cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Retoorika
Eestikeelse kõnekunsti algus
Kõnekoosolekud Eesti Kirjameeste Seltsis ning ja põllumeeste seltsides harjutasid tolleaegseid kõnelejaid ja kuulajaid populaarteaduslike loengutega, vaidlused Eesti Aleksandrikooli komiteedes aga vaidluskultuuriga. Sedasi pandi alus eesti retoorikatraditsioonidele.
Retoorika areng 20. sajandil
Demokraatlik ühiskond on kõne- ja väitluskunstile parim kasvulava. Sõna jõudu saab kaasaja tehnika võimaluste juures oluliselt suurendada. Helivõimendus, raadio, televisioon ja muud meediakanalid võimaldavad edastada nii suulise kui ka kirjaliku teksti lühikese ajaga paljude inimesteni. Kaasaja demokraatliku ühiskonna olulisemad kõne- ja vaidluskunsti lavad nagu vanasti Kreekaski on parlament ja kohtusaal. Kõne- ja väitluskunst hoogustusid Euroopas ja Ameerikas koos demokraatia arenguga.
Murrangulised ajad ühiskonnas toovad esile kuulsad kõnelejad, kes sõnastavad oma ajastu sõnumi ning tehnika areng on aidanud sellel laiemat kõlapinda leida. Näiteks väga olulise tähtsusega olid II maailmasõja aegsed raadiokõned Winston Churchillilt ja Charles de Gaulle'ilt.
1960ndatel võitles Martin Luther King mustanahaliste õiguste eest, propageerides oma kõnedes vägivallatu võitluse põhimõtet. Ta korraldades rohkesti meeleavaldusi, pidas seal jõulisi kõnesid, mille mõju ühiskonnas oli enneolematult võimas. Loomulikult kuuluvad sajandi silmapaistvate kõnemeeste hulka ka Lenin, Hitler ja Castro.
Euroopaliku väitluse kodumaaks võib lugeda Inglismaad, kus on väga pikaajalised väitlustraditsioonid Oxfordi ja Cambridge'i ülikoolist. Inglise parlamentaarse kõnekunsti ajalugu ulatub juba 17. sajandisse ning edukate kõnelejatena jäävad ajalukku sellised nimed nagu O. Cromwell, E. Burke, W. Pitt vanem ja noorem.
Alates 1911. aastast, mil suurenes alamkoja mõjuvõim Suurbritannias, kujunesid välja omanäolised ja värvikad briti parlamendi väitlustraditsioonid, mis kujunesid sageli üsna ebadžentelmenlikuks, kus vastase isiku ründamine, siltide kleepimine ja muu säärane demagoogia olid üsna tavalised nähtused. Inglismaal on paljudes ülikoolides oma väitlusklubi, mille koosolekuruum on sisustatud alamkoja eeskujul. Inglise parlamendiväitluse traditsioonist on ka väga tugevalt mõjustatud kaasaegne tudengiväitlus Suurbritannias ning samas harrastatav keskkooliõpilaste väitlus.
17.–18. sajandil juurdus ladinakeelne retoorikaõpetus Inglismaa eeskujul ka Põhja-Ameerika haridussüsteemis. Esimesed väitlusseltsid kujunevad 19. sajandi keskel ning esimene ülikoolidevaheline väitlus toimub 1892. aastal. Ameerika Ühendriikides on väitlus mänginud väga olulist rolli poliitilises võitluses. 19. sajandi kuulsaimad väitlusi toimus 1858. aastal A. Lincolni ja Douglase vahel. Väideldi orjuse kaotamine üle. 20. sajandil on televisioon võimaldanud väitlusi korraldada juba väga suurele auditooriumile. 1960. aastal väitlesid presidendikandidaadid Richard M. Nixon ja John F. Kennedy neljal korral poliitilistel teemadel ja seda jälgis ühtekokku 80 miljonit inimest. Paljud ajaloolased hindavad nendel väitluste määravat mõju Kennedy võidule. Ka viimastel Ameerika presidendikandidaatidel tuli pidada televäitlusi väga suurele auditooriumile.
Sõnavabaduse ja vaba turumajanduse tingimustes on maailm avatud kõikvõimalikele kõnelejatele. Suurema mõjujõu ühiskonnas aga saavutab ikka see, kelle sõnu rohkem usutakse. Sellest, kuidas retoorika abiga kõneleja oma mõjujõudu saab suurendada, tuleb juttu järgmises peatükis, kus on vaatluse all demagoogiavõtted.
Kriitiika kui meetod
Retoorikat saab analüüsida mitmesuguste meetodite ja teooriate abil. Üks selline meetod on kriitika. Vastavalt retoorika kriitikule Jim A. Kuypersile: "Retoorika kasutamine on kunst, see ei anna teaduslikele analüüsimeetoditele head alust. Kriitika on ka kunst, mis sobib eriti hästi retoorilise loomingu uurimiseks." Ta väidab, et kriitika on meetod teadmiste genereerimiseks, nagu teaduslik meetod on teadmiste genereerimise meetod: "Teaduste ja humanitaarteaduste uurimine meie ümbritsevate nähtuste poolest on teadlaste hulgast märkimisväärselt erinev. Näiteks teadlased sihilikult järgivad ranget meetodit (teaduslik meetod). Kõik teadustöötajad peavad kasutama seda sama põhimeetodit ning edukad katsed peavad olema 100 protsenti teistega paralleelsed. Teadusliku meetodi rakendamine võib olla mitmel kujul, kuid üldine meetod jääb samaks ja uurija isiksus eemaldatakse tegelikust uuringust. Kriitika (üks paljudest humanistlikest teadmiste genereerimise meetoditest) hõlmab aktiivselt teadlase isikut. Uurija isiklikud omadused mõjutavad suuri valikuid, mida õppida ja kuidas ja miks õppida retoorilist artefakti. Kriitikal on see eriti oluline, sest kriitikute isiksust peeti uuringu lahutamatuks osaks. Veelgi enam, et kriitikat individualiseerida, leiame, et retoorilised kriitikud kasutavad teatud retoorilise artefakti uurimisel erinevaid vahendeid, kusjuures mõned kriitikud arendavad isegi oma ainulaadset perspektiivi, et paremini uurida retoorilist artefakti." Jim A. Kuypers võtab kriitikat kokku kui ideed kunstina järgmiselt: "Lühidalt, kriitika on kunst, mitte teadus. See ei ole teaduslik meetod, see kasutab subjektiivseid argumenteerivaid meetodeid, see eksisteerib iseenesest, mitte koos teiste meetoditega genereerida teadmisi.
Vaatlus kui meetod
Retoorilise analüüsi eesmärk ei ole lihtsalt kirjeldada diskursuses esitatud väiteid ja argumente, vaid selgitada välja konkreetsed sõnavõtus kasutatud semiootilised strateegiad konkreetsete veenvate eesmärkide saavutamiseks. Seega, kui retooriline analüütik avastab keele kasutamise, mis on veenmise saavutamisel eriti oluline, tuleb küsida "Kuidas see toimib?". See tähendab, millist mõju avaldab see konkreetne retoorika kasutamine vaatajaskonnale ja kuidas see mõju annab rohkem vihjeid kõneleja (või kirjaniku) eesmärkide kohta?
On teadlasi, kes teevad osalist retoorilist analüüsi ja on eri meelt retoorilise edu kohta. Mõned analüütikud üritavad vältida küsimust: "Kas retoorika kasutamine oli edukas (kõneleja eesmärkide saavutamisel)?" Ent teistele on see esmatähtis küsimus: kas retoorika on strateegiliselt tõhus ja mida retoorika saavutas? See küsimus võimaldab rõhuasetuse muutmist kõneleja eesmärkidest retoorika enda mõjudele ja funktsioonidele.
