cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksander Jaakson
Arreteerimine ja surm
Peeti algul Tallinna keskvanglas. Juunis 1941 viidi Venemaale Kirovi oblastisse, asus Kirovi vanglas ja Vjatlagis. Mõisteti 8. augustil 1942 Kirovis NSVL SARK-i erinõupidamise otsusega surma. Aleksander Jaakson lasti maha 2. oktoobril 1942 Kirovi oblasti VjatLagis. Matmispaik teadmata.
Oksüdeerija
Oksüdeerija (ka oksüdeeriv aine, oksüdant) on keemias aine, mis redoksreaktsiooni käigus liidab endaga elektrone. Näitena üheks levinud oksüdandiks on hapnik.
Friedrich Volrad Mikkelsaar
pisi|Friedrich Volrad Mikkelsaar Friedrich Volrad Mikkelsaar (22. detsember 1886 Linnamäe vald, Võrumaa – 6. märts 1930 Taagepera) oli eesti haridustegelane ja õpetaja.
Mikkelsaar oli Eesti Vabariigi koolikorralduse aluste rajajaid, kooliuuendusliikumise eestvedajaid, pooldas demokraatlikku koolikorraldust, ühtlus- ja töökooli ning kutseõpetusega keskkooli.
Haridustee
Mikkelsaar õppis Linnamäe algkoolis, Urvaste kihelkonnakoolis (1897–1899), Võru linnakoolis (1900–1905 ja Peterburi Õpetajate Instituudis (1906–1909). Omandas 1906. aastal Tallinnas pedagoogikakursustel ministeeriumikooliõpetaja kutse.
Teenistuskäik
Töötas matemaatikaõpetajana Kuramaal Jaunjelgavas (1909–1910), Haapsalu linnakoolis (1910–1913) ja Valga kõrgemas algkoolis (1913–1917). Oli aastail 1917–1918 Tartu 2. rajooni rahvakoolide inspektor.
Soome aadlisuguvõsade loend
See on Soome aadlisuguvõsade loend.
Friedrich Volrad Mikkelsaar
Teenistuskäik
Kuulus aastail 1917–1919 Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liikmeskonda. Oli Tartu linnavolikogu liige. Kuulus Eesti-Läti piirikomisjoni. 1918. aastal asus tööle Haridusministeeriumis, algul riigikoolinõuniku ja asjadevalitsejana, seejärel ministri abina. Ministeeriumis töötas kuni surmani 1930. aastal. Haridusloolises kirjanduses nimetatakse 1920. aastaid Eesti kooli ajaloos ka Mikkelsaare ajastuks.
Soome aadlisuguvõsade loend
(A) Aadel, (F) Vabahärra, (G) Krahv, (Furste) Vürst
Friedrich Volrad Mikkelsaar
Ühiskondlik tegevus
Mikkelsaar oli 1917. aastal Valga Õpetajate Ühingu asutajaid ja esimees ning kuulus aastail 1917–1918 Eesti Õpetajate Liidu juhatusse. Oli Haapsalu Tarbijate Ühingu Ökonoomika ja Eesti Laenu- ja Hoiuühisuse asutajaid, Karskusseltsi Ugala liige ning II Läänemaa Laulupeo korraldajaid.
Ants Kurvits
thumb|250px|2. jalaväepolgu ülem alampolkovnik Hans Kurvits Vabadussõja ajal Petseris, paremalt teine (4. märts 1919) Ants Kurvits VR I/2 (kuni 7. maini 1936 Hans Kurvits; 14. mai 1887 Tartumaal Äksi kihelkonnas Saadjärve vallas Mihkli-Aadu talus – 27. detsember 1943 Sosva laager, Sverdlovski oblast, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor ).
Ta oli Vabadussõjas 2. jalaväepolgu ülem ja seejärel aastatel 1922-1939 Eesti piirivalve ülem.
Haridus
Ants Kurvits õppis 1911, 1913–1918 ja 1920–1925 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Esimeses maailmasõjas
1914. aasta 1. novembril astus ta Vene Keiserlikku armeesse ja pärast lühiajaliste ohvitseride ettevalmistuskursuste lõpetamist Vladimiri sõjakoolis ülendati ta lipnikuks. I maailmasõja lahingutes osales ta Poola rindel ja I maailmasõjas osutatud vahvuse eest autasustati teda Püha Anna IV järgu ordeni ja Püha Anna III järgu ordeni mõõkade ja lindiga, Püha Stanislavi III järgu orden mõõkade ja lindiga, samuti kõrgeima rindeohvitseri aumärgi – Püha Georgi IV järgu ohvitseriristiga.
Eesti rahvusvägedes
Kurvits alustas teenistust Eesti rahvusvägedes 1. Eesti jalaväepolgu I pataljoni komandörina 21. veebruaril 1918 ning 23. märtsist määrati ta polgu II pataljoni komandöriks. Augustis 1917 ülendati ta kapteniks ja 24. veebruaril 1918 alampolkovnikuks seoses vanusega.
Ants Kurvitsat loetakse esimeseks Kaitseliidu Tartu maleva pealikuks, kuna pärast Saksa okupatsiooni määrati Ants Kurvits 16. novembril 1918 Tartu linna ja maakonna Kaitseliidu ülemaks.
Eesti Vabadussõjas
Vabadussõjas alustas ta 25. detsembril 1918. a Viljandi vabatahtlike pataljoni formeerimist. 5. veebruarist kuni 22. detsembrini 1919 oli A. Kurvits 2. jalaväepolgu ülemaks ja ta sõdis peamiselt Petseri rindel.
Detsembrist 1919 kuni veebruarini 1920 – oli ta 1. diviisi ülema kindralmajor Aleksander Tõnissoni abi ja Narva linna garnisoniülem.
Eesti Vabariigis
Vabadussõja järel oli ta 7. jalaväepolgu ülem kuni reservi minekuni 1. oktoobril 1921.
Novembris 1924 jõudis lühikest aega olla Eesti sõjaminister Friedrich Akeli valitsuses.
Kurvits oli 1922–1939 Eesti piirivalve Kohtu- ja Siseministeeriumi ja Siseministeeriumi Piirivalve Valitsuse ning Piirivalvetalituse ülem ja Eesti Piirivalve Ohvitseride Kogu auesimees.
12. detsembrist 1939 viidi kindralmajor Ants Kurvits üle ja määrati teenistushuvides Sõjavägede Nõukogu alatiseks liikmeks.
Arreteerimine ja surm
Ants Kurvits arreteeriti 14. juunil 1941. aastal ja küüditati, ta tapeti vangivalvuri poolt Sverdlovski oblasti Sosva vangilaagris.
Helen Schmidt
Helen Schmidt (sündinud 6. detsembril 1988) on eesti triatlonist.
Ta tegeleb ka mägirattakrossi, suusatamise, ujumise, jooksu ja maanteesõiduga.
Kassiristik
Kassiristik (Trifolium arvense) on mitmeaastane ühekojaline rohttaim liblikõieliste sugukonnast ristiku perekonnast.
Kassiristik kasvab kuival hõredalt taimestunud pinnasel, teeservadel. Levinud peaaegu kogu Euroopas, ka Kesk- ja Väike-Aasias ning Põhja-Aafrikas. Tulnukana on teda Kaug-Idas ja Põhja-Ameerikas. Eestis on ta tavaline.
Õitseb juunist septembrini.
Vainupea
Vainupea (varem Vainopea, nimetatud ka Vainopää) on küla Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas.
Vainupeal asuvad kultuurimälestised on Vainupea kirik ja kalmistu. Sealse tulepaagi juures asus Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liidu piirivalve vaatepost, mis nüüd on lagunenud.
