cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Predrag Bošković
Käsipall
Paljud analüütikud ja organisatsioonid, sealhulgas Rahvusvaheline Käsipalliföderatsioon (IHF), on ühel meelel, et Bošković on üks neist, kes on Montenegro käsipalli tohutu edu saavutamisele kõige rohkem kaasa aidanud. IHF nimetas teda isegi "edu isaks". Tunnustades oma tähetööd, valis Euroopa Käsipalliföderatsioon (EHF) Boškovići täitevkomitee (ExeC) liikmeks 2012. aasta juunis. Lisaks valiti ta EHFi asepresidendiks ja IHF-i nõukogu liikmeks 2016. aasta novembris.
Isiklikku
Ta on abielus Stela Boškovićiga, kes on hariduselt ökonomist.
Martin Wood
Martin Wood on Kanada telelavastaja ja produtsent, kes hakkas filme lavastama 1990. aastate keskel. Ta on spetsialiseerunud ulmeteemadele ning on tuntud sarjade "Tähevärav SG-1" (46 osa) ja "Tähevärav: Atlantis" (30 osa) lavastajana.
Ludwig
Ludwig on eesnimi.
SSE2
SSE2 (Streaming Single Instruction, Multiple Data Extensions 2) on IA-32 SIMD käsustik. SSE2 võttis esmakordselt kasutusele Intel oma Pentium 4 protsessoris aastal 2001. See on varasema SSE-käsustiku laiendus, mis on mõeldud täielikult välja tõrjuma MMX-käsustikku. SSE2-ga lisati SSE-le 144 uut käsku. Käsustiku toe lisas ka konkurent AMD protsessoritele vahemikus Opteron ja Athlon 64.
Muudatused
SSE2 laiendab MMX-käskude kasutamise asemel võimaluse XMM-registritega töötamiseks. See võimaldab programmeerijal jätta kasutamata 64-bitised MMX-registrid, mis on tegelikult IA-32 ujukomaarvutusteks mõeldud registrid.
AMD SSE2 versioonis AMD64 (x86-64) platvormil on lisaks veel 8 registrit, mis koguarvuks annab 16 (XMM0 kuni XMM15). Need registrid on näha ainult siis, kui protsessor töötab 64-bitises režiimis. Intel lisas sama võimaluse oma protsessori x86-64 arhitektuuri aastal 2004.
Karl August Hermann
pisi|Karl August Hermann pisi|TÜ lektor Karl August Hermann Karl August Hermann (23. september 1851 Võhmanõmme küla, Põltsamaa kihelkond – 11. jaanuar 1909 Tartu) oli eesti helilooja, keeleteadlane ja entsüklopedist. Oluline rahvusliku liikumise tegelane.
Ta andis välja esimest eestikeelset entsüklopeediat, kuulus mitme üldlaulupeo üldjuhtide sekka ning komponeeris mitusada muusikateost. Ta ostis ära Perno Postimehe, tõi väljaande Tartusse ja kujundas selle nädalalehest esimeseks eestikeelseks päevaleheks.
Elulugu
Hermann sündis sepa pojana. Ta õppis sealsamas algkoolis, kus hiljem töötas ka koolmeistrina. Gümnaasiumi lõpueksami sooritas Hermann eksternina Peterburis. Aastatel 1874–1878 õppis ta Tartu Ülikoolis usuteadust, 1878–1880 Leipzigi ülikoolis võrdlevat keeleteadust ja sai sel alal doktorikraadi. Seejärel asus ta elama Tartusse ning aastal 1882 sai temast Eesti Postimehe toimetaja.
Aastatel 1885–1898 andis ta välja ajakirja Laulu- ja mängu-leht, mis aastatel 1898–1899 ilmus Rahva Lõbu-lehe nime all. 1886 ostis Hermann ära Perno Postimehe, tõi toimetamise Tartusse ja nimetas ajalehe ümber Postimeheks. Ta tegutses mitmes eesti seltsis, ka Aleksandrikooli komiteedes ning toetas üldse rahvuslikku liikumist. 1890. aastate esimesel poolel oli tema toimetatud Postimees ainus rahvuslik eesti ajaleht. 1891. aastal muutis ta Postimehe nädalalehest esimeseks eestikeelseks päevaleheks. 1889. aastast oli Hermann ka Tartu Ülikoolis eesti keele lektor.
pisi|Hermanni välja antud "[[Eesti Üleüldise teaduse raamatu" tiitelleht. Entsüklopeediast jõudis ilmuda esimene köide A-täht (1900–1904) ning osa teisest köitest B-täht (1906)]]
Hermann kuulus nii II, IV, V kui ka VI üldlaulupeo üldjuhtide sekka. Ta lõi enam kui 300 muusikateost, millest enamik olid koorilaulud. Nendest tuntuimad on "Kungla rahvas", "Mingem üles mägedele" ja "Oh laula ja hõiska". Hermann tõlkis arvukalt üliõpilaslaule saksa keelest eesti keelde ja neid lauldakse tänapäevani tema sõnadel. Lisaks kogus ta rahvaviise.
Nii mitme valdkonnaga tegeledes ei jäänud tal aega millelegi sügavamalt pühenduda ja see kurnas ta tervist. "Dr. Hermannile sündis see, et kõik tema elu ajalehtedes ära laideti. " 1896. aastal müüs ta Postimehe noorema põlvkonna rahvuslastele ja ajalehe toimetajaks sai Jaan Tõnisson.
Karl August Hermann on maetud Tartu Uus-Jaani kalmistule (endine Vana-Saksa kalmistu), kuhu 1929. aastal püstitati hauamonument, mille autor on Voldemar Mellik.
Isiklikku
Hermann oli abielus Paula Freybergiga, neil oli neli last. Nende poja, Ülo Kornelius Hermanni lapselapsed on Eesti kultuuriseltside ühenduse juhatuse liige Ilona Kolberg, teatrikunstnik Lilja Blumenfeld, ooperilaulja ja kultuuritegelane Pille Lill ning filmirežissöör Kersti Uibo.
Tema noorem poolvend Mihkel Hermann oli tema raamatupoe ja trükikoja ärijuht. 1898. aastal läks trükikoda ja raamatupood tema valdusse.
Juris Laipenieks
Juris Laipenieks (sündinud 9. aprillil 1940 Riias) on Tšiili endine kergejõustiklane, rahvuselt lätlane.
Ta osales kümnevõistluses 1960. aasta Rooma olümpiamängude kergejõustikuvõistlustel ning sai seal kokkuvõttes 19. koha.
Ta sai 3. Panameerika mängudel 1959. aastal Chicagos Tšiili esindajana odaviskes 4. koha ja kümnevõistluses 6. koha.
Ljahhovi saared
thumb Ljahhovi saared (vene Ляховские острова) on saarestik Põhja-Jäämeres, Uus-Siberi saarte lõunaosas. Saarestiku koosseisu kuulub 4 saart: 2 suurt (Suur-Ljahhovi saar ja Väike-Ljahhovi saar) ning 1 väike (Stolbovoi saar). Veel üks väike saar – Semjonovski saar – koosnes jääst ja aastaks 1955. sulas täiesti, selle kohale jäi liivane madal. Saarestiku pindala on umbes 6100 km².
Pinnamood on tasane. Saarestiku kõrgeim punkt on Emi-Tassi mägi (293 m) Suur-Ljahhovi saarel.
