cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Personalism
Filosoofiline käsitlus
Maurice Nédoncelle (1905–1976), prantsuse filosoof pidas isiksust universumi-reaalsuse fundamentaalseks aluseks ning pühendus isiksusliku psüühika ja isiksuste vaheliste suhete fenomenoloogilisele uurimisele. Ta väitis, et kui inimene vabaneb oma egost siis algab isiksuslik areng, mis lähtub mina-teadvusest ja millel pole lõppu, kuid see saab toimuda vaid ühiskonnas mis jätab talle eneseteostuse vabaduse.
Eesti keraamika
Keraamika ilmumine Eesti aladele
Keraamika valmistamise oskus levis Läänemere äärde lõunapoolsematelt aladelt ilmselt kultuurilaenuna, mitte rahvasterändamise tulemusena. Seda soodustas arvatavasti elukaaslaste võtmine väljastpoolt oma kogukonda. Samuti ei ole Eesti aladel kunagi savist puudu tulnud ja seetõttu oli tooraine kohe käepärast võtta.
Arvatavasti võeti kultuurilaenuna üle ainult keraamika valmistamise oskus – nõude vorm ja kaunistamise viis hakkasid sõltuma aga varasematest piirkondlikest eripäradest ja tavadest.
Personalism
Filosoofiline käsitlus
Emmanuel Mounier (1906–1950), prantsuse filosoof räägib riigist kui sotsiaalsest fenomenist ning märgib, et egoistlik inimene võib riiki ära kasutades rakendada võimutäiust teiste inimeste üle viisil, mis on vastuolus personalistliku ühiskonnakorralduse ideega. Ta väidab, et õigus juhtida riigi-institutsiooni ei anna automaatselt võimuvolitusi. Riik peab teenima inimest, mitte inimene riiki, niisamuti nagu majanduse mõtteks on inimliku toimetuleku kindlustamine ja heaolu suurendamine, mitte ärikasumi suurendamine inimeste heaolu arvelt.
Eesti keraamika
Keraamika ilmumine Eesti aladele
thumb|left|Kammkeraamika. [[Eesti Ajaloomuuseum]]
Narva kultuuri keraamika
Praeguseks teatakse Eestis enam kui paarikümmet Narva kultuuri asuala. Nendest vanim, Riigiküla IV asulakoht Narva lähistel, kannab dateeringut 5000 aastat eKr. Samas on Narva kultuuri kõige varasemad dateeringud saadud Läti idaosast (radiosüsiniku dateering asetab sealsed asulakohad 5500. aastasse eKr) ja arvestades keraamikaoskuste levikusuunda võib eeldada, et kõige vanemaid Narva kultuuri asulakohti ei ole Eesti aladelt veel leitud.
Narva kultuur sai nimetuse 1950. aastail Narva jõe alamjooksult leitud muististe uurimisel. Narva kultuuri asuala hõlmas aga lisaks Eestile ka Läti, Leedu põhjaosa ja Venemaa loodeosa. Ei tasu aga arvata, et Narva kultuur oli midagi sootuks erinevat varasemast keskmisel kiviajal Baltimaades, Valgevene põhjaosa, Poola kirdeosas, Venemaa loodeosas ja võimalik ka, et Karjalas ja Soomes levinud Kunda kultuurist. Kultuuride vahel on suur sarnasus.
Personalism
Filosoofiline käsitlus
Mounier' personalismi kontseptsioonist lähtudes võib väita, et riik ei ole vaimne kogukond ega isiksustest moodustunud kogukond. Riik ei positsioneeru kodumaast, rahvast või inimesest kõrgemaks. See on vaid inimeste poolt loodud ühiskondlik institutsioon, mis teenib inimest ja koordineerib nende omavahelisi suhteid. Anarhistlik ühiskonnakorraldus ilma riigibürokraatiata pole võimalik niikaua, kuni inimeses domineerib tema loomalik pool ja ta ei suuda selgelt eristada head halvast.
Eesti keraamika
Narva kultuuri keraamika
Narva keraamika valmistusviis ja esemete kuju oli kõikjal üpris sarnane, kuid erinevates piirkondades olid oma eripärad. Eesti alal olid mõningased erinevused Põhja-Eestis, Kagu-Eestis ja Lääne-Eesti saartel valmistatud keraamikas. Näiteks lisati savile Põhja- ja Kagu-Eestis purustatud kujul teokarpe ja taimi, saartel kasutati lisandina aga peenestatud kivitükikesi. Lisandina kasutati ka šamotti – arvatavasti purunenud savinõude tükke.
Keraamilised esemed olid valmistatud savilinte üksteise peale vajutades. Kujult olid anumad teravapõhjalised ja üpris suured (kuni 40 liitrit). Vahel esines siiski ka ainult mõnede sentimeetrite kõrgusi nõusid. Mandril esines ka liuataolisi pikliku kujuga kausikesi.
Personalism
Filosoofiline käsitlus
Riik on „viimane instants“, mis lahendab inimestevahelisi konflikte. Riigi jurisdiktsioon on õiguskorra kehtestamine. Kuid kui vahendist saab eesmärk, nagu see tänapäeval on, siis muutub riik vahendiks ja isiksuse allutamine eesmärgiks. Riigi ülesandeks on pakkuda inimestele eneseteostuse võimalusi, kusjuures esiplaanil on jätkusuutliku kooselu kindlustamine ning sotsiaalse kaose vältimine. Isiksus, mis on vahendajaks ühiskonna ja riigi vahel, saab ennast täielikult realiseerida alles personalistlikus ühiskonnas.
Eesti keraamika
Narva kultuuri keraamika
Nõudele on iseloomulik välispinda kattev kammilaadse esemega tekitatud triibuline muster, mille järgi nimetatakse seda keraamikat kammkeraamikaks. Ornament koosneb lisaks kammivajutustega tekitatud jäljenditele ka lohkudest ning vahel ka erisugustest täketest ja soontest.
Kasutatud ornamendid erinevad paikkonniti. Eesti põhjaosast pärinevatel keraamikaleidudel esineb tihti "sammuva kammi motiivi" (kammilaadset eset hoiti vaheldumisi ühest otsast paigal ja teist otsa lohistati mööda pinda edasi), Kirde-Eestist pärit keraamikaleidudele on aga iseloomuliku mustri tekitamiseks kasutatud jõekarpide servi, mida oldi eelnevalt sakiliseks lõigatud. Tavaliselt esineb ornament ainult nõude ülemises osas.
Narva kultuuri kammkeraamikat kasutati toiduainete säilitamiseks ja arvatavasti ka keetmiseks. Nõude kasutamisest keedunõudena annab tunnustust mõnede leitud nõude sisepinnale kõrbenud orgaanilise materjali kiht.
Keraamiliste nõude väärtusest annavad aimu leiud, mis näitavad, et vahel on püütud vigasaanud esemeid parandada. thumb|Nöörkeraamika ja venekirved. [[Eesti Ajaloomuuseum]]
Nöörkeraamika
Teisel aastatuhandel eKr levis Eesti alale nöörkeraamika, millele oli iseloomulikuks nöörivajutustega kaunistatud peekrite loomine. Samas kasutati ka robustselt töödeldud nõusid. Selle ajajärgu anumad on sageli väljapoole laienevate servadega ning lamedate ja väikeste põhjadega. Nöörornament paiknes ridadena ümber anumate kaelaosa. Nöör oli arvatavasti valmistatud nõgestest ning seda keerati märjale savile. Eesti leidudel on tavaliselt kuni kümne keerdu.
