cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ferdinand Minding
Minding jätkas Carl Friedrich Gaussi tööd pindade diferentsiaalgeomeetria, eriti selle olemuslike aspektide kallal. Ta uuris pindade paindumist ja tõestas geodeetilise kõvera invariantsuse. Ta uuris joonpindu, pöördpindu ja tasanduvaid pindu ning määras kindlaks pseudosfääride geodeetika. Mindingi 1840 avaldatud tulemused konstantse kõverusega pinnal asuvate geodeetiliste kolmnurkade geomeetria kohta olid ajas märgatavalt ees Eugenio Beltrami tulemustest mitteeukleidilise geomeetria aluste osas, mis avaldati alles 1858.
Satsu mõis
Satsu mõis (saksa keeles Satzo) oli Kalvi mõisa kõrvalmõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal.
Mõis rajati 18. sajandi algul Ulvi mõisast eraldatud alast.
Kant
Kant on teatud tüüpi regioon geograafias.
Peter Andersson
Peter Andersson (sündinud 20. märtsil 1973 Boxholmis) on rootsi elektroonilise muusika helilooja ja muusik.
Kant
Kant on perekonnanimi, mille tuntuim kandja oli saksa filosoof Immanuel Kant. Eesti inimestest on tuntuim sellenimeline olnud geograaf Edgar Kant.
Peter Andersson
Tuntust on ta kogunud dark ambient ' i projektiga raison d'être, kuid ka noise-muusikat viljeleva ansambliga Stratvm Terror, mille teine liige on Tobias Larsson. Peter Anderssoni loodud muusika võib liigitada selliste muusikastiilide alla nagu dark ambient, noise, industrial, new age ja psybient.
Kharthli
Kharthli on ajalooline piirkond Gruusias. Ajavahemikul 1490–1762, eksisteeris Gruusia territooriumil Kharthli kuningriik (keskus Thbilisi), mis 1762. aastal liideti Kharthli-Kahhethi kuningriigiks, Irakli II (1762–1798) valitsemise all ja 1801. aastal liideti Venemaa keisririigiga.
Graanulid (ravimvorm)
Graanulid (granulae) on doseerimata ravimvorm. Kujult ümmargused, silinderjad või korrapäratud terakesed ravimi seespidiseks tarvitamiseks.
Graanulid koosnevad toime- ja abiainetest.
Bijagósi saared
thumb|Bijagósi saared Guinea-Bissau kaardil Bijagósi saared on saarestik Atlandi ookeanis. Saared kuuluvad Guinea-Bissaule.
Saarte pindala on 2624 km², rahvaarv umbes 30 000 (2006).
Saared on madalad, kõrgus kuni 34 meetrit.
Liibüa riigipeade loend
Liibüa riigipeade loendis on kõik Ühendatud Liibüa Kuningriigi ja Liibüa Kuningriigi monarhid, kes on Mu‘ammar al-Qadhdhāfī poolt ametisse nimetatud pärast "Rohelist revolutsiooni" ja riigipead jpärast 2011. aasta kodusõda.
pisi|Fayez al-Sarraj
Epistemoloogia mõisteid
''Siin on loetletud epistemoloogia mõisteid.
Maarja-Magdaleena kihelkond
pisi|[[Maarja-Magdaleena kirik]] Maarja-Magdaleena kihelkond (lühend MMg; saksa keeles Kirchspiel St. Marien-Magdalenen in Kreis Dorpat) oli kihelkond Tartumaal ja Tartu kreisis Liivimaa kubermangus. Maarja-Magdaleena kihelkonnakirikuks on Maarja-Magdaleena kirik, mis asub Maarja-Magdaleena külas.
Pudivere mõis
Ajalugu
Esimest korda on Pudiveret mainitud 1493. aastal (Poudefer). 1586. aastal läbi viidud revisjonis märgitakse Pudivere suuruseks 60 adramaad. Nimetatud valduse päris Robert Treiden pärast isa surma 25 aastat tagasi. 17. sajandil kuulus Pudivere Hanebaumile, kuid allodiaalmõisana oli see reduktsioonivaba. 17. sajandi lõpul omandas mõisa naise kaasvarana leitnant Berend Stackelberg. Tema järglastele kuulus mõis 18. sajandi viimase veerandini. 1778. aastal müüs parun Otto Christian Stackelberg mõisa kapten Joachim Friedrich von Rosenile. 19. sajandil kuulus Taubedele, Uexküll-Güldenbandidele, Maydellidele, Samson-Himmelstjernadele. 1855. aastal pantis haagikohtunik Julius von Maydell Pudivere Tallinna kaupmehele ja pürjermeistrile Karl August Mayerile. 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi esimesel kümnendil kuulus Pudivere Otto von Wetter-Rosenthalile, 1911. aastal kuni mõisa võõrandamiseni aga Konstantin Karl von Bremenile. Viimase valduses asusid samas kihelkonnas ka Avanduse ja Võivere mõisad.
Maarja-Magdaleena kihelkond
Piirkonna ajalugu
Maarja-Magdaleena kihelkonda on ajalooürikutes esmamainitud 1443. aastal (krespel to der Nyenkerken), kuid oma praeguse nime sai kihelkond alles 17. sajandil.
Pudivere mõis
Ajalugu
18. sajandi lõpul hinnati Pudivere mõisamaad adramaale. Elanike arv ulatus üle 300 revisjonihinge. 19. sajandi teisel poolel hakati mõisas suuremal määral kasutama palgatööjõudu, talupoegi lasti raharendile. 1880. aastatel hinnati mõisa põllumaad umbes 461 hektarile. Mõisa põldudel kasvatati rukist, otra, kaera, talinisu, kartuleid, hernest, ristikheina. Olulise panuse mõisa sissetulekule lisas karjakasvatus. 1880. aastatel paigaldati viinavabrikusse aurujõul töötavad seadmed. Sajandi viimastel kümnenditel on täheldatud ehitustegevuse elavnemist mõisas. 1892. aastal valmis mõisas lõhutud maakivist viinakelder. 1890. aastail alustati ka uue härrastemaja ehitust.
Maarja-Magdaleena kihelkond
Piirkonna ajalugu
Maarja-Magdaleena kihelkond on loodud kahe muinasmaakonna piirialadele. Põhjapoolne osa (Kudina-Saare ümbrus) kuulus Vaigasse, lõunapoolne aga territooriumile, mida kroonika nimetab Jogentagana (Jõetaguse, mõeldud on Emajõge).
Pudivere mõis
Mõisaarhitektuur
1970. aasta andmete järgi praeguse mõisa võimalik arhitekt oli Friedrich Ferdinand Modi. pisi|Pudivere mõisa peahoone esikülg
Maarja-Magdaleena kihelkond
Piirkonna ajalugu
Liivi ja Rootsi-Poola sõda laastasid seda piirkonda väga. Rahvaarv vähenes katastroofiliselt ja 1630. aastail on umbes kolmandik talupoegadest võõramaise, peamiselt vene päritoluga.
Pudivere mõis
Eksterjöör
pisi|Härrastemaja lõikelise mustriga viil esifassaadil pisi|Pudivere mõisa peahoone tagakülg Peahoone on liigendatud puithoone, ühekorruselisele keskkorpusele on liidetud ristipidiselt kahekorruselised eenduvad tiibehitised. Hoonet katab üleulatuva räästaga plekist viilkatus ning räästaid kaunistab ehispits.
Maarja-Magdaleena kihelkond
Piirkonna ajalugu
Pärast sõdu, elaniklonna vähenemist ja kiriku hävimist oli kihelkonna alad ühendatud Palamuse kihelkonnaga.
