cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jüri Vips
Talendijaht
2009. aastal osales Vips kõigest 8-aastasena Eesti telesaates "talendijaht", kus demonstreeris oma peastarvutamise oskusi (miljoni piires). Vipsi oskus avaldas niivõrd muljet, et ta võitis saate ja poole miljoni suuruse auhinnaraha.
Tulemused
Ei sõitnud piisavalt sõite, et saada tulemust kirja. ‡ Osales külalisvõistlejana.
Nõo Põhikool
Nõo Põhikool on Tartu maakonnas Nõo vallas tegutsev põhikool.
Ajalugu
Teadaolevalt on kooliharidust Nõos jagatud juba 1686. aastast. On ka teada, et 1688. aastal oli Nõo kihelkonnas kolm kooli – Nõos 22, Lukel 23 ja Rõhul 8 õpilasega. Põhjasõja (1700–1721) lõpus oli Nõos kool 14 õpilasega ja 1720. aastatel oli koolmeistriks Hire Hans.
1953. aastal reorganiseeriti Teise maailmasõja järgne Nõo Mittetäielik Keskkool (seitsmeklassiline kool) keskkooliks. 1951. aastal sai kooli direktoriks noor ja energiline Kalju Aigro, kes jäi sellesse ametisse 31 aastaks. 1994/1995. õppeaastal lahutati Nõo Reaalgümnaasium kaheks eraldiseisvaks kooliks: munitsipaalkool Nõo Põhikool ja riigikool Nõo Reaalgümnaasium.
Liivimaa vanem riimkroonika
Liivimaa vanem riimkroonika on Saksa ordu kroonika, mis käsitleb sündmusi 12. sajandist kuni 1290. aastani.
Käsikirjad ja väljaanded
Teose originaalkäsikirja pole säilinud, seda tuntakse kahe ärakirja vahendusel. Trükis avaldati riimkroonika katkendeid esmakordselt 1787. aastal ja terviklikul kujul 1817. aastal. 1876. aastal avaldatud riimkroonika väljaanne koos Leo Mayeri tekstikriitikaga on teadlaste hulgas tunnustuse leidnud ja seda peetakse parimaks algteksti analüüsiks. Sellest ilmusid uustrükid 1963. ja 1973. aastal. Kroonika on ilmunud ka viiel korral läti keeles, kahel korral inglise keeles ja ühel korral eesti keeles – 2003. aastal Mayeri tööd aluseks võttes Urmas Eelmäe tõlkes. Selles on paralleelselt esitatud kroonika keskülemsaksakeelne originaaltekst ja eestikeelne tõlge. Lisaks sisaldab teos Eelmäe kommentaare kroonika tekkeloo, autori ja usaldatavuse kohta. Riimkroonika on eesti keelde tõlkinud ka Eerik-Niiles Kross, kuid tema käsikirja pole trükis avaldatud. Vanema riimkroonika nimi tuleneb vajadusest eristada seda Bartholomäus Hoeneke Liivimaa nooremast riimkroonikast.
Autor
Kroonika autoriks peeti algselt Ditleb von Alnpeket ühe ärakirja lõpus oleva nime järgi. Pärast selgus, et selle oli sinna hiljem lisanud Lvovi bürgermeister Johann Alnpeck. Teksti analüüsi põhjal on järeldatud, et kroonika autor on mõningast kirjanduslikku haridust saanud tundmatu ordurüütel, kes saabus Liivimaale erinevatel hinnangutel 1278., 1279. või 1280. aastal ja kuulus ordumeistri lähikonda. Teose eeskujudena on kasutatud kaasaegseid rahvuslikke eeposeid ja rüütliluulet.
Kroonika oli mõeldud ettelugemiseks orduvendade ühissöömaaegade ajal, meenutamaks neile nende eelkäijate tegusid. Peale ordu poliitika ja võimu õigustamise teenis see ka kasvatuslikku eesmärki. Kroonika loodi autori enda sõnul selleks, et "teatada, mismoodi kristlus on tulnud Liivimaale".
Kroonika paistab lõppevat enne algselt kavandatud lõppu, arvatavasti autori ootamatu surma tõttu. Teose kirjutamise alguseks on peetud 1291. aastat ja lõpetamisajaks on pakutud aastaid 1296–1298.
Ülesehitus ja sisu
Kroonika on kirjutatud keskülemsaksa murdes ja koosneb 12 017 värsireast. See käsitleb sündmusi alates Saksa kaupmeeste jõudmisest Väina suudmesse (väidetavalt enne 1143. aastat) kuni semgalite lõpliku alistamiseni 1290. aastal. Kroonika kirjeldab ennekõike Mõõgavendade ordu ja selle järglase Saka ordu Liivimaa haru võitlusi venelaste, kuralaste, semgalite ja leedulastega. Poleemikat Liivimaa piiskoppidega on välditud ja rõhutatakse kristlaste ühist võitlust paganate vastu, arvatavasti tulenevalt kroonika kirjutamise aja ordu poliitilisest suunitlusest. Ajaarvestust on peetud ordumeistrite ametiaastate järgi. Kroonika esitab sündmusi ordu vaatevinklist ja näitab ordut vaid positiivsest küljest. Sisu on militaarne ja religioossetest aspektidest räägitakse suhteliselt vähe. Vastastesse suhtutakse rüütlile omase respektiga.
Kroonikat peetakse vaatamata mõnedele vigadele üldiselt usaldusväärseks, ennekõike Saksa ordu ja sõjaajaloolistes küsimustes. Samas peab arvestama autori ordukeskset lähenemist sündmustele. Leonid Arbusow noorem on teksti sisu ja usaldusväärsuse alusel kolmeks jaganud. Esimene osa kuni 1236./1237. aastani toetub ennekõike orduvendade suulistele jutustustele, mõnel juhul ilmselt ka kirjalikele allikatele. Henriku Liivimaa kroonikat pole kasutatud. Lugusid jutustatakse osade kaupa, neid omavahel segi ajades ja korrektsele kronoloogiale vähe tähelepanu pöörates. Esineb mitmeid vigu ja samuti olulisi sündmusi, mida pole teiste allikate najal võimalik tõestada ega ümber lükata.
Kroonika teine osa käsitleb sündmusi 1238. kuni 1279. aastani ja seda peetakse märksa usaldusväärsemaks ja täpsemaks, ehkki seal esitatud fakte pole tihti võimalik ühegi teise allika põhjal kontrollida. Suulise pärimuse kõrval on siin rohkem kasutatud kirjalikke materjale. Kolmas osa käsitleb sündmusi 1279. kuni 1290. aastani ja seda peetakse kõige usaldusväärsemaks osaks. Kroonika autor viibis sel ajal tõenäoliselt ise Liivimaal ning ta kirjeldab detailselt ja elavalt enda läbielatud sündmusi.
Tähtsus
Liivimaa vanem riimkroonika on Baltikumi 13. sajandi teise poole ajaloo olulisim jutustav allikas ja ühtlasi Saksa ordu teadaoleva ajalookirjutuse esimene suurem omakeelne esitus. Kroonika on eriti tähtis Läti ja Leedu ajaloo tundmaõppimiseks.
Eve-Liis Roosmaa
Eve-Liis Roosmaa (sündinud 30. aprillil 1980) on eesti sotsioloog.
Roosmaa peamised uurimissuunad on elukestev õpe, haridussotsioloogia ja töösotsioloogia.
