cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luksemburg
Taimestik
Luksemburgi pindalast on 33,6% kaetud metsaga, kus peamised puuliigid on harilik pöök ja harilik tamm. Luksemburgis on kirjeldatud 1323 liiki kõrgemaid taimi, millest 9,4% on ohustatud ja 6,3% äärmiselt haruldased. Näiteks on riigis väga haruldasteks taimedeks muutunud hall nelk ja harilik kortsleht.
Lusti
Lusti on mitme koha nimi:
Luksemburg
Loomastik
Luksemburgis on kirjeldatud 16 liiki kahepaikseid: 11 liiki päriskonnalisi ja 5 liiki salamandreid.
Riigis on registreeritud 6 liiki roomajaid.
Riigis on registreeritud 327 liiki linde.
Riigis on kirjeldatud 51 liiki imetajaid, kellest ohustatuim on saarmas.
Looduskaitse
Luksemburgis on 37 looduskaitsealust ala ja 59 Natura 2000 ala. Riigis on 2 rahvusparki, mis hõlmavad 19,8% riigi territooriumist. 1964 loodud Saksamaa-Luksemburgi rahvuspark oli esimene piirideülene rahvuspark Euroopas. Riigis on ka Ülem-Sûre'i rahvuspark. Ülevaade Luksemburgi kaitsealadest. Riigi lõunaosas asub loodusreservaat Biodiversum.
Kliima
Luksemburgis on pehme mandriline parasvöötme kliima rohkete sademetega. Sademeid on eriti suve lõpus. Suvel on ööpäevane keskmine temperatuur +17 °C ja talvel 0 °C ümber. Riigi külmemad kuud on jaanuar ja veebruar. Riigis on mõõdetud –20,2 °C külma. Soojemad kuud on juuli ja august. Augustis on mõõdetud +37,9 °C sooja.
Riigikord
Luksemburg on parlamentaarne konstitutsiooniline monarhia. Riigipea on päritava võimuga suurhertsog, kellel on võimu teostamisel ainult formaalsed õigused. Täidesaatvat võimu teostab valitsus, mida juhib peaminister.
Seadusandlik võim kuulub ühekojalisele Saadikutekojale, kuhu valitakse 60 liiget. Saadikutekoja liikmete ametiaeg kestab 5 aastat. 2013 toimunud valimistel sai kristlik-sotsialistlik partei 23, Luksemburgi Sotsialistlik Töölispartei 13, demokraatlik partei 13, rohelised 6, alternatiivne demokraatlik reformipartei 3 ja vasakpoolsed 2 kohta Saadikutekojas.
Riigi esimene põhiseadus sätestati 1842. Praegune põhiseadus kehtib 1868. Riigi kõrgeim kohtuorgan on kõrgem justiitskohus.
Luksemburg on NATO ja Euroopa Liidu liige.
Haldusjaotus
Luksemburg on administratiivselt jaotatud 12 kantoniks, mis omakorda jagunevad 105 vallaks (Gemeinde), millel puudub halduslik funktsioon. Kuni 2015. aastani oli riigi haldusjaotus kolmetasandiline: lisaks vallatasandile kuulusid 12 kantonit kolme ringkonna koosseisu. Riigis on 12 linna.
pisi|Luksemburgi kantonid
Rahvastik
Luksemburgis elas 1. jaanuari 2019 seisuga 613 900 inimest, kellest 305 200 olid naised. Riigi keskmine rahvastikutihedus on 228,4 inimest/km².
Vanuseline struktuur
Luksemburgi elanikkonna vanuseline struktuur 2011. aasta rahvaloenduse alusel:
Keeled
Luksemburgis määratletakse rahvust kodakondsuse järgi. 1. jaanuari 2019 seisuga olid 322 400 elanikku Luksemburgi, 95 500 Portugali, 46 900 Prantsusmaa, 22 500 Itaalia ja 20 000 Belgia kodakondsusega.
Luksemburgi koosseis kodakondsuse alusel (2000):
Suuremad linnad
pisi|Pealinn [[Luxembourg]]
Religioon
Luksemburgi elanikest tunnistab 68,7% katoliiklust.
1870 rajati katoliiklik Luksemburgi piiskopkond, mis 1988 sai peapiiskopkonnaks. Riigis on 275 katoliku kogudust. 2013 tegutses riigis 148 ilmikpreestrit ja 57 ordupreestrit.
Riigikaitse
pisi|Luksemburgi ATF Dingo 2 paraadil Luksemburgi armee koosseisu kuulub 4 kompaniid. Riigil puudub õhu- ja merevägi. Riigis puudub ajateenistus, armeeteenistus on vabatahtlik. Luksemburgi rahuvalvajad on teeninud Bosnia ja Hertsegoviinas. Armeel on 2 eriüksust. Kõrgeim auaste armees on kindral.
2000 formeeriti riigi politseijõud.
Riigi relvastusse kuuluvad:
Majandus
Luksemburgis on Liechtensteini ja Katari järel maailma kõrgeim SKP elaniku kohta.
2011. aastal oli töötus 6%.
Väliskaubandus
Luksemburgi suurimad ekspordiartiklid on masinad ja seadmed, terastooted, kemikaalid, kummitooted ja klaas. Tähtsaimad ekspordipartnerid olid 2016. aastal Saksamaa (23,1%), Belgia (16,6%), Prantsusmaa (15,4%) ja Holland (5,1%).
Luksemburgi suurimad impordiartiklid on mineraalid, metall, toiduained ja kvaliteetsed tarbekaubad. Tähtsaimad impordipartnerid olid 2016. aastal Belgia (29,4%), Saksamaa (24,3%), Prantsusmaa (10,3%), Hiina (5,8%) ja Holland (4,3%).
Taristu
Luksemburgi maanteevõrgu kogupikkus on 2899 kilomeetrit, millest 152 kilomeetrit on kiirteid.
Raudteevõrk hõlmab 275 kilomeetrit.
Riigis on 2 lennuvälja ja 1 helikopteri maandumisplats.
Moseli jõgi on 37 kilomeetri ulatuses laevatatav. Riigi suurim sadam on Mertert.
Ajalugu
Keldi hõimud asusid Luksemburgi alal vähemalt 2. sajandil eKr. 1. sajandil eKr liidendati ala Rooma riigi Germania Inferiori provintsiga. Pärast frankide sissetungi idast 5. sajandil sai piirkond Frangi riigi ja seejärel Karolingide impeeriumi osaks. Verduni lepingu alusel 843 sai Luksemburgi ala Kesk-Frangi riigi ja hiljem Ida-Frangi riigi osaks.
Luksemburgi krahvkond
Luxembourgi kohal asunud Lucilinburhuci kindlust on esmamainitud 963. aastal, kui krahv Siegfried omandas selle Trieri Püha Maximini kloostrilt. Kindluse isand Konrad I (1059–1086) oli esimene, kes kutsus end "Luksemburgi krahviks". Tema poeg Heinrich III (1086–1096) oli esimene krahv, kes teadaolevalt rajas Luksemburgi oma püsiva residentsi.
Pärast krahv Konrad II surma 1136 pärijateta hääbus Ardennide dünastia ja krahvkond läks Saksa-Rooma keiser Lothar III käsul Konradi emapoolsele nõole, Heinrich Pimedale Namuri dünastiast. Heinrichi tütar Ermesinde abiellus esmalt Bar'i krahvi Theobald I-ga ja seejärel Walram III-ga Limburg-Arloni dünastiast.
