cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zvenigorod
Ajalugu
Aprillis 1605 põletas Vale-Dmitri I teel Moskva Kremlisse maha ja rüüstas Zvenigorodi possaadi. Aastal 1607 rüüstas linna Vale-Dmitri II. Ent ta võttis Zvenigorodis vastu Vassili Šuiski saadiku.
Tsaar Aleksei Mihhailovitš valis 1660ndatel Savvo-Storoževski kloostri oma lemmikresidentsiks väljaspool Moskvat. Aleksei Mihhailovitši ajal ehitati ümber kloostri Savvo-Storoževski kloostri kindlus: tornidega kivimüür, mis oli kujundatud Troitse-Sergi kloostri sarnasena. Kuni 18. sajandini välja rajati Vendade korpusi. Tsaaritar Sofja ajal 1693 ilmus kloostri ansamblisse Issandamuutmise kirik, mis pühitseti kolmainsusele 1652.
17. sajandil rajas bojaar Boriss Ivanovitš Morozov Zvenigorodi rauatehased. Need eksisteerisid 1690ndateni.
Vene tsaar Fjodor III veetis kloostris suurema osa oma elust. Tema surmaga lõppes kloostri õitseaeg.
Aastal 1781 kirjutas Katariina II alla ukaasile Zvenigorodi kohta, kinnitades linna vapi projekti. Vapikilbil on ülal Moskva kubermangu sümbol püha Jüri, all kirikukella kujutis. Aastal 1781 sai Zvenigorod ka maakonnalinnaks, Zvenigorodi maakonna keskuseks. Aastal 1784 sai linn korrapärase planeeringu.
Aastal 1812 toimus pärast Borodino lahingut Zvenigorodi lähistel Zvenigorodi lahing (Звенигородское дело), mis kestis üle kuue tunni. Pärast piirkonna hõivamist prantslaste poolt tegutsesid Zvenigorodi ümbruse külades partisanid. Major Figlevi ratsaallüksus, mis koosnes maakaitseväelastest ja kasakatest, purustas septembri lõpus ja oktoobris Zvenigorodi all prantslaste rühmad, võttes palju vange. 21. oktoobril vabastasid Figlevi ja jessauul Gordejevi rühmad linna.
thumb|left|[[Moskva jõgi Zvenigorodis.]] Mõisate manufaktuurid käisid ajapikku alla, zvenigorodlaste põhitegevuseks jäi köögiviljakasvatus ja põllumajandus. Vähesel määral kaubeldi. Kogu riigis sai tuntuks keelpillid, mille valmistamise algatas Šihhovo küla talupoeg Jemeljanov.
Enne 1917. aasta revolutsiooni oli Zvenigorodi maakond Moskva kubermangus üks mahajäänumaid. Bolševikud haarasid linnas võimu 16. novembril 1917. Töölistest ja soldatitest punaarmeelaste rühm sisenes Pavlovskaja sloboda kaudu vastupanuta linna ning hõivas haldushooned, posti ja telegraafi. Varsti saabus toitluskomissari mandaadiga linna Konstantin Ivanovitš Makarov. Tema rühm rekvireeris Savvo-Storoževski kloostri munkadelt 800 puuda vilja ning muid toiduaineid. Mais 1918 tõstsid talupojad koos munkadega mässu ja tapsid Makarovi, kuid Dedovskist saabunud relvastatud rühm surus ülestõusu varsti maha.
Aastal 1927 loodi Zvenigorodi OGPU teine töökommuun, mis mõne aasta pärast viidi üle Nikolo-Ugrešisse.
Majandus
Zvenigorodis toodetakse mööblit, mänguasju, muusikainstrumente, trikotaažikaupu, spordikaupu, kantseleikaupu ja toiduaineid.
Linna ümbruses on palju sanatooriume ja puhkekodusid ning Moskva ülikooli bioloogiajaam. Zvenigorodi ümbrust nimetatakse Moskvamaa Šveitsiks.
Kultuur
Linnas on lasteraamatukogu, S. I. Tanejevi nimeline lastemuusikakool.
Linnas on Issaak Levitani ja Anton Tšehhovi muuseum. Neil kahel oli Zvenigorodis suvila.
Savvo-Storoževski kloostris on koduloomuuseum.
Vaatamisväärsused
Uspenski katedraal Gorodokis on (1396–1399, teistel andmetel 1407) on valgetest kividest ühelööviline kirik, mis on iseloomulik varajasele Moskva vürstiriigi arhitektuurile. Kirikus on Andrei Rubljovi ja Daniil Tšornõi maale.
Teiste kirikute seas on Voznessenski katedraal (18. sajandi lõpp) ja Aleksander Nevski kirik.
Kahe kilomeetri kaugusel linnast on Savvo-Storoževski klooster.
Maolised
Mõõtmed ja kuju
Maod on kehakujult sarnased, kuid suuruselt erinevad. Mõnd liiki madude pikkus on umbes 15 cm, kuid on liike, kes võivad kasvada üle 9 m pikkuseks. Maailma pikimaks maoks peetakse perekonda Titanoboa liigitatud väljasurnud madu Titanoboa cerrejonensis't, kelle kehapikkuseks pakutakse 13 meetrit ja kehakaaluks 1,135 t. Ka proportsioonid on erinevad: on suhteliselt väga pikki madusid, aga on ka madusid, kes ei kasva kuigi pikaks, kuid on rusikajämedused.
Ristlõige varieerub ümmargusest ovaalse ja kolmnurkseni.
Vees elavatel madudel on mõnikord selja peal kiil.
Üldkehakate
Madude keha katab kuiv, veekindel ja sarvainest soomustega kaetud nahk, millel näärmed peaaegu puuduvad. Madude nahk areneb embrüonaalse arengu käigus väliskestana, mis formeerub soomusteks. Mao soomused ei sarnane kalasoomustega, vaid on justkui epidermise paksendid. Epidermis sisaldab nii alfa- kui ka beetakeratiinist koosnevaid kihte.
Madudel vahetub tavaliselt nahk tervena, noortel madudel tihedamini kui täiskasvanutel, perioodiliselt toimuva kestamise käigus pidevalt. Osadel lõgismadulastel aga jäävad tagumised soomused saba külge alles, moodustades lõgisti.
Pead, kere ja saba katvate soomuste (kilbiste) kuju, arv, struktuur, värvus ning paigutus võivad olenevalt liigist olla erineva kuju ja suurusega. Soomused liigitatakse pea-, kere- ja sabasoomusteks. Soomuseid kasutatakse maoliste klassifikatsioonil.
Saba
Madudel on piklik keha ja sageli arvatakse, et neil on pikk saba. See pole tõsi: enamikul liikidel on just suhteliselt lühike saba. Mao saba algab kõhupoolel asetseva kloaagi juurest. Kloaaki on enamasti lihtne üles leida, sest soomuste ehitus on selle juures teistsugune.
Eeldatavasti paiknevad sabas ka suguelundid (hemipeenis (varasem nimetus: peenis, 1843), sugunäärmed jm.
Mao saba on väga liikuv. Mõnd liiki maod peibutavad saaki sabaotsaga, mis vingerdab nagu uss. Osad maod, nagu silindermadu, Diadophis, Liophis anomalus, Chilorhinophis gerardi, Oligodon bitorquatus, Maticora intestinalis ja Leimadophis võtavad ohu korral sisse 'valvsuspositsiooni' ja kergitavad üsna kõrgele õhku mitte pea, vaid oma eredalt värvunud saba.
