cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Priekule vasallilinnus
Nimekujud
120px|pisi|Korffide suguvõsa vapp, kuldne liilia, mille olevat ühele Korffidest andnud vapruse eest ristisõdades saratseenide vastu Prantsusmaa kuningas [[Louis IX Püha]]
Asukoht ja paiknemine
Linnuseala paikneb umbes 50 m üle merepinna Virga jõeoru ja selle vasakpoolse oja poolt moodustatud oru vahelisel kaldaneemel ja jääb jõgedest 50–100 m kaugusele. Orukallaste kõrgus küünib 5–10 meetrini. Linnuseala juurest teeristist suunduvad maanteed eri ilmakaartesse: Durbe-Grobina, Aizpute, Embute, Vaiņode, Gramzda ja Bārta poole. Kunagise vasallilinnuse asukohast 3 km kirdesse, järvekestega pikitud soise ala servale jääb Kerru linnamägi (Ķeru pilskalns, Kerraskalns), mille kohta küll midagi täpsemalt teada ei ole.
Ajalugu
1241 on Saksamaal esmamainitud rüütel Heinrich Korffi (Henricus Corf), kes elas Lippe äärses Marki krahvkonnas. Perekonna esimeseks algkoduks sai siiski läänimees Heinrich II von Korffi poolt Münsteri piiskopkonda 1297–1309 rajatud Harkotteni vesilinnus. Harkotteni linnusest rändasid perekonnaliikmed ka Liivimaale. 15. sajandi II poolel astus üks neist – Klaus (Nicolaus) Korff Saksa ordusse ja saabus Kuramaale.
thumb|Nn Rootsi väravad, mis Kuramaa hertsogiriigi ajal vasallilinnuse väravatest ümber ehitati
1483, 10. juunil läänistas Liivi ordu meister Bernhard von der Borch Nicolausile maid Durbe kihelkonnas ja ametkonnas, sealhulgas ka vana Leedu piiri lähedastel Priekule maadel (ein stucke landes so also det im ampte und kerspel thom Durben). Sinna rajas Nicolaus Korff (Claus Korff) oma kindlustatud mõisa (vasallilinnuse-preecullsche gut) ja abiellus Anna von Pattkuliga Mujani vasallilinnusest.
1503 septembris välja antud protestikirjas seletas järgmine Kuramaa piiskop Heinrich Basedow, et Claus Korffile on antud Priekulesse läänivaldus õigusvastaselt ja tuleks tühistada ning et see maa kuulub piiskopkonnale, kuna on see osa vanast kurelaste Dovsare kihelkonnast, mis kunagise maadejaotusega piiskopile langes. Edasi seletab piiskop, et sealtkandi talupojad on end alati piiskopi alamateks pidanud ja oma vilja, mee, käsitöökaubad ning muud asjad igal aastal Embutesse turule ja säilitada viinud. Seda võivat kinnitada ka kaks tema talupoega – Arwalen ja Einwolt Treide Mazgramzdast (Väike-Gramzda mõis umbes 5–6 km Priekule lossist kagus) ja seega kuuluvat kogu Gramzda piirkond stiftile. Tüli tõusis ka arvatavasti sellest, et ordu tugipunkt ja valdus Priekules lõikas läbi Embutest Gramzdasse ja sealtkaudu Leetu mineva maantee. Veel kuni XIV sajandi lõpuni ei olnud need piiriäärsed lõunapoolsed alad sakslaste poolt Leedust lähtuva julgeolekuohu tõttu hõivatud ja asustatud, ning Kuramaa-sisest piiriküsimust ei tekkinud. XV sajandi lõpuks oli aga olukord muutunud, asustus lõuna poole kuni päris piirini laienenud ning maadejagamine muutus taas aktuaalseks. Samuti oli sealkandis Leedu piir selleks ajaks enam-vähem paika saanud, mis muidu üsna liikuv oli ja sõltus paljuski sakslaste edust võitluses Leedu vürstidega ja igast järgnevast vaherahulepingust. Ka Gramzdas kahtlustatakse Kuramaa piiskopi vasallilinnuse olemasolu kas siis Dižgramzda (Groß-Gramsden) voi Mazgramzda (Klein-Gramsden) mõisates.
1530 suri üks Priekule maahärradest, Nikolaus Korff (võimalik, et sama Priekule linnuse asutaja), kelle abikaasa oli Brigitte von Roenne. Valduse päris nende poeg Alexander, kes oli hiljem Poola staarost Johannisbergis ja abiellus Catharina von Grothauseniga Rundāle vasallilinnusest.
1585 läänistas Rzeczpospolita kuningas Stefan Bathory oma väejuhile, Alexandri ja Catharina pojale Nicolaus II Korffile (1555–1618) sõjaliste teenete eest endise Krustpilsi piiskopilinnuse. Peale Priekule kuulusid Nicolausele ka Krievciemsi vasallilinnus ja Steinbruni mõis. Hiljem oli ooberst Nicolaus sõjanõunikuna teenistuses Kuramaa hertsogi Friedrichi juures. Nicolausel oli neli poega, kes kõik laiendasid valdusi.
1628 on Priekule valdaja Nicolaus II poeg Christian II Korff. 1606. aastast hakkasid Korffid maid juurde ostma, laiendasid majandustegevust ja ehitasid mõisakomplekse välja.
1670. aasta paiku olevat Priekules toimunud sensatsiooniline sündmus. Nimelt olevat pärimuse järgi kohalik sepp valmistanud siis mõisniku toetusel suurte tiibadega lennumasina ja startinud sellega lähedalasuva kirikutorni katuselt. Sepp teinud sellega mitu tiiru ümber lossi, liuelnud siis piki Virga orgu Embute poole ning murdnud maandumisel jala. Selle jumalakartmatu teo eest olevat "lendur" tõmmatud piinapingile ja hiljem nõiduses süüdistatuna põletatud tuleriidal.
Väravate kohal oleva Korffide vapi juures on aastaarv 1688, et ilmselt see tähistab mingit väravahoone ümberehitusaega, silindervõlvidega väravahoone ise on ehitatud XVII sajandi algul või isegi veelgi varem.
1700. aastate paiku, Põhjasõja ajal sai Priekule kannatada rootslaste rüüstamiste läbi.
1707 muutis Krustpilsist pärit Nicolaus V Korff (sünd. 1648) Priekule majoraatmõisaks ja määras oma pärijaks vanima poja Christian III Korffi. Omal ajal oli Nicolaus V Priekulni omandamiseks abiellunud oma nõo Anna Dorothea Korffiga.
1797 ehitati arvatava linnuseala loodenurgale mitmete allikate järgi uus mõisahoone. Millal vana keskaegne linnus lammutati ja laiali kanti, ei ole teada. Mõisnik oli sellal vabahärra Andreas von Korff.
Bokoni (Sokolki vald)
Bokoni (ka Bokāni, latgali keeles Bokuoni) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Priekule vasallilinnus
Ajalugu
1887 projekteeriti ja seejärel ehitati vana mõisahoone arhitekt Max Berchi kava järgi põhjalikult ümber. Samuti ehitati linnuseala kirdenurgale vaatetorn, mida nüüd "Püssirohutorniks" kutsutakse.
Bokoni (Sokolki vald)
Küla asub valla idaosas. Bokoni jääb valla keskusest Strupļist 3,5, endisest piirkonna keskusest Viļānist 9,9 ning Riiast 226,3 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Priekule vasallilinnus
Ajalugu
1920. aasta agraarreformini kuulus Priekule valdus von Korffidele. Korffid valitsesid seega Priekules järjepanu 437 aastat.
