cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muumia (film 1932)
"Muumia" (originaalpealkirjaga "The Mummy") on 1932. aasta USA õudusfilm.
Bresti oblast
Bresti oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Valgevenes. Asub maa edelaosas. Piirneb läänes Poola ja lõunas Ukrainaga.
Zempléni mäestik
Zempléni mäestik või Tokaji mäestik (ungari Zempléni-hegység või Tokaji-hegység) on mäestik Kesk-Euroopas Ungaris, osa Karpaatidest, täpsemalt Põhja-Ungari keskmäestikust. Mäestik asub Bodrogi ja Hernádi jõe vahel. Põhjas jätkub see Slovakkias Zemplíni mäestikuna. Kõrgus kuni 895 meetrit (Nagy-Milic).
Bresti oblast
2009. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bresti oblasti elanikest valgevenelasi 88,02%, venelasi 6,4%, ukrainlasi 2,86% ja poolakaid 1,25%.
Haldusjaotus
Bresti oblast jaguneb järgmisteks rajoonideks:
Lisaks rajoonidele on oblastis kolm oblastilise alluvusega linna: Brest, Pinsk ja Baranavičy.
Välislingid
🇧🇾
Zempléni mäestik
Kuigi tänapäeval kasutatakse valdavalt nimetust Zempléni mäestik, kasutavad geoloogid valdavalt Tokaji mäestiku nime. See nimetus on vanem ja täpsem, kuna kirjeldab mäestiku asukohta täpsemalt. Zempléni mäestiku nimetus võeti kasutusele pärast esimest maailmasõda, algselt kasutati seda turimikaartidel. Enne 1945. aastat oli mäestiku nimi ametlikult Eperjes-Tokaji mäestik, selle esimene pool tulenes Prešovi linna ungarikeelsest nimekujust.
Mägedes kasvavad tammikud ja pöögimetsad.
Geoloogia
Mäestik on vulkaanilise tekkega. Valdav osa sealsetest kivimitest on miotseeni lõpust pärinevad vulkaanilised kivimid, põhiliselt rüoliit, ent leidub ka andesiiti ja obsidiaani. Sealset obsidiaani hakati kasutama juba paleoliitikumis, ent põhiliselt toodeti seal tööriistu neoliitikumis; tegemist on olulisima obsidiaani leiukohaga Euroopas. Leidub ka datsiiti. Olulisim vulkanismi mälestis on Kopasz-hegy mägi.
Mäestiku moodustavatest kivimitest on levinum veel tuff, pealmised kihid moodustab kohati löss. Sealne pinnas sobib viinamarjakasvatuseks.
Tallinna Tehnikaülikooli Tartu Kolledž
pisi|Tartu kolledži peahoone Tallinna Tehnikaülikooli Tartu Kolledž on Tallinna Tehnikaülikooli koosseisu kuuluv kõrgkool Tartus. See asub aadressil Puiestee tänav 78. Kolledži juht on professor Lembit Nei.
Kolledž paikneb ajaloolistes koolihoonetes, kus haridust on jagatud juba aastast 1878.
Ajalugu
15. veebruaril 2005. avas Tallinna Tehnikaülikool Tartu oma Lõuna-Eesti esinduse, mis algselt kandis Säästva Tehnoloogia Instituudi nimetust. Õppe- ja teadusasutuse käivitamine tähendas kolmanda avalik-õigusliku ülikooli tulekut Tartusse. Kohe alustas tööd keskkonnakaitse, maastikuplaneerimise ja säästva tehnoloogia õppetool. 1. septembrist 2007. tegutsetakse juba kolledžina.
Karlbergi loss
Praegu tegutseb seal Karlbergi Sõjaväekõrgkool (Militärhögskolan Karlberg). Lossipargis käivad stockholmlased ja solnalased jooksmas ja jalutamas. Pargis on ka spordiklubi AIK Fotboll treeninguväljak.