Pudivere mõis
Eksterjöör
Härrastemaja on ehitatud šveitsi stiilis, hoone esikülg on ilmestatud avara arkaadistikuga, mis toetub saledaile puitsammastele. Maja sokkel on laotatud lihvitud paekivist, nurgad aga kanditud punase telliskiviga.
Interjöör
Hoone peasissepääs paikneb põhikorpuse esifassaadi keskteljest veidi vasakul. Põhikorpuses paiknesid esindusruumid: vestibüül ja kaks saali ning tiibhoonetes ruumikad toad. Mõlemast tiivast viis teisele korrusele puittrepp. Võlvitud keldriruumides asusid mõisatööliste eluruumid, mõisa köök ja hoidlad. Sisekujunduses üks märkimisväärseim lahendus oli uusrokokoolike maalingutega kaunistatud seinad ja laed. Helerohelisele taustale olid maalitud tumerohelise, valge ja kullaga geometriseeritud taimornamendid. Maalingutest on tänaseks vähe säilinud, need said 1999. aasta põlengus kannatada. pisi|Seinamaalingud pärast 1999. aasta põlengut
Mõisaansambel
Pudivere mõisa härrastemaja ja kõrvalhooned, sh tuulik olid algselt puitehitised, 18. sajandi lõpul oli ainus kivist ehitis viinaköök. Alles 19. sajandi teisel poolel hakati ehitusmaterjalina kasutama kivi, mistõttu said paljud hooned uue väljanägemise. Rajati kivist karjalaut, hobusetall, viinakelder ning rekonstrueeriti viinavabrik. pisi|Pudivere mõisa tall Mõisasüdamiku keskmeks on härrastemaja, mis on ümbritsetud suure pargiga. Maja ees on ringtee, mille vahetusse lähedusse jäävad ait ja mõnevõrra kaugemale veekogu äärde viinaköök.
Maarja-Magdaleena kihelkond
Piirkonna ajalugu
Rahvapärimus räägib, et Maarja-Magdaleena kirik olevat ära põlenud ja selle müürid hiljem paksu metsa seest üles leitud. 1644 õnnistati kirik uuesti sisse ja taastati kihelkond, kuhu kuulus ka Vara abikiriku piirkond.
Pudivere mõis
Mõisa kõrvalhooned
pisi|Pudivere mõisa ait
Maarja-Magdaleena kihelkond
Piirkonna ajalugu
1680. aastast on esimesed andmed Maarja-Magdaleena köstrikooli olemasolu kohta. Praegune Maarja-Magdaleena Põhikool loeb sellest ajast oma vanust.
Pudivere mõis
Ait
Aida seinad on laotud maa- ja paekivist, hoones asub kaks klassitsistlikus stiilis kambrit ning seda katab kõrge poolkelpkatus.
Maarja-Magdaleena kihelkond
Piirkonna ajalugu
Pärast Põhjasõda kuulus Maarja-Magdaleena kihelkonnas kogu maa mõisnikele. Kihelkonna põhjaossa jäid Saare mõis, Kudina mõis ja Jõemõisa mõis. Kihelkonna keskosa maad kuulusid Kaiavere mõisale, need ümbritsesid ka Maarja-Magdaleena kirikumõisa valdusi. Kaiavere mõisnik oli Maarja-Magdaleena kiriku patroon. Kaiavere mõisa juurde kuulusid Pataste, Lilo ja Kadrina karjamõisad. Kihelkonna edelaossa ulatusid Äksi kihelkonnas asuva Elistvere mõisa Juula ja Nigula karjamõisad ja Vedu mõisale kuuluv Toolamaa küla. Kihelkonna lõunaosa moodustasid Vara mõisa maad, kus tegutses Vara abikirik.
Pudivere mõis
Viinakelder
pisi|Pudivere mõisa viinakelder 1892. aastal valminud pikem ja madalam viilkatusega hooneosa on ehitatud lõhutud maakivist, seal paiknesid viinaaamid. Kõrgemas paekivist seintega ja maakivist sokliga alas paiknes piirituse reservuaar.
Maarja-Magdaleena kihelkond
Piirkonna ajalugu
Nüüdne kihelkonnakirik ehitati vanast aastatel 1885–1887 põhjalikult ümber.
Pudivere mõis
Tuulik
Tuulik on krohvitud pudelikujuliselt aheneva paekivikere ja koonilise laastukatusega hoone. pisi|222x222px|Pudivere mõisa rehi ja tuulik
Maarja-Magdaleena kihelkond
Piirkonna ajalugu
Kuni tsaariaja lõpuni olid kihelkonnad maal vähimaiks territoriaalüksusteks, mis ühendasid vallad ja mõisad. Eesti vabariigis said vallad kogu oma piirkonna elanikke haaravaiks administratiivsusteks. Kuna paljudesse valdadesse kuulus maid mitmes kihelkonnas, siis kaotasid kihelkonnad oma administratiivse tähtsuse ning sellistena nad ka tühistati 1925. aastal. Sellest ajast jäid nad tähistama kirikukoguduste piirkondi.
Pudivere mõis
Mõisapark
Mõisaansambel on rajatud põldude keskele, park laiub 4 ha suurusel alal. Esiväljak on pargi keskel ning peahoone jääb äärealasse. Väljak on markeeritud ringteega. Puud pargi esiosas on vaba paigutusega. On karsti laugatusi, mis annavad pargile reljeefi. Park peahoone taga on regulaarses stiilis, kujutab ruutu, mis on puudega ääristatud. Pargipind on liigendatud elupuudest boskettidega. Omal ajal oli ilmselt palju pügatavaid põõsaid ja lillepeenraid. Regulaarne pargiosa historitsistliku olemusega peahoonega samast ajast. Puudest domineerivad tamm, vaher, pärn. 1970.aastatel oli pargi seisund ebarahuldav ning oli enamasti maha jäetud. Puiesteed puuduvad, kuid idapoolse pargiosa lõunaservas on vahtra- ja saareallee.
Tänapäevane seisukord
Vastavalt 1919. aastal Asutava Kogu poolt vastuvõetud maaseadusele kuulus mõisate vara võõrandamisele. 1919. aastal koostatud varanduse nimekirjades loetakse Pudivere mõisas 56 lüpsilehma, 24 tööhobust, 21 mullikat ning lisaks veel mitmed põllutöömasinad. Mõisa inventar müüdi suures osas oksjonil, kus ostjateks olid Pudivere Maaharijate Ühisus ja ümberkaudsed talumehed. 1920ndatel aastatel alustas endises härrastemajas tööd kohalik algkool. Kõrvuti kooliga tegutsesid seal aastakümneid ka kohalikud isetegevusringid (laulukoor, näitering). Peale kooli likvideerimist 1960ndatel aastatel kasutati mõisahoonet ka korteritena. 1990ndatel paiknes ruumikas majas üksnes külakauplus laoruumidega.
Maarja-Magdaleena kihelkond
Maarja-Magdaleena kihelkonna mõisavallad
Sellesse ajalooperioodi jääb ka inimestele perenimede panemine.
Pudivere mõis
Tänapäevane seisukord
1999. aasta 16. jaanuari varahommikul süttis Pudivere mõis ning kustutustööd kestsid õhtuni. Mõis süüdati kahest kohast, pargipoolselt rõdult ja tallide poolsest koridorist. Eelnevalt olid pargist maha lõigatud kõik okaspuud ja palkidena ära viidud. Päästeteenistuse direktori sõnul raskendas kustutamist hoone plekk-katus ja probleeme tekkis ka veega. Tules hävis puitnikerdustega mõisahoone teine korrus ja katus. Hoone oli selleks ajaks mahajäetud ning uksed ja aknad olid laudadega kinni löödud, lisaks oli hoonest ka elekter välja lülitatud.
