cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vanemuine
Vanemuise kuju loomise allikaks oli tõenäoliselt Kristjan Jaak Petersoni saksa keelde tõlgitud ja kommenteeritud ning 1822. aastal Johann Heinrich Rosenplänteri ajakirjas "Beiträge zur genauern Kentniß der estnischen Sprache" ilmunud Kristfrid Gananderi "Mythologia Fennica". Peterson märgib oma kommentaarides, et eesti rahvaluules on viiteid laulujumalale, kelle nime ei nimetata, kuid kelle lähedaseks vasteks on soome Waine-moinen (Väinämöinen). Väinämöinen võis 19. sajandi eesti haritlastele tuttav olla ka Garlieb Merkeli teose "Die Vorzeit Lieflands" (1798) kaudu.
Faehlmann hakkas Vanemuise kuju kasutama oma kunstmuistendites, Kreutzwald tõi ta sisse "Kalevipoja" algusvärssidesse ("Laena mulle kannelt, Vanemuine!"), Carl Robert Jakobson tutvustas laulujumalat oma koolilugemikes. Aastal 1865 loodi Tartus mängu- ja lauluselts "Vanemuine", mis korraldas ka I üldlaulupeo.
20. sajandi alguseks oli Vanemuine eesti rahva hulgas enam-vähem üldtuntud ja suures osas peeti teda tõenäoliselt ehtsaks muinasusundi jumalaks.
Armastusromaan
Armastusromaan on romaan, mis põhineb armastusloo kujutamisel. Näiteks Anton Hansen Tammsaare "Ma armastasin sakslast", Heino Kiige "Mind armastab jaapanlanna" ja Maimu Bergi "Ma armastasin venelast".
Ardoni rajoon
Ardoni rajoon (osseedi keeles Æрыдоны район, vene keeles Ардонский район) on Põhja-Osseetia haldussüksus.
Rajoonikeskus on Ardon. Rahvaarv 2015. aasta andmetel 31 588.
Edgar Hõbemägi
Edgar Johannes Hõbemägi VR II/3 (13. jaanuar 1902 Ambla vald, Järvamaa – 13. aprill 1942 Sverdlovski oblast) oli Eesti diplomaat ja konsul.
Õppis 1922–1926 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Osales Vabadussõjas, teenis Välisministeeriumi keskasutises, Moskva, Helsingi ja Praha saatkonnas (viimati Välisministeeriumi väliskaubanduse osakonna abidirektor).
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941, hukati.
Rudolf Ise
Rudolf Theodor Ise (24. jaanuar 1892 Peterburi – 5. mai 1982 Huntsville) oli Eesti diplomaat, konsul ja insener.
Tema pojad on vabadusvõitleja Sven-Aleksander Ise (1923–2009) ja insener Fred Ise (1925–2019).
The Singles 81-85
Albumi tegelik nimi on "The Singles 81>85", kuid tehnilistel põhjustel ei saa pealkirja õigesti näidata.
Drozdov
Drozdov (vene Дроздов) on slaavi nimi, mis võib esineda nii perekonna- kui ka kohanimena. Vene keeles tuleb nimi sõnast дрозд, mis tähendab 'rästast'.
Dean Barrow
Dean Oliver Barrow (sündinud 2. märtsil 1951) on Belize'i poliitik, kes oli alates 8. veebruarist 2008 kuni 12. novembrini 2020 Belize'i peaminister. Ta on ühtlasi rahandusminister.
Ta on Ühendatud Demokraatliku Partei esimees.
Dean Barrow on hariduselt jurist.
Aastatel 1993–1998 oli ta asepeaminister ja välisminister ning seejärel kuni 2008. aasta valimisvõiduni opositsiooniliider.
Erna Aabne
Erna Aabne (1923–2003) oli eesti õpetaja.
Ta töötas aastatel 1961–1977 Tallinna 1. Töölisnoorte Keskkoolis.
Ontoloogiline diferents
Ontoloogiline diferents (saksa keeles die ontologische Differenz) on eelkõige Martin Heideggeri filosoofia üks tunnusmõisteid, mis osutab otsustavale vahetegemisele oleva olemise (das Sein des Seienden, olevale kuuluv olemine) ja olemise enese vahel.
Heideggeri järgi on kogu filosoofia kui metafüüsika tegelenud küll olemisega, aga seda alati vaates olevale, seega oleva olemisega. Oleva olemine on piiritletud olevast kui olevast lähtuvalt vaatega selle põhjustele või alustele. Püüdes anda põhjusi olevale, leides neid põhjusi keelest, loogikast, jumalast, ego transtsendentsist, subjekti loovast aktist, tahtest või mõnest muust metafüüsilisest entiteedist lähtuvalt jääb küsimata: mis on olemine ise? Olemisest saab üldmõiste, seega kõige tühjem mõiste ning seega saab Nietzsche õigustatult veenda, et olemine on "kaduva reaalsuse viimane vine".
Heideggeri tõlgitsuses on õhtumaade mõtlemine kui metafüüsika kantud olemisunustusest (Seinsvergessenheit), filosoofia on tegelenud Platonist ja Aristotelesest kuni Husserli ja Nietzscheni oleva olemise järele küsimisega, kuid jätnud küsimata olemise enda mõtte järele.
Oma esimeses ja kuulsaimas teoses, mille pealkiri on "Olemine ja aeg", visandab Heidegger olemise mõtte järele küsimise struktuuri ning kogu tema järgnev mõtlemine tegeleb olemisküsimuse (die Seinsfrage) järjest intensiivsema küsimisega.
Tõnis Kimmel
Tõnis Kimmel (sündinud 22. jaanuaril 1977 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Põhihariduse omandas Tõnis Kimmel Tallinna 7. Keskkoolis aastatel 1984–1992 ning keskhariduse aastatel 1992–1995 Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumis. Magistrikraadi arhitektuuri erialal omandas Tõnis Kimmel Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri- ja linnaplaneerimise osakonnas aastatel 1995–2002.
Aastatel 2000–2001 töötas ta arhitektuuribüroos Indrek Näkk Arhitektid OÜ, 2002–2006 arhitektuuribüroos KOKO Arhitektid OÜ ning 2005–2010 Tartu Linnavalitsuses Arhitektuuri ja ehituse osakonnas arhitektina.
Tõnis Kimmeli tuntumad tööd on Korterelamu Vabriku tänaval ja Tallinna sünagoog Karu tänaval.
Peeter Jalaja
EV Välisministeeriumisse asus ta tööle 1920. aastal. 1922. aastast oli ta Moskva saatkonna diplomaatiline kuller, 1923. aastast optimeerimiskomisjoni juhataja, 1927. aastast Moskva saatkonna nõuniku kohusetäitja ja 1928. aastast asekonsul.
Tõnis Kimmel
2010. aastast alates elab ta Hiinas Shanghais.
Reinhard Gehlen
pisi|Reinhard Gehlen Reinhard Gehlen (3. aprill 1902 Erfurt Saksamaa – 8. juuni 1979 Saksamaa LV) oli Saksamaa sõjaväelane (kindralleitnant) ja Saksamaa Liitvabariigi riigiametnik, Saksamaa LV välisluureteenistuse Bundesnachrichtendienst esimene president.
Reinhard Gehlen oli pärit sõjaväelase perekonnast, tema isa oli suurtükiväeohvitser.
1935. aastal viidi ta üle Saksa maavägede staapi, staabiametikohtadel võttis osa Saksamaa alustatud sõjategevusest Poola ja Prantsusmaa vastu.
