cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leonardo Meigas
Leonardo Meigas (sündinud 14. veebruaril 1952) on eesti disainer.
Looming
Meigas on oma loomingus keskendunud aja mõistele ja tähendusele inimeksistentsis.
Aastatuhandevahetusel presenteeris Meigas Tallinnas Vabaduse väljakul oma suurprojekti AEG, mida kandsid üle eri riikide meediakanalid.
2010. aastal valmis Tallinna Linnamuuseumi tellimusel teoks saanud suurtükitorni Kiek in de Kök ja bastionikäikude kujundusprojekt "Ajarännak". Publiku suure tähelepanu pälvis bastionikäigus liikuv Ajarong. 2011. aastal püstitas Meigas Tallinnas Vabaduse väljakule Maa kiirgusvälja visualiseeriva valgusinstallatsiooni, nn Hartmanni võre, mis on nime saanud maakera energiavälju uurinud Saksa arsti Ernst Hartmanni (1915–1992) järgi. „Hartmanni võre“ osales ka valgusfestivalidel Poolas, Inglismaal ja Lätis. Meigase tool Katarina võitis 2020. aastal USAs konkursi „Sit Furniture Design Award 2020“ tugitoolide kategoorias.
2021. aastal kujundas Meigas Tallinna Tehnikakõrgkooli tellimusel püsinäituse „Eesti ehituspaekivi“ ja lõi Eesti tuntuimale paekiviuurijale, geoloogiaprofessor Rein Einastole pühendatud mälestuspingi. Meigas kujundas Eesti ringdisaini näituse „Second Chance“ 2021. aasta Veneetsia disainibiennaalil ja selle uuendatud väljapaneku Tallinna Disainiööl.
2021. aasta mais oli Meigas üks peaesinejaid Rooma La Sapienza ülikooli korraldatud seminaril ettekandega "Connections of Time, Space and Light in the Designer's Toolbox", mis võttis kokku tema loometööd graafikast, keraamikasarjade ja tootedisaini, ruumikujunduse, mööbli, linnaruumi valgusinstallatsioonide ja tarbeesemeteni.
Meigas on korraldanud isikunäitusi, näiteks "Ajavahe" 2019. aastal Rakvere Teatrikohvikus.
Leonardo Meigas on Eesti Disainerite Liidu ja Eesti Kunstnike Liidu liige.
Isiklikku
Leonardo Meigase isa oli eesti arhitekt, ehitusjuht ja Eesti NSV riigitegelane Voldemar Meigas.
Vaidava
Vaidava (endise nimega Veļķi) on küla (lielciems) Lätis Valmiera piirkonnas Vaidava vallas.
Nüüdisaegne asula on endisaegse Veļķi mõisa (Welkenhof) keskus (Vaidava mõis jäi loodesse Vaidavas muiža külla). Nõukogude perioodil asus seal Baltija kolhoosi (algselt Vaidava kolhoosi) keskasula. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda.
Asulas asuvad vallavalitsus, kultuurimaja, raamatukogu, Vaidava internaatkool, postkontor. Külas on Vaidava bussipeatus.
Vaidava jääb Gauja rahvusparki. Veļķi tamm ümbermõõduga 4,96 meetrit on looduskaitse all. Külas asub mälestusmärk Teises maailmasõjas hukkunud valla elanikele.
Aastal 2007 oli seal 520 elanikku.Aastal 2016 oli külas 403 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 372.
Cassia maakond
Maakonna halduskeskus on Burley.
Ajalugu
Maakond moodustati 1879. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 22 952.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Aloe ruspoliana
Aloe ruspoliana on aaloeliik.
Klassifikatsioon
Cronquisti süsteemis (1981) on Aloe ruspoliana liigitatud aaloeliste (Aloeaceae) sugukonda. APG II süsteemis (2003) on Aloe ruspoliana liigitatud tooneliilialiste (Asphodelaceae) ja APG III süsteemis heinpuuliste (Xanthorrhoeaceae) sugukonda.
Levila
Need väga lühikese varrega aaloed kasvavad Etioopias, Keenias ja Somaalias.
Kokkupuuted loomadega
Aloe ruspoliana't peetakse kaamelitele ja lammastele toksiliseks. Taime saadustega olevat mürgitatud hüääne.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Aloe ruspoliana seisuga 18.07.2014.
Jõgeva kollane
'Jõgeva kollane' on Eestis aretatud kartulisort, sordiaretaja Julius Aamisepa tuntuim saavutus. Nime sai sort Jõgeva linna järgi, kus Aamisepp töötas Jõgeva Sordiaretusjaamas (Jõgeva Sordikasvanduses) osakonnajuhatajana 1920–1950.
"Küllap mäletate sorti ’Jõgeva kollane’, kartulit, mis lausa sulas suus? Isegi kui mugulad olid ülekeenud ja kartulid lagunesid taldrikule laiali, maitsesid need muredad tükid ikka sametiselt," iseloomustas Helen Arusoo "Jõgeva kollast" 2010. aastal ajakirjas Loodusesõber. Julius Aamisepp ise kirjeldas sorti 1946. aastal nõnda: "...vähesobiv sööklatele, ent seda enam vastab see töötava rahva maitsele, kes eelistab jahusemaid kartuleid. Et 'Jõgeva kollase' mugulate kuju on ümarik, sile, madalate iduaukudega, seepärast on ka tema koorimine hõlpus. Sisu intensiivselt kollane. Vähkhaigusele vastupidav, samuti ka fütofloorale, ent vähem viirushaigustele ja kärntõvele. Säilivus hea." Välimused on 'Jõgeva kollane' kõrge puhma ja punavioletsete valgete tipmetega õitega. Saak on hiline, mugulad kollase koore ja sisuga, ümarad või ümarovaalsed. Sort sobib kõige paremini keedukartuliks, keetes laguneb vähe, on mure ja ei tumene." ja
"Jõgeva kollase" aretas Aamisepp 1942. aastal, sordilehele võeti see 1946. aastal ning aastaid hinnati sorti kõrgelt, seda on nimetatud "legendiks" ja "kultuslikuks". Eriti edukalt kasvatati "Jõgeva kollast" Saaremaal Karja sovhoosis ja Lõuna-Eesti maaperedes. Suurtootmises oli sort vähem populaarne, kuna saagikus oli ebastabiilne ja mugul tundlik. "Jõgeva kollane" ei talunud põllumajandustehnikat (mis sobis näiteks "Sulevile"), mehaanilisi vigastusi ja kehva hoiustamist. 20. sajandi lõpuks kaduski sort käibelt ja võeti 2002. aastal sordilehelt maha, see säilis vaid Sakus geenipangas. Osalt oli "Jõgeva kollase" populaarsuse languses süüdi vastuvõtlikkus viirushaigustele, osalt toitlustusasutuste eelistus keetmisele vastupidavamate ja vähem muredate kartulisortide kasuks. 2009. aastal ilmus ajakirjanduses teateid pettustest, kus turul müüdi teisi sorte "Jõgeva kollase" pähe. "Sisuliselt on see õrn sort Eestist kadunud, vaid mõni üksik kasvataja on ehk suutnud seda haiguste ja teiste sortidega segunemise eest kaitsta. Nii palju Jõgeva kollast ei saa Eestis kindlasti enam olla, kui seda turul pakutakse," hoiatas Jõgeva Sordiaretuse Instituudi kartuliosakonna teadur Aide Tsahkna.
