cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristjan Raud
Elukäik
pisi|Kristjan Raua ja Paul Raua haud [[Rahumäe kalmistul]] 1921. aastal asus Kristjan Raud üürilisena elama perekond Tischlerite juurde Tallinnas aadressil Kordese 8 (praegu Kevade). Seal tutvus kunstnik endast 35 aastat noorema peretütar Elviiraga. Nende tutvus arenes peagi vastastikuseks kiindumuseks. Märkimisväärsele vanusevahele ja pruudi vanemate esialgsele vastuseisule vaatamata abielluti 1924. aastal. Tegemist oli tollal veel vähe levinud nn ilmaliku abielu registreerimisega. Abielust sündis kolme aasta jooksul kolm last: tütar Helge ning pojad Kristjan-Paul ja Rasmus.
Pärast abiellumist elas perekond mõnda aega aadressil Toompuiestee 10-3. 1928. aasta septembris asus perekond Kordese tänavalt elama Nõmme linna Pikk tn 28 majja üürikorterisse ja 1929. aastal alustati oma kodu rajamist Nõmmel Piirmanni tn 8. Kinnistu ostis Kristjan Raud Nõmme linnalt alles 30. detsembril 1931. Küllalt tagasihoidlik elumaja, mille arhitekt Herbert Johanson oli projekteerinud rahvusromantilises stiilis Kristjan Raua visandite järgi, valmis aga juba 1929. aastal. 25. mail 1937 nimetas Nõmme linnavalitsus Piirmanni tänava seal elava kunstniku auks ümber Raua tänavaks. 1941. aastal nimetati tänav ümber Kristjan Raua tänavaks. 1950. aasta mais riigistati 1/3 osa majast, mis kuulus poeg Rasmus Rauale, kes oli sõja ajal lahkunud Saksamaale ja sealt hiljem elama asunud Austraaliasse. 1953. aasta mais natsionaliseeriti terve maja. Kunstniku lesk, kes suri 12. novembril 1984, elas temale jäetud maja ühes toas veel 1963. aastal. 1990. aastatel tagastati maja perekonnale, kuid seal tegutses Eesti Kunstimuuseumi filiaalina veel kuni 2008. aastani 1984. aastal avatud Kristjan Raua majamuuseum.
Looming
pisi|Triptühhon "[[Kalmuneid (Raud)|Kalmuneid" (1919), Eesti Kunstimuuseum]] Kristjan Raud oli üks esimesi eesti kunstnikke, kes rajas oma karjääri Eestis, kuigi anne ja sidemed oleksid võimaldanud sulanduda Peterburis või Saksamaal juba õpingute ajal tuttavaks saanud kunstiringkondadesse.
Alustanud oma kunstiõpinguid Peterburis Kunstide Akadeemias kujutavad tema varasemad tööd eesti taluinimesi, nende tegevust ja talutube. Peatselt hakkasid teda õlivärvi kõrval võluma must-valged tehnikad. Tema looming koosnebki enamikus söejoonistustest.
Pärast kunstniku Pariisi reisi 1926. aastal kujunes välja Rauale ainuomane stiil. Arhailiselt rasked nurgelised vormid, madalast horisondist kõrguvate siluettide väljenduslikkus ja monumentaalsus meenutavad eesti taluarhitektuuri jõulisi vorme ja rahvalikesse puutöödesse lõigatud lihtsaid ornamente.
1935. aastal tähistati Eestis raamatuaastat ja ilmus Kristjan Raua illustratsioonidega rahvuseepos "Kalevipoeg", mis leidis tee paljude eestlaste kodudesse. 21 illustratsioonist enamus valmis aastail 1933–1935. Väljaande vinjetid, lehekülgede päisliistud ja initsiaalid telliti puugravüürimeistrilt Hando Mugastolt. Erakordselt suurest tiraažist (10 000) ja ettetellijate arvukusest hoolimata jäi kauni väljaande illustratsioonide uudne kujundikeel 1930. aastail veel paljudele arusaamatuks. 1937. aasta kevadel korraldas Tartu Kunsti ja Kirjanduse Klubi Kristjan Raua loomingu väärtuste väljaselgitamiseks kirjandusliku kohtu, mis on jäänud vanema generatsiooni kultuurimällu kui "Kalevipoja kohus". Kristjan Raud aga jätkas Kalevipoja-teemaliste tööde loomist kuni viimase eluaastani, kuigi see teema polnud enam tema loomingus valdav. Ligi paarsada Kalevipoja-ainelist tööd, peamiselt pliiatsi- ja söejoonistused, on loodud aastatel 1913–1943. Suurejoonelisemad neist kuuluvad kunstniku viljakasse hilisloomeperioodi 1930. aastatel.
Nõmme perioodil tegutses Kristjan Raud viljaka vabakutselise kunstnikuna. Kunstniku järgnevat loomingut on mõjutanud masendav Eesti saatus ja ka isiklik tragöödia: 13. oktoobril 1941 hukkus lõhkeaine plahvatuses koduaias pere vanem poeg 15aastane Kristjan-Paul. Poolteist aastat pärast poega lahkus ka Kristjan Raud.
Kristjan Raua viimased tööd olid suured monumentaalsed joonistused, mis valmisid suviti Pedaspeal ja Riguldis. Taotluslikult lakoonilistel ja jõulistel söejoonistustel on kujutatud vanu taluõuesid, kaugusesse suunduvaid teid metsatukkadega, maastikke rukist lõikavate maainimestega. Motiivid eeposest ja rahvaluulest jäävad kunstnikule südamelähedaseks kuni surmani.
Muu hulgas on Kristjan Raud valmistanud ka eksliibriseid: "suuremate tööde vahel nagu puhkuseks". Tema esimene eksliibris oli 1900. aastal vend Paulile raamatuviidaks tehtud sulejoonistus. Kristjan Raud on 20. sajandi alguskümnenditel peaaegu ainus eesti eksliibriste viljeleja. Teadaolevatel andmetel on ta loonud üldse 91 eksliibrist ja eksliibrisekavandit, mis on enamasti vabalooming. Kristjan Raua eksliibristel korduvad eesti etnograafiast tuttavad elemendid: kuusekujuline küünlajalg, pilakujalg ehk peerupiht, paljudel on kujutatud hobupeakujulisi unkalaudu.
Langfang
Langfang (hiina 廊坊) on ringkonna õigustega linn Hiinas Hebei provintsis. Asub Pekingi ja Tianjini vahel. Sanhe eksklaav asub Beijing Shi ja Tianjin Shi vahel.
Haldusjaotus
Ringkonna õigustega linn jaguneb kaheks linnarajooniks, kaheks maakonna õigustega linnaks, viieks maakonnaks ja üheks autonoomseks maakonnaks:
23. detsember
23. detsember on Gregoriuse kalendri 357. päev (liigaastal 358. päev). Juliuse kalendri järgi 10. detsember (1901–2099).
Tanja Chub
Tanja Chub (tegelikult Tatyana Chub; eesti keeles ka kujul Tatjana Tšub; ukraina Тетяна Чуб ; sündinud 16. mail 1970) on ukraina päritolu Hollandi kabetaja.
Ta tuli 2002. aastal Euroopa meistriks. Hollandi meistriks on ta tulnud viiel korral (1998, 2001, 2005, 2007 ja 2008).
Saint John's
pisi Saint John's on Antigua ja Barbuda pealinn. Asub Antigua saare loodeosas.
Elanike arv on umbes 31 000.
Linn rajati 1632. aastal.
Saint John'sis on riigi peamine sadam, mille kaudu eksporditakse peamiselt suhkrut, rummi ja puuvilla.