Kaanan
Kaanan on ajalooline maa Lähis-Idas, Egiptusest põhjas, mis hõlmas Foiniikia ja Palestiina. pisi|Kaanan ja Lähis-Ida [[13. sajand eKr|13. sajandil eKr]] Nimetuse ajalooline allikas on Amarna leid. Nimi tuleb mittesemi rändrahva nimetusest, kelle päritolu teadmata.
Linnalised keskused kujunesid Lähis-Ida rannikualal 3. aastatuhandel eKr, mille hulgas tuntuim oli Byblos, mis oli küllalt tihedates kontaktides Vana-Egiptusega. 2. aastatuhandel eKr linnatsivilisatsiooni areng jätkus ja Byblos püsis jõuka keskusena.
Lõunapoolsed Kaanani linnad langesid 15. sajandil eKr Egiptuse võimu alla, kui Egiptuse Uue riigi kuningas Thutmosis III laiendas Egiptuse riiki sõdade abil. Ta vallutas suurema osa Lähis-Idast. Tema riik ulatus Lõuna-Süüriast üle Kaanani Nuubiasse. Assüüria, Babüloonia ja Hetiidi valitsejad tunnustasid Thutmosis III vallutusi. pisi|vasakul|[[Mererahvaste sissetungi ajastu invasioonid]] pisi|Iisraeli kuningriik [[Sauli ja Taaveti ajal. Punaselt on vasallrahvad ja -riigid]]
12. sajandi algul eKr tabas Kaananit Mererahvaste sissetung ja linnaelu käis ajutiselt alla. Algas aramealastete sisseimbumine Kaananisse ja Kaanani sisemaal tõusis esile aramea dünastia poolt valitsetud Damaskus. Rannikul tõusid esile foiniikia linnriigid, mille seas tähtsaimad Byblos, Siidon ja Tüüros. 10. sajandil oli nende seas nähtavasti tugevaim Tüüros, mille kuningas Hiram oli tihedates sidemetes Iisraeli kuninga Saalomoniga.
9. sajandil eKr ja uuesti 8. sajandi eKr teisel poolel langesid foiniikia linnriigid Assüüria ülemvõimu alla. 6. sajandi eKr algusest alates allusid foiniikia linnad Uus-Babülooniale.
Rinzai
thumb|right|Rinzai koolkonna munk Arashiyamast Kyotos
Rinzai (jaapani keeles 臨濟) on jaapani zen’i alakoolkond, hiina linji suuna jätkaja, mille 13. saj tõid Hiinast Jaapanisse õpetajad Eisai ja Enni (1202–1280).
Rinzai on Sōtō ja Ōbaku kõrval levinumaid zen’i koolkondi, kus pannakse eriti rõhku kōaṇ’ide õppimisele ja harjutamisele, et jõuda äkilise virgumiseni, jaapani keeles kenshō, satori.
Zeni tõi Jaapanisse (seda Hiinas õppinud) buda munk Eisai aastal 1191 ja hakkas kasutama (ootamatuid) karjatusi. Teadmisi antakse edasi koan'e lahendades. Et koani mõistmist on raske sõnadega kirjeldada, siis väljendatakse sellest arusaamist ka mõne liigutuse või viipega vms. Toimuvad perioodilised vestlused õpetaja (guru) ehk meistriga, kes teab, millal õpilane on jõudnud (järsu) valgustatuse ääremaadele ja millal on teda võimalik satori kogemusse ehmatada.
Veronica Campbell-Brown
Veronica Campbell-Brown (sündinud 15. mail 1982 Trelawnys) on Jamaica kergejõustiklane (sprinter), kolmekordne olümpiavõitja ja kolmekordne maailmameister.
Karjäär
1999. aastal võitis Campbell noorte maailmameistrivõistlustel Bydgoszczis 100 m jooksus ajaga 11,49 kuldmedali. Kaksikvõidu tagas Jamaicale Lisa Sharpe. Kulla võitis 44,30-ga ka Jamaica 4×100 m teatenaiskond, kus osales hilisem Pekingi 400 m tõkkejooksu olümpiavõitja Melaine Walker, kes võitis Bydgoszczis 200 meetri jooksus hõbemedali.
Campbell oli osaline ka 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys Jamaica 4×100 m teatejooksu võistkonna hõbemedalivõidus. Ta jooksis nii eeljooksus, poolfinaalis kui ka finaalis tagasirget ning eeljooksus ja poolfinaalis saadi kogu võistluse kiireim aeg. Finaalis parandati seda veelgi (42,13), aga Bahama võitis finaali siiski kindlalt.
Schönberg
Schönberg on saksa keeleruumis sageli esinev koha- ja perekonnanimi, mis tähendab eesti keelde tõlgituna "ilus mägi".
Veronica Campbell-Brown
Karjäär
Samal aasta oktoobris võitis ta Santiagos juunioride MM-il kuldmedali nii 100 m (11,12) kui ka 200 m jooksus (22,87). Mõlemad ajad olid juunioride MM-i rekordid. Ühtlasi oli Campbell läbi aegade esimene naine, kes võitis juunioride MM-il nii 100 kui ka 200 m jooksu. 4×100 m teatejooksus jooksis Campbell avavahetust ja Jamaica parandas oma olümpiamängude tulemust veelgi (44,05), aga jäi ikka teiseks, sest Saksamaa jooksis maailma hooaja tippmargi 43,91.
Schönberg
Tõenäoliselt kõige tuntum seda nime kandnud isik oli juudi päritolu Austria helilooja Arnold Schönberg (1874–1951). Schönbergi nime kandvad kohad ja tuntud inimesed on loetletud allpool.
Veronica Campbell-Brown
Karjäär
Briti Ühenduse mängudel 2002. aastal Inglismaal Manchesteris sai ta hõbemedali 100 m jooksus 11,00-ga ja 4×100 m jooksus 42,73-ga. Hiilgas Debbie Ferguson, kes võitis nii 100 kui ka 200 meetri jooksu ja Bahamaga ka teatejooksu.
2003. aastal ei olnud Campbellil ühtegi tulemust.
2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas sai läbis Campbell 100 m jooksus kaks esimest ringi kergelt ja püstitas poolfinaalis isikliku rekordi 10,93. Samas poolfinaalis oli veel kiirem Julia Nesterenko Valgevene rekordiga 10,92. Kõik kolm jamaicalast jõudsid finaali, kus Campbell saavutas ajaga 10,97 pronksmedali. Isikliku rekordi kordamine andnuks kulla, nüüd võitis Nesterenko 10,93-ga ja hõbe läks isikliku rekordi 10,96 jooksnud Lauryn Williamsile USA-st. 200 m jooksus polnud tal kõige nõrgemas eeljooksus vaja pingutada, aga seejärel jooksis ta veerandfinaalide parima aja 22,49. Poolfinaalis püstitas ta kindla võiduga isikliku rekordi ja maailma hooaja tippmargi 22,13, mis oli poolfinaalide ülekaalukalt parim aeg. Seda suutis ta finaalis veelgi parandada, võites ajaga 22,05. Lisaks võitis ta 4×100 m teatejooksu koos Aleen Bailey, Tayna Lawrence'i ja Sherone Simpsoniga. USA oli jooksnud poolfinaalis veelgi parema aja, aga finaali ta katkestas. Campbell jooksis ainult finaalis.
