cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Järvakandi mõis
pisi|Järvakandi mõisa peahoone, 19. sajandi lõpp Järvakandi mõis (saksa keeles Jerwakant) oli rüütlimõis Rapla kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Rapla valla Valli külla Rapla maakonnas.
Ortoandesiit
Ortoandesiit on endine vulkaanilise kivimi tüüp. Ortoandesiidiks nimetati ortopürokseeni sisaldavat andesiiti; tänapäeval ei soovitata seda nimetust enam kasutada.
Järvakandi mõis
Ajalugu
Keskajal (1485. aastal) esmamainitud Järvakandi mõis rajati arvatavasti aastatel 1464–1485. Mõisasüdames oli Järvakandi vasallilinnus.
Ortoandesiit
Arvatakse, et ortoandesiiti defineeris esimest korda Konrad Oebbeke Filipiinide kivimite kirjeldamisel, aga kuna tema aastal 1881 avaldatud raamatus seda nimetust ei ole, siis on termini autorsus lahtine.
Järvakandi mõis
Ajalugu
16. sajandil kuulus mõis Tiesenhausenitele.
17. sajandil olid omanikud Wrangelid, 18. sajandil Kulbarsid ja Bergid.
1743. aastal omandas mõisa Karl Friedrich Johann von Staal, kes tõi ka Järvakandi arendamisse silmapaistvamaid muutusi. Staalide käes oli mõis 48 aastat.
1791. aastal läks mõis abielu kaudu Taubedele.
1891. aastal omandasid mõisa Hoyningen-Huenede perekond.
1905. aastal mõisa peahoone ning mitmed kõrvalhooned põletati maha ning 1911. aastal ostis rüüstatud mõisa Aleksander von Harpe. Harpe uuendas mitmeid kõrvalhooneid ning plaanis taastada ka peahoone, kuid 1919. aastal mõis võõrandati ning idee ei teostunud.
Mõisa peahoone
Staalide ajal 1770. aastatel valmis uhke peahoone, mille ehitamisel kasutati ka omaaegse linnuse osi (keldrid on säilinud tänaseni). Majas paiknes ka omanik Karl Friedrich Johann von Staali (1721–1789) kunsti- ja raamatukogu, mida on peetud üheks väärtuslikumaks koguks kogu Liivi- ja Eestimaal.
1820. aastatel lasi Karl Otto Frommhold von Taube (1800–1873) ehitada mõisa peahoone põhjalikult kõrgklassitsistlikus stiilis ümber. Sellega sai Järvakandi mõisakompleks ka üheks parimaks ja suurejoonelisemaks klassitsismi näiteks Eestis.
Pärast 1891. aastal Hoyningen-Huenede kätte minekut ehitati peahoone ümber ja lisati sellele juugendlikke jooni. Arvatav projekti autor oli Arthur von Hoyningen-Huene.
Pärast 1905. aasta mõisahoonete põlemist asus 1911. aastal mõisa ostnud Harpe ka peahoonet taastama. Peahoone oli projekteeritud uhke juugendbarokliku ehitisena, kuid 1919. aastal jäi ehitus mõisa võõrandamise tõttu pooleli, ajutine katus hävis hiljem ning peahoone jäi varemetesse. Tänapäeval on mõisa peahoonest säilinud vaid võssakasvanud müürid.
Mõisakompleks
Järvakandi mõisa sihiteede süsteem oli üks esinduslikemaid Eestis. Peahoonest lähtus kiirtena kolm paarikilomeetrist teed, nendega risti üheksa kilomeetri pikkune peahoone esiküljega paralleelne sihitee. Algselt oli peegelpildina samasugune kolme kiirega teedevõrk kavandatud ka peahoone taha, kuid neid on ehitatud ümber.
19. sajandi algul püstitati Põlma teeristi 6-korruseline Hollandi tüüpi tuulik.
1848. aastal ehitati kalmistule ümara kujuga hilisklassitsistlik matusekabel.
1854. aastal rajati linnulennult 6 kilomeetri kaugusele kirdesse mõisamaade piirile vana kirik (kohe vastu Kehtna mõisa piiri).
Amiens SC
Amiens Sporting Club on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis tegutseb Amiensis. See mängib riigi kõrgliigas Ligue 1.
Klubi on asutatud 1901. aastal.
Hooajal 2017–18 osales Amiens klubi ajaloos esimest korda Prantsusmaa kõrgliigas. Sellest hooajast pärineb ka klubi parim koht kõrgliigas, milleks on kolmeteistkümnes. 2001. aastal jõudis Amiens Prantsusmaa karikavõistlustel finaali, kus kaotati Strasbourgile.
Personalijuhtimine
Personalijuhtimine on juhtimisvaldkond, mis käsitleb inimestega (personaliga) seotud tegevusi ja nende tegevuste tulemuslikkust, lähtuvalt organisatsiooni või ettevõtte eesmärkidest ning strateegiast.
Personalijuhi kohustused jagunevad kolmeks põhivaldkonnaks: personal, töötajate hüvitised ja kasud ning töö kavandamine. Peamiselt on personali haldamise eesmärk suurendada organisatsiooni tootlikkust optimeerides töötajate efektiivsust.
Ajalugu
20. sajandi algul seisnes personalijuhtimine teatud soodustuste ja teenuste osutamises töötajatele. 1920ndatel ja 1930ndatel lisandus personali administreerimine, värbamise ja baasõppe dokumentatsiooni haldamine. 1940ndatel ja 1950ndatel kujunes välja personalijuhtimine kui iseseisev valdkond, algas sõjajärgne hoogne värbamine, testimine ja õpetamine. 1960ndatel ja 1970ndatel sai alguse süstemaatiline personalijuhtimine, mida mõjutas konkurentsi kasv ja tööseadusandluse areng ning personalitöötaja muutus vahendajaks tööandja ja töötaja vahelistes suhetes. 1980ndatel muutus personalijuhtimine osaks äristrateegiast. 20. sajandi lõpul käsitleti töötajaid kriitilise ressursina ja konkurentsieelisena ning personalitöö osaks sai töötajate ja juhtide nõustamine.
Ülesanded
“Personalijuhtimise põhiülesanded jäävad alati olema talendi omandamine, arendamine ja säilitamine, tööjõu vastavusse viimine äritegevusega ning suurepärase panuse andmine ettevõtlusele. Need kolm väljakutset ei muutu kunagi” Edward L. Gubman. Personalijuhtimise ülesanded saab jagada kolme valdkonda: individuaalne, organisatsiooniline ja karjäär. Individuaalne juhtimine eeldab, et töötajad saavad kindlaks teha enda tugevad ja nõrgad küljed; parandada oma puuduseid; anda oma ettevõttele parima panuse. Neid ülesandeid täidetakse mitmesuguste tegevuste kaudu, nagu näiteks tulemuste ülevaated, koolitused ja testimised. Organisatsiooniline juhtimine keskendub eduka süsteemi loomisele, mis maksimeerib inimeste (ja muude) ressursside osa suuremate äristrateegiate osadena.
Marchand
Marchand on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis ZF Mgcawu ringkonnas Kai ǃGaribi vallas.
