cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rzeczpospolita ajalugu (1569–1648)
Katsed allutada Venemaad
Oma jõupingutuste jätkamiseks kasutasid magnaadid ära tsareevitš Dmitri Ivanovitši varajast surma (1591) kummalistel asjaoludel ja teeskleja-petise Vale-Dmitri I väljailmumist, kes väitis end tsareevitš olevat. Vale-Dmitri suutis tagada Wiśniowiecki perekonna ja Sandomierzi vojevoodi Jerzy Mniszechi koostöö ja abi, kellele ta lubas tohutuid Vene alasid ja abielu vojevoodi tütre Marinaga. Dmitri hakkas katoliiklaseks ja, juhtides liitriigis Zygmunt III vaikival nõusolekul kogutud seiklejate armeed, sisenes aastal 1604 Vene riiki. Pärast Boriss Godunovi surma ja tema poja Fjodori mõrva sai Venemaa tsaariks Vale-Dmitri I ja jäi sellesse ametisse kuni tapmiseni 1606. aasta rahvarahutustes, mis kõrvaldas ka Poola kohalolu Moskvas.
Uue tsaari Vassili Šuiski juhitud Venemaa jäi ebastabiilseks. Kehastus uus Vale-Dmitri ja tsarinna Marina isegi "tundis temas ära" oma surnukspeetud abikaasa. Suuresti liitriigi magnaatide poolt pakutud uue armeega lähenes Vale-Dmitri II Moskvale ja tegi kasutuid katseid linna üle võtta. Tsaar Vassili IV, otsides kuningas Karl IX abi, nõustus territoriaalsete järelandmistega Rootsi kasuks ning aastal 1609 võimaldas Dmitri- ja liitriigivastane Vene-Rootsi liit kaotada ohu Moskvale ja tugevdada Vassilit. Liit ja Rootsi osalemine Vene asjades põhjustasid otsese sõjalise sekkumise Rzeczpospolita poolt, mida Rooma kuuria toel algatas ja juhtis kuningas Zygmunt III.
thumb|300px|left|[[Klušino lahing (1610)]]
Poola armee alustas Smolenski piiramist ja Vene-Rootsi vabastusretk võideti aastal 1610 hetman Żółkiewski poolt Klušino lahingus. Võit tugevdas Vene bojaaride kompromissile orienteeritud fraktsiooni positsiooni, mis oli ikka veel huvitatud Moskva trooni pakkumisest Władysław Wazale, Zygmunt III pojale. Moskva patriarh Fjodor Nikititš Romanov oli üks bojaaride juhte. Vastavalt Żółkiewski läbiräägitud kokkuleppele kukutasid bojaarid tsaar Vassili ja nõustusid Władysławiga rahu eest, et Venemaad ei ühendataks liitriigiga, et vürsti ei pöörataks õigeusku, ja privileegide eest, sealhulgas Vene aadlile antud ainuõigused kõrgetele ametitele tsaaririigis. Pärast kokkuleppe sõlmimist ja Władysławi tsaariks kuulutamist sisenesid liitriigi väed Kremlisse (1610).
thumb|püsti|Noor [[Władysław IV Waza|Władysław Waza kuulutati tsaariks aastal 1610, kuid tema isa ei võtnud vastu ega täitnud läbiräägitud tingimusi tema ülendamiseks.]]
Zygmunt III lükkas järgnevalt kompromisslahenduse tagasi ja nõudis tsaaritrooni endale, mis tähendanuks Venemaa täielikku allutamist, ja Vene ühiskonna enamus lükkas selle tagasi. Zygmunti keeldumine ja nõudmised ainult suurendasid kaost, kuna rootslased pakkusid oma kandidaati ja võtsid üle Veliki Novgorodi. Sellise olukorra ja liitriigi halastamatu okupatsiooni tulemusena Moskvas ja mujal Venemaal oli 1611. aastal Vene Poola-vastane rahvaülestõus, raske võitlus Moskvas ja Kremlit okupeeriva Poola garnisoni piiramine.
Vahepeal ründasid liitriigi väed pärast pikka piiramist tormijooksuga ja võtsid aastal 1611 Smolenski. Kremlis poolakate olukord halvenes vaatamata juhuslikele tugevdustele, ning massiivne rahvuslik ja religioosne ülestõus levis üle Venemaa. Vürst Dmitri Požarski ja Kuzma Minin juhtisid venelasi tõhusalt, hetman Chodkiewiczi uus päästeoperatsioon nurjus ning Poola ja Leedu vägede kapituleerumine Kremlis lõpetas aastal 1612 nende osalemise seal. Uueks tsaariks sai aastal 1613 Mihhail Romanov, Poolas vangistatud (Zygmunt III nõuete Vene troonile tagasilükkamisest saati) patriarh Filareti poeg.
thumb|left|[[Mihhail I Fjodorovitš|Mihhail Romanov saab aastal 1613 Ipatievi kloostris teada enda valimisest Vene troonile]] Sõjajõupingutused, tasustamata sõjaväe loodud mässulise konföderatsiooni poolt nõrgestatuna, jätkusid. Türgi, keda ähvardasid Poola territoriaalsed omandamised, asus piirialadele, ning aastal 1617 lepiti kokku rahu Venemaa ja Rootsi vahel. Kartes uut liitu, võttis liitriik ette veel ühe suure sõjaretke, mis vallutas Vjazma ja jõudis Moskva müüride alla, katsega panna Władysław Waza taas võimule. Linn ei avanud oma väravaid ja sunniviisilise ülevõtmise katsetamiseks ei võetud piisavalt vägesid kaasa.
Hoolimata pettumusest suutis liitriik ära kasutada Vene nõrkust ja saavutatud territoriaalsete edusammude kaudu pöörata ümber varasematel kümnenditel kantud idakaotused. 1619. aasta Deulino vaherahuga sai Rzeczpospolita Smolenski, Tšernigivi ja Novgorod-Siverski piirkonnad.
Rzeczpospolita saavutas oma suurima geograafilise ulatuse, kuid püüeldud uniooni Venemaaga ei saavutatud, kuna süsteemilised, kultuurilised ja religioossed kokkusobimatused kahe riigi vahel osutusid ületamatuks. Territoriaalsed anneksioonid ja halastamad sõjad jätsid kannatatud ebaõigluse pärandi ja kättemaksusoovi Vene valitsevate klasside ja rahva poolt. Tohutu sõjaline pingutus nõrgestas liitriiki ning Waza õukonna ja sellega liitunud magnaatide seiklusliku poliitika valulikud tagajärjed andsid end varsti tunda.
