cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joogaturism
Joogaturismi liigid
Joogapuhkus on puhkus koos joogatundidega ja osa võib võtta nii mitmest, kui ise soovitakse. Ajagraafik on vabam, külastajad võivad saabuda ja lahkuda, millal soovivad. Külastajad võivad valida treenerite ja tundide vahel, samuti saavad nad valida, mis tundides nad käivad ja mida söövad. Puhkused on tavaliselt luksuslikud, suurem osa toimub hotellides või villades, kus on erilisi mugavusi, et enda puhkust veel paremaks muuta. Seal võivad olla basseinid, jõusaalid ja spaad. Jooga puhkus sobib inimestele, kes soovivad rahulikku puhkust ja tahavad teha seda, mida soovivad. [9] Jooga retriidil on kindel aeg ja programm, kus oodatakse, et osa võetakse suurem osa tundidest. Kestus võib olla paar päeva kuni mitu kuud, mitme kuu pikkused on mõeldud nendele, kes soovivad ise joogaõpetajateks hakata. Retriidi puhul on 1 treener või väike grupp treenereid, kes aitavad jooga oskusi parandada. Retriidil olles järgitakse tervislikke eluviise, mõnes kohas on alkohol keelatud ning osades kohtades on ainult taimetoidud. Retriidid toimuvad joogakeskustes, ashramites või kohtades, mis on spetsiaalselt reserveeritud retriidi grupi jaoks. Vahetevahel saab retriidis ka matkata, mediteerida, süüa teha ja isegi surfata. [9]
Ekesparre
Ekesparre (vene keeles Экеспарре) on Saaremaa, Liivimaa ja Eestimaa aadlisuguvõsa.
Ajalugu
Ekesparrede päritolu on jäänud ebaselgeks. Esimene suguvõsa teadaolev esindaja oli Nicolaus Matthias Eck (1620−1690), kes oli Saaremaal Nolgimõisa rentnik ja Kuressaare postimeister. Tema poeg suurtükiväekapten Karl Johann Eck aadeltati 10. (ukj 21. detsembril) 1719. aastal ja sai perekonnanimeks Ekesparre; suguvõsa introdutseeriti järgmisel aastal Rootsi rüütelkonda. 1727. aastal naasis ta Saaremaale.
Suguvõsa kanti von Ekesparre nime all 1741. Saaremaa (nr 25), 1797. Liivimaa (nr 229) ja 1911. aastal Eestimaa rüütelkonda.
Meediasuhted
Meediasuhted on suhtekorralduse üks olulisi töövahendeid.
Organisatsiooni seisukohast on kasulik avalikkusega suhelda ja oma tegevusest teada anda. Meedia ei ole mingil juhul kuulekas kanal kellegi sõnumi edastamiseks, vaid pigem kommunikatsiooni eraldiseisev sihtrühm, kellel tulenevalt erilisest positsioonist ühiskonnas on suurem mõju muude sihtrühmade arvamuse kujunemisele.
Meediasuhted hõlmavad kommunikatsiooni korraldamist massimeedia kanalite kaudu. Meediakanaleid võib liigitada kirjutavaks meediaks ehk kirjutavaks pressiks ehk ajalehtedeks, ajakirjadeks ja uudisteagentuurideks ning elektrooniliseks meediaks ehk raadioks ja televisiooniks.
Ajalehtede informatsiooni esitamine on väga erinev. Kollased ajalehed kasutavad vabamat stiili kui kvaliteetpäevalehed. Sellepärast on oluline jälgida, kellele sõnum on suunatud.
Uudisteagentuurid on piiramatu mahuga ja kiire leviga. Uudisteagentuuridel on välja kujunenud tarbijaskond. Nende ülesanne on uudiste tootmine, mitte süvaanalüüsi tegemine.
Televisioonis on informatsiooni edastamisel oluline, et oleks pilt, mida inimestele näidata, kuna pilt on seal olulisem sõnumikandja kui tekst. Televisioonis on info maht piiratud, kuna eetriaeg on piiratud. Info valik toimub suhteliselt subjektiivselt.
Raadio on üks operatiivsemaid sõnumisaatmise kanaleid ja näiteks kriisikommunikatsiooni puhul parim kanal. Raadio informatsiooni maht võrreldes televisiooniga on suhteliselt suur.
Kuna meediakanali toimetusel on välja kujunenud kindlad arusaamad, suhtumised ja tegutsemispõhimõtted, siis neid tundmata võib meediakanaliga kergesti konflikti sattuda. Soovides oma tööd tulemuslikult teha, ei saa suhtekorraldaja meediakanali töökorraldust ignoreerida, vaid peab oma töö korraldama neid jälgides.
Meediasuhted võib jagada proaktiivseteks ja reaktiivseteks. Proaktiivse meediasuhte puhul on tegemist sõnumi edastaja omal algatusel ellu kutsutud sündmusega. Reaktiivse meediasuhte puhul on tegutsemise algatajaks meediakanal. Proaktiivsete meediasuhete arendamiseks on järgmised võimalused: pressikonverents, infotund, eksklusiivintervjuu, vestlusring, seminar, avalik pöördumine, muud avaldused pressile ja eksperdikommentaarid.
Meediaga suhtlemise tasandid
Meediaga suhtlemisel eristatakse rahvusvaheliselt viit väljakujunenud suhtlustasandit:
Suhtlustasand tuleb ajakirjanikuga varem kokku leppida, sest hiljem ei ole õigust öeldut tagasi võtta ega mingeid eritingimusi info kasutamisele seada. Kui enne intervjuud kokku ei lepita, on tegemist täieliku tsiteerimisega ja jutuajamise võib täielikult avaldada. Meediakanalitega suhtlemiseks peab suhtekorraldaja oma sõnumi mitmekülgselt läbi mõtlema. Kas info juurde on pakkuda mingit statistikat; millega saaks illustreerivaid graafikuid või tabeleid teha; millise pildiga saab sõnumit katta televisioon; kas ja millal on võimalik raadiol kedagi asjaosalistest intervjueerida jne.
Harald Nugiseks
Harald Nugiseks (22. oktoober 1921 Särevere vald, Järvamaa – 2. jaanuar 2014) oli Relva-SS-i allohvitser ja Eesti eruohvitser, kes Teise maailmasõja ajal teenis vabatahtlikuna 20. Eesti Relva-SS Diviisis. Ta oli üks neljast eestlasest, kellele on antud Raudristi Rüütlirist.
Lapsepõlv ja haridustee
Harald Nugiseks sündis Järvamaal Särevere vallas Karjakülas Vanaõue talus 1921. aastal. Talu suurus oli ligi 70 hektarit. Isa August Nugiseks oli koos Järva kaitsepataljoniga osa võtnud Vabadussõjast. Harald oli kooliealisena Noorte Kotkaste Järva maleva liige. Õppis Türi aianduskeskkoolis, mida ei lõpetanud, vaid jätkas 1939. aastal õpinguid Paide kaubanduskoolis.