Vainupea küla valdusalas asub Eesti põhjapoolseim saar Vaindloo, mis teeb Vainupeast kõige pikema ulatusega küla Eestis. Küla juriidilise territooriumi edelaservast Vaindloo saare põhjatipuni on 29,19 kilomeetrit.
Vainupeal asuvad taristuobjektid on Vainupea tulepaak, Vaindloo tuletorn, jahisadam ja pansionaat.
Külas asub Kaarnakivi hiidrahn. Vaindloo saarel ka Vaindloo hiidrahn.
Viktor Nikulin
Viktor Nikulin (sündinud 26. aprillil 1953 Tallinnas) on Eesti poksija ja poksitreener. Ta poksis aastatel 1968–1975 Dünamos, tema treener oli Vladimir Mazjakin ja Aniss Murtazin. Ta pidas 128 kohtumist ja võitis neist 116.
Nikulin võitis XIII Roman Kuura mälestusvõistlustel sulgkaalus (kuni 57 kg) esikoha (1974). Ta võitis Dinamo üleliidulistel meistrivõistlustel III koha (1975). Ta sai 1972. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks.
Noah Ngeny
Noah Kiprono Ngeny (sündinud 2. novembril 1978 Kabenas) on Keenia kergejõustiklane (jooksja, põhidistantsid 800 m ja 1500 m). Olümpiavõitja (2000).
Enne Sydney olümpiamänge oli Maroko mailer Hicham El Guerrouj üks kindlamaid olümpiakulla taotlejaid.
Eeljooksus ja poolfinaalis võitiski marokolane mängeldes, finaalis aitas tal esimesel distantsipoolel kõrget tempot hoida kaasmaalane Youssef Baba. Kui Baba väsis, asus El Guerrouj ise juhtima ja oli ees ka lõpusirgele tulles.
Siis kiirendasid end kogu aeg marokolase tempot hoidnud keenialased Noah Ngeny ja Bernard Lagat. Neist Ngeny samm oli nii värske, et El Guerrouj ei suutnud oma liidrikohta enam hoida. Viimastel meetritel möödus Ngeny suurfavoriidist ja võitis uue olümpiarekordiga 3.32,07 olümpiakulla.
Senine olümpiarekord 3.32,53 oli 16 aastat vana ja kuulus inglasele Sebastian Coe'le.
1999. aasta maailmameistrivõistlustel Sevillas oli 21-aastane Ngeny lõpetanud El Guerrouj'i järel teisena.
Olümpiamängudel
2000 olümpiavõitja 3.32,07
Maailmameistrivõistliustel
1999 hõbemedal 2.28,73
Sisemaailmameistrivõistlustel
2001 pronksmedal 3.51,63
Isiklikku
Noah Ngeny on 182 cm pikk ja kaalub 68 kg.
Meeksi vald
Meeksi vald oli vald Tartu maakonnas.
21. novembrist 1991 kehtib Mehikoorma valla omavalitsuslik staatus, millega seoses varem samal territooriumi tegutsenud Mehikoorma külanõukogu lõpetas tegevuse. 12. detsembrist 1991 nimetati Mehikoorma vald ümber Meeksi vallaks.
Aastatel 1999–2009 oli Meeksi vallavanem Boriss Rõžov. 2010. aastast oli Meeksi vallavanem Aleksandr Suvorov.
2016. aasta detsembris sõlmisid Meeksi vald, Räpina vald ja Veriora vald ühinemislepingu. Pärast 2017. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimist moodustus valdade ühinemisel uus omavalitsusüksus – Räpina vald. Samal ajal arvati suurem osa endise Meeksi valla alast Põlva maakonna koosseisu. Järvselja ja Rõka küla jäid Tartu maakonnas moodustatud Kastre valda.
Asustus
Vallas asus üks alevik (Mehikoorma) ja üheksa küla (Aravu, Haavametsa, Jõepera, Järvselja, Meeksi, Meerapalu, Parapalu, Rõka ja Sikakurmu).
Oksüdatsioon
Oksüdatsioon on laiemas mõttes keemiline protsess, mille käigus aine loovutab elektrone ehk oksüdeerub. Kitsamas mõttes on oksüdatsioon aine ühinemine hapnikuga. Sellest tuleneb ka reaktsiooni nimetus (hapnik on ladina keeles oxygenium).
Oksüdeerumine on alati seoses redutseerumisega, oksüdeerija ja oksüdeeruv aine (redutseerija) osalevad koos redoksreaktsioonis. Redutseerija oksüdeerub ehk annab elektrone ära. Samal ajal oksüdeerija liidab (aktsepteerib), omastab need elektronid, seega redutseerub.
Tüüpiline oksüdatsiooniprotsess on põlemine, mille käigus põlev aine oksüdeerub.
Bioloogiline oksüdatsioon
Organismide kehas toimuvad samuti oksüdatsiooniprotsessid. Need on enamasti paljuetapilised ja lõppsaadustena eraldub peamiselt süsihappegaas, vesi ja ammoniaak. Võrreldes põlemisega on need oksüdatsiooniprotsessid aeglased.
Seks ja linn
Sarja tegevus toimub New Yorgi linnas ja keskendub seltskonnaelu eliiti kuuluvale neljale modernsele naisele ja nende igapäevaeludele ning armusuhetele.
Seriaal on saanud kaks järge mängufilmide "Seks ja linn" ja "Seks ja linn 2" näol.
Auhinnad
Emmy auhinnad
Kuldgloobus
Rahandusministeerium
Rahandusministeerium on Eesti riigi valitsusasutus. Rahandusministeeriumi ülesanne on valitsuse maksu-, finants- ja eelarvepoliitika kujundamine ja elluviimine.
Eesti rahaministeerium loodi aastal 1918 ja taasloodi rahandusministeeriumina 1990. aastal.
Alates 17. aprillist 2023 on rahandusminister Mart Võrklaev.
Valitsemisala
Rahandusministeeriumi valitsemisalasse kuuluvad valitsusasutused on:
Ministeeriumi valitsusalas on ka sihtasutus Keskkonnainvesteeringute Keskus, äriühingud Eesti Loto ja Riigi Kinnisvara, avalik-õiguslikud juriidilised isikud Tagatisfond ja Audiitorkogu ning Raamatupidamise toimkond ja Audiitorite kutsekomisjon.
Ajalugu
Eesti rahaministeerium loodi 24. veebruaril 1918. Ministriks sai Juhan Kukk. Tööle sai ministeerium asuda Tallinnas Estonia puiesteel aga alles 1918. aasta lõpus pärast Saksa okupatsioonivägede lahkumist Eestist, 	Toompuiestee 3 hoones. Rahaministeeriumi ülesanneteks oli riigi rahanduse korraldamine, rahamärkide emissioon (alates 1919.a. märtsist koos Eesti Pangaga), sise- ja välislaenude organiseerimine, maksumäärade väljatöötamine ja riigi tuluallikate leidmine, riigieelarve ja selle täitmise aruande koostamine, riigi kulude ja tulude arvestamine.
Eesti rahaministeerium koosnes algul ministeeriumi kantseleist ja neljast struktuuriüksusest: Riigikassast, Otsekoheste maksude peavalitsusest, Aktsiisi peavalitsusest ja Tolli peavalitsusest. Ministeeriumi juures tegutsesid ka Tulumaksu peakomitee, Otsekoheste maksude peakomitee ning hiljem Iseäraliste kinnistusasjade komitee ja Tollikomitee.
