cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michael Tooley
Abort ja lapsetapp
Konservatiivne positsioon on paljudele tundunud paremini kaitstavana kui liberaalne, sest konservatiivid viitavad organismi järkjärgulisele ja pidevale arengule sügoodist inimeseks. Konservatiiv saab väita, et on moraalselt meelevaldne tõmmata kuskile joon ning öelda, et abort on lubatav selle jooneni. Liberaal vastaks küllap, et pidevuse rõhutamine on eksitav. Konservatiiv ütleb, et liberaal peab ütlema, millised omadused peavad isikul olema ja miks organism omandab need just sel hetkel, millele liberaal osutab. Liberaal saab vastuseks öelda, et see, et vastata on raske, ei tähenda veel, et ta peab oma positsioonist loobuma, sest ka konservatiiv ei oska öelda, milliseid omadusi õigus elule eeldab. Tõepoolest, need, kelle väitel abort on alati väär, pole öelnud, millistel fundamentaalsetel moraaliprintsiipidel nende positsioon põhineb. Nad on lihtsalt öelnud, et väär tappa mis tahes organismi liigist Homo sapiens. Aga mingisse liiki kuulumine ei ole moraalselt asjakohane printsiip. Konservatiiv saab aga öelda, et erinevalt liberaali positsioonist saab tema positsiooni kaitsta ka ilma selguseta selles, milliseid omadusi õigus elule eeldab. Ta toetub kahele eeldusele: 1) on olemas omadus, mis on kõigil täiskasvanud inimestel ning annab sellele, kellel see on, õiguse elule; 2) kui sellised omadused on olemas, siis vähemalt üks neist on niisugune, et igal organismil, kellel see omadus potentsiaalselt on (st normaalse arengu korral ta omandab selle tulevikus), on sellepärast õigus elule juba praegu. Teist eeldust nimetab Tooley potentsiaalsuse printsiibiks. Sellele printsiibile tuginedes saab konservatiivset positsiooni kaitsta, otsustamata, milliseid omadusi õigus elule eeldab.
Liberaalil võrreldavat argumenti ei ole. Ta peab vähemalt osaliselt ütlema, mis omadustest on jutt. Aga kui potentsiaalsuse printsiip pole aktsepteeritav, siis ka konservatiivne positsioon ei ole aktsepteeritav. Kui konservatiiv ei saa seda printsiipi kaitsta, siis saab tema positsiooni rünnata järgmiselt. Põhjend, miks liigi Homo sapiens täiskasvanud isendil on õigus elule, väikesel inimahvipojal aga mitte, on see, et on teatud psühholoogilised omadused, mis esimesel on ja mida teisel pole. Aga isegi kui pole täpelt selge, mis need on, on selge, et liigi Homo sapiens isendil neid varajases arengujärgus ei ole. Millised vaimuseisundid on inimlootel, mida inimahvilootel ei ole? Mõistlik on arvata, et olulisi erinevusi selles suhtes ei ole, kui siin üldse tahta vaimuseisunditest rääkida. (Kas sügoodil on vaimuseisundeid?) On muidugi füsioloogilised erinevused, aga neil pole iseenesest moraalset tähtsust. Kui nüüd pidada asjassepuutuvateks potentsiaalsusi, siis saab väita, et füsioloogilised erinevused moraalselt olulised sellepärast, et need põhjustavad hilisemaid psühholoogilisi erinevusi, mis on moraalselt asjassepuutuvad. Aga ilma potentsiaalsuse printsiibita seda mõttekäiku ei saa kasutada.
Sellepärast on kiusatus järeldada, et konservatiivne vaade abordile on kaitstav parajasti siis, kui potentsiaalsuse printsiip on aktsepteeritav. Aga see eeldab, et kui möönda, et lootel on õigus elule, siis sellega ongi näidatud, et abort on moraalselt lubamatu, aga Judith Jarvis Thomson näitas, et selles eelduses on tõsine alus kahelda. Igatahes on tähtis, et konservatiivne positsioon on aktsepteeritav ainult juhul, kui potentsiaalsuse printsiip peab paika.
Üks viis potentsiaalsuse printsiipi rünnata on kaitsta eneseteadvuse nõuet. Sest sellest nõudest koos väitega, et on vähemalt üks omadus, mis on täiskasvanud inimestel ja mille omamine toob kaasa tõsise õiguse elule, järeldub potentsiaalsuse printsiibi eitus, vähemalt kui lisada vaieldamatu empiiriline väide, et organismil, millest normaalse arengu käigus saab täiskasvanud inimene, ei ole algusest peale mõistet elamuste jätkuvast subjektist koos uskumusega, et ta ise on selline entiteet.
Aga parem on uurida potentsiaalsuse printsiipi ennast. Kõigepealt, potentsiaalsuse printsiipi ei tohi ära segada ebamäärase "väärtustusprintsiibiga", et objekti väärtus on seotud nende asjade väärtusega, milleks ta võib areneda. Oletame, et me ei räägiks mitte õigusest elule, vaid elu väärtusest. Siis võiks kergesti ekslikult arvata, et väärtustusprintsiip puutub potentsiaalsusprintsiibisse, et isegi teine järeldub esimesest. Aga indiviidi õigus elule ei põhine tema elu väärtusel. See, et maailm oleks parem, kui inimesi oleks vähem, ei tähenda, et oleks õige mõned ära tappa. Kui õigus elule oleks asja väärtuse küsimus, siis asja potentsiaalid koos asja oodatava väärtusega puutuks  asja õigusesse elule. Kui aga taibata, et asja õigused ei ole asja väärtuse küsimus, siis saab Tooley arvates selgeks, et organismi potentsiaalid ei puutu sellesse, kas tal on õigus elule. Potentsiaalsuse printsiibi kummutamisel on põhiküsimus järgmine. Kas on olemas omadus J, mis rahuldab järgmisi tingimusi:
Tooley argument potentsiaalsuse printsiibi vastu on niisugune. Oletame, et tulevikus avastatakse aine, mille süstimisel kassipoja ajju areneb tal niisugune aju nagu inimesel ning järelikult saab temast kõigi inimesele omaste psühholoogiliste võimetega kass. Siis peaks ka sellel kassil olema tõsine õigus elule, sest tal pole moraalselt olulisi erinevusi liigi Homo sapiens isenditest. Teiseks, ei oleks tõsiselt väär jätta vastsündinud kassipojale see aine süstimata ning ta hoopis tappa. See, et on võimalik algatada põhjuslikku protsessi, mis teeb ta lõpuks olendiks, kellel on omadused, mille tõttu tal on õigus elule, ei tähenda, nagu kassipojal oleks tõsine õigus elule juba enne selle protsessi algatamist. See, et kassipoegi on võimalik muuta isikuteks, ei tee kassipoegade tapmist vääramaks, kui see praegu on. Kolmandaks, sümmeetriaprintsiibist nähtub, et kui pole tõsiselt väär jätta see protsess algatamata, siis poleks tõsiselt väär ka sellesse sekkumine. Oletame, et kassipojale süstiti seda ainet. Nii kaua kui need omadused pole veel kujunenud, mis iseenesest annavad õiguse elule, ei saa olla väär nende omaduste kujunemist takistada. Selleks kas süstitakse kassipojale "neutraliseerivat" ainet või ta lihtsalt tapetakse. Aga kui pole tõsiselt väär hävitada süstitud kassipoega, kellel loomulikul moel tekiksid omadused, mis annaksid talle õiguse elule, siis ei saa ka olla tõsiselt väär hävitada liigi Homo sapiens isendit, kellel neid omadusi pole, aga need tekiksid loomulikul moel. Ainus erinevus on see, et inimlootel on see potentsiaal algusest peale olemas, kassipojal aga tekib süstimise hetkel. See erinevus pole moraalselt asjassepuutuv.