Luksemburgi jagamised
Luksemburgi alasid on sarnaselt Poolaga jagatud ajaloos kolmel korral. Luksemburgi alasid jagasid ajavahemikul 1659–1839 Belgia, Prantsusmaa ja Preisimaa. Enne 1659 hõlmas Luksemburg 10 700 km².
Luksemburg kaotas 1813 osa oma territooriumist Preisimaale. Pärast seda, kui Belgia saavutas 1830 Hollandist sõltumatuse, jaotati Luksemburg 1839, kus suurem läänepoolne osa suurhertsogkonnast läks Belgiale, nii et suurhertsogkond koosnes nüüd vaid väiksemast idapoolsest osast.
Kaasaegse riikluse kujunemine
Pärast kokkulepet 1815 Viini kongressil sai Luksemburgi hertsogkonnast suurhertsogkond Madalmaade Willem I võimu all, kuid see polnud mitte Madalmaade, vaid Saksa Liidu osa. Tekkinud personaalunioon Luksemburgi trooni ja Hollandi trooni vahel jätkus aastani 1890, kui Hollandi troon läks 1783 sõlmitud Nassau dünastia pakti alusel tema tütrele Wilhelminale, samas Luksemburgi troon läks Adolphe'ile.
Preisi-Austria sõjaga 1866 vabanes Luksemburg Saksa Liidu koosseisust. 1867 sõlmitud Londoni rahulepinguga kuulutati Luksemburg iseseisvaks riigiks Madalmaade Ühendkuningriigi koosseisus.
20. sajand
pisi|püsti|Suurhertsog [[Adolphe (Luksemburgi suurhertsog)|Adolphe (valitses 1890–1905) oli esimene Luksemburgi ainuvalitseja]] 1912 sai Luksemburgi suurhertsoginnaks 17-aastane Marie-Adélaïde. Esimese maailmasõja puhkedes kuulutas valitsus välja neutraalsuse, kuid sellest hoolimata kasutasid Saksa väed 1. augustil 1914 Luksemburgi valitsuse loata Troisviergesi raudteejaama ja okupeerisid 2. augustil 1914 Luksemburgi. Suurhertsoginna Marie-Adélaïde käsul ei osutanud Luksemburgi armee Saksa armeele vastupanu. Ehkki suurhertsoginna väljendas esmakordsel kohtumisel Saksa kindraliga hukkamõistu riigi okupeerimise pärast, siis okupatsiooni ajal muutusid suurhertsoginna suhted okupatsioonivõimudega Luksemburgi elanikkonna arvates liiga südamlikuks. Saksamaa keisririigi kokkuvarisemisega üritasid kommunistid 10. novembril 1918 kuulutada Luksemburgis välja vabariiki, kuid nad ei leidnud piisavalt toetust. Suurhertsoginna saksalembust tauninud sotsialistid üritasid uuesti vabariiki välja kuulutada jaanuaris 1919. Peamiselt maailmasõjaaegsest saksalembusest tingitud poliitilise surve tõttu otsustas suurhertsoginna Marie-Adélaïde 14. jaanuaril 1919 troonist loobuda.
1919 sai suurhertsoginnaks Marie-Adélaïde õde Charlotte. Enne Teist maailmasõda sai majanduses traditsioonilise põllumajanduse asemel valitsevaks teenindussektor. 1930-ndatel ilmnesid riigi tööstuspiirkondades kommunismi mõjud, samal ajal kui valitsus soosis natsionaalsotsialiste.
Teise maailmasõja puhkedes kuulutas Luksemburg end neutraalseks, kuid Saksamaa okupeeris riigi 10. mail 1940 ja liitis mõne aja pärast Saksamaa külge. Okupatsiooni ajal tapeti riigis elanud 3500 juuti. 1400 Luksemburgi perekonda asustati okupeeritud Ida-Euroopasse. 10. septembril 1944 vabastasid liitlasväed Luksemburgi.
Luksemburg on Euroopa Liidu asutajariik ja on Euroopa Liidu Kohtu asupaik.
1995. aastal sai Euroopa Komisjoni presidendiks Jacques Santer. Teine mõjukas Luksemburgist pärit Euroopa Liidu poliitik on Jean-Claude Juncker, kes on olnud muu hulgas Luksemburgi peamister kui ka aastatel 2014-2019 Euroopa Komisjoni president.
Alates 2000 on Luksemburgi suurhertsog Henri. Paavst Johannes Paulus II tegi 1985 Luksemburgi pastoraalse visiidi.
Eesti ja Luksemburgi suhted
Luksemburg tunnustas Eesti iseseisvust 22. veebruaril 1923 ja taastunnustas 27. augustil 1991. Diplomaatilised suhted kahe riigi vahel sõlmiti 29. augustil 1991. 1993 asus ametisse Eesti esimene suursaadik Luksemburgis Clyde Kull. Eesti aukonsul Luksemburgis on Alexis Thielen.
Luksemburgis on käinud 2003. aastal president Arnold Rüütel, samuti peaministrid Andrus Ansip ja Taavi Rõivas.
Luksemburgis varjus oma viimastel elunädalatel vapside liider Artur Sirk, kes suri Echternachis. Luksemburgist oli pärit Eestis tegutsenud katoliku preester Henri Werling.
Nõukogude okupatsiooni ajal ulatus soodsate ilmastikutingimuste korral Eestini Radio Luxembourgi programmi leviala.
Eesti ja Luksemburgi vaheline kaubavahetus hõlmab 10–12 miljonit eurot. 86,4% ekspordist hõlmavad sõidukid ja muud transpordivahendid.
Eestlased Luksemburgis
1990. aastatel asusid Luksemburgi tööle välisfirmadesse suunatud eestlased. 1997 asutati Luksemburgi Eesti Selts. Eesti liitumise järel Euroopa Liiduga on eestlaste hulk Luksemburgis aasta-aastalt kasvanud. Paljud neist töötavad Luksemburgis asuvates Euroopa Liidu institutsioonides, näiteks Euroopa Parlamendis, Euroopa Liidu Kohtus, Euroopa Kontrollikojas jne.
1. jaanuaril 2019 elas Luksemburgis 645 eestlast. Riigis tegutseb Luksemburgi Eesti Kool, laste lauluringid, käsitööring Muhu Pätid, ansambel Meloodilised Tordid ja naisrahvatantsurühm Laiali.
Luksemburgis elab kunstnik Tiina Laan-Dondelinger.
Haridus
Luksemburgi haridussüsteem on kolmeastmeline: põhiharidus, keskharidus ja kõrgharidus. Koolikohustus algab 4. eluaastast. Põhikool kestab 8 aastat.
Keskharidus omandatakse 7 aasta jooksul keskkoolis või kutsekoolis. 2015/2016. õppeaastal tegutses riigis 37 avalikku lütseumi, 5 eralütseumi ja 5 muud keskharidust andvat asutust.
Ainus riiklik ülikool on 2003 rajatud Luksemburgi ülikool. Lisaks tegutsevad riigis mitme välisülikooli filiaalid.
Kultuur
Luksemburgis kohtuvad prantsuse ja saksa kultuuriruumi mõjud. Riiki iseloomustab prantsuse-saksa kakskeelsus.
Riigi vanimad asustusjäljed on keltide asulakohal Titelbergis. Echternachis asuvad suurima rooma villa varemed, mis on leitud Alpidest põhja pool. Mameris asuvad rooma termide varemed ja Goeblanges villa varemed.
