajate salga lipp. Sellel on ka [[Bulgaaria lipp ja Bulgaaria moto Свобода или смърть (Vabadus või surm).]]4. augustil oli Nikola Karevi juhtimisel loodud Kruševo vabariigiks nimetatud kohalik administratsioon. Samal ja järgmisel päeval tegid Türgi väed ebaõnnestunud katseid Kruševot tagasi võtta. 12. augustil vallandas Sliva lahingu järel 3500 Ottomani sõdurit Kruševo tagasi ja põletas. Mässulised olid seda hoidnud vaid kümme päeva. Osmanid vallutasid Kleisoura lõpuks 27. augustil.
Metsapoliitika
Metsapoliitika Euroopa Liidus
Euroopa Liidu liikmesriikide metsapoliitika jääb riikide endi pädevusse. Eestil on oma metsapoliitika aastast 1997.
Ilinden–Preobraženie ülestõus
Ilindeni ülestõus
Teised kaasatud piirkonnad olid Ohrid, Florina ja Kičevo. Thessaloniki piirkonnas olid toimingud palju piiratumad ja ilma kohaliku erilise osaluseta osaliselt Makedoonia Siseriikliku Revolutsioonilise Organisatsiooni (IMRO) fraktsioonide vaheliste erimeelsuste tõttu. Samuti ei toimunud ülestõusu Prilepi piirkonnas, otse Bitolast ida pool.
Põhjus, miks ülestõus valiti strateegiliselt Bitola vilajetis ja Makedoonia laiemas edelapiirkonnas, tulenes asjaolust, et see asus Bulgaariast kõige kaugemal, püüdes suurriikidele näidata, et ülestõus oli puhtalt makedoonlane iseloom ja nähtus. IMARO asutajate - Petar Poparsovi - idee hoida Bulgaariast kaugel seisnes selles, et selle sekkumise kahtlus võib kahjustada mõlemat poolt: Bulgaariat ja organisatsiooni. Tegelikult levis ülestõus peagi kõrvalasuvatesse Kosovo, Salonika (Thessaloniki) ja Adrianoopoli vilajetidesse (Traakias).
Krastovdeni ülestõus
Piirkondades, mis hõlmasid 1903. aasta ülestõusu, olid Albaania külaelanikud olukorras, kus neid kas IMRO četas ähvardas või värvisid Osmani võimud ülestõusu lõpetamiseks.
Preobrazhenie ülestõus
Khadzievi sõnul oli Traakias toimunud ülestõusu peamine eesmärk toetada ülestõusu läänes, kaasates Türgi väed ja takistades neil Makedooniasse liikumist. Paljud operatsioonid olid diversioonilised, kuigi võeti mitu küla ja Strandzha piirkonnas hoiti umbes kakskümmend päeva. Mõnikord nimetatakse seda Strandža vabariigiks või Strandža kommuuniks, kuid Khadzjevi sõnul ei olnud Traakia piirkonnas kunagi riigivõimu küsimus.
Rhodope mägede ülestõus
Rhodope mägedes, Lääne-Traakias, väljendus ülestõus üksnes mõne cheta kõrvalepõikena Smolyani ja Dedeagachi piirkonnas.
Lestene
pisi|left|Lestene kirik Lestene on küla (vidējciems) Lätis Tukumsi piirkonnas, Lestene valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 65 meetri kõrgusel Lestene jõe kaldal, asudes piirkonna keskusest Tukumsist 24 ja Riiast 72 kilomeetri kaugusel. Lestenes asuvad rahvamaja, raamatukogu ja lasteaed. Külas on Lestene bussipeatus.
Lestene on kujunenud Lestene mõisa juurde. Nõukogude perioodil asus seal Lestene sovhoosi keskasula. Aastal 2000 avati sealse kiriku juures vennaskalmistu 995 Teises maailmasõjas langenud Läti leegioni sõdurile. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Lestene mõisa hoonetekompleks, sealhulgas teenijate maja, park ja häärber, ja Lestene luteri kirik. Kohaliku kaitse all on Lestene mõisa ait.