Saarestiku avastasid ja uurisid seda 1712. aastal Jakov Permjakov ja Merkuri Vagin. Saared said oma nime jakuudi kaupmehe Ivan Ljahhovi auks.
Karl
Karl võib olla:
Valka piirkond
Valka piirkond (läti keeles Valkas novads) on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Lätis. Piirneb põhjas Eestiga.
Piirkond moodustati 2009. aastal Valka linna ja viie valla (Härgmäe, Kārķi, Valka, Vijciemsi ja Zvārtava) liitmise teel. Härgmäe valla suuremad asulad: Härgmäe, Hoomuli, Turna; Kārķi valla suuremad asulad: Kārķi, Veckārķi, Vēveri; Valka valla suuremad asulad: Luke, Sēļi, Pedele, Zīle, Saule, Ķeizarpurvs, Žuldiņas, Kalnstaldoti, Tomēni, Alieši, Bērzezers; Vijciemsi valla suuremad asulad: Vijciems; Zvārtava valla suuremad asulad: Stepi, Putras, Zaķi, Jaunāmuiža, Mierkalns, Vērsīši, Cirgaļi, Kaģuciems.
2021. aasta haldusreformi järel säilis piirkond endistes piirides.
Hermann Salza
Hermann Aleksander Eduard von Salza (vene: Герман Эдуардович Зальца) (16. aprill 1885 Haapsalu – 23. jaanuar 1946 Butõrka vangla, Moskva) oli baltisaksa aadlikust Venemaa keisririigi ja Eesti sõjaväelane, kontradmiral.
Hermann Salza oli teine kahest Eesti Vabariigis II maailmasõja eel kontradmirali auastme saanud sõjaväelasest (esimene oli Johan Pitka).
Teenistus Vene laevastikus
5. mail 1903 asus Salza õppima Mereväe kadettide korpusesse Peterburis, lõpetas selle 1. mail 1906 veltveebli auastmes. Silmapaistvate tulemustega eksamitel määrati talle admiral Nahhimovi preemia. Teenis paljudel Venemaa laevadel (Bogatõr, Slava, Aurora, Bobr, Okean jt). 1907. aasta aprillis ülendati Hermann Salza mitšmaniks (nooremleitnant).
1917. aasta jaanuaris määrati Hermann Salza lahingulaevale Petropavlovsk, sellel laeval teenis Salza I maailmasõja lõpuni ja elas üle mõlemad revolutsioonid. Petropavlovskil oli Salza tõusnud laeva abikomandöriks ja alates 16. detsembrist 1917 oli ta juba laeva komandör. Enda viimasel teenistuslaeval ülendati ta II järgu kapteniks (kaptenleitnant) 28. juuni 1917. See jäi Hermann Salza viimaseks auastmeks Vene mereväes.
1918. aastal võttis Hermann Salza osa Balti laevastiku Jääretkest, kus ta juhtis oma laeva Petropavlovsk Helsingist Kroonlinna.
Kuna Venemaal tulid võimule enamlased, vabastati Salza teenistusest. Tal isegi vedas, sest enamik baltisakslastest, kes olid Vene sõjaväes, lasti maha.
Eesti Vabadussõda
Kui algas Eesti Vabadussõda (1918–1920) astus Salza esialgu Kaitseliitu. 3.–27. jaanuaril teenis Salza miiniristlejal Lennuk nooremtüürimehena. Lennuki peal tegi Salza kaasa Tsitre, Kunda, Loksa ja muudes dessantides. 29. jaanuarist määras Eesti Merejõudude juhataja Salza Eesti merejõudude staabi ülemaks. 18. juulil astus Loodearmeesse, kus ta oli kuni selle lagunemiseni. Teenete eest Vabadussõjas autasustati teda Vabadusristi I liigi 3. järguga.
Teenistus Eesti Vabariigis
1925. aasta märtsis sai Salza Merejõudude juhatajaks ja 1928. aastal ülendati ta kontradmiraliks. Merejõudude juhataja oli ta 1925–1932. Merejõudude juhataja kohalt lahkus H. Salza enda soovil, tuues põhjenduseks nõrga tervise. Hermann Salza pidas samuti Kõrgemas Sõjakoolis meresõja ja mereasjanduse loenguid. 1925. aastaks oli ta dotsent merenduse alal. Tema koostas ka esimese Eesti mereväe ohvitseride käsiraamatu. Avaldas uurimusi ja kirjutas artikleid meresõjandusest ("Meresõjakunsti ajalugu I ja II", Dardanellide operatsioon). Hermann Salzat on nimetatud üheks kõige andekamaks ohvitseriks, kes on kunagi olnud Eesti Vabariigi Merejõududes. Ta sai hästi läbi kõigi sõjaväelastega ja oli tuntud seltskonnategelane. Hermann Salza oli filatelist.
Eestist lahkumine ja II maailmasõda
30. novembril 1939 vabastas Vabariigi Valitsus Hermann Salza Eesti kodakondsusest. 1939. aastal emigreeris Hermann Salza Eestist Saksamaale. Saksamaal anti talle samuti kontradmirali auaste, aga tegelikku sõjaväeteenistusse ta Kriegsmarinesse ei läinud. Kui II maailmasõda hakkas lõppema, jäi Hermann Salza Punaarmee okupeeritud alale, sest ta ei tahtnud oma haiget ema maha jätta. Ta vahistati 1945. aasta aprillis ja viidi NSV Liitu, kus ta ka suri 1946. aastal.
Anguilla lipp
Anguilla lipp on Anguilla (Suurbritannia autonoomse meretaguse ala) lipp.
Ametlik lipp
thumb|Anguilla mitteametlik lipp Praegune lipp kinnitati ametlikuks lipuks 30. mail 1990. See on tüüpiline Suurbritannia kolooniate lipp. Sinise kanga vardapoolses ülanurgas on Suurbritannia lipp, lehvil aga Anguilla vapp. Vapp on kujundatud rahvuslipu järgi.
Rahvuslipp
Rahvuslipp alates 12. juulist 1967 on valge põhivärviga. Selle alaservas on helesinine laid, valge välja keskel aga kolm oranži delfiini. Kolm delfiini tähistavad sõprust, arukust ja vastupidavust, üheskoos aga ühtsust ja jõudu; nende paiknemine ringikujuliselt kujutab järjepidavust. Valge väli sümboliseerib rahu, sinine laid merd ning võitlust, noorust ja lootust. Seda mitteametlikku lippu kasutatakse Anguillas rohkem kui ametlikku.
Vaata ka
Anguilla vapp
Gubbio
pisi|Vaade Gubbio linnale Gubbio on linn Itaalias Umbria maakonnas Perugia provintsis.
Ajalugu
Gubbio ajalugu ulatub roomaeelsesse aega, mil seal asus tollaste umbrite hõimu oluline keskus Ikuvium. Pärast Rooma alla langemist 2. sajandil eKr säilisid nii linna tähtsus kui ka nimi (Iguvium).
1350. aastast sai Gubbios võimule Gabrielli perekond (Signor d’Agobbio). Pärast Gabriellide võimu lagunemist kuulus Gubbio mõnda aega Montefeltro riigi alla ning liideti siis 1631 Paavstiriigiga.
1860. aastal annekteeriti Gubbio Itaalia kuningriigi poolt.