Üleelamised ja võitlus 1941. aastal
1940. aasta juunis okupeeris Nõukogude Liit Eesti. Pärast 1941. aasta juuniküüditamist, mis läks Nugisekside perest napilt mööda, hakkas Haraldi isa end metsas varjama. Kui peagi algas sõda Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahel, said 19-aastane Harald ja ta vend Avelinus mobilisatsiooni kutsed Punaarmeesse. Juuli algul oli sõja rinne juba Viljandi-Pärnu-Virtsu joonel. Vennad Nugiseksid otsustasid mobilisatsioonist kõrvale hoida ja varjuda kohe metsa. Samal ajal saabusid Järvamaale Läti hävituspataljon koos Pleeri surmarongi punaväelastega ning hakkasid väejooksikuid otsima. Neid abistasid pealekaebamistega 1940. aasta uusmaasaajad. Karjaküla piirkonnas hävitasid või põletasid punavõimud enamuse 33 talust. Põlema pandi ka Vanaõue talu hooned, millest jäid järele varemed. Haraldi tädipoeg ja tädimees tapeti tääkidega ja surnukehad visati Kolu jõkke, kus seisid kuni saksa vägede tulekuni, mil said metsast tagasi tulnud lähedaste poolt välja tõmmatud. Halastamatu vägivald ja terror, mida noor mees esmakordselt nägi ja kuulis, oli oluline kaalukeel tema edasistes valikutes.
Augustis 1941 liitus Harald Pärnu- ja Harjumaa piiril Rae veski juures Saksa Wehrmachtiga ning võttis kapten Artur Asu pataljoni koosseisus 28. augustil osa Tallinna vabastamisest. Seejärel teenis ta veel umbes kuu aega Omakaitses.
Esimesed aastad Saksa sõjaväe teenistuses
Sügisel 1941 jätkas Harald õpinguid Paide Kaubanduskeskkoolis. Kuna kooli klassivennad otsustasid astuda Saksa sõjaväkke, tegi nii ka Harald. 2. oktoobril 1941 asus ta aastase teenistuslepingu alusel teenistusse 185. Eesti julgestusgruppi (hilisem Idapataljon), mis formeeriti Tallinnas Narva maanteel. 6. jaanuaril 1942 saadeti üksus Narvast Jamburgi, mis sai pataljoni 1. kompanii paiknemisasukohaks. Mehed ise aga asusid valvama raudteid, sildu ja hooneid Volossovo piirkonnas, mis oli partisanide mõjuala. Nugiseks pälvis sarnaselt paljude kaaslastega teenistuse eest julgestusgrupis medali "Talvelahing Idas". Vabatahtlikega sõlmitud aastane teenistusleping lõppes septembris 1942. Sakslaste poolt pandi ette aga uus dokument, kuhu tuli alla kirjutada, et teenitakse sõja lõpuni. Sakslaste selline käitumine meestele ei meeldinud ja seepärast lahkuti teenistusest omavoliliselt. Harald Nugiseks jõudis koos kaaslastega tagasi Eestisse 1942. aasta lõpul ja asus kodutallu.
1943. aasta mais astus Nugiseks 1942. aastal asutatud Eesti SS-leegioni. Esmalt viibis ta väljaõppel Poolas Debica lähedal Heidelaagris. Mõne kuu pärast suunati ta aga, kui Idapataljonis võitluses osalenu, edasi Saksamaale Hamburgi lähedal asuvasse Lauenburgi allohvitseride kooli. Õppinud alates augustist Lauenburgi SS-allohvitseride koolis, lõpetas ta selle neli kuud hiljem SS-Unterscharführeri (nooremseersant) auastmes. Ta osales seejärel 1943. aasta lõpul Eesti Vabatahtlike SS-brigaadi koosseisus lahingutes Neveli lähedal, kus sai haavata. 21. detsembril 1943 anti talle Must haavatumärk ja Jalaväe Rünnakumärk. Osalemise eest lahingutes Neveli all autasustati teda tagantjärele 27. veebruaril 1944 II klassi Raudristiga.
Narva rindel talvel 1944
1944. aasta veebruaris koondati enamus Eesti üksusi Venemaalt kokku Narva rindele, pidurdamaks Punaarmee edukat suurpealetungi ja takistamaks Eesti ala vallutamist.
Alates 19. veebruarist 1944 oli unterscharführer Harald Nugiseks rühmaülem 46. Relva-SS Grenaderirügemendi I pataljoni 1. kompaniis. 1. märtsil 1944 algas Eesti 20. SS-diviisi 45. rügemendi I pataljoni 1. kompanii ja 46. rügemendi I pataljoni 1. kompanii rünnak Punaarmee Vaasa-Vepsküla-Siivertsi tugevalt kindlustatud ja mehitatud sillapeale. Sillapea pikkus oli umbes 3 km piki Narva jõe läänekallast Siivertsist Kudrukülani ja sügavus umbes 500 meetrit. 45. rügemendi pataljon ründas otse, 46. rügemendi pataljon aga tiivalt. 46. rügemendi I pataljoni koosseisus asus rünnakule ka Harald Nugiseks oma rühmaga.
1. märtsi hommik algas veerandtunnise suurtükitulega vaenlase kaevikutele, misjärel algas kel 7:05 rünnak. Rünnak toimus väga rasketes tingimustes. Vastase kaevikuteni jõudmiseks tuli ületada tulemöllus hea õnne peale edasi sööstes miiniväljad, okastraattõkked ja kuulipildujapesad. Kui kompanii jõudis vastase kaevikute servani, langesid haavatutena rivist välja rünnakut juhtinud ohvitserid Rõõmussaar ja Lumera. Näis, et rünnak on ebaõnnestunud ja operatsiooni juhid valmistusid andma käsku üldiseks taganemiseks. Siis aga saabus raadio teel teade, et 45. rügemendi I pataljoni mehed on jõudnud Vaasasse, ent vajavad kinnitumiseks kohe abi. Samas tuli juhtimispunkti ka teade, et allohvitser Harald Nugiseks on võtnud ohvitseride väljalangemise järel kompanii juhtimise üle. Varsti saigi Nugiseks raadio kaudu pataljoniülemalt sõnumi: "Kui saate, proovige veel. Vaasa on võetud." Nugiseksil oli raske mõista, kas see on käsk või palve. Ta vastas: "Proovin." Nugiseks jätkas oma rünnakut paarikümne mehega, relvadeks granaadid ja püstolkuulipildujad, sidevahendiks raadiojaam. Peagi oldigi vastase kaevikutes, mida hakati "rullimistaktikaga" sammuhaaval vallutama. Granaat heideti kaeviku nurga taha, püstolkuulipilduja valang järele ja söösteti edasi järgmise kaevikunurgani. Kolm korda jäi Nugiseks vaenlase mürskude plahvatamisest tekkinud mullavaringu alla, aga üksusekaaslased tõmbasid ta kiirelt välja ja rünnak jätkus. Ühel hetkel punaste vastupanu kaevikus lõppes, sest ründavate pataljonide võitlusgrupid said kokku ja kaevik oli vallutatud.