Aastatel 1920–1922 töötas rahaministeeriumi koosseisus riigi rahaasjanduse keskarvepidamise osakond, mis toodi üle Riigikassa Peavalitsusest ja viidi 1. oktoobril 1922 uuesti tagasi Riigikassa alluvusse. Aastatel 1919-1921 töötas rahaministeeriumi juures palganormeerimise komisjon, mis 1922. aastal liideti Riigikassa eelarve komisjoniga. 1922. aastal viidi Iseäraline Kinnitusasjade Komitee ja kinnitusosakond, mille ülesandeks oli järelevalve kindlustusasutuste tegevuse üle Siseministeeriumi alluvusest Rahandusministeeriumi alluvusse. 1923. aastal moodustati Rahaministeeriumi juurde Kinnisvarade Hindamise Amet (Koplis Volta peahoones), mille ülesandeks oli maal asuvate kinnistute uute maksustusaluste väljatöötamine. 1927. aastal seoses riigiasutuste koosseisude üldise koondamisega liideti Rahaministeeriumi (asukohaga Kohtu tänav 8) ja Riigikassa kantseleid ja arveosakonnad ühtseks Rahaministeeriumi ja Riigikassa sekretariaadiks. pisi|Rahandusministeeriumi endine hoone (2012) Valitsusasutuste struktuur muutus Eestis 1929. aastal, mil 1. juulil loodi rahaministeeriumi ja kaubandus-tööstusministeeriumi ühendamisel Majandusministeerium. Ühendatud ministeeriumi ülesandeks oli rahanduse ja krediidinduse, samuti riigimajapidamise korraldamine ja üldjuhtimine; kaubanduse, tööstuse, kindlustuse ja laevanduse korraldamine ning järelevalve.
Rahanduse Rahvakomissariaat/ministeerium
Pärast Eesti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt 1940. aasta suvel reorganiseeriti senine majandusministeerium Eesti NSV Rahanduse Rahvakomissariaadiks. ENSV Rahanduse Rahvakomissariaat asutati ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi otsusega 25. augustist 1940.a, senise Majandusministeeriumi reorganiseerimise teel, rahanduse rahvakomissariks sai Karl Keerdo. 1946. aastal nimetati rahanduse rahvakomissariaat ümber Eesti NSV Rahandusministeeriumiks.
ENSV Rahandusministeerium, temale alluvad riikliku kindlustuse organid ning teised asutused ja organisatsioonid, samuti rajoonide, linnade ja linnarajoonide rahvasaadikute nõukogude täitevkomitee rahandusosakonnad ja Tallinna Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee Rahandusvalitsus moodustasid Eesti NSV Rahandusministeeriumi süsteemi.
29. märtsist 1990.a. kinnitas Eesti NSV Valitsus "Eesti NSV Rahandusministeeriumi põhimääruse", millega Eesti NSV Rahandusministeerium on riigivalitsemise keskorgan, kes teostab Eesti NSV Valitsuse rahanduspoliitikat.
Vabariigi Valitsuse määruse nr 356, 29.12.1992 kohaselt reorganiseeriti Majandusministeerium ja Rahandusministeerium alates 04.01.1993 Rahandusministeeriumiks.
Jumalakäpp
Jumalakäpp (Orchis mascula) on käpaliste sugukonna käpa perekonda kuuluv mitmeaastaste ühekojaliste rohttaimede liik.
Nimi
Rahvapäraseid nimetusi: jumalakäsi, mehe käpp, nallernaat, vanapoisirohud.
Välimus
Kasvab 15–40 cm kõrguseks. Õitseb mais ja juunis. Õied on violetsed ja neid on õisikus 9–30, õied peaaegu lõhnatud. Taimel on ümar, teritunud tipuga juuremugul.
Kaitsestaatus
Jumalakäpp on Eestis II kategooria looduskaitse all olev liik. Peamiseks ohuks on leiukohtade võsastumine või muul moel kadumine. Metssigadele meeldivad juuremugulad.
Gävleborgi lään
Gävleborgi lään on 1. järgu haldusüksus Rootsis.
Suuremad asulad olid 2010. aastal:
Haldusjaotus
Gävleborgi läänis on kümme valda:
Viited
🇸🇪
Solarise keskus
Ripplae varing
Nädal pärast keskuse avamist kukkus üleni alla suure kinosaali ripplagi. Kõigi kinosaalide ripplaed otsustati seejärel ümber ehitada.
Eesti Laskurliit
Eesti Laskurliit (inglise Estonian Shooting Sport Federation) on Eesti püssi, püstoli (tuli- ja õhkrelvadest) nii seisvate, liikuvate kui lendavate märkide (kaevik ja kaarrada jahilaskmise klassikalise osa) laskmisega tegelevaid laskureid ühendav organisatsioon.
Eesti Laskurliit loodi 26. aprillil 1931. aastal ning on International Shooting Sport Federationi (ISSF, endine UIT) liige samast aastast. Laskurliidu esimene esimees oli kolonel Friedrich Pinka. Praegu juhib laskurliitu Meelis Loit, kes 22. juulil 2001 valiti Euroopa Laskekonföderatsiooni presiidiumi täitevkomitee liikmeks.
Eesti Laskurliitu kuulunud sportlased on võitnud Maailmameistrivõistlustelt (MM) 149 medalit (81 kulda, 35 hõbedat, 33 pronksi; 2006. aasta seis).
Püüdurhävitaja
Püüdurhävitaja on vaenlase kõrgel lendavate õhusõidukite, eriti pommitajate hävitamiseks välja töötatud kiire sööst-hävituslennuk. Selliseid lennukeid ehitati Nõukogude Liidus kuni 1960. aastateni, kuid nende tähtsus vähenes peagi, kui strateegilisi pommitajaid asendasid kontinentidevahelised ballistilised raketid.
Tonn
Tonn (vananorra keeles tonna 'veinivaat') on nüüdisajal meetermõõdustiku massiühik, see võrdub 1000 kilogrammiga. Tonni lühend on t või Mg (megagramm). Tonn võrdub ka 61,0459 puudaga.
Algselt oli tonn kuni 252-gallonilise täis veinivaadi mass (1016 kilogrammi).
Vaata ka
Tona ingelesa
Autotööstus
Autotööstus (inglise keeles automotive industry) on autosid ja muid maismaal (välja arvatud rööbastel) liikuvaid mootorsõidukeid tootev tööstusharu. Autotööstus konstrueerib, arendab, toodab, turustab ja müüb mootorsõidukeid. See on saadava tulu põhjal üks maailma tähtsamaid majandussektoreid.
Autotööstus ei hõlma tööstusvaldkondi, mis tegelevad autodega pärast nende kliendile kohaletoimetamist. Nendeks on autotöökojad ja bensiinijaamad.
Ajalugu
Esimese praktilise bensiinimootoriga mootorsõiduki ehitas 1885. aastal Karl Benz Mannheimis Saksamaal. Benzile anti tema sõiduki eest patent 29. jaanuaril 1886. Ta alustas autotootmist 1889 pärast seda, kui tema naine Bertha Benz oli 1888. aasta augustis tõestanud esimese pika reisiga, et hobuseta vanker on täiesti kasutuskõlblik igapäevaseks kasutamiseks. 2008. aastast meenutab seda sündmust Bertha Benzi auks püstitatud mälestusmärk.