1944, II maailmasõja ajal said väravahooned sõjategevuses tublisti kannatada, kuna läbi umbes 10 ha mõisa pargi jooksis rindejoon. Põles väravakompleksi ülemine korrus, purustusi said seinad ja võlvid. Pargist on hiljemgi tollest ajast pärit lõhkekehasid avastatud.
Bokoni (Sokolki vald)
Aastal 2020 oli külas 31 elanikku.
Priekule vasallilinnus
Ajalugu
1951 mõõdistas arhitekt O. Treiguts väravakompleksi ja tegi nende restaureerimiskava. 1952–1954 viidi rekonstrueerimisplaan ellu ja väravad muudeti eluhooneteks.
2001. aastal viisid väravahoonete juures uurimistöid läbi arheoloogid Ieva Ose ja Andris Caune. Kuigi väravaid kutsutakse rahvasuus "Rootsi väravateks", neil tegelikult rootslastega mingit seost ei ole.
Ehitus
Linnusealal, hilisemate ümberehitatud "Rootsi väravate" vastas asetses vana linnusehoone – ilmselts maja- või tornlinnus, mida praeguseks enam alles ei ole. Pealinnus oli ümbritsetud tõenäoliselt väravaehitisega kaitsemüüriga. Ligi 1 ha suuruse linnuseala kirdenurgas asetseb kahekorruseline kaheksatahuline tellistest torn, mis ilmselt on mõisaajal XIX sajandi lõpus rajatud varasema kaitsemüüri nurgatorni vundamendile. Väravakompleks on 8 m kõrgune hoone põhiplaaniga 14,5*9,4 meetrit, mille võlvitud alumine korrus on jaotatud 3 osaks: keskel on väravakäik ja otstes valvemeeskonna teenistusruumid. Teisel korrusel on laskeavadega ärkeltornid ja valvemeeskonna majutusruumid. Sealtkaudu läks Kuldigast ja Aizputest tulev maantee lõunasse Leedu suunas, ning võimalik, et orduriigi ja hertsogiriigi ajal korjati seal kaupade liikumise pealt mingeid tollimakse.
Eesti Põllumeeste Kogude Esindus Paguluses
Eesti Põllumeeste Kogude Esindus Paguluses oli eesti pagulaste ülemaailmne erakond.
Esimene põllumeeste koosolek toimus Otto Puki kutsel 21. jaanuaril 1948, otsustati alustada eeltöid Põllumeeste Kogude organiseerimiseks. Eesti Põllumeeste Kogude Esindus Paguluses asutati 15. juulil 1951 Boråsis toimunud koosolekul Põllumeestekogude endiste liikmete poolt ja valiti selle seitsmeliikmeline juhatus.
Esimene Põllumeeste Kogude kongress paguluses toimus 31. mail–1. juunil 1952 Sånga-Säbys Rootsi, Taani, Inglismaa, USA ja Kanada EPK esinduste osavõtul, valiti 28-liikmeline laiendatud keskjuhatus, esimees Johan Holberg. Teisel kongressil Göteborgis 6.–7. juunil 1954 lisandusid Argentina ja Uus-Meremaa esindajad.
Liikmeid
kategooria:Eesti Põllumeeste Kogude Esinduse Paguluses poliitikud
Jaunmurāni
Küla asub valla edelaosas Malta jõe kaldal. Jaunmurāni jääb valla keskusest Strupļist 4, endisest piirkonna keskusest Viļānist 7,9 ning Riiast 224,2 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Aastal 2020 oli külas 10 elanikku.
Peetri eeslinn
pisi|Peetri eeslinn 1929. aasta linnaplaanil Peetri eeslinn oli Narva linna ajalooline linnaosa, mis paiknes Narva vanalinnast lääne pool. 1860. ja 1905. aasta linnaplaanil on see märgitud ПЕТРОВСКIЙ ФОРШТАДТЪ nime all, 1912. aasta linnaplaanil Peetri agul.
Kütimäe kalmistu
Kütimäe kalmistu (algselt Rutikvere mõisa kalmistu) on kalmistu Põltsamaa kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Arisvere külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas.
Asukoht
Kalmistu asub Rutikvere mõisa keskusest (tänapäeval Järva maakonnas) linnulennult 3 km kaugusel idas Jõgeva maakonnas.
Ajalugu
Legendide järgi olevat Pistohlkorsid rajanud 1872. aastal oma kalmistu, kuna Põltsamaa saksa kalmistul olevat olnud ruumipuudus. Otto Friedrichi pojapoeg Adolph Friedrich Alexander von Pistohlkors (1820–1896) laskis talgute korras rajada kunstliku künka, mida pärimuse järgi ehitati kaks aastat. Hiljem hakati seda küngast kutsuma Kütimäeks. Sellele kalmistule rajati 1873. aastal piirdeaed, kolmeosaline värav ja tagaossa uusgooti stiilis kabel. Kalmistu väraval on raidtahvel piiblisalmiga, kabeli esikülje viilul on Pistohlkorside raidvapp.
Seega on kalmistu põhjalik ümberehitamine aastatel 1870. aastate algul arvatavasti aetud segi kalmistu rajamisega.
Hiljem olevat Põltsamaa saksa kalmistult ka teised sinna maetud Pistohlkorside suguvõsa liikmed maetud ümber mõisakalmistule, kuhu kokku on maetud 21 lahkunut.
Kasutamine tänapäeval
Kütimäe kalmistu on tegutsev kalmistu, kus puhkavad ka lähima ümbruskonna rahva omaksed. Praegu hooldab kalmistut Põltsamaa vald. Kabelit kasutavad vajadusel ka külaelanikud.
Avaliku kalmistuna tegutsemise ajal sinnamaetute arv pole teada.
Korrastamisest
Pistohlkorsid käivad Kütimäel sageli, nendega soovitakse nõu pidada ka kabeliümbruse haljastamise ja taimevaliku osas. Kabeli katuse vahetus läks maksma ligikaudu 25 000 krooni, millest poole finantseeris välismaal elav Pistohlkorside suguvõsa ja teise poole kuludest kattis muinsuskaitse. Tulevikus plaanitakse korrastada ka surnuaia väravkaared (samuti uusgooti stiilis).
Hedeper
pisi|Hedeperi kirik
Hedeper on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wolfenbütteli kreisis. Valla pindala on 15,66 km². 31. detsembril 2017 elas seal 489 inimest. Vald asub Harzi jalamil.
Ajalugu
Wetzlebeni ja Hedeperi vald ühendati üheks omavalitsuseks 1974. aastal. Hedeperi on esmamainitud 1188. aastal ja Wetzlebenit juba 994. aastal.
Erika Torger
Erika Torger (5. märts 1914 Kuremäe küla, Jõhvi vald – 6. oktoober 1993 Viljandi) oli eesti näitleja.
Aastatel 1944–1946 töötas ta Riikliku Noorsooteatri nukuteatris. Aastatel 1952–1953 oli ta Rakvere teatri näitleja. Hiljem töötas näitlejana Ugala teatris.
Tegutsenud ka lavastajana.
Hedeper
Kultuur ja vaatamisväärsused
Küla kirik restaureeriti 2002. aastal.
Erika Torger
Ta mängis filmis "Bande".