Linnas on 1845. aastal valminud barokkstiilis katedraal.
Saýat
Saýat on alev Türkmenistanis Lebapi vilajetis.
Cis-duur
Cis-duur ehk do-diees-mažoor on Cis-ist üles ehitatud mažoorne helirida. thumb|left|400px|H-duur [[helirida loomulikus mažooris]]
T-90
T-90 on moodsaim Venemaal toodetav lahingutank. T-90 põhineb T-72BM-il. Lisaks Venemaa relvajõududele on T-90 kasutusel ka Indias ja Alžeerias ning Saudi Araabia teatas 2008. aastal tehingust nende ostmiseks.
Eellugu
T-72-l põhinev T-90 loodi 1993. aastal Kartsevi-Venediktovi konstrueerimisbüroos Uurali Vagunitehases (Uralvagonzavod) Nižni Tagilis. Tanki peakonstruktor on Vladimir Potkin. Tanki nimeks pidi algselt saama T-72BU, kuid kuna T-72 omandas Lahesõjas halva maine kui "põlev Iraagi tank", nimetati uus mudel T-90-ks. Oma eelkäijalt päris see põhikorpuse, torni, veermiku ja mootori, kuid samal ajal on kõiki põhikomponente uuendatud. Näiteks kui T-72 oli valatud terasest torniga, siis T-90 toodetakse ka keevitatud terasest torniga.
Mitmed uuendused on üle võetud T-80-lt. Aastal 1995 teatas Vene Kaitseministeerium, et tootmiseks valitakse üks ja ainus põhitank. Kandidaadid olid T-80 ja T-90. Kuigi T-80-l oli võimsam mootor, polnud see usaldusväärne ja kulutas palju kütust. T-80-e tootmine oli ka kallim. T-80 tanke kasutati Esimeses Tšetšeenia sõjas Groznõi lahingutes, kus need kandsid suuri kaotusi. T-80-e ootamatult suured kaotused kallutasid kaalukausi T-90 kasuks. Jaanuaris 1996 teatas kindralpolkovnik Aleksander Galkin kaitseministeeriumist, et T-90 on valitud Venemaa ainsaks põhilahingutankiks.
Kirjeldus
T-90 on sarnaselt varasemate vene tankidega madala siluetiga. Ümar torn paikneb masina keskel ja soomust katab teise põlvkonna aktiivsoomus, mis annab tornile selle nurgelise ilme. Torni keskmest paremal asub komandöri vaatlustorn. Vasakul paikneb sihtur, juht on ees keskel, tema jaoks on eraldi luuk.
Relvastus
T-90S-i põhirelv on 125 mm sileraudne kahur 2A46M. See on horisontaal ja vertikaalteljel stabiliseeritud ning vooderdatud. Kahurist saab lasta mitut tüüpi laskemoona: APDS (soomustläbistav), HEAT, HE-FRAG (kildmürsk) ja šarpnelle. Samuti saab lasta juhitavaid tankitõrjerakette 9M119M Refleks (NATO tähis AT-11 Sniper), mille laskeulatus on 100–4000 m ja mis on mõeldud aktiivsoomusega tankide ja madalalt lendavate õhusõidukite (nt kopterite) vastu. Viimasel juhul laskeulatus kuni 5 km. Suurtükk on automaatse laadijaga, mis laeb nii mürske, kui ka rakette.
T-90S-il on 1A4GT automaatne integreeritud tulejuhtimissüsteem (IFCS, inglise keeles integrated fire control system), kuid komandöril on võimalus käsitsi sekkuda. IFCS sisaldab sihturi päevasihikut, termosihikut (sihtur suudab sihtmärgi identifitseerida 1,2–1,5 km kaugusel), raketi juhtimisseadmeid, ballistilist arvutit ja kaugusmõõtjat. Komandöril on päeva- ja öösihik, mis suudavad sihtmärgi identifitseerida öösel kuni 700 m kaugusel, päeval 800 m kaugusel. Juhil on infrapuna öövaatlusseade.
Kaitse
pisi|T-90 demonstreerib veetakistuse läbimist T-90 soomust katab aktiivsoomus (ERA). Lisaks sellele on tankidele paigaldatud aktiivkaitse süsteem Štora, mis segab tankitõrjerakettide juhtimisseadmeid ja kaugusmõõdikuid. Štora on kõige efektiivsem, kui seda kasutada koos aktiivkaitsesüsteemiga Arena. Kui Štora ainult tuvastab ja segab tankitõrjerelvi, siis Arena peaks tanki pihta tulistatud mürsu või raketi hävitama enne, kui see tanki tabab. Lisaks on T-90S varustatud tuuma-, bioloogilise ja keemiarelva vastaste kaitsesüsteemide ning automaatse tulekustutussüsteemiga.
Mobiilsus
T-90-l on 840 hj (618 kW) diiselmootor V-84MS. See on 4-taktiline ja 12-silindriline. Lisaks diislikütusele võib kasutada ka bensiini T-2, TS-1 ja A-72. Tanki jõu ja massi suhe on 18,06 hj/tonni kohta, mis on vähem kui T-80U-l. Maksimaalne kiirus on 60–65 km/h maanteel ja kuni 45 km/h maastikul. Tank suudab pärast 20-minutilist ettevalmistust läbida kuni 5 m sügavusi veekogusid (snorklit kasutades).
Tootmine
pisi|Vene T-90 2009. aastal võidupäeva paraadil Tanke T-90 toodab Uralvagonzavod Nižni Tagilis nii Vene armee tarbeks kui ka ekspordiks. Lisaks on neid toodetud litsentsi alusel Indias. Üldiselt kulgeb tankide tootmine ja Venemaal relvastusse võtmine aeglaselt. Kuigi tank on juba 1993. aastast tootmises, oli 2001. aastal neid Venemaa relvastuses 120 tükki.
Indias toodetakse T-90-t Tamil Nadus Avadis Raskemasina Tehases (HVF) "Bhishma" lisanimega. Indias toodetud tankidele on prantsuse infrapuna sihikud ja kasutatakse India aktiivsoomust. 2008. aasta aprillis küsis India pakkumisi Rafael'ilt, BAE Systems'ilt, Raytheon'ilt, Rosoboronexport'ilt, Saabilt, Saksamaa IBD Deisenroth Engineering'ult ja IMI-lt (Iisraeli Sõjaväetööstus) aktiivkaitse süsteemidele 987 T-90-le. Tehingu väärtuseks hinnatakse 270 miljonit dollarit.
Kasutamine
pisi|India T-90-d õppustel Suurem osa T-90 tankidest Vene armees paiknevad Kaug-Ida piirkonnas. T-90S on osalenud sõjategevuses Dagestanis. Algselt Indiasse saatmiseks mõeldud 8–12 masinat suunati ümber Dagestani. Kadari tsoonis sai üks T-90S pihta 7 RPG raketiga, kuid suutis lahingus jätkata. Ajakiri Moscow Defence Brief järeldab, et T-90S on kõige paremini kaitstud Vene tank, eriti kui kasutatakse Štora ja Arena aktiivkaitsesüsteeme.