Ööl vastu 3. märtsi vahetas 45. rügemendi I pataljoni välja varus olnud II pataljon. Täiendati ka 46. rügementi. 4. märtsil jätkusid rünnakud uue hooga. Vaenlase vasturünnakud löödi tagasi ja sillapea lõigati kaheks. 5. märtsil võeti ära Vepsküla. 6. märtsil vallutas SS-Diviisi Nordland rünnakrühm Siivertsi surnuaial Rootsi mälestusmärgi juures olnud tugeva vastase punkri. Samal ajal alustasid rünnakut ka Eesti üksused ja 6. märtsil kell 23:00 oli kogu sillapea likvideeritud.
Ilmutatud vapruse eest autasustati Harald Nugiseksi juba 7. märtsil I klassi Raudristiga.
Haigestumine, autasustamine ja paranemine
Pärast kangelaslikku võitlust anti Nugiseksile puhkust. Puhkusel olles ta aga külmetus ning haigestus kõigepealt külmetushaigusse, millele järgnesid tüüfus, seejärel kopsu- ja lõpuks keskkõrvapõletik. Aprillist raviti teda Türi haiglas. Palavik kõikus päeval 35–41 kraadi vahel, kehakaal langes 49 kiloni.
9. aprillil anti Harald Nugiseksile Siivertsi – Vaasa – Vepsküla all peetud lahingu juhtimise eest Raudristi Rüütlirist. Selle sai ta ühtlasi teise eestlasena ja esimese allohvitserina. Kõrge autasu üleandmiseks olid 20. aprillil Türil otse haiglas kohal kindralkomissar SA-Obergruppenführer Karl-Siegmund Litzmann, Eesti Omavalitsuse direktor Hjalmar Mäe, SS-i ja politseijuht SS-Brigadeführer Möller, kindralinspektor SS-Oberführer Johannes Soodla ja Eesti 20. SS-diviisi ülem SS-Oberführer Franz Augsberger ning propagandameeskond kaameraga.
Ka Berliini jõudis teade, et mees, kellele oli hiljuti antud Saksa riigi kõrge autasu sõjalise vapruse eest, on Eestis haiglas suremas. Kiires korras toodi Saksamaalt lennukiga kohale keegi meditsiiniprofessor, kes kirjutas välja vajalikud ravimid. Noor organism hakkaski paranema. Esmase paranemise järel asus Nugiseks teenistusse Kloogale diviisi tagavarapataljoni. Ta vajas aga pärast rasket haigust veel tõsisemat puhkust, et lõplikult taastuda. Kloogalt saatiski arst ta Itaaliasse Lõuna-Tirooli Merani linna lisapuhkusele. Enne ärasõitu jõudis Harald Nugiseks käia puhkusel kodus Karjakülas, millest tehti eestikeelne propagandavideolõik.
Oktoobris 1944 naasis Harald 20. diviisi, mis asus juba Neuhammeris.
Vangi langemine
5. jaanuarist 1945 kuni märtsi keskpaigani õppis Nugiseks Neweklau SS-ohvitseride koolis. Harald Nugiseksil jäi kool nelja kuu pärast pooleli, sest rinne jõudis vahepeal Tšehhimaale ja ka ohvitserikoolis õppivad kandidaadid saadeti ära rindele.
Kui sõda oli praktiliselt läbi saanud, liikus Harald Nugiseks koos paarikümne Eesti sõduriga läbi Tšehhimaa. Päev enne sõja lõppu, 7. mail 1945 Hirschbergis, umbes 40 kilomeetrit Prahast Läänes, sattusid nad endistest poliitvangidest tšehhide meelevalda. Raevunud tšehhid kiskusid meestelt maha tunnused ja aumärgid. Tee porisse lendas ka Harald Nugiseks'i Rüütlirist. Kolm korda õnnestus Nugiseksil tšehhide käest põgeneda, kuid ta tabati iga kord. Kolmandal korral jäi 8 Eesti mehel Ameerika tsoonini Elbe jõel vaid 40. kilomeetrit, kui nad tabati. Tšehhid andsid mehed nüüd üle Nõukogude sõjavangilaagrisse, kust oli põgenemine võimatu. Nõukogude sõjavangi sattunud, saadeti ta sama aasta detsembris Siberisse.
Sõjavangistusest vabanes Nugiseks 10. novembril 1946, kuid arreteeriti 13. veebruaril 1947 uuesti ja talle mõisteti kümneaastane vabaduskaotus.
Tagasi kodumaal ja taasiseseisvunud Eestis
Amnesteeritud 17. septembril 1953, jäi Nugiseks esialgu Siberisse. Tuli Eestisse tagasi 1958. aastal. Asus lõpuks elama Pärnu rajooni Sauga lähedale, kuhu ehitas 1970. aastatel oma maja. Töötas peamiselt töölisena, 1980. aastatel jäi pensionile.
Kaitseväe juhataja kindralmajor Aleksander Einseln andis Harald Nugiseksile 21. veebruaril 1994 erukapteni auastme.
19. oktoobril 2008 anti Harald Nugiseksile Tori kirikus üle Eesti Rahva Tänumedal.
16. aprillil 2011 valis Kaitseliidu noorteorganisatsiooni Noored Kotkad pealikute keskkogu Nugiseksi organisatsiooni auliikmeks.
Harald Nugiseks suri 2. jaanuaril 2014. 10. jaanuaril 2014 saadeti ta Tori kirikust viimsele teekonnale. Tema põrm on perekonna soovil paigutatud Tori kirikusse.
Sooline võrdõiguslikkus
Sooline võrdõiguslikkus on ühtaegu põhimõte, mida järgida, ja eesmärk, mille poole püüelda. Sooline võrdõiguslikkus on Eestis kehtestatud seadusega.
Välislingid
Joja Sociální nerovnost Uguaglianza sociale சமத்துவம் Bất bình đẳng xã hội גלייכרעכטיקייט
Georg Ahlemann
Georg Ahlemann (15. jaanuar 1911 Havelberg Saksimaa Saksa keisririik – 20. juuni 1991) oli Saksa sõjaväelane Teises maailmasõjas.
Astus 1929. aastal Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse (NSDAP-sse) (liikmekaart nr. 124 829) ja selle kaitsemalevasse SS-i (liikmekaart nr. 50 686).
15. september 1935, ülendati SS-Untersturmführeriks.
20. aprill 1937 ülendati SS-Obersturmführeriks.
Teenis aastail 1937–1938 Dachau koonduslaagri valvemeeskonnas, osales 1939 tugevdatud SS-Surnupealuuüksuste (1. SS-Totenkopf-Standarte Oberbayern) formeerimises.
20. aprill 1940 ülendati SS-Hauptsturmführeriks.
1940. aastal viidi üle Relva-SS vägedesse, 6. SS jalaväerügemendi 5. kompanii ülemaks.
25. oktoobrist 1942 oli 20. Relvagrenaderide SS-diviis (eesti 1.) (''20. Waffen-Grenadier-Division der SS(estnische Nr. 1) SS-Grenadier-Ersatz-Regiment 20) ja Debica väljaõppelaagri (SS-Truppenübungplatze “Heidelager”'') ülem.
1944. aasta oktoobrini oli ta (9. novembril 1943 SS-Sturmbannführeriks ülendatuna) 20. SS-relvagrenaderidiviisi õppe- ja reservrügemendi (Estnischen SS-Legion Ausbildungs- und Ersatz-Bataillon) eesotsas.