Marchand asub Oranje jõe vasakul kaldal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Marchandi elanikest värvilisi 63,17%, mustanahalisi aafriklasi 15,42%, valgeid 7,88%, India või Aasia päritolu inimesi 0,65% ja teisi 12,88%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 75,46% inimesi, tsvana keelt 20,07%, koosa keelt 1,71%, inglise keelt 0,71% ja sotho keelt 0,59%.
Medellíni kartell
Ehkki organisatsioon domineeris pikalt rahvusvahelist kokaiinikaubandust, iseloomustavad kartelli viimaseid aastaid vägivalla kasutamine poliitiliste eesmärkide saavutamiseks ja asümmeetrilisi vahendeid Colombia valitsuse vastu peamiselt pommitamiste, inimröövide, valimatute tapmiste ja poliitiliste mõrvadega. Medellíni kartell oli enda tipphetkel maailma suurim narkokartell ja smugeldas kolm korda rohkem kokaiini kui nende peamine konkurent, Colombia Valle del Cauca departemangus asunud Cali kartell. Sel ajal teenis Medellíni kartell üle 20 miljardi dollari aastas.
Ajalugu
pisi|185x185px| Griselda Blanco pisi|185x185px| Gonzalo Rodríguez Gacha pisi|201x201px| Pablo Escobar, Medellini kartelli juht 1960. aastate lõpus muutus ebaseaduslik kokaiinikaubandus oluliseks probleemiks ja samal ajal sai sellest suur kasumiallikas. Narkoparun Pablo Escobar vahendas New Yorgis ja hiljem Miamis asuva kartelli jaoks kokaiini, luues kuritegevuse võrgustiku, mis kaubitses enda kõrghetkel umbes 300 kilo päevas. 1982. aastaks ületas kokaiin kohvi, kui Kolumbia peamise ekspordiallika, käibe. Colombia poliitiline maastik oli sellel ajal väga ebastabiilne. Eraarmeed võitlesid nii omavahel kui ka kommunistliku partisaniliikumise FARC-iga, kes kasutas enda tahtmise saamiseks väljapressimist ja inimrööve.
1981. aasta lõpus ja 1982. aasta alguses tulid Puerto Boyacás koosolekutel kokku Medellíni kartelli, Colombia sõjaväe ja USA-s asuva kontserni Texas Petroleum esindajad, Colombia seadusandliku kogu liikmed, väiketöösturid ja jõukad karjakasvatajad ning moodustasid paramilitaarse organisatsiooni Muerte a Secuestradores ('surm röövijatele', MAS), et kaitsta enda majandushuve ning pakkuda kohalikule eliidile kaitset inimröövide ja väljapressimiste eest. 1983. aastaks olid Colombia siseministeerium registreerinud 240 poliitilist mõrva MASi surmaüksuste poolt, peamiselt kogukonna liidrite, valitud ametnike ja põllumeeste vastu.
Suhted Colombia valitsusega
Viimane mõrvatud Escobari leitnant oli Juan Diego Arcila Henao, kes vabastati 2002. aastal Colombia vanglast ja põgenes Venezuelasse, et vältida organisatsiooni "Los Pepes" kättemaksu. Ent ta tapeti siiski kui ta 2007. aasta aprillis Venezuelas Cumaná linnas oma kodu parklast välja astus.
Ehkki levinud arvamuse kohaselt on Los Pepes viimase 21 aasta jooksul olnud kartelli liikmete mõrvamise võtmetegelane, vaieldakse endiselt selle üle, kas see organisatsioon oli lihtsalt suitsukate, mis juhtis tähelepanu kõrvale Colombia ja Ameerika Ühendriikide valitsuste seotusest mõrvadega. pisi|235x235px| Carlos Lehder
Mõrvad
Miguel Maza Márquez oli DASi hoone pommitamise sihtmärk, mille tagajärjel hukkus 52 tsiviilisikut, Miguel pääses vigastusteta.
Juan Diego Arcila Henao mõrvaga 2007. aastal on enamik kui mitte kõik Escobari leitnandid, kes ei ole vanglas, tapetud kas Colombia politsei või Los Pepes'de poolt.
Popkultuuris
Kartelli tegevust on kajastatud või sellele viidatud paljudes popkultuuri teostes, näiteks seriaalis "Narcos" ning filmides "Kokaiin", "Barry Seal: Mees üle Ameerika" ja "The Two Escobars".
Oberndorf bei Salzburg
Oberndorf bei Salzburg on linn Austria Salzburgi liidumaal, umbes 17 km Salzburgist põhja pool. See asub Salzachi jõe ääres Salzburg-Umgebungi ringkonnas.
"Püha öö"
Oberndorf on maailmakuulus jõululaulu "Püha öö" (saksa Stille Nacht) sünnikohana; laulu esitasid esmakordselt 1818. aasta jõululaupäeval koolmeister Franz Xaver Gruber ja noor preester Joseph Mohr endises Püha Nikolause kihelkonnakirikus, kust see levis üle maailma. Kuna 1890. aastatel hävitas mitu Salzachi jõe üleujutust suuri osi Oberndorfist, kirik lõpuks lammutati ja 1937. aastal püstitati selle kohale mälestuskabel. Mälestuskabeli täpne jäljend, ehitatud 1992. aastal, asub Frankenmuthis.
Transport
Oberndorfi saab Salzburgist S-Bahn kiirraudteetranspordi ja B 156 Lamprechtshausener Straße liidukiirtee kaudu, mis kulgeb Salzburgist Braunau am Inni.
Van der Waalsi jõud
Van der Waalsi jõud on füüsikalises keemias summa molekulidevahelistest jõududest, mis ei tulene kovalentsetest sidemetest ega ioonide elektrostaatilisest vastastikmõjust neutraalsete või laetud molekulidega. Van der Waalsi jõu komponendid on järgmised:
Van der Waalsi vastastikmõju on võrreldes kovalentsete sidemetega palju nõrgem ning väheneb kauguse kasvades kiiremini. Siiski on sellega arvestamine oluline, et õigesti hinnata ainetele iseloomulikke suurusi – näiteks lahustuvust ja keemistemperatuuri.
Alaliigid
Van der Waalsi jõud pole üheselt määratud, nagu seda on gravitatsiooniline või elektrostaatiline jõud, vaid on molekulideaheliste vastastikmõjude summa.
Dipool-dipool-vastastikmõju
Ühe polaarse molekuli laetud osa tõmbab teiste vastasmärgilist osa ning tõukub samamärgilisega. Kui need molekulid saavad vabalt pöörduda, siis nad hakkavad üksteise elektriväljas ümber orienteeruma, nii et kogu struktuuri potentsiaalne energia oleks minimaalne. Molekulide mõõtmetest, kujust ning teistest vastasmõjudest tulenevalt ei pruugi see toimuda igal pool terviklikult, vaid väiksemates klastrites, mida nimetatakse van der Waalsi molekulideks. Sedasorti vastasmõjus olevate molekulide potentsiaalne energia on pöördvõrdeline kauguse kuubiga, mistõttu molekulide kaugenedes kaotab ta oma tähtsuse kiiremini kui elektrostaatiline vastastikmõju, mille potentsiaalne energia väheneb kaugusega pöördvõrdeliselt.