Personalism
Filosoofiline käsitlus
Mounier pani kirja viis punkti, mis on vajalikud isiksuslikuks arenguks ja personalismi kui sotsiaalse korra arenguks:
Eesti keraamika
Nöörkeraamika
Nöörkeraamika kasutamine andis nimetuse ka kultuurile – nöörkeraamika kultuur, mida on venekirveste valmistamise tõttu nimetatud ka venekirveste kultuuriks. Arvatavasti oli tegu Ida-Euroopa kaguosast pärinevate indoeuroopa päritolu sisserändajatega, kes oma vähese arvu tõttu ei suutnud kohalikke rahvaid nende asustusalalt välja tõrjuda, kuid kes andsid nende hulka sulandudes edasi oma kultuuri ja ka keraamikavalmistamisoskused.
Uute keraamikaliikide jõudmine Eesti alale
Teisel aastatuhandel eKr levis Eesti alale ka tekstiilkeraamika, mille puhul luuakse esemeid kaunistav ornament jämedakoelise riide abil. Sellel ajajärgul valmistatud saviurne on leitud Kagu-Eesti kääpaist (urnmatused).
2.–9. sajandil levis nõndanimetatud kiila pinnaga keraamika, mida iseloomustas läikima poleeritud pind, tugevam põletus ja peeneteralisema savi kasutamine.
11. sajandil levis arvatavasti Vene aladelt (Pihkvast või Novgorodist) Eestisse potikeder (esmalt Ida-Eestis). Saaremaal ja kohati Lääne-Eestis tehti keraamikat käsitsi veel 13. sajandi alguses. Samal ajal hakati ka savile hakati kivipuru asemel liiva lisama. 13.–14. sajandil asendus käsitsi ringiaetav potikeder jalaga ringiaetavaga.
Personalism
Filosoofiline käsitlus
Mounier propageeris isiksuslikku ühiskonda, mille liikmed on vaimselt vabad, eetiliselt käituvad ja vennalikult tegutsevad. Mounier' filosoofia keskendus isiksuslikule inimesele, kes on avatud pühendumisele, solidaarne teistega ja valmis vastu võtma transtsentseid kogemusi. Inimese sisemine areng ja selle struktuuride muutumine määrab selle, kas järgmine ühiskondlik murrang avab meile vaimse maailma või mitte ning kas majandus muutub sotsiaalseks või mitte.
Eesti keraamika
Keraamika areng Eestis keskajal
13. sajandil kasvas keraamika sissevedu ja eriti hinnatuks kujunes valdavalt Saksa aladelt pärinev kivikeraamika. 13. sajandi keskpaigast on teada ka vanim Eesti pottsepatöökoda, mis leiti 1998. aastal arheoloogilistel väljakaevamistel Viljandis.
Parv
Kirjeldus
Parve ujuvuse suurendamiseks kasutatakse tänapäevastes parvedes pontoone, õhkpatju või polüstürooli. Parvesid kaetakse vahel vastupidavuse suurendamiseks mitmekihilise kummiga. [[Fail:Parvetamisvõistlus Lõuna-Eestis. Aerutab Indrek Vaheoja. 2014. aasta juuli..jpg|pisi|Parvetamisvõistlus Rõuges. Aerutab Indrek Vaheoja. 2014. aasta juuli.]] Parved võivad tekkida ka looduslikult. Ujuvsaared või vette kukkunud puutüved võivad tuule ja hoovuste abil mööda merd kanduda ja jõuda vedamise korral teiste saarte ja maadeni. Looduslike parvede abil on peamiselt selgrootud, kuid ka kahepaiksed, roomajad ja pisiimetajad ning teised lennuvõimetud loomad suutnud koloniseerida palju saari.
Eesti keraamika
Keraamika areng Eestis keskajal
Pärast 14. sajandit hakati keraamilisi nõusid metallist ja puidust nõudega välja vahetama ja seetõttu vähenes keraamika tähtsus.
Parv
Ajalugu
Oletatakse, et esimesi parvi kasutas inimene Kagu-Aasiast Austraaliasse liikumisel ca 40 kuni 50 tuhat aastat tagasi.
Vahemere maades tunti parvi juba ürgajal pärijõge liiklemise vahendina. Kreeklased, etruskid ja roomlased kasutasid parve ka mittelaevatavail veekogudel. Homerosel oli parv Odysseuse päästevahendina mõeldud isegi meresõiduks. Antiikaegseid parvekirjeldusi ei ole säilinud.
Eesti keraamika
Tallinna fajansimanufaktuur
1772. aastal asutas Tallinna Raeapteeker Carl Christian Fick Tallinnas praeguse Luise tänava kohal paiknenud Luisenthali suvemõisa (nimi tuleneb suvemõisa 1792. aastal omandanud Louise von Steinheili nimest) fajansimanufaktuuri. Fick oli pärit Saksamaalt ja arvatavasti pärines sealt ka manufaktuuri rajamise idee. Samuti tuli enamus manufaktuuri töölistest Saksamaalt, eriti Kielist.
Parv
Ajalugu
Minevikus kasutati parvi palkide edasitoimetamiseks veepinnal. Seda kutsutakse ka (palgi)parvetamiseks. Alates 20. sajandi keskpaigast on palgiparvetamise ulatus ja tähtsus maailmas oluliselt vähenenud, kuid mitmel pool parvetatakse palke tänapäevani.
Eesti keraamika
Tallinna fajansimanufaktuur
Manufaktuur lõpetas tegevuse 1782. aastal ning lühikese tegevusaja tõttu jäi vabriku kogutoodang arvatavasti tagasihoidlikuks. Meie ajani säilinud esemeid on seetõttu väga vähe ning need on äärmiselt väärtuslikud.
Põltsamaa portselanimanufaktuur ja Põltsamaa portselan
1782. aastal rajas Põltsamaa lossiomanik Johann Woldemar von Lauw Põltsamaale portselanimanufaktuuri, mis tegutses 1800. aastani. Selle manufaktuuri tooted on tuntud kui Põltsamaa portselan.
Keraamika Eestis 19. sajandil ja 20. sajandi alguses
17.–19. sajandil valmistati Tallinnas ja Narvas ka ahjukahleid, mida valmistati eri ajajärkudel nii reljeefseid kui ka siledapinnalisi ja kaetuna paljude erinevate glasuuridega.
1886. aastal pani Jõgevamaal Siimustis kohalik talumees Joosep Tiiman aluse Siimusti savitööstusele, millest sai peagi Eesti suurim keraamikaettevõte. 1913. aastal arvestati Siimusti savitööstus Venemaa suurettevõtete hulka.
20. sajandi alguses alustasid Setumaa külades tegevust mitmed keraamikatöökojad, mis tootsid valdavalt tüüpilist pottsepist. Vahetult enne teise maailmasõja algust ja Eesti Vabariigi okupeerimist tegutses Setumaal juba 17 keraamikatöökoda.
Lihtsamaid tarbenõusid valmistati 20. sajandi 20.–30. aastatel lisaks Setumaa töökodadele veel umbes paarikümnes keraamikaettevõttes üle Eesti, mille põhitoodanguks olid enamasti ahjupotid, näiteks Pärnus, Haapsalus, Tallinnas ja mujal.