Hedeper
Kultuur ja vaatamisväärsused
Kagus asub "plokkmägi" (Klotzeberg), esimene ja väikseim looduskaitseala kreisis.
Majandus ja taristu
Elanikud töötavad peamiselt Wolfenbüttelis, Braunschweigis, Salzgitteris või Wolfsburgis.
Varasematel aegadel teenisid paljud elanikud elatist ajajatena jahilkäikudel, mis toimusid sügisel.
Tõsikindlus
Tõsikindlus on väite kahtlematu paikapidavus või kehtivus. Tõsikindel on miski, mille paikapidavuses pole põhjust kahelda.
Rene Descartesi (1596–1650) filosoofia eesmärk oli leida tõsikindel teadmine, st teadmine, milles saab täiesti kindel olla. Tõsikindlas teadmises ei saa enam kahelda. Sellise teadmise leidmiseks kasutas Descartes kõiges kahtlemise meetodit. Ta järeldas, et nii taju kui ka aru ei saa tõsikindluse alusena usaldada. Lõpuks sõnastas ta uusaja filosoofia kuulsaima lause: cogito ergo sum ('mõtlen, järelikult olen olemas').
Kuigi David Hume seadis kahtluse alla igasuguse võimaluse jõuda tõsikindlate teadmisteni maailma kohta, võtsid filosoofid endale ülesande: öelda, milline teadmine on usaldusväärne; kuidas põhjendada loodusteaduslike väidete tõsikindlat kehtivust?
Loogilise positivismi mõttekoolkonna esindajad püüdsid alates 1920.–1930. aastatest kõik mõttetud laused teaduskeelest eemaldada, et luua tõsikindel alus teadusele. Mõttekad olevat ainult need laused, mis on (teaduslikult või reaalselt) tõeste eelduste põhjal loogiliselt korrektselt koostatud; seepärast pole võimalik mõttekalt kõnelda jumalast, kunstist, eetikast jms. 1960. aastatel hakkasid loogilised positivistid ka ise tunnistama, et sellist ideaalkeelt pole võimalik luua.
Ludwig Wittgensteini märkmete põhjal koostasid Elizabeth Anscombe ja Georg Henrik von Wright raamatu "Tõsikindlusest" (1969).
Nauding (ajakiri 1924)
Nauding oli huumoriajakiri, mis ilmus 1924. aasta oktoobris Tallinnas.
Ajakirja väljaandja ja vastutav toimetaja oli E. Tätte.
Toimetus asus Tallinnas Koplis aadressil Böckeri tehas nr 36 korteris 17 ehk E. Tätte kodus.
Ajakirja sisuks oli kolm tõlkejutustust:
Hind oli 25 marka. Ajakirja trükiti Tallinnas trükikojas Eesti Ühistrükikoda.
Barbarism
Barbarism on võõrkeele elementide (sõnade või väljendite) kasutamine teises keeles.
Aja jooksul võib barbarism saada keele põhisõnavara osaks ning lakata olemast võõrelement.
Supilinna Salaselts
pisi|"Supilinna salaseltsi" esimene võttepäev [[Tartus Magasini tänaval, 29. juuni 2014]] pisi|"Supilinna salaseltsi" reklaamiga auto Tartus Magasini tänaval "Supilinna Salaselts" on Mika Keräneni lasteraamatutel põhinev seikluslik koguperefilm, mille tegevustik toimub Tartus ja paljuski Supilinnas. Filmivõtted algasid juunis 2014 ja kestsid septembrini. Film esilinastus 2015. aasta mais.
Kirjeldus
"Neli Supilinna last Mari, Sadu, Olav ja Anton loovad oma salaseltsi ülesandega leida üles aarded, mille Mari vanaisa, eakas ülikooli professor on nende jaoks hiilgava meisterlikkusega ära peitnud," võtab sisu kokku filmi koduleht.
"Supilinna Salaseltsi" peaosalised on Gregor Kelder Saaremaalt, Olivia Viikant, Karl Jakob Vibur ja Hugo Soosaar Tallinnast, Arabella Antons Tartust, Sten-Markus Rohtla Rakverest ja Meriliis Lillemägi Pärnust. Näitlejadebüüdi tegi filmis ka Kaido Höövelson.
Filmi produtseeris Eesti filmitootja Nafta Films, peaprodutsent on Esko Rips. Filmi lavastaja on Margus Paju, peakunstnik Jaagup Roomet, operaator Meelis Veeremets, helilooja Liina Kullerkupp, stsenaristid Mihkel Ulman ja Christian Gamst Miller-Harris Taanist. Filmi finantseerisid Eesti Filmi Instituut ja Eesti Kultuurkapital. "Supilinna salaseltsi" toetas ka Tartu linn, filmi tulust anti osa Tartus loodavasse filmifondi.
Arvustus
Kriitik Madis Järvekülg nimetas "Supilinna salaseltsi" "rohkem huumorile kui dramaatikale apelleerivaks fantaasiafilmiks", kiites näitlejatöid ja kritiseerides eluvõõrust: "Supilinna kujutatakse elujõulisema, rohkem kehtivatele normidele vastavana kui see tegelikult on. <...> Oluliselt lihtsustatud stereotüüpsed kujud <...> Tekkis selge vahe naturaalselt stseenist välja kasvanud puäntide ja eelnevalt kivisse raiutud jäikade repliikide vahel <...> Seega, lugu on kaasahaarav, pöörded lihtsusest hoolimata põnevad, sest kõik ei ole lõpuni etteaimatav, emotsiooni jagub, muusika on stiilipuhas ja astub kaadridünaamikaga ühte sammu, aga miskipärast oleks tahtnud sama kõrgelennulise loo juures näha veel kodukootumalt tavalisemaid päriselulisi detaile".
Varia
2015. aastal kogus film Eesti kinodes 90 746 vaatajat.
Aleksander Siimon
Aleksander Siimon (29. detsember 1900 Põgari-Sassi – 28. oktoober 1970) oli eesti sordiaretaja.
Ta lõpetas 1929. aastal Tartu Ülikooli cum laude, sai 1931. aastal väitekirjaga "Aluste ja oksa asendite mõju tolmuterade idanemisele teraliste ja luuviljaliste kultuursortidel" ''mag. agr.'' kraadi. Ta sai 1930. aastal põllumajanduslike ainete õpetaja ja 1935. aastal kutsekooli aiandusõpetaja kutse. Kaitses 1939. aastal Tartu Ülikoolis põllumajandusdoktori väitekirja "Untersuchungen über die gegenseitige Befruchtung der in Estland verbreiteten Apfelsorten". Ta oli Eesti esimene puuviljandusdoktor.
Ta on aretanud 16 õunapuusorti. Nende seas on näiteks Talvenauding, Meelis, Tiina, Kaja, Sügisdessert, Sidrunkollane taliõun, Lembitu, Vahur ja Aia Ilu. Samuti on ta aretanud kaks maasikasorti.
Aleksander Siimon on maetud Ridala kalmistule.
Zvīdreņi
Zvīdreņi (ka Zvīdriņi, vanasti ka Švedeļi, latgali keeles Zvīdreni) on küla (mazciems) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Küla asub valla lõunaosas. Zvīdreņi jääb valla keskusest Strupļist 4,5, endisest piirkonna keskusest Viļānist 13,7 ning Riiast 230,1 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Aastal 2020 oli külas 29 elanikku.
Vis-à-vis
Vis-à-vis ehk visavii on prantsuskeelne väljend, mis tähendab:
Laengukandja
Laengukandjateks on elektrilaengut kandvad kehad, mis saavad vabalt liikuda. Need on sõltuvalt keskkonnast kas elektronid (nt metallides), ioonid (nt elektrolüütides) või mõlemad s.t. nii elektronid kui ioonid (nt plasma). Laengukandjate olemasolu muudab keskkonna elektrijuhiks.
1Q84
"1Q84" (jaapani 1Q84 いちきゅうはちよん Ichi-Kyū-Hachi-Yon) on jaapani kirjaniku Haruki Murakami romaan, mille 1. ja 2. osa ilmusid 29. mail 2009 ja 3. osa 16. aprillil 2010.
Romaani pealkiri viitab George Orwelli romaanile 1984 ja on ühtlasi sõnademäng: jaapani keeles hääldub 'üheksa' 'kyū', nagu ka ladina kirja Q. Q tähistab küsimärki (inglise Question sign).
Juan Carlos Varela
Juan Carlos Varela Rodríguez (sündinud 12. detsembril 1963 Panamás) on Panama poliitik, kes oli 1. juulist 2014 kuni 1. juulini 2019 Panama president.
Juan Carlos Varela õppis Atlantas Georgia tehnikainstituudis inseneriks ning töötas seejärel perefirmas.
Alates 2006. aastast on ta Partido Panameñista esimees. Aastatel 2009–2011 oli ta Ricardo Martinelli valitsuses välisminister ja 2009–2014 asepresident.
1Q84
Peategelased on kirjanikuks saada ihkav matemaatikaõpetaja Tengo Kawana (川奈 天吾) ja spordiklubi treener ning sarimõrvar Aomame (青豆), kes mõlemad on 30-aastased 1984. aastal Tōkyōs. Nad on algkoolis paar aastat samas klassis käinud, kuid pole hiljem kohtunud. Mõlemad satuvad aastasse 1Q84, kus taevas on kaks kuud. Romaanis on korduvalt esil Leoš Janáčeki sümfooniline poeem "Sinfonietta".
Romaani esimese kahe osa esimene trükk (480 000 eksemplari) müüdi läbi mõne päevaga. Esimese kuuga müüdi üle miljoni raamatu ja 3. osa müügiarv ületas miljoni eksemplari 12. päeval pärast ilmumist.
Linda Vaher
Linda Vaher (sündinud 25. aprillil 1989 Tallinnas) on eesti ja Saksa näitleja.
Ta on lõpetanud 2014. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (26.lend) ning teinud rolle teatrite NO99, Kell Kümme ja Vaba Lava lavastustes.
2016. aastast elab Saksamaal Berliinis, kus algul töötas lapsehoidjana. 2017. aastast on ta näitleja Berliinis Unter den Lindenil asuvas Maxim Gorki teatris.
Isiklikku
Tema isa on akrobaat ja tsirkusejuht Vello Vaher, ema Aita Vaher on vabakutseline näitleja, draama- ja kõnetehnika õpetaja. Linda Vaheril on kolm õde ja üks vend. Vanem õde Lembi ja noorem õde Endla on tegelenud akrobaatika ja teivashüppega. Kõige noorem õde Lemme on tegelenud trampliinihüpetega. Vend Vootele kandideeris 2019. aastal Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas Riigikokku, kuid ei osutunud valituks.
Roch Marc Christian Kaboré
Roch Marc Christian Kaboré (sündinud 25. aprillil 1957) on Burkina Faso poliitik ja pankur, kes oli 29. detsembrist 2015 kuni 24. jaanuarini 2022 Burkina Faso president. Ta oli aastatel 1994–1996 Burkina Faso peaminister ning 2002–2012 Burkina Faso Rahvusassamblee president. Ta oli ka erakonna Demokraatia ja Arengu Kongress (CDP) president. Jaanuaris 2014 astust ta CDP-st välja ning liitus uue opositsiooniparteiga Rahva Liikumine Arengule (MPP).
Munsteri provints
Munsteri provints on provints Iirimaa edelaosas.
Roch Marc Christian Kaboré
Ta valiti 2015. aastal riigi presidendiks, ta kogus vajaliku häälteenamuse esimeses voorus. Temast sai 49 aasta jooksul esimene mitte-sõjaväelasest Burkina Faso president.
Munsteri provints
Provintsi suurim linn on Cork. Olulised keskused on ka Limerick ja Waterford.
Roch Marc Christian Kaboré
Novembris 2021 pidi Roch Marc Christian Kaboré seisma silmitsi meeleavaldustega riigis kasvava ebakindluse vastu ja olema võimul.
Munsteri provints
Provints jaguneb kuueks krahvkonnaks:
Roch Marc Christian Kaboré
24. jaanuaril 2022 toimunud riigipöörde käigus vahistasid mässulised sõdurid Kaboré.
Ennistymon
Ennistymon (ametlikult Ennistimon, iiri keeles Inis Díomáin) on väike linn Iirimaal Clare'i krahvkonnas Munsteri provintsis.
Linn on turistide seas populaarne oma tüüpilise iiripärase peatänava tõttu, mida ääristavad pubid.
Ameerika Ühendriikide suursaadik Eestis
Ameerika Ühendriikide suursaadik Eestis on Ameerika Ühendriikide volitatud suursaadik Eestis.
USA diplomaatilised suhted Eestiga katkesid 1940. ja taastusid 1991. aastal. Esimene suursaadik nimetati 1992. aastal.
USA suursaatkond Eestis asub Tallinnas.
Saadikud
USA saadikud Eestis:
Poola suursaadik Eestis
Poola suursaadik Eestis on Poola volitatud suursaadik Eestis.
Mäejutlus
pisi| [[Carl Joseph Begas. Mäejutlus. 1820]] Mäejutlus on kogum Jeesus Kristuse esmasest evangeeliumikuulutusest Uues Testamendis Matteuse evangeeliumis. Mäejutluse lühem versioon on Luuka evangeeliumis. Matteuse evangeeliumis olev mäejutluse tekst on Jeesuse pikim Uues Testamendis katkematult sisalduv õpetuskõne. Mäejutluses sisaldub ka meieisapalve.
Nimetus
Eesti keeles on "Mäejutlus" otsetõlge ladina ja saksa keelest. Ladina keeles on tekst kui "Sermo in monte" või "Oratio montana". Saksa keelde on see tõlgitud kui "Bergpredigt" või "Bergrede".
Taust
Kui Ristija Johannes oli Jeesuse ristinud, oli Jeesus 40 päeva kõrbes Saatana kiusata. Pärast Ristija Johannese vangistamist siirdus Jeesus Galileasse ja hakkas evangeeliumi kuulutama. Enne mäejutlust oli Jeesus kutsunud oma esimesed jüngrid, Luuka evangeeliumi järgi aga valinud kõik 12 apostlit. Luuka evangeeliumi järgi oli Jeesus teinud enne mäejutlust oma esimesed imeteod.
Asukoht
Mäejutluse asukohaks on nimetu mäenõlv Galileas. Geograafiast olulisem on mäe usuline tähendus, kuna Matteus kujutab mäejutlusega Jeesust kui uut Moosest: nii nagu Mooses edastas Iisraeli rahvale Siinai mäel käsuõpetuse Jumalalt, nii annab Jeesus oma jüngritele ja kogunenud rahvahulgale mäejutluses juhiseid, kuidas käsuõpetuse järgi elada.
Õpetus
Mäejutlus ei tühista Vana Testamendi seaduse kõlbelisi ettekirjutusi, vaid ilmutab neis peituvaid võimalusi ja laseb neist välja kasvada uued nõuded. Jutluse vältel ilmneb Jeesuse eesmärk juhendada inimesi Jumala suunas. Iga kristlase eetilised valikud, igapäevased otsused, pühad teod ja vagaduse ilmingud peavad olema motiveeritud soovist olla Jumalale meele järgi. Jumalale meelepärasel inimesel tuleb vältida omakasu ja materialismi ning teha Jumal-Isa tahtmist. Mäejutluse alusel peavad kristlase elus olema Jumala riik ja igavikulised väärtused esikohal. Jutluse sisu võib kokku võtta : "olge siis täiuslikud, nõnda nagu teie taevane Isa on täiuslik." Kristlase täiuslikkus tähendab mäejutluses pikameelsust ja armastust isegi vaenlaste suhtes, soovides neile head ja mitte kurja. Seaduse vastu eksija loodab sellele, et Jumal on armuline. Jumala andestus on kristlase elus keskne, seega tuleb kristlasel ka teistele andeks anda.
Õndsakskiitmised tuletavad meelde, et Jumala riik tuleb täiel määral tulevikus, need kes elavad praegu Jumala riigi seaduste järgi saavad tasu. Kristlaste jumalakartlik ja omakasupüüdmatu elu peaks mõjuma maailmale, nagu sool ja valgus. Jeesuse jüngrid peaksid oma eluviisidega esindama palju sügavamat õigsust, kui variserid ja kirjatundjad Jeesuse päevil. Seepärast mõistab Jeesus hukka silmakirjalikkuse ja kohtumõistjaliku suhtumise. Jeesus võimendab Moosese käsuõpetust esile tuues, kuidas hirmsad patud (mõrv, abielu rikkumine jne) saavad alguse tühisena näivast mõtetest ja sõnast. Jeesuse kavatsus on lõigata patu ahel eos läbi. Vihasest sõnast võib tõusta tüli, millel on halvad tagajärjed, abielurikkumist saab vältida intiimsete olukordade vältimisega. Mäejutlus tegeleb sisemiste pattudega, nagu himustamine ja kadedus.
Jutluses on hulgaliselt keelekujundeid (maa sool ; maailma valgus ; linn mäe otsas ; lamp lambijalal ; kehaosade eemaldamine ; juuksevärvi muutumine ; silm kui ihu lamp ; kaks isandat ; taeva linnud ; lilled väljal ; pind silmas ; Jumala riik kui kitsas värav ; puud tuntakse viljast ; kaks kojaehitajat . Kohati on keelekujundid ülepaisutatud ja kindlasti mitte sõnasõnalise tõlgenduse tarbeks . Paljud näited on toodud elust enesest, eriti Rooma okupatsiooni tingimustes.
Mäejutlus eesti keeles
Georg Mülleri jutlustest 17. sajandi algusest on säilinud varasemad teadaolevad eestikeelsed kirjakohad mäejutlusest.
Puusaliigese düsplaasia koertel
Düsplaasia on puusaliigese vaegareng, mille tõsisem vorm põhjustab lonkamist ja liigeste põletikku. Puusaliigese düsplaasia on pärilik, geenidega edasi kantav haigus, mis on mõjutatud ka keskkonnateguritest. See on üpris sage paljudel koeratõugudel, eriti suurematel. Düsplaasia puhul ei vasta liigeste ehitus sellele, mida peetakse anatoomiliselt normaalseks. Kasvamise ajal peavad reieluupea ja puusanapp kasvama võrdse kiirusega, puusadüsplaasia korral ei ole kasv ühtlane. Tagajärjeks on liigesete lõtvus, osteoartriit ja taandarendav liigesehaigus, mida põhjustab see, et keha üritab stabiliseerida lõtvu puusaliigeseid.
Düsplaasiaga puusaliiges
Düsplaasiaga puusaliigese puhul ei ole pallikujuline reieluupea vaagnaluus korralikult pesastunud. Reieluupea ei ole täpselt, vaid lõdvalt või osaliselt pesas sees. Teiseks ei ole reieluupea tasane ja ümmargune, vaid moondunud, põhjustades liikumisel liigese ja kõhre kulumist. Sellega võitlemiseks parandab keha liigest, kasvatades uusi kõhresid, aga kuna see on üsna aeglane protsess, hakkab liigest mõjutama degradatsioon. Selle tõttu tekivad liigesesse põletik, kõhrekahjustused, paistetus ja valu. Sellest tekib tsükliline protsess: mida rohkem saavad liigesed kahjustada, seda rohkem kahju teeb ta ümbritsevatele kudedele ja luudele.
Liigese vaegareng võib ajaga hullemaks minna või jääda samale tasemele. Puusa konditsioon annab ainukesena märku, kas tekib valu ning kas see mõjutab koera elukvaliteeti.
Põhjused ja tagajärjed
Puusadüsplaasiat võib põhjustada reieluupea, mis ei mahu korralikult vaagnapessa, või vaegarenenud lihased vaagna ümbruses. Puusadüsplaasiale on kõige vastuvõtlikumad just suured tõud, sest nad on raskemad, aga ka väiksemad tõud võivad selle all kannatada. Düsplaasiaga kaasneb liikumisel suur valu, mille vähendamiseks üritab loom võimalikult vähe kannatuse all olevat puusa liigutada. Koer liigub siis ebaloomulikult, astub kahe jalaga korraga või kangelt.
Düsplaasia põhjuseks peetakse pärilikkust, kuid uute teadmiste järgi võib mõju olla ka keskkonnal. Keskkondliku mõju alla lähevad ülekaalulisus, vigastus kutsikaeas, sidemete rebend noores eas või korduv liigutus areneval liigesel (näiteks igapäevane jooksmine kutsikaga).
Kõige sagedamini puusadüsplaasia all kannatavad tõud on Newfoundlandi koerad, Saksa lambakoerad, retriiverid, rotveilerid ja mastifid. Haigus võib esineda ka väiksematel tõugudel, nagu spanjelid ja mopsid.
Sümptomid
Haigetel koertel võivad sümptomid ilmneda juba 7-kuuselt, kuid enamikul lööb düsplaasia välja alles 1-2-aastaselt.
Remlingen-Semmenstedti vald
Remlingen-Semmenstedt on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wolfenbütteli kreisis. Valla pindala on 33,30 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2395 inimest. Vald moodustati 1. novembril 2016, kui ühendati endised vallad Remlingen ja Semmenstedt.
Puusaliigese düsplaasia koertel
Diagnoos
Puusadüsplaasiat diagnoositakse vaagna röntgenuuringuga. On olemas mitu süsteemi düsplaasia astmete kategoriseerimiseks, kõige levinum on astmetega A, B, C, D, E, kus terve on A ja E on juba nii raske, et tuleks kaaluda eutanaasiat.
Ravi
Täielikku ravi ei ole olemas, kuid on mitu viisi sümptomite leevendamiseks. Ravi põhieesmärk on parandada looma elukvaliteeti. Enamik koeri düsplaasiaga ei vaja operatsioone, sest omanikud hoiavad raskemaid sümptomeid koduse trenniga tagasi ja kasutavad vajaduse korral valuvaigisteid. Raskematel juhtudel, kui trenn ega ravimid ei aita, tuleb kaaluda kirurgiat. Kirurgilisi operatsioone on kaht liiki: operatsioon, kus kujundatakse puusaliiges ümber, et vähendada valu ja aidata kaasa liikuvusele, ning operatsioon, kus asendatakse terve puus tehislikuga.
Kaalujälgimine
Kaalujälgimise eesmärk on ennetada koera ülekaalulisust, et vähendada raskust, mis mõjutab puusaliigeseid.
Ravimid
Ravimid võivad vähendada valu, ebamugavust ja paistetust.
Teised viisid
Koerte massaaž võib leevendada ebamugavust ja vähendada lihaste kangust.
Koerte jaoks mõeldud erilised madratsid, pehmed põrandad ja trepid aitavad vähendada edasisi kahjustusi.
Kirurgilised meetmed
Kirurgiliste meetmetega üritatakse puusaliigest muuta, parandada või täiesti välja vahetada.
Taskukell
Taskukell ehk uur on üleskeeratava mehhanismiga kell, mis on mõeldud taskus kandmiseks. Taskukellale on omane kett, mille abil saab kella vööle kinnitada, et vältida kella kukkumist. 15. sajandi lõpul hakkasid levima üleskeeratavad kellad nii Itaalias kui ka Saksamaal. Peter Henlein, kes oli lukussepp ja kellassepp, hakkas taskukelli tootma aastal 1524. Pärast seda hakati neid tootma ka mujal Euroopas. 1675. aastal hakati kella kandma taskus, enne kanti kaelas. Kellal oli mitmeid vigu. Puudus klaas, mis kaitseks kella sihverplaati ja seiereid. Esines ka ebatäpsusi kella töös. Seoses tööstusliku pöördega hakati alates 1865. aastast valmistama kümneid tuhandeid töökindlaid taskukelli.
Ajalugu
Esimesed ajanäitajad, mis 16. sajandil Euroopas valmistati, olid erilised, kuna nende suurus oli käekella ja seinakella vahepealne. Selliseid taskukelli kinnitati riietele või kanti ketiga kaelas. Need olid vasest tehtud mõnetollise diameetriga silindrikujulised kellad, mis olid enamasti graveeritud ning ornamentidega kaunistatud. Mehaanikat kattis klaas ning enamasti kaitses klaasi hingedega vasest kaas, mis oli samuti uhkelt dekoreeritud. Kohati kasutati kaane asemel iluvõret, tänu millele ei pidanud kella vaatamiseks selle kaant avama. Kella seierid olid valmistatud rauast või hõbedast ning need kinnitati kellamehhanismi külge nõelte ja kiiludega. 1550. aastal võeti nende asemel kasutusele kruvid. Sel ajal olid kellad üldiselt kettakujulised, kuigi mõni sajand hiljem tekkis veidrakujuliste kellade trend.
Jugermani
Jugermani (ka Jugormani) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Küla asub valla kaguosas. Jugermani jääb valla keskusest Strupļist 7,5, endisest piirkonna keskusest Viļānist 13,9 ning Riiast 230,2 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Aastal 2020 oli külas 11 elanikku.
Uusrenessanss
pisi|300px|[[Viini Riiklik Ooperimaja]] pisi|300px|Vana kunstigalerii ning praegune Ungari Kaunite Kunstide Kateeder ja Budapesti Nukuteater aadressil Andrássy avenüü 69. Planeeritud arhitekt Adolf Láng'i poolt ja valmis aastatel 1875-77 pisi|300px|Valgeks värvitud malmist fassaadiga ja veneetsiastiilis prantsuse renessansi detailidega nurgahoone New Yorgi SoHos aadressil Broadway 427 projekteeris arhitekt Thomas Jackson ning see valmis aastatel 1870-1871 Uusrenessanss ehk neorenessanss (inglise keeles Neo-Renaissance või Renaissance Revival) on historitsistlik määratlus, mis hõlmab paljusid 19. sajandi taastekkelisi arhitektuuristiile, kuid mis ei olnud seotud ei Vana-Kreeka arhitektuuri taassünni ega gootikaga (vt uusgooti stiil). Selle asemel sai see laialdaselt inspiratsiooni klassitseeruvatest Firenze ja Kesk-Itaalia kunstilaadidest.
Renessanssarhitektuuri nime all süübisid XIX sajandi arhitektid ja kriitikud stiili, mis väljendus 15. sajandi alguse humanismist ning jätkus samuti manerismi ja baroki määrangutest. Euroopa eri osades ja selle suurlinnades, kuid eriti Prantsusmaal ja Itaalias, lahknevad uusrenessanslikud vormid on lisanud selle määratlemisele ja ära tundmisele keerukust. Vaatamata sellele mida kaasaegsed kutsusid itaaliapärasuseks, võisid selle kõrval valdavalt ilmneda ka prantsuse uusbaroksed tunnusjooned (vt Teise keisririigi arhitektuur).
Tuntumad hooned mitmekülgselt varieeruvate stiilinäidetena on inglise Wollaton Hall, itaalia Palazzo Pitti, prantsuse Château de Chambord, vene Granovitaya Palata ja ameerika Met Life Tower. Muuhulgas leiab palju näiteid Ameerika Ühendriikide idaranniku suuremate juhtlinnade ehitusest, eriti Manhattanilt, kus stiili kasutati enamasti ka alumiste korruste ilmestamiseks kõrghoonete jalamitel.
Uusrenessanslik stiil Eestis
Eestis on uusrenessanslikult ehitatud Haapsalu jaamahoone frontoon ning järgmised mõisad: Arkna, Inju, Puurmani, Avanduse, Raadi (varemeis), Muraste (varemeis), Saka, Muuga,  Käru (säilinud veidi lihtsustatult), Viljandi, Laimetsa (varemeis), Ulvi (juurdeehituse osas), Harku (fassaadikujunduse osas), Kaagjärve (algkujul alles vaid osa hoonest, sealhulgas torniosa). Uusrenessanslikuks võib pidada ka Ülikooli Kohviku hoonet Tartus.
Lakkehistöö
Lakkehistöö on tarbekunstis puidust või papjeemašeest esemete, näiteks mööbli, karpide, laegaste või anumate katmine vee-, kuumus- ja happekindla lakiga ning nende kunstiline kujundamine erinevates tehnikates.
Ajaloost
Lakkehistöö pärineb Hiinast ja seda tunti juba I aastatuhande lõpul eKr. Lakki valmistati lakipuu (Toxicodendron vernicifluum) mahlast. Lakk kanti esemetele mitme kihina, iga kiht poleeriti eraldi ning kaunistati reljeefse, graveeritud või maalitud dekooriga. Panustehnikates kasutati pärlmutrit, merekarpi ja koralli, samuti kulla-, hõbeda- või vasepulbrit. 8. sajandil jõudis lakikunst Jaapanisse, seejärel teistesse Kaug-Ida maadesse.
Euroopasse hakati lakkesemeid importima 17. sajandil ja need muutusid seal sama ihaldusväärseks kui portselanesemed. 17. sajandil hakati Euroopas otsima võimalusi odavamate lakkide valmistamiseks ning lakipuu mahla asemel hakati kasutama näiteks merevaigutaolist kopaalvaiku. Väga populaarseks sai koromandeltehnika Kagu-India ranniku järgi nime saanud imporditud koromandellakki kasutades, milles kaunistati sirme ja vaheseinu. 18. sajandil oli oma kuulsuse tipul Jaapani lakitöid imiteeriv puidulakkimistehnika vernis Martin, kus eseme pinnale kanti kuni 40 õhukest lakikihti.
Venemaal kujunes Euroopa kaudu vahendatud lakkesemete valmistamise kunsti ja ikoonimaali baasil omapärane lakkminiatuurikunst, mille koolkonnad on Fedoskino miniatuur, Mstjora miniatuur ja Palehhi miniatuur.
Vertain
Vertain on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis.
pisi|tühi|püsti|Vertaini kirik
Viesly
Viesly on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis.
pisi|tühi|Raekoda
Roklum
Roklum on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wolfenbütteli kreisis. Valla pindala on 8,34 km². 31. detsembril 2017 elas seal 435 inimest.
Tumuški
Tumuški on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Küla asub valla lõunaosas. Tumuški jääb valla keskusest Strupļist 10, endisest piirkonna keskusest Viļānist 13,9 ning Riiast 230,2 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Aastal 2020 oli külas 1 elanik.
Jakuški
Jakuški on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Küla asub valla kaguosas. Jakuški jääb valla keskusest Strupļist 11,1, piirkonna keskusest Viļānist 15 ning Riiast 231,3 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Aastal 2020 oli külas 2 elanikku.
‘Abd al-Fattāḩ Khalīl as-Sīsī
‘Abd al-Fattāḩ Sa‘īd Ḩusayn Khalīl as-Sīsī (araabia keeles عبد الفتاح سعيد حسين خليل السيسي; sündinud 19. novembril 1954 Kairos) on Egiptuse poliitik ja endine sõjaväelane, alates 8. juunist 2014 Egiptuse president.
Alfred Kongo tänav
Alfred Kongo tänav on tänav Tartus Uus-Ihastes.
Tänav algab Jaan Koorti tänavalt ja lõpeb Pallase puiesteel ning on 130 meetri pikkune.
Tänav on nimetatud kunstnik Alfred Kongo auks.
Brežnevi isikukultus
Leonid Brežnevi isikukultus ei käivitunud kohe, kui ta oma kaaskonnaga 1964. aastal Nikita Hruštšovi võimult kukutas ja NLKP juhina Nõukogude Liitu valitsema asus. Leonid Iljitšil polnud mingit erilist nimetamisväärset haridust, kuid ta oli väga hea poliitilise vaistuga ja väljapaistev intriigide meister.
Brežnev oli hea inimeste tundja ja oskuslik ärakasutaja. Tal oli alati täpne ülevaade, kes on tema poolt ja kes vastu, ehk keda ülendada või võimutipust kaugemale saata. Brežnev alustas kohe talle lojaalsete inimeste laialipaigutamist olulise tähtsusega ametikohtadele. Tervikliku süsteemi loomiseks läks peaaegu kümme aastat. Sel ajal erilist isikukultust polnud.
Võeti muidugi kasutusele uue parteijuhi ikoonilised pildid. Neid oli väiksemaid ja suuremaid. Valitseja pilt rippus igas kabinetis, restoranis, koolis, haiglas, raudteejaamas ja kus tahes. Brežnevi ja teiste poliitbüroo liikmete pilte kanti demonstratsioonidel ja paraadidel. Tohutusuuri pilte kinnitati majaseintele. Kuid seegi polnud isikukultus. See oli vene rahva komme.
Isikukultuse käivitamine
Tema pugejalik kaaskond, kõrgematel parteilistel positsioonil olnud inimesed, nõunikud, ministrid, temast sõltuv parteinomenklatuur, riigiametnikud asusid väliselt lepliku meelega parteijuhti idealiseerima, et oma positsiooni kindlustada ja karjääriredelil edasi liikuda.
Wiiralti mets
Wiiralti mets on metsatukk Tartus Ihastes.
Brežnevi isikukultus
1973. aasta aprillis hakkasid Brežnevi lähedased kolleegid, kellest sel ajal NLKP Keskkomitee Poliitbüroo koosnes, käivitama Brežnevi isikukultuse süsteemi. Selle stardipauk toimus NLKP Keskkomitee pleenumil. Otsa tegi lahti tollane NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimees Nikolai Podgornõi. Oma pleenumikõnes kiitis ta eriti innukalt peasekretäri, mille peale saalitäis kommuniste ja parteilasi reageeris tormilise ja kauakestva aplausiga. Kõige olulisema kultust käivitava kõne pidas ideoloogiasekretär Mihhail Suslov. Ta oli esimene, kes meelitas Brežnevit sõnadega, mis järgneva kümmekonna aasta jooksul ei kadunud ajakirjanduse veergudelt ja elektroonilise pressi paatosest. Suslovi esinemise kontekstis kõlas konkreetses redaktsioonis, et "…meie leninliku partei Keskkomitee ja selle poliitbüroo isiklikult seltsimehe Leonid Iljitš Brežnevi juhtimisel…". Edaspidi oli kombeks, et kui NLKP Keskkomitee või kestahes kõrgetest riiklikest institutsioonidest midagi nimetamisväärset korda saatis, siis iga kord oli selles ka „isiklikult Leonid Iljitši panus”. Brežnevi ülistamise terminoloogiasse ilmus ka määrang „meie armas seltsimees Leonid Iljitš“.
Wiiralti mets
Metsatuka nimi on tuletatud kunstnik Eduard Wiiralti järgi nimetatud Eduard Wiiralti tänavast.
Brežnevi isikukultus
Keegi midagi kriitilist Brežnevi aadressil avalikult ei riskinud lausuda ega eriarvamusi avaldada. Artiklid, teaduslikud tööd ja muidu ametlikud esinemised pidid olema vürtsitatud tsitaatidega Brežnevi töödest. Kultuse levimisele andsid oma tõhusa panuse kultuuriinimesed, kooliõpetajad, teadlased, endastmõistetavalt ajakirjanikud ja kogu parteiaparaat. Koolide õppekavadesse lülitati kõrvuti Tolstoi ja Tsehhovi loominguga Brežnevi teosed. Brežnevi seitsmekümnes sünnipäev ja seejärel kõik järgmised peasekretäri sünnipäevad muudeti ülemaailmse tähtsusega pidustusteks. Moskvasse saabunud sõbralike riikide juhid seisid pikas õnnitlejate rivis, hoides käes karpe oma riigi kõrgete aumärkide ja ordenitega. Igaühele õnnitlejatest oli Brežnevil anda mehine kolmekordne suudlus nagu ka Moskvasse ametlikule visiidile saabunud riigipeadele või kui ta ise välismaale visiidile läks, siis teda vastu võtnud asukohamaa esimesele mehele.
Brežnevi ümber moodustati täistööajaga assistentide-abiliste rühm, keda juhtisid välispoliitika küsimustes Andrei Aleksandrov-Agentov (1918–1993) ja halliks kardinaliks kutsutud Georgi Tšukanov (1919–2001). Kogu teave, mis oli mõeldud Brežnevile, käis kõigepealt selle grupi käest läbi. Nemad sorteerisid materjalid ja otsustasid, mida panna peasekretäri lauale ja mida kvalifitseerida „ekslikuks materjaliks”. Too lähim seltskond määras tegelikult Brežnevi suhtumise nii NSV Liidu argipäeva elukorraldusse kui ka üksikutesse inimestesse.
