cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ammoniaak
Kasutamine
Ammoniaaki kasutatakse suurtes kogustes väetisena mulla viljakuse suurendamiseks. Kõige lihtsam viis on seda otse mullale pihustada, samas on võimalik kasutada ka erinevaid ammoniaagisoolasid (ammooniumnitraat NH2NO3, ammooniumsulfaat (NH4)2SO4 ja ammooniumfosfaadid).
Tööstuses kasutatakse ammoniaaki ka mitmesuguste lõhkeainete ja polümeeride tootmisel.
Metallurgias leiab ammoniaak kasutust alumiiniumi lehtede nitrifitseerimisel ja kulla eemaldamiseks maagist. Kuna ammoniaak sisaldab vesinikku, saab seda kasutada ka keevitamisel vesinikuallikana. Tekstiilitööstuses kasutatakse ammoniaaki sünteetiliste kangaste, näiteks nailoni ja akrüüli tootmisel. Samuti esineb ammoniaaki värvides, mida kasutatakse muuhulgas ka villa ja puuvilla värvimisel.
Samuti leiab ammoniaak kasutust erinevates aluselistes puhastusvahendites, mida kasutatakse akende ja põrandate pesuks.
Ka külmutusseadmetes on võimalik ammoniaaki kasutada.
Ammoniaaki on võimalik transportida terasest anumates.
Ammoniaaki peetakse ka üheks võimalikuks kütuseks, mis võiks asendada fossiilkütuseid või olla nende alternatiiviks. Ammoniaak on süsinikuvaba ega kujuta ohtu keskkonnale, seega võiks ammoniaak olla odav ja taastuvaks energiaallikas tulevikus.
Solay reaktsiooniga toodetakse ammoniaagist naatriumkarbonaati. Selle reaktsiooni toimumiseks tuleb naatriumkloriidi töödelda ammoniaagi ja dilämmastikoksiidiga. Selle tulemusena moodustub naatriumbikarbonaat ja ammooniumkloriid. Kui saadud produkte kuumutada, on võimalik eraldada naatriumkarbonaat.
Tootmine
Ammoniaagi keemilised ja füüsikalised omadused muudavad tema hoiustamise ja transportimise kulukaks, mistõttu enamik ammoniaagist tarbitakse samal maal, kus teda toodetakse. Üldiselt ekspordivad riigid vaid 5% oma kogu ammoniaagi toodangust.
Aastal 2010 toodeti ammoniaaki maailmas kokku ligikaudu 131 miljonit tonni. Maailma suurim ammoniaagi tootja on Aasia, toodangu kogumahuga 70 miljonit tonni aastas. Ammoniaagi tootmise eesotsas on Hiina, tootes peaaegu 1/3 maailmas toodetavast ammoniaagist. Ligikaudu 15 miljonit tonni aastas toodavad ammoniaaki Venemaa, Lähis-ida, Põhja-Ameerika ja Euroopa.
Eestis toodab vedelat kaubandusammoniaaki AS Nitrofert ja aastal 2007 oli nende toodangu kogumaht 81,2 tonni, kuid toodangu maht on aastatega järsult langenud.
Eesti piiri lähedal Kingissepas toodab suures koguses ammoniaaki EuroChem, kes ekspordib seda Sillamäe sadama kaudu.
Yle
Yle (täisnimi soome keeles Yleisradio Oy ja rootsi keeles Rundradion Ab) on Soome avalik-õiguslik ringhäälingukontsern, mis loodi 1926. aastal. Yle on rahvusringhäälingu organisatsioon, millel on palju ühist Briti ringhäälingu BBC-ga, sest Yle on üles ehitatud just sellest eeskuju võttes.
Yle kuulub Soome riigile (99,98% ettevõttest). See on finantseeritud peamiselt (90%) televisioonimaksudest (yleisradiovero) ja ka eratelevisiooni ringhäälingu lubade taotlemiseks vajalikest maksudest. Yle käive 2006. aastal oli 383,5 miljonit eurot. 2018. aasta eelarve oli 530 miljonit eurot.
Yle edastab nelja rahvuslikku telekanalit, 13 raadiovõrku ja 25 piirkondlikku raadiokanalit.
Soome on ametlikult kakskeelne riik: umbes 5,5% Soome rahvastikust räägib rootsi keelt emakeelena. Yle edastab rootsikeelseid raadio- ja telesaateid kahe osakonna kaudu: Finlands Svenska Television ja Finlands Svenska Radio. Samuti tegutseb YLE all saamikeelne raadiokanal Yle Sámi Radio.
Soome televisioonile ja kinole iseloomulikult edastatakse välismaiseid filme subtiitritega. Dublaaži kasutatakse eeskätt multifilmidel, mis on mõeldud väikelastele, kes ei oska veel lugeda.
Yle on üks 23 ringhäälinguorganisatsioonist, mis 1950. aastal asutasid Euroopa Ringhäälingute Liidu. Yle korraldas 2007. aasta Eurovisiooni lauluvõistlust Helsingis.
Televisioon
thumb|Yle peahoone [[Pasilas]]
Šokalski saar
thumb|Šokalski saare asukoht kaardil Šokalski saar (vene остров Шокальского) on saar Aasia loodeosas Kara meres Obi lahe suudmeosas. Saare pikkus on umbes 30 km, laius kuni 20 km, kõrgus kuni 27 m, pindala 428 km². Gõda väin eraldab saart Javai poolsaarest. Saarel on tasane pinnamood tundra taimkattega.
Aastani 1926 oli saare nimi Agnessa, praegune nimi on antud okeanograaf Juri Šokalski auks.
Píndos
pisi|Píndose lõunapoolsemad mäed Píndos on mäestik Euroopas Balkani poolsaarel. Kulgeb põhja-lõuna suunas. Kõrgus kuni 2637 meetrit. Eraldab Epeirost läänes Tessaaliast idas.
Vigala Roheline Energiakeskus
Pilootprojekti eesmärgiks on luua end taastuvast energiast majandav kommuun. Samas peaks projekt elavdama külaelu. Loodetakse, et tulevikus võiks Vigala Roheline Energiakeskuskus saada turismiatraktsiooniks. Alustatud on ühe pukktuulik-generaatoriga (võimsus 40 kW).
Zapatera
Zapatera on saar Nicaragua järves. Pindala 52 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 629 meetrit üle merepinna, 600 meetrit üle järvepinna. Kuulub Nicaraguale.
Olaf Luiga
Olaf Luiga (23. august 1908 Omsk – 5. juuli 1939 Tartu) oli eesti tõstja ja maadleja, EM-pronks 1933 Kreeka-Rooma maadluse poolraskekaalus.
Luiga oli 178 cm pikk. Tema võistluskaal oli 80–90 kg.
Sportima hakkas Luiga 1924 Tallinna Kalevis ja Valter Palmi poksikursustel. 1933–1939 oli ta Kalevi raskejõustikuosakonna juhatuse liige.
Tõstjana
1927 tuli Luiga Eesti meistriks keskkaalus (kuni 82,5 kg) 297,5 kiloga (kolmevõistlus). Järgmisel aastal kaitses ta tiitlit 315 kiloga.
Amsterdami olümpiamängudel oli Luiga 305 kiloga (80 + 95 + 130) 11. Pärast olümpiamänge läks ta üle raskekaalu.
Keskkaalus püstitas Luiga 8 Eesti rekordit.
1929–1935 selgitati Eesti meistreid tõstmises viievõistluses. Ta tuli 1929. aastal Eesti meistriks 490 kiloga, 1930 502,5 kiloga ja 1931 515 kiloga. 1929 tuli ta Euroopa meistrivõistlustel 325 kiloga kolmevõistluses (90 + 95 + 140) 5. kohale.
