cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nõmme Muuseum
Ajalugu
Nõmme Muuseum asutati 13. novembril 1935 Nõmme Linna Muuseumi Komitee eestvedamisel. Asutus sai enda kasutusse peale koolide välja kolimist tühjaks jäänud Glehni vorstivabriku hoone aadressil Pärnu mnt 320. Muuseumi eesmärgiks oli talletada kõik Nõmme omavalitsusse ja seltsiellu puutuv. Esimesed esemed annetati jaanuaris 1936 ja 1939. aastaks oli fondinimistus üle 700 museaali.
Asutus likvideeriti 17. septembril 1940 ja selle varad võttis üle Tallinna Linnamuuseum, mis jagas need omakorda laiali mitmesse muuseumi (näiteks Elmar Jaanimäe karikatuurid said Eesti Kirjandusmuuseumile).
Tänapäev
Nõmme Muuseum taasavati 28. veebruaril 2002 renoveeritud Nõmme jaamahoones. Majas on kaks eksponaatide saali ja näidiskabinet, kokku on pinda 142,7 m². Püsiekspositsioon näitab Nõmme linna arengulugu alates Nõmme rajamisest Nikolai von Glehni poolt 19. sajandi lõpus kuni tänapäevani. Iga paari kuu tagant vahetatakse ajutisi näitusi.
Almoraviidide dünastia
Ghana Riik ja lõunarinne
Araabia pärimuse järgi vallutasid Almoraviidid Ghana Riigi umbes aastal 1076. Ibn Khaldūn kirjutas sellest aastal 1394, viidates Ghana faqihile Shaykh Uthmanile. Selle allika järgi nõrgestasid Almoraviidid Ghanat korjates Sudaanist tribuuti. Ghana Riigi valitsejate mõjuvõim kadus ajapikku ning nad võeti Sosso Riigi poolt üle. Mali allikate järgi vallutas Sosso valitseja Soumaoro Kanté ka Mali Riigi.
Mart Mäger
Mart Mäger (luuletajanimega Väino Vesipapp, 25. veebruar 1935 Tartu – 21. märts 1993 Tallinn) oli eesti keele- ja kirjandusteadlane, luuletaja ning kriitik.
Ta lõpetas aastal 1958 Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina. Aastal 1963 kaitses ta filoloogiakandidaadi väitekirja. Osales eesti-soome sõnaraamatute koostamises. 1987-1993 ajakirja Looming ilukirjanduse toimetaja.
Almoraviidide dünastia
Ghana Riik ja lõunarinne
Mõned 21. sajandi ajaloolased on Almoraviidide pealetungi pidanud pärimuseks, millel ei ole tõepõhja. Briti ajaloolase Timothy Insolli järgi ei ole Vana-Ghana arheoloogias jälgi Almoraviidide pealetungiga tekkima pidanud muudatustest ja hävitustööst.
Saksa ajaloolane Dierke Lange nõustus algse sõjalise sissetungi teooriaga, kuid väidab, et see ei välista Almoravide poliitilist agitatsiooni, väites, et Ghana Riigi hävimise peamine tegur oli suur võlakoorem. Lange sõnul oli Almoraviidide mõjuvõimu kasv pigem järkjärguline, mitte sõjategevuse tulemus. Ghanas saavutasid almoraviidid võimu abielludes rahva aadlikega. Lange peab Vana-Ghana allakäigu põhjuseks paljusid omavahel mitteseotud tegureid, millest üks oli tõenäoliselt tingitud Almoraviidide mõjust ja islami survest õhutatud sisemistest dünastilistest võitlustest, kuid mitte sõjalistest vallutustest.
Sheryl L. Burkhalter oli arvamusel, et Almoraviidide vallutused Saharast lõunas toimusid, kuid need ei pruukinud olla sõjalised. Kindlasti võeti enda kontrolli alla Aafrika kuld ning sellega kaubeldes saavutati majanduslik ja poliitiline ülemvõim.
Kõige tõenäolisemalt viimane tilk Ghana kokkuvarisemise karikas oli sõda Almoraviididega, Ghana Riik lakkas aastaks 1100 sõjalise ja majandusliku jõuna eksisteerimast ning varises kokku väikesteks hõimugruppideks, millest osad liideti Almoraviidide Riigiga ning osad rajasid Mali Riigi.
Araabia geograaf Muhammad ibn Abi Bakr al-Zuhri kirjutas, et Almoraviidid lõpetasid Tadmakkas ibadiidi islami aastal 1084 ning Abu Bakr jõudis lõunas "kullamäeni". Abu Bakr suri aastal 1087 ning Sahara berberite hõimuliit jaotati tema laste ja venna Yahya vahel, kes kaotas Ghana üle kontrolli. Sheryl Burkhalteri arvates juhtis Abu Bakri poeg Yahya Almoraviidide ekspeditsiooni lõunasse ja vallutas Ghana aastal 1076. Ta uskus, et Almoraviidid elasid Ghana kaotamise ja Almohaadidelt lüüasaamise üle ning valitsesid Saharas 12. sajandi lõpuni.
Lõuna-Ibeeria ja põhjarinne
1086. aastal kutsusid al-Andalusi moslemitaifade valitsejad Yusuf ibn Tashfini Pürenee poolsaarele appi, et enda riike Leóni ja Kastiilia kuninga Alfonso VI eest kaitsta. Samal aastal läks ibn Tashfin üle Gibraltari väina Algecirasse ning alistas Kastiilia Kuningriigi Sagrajase lahingus. Ta ei saanud Euroopas sõjategevust jätkata, kuna pidi Aafrikasse naasma, et sealsete probleemidega tegeleda.
Teist korda jõudis ta Pürenee poolsaarele 1090. aastal, et sealsed taifad annekteerida. Kohalikud elanikud võtsid Almoraviidid soojalt vastu, kuna eelmiste valitsejate kõrged maksud olid palju rahulolematust tekitanud. Kohalikud usujuhid ja idapoolsed liitlased (eriti Abū Hāmid al-Ghazālī Pärsias ja Abu Bakr al-Turtushi Egiptuses, kellest viimane oli Tortosas sündinud) olid taifade valitsejatega usuleiguse tõttu samuti tülis. Vaimulikud andsid välja fatva, millega nad tunnistasid Yusufi moraalseks valitsejaks, kellel on luba riigid üle võtta. Aastaks 1094 oli Yusuf annekteerinud enamiku suurtest taifadest, vastu pidas vaid Zaragoza Taifa. Almoraviidid võitsid kristlaste kuningriike Consuegra lahingus, kus hukkus ka Rodrigo Díaz de Vivari poeg Diego Rodriguez. Alfonso põgenes Consuegra linnusesse, kus Almoraviidid teda kaheksa päeva piirasid ning pärast seda ise lõunasse taganesid.
Pärast edukaid läbirääkimisi Bagdadi kaliifiga, keda Yusuf ibn Tashfin pidas amir al-mumininiks (usklike juhiks), kuulutas Tashfin end 1097. aastal amir al musliminiks (moslemite juhiks). Yusuf suri aastal 1106, kui ta oli väidetavalt üle 100-aastane. Tema surma ajal oli Almoraviidide Riik saavutanud oma maksimaalse ulatuse: neile kuulus kogu Loode-Aafrika kuni Alžiirini ja kogu Pürenee poolsaar Tejost lõunas ning idas kuni Ebro suudmeni. neile kuulusid ka Baleaarid.