Töökäik
Magistriõpingutest saati on ta töötanud vaid Tallinna Ülikoolis: 2005–2006 assistendina, 2006–2010 Rahvusvaheliste ja Sotsiaaluuringute Instituudi Sotsiaalse stratifikatsiooni osakonna teadurina, 2006–2015 sama instituudi lektorina, 2012–2015 Rahvusvaheliste ja Sotsiaaluuringute Instituudi Sotsiaalse stratifikatsiooni osakonna nooremteadurina, 2015–2017 ühiskonnateaduste instituudi nooremteadurina. 2015. aastast töötab ta Tallinna Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi lektorina ja 2017. aastast lisaks ühiskonnateaduste instituudi teadurina. Ta on ka bakalaureuse õppekava kuraator.
Joonas Laks
Joonas Laks (sündinud 6. mail 1987) on Eesti poliitik ja aktivist.
Haridus
Ta on lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi saksakeelse osakonna (XXV lend) ja Tallinna Tehnikaülikooli teedeehituse erialal (lõputöö juhendaja oli Ain Kendra).
Töö
Ta on liikluskorralduse spetsialist, kelle karjäär algas Teede REV-2 AS-is (praegu TREV-2 Grupp AS), kus ta töötas õpingute kõrvalt liikluskorralduse osakonnas ajutise liikluskorralduse juhina ja hiljem eelarvestaja ning liikluskorralduse projekteerijana. Viimane ametikoht kontsernis oli liikluskorralduse osakonna arendusjuht.
Ta on otsedemokraatiat edendava sihtasutuse Terve Rahvas asutaja, nõukogu liige ja juht. Lahkus sihtasutusest 2020. aastal.
Tegevus poliitikas
Joonas Laks kuulus aastatel 2014–2021 erakonda Eestimaa Rohelised. 2023. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Riigikokku erakonna Eesti 200 nimekirjas, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 198 häält ega osutunud valituks.
Pere
Tema abikaasa on Züleyxa Izmailova, neil on kolm last.
1950. aasta Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
1950. aasta Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses olid 1950. aastal toimunud Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses.
Alexandra Andresen
Alexandra Gamlemshaug Andresen (snd 23. juulil 1996) on Norra koolisõitja ja pärijanna. Aastal 2016 sai 19-aastasest Andresenist maailma noorim miljardär, ta hoidis seda tiitlit Forbesi edetabelis "The World's Billionaires" (Maailma miljardärid) kolm aastat. Aastal 2020 oli Andresen maailma nooruselt teine miljardär, tema varade suurust hinnati 1,1 miljardi USA dollari suuruseks (u 1,02 miljardit eurot).
Nottinghami Ülikool
Nottinghami Ülikool on Inglismaal Nottinghamis asuv ülikool.
Ülikool on asutatud aastal 1881.
Ülikoolil on linnakud ka Hiinas ja Malaisias.
Draperii
Draperii (vanaprantsuse sõnast draperie, hilisantiigi või varakeskaja ladina keelest drappus 'kangas' ) on kunstiajalooline mõiste, millega tähistatakse kunstipärases voldistikus rippuvaid kangaid või riideid maalikunstis, skulptuuris jm. Ei seostu mingi kindla kujuga. Voldistikukäsitlus on kunstiajaloos olnud erinevatel perioodidel olnud erineva tähtsusega ja selle alusel on võimalik kunstiteoseid dateerida ja ning omistada teoste autorsust.
Kass Oggy ja kurjad prussakad
"Kass Oggy ja kurjad prussakad" (prantsuse keeles "Oggy et les Cafards") on Gaumont Film Company toodetud Prantsuse animasari.
Tegelased
Peategelane on sinine kass Oggy, kes on laisk ja vaatab tavaliselt televiisorit või sööb, kui ta parasjagu ei aja taga kolme kurja prussakat.
Dee Dee on roheliste silmade, oranži pea ja sinise kehaga paks prussakas, kes on kogu aeg näljane, ning Marky on roosade silmade, rohelise pea ja halli kehaga kõhn pikk prussakas, kelle hobid on raamatute lugemine ja tüdrukutega kohtamine (isegi nendega, kes on kõigest nukud). Joey on kõige väiksem prussakas, roosa keha, sinise pea ja eri värvi silmadega ülemprussakas. Ta vasak silm on kollane, parem silm punane. Ta ei jäta kunagi planeeritud töid ja tegemisi tegemata ning tallegi meeldib tüdrukuid, eriti mesilasi kohata.
Jack on teine kass, Oggy vastand: jultunud, vägivaldne ja kergesti ärrituv. Ta teeb sageli prussakatapmisseadeldisi, aga enamasti need ei tööta. Teda huvitab keemia. Jack on Oggy lähedane sõber, elab tema naabruses ja magab sageli Oggy majas – ta ei pea isegi koputama. Tal on monster truck-tüüpi auto, tema telefoninumber on 2. Jackile meeldib eputada ja tüdrukuid, eriti Oggy õde Monicat välja kutsuda. Episoodis "Don't Rock The Cradle" oli abielupaaril Jackil ja Monical laps, keda Oggy pidi hoidma.
Bob on buldog, Oggy hiigelsuur naaber. Kui Oggy ja Jack teda prussakatega ärritavad, siis peksab Bob kassid läbi.
Monica on Oggy õde ja Jacki armastatu. Ta külastab mõnikord Oggyt. Ta on aktiivne, talle meeldivad benji- ja langevarjuhüpped. Tal on jalas rulluisud. Teda näeb sarjas vähem kui Bobi.
Olivia on emane valge kass ja Oggy armastatu neljandas hooajas.
Säilitusaine
pisi|Uus-Meremaa munade säilitusvahend Ovoline 20. sajandi esimesest poolest Säilitusaine on looduslik või sünteetiline aine, mis aeglustab või takistab toote riknemist ning pikendab seeläbi selle säilimisaega. Säilitusained on laialdaselt kasutusel toiduaine-, kosmeetika- ja ravimitööstuses. Mitut säilitusainet, nagu sorbiin-, bensoe-, salitsüül- ja sidrunhapet võib leida looduses, kuid neid saab ka sünteetiliselt toota. Tihti kasutataksegi sünteetiliselt toodetud säilitusaineid.
Konservandid on need säilitusained, mida lisatakse toidule, et pidurdada mikroorganismide paljunemist. Konservante tähistatakse E-numbritega E 200 – E 299. Levinud konservandid on sorbiinhape ja selle soolad ehk sorbaadid, bensoehape ja selle soolad ehk bensoaadid ning nitritid ja nitraadid.
Kosmeetika- ja hügieenitoodetes kasutatakse säilitusaineid samuti enamasti selleks, et pidurdada mikroorganismide arengut. Sünteetilistest säilitusainetest kasutatakse enim parabeene. Kosmeetikatoodetele lisatakse ka salitsüülhapet, sidrunhapet, E-vitamiini jt säilitusaineid.
Tohver
Tohver on perekonnanimi.