Keraamika iseseisvunud Eesti Vabariigis
Eesti esimeseks kutseliseks keraamikuks sai Juuli Suits.
1920. aastal alustas Tallinnas tegevust aktsiaselts "Savi", kus toodeti tarbekeraamikat ja kahhelkive.
1919. aastal püüti Tallinna Kunsttööstuskoolis (tänase Eesti Kunstiakadeemia eelkäijas) avada keraamikatöökoda, aga see õnnestus alles 1923. aastal tänu Ungari päritolu keraamikule Géza Jákole. Géza Jáko juhtis seda keraamikatöökoda ka järgmised 10 aastat. Seejärel asus vahepeal Riigi Kunsttööstuskooliks nimetatud õppeasutuse etteotsa Valli Eller.
Samal aastal (1923) alustas tegevust Tartu Naisühingu Käsitöökooli keraamikaosakond.
Sellel ajaperioodil paistis keraamikaalase tegevusega silma Jaan Koort, keda võib pidada üheks Eesti rahvusliku keraamika väljaarendajaks.
OÜ Kodukäsitöö (1927–1940) tegeles põhiliselt käsitöö ülesostmise ja müügiga. 1937. aastal avati oma keraamikatöökoda, mille juhatajaks sai Ellinor Piipuu.
Aastatel 1932?–1939 tegutses Helmut Käsukonna ja Jüri Jüriloo asutatud Eesti I Portselanitööstus. Algselt eelistati toota tehnilist portselani, hiljem orienteeruti ümber tarbe- ja dekoratiivesemete tootmisele.
Crux (ansambel)
Crux on Eesti poprokiansambel, mis asutati 2002. aastal Lääne-Nigulas.
Eesti keraamika
Keraamika iseseisvunud Eesti Vabariigis
Petseri Tööstuskeskkoolis (1935–1941) õpetati ka praktilist savinõude valmistamist. Keraamikaõpetaja oli Jaan Orussaar.
Pariisi 1937. aasta maailmanäitus
Pariisi 1937. aasta maailmanäituse deviis oli "Kunstid ja tehnika kaasaegses elus" (Exposition Internationale des Arts et Techniques dans la Vie Moderne). Sellel maailmanäitusel on Eesti kunstiajaloos eriline tähendus, sest sealt toodi ära kokku seitse grand prix ' i, kaheksa Diplome d'Honneur ' i, üheksa kuldmedalit, kuus hõbemedalit ning ühe pronksmedali (autasude saamine oli suur tunnustus sellest olenemata, et neid jagati heldelt kõigile 52 osavõtjamaale).
Praegustest maailmanäitustest erinevalt oli siis suur rõhk professionaalsel ning rahvakunstil. Maailmanäitusele väljapandud kunstiteoste esinduslikkusest võib aidata aimu saada see, et kunstnikest olid esindatud näiteks Vera Muhhina ("Tööline ja kolhoositar"), Pablo Picasso ("Guernica"), Albert Speer, Fernand Léger ja Raoul Dufy.
Crux (ansambel)
Cruxi muusikat iseloomustavad sügavamõttelised laulutekstid ja liikmete gospelmuusika juured. Tuntuimad lood on "Hetk" ja "Päikselisem pool". Esimene neist valiti raadio Elmar kõigi aegade soovilugude Top 1000-s 150. kohale.
Teadusharu
Üks teadusharu võib hõlmata palju teisi teadusharusid. Näiteks füüsika on teadusharu, mille üks haru on optika. Kitsateemalisi teadusharusid nimetatakse ka uurimissuundadeks (inglise research branch).
Crux (ansambel)
Bänd alustas tegevust 2002. aastal Lääne-Nigula koguduse juures, kus hakati koos noorteõhtutel musitseerima. 2003. aastal ilmus ansambli esimene plaat "Oma tee" ja aasta hiljem teine plaat "Hetk". 2006. aastal ilmus kolmas plaat "Everything Under the Sun" koostöös norralasest laulva kirikuõpetaja Bard Norheim’iga (Reverend B). Neljandat ja seni viimast täispikka stuudioalbumit "Nähtamatu" esitleti 2009. aasta kevadel.
Eesti keraamika
Pariisi 1937. aasta maailmanäitus
Pariisi maailmanäitusest kujunes suurim Eesti tutvustamiseks mõeldud välisesinemine nii ulatuse kui ka kulutuste poolest. Eesti ekspositsioon paiknes koos Läti ja Leeduga ühiselt loodud Balti riikide ühispaviljonis, mille peaarhitektiks valiti Aleksander Nürnberg (grand prix paviljonihoone eest) Eestist.
Tunnustust jagus ka Eesti keraamikale. Audiplomitega pärjati Adamson-Eric (audiplomi keraamika ja portselanimaali eest; teine audiplom vaipade eest), Jaan Koort ja Valli Eller.
thumb|left|[[Langebrauni portselan: dekooriga vaas "Muhu mänd", dekoori autor Astrid Tiits, 1930. aastate esimene pool. Kõrgus 14 cm, dekooritehnika – terastrükk. Eesti Ajaloomuuseum]]
Langebrauni portselan
1924. aastal ostis Nikolai Langebraun Tallinnas Ahju tänaval asuva kinnistu, et rajada portselanimaalimisega tegelev ettevõte. Säärane ettevõtmine tõotas rohket tulu, kuna sellel ajal oli välismaalt toodud kaunistatud portselan tänu kõrgetele tollimaksudele vähestele inimestele taskukohane aga kaunistamata portselani sai Eestisse tuua tollimaksuvabalt. Portselanimaali töökoda alustas kolme töölisega tegevust 1928. aasta oktoobris ja selle sündmusega algas ka Eesti portselanimaali traditsioon.
Kaunistamata portselani toodi sisse peamiselt Saksamaalt. Saksamaalt tõi Langebraun 1929. aastal ettevõtet juhtima ka Karl Hofmeistri, kes oli varem töötanud Rosenthali vabrikus.
Äri edenes hästi ja 1932. aastal ostis Langebraun Vene tänaval veel teisegi töökoja.
Peatselt alustati ka kaunistatud portselantoodete müüki välismaale, mis läks tänu odavamatele hindadele küllaltki edukalt.
Langebrauni portselani laialdasele müügiedule aitas palju kaasa ka oskuslikult planeeritud müügistrateegia. Näiteks loodi erineva temaatikaga tooteid (jõuluteemalised, lihavõtetele pühendatud jne), mida siis vastaval aastaajal müüki paisati. Kaunistatud portselani tootes mõeldi ka erinevatele sihtrühmadele alates vaesemast elanikkonnast kuni väga rikasteni – sellega kindlustati Eestis suur müügiedu.
Teise maailmasõja puhkedes lahkus Nikolai Langebraun koos perega ümberasujana Saksamaale. Langebrauni portselanitööstus riigistati 1940. aastal juunipöörde järel ja ühendati Rene Veberi väikese portselanimaalimise töökojaga Ultra ning moodustati ettevõte Keraama, millest kasvas 1948. aastal välja Tallinna Kunstitoodete Kombinaadi keraamikaateljee.
Langebrauni portselanitöökoja tooted pole aga tänapäevalgi unustusse vajunud, vaid nendest on saanud kollektsionääride ihalusobjektid. Seda olenemata sellest, et neid on võrdlemisi palju säilinud. Eriti hinnalised on ainueksemplarid ning samuti on kõrgema hinnaga välisturgudele mõeldud tooted.
