Robert_Solomon
Armastuse põhjendid
Aristofaanilistest põhjenditest rääkides vihjab Solomon Aristophanese kõnele "Pidusöögis]]". Aristophanes rääkis lõhestatud inimestest, kes otsivad oma teist poolt. Üks armastuse põhjend on niisiis seotud viisiga, kuidas inimesed kokku sobivad. Seejuures pole oluline, kas kokkusobivad jooned on voorused või pahed. Isegi omahuvilised põhjendid, mis näevad välja nagu armastatu omaduste tüüpi põhjendid, osutuvad sageli aristofaanilisteks. Solomon arvab, et armastuse põhjendite kriitikud peavadki seda silmas, kui nad rõhutavad inimese armastamist tema enda pärast. Jutt ei ole mitte alasti hingest, vaid erilisest osast, mida armastatu suhtes etendab. Suhtest rääkimine võimaldab läbi murda eristusest isiku ja tema omaduste vahel. Nii saab vältida Platoni probleemi. Solomon tahab lahti saada ka arusaamast, et armastuse objekt on armastatu ja tema omadused ning armastus on armastaja hoiak või emotsioon armastatu suhtes. Platon kasutab sageli külgetõmbe metafoori, kuid ka see julgustab mõtlema suhte terminites. Aristophanese järgi on iga inimese asjassepuutuvad omadused defineeritud ainult teise suhtes. Ebaisikulist ilu ideed ta ei maini. Aristofaanilised ideed võivad olla triviaalsed. Solomon ei taha öelda, et omahuvilised põhjendid on isekalt vulgaarsed ja pinnapealsed ja aristofaanilised põhjendid on vooruslikud ja sügavad. Mõned aristofaanilised põhjendid on krüptilised, näiteks võib naine tuua armastuse põhjendiks mehe hajameelsuse juhtumid. Need on sõna-sõnalt võetuna vaevalt armastuse põhjendid, kuid nad vihjavad laiemale kiindumuse ja õrna lõbustatuse vaatenurgale ning on sellistena head põhjendid. Kõige ilmsem ja tähtsam aristofaanilise põhjendi näide puudutab suhte ajalugu. Koos veedetud aja tõsiasi ei ole koratav, asendatav. Võib küll veeta koos kellegi teisega sama palju aega, kuid teatud tähtsas ja ilmses mõttes on koos veedetud aeg suhtele unikaalne ning võib olla kellegi armastamise hea põhjend. See võib ka olla mittearmastamise hea põhjend, sest tuttavolek tekitab põlgust, uudsus või huvi kaob ja otsitakse aina uut. Kuid see tähendab ainult, et armastuse iga põhjendit tuleb mõista kontekstis ning arvestades konkreetse suhte dünaamikat. Aga koos veedetud aega, isegi kui sellest ei piisa suhtele tundesügavuse andmiseks, võib pidada armastuse tarvilikuks timgimuseks (hoolimata armastuse algusest ja armastusest esimesest silmapilgust) ning seega heaks armastuse põhjendiks, ükskõik kas ta osutub sellise põhjendi heaks kandidaadiks. Aga oletame, et me oleks kokku saanud alles eelmisel nädalal või isegi viis minutit tagasi, aga samasuguse tunnete sügavusega ja teineteise tundmisega, nagu me oleme omandanud viimase 15 aasta jooksul. Kas armastamise põhjend ei oleks ikkagi olnud tunnete sügavus ja teineteise tundmine? Kas koos veedetud aeg ei oleks üleliigne? Ei. Armastus ei ole seisund, vaid protsess, ja sisaldab tingimata armastuse lugu. Armastus ei ole tulemus, vaid kogu protsess, ja armastamise põhjendid peavad olema seotud selle protsessiga. Aga kuidas siis jääb armastusega esimesest silmapilgust? Seegi ei saa läbi ilma protsessita. Armastusega esimesest silmapilgust (mitte lihtsalt külgetõmbega või armumisega) on tegu juhul, kui suhe küpseb armastuseks. Armastuse põhjendid saab paigutada ka tulevikku, fantaasiatesse ja võimalustesse tuleviku plaanidesse ja projektsioonidesse. Hea põhjus kellegi armastamiseks on selle ootus, mida armastatu või suhe armastajaga teeb. Armastus on edasivaatav, mitte ainult tagasivaatav jutustus. Ta võib olla osa palju suuremast