Liitriik ja Sileesia Kolmekümneaastase sõja ajal
thumb|left|[[Kantsler (Poola)|Kantsler Jerzy Ossoliński spetsialiseerus välispoliitikale ja oli kuningas Władysław IV lähedane kaastöötaja]]
10 000-meheline Lisowczycy palgasõdurite diviis, ülitõhus sõjajõud, mis oli just Moskva kampaaniast saabunud ja šlahtale suureks hirmuks muutunud, oli saadaval uueks tööülesandeks välismaal; Zygmunt saatis nad lõunasse appi keiser Ferdinand II-le. Zygmunti õukonna sekkumine mõjutas oluliselt sõja esimest etappi, aidates kriitilisel ajal päästa Habsburgide monarhia positsiooni.
thumb|püsti|[[Władysław IV Waza|Władysław IV]]
Lisowczycy sisenes Põhja-Ungarisse (nüüd Slovakkia) ja võitis aastal 1619 Transilvaania väge Humenné lahingus. Transilvaania vürst Gábor Bethlen, kes koos tšehhidega oli Viini piiramas, pidi koju kiirustama ja tegi Ferdinandiga rahu, mis ohustas tõsiselt Tšehhi mässuliste olukorda, kes purustati Valgemäe lahingus ja pärast seda. Pärastpoole võitles Lisowczycy halastamatult keisri vastaste mahasurumiseks Glatz (Kłodzko) piirkonnas ning mujal Sileesias, Tšehhias ja Saksamaal.
Konfliktid Osmanite riigi ja Krimmi khaaniriigiga
left|thumb|[[Must meri|Musta mere piirkond 1600. aasta paiku]] Kuigi Rzeczpospolita ei osalenud ametlikult otseselt Kolmekümneaastases sõjas, aitas liit Habsburgide monarhiaga kaasa Poola osalemisele uutes sõdades Osmanite riigi, Rootsi ja Venemaaga ning seepärast tõi märkimisväärse liitriigi mõju Kolmekümneaastase sõja kulgemisele. Rzeczpospolital olid ka oma olemuslikud põhjused võitluse jätkamiseks eelpoolnimetatud riikidega.
16. sajandist kannatas liitriik reas tatarlaste sissetungides. 16. sajandil hakkasid kasakate rüüsteretked ulatuma Musta mere ala türgi asulate ja tatari maadeni. Vastukaaluks suunas Osmanite riik oma vasalli tatarlaste väed, kes baseerusid Krimmi või Budžaki aladel, liitriigi Podoolia ja Puna-Vene piirkondade vastu. Kagupiiriala oli kuni 18. sajandini poolpüsiva sõjategevuse seisundis. Mõnede uurijate arvates püüti Krimmi khaaniriigi ajal kinni ja orjastati kokku rohkem kui 3 miljonit inimest.
right|thumb|325 px|Loss [[Nowy Wiśniczis]]
Kasakate rüüsteretkede suurim intensiivsus (mis jõudsid kuni Sinopini Türgis) langes perioodi 1613–1620. Ukraina magnaadid omalt poolt jätkasid oma traditsioonilist osalemist Moldovas, kus nad üritasid oma sugulasi (Movilă perekond) hospodari troonile panna (Stefan Potocki aastal 1607 ja 1612, Samuel Korecki ja Michał Wiśniowiecki aastal 1615). Osmanite väejuht Iskender paša purustas magnaatide väed Moldovas ja sundis Stanisław Żółkiewski aastal 1617 nõustuma Buša rahuga Poola piiril, milles liitriik kohustus mitte osalema asjades, mis puudutavad Valahhiat ja Transilvaaniat.
Türgi mure Poola mõju pärast Venemaal, Lisowczycy sõjaretke tagajärjed Transilvaania vastu, kes oli aastal 1619 Osmanite vasall, ja Varna põletamine kasakate poolt aastal 1620 sundisid Osmanite riiki kuulutama noore sultani Osman II juhtimisel sõja liitriigi vastu, eesmärgiga purustada ja vallutada Poola-Leedu riik.
300px|thumb|left|[[Rzeczpospolita oma suurimas ulatuses pärast Deulino vaherahu (1619)]]
Tegeliku vaenutegevuse, mis surmas Stanisław Żółkiewski, algatas vana Poola hetman. Żółkiewski koos Koniecpolskiga ja üsna väike vägi jõudis Moldovasse, lootes sõjalisele abile Moldova hospodarilt Gașpar Grazianilt ja kasakatelt. Eesmärk ei täitunud ja hetmanid seisid silmitsi ülekaaluka Türgi ja Tatari väega Iskender paša juhtimisel. Kaotatud Ţuţora lahingu järel Żółkiewski tapeti, Koniecpolski püüti kinni ja liitriik jäi avatult kaitsetuks, kuid lahkhelid Türgi ja Tatari väejuhtide vahel takistasid Osmanite armeel kohe tõhusalt rünnakule asumast.
Varssavis kogunes seim, kuninga õukonda süüdistati riigi ohustamises, kuid lepiti kokku kõrgetes maksudes 60 000-mehelise armee loomiseks ja registrikasakate arvul lubati tõusta 40 000-ni. Liitriigi vägesid, mida juhtis Jan Karol Chodkiewicz, aitasid Petro Konaševitš-Sagaidatšni ja tema kasakad, kes tõusid türklaste ja tatarlaste vastu ja osalesid tulevases kampaanias. Tegelikult seisid umbes 30 000-meheline regulaararmee ja 25 000 kasakat Hotõni juures silmitsi palju suurema Osmanite väega Osman II juhtimisel. Ägedad Türgi rünnakud liitriigi kindlustatud positsioonidele kestsid läbi kogu 1621. aasta septembri ja tõrjuti tagasi. Vägede kurnatus pani Osmanite riigi sõlmima Hotõni rahu, millega säilitati Zygmunt II vana territoriaalne status quo (Dnestri jõgi piiriks liitriigi ja Osmanite vägede vahele), mis oli Poolale soodne. Pärast Osman II tapmist riigipöördes ratifitseeris lepingu tema järglane Mustafa I.
thumb|[[Hotõni lahing (1621)]]
Vastuseks edasistele kasakate rünnakutele jätkusid ka tatarlaste sissetungid, jõudes aastatel 1623 ja 1624 läänes peaaegu Wisłani, koos kaasneva rüüstamise ja vangide võtmisega. Tõhusama kaitse panid kokku vabastatud Koniecpolski ja Stefan Chmielecki, kes võitsid tatarlasi mitmel korral aastatel 1624 kuni 1633, kasutades wojsko kwarciane, keda toetasid kasakad ja põhirahvastik. Rohkem sõjapidamist Osmanitega toimus aastatel 1633–1634 ja lõppes rahulepinguga. Aastal 1644 võitis Koniecpolski Toğay bei armeed Ohmativi juures ja kavandas enne oma surma invasiooni Krimmi khaaniriigi vastu. Kuningas Władysław IV ideed suurest rahvusvahelisest ristisõjast Osmanite riigi vastu takistas inkvisitsiooniseim aastal 1646. Riigi suutmatus kontrollida magnaatide ja kasakate tegevust aitas kaasa poolpüsivale ebastabiilsusele ja ohule liitriigi kagupiiril.