Keraamika areng teise maailmasõja järel
1930. aastate lõpus tegutses Eestis umbes 40 väikest keraamikaettevõtet. Seoses Teise maailmasõja puhkemisega katkes aga keraamika areng. Sõjale järgnenud stalinism, mis kuulutas senised tõekspidamised sobimatuks ja seadis esikohale deviisi: "sisult sotsialistlik ja vormilt rahvuslik", mõjus hukatuslikult ka keraamikute vabale eneseväljendusele järgneva aastakümne jooksul.
thumb|left|[[Aino Alamaa (1908–1996) "Olgu jääv meile päike...", 1963, kõrgkuumusšamott. Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum]]
1950. aastad
Taasärkamine Eesti keraamikas toimus 1950. aastate lõpus, kui kujunesid välja viis keraamikakeskust. Nendeks olid Tallinna Kunstitoodete Kombinaadi Ars keraamika ja portselanimaali ateljee, Tartu Kunstitoodete Kombinaadi Ars keraamikaateljee, Tallinna Ehituskeraamika Tehase kunstilised tsehhid Siimustis ja Tallinnas ning Pärnu Ehitusmaterjalide Tehase keraamikatsehh.
Murdelistele sündmustele kohaliku keraamika arenguloos aitas kaasa ka kõrgkuumuskeraamika kasutuselevõtt Kunstitoodete Kombinaadi keraamikaateljees.
Sellel kümnendil tegutsenud keraamikutest võiks esile tuua Aino Alamaa ja Ellinor Piipuu loomingu, mis nautis suurt populaarsust nii näitustel kui ka ostjate seas. Tähelepanuväärsed oli ka Adamson-Ericu keraamikaalased teosed, eriti kasutatud motiivid.
1960. aastad
thumb|[[Elgi Reemets (1910–1987) "Pudelid" (1966),madalkuumuskeraamika, sgrafiito. Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum]] 1960. aastatel jõudis Eesti keraamika taas maailmakaardile seoses paljude andekate noorte keraamikute esilekerkimisega. Näiteks 1962. aastal Prahas toimunud rahvusvaheliselt keraamikanäituselt naasid Eesti keraamikud rohke medalisaagiga.
Oma loometeed varem alustanud keraamikutele (Aino Alamaa, Ellinor Piipuu, Mari Rääk) lisandusid Ingrid Nõges, Helene Kuma, Elgi Reemets, Eevi Mardna, Lydia Jõõts, Jutta Matvei, Imbi Ploompuu ja Aurora Tippe, kelle looming moodustaski selle kümnendi kõige silmapaistvama osa.
Peagi lisandus neile mitmeid noori keraamikuid nagu Saima Sõmer, Anu Ivask, Tiiu Lass, Naima Uustalu, Made Evalo, Luule Kormašova, Anu Rank-Soans ja Mall Valk-Sooster.
1970. aastad
1970. aastatel oli keraamika ala, kus leidsid aset mitmed sisulised muudatused. Võeti vastu uusi väärtusi, teostesse lisandus tarbelisust ja dekoratiivsust. Keraamikud jagunesid ehituskeraamika tehastes töötavateks tööstuskeraamikuteks, kes tegelesid põhiliselt madalkuumuskeraamikaga ja kunstitoodete kombinaadis ARS kõrgkuumuskeraamikaga tegelevateks keraamikuteks.
Tööstuskeraamikuteks peaks mainima näiteks Leo Rohlinit, kelle lihtsa vormiga, funktsionaalsed ja dekoratiivsed tööd, on hea näide Eesti keraamika geomeetrilise suuna olemasolu kinnitamiseks. Geomeetrilis-konstruktiivse suunaga teoste loomisega paistsid silma Anu Rank-Soans ja Anne Keek. Tööstuskeraamikutest võiks veel ära märkida Meedi Ümara loomingu.
Kunstitoodete kombinaadis tegevatest keraamikutest vääriksid eraldi väljatoomist Mai Järmut, Irja Kändler, Ülle Rajasalu, Ester Lukas, Marget Tafel ja Ruth Treimut.
Portselani maalimine säilitas oma suure populaarsuse. Portselanimaali alaselt võiks esile tõsta Anu Ivaski, Reet Moori, Evi Rassi, Krista Virkuse ja Ilse Lepiksoni loomingu. thumb|[[Viive Väljaots "Torso käega" 1986, kõrgkuumusšamott.Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum]]
1980. aastad
1970. aastatel muutusid maailmas populaarseks paljud ajaloolised tehnikad (näiteks raku ja nerikomitehnika), mis kümnend hiljem kogusid populaarsust ka Eestis. Samas pandi vähem rõhku tarbekunsti piiride laiendamisele ning eelneva kümnendi kiire arengutempo võttis hoogu maha.
Nerikomitehnika harrastajatest kogus Eestis laiemat kuulsust Annika Teder ja rakutehnika viljelemisega said tuntuks Kaido Kask ja Ingrid Allik. Puhtakujulise tarbekunstnikuna väärib sellest ajaperioodist esiletõstmist Georg Bogatkin.
Keraamika taasiseseisvunud Eesti Vabariigis
Seoses Eesti taasiseseisvumisega muutus tuntavalt ka Eesti keraamikute tööpõli. Turg hakkas kiiresti täituma odavate lääne masstoodetega ja Vene turu kadumine pani Eesti keraamikatööstuse raskesse olukorda. Keraamikuid, kes olid varem seotud keraamika tööstusliku tootmisega, enam ei vajatud. See lõi aga kõik eeldused väikeste keraamikatöökodade tekkeks. Näiteks alustasid tegevust Georg Bogatkini töökoda Bogapott (Pikk jalg 9, Tallinn) ning Ülle Rajasalu ja Kadri Jäätma eestvõttel savitöökoda Katariina käigus.
Hoogu võttis liikumine suurema avatuse ja tehnilise virtuooslikkuse arenemise suunas. Ilmub järjest enam autoritele eripäraseid lahendusi. Hakkavad tihenema kontaktid muu maailmaga.
1990. aastatel saavutasid rahvusvahelistel keraamikanäitustel tunnustuse Karin Kalmani ja Anne Türni looming. Keraamikutest kerkisid esile Sergei Isupov, Maanus Mikkel, Külli Kõiv, Jaana Kormašova, Kattri Taklaja ja Terje Hütt.
Samal ajal kogus rühmituses Neoeksprepost tuntust Urmas Puhkan, keda 1991. aastal premeeriti Vaal galerii aastapreemiaga (preemia kannab nime "Harpuun").
19. jaanuaril 1993 loodi Eesti Kunstnike Liidu alaliiduna Eesti Keraamikute Liit, kuhu kuulub praegu 88 liiget. Eesti Keraamikute Liit on enda ülesanneteks võtnud esindada alaliidu huve Eesti Kunstnike Liidus, korraldada keraamikute aastanäitusi, levitada teavet rahvusvahelistest keraamika näitustest jm ettevõtmistest, hallata keraamikapõletusahju Tohisool ja korraldada samas iga-aastast rahvusvahelist keraamika sümpoosioni.
Urmas Puhkani eestvedamisel loodi 1993. aastal keraamikute rühmitus Asuurkeraamika. Sellesse rühmitusse kuuluvad praegu Kärt Seppel, Kadri Pärnamets, Aigi Orav, Külli Kõiv ja Lauri Kilusk.
