cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mähe aedlinn
Mähe aedlinna läbib kaks põhitänavat: Randvere tee ja Pärnamäe tee, mida mööda liigub aedlinna läbiv transiitliiklus ja ühistransport.
Aedlinna kõrvaltänavate nimed kuuluvad valdavalt lillede, ilutaimede, ravimtaimede, taimeosade ja aianduse nimesarjadesse.
Mähe aedlinna tänavad:
Helbe Merila-Lattik
Helbe Merila-Lattik (neiuna Helbe Lattik; 3. juuli 1928 Tartu – 23. mai 2018) oli eesti arst ja arstkonna ajaloo uurija.
Ta lõpetas 1947. aastal Tartu 2. Keskkooli. Samal aastal astus ta Tartu Riiklikku Ülikooli, kus asus õppima arstiteaduskonnas. Õppida sai ta vaid 4. kursuse lõpuni, sest represseeritu tütrena ta eksmatrikuleeriti 1951. aastal. Tal õnnestus jätkata stuudiumi Moskva 1. Meditsiiniinstituudis, mille ta lõpetas 1953. aastal cum laude.
Ta töötas aastatel 1953–1955 Kingissepa rajooni haiglas kirurgi ja kiirabiarstina. Pärast abiellumist 1955. aastal asus ta tööle Tallinna Pelgulinna Haiglasse kirurgina. Ta spetsialiseerus uroloogiks, oli samas haiglas kuni 1980. aastani uroloogia osakonna juhataja ja kuni 1992. aastani ordinaator. Pensionile jäi ta 1993. aastal.
Looming
Alates 1989. aastast uuris ta Eesti arstide elukäiku ja saatust nii Nõukogude esimese ja teise kui ka Saksa okupatsiooni ajal.
Teoseid
Ta on kirjutanud artikleid nii meditsiini alal kui ka eesti arstide represseerimisest ning viktimiseerimisest okupatsioonide ajal.
Isiklikku
Tema isa Robert Moritz Lattik ja ema Alma Lattik olid arstid. Onu Jaan Lattik oli kirjanik, vaimulik ja poliitik.
Bückeburg
thumb|Bückeburgi raekoda
Bückeburg on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Schaumburgi kreisis, Weserberglandi põhjanõlva lähedal.
Põhitänav
Põhitänav on magistraaltänav liikluseks linna eri osade vahel või põhimaantee jätk linnas.
Abja kultuurimaja
Abja kultuurimaja on kultuurimaja Viljandi maakonnas Abja-Paluoja linnas.
Kultuurimaja avati 6. novembril 1958. Tollal nimetati seda agro-zoopropaganda majaks.
Bückeburg
31. detsembril 2017 elas seal 19 324 inimest.
Ajalugu
Bückeburg oli kunagi tillukese Schaumburg-Lippe vürstkonna pealinn. Elumaju hakkas lossi ümber valmima umbes 1365. aastal ja asustus ümbritseti linnamüüriga 17. sajandil. 19. sajandil sai see ühenduse Mindeni ja Hannoveri raudteega ning rajati sünagoog. Luuletaja Johann Gottfried von Herder oli seal õukonnajutlustaja aastatel 1771–1776.
Bückeburg on endine Briti garnisonilinn ja veel hiljuti oli seal arvukalt Briti elanikke. Enamus Briti elanikke töötas Briti sõjaväehaiglas (BMH) Rintelnis või kohalikus Inglise Prints Ruperti koolis, samuti Rintelnis. Briti sõjaväeliste elanike arv Bückeburgis kasvas märgatavalt 1990. aastate lõpul, kui BMH Rintelnis suleti, kuid Prints Ruperti kooli personal asus Bückeburgis kuni kooli sulgemiseni 2014. aasta juulis.
Bückeburgi palee
Bückeburg palee (Schloss Bückeburg) oli Schaumburg-Lippe vürstide residents. Kuigi vürstlik perekond loobus poliitilisest võimust 1918. aastal, elab ta seal tänini. Palee, millest osa on avatud ka külastajatele, on oluline suur turismiobjekt; seal on tähtsaid kunstiteoseid ja tähtis raamatukogu. Hoone on 700-aastane, kõige olulisemad panused pärinevad 16., 17. ja 19. sajandist.
Vürstlik mausoleum palee maadel on samuti külastajatele avatud. Ehitatuna 1915. aastal uusromaani stiilis ja sarnanedes Rooma Panteoniga, on see maailma suurim veel kasutuses olev erahauakamber. Võlvkatust kaunistab muljetavaldav kuldne mosaiik, mis on suuruselt teine omalaadne Hagia Sophia järel.
Bückeburgi kirik
pisi|püsti|Bückeburgi linnakirik.
Bückeburgi linnakirik (Bückeburger Stadtkirche) oli üks esimesi pärast reformatsiooni ehitatud luterlikke kirikuid. See on tuntud erilise kantsli ja eriti ülekaunistatud pronksivalatud ristimisnõu poolest, mille valmistas hollandi kunstnik Adriaen de Vries. Helilooja Johann Christoph Friedrich Bach (1732–1795), Johann Sebastian Bachi poeg, töötas Bückeburgi õukonnas 1751. aastast kuni surmani, esialgu klavessiinimängijana, 1759. aastast, kui Hofkapelle (õukonnaorkestri) Konzertmeister (juhataja). Bach on maetud Stadtkirchengemeinde-Bückeburgi kirikuaeda. Bach seadis mitu Johann Gottfried von Herderi teksti, kes oli aastatel 1771–1776 Bückeburgi õukonnas selle haldaja ja õukonnajutlustaja.
Transport
Bückeburgis on raudteejaam, mis teenindab S-Bahn Hannoveri liini S1. Bückeburgi, Mindeni ja Hannoveri vahel sõidab iga tunni tagant väljuv rong.
Inimesi
thumb|püsti|Johann Gottfried von Herder, 1785
Rahvamajandus
Rahvamajandus on suveräänse ja riiklikult organiseeritud rahva majandus, milles eristatakse eramajandust ja avalikku majandust. Viimane jaguneb omakorda riigi- ja omavalitsusmajanduseks. Peale riigipõhise majanduse võib rahvamajandus tähistada ka administratiivselt iseseisva territooriumi majandust. Rahvamajandusega tegelev majandusteaduse valdkond on makroökonoomika, mis uurib majanduse kui terviku käitumist.
Rahvamajanduse elemendid määras kindlaks šoti filosoof ja majandusteadlane Adam Smith, kelle käsitluse järgi müüakse tooteid konkurentsist (pakkumisest ja nõudmisest) ja tööjaotusest tekkinud ressursihinnaga.
1957. aastal loodi Eesti NSV tööstuse, ehituse ja energeetika juhtimiseks Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu, mis tegutses liiduvabariigi ministrite nõukogu alluvuses.
Rahvamajanduse arvepidamine
Rahvamajanduse analüüsimiseks kasutatakse eri näitajaid, millest tuntuim on sisemajanduse kogutoodang ehk SKP. Peale sisemajanduse kogutoodangu arvestatakse ka rahvamajanduse koguprodukti ehk RKP-d, mis 2000. aastatel asendati terminiga rahvamajanduse kogutulu (inglise gross national income ehk GNI).