Liam Gallagher
pisi|Liam Gallagher esinemas [[San Diegos (2005)]] Liam Gallagher (sünninimega William John Paul Gallagher; sündinud 21. septembril 1972 Burnage'is Manchesteris) on inglise laulja ja laulukirjutaja.
Ta oli ansambli Oasis (1991–2009) laulja ja laulukirjutaja. Pärast Oasise laialiminekut oli ta ansambli Beady Eye (2009–2014) liige. Kui ka see bänd laiali läks, alustas Liam Gallagher soolokarjääri. Tema debüütalbum "As You Were" ilmus 6. oktoobril 2017. aastal ja saavutas Suurbritannia plaadimüügi edetabelites esikoha.
Liam (iiripärane lühend nimest William) on tuntud eripärase laulmisstiili, ettearvamatu käitumise ja terava keele poolest. Ta on üks omanäolisemaid Britpopi muusikuid.
1972–1993. Lapsepõlv ja noorus
Liam sündis Manchesteris Burnage'is 1972. aastal iirlaste Thomas ja Peggy Gallagheri kolmanda lapsena. Ta on Oasise liikme Noel Gallagheri noorem vend.
Liami isa oli vägivaldne alkohoolik. Kuigi Liami vanemad vennad Noel ja Paul said suurema osa peksust ja sõimust enda kaela, traumeeris pealt nähtud vägivald sügavalt ka Liamit. Aastaid hiljem on ta öelnud, et see raev, mis Oasisega lauldes laval avaldus, on pärit just lapsepõlvest. Kui Liam oli kümnene, võttis Peggy lapsed kaasa ja kolis Thomase juurest ära.
Paul ja Noel on tihti väitnud, et Liam oli juba noores eas tülinorija, eriti sageli oli tal erimeelsusi vanema venna Noeliga, kellega ta pidi tuba jagama. Ka täiskasvanueas on Liami ja Noeli suhted olnud vaenulikud. Liami murdeiga oli keeruline: ta varastas kohalikest poodidest jalgrattaid, käitus äärmiselt ülbelt ning kord sai ta kolmeks kuuks koolikeelu.
Liam hakkas muusikaga tegelema alles teismeea keskel. The Stone Roses, The Who, The Kinks, The Jam, T. Rex, The Beatles jt olid need bändid, keda kuulates ta oma laulmisoskust arendas.
1991–2009. Oasis
1994. aastal nende esimese Ameerika turnee ajal muutis Gallagher Noeli laulude sõnu nii, et need oli vastumeelsed nii ameeriklastele kui ka Noelile. Pärast kontserti toimus tüli ja Noel lahkus bändist. Ta suundus algul San Franciscosse, siis Las Vegasesse. Las Vegases viibimise jooksul kirjutas ta "Half the World Away" ja paljud ütlevad, et ta kirjutas ka "(It's Good) To Be Free".
"(What's the Story) Morning Glory?" (1995) oli veelgi edukam ja saavutas kolmanda koha plaadimüügi edetabelis, kuhu on koondatud kõik aegade jooksul Suurbritannias müüdud albumid. Selle albumi lindistamise jooksul oli vendadel vägivaldne tüli. 1995. aastal paluti trummar Tony McCarrollil bändist lahkuda (põhjuseks tüli Gallagheriga).
2000 avaldati bändi neljas album "Standing on the Shoulder of Giants". Albumi salvestamise ajal lahkusid bändist Paul "Bonehead" Arthurs ja "Guigsy" McGuigan. Sellel plaadil oli Noel Gallagheri loodu kõrval ka üks Liami laul, "Little James".
Oasise 2002. aastal ilmunud albumil "Heathen Chemistry" oli kolm Liam Gallagheri kirjutatud laulu, nende hulgas akustiline ballaad "Songbird", mis jõudis laulude edetabelis kolmandale kohale. Kaks ülejäänud laulu olid "Born on a Different Cloud" ja "Better Man".
Ka 2005. aastal avaldatud plaadil "Don't Believe the Truth" oli kolm Liam Gallagheri laulu: "Love Like a Bomb", "The Meaning of Soul", "Guess God Thinks I'm Abel".
2009. aastal lahkus Noel Gallagher Oasisest, sest ta ei suutnud enam oma pidevalt tülitseva vennaga koostööd teha.
2009–2014. Beady Eye
Bändis Beady Eye jätkasid endise Oasise liikmed: Liam Gallagher lauljana, Gem Archer ja Andy Bell kitarristidena, trumme mängis Chris Sharrock.
Esimestel aastatel bänd Oasise lugusid ei mänginud. Alates 2012. aastast esitasid nad kontsertidel ka mõnda Oasise laulu. Näiteks 12. augustil 2012 esitas Beady Eye Londonis toimunud olümpiamängude lõputseremoonial Oasise laulu "Wonderwall".
2014. aasta oktoobris lõpetas Beady Eye tegevuse.
Laulukirjutamine
Liam oli laulu "Love Me and Leave Me" kaasautor.
Isiklikku
7. aprillil 1997 abiellus Liam Patsy Kensitiga. Abielu lahutati 2000. aastal.
John Deacon
John Deacon oli ansambli noorim liige ja kirjutas vähe lugusid, kuid paljudest tema lugudest said hitid. Deaconi tuntuimad lood on "Another One Bites the Dust", "You're My Best Friend" ja "I Want to Break Free".
Deaconi esimene ansambel The Opposition sai alguse aastal 1965. Ta mängis seal kitarri.
Roger Meddows Taylor ja Brian May kohtusid John Deaconiga aastal 1971. Ansamblisse nimega Smile otsiti uut bassimängijat ja Deacon pakkus ennast. Brian May on öelnud, et nad teadsid kohe, et Deacon oli see õige ja viimane liige, keda Queen vajas. Esimene lugu, mille Deacon Queenile kirjutas oli "Misfire" kolmandale albumile "Sheer Heart Attack" (1974).
Deaconi oma sõnade järgi puudus tal lauluoskus ning ta ei osalenud Queeni lauluharmooniate loomises.
Rahulik ja pisut tagasihoidlik Deacon jäi Queenis tagaplaanile, sest suurema tähelepanu osaliseks said karismaatiline laulja Freddie Mercury ja virtuoos Brian May.
Isiklikku
Hariduselt on Deacon elektriinsener.
John Deacon abiellus 18. jaanuaril 1975 Veronica Tetzlaffiga. Neil on kuus last: Robert (sündinud 1975), Michael (sündinud 1978), Laura (sündinud 1979), Joshua (sündinud 1983), Luke (sündinud 1992) ja Cameron (sündinud 1993). Perekond elab Londonis.
Queens Park Rangers FC
Queens Park Rangers Football Club on Inglismaa jalgpalliklubi.
Klubi loodi 1882. aastal Londonis. Klubi kodustaadion on Loftus Road. Klubi mängib Inglismaa tugevuselt teises liigas Football League Championship. Premier League'is mängiti viimati hooajal 2014-2015.
