cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toidusalutaimede loend
Puurinne
aed-ploomipuu – Prunus domestica
pooppuu – Sorbus intermedia
pähklipuu – Juglans, sh kreeka pähklipuu J. regia ja südajas pähklipuu J. ailanthifolia car. cordiformis, talveõrnad
pärn – Tilia
seedermänd – Pinus
suhkruvaher – Acer saccharum
suur sarapuu – Corylus maxima
Ülemine rinne
arukask – Betula pendula
harilik kuusk – Picea abies
tamm – Quercus robus
harilik toomingas – Padus avium
harilik vaher – Acer platanoides
harilik tamm – Quercus robur
hobukastan – Aesculus hippocastanum
Põõsarinne
aed-aroonia – Aronia melanocarpa f. grandifolia?
ebaküdoonia – Chaenomeles japonica
enelad – Spiraea
füüsal – sugukond maavitsalised
harilik jugapuu – Taxus baccata
harilik vaarikas – Rubus idaeus
kadakas – Juniperus communis
kanada leeder – Sambucus canadensis. Söödavad õied.
karusmari e tikker – Grossularia
karvane viirpuu – Crataegus submollis
kukerpuu – Berberis vulgaris
kuldsõstar – Ribes aureum
kuslapuu – Lonicera caerulea var. edulis
läiklehine mahoonia – Mahonia aquifolium
lääne- ehk must vaarikas – Rubus occidentalis
läätspuu – sugukond liblikõielised
mooruspuu – Morus alba (külmaõrn)
must sõstar – Ribes nigrum
punane leeder – Sambuccus raccemosa
punane sõstar – Ribes rubrum
põõsasmaran – Potentilla fruticosa
roheline sõstar – Ribes nigrum
sõstar – Ribes alpinum
Thunbergi kukerpuu – Berberis thunbergii
verev kontpuu – Cornus sanguinea
viinapuu – Vitis vinifera
viirpuu – Crataegus. Kultiveeritavaid ühe 30 liigi.
vitspaju – Salix viminalis. Küttepuiduks, korvipunumiseks
Põõsarinde all
aed-liivatee (tüümian) – Thymus vulgaris
aedruut – Ruta graveolens
ahtalehine hundinui – Typha angustifolia
ahtalehine põdrakanep – Epilobium angustifolium
apteegitill – sarikalised. Foeniculum vulgare
arbuus – kõrvitsalised
artišokk – korvõielised
aspar – Asparagus officinalis
hanijalg – Potentilla anserina
hapu oblikas – Rumex acetosa
harilik jõhvikas – Oxycoccus palustris
harilik jänesekapsas – Oxalis acetosella
harilik kuuskhein – Hippuris vulgaris
harilik köömen – sugukond sarikalised, Carum carvi, eriti mitmeaastane polyploid 4 haploid sets = 4n
harilik mustikas – Vaccinum myrtillus
harilik rabarber – Rheum rhaponticum
harilik sigur – Cichorium intybus
harilik võilill – Taraxacum officinale
hernes – sugukond liblikõielised
humal – Humulus lupulus
kahelehine bergeenia – Bergenia crassifolia
karulauk – Allium ursinum
kilpjalg – Pteridium aquilinum
kollane mesikas – Melilotus officinalis
kukemari – Empetrum nigrum
kultuurmustikas e. kännasmustikas x ahtalehine mustikas – Vaccinium corymbosum x angustifolium
kuningakepp – pajulillelised. Oenothera biennis
kurdlehine rabarber – Rheum rhabarbarum
kurdlehine kibuvits – Rosa rugosa
kõrvenõges – Urtica dioica
küüslauk – sugukond laugulised
laanesõnajalg – Matteuccia struthiopteris
laialehine hundinui – Typha latifolia
leesikas – Arctostaphylos uva-ursi
lehtpeet – rebasheinalised
lillakas – Rubus saxatilis
lina – Linum
lutsern – sugukond liblikõielised
maamõõl – Geum urbanum
maapähkel – sugukond liblikõielised
maasikas – Fragaria
melon – sugukond kõrvitsalised
merikapsas – Crambe maritima
mesikas – sugukond liblikõielised
mesimurakas – Rubus articus
mesiputk – Myrrhis odorata
mets-kassinaeris – Malva sylvestris
metsmaasikas – Fragia vesca
mitmeaastane nisu – Triticum aestivum x Thinopyrum intermedium
mitmeaastane rukis – Secale montanum
murakad –
murulauk – Allium schoenoprasum
mustikas – Vaccinium
mustjuur – sugukond korvõielised
muulukas – Fragia viridis
mädarõigas – sugukond ristõielised
naat – Aegopodium podagraria
naeris – sugukond ristõielised
pampel –
paprika – sugukond maavitsalised
pastinaak – sugukond sarikalised
petersell – sugukond sarikalised
pohl – Vaccinum vitis-idaea
porro – sugukond laugulised
pune – Origanum vulgare
põldmurakas – Rubus caesius
põldosi – Equisetum arvense
rabamurakas – Rubus chamaemorus
redis – sugukond ristõielised
ristik – sugukond liblikõielised, Trifolium repens
rõigas – sugukond ristõielised
salat – sugukond korvõielised
seller – sugukond sarikalised
sibul – sugukond laugulised
sinikas – Vaccinum uliginosum
soja – sugukond liblikõielised
soovõhk – Calla palustris
spinat – sugukond rebasheinalised
söögipeet – sugukond rebasheinalised
tatar – sugukond tatralised
tomat – sugukond maavitsalised
uba – sugukond liblikõielised
varsakabi – Caltha palustris
ürtmerisalat –
Mitmeaastased ehk püsikköögiviljad
artišokk – Cyrana scolymus
murulauk – Allium schoenoprasum
mädarõigas –
rabarber – Rheum, sh harilik ja kurdlehine rabarber
õunmünt – Mentha suaveolens
Ronitaimed
aktiniidia e põhjamaa kiivi – Actinidia kolomikta
humal –
sidrunväändik – Schisandra chinensis
taralõng –
Muud
hõbepuu –
Itaalia 2013. aasta meeleavaldused
'''Itaalia 2013. aasta meeleavaldused''' olid Itaalia eri paigus 2013. aasta 15. novembril alanud ja 18. detsembrini kestnud protestiavaldused.
Meeleavaldused toimusid Milanos, Torinos, Savonas, Ventimiglias, Vicenzas, Coneglianos, Trevisos, Veneetsias, Padovas, Bolognas, Firenzes, Roomas ja Palermos.
Meeleavalduste põhjusena on välja toodud kokkuhoiumeetmeid, maksutõusu, majanduslangust, bürokraatiat, globaliseerumist, poliitilist korruptsiooni ja kütusehindu. Meeleavalduste käigus toimusid näiteks protestimarsid, istumisstreigid, streigid, teetõkked ja vandalismiaktid ning meelt avaldati ka internetis.