Tuleb välja, et konservatiivi potentsiaalsuse printsiip on väär. Selleks et seda printsiipi kaitsta, tuleb kas rünnata moraalse sümmeetria printsiipi või väita, et maailmas, kus kassipoegi saab muuta mõistusega loomadeks, oleks tõsiselt väär tappa vastsündinud kassipoegi. Raske on uskuda, et viimast saaks kaitsta, nii et konservatiiv ründab küllap sümmeetriaprintsiipi. Tooley usub, et see printsiip osutub paikapidavaks.
Tooley esitab veel ühe põhjendi eneseteadvuse nõude kasuks. Tuletame meelde näide kassipoja või täiskasvanud inimese piinamise või tapmise moraalsest erinevusest. Kuidas seda seletada? Eneseteadvuse nõude kasuks räägib see, et ta seletab seda. Vastsündinud kassipojal pole õigust elule, sest tal pole mina mõistet. Tal on õigus, et teda ei piinataks, sest see õigus ei eelda jätkuva mina mõistet. Kassipoeg saab soovida, et seda aistingut ei oleks. Soovitavat seisundit saab kirjeldada puhtfenomenalistlikult. Kui kassipojal on vastavad fenomenilised mõisted, siis ta saab soovida, et teatud aistingut ei oleks.
Millal organism omandab mõiste minast kui elamuste ja muude vaimuseisundite jätkuvast subjektist koos uskumusega, et ta ise on niisugune jätkuv entiteet? See nõuab uurimist, aga igapäevavaatlustest on selge, et ei vastsündinud beebil ega vastsündinud kassipojal seda mõistet ei ole. Järelikult peab vastsündinu tapmine olema moraalselt aktsepteeritav. Aga kuhu piir tõmmata? Kui väita, et indiviidil on mõisted ainult juhul, kui ta suudab neid keeles väljendada, siis oleks lihtne aru saada, kas ühel või teisel organismil on jätkuva mina mõiste. Siis oleks lapsetapp lubatav ajani, mil laps õpib teatud väljendeid kasutama. Tooley aga ei usu seda väidet. Mõistelisi vaimuseisundeid (uskumusi ja soove) tahetakse ju omistada organismidele, kes ei suuda keelt õppida. Kui organism saab mõisteid omandada, ilma et ta omandaks, kuidas neid keeleliselt väljendada, siis nõuab kindlakstegemine, kas tal on müist minast jne, keerulisi katseid.
Kuhu tõmmata lapsetapu puhul piir? Pole tõsist vajadust seda piirata. Valdaval enamikul juhtudel selgub lapsetapu soovitavus kohe pärast sündi. Et on peaaegu kindel, et vastsündinul pole tõsist õigust elule, siis on väga tugev alus uskuda, et lapsetapp on moraalselt lubatav enamikul juhtudel, kus see muidu on soovitav. Praktilise moraaliprobleemi saab rahuldavalt lahendada, valides piiriks näiteks nädala pärast sündi. Kui psühholoogid piiri avastavad, saab seda tähtaeg muuta.
Kas äkki ka teiste liikide täiskasvanud isenditel pole tõsist õigust elule? Kõnevõimet ju selleks tarvis pole. See on tuttav mõte, ja enamik meist on harjunud seda kergekäeliselt kõrvale heitma. See hoiak võib osutuda traagiliselt ekslikuks. Kui järele mõelda, jõutakse võib-olla järeldusele, et viis, kuidas me loomi kohtleme, ei ole moraalselt kaitstav ning me mõrvame süütuid isikuid.
1962
1962. aasta (MCMLXII) oli 20. sajandi 62. aasta.
Louis Vauxcelles
1905. aastal Sügissalongis toimunud näitusel nimetas ta noori kunstnikke, kelle tööd mõjusid tema arvates metsikult, pilkavalt foovideks (prantsuse fauves 'metslased') ning andis sellega nimetuse uuele kunstisuunale – fovismile.
Daniel-Henri Kahnweileri galeriis toimunud näitusel 1908. aastal iseloomustas Louis Vauxcelles Georges Braque'i töid prantsuskeelse väljendiga bizarreries cubiques ('kuubilised veidrused') ning andis sellega nimetuse teisele 20. sajandil alguse saanud kunstivoolule – kubismile.
Eesti Langevarjuklubi
pisi|right|Õhkuhüpe Britalt Eesti Langevarjuklubi (ELAK) on eesti langevarjurite Viktor Annuse, Reiko Teepere ja Peeter Paul Mõtsküla poolt ja rootslase Lennart Vestbomi kaasabil 21. augustil 1998 loodud Eesti langevarjuklubi. Klubi viib praegu oma hüppetegevust läbi maist oktoobrini Kuusiku lennuväljal Rapla maakonnas, Raplast paar kilomeetrit Märjamaa pool Iira külas.
Klubil on ligikaudu 300 liiget.
Lennukid
pisi|right|Brita (ES-PNA) altvaates Kaheksa aastat hüpati renditud lennukitelt.
2006. aasta sügisel ostis klubi lennuki Britten Norman BN-2A Islander (pildil), millele klubi langevarjurid andsid hüüdnime Brita. Lennuk mudelinumbriga BN-2A-26 oli valmistatud 1969. aastal seerianumbriga 48; Eestis kandis lennumasin registreerimisnumbrit ES-PNA. 2012. aasta sügisel müüs Eesti Langevarjuklubi lennuki maha. Brita oli üks kaheksast lennukist, mida kasutati James Bondi-filmi "007 Spectre" võtete ajal langevarjuhüpete jaoks; neist lennukõlbulikke oli vaid kaks.
2015. aasta suvest on kasutab Eesti Langevarjuklubi lennukit Pilatus PC-6 Porter, mis pärineb aastast 2006.
Parasummer
Igal aastal peetakse ka langevarjurite treeningulaagrit ParaSummer. Esimene treeninglaager toimus 1999. aastal. Seni rekordilisem ParaSummer toimus aastal 2005, mil kaheksa päeva jooksul tegid 12. riigi hüppajad kokku 3084 hüpet. Üheskoos välismaalastega tehti tookord tänaseni suurim Eesti taevas olnud 21. liikmest koosnev kujund vabalangemises.
ParaSummeril hüpatakse 10 päeva jutti kella 9–20 (muidugi kui ilm lubab), õhtuti toimuvad teoreetilised õpitoad erinevate vabalangemise ja tiibvarjuga lendamise alaliikide omandamiseks. Lennuväli on tavaliselt avatud ka pealtvaatajaile. Külastajatel on võimalus proovida ka tandemhüpet 3500 meetri kõrguselt koos videosalvestusega.
