cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lõuna-jumalakäpp
Kirjeldus
Lõuna-jumalakäpa alamliiki saab teistest jumalakäpa alamliikidest eristada erinevate tunnuste põhjal. Alamliigi lehtedel on erinevalt jumalakäpa lehtedest katkendlikud triipjooned. Sisemised õiekattelehed hoiavad selle alamliigi puhul külgedele. Sisemiste õiekattelehtede ots on terav ja peenike ning need on tagasi käändunud. Õierao leheke on lõuna-jumalakäpal sigimikust pikem. Lõhestumiskohast mõõtes on keskmine huule hõlm külgmisest hõlmast kaks korda pikem ja huulte servad on sakilised.
Lõuna-jumalakäpa õitseaeg Eestis on enamasti mais ja juunis. Mujal piirkondades võib õitseaeg kesta aprilli lõpust kuni juuli alguseni, sõltuvalt taime kasvukohast ja teistest teguritest.
Kasvukoht
Lõuna-jumalakäpa kasvukohad Eestis on enamasti niidud ja puisniidud. Taim talub nii aluselist kui ka kergelt happelist kasvukeskkonda. Lõuna-jumalakäpp kasvab mujal maailmas enamasti mägistel aladel.
Levik
Lõuna-jumalakäpa leviku üle kestavad vaidlused siiani. Lõuna-jumalakäpa täpse leviku kindlaks tegemise teeb keeruliseks taime suur sarnasus jumalakäpaga ja sama õitsemisperiood. Lisaks takistab lõuna-jumalakäpa täpset tuvastamist ja leviku kinnitamist asjaolu, et mõnes piirkonnas leidub isendeid harva ja enamasti kasvab ta üksikult. Lõuna-jumalakäpa kinnitatud leiukohad on peamiselt Kesk-Euroopa riikides, sealhulgas Sloveenias, Poolas, Rumeenias ja Austrias. Lääne- ja lõunapoolsetes Euroopa piirkondades kasvavatel taimedel on rohkem sarnaseid tunnuseid jumalakäpa liigiga. Samuti on alust arvata, et Kesk- ja Ida-Euroopas on lõuna-jumalakäpp leviku poolest ületanud jumalakäpa levikut.
Kodanikunimi
Kodanikunimi on oma loomingus või muus tegevuses teist nime kasutava isiku (näiteks kirjaniku, laulja) ametlik nimi. Näiteks eesti kirjanik, kes oma loomingus kasutas nime A. H. Tammsaare, oli kodanikunimega Anton Hansen.
Lõuna-jumalakäpp
Levik
Baltikumis pole jumalakäpa alamliikide levikut veel täpselt uuritud.
Pintsatu
Pintsatu oli küla Viljandimaal. Küla jääb tänapäeval Tuhalaane küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Tuhalaane külaga.
Lõuna-jumalakäpp
Kaitsestaatus
Lõuna-jumalakäpp on Eesti ohustatud liikide punase nimestiku kohaselt ohulähedases seisundis liik ehk kuulub II kaitsekategooria liikide hulka. Kaitsma peab taime kasvukohtade kinnikasvamise ja kuivendamise eest.
Välislingid
Lõuna-jumalakäpp andmebaasis eElurikkus
Pintsatu
Külast on teateid alates 1970.
Lõuna-jumalakäpp
Välislingid
EELIS infoleht täiendavaid andmed looduskaitseregistri elektroonilisest andmebaasist
Lõuna-jumalakäpa levikukaart Eestis Eesti taimede uue levikuatlase tööversioonist
Süvaoru talu
Süvaoru talu (kirjanduses nimetatud ka lühemalt Süvaoru) enne Teist maailmasõda Eestis Petseri maakonnas olev asundustalu. Talu peremees oli Karl Kirss.
Talust on kirjutatud muu hulgas raamat "Kodukandi ajaloost. Süvaoru - Eesti asundustalu Petserimaal".
Robert Pérez Palou
Robert Pérez Palou (sündinud 21. märtsil 1948 Linyolas) on hispaania iseõppijast portreemaalija.
Harilik puuvõõrik
pisi|Harilik puuvõõrik [[arukask|arukase okstel]] Harilik puuvõõrik (Viscum album L. ) on linalehikuliste sugukonda kuuluv igihaljas taim. See on poolparasiitne taim, mis elutseb mitmete puude ja põõsaste tüvedel ning okstel.
Levik
Ta on levinud Aasias ja mõnel pool Euroopas. Viimasel ajal on teda leitud ka Eestist.
Morfoloogia
Lehed on süstjad, nahkjad, ühelt küljelt pruunikad, teiselt rohelised.
Vili on valkjas mari.
Kasvukoht
Harilik puuvõõrik kasvab enamasti lehtpuudel, näiteks vahtral, pärnal, pajul, kasel, paplil ja tammel. Tema varieteet Viscum album austriacum kinnitub okaspuudele, näiteks männile.
Kasutamine
Puuvõõriku ürti (Visci herba) ning harvem puuvõõriku vilju ja oksi (Visci albi fructus et stipes) kasutatakse droogina. Droogi kogutakse sügisel või ka suvel ja talvel.
Sarkaņi
Sarkaņi on mitme Läti asula nimi:
Vöörivisiir
pisi|Isle of Mulli visiir on avatud, selle taga on suletud ramp Vöörivisiir on veeremilaevadel, nii parvlaevadel kui ka ro-ro laevadel ja ro-pax-laevadel autoteki vööriuste liik, mille puhul vööriuks avatakse üles.
Mõnedel laevadel on vöörivisiiride asemele ehitatud külgedele liikuvad vööriuksed, mida peetakse vöörivisiirist turvalisemaks. Varasemail aastail ei olnud head alust tugevusarvutustele vöörivisiiride lukkude jaoks. Vöörivisiir peab olema ilmastikukindel, selle taga asuv ramp aga veekindel.
Vöörivisiiri puhul neelavad lainete lööke hinged ja visiirilukud, mis võivad lõpuks puruneda. Külgedele liikuvate vööriuste puhul neelab lainete löögid laeva kere. Turvalisust lisab rambist tagapool asuv põrkevahesein, mis peab takistama vee pääsu autotekile vööriuste ja rambi purunemise korral.
Läänemerel on olnud juhtumeid, kui vöörivisiiri hinged on paindunud ja lukud lainetuses purunenud. Vöörivisiiri rike on põhjustanud mõne laeva uppumise, neist juhtumeist on tuntuim parvlaeva Estonia uppumine.
Anmary
Anmary (õieti Linda Dinsberga; sündinud 3. märtsil 1980) on Läti laulja.
Veebruaris 2012 võitis Anmary lauluvõistluse Eirodziesma 2012 ja esindas Lätit 57. Eurovisiooni lauluvõistlusel Bakuus lauluga "Beautiful Song". Laul finaali ei jõudnud.
2013. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel edestas ta Läti punktid.
Inori keel
Inori keel kuulub afroaasia keelkonna Etioopia haru gurage rühma. Seda räägivad Etioopias peamiselt Lõunarahvuste, rahvusrühmade ja rahvaste osariigis Gurage tsoonis elavad inorid.