Gottlieb Daimler ja Wilhelm Maybach Stuttgardist konstrueerisid 1889. aastal sõiduki nullist, mitte ei kasutanud selleks mootoriga hobuvankrit. Neid peetakse esimese mootorratta – Daimler Reitwageni – leiutajateks 1885. 1882. aastal patentis itaallane Enrico Bernardi 0,024-hobujõulise 121,6 cm3 ühesilindrilise bensiinimootori. Ta mahutas selle oma lapse kolmerattalisele, muutes selle vähemalt esimese auto ja mootorratta kandidaadiks. 1892 suurendas Bernardi kolmerattalist nii, et see suutis kanda kahte täiskasvanut.
Aastani 2005 juhtis USA maailma autotootmist. 1929. aastaks oli maailmas kasutusel 32 028 500 mootorsõidukit ja USA autotööstus oli tootnud neist 90%. Sel ajal oli USA-s üks auto 4,87 inimese kohta. 2006. aastal ületas Jaapan napilt USA-d tootmises ja hoidis oma kohta kuni 2009. aastani. Sealt edasi juhtis tootmist Hiina 13,8 miljoniga. 2010. aastal tootis Hiina 18,3 miljonit mootorsõidukit, mis on peaaegu kaks korda nii palju, kui tootis Jaapan (9,6 miljonit). USA on aga kolmandal kohal 7,8 miljoniga.
Esimene sõiduk
Benzi Patent-Motorwagen Nr.1 oli taha paigutatud mootoriga kolmerattaline sõiduk. See sõiduk sisaldas mitmeid uusi leiutisi. See oli ehitatud terastorudest ja puitpaneelidest.
Esimene pikem reis
vasakul|pisi|100px|Bertha Benz (1849–1944) 1888. aasta augusti alguses sõitis Bertha Benz ilma abikaasa teadmata koos oma poegade Richardi ja Eugeniga, kes olid 14 ja 15 aastat vanad, ühe Benzi alles konstrueeritud patent-mootorvaguniga Mannheimist Pforzheimi. Sellega sai temast esimene inimene, kes sõitis mootorsõidukiga pika maa. Vahemaa oli umbes 104 km. Enne seda olid tehtavad reisid väga lühikesed.
Kuigi peamine reisi põhjus oli külastada oma ema, oli Bertha Benzil ka teine motiiv: näidata oma hiilgavale mehele, kes ei tahtnud mõeldagi oma leiutise turundusele, et mootorsõiduk võib muutuda finantsiliseks õnnestumiseks, kui selle kasulikkust näidata üldsusele.
Oma teekonnal lahendas ta mitmeid probleeme. Ta pidi leidma toorbensiini, lahusti, mis oli kättesaadav ainult apteegist, et kasutada seda kütusena. Tänu sellele sai siiani eksisteerinud Stad-Apothekest (linna apteek) maailma esimene bensiinijaam. Lisaks pidi sepp aitama tal parandada ketti Bruchsalis. Piduri hõõrdkatted vahetati välja Bauschlottis ning Bertha Benz ise kasutas ühte pikka sirget juukseklambrit, et puhastada kütusetoru ummistus, ja sukapaela, et isoleerida juhe.
Mootorsõiduki tõttu ehmusid mitmed inimesed nende teel ning tänu sellele sai nende reis väga palju avalikku tähelepanu – nagu ta oligi lootnud. Sõit oli Karl Benzi jaoks väga abistav, sest nii sai ta teha sõidukile mitmeid täiendusi, kui ta naine teatas talle, mis teel oli juhtunud. Samas andis Bertha ka uusi ja tähtsaid soovitusi, nagu lisakäigu paigaldamine ülesmäkke sõiduks.
Aktiivne ja passiivne ohutus
Terminid "aktiivne" ja "passiivne" on lihtsad, kuid väga tähtsad terminid autotööstuses. "Aktiivne ohutus" kasutatakse nende tehnoloogiate puhul, mis püüavad vältida avariid, ning "passiivne ohutus" nende puhul, mis on autole sisse ehitatud (turvavöö, õhkpadjad ja sõiduki üldine struktuur) ja aitavad kaitsta reisijaid avarii korral.
Õnnetuste vältimiseks
Õnnetuste vältimise süsteemid ja seaded aitavad nii juhti kui ka autot, et vältida kokkupõrkeid. Sellesse kategooriasse kuuluvad:
Turvameetmed inimeste kaitseks õnnetuse ajal
Süsteemid ja seadmed, mis vähendavad või hoiavad ära ohtlikke vigastusi, kui avarii on toimumas. Selles valdkonnas on tehtud väga palju katseid.
Tootmine
Tabelis on toodud riigiti mootorsõidukite tootmine. Järjestuse aluseks on võetud kogutoodang. Arvestatud on nii sõiduautosid, väikebusse (minibuss, mikrobuss), busse, väikseid tarbesõidukeid, veoautosid kui ka kaugsõidubusse.
''Mootorsõidukite suurtootjad. Allikas: OICA''
* Grupid, kes on ühinenud, et ühiselt sõidukeid toota.
Andmed on aastast 2010.
Mõniste vald
Mõniste vallavanem oli Katrin Roop.
Külad
Mõniste vallas oli 17 küla: Hürova, Hüti, Kallaste, Karisöödi, Koemetsa, Kuutsi, Mõniste, Parmupalu, Peebu, Sakurgi, Saru, Singa, Tiitsa, Tundu, Tursa, Vastse-Roosa ja Villike küla.
Gattšina
Gattšina (traditsiooniline nimekuju Gatšina; vene keeles Гатчина, soome keeles Hatsina) on linn Venemaal Leningradi oblastis, Gattšina rajooni halduskeskus. Alates 3. aprillist 2023 ametlikult Leningradi oblasti pealinn.
Kuriste
Kuriste on Hiiumaal Hiiumaa vallas asuv küla. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.
Gattšina
Gattšina sai linna staatuse 1796. aastal. Aprillis 2015 anti Gattšinale sõjalise kuulsuse linna aunimetus.
Linnas elas 2019. aasta seisuga 93 710 inimest ja see on Leningradi oblasti suurim asula. Gattšina asub oblasti edelaosas, 8 km kaugusel Peterburi piirist ja 41 km kaugusel Peterburi ajaloolisest kesklinnast.
Nimi
Gattšina linna eelkäijaks on Hottšino asula, mida on esimest korda mainitud 1500. aastal Novgorodi hindamisraamatus, seejärel aga aastatel 1618–1623 rootslaste koostatud Ingeri hindamisraamatus ("Jordeböcker öever Ingermanland") Djagilino pogostis asuva Hotzino külana.
Ühe versiooni kohaselt pärineb see kohanimi vanavene isikunimede levinud tüvest "Hot" (sellised nimed olid näiteks Hottšen, Hotimir, Hoten, Hottšena, Hotina), teise versiooni kohaselt muistsest läänemeresoome sõnast "hatša", mis tähendab 'ale' – see on siis maatükk, kus põllumaa saamiseks on mets maha raiutud ja põletatud.
Romantilisema versiooni kohaselt asus muistsel ajal Gattšina asukohas paganliku jumalanna Hotšena tempel, mis olevat siis andnud hiljem nime Hottšino külale.
Välja on pakutud veel muidki nime päritolu versioone:
Kuriste
Nimi
Esimest korda mainiti kohanime 1712, kui nimetati talunikku Kurisoo Martt. 1726 elas Agapäe vakuses talunik Kurriste Marti Peter. 1727 nimetati juba Kurristo küla ja 1850 Kurriste küla.