India otsustas T-90 kasutusele võtta vastuseks Pakistani ostetud T-80UD-le ja kuna juba varasemast ajast oli kasutusel T-90 eelkäija T-72. Enamus T-90-d paigutatakse Pakistani piiri äärde, kuna India-Hiina piir asub Himaalaja mägedes, mis ei ole sobiv maastik tankide kasutamiseks. Samas on India kogenud mitmeid probleeme T-90 kasutamisel. Tootmine ei edene nagu plaanitud, vaatlusseadmed kipuvad India kliimas katki minema, laskemoona napib ja tanke kiputakse ülekasutama. Laskemoona puudus on tingitud asjaolust, et pidevate õppuste tõttu on Venemaalt ostetud AMK-338 ja AMK-339 mürsud otsa lõppemas. Indias toodetavaid mürske AMK-340 pole aga suudetud kasutusele võtta, kuna need kipuvad defektsed olema. On toimunud ka vähemalt üks surmaga lõppenud õnnetus ja tankimeeskonnad keelduvad neid kasutamast. Ka Valgevenes toodetud optilisi sihikuid ja Prantsusmaal toodetud termokaameraid pole õnnestunud edukalt kokku sobitada.
Alfred Osman
Alfred Osman (18. oktoober 1893 Vao vald (Väike-Maarja kihelkond), Virumaa – 4. oktoober 1939 Rakvere) oli eesti advokaat.
Haridus
Oli Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vabakuulaja 1922 ja üliõpilane 1923–1925 (lõpetas cum laude). Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Töökäik
1913–1915 ja 1918 algkooliõpetaja Rakveres. Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas (1. Jalaväerügemendis, alamleitnant), 1926–1931 vandeadvokaat Martin Kutti abi, alates 1931 advokaat Rakveres. Rakvere linnavolinik. Majaomanikkude Koja juriidilise toimkonna liige. Seltskondliku Viru maakomitee liige.
Idarinne
Idarinne võib tähendada mitmeid ajaloolisi nähtusi:
Transvestiit
Transvestiit on inimene, kes tahab aeg-ajalt riietuda teise soo tüüpilistesse riietesse ja võtta omaks mõningaid osi vastassugupoole soorollist.
Sri Jayewardenepura Kotte
Linn asub saare lääneranniku lähedal, riigi suurimast linnast Colombost vahetult idas. Linn sai nime president Junius Richard Jayawardene järgi.
Linnas asub alates 1982. aastast riigi parlament.
Rudolf Ratassepp
Rudolf Ratassepp (5. aprill 1891 Ropka – 7. veebruar 1942 Tšeljabinsk) oli eesti näitleja.
Transvestiit
Transvestiit võib oma seksuaalsete eelistuste poolest olla nii homo-, bi- kui heteroseksuaalne.
Rudolf Ratassepp
Lõpetas Ropka ministeeriumikooli. 1907. aastast esines näitlejana. 1910–1911 Estonia teatri lavakoori liige, 1911–1915 Vanemuise näitleja, 1915–1915 Tallinna Draamateatri, 1920–1921 Frontteatri näitleja. 1921–1925 taas Tallinna Draamateatris ja 1925. aastast Vanemuises, 1932. aastast tegutses ka näitejuhina. 1941.aastal evakueerus koos teiste nõukogudemeelsete kunstitegelastega Venemaale, aga erinevalt teistest ei saanud tegutseda näitlejana,vaid pidi tegema lihttöid, viimati oli puusepp. Külmetas tööl ja suri kopsupõletiku tõttu.
Mängis filmis Noored kotkad.
Isiklikku
Tema abikaasa oli näitleja Elsa Ratassepp, nende poeg oli näitleja Valdeko Ratassepp.
Seýdi
Seýdi on linn Türkmenistanis Lebapi vilajetis.
Vistla
Vistla on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
Vistlas asub Porkuni lahingus hukkunute memoriaal.
Hazar
Hazar on linn Türkmenistanis Balkani vilajetis.
Saksa küla
Saksa on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas.
Igor Tudor
Igor Tudor (sündinud 16. aprillil 1978 Splitis) on Horvaatia jalgpallikoondise endine poolkaitsja.
Horvaatia jalgpallikoondises mängis Tudor 55 korda. Debüüt koondises toimus 15. novembril 1997, kui Ukraina jalgpallikoondisega mängiti viiki 1:1. Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on ta tegutsenud treenerina. Alates 2019. aastast on ta Itaalia kõrgliiga klubi Udinese Calcio peatreener.
Isiklikku
Igor Tudor on 193 cm pikk ja kaalub 88 kg.
Urve Tiidus
Urve Tiidus (neiupõlvenimi Uussaar; sündinud 6. juunil 1954 Raplas) on Eesti poliitik ja ajakirjanik, XII, XIII, XIV ja XV Riigikogu liige. Ta oli alates 4. detsembrist 2013 kultuuriminister Andrus Ansipi kolmandas valitsuses ning alates 26. märtsist 2014 samas ametis Taavi Rõivase esimeses valitsuses.
Urve Tiidus on lõpetanud Tallinna 21. Keskkooli 1972 ning Tartu ülikooli inglise filoloogia eriala 1977. aastal.
Ta sai tuntuks uudistesaadete diktori ja saatejuhina Eesti Televisioonis ja Kanal 2-s. Ta on olnud noorte- ja lastesaadete peatoimetuse assistent, režissööri assistent ja üks esimesi seebiooperite tõlkijaid Eestis – "Metsiku roosi" esimesed osad olid tema tõlgitud. 2001. aasta sügisel sai temast Kanal 2 uudisteprogrammi "Uued uudised" saatejuht-toimetaja kuni Kuressaare linnapea ametisse asumiseni 2005. aasta novembris.
Tiidus on Reformierakonna liige alates 1998. aasta detsembrist (liikmesus oli peatatud 2001−2005).
Pärast 1999. aasta kohalikke valimisi töötas ta kaks aastat Kuressaare linnavalitsuses hariduse- ja kultuuriosakonna juhatajana.
Ta oli alates 18. novembrist 2005 kuni 2011. aasta aprillini Kuressaare linnapea.
2007. aasta Riigikogu valimistel valiti XI Riigikokku Jaanus Tamkivi, kes sai keskkonnaministriks. Nõnda avanes Urve Tiidusel pärast Tamkivi asendusliikme Sulev Vare loobumist võimalus asendusliikmena parlamenti pääseda, kuid ta loobus sellest.
Tiidus kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel. Ta osutus valituks ja asus ka Riigikokku tööle.
2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta 5. valimisringkonnas 4117 häält.
Ta on Ülemaailmse Linnade ja Ühinenud Omavalitsuste Liidu (UCLG) nõukogu liige, Läänemere Linnade Liidu (UBC) asepresident alates 2007. aastast, Eesti Linnade Liidu juhatuse liige ning Lions-klubi "Kuressaare Piret" asutajapresident ja juhatuse liige.
2021. aastal oli üks seitsmest riigikogu liikmest, kes otsustas mitte vastata 35 805 inimese allkirjaga pöördumisele, et riik sätestaks abielu kahe täiskasvanud inimese vahelise liiduna. Teised liikmed olid Sulev Kannimäe (Reformierakond), Jaanus Karilaid (Keskerakond), Tarmo Kruusimäe (Isamaa), Marek Jürgeson (Keskerakond) ja Vilja Toomast (Keskerakond). Otsustati, et abieluvõrdsus on ühiselt tagatud kõigile "abieluvõimelistele" isikutele ignoreerides küüniliselt petitsiooni tuuma – võimaldada abielluda paaridel, kes seda soovivad. Viis seitsmest komisjoni liikmest olid komisjonis osalemise ajal abielus, kasutades neile võimaldatud hüvesid ei tekkinud komisjonil küsimust, kas samade hüvede keelamine teistele sarnastele paaridele on õiglane või mitte.
Isiklik elu
Urve Tiidusel on poeg ja tütar.
Lorenzo de' Medici
thumb|Lorenzo de' Medici Lorenzo di Piero de' Medici ehk Lorenzo il Magnifico (Lorenzo Tore; 1. jaanuar 1449 – 9. aprill 1492) oli Firenze faktiline valitseja, kultuurimetseen ja pankur. Tema valitsusaega peetakse renessansiaegse Firenze kultuurilise ja majandusliku õitsengu tipuks.