Lestenest on pärit Kuramaa riigitegelane Carl Ferdinand von Orgies-Rutenberg, Tartu Ülikooli professor Carl Wilhelm von Kupffer ja Läti religiooniloolane Haralds Biezais.
Aastal 2018 oli külas 238 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 231.
Boban Babunski
Boban Babunski (sündinud 5. mail 1968) on Põhja-Makedoonia endine jalgpallur, kaitsja.
Lundi vald
Lundi vald (Lunds kommun) on vald Lõuna-Rootsis Skåne läänis. Selle keskus on Lund.
Vallas asub Dalby Söderskogi rahvuspark.
Vallas on üheksa linnalist asulat.
Sõpruslinnad
Lundi vallal on sõpruslinn/vald kõigis Põhjamaades ning lisaks muudes riikides.
Rudolf Beran
pisi|Rudolf Beran Rudolf Beran (28. detsember 1887 Pracejovice – 23. aprill 1954 Leopoldov) oli Tšehhoslovakkia poliitik.
Rudolf Beran oli pärit talupoja perekonnast. Ta lõpetas Strakonices kõrgema majanduskooli. Alates 1906. aastast osales Agraarpartei töös, 1909. aastal sai ta partei noorteorganisatsiooni juhiks. 1915. aastal sai ta Agraarpartei peasekretäriks. 1918. aasta oktoobrist kuni 1939. aasta märtsini oli ta Tšehhoslovakkia parlamendi liige. 1933. sai Beran Agraarpartei aseesimeheks ja 1935. aastal esimeheks. 1935. aastal kandideeris ta Edvard Beneši vastaskandidaadina Tšehhoslovakkia presidendiks, kuid ei osutunud valituks.
Ametist lahkumise järel elas ta oma talus, tal oli kontakte ka vastupanuliikumise esindajatega. 19. mail 1945 arreteerisid ta Tšehhoslovakkia võimud. 21. aprillil 1947 mõisteti ta kommunistide poolt manipuleeritud kohtuprotsessil kahekümneks aastaks vangi. Rudolf Beran suri tänapäeva Slovakkia territooriumil asuvas Leopoldovi vanglas.
Albrecht I (Saksimaa)
pisi|Albrecht-I-von-Sachsen Albrecht (ka Albert; 1170–1260), Saksi krahv aastatel 1212–1260.
Ta oli Saksi hertsogi Bernhardi poeg ja Taani kuninga Valdemar II õepoeg. Aastatel 1219–1220 võttis ta Riia piiskopi Alberti poolel osa Liivimaa ristisõjast, pretendeerides mingisugusele (täpsemalt teadmata sisuga) ülimusõigusele Liivimaa suhtes.
Pedja külanõukogu
Pedja külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s Jõgeva rajooni koosseisus aastail 1954–1979.
Külanõukogu moodustati Selli külanõukogu ja Kõola külanõukogu liitmisel 1954 juunis. Külanõukogu keskus asus Kõola külas. 1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides "Bolševiku", "Valguse" ja "Stalinliku Tee" kolhoos.
Pedja külanõukogu maa-ala langes kokku kuni 1950. aastani eksisteerinud Vaimastvere valla omaga.
1979 novembris Pedja külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti külanõukogu Jõgeva külanõukogu territooriumiga.
Herbert Warnke
pisi|Herbert Warnke (paremal) annab kirjanik [[Erik Neutschile üle Saksa Vabade Ametiühingute Koondise kunstiauhinna (1974)]] Herbert Warnke (24. veebruar 1902 Hamburg – 26. märts 1975 Ida-Berliin) oli Saksa DV ametiühingu- ja riigitegelane.
Herbert Warnke oli pärit müürissepa perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1920–1924 neetijaks. 1923. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse ja 1927. aastal sai ta Wasserkante SKP piirkonnajuhatuse liikmeks. 1929–1930 oli ta laevatehase Blohm und Voß käitisenõukogu esimees. 1931–1933 oli ta Bremenis kommunistliku ametiühinguorganisatsiooni Revolutsiooniline Ametiühinguopositsioon (Revolutionäre Gewerkschaftsopposition) sekretär.