Ekesparre maja
pisi|296x296px|Ekesparre maja (paremal) Ekesparre maja on puidust hoone, mis asub Kuressaares Lossi tänav 27 krundil, kus praegu paikneb Ekesparre Boutique Hotell.
Juan Camilo Zúñiga
Zúñiga alustas klubikarjääri Colombia klubis Atlético Nacional. Aastatel 2005 ja 2007 tuli ta klubiga Colombia meistriks. 2008–2009 hooajal suundus ta Itaalia klubisse Siena. 2009. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu teise Itaalia klubiga Napoli. 2016. aastal liitus ta laenulepingu alusel Inglismaa klubiga Watford. Karjääri lõpetas ta 2018. aastal kodumaal Atlético Nacionalis.
Ekesparre maja
Hoone on kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.
Juan Camilo Zúñiga
Zúñiga esindas Colombiat U20-koondises 2005. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel neljas mängu. Colombia jõudis turniiril kaheksandikfinaali. 2005–2015 mängis ta Colombia rahvuskoondises. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 2012. aasta 7. septembril 2014. aasta maailmameistrivõistluste valikmängus Uruguay vastu.
Ta esindas Colombiat rahvuskoondises 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja kolmedel Copa América meistrivõistlustel.
2014. aasta maailmameistrivõistluste veerandfinaalis põhjustas ta vigastuse Brasiilia mängijale Neymarile, kes jäi seetõttu ülejäänud turniirist eemale. Zúñiga palus hiljem teo eest vabandust.
Kuuskantvõti
pisi|Eri suurustes kuuskantvõtmed pisi|Eri suurustes kruvid kuuskantvõtmega keeramiseks pisi|Sama kuuskantvõti, erinevad kruvipead Kuuskantvõti (ka allenvõti) on tööriist selliste poltide ja kruvide keeramiseks, mille peas on kuusnurkne süvend.
Kuuskantvõtmetel on alternatiivsete lahendustega (nt traditsiooniliste kruvikeerajatega) võrreldes mitu eripära. Nad on suhteliselt kerged ja nende tootmine on odav, seepärast pakitakse need tihti komplekti koos kokkupandava mööbliga. Kruvi või poldi kontaktpinnad on kahjustuste eest kaitstud ning kontaktpindu on kuus – rohkem kui enamiku teiste lahenduse korral. Võtit saab kasutada ka peata või väga väikese peaga kruvide keeramiseks, samuti saab vastavalt vajadusele tarvitada võtme eri otsi. Teisalt on tööriista nurgad väga nürid ja kalduvad kergesti kuluma, ehkki kulunud osa mahalihvimise järel töötab võti taas. Ka vigastatud peaga (nt ümardunud süvendinurkadega) kruvisid on võtmega raske keerata.
Säilinud dokumentide põhjal on alust uskuda, et kuuskantvõtmed leiutati juba 1860.–1890. aastatel, kuid vastavad kruvid jõudsid seeriatoomisse alles 1910. aasta paiku. 19. sajandi teisel poolel võeti USAs terve rida patente analoogsetele lahendustele, kus kasutati kolm- ja nelinurkseid süvendeid ja võtmeid, kuid nende tootmiseni siiski ei jõutud. Nelinurkse süvendiga kruvide tootmist alustas 1908. aastas Kanadas Ontario provintsis P. L. Robertson, kes oli tootmismeetodit täiustanud ja selle patentinud. 1909–10 patenteeris meetodi kruvide tootmiseks ameeriklane William G. Allen. Arvatavasti polnud ta esimene kuuekandiliste süvendite väljamõtleja, kuid ta jõudis esimesena patendi ja tootmiseni.
Ehkki inglise keeles on nimetus Allen key levinud, on Allen USAst Connecticuti osariigist pärit ettevõtte Allen Manufacturing Company kaubamärk, mis pärineb ligikaudu 1910. aastast ja mille praegune omanikfirma Apex Tool Group võitleb aktiivselt nime üldistatud kasutuse vastu.
Ekesparre maja
Hoone kirjeldus
Interjööri on korduvalt ümber ehitatud, kuid ripplagede ja kipsplaatide all peaks olema säilinud diagonaallaudisega lagi ning tubades ja koridorides seinapaneelid. Hoonel on säilinud ka peasissepääsu juures puitbalustraadiga trepp ning algne toolvärk.
Kuressaare linnuse kirderaveliin
17. sajandi teisel poolel toimus Kuressaare piiskoplinnuse kindlustuste ümberehitamine, mille raames ehitati laiendatud vallikraavi kolm raveliini, millest kirderaveliini kaudu pääses linnusesse. Sinna ehitati suurtükkide hooldamiseks sepikoda, mille vundamendist osa paikneb praeguse hotelli all.
1810. aastal üksikrajatiste fikseerimisel on Insenerikomando üles joonistanud kirderaveliinil asunud ehitise, mis on sarnane krundi vanima ehitise – keldriga.
Hiljem, kui linnus oli kaitseotstarbe minetatud, soovis suurtükiväe eruohvitseri ja Rüütelkonna esimehe (maamarssal) Oskar von Ekesparre vend Alfred kirderaveliinile ehitada villa, mille vormistamisel aitas kaasa rüütelkonna esimees, ning 1890. aastal valmis Kuursaali poolsel osal maja, mida tänapäeval nimetatakse jahilossiks.
Arthur Peter Leopold von Ekesparre (1838–1909), kes oli hariduselt jurist ning töötas Tartus kreisi kohtunikuna, asus pensionile jäädes elama Eikla mõisa. Nähes oma venna majutusteenuste äri, pakkus Arthur välja idee ehitada samale raveliinile, venna maja vastasküljele, pilkupüüdev ja paljude tubadega pansionaat. Ehituskrundi vormistamisega kiirustati, kuna maamarssalist venna ametiaeg oli lõppemas, kuid ehitus algas siis, kui Oskar von Ekesparre oli juba siirdunud Peterburi Riiginõukogu liikmeks. Maja valmis lõplikult 1908. aastal ning kui hoone rajaja suri, vormistati krunt ja hoone poja Axel von Ekesparre (1868–1935) nimele.
Axel oli juristiharidusega ning töötas Lõuna-Eestis mitme Liivimaa kubermangu arendusinstitutsiooni sekretärina kuni 1913. aastani. Pidevalt eemal olles rentis ta maja pansionaadi pidajale, kus majutati inimesi suvekuudel (maist septembrini). Talvekuudel elasid majas gümnaasiumi koolipoisid.
1917. aastal, kui revolutsioonilised sõdurid põletasid kinnistusameti vara, hävis kinnistu algne toimik, mistõttu pole maja projekti autor teada.
Pansionaat Eesti Vabariigi ajal
Eesti Vabariigi alguses aadlitele kuulunud mõisad riigistati (nii juhtus ka Ekesparredele kuulunud Eikla mõisaga), kuid mõisnike linnas asunud majad jäeti omanikele alles.