11. sajandil rajatud Viandeni kindlus on Luksemburgi imposantseim keskaegne ehitis. Kindluses asuv kabel on üks paremaid romaani stiili näiteid Luksemburgis. Riigi teised tuntud kindlused on Bourscheidi ja Beauforti kindlused. 1573 rajatud Luxembourgi raekoda muudeti hiljem suurhertsogi paleeks. pisi|püsti|Mäesuusataja [[Marc Girardelli on Luksemburgile toonud ainsad medalid taliolümpiamängudelt]] Echternachi klooster on vanim säilinud anglosaksi klooster Mandri-Euroopas. Riigi ühed vanemad kirikud on Diekirchi ja Holleri kirikud.
Riigis on mitu silda. Arhitekt Paul Séjourné'i 1902 konstrueeritud Adolphe'i silla keskkaar oli oma aja suurim.
Kaasaja kunstipärasemad ehitised on ajaloo ja kunstimuuseumi hoone ning rahvusraamatukogu hoone.
19. sajandi tuntuim kunstnik oli Jean-Baptiste Fresez. Ekspressionistidest pälvis tuntust Joseph Kutter. Skulptor Claus Cito loodud kuju on Esimeses maailmasõjas hukkunud Luksemburgi sõdurite mälestuseks püstitatud obeliskil.
Riigi suurimad kultuurikeskused on filharmoonia kontserdisaal ja Luxembourgi Suur Teater. Luksemburgil on oma väike filmitööstus. Riigis on filmitud Michael Radfordi 2004 linastunud film "Veneetsia kaupmees."
Riigi tuntumad muuseumid on Luxembourgi ajaloo- ja kunstimuuseum, loodusajaloo muuseum, Luxembourgi ajaloo muuseum ja kaasaegse kunsti muuseum. Suurimad kunstigaleriid on Vaubani villa ja Casino Luxembourg.
Luksemburg on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel 37 korda 1956-1993. Riigi lauljad on Eurovisiooni lauluvõistluse võitnud 5 korral.
1933–1992 tegutses riigis Radio Luxembourg.
Riigi populaarseim spordiala on jalgpall. Oberkorni staadion mahutab kuni 10 000 pealtvaatajat ja Josy Bartheli staadion umbes 8000 pealtvaatajat.
Luksemburgi lipu all on riigi sportlased võistelnud alates 1912. aasta suveolümpiamängudest Stockholmis. Riigi sportlased on suveolümpiamängudelt võitnud ühe kuld- ja ühe hõbemedali, 1992. aasta taliolümpiamängudelt tõi Marc Girardelli mäesuusatamises 2 hõbemedalit. Luksemburg taotles Rahvusvaheliselt Olümpiakomiteelt ka 1900. aasta suveolümpiamängudel maratoni võitnud Michel Théato medali ennistamist, kuid riigi nõudmist ei rahuldatud.
Lozang Gyatso
Ngawang Lozang Gyatso (Blo-bzang Rgya-mtsho; ka Lobsang Gyatso; 1617–1682) oli V dalai-laama. Ta oli esimene dalai-laama, kes haaras enda kätte Tiibetis võimu ja tsentraliseeris selle, toimides gelukpa koolkonna huvides. Tõrjus võimult tol ajal populaarsuse tipul oleva kagjü koolkonna.
Ta oli poliitiliselt aktiivne, arukas ja diplomaatiline. Lõi suhted Hiinas Qingi dünastia imperaatori Shunzhiga (15. märts 1638 – 5. veebruar 1661?). Tänu sidemete loomisele Shunzhiga andis imperaator enda kinnituse ja lugupidamise Ngawang Lozang Gyatsole kui "dalai-laamale lõpmatu kaastunde avaldusele läänes Buddha õpetuse juhile ja Vadzra hoidjale". Selle kinnituseks anti Pekingist dalai-laamale kuldne pitsat, mis sai traditsiooniks dalai-laamade troonile pühitsemise puhul.
1639 lõi suhted Güshi Khaaniga (päritolult kalmõkk; 1582–1655), kes aitas enda militaarpotentsiaaliga Lozang Gyatsol Tiibetis võimu haarata. Keelas poliitilistel motiividel Tiibetis jonangi pärinevusliini selle populaarsuse ja mõjuvõimu tõttu kloostrites.
Leedu valitsusjuhtide loend
Leedu valitsusjuhtide loend loetleb iseseisva Leedu Vabariigi valitsusjuhid aastatel 1918–1940 ja alates aastast 1990 sõltumata nende ametinimetusest (peaminister, rahvavalitsuse esimees, ministrite nõukogu esimees).
Lozang Gyatso
Kuulsa V dalai-laama ajal alustati Potala palee ehitust, mis lõpetati alles pärast tema surma, samuti rajas Lozang Gyatso kuulsa Lukhangi ehk "Naga templi", mida kutsutakse veel "Draakoni templiks". Idee andis talle tema õpetaja Lobsang Choekyi Gyaltsen (1570–1662), kes koostas visuaalse keelevormi, kuis edasi anda V Dalai laama müstilisi nägemusi, mis pandi kokku eraldi raamatuks (tekstiks) ("Saladuslikud nägemused") (gSang-ba,i rnam-thar rgya-can). Kirjutas samuti ajaloolisi ülevaateid ja mingil määral luulet, kuid tuntuks on saanud just enda nägemuste ja kujustamistekstidega. Oli kiindunud tugevalt tantrismi ja lood tema suhetest paljude naistega Lhasas olid rahva hulgas laialt levinud. Väidetakse, et tal oli ka kari lapsi, kuid dokumentaalset tõestust selle kohta pole.
Ta suri 1682. aastal, kuid tema surma hoiti 15 aastat ehk 1697. aastani tema peaministri ja regendi Desi Sangay Gyatso poolt avalikkuse eest saladuses. Arvatakse, et Desi Sangay oli üks tema poegi.
Leedu valitsusjuhtide loend
Leedu NSV valitsusjuhid perioodist 1940–1990 on ära toodud eraldi loendis.
Leedu Vabariik 1918–1940
Parteide lühendid:
LKDP – Leedu Kristlik-Demokraatlik Partei (Lietuvos krikščionių demokratų partija) LRL – Leedu Rahvuslaste Liit (Lietuvių tautininkų sąjunga) LSRDP – Leedu Sotsialistlik Rahvademokraatlik Partei (Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partija) LTRL – Leedu Talurahva Liit (Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga)
Leedu Vabariik aastast 1990
Parteide lühendid:
Crystal Palace FC
Crystal Palace Football Club on 1905. aastal asutatud Inglismaa jalgpalliklubi, mis tegutseb Londonis. 1924. aastast on klubi kodustaadioniks on 26 456 pealtvaatajat mahutav Selhurst Park.
Crystal Palace oli üks Premier League'i asutajatest, aga klubi langes liigast välja samal hooajal. Kokku on Crystal Palace Premier League'ist väljalangenud neljal korral, mis on liiga rekord. Kõrgeim koht Premier League'is on olnud kolmas (hooajal 1990–1991).
1990. aastal mängis Crystal Palace FA Cupi finaalis Manchester Unitedi vastu: mäng lõppes 3:3 viigiga, kordusmängus oli aga United tugevam (1:0). 2016. aasta FA Cupi finaalis jäädi taas Manchester Unitedile alla tulemusega 1:2.
Praegune koosseis
''Seisuga 8. veebruar 2022''
Padaemand
"Padaemand" (vene keeles Пи́ковая дама) on Pjotr Tšaikovski ooper, mis esietendus 1890. aastal Peterburis.
Ooper koosneb kolmest vaatusest ja seitsmest stseenist. Tegevus toimub Peterburis 18. sajandi lõpul. Venekeelse libreto kirjutas helilooja vend Modest Tšaikovski Aleksander Puškini samanimelise lühijutu järgi.