Rio Branco
thumb|Rio Branco asend Acre osariigis
Malin Buska
Malin Kristina Buska (sündinud 15. märtsil 1984) on Rootsi näitleja. Ta sündis ja kasvas üles Övertorneås ning õppis Luleås. Ta on esinenud Luleå Stadsteateris ja õppinud näitlemist Malmös Teaterhögskolanis aastatel 2004–2007. Oma filmidebüüdi tegi ta aastal 2011 filmis "Happy End". Buskal oli ka roll filmis "Easy Money III: Life Deluxe" ja peaosa 2015. aasta filmis "Kuningas Kristiina" ("The Girl King"), biograafilises draamas Rootsi kuningannast Kristiinast. 2018. aastal liitus Buska Briti teleseriaali "Nõidade avastus" ("A Discovery of Witches") näitlejatega. Ta kehastab seriaalis soome nõida nimega Satu Järvinen.
2011. aastal pälvis ta Stockholmi filmifestivalil Tõusva Tähe (Rising Star) auhinna. 2015. aasta Elle-galal kuulutati ta Aasta Kõige Paremini Riietuvaks naiseks.
Kastelholmi linnus
Nimekujud
pisi|Õhuvaade
Ajalugu
On arvatud, et linnuse võisid rajada ka taanlased nende ristiretkede ajal Soome 13. sajandi alguses.
14. sajandi keskpaika on oletatud linnuse ehitusperioodi. Arvatakse, et linnus võis valmida 1384. Kindlat rajamisdaatumit ei ole teada.
1388 on linnust esmamainitud riiginõuniku ja droosti Bo Jonsson Gripi pärandvara inventariseerimisürikus.
1419 sai Bengt Pogwisch linnuse lääniks ja pärast tema surma läks loss lesele Ida Königsmarckile ja nende poeg Otto Pogwischile.
1431–1437 oli Korsholmis linnusepealik ja käsutaja Erik Nilsson Puke, kes hiljem pantis linnuse 1000 kuldna eest Hans Kröpelinile.
1440, pärast Kröpelini surma võttis Rootsi riigihoidja ja hilisem kuningas Karl Knutsson Bonde linnuselääni oma valdusse.
1499–1500 oli Kastelholmi kastellaan ja läänimees rootsi sõjaväelane ja riiginõunik Knut Jönsson Posse, kes 25. märtsil 1500 seal ka suri.
1504–1505 oli linnusepealik kuningas Gustav I Vasa isa Erik Johansson.
1507 panid taanlased linnuse põlema sõjategevuse käigus Sten Sture Noorema ja kuningas Hansu (Rootsis Johan II) vahel.
1510 vallutasid taanlased linnuse teist korda ja hoidsid seda oma kontrolli all kuni aastani 1521, kuni Gustav Vasa väed selle neilt tagasi võtsid.
1525. aastast pärinevas ürikus kirjeldatakse lossi, kui "võtit Rootsi", rõhutades sellega linnuse tähtsust ligipääsul Stockholmile ja olulisust Rootsi kaitsesüsteemis. 15. ja 16. sajandil oli lossi õitseaeg.
1556 andis Gustav Vasa Ahvenamaa ja Kastelholmi linnuse oma pojale, hertsog Johanile, kes seda ka mitu korda külastas.
1571. aastani hoidis siin Rootsi kuningas Johan III koduarestis oma troonilt tõugatud venda Erik XIV. Siit viidi ta edasi Gripsholmi linnusesse Rootsis.
Tallinna Mustamäe Gümnaasiumi Algkool
Tallinna Mustamäe Gümnaasiumi Algkool oli Tallinna Mustamäe Gümnaasiumi allasutus asukohaga Akadeemia tee 30, milles toimus Mustamäe Gümnaasiumi algklasside õpe. Õppetöö lõpetati seal 2010. aastal.
Kastelholmi linnus
Ajalugu
1598 ja 1599 rüüstati ja purustati linnust hilisema kuninga Karl IX poolt võimuhaaramisega kaasnenud vaenutegevuses. Linnuse olid enda valdusse võtnud Poola kuninga Zygmunt III Waza (Sigismundi) toetajad ja pannud sinna komandandiks katoliiklase Salomon Ille, kelle ja veel 6 tema kaaslase pea Karl IX hiljem maha raiuda lasi.
Tallinna Mustamäe Gümnaasiumi Algkool
Hoones asus varem vene õppekeelega Tallinna Mustamäe Üldhariduskool, endise nimega Tallinna 50. Keskkool, mis kokku tegutses aastatel 1963–2004.
Kastelholmi linnus
Ajalugu
1603. aastani oli linnus Gustav Vasa lese Katarina Stenbocki valduses.
1616. ja 1622. aastal külastas linnust Rootsi kuningas Gustav II Adolf.
1619, pärast järjekordset tulekahju püüdis lääni viimane kuberner Stellan Otto von Mörner lossi kaasaegsema ja esinduslikumana välja ehitada, kuid sellest ei tulnud midagi välja, sest Ahvenamaa liideti 1634 Soome Turu ja Pori läänidega, ning Korsholm kaotas oma administratiivse tähenduse.
Gennadi Taniel
Gennadi Taniel (29. juuli 1940 Tallinn – 23. veebruar 2015) oli Eesti helilooja, muusik ja muusikategelane.
Kastelholmi linnus
Ajalugu
pisi|Foto 1944. aastast 1631. aastaks parandati eelneva sõjategevusega kaasnenud kahjustused.
Gennadi Taniel
Haridustee
Gennadi Taniel lõpetas 1960. aastal Tallinna Muusikakooli fagoti erialal õpetajate Sergei Prohhorovi ja Rein Olsperti juhendamisel ning 1966. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Villem ja Eugen Kapi kompositsiooniklassis.
Kastelholmi linnus
Ajalugu
1745 põles vana linnus täielikult maha.
Jaunrauna
Jaunrauna (vanasti ka Jaunraunas muiža) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas.
Kastelholmi linnus
Ajalugu
1770ndatel ehitati see varemetest jälle uuest üles vanglaks. Remontimisel lammutati rohkem purustatud müüriosi.
Gennadi Taniel
Töökäik
Gennadi Taniel töötas Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadiorkestri kunstilise juhi ja direktorina (1967–1971) ning Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadiosakonna toimetajana, Heliloojate Maja direktorina, pedagoogina ja helirežissöörina. 1971. aastast tegutses Taniel vabakutselise heliloojana. Ta oli Eesti Heliloojate Liidu liige alates 1977. aastast.
Jaunrauna
Külast lähevad läbi maanteed P28 ja V296. Külas on Jaunrauna bussipeatus.
Kastelholmi linnus
Ajalugu
1982. ja 2001. aastal taastati linnust põhjalikult.
Gennadi Taniel
Muusikukarjäär
Gennadi Taniel mängis saksofoni Tallinna Tuletõrjujate estraadiorkestris (dirigent Rein Ploom), Tallinna Muusikakooli eksperimentaalansamblis (juhendaja Uno Naissoo), bigbändis Mickeys ning ansamblites Elektron ja Eksprompt 5. Lisaks ta musitseeris mitmes ansamblis koos Emil Laansoo, Peeter Sauli, Tiit Vartsi jt muusikutega (restoranides Gloria ja Pirita).
Jaunrauna
Jaunrauna asub valla idaosas. Küla jääb osaliselt Gauja rahvusparki.
Kastelholmi linnus
Praegune seisukord
Enamus linnusekompleksist on säilinud. Müürid omal ajal katustati korralikult, varemed konserveeriti ja kohati restaureeriti.
Jaunrauna
Asula on tekkinud endise Jaunrauna mõisa keskuse juurde. Uks Jaunrauna mõisa mõisavalitseja majas on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. Aastail 2009–2021 jäi Jaunrauna Priekuļi piirkonda.