2010. aasta kevadel otsustati siiski taastada "Jõgeva kollane" säilitussordina. 2012. aastal hakkas Jõgeva Sordiaretuse Instituut sertifitseeritud seemet taas müüma. Populaarsust ei osanud instituudi kartuliosakonna teadur Ilmar-Aarend Polli ennustada, kuna vahepeal on kerkinud esile uusi eestimaiseid kartulisorte. Näiteks jäi hiljutisel Väike-Maarja talutoidupäeval "Jõgeva kollane" alles kolmandale kohale, esimeseks tuli kohalik sort "Juku".
Eesti ühe populaarsema kartulisordina on "Jõgeva kollane" tähtsal kohal ka Eesti kultuuris. Nii on Jõgevamaa esindusroogade hulka valitud puder "Jõgeva kollane", mille põhikomponent on kartulisort "Jõgeva kollane", seda on pruugitud sordinimede keelereeglite näitena Eesti Keele Instituudi keelenõuandes ning kartulisort andis ka nime tiitlivõistlusele Jõgeva aleviku IV seltsipäeval 2011. aastal.
Aamisepp aretas teisigi Jõgeva-nimelisi sorte, nt kartulisordid "Jõgeva piklik" ja "Jõgeva talvik", söödapeet "Jõgeva Eckendorf", söögisibul "Jõgeva 3', põlduba "Jõgeva" ja hernesort "Jõgeva kirju".
Kontinentaalne õigussüsteem
Kontinentaalne õigussüsteem (ehk rooma-germaani ehk mandrieuroopa õigussüsteem; inglise keeles civil law) on levinuim maailmas, eelkõige omane Mandri-Euroopa ja Ladina-Ameerika maadele ning Louisiana osariigile Ameerika Ühendriikides ja Quebeci provintsile Kanadas. Kontinentaalse õigussüsteemi elemente leidub Lõuna-Aafrika Vabariigis, Mauritiusel, Šoti õiguses ja Filipiinidel.
Kontinentaalset õigussüsteemi peetakse seadusõiguseks, milles õigus jaguneb era- ja avalikuks õiguseks ning esmane allikas õiguse leidmiseks on seadus, sest õigus sisaldub seadustes. Kohtupraktika on teisejärguline. Kontinentaalses õiguses taanduvad õiguse allikad lõppastmes nii seadus- kui tavaõiguseks (ius scriptum).
Kontinentaalne õiguskultuur tugineb eelkõige loomuõigusele ja positivismile. Positivism avaldub õiguskorra normatiivsuses; õigus keelab, lubab või kohustab.
Alged
Kontinentaalse õigussüsteemi õiguse alged tulenevad klassikalise Rooma õiguse põhimõtetest ja keiser Justianus I Corpus iuris civilis'est. Corpus iuris civilis oma kompaktsusega oli meelepärane valitsejale, tunnustas tugevat keisrivõimu, aga sisaldas ka rohkelt vastuolus olevaid erisätteid, mis võimaldasid laialdast rakendamist. Roomas polnud algselt tavad seotud õigusliku sunniga, kuid riigi tekkimisel asendus tava tavaõigusega, mille riik sanktsioneeris ning mille täitmist tagas riik sunnivõimu abil.
Euroopas formeerus kontinentaalne õigussüsteem 19. sajandil, millest on kujunenud välja üldise õiguse perekond (ius commune). Esikohal on õigluse ja moraali nõuetekohased õigusnormid.
Kontinentaalse õigussüsteemi tunnused
Loomuõigusest tulenevalt tekkisid kodifikatsioonid nagu Code civil des Français ehk Prantsuse tsiviilseadustik, mille ülimaks autoriteediks on loodusõigus. Kodifikatsioonid on kontinentaalsele õigussüsteemile omased. Need on kirjalikku kogumikku kogutud seaduse põhimõtted ja õigused koos seletusega peamistest toimivatest õigusmehhanismidest. Põhikirja või kohtupraktika loetelu asemel on üldpõhimõtted sätestatud õigusnormidena. Erinevalt common law'st lahendatakse kontinentaalses õigussüsteemis juhtumeid koodeksisätete alusel, kaasuse haaval, sealjuures viitamata teistele teemakohastele kohtulahenditele.
Alarühmad
Termin civil law on kasutusel ingliskeelsetes riikides, koondamaks jus commune traditsioonijärgseid õigussüsteeme. Kontinentaalse õigussüsteemi saab praktikas jagada nelja rühma.
Euroopa Liidu Kohus toetub civil law 'le (lepingutel põhinev), kombineerides seda olulise kohtupraktikaga.
Prantsusmaa
Prantsuse õigus kuulub vabalt määratletud kontinentaalõiguslikku süsteemi ning põhineb peamiselt õigusseadustikel ja põhikirjal, samuti on kohtupraktikal võrdlemisi oluline roll. Suur tähtsus on Prantsuse tsiviilseadustikul ehk Code civil des Français, mis on inspireerinud mitmeid Euroopa ja muu maailma tsiviilseadustikke. Prantsusmaa õigus jaguneb eraõiguseks (droit privé) ja avalikuks õiguseks (droit public), nagu on omane kontinentaalsele õigussüsteemile.
Quebeci provints Kanadas
Quebec on ainus piirkond Kanadas, kus tsiviilasju reguleerib Prantsusmaa pärandist tulenev kontinentaalne õigus. Avalik õigus, kriminaalõigus ja muud föderaalseadused on reguleeritud vastavalt Kanada common law 'le.
Louisiana osariik Ameerika Ühendriikides
Louisiana osariigi seadus põhineb mitmekesisel allikate kogumil. Eraõigusel on palju kontinentaalse õiguse iseloomujooni, inspireerituna Prantsuse ja Hispaania õigusest ning mõistagi Rooma õigusest.
Ann Gerry
Ann Gerry (sündinud Ann Thompson; 12. august 1763 – 17. märts 1849) oli Ameerika Ühendriikide asepresidendi Elbridge Gerry abikaasa, ametlikult Ameerika Ühendriikide teine leedi aastatel 1813–1814.
Gerry vanemad olid James Thompson (1727–1812), jõukas iirlasest kaupmees, ja jõukast New Yorgi perest pärit Catharine (Walton) Thompson. Ta sai hariduse Iirimaal ja naasis 1780. aastate keskpaigas New Yorki. Seal tutvus ta tollal Konföderatsiooni kongressis töötanud Elbridge Gerryga ning nad abiellusid 12. jaanuaril 1786 New Yorgis Lower Manhattanil asuvas Trinity kirikus.
Ta suri Connecticuti osariigis New Havenis 17. märtsil 1849.
Alpiklubi Ida-Alpide klassifikatsioon
Alpiklubi Ida-Alpide klassifikatsioon (saksa: Alpenvereinseinteilung der Ostalpen, AVE) on Ida-Alpide üldine jaotus 75 mäestikuks, mis põhineb Saksa ja Austria Alpiklubi poolt 1924. aastal esmakordselt avaldatud Moriggli klassifikatsioonil (ME). Tänapäevane saksakeelse maailma (vähem Šveitsi) jaoks loodud jaotus koostati Saksa, Austria ja Lõuna-Tirooli Alpiklubide poolt ning avaldati 1984. aastal ja seda kasutati ka Alpiklubi kaartide esialgseks nummerdamiseks mägironimiseks.
