cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Infoarhitektuur
Definitsioonid
Wurman defineeris informatsiooni arhitekti kui isikut, kes loob informatsioonistruktuure ja korraldab andmete sisemisi seaduspärasusi, muutes keeruka arusaadavaks ja võimaldades teistel leida oma isikliku tee teadmisteni
Morville ja Rosenfeld toovad välja järgmised definitsioonid :
Info struktureerimise võimalused
Informatsiooni struktureerimiseks on palju võimalusi ja kriteeriume, Wurman tõi välja viis võimalust informatsiooni organiseerimiseks: alfabeetiline, asukoha, aja, kategooria ja hierarhia järgi
Morville ja Rosenfeld toovad välja järgmised võimalused : Tihti kasutatakse aga hübriidseid "segusid".
Üheks hea infoarhitektuuri alustalaks on hästi läbimõeldud hierarhia. Kaks ekstreemset hierarhilist struktuuri on lai ja sügav.
Kui hierarhia on väga kitsa ja sügava struktuuriga peavad kasutajad informatsiooni kättesaamiseks läbima liiga palju infotasandeid. Enne sihile jõudmist võidakse lihtsalt alla anda. Ka väga lai struktuur, kus terve linkide kogumi haaramiseks peab lehekülge kerima, ei ole kasutaja jaoks parim variant.
Suurem osa uurimustest näitab, et lai struktuur on parem kui sügav struktuur. D. Miller jõudis järeldusele, et hierarhia sügavust tuleks minimeerida, kuid mitte selle hinnaga, et menüü oleks linkidest üleküllastatud. Jacko & Salvendy testisid samuti mitut struktuurisügavust ja jõudsid järeldusele, et suurendades laiust või sügavust suurenevad kasutajate reaktsiooniajad ja tehakse rohkem vigu. Veebidisaini teada-tuntud kolme klõpsu teooria ütleb, et kui kasutajad on sunnitud liikuma üle kolme tasandi, annavad nad lõpuks lihtsalt alla ja lahkuvad veebisaidilt. Kuid uuringud näitavad, et seda reeglit ei saa sõna-sõnalt tõsiselt võtta. Kasutajat ei häiri klõpsude arv, vaid see, et nad midagi ei leia. Õnnestunud otsingu korral neid klõpsude arv ei häirigi.
Veebisaidil navigeerimine
Linkide järjekord navigeerimisribal või menüüs annab kasutajatele ettekujutuse saidi üldisest ülesehitusest ja mõjutab suuresti navigeerimise kiirust. Kui linkidel ei ole mingit konkreetset läbimõeldud järjekorda, vaatavad kasutajad lingid läbi kas ülevalt-alla või alt-üles. Sellises olukorras märgatakse ja jäetakse paremini meelde esimesed lingid, samuti ka viimased. Kui lingid on aga ennustatavas järjekorras (alfabeetiliselt, kronoloogiliselt), sujub linkide üle vaatamine kiiremini. Kõige olulisemad ning kasutajate poolt tihedamini kasutatavad lingid tuleks asetada linkiderea algusesse. Liiga palju linke navigatsiooniribal lisab segadust. Liiga vähe linke aga muudavad navigeerimise teed pikemaks ja aeglustavad navigeerimist. Igal leheküljel peaks pakutama kasutajatele võimalust otse liikuda saidi esilehele, selle lehe alamlehele ning linki lehele, mis asub antud lehest "kõrgemal".
Veebisaidi infoarhitektuuri hindamine
Veebisaiti saab hinnata ärieesmärkide, klientide eesmärkide ja selle järgi, kas see täidab teatud otstarvet. Infoarhitektuuri hindamine võib toimuda veebisaidi arendamise erinevates etappides. Hinnata võib ühe infoarhitektuuri headust teatud kindlal ajahetkel ,aga ka võrrelda veebisaiti konkurendi veebisaidiga. Infoarhitektuuri hindamiseks kasutatakse nii kvalitatiivseid kui ka kvantitatiivseid meetodeid. Tänapäeval on populaarsemad kvalitatiivsed meetodid.
Uurimismeetodid
=Viited=
Alo Mattiisen
pisi|Alo Mattiisen 1988. aastal Foto: Jaan Künnap Alo Mattiisen (22. aprill 1961 Jõgeva – 30. mai 1996 Tallinn) oli eesti helilooja.
Alo Mattiisen saavutas kuulsuse tänu oma protesti- ja isamaalistele lauludele laulva revolutsiooni ajal. Tema tuntuima loomingu sekka kuuluvad "Ei ole üksi ükski maa" (1987) ja laulutsükkel "Viis ärkamisaegset laulu" (1988).
Peale laulude kuulub Mattiiseni loomingu sekka ka instrumentaalteoseid, koorimuusikat, vokaalsuurvorme, teatrimuusikat ja muid palasid.
Elulugu
pisi|Alo Mattiiseni loomingu ja tegevusega seotud ekspositsioon [[Betti Alveri muuseumis]] Alo sündis 22. aprilli hommikul kell kolmveerand üheksa. Sündides kaalus ta 3100 grammi ja oli 51 cm pikk. Ta oli blond, üsna kõhn ja terve. Alo oli elava loomuga laps ja hakkas laulma samal ajal kui rääkima. Tal oli väike mänguklaver, millel saatel ta laulis ja rütmi tagus. Algul hoidis teda vanaema, kuid aasta ja kahe kuu vanuselt läks ta lasteaeda. Lasteaiaga kohanemiseks kulus tal mitu kuud, sest laps ei olnud seltsiv, vaid hoidis pigem omaette. Alole meeldisid väga loomad. Ta armastas suviti vanaema juures olla. Lugema õppis Alo varakult ja kõrvalise abita, kirjutamise sai ta selgeks vanaisa kõrvalt. Raskusi oli häälikute "r" ja "k" hääldamisega, kuid see viga parandati lasteaias.
Kui Alo oli kaheksa-aastane, sündis õde Ade. Ta hoidis õde väga ja nad said hästi läbi. Eriarvamusi tekkis siis, kui õde oli 13–14-aastane.
Õpingud
Pärast esimest klassi hakkas Mattiisen palju lugema. Tema lemmikud olid seiklusjutud, reisikirjad ja kriminaalromaanid. Eesti kirjanikest meeldisid talle Oskar Luts ja Anton Hansen Tammsaare. Alo Mattiisen ei olnud ka kohustusliku kirjanduse vastu.
Lõpukirjandi eest sai Alo Mattiisen hindeks viie. Kõige tugevam oli ta matemaatikas, aga tema nõrk külg oli vene keel. Alo Mattiisenile meeldis osa võtta lavastustest ja muudest taolistest ettevõtmistest, nagu hiljem tema õelegi.
Teises klassis läks Alo Mattiisen ema suunamisel Jõgeva Lastemuusikakooli, kuid ta oli ka ise muusikast väga huvitatud. Muusikakoolis olid tema õpetajad Elvi Kotkas ja Ilmar Lääne. Esimese loo kirjutas Alo Mattiisen muusikakooli kolmandas klassis, see oli viis lasteluuletusele.