Maarja-Magdaleena kihelkond
Maarja-Magdaleena kihelkonna mõisavallad
Maarja-Magdaleena kihelkonnas 19. sajandi algul moodustatud mõisavallad:
Pudivere mõis
Tänapäevane seisukord
2003. aastast kuulub mõis eesti ärimehele Vladimir Gordinile ning seda on veidi taastatud, kuid hoone siiski seisab tühjalt.
Maarja-Magdaleena kihelkond
Maarja-Magdaleena kihelkonna vallad
Maarja-Magdaleena kihelkonna vallad alates 1866:
Kihelkonna alad tänapäeval
Tänapäeval jäävad kihelkonna maad Jõgeva ja Mustvee valla maale Jõgeva maakonnas ning Peipsiääre ja Tartu valda Tartu maakonnas.
William Shatner
William Shatner (sündinud 22. märtsil 1931 Montréalis Québecis) on Emmy ja Kuldgloobusega pärjatud Kanada päritolu filminäitleja, -produtsent, -lavastaja, muusik ja kirjanik.
Tuntuks sai ta 1960. aastatel, kui kehastas James Tiberius Kirki teleseriaalis "Star Trek" (1966–1969) ja selle põhjal valminud seitsmes filmis.
Aastatel 1982–1986 kehastas ta peaosalist politseiseriaalis "T. J. Hooker" ja alates 2004. aastast mängis advokaat Danny Crane'i seriaalis "Boston Legal".
Ta on kirjutanud mitu romaani Star Treki maailmast.
Oktoobris 2021 lendas Shatner Blue Origini lennul NS-18 kosmosesse ja sai 90-aastaselt vanimaks kosmoses käinud inimeseks.
Samma mõis
Mõisast on teateid alates 1583.
1675
1675. aasta (MDCLXXV) oli 17. sajandi 75. aasta.
Dctp
pisi|250px|dctp logo dctp ehk Development Company for Television Program mbH on Düsseldorfis tegutsev meediaettevõte (piiratud vastutusega ühing), mis toodab informatsioonilisi, hariduslikke ja kultuurilisi telesaateid ja -filme põhiliselt Saksamaa eratelevisioonikanalitele.
Firma osakutest kuulub 37,5% Alexander Klugele, 37,5% Dentsūle, 12,5% Der Spiegelile ja 12,5% Neue Zürcher Zeitung AG-le.
Alates 2001. aastast oli dctp-l ja Spiegel TV-l telejaam XXP, mis lõpetas 1. septembril 2006 töö ning asendati telejaamaga DMAX. XXP osakud müüdi jaanuaris 2006 suuremalt jaolt ning augustis 2007 täielikult Discovery Communicationile.
dctp-le kuulub 20% Šveitsi PresseTV, 0,3% VOX-i ja 10% Ventana Gmbh osakutest.
Ulrich Wickert on protesteerinud dctp monopoolse asendi vastu.
Tsölibaat
Tsölibaat (ladinakeelsest sõnast caelibatus < caelebs, 'abielutu') on usulistel põhjustel teadlik loobumine abielust ja suguelust. Paljude religioonide vaimulikud ning mungad ja nunnad elavad tsölibaadis.
Laiemas mõttes tähendab tsölibaat seksuaalsuhetest hoidumist.
Peter Berling
Peter Berling (20. märts 1934 Meseritz-Obrawalde (praegu Międzyrzecz, Poola) – 21. november 2017 Rooma, Itaalia) oli saksa näitleja, kirjanik ja filmiprodutsent.
Pustoška
Pustoška on linn Venemaa Pihkva oblastis, Pustoška rajooni keskus.
Asula tekkis raudteejaama juurde 20. sajandi alguses. Linn aastast 1925.
Üle rahutu vee
"Üle rahutu vee" on August Gailiti romaan.
Kaanepilt: Eerik Haamer. Kirjastus Orto, Göteborg 1951.
1674
1674. aasta (MDCLXXIV) oli 17. sajandi 74. aasta.
Lohusuu valla vapp
thumb|[[Lohusuu vald|Lohusuu valla vapp.]]
Lohusuu valla vapp on endise Ida-Viru maakonnas asunud Eesti haldusüksuse Lohusuu valla vapp.
Vapi kirjeldus
Põigiti poolitatud rohelisel-sinisel kilbil on hõbedane laineline palk. Kilbi ülemisel väljal kaks hõbedast hobuserauda, otsad ülespidi. Alumisel väljal kaks lainelisest palgist laskuvat hõbedast õngekonksu, asetatud seljakuti.
Põhjendus
Vapivärvid viitavad valla metsadele, põldudele ja Peipsi järvele. Vapivärvid märgivad ka paikkonna ajaloolist kuulumist Tartumaa koosseisu. Sinine ja hõbe on samuti Virumaa värvid. Laineline palk tähistab valla jõgesid. Hobuseraud on õnne sümbol. Kaks hobuserauda valla vapil sümboliseerivad ka Lohusuu valla eesti ja vene kogukondi. Hobuserauad märgivad samuti Lohusuud läbivat pika ajalooga maanteed ning osutavad Lohusuu arengus suuri teeneid omavale Bernhard Reinhold von Skoghile. Õnged tähistavad kalapüüki.
Rästaslased
Sugukonda kuuluvad järgmised Eestis elutsevad lindude perekonnad: Euroopas elutsevad veel järgmised rästaslaste perekonnad:
Tüükri mõis
Tüükri mõis (saksa keeles Dückern) oli Kalvi mõisa kõrvalmõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal.
Hastings
Hastings on rannikulinn ja borough Inglismaal Ida-Sussexi krahvkonnas La Manche'i ääres.
Tüükri mõis
Mõisast on teateid alates 1526.
Hastings
Hastings jääb Londonist 85 km kaugusele kagu suunas.
2018. aasta seisuga oli Hastingsis 98 855 elanikku.
left|pisi|Vaade Hastingsi vanalinnale
Sport
Linnas on 1920. aastast korraldatud iga-aastast Hastingsi maleturniiri.
Künnivares
Levila
Künnivaresel on kaks alamliiki. Nominaatvorm frugilegus on levinud Euroopas ja Lääne-Aasias, Kesk-Aasias, ida suunas Altaini. Alamliik pastinator on levinud Ida-Aasias lääne suunas Mongoolia põhjaosani. Künnivares on introdutseeritud Uus-Meremaale.
Arvukus Eestis
Künnivares on Eestis üsna ebaühtlaselt levinud väikesearvuline haudelind. Suurem osa künnivarese kolooniaid asub maa lõuna-, ida- ja kirdeosas. Mandri lääneosas ja Saaremaal on ta levikupilt hõre. Osades Eesti piirkondades puudub ta täiesti. Künnivarese pesitsusaegset arvukust hinnatakse 8000 – 12 000 paarile, talvist arvukust 100–300 isendile. Saabub veebruaris-märtsis, rändab ära oktoobris-novembris. Vähesed künnivaresed talvituvad meil. pisi|Künnivares Tartus päikeseloojangut nautimas
Välimus
Üldpikkus 41–49 cm, tiibade siruulatus 81–94 cm, kehakaal ca 0,5 kg. Vanalinnu kogu sulestik on must tugeva sinivioletse metalliläikega. Nokaharjased puuduvad. Kurgualuse ja nokatüviku ümbruse paljas nahk on köbruline ja valkjaskollaka värvusega. Nokk ja jalad mustad. Noorlinnu sulestik nagu vanalinnul, kuid nokaharjased on olemas ja pea ning kael on nõrga läikega. Iiris tumepruun. Lennusiluett sarnaneb varesega, kuid künnivaresel on saba tipp selgelt kiilukujuline ja tiivad on pikemad ja kitsamad. Immatuurne künnivares on mustvaresega väga sarnane. Erinevalt mustvaresest 1) tema pealagi on kuhikjam; 2) tiivad ning kogu muu sulestik natuke sagris; 3) nukktiib ja laba-kattesuled on sageli justkui ripakil. Häälitsused on madalamad, kähedamad ja kärisevamad kui varesel, näiteks kroa ja käärr. Alamliigi pastinator vanalindude näoala on rohkem sulistunud ja nad on keskmiselt natuke väiksemad kui nominaatvorm.