Klassifikatsioonisüsteem
Klassifikatsioon põhineb peamiselt orograafilistel kaalutlustel ja võtab arvesse mäerühmade nimede piirkondlikku kasutamist. 1984. aasta muudatused käsitlevad mitmeid geoloogilisi probleeme ja on kaotanud paljud 1924. aasta Moriggli rühmad, tehes neile muudes piirkondades täpsemad alajaotused. Need muutused ilmnevad puuduvatest seerianumbritest ja alajaotustähtedest. Lisati Lääne-Lubjakivialpid, piirkond, mida kolm Alpiklubi ei hõlma ning on tegelikult Lõuna- ja Šveitsi Alpide jätk. Erinevalt eelmisest skeemist määrati Salzburgi Kiltkivialpid Põhja-Lubjakivialpidesse, kuna need on osa Lubjakivialpide aluskorda moodustavast Grauwackenzonest. Ortleri Alpid ja Sobretta-Gavia mäestik rühmitati Lõuna-Lubjakivialpidesse, kuigi geoloogiliselt asuvad need periadriaatilisest murrangust põhja pool ja on osa austroalpiinsest kattest.
Geograafilised omadused
Ida-Alpid laiuvad üle 6 Euroopa riigi: Saksamaa, Itaalia, Liechtenstein, Austria, Šveits ja Sloveenia. 57 mäerühmaga on Austrial suurim osakaal. Järgnevad Itaalia 23 ja Šveits 10-ga. Saksamaal on 7 mäestikku ja Sloveenias 4. Liechtenstein jagab 1 rühma.
Ainus neljatuhandeline ja Ida-Alpide kõrgeim mägi on Piz Bernina (4046 m). Seega on Bernina mäestik kõrgeim kõigist Ida-Alpide rühmadest. Järgmine on Ortleri Alpid, mille kõrgeim tipp Ortler (3905 m) on Lõuna-Tirooli kõrgeim mägi. Kõrguselt kolmas mäestik on Glockneri rühm, kus asub Austria kõrgeim mägi Großglockner (3798 m). Veel 22 rühma jõuavad 3000 m kõrguseni. Ainus kolmetuhandeline rühm Põhja-Lubjakivialpides on Lechtali Alpid, mille kõrgeim tipp on Parseierspitze (3036 m). 39 rühma on üle 2000 m kõrged. 7 rühma ületavad 1000 m — välja arvatud Wienerwald, mille kõrgeim mägi on Schöpfl (893 m).
Mäerühmad vastavalt Alpiklubi klassifikatsioonile
Vaata Mäerühmade loend Ida-Alpide Alpiklubi klassifikatsioonis.
Moroczyn
Moroczyn on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Hrubieszówi maakonnas Hrubieszówi vallas. Moroczyn asub Hrubieszówist ligi 5 km kirdes, Ukraina piirist 3 km kaugusel.
Küla on esmamainitud 1472. aastal.
Shaniwar Wada
pisi|Shaniwar Wada värav Shaniwarwada (Śanivāravāḍā) on ajalooline linnus Indias Maharashtras Pune linnas. Linnus on ehitatud aastal 1732 ning oli Peshwase Maratha impeeriumi võimu all kuni 1818. aastani, mil Peshwa kaotas võimu Briti Ida-India Kompaniile pärast kolmandat Anglo-Maratha sõda. Pärast Maratha impeeriumi tõusu 18. sajandil sai palee India poliitikakeskuseks.
1828. aastal sai kindlus suurel määral kahjustada tulekahju tagajärjel, kuid tulekahju põhjust ei ole teada. Nüüd on sellest saanud turismipiirkond allesjäänud varemete tõttu.
Ajalugu
Sharniwar Wada oli algselt Maratha impeeriumis seitsmekorruseline kõige olulisem ehitis. Algse plaani järgi pidi ehitis olema tehtud täielikult kivist, kuid pärast esimese korruse ehitust esitas Satara rahvas kaebuse kuningas Shahule. Rahva sõnul pidi kivist monument olema kuningas Shahu, mitte Peshwase ehitatud. Sellest tulenevalt kirjutati Peshwasele ametlik kiri, milles teatati, et ehitis peab olema tehtud telliskivist. Wada oli sel ajal täiuslik, kuid seda rünnati 90 aastat hiljem Briti suurtükiväe poolt. Kõik 6 korrust varisesid kokku ning alles jäi ainult kivist ehitatud esimene korrus, mis oli rünnaku vastu immuunne. Seega ainult kivist varemed Shaniwar Wadas meenutavad vanu osi Pune’i linnast ning on isegi tänapäeval nähtavad.
1758. aastal elas kindluses umbes tuhat inimest. Aastal 1773 mõrvasid valvurid Narayan Rao, kes oli 5. Peshwase valitseja, tema onu ja tädi käsul. Populaarne kuulujutt räägib, et Narayan Rao vaim karjub siiani appi täiskuu ajal. Sealsed töötajad on kuulnud appikarjeid peale Narayanrao surma ’’Kaka mala wachawa’’ (Päästa mind, onu). 27 veebruaril 1828 aastal algas suur tulekahju palee kompleksis, mis kestis 7 päeva. Ainult varemed jäid ehitisest alles.
Shaniwarwada teke
pisi|Shaniwar Wada vaade aiale Chattrapati Shahu peaminister Peshwa Baji Rao I, tegi piduliku rajamise oma residentsile laupäeval, 10. jaanuaril 1730 aastal. Elupaik sai nimeks Shaniwarwada Marathi sõnade järgi, milleks olid Shaniwar (laupäev) ja Wada (peamine termin residentside kompleksi kohta). Tiikpuu oli sisse toodud Junnari džunglist, kivi oli toodud lähedusest Chinchwadist ja Laim oli toodud Jejurist. Shaniwarwada sai lõplikult valmis 1732. Hiljem tegi Peshwas veel mitmeid täiendusi, sealhulgas seinad, väravad ning mitmed muud ehitised. Praegu on kindlusel 5 väravat ja 9 torni. See on Mula-Mutha jõe ning Kasba Pethi lähistel.
Väravad
Väravaid on kokku 5:
Paleed
Palee olulised ehitised sisaldavad Thorlya Rayancha Diwankhana’t (vana ja kuninglik vastuvõtu ooteruum Baji Rao I tähendusega), Naachacha Diwankhana’t (tantsusaal) ja Juna Arsa Mahal’it (vana peeglisaal).
Kuna ehitised hävinesid 1828 aasta tulekahjus, siis on alles ainult kindluse kirjeldused elavatest piirkondadest on saadaval. Kõik ruumid ehitises omasid ukseavasid, millel olid peened käsitööna valminud nikerdused, ornamendid ja lilled. Kõrgel laes rippusid klaasist lühtrid. Põrandad olid valmistatud marmorist, mosaiigi mustriga ja Pärsia vaipadega. Seinad sisaldasid joonistusi Hindu, Ramayana ja Mahabharata stseenidest. Ehitised on väidetavalt disainitud ja konstrueeritud tuntud kunstnike poolt, näiteks Shivaram Krishna, Devaii, jt. Shaniwarwada kompleks oli 7 korrust kõrge. Kõige kõrgem korrus oli Peshwa residents, mida nimetati Meghadambari.
Umtentweni
Umtentweni on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis Ugu ringkonnas Ray Nkonyeni vallas. Umtentweni asub India ookeani rannikul Umzimkulu jõe suudmes Port Shepstone'ist põhja pool.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Umtentweni elanikest valgeid 69,36%, mustanahalisi aafriklasi 19,71%, India või Aasia päritolu inimesi 7,73%, värvilisi 2,56% ja teisi 0,66%. Inglise keelt pidas emakeeleks 64,74% inimesi, afrikaani keelt 21,27%, suulu keelt 8,56% ja koosa keelt 2,78%.