Esthoggama
2000. aastal ehitati Andres Alliku eestvõttel Eesti ja Ameerika keraamikute koostöös Kohila lähedale Tohisoo mõisa parki Balti- ja Põhjamaade esimene anagama-tüüpi keraamikaahi Esthoggama. Ahju nimi pärineb ahju konstruktsioonile eeskujuks olnud anagama ahju ja Ameerika Ühendriikide Groundhogi tüüpi ahju nimest. Ahju suurus võimaldab suurevormiliste esemete põletamist. 2014. aasta suvel ehitati selle asemele uus anagama-tüüpi ahi. Suure ahju vastu ehitati 2012. aastal Erasmuse intensiivprojekti EcoCeramics raames väiksem puuküttega ahi.
Tohisoo ahje haldavad Eesti Keraamikute Liit, Kohila Koolituskeskus ja Eesti Kunstiakadeemia keraamikaosakond ning ahjuga seoses toimuvad mitmed rahvusvahelised koolitused ja loomelaagrid.
Setu talurahvakeraamika traditsioonide elustamine
2002. aastal valmis Seto talumuuseumi maa-alal Andres Alliku ja Eesti Kunstiakadeemia keraamikaosakonna üliõpilaste ühistööna puuküttega keraamikaahi. Ahi ei sarnane setu traditsiooniliste ahjudega ja lisaks madalkuumuskeraamikale on seal võimalik valmistada ka kõrgkuumuskeraamikat.
Apple Desktop Bus
Apple Desktop Bus ehk ADB oli aastatel 1986–1998 (2005 asendati lõpuks ka powerbook ' i sisene ühendus) kasutusel olnud Apple'i arvutite välisseadmete (arvutihiired/klaviatuurid/skannerid jne) ühendamise standard.
Pärast seda mindi üle USB-le.
Anything
"Anything" on kolmas singel JoJo teiselt albumilt "The High Road".
Suurbritannia CD singel
Sisaldab ka "Anythingi" video võistluse võitja videot. Vt jojoonline.co.uk.
Rein Malmsten
Rein Malmsten (6. veebruar 1942 Tallinn – 31. mai 1993 Viljandi) oli eesti näitleja.
Rein Malmsten alustas teatriteed 1965. aastal Tallinna Draamateatris dekoraatorina.
Sufism
Sufism (araabia keeles التصوف‎‎ al-taṣawwuf 'villast kandma') on islami müstiline vool, mis on suunatud vahetu isikliku kogemuse kaudu jumaliku tõe ja armastuse otsingutele.
Rein Malmsten
Aastatel 1966–1967 oli Ugala kunstnik-dekoraator ja 1967–1993 Ugala näitleja.
Iisaku valla lipp
thumb|Iisaku valla lipp Iisaku valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Iisaku valla lipp.
Rein Malmsten
Rollid Ugalas
1966–1967
Sufism
Mõiste "sufism" on tuletatud araabia sõnast sufi (صُوفِيّ ṣūfī) ja seda kasutatakse Läänes alates 19. sajandi algusest. Sõna sufi tuleneb sõnast ṣūf (صُوف) 'vill', mis on viide varaste islamiaskeetide villasele rüüle. Sufisid nimetatakse ka fuqara (araabia keeles 'vaesed', ainsus faqir) ja darvish (pärsia keeles). Neid on tulnud eesti keelde sõnad "fakiir" ja "derviš".
Rein Malmsten
Rollid Ugalas
1967–1968
Iisaku valla lipp
Lipu kirjeldus
Iisaku valla lipuks on ruudukujuline vapilipp, rohelisel kanga keskel horisontaalne alt kaheksa sakkmega valge laid. Ülemisel väljal kõrvuti kaks ja all üks kollane istuv orav.
Rein Malmsten
Rollid Ugalas
1968–1969
Iisaku valla lipp
Lipu kirjeldus
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.
Rein Malmsten
Rollid Ugalas
1969–1970
Sufism
Sufid jagunevad arvukatesse vennaskondadesse, mille tõekspidamised ja praktika erinevad. Enamik sufivennaskondi (tariqa) on sunniitliku taustaga, kuid leidub ka šiiitlikke vennaskondi.
Rein Malmsten
Rollid Ugalas
1971–1972
1972–1973
1973–1974
1974–1975
1975–1976
1976–1977
1977–1978
1978–1979
1979–1980
1980–1981
1981–1982
1982–1983
1983–1984
1984–1985
1985–1986
1986–1987
1987–1988
Sufism
Klassikaline periood
Al-Başrah'st pärinev naine Rabi'ah al-'Adawiyah (surnud 801) tõi askeetlusse jumaliku armastuse aspekti. Sufi ideaaliks sai isetu jumalaarmastus, lootuseta paradiisile ja kartuseta põrgu ees. Rabi'ah'le järgnenud aastakümnetel suurenesid müstilised tendentsid kõikjal islamimaailmas, osaliselt ideede vahetuse tõttu kristlike erakutega. Mõned eelnenud perioodi müstikud olid keskendunud täielikule usaldusele Jumala suhtes (tawakkul), millest sai samuti sufismi keskne mõiste.
Sufismi Iraagi koolkond sai tuntuks oma range enesevalitsuse ning psühholoogiliste sisekaemuste poolest. Iraagi koolkonna loojaks oli 857. aastal surnud al-Muhasibi, kes uskus, et askeesi ainus eesmärk saab olla hinge puhastamine selle ettevalmistamiseks kohtumiseks jumalaga. Junayd Bagdadist (surnud 910) arendas klassikalisi ideid kainusest ja tarkusest ning temani viivad kõik praegused sufitraditsiooni liinid. Jumaliku armastuse mõiste oli tähtis Nuri ja Sumnun "Armastaja" juures.
Sufismi Egiptuse koolkonnas kasutas nuubialane Dhūl-Nūn al-Miṣrī (surnud 859) esimest korda ma'rifah ('sisemine teadmine') mõistet, vastandumaks õpetatusele. Hümnitaolistes palvetes ühendas ta kogu looduse jumala ülistamiseks. See idee põhines koraanil ning seda arendati edasi hilisemas pärsia ja türgi luules.
Rein Malmsten
Rollid Ugalas
1989–1990
Sufism
Klassikaline periood
Iraani koolkonna liige Abū Yazīd al-Bisṭāmī (surnud 874) esindas "mina" purustamise olulist doktriini (fana). Tema ütluste omapärane sümbolism ennetab hilisemate müstiliste luuletajate terminoloogiat.
Rein Malmsten
Rollid Ugalas
1990–1991
Sufism
Klassikaline periood
Varastel sajanditel edastati sufiideid väikestes ringkondades. 10. sajandil hakati sufismi seisukohtade kohta raamatuid kirjutama, et rahustada ortodoksseid ringkondasid. Abu Talib Makki, Sarraji, Kalabadhi, Qushayri ja Hujviri teostest nähtub autorite püüd sufismi kaitsta selle ortodoksset iseloomu näidates.
Rein Malmsten
Rollid Ugalas
1992–1993
Sufism
Klassikaline periood
Klassikalise sufismi viimane suurkuju oli Abu Hamid Al-Ghazali (surnud 1111), kes kirjutas teose "Ihya' 'ulum ad-din" ("Usuteaduste elustamine"), mis propageeris mõõdukat müstitsismi vastandina tõusva populaarsusega Jumalat ja maailma võrdsustavatele teosoofilistele vooludele. Tema noorem vend Ahmad al-Ghazali kirjutas ühe peenematest uitmõtete kogumikest (sawanih) müstilise armastuse kohta, millest seejärel sai pärsia luule põhimotiiv.