Rekordid
Senine ametlik kujundhüppamise rekord pärineb aastast 2001, mil Eesti langevarjurid moodustasid langevarjurite treeningulaagri Parasummer ajal 10 varjurist koosneva kujundi. 2005. aasta hüppelaagris tehti 21 inimesest koosnev kujund, mis aga ei läinud kirja ametliku rekordina, sest hüppajate seas oli ka välismaalasi. 2008. aasta augusti Rootsi hüppelaagris võeti aga sihiks 17 eestlasest koosnev kujund, mis ka edukalt ära tehti.
Rekordiürituse Rootsis tegemise põhjuseks olid sealse langevarjuklubi suuremad lennukid Twin Otter ja Cessna Caravan, mis mahutavad rohkem langevarjureid kui Eesti Langevarjuklubi hüppelennuk Brita.
Madal-Eesti
Madal-Eesti allprovints ehk Madal-Eesti on tasased ja soised Põhja- ja Lääne-Eesti alad, mis mandrijää taandudes olid üle ujutatud.
Põhjamaade seitsmeaastane sõda
Põhjamaade seitsmeaastane sõda (rootsi keeles Nordiska sjuårskriget, taani keeles Den Nordiske Syvårskrig, poola keeles I wojna północna (Esimene Põhjasõda)) oli 1563–1570 toimunud sõda. Sõja vastaspoolteks olid ühelt poolt liitlased Taani-Norra, Rzeczpospolita ja Lübecki vabalinn ning teiselt poolt Rootsi.
Sõja põhjused
1561. aastal Tallinna ja Põhja-Eesti rüütelkonna usaldusvande vastu võtnud Rootsi kuningas omastas sellega ka Taani kuninga Christian III poja hertsog Magnuse omandatud Tallinna piiskopkonna, samuti oli lahendamata Taani kuninga ja Rootsi kuninga vahel tekkinud nn kolmekroonitüli, milles kolm krooni riigivapil tähistasid Skandinaavia riikide seas ülemvõimu deklareerimist Taani, Norra ja Rootsi riigi valduste üle, samuti oli Rootsi laevastik hõivanud osa Taani sõjalaevastikust.
Poola kuningas Zygmunt II August oli aga kaotanud 1563. aastal oma liitlase Rootsis kuninga Erik XIV venna Soome hertsogi Johan III ja tema abikaasa Katarzyna Jagiellonka, Zygmunt II õe vangistamisega. Johan III, kes valitses Soomet, ei täitnud Rootsi kuninga korraldust asuda tema poolel sõtta Poolaga ja anda valdus Liivimaal asuvate losside üle Rootsi kuninga vägedele, et vältida nende sattumist Liivi sõja käigus vene vägede kätte. Johan käskis Erik XIV saadikud vangistada ja nõudis Soome aadlikelt usaldusvannet talle isiklikult. Pärast Rootsi vägede poolset Turu piiramist Johan III vahistati ja toimetati Stockholmi.
Ehalkivi
thumb|Eesti suurima maapealse osaga rändrahn Letipea Ehalkivi koosneb [[Pegmatiit|pegmatiidist.]] pisi|Ehalkivi (2009) pisi|Ehalkivi (2016)
Põhjamaade seitsmeaastane sõda
Sõja põhjused
Lübecki vabalinn esitas Rootsile pretensioone 1562. aastal pärast nelipühi Soome lahel Narvast saabunud Lübecki kaupmeeste laevade kinnipidamise ja konfiskeerimise eest Rootsi riigi kasuks. Rootsi kuningas õigustas konfiskeerimist sellega, et Tallinna oma kaitse alla võtmisega oli ta ka kohustunud kaitsma Tallinna laokohaõigusi ja selle alusel ei olnud välismaa kaupmeestel õigust kaubelda muude Soome lahe äärsete linnade kui Tallinnaga.
Põhjamaade seitsmeaastane sõda Eesti- ja Liivimaal
1563. aastal määrati Rootsi sõjaväe ülemjuhatajaks Liivimaal Åke Bengtsson Färla ja Eestimaal Henrik Klasson Horn.
Samal aastal puhkes sõda Taani ja Rootsi vahel. Rootslased vallutasid Läänemaa ja poole Saaremaast (endised Maasilinna foogtkonna alad), septembris kogu Hiiumaa. Augusti algul vallutas Rootsi Haapsalu ja septembris kogu Hiiumaa, ka Pühalepa kihelkonna, mis kuulus Maasilinna foogtile. 1568. aastaks langes Maasilinn rootslaste kätte. Pärast Maasilinna vallutamist sõlmiti Hiiumaal vaherahu taanlaste ja rootslaste vahel, mille põhjal Maasilinn, Pöide kihelkond ja Muhu saar jäid rootslaste otsesele haldamisele, Pajumõisa ametkond Loode-Saaremaal aga taanlastele vastutasuks hertsog Magnusele ostetud, kuid rootslaste poolt juba 1563 vallutatud Hiiumaa Käina kihelkonna eest.
1565. aastal vallutasid aga Poola teenistuses olnud Liivimaa mõisamehed Pärnu ja peagi said taanlased tagasi ka Lihula.
Ehalkivi
Rahn on korrapäratu munakujuline ning selles on lõhesid.
Põhjamaade seitsmeaastane sõda
Põhjamaade seitsmeaastane sõda Eesti- ja Liivimaal
Oluline pööre sõjas toimus 1568. aastal, kui Rootsi troonile tõusis Poola-sõbralik Johan III.
Ehalkivi
Rahnul olnud vanasti meremärk.
Põhjamaade seitsmeaastane sõda
Põhjamaade seitsmeaastane sõda Eesti- ja Liivimaal
1569. aastal juulis saabus Tallinna lahte Peder Munki (1534–1623) juhtimisel Taani laevastik, millega ühines 6 Lübecki laeva, ning pommitas Tallinna reidilt linna 13 päeva jooksul ägedalt. Liitlased riisusid Tallinna sadama täiesti tühjaks ja said sõjasaagiks enam kui 30 kaubalaeva, samuti 1564. aastal rootslastele kaotatud 56 kahuriga sõjalaeva Skotska Pincka (taani Skotske Pink) ja 4 Poola korsaari.
Ehalkivi
Ehalkivi saanud nime sellest, et kaluritaludest vaadatuna läinud selle kohal päike looja. Teise versiooni järgi kogunenud selle kivi juurde küla tütarlapsed ja poisid käinud nende juurde ehale.
Muistendite kohaselt on Ehakivi Kalevipoja viskekivi. Sellega tahtnud Kalevipoeg Malla mõisa akna sisse visata, aga kivi läinud viltu ja kukkunud varem maha. Teine viskekivi olevat kusagil Malla mõisa lähedale kukkunud. Ühe muistendi järgi olnud Vanapagan Malla mõisnikuga riius ja südametäiega visanud Soomest kiviga. Ei jaksanud aga nii kaugele visata ja kivi kukkus Letipea neemele.
Rahn on alates 1937. aastast üksikobjektina looduskaitse all ning jääb Letipea maastikukaitseala territooriumile.
Põhjamaade seitsmeaastane sõda
Põhjamaade seitsmeaastane sõda Eesti- ja Liivimaal
1570. aastal lõpetati sõda ning Johan III sõlmis Taani kuningriigiga rahu. Põhjamaade seitsmeaastase sõja tulemusena läks Taani käest Rootsi valdusse Lääne-Eesti, kuid Saaremaa jäi Taani valdusse kuni Brömsebro rahuni.