Tallinna Tehnikaülikooli Tartu Kolledž
Erialad
Tartu Kolledžis on võimalik õppida inseneri-, bakalaureuse-, magistri ja doktoriõppes. Teadustöö on suunatud säästvate tehnoloogiate loomisele. Asutuses on tänapäevane mullabioloogia labor, mida juhib professor Mari Ivask. Lisaks uuritakse erinevate materjalide (näiteks reoveesette, plastmassi, metallide jne) taaskasutamise võimalusi. Koolitatakse ehitusinsenere-restaureerijaid, maastikuarhitekte, keskkonnaspetsialiste ja keskkonnatehnoloogiate tundjaid.
Esimesed inseneriõppe läbijad said magistridiplomid 2010. aastal.
Karlbergi loss
Ajalugu
1620-ndatel omandas Gustav II Adolfi poolvend riigiadmiral (mereminister) vabahärra Carl Carlsson Gyllenhielm kolm küla Solna kihelkonnas. Neist moodustati mõis, mis sai nimeks Karlberg. Aastal 1634 ehitati suurem kivimaja, mis moodustab praeguse kompleksi südamiku. Pärast Gyllenhielmi surma 1650 seisis see tühi, kuni 1669 ostis selle krahv Magnus Gabriel De la Gardie.
De La Gardie laiendas lossi ja renoveeris interjööri kaunistused, mis on püsinud muutumatuna praeguseni. Kui De La Gardie pidi majanduslikel põhjustel lossist loobuma, läks see Johan Gabriel Stenbocki omandusse.
Tallinna Tehnikaülikooli Tartu Kolledž
Erialad
Lisaks saab Tartus läbida esimene õppeaasta ja siis Tallinnas jätkata järgmistel aladel:
Pildid
pisi|
Karlbergi loss
Ajalugu
Aastal 1688 läks loss Rootsi kuninga omandusse. Kuninglik perekond elas Karlbergis sageli, eriti suviti. Karl XI abikaasa kuninganna Ulrika Eleonora asutas Karlbergi lossi lastekodu koos kudumistöökojaga. Tema enda poeg Karl XII kasvas üles suuremalt jaolt Karlbegi lossis.
Pärast suurt tulekahju Tre Kronori lossis 1697 kolis kogu õukond Karlbergi. See oli kuninglik puhkeloss kuni 1792. aastani, mil Gustav III rajas sinna Kuningliku Sõjaakadeemia (Kungliga krigsakademien) ohvitseride väljaõpetamiseks. Tegemist on maailma vanima algusest peale samas hoones tegutseva sõjaväeakadeemiaga.
Aastal 1795 ehitati arhitekt Carl Christoffer Gjörwelli projekti järgi kaks pikka tiibhooned. Tellised nende ehitamiseks toodi Gustav III pooleli jäänud Haga lossi ehituselt (praegu Haga lossivaremed).
Loss on restaureeritud ning kuulutatud arhitektuurimälestiseks ning on riikliku tähtsusega kultuurimälestis.
Koketeerimine
Koketeerimine ehk koketerii (prantsuse keeles coquetterie) on edvistav käitumine meeldimise eesmärgil.
2005. aasta Austraalia Grand Prix
2005. aasta Vormel 1 etapp Austraalia Grand Prix toimus 6. märtsil Melbourne'is Albert Parki ringrajal.
Võistluse kiireima ringi sõitis Fernando Alonso (24. ring) 1.25,683 – 222,807 km/h.
Võistluse pikkus oli 57 ringi.
Tulemused
Sõidu katkestasid:
Kokott
Kokott (prantsuse sõnast cocotte) on kergete elukommetega naine, lõbunaine.
Punk rock
Punk rock, eestipäraselt punkrokk, on 1970. aastate keskel tekkinud rokkmuusikastiil, mille iseloomulikud esindajad on ansamblid Ramones, Sex Pistols, The Damned ja The Clash.
Eellugu ja suunanäitajad
Oluliseks suunanäitajaks sai New Yorgis tegutsenud ansambel The Velvet Underground, mis oli USA avalikkusele vastuvõetamatu. Teine oluline New Yorgi suunanäitaja oli lühikest aega tegutsenud New York Dolls, mis šokeeris inimesi The Rolling Stonesist inspireeritud äärmiselt lihtsustatud rock'n'roll ' i mängimise ning laval naisteriiete kandmisega. Bänd esines põhiliselt kohaliku tähtsusega klubis Max's Kansas City, andis välja kaks albumit ning enne lagunemist oli lühikest aega selle mänedžer hilisem Sex Pistolsi mänedžer Malcolm McLaren.