20 (Terminaator)
"20" on Eesti ansambli Terminaator kaheteistkümnes album, mis anti välja 2007. aastal.
Lood albumil
CD1
CD2
Mihkli kirik
pisi|püsti|Mihkli kirik
Mihkli kirik on Eesti Evangeelsele Luterliku Kirikule kuuluv kirik Mihklis. Kirik on pühitsetud pühale Miikaelile. Kirikus tegutseb EELK Mihkli Miikaeli kogudus.
Ajalooliselt oli kiriku nimi (säilinud ajaloolistel pitsatitel) Mihkli kirik Soontaganas.
Lalli (piiskopitapja)
pisi|Piiskop Henrik ja Lalli, "Missale Aboense", [[1488]] Lalli oli legendi järgi 12. sajandil elanud soome talupoeg, kes tappis väidetava Uppsala piiskopi Henriku Köyliö järve jääl 20. jaanuaril millalgi 1150. aastatel.
Legend on kaheldava tõeväärtusega. Allikate puudulikkus sunnib ajaloolasi kahtlema kogu loo tõepärasuses ja üldse nii Lalli kui ka piiskopi olemasolus. Vähesed ebamäärased kirjalikud tõendid piiskopi kohta on kirja pandud kaua aega pärast väidetavaid sündmusi, kõige varasemad neist 13. sajandi lõpus. Sellised lood võisid tekkida mis tahes varase rändjutlustaja tollal nii tavalise märtrisurma põhjal.
Oletused sündmuste kohta põhinevad mitmel legendil, millest ühtki ei või pidada ajalooliselt usaldusväärseks.
Lalli päritolu
Legendi järgi oli Lalli pärit Köyliöjärve äärest või Kirkkosaarelt Lalloila talust. Ta olevat olnud jõukas suurtaluomanik (soome keeles on kasutatud sõna kartano) ja kohaliku külaelu eestvedajaid. Kasvatanud muu hulgas naereid. Tänapäeval Lalloila- ega Lalli-nimelist talu sealkandis ei ole.
Karistuseks piiskopi tapmise eest konfiskeeris kirik tema talu ning andis selle Turu piiskopile. Hiljem võeti kiriku maad reformatsiooni käigus riigile.
Lalli ei saanud olla pagan, sest kirikudistsipliini järgimist poleks temalt sel juhul nõuda saanud. Samuti poleks saanud eeldada, et ta mööduvaid võõraid kostitaks.
Osa versioone väidab aga, et Lalli olevat olnud pagan ja kannatanud kõige rohkem selle all, et piiskop Henrik pärast surma rahva hulgas nii suure poolehoiu võitis.
Lallit on haletsetud ka kui õela ja valeliku naise ohvrit.
Lalli nime tõlgendused
Lalli ei ole Soomes tavaline nimi; selle päritolu üle on juureldud. Seda on peetud Laurentiuse tuletiseks. Nimi võib aga tähistada ka tugevat, karuga sarnanevat meest. Karu tähistav karhu oli tabusõna ning tema kohta kasutati nimesid karvalalli, lallokki ja lallonen. Juoppolalli tähendab aga lällavat joodikut.
Piiskop Henrik
Pärast oma vägivaldset surma Soome katoliiklikuks kaitsepühakuks saanud piiskop Henrik oli legendi järgi inglise päritolu (Angliamaalt). Ametlik pühakulugu Vita ei kirjelda piiskopi päritolu ega elu kuigi põhjalikult. Selgub vaid tema inglise päritolu ning rõhutatakse asjaolu, et ta oli Uppsala, mitte Soome piiskop; kuigi Soomes on teda ka esimeseks Turu piiskopiks peetud.
13. sajandist pärineva Püha Eriku legendi järgi saabus piiskop Henrik koos Rootsi kuninga Erik Pühaga Soome (Häme maale) ristiusku tooma. Hiljem sai see väidetav 1150. aastate keskel toimunud sündmus nime Esimene ristiretk. Tegelikult ei ole Püha Eriku legendi esimestes versioonides ei ristiretke ega Henrikut üldse mainitud, need lisandusid legendile alles 14. sajandil. Kuningas läks Rootsi tagasi, Soome jäänud piiskopi saatusest jutustab aga kaks legendi – esimene neist on kõige varem 13. sajandi lõpus kirja pandud ladinakeelne ametlik pühaku elulugu ning teine soomekeelne Kalevala-tüüpi rahvaluulekogumik "Piispa Henrikin surmavirsi". Kuigi selle sünniajaks on väidetud keskaega, pandi see kirja alles 17. sajandil.
Paljud tänapäeva ajaloolased arvavad, et mingit ristiretke kunagi ei toimunudki ning legend võis alguse saada mõne väheolulise tõestisündinud sündmuse ülepaisutamisest. 2005. aastal väitis Helsingi Ülikooli ajalooprofessor Tuomas Heikkilä, et tõendeid piiskop Henriku olemasolust ei eksisteeri üheski ajalooarhiivis. Turu kirikust leitud küünarluud peab katoliku kirik ainsaks tänapäevani säilinud reliikviaks.
Legend piiskopi tapmisest
Pärast tapmist polevat Lalli enam rahu saanud. Ta olevat peast segi läinud ning põgenenud Kotamäele, asudes elama väiksesse kivionni. Lalli olevat uppunud suvel, kui ta hiirte eest põgenedes järve kaldal asuva puu otsa pages, hiired aga puutüve läbi närisid, nii et Lalli vette kukkus. Järve hakati seejärel kutsuma Hiirejärveks. Järv asub tänapäeva Hiirijärvi külas Harjavalta vallas. Kohaliku legendi järgi on järve kaldal kivi, millelt ei kuiva kunagi Lalli pisarad. Sama legend väidab, et Lalli oli pagan.
Samal suvel olevat juhuslik poisike ja pime mees leidnud randa uhutuna ka piiskopi sõrme. Kui pime piiskopi sõrmega oma nägu puudutas, olevat ta nägijaks saanud.
Võlgujäämist võidi tollal tõepoolest pidada kuriteoks, mille eest surm oli õiglane tasu. Teise versiooni järgi maksis Lalli piiskopile kätte talle määratud karistuse eest. Samal ajal kirjeldab legend ka Lallit kui vägivaldset hullumeelset.
Ka ladinakeelne pühakulugu väidab, et Lalli maksis Henrikule kätte rootsi sõduri tapmise eest saadud karistuse eest.
Üks versioon legendist on esitatud ka Elias Lönnroti rahvalaulude kogumiku "Kanteletar" keskaegsete legendide ballaadide osas.
Veljo Tormise 1992. aastal kirjutatud teos "Piiskop ja pagan" toetub Henriku ja Lalli legendile ning sellel põhinevatele rahvalauludele.
pisi|150px|[[Köyliö vapp, mis kujutab piiskopi mitrat ja Lalli kirvest]]
Lalli rahva mälus
Mitmes Soome ajalooõpikus väidetakse siiani, et nende legendide tegelaste näol on tegu reaalselt eksisteerinud inimestega. Aastal 2002 ilmunud "Aikamatka Suomen historiaan" väidab, et nii piiskop Henrik kui ka Lalli Lalloila talust olid ka tegelikult olemas. Sama on kirjas õpikus "Historian tuulet", kuigi täpsustatakse, et puuduvad tõendid, et piiskop ja Lalli oleksid kunagi kohtunud.