Vene tsaaririik, kellele Erik XIV oli sõjalise abi eest koguni Põhja-Eestit lubanud, alustas pärast Põhjamaade Seitsmeaastast sõda Rootsiga Vene-Rootsi sõda ehk Kahekümne viie aastast sõda (1570–1595).
Kodesmaa
Kodesmaa on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
1977. aastal liideti Kodesmaa külaga Kondi.
Transactions of the Charles S. Peirce Society
Transactions of the Charles S. Peirce Society on Ameerika filosoofia ajaloo teemaline ajakiri.
Ajakiri on nimetatud Ameerika filosoofi, pragmatisti ja semiootiku Charles S. Peirce'i järgi, sest Peirce'il on Ameerika filosoofia ajaloos keskne koht. Ajakirja sisuks on aga Ameerika filosoofia ajalugu tervikuna.
Ajakiri asutati 1965. aastal.
Hoorni neem
pisi|Hoorni neem pisi|Vaade Hoorni neemele lõunast pisi|vasakul|Üks tuletorni hoonetest Hoorni neemel pisi|Sellel satelliidifotol on Hoorni neem paremal all nurgas. Keskel on [[L'Hermite'i saared, paremal ülal Wollastoni saared]] Hoorni neem (hollandi keeles Kaap Hoorn; hispaania keeles Cabo de Hornos; nimetatud Hoorni linna järgi Hollandis) on Tulemaa saarestiku kõige lõunapoolsem neem Tšiili lõunaosas. Asub Hoorni saarel, mille pindala on u. 25 ruutkilomeetrit. Kuigi seda neeme peetakse sageli Ameerika kõige lõunapoolsemaks tipuks, on too tegelikult Diego Ramíreze saartel.
Hoorni neem on ka kõige lõunapoolsem kolmest "suurest neemest" ning on Ameerikat Antarktikast eraldava Drake'i väina põhjapiir.
Palju aastaid on Hoorni neem olnud üks peamisi orientiire purjelaevade navigatsioonis, kuigi Hoorni neeme ümbruse veed on tugevate tuulte, murdlainetuse ning jäämägede tõttu eriti ohtlikud. Seetõttu oli tava, et meremehed, kes esimest korda ümber Hoorni neeme purjetasid, said kuldse kõrvarõnga kõrva. pisi|vasakul|Briti laevade liikumistee emamaa ja [[Austraalia ning Uus-Meremaa vahel käis ümber Hoorni neeme]]
Kliima on mõõdukas. Ilmastik on tuuline ja pilvine. Sajab palju kogu aasta jooksul.
Maailma lõunapoolseimad puud kasvavad Hoorni saarel Hoorni neeme läheduses: https://www.nationalgeographic.com/science/2020/07/journey-to-the-worlds-southernmost-tree/.
Hoorni neemel asub tuntud tuletorn, mille meeskond koosneb mitmest inimesest.
Neemest on kirjutatud mitmes ilukirjandusteoses. Üks tuntumaid on Jules Verne'i teos "En Magellanie".
Vaimõisa
Vaimõisa on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas Tallinna–Pärnu maantee ääres. Asustus moodustab kolm tuumikut:
Vaimõisa mõisakompleksist on hästi säilinud 1819. aastal valminud varaklassitsistlikus stiilis peahoone. Mõisahoones töötas aastatel 1945–1970 Vaimõisa Põhikool. Mõisahoone on tänapäeval eravalduses.
Mõisahooneid seob kompleksi korrastatud park. Mõisa ümbruses olnud paljudest hiiekohtadest on tänini säilinud nn Hiielepik.
Varasem külakool paiknes enne Teist Maailmasõda küla keskosas, Musaka talu maadel. Koolihoone on hävinenud.
Einsatzgruppe A
Eriülesannetega gruppide tegevuse aluseks oli Saksa Riigi füüreri Adolf Hitleri korralduse alusel Saksa armee OKH ülemjuhatuse kindralkortermeistri kindral Eduard Wagneri ja Saksa Riigi Julgeoleku Peaameti juhi SS-Obergruppenführer Reinhard Heydrichi poolt 1941. aasta mais allkirjastatud koostööleping, mille alusel:
Koostöökokkuleppe alusel oli moodustatavate Eriülesannetega gruppide ülesanded:
Koostöökokkuleppes oli ka määratletud Eriülesannetega gruppide alluvussuhted: rindepiirkonnas allusid EG taktikalises ja operatiivkorras kohaliku tegevarmee juhtkonnale.
Operatiivtegevuse ja tagalapiirkonnas allusid EG armeejuhtkonnale vaid armeejuhtkonna poolt algatatud ülesannete täitmisel. tsiviilalluvuses olevates piirkondades kehtisid EG samad alluvussuhted, kui Saksa Riigis st EG allusid Julgeolekupolitsei Peaameti piirkondlikele allasutustele.
Praktikas aga kasutasid Eriülesannetega gruppide liikmed antud volitusi selleks, et vahistada ja likvideerida (hukata) saksa natsionaalsotsialismi ideoloogia vastaseid (kommunistid, Nõukogude parteitegelased ja juudid) ning võimalikke Saksa okupatsioonivõimude vastaseid.
Sonderkommando 1a
Tegevuspiirkond: 18.armee tagala; Gumbinnen(maakond Ida-Preisimaal), Liepāja, Jelgava, Miitavi, Riia, Pihkva, Viljandi, Pärnu, Tallinn, Tartu, Narva.
Sonderkommando 1b
Tegevuspiirkond:16.armee; Kaunas (saksapäraselt Kowno), Minsk, Daugavpils, Zilupe, Ostrov, Rēzekne, Staraja Russa, Tšudovo, Tosno, Vilejka
Einsatzkommando 3
1941. aasta lõpuks oli sõjategevus Eesti, Läti, Leedu ja Valgevene territooriumil lõppenud ning rindejoon peatunud juba väljaspool ning detsembri alguses anti Saksa vägede poolt okupeeritud territooriumid saksa tsiviilvalitsuse alluvusse. Saksa Wehrmachti juurde määratud Sonderkommandode asemel moodustati okupeeritud territooriumitel Saksamaa Riigi Julgeoleku Peaametile alluvad uued piirkondlikud Einsatzkommandod Wehrmachti tagalapiirkondades tegutsemiseks Venemaal ja Ukrainas.
Einsatzkommando 1b
Tegevuspiirkond: Väegrupp Nord tagalapiirkond, Loknja rajoon
Einsatzkommando 2 (EK 2)
Tegevuspiirkond: Väegrupp Nord tagalapiirkond, Šiauljai (saksapäraselt Schaulen), Liepāja (saksapäraselt Libau), Riia
Einsatzkommando 1c
Tegevuspiirkond: Väegrupp Nord tagalapiirkond, Krasnogvardeisk; Nataljevka
Kuninga
Kuninga on mitme koha nimi:
Põhja-Eesti maastikuvaldkond
Põhja-Eesti maastikuvaldkond on maastikuvaldkond Madal-Eesti põhjaosas, millele on iseloomulikud maapinnalähedane paene aluspõhi, karstiprotsessid ja kultuurmaa suurem osatähtsus. Põhja-Eesti maastikuvaldkonda kuuluvad Soome lahe rannikumadalik, Viru- ja Harju lavamaa.
Kristie Miller
Kristie L. Miller on Austraalia filosoof, kes tegeleb metafüüsikaga.
Ta on Sydney ülikooli professor.
Ajaränd ja lahtine tulevik
Artiklis "Time Travel and the Open Future" väidab Miller, et ajarännu loogiline võimalikkus ei ole kooskõlas tavaliste lahtise tuleviku ja objektiivse oleviku universumi mudelitega (sellega, et mõni neist on paratamatult tõene).
Nimetame universumimudelit lahtise tuleviku ja objektiivse oleviku mudeliks parajasti siis, kui selle mudeli järgi on olemas seesmised omadused minevikulisus, olevikulisus ja tulevikulisus nii, et iga antud aja t korral on olemas ainus hetk, mis on objektiivselt olevikus, ja iga sellest erineva ontoloogiliselt reaalse hetke korral on see hetk kas objektiivselt minevikus või objektiivselt tulevikus, ja 2) kui aeg t on objektiivselt olevikus, siis on tõeliselt määramata, millised sündmused toimuvad ajalistes kohtades, mis on objektiivselt tulevikus.
Selle vaatega on kooskõlas põhiliselt kolm erinevat mudelit. Presentismi järgi on ainult olevikuhetk ontoloogiliselt reaalne. Sellest ei pruugi järelduda lahtise tuleviku olemasolu. Igatahes presentistid ei ole seisukohal, et on olemas lahtine minevik. Kõrgemat järku omaduste aparaat, mille abil nad minevikuga tegelevad, oleks siis samamoodi rakendatav tulevikusündmustele, ja siis tulevik oleks kinnine. Presentismi mõeldakse siin sellisena, mille järgi minevik on kinnine ja tulevik lahtine.
Teine võimalik mudel on Michael Tooley ("Time, Tense and Causation") ja Peter Forresti ettepandud kasvava universumi mudel, mille järgi on olemas üksainus neljamõõtmeline tüvi, mis sisaldab kõik ajalised asukohad objektiivses minevikus ning mille äärel on objektiivne olevik, ja tuleviku ajalised asukohad ei ole ontoloogiliselt reaalsed. Erinevalt presentismist on selle mudeli järgi mineviku ajalised asukohad ontoloogiliselt reaalsed ja minevik peab olema kinnine. Kasvava universumi mudel on tõenäoliselt kooskõlas kinnise tuleviku mudeliga, sest sellele saab lisada kõrgemat järku omaduste abil konstrueeritud (mitteeksisteeriva) kinnise tuleviku. Ent selle mudeli pooldajad peavad nähtavasti selle vooruseks, et ta võimaldab mineviku ja oleviku sündmusi tõeliselt eristada, sest minevik on kinnine ja tulevik lahtine, minevik reaalne ja tulevik mittereaalne. Seda mudelit võetakse siin sellisena, mille järgi tulevik on lahtine. Kolmas on Storrs McCalli hargneva universumi mudel. On olemas üksainus neljamõõtmeline tüvi, mis sisaldab kõik objektiivse mineviku ajalised asukohad. Objektiivne olevik on tüve otsas, järgnevad mittetegelikud, kuid ontoloogiliselt reaalsed tuleviku harud. Selle mudeli järgi tulevik peab olemas lahtine: iga mittetegelik tuleviku haru kujutab ühte viisi, kuidas asjad saavad olla, kui objektiivne olevik on ette antud. Seega sellest mudelist järeldub nii objektiivne olevik kui ka tuleviku lahtisus.
Nii kasvava universumi mudel kui ka hargneva universumi mudel on aja a-seeria traditsioonis. Kummaski ei saa sündmustevahelisi suhteid kirjeldada tõeliselt ajavormitult; kui tulevikuharud langevad ära, sest nad ei saa tegelikuks, siis mõned sündmused "pseudoajavormitult" lakkavad eksisteerimast: mingile ajale vastavas universumi hetkülesvõttes on nad pseudoajavormitult olemas ja mingile järgmisele ajale vastavas mitte.
Vaatleme järgmist eelduste komplekti: Eeldus 1) lihtsalt välistab ajarännuna pseudoajarännu, kus miski kaob ning mingil varasemal ajal ilmub selle kvalitatiivne duplikaat, ilma et oleks põhjuslikku seost. Kui põhjuslikku seost pole, siis pole tegu sama asjaga.
Eeldusega 2) kaks nõustuvad peaaegu kõik. (Geoffrey Currier Goddu ("Time Travel  and  Changing  the  Past:  (or  How  to  Kill  Yourself and Live to Tell the Tale", vt Geoffrey Goddu) järgi on mineviku muutmine võimalik, on tal võib-olla ikkagi hargnevate harudega universum ja ajarändur ei muuda minevikku, vaid läheb ühest harust teise.)
Eeldus 3) on väide, et ei ole võimalik rännata mitteolemasolevast ajalisest kohast olemasolevasse ajalisse kohta. See on ümberpööratud versioon "olematu sihtkoha" vastuväitest ajarännu võimalikkusele presentismi eeldusel. Näiteks William Grey ("Troubles with Time Travel") järgi ei saa presentistid rännata ajas tagasi, sest pole minevikukohti, kuhu rännata. Kuni viimase ajani oli üldtunnustatud, et presentism on ajarännu võimalikkusega vastuolus.  Ja siis võiks arvata, et kasvava universumi ja hargneva universumi mudel peaks ajarännule soodsamad olema, sest minevik on ontoloogiliselt reaalne. Miller tahab näidata, et samalaadne takistus on ka nende mudelite puhul.
Phil Dowe ("The Case for Time Travel") aga väidab, et kui Grey argument peaks paika, siis presentistid ei saaks ka tulevikku rännata, sest pole kohta, kuhu rännata. Dowe' meelest piisab sellest, kui sihtkoht on siis olemas, kui sinna jõutakse; reisi alustamise ajal ei pea seda olema. Siis peaksid presentistid saama ka minevikku rännata. Praegu on tõsi, et mõni praegune indiviid eksisteeris minevikus ja tema olemasolu olevikus põhjustas selle indiviidi olemasolu minevikus. Presentistlikust juhtumist võib mõelda ka teistmoodi. Me kaldume mõtlema, et presentistliku ajarännu puhul lahkutakse olemasolevast kohast ja suundutakse mitteolemasolevasse minevikulisse ajalisse kohta. Et aga minevikku pole võimalik muuta, siis juhul, kui mul on võimalik rännata minevikukohta, siis kõigil tollele järgnevatel aegadel on tõsi, et ma eksisteerisin tollel ajal, ja tollel ajal on tõsi, et ma eksisteerin tollel ajal. See, et minevikku saab rännata, kui minevik eksisteerib siis, kui sinna jõutakse, tähendab, et mul on võimalik teha nii, kui too aeg on olevik, siis ma eksisteerin tollel ajal. Kui ma ei ole tollel ajal olemas, kui too aeg on olevik, siis ei ole tõsi, et ma olin tollel ajal olemas, kui too aeg on minevik, ja seega pole tõsi, et ma rändasin tollesse aega. Aga kui ajarändur on olemas mingil ajal, kui see aeg on olevik, siis tundub, nagu me peaksime ütlema, et ajarändur tuli mitteolemasolevast kohast (tulevikust). Ja kui rändamine olemasolevast kohast mitteolemasolevasse tundub usutav, siis rändamine mitteolemasolevast kohast olemasolevasse tundub trikikas. Viimase probleemi kohta võib öelda, et rännata lähtekohast, mis saabumisaja vaatepunktist on mitteolemasolev, ei ole problemaatilisem kui rännata sihtkohta, mis väljumise vaatekohast on mitteolemasolev. Kummalgi juhul loeb ainult see, et reisi kumbki otspunkt on siis olemas, kui seal ollakse.
Milleril on selle kohta kaks märkust. Esiteks, põhjuse ja tagajärje seos on siin väga veider. Sihtpunkti ajal on ajarändur olemas, aga selle põhjust pole olemas. Mitte lihtsalt et põhjus on tulevikus ja praegu ei eksisteeri, vaid lihtsalt ei eksisteeri üldse. On küll tõsi, et see, et ajarändur eksisteerib väljumise ajal, kui väljumise aeg on olevik, on selle väite tõetegija, et ajarändur eksisteeris saabumise ajal: ajaränduri kõrgemat järku omadused väljumise ajal teevadki tõeseks väite, et ta saabumise ajal eksisteeris. Jääb aga ebaselgeks, mis mõttes ajaränduri olemasolu väljumise ajal põhjustab tema olemasolu saabumise ajal, kui ta eksisteerib saabumise ajal isegi juhul, kui tema olemasolu väidetav põhjus ise ei eksisteeri. Teiseks, me vaatleme lahtise tulevikuga mudelit: olevikus eksisteerivate asjade kõrgemat järku omadused ei määra, mis leiab aset tulevikus. Nii et ajaränduri sihtkoha ajal on määramatu, kas ajarändur väljumise ajal eksisteerib ja kas ta otsustab minevikku rännata. Nii et ei saa isegi öelda seda, et kui poleks fakti, et ajarändur väljumise ajal on olemas ja rändab minevikku, ei oleks teda sihtkoha ajal olemas. Tõepoolest, tol ajal me küll teame, et arvatav ajarändur on sel ajal olemas, kuid pole tagatist, et ta arvataval väljumise ajal on olemas ja rändab minevikku. Siis on tollal määramatu, kas tollane tulevikuseisund on tegelikult tollase ajaränduri põhjus. Aga raske on aru saada, kuidas saab olla määramatu, kas x on y-i põhjus. Siis on ka määramatu, kas arvatav ajarändur on ajarändur.
Neid, keda puuduva sihtkoha argument algsel kujul ei veena, veenab võib-olla see uus argument: isegi kui pidada võimalikuks, et saab rännata praegu mitteolemasolevast kohast praegu olemasolevasse kohta, kuidas saab mitteolemasolev tulevikuseisund põhjustada olevikuseisundi, pealegi kui tulevikuseisundid on määramatud. Miller leiab, et presentist ei ole ajarännu võimalikkust usutavalt seletanud. Miller väidab nüüd, et ka ülejäänud kaks mudelit pole ajarännuga kooskõlas.
Oletame nüüd, et on paratamatu, et meie maailm on hargnev universum. Oletame jälle, et ajarändur rändab objektiivsest olevikust objektiivsesse minevikku. Siis jällegi ajarändur eksisteerib siis, kui tollane aeg on objektiivne minevik ja praegune objektiivne olevik on objektiivne tulevik. Siin aga on tuleviku ajalised kohad ontoloogiliselt reaalsed. Siis võiks arvata, et siis võib vabalt pidada ajaränduri tulevikku tema minevikus olemasolu põhjustavaks: ajarändur on ju tulevikus olemas, nii et tal on sobiv põhjuslik seos iseendaga minevikus. Aga vaatame järgmist stsenaariumi. Ühes harus on mingist ajahetkest olevikuni olemas Fred, teises Mary. Tollest ajahetkest varasemas objektiivses olevikus ei ole Fredi ega Maryt. Kui kumbki haru ei saa tegelikuks, siis ei jää puu tüvele kuskile andmeid selle kohta, et nad eksisteerisid. Kui nad just ajas ei rända. Oletame, et tegelikuks saab Fredi haru ja Mary haru kukub ära. Kui tulevik on tõeliselt määramatu, siis enne neid on nii, et emb-kumb võib saada tegelikuks ja kuna tollases tulevikus on mõlemad ontoloogiliselt reaalsed, siis võib eeldada, et kui tollase seisuga saab Fred tulevikus minevikku rännata, siis saab seda ka Mary. Oletame, et tollasesse aega rändavad nii Fred kui ka Mary. Siis tollal eksisteerivad nii Fred kui ka Mary ning mõlemad on sobivalt põhjuslikult seotud oma tulevikust lahkumise aegse ajalise staadiumiga, nii et mõlemad on ajarändurid. Aga lahkumise aja seisukohalt eksisteerib ainult Fred, nii et pole seda, mis põhjustaks minevikku rännanud Maryt. Kui eeldada, et põhjuse eemaldamisel kaob tagajärg, siis tuleb välja, et tollase aja seisukohast Mary on tol ajal olemas, (sest siis põhjus on olemas), eeldatava tulevikust väljumise aja seisukohast aga mitte. Aga siis on minevik muutunud. Alternatiiviks on eitada põhjustamisteooria kontrafaktuaalset komponenti ning väita, et on ajavormitult tõene, et Mary tollases minevikus on olemas. Aga siis ei ole Mary tuleviku seisukohast tõeline ajarändur, sest miski tulevikus ei põhjusta tema minevikustaadiumi, mineviku seisukohast aga on tõeline ajarändur. See on jällegi vastuolus postulaadiga, et minevikku ei saa muuta, kui pidada põhjuslikke suhteid osalt seesmisteks: Mary muutub tõelisest ajarändurist mitteajaränduriks.
Kui eitada teesi 5, väites, et need mudelid on kontingentsed, siis saab väita, et loogiliselt võimatu on niisuguse universumi olemasolu, milles tulevik on lahtine ja ajaränd on võimalik. Probleem on nüüd selles, mis laadi võimalikkusest on jutt. See ei ole loogiline võimatus. Aga paistab ka, et nomoloogiline võimatus ei sobi, sest jutt ei ole ainult ajarännu füüsilisest võimatusest, vaid mõistelisest vastuolust lahtise tulevikuga. Me tahame öelda umbes, et kui meie maailm on lahtise tulevikuga, siis meie maailmaga metafüüsiliselt sarnastes maailmades on ajaränd võimatu, ja võib-olla see tähendab, et kui meie maailm on lahtise tulevikuga, siis ajaränd on metafüüsiliselt võimatu.
Modaalne püsimine ja modaalränd
Enamiku filosoofide arvates tavalised objektid püsivad läbi aja. Eeldame, et on olemas kolmemõõtmelised aja- ja maailmasõltelised viilud, ning tegelike viilude mis tahes hulga korral on olemas miski, mis neist viiludest koosneb. Nimetame objekti ajaliselt ulatuvaks, kui teda moodustavatest viiludest vähemalt mõned eksisteerivad eri aegadel. Tavalise arusaama järgi kõik ajaliselt ulatuvad objektid ei püsi. Paljude püsimise teooriate järgi objekt püsib siis ja ainult siis, kui ta on ajaliselt püsiv ja kõik tema hetkviilud on sobivalt seotud mõne gen-identsuse (põhjuslikkus pluss sarnasus) suhtega. Siis on püsivate objektide hulk ajaliselt ulatuvate objektide hulga pärisalamhulk. (Isegi need, kelle meelest ükski ajaliselt ulatuv objekt ei püsi, näiteks staadiumiteoreetikud, arvavad, et väited selle kohta, mida objekt minevikus tegi või tulevikus teeb, teeb tõeseks eri aegadel olemasolevate mingi gen-identsussuhtega seotud viilude olemasolu, sest need viilud on kõnealuse objekti ajalised vasted.) Mittepüsivaid ajaliselt ulatuvaid objekte nimetame kõigest ajaliselt ulatuvateks objektideks. Tavaliselt eeldatakse, et tavakeele väljendite osutused on enamasti püsivad. Eeldusel, et ajaränd on võimalik, rändavad püsivad objektid. Eeldame nüüd, et eri aegadel ja eri võimalikes maailmades eksisteerivate viilude mis tahes hulga korral eksisteerib miski, mis neist koosneb. (Seda ontoloogilist vaadet nimetatakse mõnikord viiedimensionalismiks. Viimane sisaldab tavaliselt ka semantilisi väiteid, nimelt et meie tavaliste väljendite osutused on viiemõõtmelised. Selles artiklis ei võeta omaks viiedimensionalistlikku semantikat, vaid perdurantistlik semantika viiedimensionalistliku ontoloogiaga.) Analoogselt ajaga saab rääkida modaalsest ulatusest: objektil on modaalne ulatus siis ja ainult siis, kui ta koosneb viiludest, millest vähemalt mõned eksisteerivad eri võimalikes maailmades. (Mõned, kuid mitte kõik modaalselt ulatuvad objektid on ka ajaliselt ulatuvad). Kas püsimisel on modaalne analoog modaalne püsimine? Kas ajarännul on modaalne analoog modaalränd?
Oletame, et modaalselt püsivad objektid on olemas, ja küsime, mida tähendaks modaalne ränd. Ajaränd leiab aset siis, kui objekti isiklik aeg lahkneb reaalsest ajast. Isiklik aeg ja modaalne aeg on vastavuses siis ja ainult siis, kui objekti moodustavate viilude järjestus langeb isiklikus ajas ja reaalses ajas kokku. Kui seda vastavust pole, siis objekt on ajarändur. Modaalrändu võib samastada modaalse püsivuse juhtudega, kus objekti isiklik aeg ei ole vastavuses reaalse modaalse järjestusega. Mis see modaalne järjestus oleks? Kõige tavalisem kandidaat oleks täielik järjestus või osaline järjestus, mille moodustab võimalike maailmade vaheline sarnasussuhe. Ajarännu kontekstis paremat analoogi ei ole. Oletame, et on olemas ainus parim viis järjestada modaalne ruum sarnasuse meetrika abil. Nimetame seda modaalseks järjestuseks. Objekt rändab ajas parajasti siis, kui tema maailmajoon ei kulge otse läbi aja, vaid hüppab ringi või muudab suunda. Objekt rändab modaalselt parajasti siis, kui tema maailmajoon ei kulge otse läbi modaalse ruumi, vaid hüppab seal ringi. Nagu ajarännu ja ajalise püsivuse puhulgi, on modaalse rännu ja modaalse püsivuse puhul tegu rännuga. Aga üksik viil ei rända. Viilul on jätkud teatud aegades või teatud maailmades. Viilul on rändavaid N-jätkusid parajasti siis, kui tal on N-jätkusid ning N-i moodustavate viilude järjestus lahkneb nende viilude ajalisest või modaalsest järjestusest. Sellega pole muidugi näidatud, et modaalselt püsivad objektid või modaalsed rändurid on olemas.
Püüame konstrueerida usutavaid modaalse püsivuse näiteid, inspireerituna Adriane Rini ja Max Cresswelli raamatust "The World-Time Parallel". Võtame näiteks isikud. Nimetame staadiumiks lühiajalist viilude kogumit.
Juhtum 1. Tegelikus maailmas w kõnnib isiku J staadium s ajal t tänaval. Väga ebatõenäoline kvantsündmus hajutab kõik s-i osakesed, nii et tegelikus maailmas J-i viilu enam ei ole. Võimalikus maailmas w* toob väga ebatõenäoline kvantsündmus osakesed kokku, nii et tekib s*, mis on s-i lähedane psühholoogiline ja füüsiline duplikaat, mis erineb ainult selle poolest, et s*-il on veel üks kogemuste ja mälestuste hetk.
On olemas mingi modaalselt ulatuv objekt, mille osad s ja s* on. Küsimus on selles, kas s ja s* on ühe isiku J staadiumid ehk kas s* on s-i isikujätk või kõigest s-i vaste isikujätk.
Juhtum 1*. Isiku J staadium s ajal t tänaval. Väga ebatõenäoline kvantsündmus hajutab kõik s-i osakesed. Kuigi see tegelikult nii ei ole, on võimalik, et teine väga ebatõenäoline kvantsündmus tooks osakesed kokku, nii et tekib s*, mis on s-i lähedane psühholoogiline ja füüsiline duplikaat, mis erineb ainult selle poolest, et s*-il on veel üks kogemuste ja mälestuste hetk.
Kuninga (Põhja-Pärnumaa)
Kuninga on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
Fairytale
"Fairytale" on Alexander Rybaki laul, Rybak ta on nii laulu autor kui ka esitaja. 2009. aastal võitis ta sellega Moskvas Norrat esindades Eurovisiooni lauluvõistluse.
Finaalis sai "Fairytale" 387 punkti, mis on siiamaani rekord. Koos Rybakiga oli laval 3 meestantsijat ning 2 naistaustalauljat, korduvalt Norrat Eurovisioonil taustalauljatena esindanud Jorunn Hauge ja Karianne Kjærnes.
Laul on inspireeritud Rybaki ja norralase Ingrid Berg Mehuse kunagisest suhtest.
Intrapersonaalsed oskused
Intrapersonaalsed oskused (inglise intrapersonal skills) on oskused, millega saab inimene ise oma sisemaailmas toimuvat juhtida. Sõna esimene pool "intra" viitab seesmisele ja sõna teine pool "personaalne" isiklikule ehk igaühe isiklikule sisemaailmale.
Inglise keeles on mõistet "intrapersonaalsed oskused" kasutanud 2011. aastal Ameerika Ühendriikide teadusnõukogu (National Research Council), tuues välja, et intrapersonaalsed oskused on enesejuhtimine, ajajuhtimine, enseareng, enseregulatsioon, kohanemine ja oma tegevuste täide saatmise korraldamine jms. Mõistet on kasutatud samal aastal ka Robert T. Kiyosaki ja Donald J. Trump juhi enesejuhtimise oskuste kirjeldamiseks oma raamatus "Midase puudutus. Miks mõni ettevõtja saab rikkaks ja miks enamik ei saa." (eesti keeles Sinisukk 2012).
Timothy J. Cleary (Ph.D, isereguleeritava õppimise ekspert, inglise self-regulated learning (SRL) theory expert. USA University of Wisconsin) on välja toonud, et end ise reguleeriv õppija seab endale:
J. Michael Straczynski
Joseph Michael Straczynski (sündinud 17. juulil 1954) on USA kirjanik ja teleprodutsent.
