cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riccardo Patrese
Ta sõitis Shadow, Arrowsi, Brabhami, Alfa Romeo, Williamsi ja Benettoni meeskonnas.
AF Gruppen
Ajalugu
Ettevõtte asutas 1985 rühm insenere.
Johann Lohmüller
Johann Lohmüller (ka Johannes Lomoller; umbes 1483 – 1560 lõpp) oli Riia linna ametnik, diplomaat, usu-uuendaja ja kroonik.
AF Gruppen
Ajalugu
Alates 2005. aastast koondab enamiku tütarettevõtteid AF Skandinavia AS.
Riccardo Patrese
Riccardo Patrese võitis oma karjääri jooksul kuus etappi, sai kaheksa parimat stardikohta ja 13 kiireimat ringi. Lisaks sai ta 17 teist kohta ja 14 kolmandat kohta. Aastal 1992 sai ta kokkuvõttes teise ning aastatel 1989 ja 1991 kolmanda koha. Ta kogus 281 punkti.
Johann Lohmüller
Lohmüller sündis tõenäoliselt Danzigis. Tema sünniaasta pole täpselt teada, kuid et 1533. aastal nimetab ta end 50-aastaseks, siis tõenäoliselt jääb see 1483. aasta kanti, sealjuures arvatakse, et ta oli pigem noorem kui vanem. Lohmülleri vanematest pole kuigi palju teada, kuid tõenäoliselt olid nad vähemalt 1520. aastate lõpuni veel elus. 1511. aastal läks Lohmüller Krakówisse juurat õppima, magistrikraadi sai ta enne 1515. aastat.
1515. aastal sai Lohmüllerist Saare-Lääne piiskopi Johannes III Orgase kantsler. Tolle surma järel jätkas ta samal ametikohal Johannes IV Kyveli juures. 1517–1518 oli Lohmüller Riia peapiiskopi Jasper Linde kantsler, 1519 aga notar. Järgmisel aastal asus ta aga tööle Riia linna sekretärina, seetõttu käis kogu linna poliitiline korrespondents läbi tema. Jasper Lindega säilitas ta head suhted kuni tolle surmani 1524. aastal. 1530. aastatel sai temast ka linna sündik, mis tähendas ka juriidiliste probleemide koondumist tema vastutusalasse. Tänu sellele omandas ta linnas väga suure mõjujõu ning oli sisuliselt linna välispoliitika koordinaatoriks.
Juba Liivimaa reformatsiooni algusest alates (1521. aasta paiku) oli Lohmüller üks selle innukamaid toetajaid ning katoliikliku peapiiskopi Johann Blankenfeldi tulisemaid vastaseid, ehkki varem oli ta viimasega olnud isegi heades suhetes. Lohmülleri ettepanekul tühistas linn 1525. aastal kuulekusvande peapiiskopile ning andis end ordumeister Wolter von Plettenbergi ainuvõimu alla. Lohmüller lootis, et Plettenberg järgib endise Saksa ordu kõrgmeistri Albrecht von Hohenzollerni eeskuju, kes just 1525. aasta aprillis oli Preisimaa sekulariseerinud ja selle ilmalikuks luterlikuks valitsejaks hakanud, kuid vana ordumeister jäi kindlaks katoliiklusele, nagu ka piiskopid ning esialgu ka suurem osa nende vasallidest. Seetõttu pettus Lohmüller peagi Plettenbergis ning hakkas lähenema just Albrechtile, kes oli rikka kaubalinna enda valdusse saamisest väga huvitatud. Lohumülleri ja Albrechti võimalused avardusid tunduvalt, kui Blankenfeld suri ja Riia toomkapiitel 1528. aastal uueks peapiiskopiks Thomas Schöningi valis. Schöning tahtis peapiiskopi sõltumatust ordumeistrist taastada ning valis seetõttu oma koadjuutoriks Albrechti venna Wilhelmi, kes oli ametlikult katoliiklane, kuid tegelikult tugevate protestantlike sümpaatiatega. Schöning ja Albrecht sõlmisid suuresit Lohmülleri vahendusel liidu ja 1530. aastal kinnitati Wilhelm Liivimaal tema koadjuutoriks. Riia linnale oli kahjulik aga see, et ühtlasi taastati samal ajal ka Kirchholmi leping, mis tähendas Riia linna taasminekut ordu ja peapiiskopi kaksikvõimu alla. Linn võitles sisuliselt Vana-Liivimaa lõpuni selle vastu, üritades endale saada vaba riigilinna staatust ja sümpatiseeris pigem ordule kui peapiiskopile. Lohmüller jäi isiklikult siiski Albrechti ja Wilhelmi toetajaks, sest ta lootis, et Wilhelm suudab Liivimaal reformatsiooni läbi viia ja selle ilmalikuks valitsejaks saada. Paraku tuli tal ka tolles pettuda, sest peapiiskopiks saanuna ei kiirustanud Wilhelm reformatsiooniga, vaid püüdis pigem oma võimu kindlamalt Riia üle kehtestada.
1533. aasta sügisel pakkus Lohmüller koos Dietrich Butleri ja Klaus Franckega Albrechtile välja Riia linna vallutamise plaani, et seda orduvõimust vabastada ja Wilhelmi alla anda. Hertsog lükkas plaani kui liialt riskantse siiski tagasi ja soovitas ordumeister Wolter von Plettenbergi surmani oodata, misjärel asjaolud ehk rohkem protestantide kasuks pöörduvad. Asjalood läksid siiski pigem vastupidi; Plettenbergi järglane Hermann von Bürggenei, kellel küll teatud protestantlikud sümpaatiad olid, umbusaldas Lohmüllerit sügavalt ja hakkas teda kahtlustama reetmises. Brüggenei toetas Riia ordumeelseid tugevalt ja Lohmülleri olukord Riias läks niivõrd ohtlikuks, et ta otsustas sealt 1535. aasta juulis põgeneda. Veel üle poole aasta püüdis ta enda positsiooni linnas taastada, kuid edutult. 1536. aasta alguses astus ta hertsog Albrechti teenistusse nõunikuna. Selleks jäi ta kuni oma surmani ja Liivimaale ta enam ei naasnudki.
Albrechti teenistuses olles täitis ta nii diplomaatilisi kui ka administratiivseid ülesandeid, olles 1550. aastatel koguni Samlandi piiskopkonna asevalitseja. 1554. aastal võttis ta ette tõenäoliselt viimase välisreisi Lübeckisse, kus osales hertsogi saadikuna Hansapäevadel. Koadjuutorivaenuse eel nõustas ta Christoph von Mecklenburgi Liivimaa asjus. 1557–1558 oli ta raskelt haige ja loobus seejärel enamikust oma ametitest, asudes nautima hästikindlustatud pensionipõlve. Ta suri umbes 77-aastaselt 1560. aasta lõpus. Tema täpne surmakuupäev pole teada, kuid tõenäoliselt on see pärast 29. septembrit. 13. detsembril on talle viimast korda raha saadetud, kuid sellega seostuv märkus mit gnadem Gott ei luba üheselt öelda, kas ta oli juba surnud või suremas. 1561. aastal teda aga hertsogi nõunike hulgas enam märgitud pole ega pole temast ka kuskil mujal enam ühtegi elumärki.
Lohmüller kirjutas luterlikust vaatenurgast kirjutatud Liivimaa ajalugu, põhiliselt tema kaasaega käsitleva kroonika "Warhaftig Histori" (Tõepärane ajalugu).