Säilitusaine
Sorbiinhape ja sorbaadid
Sorbiinhapet ja sorbaate lisatakse toiduainetele või toidule, farmaatsiatoodetele, loomasöödale ning ka kosmeetikatoodetele, et takistada eelkõige hallitusseente, aga ka pärmseente ja bakterite paljunemist. Sorbaatidest on toidus kasutatud kaaliumsorbaati, naatriumsorbaati ja kaltsiumsorbaati. Naatriumsorbaat enam ei kuulu lubatud säilitusainete loetellu. Ka kaltsiumsorbaadi kasutamine toidus keelustati 2018. aasta jaanuaris Euroopa Liidus. Sorbiinhape suurendab happelisust ning lahustub vees halvasti. Ka kaltsiumsorbaat ei lahustu vees hästi, kuid kaaliumsorbaat lahustub vees kiiresti ning muundub happelises keskkonnas tagasi sorbiinhappeks. Sorbaadid on ka head stabilisaatorid, aidates säilitada maitset, värvi, konsistentsi ja toiteväärtust.
Kaaliumsorbaat
Kaaliumsorbaat (E 202) on säilitusaine, mida kasutatakse suure veesisaldusega toodetes, sest ta lahustub vees hästi. Kaaliumsorbaadi mikroobivastane mõju suureneb happelisemas keskkonnas.
Kaltsiumsorbaat
Kaltsiumsorbaat (E 203) on siiani laialdaselt kasutusel olnud erinevates toiduainetes, eriti juustus. Euroopa Toiduohutusamet korraldas aastatel 2010–2016 säilitusainete uue riskihindamise, mille käigus kaltsiumsorbaadi ohutus piisavat kinnitust ei leidnud. Seetõttu andis Euroopa Liidu Komisjon 22. jaanuaris 2018 välja määruse, millega keelustatakse kaltsiumsorbaadi kasutamine toidus. Seda määrust kohaldatakse alates 12. augustist 2018.
Bensoehape ja bensoaadid
Bensoehapet (E 210) ja bensoehappe soolasid kasutatakse säilitusainetena peamiselt toiduainetööstuses. Bensoehape ja bensoaadid on efektiivsed mikroobide vastu. Looduslikult leidub bensoehapet puuviljades, jõhvikates, pohlades ja mustikates. Toiduainetööstuses kasutatakse peamiselt sünteetilist bensoehapet. Bensoehape võib tekitada allergiat ning tema aurud võivad kahjustada hingamisteid. Bensoehape muundub organismis hipuurhappeks. Bensoaatidest on Euroopa Liidus lubatud kasutada naatriumbensoaati (E 211), kaaliumbensoaati (E 212), kaltsiumbensoaati (E 213) ning erinevaid p-hüdroksübensoaate (E 214 – E 219).
Nitritid ja nitraadid
Nitriteid (E 249 ja E 250) ja nitraate (E 251 ja E 252) lisatakse enamasti lihale ja lihatoodetele nii värvuse, maitse ja lõhna säilitamiseks kui ka bakterite, eelkõige Clostridium botulinum'i elutegevuse pärssimiseks. Nitritite ja nitraatide kasutamine toidus võib viia kantserogeensete ühendite – nitrosoamiinide tekkeni. Nitrosoamiinide teket toidus on võimalik vähendada askorbiinhappe lisamisega. Looduslikult leidub nitraate ka köögiviljades, nagu näiteks spinatis ja salatis. Nitritid ja nitraadid imenduvad kiiresti organismis, kust väljutatakse neist suurem osa nitraadina.
Salitsüülhape
Salitsüülhape on looduses leiduv karboksüülhape, mis on oma nimetuse saanud paju ladinakeelsest nimest Salix. Salitsüülhape on värvusetu ühend, mis ei lahustu vees hästi. Salitsüülhape pärsib küll bakterite ja seente arengut, kuid oma kõrvaltoimete tõttu ei ole salitsüülhape konservandina väga levinud. Salitsüülhapet kasutatakse peamiselt kosmeetikatoodetes.
Parabeenid
Parabeenid on odavad ja efektiivsed sünteetilised säilitusained, mida kasutatakse laialdaselt kosmeetika- ja hügieenitoodetes, et takistada mikroorganismide levikut. Parabeenid on efektiivsed eriti bakterite ja seente vastu. Parabeene on säilitusainetena kasutatud alates 1920. aastatest. Parabeene kasutatakse näiteks meigitoodetes, niisutavates kreemides, juuksehooldusvahendites ja deodorantides. Samuti võib neid leiduda toidus ja ravimites. Tuntuimad parabeenid on metüül-, etüül-, propüül- ning butüülparabeen. Enamasti lisatakse parabeene toodetele koos teiste säilitusainetega. Kosmeetikatoote pakendil peab olema kirjas, mis koostisaineid on tootes kasutatud. Koostisainete nimekiri on tarbija jaoks oluline, sest annab teavet nende koostisosade kohta, mida ta soovib vältida. Parabeene ei tohi tootele lisada määratud piirnormist rohkem. 2014. aastal vähendas Euroopa Komisjon butüülparabeeni ja propüülparabeeni piirnormi kosmeetikatoodetes ning keelustas mitme parabeeni – isopropüülparabeeni, isobutüülparabeeni, fenüülparabeeni, bensüülparabeeni ja pentüülparabeeni kasutamise Euroopa Liidus.
Parabeenide mõju tervisele
Parabeenid, nagu ka hulk teisi säilitusaineid, võivad põhjustada allergiat. Parabeenid võivad naha kaudu sattuda organismi, kus neid on leitud nii uriinis, veres, rinnapiimas kui ka rinnavähihaigete rinnakoes. Parabeene tuvastatakse koeprooviga. Parabeenide mõju inimese hormoonsüsteemile ning seost vähi tekkega on viimastel aastatel palju uuritud, kuid uuringute tulemused on vastuolulised. Kindlat tõendit selle kohta, et parabeenid vähki põhjustavad, ei ole veel leitud.
Fenoksüetanool
Fenoksüetanool on õlitaoline ja viskoosne aromaatne alkohol, mida kasutatakse säilitusainena kosmeetikatoodetes. Fenoksüetanoolil on spetsiifiline lõhn. Fenoksüetanool toimib hästi bakterite, seente ja hallituse vastu. Maksimaalne lubatud kogus tootes on vaid 1%, sest fenoksüetanool ärritab inimese silmi ja nahka ning võib mõjuda neurotoksiliselt.
Puuri künnapuu
Puuri künnapuu oli kaitsealune künnapuu Viljandi maakonnas Viljandi vallas Saarepeedi (varem Uue-Võidu küla ala) külas Puuri talu alal. Puu võeti kaitse alla 1938. Puu oli hävinud 1988. aastaks.
Puu ümbermõõt oli 470 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 15 m.
Säilitusaine
Formaldehüüdide vabastajad
Formaldehüüdi vabastajad on vesilahustuvad säilitusained, mida lisatakse kosmeetikatoodetele. Formaldehüüdide vabastajaid kasutatakse koos parabeenidega. Formaldehüüdide vabastajate maksimaalne lubatud sisaldus tootes on 0,5%, sest nad võivad põhjustada nahaärritust ja ekseeme.
Formaldehüüd
Formaldehüüd on gaas, mis koosneb vesinikust, hapnikust ja süsinikust. Formaldehüüdil on spetsiifiline lõhn ning ta on efektiivne säilitusaine hallituste ja bakterite vastu. Formaldehüüd on nii inimeste, loomade kui ka taimede üks ainevahetussaadusi ning esineb loomulikul kujul hingatavas õhus. Formaldehüüdi ei ole lubatud kasutada aerosooliballoonis. Formaldehüüd võib tekitada nahaärritust.