Territoriaalsed ja merele ligipääsu kaotused Läänemere piirkonnas
left|thumb|400 px|[[Poznań u. 1617]]
Palju ägedam oht Poola-Leedu riigile tuli Rootsilt. Jõudude tasakaal põhjas oli nihkunud Rootsi kasuks, kui Läänemere naabrit hakkas juhtima kuningas Gustav Adolf, väga võimekas ja agressiivne väejuht, kes parandas märgatavalt Rootsi relvajõudude tõhusust, kasutades samal ajal ära ka protestantide innukust. Liitriik, sõdadest Venemaa ja Osmanite riigiga kurnatuna ning liitlastest ilmajäänuna, oli selle uue väljakutsega silmitsiseismiseks halvasti ette valmistatud. Pidev diplomaatiline manööverdamine Zygmunt III poolt tegi kogu olukorra ilme šlahtale nagu teiseks etapiks kuninga Rootsi dünastilistes asjades; tegelikkuses otsustas Rootsi võim haarata omale kogu Poola poolt kontrollitud Läänemere ranniku ja seeläbi kasumi liitriigi merekaubanduse vahendamise kontrollilt, ohustades selle iseseisva olemasolu alust.
Gustav Adolf otsustas 1621. aasta augusti lõpus rünnata Riiat, suurvürstiriigi tähtsaimat kauplemiskeskust just siis, kui Osmanite armee oli lähenemas Hotõnile, sidudes Poola väed seal. Linn, mida mitu korda rünnati, alistus järgmisel kuul. Liikudes sisemaal lõunasse, sisenesid rootslased järgmiseks Kuramaale. Riiaga kaotas liitriik kõige tähtsama Läänemere sadama piirkonnas ja juurdepääsu Põhja-Liivimaale, Daugava jõe ületuse. 1622. aasta Miitavi vaherahu andis Poolale Kuramaa ja Ida-Liivimaa, kuid rootslased võtsid üle enamuse Liivimaast Daugavast põhja pool. Leedu väed suutsid hoida Dyneburgi, kuid said raske kaotuse Wallhofi lahingus.
thumb|[[Władysław IV Waza|Władysław IV Smolenski päästmine sooritatud, 1634]]
Kaotused mõjutasid rängalt Leedu suurvürstiriigi kaubandust ja tollitulu. Ka kroonimaad olid mõjutatud, kui juulis 1626 võtsid rootslased Pillau ja sundisid Brandenburgi kuurvürsti ja liitriigi vasalli rünnatud Hertsoglikul Preisimaal, hertsog Georg Wilhelmit võtma neutraalse hoiaku. Rootsi edusammud tõid kaasa Läänemere rannikuala ülevõtmise kuni Puckini. Danzig (Gdańsk), mis jäi liitriigile ustavaks, allutati mereblokaadile.
Poolakad, keda Rootsi invasioon täielikult üllatas, üritasid septembris vastupealetungi, kuid said Gustav Adolfilt Gniewi lahingus lüüa. Väed vajasid tõsist moderniseerimist. Seim võttis kaitse otstarbel vastu kõrge maksustamise, kuid kogumine jäi maha. Olukorra päästsid osaliselt Danzigi linn, kes püüdis kiiresti moodsaid kindlustusi ehitada, ja hetman Stanisław Koniecpolski. Idapiirivõitlustes meisterlik väejuht õppis kiiresti mereasjandust ja Euroopa sõjapidamise kaasaegseid meetodeid. Koniecpolski edendas sõjalaevastiku vajalikku laiendamist, armee moderniseerimist ja sai sobiva vastukaalu Gustav Adolfi sõjalisele võimekusele.
thumb|left|300px|[[Władysław IV Waza|Władysław IV teine naine, kuninganna Marie Louise Gonzaga saabub aastal 1646 Danzigisse.]]
Koniecpolski juhtis 1627. aasta sõjalist kevadkampaaniat, püüdes takistada Rootsi armeel liikumast Preisimaa hertsogiriigist Danzigi suunas, kavatsedes samal ajal blokeerida ka abivägede saabumise Saksa-Rooma riigist. Liikudes kiiresti, vallutas hetman Pucki ja hävitas siis Czarne (Hammersteini) lahingus Gustavile mõeldud väed. Rootslasi endid hoidis Koniecpolski vägi Tczewi lähedal, kattes ligipääsu Danzigile ja takistades Gustav Adolfit oma peaeesmärgini jõudmast. Oliwa merelahingus võitsid Poola laevad Rootsi eskaadrit.
Danzig oli päästetud, kuid järgmisel aastal võttis Hertsoglikul Preisimaal tugevdatud Rootsi armee Brodnica ja 1629. aasta alguses võitis Poola üksusi Górznos. Gustav Adolf seadis oma Läänemere ranniku positsioonilt liitriigi vastu majanduslikud piirangud ja hävitas, mille oli vallutanud. Sel ajal toodi Albrecht von Wallensteini liitlasväed appi, et hoida rootslased kontrolli all. Poola-Austria ühistegevuse sunnil pidi Gustav taanduma Kwidzynist Malborki, olles Trzciana lahingus kaotanud ja peaaegu Koniecpolskile vangi langenud.
Kuid lisaks sõjalisele kurnatusele survestasid mitmed Euroopa diplomaatiad nüüd liitriiki peatama edasise sõjalise tegevuse, et võimaldada Gustav Adolfil sekkuda Saksa-Rooma riigis. Altmargi vaherahu jättis Liivimaa Daugavast põhja pool ning kõik Preisimaa ja Liivimaa meresadamad peale Danzigi, Pucki, Königsbergi ja Libau rootslaste kätte, kellel oli samuti lubatud nõuda maksu kauplemise eest Danzigi kaudu.
Ohustatud võim
thumb|[[Friedrich Wilhelm (Brandenburgi kuurvürst)|Friedrich Wilhelm oli viimane Preisimaa hertsog, kes vandus truudust Poola kuningale.]] Kui Władysław IV omandas liitriigi krooni, suri Gustav Adolf, kes oli töötanud Poola-vastase koalitsiooni organiseerimise kallal, kaasamaks Rootsit, Venemaad, Transilvaaniat ja Türgit. Venelased asusid siis ise tegutsema, püüdes tagasi saada Deulino vaherahuga kaotatud maid.
1632. aasta sügisel võttis hästi ette valmistatud Vene armee mitu kindlust piiri Leedu poolel ja asus Smolenskit piirama. Hästikindlustatud linn suutis vastu pidada üldrünnakule, mis järgnes kümnekuulisele piiramisele Mihhail Šeini juhitud ülekaaluka väe poolt. Siis saabus liitriigi võrreldava tugevusega päästeekspeditsioon Władysław IV väga tõhusal sõjalisel juhtimisel. Pärast kuuajalist ägedat võitlust andis Šein veebruaris 1634 alla. Poljanovka leping kinnitas Deulino territoriaalsed muudatused väikeste parandustega tsaaririigi kasuks. Władysław loobus, pärast rahalist hüvitist, oma nõuetest Vene troonile.