Kui ainel on piisavalt energiat, et molekulid hakkavad pöörlema, nõrgeneb dipool-dipool-vastastikmõju veelgi. Ideaalsel juhul on pööreldes võrdse aja vastamisi dipoolide samamärgilised ja vastasmärgilised osad. Sellisel juhul keskmistuks dipool-dipool-vastasmõju nulliks. Reaalsel juhul veedavad molekulid energeetiliselt eelistatumas asendis (vastasmärkidega laengud üksteise poole suunatud) keskmiselt rohkem aega ning seetõttu jääb alles väga nõrk vastasmõju. Pöörlevate molekulide korral väheneb potentsiaalne energia pöördvõrdeliselt kauguse kuuenda astmega.
Indutseeritud dipool
Polariseeritud ja ühtlase laengujaotusega molekulide vahel võib ka tekkida van der Waalsi jõud. Molekulide laengujaotuse all mõeldakse ajalist keskmist. Elektronid liiguvad kaootiliselt ringi ning enamus aega on mittepolaarsel molekulil nullist erinev dipoolmoment. Välise elektrivälja mõjul, mida vaadeldaval juhul tekitab polariseeritud molekul, pole enam elektronide paigutused võrdvõimalikud ning ajaline keskmine on nullist erinev. Nii indutseeritud dipooliga molekuli ja polaarse molekuli vaheline vastasmõju nõrgeneb pöördvõrdeliselt kauguse kuuenda astmega.
Londoni jõud
Kaks ühtlaselt laetud molekuli saavad teineteises indutseerida dipoolmomendi. Mõlemas molekulis toimuvad ajalised laengujaotuse fluktuatsioonid sünkroonuvad ning molekulide vahel tekib tõmbejõud. Suurema polariseeritavuse tõttu kasvab Londoni jõud koos molekulide massiga. Selle heaks näiteks on halogeenid (kergemast raskemani: F2, Cl2, Br2, I2), floor ja kloor on toatemperatuuril gaasilised, broom ja jood aga vedelikud.
Van der Waalsi jõud makroskoopiliste objektide vahel
Makroskoopiliste objektide jaoks summeeritakse van der Waalsi jõud üle kõigi interakteeruvate molekuli paaride. Kuna summaarne jõud leitakse integraalina üle kehade ruumala, on see sõltuv kehade kujust. H. C. Hamaker leidis 1937. aastal van der Waalsi vastastikmõjus olevate kahe kera, mille raadiused on R_1 ja R_2, potentsiaalse energia, võttes aluseks Fritz Londoni samal aastal tuletatud dispersiooni vastastikmõju energia seose. Saadud seos on esitatav kujul
,
kus A on aine omadustest sõltuv Hamakeri koefitsient (suurusjärgus 10^{-20}J) ning z on kerade tsentrite vaheline kaugus. Eeldusel, et kerad on teineteisele väga lähedal, võib teha eelduse, et, sellega lihtsustub potentsiaalse energia avaldis väga palju:
.
Gaasi olekuvõrrand
Ideaalse gaasi olekuvõrrandit kasutades tehakse eeldus, et molekulide ruumala on lõpmata väike ning nende vahel puudub vastasmõju (näiteks van der Waalsi jõud). Neist eeldustest loobudes tõestas 1873. aastal Johannes Diderik van der Waals gaasi olekuvõrrandi. Van der Waalsi võrrand on esitatav kujul
,
kus on sisse toodud kaks uut ainet iseloomustavat parameetrit: a, mis iseloomustab van der Waalsi jõudude suurust, ning b, mis on seotud molekulide lõplike mõõtmetega. Tänu van der Waalsi jõust tuleneva parandusliikme arvestamisele saab ennustada nähtusi, mida ideaalse gaasi korral ei toimuks, näiteks Joule'i-Thomsoni efekt.
Polümeerid
Polümeeride füüsikalised omadused (näiteks sulamis- ja keemistemperatuur, viskoossus ning tugevus) sõltuvad suuresti nende ahelate pikkusest. Kõik see tuleneb van der Waalsi vastastikmõjust (eelkõige Londoni jõust), mis kasvab koos ahela pikkusega. Pikemad ahelad on omavahel tugevamalt seotud, millest tuleneb eelpool mainitud füüsikaliste omaduste muutumine. pisi|240px|[[Gekolased|Geko püsib vertikaalsel siledal pinnal (antud juhul klaasil) tänu van der Waalsi jõule]]
Gekod
Hiljutised uurimused on näidanud, et gekode võime ronida mööda vertikaalseid ja väga siledaid pindu tuleb nende jalgadel paiknevate üliväikeste karvakeste ja pinna vahelisest van der Waalsi jõust. Seda efekti on edukalt ära kasutatud mitmesugustes kinnitusvahendites (näiteks "kuiv liim") ning ka eksperimentaalsetes ronimisvahendites. 2014. mais demonstreeris DARPA van der Waalsi jõu abil mööda klaasist seina ronimiseks mõeldud abivahendit.
Smiltene raudteejaam
Smiltene raudteejaam oli raudteejaam Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteel Smiltene piirkonna Smiltenes. Jaam asus Heinaste raudteejaamast 116 kilomeetri kaugusel ja jäi raudtee valmimisajal Valga kreisi Smiltene kihelkonda Smiltene mõisa maadele.
Jaam avati aastal 1911. Tegemist oli raudtee lõppjaamaga, mille juurde rajati ka vedurite depoo. Kahe maailmasõja vahel oli tegemist ühega kahest selle raudtee kõige intensiivsema reisijate liiklusega jaamast. Algne jaamahoone hävis Teises maailmasõjas. Uus jaamahoone valmis 1960. aastatel, vaid veidi aega enne sealse raudtee sulgemist. Jaam suleti reisirongiliikluse lõpetamisel aastal 1970.
Frederick Fleet
pisi|Frederick Fleet, 1912 Frederick Fleet (15. oktoober 1887 Liverpool – 10. jaanuar 1965 Southampton) oli Briti päritolu madrus ning üks 706 inimestest, kes pääses Titanicu huku ööl (15. aprillil 1912) laevalt eluga (kuulus päästepaadi meeskonda).
Mastikorvis vahis olles märkas ta 14. aprillil 1912 kell 23.40 jäämäge, lõi kolm korda kella ning andis telefoni teel kaptenisilda teada: "Jäämägi, otse ees!"
Fleet poos end 10. jaanuaril 1965 oma koduaias depressiooni tõttu üles.
Kuninglik Šoti Akadeemia
pisi|Kuningliku Šoti Akadeemia hoone [[Edinburghis. Vaade lõunast]] pisi|Kuningliku Šoti Akadeemia hoone [[George Meikle Kempi maalil (umbes 1840)]] Kuninglik Šoti Akadeemia (inglise keeles Royal Scottish Academy, täisnimi Royal Scottish Academy of Painting, Sculpture, Architecture and Printmaking, lühendatult RSA) on maalikunstnike, skulptorite ja arhitektide organisatsioon, mis edendab Šotimaa kunsti.
Kuninglik Šoti akadeemia asutati 1826. aastal Edinburghis. Esialgu kandis ta nime Šoti Akadeemia, aga 1838 sai ta kuninglikuks. Ta ei kuulu Kuningliku Kunstiakadeemia alla, kuigi nende kahe organisatsiooni vahel on tihedad sidemed.