Nirk
pisi|Nirk ohtu tajumas Nirk (Mustela nivalis) on kärplaste sugukonda kuuluv väike kiskja, kõige väiksem tänapäevane kiskjaline.
Nirk kuulub kõige vähem ohustatud liikide hulka.
Alamliigid
Nirgil eristatakse kolme alamliiki:
Eestis elab nirk kõikjal, kuid on vähearvukas.
Välimus
"Loomade elu" andmeil on nirgi tüvepikkus 13–28 cm, saba pikkus 9 cm, mass 40–100 g. Isaste nirkide tüvepikkus on Suurbritannias 202–314 mm, emastel 173–181 mm. Piirkonniti ja alamliigiti on need üpris erinevad.
Nirgi keha on väike ja silinderjas, vilajas ja väga paindlik. Tal on ühevärviline saba. Nirk meenutab suuresti kärpi, kuid viimase sabaots on must. Suvel on nirk seljalt helepruun, alt valge või kollakas. Levila põhjaosas muutub ta talvel üleni lumivalgeks.
Eluviis
Nirk elab seal, kus leidub palju hiirlasi: põldudel, jäätmaadel, põõsastikel, raiesmikel, metsaservades, põhuhunnikutes ja heinakuhjades, kuid üksnes siis, kui ümbruses ei ole tema peamist toidukonkurenti kärpi. Oma levila lõunaosas on nirk kärbist märksa arvukam, põhjas on vastupidi.
Nirgid on aktiivsed nii öösel kui päeval. Nende toiduks on tavaliselt närilised, periooditi ka näiteks linnumunad.
Nirk kütib pisinärilisi üllatava osavuse ja energiaga, jälitades neid isegi urgudes ja varjepaikades. Nirk murrab nii palju kui jaksab, võimalusel isegi rohkem kui ära süüa ja ära viia suudab. Sellise tegevusega toob ta inimestele suurt kasu.
Nirgi sigimist on puudulikult uuritud. Tiineid emaseid ja vastsündinud poegi on leitud nii suvel kui talvel. Nirgi tiinus on lühikese latentsusstaadiumiga ja kestab 35–37 päeva. Pesakonnas on 3–10 poega. Närilisterohkeil aastail sünnib poegi rohkem.
Lembit Kaljuvee
pisi|Lembit Kaljuvee 2011. aastal Lembit Kaljuvee (sündinud 29. detsembril 1952 Raja külas Mustvee rajoonis) on Eesti poliitik ja ettevõtja.
Haridus
Ta lõpetas 1969. aastal Kohtla-Järve 4. 8-klassilise kooli, 1973. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi tööstus- ja tsiviilehituse erialal ning 1986. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehituse ökonoomika ja organiseerimise eriala.
Tegevus NLKP-s
Ta kuulus NLKP-sse aastail 1984–1989.
Ühiskondlik tegevus
Ta on AS Kunda Trans nõukogu esimees, SA Kõnnu Dendropark nõukogu liige, Tallinna Tehnikaülikooli kuratooriumi liige, Eesti Jahimeeste Seltsi liige, Haljala Lions Clubi liige ning Wesenbergi klubi liige.
Poliitiline tegevus
Ta oli Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige 1990–1992 ja Eesti Kongressi liige. Ta oli XI Riigikogu ja XII Riigikogu koosseisu liige.
Kaljuvee oli Eesti Keskerakonna asutajaliige. Riigikogu juhatus registreeris Lembit Kaljuvee lahkumise Eesti Keskerakonna fraktsioonist 2012. aasta 9. aprillil. Ta lahkus fraktsioonist koos Rainer Vakra, Deniss Boroditši ja Inara Luigasega.
Duur-moll-süsteem
Duur-moll-süsteem on 1600. aastate paiku kirikuheliridadest välja kasvanud helisüsteem, milles eristatakse vaid kahte tüüpi heliridu: mažoorne helirida ja minoorne helirida. Duur-moll-süsteemi aluseks on funktsionaalharmoonial põhinev helistiku mõiste, mille kindlustamiseks kasutatakse helirea viiendat (dominant) ja esimest (toonika) astet läbivat kadentsi.
A causal account of knowing
"A causal account of knowing" ("Üks kausaalne teadmise teooria") on Alvin Goldmani artikkel, milles ta esitab kausaalse teadmisteooria esimese variandi.
Artikkel ilmus 22. juunil 1967 ajakirja Journal of Philosophy köites LXIV numbris 12. Hiljem on see ilmunud autori raamatus "Liaisons: Philosophy Meets the Cognitive and Social Sciences" (1992).
Kokkuvõte
Edmund Gettier tuletas 1963. aastal meelde, et väljendi "S teab, et p" traditsiooniline analüüs ei ole adekvaatne (vaata Gettieri probleem). Sellele osutas juba Bertrand Russell raamatus "The Problems of Philosophy" ("Filosoofia probleemid"; 1912).
Seda analüüsi püüdsid hiljem mitu korda korrigeerida järgmised inimesed – Michael Clark 1963. aasta teoses "Knowledge and Grounds: A Comment on Mr. Gettier's Paper", Ernest Sosa 1964. aasta teoses "The Analysis of 'Knowledge that p ' " ja Keith Lehrer 1965. aasta teoses "Knowledge, Truth, and Evidence", Analysis.
Selles artiklis püüab Goldman pakkuda väljendile "S teab, et p" uue analüüsi, mis Gettieri probleemi ära hoiab. Ta tegeleb ainult empiiriliste propositsioonidega, sest ta peab mitteempiiriliste tõdede korral traditsioonilist analüüsi adekvaatseks.
Vaatleme Gettieri teist vastunäidet (vaata Gettieri probleem) lühendatud kujul. Smith usub, et (q) Jonesil on Ford, ja tal on selle kohta väga tugev tõendmaterjal. Näiteks: Jonesil on aastaid Ford olnud ja ta äsja sõidutas Jonesi Fordiga. Smithil on üks tuttav, kelle nimi on Brown ja kelle asukohast tal pole aimugi. Smith valib huupi ühe linna ja konstrueerib propositsiooni (p) Jonesil on Ford või Brown on Barcelonas. Propositsioonist q järeldub propositsioon p. Smith jõuab järeldusele, et p on tõene. Et tal on q kohta adekvaatne tõendmaterjal, siis tal on adekvaatne tõendmaterjal ka p kohta. Oletame aga, et Jonesil tegelikult Fordi ei ole (ta sõidutas Smithi üüritud autoga), aga Brown ongi juhuslikult Barcelonas. Siis propositsioon p on tõene, Smith usub propositsiooni p ja Smithil on p kohta adekvaatne tõendusmaterjal. Kuid Smith ei tea, et p. Selle seletamiseks, et Smith ei tea, et p, saab püstitada mitmesuguseid hüpoteese. Näiteks Michael Clark osutab asjaolule, q on väär, ning oletab, et sellepärast ei saagi öelda, et Smith teab, et p. Seda juhtumit üldistades ütleb Clark, et selleks, et S mingit propositsiooni teaks, peavad S-i kõik alused olema tõesed, samuti nende aluste kõik alused jne. Artikli autor Goldman esitab teise hüpoteesi selle seletamiseks, et ei saa öelda, et Smith teab, et p, ja üldistab selle hüpoteesi väljendi "S teab, et p" uueks analüüsiks. Pöörake tähelepanu sellele, et propositsiooni p teeb tõeseks asjaolu, et Brown on Barcelonas, kuid sel asjaolul ei ole sellega, et Smith usub, et p, mingit pistmist. Puudub põhjuslik seos Browni Barcelonas olemise ja Smithi uskumise vahel, et p. Kui Smith oleks hakanud propositsiooni p uskuma sellepärast, et ta luges Browni kirja, millel on Barcelona postitempel, siis me saaksime öelda, et Smith teab, et p. Või kui Jonesil oleks olnud Ford ja ta siis oleks Smithi sõidutanud ja see oleks pannud Smithi uskuma, et p, siis me ütleksime, et Smith, teab, et p. Nii et üks asi, mis paistab Gettieri näites puuduvat, on põhjuslik seos fakti vahel, mis teeb p tõeseks (ehk: fakti vahel, et p), ja Smithi uskumuse vahel, et p. Säärase põhjusliku seose nõude tahabki Goldman traditsioonilisele analüüsile lisada.