Aastal 1108 võitis Almoraviidide Tamin al Yusuf Uclési lahingus Kastiilia Kuningriiki. Ta küll ei vallutanud kristlastelt eriti maad peale Valencia, kuid pani rekonkista pausile ja ühendas al-Andalusi. Aastal 1134 alistasid Almoraviidid Fraga lahingus Alfonso I-st.
Allakäik
Yusufi poja ja troonipärija Ali ibn Yusufi juhtimisel vallutati aastatel 1119 ja 1121 ka Sintra ja Santarém, kuid kuna Aragon oli Prantsusmaa abiga Zaragoza tagasi vallutanud, oli olustik Almoraviidide vastu pöördumas. Ali ibn Yusuf sai aastal 1138 Ourique'i lahingus Leoni ja Kastiilia kuningalt Alfonso VII-lt ning aastal 1139 Portugali krahvilt Alfonsolt lüüa. Viimane kuulutas pärast Almoraviidide alistamist välja Portugali Kuningriigi. Portugallased vallutasid Lissaboni aastal 1147.
Ajaloolased arvavad, et Ali ibn Yusufi elustiil erines tema esivanemate omast, kuna ta oli kõrbeelu hüljanud ning eelistas elada linnatingimustes. Ta sai Pürenee poolsaarel kristlike kuningriikide koalitsioonilt ning Marokos Almohaadidelt lüüa. Ta suri aastal 1143 ning tema poeg Tashfin ibn Ali jätkas alade kaotamist Almohaadidele. Ta kukkus aastal 1146 surnuks, kui oli pärast Almohaadidelt Oranis lüüa saamist põgenemas.
Tema järeltulijate Ibrahim ibn Tashfini ja Ishaq ibn Ali valitsusajad jäid lühikeseks. Almoraviidide Riigi lõpuks loetakse Marrakechi vallutamist Almohaadide poolt aastal 1147, kuigi oli mitmeid katseid dünastia võimu jätkata või taaselustada. Näiteks Almoraviid Yahya Al-Sahrāwiyya vastupanu Almohaadidele Magribis kestis kaheksa aastat. Ta andis alla aastal 1155. Aastal 1155 olid allesjäänud Almoraviidid Banu Ghaniya haru juhtimisel sunnitud Magribist kõigepealt Baleaaridele ning seejärel Ifriqiyasse põgenema. Banu Ghaniya tõttu varises Almohaadide Riik hiljem Ida-Magribis kokku.
Usk
Almoraviidid said alguse maliki koolkonnast inspireeritud konservatiivse islami reformiliikumisena. Almoraviidide algusaastatel sai Yahya ibn Ibrahim inspiratsiooni Maroko maliki õpetlaselt Abu Imran al-Fasilt.
Kunst
Ajaloolane Amira Bennison on Almoraviidide aja kunsti kirjeldanud paljude hõimude üheks riigiks liitmise tulemusel tekkinud andaluusia-magribi vooluks, milles on suurim osakaal Sanhaja valitsejate maitsel. Bennison ei ole nõustunud ajaloolase Robert Hillenbrandi väidetega nagu oleks Almoraviidide kunst olnud islami kunsti mastaapsust arvestades perifeerne ja väiksemõjuline. Hillenbrand on arvanud, et Almoraviidide Riigi lühiajasus ei andnud pinnast oma kunstivoolu tekkeks.
Merikell
Merikell (Pelagia nocticula) on karikloomade klassi kuuluv mereeluline ainuõõsne.
Almoraviidide dünastia
Kunst
Alguses ei võtnud konservatiivse maliki õiguse järgijatest Almoraviidid Andaluusia taifade kultuuri üle, kuna nad pidasid Pürenee poolsaare moslemeid liiga usuleigeteks. Samas Almoraviidide dünastia lõpuaastatest pärinevad Almería kujud ja kangad vihjavad, et aja jooksul see hoiak muutus.
Vahaleedik
Vahakoi vastsete ekstrakti väidetavad tervistavad omadused
Kasutamise kestus 3–4 nädalat.
Almoraviidide dünastia
Kunst
Almoraviidide kunsti hulka kuulusid peened Córdoba minbarid, Almería marmorvaagnad ja hauakivid, Almería, Málaga ja Sevilla kangad ning keraamika.
Roger-Maurice Bonnet
pisi| Roger-Maurice Bonnet, [[Prantslased|prantsuse astrofüüsik]] Roger-Maurice Bonnet (sündinud 23. detsembril 1937 Prantsusmaal Essonne'i departemangus Dourdanis) on prantsuse astrofüüsik.
Almoraviidide dünastia
Marmor
12. sajandi esimesest poolest on säilinud suur hulk marmorist hauakive. Need valmistati Almerías ajal, mil see oli jõukas sadamalinn Almoraviidide kontrolli all. Hauakivid valmistati Macaeli marmorist, mida kaevandati kohapeal ja millele raiuti ulatuslikud kufi-kirjad, mida mõnikord kaunistasid taimsed või geomeetrilised motiivid. Need näitavad, et Almoraviidid mitte ainult ei taaskasutanud Ummaijaadide marmorist sambaid ja vaagnaid, vaid tellisid ka uusi töid. Neil olevad pealdised on pühendatud erinevatele isikutele, nii meestele kui naistele, erinevatest ametitest, mis näitavad, et sellised hauakivid olid suhteliselt taskukohased. Kivid on kas ristkülikukujulised steelid või pikad horisontaalsed prismad, mida tuntakse mqabriijadena (sarnaselt nendega, mis leiti palju hilisematest Marrakechi Saadi haudadest). Neid on leitud paljudest Lääne-Aafrika ja Lääne-Euroopa paikadest, mis annab tunnistust laiaulatusliku marmoritööstuse ja -kaubanduse olemasolust. Paljud Prantsusmaalt leitud tükid saadi tõenäoliselt hilisemast röövimisest. Mõned kõige kaunistatumad väljastpoolt al-Andalusi leitud hauakivid avastati Sahelist Gao-Saneyst, mis annab tunnistust Almoraviidide mõju ulatumisest Aafrika mandrile.
Almoraviidide-aegset marmorit on leitud ka Fesi uuematest ehitistest spoliana. Üks selline näide on Dar al-Muwaqqiti aken, mis on suunatud Al-Qarawiyyini mošee sisehoovi poole (see ehitati alles Mariinide ajal). Teine näide on Idris II zawija lõunafassaad, mille taastas 17.–18. sajandil Ismail Ibn Sharif.
Roger-Maurice Bonnet
Karjäär
Bonnet lõpetas Pariisi Ülikooli. Samas ülikoolis kaitses ta 1968. aastal doktorikraadi.
Vahaleedik
Kirjandus
doi: 10.1128/IAI.00510-12, PMCID: PMC3434583 Published online 2013 May 7. doi: 10.4161/viru.24930, PMCID: PMC3714134
Allikad
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Galleria mellonella seisuga 13.05.2015.
Muqaddimah
"Muqaddimah" ehk "Al-Muqaddimah" (المقدّمة‎ ; 'Sissejuhatus') ehk "Muqaddimah ibn Khaldūn" (araabia keeles مقدمة ابن خلدون) ehk "Prolegomena" (kreeka keeles Προλεγόμενα) on Põhja-Aafrika ajaloolase Ibn Khaldūni 1377. aastal kirjutatud raamat, mis esitab varajase vaate üldajaloole.
Ibn Khaldūn kirjutas oma töö eessõnana või esimese raamatuna oma kavandatud maailmaajaloole ("Kitāb al-‘ibar ('Raamat arengust')), kuid juba tema eluajal hakati seda sissejuhatustki käsitlema iseseisva tööna.
