cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti keele akadeemiline välisõpe
Eesti keele akadeemilise õpetamise traditsioon on kõige pikem Soomes ja Rootsis. 1833.–1834. õppeaastal andis Helsingi ülikooli soome keele lektor Karl Niclas Keckman sugulaskeelte võrdleva grammatika kursuse raames üliõpilastele teadmisi ka eesti keelest. Uppsala ülikoolis toimus esimene eesti keele kursus Karl Bernhard Wiklundi juhatusel 1901.–1902. õppeaastal. Esimene eesti keele lektoraat avati 1923. aastal Helsingi ülikoolis, õppejõuna töötas seal keeleteadlane ja folklorist Villem Grünthal-Ridala. 1935. aastal alustati eesti keele õpetamisega Pariisis Ida keelte ja kultuuride instituudis, kus aastatel 1938-1946 tegutses õppejõuna kirjandusteadlane Aleksander Aspel. 1938. aastal algas folkloristi ja keeleteadlase Felix Oinase eestvedamisel järjepidev eesti keele õpetus Budapesti ülikoolis.
Rutikvere mõis
Rutikvere mõis (saksa keeles Ruttigfer, varem Zweifelshof ja Gutmansbeck) oli rüütlimõis Viljandimaal ja Pärnu kreisis Põltsamaa kihelkonnas.
Eesti keele akadeemiline välisõpe
Eesti keele süstemaatilist õpetust pakkuvate välisülikoolide arv suurenes 20. sajandi teisel poolel. Külma sõja ajal oli Eestist lähetatud õppejõududel võimalik töötada Soomes vastavalt riikidevahelistele lepingutele, mujal olid lektoriteks Välis-Eesti teadlased või akadeemiliste huvidega estofiilid. Pärast Eesti iseseisvuse taastamist hakati lektoreid valima ja lähetama ülikoolidevaheliste lepingute alusel. Erinevalt partnerite enamikust puudus Eestil riiklik toetus oma keele ja kultuuri õpetamiseks teises riigis. 1990-ndate aastate lõpul ilmnesid esimesed märgid, et riikliku tugitegevuseta pole võimalik eesti keele ja kultuuri välisõppe taset ega geograafilist haaret säilitada.
Rutikvere mõis
Tänapäeval on mõisa maad ja mõisasüda jaotatud pooleks Järva ja Jõgeva maakonna vahel. Maakondade piiriks on tänapäeval Põltsamaa jõgi.
Eesti keele akadeemiline välisõpe
Augustis 2001 alustas haridusministri käskkirja alusel tööd eesti keele ja kultuuri akadeemilise välisõppe nõukogu peamise ülesandega välja töötada välisõppe riiklik programm. Valitsuse otsusega rakendati see aastateks 2005–2010. Juba 2002. aasta sügissemestril alustas Eesti riigi toel lähetatud õppejõud tööd Vilniuse Ülikoolis ja Peterburi Riiklikus Ülikoolis ning 2003. aastal Pariisis Ida Keelte ja Kultuuride Instituudis (INALCO). Õppejõu tööleasumisega kaasnes eesti keele õppekava areng nii Peterburi ülikoolis kui ka INALCOs, Vilniuse ülikoolis avati sügissemestril 2004 uue erialana leedu filoloogia ja võõrkeel (eesti keel).
Rutikvere mõis
Ajalugu
Esmateated mõisast pärinevad 1514. aastast, mil ordumeister Wolter von Plettenberg annetas Wilhelm von Zwifelnile (Zweifeln) kolm adramaad Põltsamaa kihelkonnas ja 1595. aastal kinnitas Poola kuningas Sigismund II August mõisa von Zwifelni pärijatele.
17. sajandi keskpaigas omas Rutikvere mõisa Johann Buxhöwden ning 1645. aastal annetas kuninganna Kristiina mõisa Philip Uhlftädtile. 1662. aastal annetati mõis Erik von Pistohlkorsile. 1660. aastatest kuni võõrandamiseni 1919. aastal oli mõis von Pistohlkorside omanduses. Erik von Pistohlkors (1628–1700) asus elama Eestimaale ja omandas Rutikvere, Jädivere, Paatsalu, Illuste, Massu ja Päri mõisa. 1680. aastatel sattus Rutikvere mõis reduktsiooni alla, seoses Rootsi võimu vahetumisega Vene oma vastu toimus 1712. aastal restitutsioon, millega kinnitati Rutikvere mõis taas von Pistohlkorsidele. Erik von Pistohlkorsi poja, Johann Erich von Pistohlkorsi (?-1763) pojad Otto Friedrich von Pistohlkors (1727–1755), Hans Reinhold von Pistohlkors (1729–1769) ja Moritz Wilhelm von Pistohlkors (1730–1783) rajasid vastavalt Põltsamaa kihelkonna Rutikvere, Hanila kihelkonna Massu ja Palamuse kihelkonna Kuremaa liinid.
Otto Friedrich von Pistohlkorsi (1726–1755) järeltulijate valduses oli Rutikvere pärusmõis kuni võõrandamiseni 1919. aastal ning Otto Friedrich von Pistohlkorsi järeltulijate liini valduses oli terve hulk mõisaid: Imavere, Kaave, Kassinurme, Kivijärve, Koppelmaa, Kurista, Kärde, Mõisaküla, Nõmme, Pühatu, Tapiku, Vaiste, Voose, Vorbuse ja Võrevere mõis.
Otto Friedrich von Pistohlkors suri 28-aastaselt 1755. aastal ning Johann Erich von Pistohlkors vormistas 1756. aastal Rutikvere mõisa postuumselt oma pojale Otto Friedrichile, viimase lesele ning eestkoste all olevatele poegadele Otto Friedrichile II (10.03.1754–10.06.1831) ja Woldemar Conrad von Pistohlkorsile (1755–1801). 1762. aastal abiellus Otto Friedrichi vend Moritz Wilhelm von Pistohlkors, lese Dorothea Elisabeth paruness von Ungern-Sternbergiga.
1774. aastal otsustasid vennad oma pärandi jaotada ning Rutikvere mõis koos kolme karjamõisaga – Kaave, Nurga (Nurkafer) ja Uinvilja (Uinwilja), kõigi päraldistega, ettevõtete, karja, viinapõletuskatla ja muu majapidamiskraamiga sai Vene sõjaväes teeninud Otto Friedrichile, kes tasus pärandiosa oma vennale Woldemar Conrad von Pistohlkorsile. 1781. aastast läks Otto Friedrich von Pistohlkors II majorina erru ning pidas Rutikvere mõisa ja valdusi ise. 1783. aastal nimetas ta Rutikvere mõisale kuuluvad karjamõisad oma poegade järgi Karlswaldiks (Uinvilja), Jürgensbachiks (Pendi) ja Friedrichshofiks (Nurga).
1803. aastaks oli Otto Friedrich von Pistohlkors Rutikvere mõisa piiresse rajanud kokku 54 hoonet: ehitusjärgus kivist eluhoone; karjaaed (Viehgarten); suure kivist, viie eluruumiga kasvuhoone (Gewächshaus) koos võlvitud keldriga; suur kivist hoone jõe ääres, kus olid mõeldud ruumid mõisavalitsejale ja viinameistrile (viinaköök (Brantweinsküche) oli samuti ligidal), samuti asus seal õllepruulikoda (Bierbrauerei) ja linnasekoda (Mälzerei) ning sepa elamine, tema töö- ja söeruum; nuumtall 50 härjale; võlvitud kelder; suur kivist gooti stiilis veski kolme veskikiviga ja ühe saega, seal asusid ka ruumid möldrile; külalistemaja; puidust häärber (Herberge); tagavara magasiait; vana puidust elumaja; puidust topeltait (doppelte Klete), viinaait (Brantweinsklete), topeltrehi tuulekambriga (doppelte Riege mit der Windkammern); vana linnaserehi (Malzriege), mis hetkel oli kasutuses tisleri töökohana; püttsepa maja; veski juures olev tall; veski juures asuv rehi. Mõisapere nimekirja kuulus 1805. aastal 30 mees- ja 29 naishinge.