Ott Valgemäe
Ott Valgemäe (ka Otto Valgemäe; 4. aprillil 1917 – 2. mai 1989) oli eesti rahvatantsupedagoog ja tantsujuht.
Hispaania Sahara
pisi|Hispaania Sahara ja teised valdused [[Aafrikas]] Hispaania Sahara (hispaania keeles Sahara Español, araabia keeles الصحراء الإسبانية ehk As-Sahrā'a Al-Isbānīyah), ametlikult Hispaania valdused Saharas (1884–1958) ja Sahara provints (1958–1976), oli tänapäevase Lääne-Sahara eelnev nimetus, kui seda okupeeris Hispaania Kuningriik. See oli üks viimaseid Hispaania impeeriumi omandusi.
Ott Valgemäe
Haridus
Ta lõpetas 1935. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi.
Viktor Kass
Viktor Kass (6. detsember 1945 Valga – 2. märts 2021) oli eesti maletreener.
Ott Valgemäe
Töökäik
Põhitöökoht kuni 1946. aastani oli keemiatehas Orto. Seejärel töötas ta Jaan Tombi nimelises Kultuuripalees.
Õpetajate tuba (telesari)
"Õpetajate tuba" oli telekanalil Kanal 2 aastatel 2003–2004 näidatud Eesti teleseriaal. Seriaali režissöörid on Rando Pettai ja Ivo Eensalu.
Viktor Kass
Lõpetas Mart Reiniku seitsmeklassilise kooli ja seejärel Tartu 1. Keskkooli.
Alustas õpinguid Tartu Ülikooli füüsika ja matemaatika teaduskonnas, kuid ei lõpetanud.
Viktor Kass töötas pikka aega male noortetreenerina Lõuna-Eestis ja Põlvamaal.
Jevgen Martšuk
Jevgen Martšuk (ukraina keeles Євген Кирилович Марчук; 28. jaanuar 1941 – 5. august 2021 Kiiev) oli NSV Liidu julgeolekutöötaja (KGB kindral), Ukraina poliitik ja riigiametnik.
Viktor Kass
1986. aastal osales Tšornobõli katastroofi likvideerimisel.
Ott Valgemäe
Rahvatantsijana
Hakkas rahvatantsuga tegelema 1937. aastal, saades alusmüüri Enn Loorsoolt, kelle juures tantsis kuni 1940. aastani koos Salme Valgemäega.
Jevgen Martšuk
Elulugu
Martšuk oli aastatel 1991–1994 esimene Ukraina julgeolekuteenistuse juht. Ta oli ka Ukraina kaitseminister (2003–2004) ja peaminister (1995–1996).
Ott Valgemäe
Rahvatantsijana
1953. aastal lõpetas Tallinnas Eesti NSV Rahvaloomingu Maja tantsujuhtide kursused.
Olnud üldtantsupidude (1955, 1960, 1970, 1973) rühmaliikide üldjuht.
Jevgen Martšuk
Elulugu
Martšuk lõpetas 1963. aastal Kirovogradi Riikliku Pedagoogilise Instituudi. Juba üliõpilasena värvati ta KGB-sse ja pärast instituudi lõpetamist sai temast KGB Kirovogradi oblastivalitsuse operatiivtöötaja. Hiljem on ta olnud Ukraina NSV KGB 5. osakonna ülem ja Poltaava oblastivalitsuse ülem (1988–1990). 1990. aastal määrati Martšuk Ukraina NSV KGB ülema 1. asetäitjaks.
Ott Valgemäe
Salme ja Ott Valgemäe tantsude kronoloogia
NR – naisrühmale
Jevgen Martšuk
Elulugu
5. juunist kuni 6. novembrini 1991 oli ta Ukraina NSV kaitse, julgeoleku ja eriolukordade minister. 6. novembril 1991 määrati Martšuk UNSV KGB õigusjärglase Ukraina Julgeolekuteenistuse esimeseks ülemaks.
Ott Valgemäe
Salme ja Ott Valgemäe tantsude kronoloogia
MR – poiste ja meesrühmadele
LR – lasterühmale
Tobias Hans
thumb|Tobias Hans (2017)
Ott Valgemäe
Salme ja Ott Valgemäe tantsude kronoloogia
SP – soolopaaridele
Tobias Hans
Tobias Theodor Hans (sündinud 1. veebruaril 1978 Neunkirchenis) on Saksamaa poliitik, Kristlik-Demokraatliku Liidu liige alates 1994. aastast. Alates 1. märtsist 2018 on ta Saari liidumaa peaminister.
Ott Valgemäe
Isiklikku
Oli 1942. aastast abielus Salme Valgemäega.
Tütar on Tiiu Valgemäe ja poeg on Jüri Valgemäe.
Tobias Hans
Ta õppis Saarimaa Ülikoolis majandusinformaatikat, infoteadust ning inglise keelt ja kirjandust, kuid ei lõpetanud õpinguid. Poliitikas osales alates 1992. aastast, mil astus Kristlik-Demokraatliku Liidu noorteorganisatsiooni Junge Union. Kaks aastat hiljem astus Hans parteisse. Alates 2009. aastast on ta kõigil Saarimaa parlamendivalimistel valitud Saarimaa Maapäeva koosseisu, sealhulgas aastatel 2015–2018 oli ta Kristlik-Demokraatliku Liidu fraktsiooni esimees.
1. märtsil 2018 valis maapäev ta häältega 40:11 Saarimaa uueks peaministriks ja samal päeval astus ta ametisse, vahetades välja peaministri ametikohalt Kristlik-Demokraatliku Liidu peasekretäriks suundunud Annegret Kramp-Karrenbaueri.
Hans Heinrich von Liewen (1664–1733)
Elulugu
Hans Heinrich von Liewen sündis Eestimaal 1664. aastal Bernhard Otto Lieweni ja Gertrud Elisabeth von Wrangelli perre.
Šventa
Šventa on küla Leedus Švenčionyse rajooni Švenčionysi vallas.
Hans Heinrich von Liewen (1664–1733)
Elulugu
2. oktoobril 1688 sai ta Gustav Moritz Lewenhaupti jalaväerügemendis 24. aastaselt leitnandiks. Selle rügemendiga teenis ta Hollandis. 1693. aastal sai ta kapteniks, kuid lahkus 5 aastat hiljem lühiajaliselt sõjaväeteenistusest.
Tobias Hans
Usutunnistuselt on Hans katoliiklane, ta on abielus.
Šventa
Šventas on raamatukogu, seal asub Sirvėta regionaalpargi administratsioon.
Hans Heinrich von Liewen (1664–1733)
Tegevus Põhjasõjas ja hilisem elu
Põhjasõja alguseks naasis ta aga teenistusse ja sai Eestimaa aadlilipkonnas ooberstleitnandiks. Kuigi tal oli üksuses kõrge auaste, ei läinud selle ülemakoht talle, vaid Fritz Wachtmeisterile. Liewen sai samal aastal siiski võimaluse üksust juhatada, kui 1700. aasta sügisel moodustati Liivimaa 2. jalaväepataljon, mille ülemaks Liewen 10. aprillil ka sai.
1700. aastal osales ta Narva ning hiljem ka Rõuge lahingutes. Viimases paistis ta oma tegevusega eriti silma.
Selle pataljoniga osales ta veel ka Erastvere ja Hummuli lahingutes, kus tema 480-meheline üksus peaaegu hävitati. Hoolimata suurest kaotusest täiendati pataljoni 1703. aastal ning muudeti rügemendiks, mille juhatajaks määrati 17. augustil jällegi Liewen.