Varajased punkansamblid New Yorgis
Punkroki kui muusikastiili alguseks võib pidada aastat 1974, kui New Yorgi klubides CBGB-s ja Max's Kansas City hakkasid regulaarselt esinema ansamblid Television, Ramones ja Blondie. Hiljem lisandusid neile endise New York Dollsi liikme Johnny Thundersi bänd The Heartbreakers ning Televisioni endise basskitarristi Richard Helli ansambel The Voidoids.
Mõiste punk kinnistasid aga ajakirjanik Legs McNeil ja kunstnik John Holmstrom oma DIY-ajakirjaga Punk Magazine. Värske meediaväljaande reklaamimiseks kleepisid nad New Yorgi tänavanurkadele flaiereid kirjaga Watch out, punk is coming!. Esialgu jäi punkrokk siiski vaid kitsa ringkonna siseasjaks. Esimest korda pälvisid New Yorgi punkansamblid laiemat tähelepanu 1975. aasta suvel toimunud kahepäevase CBGB festivaliga. Umbes samal ajal hakkasid trenditeadlikumad väikeplaadifirmad CBGB bände ja artiste üles korjama. Patti Smith ja Ramones olid esimesed väljavalitud. Ramonese endanimeline debüütalbum, mida paljud kriitikud peavad esimeseks tõeliseks punkalbumiks, ilmus 1976. aasta aprillis. Tõustes Billboardi edetabelis 111. kohale, lõi see album bändile maine, millele lisasid värvi plaadifirma katsed bändi esinema sundida koos Foreigneri ja Black Sabbathiga. Erinevalt bändi omapäi antud klubikontsertidest kukkusid need suured esinemised läbi. New Yorgis tekkis aga järjest uusi ansambleid. 1976. aastal lisandusid karismaatilise pungiikooni Stiv Batorsi bänd Dead Boys ning väidetavalt maailma esimene psychobilly ansambel, hullumeelse lavaetendusega The Cramps.
Esimesed Suurbritannia punkansamblid
Ramonesi 1976. aasta Londoni kontsert ja esimesed kohalikud punkbändid, nagu Sex Pistols ja The Clash, andsid inspiratsiooni paljudele Suurbritannia punkansamblitele. Enne aasta lõppu tekkis Inglismaal palju uusi kollektiive, näiteks The Damned, The Vibrators, The Slits, X-Ray Spex, Siouxsie & the Banshees, Eater, The Subversives (hiljem UK Subs), The Adverts, London, Chelsea (hiljem Generation X), Subway Sect, Stinky Toys, Buzzcocks, Tom Robinson Band ja Eddie & the Hot Rods. Pungilainega läksid kaasa ka mitmed varem tegutsenud bändid, näiteks The Stranglers ja The Jam.
1976. aasta oktoobris andis The Damned välja Suurbritannia esimese punksingli "New Rose". Ka Sex Pistols ei hiilanud oma mängutasemega, kuid nad tulid esile õigel ajal ehk kui oli tekkinud nõudlus selle muusika järele. Juba mõnda aega edetabelites võimutsenud lihvitud ja taltsas diskomuusika vajas vastukaaluks midagi karmimat ja agressiivsemat. Ka diskolaulude tekstid, mis keerlesid peamiselt armastuse ümber, ei pakkunud midagi neile noortele, kelle probleemid olid vaesus, töötus, kuritegevus tänavatel ja kõige sellega kaasnev tüdimus.
Pungi eetilise tuuma sõnastas Mark Sinker: "Soov šokeerida kasvas välja utoopilisest püüdlusest ja soovist, et need žestid ei tohiks šokeerida, et selle asemel nad ühtäkki lihtsalt on kohased. Et nad toimivad moraalse katalüsaatorina – või siis viitena aegadele, mil ärritumine reserveeritakse päris vägivallale, tõelisele obstsöönsusele, millele iganes meie pilk peatuma jääb (viletsus, sõda, ebaõiglus, kõik ülejäänu); aga mitte soengutele, ropendamisele, valjule muusikale või inetutele piltidele sobimatus paigutuses. /---/ Ja kui sa seda ei mõista, siis oled sa ära teeninud solvamise."