Selleks, et näidata, et kõikidel (empiirilise) teadmise juhtudel on see nõue rahuldatud, tuleb sääraseid põhjuslikke seoseid lähemalt uurida.
Taju
Kõige lihtsam kausaalne ahel, mis seob mingit fakti, et p, kellegi uskumusega, et p, on vast taju. Ma lähtun siin kausaalsest tajuteooriast, mis on lähedane Herbert Paul Grice'i kausaalsele tajuteooriale ("The Causal Theory of Perception", Proceedings of the Aristotelian Society, 1961). Oletame, et S näeb, et tema ees on vaas. Kuidas on see mõisteliselt analüüsitav? Ma ei püüa seda täielikult analüüsida, kuid üks tarvilik tungimus selleks, et S näeks, et tema ees on laud, on see, et vaasi kohaloleku ja S-i uskumise vahel, et vaas on kohal, oleks teatavat tüüpi põhjuslik seos. Ma ei püüa seda põhjuslikku seost täpselt kirjeldada. Suurelt jaolt ei ole see mitte filosoofia, vaid eriteaduste ülesanne. Aga mingi kausaalne protsess seal aset leiab, nimelt see, mis tavaliselt aset leiab, kui me ütleme, et keegi midagi näeb. Seda, et meie tavaline nägemisemõiste (nägemise abil saadud teadmise mõiste) sisaldab mingit põhjuslikkusenõuet, näitab asjaolu, et kui asjakohane põhjuslik seos puudub, siis me nägemisest ei räägi. Oletame, et kuigi vaas on otse S-i ees, on vaasi ja S-i vahel hologramm, mis varjab vaasi S-i pilgu eest ära. Ent hologrammil on vaas (üks teine vaas) ja kui laser seda valgustab, paistab ta S-ile täpselt samasugusena nagu päris vaas. S hakkab valgustatud hologrammi nähes uskuma, et tema ees on vaas. Me ei ütleks sel juhul, et S näeb, et tema ees on vaas, sest päris vaas on tema pilgu eest täielikult varjul, nii et tal pole S-i uskumuse kujunemises mingit kausaalset rolli. Muidugi võib S seda, et tema ees on vaas, teada ka siis, kui hologramm selle tema pilgu eest ära varjab. Keegi teine, kes vaasi näeb, võib S-ile öelda, et tema ees on vaas. Sel juhul võib vaasi kohalolek olla S-i uskumuse kausaalne eellane, kuid kausaalne protsess ei ole (puht)tajuline. Ei saaks öelda, et S näeb, et tema ees on vaas. Et viimane oleks tõsi, selleks on tarvis erilist tüüpi kausaalset protsessi, mis seob vaasi kohalolekut S-i uskumusega.
Ma eeldan allpool, et faktide tajumuslik teadmine on mittejärelduslik. See on lihtsustus, mis minu teooriat ei kitsenda. Igatahes ei järelda tajuja fakte füüsiliste esemete kohta oma aju seisundist ega oma meeleelundite stimuleeritusest. Ta ei pruugi nendest asjadest üldse midagi teada. Aga mõned epistemoloogid väidavad, et me tajume vahetult meelteandmeid ning järeldame nendest füüsiliste esemetega seotud fakte. Minu analüüsi saaks sellise arusaamaga kohandada. Ma võiksin öelda, et füüsiliste esemetega seotud faktid põhjustavad meelteandmeid, inimesed tajuvad otseselt meelteandmeid ja nad järeldavad füüsiliste esemetega seotud fakte meelteandmetest.
Mälu
Vaatleme nüüd teadmist, mis osaliselt põhineb mälul. Nagu taju, nii ka mäletamist tuleb vaadelda kausaalse protsessina. S mäletab propositsiooni p ajahetkel t ainult juhul, kui S-i uskumine, et p, mingil varasemal ajahetkel põhjustas tema uskumise, et p, ajahetkel t. Muidugi ei ole igasuguse põhjusliku seose puhul varasema ja hilisema uskumuse vahel tegemist mäletamisega. Kuid ma ei hakka seda protsessi täpsemalt kirjeldama. Selle asemel viitame lihtsalt mäletamise näidisjuhtudele ja ütleme, et mäletamine on seda tüüpi protsess.
Põhjuslik seos propositsiooni p mingi varasema uskumise (või teadmise) ja selle mingi hilisema uskumise (teadmise) vahel on igatahes mäletamise olemuslik koostisosa. Mingi fakti mäletamine ei ole lihtsalt selle uskumine hetkel t0 pluss selle uskumine hetkel t1. Samuti ei järeldu sellest, et keegi teab mingit fakti hetkel t0 ning teab seda hetkel t1, et ta seda hetkel t1 mäletab. Võib ju olla nii, et hetkel t0 ta tajus seda fakti, siis unustas ära ja hetkel t1 sai selle uuesti teada, sest keegi ütles talle seda. Samuti ei taga see, et kellelgi on mäletamisetunne või -mulje, et ta tõesti mäletab. Oletame, et S tajub hetkel t0, et p, kuid hetkel t1 unustab selle. Hetkel t2 hakkab ta uuesti uskuma, et p, sest keegi ütleb talle, et p, kuid hetkel t2 tal ei ole muljet, et p. Hetkel t3 kutsutakse S-il kunstlikult esile mulje, et ta mäletab, et p. Sellest ei järeldu, nagu S hetkel t3 mäletaks, et p. Selle juhtumi kirjelduse järgi ei ole sellel, et S hetkel t0 usub, et p, mingit kausaalset mõju sellele, et ta hetkel t3 usub, et p. Seetõttu me ei ütleks, et ta hetkel t3 mäletab, et p.
Järeldamine
Ma kasutan sõna "järeldamine" siin niisuguses tähenduses, et see, et S teab, et  p, järeldamise kaudu, ei tähenda tingimata, et S oleks läbi teinud eksplitsiitse, teadvustatud järeldamisprotsessi. Ta ei pea tingimata olema "iseendaga rääkinud", öeldes midagi taolist: "Et see ja see on tõsi, siis ka p peab olema tõene." Minu uskumus, et kuskil lähedal on tulekahju, põhineb minu uskumusel (on järeldatud minu uskumusest), et ma kuulen tuletõrjeauto sireeni. Kuid ma ei ole läbi teinud eksplitsiitset arutlemisprotsessi, öeldes: "Seal on tuletõrje auto; järelikult peab kuskil siin olema tulekahju." Kui sõna "järeldamine" tavaliselt kasutatakse ainult siis, kui on tegemist eksplitsiitse järeldamisega, siis mina kasutan seda terminit mõnevõrra laiemas tähenduses.