Šventa
Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasula.
Hans Heinrich von Liewen (1664–1733)
Tegevus Põhjasõjas ja hilisem elu
Kuna tema rügement kannatas desertöörluse all, küsis 1705. aasta 18. mail Liewen Eestimaa viitsekubernerilt luba sõdureid deserteerimisele meelitanud talupoegi karistada. Seda talle ka lubati. 1707. aastal kästi tal ka Kunda mõisa talupoegade mässu maha rahustamiseks sinna sõdureid saata.
1708. aastal alustasid Rootsi jõud rünnakut Venemaa kontrolli alla läinud Ingerimaale. Operatsiooniplaanide raames pidid rootslased korraldama pealetungi ka Eestist. Samal aastal kogunes Vinni mõisa juurde Rootsi välivägi, milles oli ka Lieweni üksus. Liewen ise valiti ka vägede üldjuhatajaks. Selles lahingus osutus Rootsi armee jällegi kaotajaks ning pidi taganema.
Siiski edutati Liewen 1710. aasta 21. märtsil kindralmajoriks. Samal aastal alistus ta koos oma rügemendiga Tallinnas. 1711. aasta 10. oktoobril sai ta Ihukaitse tragunirügemendis ooberstiks. Kolm aastat hiljem sai ta juba kindralleitnandiks ja Karlskronas admiraliteedi direktoriks. 1717. aasta 18. juunil sai ta Ida-Skåne jalaväerügemendis ooberstiks.
Hans Heinrich von Liewen suri 1733. aastal.
Translatsioonijärgne modifikatsioon
pisi|266x266px|TJM muster levinud valgumolekulis – alfa-tubuliinis, mis moodustab [[Mikrotuubulid|mikrotuubuleid]] Valgu translatsioonijärgne modifikatsioon (TJM, sageli kasutatakse ingliskeelse analoogia põhjal ka mõistet post-translatoorne modifikatsioon ehk PTM) on muudatus valmissünteesitud valgu struktuuris, mis mõjutab valgu keemilist koostist ja võimet osaleda bioloogilistes signaaliradades. TJM lisatakse enamasti valgu reaktsioonivõimelisematele funktsionaalrühmadele: N-terminaali, C-terminaali või aminohappejääkide nukleofiilsetele külgrühmadele (hüdroksüül-, tiool-, amino- või karboksüülrühmad). TJM lisavad proteoomile keerukusastmeid, sest modifitseeritud ja modifitseerimata valk käituvad erinevalt.
Hans Heinrich von Liewen (1664–1733)
Isiklik elu
Hans Heinrich von Liewen abiellus 1699. aasta 5. märtsil Catharina Elisabeth von Ükskülliga, kuid viimane suri juba 1701. aastal.
1702. aastal abiellus ta Magdalena Juliana von Tiesenhauseniga, nende abielust sündis juba seitse last: Hans Heinrich, Otto, Gertrud Elisabeth, Volmar, Henrika Juliana, Karl Friedrich ja Anna Christina von Liewen.
Translatsioonijärgne modifikatsioon
TJM mitmekesisus looduses
vasakul|pisi|312x312px|Näide evolutsioonis hästi säilunud signaalirajast, milles leidub rohkesti valgu translatsioonijärgset modifikatsiooni – [[Sonic Hedgehog ehk Shh rada, mis on üks Hedgehogi signaaliradadest. Raja erinevate komponentidega teostatakse osalist proteolüüsi, palmitoüülimist, kolesterooliga ühendamist, fosforüülimist ja ubikvitinüülimist. Pildil on kajastatud ainult Shh molekulile kolesterooli lisamine enne sekreteerimist]] TJM komplekt eri organismides on erinev, mis on tingitud erinevustest TJM lisavate ja eemaldavate ensüümide komplektide tasemel (vt alapealkiri „Olulisimad TJM“). Näiteks on histidiini fosforüülimine väga levinud prokarüootides, kuid eukarüootides moodustab His kõigest 6% fosforüülitavatest aminohapetest. Samas puudub bakterites valkude müristoüülimist katalüüsiv ensüüm. Lisaks on kirjeldatud suuri erinevusi valkude glükosüülimisel putukates ja imetajates, mis tingib teatud raskusi mõningate rekombinantsete valkude tootmisel putukarakkudes. Suur osa edasisest artiklist keskendub TJM tutvustamisele imetajate ja konkreetsemalt inimese kontekstis.
Eukarüootides kannab erinevaid TJM väga suur osa proteoomist   ning TJM on olulised ka sekreteeritavate valkude puhul (näiteks peetakse kõige ulatuslikumalt glükosüülitud valguks inimese koorioni gonadotropiini). TJM „mustrite“ muutus rakus võib kaasneda loomulike protsessidega (nt embrüonaalne areng, vananemine, rasedus), aga ka haigustega. Viimaseid vaadeldakse põhjalikumalt alapealkirjas „TJM ja patoloogilised seisundid“.
TJM liigid
Enamik TJM on pöörduvad ehk TJM kaudu on võimalik ajutiselt moduleerida modifitseeritava valgu aktiivsust, ilma et valku peaks lagundama või juurde sünteesima. TJM lisamist ja eemaldamist katalüüsivad elusrakkudes spetsiaalsed ensüümid. TJM teostamiseks vajavad ensüümid sageli abimolekule (nt ATP proteiinkinaaside puhul või SAM metüültransferaaside puhul), mille küljest pärineb lisatav fragment. Rakuorganellide lõikes teostatakse suur osa TJM lisamisest endoplasmaatilises retiikulumis kohe pärast valkude voltumist (nt glükosüülimine ), aga ka Golgi kompleksis (nt ubikvitinüülimine ), tsütoplasmas (nt fosforüülimine) ja rakutuumas (nt metüülimine).
Olulisimad TJM
Allpool tabelis on toodud näited olulisimate TJM kohta (nimekiri pole lõplik): Märkused: * Müristoüülimist ja prenüülimist vaadeldakse tegelikult lipideerimise ühe liigina. ** TJM lisamisreaktsioon on tegelikult mitmeetapiline ja selles osaleb ka teisi ensüüme. Tabelis toodud modifikatsioone võib põhimõtteliselt esineda ka valkudest erinevate molekulide puhul, kuid siis ei ole korrektne kasutada sõna „translatsioonijärgne“. Näiteks on tuntud DNA metüülimine või fosfatidüülinositooli fosforüülimine, mis kulgevad valkude modifikatsioonidega suhteliselt sarnaste mehhanismide alusel. pisi|290x290px|Molekulisisese (vasakul) või molekulidevahelise (paremal) disulfiidsideme pöörduv tekkereaktsioon. Reduction = redutseerimine, oxidation = oksüdeerimine
Muud modifikatsioonid
Valkude normaalse töö tagamiseks on äärmiselt olulised veel mõned struktuursed modifikatsioonid, mida mõnikord käsitletakse kui TJM, kuid mitte alati:
vasakul|pisi|189x189px|Levotüroksiini ehk L-türoksiini molekuli ruumiline kuju. Süsinikuaatomid on näidatud mustaga, vesinikud valgega, hapnikud punasega, lämmastik sinisega ja joodid lillaga Biokeemiliselt huvipakkuv on ka valgu jodeerimine, mis on üsna unikaalne kilpnäärme hormooni türoglobuliini jaoks. Türoglobuliin sisaldab rohkesti tsüsteiinijääke ja türosiinijääke, millest jodeeritakse just viimaseid. Jodeerimiseks on oluline ensüüm türoperoksidaas, mis kasutab ära teiste ensüümide toodetud vesinikperoksiidi ja tekitab selle abiga reaktiivse joodi. Joodi kovalentse liitumise järel türoglobuliinile (tõenäoliselt kulgeb elektrofiilse asendusena aromaatses tuumas) „lõigatakse“ valgu küljest ära lühikesed jodeeritud Tyr sisaldavad fragmendid, millest seejärel moodustuvad hormoonid L-türoksiin (T4) ja L-trijodotüroniin (T3). pisi|373x373px|Levinud TJM lisamise mehhanismid – ülevalt alla: metüülimine, atsetüülimine, fosforüülimine. Vasakul on näidatud reaktsiooni lähteained ja paremal saadused
Erinevate TJM hinnanguline osakaal
Olenevalt sellest, kas lähtuda seni teadaolevatest eksperimentaalandmetest või valkude järjestuste põhjal prognoositud modifikatsioonidest, moodustavad TJM esikolmiku varieeruvas järjekorras fosforüülimine, atsetüülimine ja N-sidestatud glükosüülimine (ehk amiidrühma lämmastiku glükosüülimine). Teaduskirjanduse analüüsi põhjal on raporteeritud, et enim uuritud TJM on eespool mainitud kolmiku kõrval veel ubikvitinüülimine, metüülimine, SUMOüülimine (ubikvitiiniga struktuurselt sarnase valgu lisamine) ja lipideerimine (konkreetsemalt palmitoüülimine ja müristoüülimine).