Alo Mattiisenile meeldis tema klassijuhataja Eino Veskis ja autoriteet oli tema jaoks ka spordikooli treener Mati Lall. Viiendas klassis hakkas Alo Mattiisen palju spordiga tegelema. Eriti meeldisid talle korvpall ja kergejõustik. Kui Alo Mattiisen oli 13- või 14-aastane, kaalus ta spordi tõttu muusikakooli pooleli jätmist, kuigi talle meeldis seal väga. Muusikakooli õpetaja Anzon kiitis Alo Mattiisenit veel viimaseski klassis.
Tartus oli iga kuu viimasel laupäeval täika, kus müüdi, vahetati ja osteti plaate. Mattiisen käis seal tihti ja tema muusikakogu oli väga suur. Eriti meeldis talle ansambel The Beatles.
Pärast keskkooli asus Alo Mattiisen õppima Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikapedagoogika erialale. Teda hämmastas, et kaasõppurid olid väga ambitsioonikaid ja targad. Uue ümbrusega harjumine võttis aega paar aastat, seni Alo Mattiisen muusikat ei kirjutanud. Pikkamisi mõistis Alo Mattiisen, et on teistega samal tasemel. Ta lõpetas konservatooriumi muusikapedagoogika erialal 1984. aastal. 1988. aastal lõpetas ta sama kooli kompositsiooni eriala.
Ansamblid
Alo võttis muusikaelust osa nii Tallinnas, Jõgeval kui ka mujal Eestis. Tema ampluaa oli lai.
Helilooming
pisi|Alo Mattiisen 1989. aastal I Ülemaailmsete eesti noorte päevadel Alo on kirjutanud laule, instrumentaalteoseid, suurvorme ja nii teatri-, filmi- kui ka telelavastuste muusikat.
Laulud
Kõige rohkem on Alo Mattiisen kirjutanud laule, neid on kokku 86. Mõned tuntumad neist on "Ei ole üksi ükski maa", laulutsükkel "Viis isamaalist laulu" ja "Emale".
Filmi- ja teleteatrimuusika
Alo Mattiisen kirjutas muusika järgmistele telelavastustele ning mängu- ja dokumentaalfilmidele:
Teatrimuusika
Tuntumad lavateosed, millele Alo Mattiisen on muusika kirjutanud:
Instrumentaalteosed ja suurvormid
Alo Mattiiseni tuntuim instrumentaalteos "Ajaga silmitsi" (valminud 1986. aasta suvel Jõgeval) on süit süntesaatorile. Esiettekanne oli Eesti Raadio kolmandas programmis ehk Stereoraadios 19. aprillil 1987.
"Ajaga silmitsi" osad on:
Tartu 9. muusikapäevadel 1987. aastal tunnistati "Ajaga silmitsi" parimaks muusikateoseks. Esitasid Alo Mattiisen (klahvpillidel), Riho Sibul (kitarril) ja Peeter Määrits (heli).
Mälestuse jäädvustamine
Alo Mattiiseni auks korraldatakse Alo Mattiiseni muusikapäevi ja alates 2006. aasta novembrist on Alo Mattiiseni elu ja tegevusega võimalik tutvuda Jõgeval Betti Alveri muuseumis.
Jõgeva muusikakooli seinale on Alo Mattiiseni mälestuseks paigaldatud skulptor Aime Kuulbuschi kujundatud pronkstahvel.
Isiklikku
pisi|Alo Mattiiseni haud
Alo Mattiiseni abikaasa oli näitleja Rita Rätsepp, kes lõpetas 1984. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri XI lennu. Rita Rätsepp ja Alo Mattiisen tutvusid konservatooriumi ühiselamus. Nad elasid enne abiellumist koos kuus aastat. Kooselu kestis üheksa aastat. Neil on tütar Anna-Mariita.
1993. aastast oli Alo Mattiiseni elukaaslane Katri Varbola.
Alo Mattiisen suri 30. mail 1996 Tallinnas. Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Valge meri
thumb|Asukoht kaardil thumb| NASA satelliidifotod Valgest merest: ülemine kevadel, alumine varatalvel Valge meri (vene Белое море, karjala Valkea meri, Vienanmeri, neenetsi Сэрако ям’) on Põhja-Jäämere sisemeri.
Valge meri piirneb põhjas Barentsi merega, millest seda eraldab Koola poolsaar. Valge ja Barentsi mere piiriks on Koola poolsaarel asuva Svjatoi Nossi neeme ja Kanini poolsaarel asuva Kanin Nossi neeme vaheline piir.
Looded on üsna suured, kõige suuremad Mezeni lahes (7,7 m). Need on Põhja-Jäämere kõige suuremad looded. Valge mere kõige väiksemad looded (0,6 m) on Semža jõe suudmes.
Valge mere suurimad lahed on Kandalakša, Onega, Dvina ja Mezeni laht. Mere üksikud rannikulõigud kannavad Pomoori, Teri, Letni ja Karjala ranniku nime.
Valgesse merre suubuvatest jõgedest on suurimad Dvina, Onega ja Mezen.
Maroko
Maroko on kuningriik Loode-Aafrikas. Selle koosseisu kuulub ka vaidlusalane territoorium Lääne-Sahara.
Katrina (orkaan)
Ta põhjustas väga suurt kahju USA kaguosale, olles arvatavasti riigi ajaloo suurim loodusõnnetus. Orkaani tekitatud kahjusid on hinnatud 172,5 miljardi USA dollari juurde (2021. aasta vääringus).
Maroko
Marokol on pikk Atlandi ookeani äärne rannajoon, mis Gibraltari väinast möödudes jätkub Vahemere ääres. Naaberriigid on Mauritaania edelas ning Alžeeria idas ja kagus (piir Alžeeriaga on kinni). Vahemere rannikul on ka kaks Hispaania enklaavi Ceuta ja Melilla. Atlandi ranniku vastas on Kanaari saared ja põhja pool teisel pool Vahemerd on Hispaania.
Katrina (orkaan)
Orkaanis ja selle põhjustatud üleujutustes hukkus vähemalt 1836 inimest.
Valge meri
Valge meri on Valge mere – Läänemere kanali ja Dvina kaudu laevatatavas ühenduses Läänemere ja Volga jõgikonnaga. Kanal rajati 1930. aastatel sunnitööliste poolt ja selle sügavus ei ületa 4 meetrit.
Maroko
Maroko pealinn on Rabat. Suurim linn on Casablanca. Teised suuremad linnad on Agadir, Fès, Marrakech, Meknès, Tanger ja Tétouan.
Pinnamood
Maroko looduse eripära määravad mägine pinnamood ja Atlandi ookeani ning Sahara mõju. Maroko varieeruv pinnamood sisaldab kirdest edelasse minevat maa keskosa läbivat Atlase kurdmäestikku, mille orud ja lavamaad jaotavad selle ala neljaks mägiseks piirkonnaks. Kolm tähtsamat mägist piirkonda, mis jooksevad üksteisega paralleelselt, on Kõrg-Atlas, kuni 4167 m kõrgune, Kesk-Atlas, mis on kuni 3343 m kõrgune, ja Anti-Atlas, mis on neist kõige madalam, kuni 2500 m. Kõrg-Atlasel asub ka Maroko kõrgeim punkt Jbel Toubkal, mis on kõrgeim ja ligipääsetavaim mäemassiiv Atlase ahelikus. Põhja-Aafrikas on ta kõrgeim tipp.