Oletame, et S tajub, et mitmel pool maal on hangunud laavat. Toetudes sellele uskumusele pluss taustuskumustele laava tekkimise kohta, jõuab S järeldusele, et lähedal asuv tulemägi on sajandeid tagasi pursanud. Oletame, et see on väga tugev induktiivne järeldus, mis annab S-ile adekvaatse tõendmaterjali uskumiseks, et sajandeid tagasi tõesti oli vulkaanipurse. Oletame ka, et see propositsioon on tõene. Kas siis S teab seda? See sõltub selle kausaalse protsessi iseloomust, mis selle uskumuseni viis. Kui on olemas katkematu kausaalne ahel, mis tema meelest seob fakti, et vulkaan purskas, sellega, et tema seda fakti usub, siis S teab seda. Kui aga säärast kausaalset ahelat ei ole, siis S seda propositsiooni ei tea.
Oletame, et mägi purskab, jättes ümbrusesse laavat. Laava jääb sinna, kuni S tajub seda ja järeldab, et mägi purskas. Aga oletame nüüd, et pärast vulkaanipurset keegi kuidagi koristas kogu laava ära. Sajand hiljem otsustab üks teine inimene (kes ei teagi, et seal vulkaanipurse oli) jätta mulje, nagu seal oleks olnud vulkaan, ja paneb sellepärast siia-sinna laavat. Veel hiljem satub S selle laava peale ning teeb järelduse, et sajandeid varem on seal olnud vulkaanipurse. Sel juhul ei saa öelda, et S propositsiooni teab. Asi on selles, et vulkaanipurse ei olnud selle põhjuseks, et S usub, et vulkaanipurse aset leidis. Tarvilik tingimus selleks, et S teaks, et p, on see, et tema uskumus, et p oleks kausaalse ahela kaudu p-ga seotud.
Tekib aga küsimus, kas ahela järelduslik osa on ise kausaalne ahel. Teiste sõnadega, kas S-i uskumine, et q, on põhjuseks tema uskumisele, et p? Sellele küsimusele ma ei püüa üheselt vastata. Ma kaldun ütlema, et järeldamine on kausaalne protsess, kuid ma ei taha, et minu tees sõltuks sellest väitest. Seetõttu ma väidan üksnes seda, et kui kausaalsele ahelale on "liidetud" järelduste ahel, siis kogu ahel on kausaalne.
(Mingi fakt võib olla mingi uskumuse põhjuseks ka juhul, kui uskumus ei ole sellest faktist alguse saanud. Oletame, et ma usun, et teatud maakohas on järv, ning see uskumus sai alguse nii, et sellel polnud seost järve olemasoluga. Mul on ikka veel see uskumus, ja ma lähen kohale ning tajun seal järve. Nüüd muutub järve olemasolu selle põhjuseks, et ma järve olemasolu usun. See on nagu lauaplaadiga, mis toetub neljale jalale. Kui lisada viies sama pikk jalg, saab ka sellest jalast põhjus, miks lauaplaat ei kuku, kuigi plaadil oli ka varem kindel tugi.)
Tunnistus
Vaatleme nüüd tunnistusel põhinevat teadmist. Ka seda saab kausaalselt analüüsida. Fakt, et p, põhjustab taju kaudu selle, et isik p usub, et p. See, et T usub, et p, põhjustab selle, et ta väidab, et p. See, et T väidab, et p, põhjustab kuulmistaju kaudu selle, et S usub, et T väidab, et p. S järeldab, et T usub, et p, millest ta omakorda järeldab, et p on fakt. On olemas pidev kausaalne ahel p-lt S-i uskumisele, et p, ja kui eeldada, et S-i järeldused on iga kord õigustatud, siis võib öelda, et S teab, et p.
Siin, nagu ka laava näites, teab S, et p, sellepärast, et ta rekonstrueeris õigesti kausaalse ahela, mis viib p-lt tõendmaterjalini p kohta, mida S tajub, käesoleval juhul selleni, et T väidab, et p. Säärane õige rekonstruktsioon on järeldamisel põhineva teadmise tarvilik tungimus. Et seda mõista, vaatleme järgmist näidet. Ajakirjanik vaatleb p-d ja teatab sellest oma ajalehele. Aga trükkimisel tehti viga, nii ajalehes väidetakse p eitust. Ent lugeja ei pane sõna "ei" tähele, ja arvab, et ajaleht väidab, et p. Usaldades ajalehte, järeldab ta, et p on tõene. Siin on meil pidev kausaalne ahel, mis viib p-lt S-i uskumiseni, et p. Ometi S ei tea, et p. S arvab, et p põhjustas selle, et ajalehele teatati p-st, ja see omakorda põhjustas selle, et väide p trükiti lehes ära. Seega ta rekonstrueerib kausaalse ahela valesti. Selleks aga, et ta teaks, et p, ei tohi tema rekonstruktsioonis vigu olla. Ta ei pea küll rekonstrueerima kausaalse ahela kõiki üksikasju, kuid ta peab rekonstrueerima kõik tähtsad seosed. Lisanõue järeldamisel põhinevale teadmisele on see, et teadja järeldused oleksid õigustatud: propositsioonid, millele tema uskumus, et p, tugineb, peavad p-d tõesti väga tugevalt [kinnitus (epistemoloogia)|kinnitama]], olgu siis deduktiivselt või induktiivselt. Kausaalse ahela rekonstrueerimine lihtsalt äraarvamise teel ei anna teadmist.
Clarki analüüs
Teadmise traditsiooniline analüüs esitab teadmisele kolm nõuet. Esiteks, p peab olema tõene. Teiseks, S peab uskuma, et p. Kolmandaks, kui S midagi järeldab, siis need järeldused peavad olema õigustatud. Michael Clark esitab teadmisele veel ühe nõude. Ta nõuab, et iga uskumus S-i järeldamisahelas peab olema tõene. Teiste sõnadega, kui traditsiooniline analüüs nõuab, et S-i uskumusele, et p, vastaks mingi fakt, siis Clark nõuab, et igale S-i uskumusele, millele tema uskumus, et p, toetub, vastaks mingi fakt.
Hargnevad ahelad
Enne kui hakkame vaatama raskusi, mis Clarki analüüsi puhul tekivad, tuleb öelda veel midagi minu enda analüüsi kohta. Seni on minu näidetest jäänud mulje, et kui S teab, et p, siis fakt, et p põhjustab tema uskumust, et p. Ent see ei peaks ilmselt paika. Oletame, et mul on võimalik teada tuleviku fakte. Kui sel juhul nõuda, et fakt, mida teatakse, põhjustaks teadja uskumust, siis meil tuleks tegemist teha "tagurpidi" põhjuslikkusega. Minu analüüsil aga seda raskust ei teki. Analüüs nõuab, et p ja S-i uskumise vahel oleks kausaalne seos, mitte tingimata seda, et p oleks S-i uskumuse põhjus. p ja S-i uskumus, et p, võivad olla kausaalselt seotud viisil, mis annab teadmise juhul, kui p-l ja S-i uskumisel, et p, on ühine põhjus. Seda võib illustreerida nii.