Noorus
Et Lorenzo isa vaevas juba enne Cosimo surma raskekujuline podagra, siis valmistati teda väga noorest east alates ette ka Medicite panga ja valitsussüsteemi ülevõtmiseks. Piero de' Medici, suutmata haiguse tõttu pikki reise ette võtta, saatis teismelist Lorenzot saadikuna nii Rooma, Napolisse kui ka Põhja-Itaaliasse. Reisidel täitis Lorenzo nii diplomaatilisi ülesandeid kui ka tutvus erinevate humanistide, kunstnike ja kunstiteostega. Eriti olulist rolli mängis Lorenzo 1466. aasta riigipöördekatse ajal, kui ta hoiatas isa vandenõulaste varitsuse eest Firenze väravate ees ning aitas hiljem sõlmida Firenze, paavsti, Milano ja Napoli koalitsiooni Medicite suhtes vaenulikult meelestatud Veneetsia vastu.
Sisepoliitika
Lorenzo püüdis jätkata Cosimo ja Piero poolt paika pandud valitsuskorraldust, kus Medicist valitseja oli valitsusorganite taga seisev hall kardinal, ning suhtus erilise tähelepanuga vaesematesse elanikesse. Siiski ei suutnud ta tõelise renessansivürstina kiusatusele vastu panna ning korraldas sageli uhkeid pidustusi, mille keskmes oli tema isik, samas kui ta isa ja vanaisa olid alati hoidunud tagaplaanile, püüdes vähemalt väliselt jääda tavakodanikuks.
Pazzi vandenõu käigus tapeti Lorenzo vend Giuliano, kergelt haavata sai ka Lorenzo ise. Vandenõulased ei suutnud siiski võimu üle võtta, sest Medicitele lojaalseks jäänud gonfaloniere Cesare Petrucci suutis valitsusaparaadi keskust Palazzo di Signoria 't kaitsta. Järgnes veresaun Medicite vaenlaste vastu, kuigi Lorenzo püüdis seda vältida. Medicite hukatud peavaenlased maaliti hiljem üles Palazzo di Medici seinale. Selle taiese kallal nägi teiste kõrval vaeva ka Leonardo da Vinci.
Pärast välispoliitilise kriisi lahenemist 1480. aastate alguseks oli ka Firenze siseelu rahulik. Kümnendi lõpu poole hakkasid sisepinged siiski taas koonduma, sest teatava majanduslanguse tõttu pankrotistusid mitmed vaesemad kaupmehed ning Medicite pankki polnud enam nii tugev, et saanuks linna aidata, pigem kasutas Lorenzo linna varasid isiklikes huvides. Rahva rahulolematuse tabas väga hästi ära fanaatiline jutlustaja Girolamo Savonarola, kelle jutlused said kiiresti populaarseteks.
Renessansi soosija
thumb|Lorenzo büst Lorenzo-aegsed kunstnikud: Leonardo da Vinci, Michelangelo, Botticelli,... Lorenzo ise kirjutas häid luuletusi ja korraldas filosoofilisi diskussioone, mida nimetati Platoni akadeemiaks.
Viimased aastad ja surm
Nagu ta vanaisa ja isa, hakkas ka Lorenzot vaevama podagra. Viimastel eluaastatel tõmbus ta avalikust elust ja valitsemisest üha enam kõrvale, eelistades viibida Medicite maaresidentsis. Seetõttu haaras linnas initsiatiivi Savonarola, kelle jutlused muutusid üha leegitsevamateks ning üha ilmsemalt Medicite-vaenulikeks. Lorenzo ei võtnud aga tema suhtes midagi ette. Savonarola usufanatism nakatas paljusid ning nõnda hakati põlgusega suhtuma maisesse luksusesse ja toredusse, sealhulgas toona Firenzes oma õitsengu tipul olnud renessansikunsti. Teataval määral võis Savonarola vagadusele manitsemine puudutada ka Lorenzot, sest raskelt haigena tundis ta ilmselt süümepiinu liialt kerglase ja pillava elustiili tõttu. Kui Lorenzo suremas oli, kutsus ta Savonarola enda juurde ning pihtis talle. Mis täpselt nende vahel juhtus, on teadmata, sellest on palju erinevaid versioone, kuid tõenäoliselt nõudis Savonarola lisaks siirale usu kinnitamisele Lorenzolt ka täielikku varandusest loobumist ning valitsusvõimu andmist rahva kätte. Kumbagi neist Lorenzo teha ei soovinud ning munk lahkus ta juurest vaikides.
Pärast Lorenzo surma sai Firenze tegelikuks valitsejaks Lorenzo poeg Piero, kes suutis Medicite võimu säilitada aga veel vaid kaheks aastaks.
Sanglepp
Sanglepp ehk must lepp (Alnus glutinosa) on kaseliste sugukonda lepa perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine lehtpuuliik.
Rahvapäraseid nimetusi: mustlepp, emalepp, soolepp, seatamm.
Ta on ühekojaline. Kõrgus kuni 30 (35) m. Eesti kõrgeim must lepp (33,3 m, diameeter 63 cm) kasvab Järvseljal. Puu eluiga küünib 100–130 aastani.
Tagta
Tagta on alev Türkmenistanis Daşoguzi vilajetis.
Harilik vesisammal
Harilik vesisammal (Fontinalis antipyretica) on vesisambla perekonda kuuluv liik.
Vesisambla lehed on väikesed tumerohelised kiilukujulised, nende pikkus on 3–8 ja laius 4 mm. Varred on pruunikad, varre alaosas lehed puuduvad.
Harilik vesisammal on Eestis sage.
Eduardo Rodríguez
Eduardo Rodríguez Veltzé (sündinud 2. märtsil 1956 Cochabambas) on Boliivia poliitik.
Rodríguez on jurist ja tal on magistrikraad haldusjuhtimises, mille sai Harvardi ülikoolist.
9. juunist 2005 kuni 22. jaanuarini 2006 oli ta Boliivia president.
Boliivia oli 1990. aastatel ostnud Hiinalt 30 teisaldatavat ja õlalt lastavat õhutõrjerelva HN-5. 2005. aastaks olid need vananenud ja Rodríguez andis käsu need maha kanda. Ta ütles, et ei teadnud, et see tähendab relvade üleandmist USA-le hävitamiseks. Enne ametisse astumist süüdistas Morales teda selles, et nende relvade üleandmine USA-le paneb riigi välismaise domineerimise alla. Selle eest anti Rodríguez 2006 riigireetmises süüdistatuna kohtu alla. Süüdimõistev otsus võimaldanuks Rodrígueze kuni 30 aastaks vangi mõista, aga lõpuks süüdistustest tema vastu loobuti.
Gubadag
Gubadag on alev Türkmenistanis Daşoguzi vilajetis.
Arbumine
Arbumine on nõidumise varal ennustamine ja liisuheitmine läänemeresoomlaste vanas rahvausundis; endemaagia liik.
Arbumisvahendid ehk arbud olid näiteks nõiatrumm, sõel või laastud. Handidelt on teada ka surnukehaga arbumist. Ida-Eestis nimetati arbudega ennustajat või nõida arbujaks või arbulööjaks.
Inimese seedeelundkond
Inimese seedeelundkond koosneb seedekanalist ja seedenäärmetest. Täiskasvanud inimese seedekanal on keskmiselt 8–10 meetrit pikk. Seedekanalisse kuuluvad suuõõs koos hammaste ja keelega, neel, söögitoru, magu, peensool, jämesool ja pärak. Seedeelundkonda kuulub veel kaks nääret – maks ja kõhunääre.