Maroko lõunaosas madalduvad mäed Sahara kõrbe platooks. Anti-Atlase eelmäed madalduvad lõunaosas ja kaguosas Sahara kõrbe lavamaadeks ning kivi- ja liivakõrbetasandikeks. Atlase mäestikust loodes asuvad Maroko keskplatoo Meseta ja kõrgtasandikud Tadla, Rehamna ja Haouz. Maa kirdeosa hõlmab Kõrgplatoo. Maa põhjaosa hõlmavad Vahemere rannikuga rööbiti asetsevad Er-Rifi ahelikud, mis on kuni 2452 m. kõrgused. Maroko edelaosas asub enamus Sahara kõrbe ala.
Kliima
Maroko asub lähistroopilises kliimavöötmes. Kliima on kuiv, kuigi rannikupiirkondades sajab väikestes kogustes novembrist märtsini vihma.
Valge meri
Valges meres Kandalakša lahes asuvad Solovetsi saared, millel asub Põhja-Venemaa üks olulisimaid kloostrikomplekse Solovetsi klooster.
Maroko
Kliima
Temperatuur varieerub olenevalt aastaajast ja asukohast. Samal ajal, kui lõuna ja kagu piirkonna kõrbealadel tõuseb suvel temperatuur ekstreemselt kõrgele, on mäestike kõrgematel aladel suveõhtutel jahe ja talvel väga külm. Atlase mäestik eraldab vahemerelise ja Sahara kõrbelise kliimaga ala, mistõttu vahemerelise kliimaga piirkonnale on iseloomulikud kuiv kuum suvi ja niiske soe talv. Ööpäevane temperatuur on väga muutlik. Rannikul on keskmine temperatuur juulis 23–28 °C, jaanuaris 9–12 °C, sademeid 600–800 mm aastas. Mägedes on kliima niiskem ja jahedam. Sademeid on üle 1000 mm aastas, kõrgemal kui 2000 m on 3–4 talvekuu keskmine temperatuur alla 0 °C, lumikate püsib 4–5 kuud. Maa lõuna- ja idaosas valitseb kuiv mandriline kliima, sademeid 100–200 mm, kohati 50 mm aastas.
Maroko kliima vaheldumises mängib väga suurt rolli külma Kanaari hoovuse jahutav toime, mis on üheks suuremaks kliima kujundajaks Atlase mägede ja Sahara kõrbe kõrval.
Veekogud
Kogu Maroko pindalast on vee all vaid 250 km².
Püsiva vooluga jõgesid on vähe, kuna paljud kuivavad suve jooksul ära. Suuremad jõed on Ummer-Rbia (pikkus 557 km), Sebu (458 km) ja Moulouya (520 km).
Valge meri
Talvel külmub Valge meri harilikult täielikult kinni.
Maroko
Veekogud
Jõed on tähtsad eeskätt veevarustuses, kuna Marokos on 15 veehoidlat, mis on enam kui 100 mln m³ suuruse mahutavusega. Marokos ei esine järvi, kuna on suhteliselt kuiv maa, mistõttu puudub riigis ka laevatatavate siseveekogude olemasolu. Enamus riigi veest on veehoidlates.
Loodusvarad
Maroko peamised loodusvarad on põllumajanduslikud. Kõige olulisemal kohal on fosfaat, mille varudest kogu maailmas omab Maroko 75%. Fosforiiditoodangult ollakse maailmas teisel kohal, väljaveolt aga esikohal.
Palju leidub ka raua-, mangaani-, plii-, tsingi-, koobalti-, vase- ja tinamaaki, püriiti, hõbedat, kulda ja keedusoola.
Energeetilistest maavaradest toodetakse kivisütt, väheses koguses naftat ja maagaasi.
Valge meri
Tähtsaim sadam on Arhangelsk, suured sadamad on veel Belomorsk, Severodvinsk ja Kandalakša.
Maroko
Loodusvarad
Kaldalähedased veed on kalarikkad. Maroko on maailma suurim sardiinikonservide tootja.
Rahvastik
pisi|Võistkondlik võiduratsutamine Marokos 2023. aasta kevadel Maroko põlisrahvaks on iidsetest aegadest pärit heledanahalised berberid – kõrberändurid, kaubitsejad ja kunagised sõdalased. Berberid elavad mägi- ja poolkõrbealadel. Kõrbes rändleb beduiine. Prantslaste ja hispaanlaste hulk on Maroko iseseisvumisest peale vähenenud.
Marokos elab 2007. aasta seisuga 33 757 000 inimest. Riigi rahvastik on pidevalt kasvanud ja 2025. aasta eeldatav rahvaarv on 42 000 000 inimest. Maroko rahvastik on demograafilise ülemineku esimeses etapis, kuna sündimus on suur ja suremus väike. Rahvastiku tihedus on keskmiselt 68 in/km². Kõige tihedam on asustus linnastunud rannikualadel. Maroko lõunaosa ja mäestikualad on asustatud väga hõredalt.
Linnades elab 58% inimestest.
Valge meri
Sajandeid oli Valges meres Venemaa ainus väljapääs maailmamerele ja Arhangelsk oli Venemaa ainus meresadam.
Maroko
Rahvastik
2011. aastal toimunud referendumi tulemusena sai üks berberi keeltest, tamasikti keel, riigikeele staatuse.
Majandus
Maroko on üks Aafrika jõukamaid riike, mille majandust mõjutab esmajoones riigi geograafiline asend. Maroko on kuigivõrd läänestunud ja teatud edusamme saavutanud arengumaa, mis arendab koostööd Euroopa Liiduga. Majandus on võrdlemisi mitmekülgne. Nafta, maagaas ja puuvill võivad selles mängida olulist rolli, kui loodusolud on selleks soodsad, ent kuigivõrd on arenenud ka teraviljakasvatus ja aiandus, käsitöö ning töötlev tööstus.
Majanduskasvu annavad oma panuse ka rahvusvaheliste ettevõtete investeeringud telekommunikatsioonisektorisse ning väljaspool kodumaad elavate marokolaste rahasiirded. Hinnanguliselt saadetakse kodumaale igal aastal 2 miljardi väärtuses välismaal teenitud dollareid. Marokol on kehtiv vabakaubandusleping Euroopa Liidu ja Ameerika Ühendriikidega.
Üldine elatustase on siiski madal, ühiskonnasisesed kontrastid aga mitte väga teravad. Maailmamajandusega on Maroko seotud nõrgalt, aga tuleb vähemalt oma probleemidega toime.
Rändkarjandus hääbub, kõrbed tühjenevad sellestki vähesest rahvastikust, mis seal oli.
Põllumajandus
Maroko põllumajanduse osa SKTs on suhteliselt väike – vaid 15,1% ja hõivatud vaid 44,6% tööealisest rahvastikust, selle majandusharu roll riigi majanduses on suur, pool tööealisest rahvastikust tegeleb põllumajandusega.
Maakasutamise struktuur
2011. aasta seisuga hõlmab põllumaa üle poole Maroko pindalast (64,6%), sellest 17,5% on haritav maa ja 47,1% on rohumaad. Mitmeaastaste põllukultuuride all on vaid 2,9% riigi territooriumist. Metsaga on kaetud 11,5% Marokos pindalast. 21% maast on muud maad – peamiselt mäestikud.
pisi|Vaade Maroko istandusele
Loomakasvatus
Marokos peetakse palju erinevaid loomi. Loomade arv seisuga 2013. aasta FAO andmetel: lambad – 20 mln, kodukitsed – 6,2 mln, veised – 3,2 mln, eeslid – 944 tuhat, muulad – 453 tuhat ja hobused – 139 tuhat.