Sirge kausaalse ahela korral räägime teadmise esimest tüüpi (Pattern 1) juhtudest, hargneva ahela korral teist tüüpi (Pattern 2) juhtudest. Viimased ei piirdu teadmisega tuleviku kohta. Ma tean, et eelmisel õhtul tuli minu korstnast suitsu. Ma tean seda sellepärast, et mäletan, et tajusin eelmisel õhtul oma kaminas tuld, ning ma järeldan, et tuli põhjustas selle, et korstnast tuli suitsu. Siin on tegemist teist tüüpi teadmise juhuga. See, et korstnast suitsu tuli, ei osalenud minu uskumuse põhjustamises. Ent fakt, et kaminas oli tuli, oli põhjuseks nii minu uskumusele, et korstnast tuli suitsu, kui ka faktile, et korstnast tuli suitsu. Kui me seda juhtumit pisut täiendame, siis me võime siin rääkida nii esimest kui ka teist tüüpi teadmisest. Oletame, et sõber ütles mulle täna, et tema tajus, et eelmisel õhtul, tuli minu korstnast suitsu, ja ma toetan, selle, et ma seda fakti jätkuvalt usun, tema tunnistusele. Siis oli see fakt põhjuseks sellele, et ma seda parajasti uskusin, aga ka ühe teise, minu uskumust põhjustanud fakti tagajärg. Üldjuhul võib antud fakti ja selle vahel, et antud isik seda fakti usub, olla mitmesugust tüüpi põhjuslikke seoseid.
Clarke'i analüüsi raskused, mille minu analüüs ületab
Vaatleme nüüd mõningaid vastuväiteid Clarki analüüsile ja vaatame, kuidas siin esitatud analüüs nendega toime tuleb. John Turk Saunders ja Narayan Champawat on esitanud Clarki analüüsile järgmise vastuväite ("Mr. Clark's Definition of 'Knowledge' ", Analysis, 1964).
Seda, miks Smithil teadmist ei ole, saab minu analüüsi põhjal seletada. Smith ei tea, et p, sest sellel, et ta usub, et p, puudub põhjuslik seos sellega, et p (et Jonesil on praegu Ford).
Kui me Clarki analüüsi ülalpool toodud viisil täiendame, siis saab seda tollest vastunäitest päästa. Kuigi Saunders ja Champawat seda otseselt ei maini, on eeldatavasti üks Smithi uskumustest see, et kui Jonesil eile oli Ford, siis see põhjustab seda, et tal praegu on Ford. Kahtlemata oli see üks aluseid, miks ta uskus, et Jonesil on praegu Ford. Et aga see uskumus on väär, siis annaks Clarki analüüs õige tulemuse, et Smith ei tea, et p. Kahjuks ei pannud Clark ise seda nähtavasti tähele, sest Saundersi ja Champawati oletatavatele vastuväitele pole vastu vaieldud.
Saunders ja Champawat ning ka Keith Lehrer on esitanud ühe teistsuguse vastunäite, millele Clarki analüüs vastu ei pane. Esitan sellest probleemist Lehreri näite ülalmainitud näitest. Oletame, et Smithi uskumus
(p) Kellelgi Smithi töökaaslastest on Ford
Austraalia lahtiste tennisemeistrivõistluste meeste üksikmängu võitjate nimekiri
Austraalia lahtised meistrivõistlused tennises on iga-aastane tenniseturniir, mis peeti esimest korda 1905. aastal ja mida mängitakse Austraalias Melbourne'is Melbourne'i pargis kõvakattega välisväljakul. Austraalia lahtised meistrivõistlused kestavad kaks nädalat, tavaliselt algavad need jaanuari keskpaigas. See on olnud kronoloogiliselt esimene neljast suure slämmi turniirist igal aastal alates aastast 1987.
A causal account of knowing
Clarke'i analüüsi raskused, mille minu analüüs ületab
Tegelikult Smith teab propositsioone q, r ja t, kuid ta ei tea propositsiooni s, sest s on väär. Et s on väär, siis ei ole mitte kõik Smithi alused uskunisele, et p, tõesed, ja seetõttu  Clarki analüüsi järgi Smith ei tea, et p. Ometi on selge, et Smith teab, et p. Nii et Clarki analüüs on liiga tugev.
Austraalia lahtiste tennisemeistrivõistluste meeste üksikmängu võitjate nimekiri
Võistlused ei toimunud I maailmasõja tõttu, aastatel 1916–1918, millest 1941–1945 II maailmasõja tõttu ja 1986. aastal. Austraalia lahtiste meistrivõistluste ajakava on mitu korda muutunud. 1977. aastal koliti toimumisaeg jaanuarist detsembrisse, mille tulemusel toimusid 1977. aastal kahed Austraalia lahtised meistrivõistlused; seal olid jaanuaris ja detsembris võistlused. Algselt kavandatud 1986. aasta detsembri võistlus viidi edasi 1987. aasta jaanuarisse, mistõttu 1986. aastal Austraalia lahtisi meistrivõistlusi ei korraldatud. Austraalia meistrivõistlusi nimetati esimest korda lahtisteks (Open) 1969. aastal. Aasta varem, 1968. aastal, olid Prantsusmaa lahtised meistrivõistlused, Suurbritannia lahtised meistrivõistlused (Wimbledoni turniir) ja Ameerika Ühendriikide lahtised meistrivõistlused ning esimest korda avatud ajastu (open era) võistlus. (Avatud ajastu sai alguse 1968. aastal, kui suure slämmi turniiride korraldajad leppisid kokku, et profimängijad saavad amatööridega võistelda.)
A causal account of knowing
Clarke'i analüüsi raskused, mille minu analüüs ületab
Teine tüüp juhtumeid, mille puhul mõni S-i alustest uskumiseks, et p võib olla väär, ilma et see takistaks S-il teadmist, et p, on need, kus väär propositsioon on mõni ebaoluline tausteeldus. Oletame, et S toetab oma uskumuse, et p,  17 tausteeldusele, kuid ainult 16 neist on tõesed. Kui need 16 on küllalt tugevad, et p-d kinnitada, siis seitsmeteistkümnes on ebaoluline. Võib öelda, et S teab, et p, kuigi üks tema alustest on väär.
Austraalia lahtiste tennisemeistrivõistluste meeste üksikmängu võitjate nimekiri
Ajalugu
Meeste üksikmängu on korraldanud Christchurch ja Hastings Uus-Meremaal ning Perth, Brisbane, Adelaide, Sydney ja Melbourne Austraalias. Võistluste toimumise kohta vahetati igal aastal, enne kui see jäi 1972. aastal Melbourne'i. Enne 1988. aastal Melbourne'i parki kolimist korraldati võistlus Kooyongi staadionil.
A causal account of knowing
Clarke'i analüüsi raskused, mille minu analüüs ületab
Kasulik on järgmine printsiip: Kui x on y-iga loogilises seoses ja y on   z-i põhjus, siis x on z-i põhjus. Oletame, et q põhjustab selle, et S usub, et q, ja r põhjustab selle, et S usub, et r. Oletame veel, et S järeldab propositsiooni q&r oma uskumusest, et q ja oma uskumusest, et r. Siis faktid q ja r on põhjuseks S-i uskumisele, et q&r. Ent fakt, et q&r, on loogilises seoses faktiga, et q, ja faktiga r. Seetõttu võib ülalpool sõnastatud printsiipi kasutades öelda, et fakt, et q&r, on selle põhjuseks, et S usub, et q&r.
