cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neodüümmagnet
Jätkusuutlikkus
Neodüümmagneteid leiab tänapäeval paljudest tehnoloogilistest lahendustest, aga vastavalt prognoosidele ei suudeta tulevikus olemasolevate kaevanduste baasil enam kasvavat nõudlust tooraine järele täita. Näiteks tuulegeneraatorite kohta on antud hinnang, et iga tuulegeneraatori megavatt vajab 200 kg neodüümi. Hiljutine MIT uuring ennustab, et järgneva 25 aasta jooksul kasvab neodüümi nõudlus 700 protsenti. Neodüümi leidub tegelikult Maal suhtelises külluses, kuid näiteks merealuste kaevanduste puhul kerkivad esile keskkonnakaitselised probleemid. Alternatiivina on kaalutakse isegi haruldaste muldmetallide kaevandamist asteroidelt. Lahenduseks oleks ka taaskasutus, kuid see ei ole seni veel majanduslikult otstarbekas.
Neodüümmagnetite peamisteks tootjateks on saanud Hiina ettevõtted, kuna Hiina kontrollib enamiku haruldaste muldmetallide kaevandamist. 2012. aastal toodeti Hiinas ametlikult 50 000 tonni neodüümmagneteid, aga hinnanguliselt oli tegelik kogus 80 000 tonni. Hiina toodab tänapäeval 97% maailma haruldastest muldmetallidest ja 76% maailma haruldastel muldmetallidel põhinevatest magnetitest.
Ameerika Ühendriikide Energiaministeerium on asunud rahastama uurimistöid, et leida asendusi haruldastel muldmetallidel põhinevate magnetite tehnoloogiale. Näiteks on rahastatud "The Advanced Research Projects Agency-Energy" (ARPA-E) poolt programmi Rare Earth Alternatives in Critical Technologies (REACT) 2011. aastal 31,6 miljoni dollariga.
Neodüümile on otsinud alternatiivi ka töögrupp Jaapanis (Japan’s National Institute of Advanced Industrial Science and Technology (AIST) Materials Research Institute for Sustainable Development), kes töötas välja samaariumi-raua-lämmastikuühendil põhineva paagutatud isotroopse magnetmaterjali, mille magnetilised omadused on võrreldavad neodüümmagneti omadega.
Tootmisprotsess
Neodüümmagneti üldvalem on Nd2Fe14B. Tegelik stöhhiomeetria tootmisprotsessis on keerulisem:
57 Fe + 8 B + 10 Fe2O3 + 7,5 NdO3 + 52,5 Ca → Nd15Fe77B8 + 52,5 CaO
Selle reaktsiooni käigus moodustuv pulber erineb veidi Nd2Fe14B-st. Magneteid tehakse tihti kas Nd-rikkamaid või B-rikkamaid, kus valmis magnetmaterjal sisaldab mittemagnetilisi neodüümi- või booriosakesi, mille ümber on kõrgelt magnetilised Nd2Fe14B terad.
Kui väike osa rauda asendada koobaltiga (Co), siis paraneb neodüümmagneti temperatuuritaluvus, kuid koertsitiivus väheneb. Kui osa neodüümi asendada düsproosiumiga (Dy), siis koertsitiivsus paraneb, kuid energiatihedus väheneb. Tihti kasutatakse Co ja Dy koos.
Tehnoloogiad
Neodüümmagneteid toodetakse põhiliselt kahel meetodil.
Polümeeriga sidumise meetod (bonding)
Polümeeriga sidumisel põhinevaid neodüümmagneteid valmistatakse NdFeB sulami lintide sula-ketramise käigus. Lindid sisaldavad juhuslikult orienteeritud Nd2Fe14B osakesi (terasid). Need lindid jahvatatakse pulbriks, segatakse polümeeriga ja polümeerkomposiit tekitatakse kas injektsioon-vormimise või survevalu läbi. Kasutatav polümeer valitakse vastavalt plaanitavale vormimise meetodile, survevalu puhul kasutatakse termosettplastikuid, näiteks epoksüvaiku, samas kui injektsioon-vormimise puhul valitakse polümeeriks mõni termoplastik, näiteks nailon või polüfenüleen-sulfiid (PPS). Kasutatav polümeer määrab ära ka maksimaalse kasutustemperatuuri (120 °C epoksüvaigu ja 80 °C nailoni puhul). Polümeeriga seotud neodüümmagnetid on mehaaniliselt hästi töödeldavad ja sõltuvalt valitud polümeerist ka vastupidavamad korrosioonile. Kui üldiselt on neodüümmagnetid anisotroopsed, siis survevaluga on võimalik valmistada ka isotroopseid magneteid.
Polümeeriga seotud magnetite magnetvälja tugevus on väiksem kui paagutatud magnetitel, kuid nende eeliseks on võimalus valmistada eri vormidega detaile: kaared, trapetsoidid jne. Võimalik on saavutada "Halbach array".
Paagutamismeetod (sintering)
Paagutatamise puhul sulatatakse esiteks neodüümi, raua ja boori segu sulatusahjus, valatakse valuvormi ja jahutatakse. Saadud kangid jahvatatakse ja pulber kuumpressitakse orienteerivas magnetväljas tihedateks plokkideks. Need plokid paagutatakse (vaakumis) ja lõigatakse mõõtu, pind kaetakse ja "tühjad magnetid" magnetiseeritakse eksponeerides neid väga võimsas magnetväljas.
Sulami valmistamine
Toorainete kokkusulatamine toimub spetsiaalses vaakum-induktsioonahjus. Sulam valatakse vormi ja jahutatakse. Ainete sulamistemperatuurid: Nd 1021 °C, Fe 1538 °C, B 2076 °C.
Jahvatamine
Saadud materjal jahvatatakse jugaveskis (jet mill) pulbriks, mille keskmine osakeste suurus on 3–7 mikromeetrit. Selline pulber on keemiliselt väga aktiivne ja võib õhu käes isesüttida, seega tuleb vältida kokkupuudet hapnikuga.
Kokkusurumine
Üks võimalik meetod on ristipressimine, kus pulber paigutatakse pressi õõnsusse ja kompakteeritakse löögiga, kuid vahetult enne lööki rakendatakse suunavat välja. Kompakteerimine "külmutab" joonduse. Kuna väikesed pulbriosakesed pikendatakse magnetilise joonduse suunas, saadakse parem joondus, ehk kõrgema energiaga magnet ristipressimise tulemusena. Pulbri kompakteerimine hüdraulilise või mehaanilise pressi abil seab piirangud kujule, mida saab vormi õõnsusest välja lükata.
Teine kompakteerimismeetod on niinimetatud isostaatiline pressimine, mille käigus elastne anum täidetakse pulbriga, seejärel anum suletakse, rakendatakse joondav väli ja anum asetatakse isostaatilise pressi alla. Kasutades hüdraulilist vedelikku, rakendatakse rõhk väljapoole suletud anumat, kompakteerides seda võrdselt igast küljest. Põhiline eelis sellise meetodi puhul on see, et saab teha väga suuri magneteid ja kuna rõhku rakendatakse igast suunast võrdselt, siis saadakse suurima energiatihedusega toode.