Peategelane Herman laulab kõigis seitsmes stseenis, mis eeldab lauljalt suurt vastupidavust.
Trondheim
Trondheim (ka Trondhjem, keskajal Nidaros) on linn Norras Trøndelagi maakonnas, endise Sør-Trøndelagi maakonna keskus. Asub Trondheimi fjordi lõunakaldal.
Norra suurimate linnade hulka kuuluvas Trondheimis elab umbes 198 219 (2019) elanikku.
Trondheim on oluline haridus- ja teaduskeskus – linnas asub Norra Teadus- ja Tehnoloogiaülikool ning sõltumatu uuringuorganisatsioon SINTEF.
11. sajandist kuni 1217. aastani oli Trondheim Norra pealinn.
Ajalugu
Saagade järgi asutas Trondheimi 997. aastal Norra kuningas Olav Tryggvason kauplemiskohana (kaupang). Linnast sai peagi kuninga residents ja Norra pealinn.
1151. aastal sai linnast Nidarosi peapiiskopkonna keskus.
1179. aastal leidis linnas aset Kalvskinneni lahing, milles kuningas Sverre Sigurdssoni väed võitsid trooninõudleja Erling Skakke vägesid.
Nidaros oli Norra pealinn 1217. aastani, mil noor kuningas Håkon Håkonsson Bergenist uue pealinna tegi.
Norras 1537. aastal toimunud reformatsiooni tagajärjel kaotati Nidarosi peapiiskopkond ning viimane peapiiskop Olav Engelbrektsson oli sunnitud pagema Hollandisse.
1658. aastal sõlmitud Roskilde rahulepinguga läks Trondheim koos Trøndelagiga Rootsi koosseisu. Kümne kuu pärast vallutasud taanlased piirkonna tagasi, ning 1660. aastal sõlmitud Kopenhaageni rahuleping jättis linna Taani-Norra omandusse.
Teise maailmasõja ajal oli Trondheim, nagu ka suurem osa ülejäänud Norrat, Saksamaa poolt okupeeritud. Okupatsioon kestis 1940. aasta 9. aprillist kuni 1945. aasta 8. maini. Trondheimis tegutses kurikuulus Gestapo agent Henry Rinnan.
pisi|[[Nidarosi toomkirikus on kroonitud mitu Norra kuningat]]
Asukoht ja kliima
Trondheim rajati kohta kus Nidelva jõgi suubub Trondheimi fjordi. Jõesuue oli suurepärane koht varjulise sadama ehitamiseks.
Trondheimis valitseb mereline kliima. Kõige kõrgem temperatuur 35 °C mõõdeti Trondheimis 1901. aasta 21. juulil. Kõige madalam temperatuur −26,1 °C mõõdeti 1899. aasta veebruaris. Novembrist märtsini esineb linnas lumesadusid.
Sport
Linnas tegutseb jalgpalliklubi Trondheimi Rosenborg.
Transport
Trondheimis asub (pärast Arhangelski trammiliini sulgemist 2004. aastal), maailma kõige põhjapoolsem trammiliin kogupikkusega 8,8 km.
Oliver Gurney
Oliver Robert Gurney (28. jaanuar 1911 London – 11. jaanuar 2001 Oxford) oli inglise assürioloog Gurney perekonnast ja üks maailma juhtivaid hetitolooge.
Tema klassikalist tööd "Hetiidid" ("The Hittites"), mille esmatrükk avaldati 1952. aastal, on antud välja paljudes keeltes ja trükkides.
Tunnustus
1959. aastal valiti Gurney Briti Akadeemia liikmeks.
Baldr
pisi|Baldri surma kujutus 18. sajandi [[Islandilt]]
Baldr (kasutatud ka kuju: Baldur, Balder) on muinaspõhja mütoloogias süütuse-, ilu-, naudingute, puhtuse- ja rahujumal. Ta on Odini teine poeg. Tema naine on Nanna ja poeg Forseti. Baldril oli laev Hringhorni, mis oli iial ehitatuist suurim, ning Breidabliki saal.
Parma
Parma (emiilia keeles Pärma) on linn Itaalias Emilia Romagna maakonnas, Parma provintsi halduskeskus.
Ajalugu
Parma alal elati juba pronksiajal 1500–800 eKr. Seal paiknes Terramare kultuuri asula. Asula koosnes paljudest lähestikku asuvatest puumajadest, mis olid ruudukujulised ja asusid üldiselt jõe lähedal. Sel ajal rajati ka surnuaed.
Tänapäevase asula rajasid ja nimetasid kõige tõenäolisemalt etruskid. Etruski keeles on parma ümmargune kilp. Miks nimi oli niisugune, selles arvamused lahknevad. Asula oli ise ümmargune nagu kilp, kuid teisalt toimis Parma mingis mõttes ka kilbina põhjast ründavate gallialaste vastu.
Roomlased võtsid etruskidelt üle sõjandusalast sõnavara ja muutsid etruskide mõjul ka oma armees kasutatavad kilbid ristkülikukujuliste asemel ümmargusteks. Seda kilpi nimetati ladina keeles samuti sõnaga parma.
183 eKr muudeti Parma koos Mutina, tänapäeva Modenaga Rooma kolooniaks. Sinna asustati 2 tuhat perekonda. Parma omandas teatud tähtsuse Via Aemilia ja Via Claudia ristumiskohal oleva asulana. Linna foorum on tänapäevani Parma peaväljak; tänapäeval kannab see Garibaldi väljaku nime. 44 eKr Parma hävitati, aga Augustus laskis selle taastada. Keisririigi ajal sai linn lisanime Julia truuduse tõttu keisrikojale.
Parmat rüüstas Attila. Odoaker andis linna oma seltsimeestele. 535–554 toimunud Gooti sõja ajal hävitas idagootide juht Totila Parma linna. Seejärel kuulus Parma Bütsantsile kuuluvasse Ravenna eksarhaati ja teda nimetati Chrysopoliseks, mis tähendab kreeka keeles kuldset linna, tõenäoliselt sellepärast, et seal asus keiserlik varaamet. 569 vallutasid kogu Itaalia langobardid, hiljem frangid.
pisi|Toomkirik ja baptisteerium pisi|Palazzo della Pilotta pisi|Parma raekoda Frankide võimu all sai Parma 774 pisiriigi pealinnaks. Nagu enamik Põhja-Itaalia linnu, kuulus ka Parma Saksa-Rooma riiki, aga õigupoolest valitsesid seda kohalikud piiskopid. Parma piiskoppide seast küll paavste ei tulnud, küll aga tuli kaks vastupaavsti: kohaliku katedraali asutaja Honorius II ja Clemens III. Keisri ja paavsti vastasseisudes hoidis Parma tavaliselt keisri poole.
Keskajal asus Parma tähtsa kaubatee ääres, mis ühendas Roomat Saksamaaga. Linna ehitati mitu lossi, kõrtsi ja haiglat, et rahuldada paljude palverändurite vajadusi.
1140. aasta paiku omandas Parma faktilise sõltumatuse. Omavalitsust juhtisid konsulid. Esimene kirjalik märge Parma konsulitest on 1149 Parma ja Piacenza vahel sõlmitud leping. 1183 sõlmitud Konstanzi rahu kinnitas Itaalia linnade õiguse omavalitsusele, aga see süvendas vaenust naaberlinnade Piacenza ja Cremonaga, sest nad kõik soovisid kontrollida mööda Pod kulgevat kaubateed. 1248 toimus paavsti- ja keisrimeelsete vahel Parma lahing, milles Friedrich II sai otsustavalt lüüa ja pärast seda läks võim Parmas, mis oli pikka aega keisreid toetanud, kontroll paavstimeelsete kätte.