Rein Malmsten
Isiklikku
Tema isa oli näitleja Franz Malmsten, ema Eva Meil, onu Hugo Malmsten, poeg Mait Malmsten, minia Harriet Toompere.
Kostroma (täpsustus)
Kostroma on mitme koha ja asja nimi.
Kostroma (film)
"Kostroma" on 2002. aastal valminud vene mängufilm, mille režissöör on Valeri Surikov.
Sufism
Vennaskondade periood
Pisut hiljem hakkasid tekkima sufivennaskonnad. Kuigi 13. sajandit varjutasid mongolite sissetung islamimaailma idaaladele ning Abbasiidide kalifaadi lõpp, oli see ühtlasi sufismi kuldajastu. Hispaania päritolu Ibn al'Arabi lõi kõikehõlmava Jumala ja maailma suhteid käsitleva süsteemi, millest sai "olemise ühtsuse" (wahdat al-wujud) teooria nurgakivi. Selle teooria järgi olevat kogu eksistents üks ning jumaliku tegelikkuse ilming. Tema Egiptuse päritoluga kaasaegne Ibn al-Fārid kirjutas mõned kõige kaunimad araabiakeelsed müstilised luuletused. Pärsia luuletaja ja viljakas müstiliste tekstide autor Farīd ud-Dīn 'Attār (surnud umbes 1220) ja Kesk-Aasia päritolu Nājm ūd-Dīn Kubrā (surnud umbes 1220) esitasid üksikasjalikke kirjeldusi psühholoogilistest läbielamistest, mida müstikul tuleb läbida.
Suurim pärsia luuletaja Jalāl-ad-Dīn Rūmī (1207–1273) pühendas oma luule ränddervišile Shams ad-Dinile. Rumi didaktiline poeem "Masnavi" on pärsiakeelsete müstikute jaoks tähtsuselt järgnev üksnes koraanile. Rumi järgijad lõid temast innustatult Mevlevi vennaskonna, pöörlevate dervišite organisatsiooni, mille liikmed otsivad ekstaasi keerukas muusikalise saatega tantsurituaalis.
Rumi noorem kaasaegne Yunus Emre pani aluse türgikeelsele müstilisele luulele, mida säilitati Bektashiyah (Bektaši) dervišite vennaskonnas. Egiptuses asutas ash-Shadhili (surnud 1258) Shadhiliyah vennaskonna, mille peamine autor Ibn "Ata" Allah Aleksandriast on tuntud aforismide (hikam) poolest.
Sel ajal olid sufismi põhilised ideaalid levinud kogu islamimaailmas; Indias oli islamiühiskonna kujunemisel sufidel suur roll. Hiljem lähenesid india sufid kohalikule müstitsismile jumaliku ühtsuse rõhutamisega, mille tulemuseks oli monismitaoline arusaam ainult ühest reaalsusest, milles vahetegemine Jumala ja maailma (inimese) vahel kipub täielikult kaduma. Mogul Akbari (surnud 1605) sünkretistlikud püüdlused erinevate usundite ja praktikate kombineerimisel olid ortodokssetele muslimitele vastuvõetamatud. Vastutegevust viis läbi 14. sajandil asutatud Kesk-Aasia päritolu Naqshbandīyah vennaskond. Vastandina wahdat al-wujud ('olemise ühtsus') kloosterlikele vooludele kaitsesid Naqshbandīyah wahdat al-shuhud 'i ('nägemuse ühtsust'), subjektiivset kogemust ühtsusest, mis esineb üksnes uskliku meeles ja mitte objektiivselt. Ahmad Sirhindi (surnud 1624) oli selle liikumise eestvedaja Indias. Tema taotlused pühadusele olid erakordselt julged: ta pidas ennast jumaliku väega universumi isandaks. Tema soovimatus nõustuda inimese ja Jumala ühendusega ja tema kaine seadusest lähtuv meelelaad tõid talle palju järgijaid, mogulite õukonnast Indias Türgini. 18. sajandil püüdis Shah Wali Allah Delhist jõuda kahe vastandliku müstitsismikoolkonna lepituseni; samuti oli ta poliitiliselt aktiivne ja tõlkis koraani pärsia keelde, mis oli mogulite õukonna ametlik keel. Mir Dard jt 18. sajandi india sufimüstikud omasid otsustavat tähtsust tekkiva urdukeelse luule kujunemisel.
Islamimaailma araabiakeelsetes osades leidub peale 1500. aastat vaid üksikuid olulisi müstilisi autoreid, näiteks ash-Sha'rani Egiptuses (surnud 1565) ja Abd al-Ghani Süürias (surnud 1731). Türgist pärinesid mitmed 17. ja 18. sajandi olulised müstilised luuletajad. Vennaskondade tähtsus ei vähenenud, vaid tekkisid uued ja kirjanduses leidus endiselt müstilisi ideid ja väljendeid.
Kaasaeg
Islamimaailma poliitilised ja sotsiaalsed reformaatorid on sufismi üldiselt pidanud reaktsiooniliseks ning kaasaja ühiskonna arengut takistavaks. Nii näiteks keelustas Kemal Atatürk 1925. aastal Türgi dervišivennaskonnad.
Tänapäeval on sufism levinud Läände, samas lävides selle teaduse ja filosoofiaga. Olulisemad kaasaja sufid on olnud Salaheddin Ali Nader Shah Angha, Shah Maghsoud Sadegh Angha, Hazrat Inayat Khan, Idries Shah, Bawa Muhaiyaddeen, Muzaffer Ozak, Javad Nurbakhsh, Nuh Ha Mim Keller, Samuel L. Lewis, Muhammed Ahmed Qadri ja Shaykh Sidi Muhammad al-Jamal.
Dharamsala
Dharamsala on linn Indias Himachal Pradeshi osariigis.
Asula jaguneb Ülem-Dharamsalaks (McLeod Ganj, McLeodganj) ja Alam-Dharamsalaks.
Alam-Dharamsala
Alam-Dharamsala on linna majanduskeskus.
Ülem-Dharamsala
Ülem-Dharamsala on Alam-Dharamsalast umbes 9 km kaugusel ja 460 m kõrgemal (kõrgus merepinnast 1700 m).
Seal on koloniaalstiilis hooned.
Ülem-Dharamsalas resideerib eksiilis praegune dalai-laama Tenzin Gyatso, kes põgenes Tiibetist Indiasse 1959. Samuti on Dharamsalas Tiibeti eksiilvalitsuse residents. Seal elab rohkesti Tiibeti pagulasi.
Ülem-Dharamsalas on ka väike anglikaani kirik St. John of the Wilderness.
Kliima
Suvel on sooja 22...38 °C.
Kõige soodsamad ajad linna külastamiseks on märtsist juunini ja septembrist novembrini.
Täpsem assukohakaart
Rännuteed
Dharamsalast saavad alguse mõned rännuteed, näiteks Triundile (3350 m) ja Inderhara kurule (4300 m) Dhauladhari mägedes. Lääne suunas on võimalik rännata Kareri külasse ja Kareri järve äärde (3200 m).