1807. aastal läks Rutikvere mõis sekvestri alla ning 1814. aastal andis Liivimaa Maakrediidi Selts mõisa rendile Otto Friedrich von Pistohlkors II-ile, kes jäi 1821. aastani mõisa rentnikuks. 1821. aastal ostis uuel enampakkumisel tema poeg Otto Friedrich IV von Pistohlkors mõisa täielikult Maakrediidiseltsi käest välja. Seejärel omandas mõisa 1851. aastal Otto Friedrich IV poeg Alexander (1820–1896), kes pärandas selle oma pojale Richard Nicolai Woldemar von Pistohlkorsile (1856–1940), viimasele von Pistohlkorside suguvõsast Rutikvere mõisa omanikule.
1919. aastal võõrandati mõis Eesti Vabariigi poolt, Richardi käsutusse jäi nii perekonna kalmistu kui ka väike osa maad häärberi juures, kuhu ehitati elamiseks uus kahekorruseline maja. Richard von Pistohlkors suri 1940. aastal Saksamaal.
1954. aastal toimunud tulekahju järel on peahoone varemeis. Hoonest on säilinud vaid müürid. Varemed on eravalduses.
Põltsamaa jõe vasakkaldal Järvamaal Järva vallas paiknevad Rutikvere mõisa peahoone varemed, park ja suur osa kõrvalhooneid. Veskiveski, enamik mõisa sihiteest ja Kütimäe kalmistu on Jõgevamaal Põltsamaa vallas. Kalmistu juures on kabel.
Põltsamaa jõe ääres paikneb tänapäeval Rutikvere kalakasvandus.
Priimula tee
Priimula tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis.
Viru-Järva prefektuur
Rakvere-Paide  ja Viru-Järva prefektuur oli aastail 1926–1940 eksisteerinud Eesti politsei piirkondlik prefektuur.
Prefektuuri piirkonda kuulusid Rakvere, Kunda, Paide, Tapa ja Türi linn ning Järva maakond ning Viru maakonnast Aaspere, Assamalla, Avanduse, Haljala, Kunda, Küti, Mahu, Paasvere, Palmse, Rakvere, Roela, Rägavere, Salla, Sõmeru, Undla, Vao, Vihula ja Vohnja vald. Prefekti asukoht oli Rakveres.
Viru-Järva prefektuur ja Rakveres politseijaoskond asusid algul Rakveres Rohuaia tänaval, 1937. aastal kolisid üle uude majja Tallinna tänaval 25. 25. märtsil 1927 vastu võetud määruse alusel nimetati Rakvere-Paide prefektuur ümber Viru-Järva prefektuuriks, sellega ühendati Narva prefektuur.
8. jaanuaril 1932 võeti vastu „Politseiasutuste kujundamise muutmise määrus“, millega muudeti taas iseseisvaks Narva prefektuur.
Prefekt oli ka samanimelise kodanliku õhukaitse ringkonna juht.
Tegevuspiirkonnad
pisi|350px|[[Eesti haldusjaotus 1925. aastal]]
Muudatused
1930. aastal muudeti Viru-Järva prefektuuri I jaoskonna tegevuspiirkonda Narvas: kuhu nimetati I jaoskonna Skarjatina raiooni Kose vallast Petšurki asundus. Skarjatina vald, arvatud välja Skamja, Kuritšeki, Stepanovštšina, Omuti I ja Omuti II külad. Vasknarva II raiooni Vasknarva vald, arvatud välja Vasknarva, Jaama, Smolnitsa, Remniku ja Getsemani külad. Skarjatina vallast Stepanovštšina, Omuti I ja Omuti II külad. 1932. aastal vastu võetud „Politseiasutuste kujundamise muutmise määrusega“, muudeti Narva prefektuur taas iseseisvaks prefektuuriks.
Tegevuspiirkonnad
pisi|350px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Tegevuspiirkond, 1939. aastal:
Aberfeldy destilleerimiskoda
pisi|Aberfeldy destilleerimiskoda Aberfeldy destilleerimiskoda on viski destilleerimiskoda Šotimaal Perth and Kinrossi omavalitsuses Aberfeldy idaküljel. See on asutatud 1896. aastal.
Aastatel 1917–1919 oli destilleerimiskoja töös seisak, sest kogu oder läks Esimese maailmasõja tingimuste tõttu toiduks. Samal põhjusel katkestati töö mõneks ajaks Teise maailmasõja perioodil.
Hélène Grémillon
Hélène Grémillon (sündinud 8. veebruaril 1977 Poitiers's) on prantsuse ajakirjanik ja kirjanik.
Ta sündis aastal 1977 Poitiers's Vienne'i departemangus Poitou-Charentesi piirkonnas. Ta on õppinud kirjandust ja ajalugu, tal on mõlemal alal magistrikraad. Ta on töötanud televisioonis programmi assistendina ja ajakirjanikuna ajalehes Le Figaro.
Aastal 2010 ilmus tema esikromaan "Le confident". Romaan ilmus eesti keeles (tõlkija Sirje Keevallik) 2016. aastal pealkirjaga "Usaldusalune" sarjas "Nüüdisromaan".
Andja-Paasküla
Andja-Paasküla oli küla Virumaal tänapäeva Andja küla alal. Kuulus Viru-Nigula kihelkonda. Küla kaotati 1977, kui see liideti Andja külaga.
Hingu oja
Hingu oja on oja Harjumaal, Munalaskme oja parempoolne lisajõgi.
Hingu oja saab alguse Mõnuste külas ja suubub Munalaskme ojja 6,7 km enne selle suuet. Oja on 13,2 km pikk ja 54,7 km² valgalaga.
Erik Judin
Erik Grigorjevitš Judin (vene Эрик Григорьевич Юдин; 14. veebruar 1930 Moskva – 5. jaanuar 1976) oli Venemaa filosoof, Moskva metodoloogiaringi üks liidreid.
Tema põhilised uurimisalad olid tänapäeva metodoloogia loomus ja eripärad, süsteemkäsitus ning tegevus.
Elulugu
Ta oli Boriss Judini vend.
Lõpetas Moskva Juriidilise Instituudi, B. P. Potjomkini nim. Moskva Linna Pedagoogilise Instituudi aspirantuuri (1955), kaitses kandidaaditöö filosoofia alal.
Määrati Tomski Riikliku Pedagoogilise Instituudi filosoofiaõppejõuks.
Sügisel 1956 esines ta NLKP algorganisatsiooni aruandlus-valimiskoosolekul ning "tegi ettepaneku parandada informatsiooni partei- ja riigielust [jutt oli Ungari ülestõusust] ja ... tegi ettepaneku, et kõrgemalseisvad parteiorganid – rajoonikomitee ja linnakomitee – informeeriksid süstemaatiliselt oma tööst partei algorganisatsioone", mille eest ta heideti NLKP-st välja ning katsel sõita Moskvasse, et taotleda väljaheitmisotsuse ülevaatamist, arreteeriti. Kevadel 1957 mõisteti ta 10 aastaks vangi nõukogudevastase propaganda ja agitatsiooni eest.