Alates 1942. aastast oli ta Saksa sõjaväe Wehrmachti Maavägede Kindralstaabi 12. osakonna, luureosakonna, mille töö oli suunatud NSV Liidu Punaarmee vastu (millest ka osakonna nimetus Võõrriikide armeed Idas) ülem ning tegeles Punaarmee vastu suunatud sõjalise taktikalise ja operatiivse teabehanketegevusega. 1945. aasta 10. aprillil vabastas Saksa Kolmanda Riigi sõjajõudude ülemjuhataja Adolf Hitler Reinhard Gehleni tema ametikohalt ning määras sellele kohale Gerhard Wesseli.
1945. aastal enne Teise maailmasõja lõppu kogus ta oma osakonna ja alluvate poolt sõja jooksul hangitud NSV Liidu ja tema sõjaväe kohta käivad andmed ning peitis neid Baierimaale, kus ootas ära ka Ameerika okupatsiooniväed, kellele pakkus oma teeneid ja teadmisi NSV Liidu vastases luuretegevuses.
Pärast lühiajalist viibimist sõjavangilaagris toimetati Gehlen ja tema lähimad kaastöölised Ameerika Ühendriikidesse, kus peetud läbirääkimiste tulemusena moodustati 1947. aastal Reinhard Gehleni juhtimisel Ameerika Ühendriikide valitsuse finantseeritav ja USA sõjaväelase James H. Critchfieldi kontrollitav poollegaalne/mitteriiklik luureorganisatsioon Gehleni organisatsioon, mille töötajatest suur osa oli endised Saksa riigi sõjaväeluure ja Riigi Julgeoleku Peaameti spetsialistid ja kaadriohvitserid.
Pärisorjus
Pärisorjus ehk pärisorjuslik sõltuvus on isiku kui pärisorja feodaalse sõltuvuse raskeim aste.
Pärisorjust iseloomustab feodaalide politsei- ja kohtuvõim, talupoegadest pärisorjade sunnismaisus ja teoorjus, nende müümine maast ja perest lahus ning omandiõiguste kitsendamine: andami nõudmine abiellumise puhul ja surnud käe õigus.
Sõna "pärisorjus" on eesti keeles tänapäevase keelekasutusega võrreldes mõnevõrra eksitav, sest tuleneb omaaegsetest tähendustest "orjus" (siin: 'töö, teenimine') ja "päris" (siin: 'omand'; vrd. "pärand", "pärimine"). Sunnismaist talupoega tähistav uudissõna "pärisori" ilmus eesti kirjakeelde alles 1870-ndatel.
Viimaste piirkondadena maailmas kaotati pärisorjus Afganistanis 1923. aastal ning Bhutanis ja Tiibetis 1959. aastal.
Pärisorjus Euroopas
Euroopas tekkis pärisorjus varakeskajal orjandusliku korra üleminekul feodalismile. Orjandusliku korra lõpus maaharimisega tegelenud orjad (servid) muutusid esimesteks pärisorjadeks. Pärisorjadeks muudeti Euroopas ka enamik vabu kogukonnatalupoegi nende sunnismaiseks muutmise tagajärjel 8.–10. sajandil Prantsusmaal, 8.–11. sajandil Saksamaal ja 10.–11. sajandil Inglismaal. Prantsusmaal moodustasid pärisorjad 11.–13. sajandil rahvastiku enamuse.
Pärisorja tapmist hakati käsitlema seaduserikkumisena ja selle eest oli ette nähtud trahv ehk meheraha, mida maksti omanikule.
Lääne-Euroopa valitsejad hakkasid pärisorjust piirama või koguni lõpetama pärast 14. sajandil toimunud suuri talurahvaülestõuse, mille hulka kuulusid Wat Tyleri ülestõus Inglismaal ja žakerii Prantsusmaal.
Saksamaa idaosas tugevnes pärisorjus eriti 16.–18. sajandil, kui kasvas vilja tarbimine, mille tagajärjel suurendati teorenti.
Kuigi Lääne-Euroopas algas pärisorjusest vabaksostmine juba 13. sajandil, oli näiteks Prantsusmaal veel 1789. aastal 7% talupoegi pärisorjad. Pärisorjus kaotati enamikus riikides ajavahemikul 1721–1820, Rumeenias 1864. aastal. Viimase piirkonnana Euroopas kaotati pärisorjus Bosnias ja Hertsegoviinas 1918. aastal.
Soomes, Norras ja Rootsis ei ole pärisorjust olnud.
Taani ja Liivimaa ordu aeg
Eestis hakkas pärisorjus tekkima 13. sajandil, kui pärast vallutamist andsid maahärrad oma vasallidele kodukariõiguse ja 1315. aastal kõrgema kohtuvõimu õiguse Taani valdustes Harju- ja Virumaal.
14. sajandil tekkisid sunnismaisuse ilmingud, kuna talupoeg, kes oli omavoliliselt asunud elama teise feodaali valdustesse, pidi maksma senisele isandale trahvi. 15. sajandi esimesel poolel hakati pagenud talupoegi tagasi nõudma ja sõlmiti ka vastastikuseid kokkuleppeid talupoegade tagastamiseks. 1458. aastast on säilinud selline kokkuleppe Tartu piiskopkonnast. Moodustati adrakohtu ringkonnad ja pandi ametisse adrakohtunikud.
15. sajandil sai alguse talupoegade müümine maast ja perest lahus. Esialgu säilis talupoegadel küll omandiõigus vallasvarale, kuid 16. sajandi algusest piiras seda peale feodaalkoormiste ka mõisnike ostueesõigus, samuti eirati talupoegade pärimisõigust. Samal ajal muudeti sunnismaisus üldiseks. 15. sajandil kehtestati sunnismaisus ainult adramaatalupoegade, eriti taluperemeeste suhtes. 16. sajandi alguses pandi sunnismaisus kehtima ka teiste, s.o üksjalgade, vabadikkude ja talusulaste suhtes. Sunnismaisuse kehtestamisega ei suudetud täiesti vältida talupoegade pagemist nt linnadesse või väljapoole Eesti alasid.
Rootsi aeg
Liivi sõja ja Rootsi-Poola sõja tulemusel läksid Eesti alad Rootsile. 1671. aastal anti välja maapolitseikorralduse seadus, mis suurendas veelgi mõisnike õigusi.
Seoses Rootsi ajal toimunud mõisate reduktsiooniga määras Rootsi riigivõim kindlaks riigimõisate talupoegade koormised. 1681. aastal andis Rootsi kuningas Karl XI välja edikti Liivimaale ja Eestimaale kroonumõisate talupoegade senise staatuse muutmiseks, kuulutades kroonumõisate talupojad 14. sajandist kujunenud rüütlimõisate mõisnikest olulises sõltuvuses olevast pärisorjusest priiks, kuulutades nad vabaks analoogselt Rootsi talupoegadega ning lubades neil vabalt valida tegevusala ja asuda õppima koolidesse. Kroonutalupoegade pärisorjus likvideeriti eraõigusliku omandi mõistes, kuid säilisid sunnismaisus ja seotus mõisaga. Pärisorjusliku elukorralduse likvideerimise ajaks oli Rootsi riik redutseerinud 5/6 maast Liivimaal ja 1/2 maast Eestimaal.
Riigimõisa rentnike ja talupoegade suhted reguleeriti reglementidega Liivimaal 1691. ja Eestimaal 1696. aastal. Nende alusel sai talupoeg õiguse esitada kaebusi rentniku ja kohalike võimukandjate peale kuni kuningani välja. Riigimõisate talupoegade õigused Rootsi aladel tõid leevendust ka ülejäänud mõisate talupoegadele, stabiliseerisid olukorda ning kindlustasid talupoegade maakasutus- ja pärimisõigust praktikas.