Mõned tänapäeva mõtlejad on seda vaadelnud ka esimese tööna, mis tegeleb ajaloofilosoofiaga või sotsiaalteadustega (sotsioloogia, demograafia, historiograafia, kultuurilugu, majandusteadus). "Muqaddimah" käsitleb ka islami teoloogiat, politoloogiat ning loodusteadustest bioloogiat ja keemiat.
thumb| [[Ibn Khaldūni mälestusmärk  Tunises]]
Sotsiaalajaloolisest sisust
Tegemist on esimese sotsiaalprobleemidele pühendatud traktaadiga, mis on teadusliku ajaloouurimise eelkäija. Uskudes ajalooprotsesside seaduspärasusse, rakendas Ibn Khaldūn filosoofilise ratsionalismi printsiipe ajaloo uurimisele. Ta oli veendunud, et ühiskonna solidaarsustunne ʻaşabīyah võimaldab rahval ellu jääda ja soodsate tingimuste korral ka teisi juhtida ja alistada. Sellised vallutused näitavat, et domineeriv rühm suudab alistatud rahvaste ressursid ära kasutada, arendada kultuuri ja kõrgtasemel linnaelu. Aga kui valitsev klass harjub luksusliku elustiiliga, siis võtvat võimust enesega rahulolu ja nende vägi hakkavat hääbuma. Enam ei hoolitseta piisavalt alluvate eest, tekivad kadedus ja sisetülid ning majandus käib alla. Nii muutuvat riik kaitsetuks mõne uue hõimu või rändsuguharu ees, mis on parajasti omaenda ʻaşabīyah ' tõusuteel, ja kogu tsükkel algavat uuesti otsast peale.
Bajram Begaj
thumb|250x250px|alt=|[[Ilham Alijev and Bajram Begaj]] Bajram Begaj (sündinud 20. märtsil 1967 Rrogozhinës) on Albaania arst ja sõjaväelane (kindralmajor). Ta töötas aasta 29. juulist 2020 kuni 4. juunini 2022 Albaania relvajõudude peastaabi ülemana. Ta valiti juunis 2022 Albaania presidendiks.
Almoraviidide dünastia
Tekstiil
See, et Almohaadide liikumise juht Ibn Tumart kritiseeris sultan Ali ibn Yusufi, kuna viimane "istus luksuslikul siidist riidel" oma Marrahechi mošees, annab tunnistust asjaolust, et Almoraviidide ajal oli erinevatel tekstiilidel tähtis roll.
Bajram Begaj
Ta sündis aastal 1967 Rrogozhinës Tirana maakonnas. Ta lõpetas aastal 1989 Tirana Meditsiiniülikooli. Aastast 1998 oli ta sõjaväearst.
Eesti animafilmikunst
Eesti animafilmikunst käsitleb Eesti animafilmi ehk multifilmi läbi aja.
Bajram Begaj
29. juulil 2020 määrati ta Albaania relvajõudude peastaabi ülemaks, kus teenis 4. juunini 2022.
4. juunil 2022 valiti ta Albaania presidendiks. Ametisse asus ta 24. juulil 2022.
Isiklikku
Ta on abielus, peres on kaks poega.
Almoraviidide dünastia
Tekstiil
Kristlased taaskasutasid Almoraviidide ajast jäänud kvaliteetset riiet üsna laialdaselt, näited sellest on mh San Isidoro basiilika relikvaar Leónis, Toulouse'i Saint-Sernini basiilikast leitud missarüü, Burgose lähedal asunud Quintanaortuño kiriku Juan de Ortega missarüü, San Pedro de Osma surilina ning Ida-Püreneedest Thuirist leitud riidetükk. Mõnel sellisel riidel on kas kufi või hispaania-kufi kirjas tekstid ning mõned tähed on kaunistatud lillesümboolikaga. Selle kohta on hea näide San Juan de Ortega missarüü, mis on 12. sajandi alguses valmistatud siidist ja kuldlõngast. San Pedro de Osma surilina teeb märkimisväärseks sellel olev tekst "valmistatud Bagdadis", mis annab kinnitust sellest, et see oli importkaup. Samas tänapäeval on ajaloolased hakanud arvama, et selliseid riideid toodeti siiski kohalikes keskustes, nagu Almeria, ning need olid lihtalt Lähis-Ida siidi koopiad. Võimalik, et "valmistatud Bagdadis" oligi sinna kirjutatud, et ostjaid tüssata ja riide väärtust kunstlikult tõsta. Malaga 12. sajandi kirjanik ja turukontrolör on märkinud, et riide päritolu võltsimise vastu kehtestati eraldi seadused. Seetõttu on paljud nendest tekstiilidest tuntud kui "Bagdadi rühm", millesse kuuluvad stilistiliselt ühtsed ja kunstiliselt rikkalikud siidist tekstiilid, mis pärinevad ilmselt Ali ibn Yusufi valitsemisajast või 12. sajandi esimesest poolest. Peale kirja on San Pedro de Osma surilinal veel pildid kahest lõvist ja harpiast, kes on rondellide sees ning ümbritsetud väikestest inimestest, kes hoiavad greife. Saint-Sernini missarüül on paabulinnud ja väikesed kufis tekstid.
Eesti animafilmikunst
Alates ülemaailmsest majanduskriisist kuni 1958. aastani Eesti animafilmikunstis arengut ei toimunud. Animafilmikunsti taassünd oli 1958, kui Elbert Tuganov asutas filmistuudio Tallinnfilm juurde nukufilmi osakonna. 1958 valmis nukufilmi osakonnas esimene animafilm: "Peetrikese unenägu".
Almoraviidide dünastia
Tekstiil
Tava kanda riidele ühtlaselt rondellide sees olevaid inimesi ja loomi ning nende vahele abstraktseid motiive pärineb juba Sassaniidide Riigist. Hiljem, alates Almohaadide ajast, hakkavad loomade ja inimeste kujutised asenduma abstraktsemate kujunditega ning epigraafiline kujundus tõuseb esiplaanile.
Merikell
Merikellade keha on radiaalselt sümmeetriline. Neil on 8 m pikad kombitsad. Närvisüsteem on primitiivne. Liikumine on piiratud ainult vertikaalselt. Liikumine on põhjustatud karika pulseerimisest. Nende värvus on roosa ja kahvatulilla, mõnikord ka kuldkollane.
Roger-Maurice Bonnet
Karjäär
Roger-Maurice Bonnet töötas 18 aastat Pariisis Euroopa Kosmoseagentuuri juhtkonnas: teadusdirektorina aastail 1983–1997 ja peadirektorina 1997–2001.
Almoraviidide dünastia
Kaligraafia ja miniatuur
12. sajandil tekkis Almoraviidide riigis magribi kiri, mis oli ainus kufi kirjast välja arenenud kursiivis kiri. Sestpeale hakati religioosseid tekste kirjutama magribi kirjas, samas näiteks ehitiste plaanidel seda kirja ei kasutatud. Magribi kirjast omakorda arenes al-Andalusis välja andaluusia kiri. Magribi ja andaluusia kirjadel olid teatud erinevused ning neid kasutati tavaliselt erinevates kohtades, kuid esines ka kattumisi.
Lääneislamimaailma (ehk Magribi ja al-Andalusi) vanim miniatuuridega koraan pärineb aastast 1090 ehk esimeste taifade aja llõpust ja Almoraviidide võimuaja algusest al-Andalusil. See koraan on pärit kas Magribist või al-Andalusis ning asub tänapäeval Uppsala Ülikooli raamatukogus. Selle kujundus ei ole detailsuse poolest hilisemate töödega võrreldav, küll on selle kujunduselemendid suures plaanis samad, mis hiljem tavaks said.