1920. aastatel sai pansionaat kuulsaks suvitamise kohana Eesti kultuuriinimeste seas. Ajakirjandusest on teada, et seal käisid puhkamas kirjandusrühmituse Siuru liikmed (Artur Adson, Henrik Visnapuu, August Gailit jt). Rahvasuus kutsuti pansionaati Siuru lossiks.
1930.–1940. aastatel pidas pansionaati Elisabeth Pohl, kes lisaks avas seal esimese taimetoidurestorani.
Sel ajal oli pansionaadis 8 tuba, suur söögisaal ning endise majahoidja korterit kasutati köögina. Puudus veevarustus ja kanalisatsioon ning vett toodi õuel asuvast pumbakaevust.
1937. aastal pansionaadi omaniku surma järel vormistati kinnistu (nr. 579) Kuressaare Kinnistusjaoskonnas tema abikaasa Lucie ja poja Erich von Ekesparre nimele.
Teine maailmasõda ja Nõukogude aeg
Nõukogude korra kehtestamisel anti pansionaat üle NKVD käsutusse, kuhu 1941. aasta alguses asus Balti Piirkonna Rannakaitse eriosakonna staap.
Saksa okupatsiooni ajal asus lossihoovis maakonna kõrgeim võimu kandja ning sissepääs oli valve all, mistõttu pole teada, mis oli sel ajal maja otstarve.
Pärast sõda kasutas hoonet maakonna miilitsaosakond (vastasmajas asus passilaud). 1940. aastate lõpus kolis miilitsaosakond välja.
Yle Puhe
pisi| Yle Puhe (varem Yle Radio Peili) on Soome raadiojaam, mis edastab peamiselt jutusaateid ja vähesel määral muusikat.
Ekesparre maja
Teine maailmasõda ja Nõukogude aeg
1950. aastal tehti majas remont ning avati 28 voodikohaga võõrastemaja. 1970. aastate lõpul ehitati keldikorrusele katlamaja ning majja toodi vesi ja kanalisatsioon.
Yle Puhe
Jaam alustas tegevust 2006. aastal.
Raadiojaama saab kuulata kõikjal Soomes, näiteks Helsingis sagedusel 103,7 MHz.
Ekesparre maja
Taasiseseisvunud Eestis
pisi|279x279px|Ekesparre hoone (detsember 2014) 1992. aastal andis Riigivara amet võõrastemaja üle linna munitsipaalomandisse.
1996. aastal sai võõrastemajast hotell Lossi.
2006. aastal alustati hoone renoveerimist, mis osutus väga mahukaks.
2007. aastal võeti vastu esimesed külalised juba Ekesparre Boutique Hotelli nime all.
Kiernan Dewsbury-Hall
Kiernan Frank Dewsbury-Hall (sündinud 6. septembril 1998 Nottinghamis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Premier League'i klubis Leicester City.
Leicester City noorteakadeemiaga liitus ta 2006. aastal. Esimese profilepingu sõlmis ta klubiga 2017. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 24. jaanuaril 2020 Inglismaa karikavõistluste mängus Brentfordi vastu. Seejärel suundus ta hooaja lõpuni laenule Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubisse Blackpool, kus ta lõi kümne mänguga neli väravat. Hooajal 2020/21 oli ta laenul Inglismaa esiliigaklubis Luton Town, kus kuulus terve hooaja jooksul klubi põhikoosseisu. Hooaja lõpus pälvis Dewsbury-Hall Luton Townis mitu auhinda, sealhulgas valiti ta mängijate poolt klubi hooaja parimaks mängijaks.
Inglismaa kõrgliigas debüteeris ta Leicester City meeskonnas 28. augustil 2021 mängus Norwich City vastu. Klubi meeskonnas lõi ta esimese värava sama aasta 10. detsembril UEFA Euroopa Liiga alagrupimängus Napoli vastu. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 10. aprillil 2022 mängus Crystal Palace'i vastu. Hooajal 2021/22 jõudis ta Leicester Cityga UEFA Euroopa Konverentsiliigas poolfinaali, kus kaotati Itaalia klubile AS Roma. Seitsme mänguga lõi Dewsbury-Hall Konverentsiliigas ühe värava ning ta valiti Konverentsiliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2022. aasta juunis sõlmis ta Leicester Cityga uue viieaastase lepingu.
Andmestruktuur
Andmestruktuur on informaatikas andmete talletamise ja organiseerimise viis.
Spoorloos
"Spoorloos" on Hollandi telesaatesari, mida näidatakse Hollandis alates 1990. aastast.
Andmestruktuur
Andmestruktuurid on näiteks massiiv, kuhi, puu, paisktabel ja magasin.
Spoorloos
Sarja sõsarsaateid näidatakse näiteks Austraalias ja USA-s ("Find My Family"), Inglismaal ("Long Lost Family"), Rootsis ("Spårlöst"), Eestis ("Sind otsides") ja Soomes ("Kadonneen jäljillä").
Andmestruktuur
Enamik assemblerkeeli andmestruktuure ei toeta.
Spoorloos
"Kadonneen jäljillä"
Esimene hooaeg sai alguse sügisel 2009. Teine hooaeg algas augustis 2010.
Sarja saatejuht on Jenni Pääskysaari.
TV3-s
Alates 2011. aasta sügihooajast kolis saade TV3 telekanalile ja seda hakkas juhtima Krista Lensin.
Maardu Põhikool
Maardu Põhikool on Maardu linnas asuv venekeelne põhikool, kus toimub statsionaarne õpe I, II ja III kooliastmel. Kool on Maardu Linnavalitsuse hallatav asutus ja kooli pidajaks on Maardu linn.
Öökuninganna
Suureõieline kuukaktus ehk öökuninganna (Selenicereus grandiflorus (L.) Britton et Rose, ka Cereus grandiflorus (L.) Mill) on kaktuseliste sugukonda kuukaktuse perekonda kuuluv magusa- või vaniljelõhnaline suurte õite ja ronivate vartega põõsas.
Maardu Põhikool
Kooli aadress on Noorte 10, 74116 Maardu, Harju maakond.
Öökuninganna
Ajalugu
Öökuningannat kui liiki kirjeldas esimesena Rootsi botaanik ja zooloog Carl Linné 1753. aastal, kuid seda taime tunti ammu enne seda.
Kirjeldus
Maapealsete ronivate vartega põõsas on maapealsete juurtega. Varred on rohekad või sinakasrohelised. Kroonlehed on valged, tupplehed on nõelakujulised ja kollased. Iseloomulik on tupplehtedest erituv tugev ja magus vanilje lõhn. Õite minimaalne pikkus on 20 cm ja võivad ulatuda kuni 30 cm. Õied teevad öökuningannast maailma kõige suuremate õitega taimeks.