Olles kaitsnud idapiiri, võis kuningas keskenduda tema isa poolt Rootsile kaotatud Läänemere alade tagasivõtmisele. Władysław IV tahtis ära kasutada Rootsi kaotust Nördlingeni all ja võidelda nii territooriumite kui ka oma Rootsi dünastiliste nõuete eest. Poolakad kahtlesid tema kavades ja sõjaettevalmistustes ning kuningas suutis vaid jätkata läbirääkimisi, kus tema soovimatus dünastilistes vaidlustes järele anda nõrgestas liitriigi positsiooni. 1635. aasta Stuhmsdorfi lepingu järgi lahkusid rootslased Kuningliku Preisimaa linnadest ja sadamatest, mis tähendas krooni Alam-Wisła valduste tagasisaamist ja peatas tollitasude kogumise seal. Rootsi säilitas enamuse Liivimaast, samas Rzeczpospolita hoidis Kuramaad, mis Leedu Läänemere kaubanduse ülevõtmisega astus õitsenguperioodi.
thumb|left|püsti|[[Zygmunt III Waza|Zygmunt III teine naine Austria Constanze koos poja, tulevase kuninga Jan II Kazimierziga.]]
Liitriigi positsioon Preisimaa hertsogiriigi suhtes jäi nõrgemaks, kui võimu hertsogiriigis võtsid üle Brandenburgi kuurvürstid. Kuurvürstide all muutus hertsogiriik Brandenburgiga isegi palju tihedamalt seotuks, mis kahjustas liitriigi poliitilisi huvisid. Zygmunt III jättis hertsogiriigi haldamise Joachim Friedrichi kätte ja siis Johann Sigismundile, kes omandas 1611. aastal õiguse Hohenzollernite pärandile hertsogiriigis kuninga ja seimi nõusolekul. Temast sai tegelik Preisimaa hertsog aastal 1618 pärast Albrecht Friedrichi surma ja talle järgnesid Georg Wilhelm ja siis Friedrich Wilhelm, kes aastal 1641 Varssavis viimast korda Poola kuningale truudust vandus. Järgnenud Brandenburgi hertsogid tegid nominaalseid järelandmisi, et rahuldada liitriigi otstarbekust ja õigustada privileegide andmist, kuid toimus pöördumatu muutus suhetes.
Aastal 1637 suri Pommeri hertsog Bogislaw XIV. Ta oli Pommeri hertsogiriigi viimane slaavi Greifide dünastiast. Rootsi omandas Pommeris võimu, kui liitriik suutis tagasi saada vaid oma läänid, Bytówi maa ja Lęborki maa. Władysław IV tahtis rahukonverentsil ka Słupski maad, kuid see sai Brandenburgi osaks, kes pärast Vestfaali rahu kontrollis kogu Pommerit liitriigi piiri ääres, ulatudes lõunas Habsburgide maadeni. Pommeri osades elasid slaavlased kašuubid ja slovintsid.
Saueaugu tänav
Tänav on 294 meetrit pikk ja ligikaudu 11,5 meetrit lai. Saueaugu tänav on piiritänavaks Lepiku ja Õpetaja Heinamaa linnaosade vahel. Tänav saab alguse Vabaduse tänavalt ja on suunaga lääne poole, Viru tänavani. Saueaugu tänav ristub lõuna poolt Lepiku tänavaga.
Julija Kovaliv
Julija Kovaliv (ukraina keeles Ю́лія І́горівна Ковалі́в, sündinud 9. jaanuaril 1985 Ivano-Frankivskis) on Ukraina riigiametnik ja diplomaat.
Töökäik
Ukraina Presidendi Kantselei ülema asetäitja alates 20. septembrist 2019 kuni 22. detsembrini 2020. Alates 9. märtsist 2022 on ta Ukraina suursaadik Kanadas.
Napoli laht
Napoli laht (itaalia keeles Golfo di Napoli) on laht Itaalias Türreeni mere Calabria rannikul.
Umbes 15 km laiune laht asub Edela-Itaalias Campania maakonnas Napoli provintsis. Lahe põhjakaldal asuvad Napoli ja Pozzuoli, rannikust umbes 5 km kaugusel idas asub Vesuuvi vulkaan. Lahe lõunakaldal eraldab Sorrento poolsaar Napoli lahte lõuna pool asuvast Salerno lahest.
Lahes asuvad Capri, Ischia, Nisida, Procida ja Vivara saared. 195 km pikkuse rannajoonega lahe kallastel on 28 sadamat.
Napoli lahe ääres asuvad UNESCO maailmapärandi nimistusse kantud Pompei, Herculaneumi ja Torre Annunziata arheoloogilised piirkonnad.
Napoli lahel peeti 1960. aasta suveolümpiamängude purjeregatt.
Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri väitel asetas nõukogude November-klassi ründe-tuumaallveelaev 10. jaanuaril 1970 Napoli lahte 20 tuumalõhkepeaga varustatud meremiini. Lõhkepead arvatakse olevat merepõhjas tänini.
Nagaoka-kyō
pisi|Linnas asunud keisripalee mudel Nagaoka-kyō (長岡京) oli Jaapani pealinn aastatel 784–794.
Uimastav varesputk
Kirjeldus
Taim on 35–90 cm kõrge. Lehtede sulgjalt paiknevad lehekesed on kuni 0,5 cm laiad, terava tipuga, hõredate pikkade karvadega. Õied valged. Liitsarikas 15–20 sileda kiirega. Osakatis 5–6 enam-vähem paljast lehekesest.
Nagaoka-kyō
Varasem pealinn oli Heijō-kyō, kust keiser Kammu selle ära kolis, sest Nagaoka-kyō oli veetranspordi suhtes paremas asukohas.
794 liigutas keiser Kammu pealinna Kyōtosse, kuhu see jäi kuni 1869. aastani.
Oliveri maakond
Oliveri maakond (Oliver County) on maakond USA-s Põhja-Dakota osariigis.
Maakonna halduskeskus ja ainus linn on Center.
Maakonna pindala on 1893 km². Veepindala on 21 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 1846. Aastal 2000 oli elanike arv 2065.
Ajalugu
Oliveri maakond moodustati territoriaalselt 14. aprillil 1885. aastal ning organiseeriti 18. mail. Maakond on saanud Vabariikliku Partei liikme Harry S. Oliveri järgi.
Aastatel 1885–1902 oli maakonna halduskeskus Sanger, hiljem sai selleks Center.
Vääriskorall
Vääriskorall (Corallium) on korallide perekond, mille liikidele on iseloomulik vastupidav säravpunane kuni roosakas-punaoranž lubitoes. Vääriskoralli toest kasutatakse vääriskivina ehete ja pisiplastika valmistamiseks.
Ikobi keel
Ikobi keel on Paapua Uus-Guineas Gulfi provintsis kõneldav paapua keel.
Vääriskorall
Liigid
Perekonda kuulub teadaolevalt 31 liiki:
Ikobi keel
Kõnelejate arv on umbes 1600.
Vääriskorall
Kasutamine vääriskivina
Korallitoese kõvadus Mohsi skaalal on 3.5. Kivi pehmuse ja opaaksuse tõttu kasutatakse töötluses sageli ümarlihvi või tehakse korallist helmeid.
Karikas
Karikas on sügava kausikese kujuline laieneva jalaga jooginõu, mis koosneb ketta- või koonusekujulisest alusest ehk kabjast, pungisega tüvesest ja kausikujulisest kupast. Võib olla valmistatud vääris- või muudest metallidest või klaasist.