2005. aasta MM-il Helsingis sai ta kaks hõbemedalit, 100 m jooksus 10,95-ga Lauryn Williamsi (10,93) järel ja 4×100 meetri teatejooksus koos Daniele Browningi, Aleen Bailey ja Sherone Simpsoniga USA ja Williamsi (41,78) järel. Campbell pidi jooksma üksnes finaalis.
2006. aasta Briti Ühenduse mängudel Melbourne'is saavutas Campbell 200 meetri jooksus 22,72-ga hõbemedali oma kaasmaalase Sherone Simpsoni (22,59) järel. 4×100 m jooksu Jamaica võitis selgelt 43,10-ga – aga ilma Campbellita.
pisi|Autasustatakse 2007. aasta MM-i teatenaiskondi, kes medali võitsid Osakas toimunud 2007. aasta MM-il tuli Campbell 100 m väga pingelises finaalis ajaga 11,01 maailmameistriks, jättes sama ajaga teiseks Lauryn Williams. Sajandikuga kaotas Carmelita Jeter ja ega järgmisedki kaugel olnud. See oli kõigi aegade tasavägiseim naiste 100 m MM-finaal, kus 1. ja 5. kohta lahutas 5 sajandikku. 200 m jooksus olid seevastu vahed suured. Allyson Felix (USA) tuli maailma hooaja tippmargi 21,81-ga maailmameistriks, järgnesid Campbell (22,34) ja Susanthika Jayasinghe (Sri Lanka, 22,63). 4×100 m teatejooksus oli kulla ja hõbeda vahe väga väike, aga USA (ankrunaine Torri Edwards) suutis 41,98-ga Jamaicat (ankrunaine Campbell, 42,01) edestada. Pronks läks Belgiasse 42,75-ga.
2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis sai Jamaica 100 m jooksus kolmikvõidu, aga ilma Campbellita (Shelly-Ann Fraser, Sherone Simpson ja Kerron Stewart). Ka 200 m jooksus oli finaalis kolm jamaicalast, aga võitsid nad üksnes kaks medalit. Campbell võitis isikliku rekordi 21,74-ga, järgnesid Felix 21,93 ja Stewart 22,00-ga, Simpson jäi 22,36-ga 6. kohale. 4×100 m teatejooksu poolfinaalis USA diskvalifitseeriti ja parima aja 42,24 jooksnud Jamaica pidi saama kerge kulla, aga finaalis ei jõudnud nemadki pulgaga finišisse ja olümpiavõitjaks tuli 42,31-ga Venemaa.
2009. aasta MM-il osales 100 m jooksus neli jamaicalast, kes kõik ka finaali jõudsid kahe ameeriklase ja kahe bahamalase kõrval. Kaksikvõidu tõid Jamaicasse Fraser (10,73) ja Stewart (10,75), järgnesid Jeter (10,90) ja neljandana Campbell (10,95). Williams jäi viiendaks, Bailey 8. kohale. 200 m jooksus jõudsid samuti kõik kolm jamaicalast finaali, aga eeljooksude parima aja jooksnud ameeriklane Marshevet Hooker katkestas poolfinaalis. Siiski ei saanud Jamaica siit kulda: Felix võitis 22,02-ga, järgnesid Campbell (22,35) ja Ferguson (Bahama, 22,41). 4×100 m teatejooksus võitis Jamaica poolfinaalis ülikindlalt 41,88-ga, USA katkestas. Finaalis Jamaica enam nii head aega ei suutnud, aga ka 42,06 andis kindla kulla. Teatejooksunaiskonda Campbelli ei pandud.
Saavutused
pisi|Veronica Campbell-Brown tuli [[2009. aasta maailmameistrivõistlused kergejõustikus|2009. aasta MM-il Berliinis 200 m jooksu poolfinaalis 22,29-ga 2. kohale ja pääses finaali]]
Isiklikku
2006. aastal lõpetas Campbell Arkansase ülikooli. Ta on 164 cm pikkune ja kaalub 61 kg.
Eesti Arboristide Ühing
Eesti Arboristide Ühing MTÜ (Estonian Arboricultural Society) on arboristide (puuhoolduse spetsialistide), dendroloogide ja konsultantide organisatsioon.
Ühing tegutseb 2008. aasta suvest ning selle eesmärkideks on
Ühing osaleb arboristide kutsekvalifikatsioonisüsteemi ja õppekavade arendamises ning kutseomistamise protsessis ning kuulub Eesti esindajana Euroopa Puuhoolduse Nõukogusse.
Catanzaro provints
pisi|Palazzo di Vetro, provintsi haldushoone
Haldusjaotus
Catanzaro provints jaguneb 80 omavalitsusüksuseks (comune).
Suurima elanike arvuga omavalitsusüksused
2013. aasta 31. märtsi seisuga elas üle 5000 inimese järgmistes omavalitsusüksustes.
Peterburi tee
Peterburi tee on kohalik tee (tänav) Tallinnas. See algab Kesklinnas Ülemiste liiklussõlmes Tartu maanteelt ja lõpeb linnapiiril Nehatu silla juures.
Tänav on 7,7 kilomeetrit pikk ja suhteliselt sirge. Läbib kahte Tallinna linnaosa: Kesklinna ja Lasnamäed.
Peterburi tee on osa Tallinna–Narva maanteest. Ühtlasi kattub tänav samanimelise aadressiobjektiga (liikluspind), mis erinevalt tänavast ulatub läänes Ülemiste tunnelini ja idas Maardu linna idapiirile. Peterburi tee aadressinumbrit kannab väljaspool Tallinna Iru elektrijaam Maardus.
Sõidutee
Peterburi teel on terves ulatuses neli või enam sõidurada. Suunavööndeid piirab kahekordne pidevjoon või eraldusriba. Autode liiklus on väga tihe, ummikud ja liiklusõnnetused on sagedased.
Tartu maanteest kuni Mustakivi teeni kehtib asulas liiklemise kord, Mustakivi teest kuni Pirita jõe sillani on tegemist asulavälise teega.
Suur osa Peterburi teest on kaetud betoonplaatidega. Mõned lõigud on remontimata 1960. aastatest, sest betoon kulub aeglaselt ja seesuguse teekatte vahetamine on kulukas.
Enamik sõiduteest on valgustatud.
Läänest itta ristuvad Peterburi teega järgmised tänavad: Tartu maantee, Katusepapi, Kivimurru, Majaka, Pae, Väike-Paala, Suur-Paala, Kantsi, Vesse, Juhan Smuuli tee, Betooni, Gaasi, Kuuli, Paneeli, Mustakivi tee, Väo tee, Rahu tee ja Lagedi tee.
Lisaks on palju juurdesõiduteid Peterburi tee ääres asuvatele hoonetele.
Tartu maantee, Peterburi tee, Järvevana tee ja Suur-Sõjamäe tänava vaheline liiklussõlm on üks tihedama liiklusega kohti Eestis. Liikluse ümbersuunamise muudab raskeks asukoht raudteesilla, lennujaama ja Ülemiste järve vahel.
Ühistransport
Peterburi tee ääres on 10 bussipeatust. Nendeks on Pae, Väike-Paala, Ülemiste, Jüriöö park, Vesse, Gaasi, Asfaltbetoonitehas, Väo, Lagedi tee ja Pirita jõgi.