Aastal 1960 vabastati ta ennetähtaegselt (karistatuse mahavõtmiseta). Ta naasis Moskvasse, kus oli sunnitud töötama tehases töölisena (pressijana; õppejõuna ta töötada ei tohtinud). Sel ajal tutvus ta Georgi Štšedrovitskiga ning hakkas osalema Moskva metodoloogiaringi töös.
Seejärel asus ta tööle kirjastuse Sovetskaja Entsiklopedija filosoofiatoimetusse, kus ta osales "Filosofskaja entsiklopedija" tunnetusteooria ja teadusfilosoofia valdkonna artiklite toimetamisel. Judinist sai süsteemuuringute üks liidreid Nõukogude Liidus, 1962. aastal korraldas ta koos Štšedrovitski ja Vadim Sadovskiga struktuuri-süsteemi seminari, kavandas toimumata jäänud konverentsi "Süsteemide ja struktuuride uurimise probleemid".
Aastatel 1965–1966 Judin kaugenes metodoloogiaringist. 1970ndatel, töötades Loodusteaduse ja Tehnika Ajaloo Instituudis ning juhendades instituudi süsteemiseminari, algatas Judin koos Sadovski ja Igor Blaubergiga aastaraamatu Sistemnõje Issledovanija, mis sai riigi kõige autoriteetsemaks väljaandeks süsteemuuringute alal. Sellest sai alguse süsteemuuringute filosoofia ja metodoloogia koolkond.
Looming
Ta uuris põhiliselt tegevuse probleemi filosoofias ja teaduses, eriti psühholoogias. Ta määratles tegevuse kategooria ning piiritles selle funktsioonid ning uuris tegevuse seost toimingu, operatsiooni, käitumise ja loominguga ning tegevuse projekteerimist ergonoomikas.
Ta töötas välja analüüsiüksuste kontseptsiooni.
Halleluuja
Halleluuja (heebrea keeles הַלְּלוּיָהּ 'kiitke Jah 'i', st 'kiitke Issandat' on väljend, mida sageli kasutatakse piibli Psalmide raamatus. Jah on lühend Jumala nimest JHWH (Jahve, Jehoova). Sõna halleluuja kasutatakse piibli Vanas Testamendis 24 korda (näiteks psalmid 113–118) ja neli korda Uue Testamendi Ilmutusraamatus.
Lichanura
Lichanura on maoliste perekond boalaste sugukonnast.
Liigid
Perekonda Lichanura arvatakse kaks liiki:
Varem arvati perekond Lichanura liivaboalaste alamsugukonda, nüüd alamsugukonda Charininae.
AE Páfou
AE Paphos (ametlikult Αθλητική Ένωση Πάφου, ka AEP) on Küprose jalgpalliklubi. See asutati 2000. aastal klubide APOP ja Evagoras ühinemisel. Klubi kodulinn on Paphos ja -väljak Pafiakó staadion.
Klubivärvid on sinine ja valge.
Jo Strømgren Kompani
Jo Strømgren Kompani (JSK) on norra tantsu- ja teatritrupp.
Selle asutasid 1998. aastal Norras Bergenis Jo Strømgren ja Agnes Kroepelien. Trupi loominguline juht Jo Strømgren on õppinud klassikalist balletti. JSK näol on tegu tantsu ja sõnateatrit sünteesiva nähtusega, mis annab suurema osa etendustest väljaspool Norrat (praeguseks 46 riigis).
Eesmärgid
Asutamisel lubati kompromissitult liikuda püstitatud eesmärkide suunas:
Eripära
JSK põimib oma lavastustes tantsulise liikumise, sõnateatrile omase dramaturgilise joonise ja verbaalsuse, videokasutuse, elava muusika ning hiigelnukud.
Balblairi destilleerimiskoda
pisi|Balblairi destilleerimiskoda Balblairi destilleerimiskoda on Šotimaal Highlandi regioonis aastal 1790 asutatud viski destilleerimiskoda.
Jo Strømgren Kompani
Eripära
Erilisel kohal on absurdi piirimail liikuv pea tähendusevaba pseudokeel. Abstraktse keelekasutuse otsingutega on JSK tegelenud alates trupi asutamisest ning seda võib pidada üheks JSK imagomärgiks, mis on iseloomulik Kompani kõikidele lavastustele. Iga lavastuse aluseks on mingi konkreetne olemasolev keel, mida prooviprotsessis uuritakse, lammutatakse, õpitakse ning pannakse siis omal moel uuesti kokku nn pseudokeeleks. Nii on tehtud lavastusi prantsuse ("The Society"), slovaki, saksa ("The European Lesson"), soome ("The Orchestra") ja muude keelte põhjal. Töö keelega sisaldab ka vastava kultuuriruumiga tutvumist, vaadeldakse kultuuri- ja rahvusstereotüüpe, eelarvamusi, tabusid.
Balblairi destilleerimiskoda
Destilleerimiskojal on oma külastuskeskus, mis on avatud kõikidele külastajatele.
Jo Strømgren Kompani
Eripära
Hoolimata huvist keele ja kõla vastu, peab JSK olulisemaks väljendusvahendiks kehakeelt ning verbaalse teksti osakaal on lavastustes minimaalne.
JSK loomingu puhul on tõmmatud paralleele absurditeatriga (Ruus 2008). Absurdihuumori kaudu luuakse vaatajaga empaatiline side, mis samas jätab vaataja pingelisse ja distantseeritud positsiooni.
Valik JSK lavastusi
"A Dance Tribute To the Art of Football" (esietendus 1997). Analüüsitakse kunstlikku vastandust sport versus kunst, jalgpall versus klassikaline ballett. Jalgpalli esteetilise poole ning füüsilise rutiini peegeldus. Etendus Eestis 4. mail 2000 Vene Draamateatris.
"Polaroid" (esietendus 2006). Küsitakse, mis põhjapoolusel tegelikult toimub. Lavastus Gröönimaa pärismaalastest inuittidest. Käsitleb üksinduse ja ootuse teemat, võõra sattumist inuittide sekka. Etendus Eestis 6. septembril 2008 Vanemuises.
"The Orchestra" (esietendus 25. aprillil 2007 Tallinnas Kanuti Gildi SAALis). Lavastuse teemaks on soomlaste identiteet (või stereotüüpne ettekujutus sellest) – joomine, põhjatu pessimism ja lakkamatu pauside pidamine vestluse ajal. Harry Liivrand on lavastust kirjeldanud kui eklektilist stseeniderida, vaimuka dramaturgilise materjaliga mahajäetuse, üksinduse, lootuste ja pohmelli teemadel naistemaailmas, mis “lokaalsest” varjundist hoolimata baseerub universaalsetel kujunditel.
"The Society" (esietendus 2008). Andunud kohvijoojad avastavad oma asjade hulgast teekotikese. Algab ajujaht kolmest mehest koosneva grupi hulgast reeturi leidmiseks. Tee leidmine lõhub kindlapiirilise reeglistatud süsteemi ning järsku on kolm meest vastamisi erinevate hullustega – tundmatusest ilmuvad Mao Zedongi pilt, söögipulgad jne. Etendus Eestis festivalil Baltoscandal 2.–5. juuli 2008.
"The Experiment" (esietendus 3. mail 2010 Rakvere Teatris). Neli naist osalevad vabatahtlikult eksperimendis, mille käigus nad satuvad radioaktiivse kiirguse kätte. Mäng suletud ruumis piiratud või pea olematu infohulgaga. Lavastus on tugevalt dialoogis nõukogude kogemusega, mängides tolleaegsete filmiklišeede, muusika, käibeväljendite ja -žestidega. Lavastuse pseudokeel sarnaneb vene keelega.