Gennadi Taniel
Helilooming
Gennadi Taniel komponeeris muusikat paljudes žanrites, väikepaladest suurvormideni. Tema loomingu arvukaima osa moodustavad levilaulud, mida on kokku üle 400 (kirjutatud aastatel 1965–1978). Nende hulgast on populaarsemad "Koduküla, kodumaa", "Laul verelilledest", "Sind otsides" jt.
Jaunrauna
Aastal 2007 oli külas 32 elanikku.
pisi|tühi|Jaunrauna
Gennadi Taniel
Helilooming
Tekstidena kasutas Taniel põhiliselt Eesti poeetide luulet (Hando Runnel, Juhan Smuul, Arvi Siig, Juhan Viiding), aga ka omaenda tekste. Tanieli laulud on kuulunud paljude Eesti lauljate, sh Heli Läätse, Vello Orumetsa, Els Himma, Marju Kuudi, Jaak Joala ja Tõnis Mäe repertuaari, neid on salvestatud Eesti Raadios ning mitmetele kogumikplaatidele.
Levilaulude kõrval kirjutas Taniel teoseid mitmesugustele orkestrikoosseisudele, soolopillile orkestriga (sh Eesti esimene kandlekontsert), vokaalsümfoonilisi suurvorme (sh kantaadid ja oratoorium), koorimuusikat, soololaule, instrumentaalkammermuusikat (sh 4 puhkpillikvintetti ja 3 keelpillikvartetti) ning muusikat lavateostele ja filmidele. Mitmed vokaalteosed on komponeeritud Tanieli enda tekstidele. Gennadi Tanieli looming (põhiliselt soolo-, koori- ja levilaulud) on võitnud 51 auhinda loomingukonkurssidel. Tema teoseid on esitanud Urve Tauts, Teo Maiste, Eesti Rahvusmeeskoor jpt.
Tunnustus
Gennadi Taniel pälvis ELKNÜ kirjandus- ja kunstipreemia (1978).
Piska
Piska oli küla Viljandimaal. Küla jääb tänapäeval Kiini küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Kiini külaga.
Külast on teateid alates 1970.
Valgemägi
pisi|Valgemägi Mustjõe ääres Valgemägi on Valga vallas Hargla külas Mustjõe kaldal asuv liivakivipaljand. Paljandi kõrgus on 3,5 m ja pikkus 38 m.
Išnarai
Išnarai on järv Leedus Molėtai rajoonis. Järv jääb Labanorase regionaalparki ja asub Inturkėst kaks ja pool kilomeetrit ida pool. Išnarai kuulub Nemunase vesikonda.
Galuonai asub jääajal liustikust eraldunud jääpanga sulamisel tekkinud lohus. Järve ühendab Vašuokase järvega väin; Vašuokase järve suubub omakorda Galuonai järve idaosast pikast Gėluotase järveks nimetatav lahest algav väin; see süsteem on Galuonai väljavooluks. Išnaraist voolab välja lühike Išnara oja või Vaikštėnai jõgi, mis suubub Kertuojai järve.
Kaldad on valdavalt madalad ja soostunud, neid katavad põõsastikud ja mets. Kohati ulatuvad järve kallastele ka niidud ja põllud. Järve põhja katab paks kiht aleuriiti.s on kuus saart: Pušinė 1,16 ha, Lipuoka saar 0,69 ha, Kernė saar 0,16 ha, Salelė 0,09 ha ja 2 nimetut saarekest (1,34 ha ning 0,04 ha). Kaldajoone pikkus on 9,35 kilomeetrit. Järve kallastel asuvad Laukininkai, Surguškiai ja Pavašuokysi külad.
Wegdraai
Wegdraai on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis ZF Mgcawu ringkonnas !Kheisi vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Wegdraai elanikest värvilisi 96,25%, mustanahalisi aafriklasi 2,97%, India või Aasia päritolu inimesi 0,41% ja valgeid 0,37%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 98,72% inimesi, tsvana keelt 0,27%, suulu keelt 0,27% ja viipekeelt 0,23%.
Neerupealis
Neerupealis ehk suprarenaalnääre (ladina keeles glandula suprarenalis või glandula adrenalis) on paljudel imetajatel, lindudel, roomajatel ja kahepaiksetel neerude juures (inimestel neeru ülaotsas) paiknev paariline sisenõrenääre.
Veterinaaranatoomias on eelisterminiks neerumanus .
Morfoloogia
Elundi mass erineb nii liigiti kui indiviiditi sõltudes vanusest, soost ka tõust. Täiskasvanud inimesel kaalub kumbki neerupealis 12 grammi.
Roomajad
Roomajate (sh madude) neerumanused paiknevad neeru peal ja on väikeste saarekeste kujulised, kuid histoloogiliselt ei ole elundid väga kindlateks piirkondadeks jaotatud (vt imetajatel) kromafiinsed rakud on segunenud neerumanuse koore rakkudega. Elundi sees paiknevad valdavalt koore ning väljas kromafiinsed rakud.
Siseehitus
Neerupealis koosneb väljast sissepoole neerupealise kihnust (capsula), neerupealise koorest ja neerupealise säsist.
Neerupealise koor
Neerupealise koor (ka neerumanusekoor) eritab ligi 40 steroidhormooni, kortikosteroide, mineralokortikoide (aldosteroon), glükokortikoide (kortisoon, hüdrokortisoon, kortikosteroon) ja androgeenseid hormoone (androsteroon, progesteroon). Neerupealise koore talitlust reguleerib ajuripatsi poolt eritatav kortikotroopne hormoon.
Neerupealise säsi
Neerupealistes funktsioneerivad vere- ja närvivarustus ning lümfivool.
Haiguslikud seisundid
Neerupealise talitluse puudulikkus (kas üle- või alatalitlus) põhjustab nii loomadel kui ka inimestel mitmeid hormonaalseid häired, mis põhjustavad paljusid haiguslikke seisundeid: Addisoni tõbe, Cushingi sündroomi, hirsutismi, hüperaldosterismi jpt.
Kultuuripärand
Kultuuripärand (inglise keeles cultural heritage) on inimese loodud või inimese ja looduse koosmõjus tekkinud entiteedid.
Kultuuripärand on osa maailmapärandist.
Kultuuripärand võib olla aineline (näiteks ehitis, kultuurmaastik, monument, kunstiteos, etnoloogiline ese või muu artefakt) või vaimne (näiteks keel, elulaad, müüt, uskumus, rituaal, väärtused, teadmine, arusaam, tava, oskus).
Pilustvere
Pilustvere oli küla Viljandimaal, ajalooliselt Sürgavere mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Kookla küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Viljandi kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Kookla külaga.
1583 on esimest korda mainitud nime Pilister, seejärel 1601 Pilluster, 1797 ja 1839 Pillustfer.
Eesti Üliõpilasselts Ühendus
Eesti Üliõpilasselts Ühendus (lühend EÜS Ühendus) oli Eesti üliõpilasselts, mis asutati 1906. aastal.
1922. aastal moodustasid 21 EÜS Ühendusest lahkunut üliõpilasseltsi Raimla.
Tuntud liikmeid
Ühenduse tegevus on tänaseni taastamata.
Elf (mütoloogia)
pisi|Elfid [[Nils Blomméri maalil (1850)]] Elf (sageli kasutatud mitmuses, ka elbid, alfid) on tegelane germaani mütoloogias. Elfe peeti enamasti alamateks loodusvaimudeks. Elfide kuningas oli Alberich.