1341 langes Parma Milano kontrolli alla. Ainult lühikeseks ajaks (1404–1409) suutis Parma Terzide perekonna juhtimisel iseseisvuse taastada. 1440–1449 valitsesid linna Sforzad.
1495 toimus Parmast kõigest 30 km kaugusel Formovo lahing Prantsusmaa ja Veneetsia vägede vahel. Sellest said alguse Itaalia sõjad, kus Parma jäi lahingutandri keskele. Kontroll linna üle läks 1500 Prantsusmaale, 1512 Kirikuriigile, 1515 taas Prantsusmaale ja 1521 taas Kirikuriigile. 1549 andis paavst Paulus III Parma oma vallaspojale Pier Luigi Farnesele, kelle järeltulijad valitsesid linnas meesliinis kuni 1731 ja naisliinis kauemgi.
1748 sõlmitud Aacheni rahuga läks Parma Prantsusmaa mõjusfääri. Peaministri Guillaume du Tillot' juhtimisel sai Parma moodsaks riigiks. Du Tillot lõi alused moodsa tööstuse arengule ja võitles visalt kiriku eesõiguste vastu. Linn elas üle hiilguse aja: rajati raamatukogu Biblioteca Palatina, arheoloogiamuuseum, maaligalerii ja botaanikaaed, samuti kuninglik trükikoda, mida juhatas Giambattista Bodoni.
Kuni 1859. aastani oli Parma samanimelise hertsogiriigi pealinn.
Kultuur
Parmas on sündinud:
Parmas asub ooperiteater Teatro Regio.
Linna järgi on nime saanud Parma sink ja Parma juust ehk parmesan.
Idunn
pisi|"Idunn ja õunad" (1890), J. Doyle Penrose Idunn (Iðunn) ehk Idun on jumalanna muinaspõhja mütoloogias. "Proosa-Edda" järgi oli ta aasidele igavest noorust võimaldanud õunte omanik. Ta oli luulejumala Bragi naine.
Stipendium
Stipendium on rahaline toetus õpilasele, üliõpilasele või näiteks kunstnikule, et toetada tema hariduslikku või kunstilist tegevust. Stipendiumi saajat nimetatakse stipendiaadiks.
Eestis on seaduse järgi õigus saada stipendiumi:
101 (album)
"101" on Depeche Mode'i kontsertalbum ja dokumentaalfilm. Album, mis anti välja 13. märtsil 1989, salvestati turnee "Music for the Masses" viimasel esinemisel, mis toimus Pasadena Rose Bowli staadionil USA California osariigis ning oli ühtlasi turnee 101. kontsert.
Film räägib Depeche Mode'i fännidest, kes reisivad bussiga läbi USA just Rose Bowli kontserdile. Filmi peetakse teedrajavaks, sest oli üks esimesi näiteid tõsielutelevisioonist.
Bidija Dandaron
pisi|Bidija DandaronBidija Dandaron, (vene keeles Бидия Дандарович Дандарон; 28. detsember 1914 Suarhe, Burjaatia – 26. oktoober 1974) oli burjaadi laama ning orientalist, tibetoloog, mongolist ja budoloog.
Elulugu
Bidija Dandaron sündis Koduni jõe orus Suarhes ja sai oma religioosse nime Rigdzin – Vidyadhara (siit nimi Bidija) oma õpetajalt Lubsan Sandan Tsõdenovilt. Dandaroni isa, burjaadi laama, filosoof ja luuletaja Dordži Badmajev oli samuti olnud Tsõdenovi õpilane.
Alexis Kreutzwald
Alexis Kreutzwald (1845 – 1910 Tallinn) oli Friedrich Reinhold Kreutzwaldi poeg ja esimene Kadrina jaamaülem.
Bidija Dandaron
Elulugu
1921. aasta juulis tunnistati Bidija Dandaron Sholuta-nimelises paigas Tiibeti gelukpa koolkonna Kumbumi kloostri eestseisja Džajagsen-gegeeni uueks taaskehastuseks ja tõsteti troonile kui Burjaatia vaimulik juht. Samuti anti talle dharmaraadža, budistliku valitseja tiitel. Kogu tseremoonia toimus Tsessanski datsani juures asuvas duganis. Aasta hiljem, 1922. aastal kadus müstiliselt tema õpetaja Lubsan Sandan Tsõdenov. Bidija Dandaron kasvas üles traditsionaalses, budistlikust vaimsusest ja väärtustest lugupidavas burjaadi perekonnas. Dandaron õppis budismi, tiibeti ja mongoli keelt burjaadi laamade juures ning astus 1926. aastal Kizinga kooli. Üks tema tolleaegsetest õpetajatest oli H. Namsarajev, kellest sai kuulus burjaadi kirjanik. Edasi läks Dandaron Kjahtassse õppima, kus tutvus enda tulevase naisega (V. A. Sholunova), kellega ta veidi hiljem abiellus. Kuulsa ümbersündinu ja thulkuna (burjaadid kutsusid teda Bidjadharaks) oli tema isiksuse mõju kohalike hulgas suur. Seda märkas ka nõukogude võim, kes andis kohe enda olemasolust teada. Et vabaneda teda Burjaatias rõhuvast keskkonnast, sõitis Dandaron koos uue kaasaga Leningradi Avioinstituuti õppima. Paralleelselt õppis ta ka tiibeti keelt Leningradi Riikliku Ülikooli Ida Instituudis tibetoloog Andrei Vostrikovi (Андрей Иванович Востриков, 10.10.1902 – 26.09.1937) juures.
1937. aastal arreteeriti Dandaron väljamõeldud süüdistuse alusel, mille kohaselt oli ta nõukogudevastase panmongolistliku liikumise üks algatajaid. Temaga samal ajal vangistati suur hulk orientaliste. Sellega algasid Dandaroni vangla-aastad, mida jätkus kogu eluks. Esmalt peeti teda Voinovi tänava vanglas Leningradis, kus toimusid pidevad ülekuulamised. Poliitvangidel lubati lugeda raamatuid vangla raamatukogust, mis andis võimaluse Dandaronile seda aega kasutada õpinguteks ja enda harimiseks. Tema lemmikuks sel ajal oli filosoof Oswald Spengler. Kohus mõistis Dandaroni mahalaskmisele. Seejärel otsus aga muudeti ning asendati 25-aastase vanglakaristusega, mille järel Dandaron sõitis tapivaguniga Siberisse. Laagris aitas tal ellu jääda asjaolu, et klimaatilised tingimused sarnanesid tema kodukandi omadega Burjaatias.
Alexis Kreutzwald
Ta abiellus 1871. aastal Amalie Sophie von Huseniga (1847–1931), abielu jäi lastetuks.
Alexis Kreutzwald oli maetud Kopli kalmistule.
Bidija Dandaron
Elulugu
Laagriaastail puutus Dandaron kokku paljude haritlastega, kelle seas oli filosoofe ja ajaloolasi. Laagris kujunes isegi uuskantiaanlik ringike, kus teemast huvitatud koos käisid. Selle tulemusena kirjutas Dandaron tol ajal hulga loenguid ja materjale Lääne filosoofia kohta pealkirja all "Vaimu ja mateeria suhe", samuti mahuka esteetikaalase traktaadi. Kinnipeetute hulgas oli palju laamasid ja Dandaron kasutas nende abi, harimaks ennast ida keelte ja budismi osas. Tolleaegne laagrirežiim võimaldas tal ka tegeleda budistlike praktikatega.