Toiduainetööstus
Marokos toodetakse erinevaid põllumajandustooteid, mille hulka kuuluvad näiteks suhkur (269 tuhat t), melass (108 tuhat t), oliiviõli (120 tuhat t) ja odraõlu (40 tuhat t).
Ka toodetakse Marokos mune (5,1 mln t), lehmapiima (2,5 mln t) ja veiseliha (204 tuh t).
Samuti toodetakse Marokos rasvata piima (1 mln t) ja juustu (32 tuhat t).
Väliskaubandus
Kõige rohkem eksporditakse Marokost tomateid (392 000 t), mandariine (349 000 t) ja apelsine (172 000 t).
Transport
Transpordi infrastruktuuri arengut takistavad Atlase kurdmäestik ja Sahara kõrbealad. Marokol on pikk merepiir, mis võimaldab kasutada meretransporti. Laevatatavad siseveekogud aga puuduvad.
Maanteid on 57 493 km, sealhulgas kõvakattelisi 32 716 km. Teedevõrgu tihedus on suurem Maroko loodeosas, kuna seal paiknevad tähtsamad linnad ja rahvastiku tihedus on suur. Hõredam on riigi lõunaosas, kuna seal on kõrb.
Raudteede kogupikkus on 1907 km, sellest 1003 km on elektriraudtee.
Meretransport on tähtsal kohal, kuna mereteed pidi on Maroko ühendatud Euroopaga. 98% kauba- ja reisijateveost toimub meretransporti kasutades. Marokos on 27 sadamat, millest 11 on rahvusvahelised reisi- ja kaubasadamad, 11 regionaalsed sadamad (peamiselt kohalikuks liikluseks ja kalasadamad) ja 5 jahisadamat. Tähtsaimad sadamad asuvad Agadiris, Casablanca ja Tangeris.
Lennujaamu on 60, neist kõvakatteradadega 26.
Turism
Maroko on tuntud turismimaa. Regiooniliselt võistleb ta Tuneesia, Egiptuse ja Türgiga. Turismi soodustab Euroopa ja Aafrika vahel sidelüliks olemine. Turism meelitab Marokosse palju investoreid. Riiki külastab üle 3 miljoni turisti aastas, kes toovad sisse umbes 4 miljardit USA dollarit.
Tänapäeval on Agadir Maroko populaarseim sihtkoht. Linna eeliseks on vaieldamatult enam kui 7 km pikkune liivarand. Kuurortlinn pakub võimalusi tegelda enamiku veespordialadega ning suurepäraseid rannahotelle, mille juures asuvad ka tennise- ja võrkpalliväljakud. Palju on imelisi restorane, kus on esindatud erinevate rahvaste köögid. Kaubeldakse kõikvõimalike maitseainete, ehete, lõhnade ja nahktoodetega. Kohalik käsitöö on värvikirev, eriti kaunid on hõbedast ja poolvääriskividest valmistatud berberite kaelakeed.
Populaarseks sihtkohaks on ka Casablanca, mille peamine vaatamisväärsus on Hassan II mošee. Mošee on linna kõige kõrgem hoone ning ühtlasi ka kõige grandioossem XX sajandi moslemite tempel ja suuruselt teine mošee maailmas.
Haldusjaotus
Maroko on halduslikult jaotatud 12 piirkonnaks, mis omakorda jagunevad 62 provintsiks ja 13 prefektuuriks.
Piirkonnad:
Ajalugu
Marokot on eri aegadel valitsenud kartaagolased, berberid, roomlased, portugallased, hispaanlased ja prantslased, kes kõik jätsid endast maha midagi oma uskudest, arhitektuuristiilidest ja keeltest.
Tänapäevase Maroko territooriumi asustasid vähemalt 8000 aastat eKr berberi hõimud, kes tegelesid valdavalt maaviljeluse ja karjakasvatusega.
Kalifaat
pisi|vasakul|Araablaste [[Umaijaadide kalifaat|Umaijaadide kalifaadi (661–750) laienemine: {{legend|#a1584e|Muḩammad (622–632)}} {{legend|#ef9070|Neli esimest kaliifi (Rashidun, 632–661)}} {{legend|#fad07d|Umaijaadid (661–750)}}]] 7. sajandil jõudsid Maroko ja Põhja-Aafrika aladele muslimitest araablastest vallutajad ning juba 711. aastaks liideti kogu Maroko territoorium Araabia kalifaadiga. Suurem osa berberi hõimudest pöördus islamiusku, kuigi araablaste tulek ja islami levitamine ei kulgenud verevalamisteta kodusõdade näol. 8. sajandil vallutasid berberi moslemid (maurid) lühikese aja jooksul (711–718) peaaegu kogu Pürenee poolsaare. Need vallutused moodustasid osa Islami Umaijaadide impeeriumi laienemisest. Vaid kolmel väikesel maapiirkonnal (Astuuria, Navarra ja Aragón) Põhja-Hispaanias õnnestus oma vabadus säilitada.
757. aastal asutati Tuneesias asuva Kairouani (ka Qayrawani) järel teise Põhja-Aafrika islamilinnana Sijilmassa. Järgneva viie sajandi jooksul õitses ja rikastus linn karavanisadamana. Sool, kuld ja vandel rändasid Malist ja Sudaanist Sijilmassa kaudu Fesi ning sealt edasi Euroopasse. Vastupidises suunas liikusid tekstiili-, naha- ja relvakaravanid. pisi|[[Abbassiidide kalifaat (750–1258) 9. sajandi alguses. "A School Atlas of English History" ed. by Samuel Rawson Gardiner]] 8. sajandil saabus Marokosse Abbassiidide Kalifaadist pagenud sõjamehi ja ülikuid, kes moodustasid esimese Maroko riigi – Idrisiidide riigi ning Idris I asutas 789. aastal oma riigi uue pealinnana Fèsi. Järgneval kolmel sajandil moodustasid araablased Põhja-Aafrikas väikesearvulise valitseva eliidi. Ent 11. sajandil leidis aset suur araablaste sisseränne, mille tulemusel berberid assimileerusid, kuigi nad olid juba varem suurelt jaolt omaks võtnud araabia kultuuri, sealhulgas islami.
Almoraviidid
pisi|vasakul|Almoraviidide riik, u 1120 Almoraviidide berberi dünastia ((1056)1060–1147), valitses Marokos, Mauritaanias, Lääne-Alžeerias ja Hispaanias (al-Andalus), asutasid Marrakechi (1062–1070) ja tegid sellest oma pealinna. Almoraviidid ühendasid enda võimu alla lisaks Marokole ka tolleaegse Ghana kuningriigi (ligikaudu tänapäeva Mali ja Mauritaania territooriumi) ning suurema osa Hispaaniast.