Trammitee kulgeb piki Peterburi teed tee põhjapoolses ääres Pae tänavast kuni Kantsi tänavani. Tee ääres asub kolm peatust: Pae (peatus vaid Kesklinna poole liikuval suunal), Väike-Paala ning trammiliini 2 lõpp-peatus Ülemiste.
Raudtee
Peterburi tee ristub ühes kohas raudteega. See ristumiskoht on kahetasandiline ja asub Susi hotelli ja Vesse tänava vahel. Raudtee läheb sõidutee alt läbi. Teine kahetasandiline ristumiskoht raudteega asub Tallinna piiri taga, kus raudtee ületab sõidutee. pisi|Jüriöö park Tallinnas [[Sõjamäe|Sõjamäel (august 2009)]]
Jalgrattatee
Jalgrattatee kulgeb sõiduteest lõunas Tartu maantee ja Susi hotelli vahel.
Rajatised ja hoonestus
Enamik Peterburi tee ääres asuvatest hoonetest on tööstus-, teenindus- või büroohooned. Mõned kõrgemad elumajad asuvad Majaka tänava ümbruses.
Jüriöö park on üks kõrgemaid kohti Tallinnas. Seetõttu on ehitatud selle lähedusse Tallinna ülemine tuletorn.
Raudteeviadukti lähedal on kolm suurt ehitustarvete kauplust.
right|thumb|Susi hotell, Peterburi tee 48
Ajalugu
Peterburi maantee on suhteliselt uus tee, mis maanteena võeti kasutusele alles teise maailmasõja järgsetel aastatel. Varem suundus Tallinnast Virumaale Suur-Sõjamäe tee ning kuni selle alguseni oli nii Virumaale kui ka Tartusse viival teel ühine trass. Praegune Peterburi tee kandis 1948. aastani Suur-Raevalla tänava nime
Peterburi tee alguses, S. Raevalla tänaval asusid Ühisus Estonia Eksporttapamajade, 1937. aastast Eesti Lihaekspordi hooned. Ligikaudne aadress: Peterburi tee 2B. Aastatel 1944–1984 Tallinna Liha- ja Konservikombinaat, 1984–1993 Tallinna Lihakombinaat, 1993–1996 Tallinna Lihatööstuse AS. Tallinna Lihakombinaadi peahoone asus Ülemiste tee 5.
1948. aastast kuni 1. jaanuarini 1993 kandis Peterburi tee nime Leningradi maantee.
Betoonkattega Peterburi tee esimene lõik kuni Maarduni (praegusest Susi hotellist ida pool üle Sõjamäe raba) valmis 1950. aastal, ehitajateks Teises maailmasõjas Nõukogude vägede kätte vangi langenud Saksa sõjavangid Nõukogude sõjavangilaagrites Eestis. Nelja aastaga jõudsid sakslased ehitada 50 kilomeetrit betoonteed. Saksa sõjavangide vabastamise järel, jätkasid tee-ehitust poliitvangid, kes jätkasid ehitusega kuni enne Valgejõed asuva Ojamäeni. Ehitatud maanteed hakati lõiguti asfaltbetooniga katma juba 1960. aastate alguses ja aastatel 1964–1967 valmis Tallinna–Maardu vaheline 7,1 km pikkune kahe eraldatud sõidusuunaga uus betoonteelõik. Viimased lõigud vangide poolt tehtust kaeti 1980. aastate alguses.
Rubí
"Rubí" on 2004. aastal valminud Mehhiko seebiooper. See on kirglik draamasari armastusest, ahnusest ja vihkamisest.
Sisu
Vaeses perekonnas sündinud Rubí on kaunis ja väga ambitsioonikas tüdruk, kes unistab päevad läbi sellest, et leida tõeline armastus ning elada jõukalt ja luksuses. Ta kavatseb kasutada oma ilu mõne rikka mehe püüdmiseks.
Õe Cristina abil pääseb Rubí eraülikooli ja tutvub seal rikka Maribeliga. Peatselt selgub, et Maribel on kihlatud Héctoriga, kes on rikas arhitekt. Héctor langeb Rubí ahvatluste võrku ja jätab Maribeli pulmapäeval maha. Kuid Rubí tõeliseks armastuseks on Alejandro, kelle ta hülgab, kuna mees on vaene arst.
Möödub kolm aastat ja peategelaste elud on kardinaalselt muutunud.
Kõdrake
pisi|[[Põld-litterheina kõdrake]] Kõdrake on kahepesaline pikuti kaheks poolmeks avanev vili, mille pikkus ületab laiust kuni kolm korda. Tavaliselt 1,5 kuni 2 korda.
Østensjø linnaosa
Linnaosa asumid on Oppsal, Bøler, Bogerud, Abildsø, Manglerud ja Høyenhall.
Kõdrake
Kui pikkus ületab laiust vähemalt kolm korda, on tegemist kõdraga. thumb|[[Kuukress]]
Half-Life
Võrreldes mitmete teiste selle aja mängudega pole "Half-Life'is" ühtegi vaheklippi, mängija saab selle asemel segamatult Freemanile keskenduda. Lugu jutustatakse ettemääratud sündmustega, mida mängija näeb läbi tegelase silmade. Valve'i kaasasutaja Gabe Newell on öelnud, et arendajad soovisid luua haarava maailma tüüpilise virtuaalse "lasketiiru" asemel. Mängumootor, GoldSrc, on tugevalt kohandatud versioon Quake'i mootorist, mille Valve litsentsis id Software'ilt.
"Half-Life" võitis pärast väljaandmist üle 50 aasta arvutimängu (Game of the Year) auhinna. Mäng mõjutas tulevate aastate esimeses isikus tulistamismänge ning seetõttu peetakse seda üheks aegade parimaks mänguks. IGN-i väitel jaguneb FPS-mängude ajalugu selgelt kaheks ajastuks, enne ja pärast "Half-Life'i". Alates 2004. aasta novembrist on mängu kogu maailmas müüdud üle 8 miljoni ja alates 2006. aasta juulist üle 20 miljoni eksemplari. Seda on hiljem porditud PlayStation 2-le (2001. aastal), OS X-ile ja Linuxile (2013. aastal).
"Half-Life'ile" loodi 2004. aastal järg "Half-Life 2", mis on kriitikute arvates veelgi paremini õnnestunud.
Mängu sisu
Mäng integreerib tihti eripalgeliste mõistatustega, näiteks tuleb orienteeruda konveierlintide rägastikus või ehitada kastidest väike trepp, et jõuda järgmisse alasse, kuhu mängijal on vaja minna. Mõned mõistatused seisnevad vastase alistamisel keskkonna kasutamisel, näiteks auruventiili keeramist, et hävitada vaenlane kuuma auruga. Mängus on vähe "bossilahinguid", kus mängija alistab otseses võitluses palju tugevama vaenlase. Selle asemel on bosside alistamised tehtud näiteks peatüki eesmärgiks ja tulistamise asemel tuleb võitmiseks tihti kasutada hoopis keskkonda. Mängu teises pooles saab mängija oma HEV skafandrile kaughüppemooduli, mis suurendab hüpete pikkust ja kiirust kui mängija enne hüppamist kükitab. Mooduli kasutamine on oluline platformer-tüüpi hüppemõistatuste lahendamisele Xenil mängu lõpposas.