Paagutamine
Eelmises etapis saadud kompakteeritud materjal paigutatakse vaakumahju tihenema (molekulid kleepuvad üksteise vastu). Konkreetne paakumistemperatuur (alla materjali sulamistemperatuuri) ja vaakumi või intergaasi olemasolu valitakse vastavalt magneti klassile. Pärast toatemperatuurile jahtumist tehakse veel üks termiline töötlus madalamal temperatuuril karastamise eesmärgil. Paagutusprotsessi käigus kaotab neodüümmagnet umbes 15–20% oma mahust. Saadud toode on karedapinnaline ja ligikaudsete soovitud mõõtmetega, millel pole veel magnetvälja.
Lõpptöötlus
Paagutatud magnetid töödeldakse vastavalt vajadusele siledaks ja õigesse mõõtu, kas väljast või seest lõikamise teel. Kuna neodüümmagnet on samas habras kui ka väga kõva (Rockwelli skaalal C 57–61) vajab töötlemine teemantlõikureid ja teemantkäiasid. Lõigata saab nii täpselt, et hilisemat käiamist ei ole tarvis.
Keerulisemate kujundite saamiseks kasutatakse ka elektrisädetöötlust.
Kuna töödeldud magnetitel on teravad servad, mis on altid lahti murduma ning takistavad pinnakatmist, ümardatakse teravused vibratsioonpoleerimisega abrasiivses keskkonnas.
Paagutatud neodüümmagnetid vajavad pea alati pinnakatet, kuna on keemiliselt aktiivsed. Eriti väljendub korrosioonitundlikkus mööda terade piirjooni, kus korrosioon põhjustab magneti murenemist ja kildude eemaldumist pinnakihist.
Enamasti kasutatakse nikkel-vask-nikkel pinnakatet, kuid võimalike katetena on toodud ka järgmised metallid: Zn, Ag, Au, Sn, Ti, Al. Lisaks metallidele on ka teisi kattematerjale üksi või koos Ni-Cu-Ni kattega: epoksiid, PTFE, kumm jt.
Magnetiseerimine
Selles etapis on toodetavatel neodüümmagnetitel "eelistatud" magnetiseerumise suund, kuid nad pole veel magnetiseerunud. Magnetiseerimiseks paigutatakse magnetid hetkeks väga tugevasse magnetvälja (saavutatakse suure mähisega ning kõrge pingega, et hetkeks saavutada vajalik voolutugevus).
Järelkontroll
Soovitud mõõtude vastavuse kontroll, pinnakatte paksuse kontroll röntgenfluorestsentsmeetodil. BH kurvi mõõtmine toimub hüstereesigraafiga.
Piirangud kasutamisel
Neodüümmagnetid, mis tehakse pulbermetallurgiaga, meenutavad keraamikat, mitte metalli, mistõttu võivad magnetid löögi tulemusena väga kergesti mõraneda või puruneda. Neodüümmagneteid ei soovitata paigaldada surve alla, vaid fikseerimiseks tuleks magnet liimida veidi suuremasse taskusse.
Paagutamise uued suunad
2015. aastal teatas Jaapani ettevõte Nitto Denko Corporation, et nad arendavad uut meetodit neodüümmagnetite pulbermetallurgias. Meetod kasutab ära "orgaanilist/anorgaanilist hübriidtehnoloogiat", et moodustada savisarnane segu, mida saab vormida mitmesugusteks kujunditeks enne paagutamist. Sealjuures on kõige tähtsam, et väidetavalt on võimalik kontrollida ka magnetvälja orientatsiooni ebaühtlaselt, et oleks võimalik lokaalselt kontsentreerida magnetvälja, mis aitaksid täiustada elektrimootoreid. Masstootmist plaanitakse alustada aastal 2017.
Polümeeriga sidumise meetodi uued suunad
Kuna polümeeriga sidumise meetodil toodetavatel neodüümmagnetitel on madalam energiatihedus ja väiksem koertsitiivus kui pulbertehnoloogiaga valmistatud neodüümmagnetitel, on nende polümeersetel segudel põhinevate magnetite eelisteks hea töödeldavus (injektsioon-vormimine, survevalu, ekstrusioon, valtsimine), head mehaanilised omadused ning parem vastupidavus korrosioonile. Seetõttu on viimastel aastatel otsitud lahendusi, kuidas täiustada sellist tüüpi magneteid .Üks tulevikusuundi on kihtlisandustootmine ehk 3D-printimine (additive manufacturing, AM), mis ehitab kolmemõõtmelisi objekte raalprojekteeritud (CAD) mudelitest, lisades materjali kiht kihi haaval. Antud meetodi eelised oleksid minimaalne jäätmete teke, kontrollitud energiakasutus, väiksem töötlemise aeg, rakiste tootmise kulu puudumine, piirangute puudumine kujule ja suurusele.
2016. aastal kasutasid Huber jt 3D-printimist, et toota isotroopne NdFeB tahkistatud magnet. Prinditud magneti tiheduseks saavutati 3,57 g/cm³, mis on väiksem kui injektsioon-vormimisel toodetud magnetitel (4,35 g/cm³), seetõttu saavutati ka väiksem jääkmagneetuvus.
Üks uurimisgrupp kasutab "suure ala kihtlisandustootmist" (Big Area Additive Manufacturing, BAAM), mis kombineerib sulatamise, liitmise, ekstrudeerimise. Sisendmaterjaliks on magnetilised pelletid, mis koosnevad 65% isotroopsest NdFeB pulbrist ja 35% Nailon-12 polümeerist.
Taaskasutus
Üks võimalus neodüümmagnetite taaskasutuseks oleks nende kokku kogumine kõvaketastest, ühelt poolt põhjusel, et neid on sealt suhteliselt lihtne kätte saada, teisalt on need ühed vähestest neodüümmagneteid sisaldavatest toodetest, millel on piisavalt lühike eluiga, et taaskasutusel tekiks mõte.
Ühes 2016. aastal avaldatud raportis kirjeldatakse neodüümmagnetite taaskasutuseks järgmist tehnoloogiat: "novel tripodal nitroxide ligand: H3TriNOX", et eraldada neodüümmagnetitest neodüüm ja düsproosium.
Sellisel taaskasutusel oleks teoreetiliselt turgu, sest Hiina toodang on limiteeritud ja ebastabiilne, samas toodab Hiina 97% kõikidest haruldatest muldmetallidel.
Kirjeldatud taaskasutus oleks ka keskkonnasõbralikum võrreldes kaevandamisega või traditsioonilise neodüümi ja düsproosiumi eraldamisega, mis kasutab vedelik-vedelik ekstraheerimist.
Aastane tulu taaskasutusest oleks 126 000 kg/aastas neodüümi ja 14 000 kg/aastas düsproosiumi puhul, mis maksaks 12 500 000 dollarit 2016. aasta hinnaga. Avaldatud raportis väidetakse, et lähitulevikus ei ole selline taaskasutus majanduslikult mõttekas, aga kui tooraine hind peaks tõusma, siis tuleks seda kaaluda.
Rakendused
pisi|Väikesed neodüümmagnetid hoiavad terasest kuule. Neodüümmagnet suudab hoida rohkem kui 1000x enda raskust pisi|Raputamisega laetav taskulamp: elektrivool tekib kui taskulambi keskel olevast mähisest libistatakse läbi neodüümmagnet (mähisest paremal), elektrienergia salvestatakse superkondensaatorisse ja 10 sekundit raputamist annab 2–3 minutit valgust Neodüümmagnetid on asendanud AlNiCo ja ferriitmagnetid enamikus moodsates tehnoloogilistes lahendustes, kus on vajadus püsimagnetite järele, sest nende suurem tugevus võimaldab kasutada väiksemaid ja kergemaid magneteid. Neodüümmagneteid kasutatakse näiteks:
Ohud
Neodüümmagnetite laialdane levik ja suur võimsus mahu kohta kätkeb endas ohte, mida pole varem muud tüüpi magnetite puhul ilmnenud. Näiteks võivad tugevate neodüümmagnetite magnetväljad olla ohtlikud mehaanilistele ja elektroonilistele seadmetele kaugemalt kui tavalised magnetid.