Keraamika
Almoraviidide sisstegung al-Andalusi peatas keraamikatööstuse mõneks ajaks, kuid see sai 12. sajandil taas jalule. Pisas on umbes 2000-osaline Magribi-Andaluusia kausside kogu, kuna seal kasutati neid 11.–15. sajandil kirikute kaunistamiseks. Almoraviidide Riigis toodeti mitut sorti keraamikat, ka cuerda seca. Kõige luksuslikum oli lüsterkeraamika, millele enne teist põletamist kanti metalset glasuuri. See tehnika on pärit Iraagist ning seda viljeleti eriti Fatimiidide Egiptuses.
Minbarid
Almoraviidide minbarid (nt Kutubijia mošee minbar, mille tellis sultan Ali ibn Yusuf (1137) ja Al-Qarawiyyini ülikooli minbar (1144)) väljendasid Almoraviidide allumist maliki õigusele ja Ummaijaadide ülimuslikkust. Minbaride järgi olid Almoraviidid Ummaijaadide käepikendus Magribis. Mõlemad eelnimetatud minbarid on silmapaistvad puussepateosed, mis on kaunistatud arabeskiga, geomeetriliste kujundite ja kallite materjalidega.
Arhitektuur
Almoraviidide ja Almohaadide ajastud olid maroko ja mauri arhitektuuri väljakujunemise aeg, nendel sajanditel tekkisid nendele stiilidele iseloomulikud jooned, mis järgnevatel sajanditel kinnistusid. Almoraviidide arhitektuuris oli vähem Cordoba Emiraadis tekkinud al-Andalusi toretsevaid kaunistusi ning suuremat rõhku pandi proportsioonidele ja ornamentikale.
Moslemite Lääne kultuuripealinnad olid enne Almoraviidide aega Kairouan ja Cordoba, kust saadi hiljem inspiratsiooni. Almoraviidide ajal sai uueks kultuurikeskuseks vastrajatud pealinn Marrakech. Almoraviidide Riigis segunesid al-Andalusi arhitektuuri jooned, nagu Córdoba mošee ja Zaragoza Aljafería lossi põimkaared, ning idamaised tehnikad, nagu stalaktiitdekoor.
Pärast al-Andalusi vallutamist Sagrajase lahingus saatsid Almoraviidid Ibeeriast moslemitest, kristlastest ja juutidest käsitöölisi Põhja-Aafrikasse tööle. Almoraviidide arhitektuuri ilmekad näited on Alžiiri Djamaa el Kebiri mošee (ehitatud 1097), Tlemceni Suur mošee (1136) ja Fesi Al-Qarawiyyini Ülikool (juurdeehitused aastast 1135). Marrakechi vähestest Almoraviidide-aegsetest monumentidest on tähelepanuväärseim toretseva sisekujundusega Almoravid Qubba monument.
Lisaks dekoratiivsematele religioossetele ehitistele ehitasid Almoraviidid ka palju kindlustusi, kuigi enamiku neist lammutasid või ehitasid Almohaadid ja hilisemad dünastiad ümber. Uuel pealinnal Marrakechil ei olnud algul linnamüüre, kuid linna asutaja Abu Bakr ibn Umar ehitas riigikassaks ja kindlustuseks Ksar el-Hajjari ("Kivikindluse") nime all tuntud kindluse. Umbes 1126. aastal ehitas Ali Ibn Yusuf vastuseks Almohaadide kasvavale ohule linna ümber ka hulganisti tampsaviseinu. Kuigi neid müürid on hilisematel sajanditel palju muudetud ja osaliselt laiendatud, on need Marrakechi medina müürid tänapäevalgi. Sel ajal rajati ka medina põhilised väravad, kuigi paljusid neist on vahepeal oluliselt muudetud. Bab Doukkala, üks läänepoolsetest väravatest, on arvatavasti kõige paremini säilitanud oma algse Almoraviidide iseloomu. Sellise ehitusega linnaväravaid rajati keskajal üle al-Andalusi ja Magribi. Almoraviidide linnuste kohta annab tõendeid ka näiteks Tasghîmûti linnakoht Marrakechist kagus. Sellised linnused ehitati killustikust või tampsavist ning need illustreerivad sarnasusi vanemate Hammadiidide kindlustustega, aga ka ilmset vajadust kriisi ajal kaitserajatisi kiiresti ehitada. Tlemceni müürid ehitasid samuti osaliselt Almoraviidid, kasutades killustikku ja tampsavi.
Almoravide kodumaal ei ole paleesid ega residentse säilinud ning nende kohta on infot vaid tekstide ja arheoloogialeidude kaudu. Oma valitsemisajal lisas Ali Ibn Yusuf Ksar el-Hajjari lõunaküljele (praegusele Kutubiyya mošee kohale) suure palee ja oma kuningliku residentsi. Hiljem jäeti see maha ja residents koliti Marrakechi kasbahi, kuid selle säilmeid kaevati 20. sajandil välja. Säilmed andsid tõestust Maroko kõige vanemast teadaolevast riadiaiast (riad on sümmeetriliselt neljaks osaks jagatud siseaed). 1960. aastatel leiti Chichaoua lähedal tehtud väljakaevamistel majapidamiskompleksi või asula jäänused, mis on pärit Almoraviidide perioodist või isegi varasemast ajast. See koosnes mitmest majast, kahest hammamist, veevarustussüsteemist ja võib-olla mošeest. Sealt leiti palju arhitektuurse kaunistuse fragmente, mida praegu säilitatakse Rabati arheoloogiamuuseumis. Need fragmendid on valmistatud sügavalt nikerdatud stukist, millel on kufis ja kursiivis araabiakeelsed pealdised ning taimemotiivid, nagu palmetid ja akantusmotiivid. Konstruktsioonidel oli ka punase ookriga maalitud kaunistus, mis sisaldas tavaliselt äärismotiividest koosnevaid motiive kahest põimuvast ribast. Sarnaseid kaunistusi on leitud ka kunagiste majade jäänustest, mis kaevati välja 2006. aastal Fesi Qarawiyyini mošee 12. sajandi Almoravid-laienduse alalt. Lisaks tavapärastele äärismotiividele olid suuremad põimuvad geomeetrilised motiivid, samuti taimse taustaga kufi-kirjad (kõik punasega).
Timut
Timut (Phleum) kõrreliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Eesti animafilmikunst
Kolmas nukufilm, "Metsamuinasjutt" (1960) tõi filmifestivalil Bukarestis 1960. aastal esimese rahvusvahelise auhinna eesti filmikunstile. "Ott kosmoses" (1961) sai aastal 1963 rahvusvahelisel astronautika- ja kosmosefilmide festivalil Deauville’is eriauhinna. Viienda nukufilmiga "Mina ja Murri" 1961. aastaks töötas filmistuudios juba kakskümmend inimest. Siit algas regulaarne nukufilmitootmine. Aastatel 1958–1963 oli esimese üheksa nukufilmi ainurežissöör Elbert Tuganov, seejärel debüteeris tema senine operaator Heino Pars filmiga "Väike motoroller" (1963). Järgnesid filmid "Just nii" (1963), "Park" (1966), "Jonn" (1966), "Hammasratas" (1968) ja "Jalakäijad" (1971, mis keskendusid natuke tõsisematele teemadele, nagu nõukogude bürokraatia satiir. Järgnesid filmid "Hiirejaht" (1965), "Ahvipoeg Fips" (1968), "Aatomik" (1970) ning "Aatomik ja Jõmmid" (1970), mis säilitasid satiirilist meeleolu, siis paroodiafilmid "Eesel, heeringas ja nõialuud" (1969) ja "Verine John" (1974). Aimefilm "Žanri sünd" (1967) on kokkuvõte animafilmi tekkimisest ja kujunemisest 19.–20. sajandi vahetusel. Jätkates eksperimenteerimist, tegi Tuganov piksillatsioonfilmimise abil laulupeost reportaaži "Inspiratsioon" (1975) ja filmi "Suveniir" (1977), mis on arvatavasti maailma esimene stereoskoopnukufilm (3D-film).