Rahvamajanduse arvepidamise statistika võrdlemiseks töötati 1993. aastal rahvusvahelises koostöös välja rahvamajanduse arvepidamise süsteem (system of national accounts ehk SNA 93). Kaks aastat hiljem koostati selle alusel Euroopa rahvamajanduse arvepidamise süsteem (European system of accounts ehk ESA 95). Rahvamajanduse arvepidamise süsteem sisaldab rahvamajanduse arvepidamise põhimõisteid, klassifikaatoreid ja arvestusreegleid. Süsteemi eesmärk on luua rahvamajandusest seostatud ja terviklik pilt.
Eestis hakati rahvamajanduse arvepidamise süsteemi välja töötama 1992. aastal. Ajavahemikul 1993–1996 tehti rahvamajanduse arvepidamise statistikat SNA 93 alusel. Alates 1996. aastast tehakse seda ESA 95 alusel.
Windows 11
Windows 11 on Microsofti operatsioonisüsteem, mille eelkäija Microsoft Windowsi reas on Windows 10. See on mõeldud kasutamiseks nii personaalarvutites kui ka tahvelarvutites. Ametlikult teatati Windows 11 väljatulekust juunis 2021, levitama hakati seda sama aasta 5. oktoobrist.
Windows 11 kasutamiseks peab arvuti vastama järgmistele põhinõuetele:
Saksi-Coburg
Saksi-Coburg (saksa Sachsen-Coburg) oli Wettini dünastia ernestiinide haru valitsetud hertsogkond tänapäeva Baieri liidumaal Saksamaal.
Ajalugu
thumb|left|[[Veste Coburg]] thumb|left|Saksi-Coburgi vapp [[Veste Coburgis motoga "Fideliter et constaner" (ladina keelest: "Tõde ja vankumatus")]] thumb|left|Vapp Coburgi Riigihoonel
Ernestiinide liin
Kui Henneberg-Schleusingeni krahv Heinrich IV aastal 1347 suri, jagati Henneberg-Schleusingeni valdused tema lese Jutta ja tema noorema venna Johanni vahel ning Jutta sai niinimetatud uue isandkonna, mille hulka kuulus Coburg. Kuus aastat hiljem järgnes Jutta surmale uue isandkonna jaotamine tema kolme tütre vahel. Teisele tütrele Katharina von Hennebergile anti Coburgimaa kaguosa.
Wettinist Meißeni markkrahv ja Katharina von Hennebergi abikaasa Friedrich III küsis pärast laulatust aastal 1346 oma naise kaasavara Coburgimaad, kuid selle vastu oli tema äi. Nii ei saanud Meißeni Friedrich III seda kätte enne, kui pärast Jutta surma aastal 1353. Coburgimaa oli sakside territooriumi lõunapoolseim osa. 1485 toimunud suure Saksi riikide jagamisega (Leipzigi jagamine) albertiinide ja ernestiinide liinide vahel läks Coburgimaa koos Vogtlandi valdusega ja suurema osaga Tüüringi maakrahvkonnast Saksimaa Ernstile ja tema kaudu Wettinite ernestiinide poolele.
Hertsog Johann Ernst
thumb|[[Ehrenburgi palee Coburgis, mõned hooneosad on 16. sajandist]]
Ühisvalitsemine
Coburgimaa anti kuurvürst Johann Friedrich II Keskmisele kui pärandiosa. Ta valitses Gothast koos oma vendade Johann Wilhelmi (residents Weimaris) ja Johann Friedrich III Nooremaga. Pärast noorema venna varajast surma toimus ernestiinide omandi esialgne jaotus, milles elusolevad vennad nõustusid Mutschierung'iga (sisuliselt vahetusega valitsemises) igal kolmandal aastal. Johann Friedrich II valitses Gothas, Eisenachis ja Coburgis. Kuid ta ei suutnud endale ja oma perele tagasi saada kuurvürsti tiitlit, läks konflikti keisriga ning kuulutati lõpuks lindpriiks ja pandi nn Grumbachi tehinguga (Grumbachsche Händel) eluks ajaks vangi. Tema võim sai esialgu tema vennale Johann Wilhelmile, kuid tagastati 1572. aasta Erfurdi jagamisega (Erfurter Teilung) Johann Friedrichi poegadele.
Hertsog Johann Casimir
thumb|left|Saksi-Coburgi hertsog Johann Casimir, 1597, õli puidul, [[Callenbergi loss Coburgis]]
1572. aasta Erfurdi jagamisega jaotati ülejäänud maad sunniviisiliselt Johann Friedrichi poegade vahel. Noorem poeg oli Saksi-Weimari Johann Wilhelm, kes sai muuhulgas Jena, Altenburgi ja Saalfeldi linnad. Kuna vanem poeg Johann Friedrich II Keskmine oli eluaegses vangistuses Austrias, anti tema poegadele Johann Casimirile ja Johann Ernstile uus Saksi-Coburgi vürstiriik, Coburg sai nende residentsiks ja nad said hertsogitiitli. Vürstiriik koosnes Tüüringi lõuna- ja lääneosadest, kaasa arvatud Eisenachi, Gotha ja Hildburghauseni linnad. Üks poegade eestkostjatest oli nende isa vaenlane Saksimaa kuurvürst August, kes jälgis nende haridusteed ja kes isiklikes huvides alustas Coburgi regentvalitsuse rikkumist, saates sinna kuurvürstkonna ametnikke.
Alles pärast Saksimaa kuurvürsti Augusti surma aastal 1586 said hertsog Johann Casimir ja tema vend Johann Ernst oma vürstiriigi valitsemise üle võtta. Aastal 1596 lõigati vürstiriik pooleks, et Johann Ernst saaks oma Saksi-Eisenachi hertsogkonna ja Johann Casimir jääks Coburgis üksi valitsema. Temale jäänud territooriumid olid Coburgi kreis koos Lauteri, Rodachi ja Gestungshauseniga; Heldburgi kreis koos Hildburghauseni, Römhildi, Eisfeldi, Schalkau, Sonnebergi, Neustadt bei Coburgi, Neuhaus am Rennwegi ja Mönchrödeniga; ning Sonnefeldi kreis. Johann Casimiri valitsusajal oli Coburgis ehitusbuum. Ennekõike rajas ta Coburgi riigi tuumikuks haldusaparaadi, mis kestis kaua pärast tema surma, elades üle palju sõdu ja poliitilisi murranguid. Coburgi riigi asutaja Casimir suri lastetuna aastal 1633. Tema vürstiriik läks ta vennale Saksi-Eisenachi hertsog Johann Ernstile, kes oli samuti lastetu. Sel ajal tabas Coburgimaad rängalt Kolmekümneaastane sõda, siin peatusid paljud sõjaväed. Rahvastik vähenes 55 000-lt 22 000-ni.
Pärimine
Aastal 1638 suri Saksi-Eisenachi ernestiinide liin välja ning selle territooriumid jaotati Saksi-Weimari ja Saksi-Altenburgi hertsogkondade vahel. Loosiga langes Coburgimaa aastal 1640 koos Coburgi, Sonnefeldi, Sonnebergi, Neuhaus am Rennwegi, Neustadt bei Coburgi, Hildburghauseni ja Römhildiga Saksi-Altenburgi Friedrich Wilhelm II-le. Altenburgi ja Coburgi vürstiriike valitses hertsog personaalunioonis, kuid nad säilitasid oma riigivõimu. Hertsog Friedrich Wilhelm II suri aastal 1669, kolm aastat hiljem suri tema ainus poeg Friedrich Wilhelm III, sellega lõppes Saksi-Altenburgi liin. Kolm neljandikku Altenburgi alast, sealhulgas Coburgimaa, läks Gotha jagamisega (Gothaer Teilungsvertrag) aastal 1672 uuele suveräänile Saksi-Gotha Ernst I Vagale, kes suri aastal 1675. Saksi-Gotha valitsemise võttis üle tema vanem poeg Friedrich I, isa palvel koos kuue vennaga.
