Alan_Soble
Masturbeerimine
Miks liberaalsed filosoofid masturbeerimist sõimavad? Kuigi nad ei nõustu konkreetsete konservatiivsete või religioossete hinnangutega, jagavad nad siiski oponentide eeldust: nad seostavad kahe inimese vahelist interaktsiooni seksuaalsuse olemusega või peavad seda parimaks seksiks või seksi paradigmaatiliseks juhtumiks. Konservatiivid ja religioossed teoreetikud tuginevad 1. Moosese raamatule või loomade seksile. Ent pole ilmne, miks liberaalid peaksid selle eelduse omaks võtma. Solomon ja Nagel tahavad loomaliku ja inimliku seksuaalsuse vahel selget vahet teha, kuid käsitavad ininlikku seksuaalsust loomade paarisseksuaalsuse variandina. Goldmanil on suguiha suunatud teise inimese kehale, Nagelil on see tunne teiste inimeste suhtes, Solomonil on suguiha eesmärk inimestevaheline suhtlemine ning seks on olemuselt teiste inimestega tehtav tegevus. Seksuaalsuse teooriad, mis eeldavad kahte inimest, ei valgusta inimese seksuaalsuse kogu skaalat. Et seletada, miks paarisseksi soovimine ja praktiseerimine on nii tavaline, on tarvis seksiteooriat. Kui teooria ütleb, et paaris olemine on seksi olemuses, siis seletus on triviaalne. Tasub uurida alternatiivi, mis seda ei ütle. Suguiha võib mõista lihtsalt teatud nauditavate aistingute soovimisega. Need aistingud on oma põhjuslikust kontekstist nii arenguliselt kui ka analüütiliselt lahutatavad. Sel juhul ei ole üksinda masturbeerimine seksuaalaktide vallas sekundaarne ega perifeerne. Kui tahta teha selget vahet loomade instinktiivsel rutiinsel paarisseksuaalsusel ja inimliku seksuaalsuse lõpututel variantidel, siis see teooria sobib hästi. See võimaldab ka anda huvitavaid seletusi paarisseksile (ning heteroseksuaalsele või homoseksuaalsele seksile või mõlemast loobumisele jne), võttes lähtekohaks nauditavate aistingute soovi. Kuidas nende teooriate vahel valida? Kas on õigus Sigmund Freudil, kes ütleb, et imikutel on algne naudinguiha ning ema ja rind pakuvad seda, või nendel psühhoanalüütikutel, kes ütlevad, et imikutel on algne iha puutuda kokku ema ja rinnaga ning nad avastavad tahes-tahtmata, et see toob naudingut? See on nagu muna ja kana küsimus, aga seda ei saa ignoreerida. Keskne küsimus on see, kummast teooriast on uurimistöös rohkem kasu. Kui võtta aluseks seksuaalse naudingu soov, siis saab ühtsel alusel uurida kõiki inimese seksuaalsuse ilminguid kui kontingentseid fakte. Kui aga lähtuda Nageli teooriast, siis paarismuster ei vaja seletust ega ole seletatav, ainult hälbed sellest vajavad seletust moonutavate tegurite kaudu. Oletame, et on olemas tekstuuri, lõhna, maitse, liigutuste ja häälitsuste poolest inimesesarnased seksinukud. Kui eeldada, et seks on paaristegevus, siis inimese ja nuku vaheline interaktsioon ei ole päris seks: see kas pole üldse seks, on perversne seks nagu kingaga masturbeerimine või on tühi seks nagu asjaga kõnelemine, või siis et selles on midagi seksuaalset ainult niivõrd, kui nukk meenutab inimest (nagu öeldakse, et üksinda masturbeerimine on seks ainult niivõrd, kui seejuures fantaseeritakse teistest inimestest); või ei ole perversne ainult niivõrd, kui nukk asendab kedagi, keda eelistatakse kuid kes pole kättesaadav. Kui eeldada, et seks on seksuaalse naudingu soov, siis ei saa interaktsiooni inimesega eristada interaktsioonist nukuga seksuaalse ja perverssuse mõiste abil: inimestel võivad olla kontingentsed eelistused kokku puutuda kas nukuga või inimesega, ja neid tuleb päriselt seletada. Kui Nagel nimetab kingafetišisti tegevust ühteks, siis ta püüab seda paigutada paarissuhte mustri alla, kuigi king ei ole isik. Kui aga lähtuda naudingu taotlusest, võib paarissuguühet näha masturbeerimisena. Suguühe võib muidugi olla ka viis rahuldada soovi teise kehaga kokku puutuda, viis avardada oma teadlikkust minast kui seksuaalobjektist, suhtlusvahend, sigimistehnika või viis edendada metafüüsilisi teesklusi. Naudingu taotluse mudel jätab vabaks konkreetsete seksuaalaktide teised tõlgendused.