Lisaks pidevale uute näituste programmile annab akadeemia välja stipendiume, auhindu ja tegevustoetusi kunstnikele, kes elavad ja töötavad Šotimaal. Akadeemiale on kogunenud suur kunstikollektsioon ja ulatuslik sellega seotud materjalide arhiiv, milles on jäädvustatud Šotimaa kunsti ja arhitektuuri areng akadeemia tegutsemise ajal. See arhiiv asub Deani galeriis, mis paikneb Šotimaa moodsa kunsti muuseumi vastas. Arhiiviallikatega tutvumiseks on vaja enne kokku leppida, kuid arhiiv korraldab oma kogudest sageli näitusi.
Kuninglik Šoti Akadeemia asub oma praeguses hoones alates 1911. Akadeemia hoone asub Šoti Rahvusgalerii hoone kõrval ja rahvusgalerii haldab ka akadeemia maja, kuid juba 1910. aastast alates on akadeemiale tagatud ametiruumid praeguses hoones. Seevastu näituseruume peab akadeemia jagama rahvusgalerii ja teiste organisatsioonide, näiteks Šoti Kunstnike Näituste Ühinguga. Hoone arhitekt on William Henry Plaifair (1790–1857). 2004 käivitus 30 miljonit naelsterlingit maksev projekt, mille käigus hoone renoveeriti ja ühendati rahvusgaleriiga maa-aluse käigu abil.
Akadeemia liikmeskonda kuulub 104 akadeemikut, kes saavad õiguse kasutada nimejärgseid tähti RSA, ja 30 auakadeemikut, kes saavad õiguse kasutada nimejärgseid tähti HRSA. Akadeemikud valitakse teiste akadeemikute poolt. Auakadeemikute hulka kuulub ka akadeemia patroon Edinburghi hertsog prints Philip Mountbatten-Windsor. Pärast paranduste tegemist akadeemia täiendavasse hartasse 2005. aastal saavad akadeemikuks valitud isikud akadeemia täisliikmeks alles pärast seda, kui nad on akadeemia kunstikogusse annetanud niinimetatud diplomitöö.
The Anime Man
pisi|2022
Joseph Tetsuro Bizinger (sündinud 28. septembril 1994), veebis tuntud kui The Anime Man ja tema lavanime Ikurru Kamijou all, on Austraalia-Jaapani YouTuber, häälnäitleja, laulukirjutaja ja podcaster. Tema videod keskenduvad Jaapani popkultuurile, mis koosneb anime- ja mangaarvustustest ning Jaapani kultuuri ja ühiskonna teemalistest vlogidest. Bizinger on tuntud ka oma intervjuude poolest Jaapani meelelahutustööstuse inimestega, nagu lühi romaaniautorite, mangakunstnike ja anime häälnäitlejatega.
Varajane elu
Bizinger sündis Sydneys, Uus-Lõuna-Walesis, 28. septembril 1994. aastal. Tal on jaapanlasest ema ning saksa ja ungari päritolu austraallasest isa. Bizingeri ema soovis tagada, et ta säilitaks oma jaapani pärandi, rääkides temaga ainult jaapani keeles ja näidates talle erinevaid Jaapani animesid, kusjuures Doraemon, Sazae-san ja Pokémon olid tema varases lapsepõlves eriti levinud.
Manly St Pauli katoliku kolledžis oli Bizinger ainuke jaapani päritolu õpilane oma klassis ja tutvustas seetõttu paljudele oma sõpradele animet. Anime populaarsuse kasv koos kooliprojektiga ajendas teda looma veebisaiti, kus ta arvustas Jaapani animatsiooni. Ta jätkas arvustuste tegemist ka pärast projekti lõppu ja jätkas arvustuste postitamist kuni kooli lõpetamiseni. Õppides hakkas ta oma veebisaidile postitamiseks lisaks YouTube'i videoid tegema, ning otsustas lõpuks täielikult youtubile üle minna.
Bizinger õppis Sydney ülikoolis, kus ta lõpetas 2016. aastal arvutidisaini tehnoloogia erialal.
The Anime Man
Bizinger alustas oma YouTube'i karjääri pärast oma esimese video "Dubbed Anime Sucks!" postitamist 27. mail 2013. Vlogide ning erinevate anime- ja mangade teemaliste arutelude seguga saavutab Bizinger 2015. aastal oma esimese suure soorituse, 100 000 tellijat. Sellele järgnes peagi tema 17. juunil 2015 peetud video "7 types of anime fans", mis kulges läbi erinevate animekogukonna arhetüüpide; nädal pärast ilmumist oli Bizinger oma tellijate arvu kahekordistanud. 2016. aasta veebruaris lõi Bizinger oma teise kanali Joey, mis algselt loodi "mina" kanalina, kuid on vahepeal arenenud kanaliks, kuhu paigutatakse vähem lihvitud või erinevat sisu, mis põhikanalisse ei sobi.
Pärast ülikooli lõpetamist kolis Bizinger 2016. aasta mais Jaapanisse, kus ta algselt plaanis töötada infotehnoloogia vallas, kuid selleks ajaks oli tema YouTube'i kanal kasvanud nii edukaks, et sai sellega ka täiskohaga tegeleda. Jaanuaris 2017 saavutas The Anime Man miljon tellijat. Aastatel 2017–2018 juhtis Bizinger koos Agnes Diegoga (Akidearest) iganädalast SBS- i podcasti pealkirjaga The Anime Show, mis kestis 68 episoodi, milles käsitleti anime-, manga- ja otakukultuuri.
2018. aastal oli Bizinger külaline neljas episoodis Jaapanis sarjas "journey across Japan" kus ta reisis rattaga koos Briti YouTuberi Chris Broadiga Niigatast Jaapanisse Itoigawasse. Sari dokumenteeris kohalikke kombeid ja igapäevaelu, tehes samal ajal väljakutseid, et muuta see huvitavamaks. Ühes väljakutses suutsid Broad ja Bizinger teha telereklaami Morinaga in Jelly abil, millele Bizinger lõi väljamõeldud tegelaskuju “Dr. Jelly." Bizinger ja Natsuki Aso jätkavad esinemist sarja järgedes: Esvape to Fuji (2020) ja Lost Islands (2021). 2021. aasta juunis ilmus singel Too Much Volcano! Abroad in Japanilt, kus osalevad Bizinger ja Aso. Singel ilmus iTunes Store'is ja Spotify's ; lugu ja seda saatev muusikavideo salvestati The Lost Islands tootmise ajal. 25. juunil 2021 saavutas laul Ühendkuningriigi allalaadimiste edetabelis 65. koha.
2020. aasta veebruaris lõi Bizinger koos kahe teise Youtuberiga, tai-briti Garnt Maneetapho (Gigguk) ja Connor Colquhouni (CDawgVA) Walesist, luues ja hostides iganädalast heli- ja videopodcasti nimega Trash Taste, kus nad arutlevad anime, manga ja otaku teemadel. kultuuri ja kogemusi Jaapanis elamisest. Esimene osa ilmus 5. juunil 2020 ja kõik jaod on saadaval YouTube'is ja suurematel podcast platvormidel. 2022. aasta veebruaris lõi Bizinger kolmanda kanali The Anime Man VODs, mis sisaldab tema Twitchi otseülekannete salvestusi.