Öökuninganna muudab teistest kuukaktuse liikidest eriliseks see, et õied avanevad aasta jooksul üheks ööks ja närbuvad koidiku saabudes. Pärast õitseaega moodustuvad kas punased, roosad, kollased või oranžid sfäärilised viljad. Viljad võivad kasvada kuni 9 cm pikkuseks ja on pealt kaetud peenete karvataoliste okastega.
Öise õitsejana on öökuninganna kiiskavvalgetes toonides ja lõhnav selleks, et tolmeldajad, näiteks nahkhiired, taime lihtsalt ja kiiresti üles leiaks. Sobivates tingimustes võib see liik erinevalt mõnest teisest öisest õitsejast ka tubastes tingimustes õide puhkeda, kuid tihti seda siiski ei juhtu.
Levik ja kasvukoht
Öökuninganna on looduslikult levinud Kesk-Ameerika Mehhiko ja Lõuna-Ameerika troopilistes metsades, Jamaical ja Lääne-India saarestikus.
Levilas kasvab viljakamatel, hästi õhustatud ja hea veerežiimiga muldadel. Kuna tegemist on väga sooja- ja valgusnõudliku liigiga, siis ei talu madalaid temperatuure ja varjulisi kasvukohti.
Kasutamine
Öökuninganna tinktuuritud noori värskeid varsi ja õisi kasutatakse laialdaselt alternatiivmeditsiinis. Meditsiinis kasutati taime esmakordselt Saksamaal südamehaiguste ravimiseks. Ameerika põlisrahvaste hulgas on taime kasutatud palaviku leevendamiseks ja hingamise kergendamiseks.
Taime õied sisaldavad olulisi ühendeid nagu beetatsüaniine ja flavonolglükosiide. Lisaks hoiab öökuninganna endas vaha, lima ja vaiguseid glükosiide ehk eetri tüüpi ühendeid, mistõttu on taim leidnud kasutust ka klassikalises fütoteraapias. Ekstrakte kasutatakse ka seedimisprobleemide vähendamiseks ja merehaiguse leevendamiseks. Liigne kasutamine võib aga kaasa tuua selliseid kõrvaltoimeid nagu hallutsinatsioonid ja psüühikahäired, mistõttu peab enne selle ekstrakti kasutamist konsulteerima arstiga.
Soojusvõrk
Soojusvõrk on torustik soojuskandja (hrl vee või veeauru) toimetamiseks soojusallikast (nt keskkatlamajast) tarbijani.
Kommunaalsoojusvõrkudes kasutatakse soojuskandjana enamasti vett, tehnoloogilistes soojusvõrkudes mõnikord ka veeauru.
Eristatakse kinniseid (sõltumatuid) ja lahtisi (sõltuvaid) soojusvõrke. Kinnises soojusvõrgus kogu soojuskandja (nt vesi) tagastatakse taassoojendamiseks soojusallikale. Lahtises soojusvõrgus tarbitakse soojuskandja kas osaliselt või täielikult.
Rémi Gaillard
pisi|Rémi Gaillard Rémi Gaillard (sündinud 7. veebruaril 1975 Montpellier's Prantsusmaal) on prantsuse humorist, kes avaldab oma videoid Youtube'is.
Pärast kingapoes töö kaotamist hakkas ta vaba aega sisustama vempude tegemise ja nende filmimisega. 2017. aasta detsembri seisuga oli tema Youtube'i kanal tellijate arvu järgi kõige enam tellitud komöödiakanalite seas 27. kohal.
Prantsusmaa meedia hakkas temale tähelepanu pöörama pärast paljusid tema edukaid klippe. Muu hulgas võttis ta FC Lorienti mängijaks maskeerununa osa võitjate pidustusest ja surus Prantsusmaa presidendi Jacques Chiraci kätt.
Viktor Vekselberg
thumb|right|Viktor Vekselberg
Ungheni (Rumeenia)
Ungheni (rumeeniakeelne nimetus kuni 1925. aastani Nirașteu, ungari keeles Nyárádtő, saksa keeles Nyaradfluß) on linn Rumeenias Transilvaanias Mureși maakonnas. Ungheni asub maakonnakeskusest Târgu Mureșist ligikaudu 10 km edelas.
Viktor Vekselberg
Viktor Feliksovitš Vekselberg (vene keeles Виктор Феликсович Вексельберг, ukraina keeles Віктор Феліксович Вексельберг; sündinud 14. aprillil 1957 Ukrainas Lvivi oblastis) on Venemaa ärimees, Renova grupi omanik ja president, Tjumeni naftakompanii juhatuse esimees. Bloombergi miljardäride indeksi järgi on Vekselbergi varanduse väärtus 2012. aasta seisuga 18 miljardit dollarit.
Ungheni (Rumeenia)
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ungheni elanikest rumeenlasi 72,55%, mustlasi 14,06%, ungarlasi 8,35% ja teistest rahvustest inimesi 0,01%. Rahvus oli teadmata 5,01%-l elanikest.
Viktor Vekselberg
Alates 2010. aasta märtsist on Vekselberg kavandatava Skolkovo innovatsioonikeskuse, nõndanimetatud Vene Ränioru, koordinaator.
1. veebruaril 2007 andis Euroopa Liidu konkurentsiamet loa, mille alusel Vekselbergile kuuluv Sual võis ühineda Venemaa rikkaimale inimesele Oleg Deripaskale kuuluva alumiiniumi tootva kontserniga Rusal ja Glencore'i alumiiniumiüksusega. Sel moel tekkis maailma suurim alumiiniumitootja, millest Deripaskale kuulub 66%.
Ungheni (Rumeenia)
Ungheni haldusalasse kuuluvas Vidrasăus asub Târgu Mureși Transilvaania rahvusvaheline lennujaam.
Polüneesia keeled
Polüneesia keeled kuuluvad Austroneesia hõimkonda. Neid lähisugulaskeeli kõneldakse Vaikse ookeani saartel (peamiselt Polüneesias ja Uus-Meremaal).
Need moodustavad Malai-Polüneesia keelte hulka kuuluvate Okeaania keelte ühe haru.
Neid kokku 36 keelt kõnelevad umbes 900 000 inimest Vaikse ookeani saartel Polüneesias, sealhulgas Tonga saartel, Niuel, Samoa saartel, Wallise saartel, Tuvalu saartel, Futuna saarel, Puka-Puka saarel, Tokelau saartel, Hawaii saartel, Markiisaartel, Tahiti saarel, Rarotonga saarel, Uus-Meremaal ja Lihavõttesaarel.
Suurima kõnelejate arvuga on samoa keel (430 000), järgnevad tonga keel ja tahiti keel (kumbki 125 000). Enamikku polüneesia keeli räägib ainult mõni tuhat inimest. 310 000 Uus-Meremaa maoorist räägib maoori keelt veel ainult 60 000. 210 000 havailast on peaaegu täielikult inglise keelele üle läinud (emakeelena kõneleb seda veel ainult 1000 inimest. Oma kiri (keel) (rongorongo kiri) on olnud ainult Lihavõttesaare elanikel rapanui keele jaoks; seda pole dešifreeritud.