Ollepa mõis
Ollepa mõis (saksa keeles Ollepäh) oli rüütlimõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Tänapäeval jääb see Järva maakonna Türi valda.
Mõisakompleks
Mõisa peahoone on hävinud. Kõrvalhoonetest on säilinud tugevalt ümber ehitatud meierei, 19. sajandist pärinev teadmata otstarbega hoone ja maakivihoone varemed. Säilinud hoonet kasutas Nõukogude ajal kolhoos Leninlik tee Ollepa külanõukogus.
Mõisa park on hävinud, alles on üksikud puud.
Viini raekojaplats
pisi|[[Viini raekoda ja raekojaplats]] Viini raekojaplats (saksa keeles Wiener Rathausplatz) on Viini raekoja ees asuv esindusväljak.
Leivatehas
pisi|Leivatehas Venemaal Arhangelski oblastis [[Severodvinskis (märts 2010)]] Leivatehas (Nõukogude ajal ka leivakombinaat) on tööstusettevõte, mille põhitoodangu moodustavad leib, sai ja teised pagaritooted.
Peeter Normak (insener)
Peeter Normak (sündinud 10. aprillil 1931 Tallinnas) on eesti insener, majandusteadlane ja ettevõtja.
Ta on töötanud mitmes Rootsi firmas, sealhulgas ettevõtetes EI AB AEG ja Stockholmi Aurukatlaühing. Ta on paberivabrikant.
Peeter Normak on Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Sälitis
Sälitis või säilitis on endisaegne mahu- ja massiühik. Algselt tähistas sälitis laevaruumi mõõtu.
Mihhail Burtsev
Mihhail Burtsev (21. juuni 1956 Moskva – 16. oktoober 2015 Moskva) oli Nõukogude Liidu vehkleja.
Burtsev võitis kuldmedalid meeskondlikus espadronis 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis ja 1980. aasta suveolümpiamängudel Moskvas. Moskva olümpiamängudel võitis ta ka individuaalse hõbemedali.
Akroni Ülikool
pisi|Logo Akroni ülikool (inglise keeles University of Akron) on ülikool USAs Ohio osariigis Akronis.
Ülikool asutati 1870.
Ülikoolis õpib üle 20 000 üliõpilase.
Saarjärve mõis
Saarjärve mõis (saksa keeles Saarjerw) oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal.
Mõis rajati 1806 Peri mõisast eraldatud alast.
Võrevere mõis
Võrevere mõis (18. sajandi kaartidel saksa keeles Werrefer) oli Imavere mõisa kõrvalmõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Tänapäeval jääb mõisa ala Järva maakonda Järva valda.
Mõis
1978. aastal oli mõisa peahoone hävinud, kõrvalhoonetest olid säilinud vaid vundamendid ning talli maa- ja paekivist hoone vare. Park puudus, olid üksikud põlispuud.
KC
KC võib tähendada järgmist:
Viisiütlev kääne
Viisiütlev ehk instruktiiv on (tegutsemis)viisi väljendav kääne, mis on soome ja turgi keeltes. Tegelikult viisiütlev on olemas eesti keeles ainult väljenditena nagu käsitsi, jalgsi, pikisilmi, värisevi käsi, lehvivi hõlmu, suuri silmi, avasui (vrd soome keeles: käsin, jaloin, pitkin silmin, värisevin käsin, liehuvin helmoin, suurin silmin, avosuin).
Soome keeles
Soome keeles on kolm haruldasemat käänet viisiütlev, alalütlev (adessiiv) ja kaasaütlev (komitatiiv). Viisiütlev kääne vastab küsimusele "mismoodi?" ja "kuidas?". Tavapäraselt see esineb mitmuses, v.a kuljimme jalan (e k 'liikusime jalgsi'). Käänet kasutatakse ka väljendama viisi, kuidas tegevus sooritatakse, nt kuljimme laulaen (e k 'liikusime lauldes') ja hän lähti ihmetellen (e k 'ta läks imestades').
Moodustamine toimub niimoodi, et käände lõpp -n liidetakse nõrga mitmusevormiga:
Cornelius Cruys
Cornelius Cruys (vene keeles Корнелий Крюйс, norra keeles Niels Creutz; 14. juuni 1655 Stavanger Taani-Norra – 14. juuni 1727 Peterburi Venemaa keisririik) oli norra ja seejärel hollandi päritolu Venemaa keiserliku mereväe admiral ja Balti laevastiku esimene komandör.
Viisiütlev kääne
Soome keeles
Kui tegusõna tüvi lõpeb e-ga, muutub see käändes i-ks, nt lukea -> lukien; itkeä -> itkien.
Soome keeles rääkides kasutatakse tihti instruktiive kui abisõnu, nt hiukan ('natuke'), harvoin ('harva'), hitaammin ('aeglasemalt'), enemmän ('enam, rohkem'), alun perin ('algusest peale'), samoin ('samuti'), tarkoin ('täpselt, hoolikalt'), takaperin ('tagurpidi'), niin ('nii'), noin ('nõnda, umbes'), näin ('niimoodi, sedaviisi'), kuin ('kui'), kuinka ('kuidas'), aivan ('täiesti, lausa, just täpselt'), tyystin ('täiesti, hoopis, põhjalikult'), varsinkin ('eriti, eelkõige'), väkisin ('jõuga, vägisi, vägivaldselt'), läpikotaisin ('läbinisti, läbi ja lõhki'), oikein ('õigesti, korralikult'), ylen ('väga, eriti').
Turgi keeled
Türgi keeles instruktiivi lõpp on -le, nt Trenle geldim 'sõitsin rongiga'.
Ilmar Toomla
Ilmar Toomla (1. august 1921 Tallinn – 9. detsember 1995 Pärnu) oli eesti näitleja.
Ta õppis 1929–1935 Paides alg- ja täienduskoolis. 1941–1944 oli Saksa sõjaväes (töötas Ostlandi filmitöökojas). Aastatel 1946–1949 oli Narva Teatri (Paides) ja 1949–1970 Endla näitleja.
Isiklikku
Sirje Toomla on Ilmar Toomla tütar.
Vikingi programm
Vikingi programm oli NASA kosmoseprogramm, mille eesmärgiks oli saata Marsile kaks kosmosesondi: Viking 1 ja Viking 2. Iga Vikingi üksus koosnes kahest komponendist – orbitaalsatelliidist, mille ülesandeks oli pildistada Marsi pinda, ning maandurist, mille ülesandeks oli uurida Marssi tema pinnalt. Samuti toimisid satelliidid infovahetusjaamadena, kui maandurid olid pinnale maandunud.
Vikingi programm oli omal ajal üks kõige kallimaid ja ambitsioonikamaid missioone, mis saadeti Marsile, ning kogu kosmoseprogrammi kogusumma võis ulatuda kuni 1 miljardi USA dollarini. Missioonid olid edukad ning kogutud info moodustas enamuse teadmistest Marsist kuni 2000. aastate alguseni.