Viited
<references group="" responsive="1">
Kuldvärava riiklik puhkeala
Kuldvärava riiklik puhkeala (inglise Golden Gate National Recreation Area) on 32 376 ha suurune USA riiklik puhkeala, mida ümbritseb ökoloogiliselt ja ajalooliselt tähtis maastik. pisi|Vaade Golden Gate'ile ja Lands Endile Point Lobosilt. Kuldvärava riiklik puhkeala loodi 1972. aastal. Aastas külastab seda umbes 15 miljonit inimest. Puhkeala ulatub üle San Francisco lahe suudme, hõlmab mitme kilomeetri pikkust rannajoont, kõrguvaid pankrannikuid, sekvoiasid ja endiste sõjarajatiste varemeid. Puhkeala koosseisu kuulub Alcatrazi saar, kus asus Alcatrazi föderaalvangla.
Kuldvärava riikliku puhkeala juhataja on Chris Lehnertz.
Trud
Trud (vene keeles труд 'töö') võib tähendada järgmist:
1935. aasta Moskva maleturniir
Moskva teine rahvusvaheline maleturniir (vene keeles 2-й московский международный шахматный турнир) oli Moskvas 1935. aastal korraldatud rahvusvaheline maleturniir.
Veebruaris-märtsis 1935 Moskvas Kujutava Kunsti Riiklikus Muuseumis peetud turniiri organisaator oli Nõukogude Liidu malejuht Nikolai Krõlenko.
20 osavõtjaga turniirile said kutse kaheksa välismaa tuntud maletajat, sealhulgas eksmaailmameistrid José Raúl Capablanca ja Emanuel Lasker, Hastingsi turniiri kolmel korral võitnud Tšehhoslovakkia esimaletaja Salomon Flohr ning naiste maailmameister Vera Menchik. Nõukogude Liidu maletajaid osales turniiril 12, neist kaheksa kvalifitseerusid NSV Liidu meistrivõistlustelt. Personaalse kutse said Mihhail Botvinnik, Pjotr Romanovski, Ilja Kan ja Viktor Goglidze.
Paremusjärjestus
1.–2. Mihhail Botvinnik ja Salomon Flohr 13 punkti, 3. Emanuel Lasker 12,5 p, 4. José Raúl Capablanca 12 p, 5. Rudolf Spielmann 11 p. 6.–7. Ilja Kan ja Grigori Löwenfisch 10,5 p, 8.–10. Andor Lilienthal, Vjatšeslav Ragozin ja Pjotr Romanovski 10 p. Vera Menchik kogus 1,5 punkti ja sai viimase koha.
Läänegoodid
pisi|[[Rekkeswinthile (653–672) kuulunud kroon, mis leiti Hispaanias Guarrazari aarete hulgast. (Hispaania Riiklik Arheoloogiamuuseum).]] Läänegoodid ( või ) olid üks kahest gooti rahvuse põhiharust idagootide kõrval. Goodid olid osa germaani hõimude hulgast, kes liikusid läbi Rooma riigi hilisantiikajal või Suure rahvasterände ajal. Läänegoodid sisenesid Rooma riiki 376. aasta eel ja järel ning alistasid roomlased Adrianoopoli lahingus aastal 378. Läänegoodid tungisid Alarich I juhtimisel Itaaliasse ja rüüstasid aastal 410 Roomat ning asusid seejärel elama algselt Lõuna-Galliasse ning hiljem Pürenee poolsaarele, praeguse Hispaania ja Portugali aladele, kus nad asutasid võimsa Läänegootide kuningriigi.
Mitmed aastad rändamist viis läänegoodid samastama end piibli heebrealastega, kes rändasid 40 aastat Siinai kõrbes. Selleks, et rändamisele lõpp teha, asusid läänegoodid aastal 418 Lõuna-Galliasse kui Rooma föderaadid. Teadmata põhjustel läksid nad varsti oma võõrustajatega tülli ja asutasid oma kuningriigi pealinnaga Toulouse'is. Kui nad laiendasid oma võimu vandaalide arvel praegusse Hispaaniasse, lõpetasid frangid Chlodowech I juhtimisel nende võimu Gallias Vouillé lahingus aastal 507. Pärast seda jäi nende kuningriigi ainsaks Pürenee poolsaarel mitte olevaks osaks Septimania provints, nii et valdav osa kuningriigist asus Pürenee poolsaarel.
589. aasta paiku pöördusid läänegoodid Rekkared I valitsemise ajal arianismist Nikaia usku, kohanedes järk-järgult oma hispaania-rooma alamate kultuuriga. Lex Visigothorum (lõpetatud aastal 654) kaotas vana traditsiooni, mille järgi olid roomlastele ja läänegootidele erinevad seadused, nii et enam ei tehtud õiguslikku vahet Romani ja Gothi, ehk roomlaste ja gootide vahel, sulatades nad kokku Hispani 'ks ehk hispaania rahvuseks. Järgmisel sajandil domineerisid Toledo kirikukogud ja piiskopkond. Aastal 711 või 712 tapeti suur hulk läänegootide eliidist, sealhulgas nende kuningas Roderich ja palju tema juhitavaid mehi, Guadalete lahingus sissetungivate araabia ja berberi vägede poolt. See viis kuningriigi kiire kokku kukkumiseni. Gootide identiteet elas kuningriigi languse siiski üle, eriti Hispaania margis ja Astuuria kuningriigis, mis asutati läänegooti aadliku Pelayo poolt pärast tema võitu mauride üle Covadonga lahingus.
Hispaanias ja Portugalis ehitasid läänegoodid mitmeid kirikuid ja jätsid maha suurel arvul arheoloogilisi leide ning kultuurilise pärandi hispaania ja portugali ees- ja perekonnanimede näol. Läänegoodid olid ainsad, kes asutasid Lääne-Euroopas pärast Rooma riigi langust ja enne Karolingide tõusu uusi linnu. Kuni hiliskeskajani oli suurim läänegootide pärand nende seadustekogu Lex Visigothorum, mis oli eeskätt aluseks kohtutoimingutele enamuses kristlikus Ibeerias veel sajandeid pärast nende kuningriigi surma.
Gootide jagunemine: tervingid ja läänegoodid
Esimene sissekanne tervingitest on umbes ühest ja samast ajast; greuthungeid, idagoote ja läänegoote mainitakse kõiki mitte varem kui 388. Esimene ülestähendus tervingite kohta ilmus keiser Maximianuse (285–305) ülistuses, mis avaldatud 291. aasta paiku (võib-olla Trieris 20. aprillil 292) ja traditsiooniliselt omistatud Claudius Mamertinusele, mis ütleb, et "tervingid, teine osa gootidest" (Tervingi pars alia Gothorum) ühines taifalitega ründamaks vandaale ja gepiide. Mõiste "vandaalid" võib olla tulnud ekslikult "viktohaalidest", kellest ajaloolane Eutropius 360. aasta paiku teatab, et Daakias elavad praegu (nunc) taifalid, viktohaalid ja tervingid. Vastavalt Herwig Wolframi tõlgendusele võrdsustab Notitia Dignitatum läänegoodid ja tervingid viitega aastatele 388–391. Greuthunge on esimesena maininud Ammianus Marcellinus, kirjutades mitte varem kui 392 ja võib-olla hiljem kui 395, ja tema väide põhines tervingite pealiku sõnadel, keda on kinnitatud juba aastal 376. Idagoote on esimest korda mainitud dokumendis, mis dateeritud septembriga 392 Milanos. Claudius Claudianus mainib, et nad, koos Gruthungi, elavad Früügias. Wolframi järgi kasutavad esmased allikad kas mõisteid "tervingid"/"greuthungid" või "lääne-/idagoodid" ja neid paare ei segata. Kõiki nelja nimetust kasutati aeg-ajalt koos, kuid paaridest hoiti alati kinni. Et tervingid olid sama rahvas kui läänegoodid ja greuthungid olid sama rahvas kui idagoodid, seda toetas ka Jordanes. Ta tuvastas läänegootide kuningad Alarich I-st Alarich II-ni kui 4. sajandi tervingite kuninga Athanarichi järeltulijad ning idagootide kuningad Theoderich Suurest Theodahadini kui greuthungide kuninga Ermanarichi järeltulijad. See tõlgendus, kuigi tänapäeva teadlaste hulgas üldine, pole universaalne.