Ameerika Ühendriikide punkrokk
Kui Inglismaa punkrokk oli moelaine, mis käis kõrgelt ja jooksis kiirelt liiva, siis USA-s jäi punkliikumine pikaks ajaks põranda alla. Konservatiivne USA ühiskond keeldus punki omaks võtmast, kuigi kohalik skeene oli pea igas suuremas keskuses. Enamus neist sai inspiratsiooni liikumise algkodust, New Yorgist. Tõuke tegutsemiseks andis tihtipeale juhuslikult nähtud Ramonesi kontsert.
Olulistest USA skeenedest võib välja tuua California osariigi, mis sünnitas hardcore punk ' i. Suunda näitasid ansamblid Black Flag, Circle Jerks ja Dead Kennedys. Omalaadseks inkubaatoriks kujunes paremkonservatiivne Orange'i maakond, kust on pärit näiteks Mike Nessi country-punk ' i ansambel Social Distortion ja The Offspring.
Washingtoni skeenel tekkis straight-edge liikumine, suunanäitaja Ian MacKaye oma ansamblitega Minor Threat ja Fugazi. Põranda all jagati aktiivselt infot. Bändifirmad asutasid tihti bändid ise oma materjali väljaandmiseks. Niimoodi alustasid Black Flagi firma SST ja Ian MacKaye label Dischord.
Bändid, kellest kunagi ametlikus muusikapressis ei kirjutatud, olid populaarsemad kui üldtunnustatud hüpiknukud-ikoonid. Punkroki avastasid enda jaoks tollal põranda all olnud rulasportlased, kelle ajakiri Trasher pühendas lehekülgi mõne punkbändi tutvustamisele. Väikestes tiraažides levitatud rulavideotes mängis tihti taustaks tempokas punkrokk. Rulatamisest inspireeritud või rulatajate seas austatud valdavalt hardcore punk ' i viljelevaid bände nimetati skate-punk ' iks. Esimeste skate-punk bändide hulka kuuluvad Suicidal Tendencies, The Hunns, US Bombs ja NOFX.
USA ühiskonna konservatiivsed kihid võitlesid aga pidevalt pungi vastu. Ansambleid süüdistati ühiskonna moraali ning väärtushinnangute õõnestamises. Suuresti just kohtuasjade tõttu läksid peaaegu samal ajal laiali Dead Kennedys ja Black Flag. Vastukaaluks paljude meelest liiga macho ' ks muutunud hardcore punk ' ile tekkis emo liikumine, mis algul oli rangelt põrandaalune ning võimalikult mittetulunduslik. Kui hardcore scene 1980. aastate teisel poolel oma otsa leidis, pöördus USA punkliikumine tagasi algse New Yorgi stiilis punk rock ' i juurde. Märksõnaks sai meloodilisus. Tekkis mõiste pop punk (ka punk pop), mis esialgu tähendas Ramonesi muusikalise lihtsuse ja tempokuse ühendamist The Beach Boysi stiilis meloodilisusega. Olulised selle stiili esindajad olid ansamblid The Queers ja Green Day.
1980. aastate lõpus ja 1990. aastatel tekkis indie rock ' i underground ' is punk rock ' i taaselustav uus stiil garage punk.
1990. aastate keskpaigas, pärast grungelainet, Ameerika Ühendriikide punk kommertsialiseerus. Meedia haibimasin ja plaadifirmad korjasid pärast grungelaine liivajooksmist üles sellised bändid nagu Green Day ja The Offspring, mis vahelduva eduga tänaseni kuulsust naudivad. Punkringkondade austuse on nad aga minetanud. Suurplaadifirmade üles korjatud punkbändid liigitatakse pop punk 'i viljelejaks. Lahjendades mässumeelsuse oma muusikas olematuks ning esitades kärisevate kitarride saatel armastuslaule, pole sellel liikumisel algse punkliikumise ega tõekspidamistega midagi ühist.
Läckö loss
thumb thumb Läckö loss on loss Rootsis Västra Götalandi läänis Lidköpingi vallas Vänerni järve Kållandsö saarel.