Almohaadid
pisi|Almohaadide riik (punane) hiilgeajal, 1180–1212 Almohaadide berberi dünastia valitses (1133–1269) Magribis Põhja-Aafrikas: Marokos, Alžeerias, Tuneesias, Liibüas ja Hispaanias. Almohaadid rajasid esimese berberite riigi Tinmelis Atlase mägedes umbes 1120. aastal. pisi|vasakul|[[Almohaadide alad Ibeeria poolsaarel 1150. aastal]] Alistades valitseva Almoraviidide dünastia, suutsid nad 1147. aastaks kogu Marokos võimule saada. Abd al-Mu'min (1130–1163) vallutas Marrakechi ja kuulutas iseenda kaliifiks. 1159. aastal olid nende kontrolli all kõik Magribi alad. Ka Al-Ándalus sai sama saatuse osaliseks, ning oli 1172. aastaks Almohaadide võimu all.
Almohaadide võim Ibeeria poolsaarel kestis kuni 1212. aastani, kui Muhammad "al-Nasir" III Las Navas de Tolosa lahingus Sierra Morenas Kastiilia, Aragóni, Navarra ja Portugali kristlike kuningate liidult rekonkista käigus lüüa sai. Mauride võim Ibeerias taandus peagi peaaegu täielikult, kui Córdoba ja Sevilla vastavalt aastatel 1236 ja 1248 kristlaste kätte langesid. Almohaadide valitsusaeg jätkus kuni mitmete hõimude ja piirkondade ülestõusud võimaldasid nende ohtlikemate vaenlaste, Mariinide esiletõusu 1215. aastaks. Dünastia viimase valitseja kätte jäi lõpuks vaid Marrakech, kus ta orja poolt 1269. aastal mõrvati.
Mariinide väed piirasid Marrakechi, millega lõpetati Almohaadide valitsusaeg Lääne-Magribis ning rajati Mariniidide riik. 13.–15. sajandil valitsesid riiki (1244–1465) Mariniidid ja (1472–1554) Wattasiidid. 1415. aastal vallutasid portugallased Ceuta Aafrika rannikul ning umbes samal ajal hakkas Portugal regulaarselt sekkuma Maroko asjadesse ning Hispaania omandas sadamad Alžeerias ja Tuneesias.
Portugal sai vahepeal (1578) ränga kaotuse osaliseks Abd el Malek I-lt Ksar el-Kebiri lahingus ning selleks ajaks oli Hispaania juba kaotanud suurema osa oma tugipunktidest Aafrikas. Võitudele Marokos järgnesid sisetülid, mille tõttu hispaanlased ja portugallased kaotasid mõju Vahemere-kaubanduse üle. Mariniidide riik säilitas oma sõltumatuse türklastest, vaatamata sellele, et Osmanite riik vallutas 1453 Konstantinoopoli ja 1517 Egiptuse, kust neil oli 1519–1551 kontroll ka Alžeeria, Tuneesia ja Tripoli üle.
16.–17. sajandil (1549–1659) valitsesid Maroko alasid Saadiidid ning 17. sajandist tänapäevani valitsevad Alaviidid.
Alaviidid
1666. aastal võimu haaranud Alaviidide dünastia valitseb riiki tänapäevani. Tafilalti sultan (1631–1636) Sharif ibn Ali haaras võimu Tafilalti aladel, pärast Saadiidide dünastia viimase valoitseja Ahmad al-Mansur (1578–1603) surma. Tema poeg Al-Rashid saavutas ülemvõimu kogu Maroko aladel mida valitses aastatel (1666–1672). Alaviidide saavutuseks võib pidada edukat riigi stabiliseerimist ning Rabat-Salé mereröövlite alistamist. Maroko sultan Moulay Ismail Ibn Sharif (1672–1727) pikal valitsusajal tõrjuti Euroopa riigid rannikualalt ja taastati kontroll Larache, Asilahi, Mehdya ja Tangeri sadamate üle.
Alaviidide dünastia valitsemise ajal on tehtud esimesed olulised välispoliitilised kokkulepped. Maroko oli esimeseks maailma riigiks, kes 1777. aastal tunnistas Ameerika Ühendriike iseseisva riigina ning kindlustas Ameerika kaupmeeste laevadele kaitse mereröövlite vastu. Ameerika ja Maroko vaheline sõprusleping jõustus 1786. aastal ning see on ühtlasi Ameerika Ühendriikide vanim kehtiv sõprusleping. Ameerika Ühendriikide valitsuse soetatud esimene kinnisvara välismaal on Tangeris asuv konsulaat. Mitme sajandi kestel oli Maroko suhteliselt tugev riik, kuid selle mõju ja rikkus vähenes ning juba 20. sajandi alguses koloniseerisid selle vana Euroopa riigid. Koloniseerimisõiguse pärast rivaalitsesid Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik, Hispaania, Prantsusmaa ja Saksamaa keisririik. 1904. aastal jõustunud enfente'iga tunnustas Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik muuseas Prantsuse domineerivat mõju Marokos, mille eest prantslased loobusid lõplikult nõudlustest Egiptuses. Saksamaa ägeda vastuseisu tõttu Prantsusmaa kannakinnitamisele Marokos tekkis nn esimene Maroko kriis, mille lahendamiseks kutsuti 1906. aastal kokku Algecirase konverents. Viimase otsustega rõhutati küll "avatud ukse" põhimõtte rakendamist Marokos, kuid Prantsuse esivõimu kaotamist seal ei õnnestunud Saksamaal saavutada. Pärast seda, kui prantslased okupeerisid Fès'i, vastas Saksamaa sellele oma kahurpaadi saatmisega Agadiri. Nii puhkes 1911. aasta teine Maroko kriis, mis lahendati Saksa-Prantsuse vahelise kokkuleppega. Saksamaa tunnustas Prantsuse eriseisundit Marokos ja sai vastutasuks mõned alad Prantsuse Kongost. Maroko kriiside tulemusena muutus nii siis vormiliselt 1912. aasta lepinguga täiesti valdav osa Marokost Prantsusmaa protektoraadiks, kuna väike põhjapoolne osa (28 000 km) siirdus Hispaania kaitse alla. Tanger aga muudeti 1923. aastal rahvusvaheliseks neutraalseks tsooniks.
Maroko Teises maailmasõjas
1942. aasta sügisel alustasid Briti väed vastupealetungi Egiptuses koos Ameerika vägedega. USA ja Briti dessant maabus Operatsioon Tõrvik raames Marokos ja Alžeerias.
Maroko iseseisvumine
Maroko territoorium jagati aastakümnete jooksul riikide vahel ümber, kuid 1956. aastal sai Maroko sultan Mohammed V pool sajandit kestnud vastupanuliikumise toel esimeseks iseseisva Maroko valitsejaks (1927–1961).
Maroko kuningas (1961–1999) Hassan II kehtestas 1965 Casablancas puhkenud rahutuste järel diktatuuri ja elas üle kaks riigipöördekatset. 1976. aastal okupeeris Maroko endise Hispaania Lääne-Aafrika, Lääne-Sahara alad. Pärast Hispaania lahkumist Lääne-Saharast allkirjastasid Hispaania, Maroko ja Mauritaania Madridi kokkuleppe, millele järgnes Maroko ja Mauritaania sisenemine Lääne-Sahara aladele eesmärgiga liita see enda riigiga. Järgnes sõda iseseisvust pooldava Polisario rindega, kellega sõlmiti 1991. aasta relvarahu. SADR-i valitsuse kontrolli all on praegu 20-25% Lääne-Saharast, neid territooriume nimetab valitsus vabastatud aladeks või vabaks tsooniks. Maroko administreerib ülejäänud osa vaidluse all olevast alast ja nimetab neid maid oma Lõunaprovintsideks. Aastal 2020 tunnustas USA Lääne-Saharat Maroko osana.