Bosnia ja Hertsegoviina vapp
200px|right|Bosnia ja Hertsegoviina vapp Bosnia ja Hertsegoviina vapp on Bosnia ja Hertsegoviina ametlik vapp, mis võeti kasutusele 1998. aastal. thumb|150px|Bosnia ja Hertsegoviina vapp aastatel 1991-1998
Matriits
Matriits ehk maater, sõna kasutatakse eesti keeleruumis stantsimisel tarvitatava vajutusvormi või ladumismasinas tarvitatava valuvormi või valmis trükilaolt pappmassisse pressitud jäljendi, millesse valatakse sula trükitina stereotüübi saamiseks, tähenduses (Võõrsõnade leksikon, 1981:403).
Sõna matriits on ilmselt tuletis sõna Matrix ('maatriks') saksakeelsest mitmusevormist Matrizes, Matrizen.
Keemiline element
Keemiline element ehk element on aatomituumas sama arvu prootoneid omavate (ehk sama aatomnumbriga) aatomite klass.
Kolmanda definitsiooni järgi on keemiline element aine, milles esinevad ainult ühe ja sama aatomnumbriga aatomid.
Need kolm definitsiooni vastavad küll lähedastele, kuid erinevatele mõistetele. Mitme definitsiooni olemasolu tuleneb väljendi "keemiline element" erinevatest kasutusviisidest.
Klassikalise definitsiooni järgi on keemiliseks elemendiks nimetatud ainet, mida ei saa keemiliste (varasemas sõnastuses: ja ka füüsikaliste) meetodite abil lihtsamateks aineteks lahutada.
Klassikaline definitsioon on instrumentaalne ega eelda keemilise elemendi olemuse tundmist. Kui avastati, et erinevate elementide olemasolu tuleneb aatomite aatomnumbrite erinevusest ning see omakorda prootonite erinevast arvust aatomituumas, siis osutus, et klassikalise definitsiooni tagapõhjaks on asjaolu, et keemilised ained koosnevad aatomitest, mille aatomnumber keemiliste reaktsioonide ega muude tavaliste muundumisprotsesside käigus ei muutu. Aatomnumber muutub ainult tuumareaktsioonides.
Eri keemiliste elementide olemasolu tuleneb sellest, et ainete keemilised omadused olenevad põhiliselt nende molekulide koosseisus olevate aatomite aatomnumbrist.
On teada 118 keemilist elementi. Neist 94 leiduvad looduses, ülejäänud on saadud tehislikult. Esimesel 80 elemendil leidub vähemalt üks stabiilne isotoop, järgmistel on kõik isotoobid radioaktiivsed.
Element ja lihtaine
Lihtaine on keemiline aine, mis koosneb ainult ühe keemilise elemendi aatomitest.
Lihtaines võivad elemendi aatomid olla isoleeritud või moodustada mitmest ühesugusest aatomist koosnevad molekulid. Näiteks kloor ja fluor esinevad ainetena dikloor (Cl2) ja difluor (F2), mille igas molekulis on vastavalt kaks kloori aatomit ja kaks fluori aatomit.
Ühe ja sama keemilise elemendi esinemist eri lihtainetena nimetatakse allotroopiaks. Näiteks võib süsinik esineda nii grafiidi kui ka teemandi kujul.
Perioodilisussüsteem ja aatomnumber
Kõige mugavam viis elementide loendi esitamiseks on Mendelejevi tabel, kus sarnaste keemiliste omadustega elemendid on kohakuti. Mendelejevi tabel põhineb keemiliste elementide perioodilisussüsteemil, mille 1869 esitas Dmitri Mendelejev (temast sõltumatult esitas selle Lothar Meyer).
Prootonite arvu aatomituumas nimetatakse elemendi aatomnumbriks. Näiteks kõik aatomid, mille tuumas on 6 prootonit, on keemilise elemendi süsiniku aatomid, ja kõik aatomid, mille tuumas on 92 prootonit, on uraani aatomid.
Perioodilisussüsteemis on elemendid esitatud aatommassi suurenemise järjekorras. See langeb kokku aatomnumbri suurenemise järjekorraga.
Isotoobid
Sama elemendi aatomid, mille tuumas on erinev arv neutroneid, kuuluvad selle elemendi erinevatele isotoopidele.
Elemendi aatomi mass
Elemendi aatomi (keskmine) mass on vesiniku aatomi massi ligikaudne kordne (erandiks on kloor). See tuleneb kahest asjaolust. Esiteks moodustab põhiosa aatomi massist prootonite ja neutronite mass, prooton ja neutron aga on ligikaudu võrdse massiga. Teiseks on looduses tavaliselt valdavas ülekaalus elemendi üks stabiilne isotoop, st kindla neutronite arvuga aatomid. Nii koosneb valdava osa vesinikuaatomite tuum ainult prootonist.
Kõrvalekalle täpsest kordsusest tuleneb järgmistest asjaoludest.
Ühe elemendi isotoopide esinemissagedused on tavaliselt ühesugused, kuid plii puhul on need erinevad olenevalt sellest, kust plii on kaevandatud.
Nomenklatuur
Keemiliste elementide ametlikud nimetused otsustab Rahvusvaheline Puhta Keemia ja Rakenduskeemia Liit (IUPAC), mis üldiselt aktsepteerib avastaja valitud nime. See võib tekitada vaidluse selle üle, milline uurimisrühm elemendi tegelikult avastas. Elementide puhul järjenumbriga alates 104-st on nimetuste andmine seetõttu veninud.
Elementidele antakse ka kindel keemiline sümbol, mis põhineb elemendi ladinakeelsel nimetusel. Keemilised sümbolid võimaldavad keemikute suhtlemist hoolimata keelte erinevustest. Näiteks süsiniku sümbol on C ja naatriumi sümbol on Na. Keemiline sümbol kirjutatakse alati suure algustähega, elemendi eestikeelne nimetus väikese algustähega (kui ta just ei esine lause alguses). Ladinakeelne elemendi nimetus kirjutatakse alati suure algustähega.
Keemilised ühendid
Liitained on näiteks vesi, soolad, oksiidid ja orgaanilised ühendid. Näiteks vesi H2O on ühend elementidest vesinik H (2 aatomit molekulis) ja hapnik O (1 aatom molekulis).
Eri elemendid võivad moodustada ka segu, näiteks sulami.
Elementide päritolu
Juba Suure Paugu ajal tekkisid kerged elemendid vesinik (75%) ja heelium (umbes 25%) ning väikeses koguses liitiumi ja berülliumi.
Sarnane tuumasüntees, kus kergemad aatomituumad ühinevad raskemateks, jõuab enamikus tähtedes välja süsinikutuumade moodustumiseni, suurema massiga tähtedes rauatuumadeni.
Rauast raskemad elemendid tekivad tähtedes nende eluaja lõpul. Aatomituumad võtavad vastu neutroneid, mis seejärel muutuvad prootoniteks. See toimub kas s-protsessis (väiksema massiga tähtedes) või r-protsessis (suurema massiga tähtedes supernoova staadiumis).