Maadlejana
Maadluses oli poolraskekaalu ja raskekaalu piiriks 87 kg. 1930 ja 1931 võistles Luiga raskekaalus, edaspidi poolraskekaalus.
Ta kuulus maadluses 8 korda Eesti koondisse.
1930
Vabamaadluses tuli Luiga ainsal korral Eesti meistriks. Eesti meistrivõistlustel nii Kreeka-Rooma (veebruaris) kui ka vabamaadluses (detsembris), nagu juba 1929. aasta meistrivõistlustel vabamaadluses võitis ta Kristjan Trossmanni.
Maavõistlusel Soomega detsembris oli Luiga Eesti raskekaalu esinumber. Raskekaalus ja kergekeskkaalus jäi võistlus viiki, muudes kaaludes võitsid soomlased, ühtekokku 22:6.
Eesti võitis veebruaris Tallinnas Läti 4:3.
1931
Eesti võitis oktoobris Riias Läti 5:2 ja viigistas novembris Tallinnas Soomega 14:14.
1932
Luiga tuli Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse poolraskekaalus.
Eesti võitis maavõistlusel Tallinnas Lätit 5:2.
Los Angelese olümpiamängudest jäi Eesti üldiselt kõrvale. Osvald Käpp siiski maadles.
1933
Luiga tuli Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse poolraskekaalus.
Eesti võitis maavõistlusel Riias Lätit 6:1.
1933. aasta Euroopa meistrivõistlused toimusid Helsingis. Kuna Eesti oli eelmisel aastal Rootsi-Saksa-Ungari-Eesti maavõistlusel Stockholmis jäänud viimaseks, ei loodetud õieti kelleltki midagi.
I ringis alistas Luiga Väinö Kokkise (Soome) ja II ringis József Tarányi (Ungari). Rudolf Svensson (Rootsi) seljatas ungarlase, kuid kaotas siis punktidega soomlasele. III ringis maadles Luiga rootslase vastu ebaõnnestunult ja sai seljakaotuse. Surnud ring andis tulemuseks: 1. Svensson, 2. Kokkinen, 3. Luiga.
Albert Kusnets sai kergekeskkaalus samuti pronksi.
1935
III Turaani turniiril 15.–17. novembril Tallinnas võitis Eesti (18 punkti) Soome (14) ja Ungari (10) ees. Oma kaalu võitsid Voldemar Väli, Edgar Puusepp, Ago Neo, Luiga ja Kristjan Palusalu. Kärbeskaallane Evald Sikk tuli teiseks ja sulgkaallane Harald Miss kolmandaks. Ometi ajakirjandus laitis Luiga maadlust.
Eesti võitis Riias Läti 5:2.
1936
Berliini olümpiamängudele plaanitseti saata ka Luiga. Ago Neo oli korduvalt keskkaalus edu saavutanud ja võis seda ehk veelgi teha. Ent Luiga ei suutnud täisjõuga treenida. Haiguse idud olid juba sees. Neo võitis Berliinist poolraskekaalus hõbeda ja pronksi.
1937
17. ja 18. märtsil Tallinnas võitis Eesti A-koondis Soome A 5:2 ja Eesti B Soome B 4:3. Poolraskekaalus võitis B-koondislane Luiga E. Härmä 2:1. Veel võitsid Eesti B-s Heino Kaaremäe, Voldemar Roolaan ja Johannes Kotkas. Kaotasid Juhan Looaru, Adalbert Toots ja A. Väärt. Eesti A poolraskekaallane Ago Neo seljatas Uuno Vento.
Surtsey
thumb|250px|Surtsey saar Surtsey on vulkaaniline saar Atlandi ookeanis Islandi saarest lõunas, Vestmannaeyjari saarte lõunapoolseim saar. Saarel asub Islandi riigi lõunapoolseim punkt. Saar on nimetatud skandinaavia tulejumala Surturi järgi ("ey" on saar).
Saar tekkis vulkaanipurske tagajärjel. Enne oli selles kohas 130 meetri sügavune meri, ent pärast mõnda aega kestnud purset jõudis vulkaani koonus 14. novembril 1963 veepinnale. Purse kestis 5. juunini 1967. aastal, kui saar saavutas oma maksimaalse suuruse 2,7 km². Hiljem on saare pindala tuule- ja laineerosiooni tõttu vähenenud. 2005. aastal oli pindala 1,4 km² ja kõrgus 154 m.
Esimesed inimesed saarel olid kolm prantsuse ajakirja "Paris Match" ajakirjanikku, kes jäid 6. detsembril 1963 saarele veerandtunniks ja kuulutasid saare Prantsusmaa territooriumiks. Island teatas otsekohe, et saar kuulub neile, sest tekkis Islandi territoriaalvetes.
28. detsembril 1963 täheldas allveelaev geoloogilist aktiivsust 2,5 kilomeetrit Surtseyst kirdes: seal purskas järgmine veealune vulkaan ja oli jõudnud juba saja meetri kaugusele merepinnast. See sai nimeks Surtla ning tema koonus jõudis 6. jaanuariks 1964 23 meetri sügavusele merepinnast, ent siis purse lakkas ja tänapäeval on Surtla mäe tipp 47 meetri sügavusel.
Gõda väin
Gõda väin (Гыданский пролив) on väin Aasia loodeosas Javai poolsaare ja Šokalski saare vahel. Väina laius on 5 km.
Hans Wühner
Hans Wühner (sünninimi Hans Vanakubja; 13. november (30. oktoober) 1836 Aidu vald (Paistu kihelkond) – 13. august (30. juuli) 1911 Karula vald) oli kihelkonnakooliõpetaja ja eesti rahvusliku liikumise tegelane.
Wühner õppis Aidu vallakoolis ja aastail 1849–1854 Viljandi elementaarkoolis ja Viljandi kreiskoolis. Sooritas 1854. aastal kihelkonnakooliõpetaja kutseeksami ja töötas seejärel Paistu kihelkonnakoolis (1854–1858), Tarvastu kihelkonnakoolis (1858–1880) ja Tarvastu köstrina. Koolmeistrina kasvatas Wühner õpilastes rahvustunnet ja isamaalisust. Tema käe all on haridust omandanud Mihkel Veske, Ado Grenzstein, Martin Lipp.
Oli aktiivne rahvusliku liikumise tegelane, edendades Tarvastu kultuuri- ja hariduselu ning korraldades ühiskondlikke üritusi. Asutas kohaliku laulukoori ning 1860. aastal ühe esimestest eesti rahvaraamatukogudest. Wühner oli koos Jaan Adamsoniga Eesti Aleksandrikooli mõtte algatajaid ning Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige. Oli Eesti Kirjameeste Seltsi praktiline asutaja ning liige aastail 1972–1881 ja Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi esimees (1895–1897). Tegi kaastööd kõikidele rahvuslikele ajalehtedele. Wühner oli üks väheseid rahvuslasi, kes osales kõigis olulisemates ärkamisaja ettevõtmistes.
Hjälmaren
thumb|Hjälmaren Hjälmaren on Rootsi suuruselt neljas järv. Asub Mälarenist edelas ja on sellega ühendatud 1639. aastal ehitatud 13 km pikkuse Hjälmare kanali kaudu.
Hans Wühner
Ostis 1880. aastal Keeri mõisa Nõo kihelkonnas ning oli Nõo kiriku eestseisja.
Hjälmaren
Järve lääneotsa lähedal asub Örebro linn.
Suuremad saared on Vinön, Björkön, Valen ja Äsön.
Hans Wühner
Isiklikku
Tema pojad olid Karula koguduse pastor Theodor Hans Wühner ja Valga Peetri koguduse märterpastor Richard Alexander Georg Wühner.
Tema vend oli Martin Wühner.
Mikojan-Gurevitš MiG-35
thumb Mikojan-Gurevitš MiG-35 (NATO koodnimega Fulcrum-F) on Venemaal ekspordiks plaanitava Nõukogude Liidu hävituslennuki MiG-29 arendus.
Lennuki prototüüpi esitleti 2007. aasta Aero India lennundusnäitusel. Katsetuste järgus MiG-35 seeriatootmine on edasi lükkunud.
Javai poolsaar
Javai poolsaar (Явай) on poolsaar Kara meres Euraasia põhjaosas Venemaal, Gõda poolsaare loodeosa. Selle rannikut ümbritsevad Obi laht läänest ja Gõda laht idast.
Javai poolsaarel on piklik põhja-lõuna suunatud kuju, selle pikkus on üle 2100 km, aga laius on vaid 20-30 km. Poolsaare jätk on Šokalski saar, mis on eraldatud poolsaarest madala Gõda väinaga, mille laius on kuni 5 km.
Poolsaarel on tasane künklik pinnamood, paikneb tohutu jõgesid ja järve. Kohati on poolsaar rangelt soostanud. Üldkõrgus on kuni 75 meetrit. Taimkate on tundra.
Poolsaare põhjaosa kuulub Gõda looduskaitseala koosseisu.
Poolsaare lõunaosas paiknevad suured süsivesinike leiukohad: naftagaasikondensaadi leiukoht Utrenneje ja maagaasileiukoht Štormovoje.
Javai poolsaar kuulub Jamali Neenetsi autonoomne ringkonna Tazi rajooni koosseisu.
Male (Maldiivid)
Male (divehi މާލެ) on Maldiivide pealinn. Linn asub Male saarel Kaafu atollil. Kõigest 5,8 km² suurusel alal on üle 100 000 elaniku.
Males on arhitektuurilisi ja ajaloolisi vaatamisväärsusi: 17. sajandist pärit mošeed, rahvusmuuseum, suurejooneline kaasaegne islamikeskus, mille kuldne kuppel on saanud Male sümboliks.
Linna lähedal on Male rahvusvaheline lennujaam.
pisi|tühi|Male
Evolutsiooniline mänguteooria
Evolutsiooniline mänguteooria on mänguteooria haru, mis käsitleb erinevate käitumisviiside "ellujäämist" konkurentsis ja tekkivaid tasakaalulisi lahendeid.
See on eraldi uurimissuund alates John Maynard Smithi töödest. Ta oli suuna rajaja, rakendades 1970. aastatel mänguteooriat bioloogias. Tema klassikaline teos "Evolution and the Theory of Games" ilmus 1982. aastal.
Evolutsioonilist mänguteooriat on kasutatud laialt inimese käitumise seletamiseks, sealhulgas altruismi, õiglustunnetuse, ühisvara jagamise, empaatia, inimkultuuri, moraalse käitumise, eraomandi ja sotsiaalsete normide selgitamiseks. Teooriat on kasutatud ka loomade käitumise uurimisel.
Abanti järv
Abanti järv (türgi Abant Gölü) on järv Türgis. Asub Bolu provintsis Bolu linna lähedal 1328 m kõrgusel.
Pindala on 1,28 km², sügavus kuni 18 meetrit. Järv on tekkinud maalihke tulemusel ja toitub järve põhjas olevatest allikatest.
Äravool puudub.
Järves elab meriforelli endeemne alamliik Salmo trutta abanticus.
Abanti järv asub looduspargis.
Albert Gustaf Dahlman
thumb|right|Albert Gustaf Dahlman Albert Gustaf Dahlman (sündinud Anders Gustaf Dalman, 17. veebruar 1848 Norberg – 30. juuli 1920 Stockholm) oli viimane Stockholmi timukas 1885. aastast kuni surmani.
Lepidopteroloogia
pisi|Lepidopteroloog [[Aare Lindt Soomes välitöödel.]] pisi|Entomoloogia professor võtmas maha [[Liblikad|liblikate püüdmiseks kasutatud valguspüünist.]] Lepidopteroloogia ehk liblikateadus on teadusharu, mis tegeleb liblikaliste (Lepidoptera) uurimisega.
Liblikauurijate rahvusvaheline organisatsioon on Lepidopteristide Ühing, mis asutati 1947.
Kiisa–Kohila tee
Kiisa–Kohila tee (registrinumbriga 11245) on kõrvalmaantee Saku ja Kohila vallas. Tee pikkus on 7,1 km.
Lepidopteroloogia
Eesti liblikateaduse alusepanijaid on Wilhelm Konstantin Petersen. Eestikeelsete liblikamäärajate peamisi koostajaid on olnud Jaan Viidalepp, liblikate ökoloogiaga tegeleb Toomas Tammaru.
Kiisa–Kohila tee
Tee saab alguse Tõdva–Hageri tee kaheksandal kilomeetril Roobuka küla (Saku vald) ja Aespa küla (Kohila vald) piiril ning lõpeb Kernu–Kohila tee viieteistkümnendal kilomeetril Masti küla ja Kohila alevi piiril (Kohila vald).
Tee kulgeb läbi Roobuka, Aespa, Vilivere ja Masti küla ning Kohila alevi.
Tee on pinnatud kruusatee, esimesel kilomeetril on ka lõik mustkattega teed. Tee on klassita. Liiklussagedus on esimesel poolel kilomeetril kuni 200 autot ööpäevas, järgmisel kahel kilomeetril 500–1000 autot ööpäevas ning edasi 200–500 autot ööpäevas. Kohila alevis on kiiruspiirangud 50 ja 70 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Hiina tadžikid
Tadžikid on üks ametlikult tunnustatud Hiina vähemusrahvusi.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas Hiinas 41 028 tadžikki.
Vorarlberg
Liidumaa läänepiiril voolab Rein ja loodepiiril paikneb Bodeni järv. Kõrgeim tipp on 3312-meetrine Piz Buin.
Vorarlbergi valitseja oli kuni 1160. aastani Bregenzi hertsog ja seejärel Montforti krahv kuni 1525. aastani, kui Habsburgid üle võtsid. Peale esimest maailmasõda soovisid paljud elanikud liituda Šveitsiga, 11. mail 1919 toimunud referendumis hääletasid 80% selle poolt. Kuid Šveitsis ei saavutanud see toetust - Šveitsi prantsuse- ja itaaliakeelsed kantonid ei soovinud juurde saada veel ühte saksakeelset osa, ka protestandid ei tahtnud juurde tugevalt katoliiklikku ala. Ka nâiteks Itaalia soovis, et Šveits loobus Ticino kantonist, kui riigi idapiiril peaks toimuma muutusi. Ka Austria ja liitlasväed kartsid jõudude tasakaalu muutumist Kesk-Euroopast.
Elanike arv
Erinevalt teistes liidumaadest, kus domineerib austriabaieri murre, on Vorarlbergis domineeriv alemanni murre. Sellepärast on Voralberg kultuuriliselt lähedasem rohkem Šveitsile, Liechtensteinile ja Švaabimaale kui muule Austriale.
Asustus
Vorarlberg on asustustihedusega 142 inimest km² kohta Viini järel teine liidumaa.
Vorarlbergis on 5 linna: Dornbirn, Feldkirch, Bregenz, Hohenems ja Bludenz.
Haldusjaotus
Liidumaa jaguneb 4 ringkonnaks: Bregenzi ringkond, Dornbirni ringkond, Feldkirchi ringkond ja Bludenzi ringkond. Liidumaal on 96 valda, neist 11 on alevvalla õigustega.
Lepidopteroloogia
26. septembril 1998 asutati Eesti Lepidopteroloogide Selts, mille eesmärk on Eesti liblikate süstematiseerimine, nende leviku kaardistamine ja vastavateemalise kirjanduse väljaandmine. Nii näiteks annab selts välja ajakirja Lepinfo. Alates 2014 valib ELS aasta liblikat. 2017 valiti Eesti rahvusliblikaks pääsusaba.
Daniel Brühl
pisi|Daniel Brühl (2002)Daniel Brühl (täisnimega Daniel César Martín Brühl González Domingo; sündinud 16. juunil 1978 Arenys de Muntis Hispaanias) on Saksa-Hispaania päritolu näitleja.
Karjäär
Esinema hakkas Brühl juba lapsepõlves ning kaheksa-aastaselt võitis ta lugemisvõistluse, mille kaudu sai ta kuuldemängu- ja dubleerimisrolle Lääne-Saksa ringhäälingus. Sellele järgnesid esimesed ülesastumised televisioonis. 1994. aastal mängis Brühl telefilmis "Svens Geheimnis" ("Sveni saladus"). Samuti mängis ta mõnda aega telekanali ARD seebiooperis "Verbotene Liebe" ("Keelatud armastus") tänavalaps Benji rolli.
Rahvusvahelise läbimurde saavutas Brühl 2003. aastal filmiga "Good Bye, Lenin!" ("Hüvasti, Lenin!"), mis kandideeris Kuldgloobuse auhinnale ning mida vaatas üle maailma umbes 6 miljonit kinokülastajat. Filmis mängitud Alex Kerneri rolli eest võitis Brühl Euroopa filmiauhindade jagamisel parima meesnäitleja preemia.
Debüüdi ingliskeelses filmis tegi Brühl 2004. aastal, mängides koos Judi Denchi ja Maggie Smithiga filmis "Ladies in Lavender". Samal aastal sai ta publikupreemia oma rolli eest filmis "Was nützt die Liebe in Gedanken" ning oli nomineeritud kriitikute auhinnale osatäitmise eest filmis "Die fetten Jahre sind vorbei". 2005. aastal tõestas Brühl kinolinal oma suurepärast keelteoskust, kasutades nii prantsuse, saksa kui inglise keelt leitnant Horstmayeri rollis filmis "Joyeux Noël", mis räägib Prantsuse, Saksa ja Briti sõduritest Esimese maailmasõja aegse jõulurahu ajal 1914. aastal.
2006. aastal osales Brühl Cannes'i filmifestivali lühifilmide ja Cinéfondationi žüriide tegevuses. Samal aastal tegi ta kaasa romantilises komöödias "2 Days in Paris" ja Hispaania filmis "Salvador", kus ta kehastas nimitegelast, kindral Franco võimuperioodil tegutsenud Katalaani anarhisti Salvador Puig Atichi. 2007. aastal oli Brühilil väike roll filmis "Bourne'i ultimaatum". 2009. aastal mängis ta Quentin Tarantino filmis "Vääritud tõprad" Natsi-Saksa sõjakangelase Frederik Zolleri osa.
2009. mais asutas Brühl koos Film1-ga produktsioonifirma Fouronfilm.
Isiklikku
Brühl sündis Arenys de Muntis Kataloonias Hispaanias. Tema isa oli Saksa telerežissöör Hanno Brühl ning ema Kataloonia päritolu õpetaja. Veidi pärast tema sündi kolis pere Hispaaniast Saksamaale Kölni. Mitmekeelses perekonnas kasvanuna räägib Daniel Brühl nii saksa, hispaania, inglise, prantsuse kui ka katalaani keelt. Brühl on läbinud Saksa sõjaväeteenistuse tsiviilteenistujana. Ta on olnud kihlatud Saksa näitleja Jessica Schwarziga.
Väo
Väo asum on saanud nime iidse Väo küla järgi, mille maadel asus mitu muistset kalmet.
Väol asub Tooma järv, asumi idaosas kulgevad Pirita jõgi ja Väo oja.
Ajalugu
Väo piirkond oli asustatud juba väga vanadel aegadel. Nooremal pronksiajal (10.–7. sajand eKr), mil Pirita alamjooksul oli neli asustusala, oli Väo-Kangru piirkond üheks keskuseks. Väo-Pärna ja Väo-Jaani kivikirstkalmed pärinevad samast ajast. 1984. aastal avastati Väo muinasasula koht, mis tekkis arvatavasti ajavahemikul 6. sajand eKr – 1. sajand pKr. Selle asumi pindala oli 5000 m2.
Vanimad kirjalikud andmed Väo küla kohta pärinevad 1241. aastast, mil küla on mainitud Taani hindamisraamatus. Selles raamatus on küla nimi kujul Uvœ tho. Keskajal elasid mõned külaelanikud võrdlemisi jõukalt, sest näiteks sepp Maykenile kuulus 41 looma, palju ehteid jm.
Põhjasõda mõjus majandustegevusele laastavalt ning talud hakkasid uuesti järjele jõudma alles 19. sajandi lõpul. 1920ndatel hakkas asumi aladel elavnema ehitustegevus. 1941. aastal toimusid selles piirkonnas lahingud Saksa ja Nõukogude armee vahel, mille käigus said kannatada mitmed Väo küla talud.
Väo külas asusid Väo karjäär ja Tooma karjäär. Küla liideti Tallinnaga 1975. aastal.
Elanikkond
2016. aastal moodustasid 0–17aastased asumi elanikkonnast 18–22%, üle 68-aastasi oli 3–9%.
Olulisemad objektid
Asumis asub Väo elektrijaam.
Väo asumi tänavad
Väol asuvad Betooni tänav, Jõesaare tänav, Jõemäe tänav, Lagedi tee, Paneeli tänav, Pendi tänav, Peterburi tee, Plaasi tänav, Priimurru tänav, Tooma tänav, Väo tee ja Väomurru tänav.
Taasiseseisvumine
Riigi taasiseseisvumine on riigi iseseisvuse taastumine.
Ptolemaios I
thumb|Ptolemaios Soter Ptolemaios I Soter (Ptolemaios Lunastaja või Päästja, kreeka Πτολεμαίος Α' Σωτήρ; umbes 367 eKr–283 eKr) oli Aleksander Suure väepealik ja Ptolemaioste dünastia asutaja. Temast sai üks tähtsamaid hellenistlikke monarhe.
Aleksander Suure surma ajal oli Ptolemaios Egiptuse asevalitseja ning erinevalt regendiks määratud väepealik Perdikkasest pooldas tema Aleksandri riigi jagamist väepealike ehk diadohhide vahel. Ta lasi Aleksandri põrmu röövida ja Egiptusse matta ning algatas sellega Diadohhide sõjad, kuna Aleksandri maiseid jäänused Makedooniasse saata tahtnud Perdikkas oli Ptolemaiose käitumise peale sügavalt nördinud ning püüdis Egiptust vallutada. Kuid Perdikkase väepealikud tapsid ta ning tema armeed läksid Ptolemaiose poole üle. Järgnevalt kindlustas Ptolemaios oma võimu Egiptuses, liites sellega ka Kürenaika, ning alistas oma võimule ka Küprose, teisi väiksemaid Vahemere saari ning ka Väike-Aasia lõunaranniku. Samuti alistas ta ajutiselt teisi alasid, näiteks Süüria ja Palestiina.
305 eKr kuulutas Ptolemaios end Egiptuse kuningaks, pannes aluse Ptolemaioste dünastiale ja rajades hellenistliku Egiptuse riigi, mis kestsid kuni aastani 30 eKr, mil Egiptus Rooma riigiga liideti. Ettevaatliku ja kavala poliitikuna silma paistnud Ptolemaios ei ajanud Seleukos I ega Demetrios Poliorketese stiilis poliitikat, millega nood soovisid saada iga hinna eest tugevaimaks hellenistlikuks monarhiks, vaid ta rahuldus Egiptusega ning pühendus kunsti, kirjanduse ja filosoofia soosimisele. Pärast Ptolemaios I troonist loobumist sai Egiptuse kuningaks tema noorem poeg Ptolemaios II Philadelphos.
Ptolemaios Soter suri 84-aastaselt loomulikku surma.
Novara
Novara on linn Itaalias Piemonte maakonnas, Novara provintsi halduskeskus.
Novara kohal asus Rooma linn Nubliaria, mis tähendab "uduga ümbritsetud".
Vaatamisväärsused
pisi|tühi|Novara
Sarikoli keel
Sarikoli keel on pamiiri keelte šugni-jazgulami alarühma keel, mida kõneleb umbes 16 000 inimest Hiinas Ida-Turkestani edelaosa Sarikoli orust lõunasse jäävais mägedes, Taxkorgani linnas ja selle ümbruses.
Murded
Afganistanis ja Tadžikistanis räägitavad šugni murded pole neile arusaadavad.
Sõnajärg
SOV = alus + sihitis + öeldis.
Keeleoskus
Sarikoli keelt räägib enamus Hiina tadžikke, kellest ülejäänud räägivad vahhi keelt. Iraanis, Afganistanis ja Tadžikistanis nimetatakse tadžikkideks hoopis kaugemaid sugulasrahvaid. Keeleoskus on hea igas vanuserühmas. Seda õpetatakse algkoolis. On olemas grammatika ja sõnaraamat. Kirjaoskus hiina ja uiguuri keeles võib olla 15–52%. Mingil määral osatakse ka kirgiisi ja farsi keelt.
Nimetus
Pärineb ilmselt muistselt Pamiiri mägede Sarikoli (色勒库尔) kuningriigilt.
John Forbes Nash
John Forbes Nash Jr. (13. juuni 1928 Bluefield, Lääne-Virginia – 23. mai 2015 ) oli USA matemaatik. Ta töötas põhiliselt mänguteooria ja diferentsiaalgeomeetria alal.
Aastal 1994 pälvis ta koos Reinhard Selteni ja John Harsanyiga Nobeli majandusauhinna panuse eest mänguteooria vallas. Ta on üks väheseid matemaatikuid, kes on Nobeli auhinna pälvinud, sest matemaatikaauhinda välja ei anta.
Nashi kui majandusauhinna saaja kandidatuur oli kaalumisel juba 1980. aastate keskel, kuid tema haigus ning uurimisasutustega ametlike sidemete puudumine tegi auhinna määrajad ettevaatlikuks. Otsustavaks sai haiguse taandumine ja Princetoni ülikooli otsus anda talle külalisteadlase nimetus, mis andis Nashile n-ö akadeemilise kodu.
Isiklikku
John Nash oli noorena väga lootustandev matemaatik. Kui ta oli 30-aastane, diagnoositi tal skisofreenia, millest ta paranes alles 1990. aastatel.
Nashi elust valmis 2001. aastal mängufilm "Piinatud geenius", mis pälvis neli Oscarit.
Aragón
Aragóni põhjapoolseim, Huesca provints piirneb Prantsusmaaga ja paikneb Püreneede keskosas. Hispaanias piirneb piirkond idas Katalooniaga, lõunas Valencia ja Castilla–La Manchaga ning läänes Castilla-Leóni, La Rioja ja Navarraga.
Aragóni pindala on 47 719 km².
Aastal 2006 oli piirkonna rahvaarv 1 277 471, pool rahvastikust elas pealinnas Zaragozas.
Loodus
Piirkonna maastik on mitmekülgne, ulatudes liustikest haljendavate orgudeni, rikkalike karjamaadeni ja viljapuuaedadeni ning kuiva stepini kesktasandikul.
Aragóni tähtsaim jõgi on Ebro, mis on Hispaania suurim jõgi veehulga poolest ning voolab piirkonnas läänest itta läbi Zaragoza provintsi.
Aragónis on ka Püreneede kõrgeim mägi Aneto.
Ameerika inglid
"Ameerika inglid" (ingl Angels in America) on viie Kuldgloobusega pärjatud 2003. aasta Ameerika Ühendriikide lühisari, mis põhineb Tony Kushneri näidendil "Inglid Ameerikas".
Aragón
Haldus
Piirkond koosneb kolmest provintsist. Need on põhjast lõunasse: Huesca provints, Zaragoza provints ja Terueli provints.
Ameerika inglid
Eestis kuuluvad sarja näitamisõigused telekanalile ETV.
Aragón
Haldus
Aragón on jagatud 33 maakonnaks (comarca).
Ameerika inglid
Auhinnad
Kuldgloobus (2004)
Aragón
Haldus
Piirkonna pealinn on Zaragoza.
Ajalugu
Piirkonna ajalugu ulatub Rooma-eelsesse aega. Pärast Rooma riiki kuuluti frankide Hispaania marki. Hiljem moodustus Aragóni kuningriik.
Tremoliit-ferroaktinoliit
Tremoliit-ferroaktinoliit on amfiboolide hulka kuuluv mineraal, mis moodustab magneesiumi ja raua ioonide asendumise tõttu isomorfse rea, mis on kokkuleppeliselt jaotatud kolmeks osaks.
Kui magneesium moodustab magneesiumi ja raua koguhulgast enam kui 90%, nimetatakse vastavat mineraali tremoliidiks. Kui magneesiumi on 50...90%, nimetatakse mineraali aktinoliidiks (varem kandis nime uraliit), alla 50% koguse korral aga ferroaktinoliidiks. Ferroaktinoliit on ülejäänud kahest tunduvalt haruldasem.
Mitmesuguste asendumiste tõttu esinevad ka üleminekud tremoliit-ferroaktinoliidilt teiste amfiboolideni, kuid enamasti ei moodustu pidevaid ridu ning asendumised on ka keerukamad, hõlmates mitmeid ioone, mistõttu käsitletakse seda rühma amfiboolide hulgas eraldi üksusena.
Suuremõisa (Hiiumaa)
Suuremõisa on küla Hiiumaa valla idaosas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Nimi
thumb| [[Hiiu-Suuremõisa mõis|Suuremõisa mõis koos abihoonetega. Küla on saanud nime mõisa järgi.]] Kohanimi tuletub Hiiu-Suuremõisa mõisa nime saksakeelsest otsetõlkest. Kohanimi on saksa keeles Großenhof, 1633 on mainitud kui Grossenhof, 1732 Sure m. ja 1798 Grosenhof.
Loodus
Suuremõisa piirneb läänes Suuremõisa jõega. Suuremõisa park on looduskaitse all. Pargis asub Suuremõisa allik.
Elanike arv
Suuremõisa on elanike arvu poolest Pühalepa osavalla suurim küla. Seal elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 187 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.
Talud
thumb|Suuremõisa mõisa tammeallee. Suuremõisa tänapäevane asustus asub põhiosas mõisast idas ja lõunas.
Suuremõisa ajaloolised talud 1939
Ajalugu
Ala kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. Carl Friedrich Wilhelm Russwurmi järgi olnud kunagi seal leidunud allika järgi Suur-Hallikaküla. 1519 on mainitud Pühalepa mõisa, 1633 juba Grossenhof.
Taristu
thumb|Mõisa talli varemed on kasutuses korvpalli väljakuna. Suuremõisa–Käina–Emmaste tee algab tegelikult Pühalepa ja Valipe piirilt, Suuremõisa–Salinõmme tee Kalgi ja Viilupi piirilt. Suuremõisa teeks nimetatakse endise Suuremõisa–Kärdla maantee algust. Tänapäeval läheb Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee küla piiridest küll läbi, kuid jääb tihedamast asustusest kaugemale. Mõisast idas ja lõunas asub tänavatevõrgustik, mida maanteega ühendavad Uus tänav ja Kiriku tee. Küla põhjaosas algab Haavamäe tee.
Suuremõisa bussipeatus on Käina ja Kärdla suunal liikuvate bussiliinide, sealhulgas Tallinnast saabuvate kiirbussiliinide viimane ühine peatus.
Kultuur
Suuremõisas asuvad abivallamaja, Suuremõisa loss (milles on Hiiumaa Ametikooli ja Suuremõisa Põhikooli ruumid), Pühalepa tervisekeskus, kultuuri- ja noortekeskus, raamatukogu, katlamaja, EMT mobiiltelefonimast. Lossihoovis korraldavad näitetrupid aegajalt lavastusi. Elamutest on külas nii paneelmaju (Uuel tänaval) kui eramuid.
Pühalepa kirik asub Pühalepa külas.
Ettevõtlus
Külas asub Coop Eesti kauplus.
Q-allikas
Q-allikas (ka Q-evangeelium, Logia-allikas, Logionide allikas) on Jeesuse sõnade ja ütluste kogumik väljaspool uut testamenti. Sarnane Tooma evangeeliumiga.
Q-allika või Q-evangeeliumi keskne teema on Jeesuse õpetus, mitte surm ja ülestõusmine. Q-evangeeliumiga samast ajast pärinevad ehtsad Pauluse kirjad ei aseta ristilöömist ega ülestõusmist sündmustena keskmesse.
Niinimetatud kahe allika oletuse järgi pärineb Matteuse evangeelium kahest tekstist: Markuse evangeeliumist, kust Matteus ja Luukas laenasid jutustused, ning Q-allikast (pole säilinud). Matteuse ja Luuka evangeeliumi kohatisi kattuvusi seletatakse sellega, et nende tekstid pärinesid allikast, mis sisaldas peamiselt Jeesuse ütlusi ja õpetusi. Seda allikat tähistatakse tähega Q.
Q-allika looja oli Jeesus-liikumise rühmitus, kel ilmselt puudus alguses kokkupuude Pauluse mõttekaaslastega. Q-allikas sündis Iisraelis. Selle koostajaid ei huvitanud Jeesuse elukäik ja nad ei omistanud talle ülevaid tiitleid. Jeesus on selles äärmuslik prohvet. Ta kuulutab jumalariigi peatset saabumist ja juhatab, kuidas neid sündmusi ootav kogukond elama peaks. Jeesus käsib neil armastada oma vaenlasi ja tagakiusajaid. Jeesuse järel käimine tähendab neile maailma ja kõigi selle ühiskondlike sidemete hülgamist. Samas on Jeesus tarkuseõpetaja, kes õpetab tavatarkusele vastanduvat alternatiivtarkust, mis pöörab ümber tavatõekspidamised.
Näib, et Q-allika koostajate ideed hakkasid edasi levides hargnema eri suundades ja aastal 66 m.a.j puhkenud sõja ajal kirjutati Q-tekst ilmselt ümber.
Suue
thumb|Amazonase suue thumb|Niiluse delta thumb|Okavango delta lõpeb Kalahari kõrbe põhjaservas soodes thumb|La Plata laht on tõenäoliselt Paraná jõe estuaar Suue on koht, kus jõgi suubub merre, järve või teise jõkke.
Mõned jõed, teiste seas Amazonas, Mississippi, Niilus, moodustavad suudmealal delta, mõned jõed, teiste seas Kongo, Amuur ja Paraná jõgi estuaari. Delta tähendab, et jõgi jaguneb oma alamjooksul mitmesse harru. See tekib siis, kui jõgi kannab endaga palju setteid, mis suudme lähedal põhja settivad ja suures koguses lõpuks jõevoolu takistavad, nii et jõgi settekuhjatisest mööda pääsemiseks uue sängi moodustab. Estuaar tähendab, et suudmes on üks lehtrikujuline jõesäng. See tekib siis, kui looded jõesuudmest setted ära kannavad.
Igal jõel kindlat suuet ei ole. Näiteks Okavango jõgi lõpeb Kalahari kõrbe põhjaservas soodes. Kontrovodi jõgi muudab sadude tulemusena sageli oma sängi, suubudes vahel Ussuuri jõkke, vahel Bikini jõkke.
Kui jõgi suubub merre, siis segunevad suudmealal jõe magevesi ja mere soolane vesi. Tekib riimveeline keskkond, mida mujal harva leida on. Need on harilikult liigivaesed, sest riimveega kohastunud liike on vähe. Sageli on riimvesi mereliikidele liiga mage ja mageveeliikidele liiga soolane.
Välislingid
流路形状
Viiesendine münt
Viiesendine münt on väikseima nimiväärtusega rahamärk, mis 1992. aasta rahareformiga kasutusele võeti.
Inflatsioonist tuleneva nõudluse vähenemise tõttu viiesendiseid münte pärast 1997. aastat juurde ei vermitud. Ringluses olnud mündid olid endiselt seaduslikud maksevahendid, ja kauplused ei saanud keelduda nende vastuvõtmisest, kuid vastavalt 5. aprillist 2004 jõustunud kaubandustegevuse seadusele ei pidanud müüjad viiesendiseid enam tagasi andma (tasumisele kuuluv summa ümardati 10 sendi täpsuseks).
Avers
Mündi esiküljel on sõnad "EESTI VABARIIK" ja nimiväärtus "5 senti".
Revers
Mündi tagaküljel on kolm lõvi ning vermimise aasta.
Vermimisaasta erimid
Viiesendiseid münte vermiti aastatel 1991, 1992 ja 1995. Ainus erinevus müntidel on aastaarv.
Elektrooniline hääletamine
pisi|Europarlamendi 2019. aasta e-valimine Saksamaal, Augsburgi ülikooli fuajees Elektrooniline hääletamine ehk e-hääletamine on hääletamine elektroonilise seadme vahendusel.
Elektroonilise hääletuse liigid on näiteks Interneti vahendusel hääletamine ehk i-hääletamine, hääletamine jaoskonnas arvuti ehk valimiskabiini vahendusel ja hääletamine mobiiltelefoni vahendusel, sh määratletakse e-hääletusena ka hääletussüsteemid, milles sedel täidetakse füüsiliselt, kuid registreeritakse häälte kokkulugemise lihtsustamiseks elektrooniliselt näiteks optilise skanneri või mõne muu seadme vahendusel.
E-hääletamise puhul eristatakse hääletamist kontrollitud keskkonnas nagu valimisjaoskond ja kontrollimata või vähesel määral kontrollitud keskkonnas nagu kodu, töökoht vmt, mille puhul on tegemist kaughääletusega. Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni (OSCE) käsiraamat valimisvaatlejatele kasutab e-hääletuse asemel terminit "uued hääletusviisid", mis võimaldab kirjeldada ka elektroonilise komponendiga hübriidseid hääletusviise.
2014. aastal lõid Eesti info- ja kommunikatsioonitehnoloogia valdkonna teadus-arendusettevõte ja Eesti internetihääletamise süsteemi looja Cybernetica ning rahvusvaheline juhtiv automatiseeritud valimissüsteeme tootev ettevõte Smartmatic koostöös unikaalse internetihääletamise kompetentsikeskuse, mis tegeleb i-hääletusega.
Eesti
Eestis kasutatakse riigi tasandil oluliste otsuste hääletamisel elektroonilist hääletamist 1990. aastast. Elektrooniline hääletussüsteem paigaldati Ülemnõukogu saali 1989. aasta lõpus toimunud remondi käigus. Elektroonilist hääletamist on kasutatud Riigikogu, kohalike omavalitsuste volikogude, Euroopa Parlamendi liikmete valimistel ja mitmetel muudel hääletustel. Levinud on ka telefonihääletused, millega on valitud näiteks Eesti laulu, euromündi kujundust, superstaare, kõige valelikumat poliitikut ning hääletada telesaadetes tõstatatud teemadel. Telefonihääletustel on sageli ühel isikul võimaldatud hääletada mitu korda, hääletamine on seejuures enamasti tasuline.
Šveits
Šveitsis on e-hääletus riiklikult reguleeritud seadusega, mis määratleb eri hääletustele esitatavad nõuded alates individuaalsest kontrollitavusest kuni universaalse kontrollitavuseni. E-hääletus on kasutusel turvalise hääletusviisina välismaal viibivatele kodanikele. Šveitsi eri kantonites on eksperimenteeritud e/i-hääletuse eri tehnoloogiatega.
Saksamaa
Valimismasinaid kasutati perioodil 1998–2005, mille järel Saksamaa konstitutsioonikohus kuulutas e-hääletuse põhiseadusvastaseks. Kohus lähtus valimiste avalikkuse põhimõttest, millest lähtuvalt peavad valimised olema vaadeldavad ehk alluma avalikule kontrollile, vigu valimiste korralduses peab olema võimalik tuvastada, esitada nende kohta kaebusi jm viisil käsitleda. Saksamaal rakendatud elektroonilise hääletamise süsteem sellist vaadeldavust ei võimaldanud ning seetõttu e-hääletamine peatati.
Soome
Soomes on e-hääletust piiratud ulatuses katsetatud aastal 2008. I-hääletuse üle käib Soomes hetkel tihe arutelu. I-hääletuseks vajalik tehniline infrastruktuur on Soomes olemas (PKI + ID-kaart + Palveluväylä), kuid riikliku identiteedi kandja levik on madalam kui meil.
Prantsusmaa
Prantsusmaa on e-hääletust kasutanud aastast 2007 ning seal tähendab see turvalist https-veebisaiti, mille kasutajatunnuseid ja paroole levitatakse kodanikele meili ja SMSi teel.
Holland
1990ndate lõpuks kasutas Hollandis kioskitüüpi (DRE) hääletusmasinaid kuni 90% elanikkonnast. Aastatel 2006–2007 läbi viidud poliitilise kampaaniaga viidi NEDAP hääletusmasinad käigust ja e-hääletus lõpetati 2009. Ei e- ega i-valimist Hollandis veel ei ole ega paista tulevat.
Norra
Norras on i-hääletust piiratud ulatuses edukalt katsetatud. Pilootprojekt lõpetati, sest i-hääletus ei suurendanud valimisaktiivsust ja selle kasutamine oleks väidetavalt võinud mõjuda halvasti valimiste usaldatavusele. Lõpetamist põhjendati ka krüptoprotokolli ja tarkvara puuduste ning sellest tuleneva ohuga hääletamise salajasusele, mh polnud 2013. aasta katseprojektis suhe tavahääletusega arvesse võetud ning osadel isikutel õnnestus hääletada kahekordselt.
Vaivara klindilõik
Vaivara klindilõik on 15 km pikkune lõik Põhja-Eesti pangast Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas vahemikus Sillamäest Merikülani, mis omakorda jaguneb Sillamäe ja Vaivara rikkevööndiks ning kolmeks pangasaarestikuks: Pimestiku, Sinimägede ja Laagna pangasaarestikuks.
Kuni Sõtke klindilaheni kulges klindil monoliitne astangujoon, mis oli ainult üksikutest klindilahtedest ja sälkorgudest jagatud. Siit edasi algab aga looklev klindijoon, mis on lõhestatud sälkorgudest läbistatud klindisaarte ja neemikute labürindiga.
Vaivara klindilõik algab Sõtke klindilahe idakalalt ja seda iseloomustab tektooniliselt tugevasti rikutud klindivöönd, mille keskmeks on kolm Vaivara Sinimägede klindisaart või panka, mis moodustavad Sinimägede pangasaarestiku. Neid täiendavad geoloogiliselt huvitavad Pimestiku ja Utria klindisaared.
Vaivara klindilõigus olevate klindisaarte, pankade tekkemehhanismid pole seniajani lõplikult välja selgitatud. Põhja-Eestis üldiselt küllaltki monoliitne settekivimite lasund on Vaivara piirkonnas tugevasti purustatud ja kohati ka hiidpankadena kohalt liigutatud.
Vaivara klindilõigu moodustavad järgmised pangad läänest itta: Kannuka pank, Perjatse pank, Pimestiku pangad, Tornimäe pank, Põrguaugumäe pank, Pargimäe pank, Utria pank ja Meriküla pank.
Vaivara klindilõigu keskmine osa alates Perjatsi ojast Meriküla pangani (see kaasa arvatud) kuulub Udria maastikukaitseala koosseisu.
Faust (Goethe)
"Faust" on Johann Wolfgang von Goethe värsstragöödia. "Fausti" algvariandi kirjutas Goethe tõenäoliselt aastatel 1773–1775. Aastal 1790 ilmus trükis "Faust. Fragment". Aastal 1808 ilmus "Faust I". "Faust II" ilmus 1833. aastal, pärast kirjaniku surma.
Faust (ka dr Faustus) on klassikalise saksa muistendi tegelane, kes sõlmib lepingu Kuradiga. Seda ainest on kasutanud erinevad kirjanikud, kunstnikud ja heliloojad. On arvatud, et muistendikangelase protoüübiks on 15.-16. sajandi paiku Saksamaal elanud kahtlase kuulsusega alkeemik ja maag Johan Georg Faust. Vanim kirjanduslik töötlus pärineb 16. sajandi teisest poolest.
Goethe teos laiendab ja arendab oluliselt algset motiivi, sisaldades ühtlasi viiteid kristlikule, keskaja, antiigi ja Idamaa kirjandusele ning filosoofiale.
Faust on romantismiajastu rahutu kangelane, teadlane, kes otsib meeleheitlikult kõiksuse sisimat olemust, kuid on masenduses oma mõistuse inimliku piiratuse tajumisest. Ta on õppinud mitmeid teadusi ja saanud doktoriks, kuid leiab, et ei tea endiselt midagi, mis suudaks näidata inimsoole teed parema suunas. Taevas sõlmivad Jumal ja Kurat (kuri deemon Mefistofeles) kihlveo, et Kurat ei suuda Fausti hinge õigelt teelt eksitada.
Mefistofeles ilmub Fausti tuppa puudli kujul ja pakub teadlasele lepingut: Kurat kohustugu Fausti teenima, leping lõpeb siis, kui Faust tunnistab end õnnelikuks - siis võib Mefistofeles tema hinge põrgusse viia. Faust nõustub, kuna usub, et sellist hetke ei saabu iial (Kui iial hüüan rõõmu sunnil: «Oh ilus hetk, oh viibi veel!» - siis ahelda mind samal tunnil, siis olgu lõpp mu maisel teel.), ja maise maailma asjad on end tema jaoks ammendanud.
Mefistofeles pakub Faustile noorendavat võlujooki ning mahitab teda võrgutama ja petma süütut ning vaga Margaretat (Gretchen). Gretchen satub vangikongi ja hukkub ning Faust ei suuda teda päästa, kuid inglid päästavad tütarlapse hinge.
"Fausti" teine osa on märksa keerulisem, arvukate viidetega antiikmütoloogiale. Mefistofeles juhib Fausti rännakul läbi keisri õukonna ja poliitika. Faust otsustab tuua keisrile kingiks puhta ilu kehastuse Trooja Helena, kuid armub temasse. Alkeemiku katseklaasis valminud tehisinimene Homunculus juhib Fausti ja Mefistofelese Valpurgi ööle, kus nad kohtuvad antiikjumalatega. Fausti ja Helena armastusest sünnib poeg, kuid ta hukkub ja ka Helena haihtub. Faust naaseb keisri õukonda ja Mefistofelese juhitud deemonite vägi aitab neid võitluses valekeisri vastu. Pärast võitu sõjas jääb üle vaid allutada looduse väed ja kuivendada merepõhi viljakaks põllumaaks.
Neid plaane avalikustades ja tulemusi ette nautides tunnistab Faust, et ta võiks ennast õnnelikuks nimetada. Kurat kavatseb ta hinge röövida, kuid sekkub Jumal, kelle inglid päästavad ja viivad taevasse sureva Fausti hinge surematu osa. Tema eest on kostnud armastav ja usklik Margareta, tema kasuks räägib tema visa tõejanu.
"Faust" on lugu taltsutamatust uudishimust ja kustumatust teadmisjanust, millest ei tulenenud mitte ühtki ideaalset perspektiivi – loomingulisest rahuldamatusest, millele tuuakse ohvriks kõik inimlikud tabud, süüta lapsed, usaldavad neitsid ja abitud vanainimesed.
Hinnangud
Kirjandusteadlaste arvates on Faust passiivselt ebatraagiline kuju, pigemini vaatleja, kellega asjad juhtuvad, kui tegutsev ja vastutav kangelane. Fausti isikliku süü ja vastutuse küsimus kerkib Margareta loos ning juhtumis Baucise ja Philemoni maalapiga.
Aleksander Puškin on öelnud, et Goethe "Faust" on väga suure poeetilise vaimu looming. 20. sajandil kujunes "Faust" sakslaste uusaegseks eeposeks ning Peter Steini kolossaalse täistekstilavastusega Hannoveris, Berliinis ja Viinis lõpetasid sakslased teise kristliku aastatuhande. Vahest kõige enam on "Fausti" mõistmisse 20. sajandil uut lisanud sellised mehed, kelle vaated on põhjustanud teravaid lahkarvamusi: Rudolf Steiner, antroposoofia rajaja ja Goetheanumi ehitaja, Oswald Spengler, Õhtumaa allakäigu ja faustilise elutunde prohvet, ja Tallinnast pärit Alfred Rosenberg, natside juhtiv kultuurifilosoof, kes sellesama juba mainitud rahuldamatuse printsiibi, mis "Faustist" leida, kasutas ära avantüristliku poliitilise uusmüüdi loomisel.
Nike
pisi|Nike. Reljeef [[Ephesoses]]
Nike (Νίκη) oli vanakreeka mütoloogias võidujumalanna.
Visiir
Visiir (prantsuse sõnast visière 'näokate') on mitmetähenduslik sõna.
Bäckaskog
Bäckaskog on asula Rootsis Skåne läänis Kristianstadi vallas.
Valla pindala on 38 ha ja elanike arv 2005. aasta andmetel 308.
Bäckaskog tekkis nüüd lammutatud Bäckaskogi jaama juurde Kristianstadi ja Sölvesborgi vahelisel raudteel. Praegu möödub asulast maantee E22.
Mõni kilomeeter lõunas on Trolle Ljungby loss, mõni kilomeeter põhjas Bäckaskogi loss.
Basinet
Basinet oli keskajal ühest tükist sepistatud pottkiiver, mis kattis koos aventaili ja visiiriga ühtlaselt pead ja kaela. Võeti Euroopas kasutusele 13. sajandi lõpust. Alates 14. sajandist samas valitsev kiivritüüp nii rüütlitel kui ka jalaväelastel. Kasutati tavaliselt koos kinnitatavate voodri, täiendavate kaela- ja õlakaitsekaitsega (aventaili) ja tõstetava näokaitse ehk visiiriga. Arenes tõenäoliselt välja varasemast kiivritüübist serveljeerist.
Urmia järv
thumb|Urmia järve satelliidipilt pisi|Ülevaade Urmia järve kuivamisest Urmia järv (pärsia keeles دریاچه ارومیه, Daryācheh-ye Orūmīyeh, aserbaidžaani keeles Urmiya gölü, kurdi keeles Gola Urmiyê, armeenia keeles Ուրմիա լիճ) on äravooluta soolajärv Iraani loodeosas Ida- ja Lääne-Aserbaidžaani provintside vahel kõrgusel 1275 m.
Järv kannab Lääne-Aserbaidžaani provintsi keskuse Urmia nime. Urmia ei asu järve kaldal, vaid sellest üle 10 km eemal. Järve kaldal ei olegi ühtki asulat. Urmia järv ise on Lääne- ja Ida-Aserbaidžaani piiril.
Järve suurim pikkus on umbes 140 km, laius umbes 55 km. Keskmine sügavus on 5 m, suurim sügavus kuni 16 m. Järve pindala on umbes 4868 km².
Järves on 102 saart. Suuruselt teisele saarele Kaboudile on maetud Tšingis-khaani pojapoeg Hulagu-khaan, kes rüüstas Bagdadi.
Vee soolsus on suur: 150–230‰. Kalu järves pole, esinevad väikesed vähilaadsed.
Järv on laevatatav.
Rändlinnud (pelikanid, flamingod jt) kasutavad Urmia järve saari peatuseks.
Tadžikid
Tadžikid (tadžiki keeles тоҷикон todžikon) on iraani rahvas, Tadžikistani põhirahvus (6 373 800, 80% elanikest). Tadžikkide koguarv on hinnanguliselt 15-20 miljonit. Räägivad tadžiki keelt, Afganistanis dari keelt. Tadžikkide hulgas on levinud sunniitlik islam.
Urmia järv
Aastal 1926 nimetati järv šahh Reẕā Pahlavī auks ümber Reẕā’īyeh' järveks. 1970. aastatel järve nimi taastati.
Tadžikid
Tadžikke elab ka Iraanis, Afganistanis ja Hiinas. Seal nimetatakse tadžikkideks ka mitmeid teisi iraani keeli kõnelevaid rahvaid.
Urmia järv
Lääne- ja Ida-Aserbaidžaani pealinnade Urmia ja Tabrizi vaheline sirgjoon kaardil kulgeb üle Urmia järve. Enne läks maantee nende linnade vahel järvest põhja poolt ringi. 1970. aastatel esitati projekt ehitada üle järve sild. Pärast Iraani revolutsiooni 1979 sellest projektist loobuti, ehkki osaliselt oli maantee juba valmis. 21. sajandi alguses hakati projekti lõpetama ja 2008. aasta novembris avati maantee üle järve koos 1,5 km pikkuse sillaga. Kuid järve soolane keskkond on pannud silla terase juba tugevalt roostetama, hoolimata korrosioonitõrjemeetmetest.
Tadžikid
Venemaa Föderatsioonis elas 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 200 303 tadžikki.
Urmia järv
Järve keemia
Järve peamised katioonid on naatrium Na+, kaalium K+, kaltsium Ca2+, liitium Li+ ja magneesium Mg2+. Järve peamised anioonid on kloor Cl-, sulfaat SO42- ja vesinikkarbonaat HCO3-. Naatriumi- ja klooriioonide kontsentratsioon on Urmia järves umbes 4 korda suurem kui merevees.