Asend Austroneesia keelte seas
Vaikse ookeani lääneosast liikuma hakanud polüneeslased asustasid umbes 300 pKr – umbes 1200 eKr (viimaseni jõuti Uus-Meremaale). Üksikutel saartel ja saarerühmadel kolonistide algselt ühtne keel muutus. Hoolimata tohututest vahemaadest on Polüneesia keelte vahel suur geneetiline ühtsus. Võrreldes teiste Austroneesia keeltega on nende foneetika ja süntaks oluliselt lihtsustunud.
Järgnev skeem näitab Polüneesia keelte asendit Austroneesia keelte seas. Polüneesia keeled eraldusid teistest Austroneesia keeltest ühena viimastest rühmadest, nagu on näha tema kaugest asendist siinsel mõnevõrra lihtsustatud sugupuul. Nende asend on võrreldav bantu keelte asendiga Nigeri-Kongo keelte seas.
Klassifikatsioon ja üksikkeeled
Polüneesia keeled jagunevad Tonga-Niue keelteks, Samoa keelteks ja Ida-Polüneesia keelteks. Kaks viimast moodustavad Tuum-Polüneesia keeled.
Samoa keelte hulks kuulub 19. sajandil välja surnud keel, mida kõneldi Tonga saarel Niuatoputapul; sellest on säilinud ainult mõned sõnaloendid. Saare praegused 1600 elanikku räägiva tonga keelt.
Kõnelejate arvud on võetud Ethnologue'ist (2005) ja välislingi alt.
Keelelised jooned
Tüüpilised on häälikusüsteemid, kuhu kuulub vähe täishäälikuid, mis on aga "selged", ja suhteliselt vähe kaashäälikuid, mis moodustavad ühest kaashäälikust ja ühest täishäälikust koosnevaid silpe. Kõige vähem häälikuid on havai keeles (13 foneemi).
Kiviõli Kunstide Kool
Kiviõli Kunstide Kool on huvikool Ida-Virumaal Lüganuse vallas Kiviõli linnas aadressil Vabaduse puiestee 6.
Polüneesia keeled
Keelelised jooned
Eri saarerühmade keeles on mitmesuguseid erinevusi, mille põhjal on Polüneesia keeli korduvalt püütud rühmitada.
Kiviõli Kunstide Kool
Kiviõli Kunstide Kooli musikaõppes saab õppida akordionit, viiulit, mandoliini, kitarri, kannelt, harfi, klaveri, puhk- ja löökpille ja laulu.
Polüneesia keeled
Häälikuvastavused
Φ tähistab bilabiaalset F-häälikut, mida maoorid kirjutavad WH. Ülakoma (havai keeles ʻokina) tähistab kõrisulghäälikut. NG on velaarne nasaal). W tähistab bilabiaalset W-häälikut (nagu inglise keeles), V tähistab labiodentaalset V-häälikut (nagu eesti keeles):
(Tabeli allikas: Nevermann 1947 )
Polüneesia sõnavõrdlused
Sõnavõrdlused järgnevas tabelis näitavad Polüneesia keelte vahelisi sarnasusi ja erinevusi. Polüneesia keelte vaheline sugulusaste on umbes nagu saksa keelel ja hollandi keelel või nagu hispaania keelel ja portugali keelel.
Xanthoporia
Xanthoporia on klassi Agaricomycetes kuuluv kandseente perekond.
Liibüa ajalugu
Liibüa ajalugu on ülevaade Liibüa alade ja riigi ajaloost. pisi|Liibüa riik 21. sajandil pisi|
Vanaaeg
Liibüa alade põlisrahvaks olid berberid, kes on ajalooliselt kõnelnud mitmesuguseid berberi keeli, mis moodustavad ühe haru afroaasia keeleperekonnast.
Kreeka aeg
pisi|300px|Vana-Kreeka ja [[Foiniikia kolooniad u 8.–6. sajandini eKr]] 7. sajandi keskpaiku eKr koloniseerisid kreeklased Egeuse mere põhjarannikut (Traakia rannikut) ja Musta mere väinu. Kesk-Kreeka Megara elanikud rajasid 670 eKr paiku edasises ajaloos kõige tähtsamaks osutunud asula – Byzantioni (tänapäeva Istanbul). Umbes 631. aastal eKr asutasid kreeklased kolooniad Egiptuses, Niiluse deltas Naukratise linna ja praeguse Liibüa territooriumil, kus Thera saare elanikud asutasid Küreene linna, kuid need rannikulinnad (Barce, Euhesperides, Teuchira) olid täiesti isoleeritud kõrbest ega mõjutanud ülejäänud Aafrikat.
Liibüa alad idaosa moodustas antiikajal viiest linnriigist koosnev linnriikide ühenduse Pentapolis (Apollonia, Ptolemais, Barca, Balagrae, Euhesperides/Berenice), lääneosa aga kolme linnriigi (Oea (Tripoli), Labdah (Leptis Magna) ja Sabratha) ühendus Tripolis, rajatud kas foiniiklaste või kreeklaste poolt. Liibüana mõisteti esmalt kogu Aafrikat peale Egiptuse, hiljem aga Egiptusest läänes asuvat ala.
Rooma aeg
pisi|vasakul|[[Aafrika (Rooma provints)|Rooma Ifriqiya – Tuneesia, Lääne-Liibüa (Tripolitaania) ja Ida-Alžeeria]] pisi|300px pisi|vasakul|Rooma riigi alad 395. aastal Liibüa alad liideti Rooma keisririiki Rooma provintsina, Tripolitaania aga liideti Rooma liitlase berberist Numiidia kuninga valitsusaladega. Ida-Numiidia vallutati Julius Caesari vägede poolt 46. aastal eKr, kuna Numiidia kuningas toetas Caesari kodusõjas Pompeiust ja Lääne-Numiidia vallutati 40. aastal eKr. Julius Caesari ajal olid sealsed alad ka korraks ühte provintsi liidetud – Africa proconsularis, kuid hiljem sai Tripolisest Tripolitaania, Pentapolisest aga Kürenaika. Kolmas osa tänasest Liibüast, berberite ala Fezzan püsis pikemat aega iseseisvana. pisi|Rooma Põhja-Aafrika provintsid ca aastal 400 Liibüas asuv Leptis Magna tõusis Rooma impeeriumis erilisse ausse 193. aastal, kui Rooma keisriks tõusis Roomast pärit Septimius Severus.