Vikingi programm arenes välja NASA planeeritud veelgi ambitsioonikamast Voyageri Marsi missioonist, mis ei ole seotud 1970ndate Voyageri süvakosmosesondidega. Viking 1 startis 20. augustil 1975 ja Viking 2 9. septembril 1975. Viking 1 jõudis Marsi orbiidile 19. juunil 1976 ja Viking 2 järgnes sama aasta 7. augustil.
Pärast kuuajalist orbiidil lendamist ja satelliitidelt saadud pildiinfo kasutamist valiti välja sobiv maandumispaik, maandurid eraldusid satelliitidelt ja maandusid raskusteta Marsi pinnale. Viking 1 maandur jõudis Marsi pinnale 20. juulil 1976 ja Viking 2 3. septembril. Orbitaalsatelliidid jätkasid oma tööd samal ajal kui maandurid kasutasid pinnal oma instrumente.
Vikingi satelliidid
Satelliitide peamised eesmärgid olid transportida maandurid Marsile, kaugseirata Marsi pinda, et leida maanduritele sobivad maandumispaigad, olla maanduritele vahesidejaamaks ja teha teadusuuringuid. Mõlemad satelliidid olid ehitatud varasema Mariner 9 järgi ning oma kujult olid nad 2,5 m läbimõõduga kaheksanurgad. Nende mass koos kütusega oli 3527 kg ning pärast satelliidi ja eraldumist olid nende mass vastavalt 900 kg ja 600 kg. Satelliidi kaheksanurkne külg oli 0,4572 meetrit kõrge ning külgede pikkused olid vaheldumisi 1,397 m ja 0,508 m. Satelliidi aparatuuri kõrgus oli maandurite kinnituspunktidest kuni raketi kinnitamispunktideni 3,29 m. Satelliidil oli 16 modulaarset ava, kolm igal pikemal küljel ja üks lühemal. Satelliidilt ulatusid välja neli päikesepaneeli ning nende kogupikkus avatuna tipust vastastippu oli 9,75 m.
Mordarka
Mordarka on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Limanowa maakonnas Limanowa vallas. Idas piirneb Mordarka Limanowaga. Külast kirdes asub Jaworzi mägi (918 m). Küla asub Krakówist ligikaudu 55 km kagus.
Vikingi programm
Liikumine
Satelliitide liikumine toimus monometüülhüdrasiini ja lämmastiktetraoksiidi bipropellantiga vedelkütuse rakettmootori abil, mis oli võimeline tekitama 1,323 N lükkejõudu ehk tekitama muutust kiiruses 1480 m/s. Satelliidi orbiidikorrektuurid tegid ära 12 väikese kokkusurutud lämmastikuga pihustit.
Navigatsioon ja kommunikatsioon
Satelliidid kasutasid oma kolmemõõtmelise asukoha määramiseks päikesesensoreid, Canopusi tähejälgijat, kahte kiirendusandurit ja kuue güroskoobiga varustatud inertsiaalandurit. Kommunikatsioon toimus 20 W S-spektrumi (2,3 GHz) raadiosaatja ja kahe 20 W võimendiga. Samuti oli satelliit varustatud X-spektrumi saatja (8,4 GHz), et katsetada raadioside toimimist satelliidilt erinevatel lainesagedustel. Kommunikatsioon maajaamast satelliiti toimus läbi S-spektrumi (2,1 GHz) sageduse. Satelliitide ühte otsa oli kinnitatud kaheteljeliselt liikuv paraboolantenn, teise otsa tavaline dipoolantenn. Satelliidid olid varustatud lintsalvestitega, mis olid võimelised talletama 1280 megabitti andmeid. Samuti oli satelliitidel olemas 381 MHz raadio.
Mordarka
Küla on esmamainitud 1415. aastal.
Vikingi programm
Elektrisüsteem
Satelliidid olid varustatud kaheksa 1,57 × 1,23 m päikesepaneeliga, mis kokku suutsid Marsi orbiidil tekitada 620 W energiat. Energia salvestati kahte 30 A*h nikkel-kaadmiumakusse.
Peamised leiud
pisi|Marss Vikingi satelliidilt vaadatuna Pildid suurtest, tüüpiliselt vee mõjul tekkinud geoloogilistest struktuuridest, andsid alust arvata, et Marsil võib leiduda vett. Marsi pinnalt leiti hiiglaslikke jõesänge, kanjoneid ning lõunapoolkeral väikesi jõevõrgustikke, mis viitasid sellele, et kunagi sadas planeedil vihma. Paljud meteoriidikraatrid nägid välja, nagu oleksid meteoriidid langenud mudasse, kuna kunagisest kokkupõrkest üles kerkinud maapind oli voolava iseloomuga.
Vikingi maandurid
pisi|Kunstniku nägemus Vikingi maandurist Marsi pinnal
Maandurid koosnesid kuusnurksest alumiiniumpõhjast, mille küljed olid vahetuvalt 1,09 m ja 0,56 m. Põhja lühematele külgedele olid kinnitatud jalad. Ülaltvaates moodustasid jalad võrdkülgse kolmnurga, mille iga külg oli 2,21 meetrit ning aluse pikemad küljed moodustasid sirgjoone ühest jalast teise. Teadusinstrumendid olid kinnitatud nii põhja alla kui peale.
Mõlemad maandurid olid maandumise ajaks suletud langekesta, mis aeglustas maandumise kulgu ning kaitses ühtlasi sisemist aparatuuri. Et vältida Marsi pinna saastamist maiste organismidega, paigutati mõlemad maandurid pärast kokkupanekut ja langekesta sulgumist 40 tunniks "biokilpi" kõrge rõhu ja 111 °C kuumuse kätte, et neid steriliseerida.
Mõlemad maandurid jõudsid Marsi orbiidile koos satelliidiga. Enne kui maandur satelliidist eraldati, et see saaks Marsi pinnale langeda, lendasid mõlemad üksused mitu korda orbiidil ümber Marsi. Langus koosnes neljast faasist – esimene neist oli orbiidilt langemise põlemise faas. Maandur avas langevarju, eraldas oma langekesta ning avas oma jalad kuue km kõrguselt ning samal liikudes kiirusel 900 km/h maa pinnale. 1,5 km kõrgusel käivitas maandur vastassuuna mootorid ja lasi langevarjust lahti. Maandur kasutas kohe rakette, et pidurdada oma hoogu ja kontrollida langust. Mõlemad maandurid maandusid edukalt (st mitte purunedes) Marsi pinnal.
Elektrisüsteem
Maandurid olid varustatud kahe raadioisotoopide termoelektrilise generaatorite üksusega, mille kütuseks oli plutoonium-238, ning olid kinnitatud maanduri vastaskülgedele ja kaetud tuulekaitsega. Iga generaator oli 28 cm kõrgune, 58-diameetrise läbimõõduga, 13,6 kg massiga ja võimaldas anda 30 W kestvat võimsust 4,4 V pingel. Et varustada maandurit vajadusel lisaenergiaga, oli pardal neli 28 V, 8 A*h (28,800 kulonit) laetavat nikkel-kaadmiumakut.