Austraalia lahtiste tennisemeistrivõistluste meeste üksikmängu võitjate nimekiri
Ajalugu
Austraalia lahtiste meistrivõistluste võistlusväljaku väljakukatet on muudetud üks kord, 1988. aastal kasutati murukattega väljakute asemel kõvakattega väljakuid. Mats Wilander on ainus tennisemängija, kes võitis võistluse rohul ja Rebound Ace pinnal (Rebound Ace on kautšukiga, klaaskiust valmistatud polsterdatud tenniseväljaku kõvakate); ta võitis kaks korda murul ja ühe korra Rebound Acel. Roger Federer on ainus mängija, kes on võitnud nii Rebound Ace'i kui Plexicushioni pinnal (Plexicushion on akrüülipõhise kõvakattega tennisepinna kaubamärk ja üks tenniseväljakul kasutatavatest pinnatüüpidest).
A causal account of knowing
Üldistus
Teadmise analüüsi võib nüüd sõnastada nii:
Austraalia lahtiste tennisemeistrivõistluste meeste üksikmängu võitjate nimekiri
Ajalugu
Meeste üksikmängureeglites on pärast esimest võistlust tehtud mitmeid muudatusi. Seda võistlust on alati mängitud karikaturniiri formaadis ja kõikides matšides on välja selgitatud viies setis parem, välja arvatud 1970., 1973. ja 1974. aastal, kui esimene voor oli kolmes setis parem, ja 1982. aastal, kui kolmas ja neljas voor olid kolme seti paremad. Alates 1905. aastast on kõik geimid otsustatud eeliste vormingus, võidab mängija, kes on võitnud vähemalt kuus mängu vastasega kahe mängu eelisega. Kui geimide seisuks oli 5:5 (viigis), pidi üks mängijatest seti võitmiseks võitma kaks geimi vastasest rohkem. Kiire lõppmäng kehtestati 1971. aastal ja sellest ajast alates on seda kasutatud neljas esimeses setis, välja arvatud aastatel 1980–1982, kui viigiseis mängiti ka viiendas setis.
A causal account of knowing
Üldistus
'S teab, et p'', siis ja ainult siis, kui fakt, et p on "õiget tüüpi" (appropriate) viisil põhjuslikus seoses sellega, et S usub, et p'''.
Austraalia lahtiste tennisemeistrivõistluste meeste üksikmängu võitjate nimekiri
Ajalugu
Meister saab miniatuurse koopia hõbedase kullatud Norman Brookes Challenge Cupist, mis sai nime 1911. aasta meistri ja Austraalia endise Lawn Tennis Associationi (LTAA) presidendi järgi ja on Warwicki vaasi eeskujul valmistatud. 2010. aastal sai võitja auhinnaraha 2 100 000 dollarit.
A causal account of knowing
Üldistus
Teadmisele viivad "õiget tüüpi" kausaalsete protsesside seas on järgmised: (taustpropositsioonid aitavad järeldust õigustada ainult juhul, kui nad on tõesed; tuleb vist nõuda, et neid teatakse; siin ei teki vigast ringi, sest jutt ei ole propositsiooni p teadmisest; nii võib tekkida rekursiivne definitsioon)
Austraalia lahtiste tennisemeistrivõistluste meeste üksikmängu võitjate nimekiri
Austraalia meistrivõistlused
thumb|upright|right|150px|alt=A man in a white clothing with a wooden tennis racket|[[Jack Crawford tituleeriti aastatel 1931, 1932, 1933 ja 1935.]]
A causal account of knowing
Üldistus
Nägime, et see analüüs on teatud mõttes rangem kui traditsiooniline analüüs: vanemas analüüsis põhjusliku seose ja õige rekonstruktsiooni nõuet ei ole. Need lisanõuded võimaldavad vältida Gettieri vastunäiteid traditsioonilisele analüüsile. Kuid mõnes mõttes on ta traditsioonilisest analüüsist leebem. Vähemalt traditsioonilise analüüsi ühe populaarse tõlgenduse järgi peab teadja oskama õigustada iga propositsiooni, mida ta teab. Selleks et S hetkel t teaks, et p, peab S hetkel t oskama öelda, mis õigustab seda, et ta usub, et p. Minu analüüs seda ei nõua, ja selle nõude puudumine võimaldab mul seletada teadmise juhtumeid, mille traditsiooniline analüüs ekslikult välja jätaks. Näiteks ma tean praegu, et Abraham Lincoln sündis 1809. aastal. (Seda tüüpi juhtum on pärit Gilbert Harmani käsikirjalisest artiklist.) Oletame, et ma sain sellest esimest korda teada entsüklopeediast. Ma uskusin, et see entsüklopeedia on usaldusväärne ning et selle põhjuseks, et seal on öeldud, et Lincoln sündis 1809. aastal, on see, et ta sündiski 1809. aastal. Nii et ma sain selle fakti alguses teada õigustatud järeldamise teel. Aga nüüd ma seda järeldust enam ei mäleta. Ma mäletan, et Lincoln sündis 1809, kuid mitte seda, et see mõnes kindlas entsüklopeedias kirjas on. Mul ei ole enam mingeid asjakohaseid uskumusi, mis tugevalt kinnitaksid propositsiooni, et Lincoln sündis 1809. Sellegipoolest ma praegu tean seda propositsiooni. Minu algse teadmise on praeguseni säilitanud mälu kausaalne protsess.
Austraalia lahtiste tennisemeistrivõistluste meeste üksikmängu võitjate nimekiri
Vaata ka
Austraalia lahtiste tennisemeistrivõistluste muud võistlused
Suure slämmi turniiride meeste üksikmängu võitjate nimekirjad
A causal account of knowing
Üldistus
Lõpetuseks tahaksin vastata mõnele võimalikule vastuväitele oma analüüsile. Võidakse kahelda, kas kausaalne analüüs väljendab õigesti sõna "teab" või lause(skeemi) "S teab, et p" tähendust. Aga ma ei räägigi lauseskeemi "S teab, et p" tähendusest, vaid üksnes selle tõesustingimustest. Ma väidan, et ma andsin lauseskeemi "S teab, et p" tõesustingimuste ühe õige komplekti. Lause tõesustingimused ei anna alati selle tähendust. Vaatleme näiteks järgmist tõesustingimuste sõnastust: "Lause "Võistkond T võidab pesapallimängu siis ja ainult siis, kui võistkonnal T on mängu lõpus rohkem punkte kui vastasvõistkonnal." See sõnastus ei ütle, mis tähendab "Võistkond T võidab pesapallimängu", sest ta jätab välja selle lause tähenduse olulise osa, nimelt et mängu võitmine tähendab selle mängu mängimise eeldatava eesmärgi täitmist.  Keegi võib ülaltoodud tõesustingimusi küll täielikult mõista, ent lause tähendusest ikkagi mitte aru saada, sest ta ei saa aru üldisest võitmisemõistest.
Agathe Hiielo
Agathe Hiielo (30. märts 1901 Veriora – 16. aprill 2002 Pärnu) oli eesti näitleja ja pikaealine.
Ta oli Fr. R. Kreutzwaldi Mälestuse Jäädvustamise Seltsi asutajaid, kuulus Naiskodukaitse ridadesse, pälvis esimesena Eesti näitlejannadest ka seetõttu Kaitseliidu III klassi Valgeristi.