Elupaik
Künnivares on peamiselt kultuurmaastike lind. Ta pesitseb peaaegu alati kolooniatena. Nende rajamiseks eelistab ta pargi- ja kalmistupuistuid, harvem pesitseb metsatukkades või metsaservas. Kolooniate suurus ja iga võib tugevasti kõikuda. Kolooniate aktiivseim tegevusala asub 3 km kaugusel pesast. Pesitsuskolooniad on suuremad linnades kui kultuurmaastikel. Nende tähtsaimaks toidualliks on orasepõllud, mille aktuaalsus väheneb vegetatsiooniperioodi lõpul.
Pesitsemine
Künnivares moodustab paari tõenäoliselt kogu eluks. Paarid hoiavad salgas ühte ja ka puhkavad koos. Pesa ehitab igasuguste puude otsa, enamasti küllalt kõrgele ja sageli ladvatipu lähedale. Pesamaterjal on sama nagu hallvaresel, kuid pesalohk on puudulikumalt vooderdatud. Kurnas on 4–5 muna. Täiskurni leidub aprilli lõpus-mai algul. Pojad kooruvad mai teisel poolel ja lennuvõimeliseks saavad juuni teisel poolel. Seejärel jäävad pojad koos vanalindudega mitmeks nädalaks kokku. Pärast poegade pesast väljalendu lahkub osa künnivareseid koloonia piirkonnast ja siirdub salkadena teistele aladele, kus nad suve esimesel poolel puudusid. Koloonia ümbrusest lahkuvad viimased isendid septembris-oktoobris.
Toitumine
Künnivares on kõigesööja. Tema toiduks on enamasti vihmaussid ja teised selgrootud, noor oras või mahakülvatud, mahavarisenud vili. Sööb ka väikseid närilisi, maas pesitsevate väikeste lindude mune ja poegi, lisaks jäätmeid. Künnivaresed toituvad salkadena põllukünnil, karjamaadel, asulate haljasaladel; siis võib neid sageli näha koos hakkide ja kuldnokkadega.
Mustpea-põõsalind
Tema rahvapärane nimetus on suurpea.
Levik
Mustpea-põõsalind on levinud kogu Euroopas kuni põhjapolaarjooneni, kaasa arvatud saartel, Edela-Siberis, Kaukaasias, Väike-Aasias ja Loode-Aafrikas. Talveks rändab ta Kreekasse, Hispaaniasse ja Aafrikasse lõuna suunas kuni ekvaatorini.
Eestis on mustpea-põõsalind tavaline haudelind, tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 300–500 tuhandele paarile, talvist arvukust 0–5 isendile. Teistel andmetel pesitseb Eestis 100–200 tuhat paari.
Kliima soojenemise tõttu on täheldatud, et osa mustpea-põõsalinde ei lenda Saksamaalt talvituma mitte lõunasse Aafrikasse, vaid loodesse Briti saartele. Sellega pääsevad nad pikast kurnavast rännust, aga kevadel jõuavad nad tagasi varem ja saavad paremad pesitsuskohad endale võtta.
Vahemere maades peetakse põõsalinde delikatessiks. Igal aastal püütakse neid hulgaliselt söögiks, ehkki see on ebaseaduslik.
Välimus
Mustpea-põõsalinnu keha on ligi 15 cm pikk. Tiivad on 7–8 cm pikad. Keha proportsioonidelt on ta tüüpiline põõsalind, sale ja peen.
Täiskasvanud isaslinnul on ülapool oliivpruun, alapool hall. Küljed on ookri varjundiga, laup ja kiird mustad. Emaslinnul on lagipea roostepruun ning ka tema üla- ja alapool on pruunikamad kui isasel. Noorlinnud sarnanevad välimuselt emaslinnuga. Emane on isasest natuke väiksem.
Elukoht ja toit
Mustpea-põõsalind elab mitmesugustes metsades. Toitu hangib ta nii puudelt, põõsastelt kui rohust.
Suvel sööb ta peamiselt mardikaid, eriti kärsaklasi ja poilasi, siis veel liblikaid ja nende röövikuid, lutiklasi, kärbseid ja kiletiivalisi, eriti lehevaablaste [[vastne|vastseid . Enamik nendest toiduobjektidest on kahjurid ja nende hävitamisega toob mustpea-põõsalind suurt kasu.
Suve lõpul ja sügisel moodustavad mustpea-põõsalinnu toidust tähtsa osa viljad, eriti marjad. Ta sööb kikkapuu, kuslapuu, leedripuu, mustika, pihlaka, põldmarja, toominga, vaarika ja teiste taimede marju. Tema soolestikus nende seemned ei seedu ja sellepärast soodustab ta nende taimede levikut.
Häälitsused ja laul
Mustpea-põõsalind saabub pesapaikadele võrdlemisi hilja: aprillis või mai algul. Kohe pärast seda hakkavad isaslinnud laulma.
Laulu algus koosneb krudinatest, mis on kuulda üksnes lühikese maa taha. Sellele järgnevad täishäälsed flöötivad vilistused, mis kostavad juba üsna kaugele. Laul lõpeb hämmastavalt valjude, puhaste ja kõlavate flöödihelidega. Mõnikord põimib ta oma laulusse ka teiste lindude viisijuppe, sealhulgas ööbiku laksutamist, peoleo vilet, laulurästa huikeid ja musträsta vilistusi.
Mustpea-põõsalind on hea laulja. Kevaditi saab tema laulu kuulda koidust ehani.
Pesitsemine ja eluviis
Pesa tehakse kas alusmetsas kasvavale lehtpuule või madalale kuusele, harvem suure puu oksale. Viimasel juhul ei asu pesa tüve lähedal, vaid sellest eemal, võra servas. Tavaliselt on pesa 1–2 m kõrgusel maapinnast.
Isaslinnud saabuvad varem. Mõni päev pärast saabumist hakkavad isased nii-öelda mängupesi ehitama. Neid tehakse mitu tükki ja nad kõik jäetakse pooleli. Emaslind valib neist ühe ja see ehitatakse ühiselt valmis. Selleks kulub 5–6 päeva.
Mängu ajal keerleb isaslind oksal, teeb kummardusi, turritab selja- ja peasulgi, tõstab saba, piiksub tasa ja laulab vaevukuuldavalt.
Uusaja filosoofia
Uusaja filosoofiaks nimetatakse õhtumaa filosoofia perioodi, mis algab esimeste loodusteaduse printsiipide sõnastamisega vastanduvalt keskaja skolastilisele filosoofiale ning lõppeb tänapäeva filosoofiaga. Enamasti ei nimetata uusaja filosoofiaks 20. sajandi filosoofiat ega tänapäeva filosoofiat.
Mustpea-põõsalind
Pesitsemine ja eluviis
Pesa valmistatakse kuivanud rohukõrtest, vahel ka juurtest ja samblast. See vooderdatakse hobusejõhvidega või korrapäraselt paigutatud kuivade kõrrekestega. Valmis pesa on ümarate servadega õhukese kausikese kujuline. Pesa on tugev ja tihe. Vahel võib pesa rippuda oksakeste vahel nagu võrkkiik.