Lallit on hiljem hakatud pidama ka kangelaseks kui varajast võõrvõimu vastu võitlejat. Legendi Lallist kui võõra usu tõrjujast hoiavad au sees ka Soome uuspaganad.
Köyliö vallas tegutseb Lalli järgi nime saanud spordiselts Köyliön Lallit.
Köyliö valla keskuses Kepolas püstitati 1989. aastal Aimo Tukiaise tehtud Lalli kuju.
Aprikoosipuu
Aprikoosipuu ehk harilik aprikoosipuu (Prunus armeniaca ehk Armeniaca vulgaris) on viljapuu, mis kuulub roosõieliste sugukonna toompuu perekonda.
Aprikoosipuu kasvab looduslikult Kesk-Aasias ja Hiinas. Kultiveerti Hiinas 3. aastasajal enne meie ajaarvamist. Ka Kesk-Aasias Fergana orus ja Armeenias on teda ammust ajast kasvatatud. Itaalias tunti aprikoosipuud esimesel sajandil, sinna toodi ta Armeenia ja Väike-Aasia kaudu.
Kuni 5 m kõrgune puu on vähenõudlik ja pikaealine, nõuab vähem hoolt kui mõned tuntumad viljapuud.
Aprikoosipuud kasvatatakse lähistroopikas ja ka parasvöötmes. Eestis on katsetatud aprikoosipuuga ja on selgunud et mõnel aastal võib siingi saaki saada. Kuid ebapüsiva ilmastikuga talved kahjustavad puid, mis on õrnemad kui meil rajoonitud ploomisordid. Huvilised võivad siiski katsetada aprikoosipuu kasvatamist koduaedades varjatud kasvukohas.
Nimi
Hariliku aprikoosipuu ladinakeelne teaduslik nimetus Prunus armeniaca tähendab 'armeenia ploomipuu'. Aprikoos on üks Armeenia sümboleid.
Droogina
Hariliku aprikoosipuu osad kuuluvad meditsiiniliselt oluliste droogide hulka. Droogina kasutatakse vilju (Pruni armeniacae fructus), rasvõli, puukoort, lehti ja aprikoosi seemneid.
Viljad
Aprikoosipuu vili on aprikoos, mis on luuvili.
Naturalism (filosoofia)
Naturalism on filosoofias üldnimetus mitmele filosoofilisele positsioonile, mis lähendavad filosoofiat loodusteadusele.
Naturalismiks nimetatakse näiteks järgmisi seisukohti:
Erinevad naturalismiga seostavad seisukohad on omavahel tihedas seoses, kuigi nad üksteisest ei järeldu. Seetõttu pooldab ühe seisukoha pooldaja enamasti ka teisi. Eri autorid näevad naturalismi tuuma eri seisukohtades.
Frederick Windsor
Lord Frederick "Freddie" Windsor (Frederick Michael George David Louis Windsor; sündinud 6. aprillil 1979) on Kenti prints Michaeli ja Kenti printsess Michaeli poeg; tal on ka noorem õde Gabriella. Briti troonipärilusjärjestuses on Frederick 31. kohal.
Ta sündis 6. aprillil 1979 Londonis, Paddingtoni haiglas Kenti printsi ja printsessi esimese lapsena. Ta õppis Sunningdale'i koolis, Etoni Kolledžis ning hiljem Oxfordi ülikoolis klassikalist kirjandust. Lord on töötanud pangas ning olnud Burberry jaoks modell. Praegu on ta muusikaarvustaja, peaasjalikult ajakirja Tatler jaoks.
Naturalism (filosoofia)
Naturalism on arvamus, et maailma tuleb mõista kui ainult looduse poolt antud sündmust. Sellele oletusele osutatakse sageli ütlusega, et "kõik on loodus", mis jätab iseenesest lahtiseks, kuidas looduse mõistet tuleb piiritleda. Kui inimene mõistab "loodust" ainult füüsilise olemusena, siis annab ütlus "kõik on loodus" materialistliku või füüsikalise positsiooni. Sellised teooriad näitavad, et ka vaim või teadvus on osa ajust või alternatiivina pole neid üldse või need on kõigest illusioon.
Frederick Windsor
Frederick on meedial hambus olnud kahe asja pärast. Esiteks on ta saanud süüdistuse kokaiini tarvitamise eest; tema karistus tühistati hiljem ning ta kaebas kohtusse Daily Maili, kes sellest vahejuhtumist loo oli kirjutanud. 2002 avaldati mitmeid lugusid, mis väitsid, et lord oli kuulunud ka nüüdseks tegevuse lõpetanud homoseksuaalsete meeste klubisse.
Naturalism (filosoofia)
Naturalistlik seisukoht ulatub Kreeka antiikaega: loodus (physis) tähistab siin kõike, mida inimene pole loonud. Inimene ise on loomulik olend nagu kõik teised olendid. Loodusobjekti hilisemad muudatused (nt kündmine, tükeldamine, hooldamine) ei teinud sellest kultuuriobjekti. See kehtis ainult looduslike osade keeruka kokkupanemise kohta täiesti uuteks tervikuks (nt tööriistad, kunstiteosed, ehitised). Mõne iidse filosoofi ettekujutus loodusest vastab teatud viisil igapäevase mõtlemise intuitiivsele juhtkategooriale.
Frederick Windsor
2007. aasta oktoobris lahvatanud skandaali, kus kaks meest asusid kuningliku perekonna liikmelt raha välja pressima väidetava seks- ja narkootikumide videoga, seostatakse Frederickiga. Kahtlusalune Ian Strachan on kinnitanud oma advokaatidele, et on kohtunud lord Frederick Windsoriga.
Naturalism (filosoofia)
Kaasaegsetes naturalistlikes teooriates alates 20. sajandi algusest on agas ageli esiplaanil loodusteaduse, mitte looduse mõiste. Väidetavalt viiksid loodusteadused maailma struktuuride põhikirjeldusteni ja oleksid selles mõttes filosoofilistest, humanitaarteaduslikest ja igapäevastest meetoditest paremad. Selles mõttes on loodusteadused maailma kirjeldamiseks ja selgitamiseks "kõigi asjade mõõdupuu".
Looduslike teooriate tunnused
Looduse teadusteooriates kujundatakse maailmavaade, mis põhineb loodusteaduste selgitavatel meetoditel. Selles mõttes saab tuvastada naturalismi mõningaid tüüpilisi tunnuseid: realism, füüsikalisus, religioonikriitika, reduktsionism, piirdumine loodusteaduste meetoditega ja metafüüsika tagasilükkamine.
Ükski neist tunnustest ei tundu siiski vajalik ja seetõttu on esindatud väga erinevad naturalismi variandid. Naturaalsete seisukohtade üldises klassifikatsioonis eristatakse sageli ontoloogilist ja metodoloogilist naturalismi. Kui ontoloogiline naturalism sõnastab teesi maailma olemuse kohta (näiteks: maailm koosneb ainult füüsikalistest osakestest ja nende omadustest ), siis metodoloogiline naturalism peab loodusteaduste meetoditele orienteerumist natsionalismi keskseks tunnuseks.