Mõnikord on sabaots kõvastunud, näiteks kilpsabalastel. Selle põhjus pole selge.
Selgroo sabalülidel roideid ei ole.
Rabe remmelgas
Kirjeldus
Puukoor on hallikaspruun, vanadel puudel jämedate lõhedega. Lehed on ererohelised, 9–15 cm pikad ja 1,5–3 cm laiad, saagja servaga, hõberemmelga lehtede sarnased. Noored remmelgalehed on siidjate karvadega, kuid erinevalt hõberemmelgast muutuvad lehed kiiresti karvutuks.
Maolised
Skelett
Madude skelett on teiste maismaaselgroogsete skeletist väga erinev. Õlad ja esijäsemed on täiesti kadunud. Kõigil tänapäeva maolistel puudub ristluu, kuid mõnel on säilinud vaagna ja tagajäsemete jäänused (vaagnakannused). Mao skelett koosneb koljuluudest (sh sahkluu, tiibluu, suulaeluu), selgroost, roietest ning vaagnakannustest (olemasolul).
Madude selgroog on jäsemete kadumisega seoses nõrgalt liigendunud. Selgroolülisid on olenevalt liigist ja indiviidist 120–435 (30–40 selgroolüli kas rohkem või vähem) või isegi kuni viissada.
Iga selgroolüli on naaberlüliga seotud tervelt 10 liigesepinna kaudu. Nii tekib tugev, kuid paindlik süsteem, mis koos tugevate lihastega võimaldab maol jäsemeteta liikuda.
Rabe remmelgas
Kirjeldus
Õied on koondunud urbadesse ja neid tolmutavad putukad. Rabedad remmelgad on kahekojalised taimed: isas- ja emasurvad on eri puudel. Mõlemast soost urvad on 4–6 cm pikad.
Maolised
Skelett
Igale selgroolülile (välja arvatud sabalülid) on kinnitunud üks paar roideid. Roided on väga liikuvad – et rinnaluu puudub, võivad need külje suunas laiali venida, lubades mao seedekulglal mahutada suurt saaki.
Madude selgroog jaotatakse neljaks osaks :kaelalülid, rinnalülid, cloacal vertebrae ja sabalülid. Sabalülide arv sõltub nii liigist kui ka mao soost, arvatakse et sabalülisid on pikema sabaga madudel rohkem.
Rabe remmelgas
Kirjeldus
Rabeda remmelga alamliik Salix fragilis decipiens on märgatavalt madalam, 5–7 m kõrge, täiesti karvutute lehtedega, mis on 9 cm pikad ja 2–3 cm laiad. Mõned botaanikud eraldavad nii suurte erinevuste tõttu selle eraldi liigiks Salix decipiens. Rabe remmelgas ja Salix decipiens ristuvad nii omavahel kui ka hõberemmelgaga. On väidetud, et Salix decipiens ise polegi muud kui rabeda remmelga ja vesipaju hübriid.
Maolised
Lihased
Isaste madude suguelund paariline hemipeenis on mõlemalt poolt ühendatud sabalüliga lihase (refractor penis) kaudu.
Hingamiselundkond
Hingamiselundkonda liigitatud elundite morfoloogilised näitajad (näiteks suurus jms) ja ka asend (näit saaklooma neelates) võivad suuresti varieeruda nii perekonniti kui ka liigiti ja indiviiditi.
Rabe remmelgas
Levila ja kasvukoht
Rabe remmelgas kasvab Euroopas ja Lääne-Aasias. Mägedes kasvab ta kuni 1800 m kõrguseni. Ta on Eestis pärismaine liik.
Maolised
Hingamiselundkond
Madude hääleks on sisin, mis on nende kaitsestrateegia osa (inglise defensive hissing). Sisisemine koosneb neil kolmest faasist – häälekõri, roiete ning kopsude ja vastavate lihastega hingatakse sisinaga sisse, hoitakse hinge hetkeks kinni ning hingatakse sisinaga välja.
Rabe remmelgas
Levila ja kasvukoht
Rabe remmelgas kasvab jõe- ja ojakallastel ning uhtlammimetsades. Ta kasvab kiiresti 10–20, harva kuni 29 m kõrguseks. Tüve läbimõõt on kuni 1 m.
Maolised
Sõõrmed ja ninaõõs
Sõõrmed paiknevad madudel külgmiselt, kuid paljudel (peamiselt vees elavatel) madudel paiknevad need selgmiselt. Veelise eluviisiga madudel paiknevad ninaõõne ees sõõrmed, mis on varustatud isesuletavate ringiliste klappidega ja klapilaadsete kilbistega (veemadulased), mis sulgevad nii nina kui ka suu, kui nad vee all ujuvad. Lisaks paiknevad merevees elavatel madudel ninaõõnes ninanäärmed (inglise keeles salt glands). Pikka aega arvati, et nimetatud näärmete kaudu väljutatakse liigne sool, kuid katsed merimadudega näitasid, et arvatavasti tuleb neil ligi pool aastat janu kustutamisega oodata.
Rabe remmelgas
Nimetus
Rabe remmelgas on nimetuse saanud selle järgi, et tema raod murduvad kergesti ja puhtalt kuuldava praksatusega. Murdunud raod ja oksad juurduvad pinnases kergesti ning remmelgad võivadki paljuneda niimoodi, et oksad kukuvad pärast murdumist vette ja kanduvad mõnda aega allavoolu.
Maolised
Neel ja kõri
Neel on maolistel üheaegselt nii hingamis- kui ka seedeelund. Õhk suundub ninaõõnest neelu ja kõrisse. Madudel on tuvastatud ka häälekõri. Häälekõri avaust saavad nad saaklooma neelates hingamiseks kasutada.
Hingetoru ja bronhid
Hingetoru paikneb maolistel kõri ja bronhide ning kopsu(de) vahel. Bronhid algavad hingetoru juurest ja jagunevad kaheks peabronhiks, mis kulgevad koos kopsuarteritega kopsudesse.
Kopsud
Paljudel madudel on ka vasak või parem kops atrofeerunud. Mõnedel madudel paikneb kops südamest eespool kuid valdavalt siiski tagapool. Vasak kops on arenenud boadel ja püütonitel, kuid Crotalusel ja paljudel Colubridae sugukonna madudel on vasak kops rudimentaarne ning rästiklastel ja mürknastiklastel atrofeerunud. Kuid see eest on rästikutel jt olemas hingetoru laienenud tagaosast kujunenud trahheaalkops. Tropidophiidae sugukonna madudel on arenenud parem kops. Bolierialastel on arenenud mõlemad kopsud.
Kops lõpeb enamasti õhukotiga (õhumahutiga ), mille täpne funktsioon pole päris selge.
Seedeaparaat
Seedeaparaati liigitatud elundite morfoloogilised näitajad (näiteks kuju, suurus jms) ja ka asend võivad suuresti varieeruda nii perekonniti kui ka liigiti ja indiviiditi. Seedeaparaat koosneb ka vastavatest kudedest ja rakkudest.