Koorküla koopad
Koorküla koopad ehk Koorküla Põrguhaud on koopad Valga maakonnas Tõrva vallas Koorküla külas.
Teoloogia summa Ia q. 2
Teoloogia summa esimese osa küsimus 2 on Aquino Thomase teose "Teoloogia summa" esimese osa (Prima pars) küsimus 2 (Ia q. 2).
Koorküla koopad
Need moodustavad 25 m pikkuse koobastesüsteemi.
Klassikaline muusika
Klassikaline muusika laiemas tähenduses on muusika,
Teoloogia summa Ia q. 2
Tekst
Küsimus 2
Koorküla koopad
Koopaid on inimene suurendanud.
Klassikaline muusika
Klassikaline muusika kitsamas tähenduses on aastate 1750–1830 paiku loodud hilisbarokk-, klassitsistlik või eelromantistlik muusika, mille põhilisteks vormideks kujunesid sonaat-sümfooniline tsükkel ja instrumentaalkontsert. Klassitsistliku muusika tuntumateks esindajateks on Joseph Haydn, Wolfgang Amadeus Mozart ja Ludwig van Beethoven.
Eesti keeles kasutatakse klassikalise muusika tähenduses ka üldmõistet "süvamuusika" (varem ka "raske muusika"), mis hõlmab muusikat, mida soovitakse vastandada levimuusikale (varem ka "kerge muusika").
Koorküla koopad
Koopad ja nende lähedal olev Koorküla paljand on arvele võetud ürglooduse objektidena.
Teoloogia summa Ia q. 2
Tekst
Jumalast, kas Jumal on, kolmeks artikliks jaotatud
Sissejuhatus
Ia q. 2 pr. Et selle püha õpetuse [(teoloogia)] peaeesmärk on niisiis edasi anda Jumala-tundmist, ja mitte ainult selle poolest, kuidas Ta iseeneses on, vaid ka selle poolest, kuidas ta on asjade, ning iseäranis mõistusega olendi [(mõistusega kreatuuri ehk loodu)] algusena ja nende lõpuna, nagu öeldust on selge; siis kavatsedes selle õpetuse esitada, käsitleme esiteks Jumalat; teiseks mõistusega olendi liikumist Jumala poole; kolmandaks Kristust, kes inimesena on tee, mida mööda me Jumala poole püüdleme.
Jumala vaatlus aga tuleb kolmeosaline. Nimelt vaatleme esiteks seda, mis kuulub Jumala olemuse juurde; teiseks seda, mis kuulub Isikute erinevuse juurde; kolmandaks seda, mis kuulub loodute pärinemise juurde Temast.
Jumala olemuse kohta aga tuleb esiteks vaadelda, kas Jumal on; teiseks kuidas ta on, või pigem, kuidas ta ei ole; kolmandaks tuleb vaadelda seda, mis kuulub tema tegevuse juurde, ja nimelt teadmist ja tahet ja väge [potentia].
Esimese kohta küsitakse kolme asja.
Artikkel 1
Kas Jumala olemine on iseenesest teada
Esimese juurde minnakse nõnda. Näib, et see, et Jumal on, on iseenesest teada.
Ia q. 2 a. 1 arg. 1 Sest meile iseenesest teada olevaks nimetatakse seda, mille tundmine on meile loomupäraselt omane, nagu on ilmne algprintsiipide puhul. Aga nagu ütleb Johannes Damaskusest oma raamatu alguses [ De fide orthodoxa I, 1, 3], Jumala olemasolemise teadmine on kõikidesse loomupäraselt sisse pandud. Järelikult on see, et Jumal on, iseenesest teada.
Ia q. 2 a. 1 arg. 2 Peale selle, iseenesest teada olevateks nimetatakse neid asju, mida teatakse kohe, kui saadakse aru terminitest; mida filosoof ([ Aristoteles ]) raamatus Teine analüütika I [3] omistab tõestamise algprintsiipidele: nimelt teades, mis on tervik ja mis on osa, teatakse kohe, et iga tervik on oma osast suurem. Aga olles aru saanud, mida tähistab see nimi “Jumal”, leitakse kohe, et Jumal on. Selle nimega tähistatakse ju seda, millest suuremat tähistada ei saa, ent see, mis on asjas ja arus, on suurem kui see, mis on ainult arus, millest seetõttu, et kui sellest nimest on aru saadud, on ta kohe arus, järeldub ka, et ta on asjas. Järelikult on Jumala olemine iseenesest teada. [ Ontoloogiline jumalatõestus ]
Ia q. 2 a. 1 s. c. Aga vastu, keegi ei saa mõelda vastupidi sellele, mis on iseenesest teada, nagu on selge filosoofi ([ Aristotelese]) Metafüüsika 4. raamatust [peatükk 6] ja Teise analüütika 1. raamatust tõestamise algprintsiipide kohta. Aga mõelda vastupidi sellele, et Jumal on, on võimalik, nagu on näha Psalmist 53[:2]: Meeletu ütleb oma südames: "Jumalat ei ole!" Järelikult see, et Jumal on, ei ole iseenesest teada.
Ia q. 2 a. 1 co. Vastan: peab ütlema, et miski võib olla iseenesest teada kaheti, üht moodi iseenese poolest ja mitte meie suhtes; teist moodi iseenese poolest ja meie suhtes. Sest mingi propositsioon on seetõttu iseenesest teada, et predikaat sisaldub subjekti logoses, nagu näiteks inimene on elukas, sest elukas on ju inimese logoses. Järelikult kui predikaadi ja subjekti kohta on kõigile teada, mis see on, siis see propositsioon on kõigile iseenesest teada, nagu on ilmne tõestamise algprintsiipide puhul, mille terminid on midagi [inimestele] ühist, mis ei ole kellelegi teadmata, nagu näiteks olev ja olematu, tervik ja osa ning muud sarnast. Kui aga mõnele ei ole predikaadi ja subjekti kohta teada, mis see on, siis on propositsioon küll, kuivõrd ta iseeneses on, iseenesest teada, ent mitte nendele, kes propositsiooni predikaati ja subjekti ei tea. Ja seepärast tuleb ette, nii nagu ütleb Boëthius raamatus De hebdomadibus, et on mingid ühised vaimukontseptsioonid, mis on iseenesest teada ainult tarkadele, nagu näiteks see, et kehatud asjad ei ole kohas. Ütlen niisiis, et see propositsioon "Jumal on" on, kuivõrd ta on iseeneses, iseenesest teada, sest predikaat on sama mis subjekt; sest Jumal on iseenese olemine, nagu allpool selgub. Aga et meie ei tea Jumala kohta, mis ta on, siis see ei ole meile iseenesest teada, vaid seda on tarvis tõestada asjade kaudu, mis on meie suhtes rohkem teada, ja vähem teada loomuse suhtes, nimelt tagajärgede kaudu.
Ia q. 2 a. 1 ad 1 Esimese puhul peab niisiis ütlema, et Jumala teadmine milleski tavalises, millegagi segatuna, on meile loomupäraselt sisse pandud, kuivõrd nimelt Jumal on inimese õndsus, sest inimene loomupäraselt igatseb õndsust, ja see, mida inimene loomupäraselt igatseb, seda ta loomupäraselt ka teab. Aga see ei ole lihtsalt teadmine, et Jumal on; nii nagu tulija teadmine ei ole Peetruse teadmine, kuigi Peetrus on tulija, sest paljud peavad inimese täiuslikuks hüveks, mis on õndsus, rikkust; mõned jälle naudinguid; mõned aga midagi muud.