Maandurite teaduslik last
Maandurid kandsid endas vajalikke instrumente, et uurida Marsi pinnase ja atmosfääri bioloogiat, keemilist koostist (orgaanilist ja anorgaanilist), meteoroloogiat, seismoloogiat, geomagnetilisi omadusi, välimust ning füüsilisi omadusi. Kaks silindrilist 360-kraadise pöördevõimega kaamerat olid kinnitatud alumiiniumpõhja ühe pikema külje juurde. Selle sama külje keskelt sai välja ulatuda mehaaniline käsi, millele olid kinnitatud temperatuuriandur, kogumispäis ja magnet. Maanduri ühest jalast ulatus üles välja üks meteoroloogiste instrumentidega poom, mis mõõtis sensoritega temperatuuri, tuule suunda ja kiirust. Kaamerate vastasküljele, suure tundlikkusega antenni juurde, olid kinnitatud seismomeeter, magnet ja kaamera testpunktid. Maanduris oli olemas kinnine väliskeskkonnast mõjutatud osa, kus tehti bioloogiaeksperimente ja hoiti gaasikromatograafmass-spektromeetrit. Konstruktsiooni oli kinnitatud röntgenfluorestsents-spektromeeter. Maanduri põhjas oli baromeeter. Kokku kaalus see teadusaparatuurilast umbes 91 kg.
Bioloogiaeksperimendid
Vikingi maandurid viisid läbi bioloogiaeksperimente eesmärgiga leida üles Marsi pinnases oletatavat elu. Eksperimendid olid kavandatud kolme üksteisest sõltumatu meeskonna poolt, mille juhiks oli peainsener Gerald Soffen NASA-st. Eksperimendid olid järgmised (toimumise järjekorras): gaasikromatograaf-mass-spektromeetriga uurimine, gaasivahetuse eksperiment, märgistatud toitmine ning pürolüütilise väljalaske eksperiment. Eksperimentidest näitas positiivset tulemust vaid märgistatud toitmise eksperiment, kus katseosas tilgutati uuritavale Marsi pinnale tilgutati 7 radioaktiivselt 14C märgistatud orgaanilist molekuli, mis tõi endaga kaasa reaktsiooni ning leiti 14CO2, mis näitas mingisuguse ainevahetuse toimumist. Kuna ülejäänud kaks eksperimenti ei näidanud ühegi orgaanilise molekuli olemasolu pinnases, siis olid teadlased veendunud, et esialgne positiivne tulemus oli põhjustatud mittebioloogilise keemilise reaktsiooni toimumisest kõrgelt oksüdeeriva omadusega pinnase tõttu.
Kuigi Vikingi maandurite katsete osas on saavutatud üksmeel – katsed näitasid selgelt, et Marsi pinnases elusorganismid puuduvad – on katsete tulemused ja nende piiratus ikka veel ülevaatamisel. "Märgistatud söötmise" (Labeled Release, LR) eksperimendi positiivne tulemus oli vaieldav üksnes oksüdeeriva reagendi puudumise tõttu Marsi pinnases. Hilisem NASA Phoenixi maandur aga avastas pinnasest perkloraadi sooli. On välja pakutud, et orgaanilised komponendid olid küll pinnases olemas, ent jäid perkloraadi soolade tõttu märkamatuks. Teadlased on avastanud, et perkloraadi soolad lõhustavad kuumenedes orgaanilisi komponente ning moodustavad klorometaani ja diklorometaani molekule – täpselt samasuguseid kloorimolekule, mida Vikingi maandurid oma katsetes leidsid.
Mikroobse elu olemasolu küsimus Marsil on jäänud ikkagi vastamata. Siiski, 12. aprillil 2012 tuli rahvusvaheline teadlaste meeskond välja artikliga, milles olid kirjas matemaatilisel spekulatsioonil põhinevad 1976. aasta Vikingi missiooni tulemused. Kompleksanalüüsi tulemusena võib siiski arvata, et Vikingi missioon leidis "säilinud mikroobse elu Marsil."
Missiooni lõpp
Missioon lõppes kõikide moodulite rikkiminemise tõttu:
Vikingi programm loeti lõppenuks 21. mail 1983.
Sookarjamaa
Sookarjamaa on teatav karjamaa.
Vastavalt soostunud ja sooniite toitvate vete iseloomule jagatakse sookarjamaad lubajarikasteks ning lubjavaesteks. Lubjarikkad niidud on taimestiku poolest liigirikkamad ja liikide seas on ka arvukalt haruldasi ning kaitstavaid taimi. Näiteks orhideed: soohiilakas, kärbesõis, soo-neiuhiilakas ja mitmed teised. Saaremaale omased haruldused on tömbiõieline luga, alpi võipätakas, saaremaa robirohi.
Sookarjamaadel karjatamisega kaasnevad hädaohud
Sookarjamaadel kasvavad vähese söödaväärtusega tarnad ja mürgised osjad. Eriti hädaohtlikud koduloomade tervisele on seisva vee loikudega sookarjamaad. Veeloigus elutsevad teod, kes on vaheperemeesteks maksakaantõve levitamisel. Samuti levib sookarjamaadel sõramädanik, mida on võrdlemisi raske ravida, eriti siis, kui nimetatud haigus on haaranud kogu karja.
Saaremaa (laev)
Saaremaa on Saaremaa Laevakompaniile kuulunud ja aastail 2010–2015 Virtsu–Kuivastu liinil sõitnud parvlaev, mille kodusadamaks oli Roomassaare.
Laev ehitati Saaremaa Laevakompanii tellimusel Norras Fiskerstrand Verft BLRT ASis. Laeva õnnistas õpetaja Anti Toplaan ja selle ristiema on Katrin Leedo.
Saaremaa tegi esimese ametliku reisi 17. juunil 2010.
Alates 19. augustist 2015 sõitis Saaremaa Elb-Linki liinil Cuxhaven–Brunsbüttel ning 2018. aastast kuulub parvlaev Kanada Newfoundlandi ja Labradori provintsis asutatud ettevõte Woodward Groupi omandisse ning kannab nime "Saaremaa 1".
Pont d'Arc
thumb|200px|Pont d'Arc thumb|200px|Pont d'Arc Pont d'Arc on Ardèche'i departemangus üle Ardèche'i jõe ulatuv looduslik kaljusild.
Kaljusilla kõrgus on 45 meetrit ja pikkus 60 meetrit.
Pont d'Arc'i geograafilised koordinaadid on.
Alkidamas
Alkidamas (Ἀλκιδάμας) (5.–4. sajand eKr) oli vanakreeka sofist, kõnemees ja kõnekunsti õpetaja, kes oli pärit Elea kolooniast Suur-Kreekas, kuid sai kuulsaks Ateenas. Alkidamas oli sofist Gorgiase õpilane.
Alkidamas on eelkõige tuntud kõnemehe ja kõnekunsti õpetajana, kes pälvis tähelepanu oma paradoksaalsete kõnedega (näiteks „Surma kaitsekõne” ). Alkidamase kõnestiili on kritiseeritud kasutu sõnaohtruse tõttu. Väidetavasti olid Alkidamase kõned ja kõneteooria oluliseks õppematerjaliks Demosthenesele.
Lisaks kõnekunstile tegeles Alkidamas ka filosoofiaga, kuid tema teostest pole suurt midagi säilinud. Diogenes Laertios viitab oma teoses „Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest” Alkidamase filosoofilisele teosele „Loodusest”.
Kašini rajoon
Kašini rajoon (vene keeles Кашинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tveri oblastis, asudes oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Kašini linn.
Rajoon piirneb põhjas Kessova Gora rajooniga, idas Jaroslavli oblastiga, kagus Kaljazini rajooniga, lõunas Kimrõ rajooniga, läänes Rameški rajooniga ja loodes Bežetski rajooniga.