1980. aastate alguse kujunes juba isikukultust nautiv väga haiglane ja nõdravõitu Brežnev NSV Liidu vanuritest juhtkonna sümboliks, kusjuures 75-aastaseks saanud Brežnevit tituleeriti keskealiseks. Teda ümbritses kujutletav hiilgus, mida isegi Stalini isikukultuse ajal ei olnud. Tema ümber tiirles seltskond, kelle eesmärgiks oli hoida „kallis Leonid Iljitš” nii kaua võimu tipul, kui vähegi võimalik, sest nad teadsid – lahkub Brežnev, kukuvad ka nemad.
Sõjaväeline karjäär
Brežnevil oli olnud lennukas sõjaväeline karjäär. Ta alustas tankivägede leitnandina enne Teise maailmasõja puhkemist. Sõja alates sai temast septembris 1941 tagavarapolgu komissar ning mõne kuu pärast brigaadikomissar. 15. detsembril 1942 võis ta oma mundrile kinnitada polkovniku õlakud. Novembris 1944 oli Brežnev juba kindralmajor. Edasi tuli sõjaväelises karjääris seisak. Alles augustis 1953 anti talle kindralleitnandi auaste. Kui aga isikukultus oli täie hooga käivitunud sai temast märtsis 1974 armeekindral ja 1976. aasta maikuus Nõukogude Liidu marssal.
Brežnev kirjanikuna
Brežnevi poliitilise autoriteedi tugevdamiseks andis NLKP Keskkomitee ideoloogia kujundajad rühmale tuntud ajakirjanikele korralduse, mida nõukogude terminoloogias nimetati usaldamiseks, kirjutada Leonid Brežnevi memuaaride. Peasekretär ise selles töös ei osalenud mitte kuidagi. Brežnev ei suhelnud nende kirjutajatega ega olnud kursis, mida kirja panna tahetakse. Hiljem kaheldi, kas ta üldse on ise oma memuaare läbi lugenud. Autorid otsisid arhiividest teemakohaseid dokumente ja vestlesid Brežnevi tollaste kolleegidega.
Memuaarid ilmusid 1978. aastal ajakirjas Novõi mir (Новый мир). Autoriks oli märgitud Leonid Brežnev. Triloogiasse kuulusid raamatud "Väike maa" (Малая земля), mis avaldati ajakirja teises numbris, seejärel "Taassünd" (Возрождение) viiendas numbris ja "Uudismaa" (Целина) üheteistkümnendas numbris. Igaühe tiraaž oli 15 miljonit eksemplari. Leonid Ilijtš sai oma „loomingu” eest autorihonorari ligi 180 tuhat rubla. Tema teosed olid kohustuslik kirjandus nii koolides kui ka kõrgkoolide ühiskonnateaduste ainetes. Neid arutati töökollektiivides, rääkimata parteilistest üritustest. Üleliidulises raadios luges Brežnevi soovil tema mälestusi ette populaarne näitleja, NSV Liidu rahvakunstnik Vjatšeslav Tihhonov. Brežnev sai nende teoste eest 1979. aastal Lenini kirjandusauhinna.
Tollal juba selgeid seniilsuse märke ilmutanud Brežnevi asemel olid väidetavalt autoreiks rühm palgalisi ajakirjanikke ja literaate. On nimetatud esseist Anatoli Agranovskit, Aleksandr Murzinit (ajalehest Pravda), kirjanik Vladimir Gubarevi ja Arkadi Sahnini (ajalehest Izvestija) nime. Autorite gruppi juhtisid TASS-i peadirektor ja diplomaat Leonid Zamjatin ja TASS-i asedirektor Vitali Ignatenko. Konsultandina tegutses Brežnevi abi Andrei Aleksandrov-Agentov.
Ordenite ja medalite kirg
Brežnevi peamine kirg ja vast kõige värvikam isikukultuse väljendumise ilming oli „kollektsioneerida” riiklikke autasusid, medaleid, ordeneid, sõjaliste autasusid. Isegi neid, mida oli antud Teises maailmasõjas silma paistnud kõrgetele väejuhtidele.
Brežnevil oli lõpuks 117 NSV Liidu ja välisriikide riiklikku tähelepanuavaldust. Ta sai muu hulgas Sotsialistliku töö kangelase medali „Sirp ja Vasar” (1961), oli neljakordne Nõukogude Liidu kangelase kuldtähe kavaler (1966, 1976, 1978, 1981) ning kaheksa Lenini ordeni (1947, 1956,1961,1966, 1971,1976,1978,1981) ja kahe Oktoobrirevolutsiooni ordeni (1979, 1980) omanik. Talle anti kaks Punalipu ordenit, kaks Bogdan Hmelnitski 2. klassi ordenit jne.
1981. aastal, Leonid Brežnevi kommunistlikus parteis viibimise 50. aastapäeva eelõhtul, anti talle ainuüksi tema jaoks vermitud kullast märk „50 aastat NLKP-s”. Teised sama järjekindlad NLKP veteranidele said ülekullatud hõbedast märgi. Brežnevi kollektsioonis olid ka NSV Liidu Teaduste Akadeemia antud Karl Marxi kuldmedal, Ülemaailmse Ametiühingute Föderatsiooni kuldmedal ja Rahvusvahelise Lenini preemia „Rahvastevahelise rahu kindlustamise eest” laureaadi medal.
Polümeerid nanoelektroonikas
Polümeeridel põhinevas elektroonikas on funktsionaalseks materjaliks juhtivpolümeer, mida rakendatakse nende elektriliste omaduste tõttu dioodides, sensorites, kondensaatorites ja teistes seadmetes. Esimesed teated juhtivpolümeeridest pärinevad 1900. aastate algusest, polüaniliini ja polüpürrooli sünteesist.
Brežnevi isikukultus
Brežnev on saanud ordeneid, medaleid ja aumärke paljudelt välisriikidelt: Argentinalt (1974), Afganistanilt (ordeni „Vabaduse Päike”, 1981), Bulgaarialt ( 3 Kangelase kuldtähte, 3 Georgi Dimitrovi ordenit, 4 medalit), Ungarilt (2 ordenit), Vietnamilt (kaks Töökangelase kuldtähte, kaks ordenit), Guinea (orden 1961), Saksa DV-lt (3 Töökangelase kuldtähte, 3 Karl Marxi ordenit, Rahvaste Sõpruse orden briljantidega, medal SDV tugevdamise eest), Indoneesialt (kaks kuldtähte ja ühe ordeni), Jeemenilt (orden 1982), Korea RDV-lt (Riigilipu orden), Kuubalt (Kangelase kuldtäht, 3 ordenit, kaks medalit), Laoselt (Kangelase kuldtäht, Rahvuse kuldmedal), Mongoolialt (Kangelase kuldtäht, Töökangelase kuldtäht, 5 medalit), Peruult (orden „Peruu Päike”), Poolalt (orden „Virtuti Militari”, mis tühistati 1990, Poola Taassünni orden, Grünwaldi Rist, Teeneteorden, kaks medalit), Rumeenialt (ordenid „Rumeenia Täht” ja „Sotsialismi Võit”), Tšehhoslovakkialt ( 3 Kangelase kuldtähte, 4 Klement Gottwaldi ordenit, Valge Lõvi orden, kaks 1939. aasta Sõjaristi, 7 medalit), Etioopialt (orden „Austuse Täht”), Jugoslaavialt (kaks ordenit) ja ainsa lääneriigina Soomelt (Valge Roosi I klassi orden ja Valge Roosi orden ketiga).
Wilfried Domoraud
Wilfried Domoraud (sündinud 18. augustil 1988 Maisons-Alfortis) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib vasaku ääremängijana Malta kõrgliiga klubis Hibernians.