TJM ja patoloogilised seisundid
vasakul|pisi|380x380px|Arginiini metüülimise mehhanism. Rooma numbritega on tähistatud ensüümiperekonna valkude arginiini metüültransferaasid kuuluvate ensüümide alatüübid pisi|Arginiini tsitrulliinimisel kulgev reaktsioon Valkude anomaalne TJM tekib enamasti seoses TJM lisavate või eemaldavate ensüümide anomaalselt kõrge või madala aktiivsusega. Hetkeseisuga on teaduskirjanduses hästi dokumenteeritud seosed järgnevate patoloogiate ja TJM vahel (mitmeid nendest näidetest on käsitletud ka proteoomi-teemalises Vikipeedia artiklis):
TJM uurimine
vasakul|pisi|172x172px|Müristoüülhappe struktuur. Mustaga on näidatud süsinikuaatomid, valgega vesinikud, punasega hapnikud. Pikk alküülahel annab märku molekuli hüdrofoobsusest pisi|311x311px|Vase katalüüsitud [[Click-keemia|click-reaktsiooni skeem – R tähistab sisuliselt ükskõik milliseid asendajaid. Click-reaktsiooni eeliseks on selle selektiivsus – ka reaktsiooni teostamisel keerulises bioloogilises proovis tekib minimaalselt kõrvalsaaduseid. Kui üheks lähteaineks on muundatud rasvhappega modifitseeritud valk, siis teiseks lähteaineks võib olla näiteks magnetosake või biotiini derivaat, mille abiga saab valku seejärel proovist eraldada. ]] TJM uurimiseks on proteoomikas (meetodid, mida kasutatakse proteoomi uurimiseks) kujundatud erinevad võtted, mis võimaldavad suurendada uuritavas proovis modifitseeritud valkude osakaalu. Näiteks:
TJM uuringute tulemuste süstematiseerimisele keskenduvad mitmeid spetsiifilised andmebaasid – seda lisaks proteoomi käsitletavatele üldistele andmebaasidele, mis esitavad infot muuhulgas ka vaadeldavate valkude TJM kohta.
Niemce
Niemce on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Lublini maakonnas, Niemce valla halduskeskus. Niemce asub Lublini kesklinnast umbes 13,5 km põhjakirdes.
Hannoveri kapsel
See kapsel on võrreldes inglise ja rootsi kapsliga võrdlemisi madalal. Hannoveri kapsel nagu ka ristkapsel ja mehhiko kapsel ei lase hobusel suud lahti ajada ja hakata selle tõttu ratsmekontakti vältima. Kuna see on nii madalal hobuse näol siis ei ole see kapsel soovitatud pikkadeks galopitreeninguteks, sest kui see on kasvõi veidike halvasti pandud, siis see takistab hobuse ninasõõrmete liikumist/tööd.
Dendy
Dendy (Де́нди) on 1990. aastatel loodud mängukonsool. Oma olemuselt oli Dendy Nintendo Entertainment Systemi (NES) kloon. Dendy lõi Taiwani firma Steepler ning seda müüdi Venemaal ja endistes Nõukogude Liidu vabariikides (oli ka Eestis ). Kuna NES-i originaalversiooni seal kunagi müügis ei olnud, muutus Dendy kiiresti populaarseks ja seda müüdi kokku ligikaudu 2 miljonit eksemplari.
Braslava
Braslava on küla (mazciems) Lätis Limbaži piirkonnas Braslava vallas. Küla asub valla keskusest Vilzēnist 6, endisest piirkonna keskusest Alojast 13 ning Riiast 127 kilomeetri kaugusel.
Ajalooliselt asus külas Braslava mõisa (Breslau) keskus. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Aloja piirkonda.
Braslavas on raamatukogu.
Aastal 2015 oli külas 53 elanikku.
Braslavas sündis läti näitleja Dace Everss.
Mehitamata liiklushaldus
Mehitamata liiklushaldus (Unmanned Traffic Management, UTM) on NASAs arendatav katsetusjärgus süsteem, mis hakkab reguleerima mehitamata õhusõidukite liiklust kuni 365 m kõrgusel maapinnast.
Süsteem oli algselt mõeldud droonide kasutamise reguleerimiseks, kuid lisandunud on arendatav õhutransport linnades (näiteks Airbus Pop.Up ) Süsteem arvestab geopiirangutega alasid (GPSi koordinaatidega lennukoridorid) ning sensortehnoloogiat hoonete ja teiste õhusõidukite tuvastamiseks.
Jāzeps Vītols
pisi Jāzeps Vītols (saksapäraselt Joseph Wihtol, 26. juuli 1863 Valmiera – 24. aprill 1948 Lübeck) oli läti helilooja, dirigent ja pianist. Ta oli rahvusromantismi juhtiv esindaja Lätis.
Jāzeps Vītols sündis õpetaja peres. Ta õppis aastail 1880–1886 Peterburi konservatooriumis Nikolai Rimski-Korsakovi juhendamisel. Seejärel töötas ta sealsamas õppejõuna. 1901 sai ta professoriks. Tema õpilaste seas olid Nikolai Mjaskovski ja Sergei Prokofjev. Vītolsi lähedased sõbrad olid professorid Aleksandr Glazunov ja Anatoli Ljadov.
1918. aastal naasis ta Venemaalt Lätti ja asus tööle Läti Rahvusooperi peadirigendina. 1919 asutas ta Läti Konservatooriumi (praegu Jāzeps Vītolsi Läti Muusikaakadeemia) ning oli selle rektor 1935. aastani ja õppejõud 1944. aastani. Tema õpilaste seas olid Jānis Ivanovs ja Ādolfs Skulte. 1944 põgenes ta Saksamaale, kus ta elu viimased aastad veetis Flensburgis. Ta suri Lübeckis. 1993. aastal viidi tema põrm Lätti ja maeti Riia metsakalmistule.