Kuna territooriumite ühise haldamise katse Gothas Friedensteini lossis nurjus, jaotati pärand 24. veebruaril 1680 seitsme venna vahel. Saksi-Gotha hertsogi Ernst I Vaga vanuselt teine poeg Albrecht sai Saksi-Coburgi vürstiriigi. Saksi-Gotha sai hertsog Friedrich ja Saksi-Meiningeni sai vanuselt kolmas poeg hertsog Bernhard I. Vürstiriik sai keisririigis täieliku suveräänsuse. Kuid Coburgi, Neustadt bei Coburgi, Sonnebergi, Mönchrödeni, Sonnefeldi ja Neuhaus am Rennwegi kreisid olid märkimisväärselt väiksemad kui varem, kuna Römhild ja Hildburghausen eraldati nooremale vennale, vanuselt kuuendale pojale, kellest sai Saksi-Hildburghauseni esimene hertsog Ernst II.
Hertsog Albrecht
thumb|Ehrenburgi lossi Riesensaal ('hiiglaste saal') annab tunnistust hertsog Albrechti õitsvast ehitusprogrammist 1690. aastatel
Hertsog Albrechti ajal algas tema barokkstiilis residentsi laiendamine Coburgis. Ta rajas oma elu kuninglike ja vürstlike kaasaegsete tavade kohaselt ja püüdis nende kodukorda Coburgis väiksemas mahus jäljendada. Tema õukonnaraamatukogus oli 4757 köidet. Tema plaanid ülendada Gymnasium Casimirianum Coburg ülikooliks nurjusid napi rahastuse tõttu. 1690. aastal põlenud Ehrenburgi lossi barokkstiilis ümberehitus viis lõpuks vürstiriigi rahanduse kokkuvarisemiseni, mida ei saanud odavamate müntide vermimisega ära hoida. Barokkvürst hertsog Albrecht suri aastal 1699 ilma ühegi elusoleva järglaseta. Sellele järgnesid tavalised pärimisvaidlused. Saksi-Hildburghausen sai aastal 1707 Sonnefeldi kreisi. Saksi-Meiningeni hertsogi Bernhard I ja tema noorema venna, Saksi-Saalfeldi hertsogi Johann Ernst IV vahel kestis riid 35 aastat, lõppedes alles aastal 1735 pärast Saksa-Rooma keisri Karl VI mitut sekkumist. Saksi-Meiningen sai Neuhaus am Rennwegi kreisi ja Sonnebergi. Saksi-Saalfeldiga ühendati ülejäänud Saksi-Coburgi territooriumid ja sellest sai Saksi-Coburg-Saalfeld. Aastal 1753 kasvas see ühe kolmandiku Saksi-Römhildi hertsogkonna võrra, mis kadus selle ainsa hertsogi, lastetu Heinrichi surmaga.
Hertsog Franz Josias
Saksi-Saalfeldi hertsog Johann Ernst suri aastal 1729. Seejärel valitsesid tema pojad Christian Ernst II ja Franz Josias riiki koos, kuid erinevatest residentsidest. Christian Ernst jäi Saalfeldi, kuid Franz Josias valis oma residentsiks Coburgi ja tema otsus püsis kuni monarhia lõpuni aastal 1918. Aastal 1745 päris Franz Josias osi oma venna Saksi-Coburgi hertsogkonnast.1747 suutis ta kinnistada järglusliinis oma esmasünniõiguse ja anda selle oma kiirelt kasvavale perekonnale Saksi-Coburg-Saalfeldi dünastia pikaajaliseks püsimiseks. Aastal 1806 sai hertsogkond seoses Saksa-Rooma riigi langemisega täielikult ja tõeliselt sõltumatuks.1826 võttis Saksi-Coburg-Saalfeld ernestiinide hertsogkondade laialdase ümberkorraldamise järel oma nimeks Saksi-Coburg ja Gotha. See oli kahe erineva hertsogkonna, Coburgi ja Gotha personaalunioon.
Saksi-Coburgi suveräänid
Saksi-Coburg 1572–1638
Saksi-Coburg 1681–1735
Saksi-Coburg-Saalfeld 1735–1826
Saksi-Coburg ja Gotha 1826–1918
Hermann Johann Heitzig
Hermann Johann Heitzig (9. august / 19. august 1682 Tallinn – 25. september / 6. oktoober 1740 Kose) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 2. juulil 1703) Kieli ja (immatrikuleeriti 13. juulil 1705) Jena ülikoolis. Ordineeriti 14. detsembril / 25. detsembril 1710 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1710–1740 (kutsuti 4. novembril / 15. novembril) Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja; Eestimaa konsistooriumi erakorraliseks assessoriks sai 15. märtsil / 26. märtsil 1715; Ida-Harju praostkonna abipraostiks sai 3. augustil / 14. augustil 1721, praostiks aastal 1740.
Heitzig oli aastal 1721 ilmunud eestikeelse kodu- ja kirikuraamatu üks autoreid. Ta aitas Heinrich Gutsleffil eesti keelde tõlkida Johann Anastasius Freylinghausen vagadusteost "Jummala Nou...". Ta oli pietistlike tõekspidamistega, pooldas August Hermann Francke õpetust ja oli tema ideede toetaja Eestimaal.
Isiklikku
Tema tütre Hedwig Dorothea abikaasa Samuel Nauhausen oli Nissi ja Kadrina Katariina koguduse õpetaja.
Arved von Mühlendahl
Arved (Arvid) Jakob Johann von Mühlendahl (19. oktoober (ukj 1. november) 1904 Tallinn − 19. september 1944 Põhjameri) oli eesti juurtega baltisaksa päritolu Saksamaa mereväeohvitser (mereväekapten). Allveelaeva U-867 komandör.
Päritolu ja haridustee
Põlvnes eesti juurtega aadlisuguvõsast. Tema isa oli juristiharidusega Paul Alexander von Mühlendahl (1859−1938), ema Pada mõisast pärit Ebba Natalie von Dehn (1873−1946). Asus 1912. aastal Tallinna Rüütli- ja Toomkooli, kus õppis 1919. aastani. Kuna Mühlendahlid lahkusid siis Saksamaale, jätkas ta samal aastal õppinguid Harzis Blankenburgi gümnaasiumis (kuni 1920). 1923. aastal sooritas ta eksamid Hannoveri reaalgümnaasiumi juures.
Mereväeteenistus
1923. aastal astus ta ohvitserikandidaadina (Offiziersanwärter) Saksamaa mereväeteenistusesse. Kuni 1938. aastani omandas ta mereväelase hariduse ja teenis erinevates komandodes. 1938−1940 oli ta Läänemere jaamakomando staabiohvitser. Pärast Prantsusmaa alistumist 1940. aastal määrati ta teenima Prantsusmaa käsundusadmirali staapi. 1941−1943 oli ta staabiohviter Lõuna mereväegrupikomandos (Marine-Gruppenkommando Süd).