Tegevuspaik
Enamik mängust toimub 2000. aastatel New Mexico kõrbes asuvas Black Mesa uurimisjaamas, väljamõeldud teaduskompleksis, mis sarnaneb mitmeti Los Almos National Laboratory ja Area 51-ga. Mängu peaosaliseks on füüsikateoreetik Gordon Freeman. Loo käigus saab katastroofiliselt läbikukkunud eksperimendi käigus Freemanist üks ainukesi ellujäänud tunnistajaid. Eksperimendi käigus tekib "resonantne kaskaad" – väljamõeldud füüsikaline nähtus, mis rebib dimensioonide "õmblused" lahti ja põhjustab teisest dimensioonist, nimega Xen, pärit tulnukate sisenemise uurimisjaama ning järgneva kaose mida hiljem nimetatakse "Black Mesa intsidendiks".
Kaoses jaamast pääseda üritades avastab Freeman, et on vastamisi kahe vaenuliku poolega: Xeni tulnukad ja Ameerika Ühendriikide merejalaväe eriüksuse HECU (Hazardous Environment Combat Unit) sõdurid, kes on saadetud intsidenti summutama, hävitades kõik tõendid ja tunnistajad, sh Freemani ja teised Black Mesa personaliliikmed. Mängu jooksul võib erinevatel momentidel näha salapärast tegelaskuju, tuntud kui (kuigi nimele mängusiseselt ei viitata) "G-Man", kes aegajalt jälgib Freemani teekonda läbi uurimisjaama. Lõpuks suudab Freeman ellujäänud teadlaste ja turvameeste abiga jõuda ülisalajasse "Lambda Kompleksi" (tähistatud kreekapärase "λ" sümboliga), kus grupp ellujäänuid teleporteerib ta tulnukate dimensiooni, nimega Xen, tapma Nihilanthi, gigantset olendit, kes hoiab lahti dimensioonidevahelist lõhet, mille kaudu tulnukad Maale tungivad.
Arendus
Valve, mis tegutseb Kirklandis Washingtoni orariigis, asutasid 1996. aastal endised Microsofti töötajad Mike Harrington ja Gabe Newell. Oma esimeseks tooteks seadis Valve 3D-õudusmärulimängu, kasutades id Software'ilt litsentsitud Quake'i mootorit. Valve modifitseeris 70% mootori koodist, lisades Direct3D ja skeletianimatsioonide toe.
Disainer Harry Teasley sõnul oli suureks eeskujuks 1993. aasta FPS Doom ja meeskond tahtis, et Half-Life "hirmutaks mängijaid nagu Doom seda tegi". Newell ütles, et "Half-Life oli mitmel viisil vastuseks ülelihtsustatud FPS-mängudele. Paljud meist olid armunud arvutimängudesse nende fenomenaalsete võimaluste tõttu ja tundus nagu vähendaks tööstus järk-järgult neid võimalusi. Meie lootus oli, et maailmate ja tegelaskujude kogemine on mängijatele põnevam kui lihtsad lasketiirud."
Projekti esialgne pealkiri oli "Quiver, noolepea" sõjaväebaasi järgi Stephen Kingi lühijutust "Udu", mis oli mängule algseks inspiratsiooniks. Nimi "Half-Life" valiti, kuna see oli loo ainestikku esilekutsuv ja omas sobivat visuaalset sümbolit: kreeka tähte λ (lambda), mis kujutab poolväärtusaja konstanti.
Valve väljastas "Half-Life'i" kohta kaks demo. Esimene neist kandis nime "Half-Life: Day One", sisaldas esimest viiendikku mängust ning tuli kaasa osade graafikakaartidega. Teine demo, pealkirjaga "Half-Life: Uplink", ilmus 12. veebruaril 1999 ning hõlmas tugevalt muudetud versioone "Half-Life'i" arendusperioodist pärit kaartidest.
Pordid
"Half-Life'i" portis PlayStation 2-le Gearbox Software ja mäng ilmus 2001. aastal. See versioon oli võrreldes algse mänguga põhjalikult uuendatud nii tegelaste mudelite, relvade kui ka pikemate tasemete ja parema kaardigeomeetria osas, sest pordiga liideti töö katkestatud Dreamcasti pordist. Samuti oli lisatud juurde koostöö vormis kohaliku mitmikmängu lisapakett "Half-Life: Decay", kus mängijad kontrollisid kahte Black Mesa naisteadlast: Dr. Crossi ja Dr. Greeni. Samuti võimaldas lisapakett kasutada USB-ühendusega hiirt ja klaviatuuri – seda võimalust pole varem PlayStation 2-l kasutatud.
Mac OS-ile mõeldud port, mida arendas Logicware, kuulutati küll välja, kuid jäi tegelikult ilmumata. Captivation Digital Laboraties, Inc palgati arendama porti Dreamcastile, ilmumistähtajaga 2000. aasta lõpus. Dreamcasti versioon kaasajastas mängu graafikat, kahekordistates originaalsete mudelite polügoonide arvu. Dreamcasti versioon pidi sisaldama ka oma lisapaketti: "Blue Shift" nagu PC-versioon sisaldas "Opposing Force'i" ja Playstation 2 oma "Decayd". Pärast mitmeid viivitusi tühistati Dreamcasti versioon siiski 2001. aasta juunis "muutuvate turuolude tõttu". "Blue Shifti" lisapakett jäeti alles ja porditi ümber teiseks "Half-Life'i" lisapaketiks PC jaoks.
Sama aastal näitas Sierra On-Line Playstation 2 porti 2001. aasta Electronic Entertainment Expol. See port ilmus Põhja-Ameerikas sama aasta oktoobris ja Euroopas vaid kuu hiljem. Samal ajal ilmus PC jaoks ka "Half-Life: Blue Shift", teine "Half-Life'i" lisapakett. Sellega oli kaasas ka "kõrglahutuse pakk", mis uuendas mängu graafikat ja mudeleid.
Lisapakid
Mõlemad kahest Gearbox Software'i arendatud lisapakist on ilmunud ka PC-versioonile, nendeks on: "Half-Life: Opposing Force" (1999) ja "Half-Life: Blue Shift" (2001). Esimeses naaseb mängija uuesti Black Mesasse – "Half-Life'is" toimunud sündmustesse, kuid seekord Adrian Shephardi, HECU merejalaväelase, kes saadeti intsidenti summutama, vaates. See lisas mitmeid uusi relvi, uusi nii sõbralikke kui ka vaenulikke kõrvaltegelasi ning laseb mängijal avastada seni nägemata uurimisjaama osi. Lisapakett on lühem kui originaalne "Half-Life", sisaldades 11 peatükki originaalse 19 asemel.
"Blue Shift" toob mängija samuti uuesti "Half-Life'i" sündmustikku Black Mesa uurimisjaamas, seekord aga Barney Calhounina, ühena uurimisjaama turvameestest. See lisapakett arendati boonusmissioonina tühistatud Dreamcasti pordile. "Blue Shiftiga" oli kaasas "kõrglahutuse pakk", mis lasi mängijal kaasajastada mängu graafilist külge. "Blue Shiftil" polnud kuigi palju rohkem uusi võimalusi kui "Opposing Force'il", kui välja arvata mõned variatsioonid eksisteerivatest mudelitest. Põhiliselt on tegu taaskasutatud rekvisiitidega "Half-Life'ist".
"Half-Life: Decay" arendas samuti Gearbox, kuid see ilmus ainult lisana "Half-Life'i" PlayStation 2 versiooniga. Lisa võimaldas koostöömitmikmängu, milles kaks mängijat said koos mõistatusi lahendada või võidelda paljude vaenlastega "Half-Life'i" maailmast.