Eluaja lõpul kaotab täht suurel hulgal materjali (aeglaselt päikesetuulena või plahvatuslikult supernoovas). Nii satuvad tähes tekkinud elemendid tähtedevahelisse keskkonda. Seetõttu on nooremates tähesüsteemides juba algusest peale vähesel hulgal raskemaid elemente, mis võivad moodustada näiteks planeete, nagu meie Päikesesüsteemis.
Sisaldus maakoores
Elemendid on maakoores jaotunud väga ebaühtlaselt. Kaheksa kõige levinumat elementi moodustavad maakoores 95,48 massiprotsenti, 10 kõige levinumat 99,51 massiprotsenti, 20 kõige levinumat elementi 99,994 massiprotsenti. Nende hulka ei kuulu näiteks kuld, plaatina, seleen, hõbe, jood, elavhõbe, volfram, tina ja plii.
20 levinuma elemendi sisaldus maakoores on massiprotsentides järgmine:
Mõistelugu
Siiski rajas Boyle sellega teed Antoine Laurent de Lavoisier'le, kes heitis küll korpusklid kõrvale kui metafüüsilise idee, kuid iseloomustas 1789 keemilisi elemente sellega, et neid ei saa lahutada teisteks substantsideks. Täpsemalt: kõiki aineid tuleks pidada elementaarseteks, st mitteliitseteks, kuni pole leitud meetodit eraldi koostisosade edasiseks eraldamiseks.
Selle derfinitsiooni toel panid Lavoisier' erakordselt täpsed vaatlused ainete keemiliste ja füüsikaliste muundumiste kohta aluse tänapäeva keemiale. Eriti tähtis on tema avastatud massi jäävuse seadus, mille järgi ainete kõigi muundumiste puhul kogumass säilib, ning puhaste elementide vahelisteks reaktsioonideks vajalikud täpsed massiproportsioonid, mille ta kindlaks tegi. John Dalton formuleeris selle põhjal kordsete suhete seaduse, mida ta 1803 teaduslikult põhjendas oletusega, et eksisteerivad aatomid, muutumatud ja hävimatud vähimad aineosakesed. Daltoni järgi on element defineeritud teatud ühelaadsete aatomite liigiga, kusjuures aatomid liituvad teiste aatomitega kindlate reeglite järgi. Elementide erinevat käitumist seletab see, et nende aatomiliigid erinevad omavahel massi, suuruse ja ühinemisvõimaluste poolest. Nii tekkis ka võimalus määrata eri elementide aatommassi (vähemalt eri elementide aatommasside suhet), millega aatomitest said esimest korda eksperimentaalse loodusteaduse objektid.
Daltoni lähenemine osutus keemiliste reaktsioonide ja keemiliste ühendite tõlgendamisel erakordselt edukaks. Sellepärast säilitati tema elemendi ja aatomi definitsioon ka siis, kui oletus, et aatomid on muutumatud (eeskätt jagamatud) lõplikult ümber lükati, vaadeldes 1896 avastatud radioaktiivseid elemente: aastal 1902 seletas Ernest Rutherford radioaktiivseid lagunemisridasid aatomite lõhustumiste ja edasiste elementide muundumiste tagajärjena. Aastal 1910 avastas Frederick Soddy, et ühe ja sellesama radioaktiivse elemendi aatomid võivad eri lagunemisridades esineda erineva massiga (isotoopia). Alates 1920. aastast leiti sellised nähtused ka teiste elementide puhul.
20. sajandi esimesel poolel selgus, et aatomi keemilise käitumise määrab valdavalt aatomi elektronkate, millel on negatiivne elektrilaeng. Seetõttu lähtub tänapäevane keemilise elemendi mõiste aatomituuma elektrilaengust, mille määrab tuumas leiduvate prootonite arv. Viimast nimetatakse aatomi või elemendi aatomnumbriks.
Podilsk
Podilsk (ukraina Подільськ, rumeenia Bârzula) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Odessa oblastis, Podilski rajooni halduskeskus. Podilsk asub Podoolia kõrgustikul, 188 km Odessast põhja pool. 1935–2016 oli linna nimi Kotovsk Nõukogude sõjaväelase ja poliitiku Grigori Kotovski järgi.
Esimesed kirjalikud teated tänapäeva Podilski kohal asunud Birzula külast on 1779. aastast. 1938. aastal sai linnaks.
1924. aastast kuulus Moldaavia ANSV-sse. 1940. aastast on osa Odessa oblastist.
Suzdal
Suzdali on esmamainitud 1024. aastal. 12. sajandi alguses oli Rostovi-Suzdali vürstiriigi pealinn. 13. sajandi keskel oli iseseisva Suzdali vürstiriigi keskus. 1392. aastal liideti Moskva Suurvürstiriigiga ja kaotas oma tähtsuse poliitilise keskusena. 1778. aastal sai linnaõigused.
Suzdal on üks Kuldse Ringi linnadest. Seal asub palju kirikuid ja kloostreid, millest vanimad pärinevad 13. sajandist. 1992. aastast kuuluvad Suzdali kirikud ja kloostrid UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Melville'i saar
thumb|Melville'i saar Melville'i saar (inglise Melville Island) on saar Põhja-Jäämeres Kanada Arktika saarestikku kuuluvas Perry saarestikus. Saare pindala on 42 149 km². See on pindalalt kaheksas saar Kanadas ja 33. saar maailmas. Melville'i saar kuulub Kanadale ning on jagatud Loodealade ja Nunavuti vahel. Saar on asustamata.
Eurooplaste jaoks avastas saare William Edward Parry 1819–1820 ekspeditsiooni ajal ja nimetas selle inglise loodusteadlase teise Melville'i vikondi Robert Dundase järgi.
Jõepera (Antsla)
Jõepera (võru keeles Iiperä) on küla Võru maakonnas Antsla vallas.
As (muusika)
As (tähtnimetus) ehk la-bemoll (silpnimetus) on noodinimed. As on saadud a noodi altereerimisel pooltooni võrra alla (madaldamisel).
Kreeka vapp
200px|right
Kreeka vapp (kreeka Εθνόσημο της Ελλάδας) on Kreeka riigivapp. See on praegusel kujul kasutuses 7. juunist 1975.
Helesinisel vapikilbil on Kreeka lipult tuntud valge rist. Vapikilpi ümbritseb loorberipärg. Vapi sümboolika määrati kindlaks 1822. aastal, kuid ajaloo jooksul on kujundust korduvalt muudetud.
Sekund
Sekund (tähis s) on SI-süsteemi põhiühikute hulka kuuluv mõõtühik aja mõõtmiseks.
Sõna "sekund" tuleb ladina keele väljendist pars minuta secunda (sõna-sõnalt: osa väike teine) ehk (tunni) teine väike osa (esimene väike osa – pars minuta prima – on minut).
Igapäevases ajaarvestuses on sekund 1/60 minutit ehk 1/3600 tundi (1 s = 1/60 min = 1/3600 h).
Definitsioon
Sekundi praeguse definitsiooni kinnitas 26. Kaalude ja Mõõtude Peakonverents (CGPM) 2019. aastal.