Esmalt saavutas naturalistlik kuvand inimesest suurema populaarsuse Charles Darwini evolutsiooniteooria abil. Sellest lähtuvalt esindasid Marx ja Engels ka materialistlikku, teaduslikku maailmavaadet. Kuid marksism sisaldab endiselt arvukalt sotsioloogilisi ja poliitilisi osi, mis ei kuulu naturalismi.
Kaasaegsed naturalistlikud seisukohad, mis põhinevad evolutsioonilise ja inimbioloogia leidudel ning üritavad bioloogia abil selgitada traditsioonilisi epistemoloogilisi, sotsiaalteaduslikke ja psühholoogilisi probleeme, on evolutsiooniline epistemoloogia ja sotsiobioloogia. Selliseid lähenemisi nimetavad vastased bioloogilisteks.
Kuivõrd loodusteaduste naturalistlikku eristamist saab argumenteerimisega ise põhjendada, jääb arutelus vaieldavaks. Loodusevastased peavad seetõttu maailma naturalistlikku perspektiivi sageli alusetuks hoiakuks, mis ei ole mingil juhul teistest maailmavaadetest või veendumuste süsteemidest parem.
Religioossete ideede kriitika
pisi| [[Ludwig Feuerbach töötas välja naturalistliku teadvusfilosoofia. (Graveering: August Weger)]] Esiteks mõistetakse loodusnähtusi naturalismis sageli selleks, et eristada neid religioossetest või müstilistest nähtustest. Naturaalsuse religioosne kriitiline komponent, eriti USA-s 20. sajandi esimesel poolel oli suur roll. Selle varase naturalismi põhitees on see, et pole ühtegi nähtust, mis põhimõtteliselt vastanduks teaduslikule kirjeldusele. Näiteks Thelma Lavine selgitas: „Naturaalse põhimõtte mõte on selles, et teaduslik analüüs ei tohi piirduda teatud piirkonnaga, vaid seda saab laiendada nähtuste mis tahes alale. "
Religioonidega seoses on sellel kaks tagajärge. Ühest küljest ei tohiks olla religioosseid nähtusi, mis põhimõtteliselt välistaksid teadusliku kirjelduse. See tähendab ebaolulise Jumala, aga ka kõigi üleloomulike nähtuste, näiteks imede või üleloomulike kogemuste, tagasilükkamist. Lisaks sisaldab nii mõistetud naturalism ka positiivset teesi, et religioosseid nähtusi saab teaduslikult uurida. Selles mõttes naturaliseeritud religioonifilosoofia võib leida Ludwig Feuerbachil, kes seletas religioosseid nähtuseid sotsiaal-psühholoogiliselt. Loodusteadlaste jaoks võivad religioonid kui psühholoogilised, sotsiaalsed või bioloogilised nähtused olla ka teadusuuringute objektid. Sellised teaduslikud uuringud toimuvad näiteks religioonipsühholoogias. Uuem distsipliin on nn neuroteoloogia, mille käigus tuleb luua seosed ajuprotsesside ja usuliste kogemuste vahel.
Isegi tänapäeval võib täheldada, et naturalism on seotud selle esindajate seas ründava ateistliku suhtumisega. Näiteks võib tuua Daniel Dennett ja Richard Dawkins. Teisalt mängib religioossete nähtuste küsimus praeguses naturalismi teemalises vaidluses vaid alluvat rolli. Eelkõige ei saa naturalismi määratleda religioonikriitiliste aspektide osas, kuna enamik tänapäevaseid naturalismi suhtes kriitilisi seisukohti ei ole seotud religioossete ideedega. Niisiis on tänapäevases naturalismi kriitikas kesksel kohal kultuuri- ja inimteaduste autonoomia pooldamine või teaduse teadusteooriate probleemide väljatoomine. Kaasaegsete anti-loodusteadlaste teine teema on tänapäevaste loodusteaduste subjektiivsus ja perspektiivsus. Kõik need küsimused ei sõltu religioossetest küsimustest, mistõttu ei saa religioonikriitikat pidada tänapäeva naturalismi määravaks tunnuseks. Lisaks on teiste seas Gerhard Lenski ja Robert Mertoni sõnul tänapäevased religioossed veendumused ja konfessioonist motiveeritud käitumismallid tänapäevaseprotestantism ja pietism loonud olulised alused tänapäeva loodusteadustele.
Realism
Naturalistlik realism pole suunatud ainult subjektiivse idealismi vastu, vaid ka piiritleb relativistlikke ja subjektivistlikke teooriaid. Relativismi keskseks teesiks on see, et lause tõde sõltub alati ajaloolisest või sotsiaalsest kontekstist ja seetõttu pole universaalselt tõeseid lauseid. Üldrelativism laiendab neid väiteid ka loodusteadustele. Selles mõttes võib radikaalne relativist väita, et lause „Maa on kerakujuline" vastab tänapäeval tõele, kuid oli väär Vana-Hiinas. Seevastu tüüpiline loodusteadlane selgitab, et loodusteadused kirjeldavad objektiivseid fakte, mis ei sõltu sotsiaalsest ega kultuurilisest kontekstist. Lause „Maa on kerakujuline" väljendab siis universaalset tõde ja oli iidsetel aegadel sama kehtiv kui tänapäeval.
Kuigi realism on paljude naturalistlike teooriate keskne osa, ei saa seda vaadelda kui naturalismi määratlevat omadust. Esiteks pole selge, kas realism on naturalismi jaoks vajalik. Näiteks Willard Van Orman Quine oli 20. sajandi üks tuntumaid loodusteadlasi. Siiski on kahtlusi, kas Quine'i filosoofiat saab nimetada "realistlikuks". Quine mõistab naturalismi sisuliselt teaduslike uuringute olemusena, lükates samal ajal tagasi sõltumatud filosoofilised meetodid. Selline metodoloogiline naturalism ei näi eeldavat mingit konkreetset, realistlikku teesi. Lisaks kindlasti realismile ei piisa naturalismist, kuna on palju realistlikke, mitte-naturalistlikke teooriaid. Näiteks traditsiooniline kristlik teoloogia põhineb realistlikul metafüüsikal.
Varjefotograafia
pisi|400x400px|Tetrede pildistamiseks mõeldud fotovarje Saaremaal (Saaremaa Loodusretked) Varjefotograafia on fotograafia liik, kus kasutatakse pildistamisel spetsiaalset ehitist (varjet), mille eesmärgiks on varjata fotograafi pildistatava objekti, tavaliselt loomade-lindude eest. Fotovarje abil saadakse pildistatavale palju lähemale, kui see tavaliselt võimalik oleks. Paljud loomad, eriti metsalinnud ja -imetajad, on väga inimpelglikud ning nende lähedusse sattudes põgenevad nad eemale ja hea pildi saamine on sisuliselt võimatu.
Naturalism (filosoofia)
Füüsikalisus ja reduktsionism
Naturalistlike teooriate keskne väide on, et kogu maailm, sealhulgas inimesed, on osa loomulikust korrast. Selline tees tõstatab kohe küsimuse, mida mõeldakse "loomuliku korra" all. Füüsikalismis on sellele võimalik vastus. Selle teesi kohaselt on kõik seal füüsilist laadi. Inimesed ja kõik teised elusolendid osutuvad ka väikseimate füüsiliste osakeste kombinatsiooniks. Nii et loomuliku korra osaks olemine on osa füüsilises korrast. Füüsikalisus on eriti suunatud immateriaalse mõistuse idee vastu: kui kõik tuleneb väikseimate füüsikaliste osakeste koostisest, peab see kehtima ka mõistuse kohta.