Seedeaparaati kuuluvad suuõõs, süljenäärmed, keel, hambad, söögitoru, magu (sh maolukuti), sooled, maks, sapipõis, kõhunääre ning kloaak. Inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatud madude puhul liigitatakse siia ka mürgiaparaat.
Enamik seedeaparaadi elunditest on seest vooderdatud limaskestaga.
Suuõõnes paikneb maolistele omane kaheharuline keel, mille ots on kaheharuline. Kui madu on liikumas, võib näha ka tema keelt.
Ka mitmed näärmed paiknevad siinsamas, nende hulgas süljenäärmed (mitte segi ajada Duvernoy näärme, Harderi näärme jt).
Hambad
Hambad on enamikul maolistel üksteisest vähe eristunud (Aglypha), v.a inimese suhtes mürkmadudeks liigitatuil, neil on nn mürgihambad.
Hambad vahetuvad elu jooksul korduvalt, kuid nende funktsioon (v.a mürgihambad) on enamasti abistav, nendega ei saa saaki tükeldada.
Maoliste hambad on valdavalt peenikesed, teravad ja tahapoole kõverdunud, paiknedes üla- ja alalõualuul, mõnedel madudel ka suulae-, tiib- ja eeslõualuul.
Mürgiaparaat
Mürgiaparaadi tekkimise ülesanne pole päris selge, teadlaste arvates on see vastavate lihaste survele allutatud süsteem seotud suure saagi neelamisega tervikuna ning eelseedimisega ja asjaoluga, et madudel tuleb ellujäämiseks saakloom liikumatuks muuta (võimalikult kiirelt surmata) nii näiteks sooritavad lõgismadulased (prk lõgismadu) ründe 0,2 ± 0,1 sekundiga ja sülg väljutatakse tõenäoliselt 0,5 ± 0,2 sekundiga.
Mürgiaparaat koosneb:
Mürgiaparaadi kirjeldus on toodud inimeste mürgistamisvõime vaatepunktist, anatoomilised struktuurid kannavad osadel autoritel teistsuguseid nimetusi, nii on teada, et madude sülg komplekteeritakse oimu-süljenäärmetes.
Lisaks anatoomilistele struktuuridele loetakse mürgiaparaadi hulka ka toksiinina toimiv sülg (valgud) – maomürk ja selle väljutamisega seotud käitumuslikud kohastumused.
Söögitoru kulgeb neil neelust maoni ja on lihtsa ehitusega ning väga lihaseline, mis kergendab toidu surumist makku. Magu on piklik ja silindrikujuline ning läheb üle peensooleks, millel eristatakse nii kaksteistsõrmikut, tühisoolt kui ka niudesoolt. Peensool läheb üle jämesooleks. Soolestik lõpeb kolmekambrilise kloaagiavausega ja selle osade kaudu väljutatakse saaklooma seedimatud osad (karvkate) ja emastel madudel munad või maopojad.
Söögitorust väljaspool on ühesagaraline maks ja nimetatud elund ulatub südamest kuni maolukutini. Sapipõis paikneb maksast varieeruval kaugusel ja on ühenduses põrna ning maolukuti lähedal oleva kõhunäärmega. Üsna pikk sapipõiejuha transpordib sapi maksaväliste sapijuhade kaudu sapipõide hoiule, kuni see väljutatakse kaksteistsõrmikusse.
Seedeaparaadi tööd toetavad ka skelett ja lihaskond (sh painduvad roided).
Urogenitaalsüsteem
Neerud on pikenenud kujuga ja kumbki neer läheb üle kusejuhaks mis lõpevad kloaagi keskmises osas kusesooles. Kusepõis puudub. Madude neerude töö tulemusel ei väljutata vedelat uriini, kuna neerude Henle lingul puuduvad nefronid, jääkained väljutakse üsna tahkena (pastana).
Kloaak on mõlemal sugupoolel.
Isaste suguelundid ka kopulatsioonielundid on olulised eelkõige madude seksuaalsel käitumisel (nende kaudu ei väljutata uriini), nagu territooriumi märgistamine ja kopulatsioon jms. Osadel vangistuses suure hulgana koos peetavatel madudel, näiteks perekondade nastik ja Acanthophis liikidel esineb paaritumisperioodil ka homoseksuaalset kopulatsiooni. Uue uuringu käigus selgus, et 'tuunides' (implanteeriti kapsel) isaste madude östrogeenide taset eritavad nad emastele madudele omaseid feromoone ja tõmbavad ligi suurel hulgal samasoolisi seksuaalpartnereid.
Neeru-sugusegmendid, mis sigimisperioodil suurenevad seemnevedeliku tõttu, toimivad isastel lisasuguelunditena.
Isaste sigimiselundkonda kuulub looteeas ka Wolffi juha, millest hiljem arenevad munandimanus, seemnejuha. Munandeid on kaks: parem ja vasak munand, mille asend võib erineda olenedes neerude asendist kuid harilikult neerumanuste läheduses. Kummastki munandist väljub munandimanusejuha, mis jätkub munandimanusesabast alates seemnejuhana.
Isasloomade sigimiselundkonna lahutamatu osa on ka üksik ja/või paariline – hemipeenis, mis paikneb kloaagi taga naha all ning sopistub erutuse korral välja.
Osadel madudel esineb ka mõlemasoolisust – Bothrops insularis, Pareas stanleyi ja Pseudoficimia frontalis emastel madudel on tuvastatud samuti toimiv hemipeenis.
Emaste sigimiselundkonda kuuluvad looteeas ka Mülleri juhad, millest arenevad munajuhalehter, suurosa, munakamber, emakas (vivipaarsetel liikidel ka platsenta). Emaste sigimiselundkonda kuuluvad: munasarjad, (osadel liikidel vasem munasari rudimentaarne ), paariline munajuha ja hemikliitorid. Osadel madudel, nagu mõnedel perekonda Tantilla liigitatud madudel, infraseltsi Scolecophidia sugukondadel ahassuumadulased ja pimemadulased ning kahel Anomalepidae maoperekonnal on vasem munajuha atrofeerunud või puudub. Munajuha histoloogia ja morfoloogia ning asend on liigiti varieeruv ja oleneb ka emase mao reproduktiivsest seisundist. Munajuha koosneb munajuha lehtrist, suurosast (magnum) ja emakast.
Munajuha funktsioonideks on viljastumisel osalemine, seemnevedeliku säilitamine, munade transport, munakoore formatsioon, kaltsiumi, vee ning toitainete transport munadesse, gaasivahetus, emaslooma embrüo toitainete varustuse tagamine ja munade väljutamine.
Viljastatud munad liiguvad munajuhasse munasarjade ja munajuhalehtri kaudu ning hiljem väljutatakse munad kloaaki avaneva kusesoole kaudu.
Kesknärvisüsteem
Madude kesknärvisüsteemi keskmeks on iseloomulik lühike pea- ja selgrookanalis paiknev pikk seljaaju.
Seljaaju
Madude seljaaju paikneb selgrookanalis ja on üsna ühetaoline elund, millel ei saa eristada jämedamaid kohti. Seljaaju koosneb valge- ja hallainest moodustunud võrgustikust.
Peaaju
Peaaju areneb viiest embrüonaalsest ajupõiest: müelentsefalonist, metentsefalonist, mesentsefalonist, dientsefalonist ja telentsefalonist.