2000. aastal ilmus kogumik "Half-Life: Plantinum Pack", mis sisaldas (koos käsiraamatutega) "Half-Life'i", "Counter-Strike'i", "Team Fortress Classicut" ja "Half-Life: Opposing Force'i". 2002. aastal anti kogumik uuesti välja uute pealkirjade all: "Half-Life: Platinum Collection" ja "Half-Life: Generation". Mõlemad neist sisaldasid uute lisadena "Half-Life: Blue Shifti" ja pärast Steamis registreerimist ka "Richochetti"," Day of Defeati" ja "Deathmatch Classicut". 2005. aastal ilmus "Half-Life 1: Anthology", kuid sisaldas ühte DVD-d eksklusiivselt Steami versioonidega "Half-Life'ist", "Half-Life: Opposing Force'ist", "Half-Life. Blue Shiftist" ja "Team Fortress Classicust".
Uusversioonid
Et täpsemalt kogeda protsessi, millega peavad tegelema modifikatsioonide loojad, portis Valve "Half-Life'i" (uue pealkirjaga "Half-Life: Source") ja "Counter-Stike'i" oma uuele Source'i mootorile. "Half-Life: Source" on otseport, mis tähendab, et sellega ei pandud kaasa uut sisu ega ka Blue Shifti kõrglahutuse pakki. Sellegipoolest kasutab port näiteks Source'i mootori piksli- ja tipuvarjutajaid, et teha vee-efektid reaalsemaks ja uut realistlikumat füüsikamootorit. Lisatud on ka muid "Half-Life 2" võimalusi, näiteks: vanade 16-bitiste rastergraafilised taevad asendati 3D-"taevakastidega", tegelaste kehad animeeriti täielikult liigutatavateks "kaltsunukkudeks" (inglise keeles: ragdoll), tekstuurid asendati kvaliteetsematega jne. Hiljem lisati ka toetus OS X-ile ja Linuxile, kõrglahutusega tekstuuripakk, võimalus muuta tegelase vaatevälja (FOV) jm.
Porti on hiljem kritiseeritud Source'i mootori mitmete võimaluste kasutamata jätmise ning endiselt osade vanade tekstuuride ja mudelite kasutamise pärast. Vastuseks kriitikale kuulutas Crowbar Collective välja enda arendatud uusversiooni "Black Mesa". Esimene pool mängust ilmus 14. septembril 2012 ning lubati, et teine pool järgneb hiljem.
10. juulil 2006 kuulutas Valve Steami uudiskirjas, et varsti ilmub Source'i mootorile porditud "Half-Life: Deathmatch", mis oli originaalselt "Half-Life'i" mitmikmäng. Mäng ilmus pealkirjaga "Half-Life Deathmatch: Source" 2. juulil 2005.
Modifikatsioonid
Iseseisvad mänguloojad toetasid "Half-Life'i" kirglikult alates ilmumist 1998. aastal, peamiselt tänu Valve'i otsusele panna mänguga kaasa tööriist Worldcraft, mida kasutati tasemete disainimisel ja valmistamisel. Hiljem lasi Valve välja eraldi arendustarkvara (SDK), mis lasi teistel arendajatel mängu muuta ning luua erinevaid modifikatsioone. Mõlemat tööriista uuendati hiljem kõvasti ning avaldati ka manuaalid nende efektiivsemaks kasutamiseks.
"Half-Life'i" arendustarkvara kasutati ka mitmete mitmikmängu modifikatsioonide loomiseks, s.h Valve'i enda arendatud "Team Fortress Classic" ja "Deathmatch Classic" (uuendatud versioon "Quake'ist"). Samas said Valve'i otsest toetust ka mõned hiljem ilmunud modifikatsioonid nagu "Day of Defeat" (DOD) ja "Counter-Strike". Teised märkimisväärsed mitmikmängu modid on näiteks "Action Half-Life", "Firearms", "Science and Industry", "The Specialists", "Pirates, Vikings and Knights", "Natural Selection" ja "Sven Co-op".
Samuti on loodud suur hulk üksikmängumodifikatsioone nagu "USS Darkstar" (1999. aastal, futuristlik märuliseiklus zooloogilist uurimistööd tegeval kosmoselaeval), "The Xeno Project 1 and 2" (1999–2005, kaheosaline modifikatsioon Xenil ja kosmoselaevadel), "Edge of Darkness" (2000, kasutab mõningaid kasutamata "Half-Life'i" mudeleid), "Half-Life: Absolute Redemption" (2000, tegelane kontrollib Gordon Freemani veel neljas episoodis ja kohtub uuesti G-Maniga), "They Hunger" (2000–2001, ebasurnutega õudusmäng), "Poke646" (2001, "Half-Life'i" loo järg uuendatud graafikaga), "Someplace Else" (2002, kõrvallugu originaalsele "Half-Life'ile") ja "Heart of Evil" (2003, Vietnami sõda koos ebasurnutega).
Mõni "Half-Life'i" modi on ka hiljem poelettidele jõudnud. "Counter-Strike" on olnud neist edukaim, ilmudes kuue versioonina: eraldi (2000), osana Plantinum Packist (2000), Xboxi versioonina (2003), üksikmängu versioonina "Counter-Strike: Condition Zero" (2004), "Counter-Strike: Source" (2004) ja "Counter-Strike: Global Offensive" (2012). "Team Fortress Classic", "Day of Defeat", "Gunman Chronicles" (2000, futuristlik vesternistiilis üksikmängumod) ja "Sven Co-op" on samuti eraldi mängudena ilmunud.
2003. aastal toimunud Valve'i vastu küberrünnaku käigus murdsid häkkerid sisse Valve'i sisevõrku ja lekitasid sealt suure hulga faile. Nende hulgas oli ka ilmumata "Half-Life'i" modifikatsioon "Half-Life: Threewave", tühistaud uusversioon Quake'i mänguviisist Threewave CTF. 14. septembril 2012 leidis Tyler McVicker selle failid Vietnami FTP-serverist ja avaldas mitteametliku modifikatsioonina 2016. aasta septembris.
Kriitiline vastuvõtt
Avalikkus võttis "Half-Life'i" väga positiivselt vastu nii arvustuste kui ka müüginumbrite osas. 16. novembriks 2004 oli mängu müüdud kaheksa miljonit eksemplari, 2008. aastaks 9,3 miljonit. Mäng võitis ka 50 aasta arvutimängu (Game of the Year) auhinna.
Mäng on laialdaselt tunnustatud, teenides 96 punkti võimalikust 100 punktist arvustuste kataloog Metacriticus. Seda on kirjeldatud kui üht kõigi aastate parimat mängu, parimat tulistamismängu pärast "Doomi" ja kui "tõelist arvutimängude klassikut". Mängu peetakse üheks kõige revolutsioonilisemaks FPS-tulistamimänguks läbi aegade ja üheks parimaks arvutimänguks üleüldse. Paljud arvustajad on ülevoolavalt kiitnud mängu interaktiivset keskkonda, väga kaasahaaravat stiili.
Kelgukoerad
"Kelgukoerad" oli Eesti kriminaalseriaal, mis oli Kanal 2 eetris alates 22. septembrist 2006 kuni 31. maini 2013. Sari on samanimelise telefilmi järg. Sari oli eetris reedeti kell 21.30.
Hiphoptants
Hiphoptants on hiphopi nimelise muusikastiili järgi tantsitav tants, mis kujunes välja eeskätt Põhja-Ameerika suurlinnade tänavatel. See tants võib sisaldada keerulisi akrobaatilisi trikke, kuid lisaks liigutustele peetakse oluliseks ka tantsija hoiakut ja suhtumist. Levinud on kahe tantsija duellid, kus võisteldakse osavuses ja väljendusrikkuses.