Uusaja filosoofia
Uusaja filosoofia eripäraks peetakse eelkõige "mõistuse võidukäiku" mitmesugustes valdkondades. Loodusega seoses väljendub see eksperimentaalse loodusteaduse filosoofilises põhjendamises, ühiskonna puhul valgustuses ja valgustusfilosoofias, religiooni ja inimesekäsitluse puhul humanismi filosoofilises positsioonis. Uusaja filosoofiat on peetud inimese- ja mõistusekeskseks ning oma põhjenduslaadi poolest subjektifilosoofiaks. Uusaja filosoofiaga kaasneb ka epistemoloogia esiletõus filosoofilise uurimise põhiharuna.
Mustpea-põõsalind
Pesitsemine ja eluviis
Munetakse mai teisel poolel või juuni algul. Kurnas on tavaliselt 4–6 muna. Munadel pole kindlat liigile omast värvust, aga kõige sagedamini on nad ebamääraste pruunide laikudega määrdunudvalgel taustal. Samuti võivad munad põhitoonilt olla helepruunid, isegi punakad.
Uusaja filosoofia
Esimeste uusaja filosoofidena nimetatakse enamasti Francis Baconit ja Galileo Galileid kui esimesi empiristliku loodusteaduse põhjendajaid, riigi- ja poliitikafilosoofia osas Niccolò Machiavellit, humanistliku inimesekäsitluse teoloogilise käsitlusega seoses Erasmust.
Mustpea-põõsalind
Pesitsemine ja eluviis
Hauvad vaheldumisi mõlemad vanalinnud, kokku 11–12 päeva. Esimestel päevadel pärast koorumist soojendab emane neid peaaegu vahetpidamata isegi selge ilmaga, alles 2–3 päeva pärast poegade koorumist hakkab ta isaslindu poegade toitmisel abistama.
Uusaja filosoofia
Uusaja filosoofia ajaline piiritlemine ja periodiseerimine on väga kõikuv. Eri traditsioonides võidakse pidada uusaja filosoofiaks nii kogu filosoofiat alates renessansifilosoofiast kuni tänapäevani kui ka ainult 17. ja 18. sajandi filosoofiat. Seoses vaidlustega modernismi ja postmodernismi mõiste üle on uusaja filosoofia ajastuline ja sisuline piiritlemine ise filosoofiline probleem.
Mustpea-põõsalind
Pesitsemine ja eluviis
Ka pesast välja lennanud poegi toidavad vanemad 8–10 päeva. Seejärel hakkavad nad uut pesa ehitama ja teist kurna looma. See toimub levila kesk- ja põhjaosas juuni lõpul või juuli algul. Teises kurnas on tavaliselt 4 muna.
Uusaja filosoofia
Tuntumateks uusaja filosoofideks võib pidada René Descartesi, Immanuel Kanti ja Georg Wilhelm Friedrich Hegelit.
Mustpea-põõsalind
Pesitsemine ja eluviis
Nagu teisedki põõsalinnud, hakkavad mustpea-põõsalinnudki lahkuma juba augustis. Mõned jäävad siiski kohale oktoobri keskpaigani või isegi lõpuni, aga lõpuks rändavad nad kõik lõunamaale.
Muidu on põõsalind päevalind, aga ta rändab öösel.
Tallinna–Narva rongiliin
pisi|[[Elroni diiselrong saabumas Oru jaama]] Tallinna–Narva rongiliin on Elroni opereeritav rongiliin Eestis. Liin läbib Harjumaad, Lääne-Virumaad ja Ida-Virumaad.
Johannes VIII (paavst)
Johannes VIII (ladinapäraselt Ioannes VIII) oli paavst 872–882. Ta oli 107. paavst.
Tallinna–Narva rongiliin
Liinil sõidab päevas mõlemal suunal kolm reisirongi.
Johannes VIII (paavst)
Johannes oli sündinud Roomas ja ta oli Gunduse (Gundo) poeg. Salvador Miranda arvates võis ta olla langobardi päritolu.
Johannes ordineeriti diakoniks, ta oli teadaolevalt aastast 853 ülemdiakon ja sai 867 kardinaldiakoniks.
Paavstiks saamine
Johannes VIII valiti paavstiks 13. detsembril, kirikuloolase J. N. D. Kelly järgi 14. detsembril 872. Tema vastaskandidaadiks oli Porto piiskop Formosus.
Alexandre Dumas
Alexandre Dumas on kahe prantsuse kirjaniku nimi:
Johannes VIII (paavst)
Suhted Karolingidega
Johannes VIII oli Frangi keisri Ludwig II toetaja, kelle surma järel innustas ta Rooma vaimulikke ja elanikke andma truudusvannet Charles II Paljaspeale. Paavst kutsus Charlesi Porto piiskopi Formosuse vahendusel Rooma ja kroonis ta 25. detsembril 875 keisriks. Kirikuloolane J. N. D. Kelly eeldab, et Johannes VIII pidas Charlesi poliitikat teiste Karolingide omast Rooma jaoks tulusamaks.
Charles laiendas 876 Kirikuriigi piire, loobus Roomas resideerinud erisaadiku määramise privileegist ega kavatsenud tulevikus sekkuda paavstivalimistel. Araablastega sõdinud Johannes VIII kutsus pärilustülidega tegelenud Charlesi Itaaliasse, kuid keiser ei saavutanud sõjas araablastega märkimisväärset edu. Lisaks puhkesid konfliktid keisri leeris, kuna aadlikud polnud sellest sõjakäigust huvitatud ega soovinud ühineda keisri väega.
877 marssis Itaaliasse Karlmann, kuid Charles suri 6. oktoobril 877. Keisri surma järel nõudis Karlmann krooni endale, kuid paavst ei tahtnud seda talle anda. Karlmanni haigestumisel tungisid tema liitlased Spoleto hertsog Lamberto I ja Tuscia markkrahv Adalberto I Rooma ning vangistasid paavsti, nõudes Rooma elanikelt truudusvannet Karlmannile.
Johannes VIII keeldus okupeerijate nõudmisi täitmast ja põgenes Lääne-Frangi riiki, kus ta kroonis 7. septembril 878 Troyes kuningaks Louis II, tema surma järel pakkus krooni Karl Paksule, keda ta tunnustas 879 Itaalia kuningana.
Paavst ekskommunisteeris Spoleto hertsogi Lamberto I ja palus 18. juulil 880 tema pojalt Guido II-lt rahu. Kui Guido II tungis Kirikuriiki, pöördus paavst abi saamiseks Karl Paksu poole, kelle ta kroonis 12. veebruaril 881 keisriks.
Sisepoliitika
Johannes VIII ajal rüüstasid Lõuna-Itaaliat araablased, kelle vastu üritas paavst organiseerida kohalike valitsejatega sõjalist liitu, kuid tulutult. Johannes VIII täitis Kirikuriigis kindrali ja admirali kohuseid ning ta oli esimene paavst, kes osales sõjakäikudel. Johannes VIII rajas Kirikuriigi laevastiku ja lasi rajada kaitsemüüri Rooma San Paulo fuori le Mura kiriku ümber (Joannispolis).
30. juunil 876 ekskommunitseeris paavst mitmed mõjukad Rooma kodanikud ja Kirikuriigi ametnikud, keda ta kahtlustas enda vastu suunatud vandenõu sepistamises. Nende seas olid primicerius Gregorius, secundicerius Stephanus ja vandenõu kavandajatega seostatud Porto piiskop Formosus, kes olid eelnevalt Roomast põgenenud, osad neist olid võtnud kaasa ka kiriku vara.