Almoraviidide dünastia
Kirjandus
Almoraviidide intellektuaalsed juured olid Abu Imran al-Fasi õpetuste ja kirjutiste juures, millest sai inspiratsiooni Kairouani Godala hõimu Yahya ibn Ibrahim. Ibn Ibrahim motiveeris Abdallah ibn Yasini džihaadi organiseerima ning sellest algaski Almoraviidide liikumine.
Eesti animafilmikunst
Tuganovi järel arenes animatsioon rahvuslikku kultuurirada pidi, uude kunstiliiki hakati kohe kutsuma Eesti heliloojaid, kunstnikke, kirjanikke. 1972. aastal rajas esimese nukufilmi kunstnik Rein Raamat regulaarse joonisfilmitootmise. Eesti animatsioon oli nüüdseks täisealine.
Almoraviidide dünastia
Kirjandus
Almoraviidide ajal elasid ajaloolased Ibn Hayyan, al-Bakri, Ibn Bassam ja Al-Fath ibn Khaqan. Nende teosed olid "Dhakhīra fī mahāsin ahl al-Jazīra" (Ibn Bassam), "Qala'idu l-'Iqyan" (Al-Fath ibn Khaqan) ja "al-Masālik wa ’l-Mamālik" ("Teede ja kuningriikide raamat", al-Bakri).
Almoraviidide aja kaks silmapaistat kirjanikku olid Qadi Ayyad ja Avempace. Ayyad kirjutas teose "Al-Shifa bi Ta'rif Huquq al-Mustafa". Mitmed Marrakechi seitsmest pühakust olid kirjamehed.
Almoraviidide perioodi tähtis luule- ja muusikažanr oli muwashshah. Selle aja silmapaistvaimad luuletajad olid Kharidat al Qasar, Rawd al-Qirtas ja Mu'jam as-Sifr.
Yusuf ibn Tashfini ajal 11. sajandil oli Fesis 104 paberivabrikut.
Sõjavägi
Abdallah ibn Yasin rakendas enda sõjaväes toimepandud rikkumiste eest väga rangeid distsiplinaarmeetmeid. Almoraviidide sõjaväe ehitas korralikult üles nende esimene väejuht Yahya ibn Umar al-Lamtuni. Põhirõhk oli jalaväel, eesliinid olid relvastatud odadega ning tagumised liinid piikidega, jalavägi moodustas faalanksi ning seda toetas külgedelt kaamelitest ja hobustest koosnev ratsavägi. Üksuse ees liikus lipukandja, kes andis enda taga olevatele sõduritele lipuga märku, kas istuda või seista.
Al-Bakri kirjutas, et Almoraviidid ei asunud tavaliselt enda eest põgenevat vastast jälitama. Nende lahingud olid väga intensiivsed ning nad ise ei taganenud ka endast kordades suurema väe eest, vaid eelistasid lahinguväljal hukkuda. Selline korraldus oli tollel ajal ebatavaline.
Legendid
Legendide järgi saabusid pärast El Cidi hukkumist türgi naised, kes juhtisid 300-pealist mustanahalistest vibunaistest koosnenud üksust. Ilmselt olid selle legendi taga Almoraviidide sõdurid, kelle nägusid katsid sallid ning kelle tume nahk oli riiete sinisest indigost värvunud.
Merikell
Neil on võime pimedas helendada. Nad vilguvad ainult suhteliselt lühikese kestusega ja valgus järk-järgult kaob.
Timut
Liike Eestis:
Merikell
Merikella levilaks on soojaveelised ja parasvöötme veed, sealhulgas Vahemeri, Punane meri ja Atlandi ookean. Teda on leitud ka Vaiksest ookeanist.
Siarhiej Cichanoŭski
Siarhiej Leanidavič Cichanoŭski (transkriptsioonis Sjargei Leanidavitš Tsihhanovski; valgevene keeles Сяргей Леанідавіч Ціханоўскі; vene keeles Сергей Тихановский Sergei Tihhanovski; sündinud 18. augustil 1978 Horkis Homieli oblastis) on Valgevene dissidentlik poliitik, 2020. aastast poliitvang.
Elukäik ja tegevus
Tsihhanovski kohtus Sviatłana Cichanoŭskajaga enda hallatavas Mazõri ööklubis Klubi 55. 2004. aastal nad abiellusid ja Cichanoŭskaja kolis Homielisse abikaasa juurde. 2010. aastal sündis poeg Kornei ja viis aastat hiljem tütar Agnja. 2013. aastal kolis perekond Homielist Minskisse, kus pere elas kuni 2020. aasta augustini.
Poliitiline karjäär
6. mail 2020 arreteeris Valgevene miilits Tsihhanovski Mogiljovi linna lähedal ja ta paigutati Homieli linna eeluurimisisolaatorisse. Talle mõisteti 45 päeva aresti (15 päeva meeleavaldusel osalemise eest 19. detsembril 2019 Minskis Vene-Valgevene ühisriigi loomise vastu; 30 päeva Youtube'i lugude tegemise eest). 7. mail teatas Tsihhanovski blogisse ülesseatud videos kavatsusest kandideerida Valgevene presidendivalimistel. Valgevene keskvalimiskomisjon keeldus 15. mail (viimane päev presidendikandidaadi esitamiseks) tema kandidaatuuri kinnitamast, kuna taotlusel polnud tema allkirja (avalduse esitas tema abikaasa Sviatłana Cichanoŭskaja, kellel oli selleks samal aastal notariaalselt kinnitatud volikiri). Kuna avaldust ei kinnitatud, otsustas Cichanoŭskaja esitada enda kandidatuuri, mis kinnitati.
20. mail 2020 vabanes Tsihhanovski vahi alt ja alustas presidendikampaaniat oma abikaasa toetuseks. Ta võttis kasutusele loosungi "Lõpeta, prussakas!", mida tema pooldajad meeleavaldustel skandeerima hakkasid. Loosung viitas nõukogude luuletaja Kornei Tšukovski muinasjutule "Prussakas" sellest, kuidas "vuntsitud prussakas" hirmutas kõiki loomi ja sai nende valitsejaks, millest võis välja lugeda viidet Valgevene juhtkonnale. Tema kampaaniasümboliks kujunesid sussid, mis olevat traditsiooniline kahjuritõrjevahend.
Tsihhanovski arreteeriti uuesti 29. mail 2020 Hrodnas, kui ta kogus allkirju Sviatłana Cichanoŭskaja toetuseks. Valgevene võimud süüdistasid teda "avaliku korra raske rikkumise ettevalmistamises" ja politsei ründamises. Ta mõisteti 2021. aasta detsembris 18 aastaks vangi, peamiseks süüdistuseks oli massimeeleavalduste korraldamine.