Loss on avatud ka külastajatele. Suviti korraldatakse seal mitmesuguseid näitusi. Lossi juurde on rajatud selline ürdiaed, nagu see võis välja näha 350 aastat tagasi. Sinna pääseb autoga, kohaliku bussiga ja laevaga.
1298. aastal hakati Skara piiskopi Brynolf Algotssoni korraldusel ehitama kuningataluks mõeldud linnust, mis koosnes kolmest-neljast müüriga ümbritsetud hoonest. Asukoht oli Skara piiskopkonna keskpaik. 1470. aastatel toimunud tulekahju järel lasi piiskop Brynolf Gerlachsson varemed lammutada.
Pärast Västeråsi riigipäeva 1527. aastal läks mõis Rootsi kroonile ning sellest sai läänivaldus. Magnus Gabriel De la Gardie oli lossi omanik 17. sajandi keskel ning tema andiski sellele praeguse väljanägemise.
1731. aastal sai Läckö kuninglikuks lossiks, kuid kuningatalu renditi endiselt välja.
1810. aastal sai lossist jälle läänivaldus Sikajocki nime all. See nimi ei läinud käibele, kuid Maamõõtmisamet kasutab seda endiselt.
1990. aastal võttis tegevuse üle Sihtasutus Läckö Instituut (Stiftelsen Läckö Institutet), mis kannab nüüd nime Stiftelsen Läckö Slott. Aastast 1993 haldab Läckö lossi Riigi Kinnisvaraamet. Lossi ametlik nimi on Sikajocki.
The Mummy's Tomb
"The Mummy's Tomb" on 1942. aasta USA õudusfilm.
Voldemar Üprus
Voldemar Üprus (5. märts 1902 Vooru, Vana-Suislepa vald, Viljandimaa – 5. september 1956 Kohtla-Järve) oli eesti arst, neuroloog.
Ta õppis aastail 1923–1933 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, cand. med. 1947. Üliõpilaste Selts Raimla vilistlane.
Tema juhtimisel taastati pärast sõda Tartu Ülikooli närvikliiniku ja neuroloogia kateedri tegevus.
Isiklikku
Tema üks õde oli maalikunstnik Hilda Üprus (1904–1986), teine õde oli kunstiajaloolane Helmi Üprus, tütar Anne Schotter oli arst ja pedagoog, tütrepoeg Avo Üprus on vaimulik ja poliitik.
Krimmi lipp
Krimmi lipp on Ukraina haldusüksuse Krimmi Autonoomse Vabariigi ametlik lipp.
Lipp on kasutusel 1992. aastast, kuid ametlikult kinnitatud alles 21. aprillil 1999.
Lipukangas on jagatud horisontaalselt kolmeks laiuks, sini-valge-punane. Sinine ja punane laid moodustavad kumbki 1/6 ning valge 2/3 lipu laiusest.
Melekeoki osariik
Melekeoki osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Belaus. Ta asub Belau suurima saare Babelthuapi idarannikul. 2015. aasta rahvaloenduse andmetel oli osariigi elanike arv 277 inimest.
Ngeremecheluchi külas on sadam ja mööda saare rannikut kulgeb autotee.
7. oktoobril 2006 sai Melekeoki osariik Belau valitsuse asukohaks. Seni oli valitsus asunud Korori osariigis. Melekeoki osariiki rajati kaheksanda asulana Ngerulmud.
Wilhelm van Delden
Wilhelm van Delden (vene Вильгельм (Вилим Вилимович) фон Дельден (Дельдин); 1662 – 1735) oli Peeter I teenistuses olnud sõjaväelane.
Wilhelm van Delden oli 1681. aastast Peeter I teenistuses, 1700 osales polkovnikuna (Deldeni soldatipolk, hilisem Kiievi grenaderipolk – Киевский 5-й гренадёрский полк) Põhjasõja Narva lahingus, kus langes koos paljude teiste ohvitseridega rootslaste kätte vangi. Hiljem osales tragunipolguülemana Bulavini mässu mahasurumises Donimaal. 17. detsembril 1713 ülendati kindralmajoriks, oli Tallinna ülemkomandant 1716–1720, kindralleitnant (1726) ja Eestimaa kubermangu asekuberner 19. juulist 1726 (teistel andmetel 1730) kuni 13. oktoobrini 1732.