Varjefotograafia
Varjefotograafia eesmärk
Varjefotograafia peamiseks eesmärgiks on luua fotograafile võimalus pildistada lähedalt metsloomi ja linde, ilma neid eemale peletamata või häirimata. See annab võimaluse teha neist fotosid neile loomulikus elukeskkonnas, samal ajal nende käitumist ja teguviise mõjutamata.
Varjetüübid
Varjeid on mitmesuguseid: need erinevad kuju, suuruse, materjali, hinna, statsionaarsuse jms poolest. Varjeid liigitatakse tüüpideks vastavalt ümbritsevale keskkonnale ja pildistatavale objektile.
Naturalism (filosoofia)
Füüsikalisus ja reduktsionism
Teine tõlgendus väitest, et kõik on osa loomulikust korrast, on järgmine: Kui miski on loodusliku korra osa, siis saab seda vähemalt põhimõtteliselt seletada ka loodusteadustega. See on reduktsionismi tees. Järjepidevad reduktsionistid eeldavad, et põhimõtteliselt saab sotsiaalseid või ajaloolisi nähtusi seletada ka loodusteaduste abil. Lisaks eeldab reduktsionism, et teadvust saab teaduslikult seletada.
Varjefotograafia
Varjetüübid
Lihtsaim on varjena kasutada tavalist maskeerimisvõrku, mis asetatakse näiteks põõsaste või kivide vahel oleva tühimiku ette. Samuti võib maskeerimisvõrguga katta ka fotograafi ennast. Lisaks on olemas n-ö pop-up fotovarjed (varjetelk), mida saab osta valmis kujul vajaliku suuruse ja kujuga ning mis kujutavad endas põhimõtteliselt telki, mis on loodud spetsiaalselt pildistamiseks. Varjetelgina saab kasutada ka tavalist telki. Nende eeliseks on lihtsus, odav hind, kerge transport ja hõlbus kokkupandavus.
Suuremad varjed võivad olla ehitatud kividest, betoonplokkidest, tellistest, puidust jm. Samuti võib neid ehitada taaskasutatavatest materjalidest, mida on varem kuskil mujal kasutatud (vanad konteinerid, haagissuvilad jm). Esimest sellist kommertsvarjet pakuti kohalike linnuvaatlejate poolt kasutamiseks Kataloonias. Varje ehitati plastprügikastist, mis pöörati tagurpidi, ühele küljele lisati peegelkattega klaas ja teisele sisenemiseks uks.
Naturalism (filosoofia)
Füüsikalisus ja reduktsionism
Paljud loodusteadlased tunnistavad füüsikalisust ja reduktsionismi. Kui vaimufilosoofia räägib „mõistuse loomulikuks muutmisest", siis tavaliselt mõeldakse selle vähendamist. Mõiste naturalism ei ole aga sünonüüm "füüsikalisusele" ega "reduktsionismile". Mõned loodusteadlased asetavad oma filosoofia keskmesse suunatuse täppisteaduste meetoditele. Näiteks Quine selgitab: „Ma võtan füüsikalisust kui teaduslikku seisukohta, kuid teaduslikud põhjused võivad ühel päeval mind sellest eemale peletada, ilma et mind hoiatataks naturalismist".
Täppisteaduste meetodid
Enamikus tänapäeva naturalismi käsitlustes on täppisteaduste meetoditel keskne roll. Sellars selgitab kuulsas lõigus oma teosest "Science, Perception and Reality": „Mis puudutab maailma kirjeldamist ja selgitamist, siis loodusteadused on kõigi asjade mõõt„. Selline täppisteaduste eelistamine vastandub inim- või sotsiaalteaduslikud lähenemisviisidele. Tõepoolest, naturalistid kritiseerivad paljusid kaasaegse teadusloo või teadussotsioloogia variante. Kuigi tunnistatakse, et teadlaskonda saab vaadelda ka kui sotsiaalset ja ajaloolist nähtust, rõhutavad loodusteadlased, et loodusteaduse leiud on tähtsamad ja neid ei saa ajaloolise või sotsiaalse konteksti abil relativiseerida. Paljud loodusteadlased lükkavad tagasi ka poststrukturalistliku kirjandusteooria ja kultuuriuuringud ning psühhoanalüüsi. Sellele vaatamata ei ole täppisteaduste ja inimteaduste vastandamine naturaliseeritud teooriate keskmes ning enamasti väidetakse, et naturalismi saab ühendada austusega inimteaduste vastu.
Varjefotograafia
Varjetüübid
Lisaks on olemas veel tornvarjeid, mis võimaldavad jäädvustada puudel pesitsevaid linde, ning ujuvvarjed, mille abil on võimalik lähemale saada veelindudele.
Kommertsvarjed
pisi|400x400px|Veelindude pildistamiseks mõeldud ujuv fotovarje Saaremaal (Saaremaa Loodusretked) Võttes arvesse edasiminekuid digitaalfotograafias, on kommerts-varjefotograafiast saanud kasvav fenomen turismi- ja ökoturismisektorites. Üha enam metsiku looduse entusiaste soovivad osa võtta organiseeritud metsloomade ja -lindude fotoreisidest, mis sisaldavad ühte või enamat varje kasutust. Soovitakse teha pilte külastatavale kohale sümboolsetest või atraktiivsetest liikidest, mis ilma varjeteta oleks väga keeruline. 2019. aasta seisuga pakuvad parimaid varjefotograafia reise Ungari, Soome, Bulgaaria ja Hispaania. Kotkad, hundid, karud jm on populaarseimad liigid, mida neis riikides varjete abil pildistatakse.
Naturalism (filosoofia)
Täppisteaduste meetodid
Metoodilise naturalismi keskne eeldus on pigem sõltumatu, filosoofilise meetodi tagasilükkamine, mis eelneb ja põhjendab empiirilist uurimistööd. Näiteks kirjutab Quine „teadmisest, et tõelus tuleb tuvastada teaduse enda raames, mitte varasemas filosoofias" ja „täppisteaduses loobutakse esimese filosoofia eesmärgist„. Sõltumatute filosoofiliste meetodite tagasilükkamine tähendab eelkõige loobumist a priori 'st. Maailma kogemustest sõltumatu a priori teadmus vastandub empiirilistele teadmistele. Apriori argumente võib leida ühelt poolt filosoofia ajaloo suurtest metafüüsilistest süsteemidest. Klassikaline näide sellest on Immanuel Kant, kes väitis Puhta mõistuse kriitikas, et ruum ja aeg pole inimesest sõltumatu tõeluse osa. Seda saab aga näidata ainult a priori („transtsendentaalse") argumendi kaudu, kuna kõik empiirilised teadused eeldavad juba ruumi ja aega. Metoodilised täppisteadlased tahavad sellise a priori metafüüsika asendada empiiriliste uuringutega. Teisest küljest on metoodiline naturalism suunatud ka klassikalise analüütilise filosoofia vastu, mis eeldas, et mõisteanalüüs oli a priori filosoofiline meetod. Kontseptuaalne analüüs peaks olema a priori, kuna see viitab ainult sõnade tähendusele, mitte maailmale. Analüütilise lause klassikaline näide on "Kõik poissmehed on vallalised". Kui teate sõnade tähendust, siis teate, et see lause vastab tõele. Sellise lause kinnitamiseks pole vaja empiirilist uuringut läbi viia. Analüütilises filosoofias tuleks a priori alusel uurida keskseid filosoofilisi termineid nagu „teadmised" või „õigustus".