U-867 komandör
Omandas 1943. aasta märtsist oktoobrini allveelaevniku hariduse. Sama aasta detsembris nimetati ta uue allveelaeva U-867 komandöriks. 1944. aasta septembris läks ta oma laevaga Kielist merele, olles üks II maailmasõja vanimaid allveelaevakomandöre. Tema patrullmissioon kestis vaid 11 päeva: 19. septembril uputas tema allveelaeva Briti lennuk ja Mühlendahl hukkus koos 60 meeskonnaliikmega.
Isiklikku
Ta oli kaks korda abielus. 1932. aastal naitus ta Eestimaalt pärit paruness Ellen Olga von der Pahleniga (1909−1943). Pärast viimase surma abiellus 1943. aastal sakslanna Irmgard Holstiga (1913−2007). Esimesest abielust oli tal poeg − tema järeltulijad elavad siiani Saksamaal − ja kaks tütart.
Kaltiņi
Kaltiņi on küla (mazciems) Lätis Alūksne piirkonnas Alsviķi vallas. Küla asub merepinnast 181 meetri kõrgusel jajääb piirkonna keskusest Alūksnest 7 ja Riiast 202 km kaugusele.
Külast läheb läbi maantee P39.
Aastal 2007 oli külas 6 elanikku.
Midžor
Midžor (serbia keeles Миџор; bulgaaria keeles Миджур) on mägi Stara planina mäestikus Serbia ja Bulgaaria piiril, Serbia kõrgeim mägi.
Midžori geograafilised koordinaadid on.
Mäe kõrgus on 2169 meetrit.
Midžori massiivi põhjanõlv on kaljune ja järsk, teised nõlvad on laugemad ja kaetud taimestikuga. Mägi on populaarne mägironijate seas.
Mäe jalamilt saab alguse Lomi jõgi.
István Énekes
István Énekes (20. veebruar 1911 Budapest – 2. jaanuar 1940 Budapest) oli Ungari poksija. Énekes oli kokku neljakordne Ungari meister: kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) aastatel 1929, 1930 ja 1932 ning kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) aastal 1931.
Énekes võitis kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1932. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Énekes võitis kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 3. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1930) ning kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks.
Isiklikku
István Énekesi noorem vend Vilmos oli samuti tuntud Ungari poksija.
Karl Landsteiner
Karl Landsteiner (14. juuni 1868 Baden – 26. juuni 1943 New York) oli Austria biokeemik ja arstiteadlane, Nobeli auhinna laureaat.
Landsteiner alustas biokeemiauuringuid juba Viini Ülikoolis arstiteadust õppides. Ta lõpetas ülikooli 1891. aastal ning töötas ja täiendas end järgmised viis aastat laborites Arthur Rudolf Hantzschi juures Zürichis, Hermann Emil Fischeri juures Würzburgis ja Eugen Bambergeri juures Münchenis. Seejärel pöördus ta tagasi Viini ja asus 1896. aastal tööle assistendina Viini hügieeniinstituudis Max von Gruberi käe all.
Landsteineri avastused panid aluse turvalisele vereülekandele. 1900. aastal avastas ta kolm veregruppi ning nimetas need A-, B- ja 0-grupiks. Koos Alexander Wieneriga avastas ta 1937. aastal reesusfaktori. 1930. aastal pälvis ta veregruppide avastamise eest Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna.
Landsteineri sünniaastapäeval, 14. juunil tähistatakse maailma veredoonorluse päeva.
Banksi maakond
Maakonna halduskeskus on Homer.
Ajalugu
Maakond moodustati 1859. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 18 395.
Rahvaarvu muutus (hinnanguline 1. juuli seisuga) :
Uuriv ajakirjandus
Uuriv ajakirjandus on ajakirjanduse liik, kus ajakirjanikud uurivad ühte teemat tavalisest sügavamalt, näiteks suurte kuritegude, poliitilise korruptsiooni vms korral.
Uurimisprotsess võib kesta kuid või aastaid. Enamasti tegelevad uuriva ajakirjandusega ajalehed ja vabakutselised ajakirjanikud.
Sebastian Faulks
thumb|right|Sebastian Faulks Sebastian Charles Faulks (sündinud 20. aprillil 1953 Donningtonis Berkshire'is Suurbritannias) on Briti kirjanik, ajakirjanik ja meediategelane. Ta on Briti impeeriumi ordu komandör (CBE). Eelkõige on tuntud tema ajalooromaanide triloogia, kuhu kuuluvad "The Girl at the Lion d’Or", "Birdsong" ja "Charlotte Gray". Ta on avaldanud ka romaane, mille tegevus toimub nüüdisajal, ja James Bondi raamatute järje "Devil May Care".
Kasvuaastad
Faulks sündis 1953. aastal Peter ja Pamela Faulksi peres. Tema isa oli sõjaväelane, kellest hiljem sai jurist ja kohtunik. Tema vanem vend parun Edward Faulks on jurist ja Suurbritannia kuninganna nõunik. Sebastian Faulks õppis Elstree Schoolis Readingis ning jätkas haridusteed Wellington College’is Berkshire’is. Ta õppis Cambridge'i Ülikooli Emmanuel College’is inglise keelt. 2007. aastal nimetati ta selle auliikmeks.
Karjäär
Pärast ülikooli lõpetamist elas Faulks aasta aega Prantsusmaal. Inglismaale naasmise järel töötas ta õpetajana Camden Townis asuvas erakoolis ja seejärel ajakirjanikuna. Faulksi esimene romaan "A Trick of the Light" ilmus 1984. aastal. Sama ajal jätkas ta tööd ajakirjanikuna ning sai 1986. aastal ajalehe The Independent olulisimaks kirjandustoimetajaks. 1989. aastal sai Faulksist väljaande Independent on Sunday asetoimetaja. Samal aastal ilmus tema esimene romaan ajaloosarjast, mille tegevus toimub Prantsusmaal – "The Girl at the Lion d’Or". 1991. aastal lahkus ta ajalehest The Independent ja kirjutas mitmele muule ajalehele.
1993. aastal ilmunud romaani "Birdsong" edu järel loobus Faulks ajakirjanikutööst ja keskendus raamatute kirjutamisele. Sellest ajast peale on ta avaldanud seitse romaani. 1993. aastal valiti Faulks Kuningliku Kirjandusliidu liikmeks ja 2002. aastal anti talle panuse eest kirjandusse Briti Impeeriumi Komandöri orden.
Faulks asutub sageli üles Briti tele- ja raadiokanalites. Alates 1998. aastast on ta olnud meeskonnakapten BBC Radio 4 kirjanduslikus mälumängus "The Write Stuff", mille käigus osalejad kirjutavad igal nädalal etteantud autori loomingule tugineva pastiši. Oma saate tarbeks valminud kirjutistest on Faulks koostanud raamatu "Pistache". 2011. aastal oli BBC Two telekanali eetris neljaosaline sari "Faulks on Fiction", kus kirjanik heitis pilgu Briti romaanile ja selle tegelastele. Sama pealkirja all ilmus ka sarjaga seotud raamat.
Eraelu
1989. aastal abiellus Faulks Veronica Youlteniga. Neil on kolm last: pojad William (sündinud 1990) ja Arthur (sündinud 1996) ning tütar Holly (sündinud 1992). Faulks on West Ham Unitedi jalgpalliklubi fänn. Oma hobideks nimetab ta tennist ja veini.