Hiphoptantsu on kokku sulatatud palju stiile. On tavaks eristada niinimetatud vana kooli (old school) ja uue kooli (new school) hiphoptantsu.
Kelgukoerad
Sarja režissöör on Raivo Maripuu, produtsent Toomas Kirss ning stsenaristid on Eleonora Berg ja Laura Vilson (pseudonüümid, tegelikke autoreid pole avalikustatud).
Hiphoptants
Los Angelesest pärineb selline liikumine nagu locking, mille leiutas Don Campbell, lisades kohalikule rahvalikule tantsule funky chicken keha ja käte plastilised jõnksud. Campbelli grupp The Lockers tõi kasutusse sellised liikumised nagu lock, points, skeeters, scooby doos, stop n'go, which-away, fancies. Jäsemete kiire liikumine vaheldus järskude pausidega. Sam Soloman tõi kasutusele poppingu, mis on järsk lihaste kokkutõmme käsivarrel, kaelal, rinnal ja jalgadel, luues mulje kiirest tõmblusest. Sama üldnimetuse alla mahuvad ka boogaloo, strut, dime stop, wave, tick, twisto-flex, slides. New Yorgis sai sellise tantsu hüüdnimeks electric boogie, Los Angeleses pop-locking, Richmondis roboting, San Franciscos Chinese strut.
Algselt kujutasid b-boys/girls, Brooklyn uprockers ja lockers endast eri tantsustiile erineva muusika, riietusstiili ja terminoloogiaga. Ühiseks jooneks oli improvisatsiooniline ja võistluslik element ning tantsimine pealtvaatajate/võistlejate ringi keskel.
Seoses hiphopmuusika muutumisega alates 1990. aastatest on uue koolkonna hiphoptants aeglasem ja intensiivsem ega sisalda breiktantsule iseloomulikke kätele ja peale toetudes tehtavaid efektseid akrobaatilisi trikke, vaid keskendub musikaalsusele ja väljendusrikkusele. Uue koolkonna stiilide hulka kuuluvad nt krump, harlem shake, chicken noodle soup, snap dance, c-walk, crip walk, blood walk, clown walk, jigging, tone wop, freaking, hyphy, hill toe, booty popping, 1-2 step, shoulder lean, chicken head, motorcycle, throwin' brows, gettin' crunk, snap to it, lean back, neck snap, get your eagle on, walk it out, willie bounce, diddy shuffle, a-town stomp jne.
Hiphoptantsu samme (windmill, 1990, wap, running man, Roger Rabbit, Robocop, strobing, King Tut, glide, float, slip&slide, Wu Tang, LA Walk jne) on kümneid, võib-olla ka sadu, need tekivad, levivad ja vajuvad unustusse tänavatel ja klubides, osalt ka muusikavideotes.
Tantsustuudiod ja spordiklubid õpetavad hiphoptantsu nimetuse all tantsu, mis sisaldab hiphopi tüüpilisi samme ja liigutusi, kuid milles puudub tänavatantsule iseloomulik improvisatsiooniline ja emotsionaalne element.
Rahvusvaheline Tantsuorganisatsioon IDO korraldab hiphoptantsuvõistlusi.
Sekundaarne mineraal
pisi|Algselt [[Vesikulaarne tekstuur|vesikulaarne andesiit, mille vesiikulid on peale kivimi moodustumist täitunud sekundaarsete tseoliitidega (valged kogumid)]]
Sekundaarne mineraal on mineraal, mis on tekkinud teda ümbritsevast kivimist hiljem.
Toimesüsteemi analüüs
Toimesüsteemi analüüs on infosüsteemi koostamise hulka kuuluv tegevus, mille käigus uuritakse organisatsiooni käitumist.
Toimesüsteemi analüüsi käigus selgitaakse välja, kuidas organisatsioon toimib. Selle käigus uuritakse välja organisatsiooni alluvusskeem (osakonnad, ametikohad), eesmärgid, ülesanded ja põhiprotsessid. Iga ametikoha jaoks selgitatakse välja, missugust teavet ta vajab ja missugust teavet toodab. Analüüsi tulemusena valmib toimesüsteemi kirjeldus.
Toimesüsteemi kirjeldus sisaldab nii teksti loomulikus keeles kui ka jooniseid. Joonistena võidakse kasutada järgmisi diagramme:
Toimesüsteemi kirjeldus aitab mõista organisatsioonis toimuvat. Mõistmise korral saab organisatsiooni tõhustada käitumisreeglite muutmise ning/või infosüsteemi loomise ja juurutamise abil.
Analüüsi töömeetodiks on intervjuu. Küsitletakse organisatsiooni töötajaid, eriti ülemusi, kellel peaks organisatsioonis toimuvast olema parem ülevaade.
Sekundaarne mineraal
Sekundaarsed mineraalid tekivad olemasolevate mineraalide asemele neid moonde, murenemise, lahustumise ja lahusest kristalliseerumise vms käigus asendades.
Finlandia-talo
thumb Finlandia-talo on kontserdihall ja konverentsikeskus Helsingi kesklinnas Mannerheimintie ääres.
Maja projekteeris Alvar Aalto. Kontserdihalli hakati ehitama detsembris 1968 ning see avati pidulikult 2. detsembril 1971. Aastatel 1973–1975 ehitati hoonele juurde konverentsikeskuse tiib.
Aastal 1998 asendati murenema hakanud marmorplaadid uutega.
Hoone pindala on 18 157 m² ja kubatuur 125 140 m³. Kontserdisaalis on 1700 istekohta.
Aastal 2008 käis Finlandia-talos korraldatud üritustel kokku umbes 325 000 külastajat.
Ebaröövik
pisi|right|[[harilik männivaablane|Hariliku männivaablase ebaröövik]] pisi|[[Lehevaablased|Lehevaablase Tenthredo scrophulariae ebaröövik kaitseasendis]] Ebaröövik on täismoondega putukate (kiletiivaliste) vastse arengujärk.
Erinevalt röövikust on ebaröövikul tagakehajalgu kas 1 paar või rohkem kui 5 paari.
Babülon
pisi|400px|Babüloni varemed 1932. aastal
Babülon (Piiblis Paabel; akadi Babili, vanakreeka Βαβυλών (Babylon), araabia باب (Bābil)) oli linn Eufrati jõe ääres, 80 km nüüdsest Bagdadist lõunas.
Babülon oli Vana-Babüloonia ja Uus-Babüloonia muistne pealinn, tähtis kultuuri- ja majanduskeskus.
Ajalugu
Üks antiikaja seitsmest maailmaimest oli Babüloni rippuvad aiad, mis arvati olevat ehitatud Babüloonia kuninga Nebukadnetsar II valitsemisajal. Rippaedade tegelik asukoht on tänini kindlaks tegemata. Uuema hüpoteesi järgi rajati rippaiad Assüüria kuningas Sanheribi tahtel Niinivesse (7. sajand eKr).
Teise legendaarse ehitise – Piiblis kirjeldatud Paabeli torni prototüübiks peetava Babüloonia peajumalale Mardukile pühendatud tsikuraadi nimega Etemenanki – tegelik asukoht oli Robert Koldewey poolt arheoloogilistel väljakaevamistel Babülonis (1899–1917) kindlaks tehtud. Kaevamisel paljandusid tohutud vundamendid, kuid see on ka kõik, mis tempeltornist on tänaseks alles jäänud. Etemenanki tsikuraat oli algselt rajatud oletatavasti 2. aastatuhandel eKr. Aegade jooksul on Etemnankit korduvalt purustatud ja jälle üles ehitatud.