Tegelikult ei jõudnud rootslaste alustatud reformid juurduda, kuna Põhjasõjaga läks Eesti ala Venemaa valdusse ja pärisorjus taastati kõikjal.
Venemaa keisririigi aeg
Pärisorjus kaotati 1816. aastal Eestimaal ja 1819. aastal Liivimaa talurahvaseadusega, kuid kehtima jäid paljud pärisorjusega kaasnevad igandid, näiteks teoorjus.
Surve pärisorjus Eestimaal ja Liivimaal kaotada tuli suuresti Vene impeeriumi keskvõimult valgustusajastule omaste ideede leviku tõttu, millele samas vastandusid baltisaksa orjapidajad kohati sarnaste argumentidega, mida kasutasid orjanduse pooldajad näiteks Ameerika Ühendriikide lõunaosariikides (nt ristiusustamise ja tsiviliseerimise, pärisorjad ei ole vabaduseks valmis).
Liikumiskitsendused (likvideeriti alles 1863. aasta passiseadusega), piiratud kodukariõigus (muudeti ära aastal 1865). 1868. aastal keelustati teoorjus.
Pärisorjus Venemaal
1497. aastast tohtisid talupojad ühe mõisniku juurest teise juurde minna ainult nädal enne ja pärast sügisest jüripäeva sudebniku loal, makstes endisele mõisnikule lahkumisandamit. 16. sajandil pärisorjastamine lõpetati, kehtestades keeluaastad ja määraastad.
1649. aasta Maakogu seadustik vormistas pärisorjuse Venemaal seaduslikult ja muutis mõisa kirjetesse kantud talupojad mõisniku pärandvaraks. 18. sajandi algul levis pärisorjus ka Ukrainasse. 1760. aastal said mõisnikud õiguse oma vastuhakanud talupoegi karistuseks Siberisse saata.
Pärisorjus kaotati Venemaal 1803., 1842. ja 1861. aasta talurahvareformiga. Neist viimane jõustus 3. märtsil (vkj. 19. veebruaril) 1861 ja seda peetakse pärisorjuse kaotamiseks Venemaal, kuid mitmel pool Venemaa keisririigis, peamiselt Kaukaasias, toimus see hiljem ja näiteks Kalmõkkias alles 1892. aastal.
1906. aasta 18. oktoobril (5. oktoobril vkj), anti osana ministrite nõukogu esimehe Pjotr Stolõpini agraarreformist Venemaa Keisririigis talupoegadele teistega võrdsed õigused ning tühistati kõik varasemad neile kehtinud elukoha- ja tegevuspiirangud. Agraarreform võimaldas talupoegadel külakogukonnast välja astuda. 1906–1917 agraarreformi eesmärk oli külakogukonna lõhkumine ning varaka ja lojaalse talupoegade kihi loomine.
Samantha Fox
thumb Samantha Karen Fox (sündinud 15. aprillil 1966 Londonis) on Suurbritannia poplaulja ja modell. Tema tähelend sai alguse 1983. aastal, mil populaarne Briti tabloid The Sun palkas ta kolmanda lehekülje tüdrukuks ("Page 3 Girl"). Fox töötas seal 1986. aastani ning teda peeti Margaret Thatcheri ja printsess Diana kõrval üheks pildistatumaks naiseks Inglismaal. 1986. aastal lõpetas Fox The Suniga lepingu ning siirdus muusikaärisse.
1986. aastal ilmus tema esimene singel "Touch Me (I Want Your Body)", mis jõudis esikohale 16 riigi muusikaedetabelites. Plaadifirma Jive Music otsustas kohe välja anda ka samanimelise albumi. Album oli menukas üle maailma ning Jive sõlmis Foxiga viie albumi tegemise lepingu.
1987. aasta album "Samantha Fox" valmis koostöös sel ajal maailmakuulsate produtsentidega. Populaarsemad singlid plaadilt on "Nothing's Gonna Stop Me Now", "Naughty Girls (Need Love Too)" ja "I Surrender (To The Spirit Of the Night)". Album osutus väga menukaks ka Kanadas ja USA-s. Samal aastal siirduski Fox tööle USA-sse, kus ta töötab muusikakanali MTV saatejuhina ja osaleb komöödiasarjades.
1988. aasta albumi "I Wanna Have Some Fun" populaarsemad singlid on "I Wanna Have Some Fun", "Love House" ja "I Only Wanna Be With You". Plaat osutus edukaks.
1990 toimus turnee maailma eri paigus.
1991 ilmus album "Just One Night", mida saatis edu vaid Kanadas. Fox ei jäänud rahule plaadifirma tööga albumi reklaamimisel ning kaebas Jive Recordsi kohtusse. Ta võitis protsessi.
1992 otsustas Jive Foxiga kõik suhted lõpetada ning andis välja kogumikalbumi "Greatest Hits".
1993. aastal külastas Fox Eestit ja esines Rock Summeril. Pärast Eesti külastamist sõitis ta Iževskisse, kus Lääne artistid ei olnud varem esinenud, sest linn oli nõukogude ajal välismaalastele suletud.
1995 osales Fox Suurbritannia Eurovisiooni lauluvõistluse eelvoorus ja saavutas looga "Go For The Heart" neljanda koha. Järgnes ka singel ja lugu saatis edu Hollandis.
Kiriromaan
Kiriromaan on kirjadest koosnev romaan, mida iseloomustab tegelaste psühholoogiline vaatlus, intiimsus ja pihtimuslikkus.
Samantha Fox
Järgmistel aastatel andis Fox albumeid välja koostöös erinevate indie-plaadifirmadega.
Kiriromaan
Kiriromaanile kui žanrile pani aluse inglise kirjanik Samuel Richardson teostega "Pamela ehk Hüvitatud voorus" ja "Clarissa".
Samantha Fox
1997 ilmus album "21-th Century Fox". Mõningane edu saatis seda Saksamaal ja Suurbritannias. See oli esimene album, millel Fox esitas ka enda kirjutatud muusikat.
Kiriromaan
Kiriromaanid saavutasid suure populaarsuse 18. sajandi lõpul.
Samantha Fox
1998 ilmus singel "Santa Maria" koostöös DJ Milanoga. Singel saavutas esikoha Austrias ja jõudis esimese 20 hulka paljudes Euroopa edetabelites. Sellest kujunes ka sel aastal üks mängitumaid hitte Euroopa tantsuklubides. Avalikkuses levisid kuuldused, et Fox võib olla lesbi. Selle peale avalikustas Fox ajakirjanduses enda suhte oma mänedžeri Myra Strattoniga. Kuna Fox oli tuntud kui 1980. aastate seksisümbol, šokeeris see uudis paljusid.
1999 esines Samantha Fox taas Eestis, seekord Pärnus üritusel "Watergate".
Kiriromaan
Kiriromaani on kasutanud oma teostes ka Johann Wolfgang von Goethe ja Jean-Jacques Rousseau.
Samantha Fox
2004 ilmus singel uusversioonist "Touch Me (I Want Your body)" koostöös Rootsi popartisti Güntheriga. Singel saavutas kohe esikoha Rootsis ning figureeris kõigis Skandinaavia edetabelites esiviisikus.
2005 – album "Angel With An Attitude". Album anti välja Kanadas, kus plaadi nimilugu sai üsna palju tähelepanu ja seda esitati paljudes raadiojaamades.