Ia q. 2 a. 1 ad 2 Teise puhul peab ütlema, et võib-olla see, kes kuuleb nime Jumal, ei saa sellest aru nii, et see tähistab midagi, millest enamat ei saa mõelda, sest mõned on uskunud, et Jumal on keha. Isegi kui eeldada, et kes tahes saab sellest nimest Jumal aru nii, et see tähendab seda, mis öeldakse, nimelt seda, millest enamat ei ole võimalik mõelda; ei järeldu sellest ikkagi, et ta saab aru, et see, mida nimega tähistatakse, on looduses; vaid ainult aru arusaamises. Ja ei saa väita, et ta on asjas, kui mitte eeldada, et asjas on miski, millest enamat mõelda pole võimalik, mida ei eelda need, kes arvavad, et Jumalat ei ole.
Ia q. 2 a. 1 ad 3 Kolmanda kohta tuleb öelda, et see, et tõde üldse on, on iseenesest teada, aga see, et algtõde on, ei ole meie suhtes iseenesest teada.
Artikkel 2
Kas Jumala olemine on tõestatav
Ia q. 2 a. 2 arg. 1 Teise juurde minnakse nõnda. Näib, et Jumala olemine ei ole tõestatav. Jumala olemine on ju usuartikkel. Aga see, mis on usu asi, ei ole tõestatav, sest tõestus paneb teadma, aga usk on selle kohta, mis ei ole nähtav, nagu on ilmne apostli [ Pauluse ütlusest] Hb 11:[1]. Järelikult Jumala olemine ei ole tõestatav.
Ia q. 2 a. 2 arg. 2 Peale selle, tõestuse keskmine [ kesktermin ] on see, mis miski on [ olemus ]. Aga Jumala kohta meil ei ole võimalik teada, mis ta on, vaid ainult seda, mis ta ei ole, nagu ütleb Johannes Damaskusest [ De fide orthodoxa, 1, I, 4]. Järelikult meil ei ole võimalik tõestada, et Jumal on.
Ia q. 2 a. 2 arg. 3 Peale selle, kui tõestataks, et Jumal on, saaks see toimuda ainult lähtudes tema tagajärgedest. Aga tema tagajärjed ei ole temaga proportsioonis, sest ta ise on lõpmatu ja tema tagajärjed on lõplikud; aga lõpliku ja lõpmatu vahel ei ole proportsiooni. Et põhjust ei saa tõestada lähtudes temaga mitte proportsioonis olevast tagajärjest, siis näib, et Jumala olemasolu ei ole võimalik tõestada.
Ia q. 2 a. 2 s. c. Aga vastu on see, mida apostel [ Paulus ] ütleb Rooma kirja 1. peatükis: Jumala nähtamatu olemus ... on ... nähtav, kui mõeldakse ... tehtule. Aga seda ta poleks öelnud, kui tehtu abil ei saaks tõestada Jumala olemist, sest esimene asi, millest tuleb millegi puhul aru saada, on see, kas ta on.
Ia q. 2 a. 2 co. Vastan, et peab ütlema, et tõestus on kahesugune. Üks on põhjuse läbi, ja seda nimetatakse "mille tõttu", ja see on lihtsalt [absoluutselt] eelneva läbi. Teine on tagajärje kaudu, ja seda nimetatakse tõestuseks "sellepärast et", ja see on selle kaudu, mis on eelnev meie suhtes, sest mingi tagajärg on meile nähtavam kui selle põhjus, tagajärje kaudu läheme põhjuse tunnetamise juurde. Aga mis tahes tagajärjest lähtudes saab tõestada, et talle omane põhjus on (olgugi et selle tagajärjed on meie suhtes rohkem teada), sest kuna tagajärjed sõltuvad põhjusest, siis kui eeldada tagajärge, peab ka põhjus eelnevalt eksisteerima. Millest tuleneb, et Jumala olemine on vastavalt sellele, et see ei ole meie suhtes iseenesest teada, tõestatav tagajärgede kaudu, mis on meile teada.
Ia q. 2 a. 2 ad 1 Esimese puhul peab niisiis ütlema, et Jumala olemine, ja muu niisugune, mida on loomuliku mõistuse läbi võimalik Jumala kohta teada, nagu öeldakse Pauluse kirja roomlastele 1. peatükis, ei ole usuartiklid, vaid artiklite preambul, sest usk eeldab loomulikku tunnetust nagu arm loomust ja täius täiustatavat. Siiski ei keela miski, et keegi, kes tõestada ei suuda, võtaks usutavana vastu seda, mis iseenese poolest on tõestatav ja teatav.
Ia q. 2 a. 2 ad 2 Teise puhul peab ütlema, et kui põhjust tõestatakse tagajärje kaudu, siis peab põhjuse olemise tõendamiseks kasutama põhjuse definitsiooni asemel tagajärge, ja see on nii iseäranis Jumala puhul. Sest tõendamiseks, et miski on, peab võtma keskterminiks selle, mida nimi tähistab, mitte selle, mis see on, sest küsimus, mis see on, järgneb küsimusele, kas on. Aga Jumala nimesid pannakse tagajärgede järgi, nagu edaspidi näidatakse, mispärast me võime Jumala olemist tagajärje kaudu tõestades võtta keskterminiks selle, mida see nimi Jumal tähistab.
Ia q. 2 a. 2 ad 3 Kolmanda puhul peab ütlema, et tagajärgede kaudu, mis ei ole põhjusega proportsioonis, ei saa omandada põhjuse täielikku tunnetust, aga nagu öeldud, saab põhjuse olemise meile mis tahes tagajärjest lähtudes silmanähtavalt tõestada. Ja nõnda saab Jumala tagajärgedest lähtudes tõestada, et Jumal on, kuigi nende kaudu me ei saa teda oma olemuse poolest täielikult tunnetada.
Artikkel 3
Ia q. 2 a. 3 arg. 1 Kolmanda juurde minnakse nii. Näib, et Jumalat ei ole. Sest kui üks vastanditest oleks lõpmatu, siis teine häviks täielikult. Aga seda saadakse aru selles nimes Jumal, nimelt mingit lõpmatut head. Järelikult kui Jumal oleks, ei leiduks mingit kurja. Aga maailmas leidub kurja. Järelikult Jumalat ei ole.
Ia q. 2 a. 3 arg. 2 Peale selle, mida saab teoks teha vähemate printsiipidega, seda ei tehta rohkematega. Aga näib, et kõike, mis maailmas näha on, saab teoks teha teiste printsiipidega, oletades, et Jumalat ei ole, sest see, mis on looduslik, taandub printsiibile, mis on loodus; aga see, mis on meelega tehtud, taandub printsiibile, mis on inimese mõistus või tahe. Niisiis ei ole mingit vajadust eeldada Jumala olemist.
Ia q. 2 a. 3 s. c. Aga vastu on see, mida öeldakse 2. Moosese raamatu 3. peatükis [4. salmis] Jumala isikus: "Ma olen see, kes ma olen!"
Ia q. 2 a. 3 co. Vastan: peab ütlema, et Jumala olemist saab tõendada viiel teel.