Nowy Korczyn
Nowy Korczyn on linn Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Busko-Zdrój maakonnas, Nowy Korczyni valla halduskeskus. Nowy Korczyn asub Busko-Zdrójst umbes 19 km lõunakagus.
Nowy Korczyn sai linnaõigused 1258. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal. 1. jaanuaril 2019 sai Nowy Korczyn linnaõigused tagasi.
Aarne Toomsalu
Toomsalu oli 2001–2008 erakonna Res Publica, hiljem Isamaa ja Res Publica Liidu liige. Seejärel ühines ta Eesti Vabaduspartei – Põllumeeste Koguga ning 2010. aastal valiti ta erakonna juhatusse. Toomsalu on olnud ka erakonna esimees.
Valge nokkhein
Valge nokkhein (Rhynchospora alba) on taimeliik kõrreliste sugukonnast nokkheina  perekonnast.
Taim kasvab Eestis rabaälvestes, laukaservadel. Taim on Eestis harilik.
Valdis Dombrovskise valitsus
Valdis Dombrovskis on juhtinud kolme Läti valitsust.
Naabriplika
"Naabriplika" on Eesti teleseriaal, mis põhineb Poola sarjal Ranczo.
Seda näitab Kanal 2 ja toodab Kassikuld. Produtsendid on Martin Algus ning Ergo Kuld, kes on ka režissöör. Seriaal on filmitud Järvamaal Järva vallas Esna külas. Sari on loodud Poola seriaali "Ranczo" põhjal. Naabriplika viimane, 131. osa oli eetris 6. juunil 2019.
Conrad Elvehjem
pisi|[[Edwin Linkomies ja Conrad Elvehjem (paremal) 1961. aastal]] Conrad Arnold Elvehjem (27. mai 1901 McFarland, Wisconsin – 27. juuli 1962) oli ameerika biokeemik, kes spetsialiseerus katseloomade toitumiseksperimentidele ja sünteetilise toidu ning asendamatute toitainete, sealhulgas vitamiinide uurimisele.
Elvehjem avastas 1937. aastal uue biomolekuli ja antipellagra vitamiini nikotiinhappe (tänapäeval tuntud niatsiinina). Tema avastust loetakse tähtsaks sammuks inimeste pellagra ravis.
Teadus
Conrad Elvehjem koos Edwin Bret Hartiga katsetas noorte rottide peal, kuidas nende jootmine täispiimaga mõjutab toitumuslikku aneemiat. See uurimus viis vase osakaalu tähtsustamiseni hemoglobiini biosünteesil.
1930. aastatel oli toitumusliku vaeguse esilekutsumise levinud meetodiks laboriloomade toidu töötlemine kuumutamise teel, selleks, et häviksid vitamiinid. Kasvufaktorite väljaselgitamiseks kasutati allikatena pärmi, piima, maksa (maksa fraktsioonide kommertstootmise ülejääke) ja muid toiduaineid. Elvehjemi edu seostatakse asjaoluga, et tema ja tema õpilased töötasid laboris üheaegselt paljude kasvufaktorite ja erinevate laboriloomadega. Joseph Goldbergeri väljatöötatud P-P faktori biotesti abil, mis põhines black tongue 'i ennetamiseks koertel, leidis Elvehjem, et nikotiinhape avaldas ravimilaadset toimet koerte black tongue 'i haigusliku seisundi korral, mis oli üsna sarnane inimeste esineva haigusliku seisundi pellagraga.
Elvehjem tõestas, et maisirikka toidu söömine võib tõenäoliselt pellagra esile kutsuda, kuna maisivalkudes trüptofaani sisaldus on tunduvalt madalam võrreldes teiste teraviljadega.
1936. aastal Elvehjem avastas katseloomade toitumisalastes uuringutes, mida ta viis läbi koos G. O. Kohleri ja Edwin Bret Hartiga, nn Grass Juice Factori. Lisades talvisele mineraliseeritud piimaratsioonile värsket peenestatud muru või värsket murust pressitud mahla, on võimalik saavutada kasvunäitajad mis vastavad suvisele piimaratsiooni kasvunäitajatele (suvel sõid lehmad heinamaal, talvel aga kuivtoitu). 1937. aastal avastas Elvehjem koostöös Frostiga spetsiaalselt ekstraheeritud maksaekstraktis rottide kasvufaktori, mille nad nimetasid W-faktoriks.
Samal aastal (1937) eraldas Elvehjem koos kolleegidega värskest maksast P-P faktori, see osutus nikotiinamiidiks ja nikotiinhappeks.
Isiklikku
Conrad Elvehjem abiellus 30. juunil 1926 Constance Waltziga. Peres oli kaks last.
Publikatsioonid
Conrad A. Elvehjem oli rohkem kui 780 teaduspublikatsiooni kaasautor.
Vene sõjalaev, käi persse!
Sündmus
24. veebruaril 2022 alustasid Venemaa lipulaev ristleja Moskva ja patrull-laev Vassili Bõkov rünnakut Mustas meres asuvale Ukraina saarele Maosaar. See on väike saar, millel on üks küla, kus elab vähem kui 30 inimest. Rünnaku ajal oli saarel 13 piirivalvurist koosnev kontingent. Ristleja Moskva kutsus sõdureid ellu jäämiseks alla andma, millest kaitsjad kindlameelselt keeldusid.
Vene keeles toimunud sõnavahetus on tõlgitud järgmiselt:
"1. ukrainlane" arvati olevat Roman Hrõbov.
Seejärel vallutasid Vene mereväed maosaare, kuid Ukraina arvas ja teatas alguses, et seda kaitsnud kolmteist sõdurit said kõik Venemaa rünnakus surma. Ukraina president Volodõmõr Zelenskõi teatas, et autasustab "postuumselt" Maosaare sõdureid Ukraina kõrgeima autasuga Ukraina kangelasega. Venemaa aga eitas neid väiteid ja teatas, et kõik sõdurid ei olnud surnud, vaid olid alla andnud ja vangistatud.
Tagajärg
28. veebruaril 2022 teatas Ukraina merevägi, et kõik piirivalvurid ja merejalaväelased on elus ning Venemaa merevägi pidas neid kinni. 24. märtsil 2022 toodi osa Maosaare kaitsjaid, sealhulgas Roman Hrõbov vangivahetuse käigus tagasi Ukrainasse. 29. märtsil 2022 naasis Hrõbov oma kodumaale Tšerkassõ oblastisse ja sai oma tegude eest medali.
13. aprillil 2022 ütlesid Ukraina presidendi nõunik Oleksi Arestovõtš ja Odessa kuberner Maksõm Martšenko, et ristlejat Moskva tabasid kaks laevatõrjeraketti Neptun ja ta põles karmil merel. Üks allikas USA-s Pentagonis kinnitas hiljem, et Moskvat tabasid Ukraina raketid. Vene riigile kuuluvad uudisteagentuurid teatasid, et laev sai tõsiselt kannatada ja selle meeskond evakueeriti "lõhkanud laskemoona tulekahju" tõttu. Laev uppus mereväebaasi pukseerimise ajal.
Vastuvõtt
Salvestis sõnavahetusest levis internetis kulutulena ja muutus populaarseks erinevatel sotsiaalmeedia platvormidel. Sellest on saanud nii Ukraina sõjaväelaste kui ka sissetungi vastu protestivate tsiviilisikute hüüd meeleavaldus.