DMDM hüdantoiin
DMDM hüdantoiin on mikroobivastane säilitusaine. DMDM hüdantoiin on valge kristalne tahke aine, mis vabastab formaldehüüdi ning võib põhjustada allergiat. DMDM hüdantoiin ärritab nahka, silmi ja kopse.
Metüülkloroisothiazolinoon
Metüülkloroisothiazolinoon on antibakteriaalne ja seenevastane säilitusaine, mis võeti kasutusele 1970. aastal. Aine on kasutusel peamiselt kosmeetikatoodetes, eelkõige šampoonides ja seepides. Metüülkloroisothiazolinoon võib põhjustada allergilisi reaktsioone ning ärritada nahka.
Taluarhitektuur
pisi|Laudkatusega sepikoda Taluarhitektuur (ka talurahvaarhitektuur, talupojaarhitektuur) on arhitektuuriharu, mis käsitleb taluehitisi.
Teever
Teever on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamine käigus anti 1939. aastal perekonnanimi Teever isikule, kelle varasem nimi oli olnud Teveer.
Seisuga 1. jaanuar 2018 kannab perekonnanime Teever Eestis 30 meest ja 33 naist. Levinuim on nimi Põlvamaal.
Roman Ubakivi (1916–2000)
Roman Ubakivi (11. märts 1916 Petrograd – 2. aprill 2000 New York) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Ta lõpetas aastal 1937 Tartu õhtu-ühisgümnaasiumi. Aastatel 1940–1943 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (ei lõpetanud). Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Rotalia ridadesse.
Ta oli aastani 1940 kaadriallohvitser, seejärel saadeti erru. Aastatel 1940–1941 oli ta Tartu Kaubastu plaaniosakonna ametnik. Roman Ubakivi võitles 1941. aasta suvesõjas Tartu lahingutes partisanipataljonis rühmaülemana, oli Esimese Eesti Idapataljoni - 181. Eesti julgestusgrupi, hiljem 658. Idapataljon ja 658. Eesti Pataljoni 2. kompanii ülem.
Ta suri New Yorgis.
Isiklikku
Tema isa oli sõjaväelane Roman Ubakivi.
Ilanit
pisi Hanna Dresner-Tzakh (חנה דרזנר‎; esinejanimega Ilanit(אילנית); sündinud 17. septembril 1947) on Iisraeli laulja.
1973. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Iisraeli lauluga "Ey-sham".
1977. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Iisraeli lauluga "Ahava Hi Shir Lishnayim".
Helveetsia vabariik
Šveitsi ajaloos esindab Helveetsia vabariik (1798–1803) varajast püüet kehtestada keskvõim Šveitsis, mis senini koosnes peamiselt ennast valitsevatest kantonitest, keda ühendas lõtv sõjaline liit, ja vallutatud territooriumidest, nagu Vaud. Selle nimi võeti helveetidelt.
Põhiseaduslik korraldus kehtestati prantslaste sõjalisel jõul, vabariik eksisteeris riigina ainult viis aastat ja sel ei õnnestunud saavutada laialdast toetust oma kodanike seas. Siiski on mõned selle aspektid tänapäeva Šveitsis säilinud.
Ajalugu
pisi|vasakul|Strateegiline olukord Euroopas aastal 1796
1790. aastate Prantsuse revolutsioonisõdade ajal edenesid Prantsuse vabariiklikud armeed idasuunas. Prantsuse vabariiklikud armeed katsid Šveitsi ettekäändega "vabastada" Šveitsi rahvas, kelle oma valitsussüsteemi peeti feodaalseks, eriti annekteeritud territooriumidel nagu Vaud.
Mõned Šveitsi kodanikud, sealhulgas Frédéric-César de La Harpe, kutsusid prantslased oma maale tungima. Sissetung toimus suuresti rahumeelselt, kuna Šveitsi rahvas ei vastanud oma poliitikute kutsele haarata relvad.
Paljud Šveitsi kodanikud seisid vastu nendele "progressiivsetele" ideedele, eriti riigi keskosas. Mõned kõige vastuolulisemad uue režiimi aspektid piirasid usuvabadust, mis pani paljud pühendunud kodanikud nördima.
pisi|vasakul|Alois von Reding viis Kesk-Šveitsi väed prantslaste vastu
Vastuseks tõstsid Uri, Schwyzi ja Nidwaldeni kantonid prantslastega võitlemiseks relvile umbes 10 000-mehelise armee, mida juhtis Alois von Reding. See armee asetati piki kaitseliini Napfist Rapperswilini. Reding piiras prantslaste kontrollitud Luzerni ja marssis üle Brünigi mäekuru Berni mägismaale toetama Berni armeed. Samal ajal marssis Prantsuse kindral Balthasar Alexis Henri Antoine von Schauenburg välja okupeeritud Zürichist, et rünnata Zugi, Luzerni ja Satteli mäekuru. Isegi kui Redingi armee võttis võidud Rothenthurmis ja Morgartenis, võimaldas Schauenburgi võit Satteli juures ohustada Schwyzi linna. 4. mail 1798 Schwyzi linnanõukogu alistus.
13. mail leppisid Reding ja Schauenburg kokku relvarahus, mille tingimuste hulka kuulus mässuliste kantonite ühendamine üheks, piirates seega nende tõhusust keskvalitsuses. Siiski ei suutnud prantslased hoida oma lubadusi usuküsimustest kinnipidamisel ja enne aasta lõppu toimus veel üks ülestõus Nidwaldenis, mille võimud purustasid, põletades Prantsuse vägede abil maha linnad ja külad.
Šveitsi tuleviku kohta üldist kokkulepet ei saavutatud. Juhtivad kildkonnad jagunesid Unitaires, kes tahtsid ühtset vabariiki, ja Federalists, kes esindasid vana aristokraatiat ja nõudsid naasmist kantonite suveräänsuse juurde. Riigipöördekatsed said sagedasteks ja uus režiim pidi ellujäämiseks toetuma prantslastele. Veelgi enam, okupatsiooniväed nõudsid, et sõdurite majutuse ja toitmise maksaks kinni kohalik rahvas, mis laostas majanduse. Liiduleping Prantsusmaaga rikkus samuti Konföderatsiooni loodud neutraliteeditraditsiooni. Kõik see tegi raskeks uue töötava riigi loomise.
Aastal 1799 sai Šveits lahingutandriks Prantsuse, Austria ja Venemaa Keisririigi armeedele, kus kohalikud toetasid peamiselt kahte viimast, lükates tagasi kutse võidelda koos Prantsuse armeega Helveetsia vabariigi nimel.
Ebastabiilsus vabariigis tipnes aastatel 1802–1803 – sealhulgas Bourla-papey ülestõusu ja Stecklikriegi kodusõjaga aastal 1802. Selleks ajaks oli 12 miljonit franki võlgu, kui alguses oli varakambris 6 miljonit franki. See koos kohaliku vastupanuga põhjustas Helveetsia vabariigi kokkuvarisemise ja selle valitsus varjus Lausanne'i.
Siis kutsus Napoleon Bonaparte, Prantsusmaa esimene konsul, mõlema poole esindajad Pariisi, et lahendust leida. Kuigi Federalistsi esindajad moodustasid lepituskonverentsil vähemuse, iseloomustas Bonaparte Šveitsi kui "olemuselt" föderaalset ja pidas rumalaks sundida riiki muudesse põhiseaduslikesse raamidesse.
19. veebruaril 1803 taastas Vahendusakt kantonid. Tsentraliseeritud riigi kaotamisega sai Šveits taas konföderatsiooniks.