Eve Pormeister
pisi|Eve Pormeister Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu katusel, 6.09.2019. Eve Pormeister (aastani 1987 Vahtrik; sündinud 19. aprillil 1956 Raplas) on eesti germanist, kirjandusuurija ja kultuurivahendaja.
Haridus
Eve Pormeister on lõpetanud 1974. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli. 1980. aastal omandas ta uurimusega Gertrud Leuteneggeri proosast ja kirjanduskäsitusest ("Erzählende Prosa und Literaturauffassung von Gertrud Leutenegger") Leipzigi Ülikoolis diplomigermanisti kraadi. 1992. aastal sai ta Tartu Ülikoolis väitekirjaga "Põhilised arengusuunad 1970. ja 1980. aastate Šveitsi kirjanduses" ("Grundlegende Entwicklungstendenzen in der Schweizer Literatur der 70er und 80er Jahre des 20. Jahrhunderts") filosoofiamagistri kraadi saksakeelses kirjanduses. 2003. aastal kaitses ta sealsamas Claus Sommerhage juhendamise all väitekirja "Naiselikkuse pildid saksakeelses Šveitsi naiskirjanduses" ("Bilder des Weiblichen in der deutschsprachigen Schweizer Frauenliteratur") ja sai filosoofiadoktori kraadi.
Töökäik
Eve Pormeister on olnud perioodiliselt ilmuva teaduskogumiku "Humaniora: Germanistica" rahvusvahelise toimetuskolleegiumi liige.
Ta on täiendanud end aastatel 1991–2001 mitu korda eri organisatsioonide stipendiaadina Saksamaal, 1994 ja 2002 Šveitsis.
Eve Pormeister on ühingu "Gesellschaft für die Erforschung der Deutschschweizer Literatur" (Basel/Šveits) liige ja Ene Mihkelsoni Seltsi asutajaliige. Ta on kuulunud Eesti Goethe Seltsi ja Eesti Võrdleva Kirjandusteaduse Assotsiatsiooni (EVKA). Aastatel 1994–2000 juhatas ta Eesti-Šveitsi Kultuuriseltsi.
Alates 2016. aastast töötab ta Tartu Linnaraamatukogus.
Teadustöö
Eve Pormeistri uurimisvaldkonnaks on saksakeelne kirjandus (Šveits, Saksamaa, Austria), uurimisteemadeks kunstniku ja modelli / kirjaniku ja muusa vahekord loomingulises protsessis, naiste ajalooline ja kultuuriline roll, mäletamine ja unustamine, lõplikkuse kirjanduslikud antropoloogiad.
Ta on avaldanud teadustrükiseid, tõlkeid jm; koostanud ja toimetanud kogumikke, esinenud rahvusvahelistel kirjanduskonverentsidel ja organiseerinud neid ka ise; koostanud ja organiseerinud (kirjandus)näitusi. Enne 2016. aastat kirjutas, avaldas ja tegutses Eve Pormeister peamiselt saksa keeles, alates 2016. aastast on ta asunud mõtestama ja vahendama ka eesti kaasaegset kirjandust ning viinud läbi intervjuusid nii saksakeelsete kui ka eestikeelsete autoritega.
Eve Pormeistrilt on ilmunud kolm mahukamat raamatut: „Näen, kuulan, tunnetan. Vaatlusi, mõtisklusi maailma tajumisest ja eneseotsingutest sõna abil“ (Tallinn: EKSA, 2021); saksakeelne monograafia „Piirilkõndijad“ („Grenzgängerinnen. Gertud Leutenegger und die schreibende Nonne Silja Walter aus der Schweiz“, Berliin: Saxa Verlag, 2010), „Šveitsi saksakeelse naiskirjanduse naisekuvand“ („Bilder des Weiblichen in der deutschsprachigen Schweizer Frauenliteratur“. Tartu, 2003).
KVN-49
pisi|240px|[[Elektronlampidega televiisor KVN-49 (mustvalge pildiga ekraan 140 × 105 mm; pildi suurendamiseks valmistas tehas eraldi suurendusklaasi, mis oli täidetud destilleeritud vee või glütseriiniga)]]
Televiisor KVN-49 (vene keeles телевизор "КВН-49") oli Nõukogude Liidus aastatel 1949–1962 toodetud mustvalge televiisor. KVN-49 oli riigis masstootmise meetodil toodetud esimene televiisorimark.
Gottfried Albert Germann
pisi|Botaanikaaia esimese direktori Germanni kuju Tartu botaanikaaias, veebruar 2013. pisi|Germanni büst külgvaates, veebruar 2013. Gottfried Albert Germann (ka Gottfried Albrecht Germann; 8. detsember/19. detsember 1773 Riia – 16. november/28. november 1809 Tartu) oli botaanik.
Germann õppis Riia toomkoolis. Aastatel 1792–1796 õppis ta Jena, Würzburgi, Berliini ja Kieli ülikoolides.
Ta oli Tartu Ülikooli Botaanikaaia esimene direktor aastast 1803.
Germanni märk
Aastal 2022, kui Tartu Ülikooli loodusmuuseum tähistas 220. aastapäeva, pandi alus traditsioonile anda välja Gottfried Albrecht Germanni märk. Aumärgiga tunnustatakse loodusmuuseumi ja botaanikaaia töötajaid ning isikuid väljastpoolt loodusmuuseumi ja botaanikaaeda, kes on andnud silmapaisva panuse asutuse arengule ja eesmärkide täitmisele.
Gottfried Albrecht Germanni märk on 27 mm pikkune titaanist rinnamärk, mis kujutab stiliseeritud papagoisulge. Märgi viimistluses on kasutatud kahte erisuunalist rihvpinda, märk on anodeeritud sinakasroheliseks. Tagaküljele on käsitsi graveeritud märgi number. Gottfried Albrecht Germanni märgi autor on kunstnik Kärt Maran.
Märgi on pälvinud botaanikaaia aednik Tiiu Tõnson, botaanikaaia botaanik Kersti Tambets, loodusmuuseumi mükoloogiliste kogude juhataja ning ökoloogia ja maateaduste instituudi lihhenoloogia kaasprofessor Ave Suija.
Mac OS X Leopard
Mac OS X Leopard (versioon 10.5) on operatsioonisüsteemi Mac OS X väljalase, mis ilmus 26. oktoobril 2007.
Mac OS X Leopard on Mac OS X Tigeri järglane ja sellest järgmine versioon on Mac OS X Snow Leopard.
Operatsioonisüsteem on viimane Mac OS X väljalase, mis töötab PowerPC protsessoritega, kuid eeskätt oli Mac OS X Leopard välja töötatud Inteli protsessorite jaoks.
Mac OS X Leopardis oli enam kui 300 muudatust, nende hulgas ka uus välimus ja 3D Dock.
Alates Mac OS X Leopardist on tarkvaraarendajatel võimalus teha rakendusi ka IOS-ile. Mac OS X Leopard oli esimene Apple'i operatsioonisüsteem, mis toetas 64-bitiseid arvuteid.
Mac OS X Leopardi tugi lõpetati juunis 2011. Ainuke toetatud veebibrauser Mac OS X Leopardile on TenFourFox.
Süsteeminõuded
Kõik Inteli protsessorid, PowerPC G5, PowerPC G4.
512 MB muutmälu, 9 GB vaba ruumi kõvakettal.
Metsaökosüsteem
Metsaökosüsteemi moodustavad selle elustiku (kõigi elusorganismide) omavahelised suhted ja nende seosed keskkonnaga, sealhulgas aineringe kaudu. Metsaökosüsteemi funktsioneerimist kirjeldab metsaökoloogia.