Kašini rajoonis on 397 asustatud punkti ning nad kuuluvad ühe linna (Kašini) ja 11 külaasunduse koosseisu.
Fütopatoloogia
Fütopatoloogia on bioloogia haru, mis tegeleb taimehaiguste uurimisega.
Fütopatoloogia vaatevälja kuulub eelkõige taimedel parasiteerivate seente, putukate, nematoodide, aga ka taimedes elavate bakterite ja taimede viiruste uurimine.
Lothar Ahrendt
Lothar Ahrendt (sündinud 13. märtsil 1936 Erfurdis) on endine Saksa DV politseikindral ja riigitegelane, 1989. aasta novembrist kuni 1990. aasta aprillini Saksa DV siseminister.
Elulugu
Pärit peenmehaaniku perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1950–1953 autolukksepaks. 1953. aastal asus tööle Saksa Rahvapolitseis, 1957. aastal astus Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1960. aastal lõpetas ta Ascherslebenis politseikooli. 1960–1964 töötas ta Ida-Berliinis Saksa Rahvapolitsei presiidiumis. 1964–1968 õppis Ahrendt Saksa Rahvapolitsei Kõrgkoolis "Karl Liebknecht". 1968–1970 oli Berliini Köpenicki piirkonna Saksa Rahvapolitsei inspektsiooni asejuhataja. 1970–1978 oli ta Berliini Keskpiirkonna Saksa Rahvapolitsei inspektsiooni juhataja. 1978–1983 oli ta Berliini Saksa Rahvapolitsei asepresident.
1983. aastal sai ta kindralmajori aukraadi ja 1986. aastal kindralleitnandi aukraadi. 1983. aastal sai ta Saksa DV siseministri asetäitjaks ja 1985. aastal siseministri esimeseks asetäitjaks. 1986–1989 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaat.
Alates 18. novembrist 1989 kuni 12. aprillini 1990 oli Lothar Ahrendt Saksa DV siseminister.
Jānis Peters
Jānis Peters (sündinud 30. juunil 1939 Priekules) on läti luuletaja, publitsist, ühiskonnategelane ja diplomaat.
1958. aastal lõpetas Jānis Peters Liepāja 6. Keskkooli. 1957–1963 töötas ta Liepāja Draamateatris lavatöölise ja lavastaja assistendina. 1963–1964 töötas ta Liepāja rajooni ajalehe Ļeņina Ceļš toimetuses, 1964–1967 ajalehes Cīņa. 1967–1972 oli Peters ajakirja Zvaigzne proosaosakonna toimetaja.
Jānis Peters oli üks Läti Rahvarinde asutajaid ja liidreid. 1990–1992 oli ta Läti alaline esindaja Moskvas, 1992–1997 Läti täievoliline suursaadik Venemaal.
Alates 1998. aastast on ta Krišjānis Valdemārsi Fondi juhataja, alates 1999. aastast Läti Ülikooli Ida-Euroopa Instituudi Ühiskondlike Suhete Instituudi direktor.
Tylmanowa
Tylmanowa on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Targi maakonnas Ochotnica Dolna vallas. Tylmanowa asub Dunajeci jõe ääres, Ochotnica Dolnast 6 km kagus, Nowy Targist ligikaudu 27 km idas ja Krakówist umbes 69 km lõunakagus. Tylmanowast on Slovakkia piirini ligi 9 km.
Küla on asutatud 1336. aastal.
Tusti oja
Tusti oja on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Tänassilma jõe vasakpoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 5,3 km, valgla pindala 11,5 km² , langus 10 m ja lang 0,87 m/km. Oja saab alguse 49 m kõrgusel Tusti ja Moori küla piirilt ning suubub Tusti ja Surva küla piiril 39 m kõrgusel vasakult poolt Tänassilma jõkke 18,7 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Soomusmänd
Soomusmänd (Pinus heldreichii) on männiliste sugukonda männi perekonda kuuluv okaspuu. Tänapäeval käsitletakse soomusmändi ja valgekoorelist mändi (Pinus leucodermis) ühe liigina, kuna geneetilised uuringud on näidanud eri populatsioonide lähedast sugulust.
Kirjeldus
pisi|vasakul|Noored käbid ja okkad Soomusmänd on pikaealine okaspuu, tema eluiga võib küündida peaaegu 1000 aastani. Väidetavalt kasvab 1300-aastane soomusmänd Bulgaarias, kuid sellise vanuse saamist pole kuidagi tõestatud.
Puu kasvab tavaliselt kuni 20, maksimaalselt kuni 35 m kõrguseks.
Võra on koonusjas või ümar, tihti põõsakujuline. Tüve on läbimõõt kuni 2 m. Korp on väga paks, tuhkhalli tooniga, plaatjas, soomust meenutava välimusega.
Pungad on pruunid, vaiguta, kuni 15 mm läbimõõduga. Noored võrsed on hallikasrohelised, esimese aasta lõpus muutuvad pruuniks. Okkad on kahekaupa kimbus, 6–11 cm pikkused, jäigad, rohelised, terava tipuga, püsivad võrsetel 2–6 aastat.
Isasõisikud on erekollased. Käbid on 7–9 cm pikkused, 2–4 kaupa kimbus, õhukeste kattesoomustega, punakad. Seemned on 7 mm pikkused, 25 mm pikkuse tiivakesega. Õitseb mais-juunis, seemned valmivad tolmlemisele järgneva aasta septembris-oktoobris.
Levikuala ja ökoloogia
pisi|vasakul|Soomusmänd [[Põhja-Albaania Alpides]] Soomusmänni levila asub Balkani poolsaarel ja Apenniini poolsaare lõunaosas, kus ta kasvab 900–2500 m kõrgusel üle merepinna. Ta esineb enamasti segametsades koos järgmiste puuliikidega: mägimänd (Pinus mugo), harilik mänd (Pinus sylvestris), rumeelia mänd (Pinus peuce), must mänd (Pinus nigra), euroopa nulg, (Abies alba) ja harilik pöök (Fagus sylvatica). Soomusmänni metsad kasvavad tavaliselt muldadel, mille lähtekivimiteks on peamiselt lubjakivi ja dolomiit, harvem ultraaluselised kivimid. Mullad on enamasti hästi vett läbilaskvad ning neutraalse või aluselise reaktsiooniga, sageli väheviljakad. Aastas esineb sademeid keskmiselt 900...2400 mm. Suvine kuivaperiood kestab 1–2 kuud. Aasta keskmine õhutemperatuur on vahemikus 8...14 °C. Juuli keskmised õhu maksimumtemperatuurid on 14...26 °C, jaanuari-veebruari keskmised miinimumtemperatuurid on –6...–1 °C.
Soomusmännid on haigustele üsna vastupidavad, suurimat ohtu kujutavad soomusmänni metsadele metsapõlengud ja intensiivne karjakasvatamine. Kõige suuremas ohus on väikesed hajutatud populatsioonid Itaalia lõunaosas.
Vitaminoloogia
Vitaminoloogia (tuletatud ladina sõnast vita 'elu' ja kreeka sõnast logos 'õpetus') on teadusharu, mis uurib vitamiinide keemilist ja molekulaarset struktuuri, biosünteesi, koostist, funktsioone, toimemehhanisme ning nende rolli organismi tervise hoidmisel ja säilitamisel ning rolli haiguste tekkes.