Põhiseadus
Helveetsia vabariigi põhiseadus tuli peamiselt Baseli magistraadi Peter Ochsi sulest. See rajas keskse kahekojalise seadusandliku võimu, mis koosnes Suurest Nõukogust (8 liiget kantoni kohta) ja Senatist (4 liiget kantoni kohta). Täidesaatev võim, tuntud kui direktoorium, koosnes 5 liikmest. Põhiseadus lõi ka tegeliku Šveitsi kodaniku, vastukaaluks vaid ühe kantoni kodanikule. Vanas Šveitsi Konföderatsioonis sai kodanikuks vaid iga linna ja küla elanik. Need kodanikud nautisid ligipääsu ühisvarale ja mõnel juhul seaduse lisakaitsele. Lisaks olid linnadel ja küladel erinevad õigused ja seadused. Ühtse Šveitsi kodaniku loomine, mida kohaldati võrdselt vanadele linnakodanikele ning nende üürnikele ja teenijatele, viis konfliktini. Rikkamad küla- ja linnakodanikud säilitasid õiguse metsadele, ühismaale ja muule munitsipaalvarale, mida nad ei tahtnud jagada "uute kodanikega", kes olid üldiselt vaesed. Kompromisslahendus, mis oli sisse kirjutatud Helveetsia vabariigi kohalikesse seadustesse, on veel praegugi kehtiv. Loodi kaks poliitiliselt eraldi, kuid sageli geograafiliselt sarnast organisatsiooni. Esimene, niinimetatud munitsipaliteet, oli valimistega moodustunud poliitiline kogukond ja selle hääletav kogu koosnes kõigist kohalikest kodanikest. Siiski jäi ühismaa ja -vara endistele kohalikele kodanikele, kes kogunesid Bürgergemeindesse.
Pärast Alois von Redingi juhitud ülestõusu aastal 1798 mõned kantonid ühendati, vähendades nii nende keskvõimuvastast tõhusust seadusandlikule võimule. Uri, Schwyz, Zug ja Unterwalden muutusid Waldstätteni kantoniks; Glarus ja Sarganserland muutusid Linthi kantoniks ning Appenzell ja Sankt Gallen muutusid Säntise kantoniks.
Pärand
Helveetsia vabariik tõi esile keskvõimu loomise soovi riigi kui terviku küsimuste lahendamiseks (mille vastu olid üksikud kantonid, kes käsitlesid küsimusi kohalikul tasemel). Napoleoni-järgsel ajastul kantonitevahelised erinevused (erinevad vääringud ning kaalu- ja mõõdusüsteemid) ja tajutud vajadus nendevaheliseks paremaks koostööks küpsesid ja kulmineerusid Šveitsi föderaalse põhiseadusega aastal 1848.
Vabariigi viieliikmeline direktoorium meenutab seitsmeliikmelist Šveitsi Liidunõukogu, Šveitsi tänapäevast täitevvõimu.
Helveetsia vabariigi periood on Šveitsis ikka veel väga vastuoluline. See oli esimene kord, kui Šveits eksisteeris ühtse riigina, ja samm tänapäevase föderaalse riigi suunas. Esmakordselt kutsuti rahvast šveitslasteks, mitte kindla kantoni järgi. Kantonitele, nagu Vaud, Thurgau ja Ticino, oli vabariik poliitilise vabaduse aeg teistest kantonitest. Siiski tähistas vabariik ka välisvõimu ja revolutsiooni aega. Berni, Schwyzi ja Nidwaldeni kantonitele oli see sõjalise kaotuse aeg, millele järgnes okupatsioon ja sõjaline survestamine. Aastal 1995 otsustas Liiduparlament mitte tähistada Helveetsia vabariigi 200. aastapäeva, kuid lubas üksikutel kantonitel soovi korral tähistada.
Haldusjaotus
pisi|Ajutine põhiseadus, 15. jaanuar 1798 pisi|Põhiseadus, 12. aprill 1798 pisi|Põhiseadus, 25. mai 1802
Helveetsia vabariik kahandas endised suveräänsed kantonid pelgalt halduspiirkondadeks ja vanade võimustruktuuride nõrgestamiseks kehtestas see mõnele kantonile uued piirid. 1798. aasta akt ja järgnenud arengud tekitasid järgmised kantonid:
Mitteassotsieerunud territooriumid
Helveetsia vabariik annekteeris ka kaks territooriumit, mis ei olnud varem Šveitsi osad:
TSN (telesaade)
TSN (ukraina keeles Телевізійна служба новин) on Ukraina telekanali 1+1 uudistesaade. pisi|
Tartu Linnaleht
Tartu Linnaleht oli Tartus ilmuv ajaleht, üle-eestilise Linnalehe kohalik väljaanne.
Esimene number ilmus 20. jaanuaril 2000.
2007. aasta oktoobris hakkas Tartu Linnaleht sarnaselt Tallinna lehega ilmuma neli korda nädalas, seni ilmus see kord nädalas reedeti. Trükiarv oli siis Tartus 28 000.
Linnaleht suleti 2021. aastal. Tartu/Pärnu tiraaž oli siis 19 800. Aastatel 2009–2021 ilmus Tartu leht taas üks kord nädalas.
Natalja Behtereva
Natalja Petrovna Behtereva (vene keeles Наталья Петровна Бехтерева; 7. juuli 1924 Leningrad, Nõukogude Liit – 22. juuni 2008 Hamburg, Saksamaa) oli vene neurofüsioloog.
Ta oli neuroloog Vladimir Behterevi lapselaps ja füsioloog Vsevolod Medvedevi abikaasa. Ta kaitses meditsiinidoktori väitekirja 1959. aastal. Aastatel 1970–1990 oli ta NSV Liidu Meditsiiniteaduste Akadeemia Eksperimentaalse Meditsiini Instituudi direktor. 1992. aastast töötas ta Venemaa Teaduste Akadeemia Inimaju Instituudis uurimisrühma juhina.
Mart Remmel
Mart Remmel (31. oktoober 1944 Tallinn – 12. aprill 2000 Tallinn) oli Eesti keeleteadlane.