2008 valisid briti tabloidi The Sun lugejad Foxi läbi aegade parimaks kolmanda lehekülje tüdrukuks ("Page 3 Girl").
2009 registreeris Fox partnerlussuhte oma mänedžeri Myra Strattoniga.
2010 ühines Fox teise 1980. aastate legendi Sabrina Salernoga ning nad andsid koos välja singli Blondie kunagisest hitist "Call me". Singel saavutas Itaalia muusikaedetabelites 4. koha.
2010–2015 toimus palju esinemisi retromuusikaüritustel Skandinaavias ja Ida-Euroopas, sealjuures külastas Fox jälle Eestit ja andis kontserdi Tallinna ööklubis Apollo.
Lõuna-Sudaan
pisi|Üldkaart Lõuna-Sudaan (ametlikult Lõuna-Sudaani Vabariik) on merepiirita riik Aafrika kirdeosas, mis iseseisvus Sudaanist 9. juulil 2011. Lõuna-Sudaan piirneb põhjas Sudaani, idas Etioopia, kagus Keenia, lõunas Uganda, edelas Kongo Demokraatliku Vabariigiga ja läänes Kesk-Aafrika Vabariigiga.
Elanikud on valdavalt kristlased. Suuremad rahvad on dinkad, nuerid ja šillukid.
Alates 2005. aastast on Lõuna-Sudaani president Salva Kiir Mayardit.
Sudaani valitsus andis piirkonnale autonoomia 9. jaanuaril 2005 Naivasha rahulepinguga, mis lõpetas Teise Sudaani kodusõja.
9.–15. jaanuaril 2011 toimus Lõuna-Sudaanis iseseisvusreferendum. Iseseisvuse poolt oli 98,8% kehtivatest hääletussedelitest. Iseseisvus kuulutati välja 9. juulil 2011. Iseseisvus saavutati Sudaani põhjaosast (tänapäeval kutsutakse seda lihtsalt Sudaaniks). Lõuna-Sudaan on üks kõige vähem arenenud riike maailmas ja seda mitte 2013. aastal alanud kodusõja tõttu, vaid riik oli juba iseseisvumise ajal halvas seisus. Et parandada riiki, eriti majandust, otsustas riigi parlament propageerida suuri erainvesteeringuid. Sellega loodeti majandustõusu kunstiliselt luua. Paljud aga kahtlesid tollal selles taktikas, kuna aastatel 2007–2010 võeti tervelt 5,15 miljonit hektarit ehk rohkem kui 8 protsenti kogu Lõuna-Sudaani maast eraettevõtete alla.
Kuigi enamik naftavälju asub Lõuna-Sudaanis, siis Sudaan on hoopis see, kes on naftatorude ja üleüldse ekspordi toimimise ülevaataja. Lõuna-Sudaan aga ei olnud rahul Sudaani kõrgete torustiku transiidihindadega, mida Lõuna-Sudaan pidi maksma. Selle tõttu lõpetas Lõuna-Sudaan nafta produktsiooni täielikult 2012. aastal. Tootmine käivitati taas 2013. aasta aprillis, kui suudeti kokku leppida uues transiidihinnas.
Transparency Internationali andmetel oli Lõuna-Sudaan 2021. aastal kõige korrumpeerunud riik maailmas.
Haldusjaotus
Aastatel 2011–2015 jagunes Lõuna-Sudaan kümneks osariigiks, mis jagunesid omakorda 86 maakonnaks. 2015. aastal moodustati algsete osariikide asemele 28 osariiki ja 2017. aastal veel neli osariiki. 2020. aastal taastati algsed kümme osariiki ja moodustati neile lisaks Pibori ja Ruwengi haldusala. Eristaatusega on Abyei ala, mida Lõuna-Sudaan jagab Sudaaniga.
pisi|Lõuna-Sudaani osariigid ja haldusalad
Osariigid:
2013. aastal alanud kodusõda
2013. aasta detsembris algas Lõuna-Sudaanis kodusõda, mis kestab siiani. See algas Lõuna-Sudaani presidendi Kiiri tõttu, kes kahtlustas asepresidenti Riek Machari ja tema lähikondlasi riigipöörde katses. Sellest süüdistusest sai alguse sõda.
Sõda on riigile väga laastavalt mõjunud. Sõja tulemusel on hävinenud palju naftavälju, kümneid tuhandeid inimesi on surnud, ligi miljon inimest pidanud kodust lahkuma ning paljud neist on ka põgenenud naaberriikidesse. Lõuna-Sudaanis elab 12 miljonit inimest ning tervelt 70 protsenti neist kannatab nälga. ÜRO ametnikud, kes töötavad Lõuna-Sudaanis põgenike laagrites, on näinud sõjakoledusi enda silmaga. "Majandus on vabalanguses, valitsusväed ja mässulised võitlevad pidevalt naftavarude üle ning haridus- ja tervishoiuasutused ei suuda konflikti all toime tulla."
Nii Kiir kui Machar tahtsid kogu võimu endale. Tegelikult oli juba enne kodusõda näha riigis ohumärke konflikti tuleku kohta, kuid Lõuna-Sudaani toetavad riigid otsustasid eirata neid. Lõuna-Sudaani liidrite korruptsioonist vaadati mööda geopoliitilistel põhjustel. Kuid Lõuna-Sudaani sõda pole kõigest konflikt kahe liidri ja nende toetajate vahel. Peale Hiina toetab relvastusega riigi valitsusjõude ka Iisrael ning opositsiooni aitab Sudaan. Sudaan pole kunagi tahtnud, et Lõuna-Sudaan oleks iseseisev, kuna lõunas asuvad enamik naftaväljadest.
Välissuhted
Sudaan tunnustas esimesena Lõuna-Sudaani iseseisvust juba 8. juulil 2011 ning lubas avada saatkonna pealinnas Jubas. 9. juuliks oli iseseisvust tunnustanud üle 25 riigi, sealhulgas kõik ÜRO Julgeolekunõukogu alalised liikmed. Eesti tunnustas Lõuna-Sudaani iseseisvust 11. juulil. 14. juulil võeti Lõuna-Sudaan ÜRO liikmeks.
Suhted Hiinaga
Hiina ja Lõuna-Sudaani vahelised suhted algasid 1983. aastal. Siis algas Teine Sudaani kodusõda, mis lõppes 2005. aastal. Enne seda kuulusid Sudaani lõunapoolsed naftaväljad Ameerika Ühendriikide firmadele (nt Chevron), kuid see muutus, kui USA otsustas Hartumi linna vastu sanktsioonid kasutusele võtta, kuna seal oli rikutud inimõigusi. Sellest ajast saati võtsid Hiina naftafirmad enamiku naftaväljade omandusest endale. Naftasuhe Hiina ja Lõuna-Sudaani (ning ka Sudaani) vahel kestab tänapäevani. Näiteks 2013. aastal importis Hiina Sudaanist 49 000 ja Lõuna-Sudaanist 65 000 tünni päevas.
Teise Sudaani kodusõja ajal oli Hiina Aafrika nafta impordist tervelt 40 protsenti pärit Sudaanist. Hiinalt saadud tulu aitas üleval pidada Sudaani presidendi Omar al-Bashiri valitsust. Selline toetus Hiina poolt aga tekitas palju kriitikat, kuna arvati, et sellise sammuga toetab Hiina režiimi, mis tegeles tollal genotsiidiga Darfuris. Hiina aga ei pidanud kriitikat õigeks, sest nende arvates teevad nad vaid äri. Õli valas tulle aga see, et palju rahast, mis Hiinast saadi, kulutati relvade peale. Lisaks sai Hiinast 2000. aastate alguses Sudaani kõige suurem relvadega varustaja.