Hans Richter
Elulugu
Hans Richter oli sakslane.
Õppis 1899–1904 Berliini Veterinaariaülikoolis; (1908, Zürichi Ülikool), väitekiri "Der muskulöse Apparat der Iris des Schaffes und seine Beziehungen zur Gestalt der Pupille". Oli 1907–1910 Zürichi Ülikooli ja 1910–1915 Berni Ülikooli loomaanatoomia prosektor ja eradotsent, 1915–1918 Haidar-Paša Sõjaväeveterinaariaülikooli loomaanatoomia professor, 1921–1923 Berni Ülikooli veterinaaranatoomia erakorraline professor, 1923–1933 Tartu Ülikooli veterinaaria instituudi anatoomia, histoloogia ja embrüoloogia õppetooli professor ja aastast 1933 anatoomiaprofessor.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: silma ehitus, lihaste innervatsioon, hobuste õhukott, kuju ja funktsiooni seos.
Ransart
pisi|Ransarti vallamaja
Ransart asub 13 km Arrasist edelas, teede D7 ja D3 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Must Aafrika
thumb|299px|Tumeroheline ja heledam roheline: Sahara-taguse Aafrika definitsioon mitme ÜRO asutuse liigituse järgi. Heledam roheline: [[Sudaan kuulub ÜRO liigituse järgi ka Põhja-Aafrikasse. ]] Must Aafrika ehk Sahara-tagune Aafrika  ehk Saharast lõunasse jääv Aafrika (ka Sahara-alune Aafrika) on regioon, mis hõlmab Aafrika mandri seda osa, mis jääb Põhja-Aafrikas asuvast Sahara kõrbest lõunasse.
Kirjandus
Selles artiklis on kasutatud aafrikakeelset artiklit af:Sub-Sahara Afrika seisuga 4.05.2015.
Golovkin
Golovkin (vene keeles Головкин, saksa keeles Golowkin) oli Venemaa aadlisuguvõsa, mis kustus meesliinis 1846. aastal.
Saltõkov-Golovkin, Golitsõn-Golovkin ja Golovkin-Hvoštšinski
Krahv Juri (Georges) Aleksandrovitš Golovkin (1762−1846) suri ilma meessoost järeltulijateta. Tema ainus tütar krahvinna Natalja Jurjevna Golovkina (1782−1860) oli abielus hiilguslik vürst Aleksandr Nikolajevitš Saltõkoviga (1775−1837). 1846. aastal sai ta õiguse kanda tiitlit ja nime hiilguslik vürstinna Saltõkova-Golovkina. Pärast tema surma lubati tiitlit kanda tema pojal hiilguslik vürst Aleksei Aleksandrovitš Saltõkovil (1826−?). Kuna tal meessoost pärijad puudusid, andis keiser Aleksander II 1875. aastal loa kasutada nime ja tiitlit vürst Golitsõn-Golovkin Natalja lapselapsel vürst Jevgeni Jurjevitš Golitsõnil (1845−1887) ja tema järeltulijatel. Tal ei olnud samuti meessoost järeltulijaid ja nii sai 1895. aastal sai tema õepoeg Juri Nikolajevitš Hvoštšinski (1877−?) õiguse kanda perekonnanime Golovkin-Hvoštšinski, kuid krahvitiitlit ta ei pärinud.
Golovkinid rüütelkonna matriklis
1711. aastal võeti krahv Gavrila Ivanovitš Golovkin (1660−1734) Liivimaa rüütelkonda. Matriklite koostamise ajal immatrikuleeriti suguvõsa 29. juunil (vkj) 1747 matriklisse. 21. märtsil (vkj) 1803 võeti Kuramaa rüütelkonna matriklisse krahv Juri (Georges) Aleksandrovitš Golovkin (1762−1846). Lisaks sellele oli suguvõsa kantud Kaluuga, Moskva ja Tšernigovi kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Manutšar Kvirkvelia
Manutšar Kvirkvelia (sündinud 12. oktoobril 1978) on Gruusia maadleja.
Ta võitis 2008. aastal Pekingi suveolümpiamängudelt Kreeka-Rooma maadluses kuldmedali. Samuti on tal kuld 2003. aasta maailmameistrivõistlustelt ja 2007. aasta Euroopa meistrivõistlustelt.
Paul Kerese mälestusmärk
pisi|Paul Kerese mälestusmärk Tallinnas algses asukohas Paul Kerese mälestusmärk on Paul Kerese 85. sünniaastapäeva puhul rajatud monument Tallinnas Tõnismäel aadressil Pärnu mnt 44 // Tõnismägi 11a. Mälestusmärk loodi 1991. aastal.
Monument koosneb malelauda kujutavast hallikatest graniitplaatidest piirdega ja punaka graniitparketiga kaetud platvormist (mõõtudega u 12x12 meetrit ja kõrgusega u 80 cm) ning sellel paiknevatest malendeid meenutavatest Paul Kerese pronksbüstist roosakal sambakujulisel graniitpostamendil (kõrgus 342 cm), selle ees kasvavast elupuust (kõrgus u 4 m), mustast graniidist lihvitud vertikaalsest pronksautograafiga risttahukast (kõrgus 400 cm, laius 119 cm, sügavus 34 cm), hallikast maakivirahnust (pikkus u 2 m) ja roosakatest lihvitud graniitplokkidest horisontaalse risttahuka kujulisest pingist (pikkus 600, laius 50, kõrgus 60 cm).
Uusmodernistlikus stiilis skulptuuri autorid on skulptor Ekke Väli ning arhitektid Andres Siim ja Hanno Kreis.
Et mälestusmärk asub eramaal, tegid Tallinna linnavolikogu liikmed Jaak Juske ja Tarmo Kruusimäe 2015. aastal ettepaneku see ümber paigutada. Linnavolikogu otsustas aga monumendi samale kohale jätta ja selle Paul Kerese 100. sünnipäevaks korda teha.
2017. aastal teisaldati mälestusmärk ajutiselt Tõnismägi 11a elamu- ja ärihoone ehituse tõttu. Hiljem paigutati see senisest asukohast 30 meetrit lõuna poole ning kujundati selle ümber väike linnaväljak.
Puki tee
Puki tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis.
Puki tee sai nime 3. aprillil 1998. Tänav on saanud nime Puki talu järgi.
Piimandus
Eesti piimandus
Eestis tegutses aastatel 1937–1944 Õisu Piimandusinstituut.
Piimandust on Eestis õpetatud Eesti Maaülikoolis, Õisu Põllumajandustehnikumis, Tartu Toidutööstus- ja Teeninduskoolis.
Šamil Bassajev
pisi|Šamil Bassajev 1995. aastal Šamil Bassajev (tšetšeeni keeles Шамиль Басаев, vene keeles Шамиль Салманович Басаев; 14. jaanuar 1965 – 10. juuli 2006) oli Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi peamine islamistist (salafiit ja vahhabiit) juhtiv sõjaväelane (välikomandör).
Nooruses mängis ta jalgpalli Groznõi Tereki meeskonnas.
Ta alustas välikomandörina Taga-Kaukaasias, võitles ka Abhaasias grusiinide vastu. Bassajev juhtis aastaid geriljasid Vene sõjaväe vastases võitluses. Samuti korraldas ta mitmeid paljude tsiiviilelanike pantvangi võtmisi Venemaal, nõudes Vene vägede lahkumist ja sõjategevuse lõpetamist. Samuti võttis ta omaks mitmete terroriaktide korraldamise Venemaal.