21. märtsil 2022 postitas Venemaa kaitseministeerium oma ametlikule Telegrami kanalile pildi, millel on kirjas "Ära kunagi vihasta Vene sõjalaeva". (Никогда не злите русский военный корабль)
Ajaloolised võrdlused
The Week võrdles seda fraasi 19. sajandi Texase revolutsioonist pärit "Mäleta Alamot"-iga. The Small Wars Journal võrdles seda fraasi teiste tähelepanuväärsete lahingute mõnitustega, nagu "Molon labe" (Termopüülide lahingust) ja "Nuts!" (Ardennide vastupealetungist).
Seda fraasi on võrreldud ka ühe teise hetkega Ukraina ajaloos, väidetava 17. sajandi kirjavahetusega Ottomani sultani ja kasakate vahel (populaarseks saanud 19. sajandi maal Zaporižžja kasakate vastus), kui Ottomani Impeeriumi sultan (tavaliselt identifitseeritakse kui Mehmed IV) nõudis kas Tšõhõrõni kasakate või Zaporižžja kasakate (kes elasid tänapäeva Kesk-Ukrainas) alistumist ja väidetavalt keeldusid ning vastasid roppust täis kirjaga.
Üksikisikute poolt
26. veebruaril 2022 lasid Ukraina relvajõud õhku Ukraina ja Venemaa raudteid ühendava raudteesõlme, et takistada Vene armeel sõjavarustust ja personali raudteed pidi Ukrainasse toimetamast. Kui Vene sõjaväelased palusid Ukrainal humanitaarsetel põhjustel ristmik taastada, vastas Ukraina dispetšer: "Vene rong, käi persse!".
7. märtsil 2022 sai väidetavalt Ukraina kaitsejõudude löögi varem Maosaart rünnanud ja Odessale lähenenud Vene patrull-laev Vassili Bõkov. Seejärel tähistasid nad, öeldes: "Me tabasime neid!" ja "Vene laev, käi persse!"
4. aprillil 2022 kiitis USA Magistraatkohtunik Zia M. Faruqui heaks Föderaalse Juurdlusbüroo taotluse oligarh Viktor Vekselbergile kuuluva jahi Tango arestimiseks. Kohtunik Faruqui lõpetas oma määruse, vihjates loosungile, öeldes: "Justiitsministeeriumi arestimine kordab Snake Islandi vaprate Ukraina sõdurite sõnumit."
25. mail 2022 andis Ukraina välkmälukassettide tootja Krikzz välja Nintendo 64 jaoks piiratud väljaande EverDrive'i, millel on mälestusmargil põhinev silt, millel on kogu müügitulu Ukraina kaitseks annetatud.
23. veebruaril 2023 kasutas Läti parlamendisaadik Rihards Kols seda väljendit Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni koosolekul Viinis, protesteerides Venemaa delegatsiooni kohaloleku vastu.
Meedias
2022. aasta märtsis avaldas Ukraina ansambel Botashe loo pealkirjaga "PNH" (ukraina keeles: ПНХ), mis sisaldab valdavalt seda fraasi.
29. märtsil 2022 andis Ukraina kaitseministeerium välja "Ukraina sõjaväe Oscarid" (samaaegselt 94. Oscarite jagamisega) ja andis parima filmi auhinna 21. märtsil Berdianskis toimunud Saratovi uppumisele, millele omistas pealkirjaks "Vene sõjalaev, minge persse Berdjanskis".
14. jaanuaril 2023 avaldas Prantsuse-Vene ansambel Staliar sellele episoodile pühendatud loo pealkirjaga "Russki Karable".
Disain
1. märtsil 2022 käivitas Ukraina postiteenistus Ukrposhta fraasi teemal margikujunduskonkursi. 12. märtsil 2022 teatas välisministri esimene asetäitja Emine Džaparova, et kunstnik Borõss Hrohhi teos võitis Ukrposhta margi visandi rahvahääletuse. Faktikontrolli sait Snopes ütles, et Hrohh oli kogu oma elu elanud Krimmis Jevpatorijas ja õppis kunstnikuks, kuid 2014. aasta Venemaa sissetungi tõttu Krimmi oli ta sunnitud oma kodust lahkuma ja kolis Kiievisse ja hiljem Lvivisse elama. Snopes tsiteeris, et Ukrposhta julgustas ukrainlasi saatma sama ka oma "sõpradele välismaal või saatma tulist "tere" venelastele. Ukrposhta andis mälestuspostmarkide komplekti välja 12. aprillil.
Markidel on joonistus Ukraina sõdurist, kes näitab Venemaa ristlejale Moskva keskmist sõrme. Üldine skeem sinise mere all oleva ookrimaaga jäljendab Ukraina lipu värve. Margiga kaasas oleval eripostitustemplil on kujutatud Maosaare kontuur. Margi kujundus on saadaval nii kodu- kui ka välismaisena. President Zelenskõi lasi end templitega pildistada ja kommenteeris, et Vene sõjalaevad tohivad sõita ainult ühes suunas.
Tootmine ja müük
Roman Hrõbov ja Ukraina postkontori juht Ihor Smõljanskõi allkirjastasid Kiievi peapostkontoris esimesed spetsiaalsed markidega ümbrikud. Postmark osutus Ukrainas populaarseks, tuhanded inimesed seisid selle väljaandmisel Kiievis järjekorras. Trükimiseks oli kavandatud üle 1 miljoni, millest 700 000 müüdi üle Ukraina 20. aprilliks. 200 000 oli reserveeritud müügiks Venemaa okupatsiooni all olevates piirkondades ja 100 000 reserveeritud müügiks veebis alates 20. aprillist.
21. aprillil läks Ukraina postkontori veebisait võrguühenduseta ja peadirektor Ihor Smõljanskõi teatas Facebookis, et saiti tabas DDoS-rünnak. Kuigi Smõljanskõi kurjategijat ei nimetanud, spekuleerisid mitmed väljaanded, et tõenäoliselt oli küberrünnaku eest vastutav Venemaa GRU ja et seda tehti ilmselt kättemaksuks postmarkide müügi eest.
Sierra Leone
Sierra Leone andis ka sarnased postmargid välja 23. juunil 2022.
Kaubamärgistamine
17. märtsil 2022 teatas World Trademark Review (WTR), et Hrõbovi advokaadid, koostöös tema perekonnaga ja Ukraina sõjaväega on taotlenud ELi kaubamärki loosungile nii kirillitsas kui ka inglise keeles. Advokaadid ütlesid WTR-ile, et see oli vajalik selleks, et vastata vaenulikele avaldustele, mille on esitanud USA ja Leedu rõivafirmad, kes samuti soovisid loosungit kaubamärki kanda. Techdirt kommenteeris, et see oli "masendav kooda muidu inspireerivale loole", kuid asjaolu, et loosung oli saavutanud meemi staatuse, millest teised kasu said, muutis tõenäoliselt olukorda.
Sarnased tsitaadid
Kuulsad sõjalised tsitaadid vastuseks sarnastele ohtudele:
ʻAşabīyah
ʻAşabīyah (araabia keeles عصبية) on sotsiaalse solidaarsusena ilmnev inimestevaheline koosluste ja kaasluste aluseks olev seotus, suhestatus ja sidusus.
Mõiste oli tuttav juba islami eelsel ajal, kuid sai tuntuks Ibn Khaldūni teosest "Muqaddimah", kus seda on esitatud inimühiskonna põhilise sidemena ja peamise ajalugu liikuma paneva motiveeriva jõuna. ʻAşabīyah ei pea tingimata olema nomaadne ega põhinema veresidemetel, pigem sarnaneb see Vana-Rooma klassikalise vabariikluse filosoofiaga ja on seotud lojaalsusega. pisi|vasakul|Nabanööriga algav sidusus
Arheoloog (film)
"Arheoloog" on Henry Otto poolt Ameerikas 1914. aastal loodud tummfilm.