Varjefotograafia
Kommertsvarjed
Eestis on võimalik kommertsvarjetest pildistada peamiselt karusid, kotkaid, tetresid ja veelinde.
Naturalism (filosoofia)
Täppisteaduste meetodid
Quine'i traditsiooni loodusteadlased lükkavad kontseptuaalse analüüsi a priori distsipliinina tagasi. 1951. aastal väitis Quine essees "Kaks empiirilisuse dogmat", et põhimõttelist vahet ei ole a priori analüütilisel ja empiiriliselt sünteetilisel väitel. Hiljem väitis Quine, et a priori teadmiste kaotamine peab kaasa tooma ka traditsioonilisest filosoofilisest epistemoloogiast loobumise: kui inimeste kognitiivseid võimeid a priori ei uurita, tuleb piirduda empiiriliste uuringutega. Ja empiirilisi uuringuid ei tehta mitte filosoofia, vaid kognitiivse psühholoogia kaudu. Quine'i puhul peaks naturalistlik epistemoloogia lõpuks sulanduma empiirilisse kognitiivteadusse. Mõned loodusteadlased ei lähe aga nii kaugele ja lihtsalt väidavad, et kaasaegne epistemoloogia peab üha enam hõlmama teaduste teadmisi.
Varjefotograafia
Kommertsvarjed
Maailmas üks tuntumaid varjefotograafe ja kommertsvarjete teenuse pakkujaid on Ungarist pärit loodusfotograaf Bence Mate.
Naturalism (filosoofia)
Tugev epistemoloogiline naturalism
Tänapäeva filosoofias eristatakse sageli tugevat ja nõrka epistemoloogilist naturalismi. Kui tugev naturalism püüab lõppkokkuvõttes täielikult lahustada inimteadmiste filosoofilise analüüsi empiirilises kognitiivteaduses, siis nõrgad epistemoloogilised loodusteadlased vaid deklareerivad, et epistemoloogiat tuleb täiendada ja muuta empiiriliste uuringutega. Tugeva naturalismi programmi klassikalise sõnastuse leiab Quine'i esseest Epistemology Naturalized: „Aga miks kõik need leidlikud rekonstruktsioonid, kõik need võlumised? Lõppkokkuvõttes on teie sensoorsete retseptorite stimuleerimine ainus asi, mis teil oli, et saada oma maailmast pilt. Miks mitte proovida välja mõelda, kuidas see konstruktsioon tegelikult toimib? Miks mitte rahul olla psühholoogiaga? "
Aga kuidas täpselt kujutleda sellist epistemoloogia asendamist empiiriliste teadustega? Täppisteadlaste klassikaline näide on terminite "teadmised" ja "õigustus" analüüs. Platoni "Theaetetuse" ettepaneku järgi määratleti teadmiste mõiste epistemoloogias tõese, õigustatud arvamusena. Selline kontseptuaalne analüüs tundub esmapilgul väga veenev: kui keegi teab, et Brasiilia on Ladina -Ameerika kõige rahvarikkam riik, siis peab tal olema ka oma arvamus. Kuid ainult ühest arvamusest ei piisa, sest valedest arvamustest ei saa rääkida kui teadmistest. Nii et ainult teadmistest ei piisa, et saada õige arvamus. Näiteks võib teil olla järgmise loosimisnumbri kohta õige arvamus, kuid see ei tähenda, et teate, milline on järgmine loterii number. Siin ei saa rääkida "teadmistest", sest sellist tulevast sündmust ei saa oma arvamusega veenvalt põhjendada. Selles mõttes eeldas klassikaline epistemoloogia, et teadmised määratletakse kui tõene, õigustatud arvamus.
Aastal 1963 avaldas filosoof Edmund Gettier essee, milles ta sõnastas Gettieri probleemi: Tundub, et on olukordi, kus inimesel on õigustatud ja tõene arvamus, kuid tal pole veel teadmisi. Tundus, et klassikaline mõistete analüüs ebaõnnestus ja filosoofid asusid peagi pakkuma uusi määratlusi. 1967. aastal juhtis Alvin Goldman arutelu uude suunda, väites, et põhjuste ja ratsionaalsete argumentide analüüs ei lähene teadmiste mõistele. Pigem tekib teadmine põhjuslikust ja seega empiiriliselt kontrollitavast seosest. Kui vaatate loterii numbrite ilmumist ja avastate, et olete võitnud, omandate teadmisi, sest loositud numbrite ja omandatud arvamuse vahel on usaldusväärne põhjuslik seos. Kui seevastu on sul tõeline arvamus, et võidad loterii teatud numbrikombinatsiooniga, siis pole küsimus teadmistes, kuna põhjuslikku seost (veel ilmumata) numbrite ja sinu arvamuse vahel pole.
Goldmani analüüs on naturalistlik selle poolest, et see püüab empiiriliselt kontrollitava seose kaudu määratleda mõisteid „teadmised" ja „õigustus". Kui soovite teada saada, kas teatud arvamus on õigustatud või esindab teadmisi, ei pea te vaatama inimese põhjendusi ja argumente. Pigem tuleb kontrollida, kas isiku arvamus on asjakohaselt põhjuslik. Tugevad epistemoloogilised täppisteadlased soovivad selliseid väiteid üldistada: inimteadmiste analüüs ei nõua midagi muud kui arvamuste ja nende põhjuste vaheliste põhjuslike seoste uurimist.
Normatiivsuse vastuväide
Naturalistliku epistemoloogia kontseptsiooni vastu on sageli väidetud, et epistemoloogia ja täppisteadused käsitlevad põhimõtteliselt erinevaid teemasid. Näiteks Jaegwon Kim tõi välja, et epistemoloogia on normatiivne ettevõtmine. Käsitledes normatiivseid avaldusi – vastupidi kirjeldavatele avaldustele – pole küsimus, milles on asi. Pigem kirjeldavad nad, mis peaks olema. Näiteks väide "CO2 heitkogused peaksid vähenema" on normatiivne ja väide "CO2 heide peaks vähenema" on kirjeldav. Kim juhib tähelepanu sellele, et epistemoloogia tegeleb sisuliselt normatiivsete küsimustega, näiteks püstitab ta küsimuse, millistele tingimustele arvamused peaksid vastama, et neid saaks põhjendatuna aktsepteerida. See ei esita kirjeldavat küsimust kriteeriumide kohta, mille järgi inimesed de facto peavad väiteid õigustatuks. Kui epistemoloogia tegeleb normatiivsete küsimustega, siis täppisteadused piirduvad kirjeldavate teemadega. Täppisteadused kirjeldavad, mis on nii ja mitte seda, mis peaks olema.