Hiina Riiklik Naftakorporatsioon tahtis Lõuna-Sudaani linna Jubaga hoida suhteid nii enne kui ka pärast riigi iseseisvumist. Eesmärgiks oli saavutada suuremat poliitilist mõju Ida-Aafrikas. Kui aga 2011. aastal saavutas Lõuna-Sudaan iseseisvuse, siis ei viitnud Hiina aega, vaid lõi kohe diplomaatilised suhted Lõuna-Sudaaniga. Samuti ei jäänud Hiina uue kodusõja ajal kõrvale, kuna Hiina oli palju investeerinud Lõuna-Sudaani. Näiteks 2012. aastal kasutas Hiina Lõuna-Sudaani naftaekspordist lausa üle 80 protsendi. Hiina sekkus osadesse rahu läbirääkimistesse ning proovis läbi rääkida nii Kiiri kui Machariga. Lisaks saatis Hiina 2015. aasta detsembris Lõuna-Sudaani 700 sõdurit ÜRO rahumissioonile. Sellele oli aga lisaks rahu hoidmisele ka teine ja varjatum põhjus: kaitsta Hiina finantsilist positsiooni ebastabiilses riigis. Samuti müüs Hiina ettevõte Norinco samaaegselt relvi, mida kasutati kodusõjas.
Hiina suursaadik Lõuna-Sudaanis on Ma Qiang, kes on intervjuudes tunnistanud Hiina näilikku silmakirjalikkust Lõuna-Sudaani kodusõja küsimuses. Kuid samas on ta Hiina käitumist põhjendanud sellega, et Norinco relvamüük Hartumi oli aset leidnud juba enne kodusõja algust, seega ei saanud sinna enam midagi parata. Qiangi arvates on Hiina tegutsemise eesmärk Lõuna-Sudaanis ikkagi saavutada stabiilsus. Paljud lõunasudaanlased on näljas ning Qiangi arvates pole praegu tähtis Lõuna-Sudaani režiimi vahetus, vaid lihtsalt stabiilsus. Qiang on öelnud: "Kuidas te saate praegu demokraatiast seal rääkida? Meie toetame seda, et Aafrika riigid leiaksid enda tee. Me ei suru neile peale n-ö Lääne demokraatia väärtusi."
Veidi enne Lõuna-Sudaani iseseisvumist oli Hiina investeerinud Lõuna-Sudaani juba 33,4 miljardit (dollarit?), enamik muidugi naftasektoris. Näiteks rahastas ja konstrueeris Hiina torustiku, mis saadab naftat põhjast läbi Sudaani Punase mere äärde. Sealt liigub nafta Hiina ekspordiks. Hiina sõlmis Lõuna-Sudaaniga kokkuleppe, mille järgi Hiina annab Lõuna-Sudaanile laenu infrastruktuuri projektide jaoks ning Lõuna-Sudaan maksab tulevikus naftaga tagasi. Lõuna-Sudaan plaanis ehitada selle rahaga näiteks teid ja Juba linna lennujaama. Kõik on aga sõja tõttu edasi lükkunud. Seni on ainult 2 protsenti riigiteedest sillutatud. Selle tõttu on vihmaperioodil väga keeruline kõrvalistesse kohtadesse pääseda.
Sõja ajal on Hiina riiklikud naftafirmad lõpetanud töötamise. Seda aga pole teinud eraettevõtted. Lõuna-Sudaanis elab umbes 3000 hiinlast, keda ei sega kodusõda. Seal töötavate hiinlaste jaoks on see hea koht, sest nad teenivad seal palju raha. Näiteks on intervjuus üks tööline öelnud: "Meil on usku Lõuna-Sudaani. Võiks arvata, et ärikeskkond ei ole hea, kuid kui sa tead, mida teha Juba’s, siis see on ohutum koht kui Hongkong."
Tänapäeval on Hiina ka lõunasudaanlaste endi jaoks soodus võimalus. Kohalikele meeldib rohkem teha koostööd Hiina firmade kui Euroopa omadega. Euroopa ärikultuur on kohalike jaoks liiga keeruline ja aeganõudev, hiinlased aga töötavad juba pärast lepingu sõlmimist kohe järgmisel päeval. Samuti on kohalike arvates Lääne firmad liiga käskivad, kuid Hiina firmad on palju avatumad kohalikega rääkimisele ja ettepanekute vastuvõtmisele.
Kivu järv
Kivu järv asub Aafrika idaosas Kongo Demokraatliku Vabariigi ja Rwanda piiril.
Järvest voolab välja Rusizi jõgi, mis ühendab seda Tanganjika järvega. Sealt toimub väljavool omakorda Lukuga jõe kaudu Kongo jõkke ja lõpuks Atlandi ookeani.
Kivu järv on 89 km pikk ja 48 km lai, tema pindala on 2700 km². Järve nõgu asub riftiorus, merepinnast 1460 m kõrgusel. Järve suurim sügavus on 480 meetrit, millega ta on maailmas 15. kohal, ja keskmine sügavus 240 m. Järve maht on 500 km³. Tema valgla suurus on 7000 km². Järve ei suubu suuri jõgesid.
Järves on Kongo DV-le kuuluv 70 km pikkune ja 340 km² suurune Idjwi saar. See on pindalalt maailma 10. järvesaar. Väiksemate saarte seas on Rwandale kuuluvad Bugarura, Iwawa ja Mushungwe saar.
Järve kaldal asub Virunga rahvuspark.
Suurtest linnadest asuvad Kivu järve kaldal Põhja-Kivu pealinn Goma ja Lõuna-Kivu pealinn Bukavu.
Esimene eurooplane, kes järveni jõudis, oli krahv Adolf von Götzen 1894.
Järve lähedal oli Esimese ja Teise Kongo sõja ning Rwanda genotsiidi tallermaa. Paljud hukkunud visati järve.
pisi|tühi|upright|Järv satelliidipildil thumb|250px|Danau Kivu
Plahvatusohtlikkus
Kivu järv on üks kolmest teadaolevast plahvatavast järvest maailmas. Teised kaks asuvad Kamerunis ja on märksa väiksemad. Kivu järve geoloogiline ajalugu näitab, et järvest on elu mitu korda kadunud. Seda protsessi käivitav sündmus on teadmata, aga arvatakse olevat vulkaaniline. Järves on lahustunud 65 km³ metaani ja kui selle saaks ühe aasta jooksul ära põletada, annaks see kogu selle aja jooksul energiat keskmiselt 100 GW. Lisaks on järves lahustunud 256 km³ süsihappegaasi. Plahvatuse korral vabaneb kogu see energia väga lühikese aja jooksul ja lisaks tohutule hulgale mürgistele gaasidele tekib järves tsunami. Kuna järve kaldal asub suuri linnu, siis oleks tulemus katastroofiline. Kui 1986 plahvatas 1,8 km² suurune Nyose järv (vt Nyose järve katastroof), mille kaldal pole inimasulaid, hukkus ometi 1700 inimest ja 3500 karilooma. Enamik neist ei hukkunud otseselt lööklaine ega tsunami tagajärjel, vaid lämbus hapnikuvaeseid gaase sisse hingates. Kivu järve plahvatuse korral võiks hukkunuid olla miljoni ringis.