Gattšina
Nimi
Umbes 17. sajandi keskel asendus helitu häälik H küla nimes helilise häälikuga G ning Hottšino küla koos selle lähedusse rajatud mõisaga hakkasid kandma Gottšino või Gattšino nime. 17. sajandi lõpuks omandas nimi tänapäevase kuju, kuid vahepealset vana nimekuju kasutati veel paralleelselt 20. sajandi alguseni. Näiteks Katariina II ostis pärijatelt välja ja kinkis oma pojale Paulile "Gattšino mõisa koos sealse majaga". Keiser Aleksander III olevat väga meeldinud "armas Gattšino". Vanadel linnavaatega postkaartidel ja 20. sajandi alguse maakaartidel on kasutatud sageli nimekuju Gattšino. Kasutati ka ühe t-ga (vene keeles üldse ilma t-ta) varianti. Näiteks on 1770. aastal J. Schmidti koostatud Peterburi kubermangu kaardile märgitud Gatšino (Гачино) mõis ja küla.
Kuriste
Nimi
Külanimi tuleb sõnast kurisu.
Gattšina
Nimi
1923. aastal sai linn nõukogude parteitegelase Lev Trotski auks nime Trotsk (eesti keeles kasutati ka nimekuju Trotskoje). Seda põhjendati tema teenetega Kerenski-Krasnovi ülestõusu mahasurumisel 1917. aastal ja Petrogradi kaitsmisel 1919. aastal. 1920. aastate lõpus sattus Trotski põlu alla ja saadeti 1929. aastal Nõukogude Liidust välja, Trotski uueks nimeks sai aga samal aastal Krasnogvardeisk.
1942. aastal andsid Saksa okupatsioonivõimud linnale 18. armee juhataja Georg Lindemanni auks nime Lindemannstadt. Nõukogude võim seda ümbernimetamist ei tunnistanud ja kui nad andsid ise pärast okupatsiooni lõppu linnale tagasi selle ajaloolise nime, mainiti otsuses linna senise nimena ainult Krasnogvardeiski. 23. jaanuaril 1944 andis NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidium välja määruse "Slutski ja Krasnogvardeiski linnade ning Leningradi oblasti Slutski ja Krasnogvardeiski rajoonide ümbernimetamisest", millega taastati pärast kahekümneaastast vaheaega Gattšina nimi.
Kuriste
Loodus
Küla lõunaosa piirneb Jausa ojaga. Küla lähistel asub Kurisoo karstiala.
Gattšina
Asend
Gattšina asub Venemaa Euroopa-osa kirdeservas. Haldusterritoriaalselt asub linn Leningradi oblastis, olles ühtlasi selle oblasti ja ka linna ümbritseva Gattšina rajooni halduskeskuseks. Looduslikult paikneb linn okasmetsavööndi lõunaosas. Gattšina geograafilised koordinaadid on 59° 34′ pl, 30° 8′ ip.
Kuriste
Ajalugu
Küla asus algselt Käina kihelkonnas, hiljem Emmaste kihelkonnas ja kuulus Emmaste mõisa alla.
Gattšina
Asend
Linn piirneb põhjas Verevo külaasundusega, idas Novõi Sveti külaasundusega, lõunas Bolšije Kolpanõ külaasundusega ja läänes Pudosti külaasundusega.
Kuriste
Ajalugu
1977–1997 oli Kuriste küla halduslikult Taterma küla osa. Minevikus on Kuriste küla või selle osa nimetatud ka Kelmikülaks.
Gattšina
Asend
Gattšina ametlikud piirid on erakordselt sakilised ja määrati oma praegusel kujul kindlaks Leningradi oblasti seadusega 1997. aastal. Seejuures ei võetud arvesse linna edasise arengu vajadusi ning linna piirest jäeti välja mitmed ettevõtted ja elamupiirkonnad, mis oleksid pidanud loogiliselt ja funktsionaalselt kuuluma Gattšina koosseisu..
Kuriste
Taristu
Küla keskosa läbib Käina–Ühtri–Aadma–Kuriste tee.
Gattšina
Asend
Linna pindala on 28,75 km², millest 2001. aasta andmetel moodustas 24% elamumaa, 9% ärimaa (sh tööstuspiirkonnad), 21% ühiskondlikus kasutuses maa ja 32% rohealad koos parkidega. Idast läände on linna maksimaalne ulatus 6,5 km, põhjast lõunasse 7 km.
Loodus
pisi|[[Beloje järv]]
Kuriste
Kultuur
Kuriste Jumalasünnitaja Sündimise kirik ja Kuriste Haridusselts asuvad Taterma külas.
Gattšina
Loodus
Gattšina asub Isuri kõrgustikust idas Lauga-Oredeži kõrgustikul. Keskmised kõrgused on umbes sada meetrit üle merepinna. Reljeef on laugjas-tasandikuline, üksikute madalate küngastega.
Geoloogilises ehituses domineerivad Ordoviitsiumi kivimid, mis on kaetud liustikusetetega.
Linna territooriumil on valdavad kamar-karbonaatmullad, mis sobivad hästi maaharimiseks. Struktuurilt on need rähksed, neis leidub rikkalikult orgaanilisi väetisi ja mineraale.
Linna põhjapiiril voolab Ižora jõgi, mis suubub Neevasse. Suurem osa linna teistest vooluveekogudest suubub omakorda Ižorasse. Gattšina parkides voolavad selle kaks harujõge: Tjoplaja jõgi (ehk Gattšinka) ja Kolpanskaja jõgi (ehk Piltšaja). Linna piires asu mitu järve: Beloje, Tšjornoje, Serebrjanoje ja Filkino järv, aga ka kaks suuremat tiiki: Karpini ja Kovši tiik.
Veekogude toite moodustab ühe kolmandiku ulatuses pinnavee äravool ja kahe kolmandiku ulatuses allikad.
Kliima
Aasta keskmine õhutemperatuur on 4,5 °C ja keskmine tuulekiirus 2,9 m/s.
Looduskaitse
Gattšinas asuva Zverinetsi pargi ühte väikest osa nimetatakse Gattšina imedepõlluks. See kuulub Leningradi oblasti looduskaitse süsteemi ja on tehtud ettepanek selle lülitamiseks loodusmälestisena Venemaal erilise kaitse all olevate loodusterritooriumide nimestikku. Sellel alal kasvavad mitmed haruldased taimeliigid: harilik lubikas, kahekojane palderjan ning Venemaa punasesse raamatusse kantud liigid raudtarn, vilutarn ja sügislill.
Keskkond
Saasteainete sisaldus Gattšina atmosfääris ületab keskmiselt kaks korda nende sisaldus loodusliku foonis. Peamised õhusaasteallikad on linna tööstusettevõtted, energeetikakompleksid ja autotransport. Keskkonnareostuse olulised allikad on ka tööstus- ja olmejäätmed.
Linna veevarustussüsteemile on ette heidetud normidele mittevastavat raua sisaldust vees.
Radioaktiivsuse taset Gattšinas mõjutab peamiselt linna asumine suure radooni sisaldusega piirkonnas. Lisaks on linnas veel kaks inimtekkelist radioaktiivse ohu allikat: esiteks tuumafüüsika instituudis asuvad kaks tuumareaktorit, tuumajäätmete hoidla ja tuumauuringute laboratooriumid; teiseks paikneb linnas ka Rosatomi alluvuses tegutseva raadiumiinstituudi teaduslik-rakenduslik keskus.
Rahvastik
2010. aasta ülevenemaalise rahvaloenduse andmetel elas Gattšinas ja sealsele linnavalitsusele allutatud asulates kokku 93 186 inimest. Sellest 92 937 moodustas linna elanikkond, lisaks elas 249 inimest administratiivselt linna juurde kuuluvas Bolšaja Zagvozdka külas. 2014. aasta hinnangutel oli linna elanikkond kasvanud 95 860 inimeseni.
pisi|360px|Gattšina rahvaarvu muutumine diagrammina
Rahvastikutiheduselt (3334,26 inimest / km²) on Gattšina Leningradi oblasti asulate seas esikohal.