Ta kandideeris poliitikuna 1991. ja 1997. aastal Tšetšeenia presidendiks, kuid ei osutunud valituks. Ülemaailmselt tuntuks sai ta 1995. aasta juunis, mil juhtis Lõuna-Venemaal Budjonnovskis haigla ründamist ja pantvangide võtmist. Pantvangide vabastamise operatsioonis hukkus üle saja inimese, kuid Moskva ja Groznõi alustasid läbirääkimisi, mis viis järgmisel aastal esimese Tšetšeenia sõja lõpetamiseni.
Holdorf (Alam-Saksi)
Holdorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Vechta kreisis. Valla pindala on 54,86 km². 31. detsembril 2017 elas seal 7136 inimest. Vald asub umbes 20 km Vechtast edelas ja 35 km Osnabrückist põhjas.
Šamil Bassajev
Aastatel 1997–1998 oli ta Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi asepeaminister Aslan Mashadovi valitsuses.
2000. aasta algul Groznõi piiramisrõngast põgenemisel kaotas ta miiniplahvatuses labajala.
Bassajevit on nimetatud Tšetšeenia vastupanuvõitluse radikaalse tiiva vaieldamatuks liidriks. ABC News kuulutas ta "üheks tagaotsitumaks terroristiks maailmas".
2004. aastal pani Venemaa Bassajevi tabamise eest välja 10 miljoni dollarise pearaha, hiljem kuulutas Bassajevi mitmeid kordi ennatlikult surnuks.
2006. aasta 10. juulil suri ta plahvatuse tagajärjel. Venemaa kinnitas, et Bassajevi tappis FSB, kuid tšetšeeni separatistide väitel oli tegu õnnetusega.
Isiklikku
Toomas Kümmel Šamil Bassajevist: "Kohe olgu öeldud, et Šamil ei ole verejanuline kiskja ega autu bandiit ja röövel. Ta on väga nutikas vend, pealegi erakordselt hea musta huumori meelega – nagu ka paljud eestlased. Võib-olla on tema poliitilised vaated ja arusaamad suurest Lääne poliitikast veidi naiivsed, võib-olla sobib tema põhimõttekindlus rohkem aega, kus meeste vahel valitses rüütellikkus, võib-olla on ta rohkem sõdalane kui loov ülesehitaja. Võib-olla. Üks on aga selge – oma maa ja rahva eest võitleb ta, relv käes, lõpuni.
''Tegelikult ükskõik, kus seal piirkonnas midagi aset leiab, alati võtab vastutuse enda peale Bassajev. See on omamoodi mäng – üks peab olema must, kelle kaela saaks veeretada kõik halva. Kui ükskord saabub vabadus ja tuleb asuda ülesehitustööle, peab olema võimalikult vähe määrituid.''
Üks Šamil Bassajevi ihukaitsjatest oli Bamutist pärit pikk sihvakas sinisilmne blond mees, kelle hüüdnimi oli "estonets".
''Šamil teadis hästi Soome Talvesõja ja ka Eesti ajalugu. Isegi seda teadis, et oleme kaotanud Petserimaa. Ta jättis sellise hakkaja, motiveeritud ja lõbusa kuti mulje."''
Leola tänav
Leola tänav on tänav Viljandi linnas.
Tänava pikkus on 1950 m.
Arukse (Põltsamaa vald)
Arukse oli küla tänapäeva Pauastvere küla alal. Küla kaotati 1977, mil see liideti Pauastvere külaga.
Tõnu Kõrda
Tõnu Kõrda (sündinud 19. septembril 1952 Võrus) on eesti jurist, ajakirjanik ja poliitik, VII ja VIII Riigikogu liige.
1980. aastatel tegutses ta Eesti Televisiooni väliskommentaatorina.
Tegevus EKP-s
Ta oli alates 1976. aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige.
Poliitiline tegevus
Aastatel 1992–1995 oli ta VII Riigikogu liige, kuuludes kuningriiklaste fraktsiooni. 1992–1993 oli ta Riigikogu maaelukomisjoni liige, 1993–1995 väliskomisjoni liige.
VIII Riigikogus oli ta 11. märtsist 1995 13. märtsini 1996 keskfraktsiooni liige, seejärel lahkus keskfraktsioonist, moodustades koos veel kuue endise keskfraktsiooni liikmega liberaal-tsentristliku fraktsiooni (hiljem Arengupartei fraktsioon). Arengupartei fraktsioonis oli ta kuni 5. detsembrini 1996, seejärel fraktsioonidesse mittekuuluv saadik, 5. märtsist 1997 taas keskfraktsiooni liige. 27. aprillist 1995 oli ta riigikaitsekomisjoni aseesimees.
2002. aastal kandideeris ta Eesti Televisiooni juhatuse esimeheks. 2000. aastatel töötas ta Tallinna Kesklinna Valitsuse juristina.
2005. aastast oli ta Eestimaa Rahvaliidu liige. Aastatel 2005–2009 oli ta Eestimaa Rahvaliidu liikmena Lasva vallavolikogu liige.
Ta taastas Lasva vallas Pindi külas esivanemate talu ja lõi sinna põllukultuuride istanduse Cor da Bentenhov.
2012. aastast Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige.
Isiklikku
Ta on abielus Tiiu Aroga.
Christoph Melchior Alexander Richter
Christoph Melchior Alexander Richter (27. veebruar (vkj 16. veebruar) 1803, Riia – 30. märts 1864, Riia) oli Eesti õigusteadlane ja ajaloolane.
Elulugu
Christoph Melchior Alexander Richter oli baltisakslane ja kindrali poeg.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: Baltimaade ajalugu 1158–1721.
CEV Challenge Cup
CEV Challenge Cup on kolmanda taseme ametlik võistlus meeste võrkpalliklubidele kogu Euroopast.
Turniiri alustati hooajal 1980/1981 CEV Cupi nime all. 2007. aastal nimetati see ümber CEV Challenge Cupiks.
Eesti meeskonnad
Kümnel korral on võistlustel osalenud Pärnu VK (2000/01–2001/02, 2005/06, 2013/14, 2015/16, 2017/18–2018/19 ja 2020/21–2022/23). Klubi parimaks tulemuseks on olnud veerandfinaali jõudmine (2020/21), kusjuures ühtegi mängu reaalselt ei mängitud.
Selver Tallinn on osalenud võistlustel üheksal korral (2004/05, 2006/07–2008/09 ja 2010/11–2014/15) ning nende parimaks tulemuseks on olnud kahel korral veerandfinaali jõudmine (2007/08 ja 2010/11).
Saaremaa VK osales võistlustel kolmel korral (2018/19–2020/21) ning jõudis parimal korral (2019/20) veerandfinaali. Neid veerandfinaale Kuressaares Powervolley Milano vastu seostatakse ka 2020. aasta koroonaviirushaiguse pandeemiaga Eestis.
TalTech VK on osalenud võistlustel kahel korral (2014/15 ja 2021/22). Nende parimaks tulemuseks oli 2021/22 veerandfinaali jõudmine, kusjuures klubi ei plaaninud võistlustel osaleda, kuid eelnevalt registreerunud Saaremaa VK ei saanud kokku võistkonda ning sarja asuti mängima nende asemel.
Kahel korral on võistlustel osalenud ka Bigbank Tartu (2014/15 ja 2022/23), kes jõudis parimal korral (2022/23) 1/8 finaali.
Naine papagoiga
„Naine papagoiga“ on prantsuse kunstniku Gustave Courbet’ (1819–1877) teos.