Järvest on hakatud metaani tootma ja kasutama elektri tootmiseks, samuti pruulikodades. Metaani tootmine on väga lihtne. Järves on metaan sügavates veekihtides suure surve all. Kui sealt vett välja pumbata, langeb selle rõhk oluliselt ja vees lahustunud gaasid tungivad mullidena ise pinnale. Ülejääva vee saab järve tagasi lasta ja see on täiesti puhas. Ühtlasi väheneb järve plahvatusohtlikkus. Peamine probleem on eralduvate gaaside eraldamine üksteisest, sest lisaks metaanile on järvevees lahustunud teisigi gaase, sealhulgas mittepõlev süsihappegaas ja põlev divesiniksulfiidhape.
Aleksander Luhamets
thumb|Aleksander Luhamets Aleksander Luhamets (18. märts 1918 Määsi, (Luhamaa), Petserimaa – 5. mai 2006 Võru) oli eesti vaimulik.
Ordineeriti 17. märtsil 1988 õpetajaks. Oli 1988–1993 Urvaste koguduse abiõpetaja, 1991–1992 Rõuge koguduse õpetaja, 1993–1995 Antsla koguduse õpetaja ja 1995–2001 Urvaste koguduse õpetaja.
Isiklikku
Tema isa Timofei Luhamets oli kaupmees, hiljem vennastekoguduse jutlustaja Laitsna palvemajas.
Tema vennatütar Taimi Paal on eesti botaanik.
Bergholtz
Bergholtz (vene keeles Берхгольц) oli aadlisuguvõsa.
Thyra (täpsustus)
Thyra on naisenimi.
Thyra on mitme kuninganna ja printsessi nimi:
115 Thyra on asteroid.
Thyra on Taani Kuningliku Sõjalaevastiku Svanen-klassi õppepurjelaev
Thyra ('uks') on Gümüşhane antiikaegne nimi.
Thyra vald on vald Austraalias Uus-Lõuna-Walesis Cadelli maakonnas.
Thyra jõgi voolab Saksi-Anhaltis.
Meistriliiga 1998
Hooaeg
Esiliigasse oleks pidanud langema Lelle SK, kuid meistrivõistluste viimane säilitas oma koha, sest astme võrra kõrgemale kerkinud Maardu FC Levadia ühines hooaja järel JK Tallinna Sadamaga.
Gustav von Bergmann (1749–1814)
Gustav von Bergmann (28. märts 1749 Neuermühlen, Riia lähedal – 30. juuni 1814 Ruhja) oli Liivimaal tegutsenud baltisaksa vaimulik, trükkal.
Meistriliiga 1998
Hooaeg
Meistrivõistluste eelviimane Jõhvi EP oli üleminekumängudes parem Tallinna KSK Vigrist (0:2, 0:0).
Gustav von Bergmann (1749–1814)
Aastatel 1767–1770 õppis ta Leipzigi Ülikoolis usuteadust. 1770. aastal tuli ta tagasi Liivimaale. 1771. aastal sai ta pastoriks Āraišis. 1784. aastal sai ta pastoriks Ruhjas, kus pidas seda ametikohta surmani.
Meistriliiga 1998
Liigatabel
1Lelle SK jäi Meistriliigasse püsima, kuna JK Tallinna Sadam liitus Esiliigast tõusnud Maardu FC Levadiaga, jättes Meistriliigasse vaba koha.
Mängutulemused
1Kodumeeskond on vasakus veerus. Värvid: roheline – kodumeeskonna võit; kollane – viik; punane – võõrsil meeskonna võit.
Gustav von Bergmann (1749–1814)
Tal oli oma trükikoda, kus muu hulgas trükkis haruldasi ajaloolisi teoseid.
Isiklikku
Tema poeg oli Liivimaa ajaloo uurija Benjamin Fürchtegott Baltasar von Bergmann.
Jacques Rogge
pisi|Jacques Rogge (2014) pisi|Jacques Rogge (2004) Jacques Jean Marie Rogge (2. mai 1942 Gent – 29. august 2021) oli Belgia purjetaja. 2001–2013 oli ta Rahvusvahelise Olümpiakomitee president. Ta oli elukutselt ortopeediakirurg.
Jacques Rogge osales kolmedel olümpiamängudel (1968, 1972 ja 1976) purjetajana Finn klassis. Ta kuulus ka Belgia ragbikoondisse.
Rogge oli aastatel 1989–2001 üheaegselt nii Belgia Olümpiakomitee kui ka Euroopa Olümpiakomitee peasekretär. 16. juunil 2001 valiti ta Rahvusvahelise Olümpiakomitee presidendiks ning ta vahetas välja sellel kohal 1980. aastast olnud Juan Antonio Samaranchi.
2002. aasta taliolümpiamängudel tegi Rogge olümpiakomitee ajaloos omapärase otsuse, mis seisnes selles, et ta ei läinud elama mitte viietärnihotelli Salt Lake Citys, vaid elas koos sportlastega olümpiakülas.
Jacques Roggel oli suur osa selles, et 2008. aasta suveolümpiamängud peeti just Pekingis Hiina Rahvavabariigis. Need olid kolmandad olümpiamängud, mis toimusid kommunistlikus riigis. Eelmised olid 1980. aastal Moskvas tollases NSV Liidus ja 1984. aastal Sarajevos Jugoslaavias.
12. sajand
12. sajand ehk XII sajand pKr ehk m.a.j. on kristliku ajaarvamise kaheteistkümnes sajand, mis algas 1. jaanuaril 1101 ja lõppes 31. detsembril 1200.
Kümnendid ja aastad
1100. aastad: (1100), 1101, 1102, 1103, 1104, 1105, 1106, 1107, 1108, 1109
1110. aastad: 1110, 1111, 1112, 1113, 1114, 1115, 1116, 1117, 1118, 1119
1120. aastad: 1120, 1121, 1122, 1123, 1124, 1125, 1126, 1127, 1128, 1129
1130. aastad: 1130, 1131, 1132, 1133, 1134, 1135, 1136, 1137, 1138, 1139
1140. aastad: 1140, 1141, 1142, 1143, 1144, 1145, 1146, 1147, 1148, 1149
1150. aastad: 1150, 1151, 1152, 1153, 1154, 1155, 1156, 1157, 1158, 1159
1160. aastad: 1160, 1161, 1162, 1163, 1164, 1165, 1166, 1167, 1168, 1169
1170. aastad: 1170, 1171, 1172, 1173, 1174, 1175, 1176, 1177, 1178, 1179
1190. aastad: 1190, 1191, 1192, 1193, 1194, 1195, 1196, 1197, 1198, 1199
1200
Euroopa karusmari
Karusmari ehk euroopa karusmari (Ribes uva-crispa), rahvapärase nimetusega tikker, on sõstraliste sugukonda sõstra perekonda kuuluv põõsaliik.
Botaanilised tunnused
pisi|left|175px|Õis pisi|left|175px|Pungad Põõsas kasvab tavaliselt kuni 1, harva kuni 1,5 m kõrguseks. Võrsed on helehallid, sõlmekohtadel on 1–3 kuni 1,5 cm pikkust oga, sõlmede vahel on ogad lühemad või puuduvad üldse.
Lehed on lühikese rootsuga, 3–5-hõlmalised, pealt tumerohelised, alt helehallid, sügavalt täkilise servaga, roodude kohalt kaetud lühikeste karvakestega.
Marjad valmivad juunis kuni augustis. Üldiselt on need kuni 12 mm pikad, aga suurus sõltub sordist: leidub ka sorte, millel marjad on 3–4 cm pikkused. Karusmarjad on üldiselt karvased ja sellest tuleb nende nimigi, aga seegi sõltub sordist. Üldiselt on metsikud taimed karvasemad kui kultuurtaimed.