1943. aastal vabanes Dandaron vanglast. 1945. aastal osales ta budismi taastamises Burjaatias.
1972. aastal vangistati Bidija Dandaron taas budismi propageerimise süüdistusel ning 1974. aastal suri ta Võdrino vanglas.
Biopolümeerid
Biopolümeerid on elusorganismides tekkivad polümeerid, nagu polüsahhariidid (tselluloos, tärklis).
Mitmed biopolümeerid, nt valgud ja nukleiinhapped, on keemiliselt polükondensaadid.
Biopolümeerid võivad moodustada ka komplekse (biopolümeer-kompleksid): lipoproteiidid, nukleoproteiidid, glükoproteiidid või lipopolüsahhariidid. Biopolümeerid lagunevad bioloogilises aineringes. Seega on biopolümeerid ühtlasi biolagunevad polümeerid.
Moldova vapp
pisi|Moldova vapp Moldova vapp on Moldova Vabariigi ametlik vapp.
Ivolga klooster
thumb|Ivolga kloostri peatempel (1983. aasta novembris) Ivolga klooster (vene keeles Иволгинский Дацан; burjaadi keeles Тугэс Баясгалантай Улзы номой Хурдын Хиид) on buda klooster Burjaatias Ivolginski rajoonis.
Ivolga klooster on burjaatide jaoks budistliku traditsiooni taastamise sümbol.
Moldova vapp
Vapil on kotkas, kelle nokas rist ning küüniste vahel skepter ja oliivipuuoks. Kotka rinna ees on puna-sinine kilp, millel on kuldne tarva pea, tarva sarvede vahel päike ning kilbi alaosas viie õielehega lill ja kuusirp.
Ivolga klooster
Koha leidmise lugu
Läksid vanakesed koos võimuesindajatega tulevast templi asupaika üle vaatama. Üks komisjoni auväärne "tudike" oli valgel hobusel. Tahtsid mäele lähemale minna, kuhu oli kloostri jaoks koht plaanitud, kuid vanakese valge hobune hakkas tõrkuma ega liikunud enam sammugi paigalt. Nii otsustati rajada Ivolga datsani esimene dugan mitte vastu mäge, nagu oli soovitud, vaid eemale oru serva. Lõpuks olevat valge hobune tigedusest veel kogu ümbruse täis pissinud, protestiks inimeste mõistmatuse vastu koha valiku osas."
Datsanist on oma tund aega astuda mäe alla, kuhu seda algul plaaniti rajada.
Ajalugu
1930. aastatel suleti Nõukogude Venemaal kõik buda kloostrid ja templid. Laamad vahistati ja pandi vangilaagritesse, kus paljud neist hukkusid. Osa munkadest tapeti. Kokkuvõttes Burjaatia gelukpa traditsioon peaaegu hävitati. Pärast sõda vabastati laagritest need vähesed laamad, kes olid ellu jäänud. Taga-Baikalisse saabudes asusid vabanenud mungad kohe võimudelt luba taotlema, et taastada budistlik traditsioon Burjaatias.
Burjaatias oli neil aastail laamasid, kes toimetasid külades salajasi teenistusi, kuid ametlikult oli religioosne tegevus seadusega karistatav.
1944. aasta suvel organiseeris Did-hambo Galsanov koos mõne laamaga Burjaatias kampaania Nõukogude kodumaa ja Punaarmee materiaalseks toetuseks. Tehti suur korjandus, mille käigus koguti 353,1 tuhat rubla, mis anti üle Nõukogude armeele.
Raha annetasid ka: Burjaatiast läks budistide rahalist toetust Moskvas üle andma Did-hambo ja tema abiline Tshagdur Tarasunov. Vastutasuks said nad seltsimees Stalinilt tänukirja.
Pärast Galsanov Haidul-ini eraldi visiiti Moskvasse Stalini juurde palvega anda ametlik luba budismi jaoks oli Stalin nõus asja arutama, kui Galsanov leiab 16 inimest, kes on nõus sellele avaldusele alla kirjutama.
Raske oli leida inimesi, kes nõustuksid alla kirjutama templi ehituse avaldusele, mida nõudis Stalin. Burjaatias kohtas ta esimesena Bidija Dandaroni, kes kohe avaldusele alla kirjutas. Galsanovi ja Dandaroni allkirjad jäid kauaks ootama, kuni leiti ülejäänud 14 isikut, kes soostusid nime alla panema, mis tol ajal võrdus poliitilise väljaastumisena võimude vastu. Need, kes alla kirjutasid, olid kõik üle 10 aasta vangilaagrites kinni istunud vanad laamad, kellel puudus nii respekt kui hirm nõukogude võimu vastu.
Juba 1945. aasta jaanuaris kinnitasid võimud tulevase Ivolga templi juurde ametisse kultuseteenritena kolm kodanikku. Kõik nad olid lapsepõlves kloostris hariduse saanud endised laamad: Rintšen Dorzo Zamjanov (gabza), Žirab Dzamtso Dorzijev ja Luvsang Nima Darmajev.
Loodi Budistide Ajutine Vaimne Keskvalitsus (Временное Центральное Духовное Управление буддистов (ВЦДУБ)). Selle asutajad ja liikmed olid Luvsang Nima Darmajev, Dagba Dorzijev, laama Rintšen Dorzo Zamjanov, laama Sambu Zigmitov, gabzõi-laama Homušku Amurta, Haidul Galsanov, Bato Zalsanov ja Dorzi Tsõirenzapov. Koosolekul valiti ka Pandido hambo-laama, kelleks sai Luvsang Nima Darmajev.
1947. aastal otsustati tempel (dugan) viia üle teisele kohale. Poole aasta jooksul võeti hoone maha ja ehitati uude kohta uuesti üles. Lisati veel 14 meetri pikkune kõrvalhoone. 1948 lisati veel väike teise korruse osa. 1948. aastal tõi hambo-laama Luvsang Nima Darmajev templi katusele hirved ja datsanile pandi nimeks Daši Tšoinhorlin (Даши Чойнхорлин).
1951. aastal eraldati juba ametlikult maa kloostri ehitamiseks, sest eelmine oli ette nähtud vaid templi jaoks. Samal aastal ehitati 6 maja laamade tarbeks ja tehti kloostri tarvis kaev.
1956. aastal valiti Pandido hambo-laama troonile Ješei Dorzi Šarapov, kuna Luvsang Nima Darmajev oli jäänud liiga vanaks, et enda kohustustega hakkama saada. Šarapov oli troonil 6 aastat ja tegi palju ära budismi arenguks nii Nõukogude Liidus kui ka välismaal.
Hambo-laamana rajas ta suhted budistidega välismaal. 1956. aasta novembris sõitsid Pandido hambo-laama Dorzi Šarapov, Did-hambo-laama Dzjambal Dorzi Gombojev ja Teaduste Akadeemia sekretär Sandzje Dölökov Nepali Katmandusse IV Ülemaailmsele Budistide Konverentsile esindama Nõukogude Liidu budiste. Nad viibisid Katmandus 15. novembrist kuni 28. detsembrini 1956. Burjaadi laamad kohtusid Nepalis ka kahe Eestist pärit munga Karl Tõnissoni (Vend Vahindra) ja Friedrich Lustigiga, kes tol ajal elasid pagulastena Birmas. Tollest asjast on säilinud ka foto burjaadi laamade ja Eestimaalt pärit munkadega Boudnathi stuupal.