Ahtme klubi
Ahtme klubi on Ahtme linnaosas Kohtla-Järvel Ida-Viru maakonnas aadressil Mardi tänav 5 tegutsev klubi.
Āraiši kihelkond
Āraiši kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Arrasch, läti keeles Āraišu draudzes novads) oli haldusüksus Liivimaal Võnnu vojevoodkonnas, Rootsi Liivimaal ja Võnnu kreisis.
Ajalugu
Āraiši kihelkonda on esmamainitud 1445. aastal. 1634. aastal moodustati see uuesti, kuid liideti hiljem Võnnu kihelkonnaga. 1772. aastal eraldati see viimasest lõplikult omaette kihelkonnaks. Esimese kihelkonnakiriku ehitamise aeg ei ole teada, kuid Liivi sõja ajal 1577. aastal see laastati. See ehitati uuesti üles, kuid langes taas hävingu ohvriks. 1675. aastal ehitati uus kirik. Hilisem kivikirik pärineb aastast 1879. Patronaadiõigus kuulus kirikukonvendile.
Ahtme klubi
Klubi asutati nime all Gornjak. Aastani 1993 oli klubi omanik Eesti Põlevkivi. 1. veebruaril 1993 hakkas klubi haldama kohalik omavalitsus ja klubi nimetati ümber Ahtme klubiks.
Vitaminoloogia
Vitaminoloogia on tihedalt seotud biotehnoloogia, toitumisteaduse, meditsiini, biokeemia, immunoloogia, farmaatsia, geneetika jpt teadusharudega.
Jaapan
hilisem
Õpetus
Vitaminoloogia valdkonnaga seotut õpetatakse tänapäeval eeldatavasti biokeemiaga tihedalt seotud erialade raames, näiteks arstidele, õdedele, farmakoloogidele, farmatseutidele, toitumisteadlastele jpm.
Ajalugu
Funk arvas enda poolt keemiliselt sünteesitud ained, mille esinemist looduslikes toitainetes olid esimesena tõestanud Umetarō Suzuki, Shimamura ja Odake (samuti riisikliidest), orgaanilise päritoluga amiinide klassi kuuluvateks aineteks, arvatavasti nikotiinhapped (ingl k m-Pyridin-karbonsäure), millel on elutähtsad funktsioonid ja mis võivad seotud olla hormoonide, fermentide jms. Funk uuris ja katsetas ka teiste teadlaste pakutud hüpoteese sidrunimahlas leiduvate antiskorbuutsete ainete kohta. Tal õnnestus 400 liitrist sidrunimahlast eraldada üksnes ainete jäljed, millised ta arvas puriinide (ingl k purinen) hulka kuuluvateks:
Cecil Frank Powell
Cecil Frank Powell (5. detsember 1903 – 9. august 1969) oli inglise füüsik.
Zoltán Kővágó
Zoltán Kővágó (sündinud 10. aprillil 1979 Szolnokis) on Ungari kettaheitja.
Tema isiklik rekord on 69,95 m (25. juunil 2006 Salon-de-Provence'is).
2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas võitis ta hõbemedali tulemusega 67,04 m.
Kővágó on 8-kordne Ungari meister.
Timo mõis
Timo mõis (saksa keeles Klein-Koiküll-Kirrumpäh) oli riigimõis Võrumaal Põlva kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõis Põlva maakonda Veriora valda.
Ajalugu
Varasemal ajal kuulusid Timo mõisa maad Kirumpää lossiala koosseisu. Viimane läänistati 1626. aastal Måns Palmile (1572−1644). Reduktsiooniga langes see valdus riigile. Mõis rajati Timosse 1795. ja 1811. aasta vahel, mil see eraldati Vastse-Koiola mõisast.
Marek Suchý
Marek Suchý (sündinud 29. märtsil 1988 Prahas) on Tšehhi jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis FC Augsburg ja Tšehhi jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Praha Slavias, mille noorteakaadeemiaga liitus ta 1993. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2005. aastal. Hooaegadel 2007–08 ja 2008–09 tuli ta Slaviaga Tšehhi meistriks.
2014. aasta jaanuaris siirdus Suchý Spartakist laenule Šveitsi kõrgliiga klubisse FC Basel. Hooaja 2013–14 lõpus sõlmis ta Baseliga püsiva lepingu. Baseliga tuli Suchý neli korda Šveitsi meistriks.
2019. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Augsburgiga.
2007. aastal saavutas ta Tšehhi kuni 17-aastaste koondisega noorte maailmameistrivõistlustel teise koha. Tšehhi jalgpallikoondises debüteeris ta 2010. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 5. juunil 2016 sõprusmängus Lõuna-Korea vastu. Ta on kuulunud Tšehhi koondisse 2012. ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Saavutused
Basel
Antony Hewish
Antony Hewish (11. mai 1924 Fowey, Cornwall – 13. september 2021) oli briti raadioastronoom. Ta oli esimene astronoom, kes pälvis Nobeli füüsikaauhinna, kui ta jagas seda 1974. aastal koos Martin Ryle'iga. Hewish oli Cambridge'i Ülikooli Cavendishi laboratooriumi emeriitprofessor ja uurimisrühma liige.
Hewishi õpingud Cambridge'i Ülikoolis katkesid Teise maailmasõja puhkedes. Ta kutsuti õhujõududesse, kus ta osales koos Ryle'iga radari arendamise juures. 1952. aastal kaitses ta Cambridge'i Ülikoolis doktoriväitekirja. Seejärel liitus Ryle'i uurimisrühmaga Cavendishi laboratooriumis.
Tõdu mõis
Tõdu mõis (saksa keeles Tödwenshof) oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Kanepi valda.
Antony Hewish
Hewish ehitas raadiotähtede kiirguse uurimiseks raadiointerferomeetri, mille häälestamisel avastas tema juhendatav doktorant Jocelyn Bell Burnell ühe uuritava kiirgusallika puhul signaalide korrapärase pulsatsiooni, mis sai hiljem tuntuks pulsarina. Asjaolu, et Hewish ja Ryle pälvisid Nobeli, kuid Bell sellest ilma jäi, äratas kriitikat.
Tõdu mõis
Tõdu mõis on saanud nime Wilhelm Tödweni järgi, kellele mõis kuulus Liivi sõja algul.
Antony Hewish
1969. aastal pälvis Hewish lisaks Eddingtoni medali ja 1977. aastal Hughesi medali.
Paide Masinatehas
OÜ PMT on Paides asuv masinaehitusettevõte, mille ajalugu ulatub aastasse 1911.
Jaan Konks
Jaan Konks (10. detsember 1902 Juhasselja, Taali vald, Pärnumaa – 4. aprill 1988 Tartu) oli eesti ajaloolane.
Haridus
Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Osales Vabadussõjas.
Tartu Ülikooli ajalooteaduskond
1944. aasta sügisel tehti talle ettepanek hakata taas keskkooli (nüüd Tartu 3. Keskkooli) direktoriks või ülikooli õppejõuks. Ta valis ajalooõppejõu karjääri Tartu Riiklikus Ülikoolis.