Segarent
Segarent on maarendi niisugune vorm, mille korral osa rendimaksust tasutakse rahas, osa loonuse või teona.
Segarenti kasutati feodalismilt kapitalismile ülemineku ajajärgul. Näiteks Liivimaa kubermangu Eesti osas oli segarendil 1853. aastal 3,6%, aga 1864 juba 26,4% talumaast, Eestimaa kubermangus veelgi rohkem.
Teorent kaotati ametlikult 1868, kuid Põhja-Eestis võidi ebaseaduslikult sellegipoolest nõuda veel hiljemgi kuni veerand rendisummast teopäevades.
D-Company
Dawood Company on meedia poolt kasutusele võetud nimi, millega viidatakse kuritegevusorganisatsioonile, mille asutas maffiaboss Dawood Ibrahim 1970ndatel Indias.
Teised nimekamad organisatsiooni liikmed on näiteks Chhota Shakeel, Tiger Memon, Yakub Memon ja Abu Salem. D-Company peamised vaenlased on läbi aegade olnud Mumbai politsei ning allmaailmajuhid Chhota Rajan, Arun Gawli ja 2004. aastal Kanadas kinni peetud Ejaz Lakdawala.
Karksi külamaja
Karksi külamaja on kultuurikeskus Viljandi maakonnas Mulgi vallas Karksi külas. Külamaja tööd korraldab Karksi Kultuuriselts.
Villem Reimani nimeline Kolga-Jaani rahvamaja
Villem Reimani nimeline Kolga-Jaani rahvamaja (ka Kolga-Jaani kultuurimaja) on rahvamaja Viljandi maakonnas Viljandi vallas Kolga-Jaani asulas. Asutus on nimetatud eesti rahvusliku liikumise tegelase Villem Reimani järgi. Asutuse eesotsas on Hovard Nurme.
Nēķene
Nēķene (ka Nēķens) on küla (mazciems) Lätis Alūksne piirkonnas Alsviķi vallas. Küla jääb piirkonna keskusest Alūksnest 10 ja Riiast 202 km kaugusele.
Külast läheb läbi maantee V387. Seal asub Nēķene bussipeatus.
Küla asub endise Nēķene mõisa alal. Mõisa hoonetekompleks (tall, küün, magasiait-sepikoda, staarostimaja ait ja moonakamaja) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.
Külas kasvab looduskaitsealune Nēķene pärn.
Aastal 2007 oli külas 29 elanikku.
Serhi Kõslõtsja
Serhi Olehovõts Kõslõtsja (ukraina keeles: Сергій Олегович Кислиця; sündinud 15. augustil 1969) on Ukraina karjääridiplomaat, kes on Ukraina erakorraline ja täievoliline suursaadik ja Ukraina alaline saadik ÜROs. Varem on ta töötanud Ukraina asevälisministrina (2014–2019).
Varajane elu ja haridus
Sündis Ukrainas Kiievis 15. augustil 1969. Kõslõtsja on lõpetanud Kiievi Taras Ševtšenko Riikliku Ülikooli magistrikraadiga cum laude rahvusvahelises õiguses. Ta valdab vabalt ukraina, inglise, vene, hispaania ja prantsuse keelt.
Elmar Pettai
Elmar Pettai (5. november 1912 Karulaane talu, Reinse küla, Vana-Kariste vald, Pärnumaa – 24. mai 2008 Stockholm) oli eesti luuletaja, kultuuriloolane ja kalandusajaloolane.
Elulugu
Elmar Pettai oli talupidaja poeg.
Õppis Pärnu Haridussõprade Seltsi Kodukk-s ja Pärnu Kalanduskoolis. Töötas kalakaubanduse ja -tööstuse alal. Põgenes 1944 Rootsi. Oli pikemat aega Stockholmis L. M. Ericssoni telefonivabrikus töödejuhataja. Õppis töö kõrval Eesti Teadusliku Seltsi Instituudis ja 1978–80 Uppsala Ülikooli soome-ugri keelte instituudis. Oli 1962–77 Stockholmis Eesti Kultuuri Koondise büroojuhataja ja peasekretär. Olnud Eesti Kalurite Koondise jätkväljaande "Eesti Kalur" (Stockholm, 1980–93) toimetaja, mahuka 2-köitelise koguteose "Eesti kalanduse minevikust" I (Stockholm, 1984, 2. trükk 1986) ja II (samas, 1985) koostaja, toimetaja ja kaasautor. Avaldanud mitu luuleraamatut ("Jaanilill", 1964; "Illusioonid", 1988; "Rändaja kojuminek", 1992 jt) ning mälestusi (Kaks mälestuskirjutust. // Side (1927) 3–4; ilm. ka: Mulkide almanahh 11. Tartu, 2001). Külastanud korduvalt Eestit, nt võttis 2005 osa Tallinna Bibliofiilide Klubi 25. aastapäeva tähistamisest.
Serhi Kõslõtsja
Karjäär
Kõslõtsja alustas oma karjääri rahvusvahelises diplomaatias Ukraina välisministeeriumi praktikandina. Järgmise kaheksa aasta jooksul täitis Kõslõtsja mitmeid diplomaatilisi ülesandeid, sealhulgas: asetäitja eriassistent, Ukraina välisministri esimene asetäitja; Euroopa Nõukogu välisministeeriumi osakonna juhataja, Ukraina; Teine, esimene sekretär (poliitiline), suursaadiku eriassistent, Ukraina saatkond Belgias, Hollandis ja Luksemburgis ning Ukraina esindus NATO juures; WEU-Ukraina kontaktpunkt (Brüsselis); Ukraina välisministri kantseleiülem; Välisministri vanemnõunik, nõunike ja suursaadikute rühm, MFA, Ukraina.
2001. aastal sai Kõslõtsjast poliitikanõunik Ukraina saatkonna Washingtonis, enne kui temast sai saatkonna poliitiline minister-nõunik.
2006. aastal määrati Kõslõtsja Ukraina välisministeeriumi rahvusvaheliste organisatsioonide peadirektoriks.
Kõslõtsja määrati 2014. aastal Ukraina asevälisministriks. Kõslõtsja oli ministri asetäitja Krimmi annekteerimise ajal Venemaa poolt ja osales annekteerimisele reageerimises rahvusvahelises tegevuses. 2016. aastal anti Kõslõtsjavile erakorralise ja täievolilise suursaadiku teenistusaste. Kõslõtsja on praegu ka Ukraina suursaadik Trinidadis ja Tobagos.
Ukraina alaline esindaja ÜROs
Kõslõtsja määrati 2019. aastal Ukraina alaliseks esindajaks ÜROs.
2021. aastal pälvis Kõslõtsja 3. järgu teenetemärgi: tema tsitaat oli "märkimisväärse isikliku panuse eest Ukraina rahvusvahelise koostöö tugevdamisse, paljude aastate viljaka diplomaatilise tegevuse ja kõrge professionaalsuse eest."
Venemaa sissetung Ukrainasse
2022. aasta alguses pälvis Kõslõtsja rahvusvahelise meedia tähelepanu, kui ta esitas mitmeid kommentaare seoses Venemaa 2022. aasta sissetungiga Ukrainasse, sealhulgas mõistis hukka Venemaa presidendi Vladimir Putini ja Venemaa esindaja ÜROs Vassili Nebenzja.