Komponendid
Metsaökosüsteem on keeruliste komponentide omavaheline toimimine, millel on teatav kooskõla ja tasakaal. Metsaökosüsteemi aineringe oluliseks tahuks on seos fotosünteesi ja hingamise vahel.
Ökosüsteemi oluliseks osaks on muld – selle elustik, toitainete rikkus, temperatuur ja niiskuse. Mulla dünaamika sõltub, temperatuurist, organismide aktiivsusest ning hüdroloogilistest aspektidest.
Häiringud
Metsaökosüsteemide uurijatele pakuvad suurt huvi häiringud ning pärast häiringut metsa taastumine ja selleks kuluv aeg. Tavalisemateks häiringuteks on: Need häiringud mõjutavad metsaökosüsteemi elustikku väga suurel määral ja vähendab potentsiaali liigirikkuseks. Häiringutest taastumiseks võib metsaökosüsteemil kuluda aastaid, enne kui suudab täisväärtuslikku funktsioneerimist taas jätkata.
Pärast häiringut on metsaökosüsteem võimeline kasvama ja taastuma alles teatud ajaperioodi järel. Selleks, et puude kasv jõudsalt edeneks, neelavad puud süsinikdioksiidi suurtes koguses endasse. Seepärast ei tohi ka raiuda maha suuri metsa-alasid (vaata metsatustumine), mis ei ole raieküpsust saavutanud. Troopikas on see suureks probleemiks, kui raiutakse maha hektareid metsi, et saada juurde põllumajanduseks kõlblikku maad.
Edinburgh Waverley
pisi|Edinburgh Waverley Edinburgh Waverley (šoti keeles Edinburgh Waverley railwey station, gaeli keeles Waverley Dhùn Èideann) on Šotimaa pealinna Edinburghi pearaudteejaam, mis asub Old Towni ja New Towni vahel.
pisi|Waverley kaart Jaamas asub East Coast Main Line'i (632,7 km) lõpp-peatus, mis teenindab raudteeliini Inglismaa pealinna Londoni raudteejaamast King's Cross lähtuvalt.
Anniņmuiža mõis
pisi|Anniņmuiža mõisa peahoone Anniņmuiža mõis (läti keeles Anniņmuiža, vanasti ka Mariannas muiža ja Meinerts muiža, saksa keeles Annenhof, vanasti ka Meinershoff või Meinhartshoff) oli linnamõis Lätis Riia linnas Imanta asumis peahoone aadressiga Jūrmalas gatve 74/76.
Printsess Stéphanie
pisi|Printsess Stéphanie (2013)
Anniņmuiža mõis
Mõisa mainitakse esimest korda aastal 1595. Aastal 1768 müüs Kleisti mõisa omanik Gotthard von Vegesack mõisa Otto Hermann von Vietinghoff-Scheelile, kellele kuulus ka lähedal asuv Zolitūde mõis. Mõis ise läks tema armastatu Anna Ulrika von Münnichi kätte, seal hakati korraldama teatrietendusi ja balle. Rahvasuus kutsuti mõisa "lustlikuks mõisaks", mõisas elanud daami järgi sai mõis aga Anniņmuiža nime.
Printsess Stéphanie
Printsess Stéphanie, õieti Stéphanie Marie Elisabeth Grimaldi, (sündinud 1. veebruaril 1965 Monaco-Ville'is Monacos) on Monaco vürstliku perekonna liige, vürst Rainier III tütar, troonil oleva vürst Albert II õde.
Anniņmuiža mõis
Aastast 1795 said Vietinghoffide asemel mõisa omanikuks Igelströmid, aastast 1817 aga pagar Georgs Losbergs. Edasi vahetusid omanikud kiiresti – aastal 1842 sai omanikuks J. E. Schmidt, aastal 1843 N. Hill, aastal 1849 J. K. Villemson, aastal 1851 K. F. Miller. Aastal 1889 omandas mõisa maakler K. Jensen, kelle kätte mõis jäi kuni võõrandamiseni.
Printsess Stéphanie
Ta on Monaco troonipärimisjärjekorras 11. kohal.
Anniņmuiža mõis
Mõisa peahoone on tänapäeval hävinud, mõisakompleksist on säilinud laut, tallid ja üks XIX sajandi lõpus ehitatud elumaja, mida teati kui Anniņmuiža metsalossi. Mõisa hoonetes asub Läti Ülikooli pedagoogikaosakond, varem asus seal sama ülikooli geograafiafakulteet.
Printsess Stéphanie
Ta on 2005. aastast Monte Carlo tsirkusefestivali rahvusvahelise korralduskomitee esimees (patroon).
Lõplik olekumuundur
Lõplikuks olekumuunduriks nimetatakse lõplikku olekumasinat, millel on kaks mälulinti: sisend ja väljund. Tavalisel lõplikul olekumasinal on vaid üks mälulint. Lõplik olekumuundur on selline lõpliku oleku automaat, mis kaardistab kahe hulga sümbolite vahel. Lõpliku olekuga automaat defineerib formaalse keele määrates hulga masina poolt aktsepteeritud sõnu, aga olekumuundur defineerib suhted sõnade vahel, seetõttu peetakse lõplikku olekumuundurit ka üldisemaks kui lõplikku oleku automaati.
Printsess Stéphanie
Nooruses õppis ta klaverit mängima ja tegeles peotantsu ja võimlemisega. 1980. aastatel tegeles moedisainiga; oli aastatel 1983–1984 stažeerimas Christian Diori moemajas. 1980. aastate teises pooles esines edukalt lauljana.
Lõplik olekumuundur
Ülevaade
Öeldakse, et automaat tunneb sõne ära, kui ta arvutab funktsiooni, mis kaardistab sõned hulka {0,1}. Alternatiivselt võime öelda, et automaat genereerib sõnu, sellel juhul vaatame masina väljundlinti. Selles vaates genereerib automaat formaalse keele, mis on sõnede hulk.
Anniņmuiža mõis
XIX sajandi alguses rajati mõisa ümber suur regulaarse planeeringuga park. Pargis kasvab pärnade vahel iidne Anniņmuiža tamm, lisaks kasvab pargis veel teisi, ehkki väiksemaid põlispuid.
Printsess Stéphanie
Isiklikku
Printsess Stéphanie harrastab ujumist, veesuusatamist ja mäesuusatamist. Ta valdab prantsuse, inglise ja itaalia keelt.
Lõplik olekumuundur
Ülevaade
Neid kahte linti vaadatakse muunduril tavaliselt kui sisend- ja väljundlinti. Selles vaates öeldakse, et muundur muudab (tõlgib) sisendlindi sisu väljundlindile ehk sisendiks tuleb üks sõna, mille automaat aktsepteerib ja genereerib selle pealt väljundiks mingi uue sõna. Seda võib automaat teha ka mittedeterministlikult ja ühe sisendiga võib olla mitu erinevat väljundit. On ka võimalik, et lõplik olekumuundur ei annagi mingi sisendiga väljundit. Sellisel juhul öeldakse, et masin lükkas sisendi tagasi. Iga sõnest sõne tegev lõplik olekumuundur teeb sisendsõnastiku (Σ) ja väljundsõnastiku (Γ) vahelise suhte. Relatsioon R Σ*×Γ* peal, mida saab implementeerida kui lõplikku olekumuundurit, nimetatakse ratsionaalseks relatsiooniks. Ratsionaalsed relatsioonid, mis seostavad iga sõne Σ*-st maksimaalselt ühe sõnega Γ*-st, nimetatakse ratsionaalseteks funktsioonideks
Printsess Stéphanie
Isiklikku
Ta abiellus oma ihukaitsjaga 1995. aastal. Lahutati 1996. Ka abielu portugali tsirkuseartist Adan Lopez Peresega ei kestnud kaua (2003–2004). Printsess Stéphanie'l on poeg Louis Ducruet (sündinud 1992) ja kaks tütart: Pauline Ducruet ja Camille Gottlieb (sündinud 1998). Printsess Stéphanie ema oli ameerika filminäitleja Grace Kelly.