Kirjutamistõrge
pisi|Ameerika romaanikirjanik Herman Melville [[Joseph O. Eatoni portreel 1870. aastast, mil ta polnud avaldanud proosateoseid juba 13 aastat]] Kirjutamistõrge (inglise keeles writer's block) on seisund, milles autor kaotab võime luua uusi teoseid või tema loomingulisus pidurdub. Kirjutamistõrgete raskusaste varieerub tugevalt, see võib ulatuda raskustest uute algupäraste ideede leidmisel kuni aastaid kestva loomevõimetuseni. Kirjutamistõrkeid on jäädvustatud kogu kirjanduse ajaloo vältel. Valdavalt kasutatakse terminit "kirjutamistõrge" otseselt kirjutamise ning seejuures enamasti ilukirjanduse kontekstis, kuid sama nähtus esineb ka teistel loomealadel nagu muusika ja kujutav kunst.
Kutselistest autoritest on kirjutamistõrgete käes kannatanud näiteks kirjanikud F. Scott Fitzgerald ja Joseph Mitchell, koomiksiautor Charles M. Schulz, helilooja Sergei Rahmaninov ja laulukirjutaja Adele. Sellealaste teadusuuringuteni jõuti 1970. aastate lõpus ja 1980. aastatel. Sellastes uuringutes valitsesid protsessuaalne ja postprotsessuaalne paradigma, mistõttu keskenduti peamiselt kirjutamisprotsessile. Kirjutamistõrgete esimese teadusliku kirjelduse andis 1947. aastal psühhoanalüütik Edmund Bergler. Samas on mitmed silmapaistvad kirjanikud kannatanud kirjutamistõrgete all ammu enne Bergleri kirjeldust, näiteks Herman Melville, kes mõni aasta pärast "Moby Dicki" lõpetamist loobus romaanikirjutamisest sootuks.
Põhjused
Kirjutamistõrgetel võib olla mitmesuguseid põhjusi. Osa neist on loovusprobleemid, mis on seotud autori enda loominguga. Kirjanik võib kaotada loomingulise inspiratsiooni, teda võivad häirida välised sündmused. Kirjandusliku kirjelduse sellest annab George Orwelli romaan "Keep the Aspidistra Flying", mille peategelane Gordon Comstock püüab asjatult lõpetada eepilist poeemi, mis kirjeldab üht päeva Londonis: "Õigupoolest oli see tema jaoks liiga suur. See ei olnud kunagi tõeliselt edasi liikunud, üksnes pudenes laiali kildudeks."
Tõrked võivad tuleneda ka häirivatest asjaoludes autori elus või töös nagu haigused, depressioon, eraeluliste suhete katkemine, rahamured või läbikukkumistunne. Juba surve loomingu tootmiseks võib kirjutamistõrkele kaasa aidata, eriti kui see sunnib autorit töötama vastu oma loomupäraseid kalduvusi (näiteks tähtajaks, sobimatus stiilis või žanris). Kirjutamistõrkeni võib viia ka surve, mis tuleneb eelnevast suurest edust.
Tühja lehe sündroom
Tühja lehe sündroom sarnaneb kirjutamistõrkega, ehkki ei ole rangelt psühholoogiline termin. See võib esineda igal ajal, sõltumata varasemast loomingulisest edust. Sündroom võib olla kirjanike jaoks äärmiselt häiriv ning takistada uue loomingu väljatulekut pikaks ajaks. Sellega toimetulekuks kasutatakse mitmesuguseid strateegiaid: konkreetsest teosest eemaldumine, teiste raamatute lugemine ja enese kirjutama sundimine sõltumata tulemusest. Tühja lehekülje sündroomi vältimiseks on kõige parem, kui juba kirjutama asudes on olemas idee, ning hoidutakse prokrastineerimisest, kuna stress vaid süvendab tühja lehekülje sündroomi. .
Narva kultuurimaja Rugodiv
Narva kultuurimaja Rugodiv on Ida-Viru maakonnas Narvas aadressil Puškini tänav 8 asuv kultuurimaja. Kultuurimaja juhataja on Jelena Kaljadina.
Õllemeistri tänav
Õllemeistri tänav on umbtänav Tartus Ihaste linnaosas.
Tänav algab Kasesalu tänava ja Koidutähe tänava ristumiskohast ning on umbes 140 meetri pikkune.
Saint-Ghislain
Saint-Ghislain on prantsuskeelne linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Hainaut' provintsis.
Haine'i kallastel asuv Saint-Ghislain sai linnaõigused 1825. aastal.
15. sajandi alguses sündis seal helilooja Johannes Ockeghem.
2007. aastal valis Google Saint-Ghislaini oma uueks Euroopa andmekeskuseks (European datacenter).
Asulad
Saint-Ghislain jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:
pisi|Vana raekoda, uus kirik ja vana kirikutorn
Uibujärve mõis
Uibujärve mõis (saksa keeles Appelsee) oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal.
Mõis rajati 1805 Partsi mõisast eraldatud alast.
Lepieli maakond
Lepieli maakond (valgevene keeles Лепельскі павет; vene keeles Лепельский уезд) oli Venemaa Keisririigi ja Valgevene NSV Vitebski kubermangu haldusüksus.
Juuresikk
Juuresikk (Lamia textor) on siklaste sugukonda kuuluv mardikas.
Lepieli maakond
Ajalugu
Sealsed maad läksid Venemaa koosseisu teise Poola jagamise järel. Maakond rajati 1793. aastal endise Polotski vojevoodkonna aladele. Alghselt oli see Polotski asehaldurkonna koosseisus. See likvideeriti aastal 1796 (samal aastal kui asehaldurkondki) ja moodustati taas aastal 1802. Aastal 1923 nimetati maakond ümber Botšeikovo maakonnaks, ühtlasi läks osa selle alasid üle Senno maakonna koosseisu. Maakond likvideeriti 20. juunil 1924. See piirnes läänes Vilno kubermanguga, põhjas Drissa maakonnaga, kirdes Polotski maakonnaga, lõunas aga Mogiljovi ja Minski kubermanguga. Maakonna pindala oli 3900 km²
Juuresikk
Välimus
Juuresikk on suur (24–32 mm), pruunikasmust, väga jässakas siklane. Tundlad kehast märksa lühemad. Eesselg krobeline, kattetiivad teralise skulptuuriga, tiheda, väga peene karvkattega, mis kohati võib moodustada ebaselged väikesed kollakaspruunid laigud.
Lepieli maakond
Ajalugu
Aastal 1897 elas maakonnas 156 700 inimest. Elanikest moodustasid enamiku valgevenelased (82%), juute oli 11,6%, poolakaid 4% ja venelasi 1,7
Juuresikk
Levik ja elupaik
Juuresikk on levinud Euroopas, Venemaal, Hiinas, Jaapanis, Mongoolias, Põhja-Koreas, Lõuna-Koreas. Eestis levinud lokaalselt, Hiiumaalt ei ole leitud. Sagedasem veekogude läheduses, kus kasvab noori pajusid. Mardikaid leidub mai algusest septembri teise pooleni.
Lepieli maakond
Ajalugu
Aastal 1913 oli maakonna territooriumil üks linn (Lepiel), 13 alevit ja 27 valda.
Juuresikk
Elutsükkel ja toitumine
Juuresiku elutsükkel vältab 3-4 aastat. Tõugud noorte pajude ja haabade juurekaeltes ja juurtes. Mardikad toituvad samadel puuliikidel, neid võib leida ka puude läheduses maapinnalt.
Lepieli maakond
Haldusjaotus
Venemaa keisririigi koosseisus jagunes maakond valdadeks (vene keeles Волость). Maakonna keskuseks oli maakonnalinn (Lepiel, lisaks oli maakonnas aastal 1913 veel 13 alevit ja 27 valda.