Petra Kvitová
Petra Kvitová (sündinud 8. märtsil 1990) on Tšehhi naistennisist.
Gattšina
Rahvastik
Linn kuulub Peterburi linnastusse. Gattšinat iseloomustab ka pendelränne, sest märkimisväärne osa linnaelanikest sõidab iga päev Peterburi tööle või kooli.
Petra Kvitová
31. oktoobril 2011 jõudis ta üksikmängus WTA edetabelis teisele kohale. Ta on kogu karjääri jooksul võitnud üksikmängus 24 WTA ja 7 ITF-i turniiri.
Gattšina
Rahvastik
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas töötajaid 58%, pensionäre 23%, alla 14-aastasi lapsi 14%, üliõpilasi 3%, töötuid 0,65% ja muid elanikkonna rühmi 1,45%. Linnas oli 44,9% mehi ja 55,1% naisi, rahvuselt on elanikkonnas enamuses venelased.
2013. aastal sündis Gattšinas 9,3 inimest 1000 elaniku kohta ja suri 16,7 inimest 1000 elaniku kohta. Gattšina loomulik iive on seetõttu negatiivne, kokku oli linnas 890 sündi ja 1592 surma. Rändeiive on aga positiivne: 2013. aastal saabus linna 3965 ja sealt lahkus 2804 inimest. Nii on immigratsioon aidanud hoida linna rahvaarvu kasvavana.
Linnaplaneering
pisi|Korrusmajad [[Roštšinski mikrorajoonis]] pisi|[[25. Oktoobri prospekt]]
Territoriaalselt on Gattšina jagatud kolmeks peamiseks linnaplaneerimisrajooniks, mida eraldavad üksteisest raudteed. Kõigis neis kolmes on võimalik eristada mitmeid ajalooliselt väljakujunenud, kuid ametlikult piiritlemata mikrorajoone.
Linna lääneosa keskel on suur Aerodromi elamurajoon, mis on saanud nime samas kohas asunud ajaloolise lennuvälja järgi. Sellest põhja pool asuvad Jegerskaja sloboda, kus on ülekaalus peamiselt eramutest koosnev madalhoonestus, ja Marienburg, kus on kõrvuti ettevõtted ja mitmekorruselised elumajad. Marienburgist läände jääb Promzona 2, kuhu on koondunud mitmed suured tööstusettevõtted. Aerodromi asumist lõunas asuvad kaks madala hoonestusega elumajade rajooni: Kijevski ja Himozi rajoonid.
Linna idaosas asuvad tööstuspiirkond Promzona 1 ja Promõšlennõi mikrorajoon. Neist lõunasse jääb madalhoonestusega Zagvozdka.
2013. aastal liideti ametlikult Gattšina linnaga seni küll linnavalitsusele allunud, kuid linnast eraldiseisva asula moodustanud Bolšaja Zagvozdka küla.
Linnas on kokku umbes 200 tänavat. Gattšina peamagistraal on 25. oktoobri prospekt.
Ajalugu
Vanimad arheoloogilised leiud Gattšina territooriumilt pärinevad 13. sajandist, kuid esimene kirjalik tõend asula olemasolust on alles 1500. aastal koostatud Novgorodi hindamisraamat, kus on mainitud "Hottšino küla väikese Hottšino järve kaldal", territooriumil, mida nimetatakse Vadja viiendikuks.
Sajandeid oli Ingeri, kuhu kuulus ka Hottšino küla, Venemaa ja Rootsi territoriaalvaidluste objekt. 1617. aastal allkirjastati Stolbovo rahu, mille alusel läks see ala Rootsi valdusse, Rootsi Ingeri koosseisu. Augustis 1702 vallutasid nüüdseks juba Gattšina nime kandva küla ja selle ümbruse Põhjasõja käigus taas Venemaa väed. 1721. aastal kinnitas Uusikaupunki rahu Gattšina ja kogu Ingeri taasühendamise Venemaa keisririigiga.
1765. aastal kinkis keisrinna Katariina II Gattšina maavalduse oma soosikule krahv Grigori Orlovile. 1766. aasta suvel algasid seal arhitekt Antonio Rinaldi projekti järgi Gattšina palee ehitustööd. Palee juurde kuulus ka maaliline park ja jahipidamiseks mõeldud alad.
Pärast Orlovi surma 1783. aastal ostis keisrinna Katariina selle Orlovi pärijatelt tagasi ning kinkis oma pojale ja tulevasele keisrile, suurvürst Pavel Petrovitšile. Sealsete ehitustööde peaarhitektiks sai nüüd Vincenzo Brenna. Tema projektide põhjal valmisid mitmed pargiehitised, samuti alustas ta 1795. aastal Gattšina palee ümberehitamist. 22. novembril (vkj 11. novembril) 1796 andis keiser Paul I Gattšinale linnaõigused.
18. sajandi lõpus sai Gattšinast ka Gattšina maakonna keskus.
1792. aastal nimetati Gattšina komandandiks Aleksei Araktšejev, kellest sai ühtlasi ka kõigi troonipärija alluvuses olevate maavägede ülem. Pavel Petrovitš sõltus temast kui "Venemaa ületamatust rividrilli meistrist".
Pärast keiser Paul I tapmist 1801. aastal läks Gattšina tema lese, keisrinna Marija Fjodorovna valdusse. Pärast seda kuulus linn taas Venemaa keisritele – Nikolai I, Aleksander II ja Aleksander III. 1853. aastal toodi linna raudtee.
Aastail 1842–1862 oli Gattšina komandandiks estofiili Johann von Luce poeg, insenerivägede kindralleitnant Johann Friedrich Wilhelm von Luce. Aastatel 1852–1862 rajati laiarööpmeline Peterburi–Varssavi raudtee. Raudtee pikkus oli koos haruliinidega 1280 km. Raudtee trass kulges läbi Gattšina, Luga, Pihkva, Ostrovi, Põtalovo, Režitsa, Dünaburgi, Vilno, Landvarovo, Grodno ja Białystoki.
1881. aastal loodi Gattšinas esimese linnana kogu Venemaa keisririigis elektriline tänavavalgustussüsteem. Esimesena valgustati väljak Gattšina keiserliku palee ees, vähem kui kümne aasta pärast hakati valgustama ka teisi tänavaid..
Pariisis 1900. aastal toimunud maailmanäitusel tunnustati Gattšinat kui kõige parema heakorraga Venemaa väikelinna.
1910. aastal asutati Gattšinasse Venemaa esimene sõjaväelennuväli ja seal alustas tööd Venemaa esimene lennukool. Gattšinas sooritasid oma lennud Pjotr Nesterov, Lidija Zvereva ja mitmed teised tuntud lendurid.
Gattšinat kasutas viimane Venemaa keiser Nikolai II Esimese maailmasõja lõpul oma staabi asukohana ja seal ta ka loobus Venemaa troonist.
1. märtsil 1917 puhkes Gattšinas asuvas Lääne lennupataljonis ülestõus, mille tulemusena likvideeriti paleevalitsus ja selle asemel läks võim linnas Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Gattšina rajoonikomiteele. 6. novembril (vkj 24. oktoobril) 1917 võttis Gattšinas võimu üle sõja-revolutsioonikomitee. Kerenski-Krasnovi ülestõusu ajal 8. novembrist (vkj 26. oktoobrist) kuni 13. novembrini (vkj 31. oktoobrini) 1917 langes linn mõneks päevaks Petrogradi pealetungivate ülestõusnud vägede kätte. Vene kodusõja ajal toimusid Gattšinas lahingud Punaarmee ja kindral Nikolai Judenitši juhitud Loodearmee vahel.