Kehalise koormuse mõju
Kehalise koormuse ajal on seedeelundite talitlus pärsitud. Toimuvad erinevate hormoonide (adrenaliin, noradrenaliin) kontsentratsiooni muutused. Väheneb seedeelundite verevarustus.
Kirjandus
"Bioloogia põhikoolile IV" - Urmas Kokassaar ja Mati Martin
Pueblod
pisi|[[Laguna pueblod]] Pueblod (hispaania keeles pueblo – küla) on indiaani hõimude rühm Ameerika Ühendriikide edelaosas Arizona ja New Mexico poolkõrbealal.
Anna Eleonore von Hessen-Darmstadt
Anna Eleonore von Hessen-Darmstadt (30. juuli 1601 – 6. mai 1659) oli Hessen-Darmstadti maakrahvi Ludwig V ja Magdalena von Brandenburgi tütar. Ta sündis Darmstadtis Hessenis.
Ta abiellus 14. detsembril 1617 Darmstadtis Braunschweig-Lüneburgi hertsogi Georgiga. Üks nende poegadest oli Braunschweig-Lüneburgi kuurvürst Ernst August (1629–1698), Suurbritannia kuninga George I isa.
Ta suri Herzbergi lossis 57 aasta vanusena.
Anuradhapura
Linn oli 5. sajandil eKr Sri Lankale saabunud singalite riigi pealinn.
Anuradhapura kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse, olles üks vanimaid pidevalt asustatud linnu maailmas.
Vesisammal
Vesisammal (Fontinalis) on lehtsammaltaimede hõimkonda vesisamblaliste sugukonda kuuluv perekond.
Eesti liigid
Eestis leidub neli liiki vesisamblaid:
Perth (Austraalia)
Perth on Lääne-Austraalia suurim linn ja Lääne-Austraalia osariigi keskus, kogu Austraalias suuruselt neljas linn.
Perth asutati 1829. aastal ja sai linnaõigused 1856. aastal.
2006. aasta rahvaloenduse andmetel elas Perthis 1 472 100 inimest, kellest Austraalia kodanikud moodustasid 82,7%, välisriikides sündinuid oli 31,3%. pisi|tühi|Perthi vaated
Lev Vassiljev
Ta lõpetas 1938. aastal Läänemaa Ühisgümnaasiumi ning 1943. ja 1946. aastal Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonna (cum laude). Aastatel 1954–1957 oli aspirantuuris Moskva Maakorralduse Inseneride Instituudis, kus kaitses 1957. aastal väitekirja "Геодезические работы при осушении заболоченных земель в Эстонской ССР" ja sai tehnikateaduste kandidaadi kraadi.
Isiklikku
Tema erihuvi oli fotograafia, ta tegi kaastööd Ida-Saksamaa fotograafiaajakirjadele.
Euroopa naiste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
Euroopa naiste meistrivõistlused rahvusvahelises kabespeeti esimest korda 2000. aastal. Võistlusi on peetud kaheaastase vahega. Kõikidel kordadel on turniir peetud šveitsi süsteemis võistlusena. Kaks korda on Euroopa meistriks tulnud Darja Tkatšenko, Tamara Tansõkkužina ja Zoja Golubeva.
Werner Legère
Werner Legère (28. mai 1912 Hohenstein-Ernstthal – 14. oktoober 1998 Glauchau) oli saksa kirjanik.
Elulugu
Tulevane kirjanik sündis Saksimaal Hohenstein-Ernstthalis Paul Otto Legère'i (surnud 1914) ja Maria Gerthrud Legère'i (sündinud Fischer) perekonnas.
Lõpetanud 1924 Hohenstein-Ernstthali rahvakooli, jätkas ta õpinguid reaalkoolis Chemnitzis. Sealt sai ta 1928. aastal küpsustunnistuse. Pöördunud tagasi kodulinna, läbis Werner Legère kolmeaastase kaupmehepraktika Max Behrendsi ketrus- ja kudumisvabrikus.
1934 asus ta tööle Oberlungwitzis tegutsenud ettevõtte Louis Bahner – Eibo Werke stenografisti ja välissuhtluse korrespondendina. Tema ülesandeks oli firma prantsus-, inglis-, hispaania- ja portugalikeelse kirjavahetuse korraldamine. Sel ajal avaldas ta kohalikes ajalehtedes oma esimesed kirjutised kirjanik Karl May teoste ainetel.
Lugoj
Lugoj (ungari Lugos, saksa Lugosch) on linn Rumeenias Banaadis Timiși maakonnas Tamiši jõe mõlemal kaldal.
Werner Legère
Elulugu
Sellelt ametikohalt mobiliseeriti Legère 1940 Saksa armeesse. Ta teenis esialgu Prantsusmaal, siis saadeti aga idarindele, kus langes Punaarmee kätte sõjavangi. Vangistusest õnnestus tal koju tagasi pöörduda alles 1947. aastal.
Elatist teenis ta sõjajärgsetel aastatel peamiselt vabakutselise kunstnikuna. Muuhulgas dokumenteeris Legère fotograafina oma sünnilinna Hohenstein-Ernstthali arengut.
Lugoj
Elanike arv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 44 570 (neist 82,9% rumeenlased, 9,6% ungarlased, 2,9% sakslased, 2,4% mustlased, 1,6% ukrainlased.
Werner Legère
Elulugu
1953 ilmus tema esimene romaan "Ma olin Timbuktus", mis tõi talle üleriigilise tuntuse. Selle tulemusel võeti ta 1954. aastal vastu Saksa DV Kirjanike Liidu liikmeks. Edaspidi keskendus ta peamiselt kirjanduslikule tegevusele, pälvides selle eest ka auhindu ja medaleid.
1992 korraldas ta Karl May pronksbüsti paigaldamise sünnilinna Hohenstein-Ernstthali. Aasta hiljem sai temast endast Hohenstein-Ernstthali esimene aukodanik.
24. detsember
24. detsember on Gregoriuse kalendri 358. päev (liigaastal 359. päev). Juliuse kalendri järgi 11. detsember (1901–2099).
Werner Legère
Elulugu
Pärast Legère'i surma eraldati tema esemete ja teoste eksponeerimiseks osa Karl May majamuuseumist Hohenstein-Ernstthalis. Muuseumi külastajatel on võimalus tutvuda Legère'i töötoaga.
Looming
Werner Legère kirjutas peamiselt noortele mõeldud seiklusjutte. Üheks Legère'i peamiseks inspiratsiooniallikaks oli temast kolm põlvkonda vanem kaaslinlane Karl May oma kuulsate indiaanijuttudega.
Suur osa Legère'i jutustustest ja romaanidest kajastab kaugeid paiku, kus ta ise kunagi ei viibinud. Teoste kirjutamisel üritas ta kajastatavat ajaloolist tausta võimalikult täpselt edasi anda, uurides selleks põhjalikult konkreetset perioodi ja piirkonda kirjeldavaid raamatuid.
On rõhutatud, et kuigi Legère sai kuulsaks sotsialistliku kirjanikuna, on tema teosed kirjutatud väljaspool ideoloogilist raamistikku ning kantud pigem üldinimlikest, kristlikest ja humaansetest motiividest. Tähelepanuväärsel kombel keelduti Saksa Demokraatlikus Vabariigis avaldamast tema raamatut "Santa Rita öö" ("Die Nacht von Santa Rita") ja see ilmus alles 1997. aastal. Kolm teost on siiani välja andmata, nende seas ka orjuse ja orjakaubanduse teemadele keskenduv "Must Ester" ("Schwarze Esther").