Lõplik olekumuundur
Ülevaade
Selle alal kuuluvad tegijate hulka näiteks Ronald Kaplan, Lauri Karttunen, Martin Klay ja Kimmo Koskenniemi.
Lõplikku olekumuundurit kasutatakse tihti näiteks keelte morfoloogilises analüüsis loomulike keelte töötlemises, uurimustes ja rakendustes. .
Formaalne konstruktsioon
Formaalselt on lõplik muundur T 6-ennik ({Q, Σ, Γ, I, F, δ}) selliselt:
Me võime vaadata (Q, δ) kui märgistatud suunatud graafi. Graafi tippude hulk on Q ja  tähendab, et meil on märgistatud serv, mis läheb tipust q tippu r. Samuti saame öelda, et a on selle serva sisend ja b serva väljund.
Kaaludega automaat
Lõplik olekumuundur võib olla kaaludega, mis tähendab, et iga üleminek on märgistatud kaaluga lisaks sisend- ja väljundsiltidele. Kaalutud lõplik olekumuundur üle kaalude hulga K saab defineerida sarnaselt kaalumata muundurile 8-ennikuna {T=(Q, Σ, Γ, I, F, E, λ, ρ), kus
Selleks, et teha kindlaid operatsioone kaalutud lõplikus olekumuunduris paremini defineerituks, on mugav pärida, et kaalude hulk moodustaks semiringi. . Kõige sagedasemad semiringi variandid logaritmiline semiring ja troopiline semiring. Kui kõik kaalud kuuluvad tõeväärtuse (Boolean) semiringi, siis vaatleme seda kui kaaludeta automaati.
Upsēde
Upsēde on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Saka vallas.
Küla asub valla lõunaosas merepinnast 15 meetri kõrgusel Durbe jõe kaldal. Upsēde jääb valla keskusest Sakast 11, endisest piirkonna keskusest Pāvilostast 18 ja Riiast 208 kilomeetri kaugusel. Külas asub Upsēde bussipeatus. Sinna jäävad Upsēde ja Nikase kalmistud.
Nikase talu elumaja ja Laši muinaskalmed on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised. Aastani 2021 kuulus küla Pāvilosta piirkonda.
Estica
Estica (ladinakeelne sõna) võib tähendada järgmist:
Kollane kivipuravik
Kollane kivipuravik (Hemileccinum impolitum) on puravikuliste sugukonda kuuluv seeneliik. Seene varasem ladinakeelnenimi oli Boletus impolitus ja see kuulus kivipuraviku perekonda.
Kollane kivipuravik on Euroopas laialt levinud maailmajao lõunaosas ja parasvöötmega aladel. Eestis võib teda leida arumetsadest.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Kollast kivipuravikku on peetud söödavaks.
Sarkaņi (Priekuļi piirkond)
Külast läheb läbi maantee V323. Selle lähistele jääb Eduards Veidenbaumsi muuseumiks muudetud kodu Kalāči. Külas on bussipeatus Veidenbauma muzejs. Aastail 2009–2021 jäi küla Priekuļi piirkonda.
2017. aastal oli külas 91 elanikku, 2022. aastal oli elanikke 77.
Andrew Huxley
Sir Andrew Fielding Huxley (22. november 1917 – 30. mai 2012) oli Suurbritannia füsioloog ja biofüüsik.
Andrew Fielding Huxley pälvis 1963. aastal töö eest närviimpulsside uurimisel Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. Ta jagas auhinda Alan Lloyd Hodgkini ja John Carew Ecclesiga.
Isiklikku
Andrew Huxley vanaisa oli bioloog Thomas Henry Huxley ja isa kirjanik Leonard Huxley. Kirjanik Aldous Huxley ja bioloog Julian Huxley olid Andrew Huxley poolvennad.
Rakitse
Rakitse oli küla Viljandimaal. Küla jääb tänapäeval Vabamatsi küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Vabamatsi külaga.
Külast on teateid alates 1930.
Rakitse alal oli varem Rakitse karjamõis.
Eesti Jahimees
Ajakiri ilmub 6 korda aastas. Ajakirja eelkäijaks oli aastatel 1988–2000 ilmunud ajaleht Jahimees. Aastatel 1988-1989 ilmus mitu numbrit ajalehte Jahimees. Siis tuli kolm aastat pausi ja märtsis 1992 ilmus Jahimehe number, mida võib pidada järjepideva ajalehe ja ajakirja ilmumahakkamise alguseks. Ajalehe esimeseks peatoimetajaks oli Ülo Kraan, kes vedas lehte ja hiljem ajakirja kokku 16 aastat (1992-2008).
Bütsantsi-Osmanite sõjad
Bütsantsi-Osmanite sõjad olid rida otsustavaid konflikte osmanitürklaste ja bütsantslaste vahel, mis viisid Bütsantsi lõpliku hävitamiseni ja Osmanite riigi tõusuni. 1204. aastal rüüstasid ja hõivasid Bütsantsi pealinna Konstantinoopoli Neljandast ristisõjast osavõtjad, mis oli kristliku suure kirikulõhe oluline hetk. Vale valitsemise tõttu niigi nõrgestatud Bütsants jäi lõhestatuks ja kaosesse.
Olukorda ära kasutades asus seldžukkide Rumi sultanaat hõivama territooriumit Lääne-Anatoolias, kuni Nikaia keisririik suutis seldžukitürklased veel Rooma võimu all olevatelt territooriumitelt tagasi tõrjuda. Lõpuks võttis Nikaia keisririik 1261. aastal Konstantinoopoli Ladina keisririigilt tagasi. Bütsantsi positsioon Euroopas jäi Epeirose, Serbia ja Bulgaaria konkureerivate kuningriikide olemasolu tõttu ebakindlaks. See, koos Rumi sultanaadi (Bütsantsi peamine rivaal Aasias) vähenenud võimuga, viis vägede väljaviimiseni Anatooliast, et säilitada Bütsantsi haaret Traakia üle.
Rumi sultanaadi nõrgenemine ei toonud Bütsantsile pikaajalist eelist, kuna aadlikud (ghazid) asusid Bütsantsi arvelt lääne looma. Kui paljud türgi beid osalesid Bütsantsi ja seldžukkide territooriumi vallutamises, siis ühe sellise bei, Osman I kontrolli all olnud territooriumid kujutasid Nikaiale ja Konstantinoopolile suurimat ohtu. 90 aasta jooksul pärast Osman I loodud Osmanite beilikki kaotasid bütsantslased kogu oma Anatoolia territooriumi ja 1380. aastaks kaotati ka Bütsantsi Traakia Osmanitele. 1400. aastaks ei olnud kunagine võimas Bütsants midagi muud kui Morea despootkond, mõned Egeuse saared ja maariba Traakias pealinna lähistel. Nikopoli ristisõda 1396. aastal, Timuri sissetung 1402. aastal ja viimane Varna ristisõda 1444. aastal võimaldasid varemetes Konstantinoopolil kaotust ära hoida, kuni see lõpuks 1453. aastal langes. Sõja lõppedes kehtestati Osmanite ülemvõim Vahemere idaosas.