1932. aasta novembrist kuni 1933. aasta märtsini oli Herbert Warnke Riigipäeva liige. Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel oli ta esialgu kuni 1993. aasta juunini põrandaalusel ametiühingutööl. Kuni 1935. aastani oli ta Punase Ametiühinguinternatsionaali (Rote Gewerkschafts-Internationale) sekretär Saarbrückenis ja Pariisis. 1936. aastal läks ta Taani ja sealt edasi 1938. aasta veebruaris Rootsi. 1939. aastal vahistati ta Rootsi ametivõimude poolt, vabastati 1943. aasta novembris. 1944. aastal tegutses ta Saksa Vabas Kultuuriliidus Rootsis.
1945. aasta detsembris pöördus Herbert Warnke Saksamaale tagasi. 1946. aasta veebruaris sai ta Saksa Vabade Ametiühingute Koondise Mecklenburgi piirkonna esimeseks esimeheks. Samuti oli ta alates 1946. aasta veebruarist Saksa Vabade Ametiühingute Liidu keskjuhatuse sekretariaadi liige. 25. oktoobril 1948 sai ta Saksa Vabade Ametiühingute Koondise juhatuse esimeheks ja jäi sellesse ametisse kuni oma surmani.
1949–1975 kuulus Herbert Warnke Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomiteesse, alates 1953. aastast oli ta Poliitbüroo liikmekandidaat ja 1958. aastast Poliitbüroo liige. 1949–1975 oli ta veel ka Rahvakoja (parlamendi) liige. Alates 1971. aastast oli ta Saksa DV Riiginõukogu liige.
1953–1969 oli Herbert Warnke veel ka kommunismimeelse Maailma Ametiühinguföderatsiooni aseesimees.
Kirmesamblik
Kirmesamblik (Verrucaria) on kottseente perekond.
Frederik VII
Frederik VII (Frederik Carl Christian; 6. oktoober 1808 – 15. november 1863) oli Taani kuningas aastail 1848–1863.
Ta oli viimane absoluutse võimuga Taani valitseja. 5. juunil 1849 allkirjastas ta põhiseaduse, mis kehtestas konstitutsionaalse monarhia ja kutsus kokku parlamendi. Frederik oli ka viimane Taani valitseja, kes kuulus Oldenburgi dünastia vanemasse kuninglikku harusse, järgmisena troonile tõusnud Christian IX kuulus Glücksburgi dünastiasse, mis oli Oldenburgide noorem haru.
Lapsepõlv
Frederik sündis 6. oktoobril 1808 Amalienborgi lossis Kopenhaagenis oma vanaisa vennapoja kuningas Frederik VI valitsusajal prints Christian Frederiku (hiljem kuningas Christian VIII) ja tema esimese abikaasa hertsoginna Charlotte Friederike zu Mecklenburg-Schwerini. Ta isapoolsed vanavanemad olid Taani kroonprints Frederik ja Mecklenburg-Schwerini hertsoginna Sophie Friedrike, emapoolsed Mecklenburg-Schwerini suurhertsog Friedrich Franz I ja printsess Luise von Sachsen-Gotha-Althenburg.
Ta ristinimi oli Frederik Carl Christian.
Abielud
17. aastaselt kihlati Frederik oma vanaisa vennapoja Frederik VI tütre printsess Vilhelminega, kes oli ühtlasi Frederiku teise põlve nõbu. Nad abiellusid 1. novembril 1828, kuid lahutasid 1837. aastal.
Teist korda abiellus ta 10. juunil 1841, võttes naiseks Mecklenburg-Strelitzi hertsoginna Caroline Charlotte Marianne, ent ka see abielu lahutati 1846. aastal.
7. augustil 1850 astus ta Frederiksborgi lossis toimunud laulatusel seisusvastasesse abiellu oma armukese, endise baleriini Louise Christine Rasmusseninga. Frederik andis talle tiitli krahvinna Danner.