Ajaloost
Vorm esineb juba Vana-Egiptuses.
Karikakujuline calix, millest paljudesse keeltesse on jõudnud karika nimetus (Chalice, Kelch), oli jooginõuna tuntud Vana-Roomas. Rooma calix kuulus odavate nõude hulka, mida tavaliselt tarvitati veinijoomiseks avalikes kohtades. See võis olla lihtne savikauss jalal, mõnikord radiaalselt kulgeva reljeefkaunistusega (näiteks lillemotiiviga), kuid rikaste roomlaste lauas võis see olla valmistatud ka väärismetallist või koguni mosaiikklaasist.
Kristlikus traditsioonis on karika kuju kinnistunud armulauakarikana. Armulauakarika varaseimaks eeskujuks peetakse 8. sajandist pärit Tassilo karikat.
Lõhislehik (perekond)
Lõhislehik (Schizophyllum) on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Karikas
Ajaloost
Karikad, mida kasutati igapäevaste toidunõudena ja liturgilised karikad olid enam-vähem sama kujuga. Harvadel juhtudel võis funktsioon aja jooksul muutuda. Üks näide karikast, mis oli algselt tavaline jooginõu ja paarsada aastat hiljem kasutati kirikus armulauakarikana, on tänapäeval Briti Muuseumis asuv Lacocki karikas. Kiriku traditsioon välistab funktsiooni muutumise vastupidises suunas ja ei luba liturgilises kasutuses olnud objekti kasutada igapäevatalitustes tarbenõuna.
Sümboolikas
Karikat meenutav klaasnõu on kujutatud Järvakandi valla vapil, viidates enam kui saja-aastasele klaasisulatamise traditsioonile Järvakandis. . Sama sümbol on nüüdsel Kehtna valla vapil.
Puukentsefaliidi viirus
Alamtüübid
Puukentsefaliidi viirus liigitatakse RNA-viiruste hulka. Sellel on järgmised alamtüübid:
Patogeensus
Viirust seostatakse puukentsefaliidiga.
Käbi-pahklane
Käbi-pahklane (Andricus foecundatrix, varem Andricus fecundator) on kiletiivaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Puukentsefaliidi viirus
Siberi alamtüüpi viiruse patogeensus
Siberi alamtüüpi viirus võib põhjustada pärast puugihammustust vastuvõtlikel inimestel Siberi alamtüübi puukentsefaliidi vormi Siberi entsefaliiti, mis võib lõppeda surmaga ja millele ei ole veel ravi leitud.
Siberi entsefaliidi juhtumeid on 2014. aasta seisuga diagnoositud Soomes kokku ligi 20 ning on esinenud ka surmajuhtumeid.
Käbi-pahklane
Putukat on ka Eestis.
Armstorf
Armstorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cuxhaveni kreisis.
Valla pindala on 39,75 km². 31. detsembril 2015 elas seal 646 inimest.
Kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Börde Lamstedt.
Ajalugu
Armstorf kuulus 1180. aastal loodud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast alates Hannoveri krooni poolt. 1807. aastal annekteeris hertsogkonna üürike Vestfaali kuningriik, enne kui Prantsusmaa selle 1810. aastal annekteeris. 1813. aastal taastati hertsogkond Hannoveri kuurvürstkonda, mis – pärast selle Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Armstorfist, sai osa uuest 1823. aastal loodud Stade ringkonnast.
pisi|tühi|Aerofoto (2013)
Korporatsioon Fraternitas Arctica
pisi Korporatsioon Fraternitas Arctica on 21. oktoobril 1880 Riias asutatud Läti üliõpilasorganisatsioon. Lisaks venelastele on korporatsiooni liikmeteks saanud veel eestlasi, lätlasi, poolakaid ja sakslasi.
Korporatsioonil on olnud osakond ka Tartu Ülikooli juures, mil toimus tihe koostöö Eesti korporatsiooni Vironiaga.Tänapäeval enam see osakond ei tegutse. Aastast 2010 on korporatsioonide Vironia ja Fraternitas Arctica vahel sõprusleping.
Sümboolika
pisi|Fraternitas Arctica sirkel Korporatsioon Fraternitas Arctica värvid on kuldne-must-punane (teklitel on järjekorraks must-kuldne-punane). Algselt olid korporatsiooni värvid kuldne-hall-punane, aga kuna selliste värvidega korporatsioon oli Saksamaal juba olemas, siis valiti korporatsioonile selle praegused värvid.
Korporatsioon Fratenitas Arctica lipukiri on ''Р.С.Т. – Рцы Слово Твердо (pea oma sõnast kinni), mis vahetas välja varasema kreekakeelse deviisi Τά τον φιλον κοιηον''.
Ajalugu
Korporatsiooni Fraternitas Arctica asutasid Riia Polütehnikumi (tänapäeval Riia Tehnikaülikool) vene rahvusest tudengid. Sellel ajal oli korporatsiooni loomiseks vajalik saada tunnustus teistelt juba tegutsevatelt korporatsioonidelt. Vastav avaldus kiideti heaks 6. novembril 1880 vkj ja järgmisel päeval sai Fraternitas Arctica teate vastuvõtmisest. Selle järgi loeb korporatsioon tänapäeval enda asutamispäevaks 7. novembrit 1880 (vkj).
Aastal 1915 evakueeriti Polütehnikum seoses Esimese maailmasõjaga Tartusse ja sealt hiljem edasi Moskvasse. Nõnda tegutses Fraternitas Arctica mõnda aega Tartus ja jätkas seejärel Moskvas, kus lõpetas 1916. aasta keskel ametliku tegevuse. Paljud korporatsiooni liikmed olid võetud sõjaväkke.
Aastal 1921 asutati Riias korporatsiooni vilistlaste ühendus. Endisest 455 liikmest liitus sellega vaid 55. 8. veebruaril 1922 alustas korporatsioon taas tegevust, nüüd aga juba Läti Ülikooli juures. Aastaks 1940 oli korporatsioonil 180 liiget. Samal aastal sulgesid Nõukogude võimud korporatsiooni.
Teise maailmasõja ajal jätkas korporatsioon tegevust Saksamaal, hiljem USA-s ja aastast 1988 Kanadas. Korporatsioon jätkas põrandaaluse ühendusena tegevust ka Lätis.
Lätis taastasid kunagised vilistlased korporatsiooni tegevuse 19. mail 1990 vanas korporatsiooni majas aadressil Mazā Smilšu iela 8. Tänapäeval asub korporatsiooni peakorter aadressil Tērbatas iela 28.
Aastast 2019 on korporatsioon ainus vene meeskorporatsioon maailmas.
Kārlis Karlsons
Kārlis Karlsons (30. jaanuar 1907 – 25. jaanuar 1962) oli läti insener ja poliitik.
Karlsons sündis 1907. aastal Riias lukussepa pojana. Ta õppis ülikoolis keemiat ja töötas 1937. aastast insenerina Shmitsi tsemendivabrikus.