23. veebruaril 2022 teatas president Vladimir Putin sissetungist videosõnumiga pool tundi enne julgeolekunõukogu Ukraina-teemalise kohtumise erakorralist istungit. Pärast seda kutsus Kõslõtsja kohtumisel Venemaa esindajat Vassili Nebenzjat "helistama kohe Lavrovile" ja "tehke kõik võimaliku sõja peatamiseks". Pärast seda, kui Nebenzja oli keeldunud seda tegemast ja keeldus loobumast Julgeolekunõukogu eesistumisest, ütles Kõslõtsja Venemaa esindajale, et sõjakurjategijad ei lähe puhastustulele, vaid "otse põrgusse", mis äratas meedias märkimisväärset tähelepanu.
Kui ajakirjanik küsis Nebenzja väite kohta, et sõjalist operatsiooni Ukrainas "ei nimetata sõjaks", vastas Kõslõtsja, et "te tahate, et ma lahkaksin inimese hullumeelset semantikat, kelle president rikub hartat, kelle president kuulutas välja sõja ja tema mängib sõnadega”.
USA ja Albaania esitatud resolutsiooni eelnõu, mis mõistis hukka Venemaa agressiooni, kukkus lõpuks läbi Venemaa veto tõttu. Kõslõtsja pidas Venemaa tegevust õigustamatuks ja Venemaa delegatsiooni ebausaldusväärseks.
28. veebruaril ÜRO Peaassamblee eriistungil ütles Kõslõtsja: "Kui [Putin] tahab end tappa, ei pea ta tuumaarsenali kasutama. Ta peab tegema seda, mida see mees Berliinis tegi punkris 1945. aasta mais."
1. märtsil luges Kõslõtsja ÜRO Peaassambleel kõneldes ette väidetavalt "tegeliku ekraanipildi" surnud Vene sõduri telefonist leitud sõnumitest, märkides, et need sõnumid saadeti "mõned hetked enne" kui sõdur surma sai. Sõnumid saadeti nimetu venelaselt tema emale ja sisaldas sõnu: "Ema, ma olen Ukrainas. Siin käib tõeline sõda. Ma kardan. Me pommitame kõiki linnu korraga, sihikul on isegi tsiviilisikud ja «Nad kutsuvad meid fašistideks. Ema, see on nii raske.”
Diplomaatiline teenistusaste
Erakorraline ja täievoliline suursaadik (2016).
Sanna ja salakütid
“Sanna ja salakütid” on Piret Raua lastejutustus, mis ilmus 2005. aastal raamatusarjas “Minu esimene raamat”. Raud on ühtlasi teose illustraator, tegemist on autoriraamatuga. Teose avaldas kirjastus Tänapäev. Teos pälvis 2005. aastal Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia.
Amadou Haidara
Amadou Haidara (sündinud 31. jaanuaril 1998 Bamakos) on Mali jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis RB Leipzig ja Mali jalgpallikoondises.
2016. aasta juulis liitus ta Austria kõrgliiga klubiga Salzburgi Red Bull. Ta asus esmalt mängima klubi reservmeeskonnas FC Liefering Austria esiliigas. Salzburgi meeskonnas debüteeris ta Austria kõrgliigas 2017. aasta aprillis.
2015. aastal saavutas Haidara Mali kuni 17-aastaste koondisega noorte maailmameistrivõistlustel teise koha. Mali jalgpallikoondises tegi debüüdi 6. oktoobril 2017 MM-i valikmängus Elevandiluuranniku vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 1. juulil 2019 Aafrika rahvaste karikavõistluste viimases alagrupimängus Angola vastu.
Sanna ja salakütid
Sisu
Loo peategelane on elevanditüdruk Sanna, kes loo alguses haigestub: tolmune linnakeskkond ja arvukad huviringid on Sanna täiesti ära väsitanud. Sanna vanemad otsustavad saata tüdruku puhkama vanaema juurde, kes elab mere ääres. Teel sihtkohta satub buss, milles Sanna koos oma sõbra kilpkonn Bissaga sõidab, maavärina keskmesse. Pärast bussiavariid lubab Sannat aidata Fred Tsepeliin, kes osutub hoopistükkis salakütiks ja soovib Sanna kihvu maha lõigata, et neist nipsasjakesi valmistada. Tsepeliin röövib Sanna ning viib ta vangilaagrisse, kus on ka tüdruku tädi Bella.
Bissa abiga suudab Sanna põgeneda, ent Bella, kes on Tsepeliini armunud, jääb salaküttidega. Sanna mõistab, et Tsepeliin võtab uueks sihtmärgiks hoopis elevanditüdruku vanaema, ning kiirustab vanaema hoiatama. Tänu Bissale ning uutele sõpradele, kellega Sanna vahepeal kohtub, jõutakse vanaema juurde siiski õigeks ajaks ning temaga on kõik hästi. Salakütid on aga endiselt elevantide jahil.
Tsepeliin ja tema kaaslased jõuavad samuti Sanna vanaema kodulinna, kuid Bella, kes on vahepeal salaküttide kurjadest kavatsustest aru saanud, peatab nad. Politseinikud võtavad kurjategijad kinni ning Sanna, tema perekonnaliikmed ning sõbrad on lõpuks ometi turvalisuses.
Temaatika
Teos tegeleb mitmete oluliste ühiskondlike teemadega.
Peamise probleemina joonistub välja (eksootiliste) loomade salaküttimine. Loo keskmes on Sanna püüdlused salaküttide eest põgeneda ning enda ja oma sõprade elu päästa. Salakütid ihaldavad Sanna ja tema perekonnaliikmete kihvasid, Bissa kilpi. Teemat on esitatud realistlikuna: tegevustik leiab aset Aafrikas, Sanna on aafrika elevant. Seeläbi seostub teos ka tänapäevase ühiskonnaga ning noorele lugejale antakse ilukirjanduse kaudu teadmisi maailmas toimuva kohta.
Teiseks tähtsaks teemaks, mis tervet teost läbib, on sõprus. Tänu sõpradele pääseb Sanna salaküttide küüsist ning suudab pakkuda abi ka oma vanaemale. Uued tuttavad pakuvad Sannale tuge ning tema ümber tekib kogukond. Tähtis on ka märkida, et suur hulk tuttavaid on teistest liikidest: kilpkonn, krokodill, inimesed. Seeläbi väljendub arusaam, et erinevused rikastavad igaühe maailmavaadet. Samas tuleb teosest välja ka tõsiasi, et sõprust saab ka kurjalt ära kasutada: Tsepeliin käitub Sannaga alguses sõbralikult, ent reedab ta usalduse.
Kolmandaks on teoses tähtis vaimse tervise temaatika. Pärast bussiavariid tutvub Sanna psühholoogiga, kes lubab Sannat aidata, kui ta pärast suurt õnnetust tuge peaks vajama. Loo lõpus pakuvad Sanna ja ta sõbrad tuge krokodill Kenkale, kelle isa salaküttide ohvriks langes.
EKE Elektroonika
EKE Elektroonika oli Eesti Kolhoosiehituse (EKE) elektroonika-ala ettevõte, mis moodustati 1970. aastatel.
Ettevõte kuulus algselt Harju KEK-i ja asus Keilas.