Suhted Bütsantsiga
Bütsantsi keiser Basileios I seadis 877 Konstantinoopoli patriarhi ametisse varem kanoonilise õiguse vastaselt sellele kohale määratud, seejärel tagandatud ja Roomas hukka mõistetud Photios I, kes soovis paavstilt saada tunnustust. Johannes VIII saatis 879 Konstantinoopolisse legaatidena Ostia piiskopi Eugeniuse, Ancona piiskopi Pauluse ja kardinal Petruse tingimusega, et Photios vabandaks avalikult oma mineviku ebaväärikate tegude pärast ning Konstantinoopoli patriarhaat loobuks jurisdiktsioonist Bulgaaria üle.
Photios I pidas paavsti nõudmisi ebarealistlikeks, pealegi tõlgiti paavsti kirjad ladina keelest kreeka keelde halvasti, mis süvendas veelgi vääritimõistmist. Konstantinoopolis kokku kutsutud kirikukogul tühistati varasemate sinodite otsused, mille alusel oli Photios hukka mõistetud. Paavsti legaadid tunnustasid kirikukogu otsuseid, kuid paavst mõistis aastal 881 Photios I taas hukka.
Suhted Briti piiskoppide ja valitsejatega
Johannes VIII ajal käisid Roomas Mercia kuningas Burgred ja Canterbury peapiiskop Æthelred. Ta noomis 875 Canterbury ja Yorki peapiiskoppe, kellelt ta nõudis, et Briti vaimulikud kannaksid teenistustel vastavat riietust.
Suhted gallikaani piiskoppidega
Johannes VIII määras 876 Sensi peapiiskopi Ansegisuse Gallia ja Germaania priimaseks ning vikaariks.
Ta tunnustas 875 Laoni piiskopi Hincmari tagandamist ja Hadenulfi määramist tema asemele.
Lüganuse valla vapp
Lüganuse valla vapp on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Lüganuse valla vapp.
Johannes VIII (paavst)
Suhted gallikaani piiskoppidega
Ta kinnitas Maurienne'i piiskopi Tarentaise'i piiskopkonna sufragaanpiiskopiks.
Suhted Hispaania piiskoppidega
Johannes VIII määras Oviedo piiskopi metropoliidiks.
Lüganuse valla vapp
2013–2017
Valla vapi laiuse ja kõrguse suhe on 9:12.
Johannes VIII (paavst)
Suhted Itaalia piiskoppidega
Johannes VIII ekskommunitseeris ennast hertsogiks kuulutanud Napoli piiskopi Athanasius II.
Lüganuse valla vapp
Põhjendus
Kuldne sümboliseerib küpset viljapõldu, iidset põlluharimise traditsiooni ja maapõue rikkusi, sinine ärastala viitab valda ühendavale Purtse jõele, kolm kala tähistavad 2013. aastal ühtseks Lüganuse vallaks ühinenud Lüganuse valda, Maidla valda ning Püssi linna.
Johannes VIII (paavst)
Suhted Itaalia piiskoppidega
Ta andis 874 Pavia piiskopile Johannes II-le palliumi.
Lüganuse valla vapp
Vapi kasutamise kord
Valla vappi kasutatakse:
Johannes VIII (paavst)
Kuuria
Johannes VIII määras kardinal Marinuse Caeri piiskopiks ja varahoidjaks (arcarius).
Lüganuse valla vapp
Ajalooline vapp
Saksa ordu Liivi haru meister Konrad von Vietinghoff annab teada Cēsises koostatud dokumendis, et ta on läänistanud Henneke Maydeli pojale Hinke Maydellile ja tema pärijatele lääniõiguse alusel Maidla külas ühe adramaa ja tiigikoha. Hinke Haydelli on ajalooallikais esmamainitud 1378. aastal. Tal oli valdusi nii Tarakuse kui ka Pungerja ümbruses. Maydellide vapp on kõnelev vapp. Selle kilbil on kujutatud kolme kalaga äraspalki. On arvatud, et palk oli Maidla küla läbinud Purtse jõe sümbol ja kalad olid selles elanud maidlad ehk ründid.
Johannes VIII (paavst)
Kuuria
Tema ajal oli primicerius 'e ametis Gregorius, kelle ta 876 ametist tagandas ja määras uueks primicerius 'eks Chistopheruse, kelle pojast sai hiljem paavst Leo VI. Ta tagandas kahel korral vaimulikuseisusest hilisema paavsti Bonifatius VI.
Uued kardinalid
Johannes VIII pühitses 8 uut kardinali. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Marinus I. Paavst kohustas kardinalpreestreid teostama Roomas vaimulike distsipliini osas järelevalvet.
Candice Bergen
Candice Patricia Bergen (sündinud 9. mail 1946 Beverly Hillsis Californias) on filmiauhinnale Oscar nomineeritud ja Kuldgloobuse ning Emmyga pärjatud USA näitleja ja endine modell.
Lüganuse valla vapp
Lüganuse valla vapp aastatel 1997–2013
thumb|Lüganuse valla vapp 1997–2013 Lüganuse valla endine vapp kinnitati 9. juunil 1997. Selleks oli kilp, mis oli jagatud hõbedase tõstetud ja tipust tagasipööratud otstega sarikaga siniseks ja rohelise väljaks. Alumisel rohelisel väljal kolmeharuline leek ja selle all avatud raamat – mõlemad hõbedased. Ülemine väli oli sinine.
Johannes VIII (paavst)
Misjon
Johannes VIII nõudis Saksa vürstidelt ja vaimulikelt peapiiskop Methodiose vabastamist, kuid keelas tal esialgu kasutada kirikuslaavi liturgiat. Ta kutsus ketserluses süüdistatud Methodiose Rooma, kes juunis 880 õigustas oma tegevust, mille järel lubas paavst tal taas kasutada kirikuslaavi liturgiat.
Lüganuse valla vapp
Lüganuse valla vapp aastatel 1997–2013
Valla vapi kujundid sümboliseerisid selliseid eestlastele igiomaseid väärtusi nagu oma kodu (talu) ja talupidamist – sarikas. Kodusoojus ja läbi põlvkondade püsiv tugev eesti pere – tuleleek. Haridus ja vaimuvalgus üldiselt – avatud raamat. Sinine värvus on taeva ja vee (mere), samuti vaimsuse võrdkuju, roheline värvus sümboliseerib loodust, noorust ning lootust.
Johannes VIII (paavst)
Johannes VIII kultuuriloos
Johannes VIII soovitusel kirjutas Johannes Diakon (Johannes Hymonides) Gregorius I eluloo.
Ööbik
Ööbik (Luscinia luscinia) on linnuliik kärbsenäplaste (varem rästaslaste) sugukonnast ööbiku perekonnast. Ööbiku rahvapärased nimetused on sisask, õitsilind, kiriküüt, lakstigal, lauluisa, teopiits jt.
Levila
Ta pesitseb Ida-Euroopa maades (v.a põhja piirkonnad) ning Lääne-Siberi kesk- ja lõunaosas. Levila põhjapiiriks on Lõuna-Soome ja Lõuna-Rootsi. Ta talvitub Ida-Aafrika troopika lõunaosas. Ööbik on Eestis levinud ja tavaline haudelind, tema pesitsusaegset arvukust on hinnatud 130 000 – 200 000 paarile.
Välimus
Ööbiku välimus on silmapaistmatu. Tema ülapool on oliivipruun, saba roostekarva, alapool hele, küljed pruunikashallid, pugualal on kirju ookerhall laik. Ta on pisut varblasest suurem: kehapikkus on 16–19 cm, tiiva pikkus 9 cm ja kaal ligi 25 grammi. Isas- ja emaslind näevad välja ühtemoodi.