Herwig Wolfram järeldab, et mõisted tervingid ja greuthungid olid geograafilised tunnused, mida kumbki hõim kasutas teise kirjeldamiseks. Need mõisted langesid seetõttu kasutusest välja pärast gootide minemaajamist hunnide sissetungis. Selle toetuseks tsiteerib Wolfram Zosimost, kes viitab grupile "sküütidele" põhja pool Doonaud, keda kutsutakse "Greutungi" barbarite poolt põhja pool Isterit. Wolfram järeldab, et see rahvas oli need tervingid, kes pärast hunnide vallutust maha jäid. Teisest küljest ta väidab, et mõisteid lääne- ja idagoodid kasutasid rahvad teineteise hooplevalt kirjeldamiseks.
Mõisted greuthungid/tervingid langesid kasutusest välja varsti pärast 400. Üldiselt kadusid mõisted jagatud gooti rahvast järk-järgult pärast nende sisenemist Rooma riiki. Viimane ülestähendus, et goodid, kelle kuningas valitses Toulouse'ist, pidasid end läänegootideks, leidub Sidonius Apollinarise panegüürikas Avituse kohta, mis dateeritud 1. jaanuarist 456. Mõiste läänegoot oli siiski alles 6. sajandi leiutis. Viimase aja teadlased (eriti Peter Heather) väidavad, et läänegootide identiteet kerkis esile alles Rooma riigis. Roger Collins usub, et läänegoodid oli 376.–382. aasta Gooti sõja sünnitis ja tähistas Alarich I juhitavat föderaatide kogumit (Wolframi "föderaatide armeed") Ida-Balkanil, mis koosnes peamiselt tervingitest koos greuthungide ja teiste barbarite üksustega. Nad olid seega pajurahvuseline ja ei pretendeerinud ainult tervingite pärandile. Collins juhib tähelepanu, et kaasaegsetel ei olnud otsest sidet tervingite ja läänegootidega.
Cassiodorus, roomlane Theoderich Suure teenistuses, leiutas mõiste "läänegoodid", et neid "idagootidest" eristada. Lääne–ida jaotus oli 6. sajandi ajaloolaste lihtsustus (ja kirjanduslik väljendus). Poliitiline reaalsus oli palju keerukam. Edaspidi kasutas Cassiodorus mõistet "goodid" ainult idagootide puhul, keda ta teenis, ja jättis geograafilise mõiste "läänegoodid" Gallia-Hispaania gootidele. Sellise kasutuse võtsid omaks ka läänegoodid ise nende sidemetes Bütsantsiga ja kasutasid seda 7. sajandil.
Muid gootide jagunemise nimetusi on külluses. "Germaanlasest" Bütsantsi või Itaalia autor viitab ühele rahvale kui Valagothi, tähenduses "Rooma goodid", ja aastal 469 kutsuti läänegoote "Alarichi gootideks".
Tervingite ja läänegootide etümoloogia
Nimetus tervingid võib tähendada "metsarahvast". Seda toetavad tõendid, et üldiselt kasutati rahva eristamiseks, kes elasid põhja pool Musta merd nii enne kui ka pärast gooti asustust, geograafilisi kirjeldusi, tõendite olemasolu metsateemalistest nimedest tervingite seas ja tõendite puudumine nimepaarile tervingid–greuthungid varasemast ajast kui 3. sajandi lõpust. Et nimetus tervingid oli mustamereeelne, võib-olla et Skandinaavia päritolu, on tänapäeval toetatud.
Läänegoote kutsuti Trebellius Pollio, Claudius Claudianuse ja Sidonius Apollinarise poolt Wesi või Wisi. Sõna tähendab gooti keeles "tubli", viidates "tublile või väärt rahvale", mis tuleneb gooti sõnast iusiza "parem" ja indoeuroopa sõnast *wesu "hea", suguluses kõmrikeelse sõnaga gwiw "oivaline", kreekakeelse sõnaga eus "hea", sanskritikeelse sõnaga vásu-ş. Jordanes seob hõimu nime jõega, kuigi see on tõenäoliselt rahvaluule või legend, nagu tema sarnane lugu greuthungide nimetuse kohta. Nimetus Visigothi on Cassiodoruse leiutis, kes liitis Visi ja Gothi arusaamises, et see tähendab "läänegoote".
Ajalugu
pisi|300px|Läänegootide peavoolu ränded
Sõda Roomaga (376–382)
Goodid jäid Daakiasse aastani 376, kui üks nende juhte Fritigern palus Lääne-Rooma keisrilt Valensilt luba asuda oma rahvaga Doonau lõunakaldale. Siin lootsid nad leida varjupaika hunnide vastu. Valens nõustus sellega, kuna ta nägi neis "suurepärast värbamismaterjali oma armeele". Aga puhkes näljahäda ja Rooma ei soovinud neid varustada ei lubatud toidu ega maaga; järgnes mäss, mis viis 6 aastat kestnud rüüstamise ja hävitamiseni kogu Balkanil, Lääne-Rooma keisri surmani ning kogu Lääne-Rooma armee hävinemiseni.
Adrianoopoli lahing aastal 378 oli sõja otsustav moment. Lääne-Rooma väed võideti ja keiser Valens tapeti võitluses. Adrianoopol vapustas Rooma maailma ning sundis lõpuks roomlasi gootidega läbi rääkima ja nende hõimu keisririigi piiridesse lubama. Sellel oli kaugeleulatuv tagajärg, mis viis lõpuks Rooma langemiseni.
Cochlearia polonica
Cochlearia polonica on ristõieliste sugukonda merisalati perekonda kuuluv kaheaastane soolalembene rohttaim.
Läänegoodid
Alarich I valitsemine
Uus keiser Theodosius I tegi mässajatega rahu ja seda rahu ei murtud kuni Theodosiuse surmani aastal 395. Sel aastal asus troonile läänegootide kõige kuulsam kuningas Alarich I, samas Theodosiuse järglaseks said tema saamatud pojad: Arcadius idas ja Honorius läänes.