Seejärel määrati Delden Moskva kubermangu kuberneriks (13. oktoober 1732 – 3. jaanuar 1733), kuid vanaduse ja kehva tervise tõttu ta Moskvasse ei saabunudki ja jäi pensionile. Tema asemele määrati 17. juunil 1734 Liivimaa asekuberner Fjodor von Balk (1670–1738), kes oli abielus Peeter I lähedase Anna Monsi vanema õe Matrjone Ivanovna Monsiga.
Tema vend Ivan van Delden (Иван Вилимович фон Дельден) teenis samuti polkovnikuna Venemaa sõjaväes.
Louisiana (ajalooline piirkond)
pisi|Louisiana tänapäeva osariikide taustal
Louisiana (prantsuse La Louisiane, inglise Louisiana) on USA alal Mississippi jõgikonna piirkonnas asuv ajalooline piirkond, mis sai alguse Prantsusmaa kuningriigi koloniaalvallutustest. Ta ulatus Apalatšidest Kaljumäestikuni, hõlmates ka Ohio Maa ja Illinoisi Maa. pisi|left|Louisiana 25 sendisel meenemündil Piirkonnale pani 1682. aastal nime maadeavastaja René Robert Cavelier de La Salle kuningas Louis XIV auks. Louisiana ala uurisid Louis Joliet, Jacques Marquette ja Pierre Laclède.
1803. aastal müüs Napoleon I Louisiana Ameerika Ühendriikidele-le 80 miljoni frangi eest. Mississippi suudmealal asuv USA osariik Louisiana eraldati 1812. aastal ja see hõlmab sellest piirkonnast vaid väikese osa. Louisiana osariigist ülejäänud ala nimetati Missouri alaks.
Mahiloŭ oblast
Mahiloŭ oblast (valgevene-eesti transkriptsioonis Magiljovi oblast, venepäraselt Mogiljovi oblast) on 1. järgu haldusüksus (oblast) Valgevenes. Asub riigi idaosas.
Haldusjaotus
Mahiloŭ oblast jaguneb järgmisteks rajoonideks:
Lisaks rajoonidele on oblastis kaks oblastilise alluvusega linna: Mahiloŭ ja Babrujsk.
Välislingid
🇧🇾
Mátyás I
thumb|right|Mátyás I Mátyás I Corvin ehk Mátyás Hunyadi (ungaripäraselt Hunyadi Mátyás, latiniseeritult Matthias Corvinus) (23. veebruar 1443 – 6. aprill 1490) oli Ungari ja Horvaatia kuningas alates 1457. Ta oli János Hunyadi poeg. Teda peetakse viimaseks edukaks Ungari kuningaks. Alates 1471 oli ta ametlikult ka Böömi kuningas (koos Jagelloon Vladislav II-ga). thumb|left|200px|Mátyás I vallutused läänes, 1490. aastaks Mátyás Hunyadi valitsemisaeg oli Ungari kuningriigi kuldaeg. Tema hüüdnimi oli Mátyás Õiglane. Ta parandas veelgi Ungari majandust ja kasutas nutikat diplomaatiat sõjaliste toimingute asemel, kui vähegi võimalik.
Pärast Böömi kuninga (1458–1471) Jiří Poděbradyst surma 1471. aastal valiti Böömimaa troonile Poola kuninga ja Leedu suurvürsti Kazimierz IV poeg Ulászló II (Vladislav II). Et Böömimaa trooni taotles ka Ungari kuningas Mátyás, siis puhkes Ungari ja Böömimaa vahel sõda ning Mátyás okupeeris enamuse Määrimaast. Ungari kuningas kandis sellest ajast Böömi kuninga tiitlit.
Aastal 1479 hävitasid Ungari väed Pal Kinizsi juhtimisel Osmanite ja Valahhia väed Leivavälja lahingus. Ungari väed hävitasid oma vaenlasi peaaegu iga kord, kui Mátyás kuningas oli. Mátyás ei alustanud sõda, kui see ei olnud vajalik.