Laul
Ööbik võib laulda terve öö ehast koiduni, esimesel kahel nädalal pärast laulu algust ka päeval, vaikides veidikeseks vaid keskpäeval. Lauldes istub ta maapinna lähedal oksal, veidi kühmu tõmbununa ja ripakil tiibadega. Üldiselt on ööbik ettevaatlik lind, kes elab varjatult, kuid laulmise ajal ta unustab ohu ja siis võib talle väga ligi minna.
Laulus vahelduvad viled laksutamisega, valjud toonid mahedatega ja kurvad rõõmsatega. Laulustroof vaibub sujuvalt, kuid väikesele pausile järgneb ootamatult uus, katkendlik ja vali.
Noored ööbikud õpivad laulma vanalinde jäljendades. Sellepärast laulavad ühe piirkonna ööbikud sageli paremini mõne teise piirkonna omadest, aga kui linnupüüdjad on paremad lauljad kinni püüdnud, hakkab järgmine põlvkond halvemini laulma. Seevastu kui piirkonda ilmub üks hea laulja, muutub seal ka teiste ööbikute laul ilusamaks.
Sageli peetakse ööbikut maailma kõige ilusamini laulvaks linnuks.
Etümoloogia
Ööbik on saanud nimetuse oma laulu "öö pikk" järgi, mis on linnu nimeks mugandunud. Vanas eesti keeles (nagu lõunamurretes siiani) hüütakse lindu sisaskiks, mis on vana läänemeresoome tüvi. Kui Vanataat lindudele laulu õpetanud, jäänud ööbik hiljaks; Vanataat käskinud ööbikul inimestelt laulu õppida. Enne päikese tõusu kuulama minnes kuulnud ööbik, kuidas sulane kahe härjaga kündma minnes öelnud: Kiri, küüt, käi vagu! Öö pikk! Tüdruk, too piits! Noh, noh, säh, säh! Seda sulase laulu kuuldes hakanud ööbik kohe järele laulma. Sest saadik äratab ta inimesi tööle ja teda hüütakse künnilinnukski.
...
Johannes VIII (paavst)
Johannes VIII kultuuriloos
Ta palus Freisingi piiskopilt Annolt head orelit ja organisti.
Ta pühitses Flavigny kloostri kiriku.
Surm
Fulda kloostri annaalide (Continuatio Ratisbonensis) järgi tapsid Johannes VIII 16. detsembril 882 Roomas tema enda sugulased, kes ihaldasid paavsti vara. Nad üritasid esmalt paavsti mürgitada (veneno) ja kui mürk ei mõjunud, siis tagusid vasaraga (malleolo) paavsti pead seni, kuni ta suri. Johannes VIII oli esimene atentaadi läbi surnud paavst.
Johannes VIII maeti Rooma Peetri kirikusse.
Unukse mõis
Unukse mõis (saksa keeles Unnuks) oli Vasta mõisa kõrvalmõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal.
Lüganuse valla vapp
Uue vapi valimine
2013. aasta augustis kuulutasid Lüganuse vald, Maidla vald ning Püssi linn välja ühinemisel moodustuva uue omavalitsusüksuse Lüganuse valla sümboolikakonkursi. Selle eesmärgiks oli leida kolmele ühinenud omavalitsusele kõiki ühendav lipp ja vapp. Lõpptulemusena sai ühinenud omavalitsus nime Lüganuselt, vapi Maidla vallalt ja lipu Püssi linnalt.
1673
1673. aasta (MDCLXXIII) oli 17. sajandi 73. aasta.
Unukse mõis
Mõis rajati ajavahemikul 1782–1795 Koogu mõisast eraldatud alast.
1672
1672. aasta (MDCLXXII) oli 17. sajandi 72. aasta.
Tantsude loend
Siin on loetletud tantse.
Tallinna Toompea Kaarli kogudus
EELK Tallinna Toompea Kaarli Kogudus on Eesti suurim luterlik kogudus. pisi|[[Tallinna Kaarli kirik]]
Koguduse ajalugu
Rootsi võimu alguses asutati Toomkiriku juurde sõduritele ja teenistujatele soome kogudus. Koguduse esimese pastori kohta on teada, et ta pidas jumalateenistusi juba 1574. aastal. Kogudus käis koos Toompea lossi kabelis. Selle kogudusega liideti hiljem Toompea eeslinna eestlastest elanikud, kellele asutati 1636. aastal eestikeelne kogudus.
Rootsi kuningas Karl XI laskis Tõnismäele eesti koguduse jaoks ehitada puukiriku, mis õnnistati 20. detsembril 1670. aastal. Tänutäheks nimetatigi kirik Kaarli kirikuks ja kogudus Kaarli koguduseks. Jõudsalt kasvanud Tallinna Toomkiriku soome-eesti kogudus viidi üle Kaarli kirikusse.
1690. aastal soome ja eesti kogudused lahutati.
1692. aastal hakkasid Kaarli koguduse alla kuuluma ka kuninglikus valduses seisnud Tallinna ümbruse asulad, (pool)saared ja külad: kuninglik hospidal ja vaestemaja, Aegna saar, Rohuneeme, Püünsi, Rummuküla, Rummu, Haabneeme, Viimsi, Miiduranna, Pirita, Lükati, Mähe, Kiltsi, Lubjaahju, Kasti, Käsra, Muuga, Peli, Randvere, Tammneeme, Toorneeme, Leppneeme, Iru, Väätsa, Nehatu, Järveküla, Kassisaba, Kadaka, Kristiine, Toompea, Vismeistri ja Tiskre.
Peale Kaarli kiriku põletamist Põhjasõja ajal 22. juulil 1710 pidas kogudus jumalateenistusi arvatavasti Toompeal. 1724. aastal liitus aga juba suur osa ja 1730. aastate lõpus, mil viimane koguduse õpetaja lahkus Tallinnast, ka ülejäänud osa eesti kogudusest Tallinna Püha Vaimu kogudusega.
Eesti kogudus
28. oktoobril 1862 pandi praegusele Kaarli kirikule nurgakivi. Kuna ehitustööd pidid kestma aastaid, ehitati kiriku kõrvale kolmnurksele maa-alale puidust abikirik, mis õnnistati sisse 2. juunil 1863. aastal. 18. aprillil 1863 valiti Tallinna Toompea Kaarli koguduse täiskogu poolt õpetajaks Christoph Otto Lais. Tööd koguduses tegi õpetaja Lais ilma palgata, kuna kogudusel ei olnud võimalik talle maksta ja sissetulekut sai ta religiooni õpetaja ameti eest Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Peale koguduse taasasutamist tõusis koguduse hingede arv 556-ni, 1870. aastal oli koguduses juba 3000 hinge. 1863. aastal asutati Kaarli koguduse juurde eestikeelne lauluselts Revalia.
Pärast praeguse kiriku sissepühitsemist 1870. aasta 4. advendil hakkas koguduse liikmete arv jõudsalt kasvama. 20. sajandi alguseks oli liikmeskond nii suur, et tuli moodustada II pihtkond ja tööle võtta veel üks õpetaja. 1906. aastast teenis I pihtkonda Aleksander Kapp ja II pihtkonda Rudolf Hurt.
1911. aastal oli kogudusel 25 718 eestlasest liiget, jumalateenistusi pidasid vaheldumisi mõlema pihtkonna õpetajad ainult eesti keeles. Patronaadiõigus kuulus Eestimaa rüütelkonnale ja Toomgildile.