Peaaju koosneb: piklik-, väike-, kesk- ja vaheajust.
Peaaju morfoloogia oleneb nii maoliigist kui ka indiviidist, nii kaalub 64-grammise hariliku rästiku peaaju 0,1 grammi ning 1770 grammi kaaluva must-valge kobra (Naja melanoleuca) peaaju 0,65 grammi.
Peaaju struktuurid
Peaajus paiknevad ka lisahaistmissibulad, suuraju poolkerad, haistmissibulad, nägemisristmik ja hüpofüüs. Suuraju poolkerade katuse moodustab mantel.
Ajuripats koosneb neil, erinevalt inimestest, kolmest integreeritud ja töötavast osast: ees-, kesk- ja tagasagarast.
Madude suurajukoor koosneb kolmest närvirakkude kihist:
Pole selge, kas madude puhul saab kirjeldada motoorset ajukoort. Küll aga on madude spinaalnärvid varustatud rohkete motoneuronitega.
Maod on katsetes osutunud osavamateks õppijateks kui varem arvatud.
Seksuaalset käitumist kujundab endokriinsüsteem koos närvi- ja lümfisüsteemiga, aga eelkõige hüpotalamuse-hüpofüüsi-sugunäärmete-telg ehk hüpotalamus ja hüpofüüs koos sugunäärmetega ning vastavad hormoonid ja neuropeptiidid. Maolistega tehtud uuringud näitavad, et paaritumisreflekse saab modifitseerida nii imetajate hormoone manustades (östrogeenid, testosteroon,androgeenid jpt) aga ka kastratsiooni kaudu.
Maolistele on ühest küljest iseloomulik nõrk kõrgema närvisüsteemi areng, teisalt lihaste töö kõrge koordineeritus ja täpsus.
Piirdenärvisüsteem
Piirdenärvisüsteemi moodustavad pea- ja seljaajust väljuvad kraniaal- ja spinaalnärvid ning närvisõlmed.
Kraniaalnärvid
Madudel on tuvastatavad peaaegu kõik kraniaalnärvide paarid: haistmisnärv, nägemisnärv, silmaliigutajanärv, plokinärv, kolmiknärv, eemaldajanärv, näonärv, esikuteonärv, keele-neelunärv, uitnärv, keelealune närv (v.a lisanärv – madudel puuduvad õlad).
Spinaalaalnärvid
Seljaajust väljuvate spinaalnärvide arv on varieeruv ja oleneb maoliigi selgroolülide arvust.
Sisemine närvisüsteem
Sisemise närvisüsteemi närvipõimikuid sisaldav õhuke võrgustik paikneb seedeaparaadi elundite tunica muscularis kihtide (mis koosneb enamasti kahest kihist: sisemisest ringkihist ja välimisest pikikihist) vahel ja ka soolte limaskesta aluskoes.
Sisemise närvisüsteemi närvipõimikud paiknevad söögitorus, maos, sapipõies, seedekanalis, kõhunäärmes, peen- ja jämesooles, kloaagis jm.
Närvipõimikud, mis koosnevad rakukehadest, aksonitest, dendriitidest ja närvilõpmetest, innerveerivad teisi närvisõlmi, silelihaseid ja sisesekretoorseid rakke.
Meeleelundid
pisi|[[Nastik. Näha on madudele iseloomulik kaheharuline keel ]]
Haistmiselundid
Haistmine on madudel hästi arenenud. Madude tähtsaimaks haistmiselundiks loetakse keelt koos Jacobsoni elundiga, mis avaneb suuõõnde kahe avaga. Mao kaheharuline keel sirutub suust ülalõua poolümmarguse sälgu kaudu välja ning võbeleb hetke õhus, puutudes ka vastu ümbritsevaid esemeid, seejärel liigub keel tagasi suhu ning selle kaks tippu liiguvad sahkluu-nina elundi vastavatesse avadesse, viies sinna väljast keemiliste ainete jäljed. Nii saab madu ümbritseva kohta informatsiooni.
Madudel on sõõrmed ja need paiknevad ninamiku üla- või külgserval kuid sõõrmete rolli haistmisel ei peeta oluliseks.
Nägemiselundkond
Madude nägemine pole üldiselt eriti terav ja teadlaste arvates paljud neist liikumatutele objektidele silmi ei pöörita. Välisteks nägemiselunditeks on peas paiknevad silmad. Silma ehitus ja silmaümbrus on järgmine: nägemisnärv, Harderi nääre, Schlemmi kanal, nina-pisarajuha, pisarakanalikesed, silmakilbis, silmamuna, sarvkest, kõvakest, ripskeha, võrkkest, silmalääts, klaaskeha, vikerkest, silmaava jt.
Silma eesmine kamber sisaldab vesivedelikku ja klaaskeha silmaläätse taga asuv tagumine kamber sisaldab klaaskehanestet.
Ligi 45% madude vaateväljast on kaetud mõlema silma poolt, mistõttu on neil küllaltki hea ruumiline nägemine. Kestamise ajal muutub madude harilikult läbipaistev silmakilbis piimjaks ning sel perioodil on maod praktiliselt pimedad. Silma sarvkesta niisutavad Harderi näärmete eritised.
Arvatakse, et enamikul täiskasvanud madudel näsakoonus puudub, kuid see võib esineda rästikutel.
Madude pupillide kuju on üsna mitmekesine. Aga lihtsustatult võib öelda, et päevase eluviisiga maod (kes päeval aktiivsed) saavad pupilli vikerkesta lihaste abil ümara hoida ning maod kes öise eluviisiga (videvikus ja öösel tegutsevad) saavad pupilli vertikaalse hoida. Nii on kassmaol, osadel lõgismadulastel, harilikul rästikul vertikaalsed aga harilikul nastikul ümmargused pupillid. Piugmadude pupill on horisontaalne.
Maitsmiselundid
Maitsmiselundid paiknevad maolistel suuõõnes ja keeleotsas. Neid on võrreldes teiste loomade omadega vähe seetõttu loetakse, et madudel maitsmiselund peaaegu puudub.
Kuulmiselundid
Madude kuulmine ei ole hea ja on vähetõenäoline, et nad kuuleksid ümbritsevaid helisid. Neil puuduvad kuulmekile, väliskõrv ja välimine kuulmekäik, keskkõrv on lihtsustunud ning üksnes sisekõrv on täielikult arenenud.
Termolokatsioonielund
Mõnedel madudel paiknevad pea piirkonnas kaugtermoretseptorid, mis võimaldavad neil tajuda saaklooma kehast lähtuvat soojust. Paarilised termolokaatorid on väljastpoolt näha lohkudena. Termolokatsioonielund on tuvastatud osadel lõgismadulastel, pärisboalastel, püütonlastel.
Näärmed
Maolistel on tuvastatud mitmeid sisenõristusnäärmeid: ajuripats, käbinääre, harknääre, kilpnääre, kõrvalkilpnäärmed, neerupealised, munandid, munasarjad.
Mao peas paikneb hulgaliselt näärmeid, nagu süljenäärmed ja Harderi nääre. Lisaks paiknevad madude peas Duvernoy näärmed, v.a inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatud madudel, neil loetakse Duvernoy näärmete derivatiivid mürgiaparaadi osaks ja neid nimetatakse vahel ka mürginäärmeteks.
Nii emastel kui ka isastel madudel paiknevad kloaagiavausest saba suunas, kõhu pool, paarilised kloaaginäärmed.
Kilpnääre
Madudel paikneb paaritu kilpnääre harkelundi ja südame ees.
Kilpnäärme arengut madudel on vähe uuritud, kuid kilpnääre on tuvastatud hariliku nastiku embrüotel juba pärast munade väljutamist.
Kilpnäärme kuju võib maoliigiti erineda, nii on emase Natrix sipedon sipedoni kilpnääre munaja kujuga, mõõtmetega 3,0 × 4,0 mm ja asukoht 21. ja 24. kõhukilbise juures.
Kuklatagused näärmed
Madude nahk on kuiv ja enamikul peaaegu näärmeteta. Mitmetel maoperekondadel, nagu Rhabdophis, Macropisthodon, Balanophis aga on avastatud pea piirkonnas, naha all selgmiselt, hulgaliselt paarilisi juhadeta kuklataguseid näärmeid. Näärmeid kirjeldati esimest korda 1935. aastal Rhabdophis tigrinus 'el. Näärmete ülesanded pole käesoleval ajal päris selged. Uuringud näitavad, et näärmete eritised võivad pärineda madude saakloomadelt, on steroidilaadsed, ja maod kasutavad neid enesekaitsel. Välja pigistatud eritises on uurijad tuvastanud verd, lümfi- ja pigmentrakke.
Südame-veresoonkond
Madude südame-veresoonkond koosneb südamest, arteritest, arterioolidest, kapillaaridest, veenidest ja verest.
Vererõhk oleneb nende keha asendist. Nii on vees elavatel madudel arteriaalne vererõhk horisontaalasendis olles valdavalt madalam kui näiteks neil, kes puudel roomavad.
Süda
Elund paikneb maismaal, ka puudel, elavatel madudel pea lähedal, veelise eluviisiga madudel aga keha keskpaigas. 1960. aastal tehtud uuring 6 nastiku (Tropidonotus natrix) ja 4 hariliku rästikuga tuvastas nende südame mõõtmeteks 2 × 1 × 1 cm ja asetseb süda neil peamiselt paremal keha poolel.
Looteeas madude südant on vähe uuritud, kuid südametoru areneb neil juba munas olles. Munast koorunud ja/või sündinud maopoegadel on südame kaks koda täielikult eraldatud ja venoosurge asub südame paremast kojast üleval pool (selgmiselt).
Ühe uuringu käigus tuvastati annetatud viljastatud munadest inkubaatoris koorunud 2 päeva vanustel maisi-roninastikutel (Pantherophis guttatus guttatus) kõik täiskasvanud maole omased südame struktuurid.
On kirjeldatud, et osadel madudel tühjeneb vasak kägiveen, mis kulgeb südame selgmises pärgvaos, venoosurkesse. Venoosurke ja südame parema koja vahel asub avaus: sinoatrial aperture. See sisaldab klappe, mis ei avane enne, kui algab kokkutõmme (inglise atrial contraction).
Venoosurge
Venoosurge koosneb kahest, vasakust ja paremast, sinus horns 'ist.
Venoosurke kaudu sisenevad õõnesveenid südame paremasse osasse.
Parem koda
Parem koda saab verd nelja veeni kaudu: parem ja vasak precaval vein, postcaval vein ja vasaku maksaveeni kaudu. Vasak koda saab verd vasakust ja paremast kopsuveenist.
Vasak koda
Vasak koda on madudel väiksem kui parem.
Südamevatsake
Südamevatsake koosneb kolmest omavahel ühenduses olevast osast, mida vahel nimetatakse ka alamkambriteks (vasakult paremale): arterioosõõs, venoosõõs ja kopsuõõs. Arterioosõõs on teistest õõntest eraldatud horisontaalse vaheseinaga. Veri suubub siia vasakust kojast ja väljub vatsakesevahelise kanali kaudu venoosõõnde.
Kuningpüütoni südame ultraheli kujutiste analüüs paljastas, et veri paremast südamekojast täidab esmalt venoosõõne ja veri vasakust südamekojast täidab arterioosõõne.
Atrioventrikulaarklapid (valva atrioventricularis) suunavad verevoolu, sulgedes vatsakesesisese kanali, südamelõtve ajal erinevatesse alamkambritesse.
Vatsakesest väljub kopsutüvi (truncus pulmonalis). Kopsutüvi annab kaks haru: parem kopsuarter suundub paremasse kopsu ja vasak vasakusse kopsu, kopsuarterid moodustavad rohkelt anastomoose.
Kopsuarter
L. D. Brongersma poolt, Leidenis paikneva Rijksmuseum van Natuurlijke Historie, uuritud eksponaatidest olid Boidae, Aniliidae, Xenopeltidae, Colubridae ja Elapidae sugukonna madudel kaks kopsu, millest üks või mitu parema kopsuarteri haru suundusid, lisaks vasakule kopsuarterile, samuti vasakusse kopsu. Osadel Boidae, Aniliidae ja Xenopeltidae sugukonna madudel esines parema ja vasaku kopsuarteri anastomoose. Piirituses säilitatud eksponaatidel ei tuvastatud vasaku kopsuarteri harusid suubumas paremasse kopsu.
Aordid
Madudel väljuvad südamest kaks aorti, parem aort väljub südamevatsakese vasakult ning vasak aort paremalt poolt. Parem aort annab harud une- (a. carotis communis) ja lüliarteritele (arteria vertebralis). Vasak aort harusid ei anna.
Südamevatsakese omapärasele ehitusele vaatamata ringleb madudel veri nii suures kui ka väikeses vereringes.
Maosüdamel on kaks sissevoolu teed: vasak ja parem südamekoda, ja kolm väljavoolu teed: kopsuarter ja vasak ning parem aordikaar.
Arterid
Madudel on tuvastatud kaks aordikaart: vasak ja parem. Lüliarter saab madudel alguse paremast aordikaarest ja selle harud kulgevad kehas, nahas, söögitorus, kopsu(de)s ja peas.
Madude veresoonte (ka lümfisoonte ja lümfisüdamete) sisekesta katab ühekihiline endoteelirakkudest koosnev endoteel.
J.D.Boydi (1942) avaldatud uurimistöö käigus tuvastati harilikul rästikul vasak ühisunearter, mis kulgeb tüümuse ülemise sagara juurest söögitoru ja hingetoru vasakult poolt, annab harusid ja kulgeb pea suunas ning haruneb vasakuks sisemiseks ja välimiseks unearteriks (a.carotis interna et externa).
Munandeid varustavad verega munandiarterid ja vere äravoolu tagavad veenid, emastel madudel varustavad munasarju verega munasarjaarterid.
Lümfisüsteem
Madude lümfisüsteem koosneb põrnast, harkelundist, lümfoidkoest, luuüdist, lümfiklapikutest ja lümfisüdametest, lümfiurgetest, lümfisoontest ja neis liikuvast lümfist aga ka vastavatest kudedest, rakkudest, molekulidest (sh antimikroobsed peptiidid), retseptoritest, geenidest (sh MHC) ja hormoonidest.
Tüümus
Madude tüümust on vähe uuritud, kuid arvatakse, et tüümus on neil üks esimesi lümfoidelundeid, mis välja areneb. Mao tüümust (saksa der Ophidienthymus) on maininud juba Blassius 1681. aastal.
Tänapäevaste madude tüümus on paariline elund, mõlemal elundi poolel on eristatavad tüümuse sagarikud, mille arv on liigiti varieeruv. Harkelund paikneb kilpnäärme ja vahetult südame tipu ees. Madude tüümusel eristatakse tüümuse koore ja säsiosa.
Madude (nagu paljude teistegi roomajate) tüümuse rakkude (tümotsüütide, tüümuse epiteelirakkude, tüümuse müoepiteelrakkude) pinnal olevad molekulid sarnanevad seerumi immunoglobuliinidega, kuid on tõenäoliselt T-lümfotsüütide retseptorite eelkursorid.
Mao tüümuses on tuvastatud ka granulotsüüte.
Lümfisüsteemi osad
Suured veresooned on pea kõikjal ümbritsetud lümfoidkoega. Lümfoidkude paikneb ka enamiku elundite sees. Osadel madudel on sooltega seotud lümfikude tuvastatud suu ja neelu vahel (inglise esophageal tonsil).
Munanditest toimub lümfi äravool.
Madude lümfoid(-immuun)süsteemi osa on ka humoraalne immuunsus.
Madudel on tuvastatud järgmised immunoglobuliinide klassid :
Mao maomahl
Madudel sõltub maomahla eritus ja selle keemiline koostis palju ka väliskeskkonna temperatuurist, liigist, mao vanusest jpt teguritest. Erinevus inimeste maomahla keemilise lagundamisega on märgatav, kuna maod seedivad ka saaklooma luid, nahka (aga mitte karvkatet) ja maosööjatest maod ka mürkmadude toksiinina toimivat sülge.
Mao veri
Madude leukotsüütide terminoloogia pole käesoleval ajal päris selge, kuid arvatakse, et valgeliblede populatsioon sarnaneb imetajate omaga: eosinofiilid, monotsüüdid, basofiilid, lümfotsüüdid. Madudel, nagu paljudel teistelgi roomajatel, on lisaks tuvastatud ka azurofiilid ja heterofiilid (ekvivalent imetajate neutrofiilidele).
Leukotsüüdid on, ka liigist lähtuvalt, erineva morfoloogiaga.
Madude erütrotsüüdid on tuumaga rakud ja nende elukaar on 600 päeva ringis.
Kilpnäärmehormoonid
Madude kilpnäärmehormoone on vähe uuritud, arvatakse et neil reguleerivad hormoonid kasvu, kestamist ja puhkeseisundeid ning paljunemist.
Mikroelemendid
Madude kehas leiduvaid mikroelemente on vähe uuritud, kuid need olenevad nii indiviidi elupaigast, liigist, toitumusest, reproduktiivsest staatusest kui ka paljudest muudest teguritest.
Hiinas 1993. aastal tehtud uurimuses tuvastati ICP-AES-i (ingl inductively coupled plasma atomic emission spectroscopy) meetodil madude kehaosades rohkem kui 17 mikroelementi: Cu, Zn, Fe,Mn, Se, strontsium (Sr), Al, Si, Ni, Ba, Co, Pb, Ge, Cd, Mo, La jt.
Kopulatsioonikork
Madudel on sigimissüsteemidega seonduvat käitumist vähe uuritud. Uurijate arvates moodustub suguküpsete isasloomade poolt kopulatsiooni vahendusel peamiselt emassuguelunditesse väljutatud seemnevedelikust hüübinud kopulatsioonikork madude neeru-sugusegmentide eritistest ja sulgeb, lühiajalist, emaste madude munajuhad.
Seemnevedeliku hüübimist on tuvastatud mitmetel sugukonda Natricidae liigitatud maoliigil: Nerodia taxispilota, Thamnophis butleri, Thamnophis sauritus, Thamnophis sirtalis, Virginia striatula.
Melaniin
Madude nahas paiknevad melanotsüüdid sisaldavad melaniini sünteesivaid osiseid. Lisaks sisaldavad melaniini-ladestusi ka osade inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatud madude, näiteks pärisrästiklaste ja lõgismadulaste peas paiknevad mürginäärmeid katvad koed, lihased kui ka mürginäärmed. Sugukonda Colubridae liigitatud madudel melaniiniladestusiDuvernoy näärmetes ei ole tuvastatud.
Kortikosteroon
Ühes uuringus kasutati 5 aasta vältel kogutud andmeid testimaks seoseid glükokortikoidide taseme ja elurütmi vahel Thamnophis elegans i (Baird & Girard, 1853) kiire ja aeglase elurütmiga lähestikku (1–25 km kaugusel) paiknevates populatsioonides asukohaga Eagle Lake, California, USA.
Hiljutise uurimuse raames tuvastati, et vabalt roomavatel kiire elurütmiga tiinetel emastel oli kortikosterooni tase madalam kui aeglase elurütmiga emastel, osutades ökotüüpide erinevust ka HPI- telje toimimises.
Uuringu käigus testiti korduvalt nende madude vereanalüüside kortikosterooni taset. Kõikide analüüside tulemused näitasid, et aeglasema rütmiga madude kortikosterooni tase oli aastate lõikes kõrgem kui kiire rütmiga madudel.
Vitamiinid
Osade madude neerud sünteesivad C-vitamiini, kuid vaatamata sellele soovitatakse vangistuses peetavatele madudele ultseratiivse stomatiidi vältimiseks (C-vitamiini vaeguse tulemusel) manustada C-vitamiini.
Paljunemisbioloogia
Isaste ja emaste madude paaritumisel ja emaste paljunemisel esineb varieeruvusi, mida püütakse kirjeldada nii asupaiga (looduses, vangistuses, loomaaias, maokasvandustes jne) kui ka perekondlike erinevustega.
Paaritumine
Mõnede uurijate arvates on polügüünia valdav sugulise läbikäimise vorm madudel, kuna emaste paaritumisaktiivsus ja -tsükkel võib paiguti (levila põhjapoolsetes piirkondades) korduda kas kahe või kolme aasta tagant, siis ühe aasta lõikes võib tunduda, et paaritumisküpsed isased maod on, suguküpsete emastega võrreldes, eriliselt aktiivselt valmis emaseid 'saatma' ja paaritumisõiguse eest võitlustesse asuma.
Polüandriat loetakse looduses harvemini esinevaks seksuaalse käitumise vormiks kui polügüüniat, kuid madude puhul on polüandria (koos polügüüniaga) kirjeldatav kui tavapärane ehk valdav.
Tegelik uurimisstatistika on käesoleval ajal ebapiisav.
Paaritumisele eelneb mitmel maoliigil võitlusi, rituaale (näiteks keelega nilpsamine) ja kogunemisi (paaritumiskuhi).
Rästiklaste sigimiskäitumine
Rästiklaste puhul on kopulatsiooniaktis oluline roll ka suguküpsetel isastel rästikutel kuid sigimiskäitumise ajal sooritatavad tegevused võivad liigiti ja indiviiditi erineda. Harilike rästikute kopulatsioon, mis algajale vaatlejale võib tunduda kahe rästiku saba väristamisena, on rästikutel siiski haruldane käitumus, suurem osa madude energiast tundub kuluvat võitlustele.
Colubridae madude sigimiskäitumine
Ka Colubridae sugukonda liigitatud madude paaritumisel on perekonniti ja liigiti erinevusi. Erandlikuks peetakse uurijate meelest looduslikes oludes toimuvat nastikute perekonda liigitatud madude käitumist paaritumisperioodil, mil toimub eriline isaste madude võitlus paaritumisõiguse üle suguküpse emasega. Kuni 20 isast 'vallutavad' emase, elades tema seljas ning proovides tema liigitusi aimata ja järele teha, ning proovivad tõkestada rivaalide paaritumist temaga. Üsna ruttu pärast seda, kui ühel isasel õnnestub kopulatsiooni alustamine, roomab emane koos temaga madude kuhja alt välja. Kui ülejäänud isased märkavad emase puuduolekut, roomavad nad ärritunult ringi ja püüavad paaritumisakti sooritada esimese ettejuhtuva maoga, olgu ta samast soost või teisest liigist. Eemaletõmbunud maopaar aga toimetab vaikselt edasi ning üksnes isase sabaliigutused annavad märku, et paar on arvatavasti elus.
Vangistuses peetavatel, maoperekondadesse kuningmadu, Pituophis ja roninastik liigitatud isastel madudel on täheldatud kopulatsiooni ajal emaste kaela hammustamise kalduvusi, vaatlejate sõnul haakuvad isasmaod kopulatsiooni ajal avatud lõugadega partneri kaela külge.
Paljud isaste madude sigimiskäitumisega seotud toimingud jätavad emased maod üsna tihti vastuvõtmatuks ja kohati täheldatakse neil kalduvust eemale roomata. Uurijad on aga vilbasnastikute, roninastikute, sisalikumadude ja suursilmmadude paaride käitumist, mille korral maod on maast lahti tõustnud ülakehad ja põiminud alakehad ning nendega unduleerides, tõlgendanud vastastikuseks erutumiseks.
Ebanormaalne sigimiskäitumine
Ebanormaalse sigimiskäitumise hulka võidakse arvata kahe isase üheaegset paaritumist ühe emase maoga: sellist käitumist on nähtud tripimadudel (Brennan, 1924) ja kärssmadudel (Medsger, 1927).
Mõnede uurijate arvates ei ole mitmetel madudel paaritumise ajal moodustatavad paaritumiskuhjad seotud paaritumisega ja neid võidakse vaadelda kui ebanormaalset sigimiskäitumist.
Paljunemine
Suguküpsed emased maod paljunevad valdavalt suguliselt, kuid esineb ka neitsisigimist (näit Agkistrodon contortrix, Agkistrodon piscivorus) Kinnitamata andmetel võib ka tüügasmadu Acrochordus arafurae neitsistsigida. Uurijate arvates võivad osad maoliigid sigida, sõltuvalt ümbritsevatest keskkonnatingimustest, nii neitsist kui ka suguliselt, näiteks Python bivittatus, Thamnophis elegans, Thamnophis marcianus, Crotalus horridus ja Crotalus unicolor.
Madude sugulisel paljunemisel saab eristada kolme paljunemisvormi:
Sama maoliik võib levila eri piirkondades siintoodust erinevalt järglasi ilmale tuua. Nii on tuvastatud ovipaarseid ja vivipaarseid liike Amphiesma, Aparallactus, Coronella, kõõrdsilmmadu, Psammophylax, Pseudechis, Sinonatrix, Trimeresurus, Typhlops ja rästiku (Vipera) maoperekondades.
Mitmikisadus
Madudel (sarnaselt teiste roomajatega) võib mitmikisadus teoks saada suguküpse emase kopulatsiooni tulemusel enam kui ühe suguküpse isasega ühe sigimisperioodi vältel või kopulatsiooni abiga ühe või enama isasega iga sigimisperioodi jooksul, koos seemnerakkude kehasisese säilitamisega.
Mitmikisadus on tuvastatud sugukondade rästiklased, püütonlased, Colubridae embrüotel ja/või järglastel.
Platsenta
Teadlased on osadel maolistel tuvastanud ka algelise platsenta (inglise keeles allantoplacentae, placentae) olemasolu ja nende puhul on sigimisvormiks vivipaaria, kohati võib rääkida ka poegimisest.
Madude järglased
Emaste madude sigimisvorm ja järglased (osaline)
Emalik hoolitsus
Emalikku hoolitsust on tuvastatud 2% madudel. Graviidsed emased kuningpüütonid püüavad munemise ajaks midagi pesaaugusarnast meisterdada – lükates kokku langenud lehti või muud materjali. Kuningkobra muneb harilikult pessa 20–40 muna ja jääb pesale kuni munade koorumiseni. Kuningkobrad erinevad paljudest teistest madudest selle poolest, et emasmadu kaitseb munetud munakurna pesas üsna raevukalt. On teada, et mõnikord osalevad pesa kaitsel ka isased maod.
Kui munadest hakkavad kooruma maopojad, siis emamadu lahkub pesa juurest.
Südamehaigused
Südamehaigusi esineb tõenäoliselt rohkem vangistuses peetavatel madudel. Selle põhjustajateks peetakse ületoitmist, (kõrgeid kolesterooli näitajaid) ja roomamisvõimaluste puudumist.
Ektoparasiidid
Maolesti peetakse mitmete parasitaarhaiguste võimalikeks siirutajateks vangistatud madudel, nagu ophidian paramyxovirus ja inclusion body disease (IBD). IBD-d peetakse nakkuslikuks ning seni veel ravi ei tunta, mistõttu tuleb nakatunud loomad eutaneerida.
Endoparasiidid
Madusid nakatavad tänapäeval, vektorite vahendusel, mitmed plasmoodiumi perekonna liigid: Plasmodium pessoai (näiteks Spilotes pullatus ja Lachesis muta), Plasmodium tomodoni (Tomodon dorsatus) Plasmodium wenyoni (Thamnodynastes pallidus).
Järgmised Armillifer 'i perekonna parasiidid võivad madusid haigeks muuta, aga ka inimestele kandununa porotsefaliaasi põhjustada:
Armillifer armillatus võib kokkupuutel suuremate madude kehavedelike (maoveri) või -eritistega, näiteks maokasvandustes, või vähetöödeldud maoliha süües ka inimestele kanduda ja porotsefaliaasi põhjustada.
Viiruste peremeesorganismidena
USA-s Tuskegee National Forest i aladel talvituvate madude vereanalüüsid näitavad, et looduslikus keskkonnas elavad maod võivad olla inimestele ja hobustele surmava ja sääskedega leviva viiruse Eastern equine encephalitis virus peremeesorganismid.
Kasvajad
Kasvajate metastaseerumine maolistel on enamalt jaolt lümfo- ja hematogeenne, osad uudismoodustised on võimelised pahaloomuliste kasvajate geneesiks ka liikide vahel (indutseeritud tumorigenesis kanadel).
Eutanaasia
Laboris peetavaid madusid võidakse eksperimendi lõppedes eutaneerida. Eri riikides kehtivad loomade surmamisele omad ettekirjutused, mis püüavad arvesse võtta madude füsioloogilisi eripärasid. Maise eluviisiga madude eutaneerimiseks kasutatakse mitmeid võtteid nagu pea eemaldamine, kuid seda ei peeta inimlikuks, kuna roomajate peaajus võib toimuda tegevus ka kuni 1 tund pärast pea eemaldust. Seetõttu peetakse mõneti paremaks meetodiks tugevat lööki lagipähe, mille tulemuslikkuse korral peaks madu kiiresti surema. Mõnes riigis ei lubata kasutada külmetusmeetodit, v.a väga väikese ümbermõõduga (kuni 1 cm) madude asetamist vedelasse lämmastikku. Uputamist ja anesteetikumide üledoosi manustamist ei peeta sobivaks. Tundub, et kokkuleppeliselt peetakse sobivaimaks meetodiks üksnes teatud ainete, näiteks barbituraatide, üledoosi manustamist süstlaga.
Vanakreeka mütoloogia
Skulptuur: pisi|«Laokooni grupp» ( [[Vatikani muuseumid)]]
Arvamused ja kinnitused inimeste seas
Sõpradest-humanistidest Martin Lutherist ja Erasmusest Rotterdamist võisid saada nende eluajal ka vaenlased, Luther olevat kinnitanud oma sõpradele ja lastele, et need jääks igavesti Erasmuse, selle "mürgise mao, selle uskmatu epikuurlase" vaenlasteks.
Thomas Moruse isalt Sir John Moruselt on pärit arvamus: "Enamik naisi, kellel seisab ees abiellumine, on nagu kott täis mürgiseid madusid; nende hulgas on üksainuke angerjas. Kui mees pistab käe kotti, võib ta juhuslikult haarata ka angerja, kuid sada šanssi ühe vastu on, et teda salvab madu."
Seelitzi vald
Seelitz on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Mittweida kreisi.
Vallaosad
Seelitzi kui tuumiku kõrval kuuluvad valda järgmised asulad:
Karl Wilhelm von Toll
thumb|[[Krahv Karl Wilhelm von Toll]] thumb|Krahv Karl Wilhelm von Tolli vapp pisi|Karl Wilhelm von Toll maeti perekonna hauakabelisse Aruküla mõisas Krahv Karl Wilhelm von Toll (Карл Вильгельм Федоривич Толль, Карл Федорович Тол; 19. aprill (vkj 8. aprill) 1777 Keskvere mõis – 5. mai (vkj 23. aprill) 1842 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi sõjaväelane (jalaväekindral) ja riigimees.
Elulugu
Karl Wilhelm von Tolli vanemad olid Saaremaa Kaarma kihelkonna Vestli mõisast pärit Vana-Nõmpa mõisnik, leitnant Konrad Friedrich von Toll (1749–1821) ja Justine Wilhelmine von Ruckteschell (sündis 1752). Tema ema oli Vaimõisa ja Keskvere mõisniku Gustav Wilhelm von Ruckteschelli (1723–1808) tütar.
Karl Wilhelm von Toll astus 1796 Vene sõjaväkke. 1799 tegi ta kaasa Aleksandr Suvorovi sõjaretke Itaaliasse. 1805 määrati ta kindralstaapi ja ta osales majorina Austerlitzi lahingus. Seejärel sõdis Toll türklaste vastu.
1812. aastal oli ta Mihhail Kutuzovi kortermeister ja 1813 Michael Andreas Barclay de Tolly kortermeister. Pärast Leipzigi lahingut sai von Toll kindralleitnandiks, 1823 keisri kindraladjutandiks ning 1. armee kindralstaabi ülemaks.
1814 aasta 12. detsembril (vkj.) andis Austria keiser von Tollile vabahärra tiitli.
1825. aastal võttis Peterburis Senati väljakul osa dekabristide ülestõusu mahasurumisest.
1825 ülendati ta jalaväekindraliks.
1829. aastal võttis ta kindralstaabi ülemana osa Vene-Türgi sõjast. 9. juunil Kulevca piiramise ajal andis Vene keiser Nikolai I talle krahvitiitli.
Novembriülestõusu mahasurumise ajal Poolas 1831 oli ta kindralfeldmarssal Hans Karl von Diebitschi staabiülem. Diebitschi surma järel võttis armee juhtimise enda kätte kindralfeldmarssal Ivan Fjodorovitš Paskevitš ja 8. septembril 1831 vallutati Varssavi. See oli viimane sõjaretk, mille Toll kaasa tegi.
Pärast Poola sõjakäiku sai ta Venemaa keisririigi riiginõuniku ametikoha ja suundus poliitikasse. 1833 määrati ta Venemaa teedeminstriks.
Karl Wilhelm von Toll suri 1842. aastal 65-aastaselt ja maeti perekonna hauakabelisse Aruküla mõisas Järvamaal.
Perekond
Karl Wilhelm von Toll abiellus 1814. aastal Karoline Olga von Strandmanniga (1796–1861), kes oli Lihula mõisniku jalaväekindral Gustav von Strandmanni tütar. Õukonnadaamist abikaasale anti Püha Katariina orden. Abielust sündisid:
Lanksaare
Lanksaare on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Nora Kutti
Nora Kutti (neiupõlvenimi Nora Neumann; 9. oktoober 1922 Tartu – 18. juuni 2020 ) oli eesti ujuja ja kergejõustiklane, veteransportlane.
Töö
Nora Kutti lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna 1948. aastal. Ligi kolmkümmend aastat (1945–1978) töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna õppejõuna (TRÜ KKT kehalise kasvatuse, sportmängude ja veespordikateedris) ning 1987–1993 Eesti Spordimuuseumi sekretärina.
Sport
Tõsisemalt hakkas Nora Kutti tegelema ujumisega 12aastaselt, eeskujuks kaheksa aastat vanem vend Roman Nõvandi, kellest hiljem sai mitmekordne Eesti meister seliliujumises. Ta alustas ujumistreeninguid 1935. aastal, treenides Erich Mõtliku juhendamisel.
Esimest korda tuli ta Eesti meistriks 1938. aastal 100 meetri seliliujumises Tartu Veespordiklubi naiskonna koosseisus. Aastatel 1938–1952 tuli Nora Kutti kokku 33 korda Eesti meistriks vaba-, selili- ja teateujumises. 1949. aastal tuli Nora Kutti Nõukogude Liidu üliõpilasmeistriks 400 meetri vabaujumises. Nora Kutti parandas 30 korral Eesti rekordit, sealhulgas 8 korral teateujumises. Eesti ujumiskoondisesse on Nora Kutti kuulunud aastatel 1937–40 ja 1945–52.
Veteransport
Ta võitis seliliujumises meisterujumise MM-il 1998 ja 2010 4 hõbedat ning EM-il 1993–2009 4 kulda, 3 hõbedat ja 6 pronksi. 1998. aastal Marokos toimunud maailmameistrivõistlustel võitis ta hõbemedali 200 meetri seliliujumises ja 1999. aastal Austrias toimunud veteranide Euroopa meistrivõistlustel kaks pronksi ja hõbeda. Nora Kutti nimel on kettaheite maailmarekord 85+ vanuseklassis 15.68 ja 90+ vanuseklassis.
Liikmesus
Nora Kutti oli spordiühingu Kalev auliige (1968), Eesti Kergejõustikuföderatsiooni veteranide ühenduse auliige (2004) ja Eesti Spordiveteranide Liidu auliige (2005). Ta oli Eesti Spordiajaloo Seltsi liige (aastast 1991), auliige (2007).