ʻAşabīyah
See sotsiaalse ühtekuuluvusega seotud side tagab ühtsuse ja grupi eneseteadvuse. Sel juhul saab rääkida neile omastest üldistest ühiselu vormidest. Ühestes ilmingutes on see ilmnev algselt nii kogukonnavaimuna kui hõimlusena, kuid arenenumal kujul ka kaasaegse rahvuslusena (natsionalismi). Samuti on sellele lähedane kommunitarismi mõiste, mis toob esile vajaduse tasakaalustada üksikisiku õigused ja huvid ühenduse kui terviku omadega. Väites, et üksikud inimesed (või kodanikud) on kujundanud kultuure ja väärtusi läbi oma kogukondade.
Tänapäeval on mõiste üldiselt analoogne solidaarsuse mõistega. Mõistel on ka negatiivne varjund, sest see võib viidata grupi lojaalsusele, mis ei sõltu asjaoludest. Seda seoses nii kuritegevuse, rahvusliku terroristliku vabadusvõitluse kui ka partisanisõjaga.
Kuldpruun
Kuldpruun (prantsuse keeles mordoré) on kullaka varjundiga soojatooniline, pigem heledam pruun värvus.
Valdavalt meeldiva konnotatsiooniga värvinimetust kasutatakse silmavärvuse ja jume kirjeldamiseks, ka näiteks toidu värvuse kirjeldamiseks.
Variatsioonid
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab kuldpruuni (mordoré) kirjeldamiseks heledamate pruunide toonivahemiku
Pantone värvikaardi toon 18-0940 Golden Brown on neutraalne helepruun.
RAL Design värvivaliku toon 050 50 30 Goldbraun on neutraalne või jahedam helepruun, toon 050 50 50 Goldlackbraun on soojema punaka tooniga helepruun.
Veebivärv Golden brown on keskmine pigem soojem pruun.
Chislehurst
pisi|Chislehurst Chislehurst on Londoni äärelinna piirkond Inglismaal, mis asub Bromley linnaosa piirides. See asub Bromleyst idas, Sidcupist edelas, Orpingtonist loodes ning umbes 16 km traditsioonilisest kesklinnast Charing Crossist kagus. Enne Suur-Londoni loomist aastal 1965 asus Chislehurst administratiivselt Kenti krahvkonnas.
Camden Place'is elas aastatel 1871–1873 eksiilis Louis-Napoléon Bonaparte, kes sealsamas ka 64-aastaselt suri.
Lututów
Lututów on linn Poolas Łódźi vojevoodkonnas Wieruszówi maakonnas, Lututówi valla halduskeskus. Lututów asub Wieruszówist umbes 22 km idakirdes.
Lututówil olid linnaõigused aastatel 1406–1714 ja 1843–1870. 1. jaanuaril 2020 sai Lututów linnaõigused tagasi.
Semjon Ossinovski
Semjon Ossinovski (ukraina keeles Семен Менделейович Осиновський; sündinud 25. detsembril 1960 Biškekis Kirgiisi NSV-s) on juudi päritolu Ukraina jalgpallur ja jalgpallitreener.
Põranda pühkimine (pulm)
Põranda pühkimine oli üks rahakorjamise tavadest eesti pulmas. See toimus peiukodus tavaliselt pärast pulmaööd hommikul, kui pulmalised olid õlgedelt üles tõusnud. Noorik pühkis vihaga (või varreta luuaga) õlesasi kokku, pulmalised heitsid samal ajal põrandale raha (Iisaku, Emmaste, Tõstamaa, Kodavere jne.). Peiupoisid käisid edasi-tagasi ja kui leidsid, et raha on vähe, ajasid jalaga pühkmed taas laiali. Mida kauem pühiti, seda kauem ka raha loobiti.
Semjon Ossinovski
Aastatel 1977–1983 mängis ta klubis Alga Frunze.
Põranda pühkimine (pulm)
Lääne-Eestis oli põrandapühkimine pulmade lõpetamise osa: kui pulmalised hakkasid lahkumiseks seadma, siis hakkas noorik põrandat pühkima ja pulmalised münte viskama.
Semjon Ossinovski
1984. aastal mängis ta klubis Tallinna Dünamo.
Hiljem oli ta muu hulgas klubide Tšerkassõ Dnipro, MFC Kremin Krementšuki ja FC Polissja Žõtomõri peatreener.
Ta mängis Nõukogude Liidu alla 18-aastaste noortekoondises.
Ricardo Pereira (sündinud 1993)
pisi|Ricardo Pereira 2018. aasta MM-il Ricardo Domingos Barbosa Pereira (sündinud 6. oktoobril 1993 Lissabonis) on Portugali jalgpallur. Ta mängib kaitsjana Premier League'i klubis Leicester City ja Portugali jalgpallikoondises.
2013. aasta juulis liitus ta teise Portugali kõrgliiga klubiga, Portoga. Esimesed kaks hooaega veetis ta vaheldumisi nii Porto põhimeeskonnas kui ka duubelmeeskonnas.
2015. aasta suvel läks ta kaheks hooajaks laenule Prantsusmaa kõrgliiga klubisse Nice. Debüüdi Prantsusmaa kõrgliigas tegi ta 12. septembril mängus Guingampi vastu. Esimese värava lõi ta liigas 2. oktoobril 2016 mängus Lorienti vastu.
Hooajal 2017–18 mängis ta taas Portos ning tuli sel hooajal klubiga Portugali meistriks.
2018. aasta mais liitus ta 25 miljoni euro eest Leicester Cityga. Debüüdi Premier League'is tegi ta 10. augustil mängus Manchester Unitedi vastu. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas oma 25. sünnipäeval 6. oktoobril mängus Evertoni vastu, kuigi mäng lõppes Evertoni 1:2 võiduga. 2019. aastal valiti ta Leicester City aasta mängijaks.
Debüüdi Portugali jalgpallikoondises tegi Pereira 14. novembril 2015 sõprusmängus Venemaa vastu.
Ta kuulus Portugali koosseisu 2018. aasta maailmameistrivõistlustel. Tema ainsaks mänguks jäi turniiril kaheksandikfinaali kohtumine Uruguay vastu.
Tolmpea
Eestis kasvab kaks tolmpea liiki:
Ashcroft
pisi|Palkmajad Ashcrofti peatänava ääres Ashcroft on endine kaevanduslinn USA-s Colorado osariigis Pitkini maakonnas. Asub Aspenist 16 km lõunas.
Vanemuise teatri ooperikoor
Vanemuise teatri ooperikoor on Vanemuise teatri juures tegutsev kutseline koor. Koori koormeister on aastast 1992 Piret Talts.
Koor on osalenud paljudes ooperi- ja operetilavastustes, samuti muusikalides.
Klaudia Bežanitskaja
Klaudia Bežanitskaja (15. oktoober 1889 Kaisma – 12. oktoober 1979 Tallinn) oli vene päritolu Eesti arst.
Haitham ibn Tāriq
pisi|Haitham ibn Tāriq Haitham ibn Tāriq (sündinud 23. oktoobril 1954) on Omaani sultan 11. jaanuarist 2020. Ta oli varem Omaani jalgpallikoondise president ning hiljem pärandi- ja kultuuriminister.