Babülon sai alguse väikelinnana 3. aastatuhandel eKr ning kasvas koos Babüloonia esimese dünastia tõusuga. Nimetades end muistse Eridu linna järglaseks, varjutas Babülon Mesopotaamia senise püha linna Nippuri ajal, mil Hammurabi Babüloonia impeeriumi esmakordselt ühendas. 7. sajandi algul eKr hävitasid Assüüria vallutajad küll Babüloni, ent kui kaldealased omakorda Assüüria purustasid, linn taastus. Taas sai Babülon pealinnaks Uus-Babüloonia impeeriumis 612–539 eKr. Pärast seda, kui Pärsia kuningas Kyros linna 539. aastal eKr vallutas, seda enam pealinnana ei kasutatud. Babülon jäi siiski kohalikuks halduskeskuseks ja suurlinnaks.
Pärast India-retkelt tagasipöördumist suri Babülonis aastal 323 eKr Aleksander Suur. Ta soovis muuta Babüloni oma impeeriumi pealinnaks, kuid see plaan jäi tema ootamatu surma tõttu katki.
Järgnenud diadohhide sõdade ajal Babülon tühjenes. Savitahvel aastast 275 eKr kirjeldas, et linna elanikud viidi Seleukeiasse, kuhu ehitati palee ning ka muistset nime kandev tempel Esagila. Selle küüditamisega Babüloni ajalugu praktiliselt lõppes, ehkki enam kui sajandi pärast linna vanas pühamus ikka veel ohverdati. Aastaks 141 eKr, mil piirkond langes Partia võimu alla, oli Babülon praktiliselt tühi ja unustatud.
Babülon jäeti maha 2. sajandil pKr, kuna Eufrati säng muutus ja kohalik halduskeskus viidi Ktesiphoni. Tänapäeval Babülonis ei elata.
Etümoloogia
Euroopa keeltesse on nimi Babülon tulnud kreekakeelsest nimest Babylon (Βαβυλών), mis omakorda pärineb akadi nimest Babili.
Heebrea Piiblis esineb nimi kujul בָּבֶל (Babel; tiberiase בָּבֶל Bavel; vanasüüria ܒܒܠ Bāwēl). 1. Moosese raamatus (1Mo 11:19) tõlgendatakse see tulenevaks verbist בלבל (bilbél), "segama", viidates Paabeli torni ja keelte segamise loole.
Babülon Piiblis
Piibli järgi asutas Babüloni pärast veeuputust vägev kütt Nimrod. Kui sealne riik laienes, muutus rahvas uhkeks ja asus ehitama taevani ulatuvat Paabeli torni. Hiljem oli linn kohaks, kuhu Assüüria vallutuse järel asustati Iisraelist küüditatud juudid.
Eesti piiblikeeles kutsutakse Babüloni Paabeliks.
Babüloni käsitluse kohta piiblitraditsioonis vaata lähemalt artiklist Paabel.
Babülon tänapäeva kultuuris
Eelkõige tänu selle kajastusele Piiblis püsib Babülon tänaseni Euroopa kultuuris suurlinna sümbolina. Seetõttu tarvitatakse seda nime tihti ka praeguses kirjanduses, kunstis, filmides jm. Näiteks on Babülon andnud nime ulmeseriaalile "Babylon 5", milles tegevuse keskmeks on eri tsivilisatsioonide diplomaatiliseks kokkupuutepunktiks ehitatud kosmosejaam.
Eesti kirjanduses viitab Babülonile näiteks Vello Lattik raamatus "Suudlus lumme. Babyloni tüdrukud". Paabeli kui suurlinna motiivi kasutab Olev Remsu satiirilises ulmeromaanis "Kurbmäng Paabelis". Paabeli torni ja keeltesegamise teemat tõlgendab ulmeromaanis "Vaba pattulangemise seadus" Enn Kasak.
Õõnesäälik
Õõnesäälik (Protonotaria citrea) on linnuliik sääliklaste sugukonnast.
Fedora
Fedora on Linuxi-põhine UNIXi-laadne operatsioonisüsteem, mis toetub paketihaldussüsteemile RedHat Packet Manager.
Õõnesäälik
Levila
Õõnesäälik on pesitsusajal levinud USA idaosas ja Kanada lõunapoolseimas osas, talvitab Lääne-India saarestikus, Kesk-Ameerikas ja Lõuna-Ameerika põhjaosas.
Kanjon
pisi|[[Suur kanjon Ameerika Ühendriikides]] pisi|[[Hinni kanjon Eestis]] Kanjon on piklik, kitsas ja sügav järskude seintega org, mis on tekkinud vooluvee erodeeriva tegevuse tulemusena.
Kanjonite tekkeks on vaja, et aluspõhi koosneks suhteliselt kergesti erodeeritavatest kivimeist ehk pigem sette- kui kristalseist kivimeist. Kanjoni järskude seinte püsimiseks on oluline, et kanjoni alaosas paljanduksid pehmemad kivimid kui ülaosas. Kanjoneid tekitavad eelkõige kõrgetel platoodel või mägismaal voolavad jõed, sest nende erosioonibaas on madalal. Kanjoni moodustumist soodustab see, kui jõe erodeeriva tegevuse kiirus on suurem ümbritsevate kivimite murenemiskiirusest. Aeglane murenemine on omane eelkõige neile piirkondadele, kus on vähe sademeid.
Fedora
Fedorat arendab kogukonnapõhine Fedora Project ja ettevõtmist toetab Red Hat. Fedora eesmärk on toota avatud lähtekoodiga vabavara ja olla teenäitaja selle arendamisel. Fedora arendajad eelistavad tarkvara uute versioonide väljatöötamisel teha vanasse versiooni selliseid parandusi, mida Fedora kogukonna liikmed on soovitanud. See tagab, et versiooniuuendused on saadaval kõigis GNU/Linuxi distributsioonides.
Õõnesäälik
Välimus
Üldpikkus 13 cm. Selg on oliivroheline, tiivad ja saba sinihallid, alapool kollane, nokk suhteliselt pikk ning jalad mustad. Vanal isaslinnul on ere oranžkollane pea; emaslind ja noorlind on tuhmimad ja kollase peaga.
Otto von Uexküll (surnud 1545)
Otto von Uexküll (surnud 1545) oli Vigala mõisnik ja peamiselt tuntud oma tegevuse tõttu Saare-Lääne vaenuses.
Kanjon
Mõnikord tekivad kanjonid jõgedele, mis voolavad läbi tektoonilise kerke piirkondade. Jällegi peab jõe erodeeriv tegevus olema kiirem kui tektoonilise kerkimise kiirus. Selle tüüpiline näide on Brahmaputra, mis voolab läbi Himaalaja.
Õõnesäälik
Elupaik ja pesitsemine
Õõnesäälik pesitseb soistes metsades, ta rajab pesa puuõõnde, kasutades selleks vahel rähni õõnsusi. Isaslind ehitab oma territooriumile sageli mitu mittetäielikku pesa; emaslind ehitab pärispesa.
Kanjon
Kuristik erineb kanjonist selle poolest, et kanjoni põhi on täies osas jõevee all, aga kuristikus on ka kuiva maad. Sageli hõlmab suure osa kuristiku põhjast mets. Kuristik võib aja jooksul olla ka täiesti kuivaks muutunud.
Tulikurk-säälik
Tulikurk-säälik (Setophaga fusca) on linnuliik sääliklaste sugukonnast.