Osmanite tõus: 1265–1328
thumb|upright=1.4|left|Vahemere idaosa u. 1263. aastal. Legend: Tumeroheline: Osmanite valdused 1300. aastatel, punktiirjoon näitab vallutusi 1326. aastaks. Purpur: Bütsants. Heleroheline: türklaste maad. Sinine: [[Kiliikia Armeenia kuningriik|Kiliikia. Punane/roosa: Ladina riigid]]
Kunagine Komnenoste dünastia ajal Doonau jõel olnud tugev piir ohustas nüüd Konstantinoopolit ennast. Nende probleemide lahendamiseks asus Michael Palaiologos oma võimu kindlustama; ta laskis noorema kaaskeisri Ioannes IV pimedaks torgata, mis põhjustas palju pahameelt. Selle vastu võitlemiseks määras Bütsantsi keiser ametisse uue Konstantinoopoli patriarhi Germanos III, käskides tal tühistada endise patriarhi Arsenios Autoreianos poolt tema suhtes kehtestatud ekskommunikatsiooni ja alluda Rooma võimule, et leevendada Ladina ohtu. Kui Bütsants jätkas Ladina territooriumi vallutamist, alustasid Osman I juhitud türklased rüüsteretki Bütsantsi Anatooliasse; Söğüt ja Eskişehir võeti vastavalt 1265. ja 1289. aastal. Michael Palaiologos ei suutnud nende varajaste tagasilöökidega toime tulla, kuna oli vaja väed läände üle viia. 1282. aastal Michael Palaiologos suri ja tema poeg Andronikos II võttis võimu. Vana Bütsantsi keisri surm tuli ühiskonnale laiemalt kergenduseks; tema Ladina lepituspoliitika Rooma kirikuga, suured maksud ja sõjalised kulutused panid rahvale ränga koorma. Kui osmanitürklased hakkasid Bütsantsilt maid ära võtma, peeti neid anatollaste vabastajateks ja paljud pöördusid peagi islamisse, mis õõnestas Bütsantsi õigeusu võimubaasi.
Andronikose valitsemist iseloomustasid ebakompetentsus ja lühinägelikud otsused, mis pikemas perspektiivis kahjustasid Bütsantsi parandamatult. Ta hakkas alandama Bütsantsi hyperpyronit, mille tulemusena vähenes Bütsantsi majanduse väärtus; Võimsate, s.o maa-aadli makse vähendati ja pandi need hoopis rüütliklassile pronoia. Oma valitsemise populariseerimiseks lükkas ta tagasi õigeusu ja katoliku kiriku liidu, mille määras Lyoni II kirikukogu 1274. aastal, suurendades sellega veelgi vaenulikkust ladinlaste ja bütsantslaste vahel. Andronikos II tundis sügavat huvi Bütsantsi Anatoolia maade säilitamise vastu ning andis käsu ehitada Väike-Aasiasse linnuseid ja jõuliselt välja õpetada armee. Bütsantsi keiser andis käsu viia oma õukond Anatooliasse, et sealseid sõjakäike jälgida, ja andis kindral Alexios Philanthropenosele korralduse türklased tagasi tõrjuda. Varased edusammud muutusid kasutuks, kui Alexios korraldas ebaõnnestunud riigipöörde, mis viis tema pimedaks torkamiseni ja tema kampaaniate lõpule. See võimaldas Osmanitel 1301. aastal Nikaiat piirata. Täiendav lüüasaamine Andronikose pojale Michael IX-le ja Bütsantsi kindralile Geōrgios Mouzalōnile toimus 1302. aastal Magnesias ja Bapheuses. Sellele vaatamata püüdis Andronikos veelkord türklastele otsustavat lööki anda, palgates seekord katalaani palgasõdurid. Michael IX suunamisel ja Roger de Flori juhtimisel õnnestus 6500-liikmelisel katalaanide kompaniil 1303. aasta kevadel ja suvel türklased tagasi tõrjuda. Palgasõdurite pealetung ajas türklased Philadelphiast tagasi Kyzikosesse, põhjustades Anatoolia maastikule suurt hävingut. Taas nurjasid neid edusamme sisemised asjad. Roger de Flor mõrvati ja kättemaksuks hakkas tema kompanii Anatoolia maapiirkonda rüüstama. Kui nad 1307. aastal lõpuks lahkusid, et rünnata Bütsantsi Traakiat, tervitasid kohalikud Osmaneid, kes hakkasid taas blokeerima Väike-Aasia olulisi linnuseid. Osmanid suutsid oma sõjalisele edule tugineda, kuna vastaste vahel oli palju erimeelsusi. Paljud Anatoolia talupoegade klassid pidasid Osmaneid paremaks peremeheks.
thumb|upright=1.4|right|Bütsants Andronikos III võimuletuleku ajal
Pärast neid lüüasaamisi ei olnud Andronikosel võimalik suuri vägesid saata. 1320. aastal jäeti Andronikos II pojapoeg Andronikos III pärast oma isa Michael IX, keisri poja ja mantlipärija surma pärandist ilma. Järgmisel aastal maksis Andronikos III kätte, marssides Konstantinoopoli peale ja talle anti apanaažiks Traakia. Ta jätkas survet oma pärandi saamiseks ja 1322. aastal tehti temast kaaskeiser. See kulmineerus Bütsantsi kodusõjaga (1321–1328), milles Serbia toetas Andronikos II ja bulgaarlased toetasid tema pojapoega. Lõpuks 23. mail 1328 saabus Andronikos III võidukalt. Kui Andronikos III tugevdas oma võimu Bütsantsis, õnnestus Osmanitel 1326. aastal Bursa bütsantslastelt ära võtta.
Bütsantsi vastulöök: 1328–1341
thumb|upright|left|Osmanite sultanaadil oli suur hulk oskuslikke vägesid ja värvatuid
Andronikos III valitsemisaega pidi tähistama Bütsantsi viimane tõeline ja paljutõotav katse taastada "kunagine Rooma hiilgus". 1329. aastal saadeti Bütsantsi väed Osmanite vägede vastu, kes olid blokeerinud ja tegelikult piiranud Nikaiat alates 1301. aastast. Bütsantsi vasturünnakud koos Nikaia kaitsemeetmete ulatusega olid nurjanud Osmanite katseid vallutada mistahes linnu. Nikaia saatus otsustati, kui Bütsantsi abiarmee sai 10. juunil 1329 Pelekanoni juures lüüa. 1331. aastal Nikaia alistus, mille tulemuseks oli tohutu löök, arvestades, et see oli 70 aastat varem keisririigi pealinn.
Taas oli bütsantslaste sõjaline jõud ammendunud ja Andronikos III sunniti diplomaatiasse nagu tema vanaisa enne teda; vastutasuks allesjäänud Bütsantsi asunduste turvalisuse eest Väike-Aasias maksakse Osmanitele andamit. Bütsantsi õnnetuseks ei takistanud see Osmanitel 1333. aastal Nikomedeiat piirata; linn langes lõpuks 1337. aastal.