Õpetajad said kirikukassast palka 600 rubla aastas, ühel oli ametikorter, teine sai 400 rubla korteriraha. Ristimine maksis 60 kopikat kirikus ja 1½ rubla kodus, mahakuulutamine 75 kopikat, laulatus 1 (kirikus pärast jumalateenistust) või 2 rubla, matmine 1 (spetsiaalsetel päevadel kirikus) või 1½ rubla, leeritamine 1 rubla, kirikutähed 25 kopikat. 28. detsembril 1917 suri Rudolf Hurt südamerabanduse tagajärjel. Hakati tegelema uue õpetaja otsimisega. Samal ajal kerkis päevakorda ka III pihtkonna loomine, sest koguduse liikmete arv oli paisunud suureks ning leiti, et kaks õpetajat ei suuda oma ülesandeid korralikult täita. 1919. aasta suvel kinnitati II pihtkonna õpetajaks Friedrich Stockholm ja III pihtkonna õpetajaks Artur Soomre. Kolmanda pihtkonna loomine tekitas pingeid koguduses ja ka õpetajate endi vahel. Lõpuks tekkiski III pihtkond vabatahtliku liitumise teel.
1920. aastate algul toimusid kiriku korrastustööd. Need olid tingitud sellest, et kirikus peeti paljusid olulisi tähtpäevateenistusi (Toomkirik oli saksa koguduse käes). Kirik oli talviti külm, orel amortiseerunud, ümbrus korrastamata.
5. juunil 1921 toimus Kaarli kirikus (mitte Tallinna Toomkirikus, nagu mõnes allikas ekslikult väidetakse) Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku esimese piiskopi Jakob Kuke pidulik ametisse õnnistamine. Talitust viisid läbi Rootsi peapiiskop Nathan Söderblom ja Soome piiskop Jaakko Gummerus.
Korrastustööd kulmineerusid 1923. aasta 16. detsembril, kui uuendatud kirik ja uus Walckeri orel sisse pühitseti. Kirik sai keskkütte, elektrivalgustuse ja topeltaknad. Seinad ja lagi said uue värvi.
1927. aastal hakati Kaarli kirikust esmakordselt jumalateenistusi raadio teel üle kandma.
Kalmistu
19. sajandi lõpul tekkis Tallinna linnas vajadus uute kalmistute järele. Kuna ei olnud võimalik laiendada olemasoelvat kalmistut, siis tuli leida uus koht, kuhu rajada uus kalmistu. 1899. aastal otsustas Tallinna linna volikogu rajada kalmistu Vana-Pärnu maantee äärde, kust eraldati Kaarli kogudusele 12 400 sülda. 1902. aasta mais otsustas kogudus rajada Rahumäele uue kalmistu, mis pühitseti 7. septembril 1903. aastal. Rahumäe kalmistumaja valmis samal aastal. Kabel ehitati valmis 1912–1913.
Sotsiaalhoolekanne
Lastehoid ja vaestehoolekanne said Kaarli koguduses alguse 19. sajandi teisel poolel.
Laste hoidmisega tegeles Tallinna Väikelaste Hoiu Selts, mis oli asutatud 1880. aastal. 1. juunil 1920 kinnitati Tallinna Haapsalu rahukohtus Tallinna Väikelaste Hoiu Seltsi põhikiri. Seltsi peamisteks tegevussuundadeks ja eesmärkideks oli pakkuda Tallinna elanikele ja eriti Kaarli koguduse liikmetele võimalust oma lapsi vanemate töölolekuajaks lastehoidu panna. Kasvatustöö toimus kiriklikus vaimus, lähtuti Fröbeli ja Montessori metoodikast. Hoiuseltsil oli avarate ruumidega maja, mis asus Suur-Juhkentali 1 (Liivalaia 63). Teise korruse ruume üüris kogudus vanadekodu tarbeks.
Tallinna Väikelaste Hoiu Seltsi lasteaed töötas kuni 1940. aastani. 25. novembrist 1940 pärineb rahanduse rahvakomissari otsus selts likvideerida. 24. jaanuaril 1941 võttis likvideerimiskomisjon seltsile kuuluva vara üle.
Vaestehoolekande kohta Kaarli koguduses on andmeid juba 1864. aastast, mil tegutseti Vaestehoolekande Komitee nime all. Erinevalt lasteaiast, mis võttis vastu ka teisi linna lapsi, oli Vaestehoolekande Seltsi eesmärgiks toetada oma koguduse abivajajaid.
Vaestehoolekande töö saab jagada kaheks. Ühe osa moodustas vaeste toetamine. Sõltuvalt inimese olukorrast anti talle kas igakuist toetust või ühekordseid summasid. Jõulutoetused olid ette nähtud nii vaestele kui vanadele. Teise osa moodustas vanadekodu ülevalpidamine. Seal tasuta peavarju leidnud koguduse vanakestele regulaarset toetust ei antud. Ainult pühade puhul maksti väikestes summades ühekordseid toetusi.
Vaestehoolekande Seltsil oli oma vanadekodu, mis asus Alendri 2. 1930. aastate alguses osteti uus vanadekodu aadressil Magdaleena 6 (mõlemad hävinud). Pärast uue vanadekodu soetamist korraldati koguduse vaestehoolekande tegevus ümber. 1932. aasta alguses moodustati kõigi pihtkondade juurde vaestehoolekande ringid. Kaarli koguduse nõukogu ja Vaestehoolekande Seltsi vahel sõlmiti uus leping ja võeti vastu uus kodukord. Nüüd jäi Vaestehoolekande Seltsi otseseks tegevuseks leida sissetulekuid Magdaleena 6 võlgade tasumiseks ning vanurite ülalpidamiseks vanas ja uues vanadekodus. Vaestehoolekande Selts töötas koguduse faktilise abiorganina, mida kogudus võimaluse piires rahaliselt toetas. Uue korra järgi ei andnud Vaestehoolekande Selts koguduse vaestele enam rahalist toetust. Seda tegi nüüd iga pihtkond ise oma õpetaja juhatusel.
Selts likvideeriti 1940. aastal ning vanurid paigutati linna teistesse hooldeasutustesse. Saksa okupatsiooni ajal lubati küll taas tegutsema hakata, kuid hilisem Nõukogude kord ei lubanud kirikul teha mingisugust hoolekannet.
Kaarli Gümnaasium
Gümnaasium oli Tallinnas 1918–1936 tegutsev esimene eestikeelse õppega koguduse gümnaasium, mida pidas üleval 1918–1932 Tallinna Kaarli kogudus ja 1932–1936 kooli direktor Leopold Raudkepp.
Tänapäev
Missad toimuvad pühapäeval ja esmaspäeval, teisipäeviti on linnarahvas oodatud vaba sissepääsuga muusikaõhtutele. Kogudusel on oma kool (Kaarli Kool – lasteaed, põhikool, gümnaasium); toimiv laste-, noorte- ja diakooniatöö ning huvikool ja muusikatöö (8 muusikakollektiivi).
Maksim Paponov
Tema eelmised klubid olid JK Sillamäe Kalev, JK Tallinna Kalev ja Tallinna FC Levadia.
Oli varem 2008. aastal tegevuse lõpetanud FC TVMK mängija ning on mänginud Eesti U19 jalgpallikoondises.
2014. aasta mai alguses määras Eesti Jalgpalli Liit seoses kihlveopettustega Paponovile esialgu kuni 31. detsembrini 2014 kehtiva jalgpallis tegutsemise keelu.
Eesti erakondade kuuluvus rahvusvahelistesse organisatsioonidesse
Eesti erakondade kuuluvus rahvusvahelistesse organisatsioonidesse