Alekhsandre Tšikvaidze
Alekhsandre Tšikvaidze (gruusia keeles ალექსანდრე ჩიკვაიძე; vene keeles Александр Чикваидзе Aleksandr Tšikvaidze; 19. jaanuar 1932 Tiflis – 8. mai 2012 Thbilisi) oli Gruusia riigitegelane ja diplomaat.
Intentsionaalsus
Intentsionaalsus (ladina keele sõnast intentio 'pinguldus, suunatus, taotlus, tähelepanu') on teadvuse või psüühika või vaimu (vaimuseisundite ja vaimusündmuste) või selle väljenduste omadus olla millelegi suunatud (ehk olla millelegi sihitud ehk millegi kohta käia).
Intentsionaalsus kui filosoofia mõiste oli kasutusel juba keskaja filosoofias. Tänapäeval on intentsionaalsus tuntud ühe keskse mõistena Edmund Husserli filosoofias, kes võttis selle kasutusele Franz Brentanost lähtudes. Intentsionaalsus on üks peamisi mõisteid ka John Searle'i filosoofias ning seda kasutatakse ka analüütilises filosoofias laiemalt.
Intentsionaalsus Brentanol
Raamatus "Psychologie vom empirischen Standpunkte" ("Psühholoogia empiirilisest vaatepunktist", (1874) ütleb Franz Brentano psüühilistele nähtustele iseloomulikku tunnust otsides: "Iga psüühilist nähtust iseloomustab see, mida keskaja skolastikud nimetasid eseme intentsionaalseks (vist ka vaimseks ineksistentsiks [sees-eksistentsiks] ja mida meie, kuigi mitte päris ühemõtteliste väljenditega, mingi sisu kohta käimiseks, suunatuseks mingile objektile (mille all me siin ei mõista mingit reaalsust) või immanentseks esemelisuseks. Iga psüühiline nähtus sisaldab midagi objektina, kuigi mitte iga nähtus samal moel. Ettekujutuse puhul kujutatakse midagi ette, otsustuse puhul tunnistatakse midagi või lükatakse tagasi, armastuse puhul armastatakse, vihkamise puhul vihatakse, iha puhul ihaldatakse jne. See intentsionaalne ineksistents on omane eksklusiivselt psüühilistele nähtustele. Ükski füüsiline nähtus ei ilmuta midagi sarnast. Ja nõnda saame psüühilisi nähtusi defineerida, öeldes, et nad on niisugused nähtused, mis sisaldavad intentsionaalselt mingit eset." (See viimane on Brentano tees.)
Brentano esitus jätab vastamata, milles seisneb vaimunähtuse suhe objektiga, kui objekt on mitteeksisteeriv või eksisteerib üksnes vaimus? Edmund Husserl lahendas viimase küsimuse fenomenoloogilise reduktsiooniga, jättes küsimusele, kas tegu on reaalse või fiktiivse objektiga, meelega vastamata.
Brentano esitab kolm teesi:
Analüütilises filosoofias on kaks esimest teesi tekitanud lahkarvamuse küsimuses, kas intentsionaalsed objektid on reaalselt olemas. Nende reaalse olemasolu pooldajad moodustavad vähemuse. Et intentsionaalsed objektid ei pruugi eksisteerida, siis nad väidavad, et on olemas mitteeksisteerivaid objekte.
Intentsionaalsus Husserlil
Husserl mõistab teadvust intentsionaalsusena vastanduvalt empiristliku psühholoogia arusaamale, mille kohaselt on teadvus passiivne välismõjutuste vastuvõtja. Empiristliku teadvusekäsitluse raames tekivad probleemid teadvuse paratamatute sisude kirjeldamisega, sest induktsiooni alusel peaks olema ka kõik loogika seadused, matemaatilised tõed ja muu mõtlemisele paratamatuna ilmnev kõigest tõenäoline. Et Husserl mõistab filosoofiat range teadusena ning loogikat selle ühe valdkonnana, siis ei saa ta niisuguse käsitlusviisiga nõustuda.
Selleks et paratamatute tõdede rangelt paratamatut olemisviisi kindlustada, hülgab Husserl metoodiliselt empiristliku arusaama välist reaalsust induktiivsete üldistuste vahendusel haaravast ja nõnda välja kujunevast teadvusest. Husserl kinnitab, et teadvus haarab oma esemeid vahetult, eideetilises kaemuses (intuitsiooni või ideatsiooni vahendusel) ega konstrueeri neid meeleandmetest: kui näiteks teadvuses kogetakse maja, siis ongi tegemist maja kogemisega, mis pole tingitud empiristlikult kirjeldatavatest mehhanismidest. Kogetud ese on Husserli mõistestikus intentsionaalne ese, st ese, millele teadvus on intendeeritud. Kogemus on alati intentsionaalne, seisnedes teadvuse pinguldatuses oma esemele. Ei saa olla eset sellele intendeeritud teadvuseta. Samas on intentsionaalsus alati suunatus millelegi. Husserl seob selle läbi subjekti ja objekti teineteisega.
Stihl
pisi|Stihl Andreas Stihl AG & Company on Saksa kettsaagide ja muude kaasaskantavate seadmete, sealhulgas trimmerite ja puhurite tootja.
Intentsionaalsus
Intentsionaalsus Husserlil
Intentsionaalne ese pole rangelt võttes ei ideaalne ega reaalne ega oma eksistentsi metafüüsilises mõttes. See, et teadvus kogeb ehk intendeerib maja vahetult majana, on teadvuse suunatuse või intentsionaalsuse tulemus. Intentsionaalsus toimib läbi eideetilise reduktsiooni, mis jätab maja kui eidose kaemise puhul kõrvale selle juhuslikud omadused või tunnused (nt materjal, värv jne) ning intendeerib maja kui mõistet. Maja intentsionaalne kaemine ei lähtu mitte majast kui mõnest reaalsest majast, millel on sellised ja teistsugused juhuslikud omadused, ega jõua maja mõisteni nende juhuslike omaduste eemaldamise teel, vaid kaeb maja vahetult kui maja teadvuse eelneva või samaaegse suunatuse tõttu maja eideetilisele kaemisele. Teadvus kui intentsionaalsus pole Husserli käsitluses seega mitte passiivne vastuvõtmise võime, vaid aktiivne võimelisus olla suunatud kunatistele esemetele. Suunates teadvust sellelesamale majale mõnel teisel viisil, võime seda aga kogeda hoopis kivisena või punasena, kusjuures sel juhul on redutseeritud muud tunnused.
Kogemine toimub seega teadvuse aktiivsuse tulemusel, teadvus on protsessiline ja toimib läbi intentsionaalsete aktide, mille käigus teadvus esemeid ühel või teisel viisil haarab.