Pervez Musharraf
Pervez Musharraf (urdu keeles پرويز مشرف; 11. august 1943 Delhi, India – 5. veebruar 2023 Dubai, Araabia Ühendemiraadid) oli Pakistani sõjaväelane ja poliitik, president 2001–2008. 2007. aasta detsembrini oli ta Pakistani armee kindral.
18. augustil 2008 teatas ta presidendikohalt tagasiastumisest.
Puhka rahus
"Puhka rahus" (ladina keeles: Requiescat in pace [rɛ.kʷɪˈeːs.kat in ˈpaː.kɛ], kirikuladina keeles "requiēscat in pāce" [re.kwiˈɛs.kat in ˈpa.tʃe]) on lühike hauakiri või sõnaühend, millega väljendatakse igavese puhkuse ja rahu soovi kellelegi, kes on surnud. pisi|[[Epitaaf R.I.P. hauasambal Donostia-San Sebastiáni kirikaias Baskimaal Hispaanias]] pisi|Epitaaf R.I.P. samas kirikaias
Silm (täpsustus)
Silm on mitmetähenduslik sõna:
Tummpilt
Tummpilt (prantsuse keeles tableau 'tahvlike, pilt') on levinud lavastusvõte 19. sajandi näidendites: etenduse lõppedes tarduvad tegelased maaliliseks grupipildiks, kuni eesriie langeb.
Kaitseala (luulekogu)
"Kaitseala" on Kristiina Ehini 2005. aastal ilmunud luulekogu.
Luulekogu on kujundanud ja illustreerinud Eve Kask ning selle andis välja kirjastus Huma.
Luulekogu sai Kultuurkapitali luuleauhinna.
Simunapäev (luulekogu)
"Simunapäev" on Kristiina Ehini 2003. aastal ilmunud luulekogu.
Luulekogu on kujundanud Marek Allvee ning selle andis välja kirjastus Huma.
Yorki hertsog
pisi|[[Prints Andrew, Yorki hertsog|Yorki hertsogi prints Andrew' vapp]] Yorki hertsog (inglise keeles Duke of York) on kuninglik hertsogitiitel Ühendkuningriigi aadlis (Peerage of the United Kingdom).
Ivan Turgenev
thumb|[[Félix Nadari foto]] Ivan Sergejevitš Turgenev (9. november (vkj 28. oktoober) 1818 Orjol – 3. september 1883 Bougival, Prantsusmaa) oli vene kirjanik.
Yorki hertsog
Tiitlit on alates 14. sajandist, algselt inglise aadli koosseisus, loodud kokku kaheksa korda. 1707. aasta Uniooniaktiga liideti tiitel Šotimaa aadlitiitliga Albany hertsog, mistõttu eksisteeris aastatel 1716–1827 koondtiitel Yorki ja Albany hertsog (loodi kolm korda).
Ivan Turgenev
Elukäik
Ivan Turgenev sündis 9. novembril (vkj 28. oktoobril) 1818 Venemaal Orjoli linnas. Tema isa Sergei Turgenev oli sõjaväelane, raskejalaväe polkovnik, ema Varvara Lutovinova oli pärit rikkast aadlisuguvõsast. Esimesed üheksa eluaastat veetis Turgenev Spasskoe-Lutovinovo mõisas, mis asus 10 kilomeetri kaugusel Mtsenski linnast Orjoli kubermangus. 1827. aastal kolis perekond Moskvasse, et võimaldada oma lastele haridus. Turgenevi ema oli prantsuse kultuuri austaja, kodus räägiti omavahel prantsuse keeles, isegi palveid loeti prantsuse keeles.
Yorki hertsog
Tiitlib kannab traditsiooniliselt valitseva monarhi vanuselt teine poeg. Praegune Yorki hertsog on kuninganna Elizabeth II teine poeg, kuningas Charles III noorem vend prints Andrew. Prints Andrewl on kaks abielust sündinud tütart. Kui tal ei ole surres poegi, kes saaksid tiitli pärida, läheb see Briti Kroonile tagasi ja seejärel saab valitsev monarh tiitli uuesti luua ja anda.
Ivan Turgenev
Elukäik
Pärast õpinguid pansionaadis astus Turgenev 15-aastaselt Moskva Ülikooli filoloogia teaduskonda. Aasta pärast kolis perekond Peterburi, mistõttu astus Turgenev Peterburi Ülikooli. 1838. aastal sõitis ta Saksamaale, Berliini, kus tal tärkas sügavam huvi antiikkirjanduse, ladina ja vanakreeka keele vastu.
1841. aastal naasis Turgenev kodumaale. Järgmisel aastal saatis ta Moskva Ülikoolile palvekirja, milles palus lasta teda filosoofia magistrikraadi eksamile. Tollal sai alguse ka Turgenevi kirjanduslik looming. Esimesteks ilmavalgust näinud teosteks oli 1846. aastal välja antud jutustused "Bretter" ja "Kolm portreed".
1852. aastal ilmusid Turgenevi lühikesed jutustused kogumikus "Küti kirjad". Pärast seda kirjutas Turgenev oma 4 populaarsust kogunud romaani: "Rudin", "Aadlipesa", "Isad ja pojad" ja "Eelõhtul".
Alates 1862. aastast elas välismaal, peamiselt Baden-Badenis ja Pariisis. Seal valmis ka Turgenevi menukaim romaan "Uudismaa".
Turgenev suri 1883. aastal Pariisi lähedal asuvas Bougivalis. Tema põrm toimetati vastavalt kirjaniku soovile Peterburi ja ta on maetud Volkovka õigeusu kalmistule.
Asteroid
Tema järgi on nime saanud asteroid 3323 Turgenev.
Trāyastriṃśa
Trāyastriṃśa või Tāvatiṃsa ("kolmekümne kolmene", sanskritis trāyastriṃśa, paali keeles tāvatiṃsa, tiibeti keeles sum cu rtsa gsum pa) on hinduistlikus ja budistlikus mütoloogias deevade ehk jumalate maailm (devaloka). Arv "33" ei viita selles asuvate jumalate koguarvule – neid on seal märksa rohkem – see on veedade mütoloogiast pärinev üldmõiste, mis viitab "kõigile jumalatele".
Budistlikus kosmoloogias on see üks olekuid madalamate ihade olus (kāma-loka), mis on veel seotud maiste asjadega. Sellest allpool asuvad maailmakaitsjad, kes hoiavad ja kaitsevad maailma ning võivad olla kanaldajateks deevade ja inimeste vahel.
Mütoloogia
Trāyastriṃśa asub mütoloogilise Meru mäe tipul, terrasside, aedade ja paleedega, kus viibivad deevad. Nende valitseja on Śakra (Śakra devānām indra) ning lisaks deevadele asub seal veel suur hulk üli-olevusi, deevade saatjad ja taevasi nümfe, apsarasid. Deevadel on pidevalt tülid asuratega, kes paiknevad Meru mäe jalamil
Legendi kohaselt tõusis Buddha Trāyastriṃśale abhidharmat õpetama ja tema ema Māyā tuli Tušita taevast alla teda kuulama. Buddha laskumist Trāyastriṃśalt tagasi inimeste maailma tähistatakse budistlikes maades suure pidulikkusega.
Varuained
Varuained on taimedesse, seentesse, loomadesse ja protistidesse talletunud suure energeetilise väärtusega ained, mis võimaldavad organismidel üle elada ebasoodsaid keskkonnaolusid, näiteks talve.
Valdav osa varuaineid on polüsahhariidid, eriti glükogeen (loomadel) ja tärklis (taimedel).