Karlsons oli Augusts Kirhenšteinsi nukuvalitsuses rahaminister. Erinevalt ülejäänud valitsusest määrati Karlsons ametisse alles juulis. Tema ministeeriumi juhtimise ajal liideti senine kaubandus- ja tööstusministeerium rahaministeeriumiga.
Tay Zonday
pisi|Tay Zonday (2009) Tay Zonday (õieti Adam Nyerere Bahner; sündinud 21. mail 1982 Minneapolises) on Ameerika Ühendriikide laulja ja näitleja.
IV liiga 2002
IV liiga 2002 oli Eesti jalgpalli tugevuselt viienda liiga IV liiga 2002. aasta hooaeg.
Põlev Neubrandenburg
„Põlev Neubrandenburg“ on saksa kunstniku Caspar David Friedrichi (1774–1840) teos.
Pfaffi õlletehas
Pfaffi õlletehas oli aastatel 1832–1911 Tallinnas tegutsenud õlletehas.
Aastatel 1907–1911 kandis tehas nime "Revalia" õlletehas.
Tehase asutaja ja esimene omanik oli kaupmees Georg Wilhelm Pfaff, kes 1832. aastal avas õlletehase Suur-Karja ja Väike-Karja tänava nurgal asuval krundil. 1858. aastal kolis õlletehas Väike-Karja ja Sauna tänava nurgal asunud krundile.
Eesti peakonsulaat New Yorgis
pisi|3 Dag Hammarskjöld hoone sissepääs Eesti peakonsulaat New Yorgis on Eesti diplomaatiline esindus Ameerika Ühendriikides New Yorgis aadressil 3 Dag Hammarskjöld Plaza. Konsulaati juhib peakonsul.
Konsulaadis töötavad peale peakonsuli ka konsul, kultuurireferent ja sekretär.
Chocimski rajoon
Chocimski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Mahiloŭ oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 859 km². 2016. aasta seisuga elas seal 10 977 inimest. Rajoon piirneb kagus Venemaa Brjanski oblastiga, kirdes aga Smolenski oblastiga. Tegemist on Valgevene kõige idapoolsema rajooniga.
Rajoon moodustati 1924. aastal. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Bachany, Batajeva, Biarozki, Biasiedavičy, Zabiałyšyni, Traścino ja Vialikalipaŭski külanõukogu. Halduskeskus on Chocimski alev.
Tähtsamad jõed on Biesiedź ning selle lisajõed Olšovka ja Žaduńka. Rajooni territoorium asub Orša-Mogiljovi orundis, kõrgeim koht asub Buda küla lähistel (195 m). Looduskaitse all on üle 2500 hektari maad, rajoonis asub viis looduskaitseala ja kümme kaitsealust loodusmälestist. Maavaradest leidub seal turvast, kriiti, merglit, savi, liiva ja dolomiiti.
Surelikud masinad (film)
"Surelikud masinad" on 2018. aasta Ameerika Ühendriikide mängufilm.
Eduard Koch
Eduard Koch (5/17. aprill 1807 Tallinn – 8/20. veebruar 1838 Valjala) oli Eesti vaimulik.
Valgustus (religioon)
Budismi kontekstis kasutatakse enamasti sanskriti- ja paalikeelse sõna bodhi vastet virgumine. Jaapani zen-budismis on kasutusel lähedased mõisted kenshō ja satori.
Eduard Koch
Ta õppis aastatel 1819–1826 Tallinna toomkoolis, 1826–1829 Tartu ülikoolis ja 1829–1830 Berliini, Heidelbergi ja Leipzigi Ülikoolis.
Valgustus (religioon)
Hinduismis on sarnane mõiste mokša, mis tähendab vabanemist.
Eduard Koch
Pärast stuudiumi lõpetamist oli ta poolteist aastat koduõpetaja Eestimaal, pool aastat Võru Krümmeri kasvatusasutuses ja ühe aasta Cēsise tütarlastekoolis õpetajaks, seejärel eraõppeasutuse juhatajaks Tallinnas. Koch ordineeriti 29. septembril/11. oktoobril 1835 Kuressaares õpetajaks.
Ta oli aastatel 1835–1838 (valiti 16/28. aprillil 1835, introdutseeriti 13/25. oktoobril 1835) Valjala Martini koguduse õpetajaks. Ta suri tiisikusse ja maeti 14/26. veebruaril 1838.
Isiklikku
Edgar Kochi vanemad olid Suurgildi oldermanni Joachim Christian Koch ja Helene Dorothea Wetterstrand. Ta abiellus 23. augustil/4. septembril 1836 Tallinna raehärra Gottlieb Landeseni tüte Pauline Henriettega.
Estonian Junior International
Estonian Junior International (ka Estonian Juniors) on Eestis peetav rahvusvaheline sulgpalliturniir alla 19-aastastele mängijatele.
Turniiri peetakse 2014. aastast.
Kodema
Kodema on küla Ukrainas Donetski oblastis Bahmuti rajoonis, 16 km kaugusel Artemivskist lõunakagus ja 57,9 km kaugusel Donetskist põhjakirdes.
Kodema asub 136 meetri kõrgusel merepinnast.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 590 inimest.
WorldView-2
WorldView-2 on esimene suure eraldusvõimega Maa seire satelliit, mis kuulub kontsernile DigitalGlobe.
Ball Aerospace’i ehitatud WorldView-2 on Maa tehiskaaslane, kus on peal optiline teleskoop, mis saab pildistada objekte, mille diameeter on 460 mm.
Start
WorldView-2 viidi päikesesünkroonsele orbiidile 8. oktoobril 2009. Orbiidi kõrgus on 770 kilomeetrit. Satelliit saadeti teele Vanderbergi õhujõudude baasist Californias. Kanderakett oli United Launch Alliance’i Delta 7920 ning stardi eest vastutas Boeing.
WorldView-2 oli kolmas DigitalGlobe’i satelliit orbiidil. Enne WorldView-2 oli seal WorldView-1, mis saadeti orbiidile 18. septembril 2007 ning QuickBird, mis saadeti orbiidile 2001. aastal.
Satelliit
Suurendatud kiirusega on WorldView-2 võimeline koguma infot väga suurtelt aladelt kõigest ühel ülelennul. WorldView-2 suudab koguda andmeid ligi ühe miljoni ruutkilomeetri kohta ühe päeva jooksul. Kombinatsioon suurenenud kiirusest ja suurest kõrgusest viib selleni, et WorldView-2 lendab üle ühest ja samast kohast iga 1,1 päeva tagant.
Kaamerad
WorldView-2 on suure lahutusvõimega satelliit, millel on üks pankromaatiline ning kaheksa ribafiltritega spektraalkaamerat. Kaamerate ruumiline lahutus maapinnal on 0,46 m pankromaatsel ja 1,84 m spektraalkaameratel. Piltide litsents kuulub Ameerika Ühendriikide valitsusele ja nemad on otsustanud, et kättesaadavad pildid on ruumilise lahutusega 0,5 m. Kaamerate dünaamiline diapasoon on 11 bitti piksli kohta.