Kui aktsepteerida epistemoloogiat kui normatiivset ja täppisteadust kui kirjeldavat, siis pole enam lihtne mõista, kuidas epistemoloogia võiks asendada täppisteadustega. Täppisteadustel ei tundu olevat midagi epistemoloogiliste küsimuste kohta öelda, sest need käsitlevad täiesti erinevat teemat. Quine'i traditsiooni tugevad täppisteadlased vastavad sellele vastuväitele, nõustudes, et traditsioonilise normatiivse epistemoloogia küsimustel pole naturalismi programmis kohta. Quine selgitab, et traditsiooniline epistemoloogia ebaõnnestus oma programmiga, milles esitati põhjenduste kriteeriumid. Ebaõnnestunud filosoofilise programmi asemel tuleks pigem orienteeruda sellele, mida teadustes õigustuseks tegelikult aktsepteeritakse.
Sellise radikaalse kõrvalekalde klassikalisest epistemoloogiast lükkab isegi enamik täppisteadlasi tagasi. Nad väidavad, et lõppkokkuvõttes ei saa ilma normatiivse küsimuseta „Millal peaksime väidet õigustatuks pidama?". Ka teadlased peavad endalt küsima, millal tõendeid kaaluda ja millal mitte. Tugev epistemoloogiline naturalism on seetõttu sageli nõrga naturalismi vastu. See ei taha asendada normatiivset epistemoloogiat teadustega, vaid pigem täiendada seda empiiriliste teadmistega. Seda silmas pidades kirjutab Susan Haack: „Kognitiivse teaduse tulemused võivad olla olulised traditsiooniliste epistemoloogiliste probleemide lahendamisel ja nende kasutamine sel eesmärgil on õigustatud." Samas viitavad naturalistlike teooriate kriitikud, et nad ei kahtle üldse selles, et empiirilistel andmetel on oma osa epistemoloogias. Järelikult kipuvad nõrgad epistemoloogilised loodusteadlased ja naturalismi kriitikud eriarvamusele jääma selle üle, kui suur on empiiriliste andmete roll epistemoloogias ja kus see on kasulik.
Metoodilise naturalismi kriitika
Epistemoloogiline naturalism on metoodilise naturalismi üldisema programmi keskne osa. Metoodilist naturalismi määratleb selle seos teaduslike meetoditega. Kõige tugevamas versioonis väidetakse, et lõppkokkuvõttes viivad maailma tõeliste kirjeldusteni ainult täppisteadused ja pole olemas täppisteadustest sõltumatut filosoofilist meetodit. Selline radikaalne naturalism peab leppima vastuolulisuse vastuväitega, kuna metoodilise naturalismi väited ei ole ilmselgelt ise teaduslikult põhjendatud väited. See radikaalse naturalismi probleem on tuntud positivismi ajaloost ja selles sõnastatud tähenduskriteeriumidest. Ludwig Wittgenstein selgitas 1918. aastal valminud raamatus "Tractatus", et lõppkokkuvõttes on mõtet ainult empiiriliselt kontrollitavatel väidetel. Talle oli aga selge, et lause "Ainult empiiriliselt kontrollitavad väited on tähendusrikkad" ei ole iseenesest empiiriliselt kontrollitav ja peab seetõttu olema oma kriteeriumide järgi mõttetu. Wittgenstein tegi sellest järelduse: „Minu lauseid seletatakse sellega, et need, kes mind mõistavad, peavad neid lõpuks mõttetuks. [...] Ta peab neist lausetest üle saama, siis näeb ta maailma õigesti. „Selles kontekstis nähakse tavaliselt Wittgensteini kuulsaid sõnu:„ Sellest, millest ei saa rääkida, tuleb sellest vaikida."
Kui metoodilised loodusteadlased tahavad pääseda varase Wittgensteini probleemist, on neile avatud erinevad teed. Ühest küljest saavad nad hakkama ilma üldiste tähendusavaldusteta ja järgivad ilma igasuguse filosoofilise põhjenduseta lihtsalt loodusteaduste meetodeid. Sel juhul jääb aga selgusetuks, miks peaks eriti eelistama teaduslikke meetodeid. Kui täppisteadlane ei õigusta oma eristamist teaduslike meetoditega, võib naturalismi kriitik süüdistada teda peegeldamatus kallutatuses. Peter Janich selgitab: „Sel juhul on täppisteadlane nagu eduka jalgpallimeeskonna fänn, kes liitub linna võidukäiguga". Teisest küljest võib metoodiline täppisteadlane vabalt filosoofilist põhjendust eristada teaduslikest meetoditest. See samm aga eeldab, et loodusteadlane piirab oma teesi radikaalsust. Kui ta esitab naturalismi filosoofilise põhjenduse, ei saa ta samal ajal põhimõtteliselt filosoofilisi meetodeid tagasi lükata. Selles mõttes nõuab Vollmer minimaalset metafüüsikat, mis välistab filosoofia ajaloo suured metafüüsilised süsteemid. Selline seisukoht peab aga selgitama, kuidas saab eraldada vastuvõetavat, lubatud minimaalset metafüüsikat vastuvõetamatust, üldisest metafüüsikast.
Naturalism teadvusfilosoofias
Inimene ise peab end naturalistlike teooriate keskseks "probleemiks". Ühest küljest saab seda kirjeldada täppisteadustega, inimese bioloogia on selle ilmekas näide. Samal ajal näivad teaduslikud kirjeldused hõlmavat vaid osa inimesest: inimene on loomulik olevus, kuid samas on ta kultuuriline olevus, kes organiseerub sotsiaalsetesse kogukondadesse, omab ajalugu ning loob kunsti ja kirjandust. Kultuuriline aspekt seevastu tundub olevat arusaadav vaid seetõttu, et inimesed on keerulise mõistusega olendid – kuna neil võivad olla soovid, tunded, mõtted ja mälestused ning nad valdavad keelt oma vaimsete võimete toel. Seetõttu ei piisa sellest, kui täppisteadlane viitab inimesele või inimese neurobioloogilistele uuringutele. Kui ta tahab esindada üldist naturalistlikku programmi, peab ta ka näitama, et vaimsed aspektid ei lähe vastuollu naturalistliku ütlusega "Kõik on loodus".
Tahtlikkus
pisi| Franz Brentano Alates Franz Brentanost on tahtlikkus olnud meele keskne omadus. 1874. aastal avaldatud raamatus "Psühholoogia empiirilisest vaatenurgast" ütles Brentano:
Tahtlikke sündmusi iseloomustab asjaolu, et need on millegagi seotud. Lihtsad näited võivad selle selgeks teha: Mõte lehmal heinamaal on seotud heinamaa lehmaga, mälestus viimasest teekonnast on seotud viimase teekonnaga. Ainult selle tahtliku viite abil on võimalik mõista vaimse seisundi edasisi omadusi. Mõtted võivad olla tõesed või valed, sest need on seotud millegagi välismaailmas. Mõte "Heinamaal on lehm" peab paika, kui heinamaal on tõesti lehm, ja on vale, kui näiteks hobust peetakse pimedas ekslikult lehmaks.
Kui teadvusfilosoofias vaieldakse vaimu loomulikuks muutmise üle, on küsimus tavaliselt tahtlikkuse teaduslikus seletuses. Vaata ka seost tähistatava ja tähistaja vahel.
Taavi Peterson
Peterson oli TV3 telesaate "Eesti otsib superstaari" finalist.
Erich Kalmar
Erich Kalmar (6. november 1916 Tsooru, Võrumaa – 1. jaanuar 1973 Toronto) oli eesti notar ja maletaja.
Ta õppis aastail 1938–1944 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, EÜS Ühendus vilistlane. Tegutses notarina.