Sekundi määratlemisel on aluseks võetud tseesium-133 aatomi häirimata põhioleku ülipeenstruktuuri kahe energiataseme vahelise ülemineku sageduse fikseeritud arvväärtus 9 192 631 770, ühik Hz ehk s–1: millest
Defineerimise ajalugu
Kuni 1956. aastani defineeriti sekundit Maa pöörlemise kaudu kui 1/86400 keskmisest päikeseööpäevast (60 s × 60 min × 24 h = 86 400 sekundit).
1956. aastal defineeris Rahvusvaheline Vihtide ja Mõõtude Komitee sekundi Maa tiirlemise kaudu ümber Päikese ühel kindlal epohhil, sest Maa pöörlemist ei peetud enam piisavalt ühtlaseks, et selle kaudu aja mõõtühikut määratleda. Maa liikumist kirjeldati Newcombi päikesetabelite järgi, mis annavad ümber Päikese liikumise valemi epohhi J1900 jaoks 18. ja 19. sajandil tehtud astronoomiliste vaatluste põhjal. (Epohhiks nimetatakse astronoomias ajahetke, mille kohta on määratud koordinaadid astronoomilistel kaartidel.)
Niiviisi defineeritud efemeriidisekund on 1/31556925,9747 troopilise aasta keskmisest pikkusest epohhil J1900 (Juliuse kalendri järgi 1900. aasta 1. jaanuaril kell 00.00.00). Selle definitsiooni ratifitseeris XI Kaalude ja Mõõtude Peakonverents (1960).
Alates 1967. aastast on sekundit defineeritud ajavahemikuna, mis võrdub 133Cs (tseesium-133) aatomi põhioleku kahe ülipeenstruktuurinivoo vahelisele üleminekule vastava kiirguse 9 192 631 770 võnkeperioodiga (temperatuuril 0 K).
Põhiolekus on ergastatud aatomi energiatasemete peenstruktuur määratud aatomituuma magnetmomendi ja elektronide magnetvälja vastastikmõjuga. Üleminek ühelt tasemelt teisele (aatomi loomulik „vibratsioon“ ja vastav kiirgus) toimub igale aatomiliigile omase kindla sagedusega.
Ases
Ases (tähtnimetus), ka asas ehk la-dublbemoll (silpnimetus) on noodinimi. Ases on saadud a noodi altereerimisel tervetooni võrra alla (madaldamisel).
Suurbritannia vapp
thumb|Suurbritannia vapp
Suurbritannia vapp on Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi riigivapp.
Vapil esindatud Ühendkuningriigi erinevad osad. Vapikilbi esimesel ja neljandal väljal asuvad Inglismaa kolm leopardi. Teisel väljal on Šoti lõvi ja kolmandal väljal Iirimaa harf. Vasakult toetab vapikilpi krooniga inglise lõvi ja paremalt šoti ükssarvik.
Tekst vapikilbi ümber on Sukapaela ordeni deviis prantsuse keeles Honi soit qui mal y pense: "Häbi sellele, kes seda halvaks peab." Tekst vapikilbi all on prantsuse keeles Dieu et mon droit: "Jumal ja minu õigus", mis on Briti monarhia deviis.
Praegune kuju on vapil 1837. aastast, mil eraldus Hannoveri kuningriik.
Andrus Värnik
Andrus Värnik (sündinud 27. septembril 1977 Antslas) on endine Eesti kergejõustiklane (odaviskaja), kes 2005. aastal tuli odaviskes maailmameistriks.
Isiklik rekord: 87.83 (19. august 2003 Valga, kuni 2018. aastani Eesti rekord)
Olümpiamängudel
2000 Sydneys:
2004 Ateenas:
Maailmameistrivõistlustel
2003 Pariisis Saint-Denises:
2005 Helsingis:
Isiklikku
Andrus Värnik on 182 cm pikk ja kaalub 110 kg. Ta elab Antslas. Värnik kuulus klubisse Võru KJK Lõunalõvi ja treenis Heino Puuste juhendamisel. Alates 2009. aasta kevadest treenis Värnikut Sulev Lepik.
Värniku hobid on golf ja tennis.
Värnik valdab võru keelt.
2007. aasta sügisel osales Värnik saates "Tantsud tähtedega", kus tema partner oli Kaisa Oja. Ta ei jõudnud paremate hulka.
Liikluseeskirja rikkumine
2007. aasta aprillis jäi Värnik Tallinnas Ehitajate teel oma autot Audi A6 juhtides vahele juhiloata sõiduga. Värnikult oli sõidukijuhtimisõigus kiiruse ületamise tõttu ära võetud. Politsei vormistas talle väärteoprotokolli ja määras karistuseks rahatrahvi, mille suurust ei avalikustatud.
16. jaanuaril 2010 tabas politsei Värniku Tallinnas Tehnika tänaval alkoholijoobes autoroolist. Politsei karistas teda 12 000 krooni suuruse rahatrahvi ja juhtimisõiguse äravõtmisega neljaks kuuks.
Taani vapp
thumb Taani vapil on kujutatud kolme sinist sammuvat lõvi ümbritsetud südametega (tegelikult vesiroosi lehtedega).
Traditsiooni järgi andis Taani kuningas Tallinna linnale ja Eestimaa rüütelkonnale õiguse kasutada Taani vappi, millest kujunes välja Eesti vapp.
Iirimaa vapp
thumb Iirimaa vapp on Iiri Vabariigi vapp, mis on kasutusel alates 1945. aastast.
Vapil on kujutatud sinisel vapikilbil kuldset harfi.
Täby
pisi Täby on asula Rootsis Upplandi maakonnas Stockholmi läänis Täby vallas.
Täby asum Enebyberg jääb Danderydi valda ja väike osa asulast jääb ka Sollentuna valda. Asula elanike arv on 61 272 (seisuga 31.12.2010).
Täby on Täby valla keskus.
Haabsaare
Külas asub Haabsaare raamatukogu. Külas on saekaater.
Fantoom (film 1996)
"Fantoom" (originaalpealkirjaga "The Phantom") on 1996. aasta Austraalia/USA mängufilm.
Süžee
Film põhineb Lee Falki samanimelisel koomiksisarjal.
Laura Tesoro
Laura Tesoro (sündinud 19. augustil 1996 Antwerpenis) on Belgia laulja ja näitleja.
Lauluvõistluse "The Voice van Vlaanderen" 2014. aasta hooajal sai ta teise koha.
Krivitšid
Krivitšid (ka kriivitšid) on Vana-Vene leetopissides mainitud rahvarühm. pisi|Idaslaavi hõimudega 8. ja 9. sajandil asustatud Euroopa territoorium Leetopissi "Jutustus möödunud aegadest" teatel elasid nad Volga, Daugava ja Dnepri jõe lähete juures. Vanema seisukoha järgi oli tegu 5. sajandil esimeste slaavlastena Loode-Venemaale jõudnud hõimuga, mis rajas seal 5.–10. sajandil levinud pikk-kääbaste kultuuri. Uurijate uuemate arvamuste kohaselt olid krivitšid baltlased või slaavistunud baltlased, kes esindasid pikk-kääbaste kultuuri lõunapoolset ja hilisemat osa (slaavlasteks ei nimeta neid ka "Jutustus möödunud aegadest").
Laura Tesoro
Ta esindas Belgiat 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "What's the Pressure", mis sai lauluvõistlusel 181 punktiga 10. koha.