Seoses olemasolu küsimuse kõrvalejätmisega intentsionaalse eseme puhul räägib Husserl fenomenoloogilisest epochēst (fenomenoloogiline reduktsioon), mis tähendab hoidumist seisukoha võtmisest teadvuse eseme eksistentsi suhtes. Olemasolu on intentsionaalse objekti suhtes transtsendentne ning selle käsitlemine viiks Husserlit metafüüsilisse transtsendentsifilosoofiasse. Sestap piirdub ta tõdemusega, et intentsionaalne ese on teadvusele antud läbi suunatuse sellele esemele, kuid selle eseme olemasolu kohta me rangelt võttes midagi väita ei saa. See ei tähenda aga, et kõik teadvuses kogetavad esemed oleks näilised või ebareaalsed. Husserl kinnitab, et sellise fenomenoloogilise epochē tulemusel ei muutu meie maailmakogemuses mitte midagi peale selle, et me hoidume kogetavate esemete suhtes väitmast, et need on olemas või et neid pole. Kõik esemed on kogetavad samuti nagu varem, aga nende olemasolu küsimus võetakse intentsionaalsuse range täideviimise nimel sulgudesse. Küsimus eseme olemasolust muutub sellega kehtivuse küsimuseks ega oma metafüüsilist staatust.
Stihl
Ettevõtte ajalugu
Andreas Stihl konstrueeris ja ehitas oma esimese sae 1926. aastal. Saag töötas elektri jõul ja kaalus 63 kilogrammi. STIHLi nimi sai kiiresti populaarseks ja oli peagi suurim kettsaagide tootja maailmas. Stihli kasv oli esialgu aeglane, kuna kettsaed tulid turule umbes samal ajal, kui oli suur depressioon – tööjõud oli odav ning mootorsaagide järele polnud vajadust, kuna kahemehesaed olid populaarsed. Esialgsed saed olid väga rasked ja tihti vajasid käsitsemiseks kahte meest.
Intentsionaalsus
Intentsionaalsus Husserlil
Varasem subjektifilosoofia tegi vea, kui lähtus teadvuse esemete seletamisel olemasolevast maailmast ning püüdis teadvust sellega sobitada. Husserl tunnustab siinkohal René Descartesi saavutust, kes kinnitas subjekti uusaegse filosoofia aluse, kuid ta ei viinud kahtlust maailma olemasolus äärmise võimalikkuseni, vaid mõistis subjekti ekslikult "maailma viimase lõpptükina", seega olemisviisilt sarnasena maailma olemisviisiga. Husserl väidab, et viib kartesiaanlikes meditatsioonides alustatud mõtlemise tee lõpule ning põhjendab sellega oma transtsendentaalse fenomenoloogia kui egoloogia.
Et Husserlil on teadvus mõistetud intentsionaalsusena, kusjuures teadvus ise ongi tema jaoks intentsionaalsus, mitte intentsionaalsus pole teadvuse omadus, siis ületab ta teadvust selliselt mõistes loogika seaduste ja matemaatiliste tõdede olemasolu probleemi. Husserli järgi on sellised mõtlemisele paratamatuna ilmnevad tõed puhtad intentsionaalsed esemed ehk noemad, mille kogemiseks pole teadvusel vaja mitte midagi empiirilist ega välist. Tegemist pole mitte psüühiliste nähtustega, vaid erilaadsete esemetega, millest lähtuvalt võib ütelda, et mõtlemisele paratamatud tõed ilmnevad esemetena, mida on võimalik kogeda ega ole tingitud või konstrueeritud. Selline ese avaneb teadvusele kategoriaalses kaemuses.
Intentsionaalsus ja tähendus
Husserl mõistab ka sõnu ja lauseid kui keelelisi väljendusi sarnaselt teadvusaktidega. Keeleliste väljenduste puhul võib rääkida nende tähendusest. Tähendus on Husserlil mõistetud intentsionaalsena, mistõttu saavad sõna ja lause tähenduse läbi teatud intentsionaalse akti, mida Husserl nimetab tähendust või mõtet andvaks või omistavaks aktiks.
Keelelistel väljendustel on alati tähendusintentsioon, mis intendeerib ehk tähendab mingile esemele. See toimub aga läbi teadvuse intentsionaalsuse, mille kaudu sõnade ja lausete tähendussuunatus võib saada täidetud kaemusliku sisuga. Vastavalt sellele täituvad mõnede keeleliste väljenduste tähendused, mõned aga pruugivad mitte täituda, kuid tähenduse suunatus täitumisele on omane igasugusele väljendusele. Tähendust andvatele aktidele lisanduvad seega ka täitumisaktid, mis kindlustavad, tugevdavad ja ilmestavad tähendust andvaid akte, st moodustavad tähenduse n-ö emotsionaalses mõttes.
Kui väljendatakse midagi ekslikult, siis võib täitumisele suunatud tähendusintentsioon seisneda ka tühjenemises, mille tulemusena täitumisakt omab tagasisidet tähendust andvale aktile. Tähendustandev akt ja täitumisakt moodustavad üheskoos täitumisühtsuse, milles on teadvussisu tegelikult avatud.
Tähendus on seega teatud eideetiline ühik, mis toimib ehk täitub või jääb täitumata läbi teadvuse suunatuse esemele. Näiteks võrdkülgne kolmnurk ja võrdnurkne kolmnurk on mõlemad eideetilised ühikud, millel on eri täitumisaktide tõttu erinev tähendus, mis aga mõlemad täituvad läbi intentsionaalse akti sama eseme kaemuses.
Mis asjad on intentsionaalsed?
Intentsionaalsuse ning intentsionaalsete objektide omamise omistas Franz Brentano algselt vaimunähtustele (vaimuseisunditele ja vaimusündmustele), näiteks soovidele ja kahetsustele. Intentsionaalseteks objektideks võivad olla indiviidid, asjade seisud või mõlemad (näiteks taju). Intentsionaalsed on ka arvutusseisundid ja -representatsioonid, kui arvutamisel arvutatakse midagi ja representeeritakse midagi (välja jäävad võib-olla närvivõrgud, sest tundub, et nendel on küll arvutuslikud väärtused, kuid need ei representeeri midagi).
Pole ilmne, et igal vaimuseisundil (näiteks valul, kihelusel, ärevusel) on (võib-olla mitteolemasolev) intentsionaalne objekt. Teiselt poolt tundub, et võib-olla mitteeksisteerivatele objektidele võivad olla suunatud muudki asjad peale vaimuseisundite ja -sündmuste: nimed, maalid, skulptuurid ja ükssarvikulõksud. Ka käitumine on intentsionaalne: joogi järele käe väljasirutamine, kellelegi kirja saatmine, millegi loopimine kellegi pihta. (Näiteks Roderick Chisholm (1958) ja John Searle (1983) väidavad, et keeleliste entiteetide, käitumise ja muude mittevaimsete asjade intentsionaalsus on sekundaarne, sest see tuleneb vaimuseisundi intentsionaalsusest, mis on fundamentaalsem.)
Intentsionaalsuse paradoksid
Michael Thau (2002:ptk 2) toob välja kolm intentsionaalsuse paradoksi.
Esimene paradoks seisneb selles, et intentsionaalne objekt ei pruugi reaalselt olemas olla. Brentano väitel on intentsionaalsus just sellepärast omane ainult vaimunähtustele, et puhtfüüsilised esemed ei saa olla suunatud mitteolemasolevatele asjade seisudele. Siit tuleneb Descartesi dualism: vaimne asi ei saa olla füüsiline. Alexius Meinong on lahenduseks pakkunud, et ka mitteeksisteerivad võivad olemas olla ehk subsisteerida (bestehen).