Vassõl Krõtševskõi
pisi|Vassõl Krõtševskõi aastal 1928 Vassõl Krõtševskõi (ukraina keeles Василь Григорович Кричевський; 12. jaanuar 1873 Vorožba – 15. november 1952 Caracas Venezuela) oli ukraina päritolu kunstnik, arhitekt ja pedagoog, kes tegeles peamiselt tarbekunstiga ja dekoratiivkunstiga. Ta oli 1918. aasta Ukraina vapi, riigipitsati ja ka rahatähtede kujundaja.
Ta oli maalikunstniku Fedir Krõtševskõi vend.
Charlestoni maakond
pisi|Asend Lõuna-Carolina osariigis Charlestoni maakond (Charleston County) on maakond USA-s Lõuna-Carolina osariigis. Geograafilised koordinaadid on 32°82' N, 79°90' W.
Maakonna halduskeskus on Charleston.
Maakonna pindala on 3517 km², millest 1140 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 350 209. Aastal 2000 oli elanike arv 309 969.
Charlestoni maakond on elanike arvult Lõuna-Carolina kolmas maakond.
Ajalugu
Charlestoni maakond moodustati 1769. aastal Berkeley ja Colletoni maakonna osadest.
Balande
Balande on küla (mazciems) Lätis Kuldīga piirkonna Alsunga vallas. Balande asub valla keskosas ja jääb valla keskusest Alsungast 3 ning Riiast 179 kilomeetri kaugusele.
Aastal 2005 oli külas 21 elanikku. Aastail 2009–2021 kuulus küla Alsunga piirkonda.
Ivan Provorov
Ivan Vladimirovitš Provorov (vene keeles Иван Владимирович Проворов; sündinud 13. jaanuaril 1997 Jaroslavlis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Philadelphia Flyers. Ta on klubi meeskonna asekapten.
2011. aastal kolis Provorov USA-sse Pennsylvania osariiki. Hooajal 2013–14 mängis ta United States Hockey League'i klubis Cedar Rapids RoughRiders ja 2014–2016 Western Hockey League'i (WHL) klubis Brandon Wheat Kings, kellega tuli 2016. aastal WHL-i meistriks. Hooajal 2015–16 pälvis Provorov lisaks WHL-i hooaja parimale kaitsemängijale antava Bill Hunter Memorial Trophy.
2015. aastal valis Philadelphia Flyers ta NHL-i draft'is seitsmenda valikuna. Alates hooajast 2016–17 on ta kuulunud Flyersis põhikoosseisu. NHL-is debüteeris ta 14. oktoobril 2016 hooaja esimeses mängus Los Angeles Kingsi vastu. Algselt mängis Provorov ühes kaitsepaaris koos veterankaitsja Mark Streitiga. Esimese värava lõi Provorov NHL-is sama aasta 23. novembril mängus Tampa Bay Lightningi vastu. Debüüthooajal sai ta NHL-is kirja kuus väravat ja 24 väravasöötu. Hooaja lõpus valiti ta alles kolmanda uustulnukana Flyersi hooaja parimaks kaitsjaks. Hooajal 2017–18 põhiturniiril lõi ta 17 väravat, millega oli Calgary Flamesi mängija Dougie Hamiltoni ja Tampa Bay Lightningi mängija Victor Hedmani kõrval sel hooajal enim värava löönud kaitsemängija. Flyersi hooaja parimaks kaitsjamängijaks on Provorov valitud veel ka hooaegadel 2019–20 ja 2020–21.
2019. aasta septembris pikendas ta Flyersiga lepingut kuue aasta võrra. Alates 2016. aasta oktoobrist kuni 2022. aasta jaanuarini osales Provorov NHL-is 403 mängus järjest. Flyersi mängijatest on temast enam mängudes järjest osalenud ainult Rod Brind'Amour.
Aastatel 2015 ja 2016 võitis Provorov Venemaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Venemaa jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.
Täiendkood
Täiendkood on kahendarv, mis saadakse, kui otsekoodi madalamad (väiksema kohakaaluga) kohad kopeeritakse (kirjutatakse ümber) kuni esimese 1-ni kaasa arvatud ja ülejäänud kõrgemad (suurema kohakaaluga) kohad inverteeritakse (inverteerimisega tehakse loogilise eituse ehk negatsioonitehe).
Täiendkoodi kasutatakse arvutites negatiivsete arvude esitamisel, näiteks arv 3 esitatakse kui <tt>00000011</tt>, aga -3 esitatakse arvu 3 täiendkoodina: <tt>11111101</tt>. Sellisel juhul näitab esimene bitt ka arvu märki. Arvu täiendkood on võrdne arvu pöördkoodiga, millele on liidetud 1.
Negatiivsete arvude esitamisel on täiendkoodil mitmeid eeliseid pöördkoodi ees. Esiteks töötavad liitmine, lahutamine ja korrutamine täiendkoodidega täpselt samamoodi, kui positiivsete täisarvude puhul. Teiseks on pöördkoodi puhul arvul 0 kaks esitusviisi (arvu <tt>00000000</tt> pöördkood on <tt>11111111</tt> ja vastupidi). Kolmandaks saab täiendkoodiga esitada arve vahemikus −2n−1...2n-1−1, samas kui pöördkoodiga saab esitada arve ühe võrra vähem: −(2n−1)+1...2n−1−1 (n on bittide arv kahendarvus).
Näited
Kahendarvud tabelis on esitatud 8-kohalisena.
Lomograafia
thumb|Näide lomo-fotost. Autor: Nadja HaugasLomograafia (ingl. k. Lomography) on Lomographische AG kommerts kaubamärk Austrias, mis on seotud fotograafia erinevate toodete ning teenustega. Nimi on inspireeritud Venemaa vanima optiliste seadmete tootja, Peterburis asuva LOMO (ЛОМО, Ленинградское оптико-механическое объединение) nimest.
Lomograafia kui liikumine
Lomo-kaamerate tähelend sai alguse aastal 1991, mil grupp Viini tudengeid ostsid omale Prahast ЛОМО ЛК-А kaamera – nad avastasid peale piltide ilmutamist, et fotodel on silmapaistev erilisus. Lomo-kaamerate populaarsus tõusis kiiresti ning see arenes omaette kultuseks. Lomo-filosoofias võib leida seoseid Kreeka filosoofi Platoni ideedeõpetusega: kõik, mida me näeme ning tajume, on tegeliku maailma vari. Üldjuhul püüab fotograafia jäädvustada reaalsust, lomo-fotograafia aga salvestab hetki ja momente nii, nagu me oma silmaga seda kunagi ei näeks – tulemuseks on veidrate värvikombinatsioonide ja optiliste moonutustega kunstipärased pildid, mis rikastavad meie tegelikkuse tajumist. Lomo-kaamerad on näiteks "Diana" ja "Fisheye". "Diana" kere on tehtud plastikust ja selle puhul kasutatakse laifilmi (120 mm) ja tavalist plastikust menisk-objektiivi. Pildistada saab kahes suuruses: formaadis 5,2 x 5,2 ja 4,2 x 4,2. "Fisheye" kaameral on 170-kraadine vaatenurk ning see on esimene 35mm lainurk-objektiiviga kaamera.
Lomograafia Eestis
16.oktoober 2009 toimus Tartus lomograafiat tutvustav töötuba, mille eesmärgiks oli tutvustada lomograafiat kui fotograafia vormi ning anda ülevaade erinevatest kaameratest, näiteks: Fisheye, Colorsplash, Holga, Actionsampler, SuperSampler ja Diana. Teine töötuba, nimega "Mina ja lomograafia", korraldati aastal 2009 festivali Plektrum raames Tallinnas. Kahepäevases töötoas tutvustati lomograafia kaameraid, erinevaid efekte ja pöörati tähelepanu filmi ning kaamera valimisele. Samuti pandi pildistatud töödest kokku näitus. 2010. aasta 1. mail toimus Tallinnas Lomoloome, Eesti esimene lomograafide kokkutulek. Sama üritust korrati ka sama aasta 26.aprillil.