Vandaalide kuningriik
pisi|Vandaalide ja alaanide riik, 526 Vandaalide ida germaanlaste hõim või hõimurühm, kes tungis hilisesse Rooma riiki ning moodustas Põhja-Aafrikas riigi pealinnaga Kartaagos. 429. aastal ületasid nad Gibraltari väina ning liikus mööda Vahemere lõunarannikut, Põhja-Aafrikas itta Kartaago poole. Aastal 435 andsid roomlased neile mõningaid alasid Põhja-Aafrikas, ent 439 langes Kartaago vandaalide kätte.
Vandaalide juht Geiseric arendas vandaalide ja alaanide kuningriigi võimsaks riigiks. Vandaalid lõid suure merelaevastiku ning vallutasid Sitsiilia, Sardiinia, Korsika ja Baleaarid. Nad moodustasid mereriigi, mis oma ulatuselt sarnanes väga 7 sajandit varem õitsenud Kartaagoga. Oma võimu tipul olid nad aastal 477. Saavutanud ülemvõimu merel, hõivasid vandaalid, pärast keiser Valentinianus III võimult tõukamist 455 Rooma ning rüüstasid Roomat. 468. aastal purustasid vandaalid tohutu Ida-Rooma sõjalaevastiku, mis nende vastu oli saadetud.
Bütsantsi aeg
Vandaali sõjas vallutati Belisariose poolt alad, koos Sardiinia, Korsika ja Baleaaridega idaroomlastele tagasi 533. aasta ja kujundati keiser Justinianus I poolt Pretoriaanide Aafrika prefektuuriks. Sellesse kuulusid provintsid Africa Proconsularis, Byzacena, Tripolitania, Numidia Cirtensis, Mauretania Caesariensis ja Mauretania Sitifensis ning selle keskus oli Kartaago. Pärast Justinianuse surma sattus keisririik kõigil rinnetel kasvavate rünnakute alla ja kaugemad provintsid jäeti sageli omapead, kui Konstantinoopol ei suutnud abi pakkuda. pisi|300px|Bütsants aastal 650, selleks ajaks oli riik kaotanud kõik lõunaprovintsid välja arvatud [[Aafrika eksarhaat]] Keiser Mauricius asutas 585. ja 590. aasta vahel eksarhi ameti, milles oli kõrgem tsiviilvõim ja sõjaline võim, ning kes nautis märkimisväärset autonoomiat Konstantinoopolist. Loodi kaks eksarhaati, üks Itaalias, asukohaga Ravennas (seetõttu tuntud kui Ravenna eksarhaat), ja teine Aafrikas, asukohaga Kartaagos ja hõlmates kõik keiserlikud valdused Vahemere lääneosas. Esimene Aafrika eksarh oli patrikios Gennadios. Provintside muudatuste seas lahutati Tripolitania Aafrikast ja liideti Egiptuse provintsiga, Mauretania Caesariensis ja Mauretania Sitifensis liideti uue "Mauretania Prima" provintsi moodustamiseks, samas Mauretania Tingitana, kahandatud Septumi (Ceuta) linnani, liideti Hispaania ranniku kindluste (Spania) ja Baleaaridega "Mauretania Secunda" moodustamiseks. pisi|vasakul|225px|[[Rashiduni kalifaat|Rashiduni kalifaadi laienemine]] pisi|Rashiduni kalifaat oma suurimas ulatuses Esimesed moslemite sõjaretked algasid Egiptusest emiir Amr ibn al-Asi (umbes 585–664) ja tema vennapoja Uqba ibn Nafi algatusel. Tunnetades Bütsantsi roomlaste nõrkust, vallutasid nad Kürenaikas Barca, minnes edasi Tripolitaniasse, kus nad kohtasid vastupanu. Bütsantsi võimule järgnes araablaste vallutus 7. sajandil. 647. aastal alistasid ja vallutasid kaliif Uthmani kalifaadi väed Egiptuse kuberneri Abdullah ibn al-Sa’adi juhtimisel kohaliku Bütsantsi asevalitseja Gregorios, kes langes sõjas ning algas islami periood Liibüas.
Kalifaadi aeg
pisi|Araablaste kalifaadi laienemine: {{legend|#a1584e|[[Muḩammad (622–632)}} {{legend|#ef9070|Neli esimest kaliifi (Rashidun, 632–661)}} {{legend|#fad07d|Umaijaadid (661–750)}}]]
Kalifaadi ajal järgnes paar sajandit kestnud kultuuriline õitseng, kuid liiga suureks aetud kalifaat hakkas lagunema, mis tähendas igasuguse stabiilsuse kadumist. 9. ja 10. sajandil tekkisid Kalifaadi äärealadel iseseisvad riigid (Saffariidide, Tuluniidide, Samaniidide ja Hamdamiidide riik) ja 9. sajandil hakkasid esimesed piirkonnad kalifaadist lahku lööma. 10. sajandil see protsess kiirenes veelgi, seda tingis riigi liiga suur ulatus. 11.–12. sajandil moodustasid valdava osa islamimaailma elanikkonnast (või vähemalt poole) juba muslimid. Islamimaailm oli selleks ajaks jagunenud selgelt eristuvateks kultuurilisteks piirkondadeks nagu al-Džazīra (Araabia poolsaar), al-Šām (tänapäeva Süüria, Palestiina, Jordaania, Liibanon ja Iisrael), Egiptus, Iraak, al-Magrib (Egiptusest lääne poole jääv Põhja-Aafrika), Andaluusia (Hispaania ja Portugal), Khurāsān (Iraan ja Kesk-Aasia) ja Sind (India lääneosa ja Pakistan).
pisi|Fatimiidide kalifaadi alad oma suurimas ulatuses
Aglabiidide dünastia valitsusaeg
pisi|vasakul|[[Aglabiidide dünastia valitsetud alad 800–909]] Aglabiidide dünastia riik hõlmas 9. sajandil suure osa tänasest Alžeeriast, Tuneesiast ja Tripolitaaniast. pisi|Fatimiidide kalifaadi suurim ulatus aastal 969 pisi|vasakul|[[Ziriidide dünastia valitsetud alad u 1000. aastal]] 10. sajandil suutsid Fatimiidid allutada kogu Põhja-Aafrika, ismailiididest Fatimiidid ei tunnustanud sunniitidest Abbassiididest kaliifide autoriteeti (vastukaliifid) ning pretendeerisid prohvet Muhamedi tütre Fatima ja tema mehe Ali järeltulijatena võimu kõigi muslimite üle. Fatimiidide dünastia sai alguse Tuneesias. Aastal 920 ehitati Vahemere äärde kalifaadi pealinnaks Mahdia. Aastal 969 vallutasid Fatimiidid Egiptuse põhjaosa ja rajasid Kairo, millest sai riigi uus pealinn ning poliitiline, kultuuriline ja religioosne keskus.