Teine paradoks on see, et vaimuseisund võib olla millegagi intentsionaalses suhtes, ilma et oleks ühte konkreetset asja, millega ta suhtes on. Näiteks keegi tahab endale kilpkonna.
Kolmas paradoks on see, et hoolimata sellest, et a on identne b-ga, võib vaimuseisund olla intentsionaalses suhtes a-ga, kuid mitte b-ga.
Nende paradokside lahendamiseks on loobutud intentsionaalsuse tõlgendamisest intentsionaalse suhte kaudu ning hakatud eristama intentsionaalse entiteedi reprentatsioonilist sisu ja intentsionaalseid objekte (kui neid on). Sisu võib olla propositsioon, mis ei pruugi olla tõene ja võib rääkida asjast, mida pole olemas. Kui ma soovin, et mul oleks kilpkonn, siis selle soovi sisu on propositsioon, et mul on kilpkonn. Kui vahetada a ja b, on sisud eri propositsioonid.
Füüsilised intentsionaalsed seisundid
Tänapäeva filosoofias ja kognitiivses psühholoogias on valdav arvutusseisundite ja representatsiooniseisundite pidamine peaaju seisunditeks, nii et tuleb leida selgitus, kuidas organismil kui puhtfüüsilisel entiteedil saavad olla intentsionaalsed seisundid. (Mõned biheivioristidest psühholoogid ja eliminatiivmaterialistidest filosoofid lahendavad probleemi sellega, et nad eitavad intentsionaalsete seisundite olemasolu üldse.) Ühed teooriad omistavad intentsionaalsuse eeldatavatele aju üksikseisunditele, teised ainult subjektile tervikuna. Paljud (eriti need, keda on mõjutanud tunnetusteadus) usuvad, et ka propositsioonilised hoiakud kätkevad ajuseisundites. Nende järgi on igasuguse intentsionaalsuse aluseks vaimne representatsioon ning propositsionaalsed hoiakud on intentsionaalsed sellepärast, et neid representeerivad seesmised füüsilised seisundid, mis representeerivad tegelikke ja võimalikke asjade seise. Seda kinnitab mingil määral asjaolu, et intentsionaalsed tunnused on semantilised: nagu representatsiooni vaieldamatud juhtumidki, on uskumused tõesed või väärad ning toovad kaasa või implitseerivad teisi uskumusi. Tundub, et nad koosnevad mõistetest ning nende tõesus või väärus sõltub vastavusest nende seesmiste struktuuride ning selle vahel, missugune maailm on. Sellepärast on loomulik panna nende intentsionaalsus vaimse osutamise arvele. Wilfrid Sellars (1963) ja Jerry Fodor (1975, 1981) on väitnud, et intentsionaalsed seisundid on lihtsalt füüsilised seisundid ning nende intentsionaalsed objektid on lihtsalt representatsioonilised sisud. Selle teooria põhiline raskus on selles, et pole selge, kuidas täpselt füüsilise (neurofüsioloogilise) entiteedi representatsiooniline sisu on määratud. Seda probleemi nimetatakse sümbolite ankurdamise probleemiks (symbol grounding problem).
Jerry Fodor pakkus sellele vastuseks psühhosemantika. Psühhosemantikat on püüdnud välja töötada Michael Devitt (1981), Ruth Millikan (1984), Ned Block (1986), Fred Dretske (1988) ja Jerry Fodor (1987, 1990).
Tundub aga, et tavaliste propositsiooniliste hoiakute sisu ei ole määratud hoiaku subjekti närvisüsteemi seisundiga ega isegi kogu organismi seisundiga. Hilary Putnami (1975) Teisikmaa näide paistab näitavat, et kahe füüsiliselt täpselt ühesuguse inimese uskumused ja soovid võivad olla keskkonna erinevuste tõttu erinevad. (John Searle (1983) ei nõustu sellega). Inimesel tuleb eristada tema keha füüsiliste omadustega määratud omadusi (kitsaid omadusi) ja teisi omadusi (laiu omadusi). Representatsioonisisud on laiad omadused. Siit paistab tulenevat, et psühhosemantika ei saa piirduda seesmiste funktsionaalsete ja arvutuslike rollide või muude kitsaste omadustega, vaid peab mängu tooma ka teaduslikult ligipääsetavaid suhteid aju ja keskkonna vahel. (Terry Winograd (1972), Philip Johnson-Laird (1977) ja Jerry Fodor (1987) väidavat, et tunnetusteadusele piisab kitsast sisust. Brian Loari (1988) ja Michael Devitti (1990) järgi saab ka tavalisi propositsioonilisi hoiakuid käsitleda kitsa sisuga piirdudes.)
Mõtlemise representatsioonilisel käsitusel on veel see raskus, et mõtlemise objektid ei pruugi olla keskkonnas: nad võivad olla näiteks abstraktsed objektid või täiesti mittereaalsed (see raskus on ka representatsioonide puhul kognitiivses psühholoogias).
Nende raskuste tõttu ei ole teised filosoofid tahtnud omistada intentsionaalsust subjekti üksikutele seisunditele ning väidavad, et vähemalt tervemõistusliku intentsionaalsete hoiakute omistamise puhul ei ole jutt üldse siseseisunditest, käitumise sisemistest põhjustest rääkimata. Peter Strawsoni (1959), John McDowelli (1994), Rudder Bakeri (1995) ja David Lewise järgi on hoiakud kogu inimese (eeldatavalt füüsilised seisundid). Willard Van Orman Quine'i raamatu "Sõna ja objekt" (1960) või hermeneutika mõju all olevad filosoofid väidavad, et see, mida inimene usub, ei ole faktiküsimus, vaid sõltub tõlgendusest või tõlkest mingisse keelde mingil otstarbel. Donald Davidsoni (1970) ja Daniel Dennetti (1978, 1987) järgi väljendavad intentsionaalsed omistused mittefaktilisi, normatiivseid arvutusi, mis aitavad käitumist ennustada teisel moel kui intentsionaalne vaatenurk. Selliseid teooriaid põhjendatakse tavaliselt viidates sellele, mis laadi tõenditele propositsioonilisi hoiakuid omistades toetutakse. Tavaliselt ei laiendata neid teooriaid tajuseisunditele ja kognitiivses psühholoogias postuleeritavatele representatsioonidele. Need teooriad väldivad küll sümbolite ankurdamise probleemi, kuid jätavad ikkagi vastamata küsimusele, kuidas mõtted saavad käia abstraktsete või mitteeksisteerivate objektide kohta.
Intentsionaalsuse reduktsioon
Paljud filosoofid leiavad, et kui intentsionaalsus on päriselt olemas, siis peab olema võimalik selle füsikalistlik või naturalistlik reduktsioon. Näiteks Jerry Fodor ütleb: "Ma oletan, et varem või hiljem saavad füüsikud valmis asjade viimsete ja taandumatute omaduste kataloogi. Siis on nende nimistus võib-olla sarnased asjad nagu spinn, sarm ja laeng. Aga millegi kohta käimist seal kindlasti ei ole; intentsionaalsus lihtsalt ei lähe nii sügavale [...]. Kui semantilisus ja intentsionaalsus on asjade reaalsed omadused, siis peab see tulenema nende identsusest omadustega, mis ise ei ole ei intentsionaalsed ega semantilised, (või ehk kaasuvad nendega). Kui millegi kohta käimine on reaalne, siis see on tegelikult midagi muud."