Levik ja ajalugu
Euroopa karusmari on looduslikult levinud Ukraina loodeosas, Kaukaasias, Kesk- ja Lõuna-Euroopas ning Põhja-Aafrika mägedes. Üldiselt leidub teda looduses vähe.
Karusmari ei ole pinnase suhtes nõudlik. Siiski eelistab ta toitainerikkaid liivsavimuldi. Kuigi ta kasvab looduslikult pigem kuivades kohtades, kasvab ta ka niiskes kohas, kui see on kuivendatud.
Lõuna-Euroopas kasvab ta üksnes mägedes. Pole teada, kas antiikajal inimesed seda kasvatasid, aga Itaalias on suved nii palavad, et karusmari ei taha seal merepinna lähedal kasvada. Saksamaal ja Prantsusmaal on jahedam ning seal kasvab ta laialdaselt, kuid ometi näib, et keskajal karusmarju üldiselt ei kasvatatud. Mingil määral kasutati teda üksnes ravimtaimena palaviku vastu, sest tema happelisel mahlal on jahutavad omadused.
18. sajandil hakati Inglismaal karusmarju aretama. Seda tehti seemnetest ja aretada püüti võimalikult suurte marjadega taimi. Tänapäeval on kultuurkarusmarjad mõnevõrra suuremate marjadega kui metsikud, aga vahe pole väga suur. Nagu paljudel teistelgi kultuurtaimedel, nii ka karusmarjadel on kõige suuremate marjadega sordid nõrgema maitsega.
Taavi Pirk
Taavi Pirk (sündinud 2. jaanuaril 1979 Pala vallas) on Eesti poliitik.
Euroopa karusmari
Levik ja ajalugu
Väljaspool Euroopat karusmarju praktiliselt ei kasvatata, mingil määral üksnes Uus-Meremaal, kus kliima sarnaneb Kesk-Euroopa omaga.
Taavi Pirk
Ta õppis aastatel 1986–1994 Pala Põhikoolis, aastatel 1994–1998 Räpina Kõrgemas Aianduskoolis. Õpib aastast 2005 Tartu ülikoolis majandust.
Euroopa karusmari
Kasutamine
Euroopa karusmarja kasvatatakse tihti kultiveerituna marjade saamiseks. Liigist on aretatud väga palju sorte. Marju tarbitakse nii toorelt kui ka töödeldult. Nendest valmistatakse moose, mahla, veine, kompotte jms. Eesti kliimas on ta noorena külmakartlik.
Taavi Pirk
Ta peab Kadrina külas toitlustusasutust.
Euroopa karusmari
Kasutamine
Karusmarjapõõsaid paljundatakse seemnetest, pistokstest, võrsikutest ja põõsaste jagamise teel. Sügisel istutatud pistoksad juurduvad kergesti ja võivad juba mõne aasta pärast vilja kanda.
Taavi Pirk
Ta on Pala vallavolikogu liige ja Rahvaliidu noorteorganisatsiooni juht. Eestimaa Rahvaliidu juhatuse koosolekul 28. oktoobril 2010 valiti ta erakonna peasekretäriks.
Euroopa karusmari
Kasutamine
Karusmarja hinnatakse meetaimena, sest ta õitseb marjapõõsastest kõige varem.
Taavi Pirk
Tema huviala on vigursaagimine. Ta valmistub Kadrinasse eesti muinasjuttude tegelastega parki rajama.
Euroopa karusmari
Kasutamine
Karusmari talub hästi ulatuslikku pügamist.
Kahjurid
Karusmarju kahjustavad liblikate Abraxas grossulariata, Macaria vauaria ja Nematus ribesii röövikud. Need söövad karusmarjapõõsa lehti.
19. sajandil kasutati liblikaröövikute vastu segu, mis koosnes tõrvaveest, nõrgast fenoolilahusest ja lumeroosipulbrist. Kasutati ka sõrmkübarat ja tubakat. See aitas kõigi kolme liblikaliigi vastu.
Langenud lehtede hoolikas koristamine võtab liblikaröövikutelt suurema osa toidust ära, sest enamasti on liblikaröövikud harjunud toituma üksnes üht liiki taimedel ega söö teist liiki taimi. Liblikad, eriti Abraxas, nukkuvad pinnases ja sellepärast hävitab pinnase kündmine karusmarjapõõsa ümber suure osa nukkudest.
Lehemädaniku ja teiste seenhaiguste vastu mõjub tõhusalt kaaliumsulfiid.
Nagu teisedki selle perekonna liigid, on ka karusmari vastuvõtlik männi-koorepõletikule, mis kahjustab rängalt Põhja-Ameerika looduslikke männiliike, ja sellepärast on mõnel pool USA-s karusmarjade kasvatamine seadusevastane.
Richard Jöffert
Richard Johannes Jöffert (ekslikult ka Jõffert; 24. september (vkj)/ 7. oktoober 1900 Tallinn – 7. juuli 1953 Stockholm) oli Eesti diplomaat ja konsul.
Ta lõpetas 1919. aastal Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumi.
Õppis 1921–1922 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas ja 1922–1925 (lõpetas) Budapesti ülikooli õigusteaduse alal. Akadeemiliselt oli ta korporatsioon Fraternitas Estica liige.
Osales Vabadussõjas.
Töötas alates 1925. aastast välisministeeriumi keskasutuses, Moskva, Stockholmi, Berliini, Antwerpeni ja Budapestis saatkondades ja konsulaatides, alates 1. detsembrist 1939 oli aukonsul İstanbulis.
1940 naasis Eesti NSV-sse, 1941 pääses ta sundevakueerimisest NSV Liidu tagalasse.
Peapööritus edusammudest
"Peapööritus edusammudest" ("Головокружение от успехов") on Jossif Stalini juhtkiri ajalehes Pravda, mis ilmus 2. märtsil 1930. aastal. Sellele järgnes 3. aprillil Stalini teine artikkel pealkirjaga "Vastus seltsimeestele kolhoosnikutele" ("Ответ товарищам колхозникам").
Stalini artiklid ilmusid ajal, mil Nõukogude Liidus oli käimas massiline kollektiviseerimine. Oma kirjutistes kutsus Stalin üles vältima liialdusi, sundi ja ähvardusi kollektiviseerimisel. Ta rõhutas igati, et talupojad peaksid kolhoose moodustama vabatahtlikult.
Samaaegselt artiklite ilmumisega võttis ÜK(b)P Keskkomitee eesotsas Staliniga vastu rea otsuseid ("Võitlusest parteiliini moonutustega kolhoosiliikumises" ("О борьбе с искривлениями партлинии в колхозном движении") jt), mille toimel kollektiviseerimine aeglustus ja sai isegi tagasikäigu. 1930. aasta jooksul vähenes kolhooside arv ligi poole võrra. Paljud talupojad astusid kolhoosidest välja. Kollektiviseerumine intensiivistus taas järgmistel aastatel ning aastaks 1936 oli 90 protsenti talupoegadest kolhoosides või sovhoosides.
Ilukirjandus
Artiklil "Peapööritus edusammudest" on oluline roll paljudes kollektiviseerimist käsitletavates ilukirjanduslikes teostes: Mihhail Šolohhovi romaanis "Ülesküntud uudismaa" (I köide, 28. ja järgmised peatükid); Vladimir Tendrjakovi jutustuses "Agoonia" jpt.
Martin Okas
Martin Okas (26. veebruar 1864 Adavere vald, Viljandimaa – 1. märts 1946 Sõmeru vald, Virumaa) oli eesti õpetaja ja õpikukoostaja.