Vītols kirjutas mitu sümfoonilist teost, sh 1 sümfoonia, üle 100 laulu ja umbes 300 rahvalaulu seadet. Ta on kirjutanud ka kammermuusikat ja klaveripalu. Tema koorilaulud, näiteks "Gaismas pils" ('valguse loss') on Lätis väga populaarsed ja on sageli laulupidude kavas.
Jāzeps Vītols oli korporatsiooni Fraternitas Lataviensis liige.
Lenna (album)
"Lenna" on Lenna Kuurmaa 2010. aastal välja antud esimene sooloalbum. Selle esitluskontsert toimus 5. juunil 2010 Tallinnas Rock Cafés.
Plaat on salvestatud 2009. aasta oktoobrist kuni 2010. aasta maini Sonicmedia stuudios ja Lenna Kuurmaa kodu köögis.
Onuškis
Onuškis on alev Leedus Trakai rajoonis, Onuškise valla halduskeskus.
Onuškises on aastal 1829 valminud katoliku kirik, gümnaasium, haigla, kultuurimaja, postkontor ja raamatukogu. Seal tegutseb metsamajand.
Alev asub merepinnast 147 meetri kõrgusel 38,8 ha suuruse Dumblise järve ja 29,5 ha suuruse Onuškise järve kaldal.
Sealsesse kirikusse on maetud Leedu iseseisvusdeklaratsioonile alla kirjutanud Donatas Malinauskas. Aastal 1889 sündis Onuškise üks Bundi liikmeid Hirsh Lekert.
Ajalugu
Ristisõdijate kroonikates on teateid paigast nimega Ywanendorf ja Hannusdorf. Sealsed asulad on kuulund Ivanile või Hanusele. Viimane on tuletis nimest Jonas. Hiljem mugandus Hanuse nimi leedulastel Onuseks ja sellest tuleneb ka alevi nimi.
Aastal 1505 rajati Onuškisesse esimene kirik. Aastal 1511 on esimest korda mainitud Onuškise mõisa. Aastal 1524 andis Zygmunt I asulale alevi staatuse, õiguse kõrtsile ja turuplatsile. Aastal 1564 lisandus õigus pidada laatasid.
Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Ганушишки. XIX sajandi alguses põles sealne vana kirik maha ja kohalik mõisnik K. Šetkevičius ehitas selle asemele aastail 1823-1829 uue kivist kirikuhoone. XIX sajandi keskpaiku olid alevis viinaköök, saekaater ja algkool. Jaanuariülestõusu järel konfiskeerisid tsaarivõimud sealse mõisa ja andsid selle krahv Olsufjevile.
Aida (riie)
Aidariides ristuvad lõngad neljakaupa, kaks seesmist ristuvad üle nelja lõnga, äärmised kummalgi pool üle ühe ja üle kahe, koes ja lõimes ühtemoodi. Neljaste lõngagruppide vahele jäävad augukesed, nii et kangas on võrgutaoline – see teeb tikkimisel lõngade lugemise lihtsamaks. Kangas on mõlemast poolt ühesugune ja selle mõlemad pooled on ühtviisi tarvitatavad. Aidariiet toodetakse erineva lõngade tihedusega pinnaühiku kohta, samuti erineva laiusega paelana.
Clarki maakond (Idaho)
Clarki maakond (Clark County) on maakond Ameerika Ühendriikides Idaho osariigis.
Maakonna halduskeskus on Dubois.
Ajalugu
Maakond moodustati 1919. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 982.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Vassili Kuznetsov (kergejõustiklane)
pisi|Kuznetsovi haud [[Vagankovo kalmistul]] Vassili Kuznetsov (7. veebruar 1932 – 6. august 2001) oli NSV Liidu kergejõustiklane (kümnevõistlus).
Melbourne'i olümpiamängudel 1956 võitis ta kümnevõistluses tulemusega 7465 punkti pronksmedali. Kulla võitis olümpiarekordiga 7937 Milt Campbell ja hõbeda Rafer Johnson tulemusega 7587. Uno Palu jäi 6930 punktiga Kuznetsovi järel neljandaks.
Rooma olümpiamängudel 1960 võitis ta samuti pronksmedali. Tema lõpptulemuseks jäi 7809 punkti. Kulla võitis tookord uue olümpiarekordiga Rafer Johnson (8392 punkti) ja hõbeda Chuan-Kwang Yang (8334 punkti).
James Corden
James Kimberley Corden (22. august 1978 London) on Suurbritannia laialt tuntud näitleja, koomik, laulja ja telesaatejuht. Elizabeth II määras talle 2015. aastal Briti impeeriumi ordu ohvitseri tiitli teenete eest teatrikunstis, mille andis üle kuninglik printsess Anne.
Tallinna tselluloosivabrik
Tallinna tselluloosivabrik oli Tallinnas Tartu maantee 86/90 ääres tegutsenud tselluloosi- ja paberitööstusettevõte.
Ajalugu
Vabriku eelkäijaks peetakse Ülemiste paberiveskit, mille asutas 1664. aastal Lorents Jauch. 1822. aastal ostis paberiveskile kuulunud krundi koos lagunenud hoonetega Peterhofi paberivabriku direktor Friedrich Wilhelm Wistinghausen. 1826 hakati ehitama paberivabrikut ja ehitus kestis aastani 1838. 1836. aastal ostis vabrikuhooned Johann Wilhelm Donat, 1849. aastal ostis paberivabriku Arnold Georg Eggers, 1879. aastal A. Parrison, 1881. aastal A. Hradetski. 1893. aastani kandis ettevõte nime Ülemiste Paberivabrik.
1893. aastal otsustas seltskond Tallinna ettevõtlikke kodanikke eesotsas Ernst Ossega, paberivabriku asemele tselluloosivabriku rajada ja vabrik muudeti tselluloosivabrikuks ning 1894. aastal sai ettevõtte nimeks E. Osse ja Ko tselluloosivabrik Tallinnas.
1899. aastal asus ettevõtet juhtima Emil Fahle, 1909. aastal sai tselluloosivabrik kubermanguvalitsuselt loa rajada paberiosakond, mis valmis 1910. aasta märtsis. Emil Fahle juhtimise all rajati suurem osa praegu tselluloosi tööstuskompleksina tuntud hooneid: 1908. aastal ehitati (1995. aastal lammutatud) imposantne 35 meetri kõrgune betoonist leelisetorn, aastail 1908–1910 nn esimene paberivabrik , mille on projekteerinud Otto Schott, 1911. aastal valmis arhitekt Jacques Rosenbaumi projekti järgi juugendlik pritsimaja Masina tänava nurgal, 1912–1913 ehitati teine paberivabrik esimese külge. pisi|Endine AS Põhja paberi- ja tselluloosivabriku peakontori hoone [[Masina tänaval]] 1915. aastaks ehitati Jacques Rosenbaumi projekteeritud, AS Põhja paberi- ja tselluloosivabriku peakontor (Masina tänav 22). Peakontori pikk esifassaad kulgeb piki Masina tänava serva, hoone vanemasse, Tartu maantee äärsesse hooneosasse, kus algselt olid tootmisruumid, rajati mõlemale korrusele suured paberi lao- ja ekspeditsiooniruumid. 1915. aastal, tehase rajamise ajal ehitati Tartu maantee ääres asuv paekivimüür. Paekivimüüritise pinda ilmestab eriline paekiviladu, eenduvad müüriosad ning kaarsilluse motiiv, müüril on kõrgemad ning madalamad müüriosad, kuid müüritis on säilinud ainult osaliselt.