Järgneva 15 aasta jooksul murti rahu juhuslike konfliktidega Alarichi ja võimsate germaani väejuhtide vahel, kes valitsesid Rooma leegione idas ja läänes, omades keisririigis tegelikku võimu. Lõpuks, pärast Lääne-Rooma keisririigi väejuhi Stilicho hukkamist Honoriuse poolt aastal 408 ning Rooma leegionite korraldatud veresauna 30 000 Rooma armees teeniva barbarisõduri perekondade kallal, kuulutas Alarich sõja. Pärast kahte kaotust Põhja-Itaalias ja Rooma piiramist, mis lõppes lunaraha läbirääkimistega, pettis Alarichi teine roomlaste fraktsioon. Ta otsustas linna ära lõigata, vallutades selle sadama. 24. augustil 410 sisenesid Alarichi väed Porta Salaria kaudu Rooma, võttes selle rikkusi rüüstates. Kuigi Rooma ei olnud enam Lääne-Rooma riigi ametlik pealinn (see oli strateegilistel põhjustel Ravennasse viidud), raputas linna langemine tõsiselt keisririigi aluseid.
Läänegootide kuningriik
pisi|left|300px|Euroopa aastal 526 pisi|Toulouse'i läänegootide kuningriigi suurim ulatus tume- ja heleoranžiga, u. 500 Läänegootide kuningriik oli jõud Lääne-Euroopas 5. kuni 7. sajandini, looduna Gallias, kui roomlased oma riigi üle kontrolli kaotasid. Vastuseks vandaalide, alaanide ja sueebide sissetungile Rooma Hispaaniasse aastal 409, värbas läänekeiser Honorius läänegoodid kontrolli taastamiseks territooriumil. Aastal 418 autasustas Honorius oma läänegootidest föderaate, andes neile maad Gallia Aquitanias, kuhu asuda. Seda tehti arvatavasti hospitalitase abil, mis olid seadused rooma sõdurite majutamiseks. Asustus moodustas tulevase läänegootide kuningriigi tuuma, mis lõpuks laienes üle Püreneede ja Pürenee poolsaarele.
Läänegootide teine suur kuningas Eurich ühendas erinevad tülitsevad läänegootide fraktsioonid ja sundis aastal 475 Roomat andma neile täieliku sõltumatuse. Tema surmaga olid läänegoodid kõige võimsamad Lääne-Rooma riigi järglasriikidest. Läänegootidest sai ka domineeriv jõud Pürenee poolsaarel, kui nad hävitasid kiiresti alaanid ja sundisid vandaalid Põhja-Aafrikasse. 500. aasta paiku kontrollis läänegootide kuningriik keskusega Toulouse'is Akvitaaniat ja Gallia Narbonensist ning suuremat osa Hispaaniast, välja arvatud sueebide kuningriik Gallaecias loodes ning väikesed baskide ja kantaabrite kontrollitavad alad. Siiski alistasid frangid Chlodowech I juhtimisel aastal 507 läänegoodid Vouillé lahingus ja haarasid kontrolli Akvitaanias. Kuningas Alarich II tapeti lahingus.
Pärast Alarichi surma toimetasid läänegootide aadlikud tema pärija, laps-kuningas Amalarichi, algul Narbonne'i, mis oli viimane gootide eelpost Gallias, ja edasi üle Püreneede Hispaaniasse. Läänegootide valitsuse keskus nihkus algul Barcelonasse, siis sisemaale ja lõunasse Toledosse. Aastatel 511 kuni 526 valitses läänegoote idagootide Theoderich Suur kui de jure regent noorele Amalarichile.
Aastal 554 kaotati Granada ja Hispaania Baetica lõunapoolne osa Bütsantsi esindajatele (Spania provintsi moodustamiseks), kes olid kutsutud appi lahendama läänegootide dünastilisi vaidlusi, kuid kes jäid kohale lootusega juhtida keiser Justinianus I kavandatud kauglääne "tagasivallutust".
pisi|Läänegootide Hispaania ja selle regionaalne jaotus aastal 700, enne moslemite vallutusi.
Läänegootide aadlimeest Pelayot tunnustatakse kristliku rekonkista alustamise eest Pürenee poolsaarel aastal 718, kui ta võitis Umaijaade lahingus ja rajas poolsaare põhjaosas Astuuria kuningriigi. Teised läänegoodid, keeldudes vastu võtmast islamit või elamast nende võimu all, põgenesid põhja frankide kuningriiki, ning läänegoodid mängisid võtmerolle Karl Suure keisririigis mõned põlvkonnad hiljem.
Oma pikal valitsemisajal Hispaanias olid läänegoodid vastutavad ainsate linnade asutamise eest Lääne-Euroopas 5. ja 8. sajandi vahel. On kindlaks tehtud, et nad asutasid neli: Recópolis, Victoriacum, Luceo ja Olite. On ka võimalik viies linn, mida on hiljem neile omistanud araabia allikas: Baiyara (võib-olla tänapäeva Montoro). Kõik need linnad asutati sõjalistel eesmärkidel ja kolm nendest võidu tähistamiseks.
Kultuur
pisi|Vööpannal. Kullatud ja hõbetatud pronksi ja klaasi kleebis, läänegootide Akvitaania, 6. sajand. Leitud 1868. aastal läänegootide Tressani nekropolist [[Hérault' departemang|Hérault' departemangis Languedocis (Musée national du Moyen Âge)]]
Yōichirō Kakitani
Yōichirō Kakitani (jaapani keeles 柿谷 曜一朗 Kakitani Yoichiro; sündinud 3. jaanuaril 1990 Osakas) on Jaapani jalgpallur, poolkaitsja. Ta mängib Jaapani kõrgliiga klubis Cerezo Osaka.
Läänegoodid
Õigus
Läänegootide seadustekogu (forum judicum), mis oli osa aristokraatlikust suulisest traditsioonist, pandi kirja 7. sajandi algul – ja elab kahes eraldi koodeksis, mida säilitatakse El Escorialis. See oli palju detailsem, kui tänapäeva põhiseadused üldiselt on, ja näitab palju läänegootide sotsiaalse struktuuri kohta.
Yōichirō Kakitani
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2013–2014 18 mängu ja lõi 5 väravat. Ta kuulus Jaapani koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Läänegoodid
Õigus
Läänegootide üks suuremaid panuseid perekonnaõigusse oli varaõiguse kaitse abielus naistele, mida jätkati ka Hispaania õigussüsteemis.
Punalutikas
Punalutikas (Pyrrhocoris apterus) on lutikaliste hulka kuuluv liik putukaid.
Kaapmuiden
Kaapmuiden on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Ehlanzeni ringkonnas Nkomazi vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kaapmuideni elanikest mustanahalisi aafriklasi 98,52%, värvilisi 0,74% ja valgeid 0,74%. Svaasi keelt pidas emakeeleks 88,52% inimesi, afrikaani keelt 0,74% ja suulu keelt 0,74%.
Punalutikas
Eestis laiemalt levinud alates 21. sajandi algusest.
Talvitub valmikutena suurtes kogumikes.
Nende peamiseks toidutaimeks on pärn, eriti pärna viljad.
Läänegoodid
Religioon
pisi|left|Kapiteel läänegootide [[San Pedro de la Nave kirikust]] Enne keskaega järgisid läänegoodid, samuti teised germaanlased, seda, mida nüüd tuntakse germaani paganlusena. Kuigi germaanlased pöördusid aeglaselt eri viisidel kristlusse, jäid paljud eelkristliku kultuuri ja uskumuste elemendid kindlalt paika pärast pöördumise protsessi, eriti maa- ja kaugemates piirkondades.