10 lomograafia kuldreeglit
10 lomograafia kuldreeglit aitavad defineerida lomograafia filosoofiat.
Vello Vinn
Elukäik
Lõpetanud tollase Kingissepa Keskkooli, asus ta Tartu Ülikooli inglise filoloogiat õppima, kuid siis õppis aastatel 1963–1968 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis klaasehistööd. Temast sai aga hoopis graafik. Vello Vinn hakkas Eesti kunstielus kaasa lööma kohe pärast kunstiinstituudi lõpetamist 1960. aastate lõpul. Tema esimene isikunäitus oli 1970. aastal, Tallinna graafikatriennaalil on ta osalenud järjepanu aastatel 1968–1995, ka 2007. aastal.
Looming
pisi|"Raketid", Vello Vinn, 1971Graafikuna arendas ta välja isikupärase stiili nii ofordi- kui ka kuivnõelatehnikas. Vello Vinna loomingu erijooneks on terviklik ja rõhutatult isikupärane kujutav süsteem. Vinna omanäoline visuaalne maailm põhineb graafikatehnika meisterlikul valdamisel, peenel kujutisekäsitlusel ja teravmeelsetel seostel. Tema oskus kasutada ruumi- ja kujundimänge, märgata detaile ja eri tähendustasandeid ning luua kõige selle põhjal uusi tervikuid, pakub unikaalset vaatamiskogemust. Pildimängude kõrval leiab tema töödes aset leidlik sõnamäng ja heatahtlik absurdihuumor, läbi mille saab vaatajast kunstnikule kaasamõtleja ja tema loomingus osaleja. Isikupärase kujundisüsteemi abil on Vello Vinn ühtlasi käsitlenud oma ajastu olulisi probleeme: globaalsed sõjalised konfliktid, tehnikakeskse maailma mõju keskkonnale ja linnastumisega kaasnev võõrandumine.
Vello Vinna loomingut on seostatud sürrealismiga. 1989. aastal kutsuti ta sürrealiste ühendavasse kunstirühmitusse Para. Ta on loonud arvukalt Eesti vabagraafika ajalugu ilmestavaid teoseid, ent ka meeldejäävaid raamatuillustratsioone autoritele Ilmar Laaban, Helvi Jürisson ja Hans Magnus Enzenberger. Vello Vinn on äärmiselt viljakas kunstnik: estampgraafika kõrval on ta kujundanud plakateid, postkaarte, vinüülplaadiümbriseid, raamatuillustratsioone ja väikegraafikat. Ta on teinud ka maale („Mälestus I–III”, 1994). Tema teoseid on maailma nimekates kunstikogudes nagu Tretjakovi galerii, Puškini muuseum, Ludwig-Forum für Internationale Kunst Aachenis, Ljubljana moodsa kunsti muuseum, Norton Dodge’i kollektsioon Zimmerli kunstimuuseumis New Jerseys, rääkimata kodumaistest kollektsioonidest.
Jaen Teär
Elulugu
1877. aastal abiellus ta rikka lese Julianaga.
Vello Vinn
Looming
Vello Vinn on Eesti Kunstnike Liidu (1970), Kunstirühmituse PARA (1989) ja Eesti Vabagraafikute Ühenduse (1992) liige. Ta elab ja töötab vabakutselise kunstnikuna Tallinnas.pisi|"Kaksipidine", Vello Vinn, 2010
Aluseline oksiid
Aluseline oksiid on oksiid, mis reageerib hapetega, moodustades soola ja vee.
Aluseliste oksiidide hulka kuulub enamik metallioksiide, näiteks kaltsiumoksiid, naatriumoksiid, raud(II)oksiid.
Johann (Pfalz-Neumarkt)
Johann (1383 – 14. märts 1443) oli Neumarkti pfaltskrahv aastast 1410 kuni oma surmani. Olles Ruprecht III poeg, abiellus ta aastal 1407 Katharina von Pommern-Stolpiga. Ta on tuntud peamiselt oma purustava võidu poolest hussiitide üle aastal 1433 Hiltersriedi lahingus.
Lille tänav (Viljandi)
Lille tänav on tänav Viljandi linnas.
Bombieri-Friedlanderi-Iwanieci teoreem
Bombieri-Friedlanderi-Iwanieci teoreem väidab, et on lõpmata palju algarve kujuga a^2 + b^4.
Esimesed sellised algarvud on 2, 5, 17, 37, 41, 97, 101, 137, 181, 197, 241, 257, 277, 281, 337, 401, 457, 577, 617, 641, 661, 677, 757, 769, 821, 857, 881, 977 jne.
Vladimir Bartol
Vladimir Bartol (24. veebruar 1903 Trieste Austria-Ungari – 12. september 1967 Ljubljana Jugoslaavia) oli Itaalia sloveenist kirjanik.
Sotsiaalne risk
Sotsiaalne risk on oht, et inimese toimetulekuvõime ja elukvaliteet ajutiselt või alaliselt halveneb, mille põhjuseks võivad olla vaesus, töötus, haigus, puue, vanadus, kodutus, toitjakaotus, perevägivald jne.
Sotsiaalse kaitse eesmärk on aidata inimest juhul, kui tekib sotsiaalne risk, mille tõttu inimene vajab abi ja toetust.
Lošarik
AS-31 (teistel andmetel AS-12 ; vene keeles АС-31, АС-12), tuntud hüüdnimega Lošarik («Лошарик») on Venemaa salajane luureotstarbeline tuumaallveelaev.
Eduards Veidenbaums
pisi|Eduards Veidenbaums Eduards Veidenbaums (3. oktoober 1867 – 24. mai 1892) oli läti luuletaja ja tõlkija, Läti kaasaegsele luulele alusepanija.
Lošarik
Allveelaeva sisemuses on seitse sfäärilist titaankambrit (läbimõõduga 6 m). Esimesed viis neist on mehitatud ja omavahel ühendatud, viimased kaks on omavahel ühendatud ning sisaldavad tuumareaktorit ja muid seadmeid.
Lošarik projekteeriti Leningradis asunud konstrueerimisbüroos Malahhit (projekti peakonstruktor Juri Konovalov ). Allveelaeva ehitamist alustati 1988. aastal Severodvinskis asuvas masinaehitusettevõttes Sevmaš.
Eduards Veidenbaums
Tema eluajal ei ilmunud ühtegi tema luuletust. Luuletajana on Veidenbaums tänapäeval tuntud vaid tänu sellele, et sõbrad olid tema luuletusi üles kirjutanud. Säilinud luuletusi on teada 74, lisaks on ta läti keelde tõlkinud Horatiust, Heinet, Schillerit, aga ka „Marseljeesi“.
Lošarik
Lošarik lasti vette 1995. aastal.
Eduards Veidenbaums
Elulugu
Eduards Veidenbaums sündis 1867. aastal Priekuļi vallas Glāzniekis. Hiljem kolis tema pere Mūrmuiža lähedale Kalāčisse (praegune Liepa vald), kus asub tänapäeval Veidenbaumsi memoriaalmuuseum.
Lošarik
Allveelaeva pikkus on 70 m ja laius 7 m. Laskumissügavus 1000 m.
Meeskonnas on 25 liiget.
Ammerlandi kreis
Ammerland (saksa: Landkreis Ammerland) on kreis Saksamaal Alam-Saksi liidumaal. Kreisi keskus on Westerstede.