Ziriidide dünastia valitsusaeg
Tripolitaania sunniitliku Aglabiidide dünastia valitsetud aladele tungisid Egiptusest šiiitlik Fatimiidide dünastia väed ning järgevalt valitsesid Magribi alasid Fatimiidide ülemvalitsuse all berberitest Ziriidide dünastia, kelle hiilgehetk oli 11. sajandil, kui ühine riik sisaldas nii tänast Marokot, Alžeeriat, Tuneesiat kui ka Liibüa lääneosa ning nede ülemvalitsuse all oli ka Sitsiilia emiraat. pisi|[[Banu Hilali beduiinide sõjaretked 1048–1050]] Kuna Ziriniidid vahetasid 1049. aastal sunniitliku islami usutunnistuse pooldajateks mis tõi aga 11. sajandiks Liibüa aladele pideva kodusõja, Fatimiidide saadetud Banu Hilali ja Banu Salimi beduiiniklannid ründasid sunniitlike berberite Ziriidide dünastia alasid. Nõrgenenud Ziriidide ülemvalitsuse all olnud Sitsiiliat ründasid ka Lõuna-Itaaliast ning vallutasid järgnevalt ka Sitsiilia lõplikult moslemitelt. Fatimiidide riik ulatus oma hiilgeaegadel Atlandi ookeanist läbi Põhja-Aafrika Damaskuse ja Mekani. Fatimiidide dünastiale tegi 1171. aastal lõpu Aijubiidide dünastia rajaja – Saladin.
Saarjõe maastikukaitseala
Saarjõe maastikukaitseala on maastikukaitseala Viljandi, Järva ja Pärnu maakonnas. Kaitseala kaitse-eesmärk on kaitsta sealseid jõgesid ja ojasid, lamminiite, allikasoid, vanu loodusmetsi, soometsi. Kaitseala pindala on 1751,6 ha.
Liibüa ajalugu
Ziriidide dünastia valitsusaeg
12. sajandil rüüstasid Liibüa rannikut Sitsiilias kanda kinnitanud normannid, kes 11. sajandil hõivasid Lõuna-Itaalia ning Fatimiidide kalifaadile allunud Sitsiilia emiraadi. 11. sajandi Lõuna-Itaalia mandriosa võimud värbasid normanni palgasõdureid, kes olid viikingite kristlikud järeltulijad; normannid Roger I juhtimisel vallutasid Sitsiilia moslemitelt.
Saarjõe maastikukaitseala
Kaitseala moodustati 2006.
Liibüa ajalugu
Almohaadide dünastia valitsusaeg
Almohaadide dünastia suutsid 12. sajandil allutada kogu Aafrika põhjaranniku Egiptusest läänes. Aastal 1159 olid nende kontrolli all kõik Atlase mägede ja Vahemere vahele jäänud Magribi alad, Aafrika põhjarannikul Egiptusest läänes. 1160. aastal jätkas Abd al-Mu'mini territooriumi vallutamist Magribist idasuunal ning vallutas Sitsiilia normannide kontrollitud Ifriqiya and Tripolitaania alad.
pisi|[[Hafsiidide dünastia Tuneesia kuningriigi alad u 1400]] Algselt Almohaadide ülemvalitsuse all ja hiljem sultanitena valitsesid alasid üle 300 aasta Hafsiidide dünastia, mille asutas Almohaadide asevalitseja (1207–1721) Muhammad bin Abu Hafs, Alžeeria, Tuneesia ja Tripolitaania alasid.
Habsburgide monarhia
Habsburgide monarhia kattis riigina ja hilisema keisririigina territooriumi, mida valitses aastatel 1526 – 1867/1918 Habsburgide dünastia noorem Austria haru (1278–1780) ja siis järglasdünastia Habsburgid-Lotringid (aastast 1780). Keiserlik pealinn oli Viin, v.a aastatel 1583–1611, kui see viidi Prahasse. Aastatel 1804–1867 valitsesid Habsburgid Austria keisririiki ja aastatel 1867–1918 Austria-Ungarit.
Liibüa ajalugu
Osmanite aeg
pisi|Osmanite impeerium aastail 1481–1683 pisi|vasakul|Osmanite [[Tripoli kuningriik]] Osmanite võim laienes Liibüale aastaks 1551. 16. sajandiks oli suurem osa Põhja-Aafrika rannikust, eriti Alžeeria ja Liibüa muutunud tõeliseks piraatide paradiisiks.
Habsburgide monarhia
Habsburgide dünastia pea oli tavaliselt ka Saksa-Rooma riigi valitseja aastast 1440 kuni selle lõpetamiseni aastal 1806. Siiski ei langenud kaks asja kokku, kuna Habsburgide keisririik kattis palju maid väljaspool Saksa-Rooma riiki ja mitte kogu Saksa-Rooma riik ei olnud de facto Habsburgide otsese kontrolli all. Mõnes kontekstis võib mõiste "Habsburgide keisririik" viidata ka laiendatud Habsburgide perekonna valdustele, mida kord üksi valitses Karl V, või Hispaania koloniaalimpeeriumile, mida valitsesid Hispaania Habsburgid.
Liibüa ajalugu
Osmanite aeg
Aastatel 1711–1835 valitses vormiliselt Tripolitaaniat, aga sisuliselt peaaegu kogu praegust Liibüat Albaaniast pärit Karamanli dünastia, kuni Osmanid nende võimule lõpu tegid.
Habsburgide monarhia
Habsburgide perekond pärines Habsburgi linnusest tänapäeva Šveitsis ja pärast 1278. aastat asus valitsema Austrias ("Habsburgide pärusvaldused"). Habsburgide perekond kasvas Euroopa tähtsaimaks keiser Maximilian I abielu- ja adopteerimislepinguga Esimesel Viini kongressil aastal 1515 ning sellele järgnenud adopteeritud kuninga Lajos II surmaga aastal 1526.
Liibüa ajalugu
Uusaeg
Aastatel 1911–1912 peetud Itaalia–Türgi sõja tulemusel lõppes Osmanite võim Liibüas, sealsetest provintsidest said Itaalia kolooniad. Aastal 1911 kuulutas Itaalia sõja Osmanite riigile ning tungis Tripolitaaniasse, Fezzanisse ja Kürenaikasse. Need provintsid moodustasid koosluse, mis sai tuntuks kui Itaalia Liibüa. Sõda kestis vaid aasta, kuid okupatsiooniga kaasnes liibüalaste diskrimineerimine nagu küüditamine Tremiti saartele oktoobris 1911. 1912. aastaks oli kolmandik neist toidu ja peavarju puudumise tõttu surnud. Liibüa annekteerimine julgustas rahvuslasi propageerima Itaalia ülemvõimu Vahemerel Kreeka kuningriigi ja Aadria mere rannikuala Dalmaatsia okupeerimisega.
Habsburgide monarhia
Austria ertshertsog Ferdinand, Saksa-Rooma keisri Karl V noorem vend, valiti järgmiseks Tšehhi ja Ungari kuningaks pärast Lajos II surma Mohácsi lahingus türklaste vastu.