Suure terrori aastatel 1937–1938 lasti olemasolevatel andmetel maha 214 Krasnogvardeiski (Gattšina) elanikku.
Teise maailmasõja aastatel okupeerisid linna Saksamaa väed. Lahingutegevuse käigus sai Gattšina parkmuuseum tõsiselt kannatada.
2010. aastani oli Gattšinal ajaloolise asula staatus, kuid Venemaa kultuuriministeeriumi korraldusega 29. juulist 2010 kaotas Gattšina selle staatuse.
Linna sümbolid
Gattšina vapi vapikilp on poolitatud kaheks väljaks. Ülemine väli on kuldne, sellel asub Venemaa kahepealine riigikotkas, nii nagu teda kujutati keiser Paul I ajal: musta värvi, kuldsete jalgade ja küünistega, punaste keeltega, kroonitud kolme keisrikrooniga, millest keskmine on teistest suurem. Kotka küüniste vahel on kuldne valitsussau ja riigiõun, tema rinnal on Malta ordu suurmeistri krooni all hõbedane Malta rist, risti peale on paigutatud punane vapikilp, kuhu on kantud kuldses kirjas kuldse keisrikrooni alla keisri initsiaalid (П I). Linna vapikilbi alumine väli on sinine ja selle keskel on kuldses kirjas täht G.
2008. aastal kiitis saadikute nõukogu heaks Gattšina lipu. See kujutab endast valget kangast, mille keskele on paigutatud Gattšina vapp.
Linna juhtimine
pisi|210px|Gattšina linnavalitsuse hoone
Haldusõiguslikult moodustab Gattšina linn Gattšina linnaasunduse, mis kuulub Leningradi oblasti Gattšina rajooni koosseisu. Kuni 2013. aastani kuulusid selle haldusüksuse koosseisu kaks asulat: Gattšina linn ja Bolšaja Zagvozdka küla, kuid 2013. aastal liideti viimane ametlikult Gattšina linnaga.
Linna juhtimise aluseks on 7. detsembril 2005 vastu võetud Gattšina linna põhimäärus. Kohaliku omavalitsuse esindusorganiks on saadikute nõukogu (linnavolikogu), mis koosneb kolmemandaadilistest valimisringkondadest valitud 33 saadikust. Saadikute nõukogu juhib esimees ehk linnapea (глава города), kelle saadikud valivad enda seast. 2014. aastast on Gattšina saadikute nõukogu esimees sõjaveteranide ühenduste liidu esimees ja linna endine sõjakomissar Vitali Filonenko.
Linna täidesaatev organ on linna administratsioon ehk linnavalitsus. Seda juhib linna administratsiooni ülem (глава администрации города) kelle valib konkursil osalenud kandidaatide seast välja spetsiaalne komisjon ja kinnitab ametisse saadikute nõukogu.
2013. aastal oli linna eelarves plaanitud tulusid 794,22 miljonit rubla ja plaanitud kulusid 797,75 miljonit rubla, seega oli eelarve umbes 3,5 miljoniga defitsiidis. Peamised sissetulekuallikad olid riiklikelt ametkondadelt laekunud summad (203,35 miljonit), linnavara rendist saadud tulu (163,74 miljonit) ja üksikisiku tulumaks (145,15 miljonit). Kolm suurimat kuluallikat olid elamumajandus (190,37 miljonit), kultuur (185,65 miljonit) ja rahvamajandus (valdavalt infrastruktuurile tehtud kulutused, kokku 183,01 miljonit).
Majandus
2013. aastal oli linna suurtes ja keskmise suurusega ettevõtetes toodetud kaupade ja osutatud teenuste rahaline maht 20,872 miljardit Venemaa rubla, mis tähendas võrreldes 2012. aasta tasemega kasvu 13,1%. Nendes ettevõtetes ja asutustes töötas 22 214 inimest, töötajate arv kasvas 2012. aastaga võrreldes 1,8%. Töötajate keskmine kuupalk oli 32 897 rubla, see kasvas eelmise aastaga võrreldes 4,8%.
2006. aastal võitis Gattšina Loode föderaalringkonna keskmise suurusega linnade seas esikoha V ülevenemaalisel konkursil "Kuldrubla" kui Venemaa Föderatsiooni parim linn majandusarengu näitajatelt.
Tööstus
Gattšina majanduslik potentsiaal põhineb eelkõige tööstusel. 2013. aastal andsid keskmised ja suured tööstusettevõtted linna kogutoodangust 84% ning nendes töötas 6671 inimest keskmise palgaga 30 378 rubla.
Linna suurimad tööstusettevõtted on järgmised:
Suurettevõtetes vabaks jäänud tootmispindadel on 21. sajandil asutatud uusi ettevõtteid, näiteks ehituskonstruktsioonide katsetehas ja Orion-Spetsplav-Gattšina.
Ehitus
Gattšina ehitusettevõtete kompleks on suurim Leningradi oblastis. 2013. aastal töötas sealsetes ehitusettevõtetes 816 inimest, kelle keskmine palk oli 32 567 rubla. Linnas tegutsevad suurimad ehitusettevõtted on gruppi LSR kuuluv Gattšina elamuehituskombinaat ja gruppi Lenstroimaterialõ kuuluv ettevõte Gatšinski SSK, mille peamine tegevusala on kaasaegsete korterelamute ehitamine paneelidest.
2013. aastal võeti linnas kasutusse 3 elamut 916 korteriga, 1 kohvik, 1 kauplus ja 1 gaasikatlamaja. Lisaks renoveeriti 1 kaubanduskeskus, 1 kauplus, 1 tootmis- ja laohoonete kompleks ning 1 lasteaed.
Teenindus
pisi|Kaubandus- ja vabaajakeskus Pilot on üks suuremaid Leningradi oblastis
2013. aasta alguseks oli Gattšinas 2021 kaubandusettevõtet, millest 1999 tegelesid jaekaubandusega. Jaekaubandusettevõtete seas oli 182 toidukauplust, 434 muud kauplust, 36 apteeki ja ravimimüügi punkti. Suurematest kaubanduskettidest on linnas esindatud Diksi, Eldorado, Magnit, O'Kei, Pjatjorotška, RiOMAG ja paljud teised. Kokku oli linnas 2013. aastal 158 kaubanduskettidesse kuulunud kauplust ja 86 eri kaubandusketti.
2013. aastal avati linnas 38 jaekaubandusettevõtet, muuhulgas lisandus 1 kaubanduskeskus. Kokku oli linnas 16 kaubanduskeskust kogupindalaga 41 325 m². Linnas on kaks alaliselt tegutsevat turgu.
Lisaks kaubandusettevõtetele oli Gattšinas 2013. aastal 138 ühiskondlikku toitlusasutust ja 312 olmeteenindusettevõtet.
Finantsasutustest on linnas esindatud nii pangad kui ka kindlustusettevõtted. Gattšinas tegutsevad suurpankade Sberbank, Rosselhozbank, Baltiiski bank, Sankt-Peterburg ja VTB kontorid, lisaks mitmete väiksemate pankade esindused. Suurematest kindlustusfirmadest pakuvad oma teenuseid Sogaz, Rosgosstrah, Renessans Strahhovanije, RESO-Garantija ja ROSNO.