Aastai 1919–1933 oli ta Tartu 15. algkooli juhataja.
Okase "Aabits ja Lugemise raamat" on trükitud Riias, Mülleri trükikojas 1903. aastal K. J. Sichmanni kirjastuse poolt.
Eesti keele Aabits ja Lugemise raamat. Kokku seadnud Okas (kooliõpetaja Jurjevi linnakoolist).
Päären Raudvee
Päären Raudvee (ka Pärn Raudvee, aastani 1934 Bernhard Rosenwald) (28. mai 1906 Lehtse vald – 17. juuni 1964 Tallinn) oli eesti teatrikunstnik ja näitleja.
Aastal 1936 täiendas ta end nukuteatri alal Tšehhis. Aastal 1936 rajas koos Leo Kalmetiga Draamateatri nukuteatri. Aastal 1937 õppis stipendiaadina Saksamaal ja Rootsis.
Päären Raudvee oli 7. veebruaril 1932 Draamastuudio Teatris esietendunud "Vargamäe" (Andres Särevi dramatiseering, "Tõe ja õiguse" esmalavastus) kunstnik. Lavastas selle Kaarli Aluoja.
Isiklikku
Päären Raudvee oli 1930–1939 abielus kursuseõe Salme Reegiga.
Highland
2017. aastal elas omavalitsuses 235 200 inimest.
Philip Kaljot
Philip Karl Ferdinand Kaljot (2. märts 1891 Einmanni mõis, Vohnja vald, Järvamaa – 13. aprill 1942 Sosva, Sverdlovski oblast) oli Eesti diplomaat ja konsul.
15. oktoobrist 1939 oli ta Eesti saatkonna nõunik Riias. Arreteeriti 14. juunil 1941 Tallinnas, hukati.
Disain
Disain (itaalia keeles disegno 'joonis, kavand, mudel'), kujustus ehk tootekujunduskunst tähendab esemete, teenuste, lahenduste kasutatavuse ja vormi kujundamist või valmistamist. Samuti kahemõõtmelisi graafilisi lahendusi, kasutajaliideste ja kaubamärkide kujundamist ja teostust nimetatakse disainiks. Disain on plaan, konventsioon objekti loomiseks, süsteem või mõõdetav inimloodud interaktsioon (arhitektuurijoonised, insenerijoonised, äriprotsessid, elektroonikaskeemid jne). Disainil on erinevates valdkondades erinevaid kõrvaltähendusi (vt disainivaldkondi allpool). Mõnel juhul loetakse disainiks disainerliku lähenemise kasutamist objekti otsesel loomisel (nagu näiteks keraamikas, inseneritöös, juhtimises, kodeerimises ja graafilises disainis)
Disain on kunst luua ja arendada tooteid, teenuseid ja lahendusi, mis on senistest lihtsamad, huvitavamad, turvalisemad, loodussäästlikumad, parema väljanägemise või suurema kasutusmugavusega.
Disainialal töötavat inimest nimetatakse disaineriks.
Disain väljendub kõige tuntavamalt igapäevastes füüsilistes esemetes: asjades, riietes, autodes, ka toidus ja tarbeesemetes, aga see on ainult väike, väljapaistev osa disaini potentsiaalist ja võimest meie ümbritsevat keskkonda paremaks, ilusamaks ja mugavamaks muutmisel. Disain on ka teadlik ja läbipaistev, protsess, mille abil defineeritakse ja leitakse probleemidele lahendusi, väljendugu need siis toodete, teenuste, keskkondade, suhtluste või protsesside näol.
Disaintoodete üks oluline omadus on nende kasutatavus ja otstarve – kui käärid ei lõika, siis pole nad hästi disainitud ja neist pole lihtsalt kasu. Teiste toodete puhul on jällegi olulisem nende visuaalne vorm. Disaineri ülesanne ongi tuvastada, milliseid jooni tuleb konkreetse objekti puhul välja tuua – ehk leida probleem ja lahendada see võimalikult looval, innovatiivsemal, kasutajasõbralikumal ja efektiivsemal moel. Hea disain seob ideed turgudega, vormides neist praktilised ja atraktiivsed lahendused klientidele ja kasutajatele.
Mida rohkem oskame disainereid kaasata probleemide lahendamisse, seda toimivamaks, mõistlikumaks, lihtsamini kasutatavaks muutub meid ümbritsev keskkond ja terve meie elu.
Disainiauhind BRUNO
Iga kahe aasta järel annab Eesti Disainerite Liit välja disainiauhinda BRUNO. Esimesed seesugused auhinnad jagati laiali 2006. aastal, kui tootedisaini kategoorias pälvis auhinna Martin Pärn oma büroomööbli seeriaga "Krog" ning parimaks disainiprojektiks tunnistati isehelenduva vaiba "Jaaniuss" tooteprototüüp, mille autor oli Annike Laigo.
Alates 2008. aastast antakse Eesti disainiauhinda välja kolmes kategoorias: parim tootedisain, parim disainiprojekt ja eeskujulik design management.
Disainiaasta
14. septembril 2006 kuulutati välja Eesti esimene disainiaasta (kuulutati lõppenuks 6. novembril 2007), et tähistada 40 aasta möödumist disainihariduse andmise algusest, tähtsustada disaini ettevõtjate silmis ning tutvustada antud tegevusala laiemale üldsusele.
Disainiaasta raames korraldati seminare ABCDisain, linnaruuminäitusi "Disain on kõikjal", rändnäitust "Disain tuleb külla" ja 32 disaini töötuba lastele ja noortele üle Eesti, koostati Tallinna disainikaart, pandi kokku disaini tutvustavaid lõike ETV saatesarja "OP!", viidi läbi "Elu paremaks muutmise konkurss" ning ulatuslik meediakampaania, mille käigus avaldati disainiteemalisi trükiseid ja artikleid, esineti raadios ja televisioonis.
Disainiaasta projekt pälvis oma tegevuse ajal Eesti Suhtekorraldajate Liidu poolt väljaantava Suhtekorraldusteo auhinna (2006. aasta). Samuti tunnustas ettevõtmist ja selle teostajaid Eesti Kultuurkapital ning Tallinna linn ja Eesti Kunstiakadeemia valis selle oma parimaks projektiks aastal 2006.
SÄSI
Alates 2005. aastast antakse välja Eesti Noore Disaineri auhinda, mis kannab nime SÄSI. Konkursi eesmärk on "Eesti tootedisaini järelkasvu kindlustamine, noorte disainerite loova ja iseseisva tegutsemise toetamine ja julgustamine, disainiteadvuse süvendamine ja valdkonna laiendamine ning uute loojate toomine meedia, avalikkuse ja eelkõige ettevõtluse huviorbiiti". Konkurssi korraldab mittetulundusühing Sina, Mina ja Keegi ning auhindade väljaandmise korraldab läbi Eesti Kunstiakadeemia tootedisaini osakond.
Liikumine
Liikumine ehk mehaaniline liikumine on füüsikas (mehaanikas) kehade või osakeste asukoha pidev muutumine ajas (aja jooksul). Lokaalselt iseloomustab liikumist kiirus ja globaalset saab seda kirjeldada trajektoori abil.
Masspunkti liikumine piirdub asukoha muutumisega. Absoluutsel jäiga keha või kehade süsteemi puhul lisandub massikeskme asukoha muutumisele (kulgliikumine) keha või kehade osade vastastikuse asendi muutus (pöördliikumine).
Liikumine võib seisneda ka keha mõõtmete ja kuju ajalises muutumises.