Liibüa ajalugu
Uusaeg
pisi|Itaalia dirižaablid pommitavad Türgi positsioone Liibüas. [[Itaalia-Türgi sõda (1911–1912) oli esimene ajaloos, kus õhurünnakud (teostatud dirižaablite poolt) määrasid tulemuse]]
Habsburgide monarhia
Terminoloogia
Territooriumi nimed, millest (mõne erandiga) lõpuks sai Austria-Ungari:
Liibüa ajalugu
Uusaeg
Itaalia peaminister (1922–1943) Benito Mussolini lubas, et Itaalia saab võimu Vahemere üle. Koloniaaljõupingutused Aafrikas algasid 1920. aastatel, kui Itaalia Põhja-Aafrikat (Africa Settentrionale Italiana ehk ASI) vaevas kodusõda, sest araabia rahvastik keeldus Itaalia koloniaalvõimust. Mussolini saatis marssal Rodolfo Graziani juhtima karistusoperatsiooni Araabia rahvuslaste vastu. Araabia vastupanuliikumist juhtis Omar Al-Mukhtar. Pärast vaherahu 3. jaanuaril 1928 ehitati Vahemerest Al-Jaghbub oaasini okastraataed vastupanuliikumisele tähtsate varustusteede läbilõikamiseks. Kohe pärast seda alustas koloniaaladministratsioon üleüldist Jebel Akhdari inimeste küüditamist mässajatele kohalike elanike toetuse takistamiseks. Rohkem kui 100 000 inimese sunnitud ränne lõppes Suluq ja Al-'Aghela koonduslaagrites, kus kümned tuhanded viletsates tingimustes hukkusid. Arvatakse, et surnud liibüalaste arv – tapetud kas võitluses või nälja ja haiguste poolt – oli vähemalt 80 000 ja kuni pooled olid Kürenaika inimesed. Pärast Al-Mukhtari kinnipüüdmist 15. septembril 1931 ja tema hukkamist Benghazis vastupanu hääbus. Piiratud vastupanu Itaalia okupatsioonile tihenes Kürenaika emiiri šeik Idrisi ümber. pisi|vasakul|Itaalia impeerium aastal 1940 1918–1923 eksisteeris Itaalia võime trotsiv Tripolitaania vabariik, mille üle Rooma suutis kehtestada võimu alles 1930. aastateks ja 1934. aastal ühendasid Itaalia võimud Tripolitaania, Kürenaika ja Fezzani ühiseks Liibüa kolooniaks.
Suurbritannia valitsusega toimusid läbirääkimised Liibüa koloonia piiride täpsustamiseks. Esimesed läbirääkimised algasid aastal 1925 piiri määramiseks Liibüa ja brittide valduses oleva Egiptuse vahel. Läbirääkimiste tulemusel sai Itaalia varem määratlemata territooriumi. Aastal 1934 küsis Itaalia valitsus jälle territooriume Liibüale, seekord brittide valduses olevalt Sudaanilt. Suurbritannia võimaldas Itaalial saada mõned territooriumid Sudaanilt Liibüaga liitmiseks.
Habsburgide monarhia
Terminoloogia
Keisririigi Ungari osad olid "István Püha Ungari krooni maad" või "István Püha krooni maad" (Länder der Heiligen Stephans Krone). Tšehhi maad olid "Püha Václavi krooni maad" (Länder der Wenzels-Krone).
Liibüa ajalugu
Uusaeg
Teise maailmasõja ajal, aastatel 1941–1942 langesid Tripolitaania, Kürenaika Briti ja Fezzan Prantsuse vägede kätte ning Itaalia kaotas sealsed asumaad 1943. aastaks. pisi|Mu‘ammar al-Qadhdhāfī 2009. aastal
Habsburgide monarhia
Terminoloogia
Väiksemate territooriumide nimed:
Liibüa ajalugu
Ühendatud Liibüa Kuningriik
1951. aastal andsid Prantsusmaa ja Suurbritannia võimu üle endisele Tripolitaania emiirile ja Senussiidi islamiordu juhile, kellest sai iseseisva Liibüa esimene ja seni ka viimane kuningas Idris I. Liibüa – Ühendatud Liibüa Kuningriigi, kolm osa Tripolitaania, Kürenaika ja Fezzan säilitasid oma valitsused 1963. aastani. 1952. aastal kui valiti Liibüas esimest korda parlamenti, saavutas Tripolis edu opositsiooniline Kongressipartei, mujal riigis aga valitsusmeelsed jõud, valitsus keelustas kõik parteid ja pagendas Kongressipartei juhid.
Habsburgide monarhia
Terminoloogia
Laiemas mõttes olid ka Tšehhi krooni maad (aastast 1526; kindlalt aastast 1620/27) päranduseks saadud maad. Mõiste asendati mõistega "kroonimaad" 1849. aasta märtsi konstitutsiooniga, kuid seda kasutati ka hiljem. Erblande sisaldas ka hulgaliselt väikseid ja pisikesi territooriume, mis olid vürstkonnad, hertsogkonnad või krahvkonnad jne., millest mõni oli nimeliselt osa Habsburgi monarhide valitsejatiitlist, nagu Tirooli krahv (Graf von Tyrol) jne.
Liibüa ajalugu
Liibüa Araabia Vabariik
1969. aastal kui Idris andis enamiku võimust oma venna, kroonprints Hasan as-Sanussi kätte ja siirdus ravile Türki kukutati kuninga võim sõjaväelise riigipöördega ning võimule tõusis kolonel Muammar Gaddafi. Qadhdhāfī haaras võimu 1969. aasta 1. septembril, kukutades veretu sõjalise riigipöördega kuningas Idris I. Võimu haaramise järel ülendas seni kapteni aukraadi kandnud Qadhdhāfī end koloneliks. Ta kehtestas sotsialistliku riigikorra, kuulutas välja Liibüa Araabia Vabariigi ning valitses esialgu peaministrina. Alates 1972. aastast kandis ta "revolutsiooni juhi" tiitlit. 1977. aastal kuulutas ta välja uue parteideta, väidetavalt otsedemokraatliku riigivalitsemise süsteemi, jamāhīriyyah' (جماهيرية‎, ligilähedases tõlkes 'masside riik'), kus võim pidi kuuluma kodanike komiteedele.
2011. aasta Liibüa kodusõda
2011. aasta Liibüa kodusõjas, tapeti Mu‘ammar al-Qadhdhāfī segastel asjaoludel.
Habsburgide monarhia
Territooriumid
Erinevate harude valitsetavaid territooriume muudeti sajandite jooksul, kuid tuum koosnes alati neljast plokist:
pisi|200px|[[Europa regina, mis sümboliseerib Habsburgide-domineeritavat Euroopat]]
Ajaloo jooksul olid muud maad mõnikord Austria Habsburgide võimu all (mõned nendest territooriumidest olid secundogeniturid, s.o neid valitsesid Habsburgide dünastia teised liinid):