Koostöös Aasovi-Doni Kommertspangaga moodustati 1912. aastal Põhja paberi- ja tselluloosivabriku aktsiaselts, mis alustas tegevust 1913. aastal. 1915. aastaks oli Põhja paberi- ja tselluloosivabrikus 742 töölist, 1917. aastal juba 920 töölist. Enne maailmasõda tootsid Põhja paberi- ja tselluloosivabrik ja Pärnu Waldhofi tselluloosivabrik 70% Tsaari-Venemaa paberist ja tselluloosist. Paberi- ja tselluloosivabriku tootmismahtude ja tööliste arvu kasvu tingis Esimeses maailmasõjas 1915. aastal Pärnus Saksa vägede kartuses õhku lastud Waldhofi tselluloosivabriku konkurentsi kadumine. 1917. aastal rajati Jägala joa hüdroelektrijaam ja Jägala puupapivabrik, Harju maakonnas Jägala joa juures. Aasovi-Doni Panga natsionaliseerimisega 1917. aastal sai vabriku suurimaks aktsionäriks Emil Fahle, kes juhtis vabrikut kuni oma surmani 1929. aastal. pisi|Ümberehitatud tselluloosi- ja paberivabriku tselluloositsehh, [[Tartu maantee 84A ]] 1921. aastal töötas Põhja paberi- ja tselluloosivabrikus ligikaudu 2000 töölist, 1922. aastal 955. 1923. aastal ehitati vabrikust raudteeharu Ülemiste raudteejaamani. 1926. aastal valmis arhitekt Erich Jacoby projekti järgi uus nelja keedukatlaga tselluloosivabriku tselluloosi keedu-, ettevalmistus-, kuivatusosakonna hoone, mis koosnes kolmest osast: kõrgest vertikaalsest keeduosakonnast, madalamast ettevalmistusosakonnast ning kuivatusosakonnast. Keedutsehh moodustus algul neljast, pärast 1930. aasta juurdeehitusi kuuest läbi kolme korruse ulatuvast hiiglaslikust keedukatlast ning neid ülalt varustavatest laastupunkritest. Ettevalmistusosakonna kõige silmapaistvama osa moodustasid massiivsed tselluloosimassi puhastusvannid. Vabriku tselluloositsehh on muinsuskaitseliselt väärtuslik, kuna tselluloosi keeduosakonna hoone on ainulaadne koos oma konstruktiivse osa ja väärtusliku fassaadide paelaoga kui silmapaistev näide Eesti 1920. aastate tööstusarhitektuurist ja tselluloositsehh moodustab ka koos ülejäänud säilinud paberivabriku hoonetega ühtse kompleksi.
1922. aastal ehitati katlamaja ja 1937. aastal valmis katlamajale klinkertelliskivist uus korsten. 1970. aastatel lõhuti algselt 65,5 m kõrgune korsten 20 meetrit madalamaks, et see lennukitele ohtlik ei oleks. 1930. aastatel ehitati I ja II paberiveski hoone vahele täiendav hooneosa, millega likvideeriti tee, juugendlik nurgatorn I paberivabrikul ja II paberivabrikul kena ümarnurk.
Põhja paberi- ja tselluloosivabrikus oli mitu osakonda: tselluloosi, paberi, tiku, metsa- ja hooviosakond ja allkäitist (Vasalemma paemurd, Jägala puupapivabrik ja Tammiku puupapivabrik). Vabriku juures tegutses vabatahtlik tuletõrjekomando ja ambulatoorium ning töötajate kultuurhariduslik ühing Puhkekodu ja vabriku kulul peeti ülal lasteaeda, võimlat, kino, raamatukogu, orkestrit ja huviringe.
Vabrik natsionaliseeriti, Riigivolikogus 23. juulil 1940 vastu võetud pankade ja suurtööstuste natsionaliseerimise deklaratsiooni alusel ning Eesti NSV ajutise Ülemnõukogu Presiidiumi 31.12.1940 aasta seadlusega nimetati ettevõte, Eesti NSV Kergetööstuse ministeeriumi Viktor Kingissepa nimeliseks Tallinna tselluloosi ja paberikombinaadiks.
Nicolae Timofti
Nicolae Timofti (sündinud 22. detsembril 1948) on Moldova poliitik ja jurist, kes oli 23. märtsist 2012 kuni 23. detsembrini 2016 Moldova president.
Tallinna tselluloosivabrik
Ajalugu
Teise maailmasõja ajal 1941. aastal õhkisid Nõukogude väed osaliselt õhiti Lasnamäel asunud tselluloosi ja paberikombinaadi vabrikuhooned ja Jägala puupapivabriku ja Jägala joa hüdroelektrijaama. Saksa okupatsiooni ajal jätkas vabrik tootmist endisest väiksemas mahus Põhja paberi ja puupapivabriku nime all.
1950. aastatel asuti vabrikut taastama. Eesti NSV perioodil jätkas tselluloosi ja paberikombinaat tegevust Eesti NSV metsa-, tselluloosi-, paberi- ja puidutööstuse ministeeriumi Tööpunalipu ordeniga V. Kingissepa nim Tallinna tselluloosi- ja paberikombinaadi nime all. 1960. aastal avati tselluloosi ja paberikombinaadis söödapärmiosakond. 1971. aasta 1. märtsil moodustati Eesti Tselluloosi- ja Paberitootmiskoondis Eesti Paberitööstus, mille peaettevõtteks ühendati V. Kingissepa nim. Tallinna Tselluloosi- ja Paberikombinaat ning Tallinna Paberivabrik, filiaalideks Kohila Paberivabrik, Kehra Tselluloosi- ja Paberikombinaat ning Räpina Paberivabrik.
Nicolae Timofti
Nicolae Timofti lõpetas 1972. aastal Moldova Riikliku Ülikooli õigusteaduse erialal. Ta on töötanud kohtunikuna.
Tallinna tselluloosivabrik
Ajalugu
1986. aasta 1. märtsist likvideeriti tootmiskoondis Eesti Paberitööstus ja endise tootmiskoondise baasil moodustati Tööpunalipu ordeniga autasustatud V. Kingissepa nimeline Tallinna Tselluloosi- ja Paberikombinaat, osakondadeks Joaveski Paberivabrik, Räpina Paberivabrik ning Tallinna Paberivabrik ehk tootmistsehh nr. 2.
1991. aastal moodustati Tallinna Tselluloosi- ja Paberikombinaadi baasil Riiklik Aktsiaselts Tallinna Paber. 1994.aasta alguses ettevõte likvideeriti pankrotistumise tõttu.
Nicolae Timofti
Ta ei kuulu ühtegi erakonda.
Läti mõis
Läti mõis oli Raasiku mõisa abimõis, mis asus Harju-Jaani kihelkonnas Harju-Jaani kirikust 1,5 km lõunas.
Läti mõis põletati 1905. aasta revolutsioonisündmuste käigus ja seda hiljem ei taastatud.
Mõisasüdame koos maa ja tulekahjus alles jäänud mõisatallikompleksi ning aidaga kinkis Eesti Vabariik pärast Vabadussõda selles sõjas osalenud ja ühe jala kaotanud Vabadusristi kavalerile Johannes Püile. Säilinud on mõisarehe kivivundamendi fragmendid, mõned mõisapargi põlispuud. Eesti riik ehitas Johannes Püile vana mõisamaja parki uue maja, selles elab praegu tema pojapoeg Raivo Püi.
Edward John Eyre
pisi|Edward John Eyre Edward John Eyre (5. august 1815 – 30. november 1901) oli inglise maadeavastaja, Austraalia uurija, kolooniate administraator ja Jamaica kuberner.