1990. aastate alguseks oli Legère'i raamatuid välja antud 1,3 miljonit eksemplari. Kokku on neid tõlgitud seitsmesse keelde. Näiteks tema esikromaan "Ma olin Timbuktus" tõlgiti mõne aasta jooksul pärast teise väljaande ilmumist 1955. aastal eesti, poola, slovaki ja ungari keelde.
Isiklikku
Sõjaväeteenistuse ajal abiellus Werner Legère 1942. aastal Ruth Corsaga. Nende abielust sündisid pojad Carsten (1943) ja René (1955).
Farap
Farap on alev Türkmenistanis Lebapi vilajetis.
Uuemõisa (täpsustus)
Uuemõisa on mitme koha nimi.
Elsa Ratassepp
Elsa Ratassepp (7. märts 1893 Raadi – 4. mai 1972 Tartu) oli eesti näitleja.
1916. aastast töötas Vanemuise teatri näitlejana. Ta oli üks Rändteatri asutajaid.
Isiklikku
Tema abikaasa oli näitleja Rudolf Ratassepp, nende poeg oli näitleja Valdeko Ratassepp.
Carl Julius Albert Paucker
pisi|Paucker [[August Pezoldi akvarellil (1836)]]
Carl Julius Albert Paucker (vene Карл Юлиус Паукер; 22. aprill 1798 Simuna pastoraat – vkj 22. november 1856 Tallinn) oli baltisaksa õigusteadlane, ajaloolane, arheograaf ja genealoog.
Carl Julius Albert Paucker õppis 1815–1817 Tartu Ülikoolis õigusteadust, seejärel Göttingenis, Jenas, Bonnis ja Heidelbergis. Göttingenis ja Jenas sai õigusteaduse ja filosoofia doktorikraadid, töötas Tallinnas advokaadina, 1819 Virumaa ja Järvamaa meeskohtu sekretärina ning 1820–1821 Toomkooli inspektorina Tallinnas. Seejärel töötas maanõunik Johann von Grünewaldti juures ja oli 1840–1856 Eestimaa kubermangu prokurör.
Ta kuulus noorte haritlaste ühendusse Fraternitas Revaliensis ja tema juhtimisel loodi 1825. aastal Eestimaa Üldine Avalik Raamatukogu (Estländische Allgemeine Öffentliche Bibliothek), ning 1842. aastal baltisakslastest liikmeskonnaga Eestimaa Kirjanduse Ühing, mille asepresidendiks oli ta kuni surmani. Samuti oli ta Eestimaa Provintsiaalmuuseumi asutamisele alusepanija ja sealne konservaator ehk varahoidja.
Ta avaldas teoseid Eesti ajaloo, õigusteaduse, genealoogia ja mõisate kohta.
1854 sai ta 35-aastase teenistuse eest Püha Vladimiri ordeni 4. klassi kavaleriks.
Perekond
Tema vanemad olid Simuna koguduse õpetaja Heinrich Johann Paucker (1759–1819) ja Anna Ulrika Scnabel (1773–1810). Tema isapoolsed vanavanemad olid Pommerist pärit Eestimaa Konsistooriumi assessor, praost ja vaimulik kirjanik Johann Christoph Paucker (1736–1776) ja Christiana Helena Sperbach (1732–1778), ning emapoolsed Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse õpetaja David Christoph Schnabel (1744–1773) ja Auguste Elisabeth Höppener (1747–1804). Tema poolvend Magnus Georg (1787–1855) oli matemaatik ja astronoom, ning vendadest Heinrich Wilhelm (1797–1883) vaimulik Simunas, Friedrich August (1801–1837) 1828. aastast vabatahtlik sõjaväearst Türgi sõjas (Püha Anna ordeni 3. klassi kavaler) ja Gattšina linnahaigla ülemarst, ning Hugo Richard (1807–1872) Virumaa praost ja Põhja-Eesti konsistoriaalpiirkonna vaimulike leksikoni koostaja.
Carl Julius Albert Paucker oli abielus Pauline Emilie Halleriga (1806–1874), kes oli Käina koguduse õpetaja Jacob Pontus Halleri (1763–1816) ja Eva Catharina Pauckeri (1775–1835) tütar. Abielust sündisid:
Teised lapsed: Wilhelm August (1831–1832), Hermann Christoph (1833–1836), Auguste Amalie (1835–1836), Paul Julius (1837–1839), Caroline Juliane (1840–1860) ja Carl Albert (1843–1844) surid noorelt.
Akdepe
Akdepe on alev Türkmenistanis Daşoguzi vilajetis.
Aberdeen (täpsustus)
Aberdeen on väike linn Austraalias Uus-Lõuna-Walesis.
Aberdeen on mitme koha nimi Kanadas:
Hiinas Hongkongis on Aberdeeni piirkond.
Lõuna-Aafrika Vabariigis on Aberdeen.
"Aberdeen" on 2000. aasta film.
Aberdeen on USA ansambel.
Marians Pahars
thumb|right|Marians Pahars Marians Pahars (sündinud 5. augustil 1976; Tšornobai, Tšornobai rajoon, Tšerkassõ oblast, Ukraina NSV) on läti jalgpallitreener ja endine Läti jalgpallikoondise ründaja.
Läti rahvuskoondises mängis Pahars aastatel 1996–2007 75 korda ja lõi 15 väravat. Debüüt koondises toimus 12. märtsil 1996, kui kohtuti Küprosega ja kaotati 0:1. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 17. veebruaril 1997 mängus Poolaga, mis kaotati 2:3.
Aastatel 2013–2017 oli ta Läti jalgpallikoondise peatreener. Alates 2018. aastast on ta Läti kõrgliiga klubi FK Jelgava peatreener,
Isiklikku
Marians Pahars on 176 cm pikk ja kaalub 70 kg.
Ladyboy
Ladyboy ehk kathoey (tai keeles กะเทย) on nimetus, mida kasutatakse Tai ja muude Kagu-Aasia riikide transseksuaalide, transsooliste ning transvestiitide kohta. Ladyboy on sündinud mehena, kuid on teinud endale naise välimuse, kannab naiselikke riideid ja identifitseerib end naisena. Soo vahetamiseks on ladyboy 'd sageli läbinud kirurgilisi ja meditsiinilisi protseduure, näiteks hormooniteraapiat, rindade, suguelundite jm kehaosade operatsioone. Seksuaalse sättumuse järgi eelistavad ladyboy 'd mehi.
Mitmes Aasia riigis, eriti Tais, on ladyboy 'd osa kultuurist. Nad tegutsevad meelelahutustööstuses, prostituutide, modellidena või mõnel teisel ametikohal.
Eidoméni
Eidoméni (kreeka keeles Ειδομένη) on küla Kreekas Kilkísi piirkonnaüksuses Põhja-Makedoonia piiri ääres.
Palace
thumb|püsti|Palace (2006)
Palace on hotell Tallinna kesklinnas Vabaduse väljaku ääres aadressil Vabaduse väljak 3.
Palace-Hotell, Vabadusväljak 3 avati 16. jaanuaril 1937, hotelli arhitekt oli Elmar Lohk.
Ajalugu
1934. aastal lammutati Vabaduse väljaku kagunurgal hotell Peeter ja 1937. aastal avati Tallinnas Vabaduse väljaku kagunurgas pidulikult funkstiilis hotell "Palace". 1940. aastal asus hotelli ruumides Vabaduse väljak 9, NSV Liidu Punaarmee lennuväe staap. 1950. aastate esimesel poolel ehitati Palace'i hotelli hoone ligi kaks korda suuremaks: lisati Pärnu maantee äärne tiib. 1989. ja 2014. aastal renoveeriti hotelli põhjalikult.