Konverentsil oli ajavahemik 24.–29. november pühendatud Buddha 2500. sünniaastapäevale. 26. novembril külastas Burjaatia laamade esindus Hiina saatkonda, kus kohtuti dalai-laama ja Pantšen-laamaga, kes tol ajal olid koalitsioonis Hiina kommunistidega. See oli ka mõlema Tiibeti esindaja Kathmandu Hiina saatkonnas asumise põhjus.
Dalai-laama olevat kohtumisel burjaatidega soovinud neile õnne, edu ja jõudu kõigi burjaadi ja nõukogude Venemaa budistidele, soovis, et kahe suure riigi Hiina ja NSV Liidu sõprus paisuks aina suuremaks, ja lootis, et burjaadid aitavad sõpruse kasvamisele kaasa. Venemaal on budism olnud usuline traditsioon ka Tuvas ja Kalmõkkias, kus samuti arvestati Pandido hambo-laamaga Burjaatiast. Kõigile osalejatele jäi kohtumisest väga sümpaatne mulje.
Lustig ja Vend Vahindra olevat samuti dalai-laamaga kohtunud, väitsid burjaadid. Hiina ja NSV Liit olid neil aastatel üliheades suhetes ja eesti mungad olid aastaid asjatult palunud Birmas asuvast Nõukogude Liidu saatkonnast mingit tõendit, mis aitaks neil Hiinalt saada luba sissesõiduks Tiibetisse. Mõlemad eestlased olid tuntud antikommunistlike vaadete poolest, mille tõttu neid vaevalt saatkonda oleks lastud. Veel vähem oleks neile antud võimalus ametlikult dalai-laamaga ja Pantšen-laamaga kokku saada.
1963. aastal sai Pandido hambo-laama troonile Did-hambo laama Dzjambal Dordzi Gombojev ja jäi sinna kuni 1984. aastani. Tema ajal ehitati valmis Ivolga kloostrikompleks.
1970. aasta augustis ehitati suur puidust tempel (20×20 m). Ehitati kloostri katlamaja ja garaaž autodele. Suurema osa töödest tegid usulised, kes saabusid üle kogu Burjaatia, töötades tasuta, lisaks annetasid nad suuri summasid kloostrile uute templite püstitamiseks. Tempel sai nimeks Gandan daši tšoinhorlin (ГАНДАН ДАШИ ЧОЙНХОРЛИН).
1970. aastal lubasid võimud tänu kahe Hambo-laama, Dordzi Gombojevi Burjaatiast ja Gombozav Mongooliast, asjaajamisele avada Mongoolias Ulaanbaataris asuva kloostri Gandantektšenliin hiid (Гандантэкчэнлийн хийд) juures budismiinstituut. Seal on õppinud mitu põlvkonda burjaadi laamasid, samuti mongolid. Esimesi õpilasi oli 9. Seda võib lugeda budistliku traditsiooni ametlikuks taastamiseks nii Burjaatias kui Mongoolias.
1970–1973 ehitati eraldi puust väike tempel Buddha Maitreja auks. Templis asub Maitreja kuju, mille kinkisid Mongoolia budistid.
1976. aasta veebruaris põles peatempel kuni vundamendini maha. Lühikese ajaga kogus Pandido Hambo-laama Dordzi Gombojev usulistelt üle Burjaatia vajaliku summa raha ja sama aasta novembris loeti esimesed tekstid uues templis, mis ehitati vana kohale.
1978 ehitati stuupa Naiman Otoši Suburga (Найман Отоши Субурга), mis oli pühendatud 8 Meditsiini Buddhale.
Pärast Dzjambal Dordzi Gombojevit sai hambo-laamaks Žimba Erdinejev.
Klooster
Nüüdseks ehitati Ulan-Udesse uus klooster Hambõn Hure datsan (Улан-Удэнский Дацан Хамбын Хурэ), mis on Hambo-laama asupaik vana Ivolga asemel.
Peatempel Tsoltšen-dugan (Цогчен-дуган) on ehitatud mandala põhimõttel. Templit valvavad 12 kivist lõvi. Templi teisele korrusele on paigutatud lae alla riiulitele 1000 Buddha kuju. Ivolga kloostri ja templi pea-kaitsejumalus on Palden Lhamo.
1991. aastal avati Ivolgas ametlikult esimene filosoofia teaduskond Tsoira pärast 60 aastat. See kannab nimetust Daši Tšoinhorlin. Kloostril on aastaid olnud suur raamatukogu.
Kloostris on 5 suurt stuupat (suburgan). Üks neist on pühendatud Agvan Doržijevile ja seda kutsuvad kohalikud Kalatšakra ehk Šambala stuupaks. Buddha Šakjamunile on samuti pühendatud üks stuupa.
Kloostri keskel on pisikene suurte klaasist akendega hoone, kus kasvab bodhipuu, mis toodi Indiast Bodhgaya lähedalt, kus Buddha saavutas valgustatuse.
Eesti budistidest on paljud Ivolga kloostrit külastanud ja seal ka õppinud. Ivolga kloostri laamad on omakorda käinud Eestis seoses Taolaga.
2009. aasta augustis külastas kloostrit Venemaa president Dmitri Medvedev, keda Venemaa budistid peavad Valge Tārā kehastuseks.
Maidla valla lipp
pisi|[[Maidla vald|Maidla valla lipp]]
Maidla valla lipp on Ida-Viru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Maidla valla lipp.
Lipp oli kasutusel 11. veebruarist 1994 kuni 27. oktoobrini 2013, mil ühineti Püssi linna ja Lüganuse vallaga ühtseks Lüganuse vallaks.
Lipu kirjeldus
Lipp koosneb kahest võrdse laiusega horisontaalsest värvilaiust: ülemine laid on roheline, alumine on kollane. Lipu rohelise värvilaiul on vardapoolsest otsast 140 mm ning ülaservast 120 mm kaugusel Maidla valla vapi kujutis mõõtmetega 205×250 mm, mille kujundajaks on Tiit Saare. Vapikalad on suunatud peadega lipuvarda poole. Lipu mõõtmed on 1000×1620 mm.
Lipu värvused: roheline – PMS 355, kollane – PMS 109 ning vapi sinise osa värvus – PMS 300.
Põhjendus
Roheline laid sümboliseerib metsa, kollane laid sümboliseerib küpset viljapõldu.
Extended play
Extended play (ka EP) on helisalvestis, mis on liiga lühike, et seda saaks nimetada albumiks, kuid liiga pikk, et olla singel. Albumil on tavaliselt üle 8 laulu (25–80 minuti vahel), singlil keskmiselt 1–3 (5–15 minuti vahel), EP-l aga tavaliselt 4–7 laulu (15–25 minutit). Mõned artistid, eriti vinüülplaatide päevil, on andnud välja albumeid, mis tänapäeva mõistes võiksid olla EP-d (Yesi "Close to the Edge" on 38 minutit pikk, Prince'i "Dirty Mind" kestab vähem kui pool tundi). On ka vastupidiseid juhtumeid, kus EP nime all välja antud plaat vastab albumi nõuetele (Marilyn Mansoni "Smells Like Children" on 54 minutit pikk).
On ka EP-sid, mis on lühemad kui tavalised singlid. Just uuemad bändid panevad oma esimese väljalaske nimetuseks tihti EP, sest nii ei pea plaadile andma ühe kindla loo nime (nagu singli puhul) ning ka EP teised lood koguvad rohkem tähelepanu (näiteks Arctic Monkeysi "Five Minutes with the Arctic Monkeys").
EP-dele viidatakse mõnikord ka kui minialbumitele.