Venemaa vapp
Vapil on kujutatud punasel taustal kuldset kahepäist kotkast, kes lehvitab tiibu. Kotka rinnal asub väike Moskva vapp, millel on kujutatud püha Jüri lohet tapmas. Kotkas hoiab vasaku jalaga skeptrit ja parema jalaga riigiõuna. Skeptri otsas on omakorda kahepäine kotkas, mis hoiab parema jalaga riigiõuna ning vasaku jalaga skeptrit ja nii edasi kuni lõpmatuseni. Kotkastel on kolm Peeter I krooni, kujult ühesugused, kuid suuruselt erinevad: kummaski peas üks väiksem ja nende kohal üks suurem. Kroonid on omavahel lindiga ühendatud.
Vapp rikub heraldika reegleid sellega, et ratsanik peaks liikuma vastupidises suunas.
Vapi kujundas Jevgeni Uhnaljov.
Ajalugu
Pärast Vene NFSV ümbernimetamist Venemaa Föderatsiooniks 25. detsembril 1991 jäi esialgu kasutusele Vene NFSV vapp. 21. aprillil 1992 võeti vastu seadus, millega asendati kiri "РСФСР" (VNFSV) sõnadega "Российская Федерация" (Venemaa Föderatsioon). Seadus jõustus pärast avaldamist Rossiiskaja Gazetas 16. mail 1992.
30. novembril 1993 andis Venemaa president Boriss Jeltsin Venemaa ajaloolise sümboolika taastamise eesmärgil ja arvestades, et Vene NFSV vapi sümbolite tähendus on aegunud, välja ukaasi "Venemaa Föderatsiooni riigivapist", mis jõustus 6. detsembril 1993.
25. detsembril 2000 kinnitas Venemaa president Vladimir Putin seaduse Venemaa Föderatsiooni riigivapist, milles täpsustati kotka välimust. Seadus nägi ette võimaluse kasutada vapi keskset figuuri – kotkast koos kõige juurdekuuluvaga – ilma vapikilbita, samuti võimaluse kasutada vappi mustvalgena. Seadus sätestas, et kolm krooni sümboliseerivad nii Venemaa Föderatsiooni kui ka kõigi selle osade, föderatsiooni subjektide, iseseisvust. Skepter ja riigiõun sümboliseerivad riigivõimu ja ühtset riiki.
Tsaari-Venemaa vapp
Venemaa vapp nägi juba palju sajandeid tagasi põhilise ülesehituse poolest samasugune kui tänapäeva vapp.
Ivan IV Julma ajal sai ratsanik endale pähe krooni. 1562 määras ta kindlaks, et väike kilp ratsanikuga asub kotka rinnal ja et püha Jüri ratsutab ükssarvikul. Niisugustele tingimustele vastas nii Ivan IV, Boriss Godunovi, Vale-Dmitri II, Mihhail Fjodorovitši kui Aleksei Mihhailovitši pitsat.
Ivan IV poja Fjodor I ajal lisati kotka kahe pea vahele õigeusu rist.
Vale-Dmitri I ajal kujutati kotkast esimest korda kolme krooniga ja ratsanik keerati heraldika mõttes õigesse suunda, kuid pärast tema kukutamist need muudatused tühistati. Kolmanda krooni lisas Mihhail Fjodorovitš 1625. ja uuesti tema poeg Aleksei Mihhailovitš 1645.
27. märtsil 1654 ilmusid Bogdan Hmelnitskile saadetud kirjas kotka jalgadesse esimest korda skepter ja riigiõun. 1667 ilmusid skepter ja riigiõun juba Aleksei Mihhailovitši pitsatile. 4. juunil 1667 andis Aleksei Mihhailovitš esimest korda kolme krooni ametliku tähenduse, sidudes need Kaasani, Astrahani ja Siberi riigiga, mis kõik Venemaale kuulusid. 14. detsembril 1667 andis ta välja läbi ajaloo esimese ukaasi Venemaa vapi kohta. 1672. aastal määrati esimest korda kindlaks, et kotka rinnal asub Moskva vapp, ehkki väikese vapi kirjelduse põhjal oli see juba varemgi selge.
Vapikilbi värvi enne Peeter I aega kindlaks ei määratud. Tavaliselt oli vapikilp kollane, ehkki tuli ette ka musta ja halli.
Pentaan
thumb thumb Pentaan on lineaarne alkaan, mille molekulis on viis süsinikuaatomit.
Pentaani keemiline valem on C5H12.
Bakeri saar
Baker on asustamata atoll Vaikses ookeanis, mis kuulub Ameerika Ühendriikidele ja on USA inkorporeerimata ala, üks USA hajasaartest (inglise United States Minor Outlying Islands).
Geograafilised koordinaadid on 0°11'41"N, 176°28'46"W. Pindala 1,64 km².
Bakeri atollil kehtib aeg UTC−12:00.
Anne küla
Anne on küla Võru maakonnas Antsla vallas.
Deep Purple
Deep Purple on Inglise heavy metal- ja hard rock 'i ansambel, mis alustas tegevust 1968. aastal. Ansamblit peetakse üheks heavy metali ja hard rocki pioneeriks, kuigi ansambli muusikaline lähenemine on aastate jooksul muutunud.
Ajalugu
Ansambel sai alguse 1968. aastal Inglismaal Hertfordis, kui sooviti luua ansambel The Searchersi endise trummar Chris Curtise ümber. Ühel prooviesinemisel said kokku The Artwoodsi endine klahvpillimängija Jon Lord ja ansambli Johnny Kidd & the Piratesi endine bassimängija Nick Simper ning kitarrist Ritchie Blackmore. Muusikute omavaheline kokkumäng sobis ja loodavale ansamblile anti nimeks Roundabout. Curtis astus sellest vaid mõni päev hiljem kõrvale ning kui ka bassimängija Dave Curtis ja trummar Bobby Woodman osutusid sobimatuteks, asusid nende kohtadele ansambli The Maze'i kaks endist liiget, vastavalt Rod Evans ja Ian Paice. Pärast lühikest tuuri Skandinaavias võttis vastloodud ansambel endale nimeks Deep Purple ja alustas debüütalbumi salvestamist. Esimesel stuudioalbumil püüti jäljendada USA rock-ansamblit Vanilla Fudge'i, mida mitmed Deep Purple'i liikmed kõrgelt hindasid. Debüütalbum "Shades of Deep Purple" sisaldas mitme tuntud laulu, sh laulud "Hey Joe" ja "Hush", dramaatilisi ümberseadeid. "Hush" anti välja singlina ja see jõudis USA-s singlite edetabelis neljandale kohale. Ansambli järgmistel stuudioalbumitel "The Book of Taliesyn" (1968) ja "Deep Purple" (1969) olid samuti mitmed silmapaistvad kaverid, näiteks "Kentucky Woman" (originaalesitaja Neil Diamond) ja "River Deep – Mountain High" (originaalesitaja Ike & Tina Turner), kuid ansambel sai tähelepanu ka oma originaalloomingu ning Lordi ja Blackmore'i vahelise dramaatilise mängu poolest.