Läänegoodid, idagoodid ja vandaalid ristiusustati, kui nad olid veel väljaspool Rooma riiki; siiski pöördusid nad arianismi, mitte ortodokssesse katoliiklusse, ja varsti kuulutati nad ketseriteks.
Läänegootide, kes olid pikka aega kinni arianismis, ja nende katoliiklike alamate vahel Hispaanias oli religioosne lõhe. Ibeeria läänegoodid jäid ariaanideks aastani 589.
Poolsaare katoliikliku rahvastiku hulgas olid ka sügavad sektantlikud lõhed. Askeet Priscillianus surmati märtrina ortodokssete katoliiklike jõudude poolt aastal 385, enne läänegootide perioodi, ning tagakiusamine jätkus järgnevates põlvedes, kuni "priscilliaanidest" ketserid olid välja juuritud. Paavst Leo I pontifikaadi päris alguses aastatel 444–447 saatis Astorga piiskop Turribius Leónist Rooma memorandumi, hoiatades, et priscilliaanlus ei olnud kaugeltki surnud, teatades, et tema arvukate toetajate hulgas oli isegi piiskoppe, ja küsides Pühalt Toolilt abi. Vahemaa oli 5. sajandil ületamatu. Siiski Leo sekkus, saates hulga ettepanekuid, millele iga piiskop pidi alla kirjutama: kõik kirjutasid. Kuid kui priscilliaanidest piiskopid kartsid oma kohtadest ilmajäämist, oli kristlike kogukondade kirglikum osa Ibeerias rahulolematu palju ortodokssema hierarhia pärast ja tervitas tolerantseid ariaanidest läänegoote. Läänegoodid ei tahtnud sekkuda katoliiklaste asjadesse, kuid huvitatud väärikusest ja avalikust korrast.
Ariaanidest läänegoodid ei talunud üldiselt judaismi ja selle pooldajaid, traditsioon, mis säilis läänegootide-järgses Septimanias, ilmestades Uzèsi piiskopi Ferréoli (suri 581) karjääri. Juudi kogukonnad õitsesid siin Rooma riigi ajal ja hiljem mõningal määral kristlike ortodokside (Bütsantsi) valitsemise ajal, kuid läänegootide kuningate võimu all järgiti rooma katoliku kiriku süstemaatilise anti-semitismi poliitikat. Järgnevad kuninglikud Toledo kirikukogud, tõrjudes kõrvale ortodokssete kristlaste poliitika, kas otsustasid juute sunniviisiliselt ristida või keelasid ümberlõikamise, judaismi riitused ning sabati ja pidustuste järgimise. Läbi kogu 7. sajandi juute piitsutati, hukati, nende vara konfiskeeriti, neile pandi peale hävitavad maksud, neile keelati kauplemine ja aeg-ajalt lohistati neid ristimiskivi juurde. Paljud olid sunnitud kristlusse astuma, kuid jätkasid eraviisiliselt judaismiseaduste järgimist.
Aastal 589 pööras kuningas Rekkared oma rahva katoliiklusse. Läänegootide kuningate katoliiklusse pöördumisega suurenes katoliiklike piiskoppide võim, kuni neljandal Toledo kirikukogul aastal 633 võtsid nad endile aadlike õiguse valida kuningas kuningliku perekonna seast. Läänegootide poolne juutide tagakiusamine algas pärast läänegootide kuninga Rekkaredi katoliiklusse pöördumist. Aastal 633 kuulutas sama katoliiklike piiskoppide sinod, mis usurpeeris läänegootide aadlike õiguse kuninga valimist kinnitada, et kõik juudid tuleb ristida.
8. kuni 11. sajandini väitis Banu Qasi muladí klann põlvnemist läänegootide krahv Cassiusest.
Tervingite kuningad
Need kuningad ja juhid, väljaarvatud Fritigern, ja võib-olla väljaarvatud Alavivus, olid paganad.
Balti dünastia
Need kuningad olid ariaanid (Areiose teoloogilise õpetuse järgijad). Nad järgnesid troonil oma isadele või lähisugulastele ja seega peetakse neid dünastiaks.
Mitte-Balti kuningad
Läänegootide monarhia sai Balti dünastia langemisega täielikult valitava iseloomu, kuid monarhia jäi ariaanideks kuni Rekkared I pöördumiseni aastal 587 (Hermenegild oli ka varem pöördunud). Ainult vähesed pojad järgnesid troonil oma isadele sel perioodil.
Johan Danielsson
pisi|Johan Danielsson (2022) Lars Johan Danielsson (sündinud 30. juunil 1982 Borlänges) on Rootsi sotsiaaldemokraatlik poliitik, ta on 30. novembrist 2021 Rootsi elamumajandusminister.
Ta kasvas üles Borlänges ja õppis Linköpingi Ülikoolis politoloogiks.
Ta oli Euroopa Parlamendi liige ja enne seda ametiühinguametnik.
Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel sotsiaaldemokraatide ridades, kuid ei osutunud valituks. 2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel osutus ta valituks. Ta oli Euroopa Parlamendi liige aastatel 2019–2021.
Ta on 30. novembrist 2021 Rootsi elamumajandusminister.
Jan Długosz
pisi|Jan Długosz Jan Długosz (ka Joannes, Ioannes või Johannes, Longinus või Dlugossius; 1. detsember 1415 Stara Brzeźnica – 19. mai 1480 Kraków) oli poola vaimulik, kroonik ja diplomaat.
Ta õppis Krakowi ülikoolis ning töötas Krakowis kanoonikuna. 1434–1452 oli ta kanoonik Kłobuckis.
Jan Długoszit tuntakse ennekõike tänu tema teosele "Annales seu cronici incliti regni Poloniae", mis jutustab Euroopa ajaloosündmustest aastatel 965–1480. Endast kirjutas ta teoses kolmandas isikus.
SuRie
Susanna Marie Cork (rohkem tuntud oma esinejanime SuRie järgi; sündinud 18. veebruaril 1989 Essexis) on inglise laulja.
Tema lavanimi SuRie tuleneb eesnimedest (Susanna Marie). Ta on lõpetanud Londonis muusikakõrgkooli Royal Academy of Music. Laulmise kõrval on ta õppinud klaverit ja oboed.
Regina Lukk-Toompere
pisi|Regina Lukk-Toompere 6. veebruaril 2014 [[Eesti Rahvusraamatukogus konkursi "25 kauneimat Eesti raamatut ja 5 kauneimat lasteraamatut 2013" autasustamisel]] Regina Lukk-Toompere (sündinud 23. augustil 1953 Arhangelski oblastis) on eesti kunstnik (raamatuillustraator ja -kujundaja).
1988. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu liige. 1993. aastast on ta Eesti Kujundusgraafikute Liidu liige, IBBY Eesti osakonna liige.
Doreiit
Doreiit on endine vulkaanilise kivimi tüüp. Doreiidiks nimetati võrdselt naatriumi ja kaaliumit sisaldavat laavast tekkinud andesiiti, mis on olemuselt mangeriidi purskekivimist analoog; tänapäeval ei soovitata seda nimetust enam kasutada.
Kivim on nimetuse saanud Monts Dore'i mäestiku järgi, millest suure osa moodustab doreiit. Nimetuse pakkus aastal 1923. aastal välja Antoine Lacroix, kirjeldamaks sealset oliviini sisaldavat trahhüandesiiti. Doreiiti on eristatud ka näiteks Aafrikas.