teoloogilisest, ühiskondlikusy või poliitilisest jutustusest, osa Jumala plaanist, etendada osa ühiskondlikus muutuses või revolutsioonis. Üks armastuse põhjenditest võib olla ühine roll suuremas jutustuses. Kõige tähtsamat liiki aristofaaniline armastuse põhjend lõikab sügavale armastuse olemusse, nagu Solomon seda mõistab. Viidates Aristophanese müüdile, mis räägib täieliku terviku kahest poolest, on Solomon analüüsinud armastust "jagatud identiteedi" kaudu. See ei ole poeetiline ega müstiline mõiste. See on viis, kuidas armastajad ja abikaasad ennast ümber mõtestavad ja tõmbavad oma identiteedile ja huvidele uued piirid koos teise inimesega ja läbi teise inimese. Selles mõttes võtab armastaja huvisid enda omadena. Kui öelda, et ta võtab armastatu huvisid sama tähtsatena või isegi tähtsamatena kui enda huvisid, siis see on nõrgem väide. Niisuguseid põhjendeid on raske sõnadesse panna, sest suhte, paari või kummagi inimese "omadused" pole see, mida tavaliselt peetakse omadusteks. Solomoni järgi need ongi armastuse viimsed põhjendid. Need ei maini armastatu omadusi, kasu armastajale ega ühist ajalugu. Jagatud identiteeti väljendatakse mõnikord sõnadega: "Ma ei saaks ilma sinuta elada." (Neid ei tule mõista füüsilise ega emotsionaalse sõltuvuse ega kaassõltuvuse väljendusena.) Et romantiline armastus on eneseidentiteedi otsing, siis parimad armastuse põhjendid on need, mis toovad välja eneseidentiteedi ja konsolideerivad seda. Kuigi vastikud jooned ja pahed kipuvad selle identiteedi vastu töötama ning külgetõmbed ja voorused selle kasuks töötama, ei moodusta head armastuse põhjendit mingi teise inimese omadus. Asi on hoopis selles, kuidas mingi omadus suhtesse sobib. Nii võib inimese pahe mõnikord olla armastuse põhjend, mis seob kaks inimest kokku sama kindlalt kui mis tahes voorus. Jagatud rikkus võib anda jagatud identiteedi tunde samal määral kui jagatud intellektuaalne uudishimu, jagatud seksuaalne entusiasm, jagatud huumor või jagatud poliitilised arvamused. Üks vastuväide on seotud Platoni probleemiga: probleemi on ainult nihutatud, mitte lahendatud. Teine vastuväide on tsirkulaarsus: enne seati kahtluse alla mõte, et armastus on seesmine hüve või iseenda põhjend, aga nüüd jõutakse selle juurde tagasi. Platoni probleemist lähtuv vastuväide küsib, kas mitte paari omadused ei ole korratavad. Solomon möönab, et inimene võib kuuluda järjestikku mitmesse paari (korraga on see logistiliselt keeruline, pealegi tekivad sügavad probleemid identiteediga). Tõsiasi, et kaks väga erinevat suhet jagavad ühist omadust, nimelt "kokkusobimist", ei ütle väga palju suhte loomuse kohta ega armastuse põhjendite kohta. Tsirkularsus võiks seisneda selles, et parim põhjus konkreetset inimest armastada on lähedal põhjendile "sest ma armastan teda". Tõsi, konkreetse inimese armastamise põhjendid viitavad armastussuhtele, milles need saavad tähenduslikuks. Aga see on midagi muud. Seega puudutavad armastuse viimsed põhjendid tõsiasja, et me jagame oma mina, et minu elu ei ole enam mõeldab ilma sinuta, et ma näen ja kuulen teatud mõttes sinu silmade ja kõrvadega, ma mõõdan oma maitseid ja eelistusi sinu omadega. See on armastus, ja see on armastuse viimne põhjend. Selles mõttes on tautoloogiline öelda, et jagatud identiteet on armastuse põhjend, me armastame sellepärast, et armastame. Selles mõttes on arusaadav, kuidas armastus saab ikkagi olla iseenda põhjend, aga pole tarvis rääkida "seesmisest hüvest". Kuigi mõnel juhul on jagatud identiteet halb, on juba armastamine headel juhtudel armastuse hea põhjend, võib-olla parim põhjend.