Kommunaalvõrgud
Gattšina elamufondi haldab kommunaalmajanduse ja -ehituse koordinatsiooni- ja arendusteenistus, mis on rajoonilise alluvusega munitsipaalasutus. Suuremat osa kommunaalteenuseid vahendab elanikkonnale Gattšina linna elamu- ja kommunaalmajanduse munitsipaalettevõte, mille struktuuris tegutseb omakorda 8 elamuekspluatatsioonivalitsust.
Vee- ja kanalisatsioonivõrgud on munitsipaalettevõtte Vodokanal haldusalas, soojusvõrkude haldusega tegeleb munitsipaalettevõte Teplovõje seti. Gaasivarustuse tagavad ettevõtted Gattšinagaz ja Peterburgregiongaz. Veetorustike kogupikkus on 140 km, kanalisatsioonitorustike kogupikkus 142 km. Looduslikest veekogudest ammutatakse joogivett Serebrjanoje järvest. Kohalik reoveepuhastusjaam suudab ööpäevas töödelda 60 000 m³ reovett. Linnas on 7 töötavat katlamaja, mille koguvõimsus on 430 Gcal tunnis. Soojusenergiatrasside kogupikkus on üle 100 km.
Elektrivarustuse ja -võrkude haldusega tegeleb mitu ettevõtet, teiste seas munitsipaalettevõte Gorodskaja elektroset ning suuremate ettevõtete nagu RKS-Energo, Lenenergo ja Peterburgskaja sbõtovaja kompanija kohalikud filiaalid. Maa-aluseid elektrivõrke on 421,5 km, õhuliine 281,4 km. Linnas on 163 alajaama ja üle 4000 tänavavalgusti.
Teed ja transport
pisi|22. liini autobuss Aerodromi mikrorajoonis
Gattšina on oluline transpordisõlm, mida läbivad kolm suurt raudteetrassi: Peterburi–Varssavi raudtee, Balti raudtee ja Mga–Jaanilinna raudtee. Gattšinat läbivaid raudteetrasse haldab riigiettevõtte Venemaa Raudteed tütarettevõte Oktoobri Raudtee. Linnas on kolm raudteejaama (Balti jaam, Varssavi jaam ja Balti kaubajaam) ning kaks raudteepeatust (Tatjanino ja Marienburg). Toimib ka linnalähedane reisirongiliiklus.
Linna ja selle vahetut ümbrust läbivad mitmed suured autoteed: föderaalne maantee M20 (see on omakorda osa euromagistraalist E95), regionaalsed maanteed A120 ja R38 ning kohaliku tähtsusega teed N96 ja N114. Asfalteeritud teid on Gattšinas umbes 100 km, autosid üle 40 000. Esineb probleeme liiklusummikutega, eriti raudteeülesõidukohtadel.
Linnasisene ühistransport on korraldatud bussiliikluse abil. Linnalähedased bussid väljuvad reeglina Varssavi raudteejaama juurest. Linnas tegutsevad ka mitmed taksoettevõtted. Varem kavandati linna trollibussiliiklust, kuid need plaanid ei teostunud.
Gattšinast 30 km põhja pool asub Pulkovo lennujaam.
Kommunikatsioonivõrgud
Telefonsidet pakub Gattšinas ettevõte Rostelekom. Gattšina suunakood on 81371, linna telefoninumbrid on viiekohalised. Mobiilsideteenuseid pakuvad ettevõtted MegaFon, MTS, Bilain, Skai Link ja Tele2.
Postiteenuseid osutab riiklik ettevõte Venemaa Post, millel on linnas 10 postkontorit. Gattšina postiindeksid on vahemikus 188300–188310 ja 188319.
Internetiühendust pakub linnas viis ettevõtet: Perspektiva, MegaFon, Astra-Oreol, Severo-zapad ja Rostelekom.
Tervishoid
Gattšina peamine meditsiiniasutus on Gattšina rajoonidevaheline keskhaigla, mille koosseisu kuuluvad statsionaar, polikliinik, ftisiaatria-, psühhoneuroloogia- ja sünnitusosakonnad, lastepolikliinik, viis perearstiteenuseid osutavat osakonda, hambaravipolikliinik ja konsultatiivpolikliinik. Haigla haldab ka mitmeid maa-asulate arstipunkte ja linna kiirabiteenust. 2005. aastal rajati haigla juurde ka hemodialüüsi osakond, mis ei allu aga kohalikule rajoonihaiglale, vaid Leningradi oblasti haiglale.
Lisaks rajooni keskhaiglale on linnas mitmeid erameditsiinipraksiseid, sealhulgas üle 10 hambakliiniku. Ka raudteefirmal Oktoobri Raudtee on Gattšinas oma töötajatele mõeldud polikliinik.
Veterinaarmeditsiini teenuseid pakuvad Gattšina riiklik veterinaarhaigla, 2 eraomandis veterinaarkliinikut ja lisaks veel mitmed kojukutsel tegutsevad loomaarstid.
Meedia
pisi|Ajalehe [[Gattšinskaja Pravda toimetus]]
Gattšinas antakse välja mitut kohalikku ajalehte, mille seas vanim on 1931. aastal asutatud Gattšinskaja Pravda. Teised kohalikud perioodilised väljaanded on Spektr-Gattšina, Prinevski Krai, Gattšina. Raion, Gattšina Domašnjaja, Rekvizit, Gattšinski Žurnal, kuukiri Lutšeje v Gattšine. Neist viimase juurde on asutatud ka internetis tegutsev telekanal Lutšeje-TV.
Haridus
pisi|Gattšina 4. Keskkool
Gattšinas asub kokku 17 koolieelset õppeasutust.
Linnas on 11 avalikku üldhariduskooli, millest 10 on keskkoolid (neist omakorda kannab 1 gümnaasiumi ja 1 lütseumi nime, lisaks on nende seas 1 õhtukool täiskasvanutele) ja 1 algkool. Lisaks tegutseb linnas 3 erakooli (neist 2 gümnaasiumi nime all).
Kooliõpilaste huvi- ja täiendusharidust pakuvad 3 spordikooli, Gattšina linna lasteloomingu maja, Gattšina rajooni lasteloomingu keskus ja laste täiendhariduse keskus.
Mis puudutab kõrg- ja kutseharidust, siis 1996. aastal asutati Gattšinasse Majanduse, Finantside, Õiguse ja Tehnoloogia Riiklik Instituut. Samuti tegutsevad linnas Peterburi Välismajandussuhete, Majanduse ja Õiguse Instituudi filiaal, K. D. Ušinski nimeline Pedagoogikakolledž ja katoliikliku salesiaanide ordu Don Bosco nimeline hariduskeskus. Üliõpilaste (eelkõige aspirantide ja doktorantide) uurimistöö ning väitekirjade kaitsmine toimub ka linnas asuvates teaduslikes uurimisinstituutides – tuumafüüsika instituudis ja raadiumiinstituudis.
Teadus
Gattšina peamine teadusasutus on B. P. Konstantinovi nimeline Peterburi Tuumafüüsika Instituut, kus asuvad VVR-M ja PIK tüüpi tuumareaktorid ja osakestekiirendi. Instituudis on viis teadusosakonda: teoreetilise füüsika osakond, neutronuuringute osakond, kõrgenergeetilise füüsika osakond, molekulaarse ja radioaktiivse biofüüsika osakond ning innovatsiooniüksus. 2011. aastal viidi instituut Venemaa Teaduste Akadeemia alluvusest välja ja anti riikliku uurimiskeskuse Kurtšatovi Instituut haldusalasse.
Linna muud suuremad teadusasutused on järgmised: