cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vabakaubandus
Tollimaksud
Tollimaksul on kolm peamist mõju ühiskondlikule heaolule. Tarbijate olukord halveneb, sest tarbija ülejääk (roheline ala) muutub väiksemaks. Tootjate olukord paraneb, kuna tootjate ülejääk (kollane ala) suureneb. Ka valitsus saab lisamaksutulu (sinine ala). Ent kaotus tarbijate jaoks on suurem kui tootjate ja valitsuse saadav tulu. Selle ühiskondliku kahju suurust näitavad kaks roosat kolmnurka. Tollimaksu kõrvaldamine ja vabakaubanduse võimaldamine oleks ühiskonna jaoks selge kasum.
Mõnikord võidavad tarbijad ja mõnikord tootjad, kuid kaubandusele piirangute kehtestamine toob ühiskonna jaoks kaasa puhaskahjumi, sest kaubanduse piiramisest saadavad kahjud on suuremad kui saadav kasu. Vabakaubandus tekitab võitjaid ja kaotajaid, kuid teooria ja empiirilised tõendid näitavad, et vabakaubandusest saadav võit on suurem kui kahju.
Kaubavahetuse ümbersuunamine
Peavoolu-majandusteooria järgi võib valikuline vabakaubanduslepingute rakendamine mõnele riigile ja tollimaksude rakendamine teistele riikidele viia kaubavahetuse ümbersuunamisest tuleneva majandusliku ebatõhususeni. Kauba tootmine riigis, kus see on kõige odavam, on majanduslikult tõhus, kuid alati seda ei toimu – kui kõrgema hinnaga tootja on sõlminud vabakaubanduslepingu ja madalama hinnaga tootja seisab silmitsi kõrge tollimaksuga. Vabakaubanduse rakendamine kõrgema hinnaga tootjale (mitte madalama hinnaga tootjale) võib viia kaubavahetuse ümbersuunamise ja majanduse puhaskahjumini. Seetõttu peavad mitmed majandusteadlased väga oluliseks läbirääkimisi globaalsete tollimaksude vähendamise üle (nt Doha arenguvoor).
Majandusteadlaste arvamused
Vabakaubanduslike süsteemide majandusele on pühendatud arvukalt teoseid ja laialdast tööd on tehtud nii teoreetilise kui ka empiirilise mõju uurimisel. Kuigi vabakaubandus tekitab võitjaid ja kaotajaid, valitseb majandusteadlaste hulgas konsensus selles, et ühiskonna jaoks on tegu suure ja ühemõttelise puhaskasumiga. 2006. aastal Ameerika majandusteadlaste seas läbi viidud küsitlusest (83 vastajat) selgus kaks olulist nüanssi:
Varajane ajastu
pisi|[[David Ricardo]] Ettekujutus mitut sõltumatut riiki hõlmavast vabakaubanduslikust süsteemist pärineb algelisel kujul 16. sajandi Hispaania koloniaalimpeeriumist. Ameerika jurist Arthur Nussbaum on märkinud, et Hispaania teoloog Francisco de Vitoria oli "esimene, kes käis välja arusaamad (kuigi mitte nende tingimused) kaubandusvabadusest ja merede vabadusest". Vitoria põhjendas seda rahvaste õiguse (ius gentium) põhimõtete alusel. Ent kaks varajast Suurbritannia majandusteadlast, Adam Smith ja David Ricardo, andsid vabakaubanduse ideele hiljem selle tänapäevase ja äratuntava kuju.
Vabakaubandust propageerinud majandusteadlased arvasid, et just kaubandus oli põhjus, miks mõned tsivilisatsioonid majanduslikult hästi edenesid. Näiteks osutas Adam Smith suurenenud kauplemisele kui põhjusele, miks ei õitsenud mitte ainult selliste Vahemere riikide nagu Egiptuse, Vana-Kreeka ja Rooma keisririigi kultuurid, vaid ka Bengali (Ida-India) ja Hiina kultuurid. Hollandi suur majanduslik õitseng pärast Hispaania valitsemise alt vabanemist ja vabakaubandusliku poliitika poole püüdlemist tegi vabakaubanduse ning merkantilismi vahelisest vaidlusest sajanditeks ühe majanduse olulisima teema. Vabakaubanduse põhimõtted on sajandeid võidelnud merkantilistlike, protektsionistlike, isolatsionistlike, kommunistlike, populistlike ja muude põhimõtetega.
Osmanite riigis olid 18. sajandiks liberalistlik vabakaubanduspoliitika juba kasutusel. Selle juured olid Osmanite riigi alistumislepingutes, mis viisid ajas tagasi esimeste Prantsusmaaga aastal 1536 allkirjastatud kaubanduslepinguteni ning mida suurendati alistumisega aastatel 1673, 1740 (millega viidi impordi ja ekspordi maks vaid 3% peale) ja 1790. Vabakaubandust toetavad Suurbritannia majandusteadlased, näiteks John Ramsay McCulloch teoses "Dictionary of Commerce", ülistasid osmanite vabakaubanduspoliitikat. Ent vabakaubandusele vastanduvad Suurbritannia poliitikud kritiseerisid seda. Näiteks viitas peaminister Benjamin Disraeli 1846. aastal teraviljaseaduse (Corn Laws) teemalisel debatil Osmanite riigile kui "piiramatu konkurentsi põhjustatud ülekohtule", väites, et see hävitas aastal 1812 selle, mis oli "üks maailma parimaid tootjaid".
Vabakaubandus jõudis tulevasse riiki nimega Ameerika Ühendriigid Ameerika iseseisvussõja tulemusena. Pärast seda, kui Suurbritannia parlament andis 1775. aastal välja koloniaalsadamad blokeerinud keeluseaduse, vastas Ameerika Ühendriikide teine kontinentaalkongress sellele majandusliku sõltumatuse tegeliku väljakuulutamisega, avades 6. aprillil 1776 Ameerika sadamad võõramaisele kaubandusele. Ajaloolane John W. Tyler on kirjutanud: "vabakaubandus suruti ameeriklastele peale, meeldis see neile või mitte".
Märtsis 1801 andis paavst Pius VII pealkirja "Le più colte" kandnud motu proprio dokumendiga korralduse kaubanduse mõningaseks liberaliseerimiseks kirikuriigis. Hoolimata sellest oli riigi toiduvarude tagamiseks riigi vilja eksportimine keelatud.
pisi|Suurbritannia pidas [[Hiinaga kaks oopiumisõda, et sundida viimast oopiumikaubandust legaliseerima ja kõiki Hiina sadamaid brittidest kaupmeestele avama]] Suurbritannias sai vabakaubandusest keskne printsiip aastal 1846 pärast seda, kui oli tühistatud teravilja impordile suured maksud peale pannud teraviljaseadus. Selleteemalist laiaulatuslikku agitatsiooni toetas teraviljaseaduse vastane liiga (Anti-Corn Law League). Aastal 1843 avas Hiina Nanjingi rahulepingu alusel viis lepinguga hõlmatud sadamat maailmakaubandusele. Esimene vabakaubandusleping sõlmiti aastal 1860 Suurbritannia ja Prantsusmaa vahel (Cobden-Chevalier' leping) ning see viis peagi teistegi Euroopa riikide vaheliste lepinguteni.
Paljud klassikalised liberaalid, eriti 19. sajandi ja 20. sajandi alguse Suurbritannias (nt John Stuart Mill) ja pea kogu 20. sajandi Ameerika Ühendriikides (nt Henry Ford ja riigisekretär Cordell Hull), uskusid, et vabakaubandus edendab rahu. Woodrow Wilson kaasas vabakaubandust käsitleva retoorika ka oma neljateistkümne teesi kõnesse aastal 1918:
Majandusajaloolase Douglas Irwini järgi saadab Ameerika Ühendriikide kaubanduspoliitikat levinud müüt, et madalad tollimaksud põhjustasid 19. sajandi alguses Ameerika tootjatele kahju ja et seejärel tegid kõrged tollimaksud Ameerika Ühendriikidest 19. sajandi lõpu poole suure tööstusjõu. Ajakirjas The Economist avaldatud Irwini raamatu "Clashing over Commerce: A History of US Trade Policy" (2017) arvustuses märgitakse järgmist.
Majandusajaloolase Paul Bairochi järgi on Ameerika Ühendriigid alates 18. sajandi lõpust olnud "tänapäevase protektsionismi kodumaa ja bastion". Tegelikult ei järginud Ameerika Ühendriigid vabakaubanduse põhimõtteid aastani 1945 ja näiteks president Thomas Jeffersoni toetajad olid suuremas osas sellele tugevalt vastu. 19. sajandil jätkasid mitmed riigimehed (näiteks senaator Henry Clay) riigimees Hamiltoni alustatut viigide parteis nime Ameerika Süsteem all. Opositsiooniline Demokraatlik Partei vaidlustas 1830.–1850. aastatel mitmete valimiste tulemused osaliselt just tollimaksude ja tööstuse kaitsmisega seotud teemade tõttu.
Ameerika Ühendriikides soosis demokraatlik partei mõõdukaid tollimakse, mille eesmärk oli valitsusele tulu teenida; samas soosisid viigid kõrgemaid kaitsetolle enda soositud tööstusharude kaitsmiseks. Majandusteadlasest Henry Charles Careyst sai majanduse "Ameerika süsteemi" juhtiv pooldaja. Sellele merkantilistlikule süsteemile vastandusid demokraadid Andrew Jackson, Martin Van Buren, John Tyler, James K. Polk, Franklin Pierce ja James Buchanan.
Abraham Lincolni juhitud noor vabariiklik partei oli vabakaubandusele vastu ja rakendas kodusõja ajal 44% suurust maksu – seda osaliselt selleks, et maksta raudteede subsiidiumide ja sõjas võidu saavutamise eest, kuid teisalt ka selleks, et kaitsta enda soositud tööstusettevõtteid. William McKinley, kellest sai hiljem Ameerika Ühendriikide president, sõnastas vabariikliku partei (mis võitis kõik presidendivalimised vahemikus 1868–1912, välja arvatud kaks Grover Clevelandi ametiaega) seisukoha järgmiselt:
pisi|[[George W. Bush ja Hu Jintao APEC-i tippkohtumisel Tšiili pealinnas Santiagos aastal 2004]] Majandusteadlane Ha-Joon Chang analüüsib raamatus "Kicking Away the Ladder" vabakaubandusliku poliitika ja majanduskasvu ajalugu ning märgib, et paljud praeguseks industrialiseeritud riigid rakendasid oma ajaloo jooksul märkimisväärseid kaubandustõkkeid. Ameerika Ühendriigid ja Suurbritannia, mida mõnikord peetakse vabakaubanduspoliitika sünnipaikadeks, on läbi ajaloo kasutanud eri tasemel protektsionismi. Vastusena riigisisestele pingetele kaotas Suurbritannia aastal 1846 teravilja importi piiranud teraviljaseadused. Seeläbi vähenes protektsionism tootjate jaoks 19. sajandi keskpaigas, mil tehnoloogiline eelis oli kõrgpunktis. Ent aastaks 1950 olid toodetud kaupade tollimaksud tõusnud taas 23% peale. Ameerika Ühendriigid säilitasid toodetud kaupadele kuni 1950. aastateni kaalutud keskmisel põhinevad tollimaksud vahemikus 40–50% ja seda suurendas 19. sajandi suurtest transpordikuludest tulenev loomulik protektsionism. Vabakaubanduse kõige järjepidevamad rakendajad on olnud Šveits, Holland ja vähemal määral ka Belgia. Chang kirjeldab nelja Aasia tiigri ekspordile suunatud industrialiseerumise poliitikat kui "oluliselt keerulisemaid ja peenhäälestatumaid kui nende ajaloolised ekvivalendid".
Kõigest hoolimata on protektsionism kujunenud siiski normiks üle maailma ja enamik arenenud riikidest rakendab näiteks põllumajandusega seotud tollimakse. 12 tööstusriigis tootmisele kehtestatud tollimaksud jäid aastatel 1820–1980 vahemikku 11–32%. Arengumaades on keskmine tollimaks toodetud kaupadele umbes 34%.
Ameerika majandusteadlane C. Fred Bergsten mõtles kaubanduspoliitika kirjeldamiseks välja jalgrattateooria. Selle mudeli järgi on kaubanduspoliitika dünaamiliselt ebastabiilne, sest see kaldub pidevalt kas liberaliseerimise või protektsionismi poole. Hoidmaks ära jalgratta seljast maha kukkumist (protektsionismi halvad küljed), peavad kaubanduspoliitika ja mitmepoolsed kaubandusläbirääkimised pidevalt suurema liberaliseerimise suunas pedaalima. Suurema liberaliseerimise saavutamiseks peavad otsustajad apelleerima tarbijate paremale heaolule ja laiema riikliku majanduse ülemuslikkusele kitsamate valdkondade huvide üle. Ent Bergsten väidab ka, et lisaks on vaja kaubavahetuses kaotajatele nende kaotused kompenseerida ja aidata neil uut tööd leida, sest see vähendab nii vastureaktsioone globaliseerumisele kui ka ametiühingute ja poliitikute motiive kutsuda üles kaubandust kaitsma.
Pärast II maailmasõda
Alates II maailmasõja lõpust on Ameerika Ühendriigid sageli toetanud vähendatud tariife/kaubandustõkkeid ja vabakaubandust (osaliselt tööstuse suuruse ja külma sõja alguse tõttu). Ameerika Ühendriigid aitasid rajada üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe ja hiljem ka Maailma Kaubandusorganisatsiooni, kuigi riik oli 1950. aastatel lükanud tagasi selle varasema variandi (mis oleks saanud nimeks Rahvusvaheline Kaubandusorganisatsioon). Alates 1970. aastatest on Ühendriikide valitsused pidanud läbirääkimisi reguleeritud kaubavahetuse kokkulepete üle, näiteks Põhja-Ameerika vabakaubanduse leping 1990. aastatel, Dominikaani vabariigi ja Kesk-Ameerika vabakaubandusleping aastal 2006 ja hulk kahepoolseid lepinguid (nt Jordaaniaga).
Euroopas moodustasid kuus riiki aastal 1951 Euroopa Söe- ja Teraseühenduse, millest sai aastal 1958 Euroopa Majandusühendus. Euroopa Majandusühenduse kaks peamist eesmärki olid ühisturu (hilisema nimega ühtne turg) väljatöötamine ja liikmesriikide vahelise tolliliidu rajamine. Pärast liikmelisuse laiendamist sai Euroopa Majandusühendusest aastal 1993 Euroopa Liit. Euroopa Liit, mis on tänapäeval maailma suurim ühtne turg, on sõlminud vabakaubanduslepinguid paljude riikidega üle maailma.
Tänapäev
pisi|[[Singapur on Maailma Majandusfoorumi kaubanduse võimaldamise edetabelis esikohal]]
Enamik maailma riikidest kuulub Maailma Kaubandusorganisatsiooni, mis mõnel viisil küll piirab, kuid ei kõrvalda tollimakse ja muid kaubandustõkkeid. Enamik riike kuulub lisaks piirkondlikesse vabakaubanduspiirkondadesse, milles osalejate vahelisi kaubandustõkkeid on vähendatud. Euroopa Liit ja Ameerika Ühendriigid peavad kõnelusi Atlandi-ülese kaubandus- ja investeerimispartnerluse leppe sõlmimise asjus.
12 Vaikse ookeaniga piirnevat riiki peavad kõnelusi Vaikse ookeani ülese partnerluse (kui vabakaubanduspoliitika) loomise üle. Alguses juhtisid protsessi Ameerika Ühendriigid, kuid jaanuaris 2017 taganes riik partnerluse üle peetavatest kõnelustest.
Vabakaubanduspoliitika tasemed
Vabakaubandus võib kehtida nii teenustele kui ka kaupadele. Vabakaubandust võivad pärssida majandusega mitteseotud kaalutlused: riik võib küll vabakaubanduse kasutusele võtta, kuid keelata näiteks ära mingit liiki narkootikumid, alkoholi või tegevusvaldkonnad (nt prostitutsioon), piirates seeläbi rahvusvahelist vabakaubandust.
Vabakaubandus kaupadena
Maailma Majandusfoorumi kaubanduse võimaldamise indeks mõõdab tegureid, poliitikat ja teenuseid, mis lihtsustavad kaubavahetust üle piiride ning eri sihtkohtadesse. Indeks koondab nelja alamindeksit: juurdepääs turule, piiride administreerimine, transpordi- ja kommunikatsioonitaristu ja ärikeskkond. Tabeli 30 esimest riiki 2016. aastal olid järgmised.
Poliitika
Protektsionismi toetavad argumendid kuuluvad majanduslikku kategooriasse (kaubandus kahjustab kas majandust või mingeid majandusrühmi) või moraalsesse kategooriasse (kaubanduse mõju võib majandust aidata, kuid neil võib olla halb mõju muudes valdkondades). Üldine vastuväide vabakaubandusele on see, et tegu on varjatud kolonialismi või imperialismiga. Moraalne kategooria on laiaulatuslik, hõlmates muresid uute tööstusharude hävitamise, pikaajalise majandusliku arengu õõnestamise, majandusliku ebavõrdsuse, keskkonnakahju, lapstööjõu kasutamise ja orjatööl põhinevate vabrikute toetamise, põhja võidujooksu, palgaorjuse, vaestes riikides vaesuse rõhutamise, riigikaitse kahjustamise ja kultuuriliste muutuste pealesundimise pärast.
Vabakaubandusele vastanduvate majanduslike argumentidega kritiseeritakse majandusteooriate eeldusi või järeldusi. Vabakaubandusele vastanduvad sotsiaalpoliitilised argumendid osutavad ühiskondlikule ja poliitilisele mõjule, mida majanduslikud argumendid ei hõlma, näiteks poliitiline stabiilsus, riiklik julgeolek, inimõigused ja keskkonnakaitse.
Vabakaubandusele on sageli vastu kodumaised tööstusettevõtted, mille kasumit ja turuosa imporditud kaupade madalamad hinnad vähendaks. Kui näiteks Ameerika Ühendriikide imporditavale suhkrule määratud tollimakse vähendataks, saaksid kodumaised tootjad suhkru eest madalamat hinda ja vähem kasumit, kuid samas Ameerika tarbijad kulutaksid nende samade madalamate hindade tõttu samale suhkrukogusele vähem raha. David Ricardo majandusteooria järgi ületaks tarbijate saadav kasu kindlasti tootjate kantavat kahju. Kuna kõik need vähesed kodumaised suhkrutootjad kaotaksid palju, samal ajal kui suur hulk tarbijaid võidaks vähe, mobiliseeriks kodumaised tootjad end palju tõenäolisemalt tollimaksude kaotamise vastu. Üldisemalt võttes soosivad tootjad sageli kodumaiseid subsiidiume ja importkaupade tollimakse, kuid on vastu subsiidiumidele ja tollimaksudele turgudel, kuhu nad ekspordivad.
pisi|500px|Reaalpalk vs. kaubandus (protsendina SKP-st)
Sotsialistid on sageli vabakaubanduse vastu sel põhjusel, et see võimaldab kapitali kaudu töötajaid maksimaalselt ekspluateerida. Näiteks kirjutas Karl Marx teoses "Kommunistliku partei manifest" järgmist: "Kodanlus ... on sisse seadnud ainsa, ebamõistliku vabaduse – vaba kaubanduse. Ühesõnaga – ekspluateerimiseks; religioossete ja poliitiliste illusioonidega looritatuna on see asendanud alasti, häbitu, otsese, jõhkra ekspluateerimise." Marx ei soosinud vabakaubandust ainuüksi seetõttu, et ta tundis, et see kiirendaks ühiskondlikku revolutsiooni.
Vabale kaubandusele on vastu ka paljud globaliseerumisvastased rühmitused, kes on seisukohal, et vabakaubanduslepingud ei suurenda tavaliselt vaeste või töölisklassi majanduslikku vabadust ja teevad sageli neid vaesemaks. Seal, kus välismaine tarnija lubab tööjõu de facto ekspluateerimist, on kodumaine vaba tööjõud sunnitud ebaõiglaselt võistlema välismaise ekspluateeritud tööjõuga. Seega nähakse vabakaubanduses viisi töötajate õigustest ja üksikisiku vabadust kaitsvatest seadustest kõrvale hoidmiseks.
Mõned vabakaubanduse oponendid toetavad vabakaubandust küll teoorias, kuid on vastu vabakaubanduslikele kokkulepetele nii, nagu neid on rakendatud. Mõne NAFTA vastase meelest on leping tavaliste inimeste jaoks kahjulik, kuid mõned nende argumendid käivad tegelikult valitsuste hallatava kaubanduse üksikasjade vastu, mitte vabakaubanduse vastu per se. Näiteks on väidetud, et vale oleks lasta Ameerika Ühendriikidest pärit subsideeritud maisi NAFTA tingimuste alusel tasuta Mehhikosse hindadega, mis jäävad suurelt alla tootmiskulu (dumping), sest sellel oleks hävitav mõju Mehhiko põllumeestele. Sellised subsiidiumid ei vasta vabakaubanduse teooriale, mistõttu ei käi see argument mitte vabakaubanduse põhimõtte, vaid pigem selle valikulise rakendamise kohta.
Uuringud on näidanud, et kaubanduspiirangute toetus on suurim madalama haridustasemega vastajate hulgas. Seejuures on leitud järgmist. "Hariduse mõjul sellele, kuidas valijad mõtlevad kaubandusest ja globaliseerumisest, on rohkem pistmist majanduslike ideedega kokku puutumise ja nende majanduslike nähtuste koond- jm mõjuga, mitte üksikute arvutustega selle kohta, kuidas kaubandus mõjutab isiklikku sissetulekut või töökoha kindlust. Sellega ei saa öelda, et need arvutused ei ole olulised üksikisikute vaadete kujundamisel – need lihtsalt ei avaldu selles lihtsas seoses haridustaseme ja kaubandusele avatuse toetamise vahel." Ühes 2017. aastal tehtud uuringus leiti, et suurema tõenäosusega on protektsionistid isikud, kelle ametites on suur osakaal rutiinsete ülesannete täitmisel, ja need, kes teevad selliseid töid, mida on võimalik mujale üle viia.
Uuringud on ka näidanud, et vabakaubandusega seotud hoiakud ei peegelda tingimata inimeste isiklikke huvisid.
Kolonialism
Pikka aega on väidetud, et vabakaubandus on kolonialismi või imperialismi üks vorme. Selle seisukoha on omaks võtnud mitmed majandusliku rahvusluse ja merkantilismi koolkonna toetajad. 19. sajandil kritiseeriti Suurbritannia vabakaubanduslikke püüdlusi kui katet Briti impeeriumile – peamised kritiseerijad olid ameeriklane Henry Clay, kes oli "Ameerika süsteemi" arhitekt, ja Saksamaa päritolu Ameerika majandusteadlane Friedrich List.
Viimasel ajal on Ecuadori president Rafael Correa mõistnud hukka vabakaubanduse sofistikat enda kirjutatud sissejuhatuses raamatule "The Hidden Face of Free Trade Accords", mille üks autoreid oli Correa energiaminister Alberto Acosta. Correa tsiteerib allikana Ha-Joon Changi raamatut "Kicking Away the Ladder" ning määrab kindlaks vabakaubanduse "Ameerika süsteemi" ja "Briti süsteemi" erinevused. Tema järgi nägid ameeriklased Briti süsteemi otsesõnu "osana Suurbritannia imperialistlikust süsteemist". Correa järgi näitas Chang, et esimesena esitas tööstuslikku protektsionismi kaitsva süstemaatilise argumendi riigikassa sekretär Alexander Hamilton, mitte Friedrich List.
Kirjanduses
Vabakaubanduse väärtust vaatles ja dokumenteeris esimesena Adam Smith 1776. aasta raamatus "Rahvaste rikkus". Ta kirjutas:
Selleks, et esitada merkantilismile vastanduvat argumenti, toetuti selle väite esitamisel absoluutse eelise mõistele. Merkantilism oli sel ajal kaubanduses domineeriv suundumus ja selle järgi pidi riik püüdma eksportida rohkem kui importida (ja seeläbi rikkust koguma). Smith aga väitis, et selle asemel saaksid riigid kasu sellest, kui igaüks toodaks vaid kaupa või kaupu, milleks nad kõige paremini sobivad, kaubeldes seejuures omavahel nii, nagu seda oli tarbimiseks vaja. Selle tõttu ei olnud oluline mitte ekspordi väärtus impordi väärtuse suhtes, vaid riigi toodetavate kaupade väärtus. Absoluutse eelise mõiste ei hõlmanud olukorda, kus riigil puudus eelis teatud kauba või kaubatüübi tootmises.
Erakorralise juhtumina lugesid viis demokraatlikku parteisse kuuluvat kongresmeni Ameerika Ühendriikide Kongressis täies mahus ette Henry George'i 1886. aastal ilmunud raamatu "Kaitse või vabakaubandus" ("Protection or Free Trade") ja see kanti ka kongressi protokolli (Congressional Record). Ameerika majandusteadlane Tyler Cowen on kirjutanud, et see raamat on "tänase päevani ehk kõige paremini argumenteeritud traktaat vabakaubanduse alal". Henry George arutleb selle teema üle oma raamatus eriti tööliste huvidest lähtudes. Siiski suhtub George väga kriitiliselt protektsionismi:
Henry George pidas üldist vabakaubanduslikku argumenti ebapiisavaks. Ta väitis, et kaitsvate tollimaksude kõrvaldamisest üksi ei piisa töölisklassi seisundi parandamiseks – välja arvatud juhul, kui sellega oleks kaasnenud liikumine maamaksu suunas.
Massu külanõukogu
Massu külanõukogu oli külanõukogu Haapsalu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Hanila külanõukoguga.
Tallinna SK Legion
Tallinna SK Legion on Eesti endine jalgpalliklubi. 2008. aasta alguses loodi Tallinna SK Legioni ja Tallinna JK põhjal uus klubi TJK Legion.
Keedika linnus
Keedika linnamägi on Kalevipoja sängi tüüpi muinaslinnus Lääne maakonna Lääne-Nigula valla Keedika küla Siimumetsa talus, Palivere–Keedika tee ääres.
Kirjeldus
Linnuse nõlva kõrgus kirde poolt on 4–5 m, edela- ja lääneküljelt 8–9 m. Õueala pindala on 900 ruutmeetrit. Nii kagu- kui ka kitsenevas loodeotsas asuvate vallide kõrgus sisenõlvalt on 0,5–1 m, välisnõlvalt, kraavi põhjast 4–5 m. Kagupoolne vall on tugevasti lõhutud. Linnuse oletatav ehitusaeg jääb vahemikku 6.–10. sajand.
Meelva külanõukogu
Meelva külanõukogu oli külanõukogu Haapsalu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Tuudi külanõukoguga.
Kuveidi rahvusvaheline lennujaam
pisi|Kuveidi rahvusvahelise lennujaama terminali sisemus Kuveidi rahvusvaheline lennujaam (araabia keeles: مطار الكويت الدولي, IATA: KWI, ICAO: OKBK) on rahvusvaheline lennujaam, mis teenindab Kuveidi pealinna Al-Kuwayti. Lennujaam asub umbes 15,5 kilomeetrit Al-Kuwayti kesklinnast lõunas.
See on Kuwait Airwaysi, Jazeera Airwaysi ja Wataniya Airwaysi kodulennujaam.
Lennujaama läbis 2015. aastal rohkem kui 13,7 miljonit reisijat ja 2019. aastal üle 15,7 miljoni reisija.
France Gall
pisi|France Gall (1965) pisi|France Gall [[1965. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel.]] France Gall (sünninimi Isabelle Geneviève Marie Anne Gall; 9. oktoober 1947 Pariis – 7. jaanuar 2018 Neuilly-sur-Seine) oli prantsuse laulja.
Ta esindas Luksemburgi 1965. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel ning võitis selle lauluga "Poupée de cire, poupée de son". Laulu viisi ja sõnad kirjutas Serge Gainsbourg (Eestis sai see tuntuks kui "Laulev vahanukk" Heldur Karmo loodud sõnadega ja Tiiu Variku esituses ).
Irina Press
pisi|Irina Press (1964)
Irina Natanovna Press (vene keeles Ирина Натановна Пресс; 10. märts 1939 Harkiv – 21. veebruar 2004 Moskva) oli vene kergejõustiklane.
Ta tuli kahel korral olümpiavõitjaks ja seitsmel korral Euroopa meistriks kergejõustikus. Kuldmedalid olümpiamängudelt sai ta 80 m tõkkejooksus (1960) ja viievõistluses (1964). Tegi Tōkyō olümpiamängudel (1964) kaasa ka kuulitõukes, kus sai 6. koha. Ka tema õde Tamara Press oli olümpiavõitja kergejõustikus. Kahe peale kokku püstitasid nad 26 maailmarekordit (1959–1966). Õdede Presside sportlik karjäär lõppes ajal, kui hakati tegema sookontrolli (1968).
Irina Press töötas aastatel 2000–2004 Moskva Linnavalitsuse kehakultuuri ja spordi valitsuse ülemana.
Elmar Johannes Saar
Elmar Johannes Saar (11. august 1901 Otepää vald, Tartumaa – 26. juuni 1947 Tartu) oli eesti metsateadlane.
Elulugu
Elmar Johannes Saar oli metsavahi poeg.
Võttis osa Vabadussõjast. Lõpetas 1921 Tartu Õpetajate Seminari ja 1940 Tartu Ülikooli Metsakorralduse Instituudi, kaitses diplomitöö "Vaivara metskonna Kalmujäe metsandiku majandamiskava". Oli 1921–1929 Metsade Valitsuse (aastast 1927 Riigimetsade Valitsuse) metsakorraldusosakonna (hiljem -büroo) tehnik-maamõõtja, 1929–1937 metsataksaator, 1937–1939 Metsahoiukomitee sekretär, 1939–1941 Riigimetsade Talituse metsakorraldusbüroo juhataja, 1942–1943 Metsade Keskvalitsuse metsamajandusosakonna juhataja asetäitja, 1945–1947 Tartu Ülikooli metsakorralduse ja metsakasvatuse kateedri juhataja, dotsent.
Arturo Merino Beníteze rahvusvaheline lennujaam
pisi|Lennujaama terminali esine Arturo Merino Benítez rahvusvaheline lennujaam (hispaania keeles: Aeropuerto Internacional Comodoro Arturo Merino Benítez; IATA: SCL, ICAO: SCEL), tuntud ka kui Santiago rahvusvaheline lennujaam ja Nuevo Pudahueli lennujaam, on rahvusvaheline lennujaam, mis teenindab Tšiili pealinna Santiagot. Lennujaam asub umbes 15 kilomeetrit Santiago kesklinnast.
Lennujaam on LATAM Airlinesi üks kodulennujaamadest.
Taani spits
Taani spits on Taanist pärinev koeratõug (spits ).
Tõug on FCI poolt tunnustamata.
Minerali maakond (Nevada)
Maakonna halduskeskus on Hawthorne.
Maakonna pindala on 9876 km², millest 148 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 4722. Aastal 2000 oli elanikke 5071.
Ajalugu
Minerali maakond moodustati 1911. aastal Esmeralda maakonna osast. Maakond on saanud nime mineraalide järgi, mida maakonnas rohkesti leidub.
Rahvastik
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Minerali maakonnas 5071 inimest, 2197 leibkonda ja 1379 perekonda.
Elektrooniline võimendi
Elektrooniline võimendi ehk elektronvõimendi on elektrisignaali amplituudi ja/või võimsust suurendav võimendi. Võimendus saavutatakse toiteallikast võetava energia arvel.
Minerali maakond (Nevada)
Rahvastik
Rahvastiku tihedus oli alla 1 in/km².
Elamuühikuid (housing units) oli 2866 (keskmine tihedus 0/km²).
Elektrooniline võimendi
On olemas mitmesuguse otstarbe ja keerukusastmega elektroonilisi võimendeid. Võimendavaks elektroonikaseadiseks – aktiivelemendiks – oli esialgu, 20. sajandi esimesel poolel elektronlamp ja seejärel transistor. Tänapäeva võimendites on transistorid üldiselt integreeritud kiipidesse. Eraldi aktiivelementidena kasutatakse elektronlampe näiteks kitarrivõimendis ja transistore mõnel juhul võimsusvõimendi väljundastmes.
Minerali maakond (Nevada)
Rahvastik
Rassiline koosseis oli järgmine:
Elektrooniline võimendi
Võimendi väljundvõimsust mõõdetakse vattides ja võimendus detsibellides.
Minerali maakond (Nevada)
Rahvastik
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 8,44%.
Leibkonnas oli keskmiselt 2,26 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,78 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii:
Ea mediaan oli 43 aastat.
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 101,60 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 98,30 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan 32 891 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 39 477 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 31 929 dollarit, naistel 25 262 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 16 952 dollarit.
15,20% elanikkonnast ja 11,00% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 17,70% alla 18-aastasi ja 10,70% üle 65-aastasi.
Elektrooniline võimendi
Elektronvõimendeid kasutatakse laialdaselt audiosignaali võimendamiseks, näiteks raadivastuvõtjas, AV-ressiivris, juhtmeta kõlaris ja aktiivses bassikõlaris, aga näiteks ka servomootorite juhtelektroonikas.
pisi|400px|[[Bipolaartransistoridega võimendi näide]]
Võimsusvõimendi
Võimsusvõimendi on elektronvõimendi suure  võimsusvõimendusega väljundaste. Suure võimsuse tõttu pööratakse nende puhul ka rohkem tähelepanu kasutegurile. Kasutegurit arvestates on välja arendatud mitmeid võimendiklasse.
pisi|150px|A-klassi võimendi
Klass A
A-klassi võimsusvõimendi koosneb ühest transistorist, mida juhitakse tema lineaarses osas. Üks transistor võimendab signaali mõlemat polaarsust. Kasutades induktiivset väljundi sidestamist on kõige suurem võimalik kasutegur 50%, mahtuvusliku sidestamise puhul, aga ainult 25%.
pisi|150px|B-klassi võimendi
Berendt Geistmann
Berendt Geistmann (eesnimena kirjanduses ka Berent; ? – 1628) oli Eestis tegutsenud hilisrenessansi puunikerdaja.
Saudemont
pisi|Saudemonti kirik
Berendt Geistmann
1620. aastatel tegi ta oma töökojas Ambla kirikule altari. Altar on säilinud tänapäevani ja see on võetud kunstimälestisena kaitse alla.
Saudemont
Saudemont on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Elektrooniline võimendi
Klass B
Erinevalt A-klassi võimendist võimendatakse ainult signaali ühte polaarsust. Sellisel võimendil on küll suur signaali moonutus, aga kasutegur on juba maksimaalselt 78,5%. Üksikut B klassi võimendit kasutatakse harva ja enamasti on see osa suuremast süsteemist.
Saudemont
Saudemont asub 23 km Arrasist kagus, teede D39 ja D13 ristumiskoha ümbruses. Autoroute A26 möödub 800 m kaugusel.
Elektrooniline võimendi
Klass B
pisi|150px|AB-klassi võimendi
Saudemont
pisi|tühi|
Elektrooniline võimendi
Klass B vastastaktlülitus
Võimendi koosneb kahest transistorist, millest üks võimendab signaali positiivseid, teine negatiivseid poolperioode. See tagab väikese moonutuse ja hea kasuteguri. Ideaalseid komponente kasutades ei ole signaali puudumisel jõudevoolu. Reaalselt on transistorid eelpingestatud niiviisi, et signaali puudumisel on mõlemad transistorid veidi juhtivad (AB-klass).
pisi|150px|C-klassi võimendi
Klass C
C-klassi võimendi koosneb ühest transistorist ja võimendab ainult osa positiivsest sisendsignaalist. Moonutus on küll väga suur, aga võimalik on kasutegur kuni 90%. Klass C võimendit kasutatakse tavaliselt raadiosaatjates kandesageduse võimendamiseks. Sisendsignaal lülitab transistori sisse, mille peale hakkab see sobitatud lainetakistusega koormusesse vooluimpulsse saatma.
pisi|400px|D-klassi võimendi struktuuriskeem
Klass D
D-klassi võimendis muundatakse sisendsignaal digitaalseteks kõrgema pingega impulssideks. Pulsside keskmine võimsus on otseses suhtes sisendsignaali hetkeamplituudiga. Väljundpulsside sagedus on tavaliselt kümme või rohkem korda suurema sagedusega kui võimendatava signaali kõige kõrgem sagedus. Väljundsignaalis on spektraalseid komponente, mida sisendsignaalis ei esine, seetõttu filtreeritakse väljundit madalpääsfiltriga. Tekkinud väljundsignaal on sisendsignaali võimendatud koopia.
D klassi võimendid on keerulised, aga nende kasutegur on peaaegu 100%.
Tülakoid
pisi|Graana on paksemate ketaste (graanatülakoidide) kuhi ja peened ning lapikud on strooma tülakoidid, mida nimetatakse ka lamellideks Tülakoidid on kloroplasti stroomas asuvad kettakujulised membraanistruktuurid, mis moodustavad omavahel ühendatud siseruumi, mida nimetatakse luumeniks. Tülakoidi membraanidel toimuvad fotosünteesi valgusreaktsioonid. Tülakoidid moodustavad kettalaadsete moodustistena kuhjasid, mida nimetatakse graanadeks. Graanad on omavahel ühendatud lamellidega. Lamellid ühendavad graanad üheks funktsionaalseks siseruumiks (luumeniks).
Termin "tülakoid" on tuletatud kreekakeelsest sõnast thylakos, mis tähendab kotikest või pauna.
Tülakoidi struktuur
Tülakoid on kloroplasti stroomas asuv, membraaniga seotud struktuur.
pisi|300px|Lihtsustatud kujutis kloroplasti membraanidest. Outer membrane – välismembraan; inner membrane – sisemembraan; thylakoid – tülakoid; stroma – strooma; granum – graana
Aluspaar
thumb|[[Adeniini ja tümiini aluspaar. Katkendjooned tähistavad vesiniksidemeid]]
Tülakoid
Tülakoidi membraan
Kloroplastidel on kolm liiki membraane: välis-, sise- ja tülakoidimembraan. Vastavalt sellele on kloroplastides ka kolm omavahel eraldatud ruumiosa: välis- ja sisemebraani vaheline ruum, strooma ja luumen. Tülakoidi membraan ja kloroplasti sisemembraan (nii nagu mitokondri sisemembraan) on enamikule molekulidele ja ioonidele läbimatud. Sellest pääsevad osmoosi tõttu takistuseta läbi vee ja hapniku molekulid. Tülakoidi membraan seob endaga fotosünteetilisi pigmente, mis viivad läbi fotosünteesi valgusreaktsioone. Tülakoidi membraani lipiidne kaksikkiht sarnaneb prokarüoodi ja kloroplasti sisemembraanidega. Kõrgemate taimede tülakoidi membraanid koosnevad peamiselt fosfolipiididest ja galaktolipiididest, mis on asümmeetriliselt paigutunud üle kogu tülakoidi membraani. Tülakoidi membraanides on galaktolipiidide osaskaal suurem, kui fosfolipiidide osakaal. Sellele erinevusele vaatamata on taimede tülakoidi membraanides näidatud lipiidse kaksikkihilaadset organiseeritust. Tülakoidi membraani lipiide sünteesitakse kompleksset rada pidi, mis kätkeb endas lipiidi prekursori transporti tsütoplasma võrgustikust plastiidi ja sealt transporti sisemembraanilt tülakoidi membraani.
Aluspaar
Aluspaar (inglise base pair, lühend: bp) on kaks omavahel vesiniksidemetega seotud nukleotiidi, mis esinevad vastastikustes komplementaarsetes DNA või RNA ahelates.
Tülakoid
Tülakoidi luumen
Tülakoidi luumenis on vedelik, mis koosneb peamiselt veest ja luumen on ümbritsetud tülakoidi membraaniga. Valgusreaktsiooni käigus lagundatakse vee molekule (tekivad hapniku molekulid, mis väljuvad luumenist läbi membraani ja vesiniku ioonid ehk prootonid, mis jäävad luumenisse ja pääsevad stroomasse üksnes läbi ATP süntaasi) ning samas pumbatakse stroomast prootoneid läbi tülakoidi membraani luumenisse. Mõlema protsessi tulemusena muutub see keskkond happeliseks, prootonirohkeks (pH 4). Luumeni ja strooma vaheline prootonite gradient käivitab ja hoiab toimivana ATP süntaasis toimuva ATP sünteesi.
Aluspaar
Üldjuhul moodustab guaniin (G) aluspaari tsütosiiniga (C) ja adeniin (A) aluspaari tümiiniga (T), RNA molekulis on aga adeniin paardunud uratsiiliga (U).
Tülakoid
Graanad ja strooma lamellid
Kõrgemates taimedes on tülakoidid organiseeritud graana-strooma kompleksi. Graanaks nimetatakse tülakoidi "ketaste" kuhja. Graanad annavad kloroplastidele suure pinna ja ruumala suhte, mis on oluline fotosünteesi seisukohalt. Ühes kloroplastis võib leiduda 10–100 graanat. Graanad on omavahel ühendatud strooma tülakoididega, mida võib kutsuda ka graanade vahelisteks tülakoidideks või lamellideks. Graana tülakoide ja strooma tülakoide eristatakse nende valgusisalduse põhjal.
Tülakoidide teke
Idu tärkamisel mullast arenevad proplastiididest kloroplastid. Tülakoidide tekkeks on vajalik aga valguse olemasolu. Valguse puudumisel (näiteks seemnetes) arenevad proplastiidid etioplastideks. Vähene valgus tingib tülakoidide mittetöötamise, mis omakorda lõpetab kloroplastide töö ja lõpptulemusena taim sureb.
Tülakoidide moodustumisel mängib olulist rolli valk nimetusega vesicle-inducing protein in plastids 1 (lühendiga VIPP1). VIPP1 valk on vajalik tülakoidide membraani loomeks. Ilma VIPP1 valguta taimed surevad. Vähendatud valgukoguste juures taime kasv aeglustub ja fotosünteesi võime väheneb.
Tülakoidi valgud
Tülakoidides on palju membraani läbivaid valke, perifeerseid valke ja ainult luumenis asuvaid valke. Kõigist teadaolevaist tülakoidi valkudest on 42% seotud fotosünteesiga, 11% korrektse kokkupakkimisega, 9% valkudest kaitsevad oksüdatiivse stressi eest ja 8% tegelevad translatsiooniga.
Tülakoidi membraani läbivad valgud
Fotosüsteem II valgukompleksid paiknevad peamiselt graana tülakoidides. Fotosüsteem I ja ATP süntaasi valgukompleksid on aga koondunud strooma tülakoididesse ja graanade väliskihtidele. Tsütokroomi b6f kompleksi valgukompleks on ühtlaselt jaotunud üle kogu tülakoidi membraani. Tingitud erinevast ruumilisest paigutusest tülakoidi membraanis on valgukomplekside vaheliseks elektronide transpordiks vaja spetsiaalseid kandjavalke. Kandjavalkudeks tülakoidi membraanis on plastokinoon ja plastotsüaniin.
Tsütokroomi b6f kompleks
Tsütokroomi b6f kompleks (Cyt b6f) on suur, mitmest alaühikust koosnev valgukompleks, mille moodustavad kaks b-tüüpi heemi ja üks c-tüüpi heem (tsütokroom f). Cyt b6f kompleksi ülesanne on katalüüsida elektronide liikumist plastokinoolilt plastotsüaniinile. Elektronide transport Cyt b6f-is on analoogne reaktsiooniga, mida katalüüsib kompleks III (tsütokroom bc1) mitokondriaalses elektrontransportahelas, kus muudetakse hapniku veeks. Elektronide liikumisega läbi Cyt b6f kompleksi transporditakse samaaegselt H+ ioone stroomast luumensisse. Q-tsüklis toimub iga elektroniga paardunud kahe H+ kandumine stroomast luumenisse. Seega on elektronide transport läbi Cyt b6f kompleksi vastutav prootongradiendi tekkimise eest, mida omakorda kasutatakse ära ATP sünteesi läbi viimiseks. Tsütokroomi kompleksilt (konkreetselt tsütokroomilt f) kanduvad elektronid edasi plastotsüaniinile. Plastotsüaniin on väike, hügroskoopne vaske sisaldav valk, mis on võimeline difundeeruma tülakoidi luumenis ning PSI valgukompleksis valguse abil oma elektroni stroomasse vabastama.
Fotosüsteem I
Fotosüsteemi I moodustab reaktsioonitsenter koos valgust püüdva pigment-valk-antennisüsteemiga ja elektrontransportahela komponentidega. Fotosüsteem I viib läbi NADP+ redutseerimise ja seda tehes vabastab plastotsüaniinilt elektroni. PSI valgust püüdev antennisüsteem kasutab mõneti sarnaseid valke nagu PSII antennisüsteem, kuid struktuurilt ja ehituselt erineb ta oluliselt PSII-st. Kuigi PSI antennis on kokku samapalju klorofülli kui PSII antennis, puudub seal klorofüll b ja karotenoide on tunduvalt vähem. PSI tsentri pigmendikompleks P700 neelab valgust pikemal lainepikkusel (700 nm) kui PSII tsentri pigmendikompleks P680 (680 nm). Samuti on PSI-s elektroni primaarseks aktseptoriks kinoon. Kinoonilt kandub elektron edasi rauda sisaldavate mitteheemsete FeS-struktuuride kaudu, millest osa on struktuurselt seotud PSI valkudega, kompleksist võib eralduda aga viimane elektroni kandja ferredoksiin. Ferredoksiinilt kanduvad elektronid ferredoksiin-NADP reduktaasi kaudu üle fotosünteesi elektrontransportahela viimasele NADP+-le.
Tülakoidi luumeni valgud
Valk plastotsüaniin asub tülakoidi luumenis ja transpordib elektrone tsütokroomi b6f kompleksilt fotosüsteem I-le. Plastokinoonid on omadustelt rasvlahustuvad ja sellest tingituna transpordivad elektrone tülakoidi membraani kaksikkihtide vahel. Tülakoidide luumenis toimub ka vett oksüdeerival kompleksil, mis on kinnitunud valgukompleksi fotosüsteem II luumenipoolsele osale, vee oksüdeerimine.
Tülakoidi valkude ekspressioon
Kloroplastidel on oma genoom, kus leidub ka tülakoidi valkude geene. Evolutsiooni käigus on aga suur osa geene kloroplastide genoomist jõudnud raku tuumagenoomi. Selle tulemusena on tülakoidi valkude geenid ositi raku tuumas, ositi kloroplastide tuumas. Sellise ebatavalise geenipaigutuse regulatsiooniks on taimedel aja jooksu vajalikud regulatsioonimehhanismid välja arenenud. Näiteks fotosünteesiaparaadi geenide ekspressiooni raku tuumas reguleerib taimeni jõudva valguse hulk.
Arthur Schnitzler
Arthur Schnitzler (15. mai 1862 Viin – 21. oktoober 1931 Viin) oli austria romaani-, novelli- ja näitekirjanik, elukutselt arst. Ta on eelkõige tuntud psühholoogiliste näidendite poolest, mis lahkavad Viini sajandivahetuse kodanlikku elu.
Marina ja kapten
"Marina ja kapten" on Mehhiko seebiooper (La Tempestad / The Storm). See valmis aastal 2013. Peaosades mängivad Mehhiko modell Ximena Navarrete ja tuntud Mehhiko näitleja William Levy. Seebiooperil on 121 osa, üks osa kestab umbes 45 minutit. "Marina ja kapten" on olnud eetris ka Eestis, TV3-s, novembrist 2013 kuni maini 2014.
Arthur Schnitzler
Schnitzler tegi kirjanikuna nime näidendiga "Anatol" (1893), mis räägib jõuka noore Viini mehe juhuslikest armastustest. "Ringmäng" ("La Ronde"; 1897) on kümnest dialoogist koosnev näidend, mis räägib meeste ja naiste südametusest iha küüsis. Kuigi see põhjustas skandaali isegi 1920. aastal, mil seda esimest korda etendati, on näidendit hiljem sageli lavastatud ja selle põhjal on tehtud mitu filmi, sh Max Ophülse lavastatud "La Ronde" (1950). Schnitzler kutsus oma teostes sageli esile rikutud enesepettuse õhustiku, mida ta kohtas Habsburgide monarhia viimastel valitsusaastatel. Ta uuris inimpsühholoogiat, kujutades armastuses esinevat egoismi, surmakartust, inimese psühhoseksuaalset arengut ja hinge haigestumust. Tema tuntuim romaan on "Leitnant Gustl" (1901). Näidendis "Professor Bernhardi" (1912) ja romaanis "Der Weg ins Freie" (1908) analüüsis ta juutide positsiooni Austrias.
Ta abiellus 1903. aastal näitleja Olga Gussmanniga (1882–1970). Abielu lõppes 1921. aastal lahutusega. Neil oli poeg ja tütar, kes aga 1928. aastal sooritas enesetapu. Schnitzler suri 1931. aastal Viinis 69-aastasena.
Parun Profumo
Parun Profumo on Sardiinia aadlitiitel, mille asutas kuningas Carlo Alberto 30. novembril 1843. Tiitlit on kandnud järgmised isikud:
Airbus ZEROe
Airbus ZEROe (Airbus zero emission) on programm, kus Airbus töötab välja innovaatilisi õhusõidukeid ning uusi tehnoloogiaid õhusõidukitele, millega lennates ei eraldu Heitgaase (ingl. zero emission), mis satuks atmosfääri. Programmi eesmärk on välja töötada 2035. aastaks heitgaasi vabu õhusõidukeid kommertslendudeks.
Hübriid-vesinikmootor
Õhusõidukite energiaallikateks on modifitseeritud gaasiturbiinmootorid, kus põletatakse vesinikku. Vedelvesinikku kasutatakse kütusena, põletades seda hapnikuga. Lisaks toodavad vesiniku kütuseelemendid elektrienergiat, mis täiendab gaasiturbiini. Selle abil saavutatakse efektiivne hübriid-elektriline tõukejõusüsteem. Kõik eelmainitud tehnoloogiad täiendavad üksteist ning on iseseisvalt edasiarendatavad.
Turboventilaatormootoriga õhusõidukid
Turboventilaatormootoriga õhusõidukil on kaks hübriid-vesinikturboventilaatormootorit, mis tagavad tõukejõu õhusõidukile. Vedelvesiniku hoiu- ja jaotussüsteem asub tagumise suruvaheseina taga, lennuki kere tagaosas. Lennuk mahutab kuni 200 reisijat ning lennuulatus on umbes 2000 meremiili (3704 km).
Aastal 2022 käivitas Airbus ZEROe programmi, mille eesmärk on testida vesiniku põlemise tehnoloogiat A380 lennuki peal. Airbus otsustas kasutada turboventilaatormootorõhusõiduki testimiseks just A380 mudelit seetõttu, et õhusõiduki olemasolu hoiab märkimisväärselt kokku raha, mida oleks vaja uue õhusõiduki väljatöötamisel, ning koroonapandeemia ajal on niivõrd suure reisijamahutavusega õhusõidukid otstarbetud. A380 lennukil on palju ruumi lennuki keres, kuhu saab paigaldada erinevaid seadmeid, millega jälgida uute mootorite sooritusvõimet ning palju teisi andmeid, lisaks saab hübriid-vesinikmootorit paigaldada hõlpsasti lennuki kere tagumisele osale lennuki kere peale.
Turbopropellermootoriga õhusõidukid
Õhusõidukil on kaks hübriid-vesinikturbopropellermootorit (8-teralise propelleriga), mis tagavad tõukejõu. Vedelvesiniku hoiu- ja jaotussüsteem asub tagumise suruvaheseina taga lennuki kere tagaosas. Õhusõiduki reisijate mahutavus on kuni 100 ning lennuulatus 1000 meremiili (nm) ehk 1852 kilomeetrit (km).
Segatud tiivakerega õhusõiduk
Eriliselt lai interjöör annab mitmeid võimalusi vesiniku hoiustamiseks ning laiali jaotamiseks. Vedelvesiniku mahutid on paigaldatud tiibade alla. Lennukil on kaks hübriid-vesinikturboventilaatormootorit, mis tagavad tõukejõu lendamiseks. Lennuk suudab kanda 200 reisijat ning lennuulatus on umbes 2000 meremiili (3704 km).
Julius Genss
pisi|Julius Genss Julius Genss (ka Julius Gens,  17. november 1887 (ukj) Tartu – 3. veebruar 1957 Tallinn) oli Eesti kunstiajaloolane, kunstikoguja, kunstiteadlane, ekslibrist ja metseen.
Ta lõpetas 1911. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Õppis aastatel 1912–1913 Müncheni Kunstide Akadeemias maalimist ning oli aastatel 1920–1922 Kunstiühingu Pallas kunstikooli kunstiajaloo lektor.
Julius Genss tegeles kogu elu raamatute ja kunstiga. Tema peamine huviala oli raamatugraafika ning graafika üldisemalt. Ta oli tegev kunstiteoreetiku ning -kriitikuna, avaldades ajakirjanduses hulgaliselt kunstialaseid artikleid. Temalt ilmus kunstialaseid uurimusi ja ülevaateid, kunstikriitikat tähtsamate kultuurialaste sündmuste puhul, näituste arvustusi, kultuuritegelaste biograafiaid, kunstiajaloolisi ülevaateid, leksikone ja teoseid eesti kunstiajaloost, raamatugraafikast jms.
1935. aastal valmis temalt mahukas teos "Eesti kunstiajaloo materjale", mis koosneb järgmistest osadest: "Eesti kunstnike leksikon", "Kunstinäituste juht" ja "Kroonika". Paljundatuna neljas eksemplaris anti need materjalid üle kunstnike organisatsioonidele Tartus ja Tallinnas. Nüüdseks on need eksemplarid Rahvusraamatukogus, Eesti Kunstimuuseumi raamatukogus ja Tartu Ülikooli Raamatukogus. Pärast Teist maailmasõda jätkas ta materjalide kogumist ning andis aastatel 1935–1951 välja 16 köidet "Eesti kunsti materjale" (kokku rohkem kui 5500 A4-lehekülge bio- ja bibliograafilist ning kunstiajaloolist teksti masinakirjas).
Rea Raus
Rea Raus (sündinud 10. aprillil 1967) on eesti kasvatusteadlane ja Läänemaa Ühisgümnaasiumi majanduse ning inglise keele õpetaja.
Julius Genss
Isiklikku
Tema poeg oli Eesti arhitektuuriajaloolane Leo Gens (1922–2001) ning tütar oli vene orientalist ja filmiteadlane Inna Gens-Katanjan (1928–2014).
Rea Raus
Ta on kirjutanud artikleid jätkusuutlikkuse ja ökoloogilise hariduse teemadel.
Kataisk
Kataisk rajati kindlustatud tugipunktina 1655. aastal. Linnaõigused sai Kataisk 1944. aastal. Linna suurim tööstusettevõte on pumbatehas, mis valmistab pumpasid nafta- ja keemiatööstusele.
Urmo Soonvald
pisi|Urmo Soonvald 2014. aastal pisi|Urmo Soonvald 2021. aasta Arvamusfestival Urmo Soonvald (sündinud 7. jaanuaril 1973) on eesti ajakirjanik.
Ta oli 2009. aasta veebruarist 2010. aasta augustini ja septembrist 2010 kuni märtsini 2012 Delfi peatoimetaja. Vahepeal (vähem kui kolm nädalat) oli Delfi peatoimetaja ametis Raimo Ülavere.
Kui meediaettevõte Ekspress Grupp otsustas 13. märtsil 2012 ühendada veebiportaali Delfi ja ajalehe Eesti Päevaleht toimetused, siis nimetati ta ühendatud toimetuse peatoimetajaks.
Villanova Biellese
Villanova Biellese on vald Itaalias Piemonte maakonnas Biella provintsis.
Villanova Biellese kõrgus merepinnast on keskmiselt 232 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Siraphun Wattanajinda
Siraphun Wattanajinda (või Siraphan Wattanajinda, tai keeles ศิรพันธ์ วัฒนจินดา; sündinud 22. mail 1982 Chiang Mais) on tai filminäitleja.
Võhma kivikalme
Võhma kivikalme on muistne kivikalme Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Võhma külas.
Kalmet uuriti 1969–1972 Tanel Moora juhendamisel. Kalme on rajatud Tandemäe oosile. Algul oli seal mitu eraldi kalmet, mis hiljem on liidetud. Kivikalme juures on ka kolmest tarandist tarandkalme. Kivikalme on dateeritud I aastatuhande II poolde või lõppu eKr ja tarandkalme 1. sajandisse pKr.
Kolmikmatusest leitud matus dateeriti vahemikku 760–400 eKr. Mees kandis Y-DNA haplogruppi N-Y4706 ja mitokondriaalse DNA haplogruppi T1a1b. See on üks kahest vanimast Y-DNA haplogrupp N leiust Eestis (teine on Kunda tarandkalmest samas ajavahemikus).