Ettevõte tegeles põllumajandusettevõtete jaoks elektroonsete vahendite väljatöötamise ja tootmisega.
Põhiliseks toodanguks olid sidetehnika seadmed alates traatside vahenditest kuni mobiilside vahenditeni.
Tarkvara installimine
pisi|300px|Installimiseelne protsess, kus installeris valitakse vastavad sätted programmi paigaldamiseks Tarkvara installimine (sh ka ohjurite, lisandprogrammide installimine) (ebatäpselt ka paigaldamine) on protsess, mille käigus arvutiprogramm pannakse kasutaja arvutisse nii, et seda oleks võimalik hiljem käivitada.
Installitakse erilise programmiga Package management system, mis esineb vastavas operatsioonisüsteemis (näiteks RedHat Package Manager ja APT Linuxis või Windows Installer Microsoft Windowsis) või käib installer vastava tarkvara koosseisu. GNU OS-ides on väga levinud GNU toolchaini süsteem ja selle analoogid, et kompileerida ja käivitada tarkvara vahetult enne installimist.
Ülevaade
Suurem osa programme toimetatakse müügile või levitatakse pakitult (vt Arhiveerimine) – pakkfailina. Normaalse töö jaoks on vaja pakkfail(id) lahti pakkida ning vajalikud andmed õigesti arvutisse paigutada, arvestades arvutite iseärasusi ja kasutajasätete erinevusi. Installimise käigus täidetakse mitmesugused testid, millega kontrollitakse vastavust esitatud nõuetele ning arvuti konfigureerub (sätestub) selliste failide ja andmete hoidmiseks, mida on vaja programmi korrektseks tööks. Reeglipäraselt sisaldab install viiteid kõigile programmi jaoks vajaminevatele failidele, mis asuvad vastavates kohtades failisüsteemis, aga ka modifikatsiooni ja konfiguratsioonifailide loomet. Pakettide haldajad kontrollivad sõltuvust, kontrollides vastavalt kas osa, mis läheb vaja programmi töö jaoks, on süsteemis juba olemas ning õnnestunud installatsiooni korral registreerides uue paketi saadavate seas. Kuna selline protsess on väga erinev iga programmi ja arvuti jaoks, siis paljud programmid (ka operatsioonisüsteemid) lähevad müügile koos universaalse või spetsiaalse installeriga (installer) – programmiga, mis automatiseerib suurema osa tööst, mis tehakse programmi edukaks installimiseks. Osa programme on kirjutatud sellisel kujul, et installuvad arvutisse kõigest failide kopeerimise teel vastavasse kohta, mille juures installatsiooni kui sellist ei toimu. Sellised programmid ei vaja installimist. Selline kuju on eriti levinud Mac OS X, DOS ja Microsoft Windowsile kirjutatud programmide seas. Leidub ka operatsioonisüsteeme, mis ei nõua eelnevat installimist ning tänu sellele on neid võimalik käitada otse andmekandjalt (CD või DVD), mõjutamata teisi operatsioonisüsteeme, mis on varem kasutaja arvutisse installitud. Selliste operatsioonisüsteemide heaks näiteks on Knoppix või Mac OS 1-9. Samasugune termin on kasutusel ka lisandprogrammide, draiverite ja programmifailide juures, mis iseenesest ei ole programmid. Tavaliste toimingute käigus, mis tehakse vastava tarkvara installimiseks, luuakse või muudetakse:
Installiprogramm
Installiprogramm ehk installer (inglise keeles installer) on programm, mis paigaldab tarkvara arvutisse. Mõni installer on spetsiaalselt tehtud selleks, et installida selles sisaldavaid faile, mõni on aga universaalne ja töötavad lugedes tarkvarakomplekti sisu, mis neil tuleb installida. Erinevused pakettide juhtiva süsteemi ja installeri vahel on järgmised:
Windowsi tootepere
Kõige populaarsem formaat Windows NT tootepere jaoks on installipakett MSI, mis paigaldub Windows Installeri abil. Firmad, mis toodavad vahendeid installerite valmistamiseks: InstallShield (InstallShield Wizard), Macrovision (InstallAnywhere), Wise solutions, Inc., SetupBuilder. Suurem osa nendest võivad toota peale MSI pakettide ka enda omi. Tasuta alternatiivid on seejuures NSIS, Clickteam Install Creator, Inno Setup, Install Simple, aga ka instrumentaalsed vahendid Microsoftilt (WiX).
Unixi tootepere
Suurem osa operatsioonisüsteemide distributsioone GNU, Linux ja BSD baasil omab sisseehitatud pakette juhtivat süsteemi, mille abil võib installida nii hädavajalikke operatsioonisüsteemikomponente kui ka välist tarkvara, isegi kui see sisaldab installerit, mis muidu ei peaks arvestama sellise juhuga.
Mac OS-i tootepere
Ka Mac OS X kasutab pakette juhtivat süsteemi. Osa kommertsrakendusi Mac OS X-i jaoks kasutab eraldi installerit, näiteks Installer VISE-i või Stuffit InstallerMakerit. Rakendused, mis ei vaja süsteemi lisakomponentide installimist, võivad olla kergelt paigaldatava arvutisse lihtsalt kopeerimise teel, tõstes üle rakenduse failid vajalikku kohta kõvaketal. Mac OS X sisaldab ka eraldiseisvat rakendust programmide uuendamiseks Software Update (mis on tuntud ka kestkäsu softwareupdate'i all), aga see toetab ainult Apple'i poolt toodetut tarkvara.
Installerid ja arhivaatorid
Mõningad arhivaatorid võimaldavad luua installereid. Mõningad operatsioonilised keskkonnad – näiteks Windows NT (vaikimisi) ja Xfce 4 (kasutaja soovil), sisaldavad kindla programmi automaatse käivitamise funktsiooni, mis asub andmekandjal, ning käivitub, kui kasutaja sisestab selle lugemisseadmesse.
Kuidas tarkvaraprogrammi installida
Tavaliselt sõltub tarkvara installimine sellest, missugusesse operatsioonisüsteemi see paigaldatakse. Üldiselt, kui ei teki mingeid veateateid, näeb installimine välja järgmiselt.
Microsoft Windowsi kasutajad
Paljud tarkvaralised programmid, mängud ja muud komponendid omavad AutoPlay võimalust, mis automaatselt käivitab setup akna vastava programmi jaoks, mil CD sisestatakse arvutisse. Kui programm, mäng või muu komponent võimaldab sellist funktsiooni, siis viiakse installimine lõpuni vastavas aknas, mis tekis ketta sisestamisel. Kui installitakse programm, mäng või muu komponent, mis ei oma eelnevalt kirjeldatud võimalust, või installitakse flopiketalt, siis näeb installimise protsess välja umbes nii: Alternatiivne meetod installatsiooni käivitamiseks Microsoft Windowsis on järgmine:
MS-DOS-i kasutajad
Kasutajad, kes installivad programmi Microsoft DOS-is, peavad omama mingisugust arusaama MS-DOS-i käskudest. Üldises mõttes käib see nii:
FreeBSD kasutajad
Kui installitakse tarkvarapakette, mis polnud algselt porditud FreeBSD-le, võib tekkida olukord, kui on vaja muuta programmi lähtekoodi, et see töötaks korralikult.