Veebruaris 2013 müüs senine omanik hotelli Scandic varad ja käitamisõiguse EfTEN SPV 11 OÜ-le. Scandicu omanduses kandis hotell nime Scandic Palace.
1. maist 2013 on hotelli operaator Tallinn Hotelsi kaubamärgi all tegutsev Tallinn Hotels OÜ, mis seni käitas Tallinna kesklinnas kahte eri tasemega hotelli (Savoy Boutique Hotel ja Hotel Bern) Septembrist 2020 käitab hotelli Palace HMP Hotellid OÜ. Aprillist 2021 liitus hotell Radisson Individualsi brändiga ja kannab nime Palace Hotel Tallinn.
Tiiu Kera
pisi|Tiiu Kera (2000) Tiiu Kera (sündinud 21. juulil 1945 Saksamaal Württembergis) on eesti päritolu Ameerika Ühendriikide erusõjaväelane, õhuväe kindralmajor.
T-34/57
T-34/57 on Nõukogude Liidus projekteeritud keskmine tank (tankihävitaja), mida ehitati mõningad masinad aastatel 1941 ja 1943.
Tiiu Kera
Tiiu Kera sündis Württembergis Balingeni põgenikelaagris. USA-sse saabus ta koos vanematega 1949. aastal ja asus elama New Yorgi osariiki Rochesteri. Sealsamas lõpetas ta 1963. aastal Gates-Chili keskkooli National Honor Society auhinnaga. Pärast bakalaureusekraadi saamist Valparaiso Ülikoolist 1967. aastal, asus Tiiu Kera magistriõppesse Indiana Ülikooli Vene ja Ida-Euroopa Ajaloo Instituudis, mille lõpetas 1969. aastal. Nii bakalaureuse- kui ka magistritöö teema oli seotud Baltimaade ja Nõukogude Liiduga.
T-34/57
1940. aasta suvel otsustati konstrueerida uus 55–60 mm tankitõrjekahur, kuna 45 mm kahur oli muutunud ebaefektiivseks. Aasta lõpuks valmis 57-mm tankitõrjekahurist ZIS-2 (ЗИС-2) tankivariant ZiS-4 (ЗИС-4), mis otsustati paigaldada tankile T-34. Kuna tankil T-34 oleva kahuri F-34 (Ф-34) toru läbimõõt oli ZIS-4 omast suurem, lisati uuele kahurile muhv, mis asus maski ja kahuri kokkupuute kohas. See lahendus võimaldas paigutada isegi lahinguolukorras tankile uue kaliibriga suurtüki.
Tiiu Kera
Aastal 1968 abiellus Tiiu Kera USA lennuväeohvitseri Browniga ja asus temaga koos Saksamaale, kus töötas aastail 1970–1973 USA lennuväe Euroopa peastaabis Wiesbadenis ajaloo osakonna toimetajana. Juba sel perioodil paistis ta oma kolleegide hulgas silma, pälvides 1970–1971 aasta saavutuspreemia (Special Achievement Award).
T-34/57
Suurtüki 30-kraadine tõstenurk pidi võimaldama vaenlast tulistada suure vahemaa tagant, jäädes ise kaitstuks. Katsetused aga näitasid, et suurtükk ZiS-4, pikkusega 73 kaliibrit ning mürsu algkiirusega 900 m/s, läbistas 30-kraadise nurga all paigutatud 90 mm soomusplaadi kõigest 100 meetri kauguselt.
Tiiu Kera
Aastal 1973 astus Tiiu Kera sõjaväeteenistusse ja ülendati 6. detsembril esimesse ohvitseri auastmesse kui lennuväe nooremleitnant. Pärast kaadriohvitseri õppe sooritamist Alabamas anti Tiiu Kerale 11. juunil 1976 tegevteenistuse lennuväe leitnandi auaste. Vastava patendi sai ta USA süsteemi kohaselt vakantsi tekkimisel 31. mail 1977. Leitnandi auastmes teenis Tiiu Kera ka Lõuna-Koreas.
T-34/57
Kuni Harkovi tehase evakueerimiseni suudeti valmis ehitada 21 ZiS-4-ga relvastatud T-34/57, millest 10 võtsid 21. tankibrigaadi koosseisus osa Moskva lahingust.
Tiiu Kera
Edasine haridustee viis kapten Tiiu Kera kõrgemasse lennuväekooli, mille täiendõppe programmi sooritas kaugõppijana 2. mail 1982. Viimase lihvi kindralstaabi ohvitserina sai kolonelleitnant Tiiu Kera aastail 1987–1988 Washingtonis asuvas National War College'is. Seoses suundumisega luure- ja rahvusvaheliste suhete alale sooritas Tiiu Kera aastail 1990–1991 loengutsükli ja uurimistöö Harvardi Ülikooli rahvusvaheliste suhete keskuses, saades ka selle kaastööliseks.
T-34/57
1943. aasta suvel, kui sakslastel oli valminud uus tank Panther, tõusis uuesti päevakorda 57-mm tankitõrjekahuriga relvastatud T-34. Augustis saabusid lahingukatsetusteks rindele kolm T-34/57, mis olid relvastatud moderniseeritud tankitõrjekahuriga ZiS-4M. Kuigi masinad olid rindel 15. augustist kuni 5. septembrini, kukkusid katsetused läbi, kuna selle aja jooksul ei kohtutud ühegi vastase tankiga. Siiski katsetati tanke vastase mahajäetud masinate ja dzottide tulistamisega, millega tuldi edukalt toime. Masin siiski seeriatootmisse ei läinud, kuna 57-mm kahuri kildmürskude kvaliteet oli äärmiselt vilets (mittetäielik plahvatus või plahvatuse puudumine) ning mürsu äärmiselt väike lõhkeainekogus tegi ta võitluses elavjõuga ebaefektiivseks. 1944. aastal lõpetati kõik tööd 57-mm tankitõrjekahurite kallal.
Tiiu Kera
30. juulil 1992 jäi edukalt selja taha erikursus diplomaatilise teenistuse julgeolekualase assisteerimise korraldajatele vastavas õppeasutuses Wright-Pattersoni lennuväebaasis Ohio osariigis. Samal aastal kuulus kolonel Tiiu Kera USA sõjaväelisse delegatsiooni, mis külastas Eestit, Lätit ja Leedut. Juulis 1993 nimetati kolonel Tiiu Kera USA sõjaväeatašeeks Balti riikides alalise asukohaga Vilniuses, kus ta teenis 1995. aasta augustini.
Aastal 1998 ülendati Tiiu Kera kindralmajoriks ja määrati Riikliku Julgeolekuagentuuri sõjaväelise osakonna ülema asetäitjaks (Assistant Deputy Director ot the National Security Agency / Central Security Service).
1. veebruaril 2002 läks kindralmajor Tiiu Kera erru. Sel puhul sai ta tänukirja USA president George W. Bushilt, lennuväeministrilt, lennuväe staabiülemalt ja Riikliku Julgeolekuagentuuri direktorilt.
Aberdeen (film)
"Aberdeen" on 2000. aasta mängufilm.
Režissöör Hans Petter Moland, peaosades Stellan Skarsgård ja Lena Headey.
Tõutervis
Tõutervis oli Eestis tegutsenud eugeenikaselts, mis loodi 1924. aastal.
13. novembril 1928 avati Tallinnas seltsi abielu tervishoidlik nõuandepunkt.
Murgap
Murgap on linn Türkmenistanis Mary vilajetis.
Murgap sai linnaõigused 2016. aastal.
XXIII üldlaulupidu
XXIII üldlaulupidu toimus 3. ja 4. juulil 1999 Tallinnas.
Peo kunstijuht oli Ants Soots ja lavastaja Arne Mikk. Koore ja orkestreid juhatas kokku 31 dirigenti.
Peol osales 856 esinejate rühma 24 875 liikmega.
Ökotoksikoloogia
Ökotoksikoloogia (ka ökoloogiline toksikoloogia) on interdistsiplinaarne teadusharu, mis põimub ökoloogia ja toksikoloogiaga.
Termini käis välja 1969. aastal René Truhaut (1977), kes defineeris seda kui toksikoloogia haru, mis uurib looduslike ja sünteetiliste pollutantide mõju ökosüsteemi osadele, kaasa arvatud inimestele, taimedele, mikroorganismidele.
Hiljem on mõiste "ökotoksikoloogia" piirid ähmastunud, kattudes mitmete teadusharudega, näiteks ökofüsioloogia ja biogeokeemiaga.
Eestis on ökotoksikoloogilise uurimissuuna üks rajajaid Anne Kahru, kes on pälvinud tähelepanu nanomõõdus metallioksiidide nanoökotoksikoloogiliste uuringutega.
Moraaliteoloogia
Moraaliteoloogia mõistet kasutavad peamiselt katoliku kiriku teoloogid Jumalaga seotud eetika küsimustele vastamiseks.
Inglise keeles on moraaliteoloogia asemel mõisteühend teoloogiline eetika (theological ethics).
Enn Tietenberg
Enn Tietenberg (22. jaanuar 1936 Eesti – 16. oktoober 2001 USA) oli eesti päritolu Ameerika Ühendriikide sõjaväelane, USA armee kolonel.
Juba 5. mail 1952, olles 16-aastane, astus ta Ameerika relvateenistusse Washingtoni Rahvuskaardis. 1953. aastal liitus Enn Tietenberg vabatahtlikuna merejalaväega, kus teenis neli aastat, võttes 1. merejalaväe diviisi koosseisus sõdurina osa Korea sõjast. Aastal 1961 viidi Enn Tietenberg omal soovil üle California Rahvuskaarti, kus pääses katsetega aspirantide kursustele ning aasta hiljem ülendati reservi nooremleitnandiks. Järgnes 27 aastat teenistust ohvitserina tegevväes ja reservis.
Juunis 1969 siirdus kapten Tietenberg vabatahtlikuna Vietnami sõjatandrile. Ta võitles 1. ratsadiviisi (õhudessant) koosseisus maikuuni 1970, saades lahingutes korduvalt haavata ja pälvides hulgaliselt autasusid isikliku vapruse ja juhiomaduste eest. Nii on tema kõrgeim autasu – Distinguished Flying Cross – antud järgmisel põhjusel: Bien Hoa ruumis maanteel liikuv üksik armeeveok plahvatas ja süttis põlema. Kapten Tietenberg maandas oma vaatluslennul oleva helikopteri viivitamatult õnnetuskohal ja tiris meeskonnaliikmed leekidest välja. Andnud neile esmaabi, jäi ta haavatute juurde kuni nende evakueerimiseni.
Uuemõisa
Uuemõisa on alevik Lääne maakonnas Haapsalu linnas Haapsalu lahe ääres.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli alevik Ridala valla halduskeskus.
Uuemõisa alevik piirneb läänes Haapsalu, lõunas ja idas Uuemõisa külaga. Alevikku läbib Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee.
Alevikus asus Uuemõisa mõisa süda. Uuemõisa mõisa park on kaitse all. Endises mõisa peahoones asub tänapäeval Uuemõisa Lasteaed-Algkool.
Seal tegutseb Haapsalu Kutsehariduskeskus, mille hoones asub ka Uuemõisa raamatukogu.
Alevikus tegutseb Pruulikoda KOLK. pisi|vasakul|[[Uuemõisa mõis (Ridala)|Uuemõisa mõisa peahoone]]
Oksamännas
Oksamännas on puul tüvepiirkond, millest ligikaudu samal kõrgusel väljub mitu oksa.
Moisburg
Moisburg on omavalitsus Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Harburgi kreisis.
25. detsember
25. detsember on Gregoriuse kalendri 359. päev (liigaastal 360. päev). Juliuse kalendri järgi 12. detsember (1901–2099).
Serhetabat
Serhetabat on linn Türkmenistanis Mary vilajetis.
Asula nimi oli varem türkmeeni keeles Guşgy, vene keeles Кушка, lähedalasuva jõe järgi. Asula oli Vene Keisririigi ja Nõukogude Liidu kõige lõunapoolsem punkt.
Alates 1967. aastast on see linn.
1991. aastal elas seal 5200 inimest.
Vitālijs Astafjevs
Vitālijs Astafjevs (sündinud 3. aprill 1971 Riias) on endine Läti jalgpallur, kes oli Läti jalgpallikoondise poolkaitsja ja kapten. Ta mängis 1992–2010 kokku 167 rahvuskoondise kohtumises.
Läti rahvuskoondises mängis Astafjevs esimest korda 26. augustil 1992, kui mängiti Taaniga ja mäng jäi viiki 0:0. Koondises mängis ta aastatel 1992–2010 kokku 167 mängu ja lõi 16 väravat. Esimese värava Läti koondises lõi ta mängus Eestiga 2. juulil 1993, kui saadi võit 2:0.
Klubikarjääri jooksul mängis ta muuhulgas Inglismaal Bristol Roversis, Venemaal Kaasani Rubinis ning Austria klubides Viini Austria ja Mödlingi Admira Wacker.
Läti aasta jalgpalluriks valiti ta aastatel 1995, 1996 ja 2007.
Isiklikku
Vitālijs Astafjevs on 180 cm pikk ja kaalub 78 kg.
1977. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus
1977. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus olid 1. maailma karikavõistlused kergejõustikus, mis toimusid 2.–4. septembrini Düsseldorfis Lääne-Saksamaal.
Eesti ministeeriumide loend (1938)
21. aprillil 1938 jõustunud Valitsemise korraldamise seaduse (SK I 1938 4, 1) alusel töötasid Eesti Vabariigis järgmised ministeeriumid ja nende allüksused:
1977. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus
Tulemused
<br style="clear:left" />
Svealased
275px|pisi|Rootsi 12. sajandil. Kollane – [[svealased (Svealand), sinine – götalased (Götaland), roheline – ojamaalased (Ojamaa)]]
Svealased (rootsi keeles svear, vanapõhja keeles svíar/suar, vanainglise keeles Sweonas) olid põhjagermaani hõim. Nende vanapõhjakeelne nimetus arvatakse tulenevat enesekohase asesõna tüvest *s(w)e ehk "oma hõimu liige/sugulane".
Esimene autor, kes hõimust kirjutada võis, oli Tacitus: oma 98. aastast pärinevas teoses "Germania" mainib ta rahvast nimetusega Suiones. 6. sajandil elanud Rooma ametnik Jordanes mainib nimetusi Suehans ja Sueones.
Mõnevõrra hilisemate allikate (nt saagade) järgi, eriti "Heimskringla" põhjal, olid svealased võimas hõim, kelle kuningad väitsid end põlvnevat viljakusjumalast Freyrist. Viikingiajal moodustasid nemad ida poole rännanud viikingite rühma varjaagide tuumiku (vt ka russid).
Nimetus
Sedamööda, kuidas Rootsi kuningate valdused kasvasid, kasutati keskajal hõimu nimetust järjest üldisemalt ja sellega hõlmati ka götalasi. Hiljem sai nimetus tagasi oma algse tähenduse ja selle all mõeldi pigem hõimu algseid maid ehk Svealandi asustavaid inimesi, mitte enam götalasi.