Nendele tagasilöökidele vaatamata suutis Andronikos III oma vastaseid Kreekas ja Väike-Aasias mõned korrad võita; Epeiros koos Tessaaliaga allutati. 1329. aastal vallutasid bütsantslased Chíose ja 1335. aastal kindlustasid Lesbose. Sellegipoolest olid need eraldatud saared üksikud erandid üldisest Osmanite vallutuste kasvust. Lisaks ei kuulunud ükski saartest Osmanite valdusse; nende vallutamine näitab potentsiaali, mis bütsantslastel Andronikos III ajal oli. Bütsantsi sõjalist võimekust nõrgendas veelgi Serbia ekspansioon Andronikos III hiljutiste omandamiste hulka (Epeiros) ja lõpuks laastav kodusõda, mis allutas Bütsantsi Osmanite vasalliks.
Balkani invasioon ja kodusõda: 1341–1371
thumb|right|upright=1.0|Balkan ja Anatoolia u. 1355. aastal. Bütsants on kaotanud oma linnad Väike-Aasias ning Makedoonia ja Epeirose on vallutanud Dušani Serbia, samas kui sündiv [[Osmanite emiraat on tugevdanud oma võimu Bitüünia üle]]
Andronikos III suri 1341. aastal, jättes valitsema oma kümneaastase poja Ioannes V. Regentideks said Ioannes Kantakouzenos, noore keisri ema Anna Savoiast ja patriarh Ioannes XIV Kalekas. Rivaalitsemine Kalekase ja Kantakouzenose vahel tõi kaasa hävitava kodusõja, milles Kantakouzenos ilmus 1347. aasta veebruaris võidukalt Konstantinoopolisse. Selle aja jooksul jätkusid katk, maavärinad ja Osmanite rüüsteretked, kuni vaid Philadelphia jäi Bütsantsi kätte ja seda vaid andamit makstes. Kogu kodusõja jooksul kasutasid bütsantslased mõlemal poolel türklasi ja serblasi palgasõduritena, kes rüüstasid oma suva järgi, jättes suurema osa Makedooniast varemeisse ja äsja loodud Serbia tsaaririigi kätte. Pärast seda võitu valitses Kantakouzenos koos Ioannes V-ga kaaskeisrina.
See kaksikvalitsemine kukkus lõpuks läbi ja nad pidasid uue kodusõja, kahandades veelgi Bütsantsi terviklikkust tema tülikate naabrite silmis. Ioannes VI Kantakouzenos oli taas võidukas ja asendas maapakku saadetud Ioannes V oma poja Matthaios Kantakouzenosega noore kaaskeisrina. Kuid nüüd tulid mängu türklased Osman I poja Orhan I juhtimisel, vallutades 1354. aastal Kallipolise (Gallipoli) kantsi ja pääsedes Euroopa mandrile. Näiliselt ületamatute Osmanite sõdurite saabumine Konstantinoopoli ümbrusse põhjustas Konstantinoopolis paanika, mida kasutas ära Ioannes V, kes korraldas genovalaste abiga riigipöörde ja kukutas 1354. aasta novembris Ioannes VI Kantakouzenose. Selle tulemusena sai Ioannes VI-st hiljem munk.
Bütsantsil ei olnud võimalik alustada nendel maadel korralikku vasturünnakut ega kaitset; nüüdseks olid Osmanid muutunud ülivõimsaks. Murad I purustas serblaste armee 26. septembril 1371 Maritsa lahingus, mis viis lõpule Serbia võimu. Osmanid olid nüüd valmis Konstantinoopoli vallutamiseks. Püüdes kaotust ära hoida, pöördus Ioannes V paavsti poole palvega, et ta annaks sõjalise toetuse eest Roomale allumise. Vaatamata sellele, et Ioannes V tunnistas avalikult roomakatoliku usku Püha Peetruse basiilikas, ei saanud ta abi. Seetõttu oli Ioannes V sunnitud pöörduma oma vaenlaste Osmanite mõistuse poole. Murad I ja Ioannes V jõudsid seejärel kokkuleppele, mille kohaselt Bütsants annab regulaarselt andamit sõdurites ja raha vastutasuks julgeoleku eest.
Bütsantsi kodusõda ja vasalliteet: 1371–1394
Nüüdseks olid Osmanid sõja sisuliselt võitnud; Bütsants oli kahanenud mõneks asulaks peale Konstantinoopoli ja oli sunnitud tunnustama oma vasallistaatust Osmanite sultanile. See vasalliteet jätkus 1394. aastani. Kuigi Konstantinoopol oli neutraliseeritud, olid ümbritsevad kristlikud võimud Osmanitele endiselt ohuks ja Väike-Aasia ei olnud Osmanite täieliku kontrolli all. Osmanid jätkasid oma tõuget Balkanile, osutudes suurteks vallutajateks Euroopas, nagu nad olid Anatoolias; 1385. aastal vallutati Sofia bulgaarlastelt ja Niš võeti järgmisel aastal. Teised väiksemad riigid allutati vasallideks, sealhulgas serblased. Serbia vastupanu purustati Kosovo lahingus 1389. aastal, suurem osa Bulgaariast vallutati 1393. aastal Bayezid I (Piksenoole) poolt ja 1396. aastal pühiti viimane Bulgaaria iseseisvuse kants, kui langes Vidin.
thumb|upright=1.4|right|Lähis-Ida kaart u. 1389. aastal. Bütsants (purpur) koosneb vähe muust, kui Konstantinoopolist. Pärast [[Gallipoli langemine|Gallipoli okupeerimist levisid Osmanid (tumeroheline) kiiresti üle Balkani, annekteerides Serbia lõunaosa loodes ja andes neile suure eelise nende türgi (roheline) rivaalide ees Anatoolias.]]
Osmanite edusammudele Balkanil aitas kaasa Bütsantsi edasine tsiviilkonflikt – seekord Ioannes V ja tema vanima poja Andronikos IV vahel. Murad I Osmanite abiga suutis Ioannes V 1373. aasta septembris pimedaks torgata Andronikus IV ja tema poja Ioannes VII. Andronikos põgenes koos pojaga ja saavutas Muradi abi, lubades suuremat andamit kui Ioannes V. Kodutülid jätkusid 1390. aasta septembrini, kuigi konfliktipotentsiaal jätkus kuni 1408. aastani. Lõpuks andis Ioannes V Andronikos IV-le ja selle pojale 1381. aastal andeks, vihastades oma teist poega ja troonipärijat Manuel II. Too vallutas Thessaloníki, tekitades Osmanite sultanile ärevust Kreeka osade vabastamisel Osmanite võimu alt.
Andronikos IV surm 1385. aastal ja Thessaloníki kapituleerimine 1387. aastal Hayreddin Paşale julgustasid Manuel II otsima sultanilt ja Ioannes V-lt andestust. Tema üha tihedamad suhted Ioannes V-ga vihastasid Ioannes VII-t, kes nägi oma pärimisõigust ohus. Ioannes VII algatas Ioannes V vastu riigipöörde, kuid vaatamata Osmanite ja genovalaste abile kestis tema valitsusaeg vaid viis kuud, enne kui Manuel II ja tema isa ta kukutasid.
Philadelphia langemine
Samal ajal kui kodusõda möllas, kasutasid Anatoolia türklased 1390. aastal võimalust Philadelphia vallutamiseks, mis tähistas Bütsantsi võimu lõppu Anatoolias, kuigi selleks ajaks oli linn keiserlikust võimust juba kaugel. Linn oli pikka aega olnud vaid nimelise keiserliku võimu all ja selle langemisel oli bütsantslastele vähe strateegilisi tagajärgi – mille keiser pidi kampaania ajal taluma sultaniga kaasaskäimise alandusi.