WorldView-2 pildistamise mehhanism on teine selline süsteem, mille on DigitalGlobe’ile projekteerinud ja valmistanud ITT Space Systems Division. Seade töötab 770 km kõrgusel ja on pardasüsteemiga, millega on võimalik automaatselt teravustada. Need pildid pakuvad enneolematut detailiderohkust ja georuumilist täpsust, laiendades veelgi nõudlust nii kommerts- kui valitsustevahelistel turgudel. Kaameratele lisatud spektraalne mitmekesisus annab võimaluse muutuste kiireks avastamiseks ja kaardistamiseks.
Anduril on lisaks pankromaatilisele kanalile ja multispektraalsetele kanalitele veel täisvärvides pildid spektraalanalüüsiks, kaardistamis- ja seirerakendused, maapealse kasutamise planeering, katastroofiabi ja -kaitse, luure ja visualiseerimise simulatsioonid keskkonnas. Anduri multispektraalsed kanalid jagunevad kaheks: 1) neli standardvärvi kanalit (punane, roheline, sinine ja lähisinfrapunane); 2) neli uut kanalit (ranniku-, kollane, punane serv ja lähiinfrapunane).
Spektrikanalite lainepikkused
Pankromaatiline kaamera:
Multispektraalsed kaamerad:
Belo Monte hüdroelektrijaam
Belo Monte hüdroelektrijaam on ehitamisel olev hüdroelektrijaam Brasiilias Xingu jõel.
Paisu ehitamist alustati aastal 2011. Selle ehitamisele on olnud suur vastuseis, ehitamist on ka korduvalt seisatud.
Nikolai Anderson
thumb|Nikolai Anderson
Ta oli Kaasani ülikooli soome-ugri keelte professor, töötades sellel ametikohal aastatel 1894–1905.
Isiklikku
Tema pojad olid Wilhelm, Walter ja Oskar Anderson.
Georg Heinrich von Proffen
Georg Heinrich von Proffen (25. juuni 1769 Einbeck, Alam-Saksimaa – 9. november 1850 Tallinn) oli saksa päritolu kirurg, Eestimaa kubermangu meditsiinivalitsuse inspektor, õuenõunik. Pani aluse Proffenite aadlisuguvõsale Eestimaal.
Elulugu
Õppis Göttingeni ülikoolis ning astus 1788. aastal Vene-Rootsi sõja puhkedes vabatahtlikult arstina Rootsi väeteenistusse. Teenis Rootsi kontradmirali laeval Sophia Magdalena“ ning võttis 9. juulil 1790 sellel osa ka Suursaare merelahingust, kus Vene vägede kätte vangi langes. Astus omal soovil Venemaa keisririigi teenistusse ning admiral Vassili Jakovlevitš Tšitšagov (1726–1809) määras ta 1. augustil 1790 Tallinnas teenima kutrile Merkur. Sellel tegi ta kaasa reisi Kopenhaagenisse ja tagasi.
10. märtsil 1791 viidi ta üle laevale St. Helena ja 24. märtsil kinnitati meditsiinikolleegiumi poolt Venemaa riigiteenistujaks. Sel laeval tegi ta kaasa reisi Krasnaja Gorkasse ja tagasi Tallinna. Seejärel teenis mõnda aega kuival maal, kuid tegi 1793. aastal kaasa reisi Põhjamerele, kus suunduti Doggerbankini ja sealt tagasi Tallinna.
Alates 15. aprillist 1794 teenis ta fregatil, mis seisis Tallinna reidil ja pidas tuletõrjevalvet linna üle. 15. septembril 1795 viidi ta üle laevale Sophia Magdalena ja sealt komandeeriti ta Tallinna mereväehospidali, kust läks 18. augustil 1796 erru.
Aprillis 1807 asus ta uuesti teenistusse kui asus vakantsele ametipostile 2. klassi arstina Tallinna mereväehospidalis. 5. jaanuaril 1809 sai ta arsti ametinimetuse ja 21. septembri 1809 staabiarsti ametinimetuse. 1. märtsil 1811 asus ta vabanenud ametipostile 1. klassi arstina ja sai 5. jaanuaril 1812 tasuks oma teenistuse eest briljantsõrmuse. 1. aprillil 1812 sai ta 2. klassi vanemarstiks ning 1. jaanuaril 1817 1. klassi vanemarstiks. 5. veebruaril 1817 sai ta Tartu ülikoolist meditsiinidoktori kraadi.
24. augustil 1819 võttis senine Peterburi mereväehospidali ülemarst ja meditsiiniinspektor ette välisreisi ning dr. Proffen määrati ajutiselt tema asemikuks. 21. septembril 1819 sai ta kolleegiumiassessori teenistusastme ning 18. detsembril naasis Eestimaa kubermangu, kus jätkas tööd Tallinna mereväehospidalis. Seal määrati ta meditsiiniekspeditsiooni juhiks ning Tallinna sadamaarstiks. 7. detsembril 1821 nimetati ta täiskohaga Peterburi mereväehospidali ülemarstiks ja meditsiiniinspektoriks.
24. jaanuaril 1824 nimetati ta Eestimaa kubermangu meditsiinivalitsuse inspektoriks.
Perekond
Georg Heinrich Proffen abiellus 28. augustil 1796 Anna Marie Richteriga. Abielust sündis 8 last :
Ansei-Tōkai maavärin
pisi|Vene fregati [[Diana (laev)|Diana vrakk pärast maavärinat ja tsunamit (Illustrated London News, 1856)]]
Ansei-Tōkai maavärin oli esimene Ansei perioodil Jaapanit tabanud maavärinatest. See toimus 23. detsembril 1854 umbes kell 9.00 kohaliku aja järgi. Maavärina tugevus oli 8,4 palli Richteri skaala järgi ja sellele järgnes laastav tsunami. Umbes 10 000 hoonet hävis ja surma sai vähemalt 2000 inimest.
Ansei-Tōkai maavärin on üks Tōkai maavärinatest.
Andrei Kurkov
Ta sündis Budogoštšis Kiriši rajoonis Leningradi oblastis. Varasest lapsepõlvest elab ta Kiievis. 1983. aastal lõpetas ta Kiievi Riikliku Võõrkeelte Pedagoogika Instituudi.
Tema teostest on eesti keelde tõlgitud
Rahvaastronoomia
Rahvaastronoomia on vähese kooliharidusega talu- ja rannarahva astronoomilised (pms astrognostilised), kosmoloogilised, meteoroloogilised ning kalendri- ja ajamõõdualased teadmised, pärimused ning uskumused.
Eesti rahvaastronoomiat on uurinud teiste seas Friedrick Amelung, Jakob Hurt, Paul-Egon Prüller.
Denis Vrain-Lucas
Denis Vrain-Lucas (1. detsember 1818 – 11. aprill 1882) oli prantsuse võltsija.
Ta valmistas 27 000 autograafi, mis tema väitel pärinesid Robert Boyle'ilt, Isaac Newtonilt, Blaise Pascalilt, Aleksander Suurelt, Gaius Julius Caesarilt, Vercingetorixilt, Laatsaruselt, Kleopatralt, Juudas Iskariotilt, Maarja Magdaleenalt, Pontius Pilatuselt, Jeanne d'Arcilt, Cicerolt ja Dante Alighierilt, ja müüs need kollektsionääridele. Fabritseeritud teosed olid 19. sajandi prantsuse keeles ja kaasaegsel vesimärgiga paberil.