BSD-l on kaks võimalikku installimistehnoloogiat, millest mõlemal on oma plussid ja mille kasutamine sõltub kasutaja valikust:
Registreerimine ja aktiveerimine
Mõningate arvutiprogrammide ja programmipakettide kasutamiseks (eriti nende, mille kasutamise eest tuleb maksta) on vajalik tarkvara eelnev aktiveerimine ning vahel ka kasutajaks registreerumine. Sageli on seda võimalik teha programmi arvutisse paigaldamise käigus. Sel juhul võib installiprogramm eraldi aknas küsida toote aktiveerimiskoodi või mingeid muid toote õigsust tõendavaid andmeid. Aktiveerimisprotsess kaitseb nii kasutajat, tootjat, kui tarkvara arendajaid kindlustades arvutisse paigaldatud programmide õigsuse ja vastavuse kasutajaga sõlmitud või sõlmitavale litsentsilepingule. Aktiveerimine piirab programmide illegaalset kasutamist võimaldades programmi aktiveerimist üksnes etteantud arvul arvutites vastavalt litsentsilepingule (Software License Agreement).
Aktiveerimine toimub tavaliselt automaatselt paigaldusprotsessi käigus või esmakäivitamisel Interneti teel. Mõnedel juhtudel (nt operatsioonisüsteemi Windows XP puhul) on aktiveerimine Interneti-ühenduse puudumisel võimalik ka telefoni teel. Paljud programmid võimaldavad aktiveerimist etteantud perioodi (enamasti kuni 30 päeva) jooksul. Vastava ajalise perioodi möödudes töötab programm edasi üksnes aktiveerituna.
Mõne programmi kasutamiseks on vaja registreeruda selle kasutajaks. Üldjuhul tekib see võimalus programmi esmakäivitamisel. Registreerimine aitab kasutajal vältida tema kasutuses oleva tarkvara volitamata kasutamist teiste isikute poolt ja võimaldab edaspidi saada uuendusi, reklaami ja eripakkumisi tarkvaralitsentsi müüjalt või tootearendajalt.
Alo Kõrve
pisi|Alo Kõrve filmis "Apteeker Melchior" Alo Kõrve (sündinud 2. detsembril 1978) on eesti näitleja.
2002. aastal lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (20. lend). Samast aastast töötab Tallinna Linnateatri näitlejana.
Isiklikku
Alo Kõrve abikaasa on Tallinna Linnateatri näitleja Hele Kõrve. Neil on tütred Roosi (2009) ja Kirsi (2012).
Walkenried
Walkenried on linn ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis.
Valla pindala on 12,23 km². 31. detsembril 2015 elas seal 4481 inimest. Vald asub Lõuna-Harzis, umbes 15 km Braunlagest lõunas ja 15 km Nordhausenist loodes.
Walkenried oli valdade ühenduse Samtgemeinde Walkenried keskus. Viimane kaotati novembris 2016, kui Wieda ja Zorge liidendati vallaga.
Küla oli tuntud peamiselt Walkenriedi kloostri asupaigana, mis on kolmas saksakeelsel territooriumil rajatud tsistertslaste ordu klooster, asutatud 1127. aastal ja sekulariseeritud 1668. aastal.
pisi|tühi|Endine Walkenriedi klooster
Arthur Compton
pisi|Arthur Compton (vasakul) ja [[Werner Heisenberg 1929. aastal Chicagos]] Arthur Holly Compton (10. september 1892 Wooster – 15. märts 1962 Berkeley) oli Ameerika Ühendriikide füüsik.
Compton lõpetas 1913. aastal Woosteri ülikooli füüsika erialal ning sai 1916. aastal Princetoni ülikoolist doktorikraadi.
1918. aastal hakkas ta uurima röntgenikiirguse hajumist. 1922. aastal Saint Louise Washingtoni ülikoolis töötades avastas ta, et röntgenikiirguse hajumisel elektronilt kiirguse lainepikkus suureneb. See näitas, et kiirguse käitumist ei saa seletada laineteooriaga, vaid peab kasutama kvantteooriat. Nähtus nimetati Comptoni efektiks.
Arthur Comptoni vend Karl Taylor Compton oli samuti füüsik, aastatel 1930–1948 Massachsettsi Tehnoloogiainstituudi president. Teine vend Wilson Martindale Compton oli majandusteadlane ning Washingtoni osariigi ülikooli president.
Tunnustus
Arthur Holly Compton valiti 1925. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Ressursitõhusus
Ressursitõhusus (inglise keeles resource efficiency ehk resource use efficiency) on ressursikasutuse tõhusus, sotsiaal-majanduslike teenuste ja kasutatud ressursside suhe. .
Arthur Compton
Tunnustus
Comptoni efekti avastamise eest jagas Compton 1927. aastal Nobeli füüsikaauhinda aurukambri (Wilsoni kambri) leiutanud Charles Thomson Rees Wilsoniga.
Vaba Maa (trükikoda)
AS Vaba Maa on 1920. aastal Tallinnas Pikk tänav 54 asutatud trükikoda.
26. juulil 1940 trükikoda Vaba Maa natsionaliseeriti. 25. oktoobril 1940 nimetati see trükikojaks Punane Täht.
Saksa okupatsiooni ajal taastati endine nimetus, pärast sõda töötas jälle nime Punane Täht all.
Nüüdisajal kuuluvad Vaba Maa trükiteenuste hulka raamatud ja ajakirjad, kalendrid, reklaamtrükised, turvatrükised jm. AS Vaba Maa 80% kuulub firmale Infortar ning 20% firmale K & O Service AS. Töötab kunagise analinna, Pika tänava hoone asemel Peterburi teel. Varasem Vaba Maa kompleks Pikk 54, 56 ja 58 ehitati 2005. ümber kortermajaks.
Jalgtänav
Jalgtänav on jalakäijate liiklusega tänav, kus autoliiklus on keelatud või siis lubatud ainult mõnel tunnil päevas.
WD-40
pisi|WD-40 WD-40 on määrdeõli kaubamärk Ameerika Ühendriikides, mida toodab Californias, San Diegos asuv ettevõte WD-40. WD-40 lahus arendati välja Rocket Chemical Company tellimusel 1953. aastal, enne kui sellest kujunes välja WD-40 nimeline firma. Alates aastast 1961 sai WD-40 kaubanduslikult kättesaadavaks. Toode töötab esmalt määrdeainena, mis eemaldab ka niiskust. See on tänapäevani edukas toode, mille puhastulu kasvab: 27 miljonilt dollarilt 2008. aastal 70,2 miljonile dollarile 2021. aastal. 2014. aastal lisati see San Diegos asuvasse rahvusvahelisse õhu- ja kosmosekuulsuste halli.
Ajalugu
1961. aastal kirjutati toode üles kui uus tarbekaup. 1965. aastaks kasutasid seda lennufirmad, sealhulgas Delta ja United; näiteks United kasutas seda DC-8 ja Boeing 720 lennukite hooldamisel ja kapitaalremondil. 1969. aastal kasutasid lennufirmad WD-40 varianti nimega WD-60 turbiinide puhastamiseks, kerge rooste eemaldamiseks kontrollliinidelt ja metallosade käitlemisel või ladustamisel. 1969. aastaks hakati WD-40 turustama Inglismaal põllumajandustootjatele ja mehaanikutele. 1973. aastal WD-40 Company, Inc, läks esimese aktsiaemissiooniga börsile. NASDAQi aktsia sümbol on (Nasdaq: WDFC).