Elulugu
Lõpetas 1962 Tallinna 20. Keskkooli, 1969 Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia osakonna ja 1975 Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi (KKI) aspirantuuri; filoloogiakandidaat (1975, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Моделирование системы фонем эстонского языка". Oli 1978–81 KKI-s: arvutuslingvistika sektori juhataja, 1981–89 teadusdirektor, 1988–89 direktori kohusetäitja.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: eesti keele foneetika, arvutitehnika juurutamine humanitaarteadustes. Tegelenud majandusmatemaatikaga ja avaldanud majandusanalüüse. Tagas 1970. aastate keskel KKI-s kaasaegse arvutitehnika, mille baasil moodustati 1978 instituudis arvutuslingvistika sektor ning 1981 Küberneetika Instituudi Arvutustehnika Erikonstrueerimisbüroo juures terminalseadmete osakonna. Sektori juhatajana KKI-s juurutas arvutustehnilisi meetodeid leksikograafias (koos Ülle Viksiga), foneetikas ja kõnetehnoloogias (koos Arvo Eegi, Georg Liivi, Meelis Mihkla, Hille Pajupuu ja Mart Rohtlaga), folkloristikas (koos Arvo Krikmanniga), ajaloos (koos Juhan Kahkiga), dialektoloogias (koos Ellen Niidu ja Sirje Ainsaarega), muusikateaduses (koos Urve Lippuse, Jaan Rossi ja Ingrid Rüütliga), kardioloogias (koos Aita Grafiga); avaldanud nendega ühispublikatsioone. Algatas 1978 iga-aastased arvutuslingvistika sümpoosionid; oli 1987 Tallinnas toimunud XI rahvusvahelise foneetikateaduste kongressi üks peaorganisaatoreid. Koostöös Tallinna kirjastuste ja trükikodade ning Leningradi polügraafiamasinate tehasega alustas 1980. aastate II poolel arvutipõhise kirjastamisprotsessi (fotolao) juurutamist Eestis, mis kõrvaldas tehnoloogilised takistused paljude KKI-s valminud trükiste, eriti sõnaraamatute ilmumisel. Oli arvutuslingvistika, eriti sõnavara andmebaaside loomise tunnustatumaid eksperte NSVL-s. Publitseerinud Paul Kerese valitud partiisid (koos Paavo Kivisega); avaldanud kontserdiarvustusi. Pärast KKI-st lahkumist tegutses sõltumatu majandusanalüütikuna; avaldades arvukalt publikatsioone ajakirjanduses (sh kriminalistikast koos Ando Lepsiga). Ligi 300 teadustrükist ja aimeartiklit.
Andrus Raissar
pisi|345x345px|Dahli sanitaartehnika reklaamispisi|Andrus Raissar koos Urmo Tootsiga Lõuna-Eesti rallil Citroen C2R2 katsetamas|224x224px
Andrus Raissar (sündinud 15. septembril 1974 Tartus) on endine Eesti modell.
Haridus
pisi|6 Pack suvetuuril "Topeltlöök" koos mänedžer [[Margus Turuga]]
Muusikategevus
Koos mänedžer Margus Turuga asutas Eesti ühe edukaima poistebändi 6-Pack, mis saavutas 1997. aastal Raadio 2 saates "Aasta hitt" II koha looga "Seest läeb hing".
Modellindus ja reklaam
1996. aastal pälvis ta "Mister Estonia" tiitli.
Andrus Raissar oli aktiivne ja Eesti videoreklaamides enim osalenud meesmodell aastatel 1997–2013. Ta on esinenud järgmiste suurfirmade videoreklaamides: Valio, Risso, Telia, Cartini, A Le Coq, Kalev, Dahl, Postimees, Sõnumileht, Alexela jpv. Lisaks ülesse astunud aastaid paljudel moedemonstratsioonidel kindlate moeloojate modellina, olnud eelnimetatud aastatel üks enim Eesti moeajakirjades üles pildistatud fotomodell.
2000. aastal andis rahvusvaheline žürii talle Eesti tippmodelli tiitli.
Nikolai Remmel
Nikolai Remmel (14. mai 1908 Petseri vald, Pihkva maakond, Pihkva kubermang – 6. mai 1983 Tallinn) oli Eesti pedagoog.
Elulugu
Nikolai Remmel oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1927 Petseri Gümnaasiumi ja 1934 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna. Akadeemiliselt oli ta korporatsiooni Fraternitas Tartuensise liige.
Oli 1935–1947 Nõmme Gümnaasiumi / Tallinna 10. Keskkooli eesti keele ja filosoofia õpetaja, 1944–1947 direktor, 1947–1948 Tallinna 9. täiskasvanute keskkooli õpetaja, 1948–1950 Tallinna Õpetajate Instituudi psühholoogia ja loogika õppejõud, 1959–1964 Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi vanemteadur, 1965–1969 ENE keeletoimetaja.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: eesti keele ja kirjanduse metoodika.
Isiklikku
Tema poeg oli Mart Remmel.
Tarm
Tarm on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Tarm (Darm, saksa keeles soolikas?) on pandud Avanduse mõisas Simuna kihelkonnas Virumaal. Nimede eestistamisel määrati Tarm uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Dreverk, Einstein, Fau, Froom, Kokmann, Nutt, Tirka, Tolk, Tombach, Trautvag, Trezhetsekevitsh ja Tsvetkov. Heino Tarmi palvel kanti Tarm perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 374 all (Siseministeeriumi teadaanne 30. novembrist 1938).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Tarm Eestis 13 mehel ja 15 naisel.
1951. aasta Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
1951. aasta Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses olid 1951. aastal toimunud Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses.
Süvavõltsing
Süvavõltsing (inglise keeles deepfake) on tehisintellekti vahenditega tehtud võltsing.
Näiteks saab nii äärmiselt tõepäraselt teisendada kellegi kõne teise inimese häälega esitatuks, pildil asendada inimesi või nende riietust (või see üldse ära võtta), videos muuta inimese kõnet või käitumist.
Samuti saab süvavõltsingu tehnoloogiaga genereerida libauudiseid.
Elisabethi kilpsamblik
Elisabethi kilpsamblik  (Peltigera elisabethae) on samblikuliik.
Samblik kasvab ka Eestis.
Talveaed
Talveaed on hoone või hoone osa, mis on suurte seina- ja laeakendega ning kus on palju eksootilisi taimi, haljastuslikke väikevorme.
Eesti tuntumaid talveaedu on Estonia talveaed ja Viimsi talveaed.
Thomas Glavinic
pisi|Thomas Glavinic kirjandusfestivalil [[HeadRead (2012) Foto: Ave Maria Mõistlik ]] Thomas Glavinic (sündinud 2. aprillil 1972 Grazis) on Austria kirjanik.
Glavinic õppis malet mängima viieaastaselt ja 1987. aastal oli oma vanuseklassis Austria reitingus 2. kohal. Ta töötas enne kirjanikuks hakkamist reklaamikirjutaja ja taksojuhina.
Eesti keeles ilmunud
Eesti keeles on temalt ilmunud "Öötöö" (saksa keelest tõlkinud Terje Loogus; Varrak 2011).
Isiklikku
Glavinic on abielus. Ta elab abikaasa ja pojaga Viinis.
Conor Garland
Conor Garland (sündinud 11. märtsil 1996 Scituate'is, Massachusettsis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Vancouver Canucks ründajana paremäärel.
Aastatel 2012–2016 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Moncton Wildcats. Hooaegadel 2014–15 ja 2015–16 pälvis ta liiga resultatiivseimale mängijale antava Jean Béliveau Trophy ning hooajal 2014–15 liiga väärtuslikumale mängijale antava Michel Brière Memorial Trophy.
2015. aastal valis Arizona Coyotes ta NHL-i draft'is 125. valikuna. Hooajal 2016–17 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Coyotesi noorteklubis Tucson Roadrunners. 2019. aastal valiti Garland AHL-i tähtede mängule.
NHL-is debüteeris Garland 8. detsembril 2018 mängus San Jose Sharksi vastu. Hooajal 2018–19 lõi ta NHL-is 13 väravat ja andis viis väravasöötu. 2019. aasta veebruaris pikendas ta Coyotesiga lepingut kahe aasta võrra.
2021. aasta juulis siirdus Garland Vancouver Canucksi, kellega sõlmis viieaastase lepingu.
2021. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Garland USA jäähokikoondise koosseisus pronksmedali. Ta oli turniiril USA koondise resultatiivseim mängija (6+7) ning kogu turniiri arvestuses resultatiivsuselt teine mängija. Lisaks valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu.
Varese Ligure
Varese Ligure on vald La Spezia provintsis, Liguuria maakonnas Itaalias.
Francis Peyton Rous
Francis Peyton Rous (5. oktoober 1879 Baltimore – 16. veebruar 1970 New York) oli Ameerika Ühendriikide arstiteadlane, patoloog ja viroloog, Nobeli auhinna laureaat.
Aastal 1966 pälvis ta koos Charles Brenton Hugginsiga kasvajaid põhjustavate viiruste avastamise eest Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna.
Veendunud, et ta ei sobi praktiseerivaks arstiks, pöördus ta arstiteaduse poole. Temast sai madalapalgaline patoloogiaõppejõud Michigani Ülikoolis. Kuna ülikool oli finantsraskustes, pidi Rous tegema peamiselt tehnikutööd. Professor Alfred Warthini toetusel viibis Rous 1907. aasta suvel praktikal Dresdeni haiglas Saksamaal.
Pärast Saksamaalt naasmist sai Rous tänu Rockefelleri Meditsiiniuuringute Instituudi toetusele pühenduda rohkem teadusuuringutele. Lümfotsüütide uurimisele keskendunud töö tulemused avaldati 1909 ajakirjas Journal of Experimental Medicine, mille toimetaja Simon Flexner oli Rockefelleri Meditsiiniuuringute Instituudi direktor. Mõne kuu pärast pakkus Flexner Rousile vähiuuringute labori juhi kohta.
Libauudis
Libauudis ehk valeuudis ehk võltsuudis (inglise keeles fake news) on desinformeeriv, väära sisuga ajakirjanduslik tekst.
Shlomo Artzi
Shlomo Artzi (שלמה ארצי; sündinud 26. novembril 1947) on Iisraeli laulja.
1975. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Iisraeli lauluga "At Ve'Ani".
Tuletisinstrument
Tuletisinstrument (ka derivatiiv või tuletisväärtpaber) on finantsinstrument, mille väärtus sõltub intressimäära, väärtpaberi hinna, valuutakursi, hinnaindeksi või muu sarnase alusvara muutustest ja mille arveldamine toimub tulevikus. Tuletisinstrumente saab kasutada riskide maandamise kindlustusena (ingl hedging), alusvara hinna muutustelt tulu teenimiseks ja raskesti ligipääsetavatel turgudel varadega kauplemiseks.
Enam levinud tuletisinstrumendid on optsioonid, forwardid, swap 'id ja futuurid ning nende variatsioonid, nagu kollateraliseeritud võlakohustused (ingl collateralized debt obligation ehk CDO) ja krediidiriski vahetustehingud (ingl credit default swap). Lisaks on hulk vähem tuntud ja harvem kasutatavaid derivatiive, nagu klimaatiliste muutujatega seotud tuletisinstrumendid (ingl weather derivative) ja alusvarakorviga optsioonid.
Eestis reguleerib tuletisinstrumentide turgu väärtpaberituru seadus, mis jõustus 01.01.2002.
Ajalugu
Esimese kirjapandud tehingu tuletisinstrumendiga dokumenteeris Aristoteles juba rohkem kui 2400 aastat tagasi, kui Vana-Kreeka filosoof Thales ennustas ühe kihlveo tõttu ette väga head oliivisaaki ning sõlmis ümbruskonna õlimeistritega optsioonlepinguid oliivipresside kasutusõiguse tarbeks. Saavutanud nii monopoli, suutis Thales teenida arvestatava varanduse, kui ennustatud külluslik oliivisaak kord küpseks sai ja talupidajad õlipresse vajasid.
Vanimad ametlikud tuletisinstrumendid olid riisifutuurid. Esimene tuletisinstrumentide turg oli Dōjima riisibörs, mis tekkis Jaapanis Osakas 17. sajandil.
Olemus
Tuletisväärtpaber on omandamis-, vahetamis- või võõrandamisõigust või -kohustust väljendav kaubeldav väärtpaber, mille alusvaraks on väärtpaberid või mille hind sõltub otseselt või kaudselt:
Samoa keel
Samoa keel on Polüneesias Samoa saartel räägitav polüneesia keel.
Tuletisinstrument
Olemus
Lisaks võib tuletisinstrumente liigitada nendest tulenevate õiguste ja kohustuste järgi. Swap 'ide, futuuride ja forvardite korral on osapooltel kohustus mingiks tähtajaks või sündmuseks täita lepingus võetud positsioonid. Optsioon-tüüpi lepingute puhul ei ole lepingu ostjal kohustust tähtajaks alusvara osta ega optsiooni täita. Seega annab optsioonileping õiguse osta mingit vara (või teha tasaarveldus optiooni väljakirjutajaga), kuid ei kohusta selleks.
Tuletisväärtpaberid annavad üldjuhul õiguse osta suures koguses alusvara (näiteks üks optsioon võib tähendada õigust osta või müüa tuhandeid aktsiaid/võlakirju vms) ning on seega võimendatud väärtpaberid, kus väike hinnakõikumine alusvaras võib põhjustada suuri muutusi tuletisväärtpaberi hinnas.
Tuletisinstrumentidega riskide maandamine
Tuletisväärtpaberid võimaldavad kanda osa riski ühelt lepingu osapoolelt teisele. Oletagem, et talunik kasvatab vilja ning soovib vähendada riski, et vilja hinna muutus on ebasoodne. Selleks saab talunik välja kirjutada futuuri oma viljasaagile, kuigi saak ei pruugi veel külvatudki olla. Lepingu teine osapool ehk tarbija kindlustab aga omale vilja tarne kokkulepitud hinnas. Talunik võidab tehinguga, kui vilja turuhind jääb alla lepingus märgitud hinna, ning kaotab, kui turuhind on kokkulepitust kõrgem (saadav tulu vilja müügist oleks olnud suurem turuhinnaga müües). Vilja ostja on aga sõlminud kasuliku tehingu, kui futuuri täitmise päeval on vilja hind kokkulepitust kõrgem, sest ostja on kindlustanud omale turuhinnast odavama viljavaru.
Samoa keel
Keele struktuur
Kasutusel on 5 täishäälikut: a [a:] e [ei] i [i:] o [ou] u [u:] Täishääliku hääldamisel on oluline selle pikkus, kuna sellest võib oleneda sõna tähendus (näiteks: mama – sõrmus, mamā – puhas).
Tuletisinstrument
Tuletisinstrumentidega riskide maandamine
Investor, kes usub, et ettevõtte X aktsia väärtus kasvab tulevikus, kuid soovib siiski riske maandada, võib osta lisaks X-i aktsiatele ka sama aktsiat alusvarana kasutava müügioptsiooni, mis annab investorile õiguse teenida tulu, kui X-i hind peaks langema. Niimoodi on investori potentsiaalne risk piiratud optsioonipreemiaga (riskipreemia, mis on tagastamatu ja makstakse optsiooni väljakirjutajale), kuna nimetatud müügioptsiooni positiivne rahavoog katab kahju, mis investor kannab, kui X-i aktsia väärtus peaks langema.
Samoa keel
Keele struktuur
Konsonante on 9: f, g, l, m, n, p, s, t, v. Laensõnad inglise keelest võivad koosneda ka lisakonsonantidest: h, k ja r.
Vähehaaval on samoa keeles hakatud asendama tähte t ja n vastavalt tähtedega k ja g. Samoa keele hääldus on sama, mis inglise keeles, kuid täht g hääldub nagu ng.
Tuletisinstrument
Tüübid
Enim kasutatud tuletisinstrumendid:
Levinud tuletisinstrumentide tüübid:
Samoa keel
Keele struktuur
Kõrisulghäälik ( ` ) on konsonant, kuid seda ei loeta tähestiku koosseisu. Sõnas on see alati enne täishäälikut ja tähendab pausi ning selle mitteväljahääldamine või – kirjutamine võib muuta sõna tähendust.
Tuletisinstrument
Hind
Tuletisinstrumentide hinna määrab turg, kui tegu on standardsete derivatiividega. Tavaliselt hinnatakse tuletisinstrumendi väärtust Black-Scholesi valemiga. Näiteks ostuoptsiooni hind, kui aktsia ei tooda dividende, avaldub järgmiselt:
Samoa keel
Keele struktuur
Pikkusmärk ( - ) näitab täishääliku pikkust hääldamisel.
Tuletisinstrument
Hind
Ja samadel tingimustel müügioptsiooni hind:
Samoa keel
Keele struktuur
Isikulised asesõnad: nagu ka eesti keeles isikulistel asesõnadel sugu ei ole. Need jagunevad ainsuse (mina, sina, tema), mitmuse (meie, teie, nemad) ja duaalseteks asesõnadeks (mõeldakse kahte isikut). Tavaliselt järgnevad asesõnad verbile: verb-isik-sihitis.
Martiros Sarjan
Martiros Sarjan (armeenia Մարտիրոս Սարյան; 28. veebruar (16. veebruar vkj) 1880 – 5. mai 1972 Jerevan) oli armeenia maalikunstnik ja graafik.
Tuletisinstrument
Hind
Kus: Sellisel kujul on valem kasutatav Euroopa tüüpi optsioonide korral, kusjuures eeldatakse volatiilsuse konstantsust.
Samoa keel
Keele struktuur
Omastavate asesõnade puhul on samuti kolm vormi: ainsus, mitmus ja duaalsus.
Tegusõnad on esinevad ainult ühes algvormis – oleviku vormis, sõnalõpu pöördeid ei esine. Mineviku ja tuleviku märkimiseks kasutatakse eessõnu.
Martiros Sarjan
Aastail 1901–1904 külastas oma kodumaad. 1900. aastatel esines näitustel koos Mir Iskusstva, Helesinine roos jt. rühmituste liikmetega. Aastail 1910–1913 reisis Türgis, Egiptuses ja Iraanis.
Samoa keel
Keelenäide
O ai lou igoa? – Mis su nimi on?
Ou te alofa ia te oe – Ma armastan sind
Martiros Sarjan
Martiros Sarjan on maetud Komitasi-nimelisse panteoni.
Samoa keel
Keelenäide
O si alii/tama'ita'i lea o le a totogiina uma – See härra/proua maksab kõige eest
''Vili le leoleo! –'' Helista politseisse!
Kirjaviis
Kasutusel on ladina tähestik.
Veel huvitavat
Usutakse, et Samoa saare esivanemad jõudsid saarele umbes 3000 aastat tagasi Kagu-Aasiast. Esimene kohtumine samoalaste ja eurooplaste vahel toimus 1722. aastal, kui hollandlased avastasid Samoa saare. 1899. aastal Saksamaa ja USA jagasid Samoa saarestiku omavahel, kuid aastal 1900 USA okupeeris Samoa täielikult – see hakkas kandma nime Ameerika-Samoa.
Välislingid
Samoakeelset muusikat:
Kuidas palvetada samoa keeles:
Peder Aadnes
pisi Peder Pedersen Aadnes (ka Aadness, Odnes, Aadnäs; 10. august 1739 Lille Odnes ehk Lille Aadnes (Odnes), Fluberg, Landi vald (praegu Søndre Landi vald), Buskerud, Oppland – 20. juuni 1792 Landi vald) oli norra maalikunstnik. 18. sajandi külakunstnikest on ta väidetavalt suurim.
Hessen-Nassau
Hessen-Nassau loodi 1866. aasta Austria-Preisi sõja tulemusena, kui ühendati varem sõltumatud Hessen-Kassel, Nassau hertsogkond, Vabalinn Frankfurt, alasid saadi Baieri kuningriigilt ja Hesseni suurhertsogkonnalt (Hessen-Darmstadt; sealhulgas osa endisest Hessen-Homburgi maakrahvkonnast). Nendest piirkondadest moodustati aastal 1868 Hessen-Nassau provints pealinnaga Kasselis ja jaotati kaheks halduspiirkonnaks: Kassel ja Wiesbaden.
1. aprillil 1929 sai pärast rahvahääletust Hessen-Nassau osaks Waldeck-Pyrmonti Vaba Riik ja sai Kasseli halduspiirkonna osaks.
Aastal 1935 kaotas natsivalitsus (de facto) kõik osariigid, nii oli provintsidel vähe tähtsust. Aastal 1944 jaotati Hessen-Nassau Kuurhesseni (pealinn Kasselis) ja Nassau (pealinn Wiesbadenis) provintsideks. Aastal 1945, pärast Teise maailmasõja lõppu, need kaks provintsi ühendati ja koos Hessen-Darmstadtiga moodustasid nad äsjaloodud Hesseni liidumaa põhja- ja lääneosa. Osa Nassaust läks Rheinland-Pfalzi liidumaasse.
Peder Aadnes
Päritolu ja elulugu
Ta oli talupoeg Lille Odnesist Randsfjordeni ääres, kus ta elas suurema osa oma elust talumehena ja rändkunstnikuna. On säilinud tema arveraamat aastatest 1768–1784 (see leiti 1901). Sealt on näha, kuidas ta Landis, Hadelandis ja ümberkaudsetes külades ringi rändas, kaunistas kirikuid ja talutubasid, maalis altarimaale ja portreesid ning kaunistas mööblit ja majatarbeid.
Aadnesi noorpõlve kohta on vähe teada. Ta sai arvatavasti esmase õpetuse kunsti alal Vågåst pärit Eggert Munchilt, kui too 1752 ja 1754–1757 Landi piirkonna kirikutes töötas. Oletatavasti õpetas Munch Aadnesi ka vaselõike järgi maalima. Peder Aadnes maalis Flubergi kiriku ja Lunde kiriku altarimaalid Eggert Munchi eeskujul. Samuti maalis ta Hovi kirikus ja Nordsinni kirikus. Aastal 1770 läks ta kolmeks kuuks õppima Christianiasse Niels Thaaningi juurde. Enne tema arveraamatu leidmist arvati, et ta käis välismaal õppimas. Ta kopeeris seal välismaa eeskujusid. Tema päevikust nähtub, et ta õppis seal tundma rokokoo vormikeelt. Ta sulatas selle kokku kodukandi roosimaaliga rõõmsaks ja humoorikaks jõuliselt dekoratiivseks stiiliks, mis erines Euroopas valdavast süngest ja raskest rokokoost.
Maxima Grupė
Maxima Grupė, UAB (ka Maxima Group) on Leedu ettevõte, mis on Baltikumi suurim tööandja. Maxima Grupė omas 2010. aasta seisuga Eestis, Lätis, Leedus ja Bulgaarias kokku 435 Maxima nime kandvat kauplust.
Peder Aadnes
Päritolu ja elulugu
Aastal 1773 võttis ta isatalu üle. Talupidamise kõrval tegutses ta Østlandetis kunstnikuna.