Leedu NSV valitsusjuhtide loend
Leedu NSV valitsusjuhtide loend loetleb Leedu NSV valitsusjuhid aastatel 1940–1990 sõltumata nende ametinimetusest (Rahvakomissaride Nõukogu esimees, Ministrite Nõukogu esimees).
Leedu NSV eksisteeris 21. juulist 3. augustini 1940 de iure iseseisva riigina, alates 3. augustist 1940 liiduvabariigina Nõukogude Liidu koosseisus. Leedu NSV likvideeriti 11. märtsil 1990 Leedu Vabariigi väljakuulutamisega.
24. juunist 1941 kuni 13. juunini 1944 oli Leedu territoorium okupeeritud Saksa vägede poolt ja Leedu NSV valitsus tegutses eksiilis Venemaa territooriumil.
LKP – Leedu Kommunistlik Partei (Lietuvos komunistų partija)
Olev Laanjärv
pisi|Olev ja Tiiu Laanjärve hauaplats [[Haapsalu Metsakalmistul Foto: Ave Maria Mõistlik, 16. august 2020 ]] Olev Laanjärv (11. märts 1942 Haapsalu – 28. veebruar 2007 Tallinn) oli Eesti poliitik.
Olev Laanjärv kuulus Eesti Vabariigi Ülemnõukokku. Ta oli aastatel 1990–1992 siseminister ja 2003–2007 Riigikogu liige. Laanjärv kuulus 1968–1990 NLKP-sse ja hiljem Eesti Keskerakonda.
Tārā
Tārā ("päästjanna") on budistlikus mütoloogias bodhisattva, idam ja pradžnja, populaarseim nais-bodhisattva mahajaana budismis.
Tārā kultus on levinud Tiibetis, Bhutanis, Sikkimis, Mongoolias, Burjaatias, Tuvas, Kalmõkkias, Nepalis, Hiinas ja mujal.
Legend räägib, et 21 Tārā tantra ja praktika on pärit Buddha Samantabhadralt. On olemas kolm erinevat traditsiooni: Suryagupta, Atisha ja Nyingma laama Longchenpa oma.
Kokku on 21 erinevat Tārā vormi. thumb|right|ValgeTārā V.Väärtnöu thanka
Ka Khadiravani Tara kes ilmus Nāgārdžunale tema meditatsiooni ajal Khadiravani pähklipuu (Tectona grandis) metsas loetakse sageli Tarade hulka, mis teeb nende arvuks juba 22.
Thankadel ja maalingutel kannavad nad India valitsejannade tüüpilist riietust ja erinevad oma värvuse pooside (asanad) ning käte (mudrad) ja jalgade asendi poolest. Tārā mantra (Om Tare Tuttare Ture Svaha) hääldatakse tavaliselt ("Om Tare Tu Tare Ture Soha").
Tuntumad Tārādest on Roheline Tārā (Syamatara) ja Valge Tārā (Sitatara).
Tārā kultuse tekkeaeg pole teada. Võib oletada, et see oli meie ajaarvamise I aastatuhande esimesel poolel Indias. Esimesed Euroopa misjonärid, kes nägid Tārā kujutist, samastasid teda neitsi Maarjaga.
Tiibetis, kuhu Tārā kultus jõudis XI sajandil tänu Atishale ja kulmineerus XIV sajandil, on teada mitu müüti Tārā päritolu kohta. Ühe versiooni järgi sündis Tārā Avalokitešvara pisaraist, kui too nuttis maailma kannatuste pärast.
Pradzhnjana esineb Tārā koos Avalokitešvara ja Amoghasiddhiga. Tārā poole pöördutakse sageli kui idami poole. Tiibetis usutakse, et Tārā mantra lugemine võib päästa paljudest hädadest.
Tārā kehastuseks on peetud mitmeid ajaloolisi isikuid, näiteks Tiibeti valitseja Songtsen Gampo naisi, Nepali printsessi (Bhirkuti, Belsa) peeti Rohelise Tara kehastuseks, teist naist Hiina printsessi Wen-ch'eng (Tib. Gyasa) Valge Tārā (Sgrol-dkar [dol-kar]), kehastuseks. Ka Vene keisrinnat Katariina II peeti Valge Tārā kehastuseks. Mongoolia kaheksanda bogdo-gegeni naist peeti Rohelise Tārā kehastuseks.
Tara (Göttin) Tara (Bouddhisme) Tara (Bodhisattva) Tara (buddyzm) Тара (бодхисаттва) 度母
Rig
Rig (Ríg) on jumal muinaspõhja mütoloogias, keda nimetati laulus Rígthula "vanaks ja targaks, võimsaks ja tugevaks".
Hödr
frame|[[Loki juhendab Höðrit laskma Baldrit]] Hödr oli skandinaavia mütoloogias aaside soost pime jumal, Odini ja Friggi poeg ning Baldri vend.
Nooruses piinas Baldrit nägemus, mis ennustas ette tema surma. Tema ema lasi kõigil elusolendeil ja eluta asjadel vanduda, et nad ei tee Baldrile kunagi viga. Selle peale pidasid jumalad Asgardis pidu, loopides teda odade ja kividega ning need ei teinud Baldrile vähimatki viga. Kuid Frigg oli jätnud võtmata vande puuvõõrikult, pidades seda liiga väikeseks ja õrnaks taimeks, et sellest kahju karta. Loki juhendamisel lasi Hödr vibust puuvõõriku, mis tappis muidu haavamatu Baldri.
Eesti merevägi
Eesti merevägi on Eesti kaitseväe põhiväeliik ja struktuuriüksus, mis vastutab mereoperatsioonide eest. Mereväe peamiseks eesmärgiks on kaitsta Eesti territoriaalset terviklikkust ja riiklikke huvisid merel ning põhiliseks tegevusvaldkonnaks miinitõrje merel ning mereolukorrateadlikkuse tagamine.
Mereväe ülem on kommodoor Jüri Saska ja lipulaev on miinijahtija Admiral Cowan.
Eesti merejõud 1918–1940
pisi|Inglise ja Eesti laevad Krasnaja Gorka operatsioonil 1919 pisi|Eesti sõjalaevad Sõjasadamas u 1930 Esimesed mereväe üksused – Eesti Sõjavägede Staabi Mereväe Jaoskond ja Mereväe Pataljon – moodustati 28. veebruaril 1918. Need lõpetasid tegevuse Saksa okupatsiooni ajal. Novembris 1918 hakkas Kaitseliit korraldama merekaitset. 13. novembril 1918 võeti Saksa sõjaväelt üle esimene relvastatud vahilaev Laine. Esimene mereväe lahingulaev oli Lembit. Merejõud asutas sõjaminister 21. novembril 1918.
Mereväe esimene dessant viidi läbi Kundas 23. detsembril 1918. Maaväe toetuseks korraldati edaspidi dessante põhjarannikul, Ingerimaal, Riia lahes ja jõuti välja Väina jõele. Samuti mineeris merevägi Kroonlinna laevateid. Eesti merevägi osales paljudes tähtsates lahingutes, sealhulgas Utria dessandis ning Laagna, Narva ja Riia lahingus. Sõja lõpuks oli mereväega liidetud kümneid uusi laevu, sealhulgas 2 miiniristlejat ja 2 suurtükilaeva. Kokku osales merejõudude koosseisus Vabadussõjas üle 150 aluse.
1925. aastal koliti seni kaubasadama nurgas seisnud sõjalaevad üle vahepeal piisavalt korrastatud Miinisadamasse, mis nimetati Sõjasadamaks.
1937. aastal said merejõud esimesed allveelaevad Kalev ja Lembit, mis kuulusid ehituse ja varustuse poolest maailma parimate hulka.