Laialehine nestik
Laialehine nestik (Cinna latifolia) on kõrreliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Suurekasvuline (50–140 cm kõrge), longus õisikuga.
Kasvab peamiselt Pärnumaal ja Alutagusel, haruldane. Vanade märgade metsade liik.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Mālpils
Mālpils on küla (lielciems) Lätis Sigulda piirkonnas, Mālpilsi valla halduskeskus. Asulas oli Mālpilsi mõisa (Lemburg) süda, lisaks asub seal Mālpilsi luteri kirik.
Mālpilsi on esimest korda mainitud aastal 1386, mil Saksa ordu rajas sinna Lemburgi kindluse. Asula nimi on liivi keeles Lemburga, mis tuleb ilmselt sõnadest lembit ehk pealik ja urga ehk jõgi. Saksa keeles mõisteti asula nime kui "savilinna" (lehm on savi ja burg on linn). Mālpilsi nimi tähendab aga savilinna läti keeles.
Asulas asub keskkool, lisaks on seal kutsekool, internaadiga põhikool ja laste muusikakool ning kunstikool. Mālpilsis asuvad ka postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu. Küla lähistel asub Mālpilsi lennuväli. Mālpilsi jäävad Slimnīca, Sauleskalnsi, Dravantase, Pastsi ja Mālpilsi bussipeatus.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Mālpilsi kirik, Mālpilsi mõisa hoonetekompleks, sealhulgas park ja häärber, ning Mālpilsi ordulinnuse ase. Regionaalse kaitse all on Mālpilsi kiriku keskaegne kalmistu ja Mālpilsi linnamägi ehk Viinamägi.
Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu, mis on tähistatud mälestusmärgi ja obeliskiga.
Sealne Sporta iela tamm on looduskaitse all.
2006. aastal oli külas 2168 elanikku, 2015. aastal 1921 ja 2020. aastal 1838.
Joachim Murat (1885–1938)
Joachim Murat (6. august 1885 Pariis – 11. mai 1938 Pariis) oli Murat' vürstliku perekonna pea ja vürst Murat alates 2. novembrist 1932.
Tema vanemad olid vürst Joachim (1856–1932) ja Cecile Ney d'Elchingen (1867–1960, kolmanda Elchingeni hertsogi tütar).
Ta osales Esimeses maailmasõjas ja oli 1919–1924 Labastide-Murat'st valitud Rahvuskogu liige.
13. detsembril 1927 abiellus ta Colombes'is Louise Amélie Marie Plantie'ga (1891–1978), neil oli üks poeg ja üks tütar:
Perdekop
Perdekop on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Gert Sibande ringkonnas Pixley ka Seme vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Perdekopi elanikest mustanahalisi aafriklasi 97,42%, India või Aasia päritolu inimesi 1,67%, valgeid 0,41%, värvilisi 0,30% ja teisi 0,20%. Suulu keelt pidas emakeeleks 82,28% inimesi, sotho keelt 9,86%, inglise keelt 1,72%, ndebele keelt 1,54%, afrikaani keelt 0,97% ja svaasi keelt 0,83%.
Illuste mõisa kalmistu
Illuste mõisa kalmistu on kalmistu Karuse kihelkonnas Läänemaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Paatsalu külas Lääneranna vallas Pärnu maakonnas. Kalmistu jääb Illuste mõisa südamest linnulennult umbes 700 meetri kaugusele lõunaedelasse.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Maydellid millalgi pärast 1870. aastat. Sealolev varasema surma-ajaga (1847) matus on tõenäoliselt olnud ümbermatmine.
Paweł Wojciechowski
Paweł Wojciechowski (sündinud 6. juunil 1989) on Poola teivashüppaja.
Ta võitis 2008. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. 2011. aastal tuli ta maailmameistriks tulemusega 5.90. Samal aastal püstitas ta Poola välisrekordi 5.91. 2014. aastal võisis ta Euroopa meistrivõistlustel Renaud Lavillenie järel hõbemedali. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel võitis Wojciechowski pronksmedali.
2019. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel võitis Wojciechowski tulemusega 5.90 kuldmedali.
Ray maakond
Ray maakond (Ray County) on maakond Ameerika Ühendriikides Missouri osariigis.
Maakonna halduskeskus on Richmond.
Ajalugu
Maakond moodustati 1820. aastal.
Koidu (Saue)
Koidu küla on küla Harju maakonnas Saue vallas, mis moodustus Alliku ja Vanamõisa küla piiride muutmise teel 21. juulil 2012.
Kasse laht
Kasse laht (ka Kasselaht) on rannajärv Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Hanila külas Puhtu-Laelatu looduskaitsealal. Järv asub Lääne-Eesti vesikonna Matsalu alamvesikonnas. Järve vesi vahetub 22 korda aastas. Järv on soolatoiteline. Järve ümbruskond on ka kaitsealuse liigi (sookurg) elukoht. Järvest umbes 300 m edela poole jääb Mõisalaht. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Järve suubub kirdest Hanila oja. Kasse lahe keskkonnaregistri kood on VEE2062810.
Koidu (Saue)
Uue küla põhiosa moodustas senine Alliku küla kagunurk, väike kild liideti ka Vanamõisa külast. Küla loomise algatas kohalik kogukond.
Kasse laht
Kasse lahes on viis saart, mille kogupindala on 1,3 ha.
Järvest edelas asub Laelatu bioloogiajaam ja Laelatu kaitsealune puisniit.
Taimestik
Järve ümbruses kasvab valdavalt lünktarn. Paiguti kasvab ka harilik palderjan, põldmurakas, hobumadar, värvmadar ja roomav madar.
Balti meistrivõistlused sulgpallis
Balti meistrivõistlused sulgpallis on Baltimaade (osalenud ka Venemaa) meistrivõistlused sulgpallis.
1997 ja 1998 toimusid meistrivõistlused täiskasvanutele. 1998–2009 olid võistlused juunioritele. Hiljem on toimunud võistlused seenioritele.
1997. aasta võistlused toimusid Eestis.
Röömer
Röömereid kujundatakse ja toodetakse ka tänapäeval, näiteks on erineva suurusega röömereid (ka mittetraditsiooniliselt viinapitsidena) teinud Tarbeklaas.
Rahvusvärvid
Rahvusvärvid on rahvuslipul esinevad värvused.
Rahvusvärve kannavad näiteks riigi spordikoondised. Näiteks Prantsusmaa jalgpallikoondis kannab võimaluse korral oma rahvusvärve: sinist särki, valgeid pükse ja punaseid sokke.
Juurepahklane
Juurepahklane (Biorhiza pallida) on kiletiivaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Kaunase kindluse II fort
pisi|II fort aastal 1915 Kaunase kindluse II fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunasesse Kazliškiai linnaosa Julijanava asumisse.
Fort valmis aastail 1883-1888. Seda rekonstrueeriti aastail 1893–1898 ja aastal 1908.