Straczynski on kirjutanud nii teleseriaale, romaane, lühijutte, koomikseid kui ka kuuldemänge. Ta on ühtlasi stsenaariumikirjutamise õpiku autor, on olnud näitekirjanik ja ajakirjanik.
Tema tuntuim töö on telesari "Babylon 5" koos lühikeseks jäänud jätkuga "Crusade". Straczynski kirjutas ise enamiku "Babylon 5" osade stsenaariume, sealhulgas 59 järjest eetrisse lastud osa, mis hõlmasid kogu seriaali kolmanda ja neljanda hooaja.
Straczynski on kuulus selle poolest, et tavatseb suhelda oma loomingu fännidega vahetult internetis. Juba 1985. aastast peale osales ta vestlustes, mis peeti uudisegruppides ning GEnie, Compuserve ja America Online teenuste kaudu.
Hariduse sai Straczynski California osariigi San Diego ülikoolis (SDSU). Ta omandas bakalaureusekraadi psühholoogia ja sotsioloogia alal. Üliõpilasena kirjutas ta usinalt tudengiajalehes. Mõnikord oli leht sedavõrd tema artikleid täis, et lehte kutsuti naljatamisi Daily Joe'ks.
2000. aastatel elab Straczynski Los Angelese piirkonnas koos abikaasa Kathryn M. Drennaniga, kes on samuti kirjanik.
Noorpõlv
Tema stsenaariumikirjutamise õpiku ümbrisel avaldatud elulooliste andmete kohaselt lavastati Straczynski esimene näidend, kui noormees oli 17-aastane. Tema esimene telekomöödia lavastati, kui Straczynski oli 21-aastane, ja tema esimene filmistsenaarium osteti, kui autor oli 24-aastane.
28-aastaselt oli tal ette näidata juba nii seriaali- kui ka filmistsenaariume, raadiosaadete stsenaariume, tosina jagu näidendeid ning üle 150 artikli ajalehtedes ja ajakirjades. Ta juhtis raadios üht jutusaadet, samuti on USA California osariigis ja mujal pidanud erialaseid loenguid ja seminare.
Seriaalimeistrikarjäär
Straczynski tegutseb televisiooni vallas 1983. aastast peale. Ta alustas multifilmidega ning tõusis algajast stsenaristist peaprodutsendiks.
Tema kuulsaim teos on kosmoseseriaal "Babylon 5", mis on saanud mitmeid ulmeauhindu. Ehkki tegemist on Star Treki kõrval ühe tuntuma omataolisega, on hiljem kõik katsed teha sellele järge eri põhjustel luhtunud.
Straczynski lõi ka seriaali "Jeremiah", mis rajaneb samanimelisel prantsuse koomiksilool. Ta ise kirjutas 39 osast 19.
Straczynski on kirjutanud stsenaariume sellistele teleseriaalidele nagu "He-Man and the Masters of the Universe", "The New Twilight Zone", "The Real Ghostbusters", "Jake and the Fatman", "Captain Power and the Soldiers of the Future" ja "Mõrv sai teoks" (Murder, She Wrote).
Romaanid ja lühijutud
Straczynski on kirjutanud kolm õudusromaani: "Demon Night", "Othersyde" ja "Tribulations" ning paarkümmend lühijuttu, millest enamik on koondatud kahte kogumikku: "Tales from the New Twilight Zone" ja "Straczynski Unplugged".
Ta kirjutas ka üheksa "Babylon 5" maailma puudutava romaani kondikava, mida teoste autorid jälgisid kirjutamisel, et säiliks sündmustiku järjepidevus. Straczynski ise on kirjutanud neli "Babylon 5" ainelist lühijuttu, mis on ilmunud ajakirjades.
Koomiksid
Straczynski on tuntud koomiksifänn ning kirjutas ka ise 1980. aastail mõne. Televisioonitöö kõrval jäi see algul väheseks, kuid alates 1999. aastast on ta kirjutanud koomikseid näiteks firmadele Top Cow ja Marvel Comics, viimasele selliseid lugusid nagu "Ämblikmees" (The Amazing Spider-Man) ja "Fantastiline nelik" (The Fantastic Four).
Airbus A300
250px|thumb|Airbus A300B4-603 Airbus A300 on Airbusi esimene, keskmise lennukaugusega laia kerega reisilennuk. See oli ka maailma esimene kahe mootoriga laiakereline reaktiivreisilennuk. Airbus A300 esitleti 1972. aastal. Viimane seda tüüpi lennuk ehitati 2007. aasta juulis.
Tallinn Open
Tallinn Open ehk Kristjan Palusalu Noorte Maadlusvõistlus on Saku Suurhallis igal aastal toimuv maadlusvõistlus. Esmakordselt toimus see Tallinna Tehnikaülikoolis.
1615
1615. aasta (MDCXV) oli 17. sajandi 15. aasta.
1977. aasta Pärnu maleturniir
pisi|200px|Pärnu suveturniiri võitis [[Boriss Gulko]]
Pärnus 16 osavõtjaga turniirile oli kutsutud Eesti maleparemiku kõrval kolm suurmeistrit, Moskva meister Sergei Sokolov ja naiste maailmameister Nona Gaphrindašvili. Kõik kolm suurmeistrit – Aivars Ģipslis (Läti), Boriss Gulko (Moskva) ja Volodõmõr Tukmakov (Ukraina) – olid NSV Liidu meistrivõistluste medalistid (Ģipslis, 1966/1967; Tukmakov, 1972; Gulko, 1975).
Eesti maleparemikust mängisid turniiril Iivo Nei, Aarne Hermlin, Aleksander Veingold, Hillar Kärner, Helmut Luik, Boris Rõtov, Gunnar Uusi, Rein Etruk ja Valter Heuer.
Turniiri lõpptulemus
Turniiri võitis kahepunktilise eduga Tukmakovi ees Boriss Gulko (hea vorm tõi talle aasta lõpul ka NSV Liidu meistrikulla). Tukmakov sai kaks kaotust: Sokolovilt ja Rõtovilt, Ģipslis kaotas Tukmakovile ja Veingoldile. Nei suutis kaotusi vältida.
Paremusjärjestus
1. Gulko 12,5 punkti, 2. Tukmakov 10,5 p, 3.–5. Nei, Sokolov ja Hermlin 9,5 p, 6.–7. Veingold ja Kärner 8,5 p, 8.–9. Ģipslis ja Luik 7,5 p, 10. Rõtov 7 p, 11. Uusi 6,5 p, 12. Etruk 6 p, 13. Gaphrindašvili 5,5 p, 14. Heuer 5 p, 15. Endel Kivioja 3,5 p, 16. Ants Tamme 3 p.
Koptid
180px|pisi|Egiptuse president [[Jamāl ‘Abd an-Nāşir kohtub kopti piiskoppide delegatsiooniga (1965)]]
Koptid (ⲟⲩⲢⲉⲙ̀ⲛⲭⲏⲙⲓ ̀ⲛ̀Ⲭⲣⲏⲥⲧⲓ̀ⲁⲛⲟⲥ) on peamiselt Egiptuse linnades elav rahvas, muistsete egiptlaste järeltulijad. Nende arvuks hinnatakse ligikaudu 6 miljonit (1992). Enne araablaste invasiooni Egiptusesse moodustasid sealse rahvastiku enamiku.