Eduards Veidenbaums
Veidenbaums Tartus
1887. aastal asus ta õppima Tartu Ülikooli õigusteaduskonda. Ülikoolikaaslased teadsid Veidenbaumsi kui andekat, aga alati rahalistes raskustes tudengit, kes kirjutas ajaloo- ja kultuuriteemalisi esseid. Teada olid ka Veidenbaumsi Horatiuse-tõlked. Ta oli läti tudengite kultuuriseltsi „Pīpkalonija“ üks asutajaid. Selle seltsi grupipilt on ka ainuke teadaolev foto, millel on jäädvustatud Eduards Veidenbaums.
Ammerlandi kreis
Seda ümbritsevad (idast ja päripäeva) Oldenburgi linn ning Oldenburgi, Cloppenburgi, Leeri, Frieslandi ja Wesermarschi kreisid.
Kreisi pindala on 728 km². Rahvaarv 31. detsembril 2015 oli 121 435 inimest.
Eduards Veidenbaums
Veidenbaums Tartus
Veidenbaums elas olulise osa Tartu-ajast aadressil Tähtvere 1. Sinna tema kunagise kodumaja külge kinnitati 1967. aastal mälestustahvel, kuhu oli kirjutatud: „Siin elas aastail 1887–1889 Läti esimene revolutsiooniline luuletaja, Tartu üliõpilane Eduards Veidenbaums.” Maja on tulekahjus hävinud, alles on varemed ja sinna on asetatud ka uus mälestustahvel.
Ammerlandi kreis
Ajalugu
Palju aastaid oli selle soise piirkonna suhtes väike huvi. 14. sajandil sai sellest Oldenburgi krahvkonna osa. Krahvid rajasid piirkonda linnuseid, mis oli eesliiniks metsikute friiside maade vastu.
Kreis loodi 1933. aastal ajaloolise piirkonna jämedates piirides.
Geograafia
Ammerlandi iseloomustavad väga lamedad maapiirkonnad, palju lodusid ja soid. Seal on ehitatud arvukalt tuuleveskeid. Viimane on sümbol kreisile, mis kutsub end mõnikord "tuuleveskite maaks".
Eduards Veidenbaums
Looming
Enda luuletusi ei hinnanud Veidenbaums kuigi kõrgelt ja ei pidanud ennast luuletajaks. Esimesed Veidenbaumsi luuletused ilmusid aasta pärast tema surma. 1896. aastal anti välja tema luulekogu, kuid tsensor oli tekste oluliselt muutnud. Alles aastail 1907–1909 ilmusid kuue väikese vihikuna Veidenbaumsi ehtsad luuletused. Kogu Veidenbaumsi looming on tõlgitud vene ja eesti keelde, tema luuletused on ilmunud ka poola- ja ungarikeelsetes läti luule antoloogiates.
Ammerlandi kreis
Geograafia
Kreisi keskpunktis on Zwischenahner Meer, mis paikneb puhkuselinna Bad Zwischenahni lähedal, järve pindala on 5,5 km² (saksa keele sõna Meer tähendab "merd", kuid kohalikus alamsaksa keeles, nagu ka hollandi keeles, tähendab see "järve").
Eduards Veidenbaums
Looming
Veidenbaumsi hinnatakse kui läti kaasaegsele luulele alusepanijat. Varasemast läti luulest ta mõjutatud ei olnud, sest ta lihtsalt polnud seda lugenud. Mõnedes käsitlustes on Veidenbaumsi nimetatud traagiliseks luuletajaks, aga paremini väljendab tema loomust ehk Knuts Skujenieksi öeldud sõnapaar „emotsionaalne skeptik”.
Veidenbaums oli esimene läti luuletaja, kes tõstatas sotsiaalseid probleeme. Luule lugejad olid tolleks ajaks väsinud eleegilisest õhkamisest ja olid valmis vastu võtma Veidenbaumsi luule teravust, tigedust ja meeleheidet.
Terava sotsiaalkriitika tõttu mõnes luuletuses tähtsustati teda nõukogude ajal kui revolutsioonilist luuletajat, eks klassivõitluse elemente võis tema luules leida, kirik- ja muidu härrade vastu on Veidenbaums kriitiline, aga eriti põlastab neid, kes härrade ees poevad. Mitmeid luuletusi on ta pühendanud alkoholile ja selle kaudu murede lahendamisele, neid luuletusi saab lugeda kui ülistavaid, aga ka kui iroonilisi. Oluline osa on luules filosoofilisel maailma mõtestamisel, kus nenditakse inimese tühisust, aga samas küsitakse, kas on mõtet selle pärast muretseda.
Veidenbaumsi looming eesti keeles
Eesti keeles on ilmunud luulekogumik "Mind ärge lugege" (tõlkija Contra; kirjastus Jumalikud Ilmutused, 2014). ISBN 9789949519248.
(tõlkinud Contra)
Mälestuse jäädvustamine
thumb|Eduards Veidenbaumsi hauakivi Liepa kalmistul 1958. aastal avati tema kodukohas Kalāčis memoriaalmuuseum. 1967. aastal hakati iga kahe aasta tagant välja andma Eduards Veidenbaumsi kirjanduspreemiat. 2017. aastal sai esimese mittelätlasena preemia Veidenbaumsi eesti keelde tõlkija Contra.
Veidenbaumsi 150. juubeli puhul toimus muuhulgas kampaania „Deklameeri Veidenbaumsi“, kus igaüks võis sisse lugeda oma lemmikluuletuse Veidenbaumsi loomingust. Parimaid ettekandeid leiab Youtube’st märksõna „Skandē Veidenbaumu“ all. Tema luule eesti keelde tõlkija Contra jooksis aga Veidenbaumsi auks tema Tartu kodust Tähtvere 1 kuni „Kalāčini“ (umbes 165 km).
Taheva külanõukogu
Taheva külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s.
Kasevere
Kasevere oli küla Tartumaal Laiuse kihelkonnas Laiuse voore jalamil tänapäeva Raaduvere küla alal. Küla kaotati 1977, mil see liideti Raaduvere külaga.
Taheva külanõukogu
Taheva külanõukogu moodustati 1954. aastal Valga rajoonis likvideeritud Hargla külanõukogu ja Koikküla külanõukogu alade liitmise tulemusel. Külanõukogu keskus asus Laanemetsa külas. 1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu maadel Ždanovi-nimeline ja Molotovi-nimeline kolhoos ning Taheva Lastesanatoorium.
Ammerlandi kreis
Linnad ja vallad
thumb|Linnad ja vallad Ammerlandi kreisis
Borbona
Borbona on vald Itaalias Lazio maakonnas Rieti provintsis Velino jõe orus.
Borbona kõrgus merepinnast on keskmiselt 760 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Taheva külanõukogu
1960 oktoobrist eraldati Taheva külanõukogust sovhoosi "Tahe" territoorium ja liideti see Kaagjärve külanõukoguga.
1975. aastal liideti sovhoosi "Tahe" alad (8137 ha) taas Taheva külanõukoguga.
1978. aastast, pärast väikekülade ühendamisi hõlmas Taheva külanõukogu Hargla, Kalliküla, Koikküla, Koiva, Korkuna, Laanemetsa, Lepa, Lutsu, Ringiste, Sooblase, Taheva, Tsirgumäe ja Tõrvase küla.
30. juulil 1992 kinnitati Taheva valla omavalitsuslik staatus ja külanõukogu lõpetas tegevuse.
Rebreuve-sur-Canche
pisi|Rebreuve-sur-Canche'i kirik