Volkswagen Golf
Volkswagen Golf on Volkswagen AG kaubamärgi Volkswagen poolt toodetav sõiduauto. Golf on üle 24 miljoni koostatud autoga Volkswageni ajaloo müüduim mudel.
Esimese ja viienda põlvkonna Golfe tuntakse USA-s ja Kanadas nime Volkswagen Rabbit all.
Golfe toodetakse järgmiste keretüüpidega: kolmeukseline luukpära, viieukseline luukpära, universaal (Estate/Variant) ja kabriolett (Cabrio). Samuti on tootmises Golfi põhjal loodud sedaankerega mudel (Volkswagen Jetta). Golfe ehitati esimesest kuni 6. põlvkonnani Volkswageni grupi ühisele A-platvormile ning alates 7. põlvkonnast on kasutusel uus VW Grupi MQB platvorm.
Ajalugu
Volkswagen Golf on autoajalooliselt tähtis automudel. Ta on tootmises, küll mitte täpselt algsel kujul, alates 1974. aastast kuni tänapäevani. Samuti oli Golf väga tähtis auto Volkswagenile, sest 1970. aastate alguses oli Volkswagen tõsistes rahalistes raskustes. Volkswageni mudeli Beetle müüginumbrid olid pidevalt langenud ja uute autode ostjatele ei pakkunud Volkswageni õhkjahutuse ja tagamootoriga mudelid enam huvi. Saksa autogigandi päästjaks osutus tema kontrolli all olnud Auto Union, mille omand oli tuntud Audi automark. Auto Unioni kaudu pääses Volkswagen ligi Audi kogemustele vedelikjahutusega mootorite ja esirattaveo valdkonnas, mis olid vajalikud, et luua uus põlvkond Volkswageneid. Audi 50 kontseptsioonil põhinev Golf oli koos Audi 50 teisiku, Volkswagen Pologa uue põlvkonna Volkswagenite üks esimesi liikmeid. Aastate jooksul arendas Volkswagen Audilt päritud Golfi ja Polot edasi ja omamoodi sai ring täis Audi A3 mudeli ilmumisega 1996. aastal, mis sisuliselt on Volkswagen Golf Audi pakendis.
Mk I (1974–1983)
Esimese põlvkonna Golfi tootmine algas 1974. aastal. USA-s ja Kanadas müüdi seda aastatel 1975–1984 Volkswagen Rabbiti ja Mehhikos Volkswagen Caribe nime all. Sellel oli vedelikjahutusega mootor, esirattavedu ja luukpära kere. Ajakiri Wheels valis Golf Mk I 1975. aasta autoks.
Kuigi Golf ei olnud esimene auto sellise disaini ja tehnika kooslusega, oli see kõigist eelmistest edukam just seepärast, et esindas seda koos Volkswagenite hea koostekvaliteedi ja usaldusväärse tehnika mainega. Golf Mk I disainis Itaalia autodisainer Giorgetto Giugiaro ItalDesign stuudiost.
1978. aastal alustas Volkswagen Pennsylvanias Westmorelandi maakonnas esimese Euroopa autotootjana USA-s autode tootmist. Uut tehast, mis ehitati selleks, et vähendada Rabbitite hinda USA-s, valiti juhatama endine Chevrolet' juhtivtöötaja James Mclernon. McLernon üritas Rabbitit "amerikaniseerida", pehmendades selle vedrustust ja kasutades salongis odavaid materjale. See ei meeldinud Volkswageni puristidele ega kompanii juhtidele Saksamaal ning alates 1983. aasta mudelitest hakati Pennsylvanias taas kasutama jäigemaid amortisaatoreid ja vedrustust ning kvaliteetsemaid salongimaterjale. Tehas alustas samuti GTI mudeli tootmist USA turu jaoks. Esimene Volkswagen Caddy pikap, mis põhines Golf Mk I-l, toodeti samuti Pennsylvanias.
GTI versioon, mille tootmist alustati Euroopas 1976. ja USA-s 1983. aastal, lõi üleöö nn Taskurakettide segmendi ja sellest ajast alates on teisedki autotootjad oma väikeautode kõrvale turule toonud sama mudeli sportversiooni. GTI oli esimene sportlik väikeauto, millel võeti kasutusele kütuse sissepritse, mis tõstis 1588 cm³ mootori võimsuse 85 kW-ni. Aastal 2004 kuulutas ajakiri Sports Car International GTI Mk I 1980. aastate paremuselt kolmandaks autoks. USA-s tunti Mk I GTI-d kui Rabbit GTI-d. GTI sai üle maailma tuntuks "igamehe Porschena".
1980. aastal läbis Golf välimuseuuenduse. Mudel sai suuremad tagatuled, suuremad kaitserauad, ruudukujulised esilaternad ja moodsama armatuurlaua.
Kabriolettversiooni Cabrio müüdi 1980–1993. Golf Mk II-st kabriolettversiooni ei tehtud ja sellepärast toodeti Mk I Cabriot kuni Mk III tutvustamiseni.
Mk II (1983–1992)
Teise põlvkonna Golfi tootmine algas 1983. aastal (USA-s 1985. aastal). Selle peamised uuendused olid suurem kere ja laiem mootorivalik. Lisati GTD, DOHC 1781 cm³ 16-klapiline versioon reasneljasest GTI-st (saadaval oli ka juba teada-tuntud 8-klapiline GTI versioon), ülelaadimisega 8-klapiline G60 kahe- ja neljarattaveolise versioonina ning selle võidusõiduversioon Rallye.
Golf Mk II-st on olemas väga piiratud arvul (72 eksemplari) käsitööna valminud variant G60, mida toodeti Volkswagen Motorsportsis. G60 kompressorit pruugiti koos 16-klapilise GTI mootoriga, sportkäigukastiga ja Syncro nelikveosüsteemiga. Kõik G60-d toodeti viieukselistena (v.a 2 autot, mis toodeti kolmeukselisena), värviti mustaks, 2 esitulega (mitte tavalise GTI 4 esitulega) iluvõrega, millel oli unikaalne sinine (mitte punane nagu GTI-l) raam ja Motorspordi logo. Kuulujuttude kohaselt toodeti 2 eksemplari ka konditsioneeriga. 1989. aastal maksis G60 umbes 575 000 krooni. Enamik neist müüdi VAGi juhtivtöötajatele. G60 mootor arendas 212 hj, mis tegi sellest võimsaima GTI, mida Volkswagen eales tootnud oli, kuni Mk IV R32e tutvustamiseni aastal 2003. vasakul|pisi|Volkswagen Golf Country Golfist ehitati ka offroad-versioon, mille nimi oli Golf Country. Sellel oli kõrgem vedrustus, nelikvedu, kängururauad, karterikaitse ja auto taha väljapoole paigutatud tagavararatas. Euroopas pakuti Countryt paljukiidetud 114 hj 1,8-liitrise 8-klapilise bensiinimootoriga ja 75 hj 1,6-liitrise GTD turbodiiselmootoriga. Golf Country oli eriti populaarne Kesk-Euroopas Alpide piirkonnas.
Ka teise põlvkonna Rabbitid valmistati USA-s esialgu Pennsylvanias, kuid kuna müüginumbrid Põhja-Ameerikas ei vastanud ootustele, pandi Westmorelandi tehas 1988. aasta juulis kinni. Edaspidi hakati Golfe USA-sse importima Saksamaalt ja Mehhikost.