1485. aastal, eesmärgiga piirata Saksa-Rooma riigi mõju ja Habsburgide sekkumist Ungari asjadesse, vallutas ta Saksa-Rooma keisrilt Friedrich III-lt ja okupeeris ta Viini 5 aastaks, kus asus tema residentsiks kuni surmani.
Mátyás Hunyadi on üks neist, kellele on omistatud algselt pilkav lause: "Bella gerant alii at tu felix Austria nube" ("Teised sõdigu, aga sina, õnnelik Austria, abiellu"). Sellega peeti silmas, et 15.–16. sajandil laienesid Habsburgide valdused pigem soodsate abielutehingute kui võidukate sõdade abil. Üks tema peamisi oponente oli Saksa-Rooma keiser Friedrich III. 1485. aastal vallutas ta sõjas keisriga Viini, mis oli järgnevalt tema residentsiks kuni surmani.
Ta sõdis edukalt ka Osmanite riigiga ning toetas kultuuri ja teaduse arengut. 1490. aastal surigi Mátyás pärijateta ning pärast tema surma sai Ungari kuningaks (1490–1516) Ulaszló II Jagelloonide dünastiast. Ta valis oma põhiresidentsiks Buda linna.
Konkubiin
Konkubiin ehk liignaine on mehe mitteabieluline naine.
Konkubiin ei ole tavaliselt oma mehega seaduslikus abielus (ajaloos mehe teenija või orjatar). Konkubiin ei ole faktiliselt ega juriidiliselt peanaisega võrdne, tema lapsed ei päri oma isa varandust samadel alustel peanaise lastega. Ka tema sotsiaalne staatus oli madalam.
Vanas Testamendis esineb mitmeid konkubiine. Need olid näiteks Aabrahamil, Jaakobil, Saalomonil ja Taavetil.
Tänapäeval ei ole enamikus riikides mitme naise pidamine seaduslikult reguleeritud.
Meego Remmel
pisi|Meego Remmel 2019. aastal pisi|Meego Remmel 2021. aasta arvamusfestivalil Meego Remmel (sündinud 27. aprillil 1966 Tallinnas) on eesti vaimulik, õppejõud ja koolitaja.
2002–2006 oli ta Kõrgema Usuteadusliku Seminari rektor, 2008–2016 Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liidu (EEKBKL) president, 2017–2019 Euroopa Baptistiföderatsiooni asepresident, 2019–2021 Euroopa Baptistiföderatsiooni president, 2013–2022 Eesti Kirikute Nõukogu asepresident.
Meego Remmel on Kõrgema Usuteadusliku Seminari dotsent, magistriprogrammi juht, mentorluse koordinaator, TCM International Institute kaasprofessor, 3D koguduse vanem ja õpetuspastor. Eesti EKB Koguduste Liidus on ta vanematekogu ja ordineerimiskomisjoni liige ning mentorluse koordinaator. Ta on Eesti Kirikute Nõukogu eetika ja eluväärtuste töörühma, Eesti Evangeelse Alliansi palvushommikusöögi toimkonna, Euroopa Protestantlike Kirikute Ühenduse eetika nõukogu, Baptisti Maailmaliidu kristliku eetika komisjoni ning Eesti Bioeetika ja Inimuuringute Nõukogu liige.
Libertiin
Libertiin (ladina libertinus) oli Vana-Roomas orjusest vabakslastu.
Libertiiniks on uusajal hakatud ka nimetama inimest, kes peab end ühiskonna, religiooni ja moraali normidest vabaks.
Et libertiinid eiravad ka seksuaalmoraali, siis nimetatakse tavakeeles libertiiniks väga liiderlikku meest.
Esimesena kasutas libertiini mõistet prantsuse teoloog ja usupuhastaja Johann Calvin (1509–1564), kui ta kritiseeris ühte anabaptistide sekti, mis oli hüljanud mitmed ühiskondlikult olulised väärtused. Hiljem hakkas mõiste „libertiin“ märkima isikut, kes julgeb rikkuda institutsioonide poolt peale surutud moraali- ja ühiskondlikke norme. Libertiinide liikumine kujunes välja ja arenes peamiselt prantsuse kultuuriruumis. Selle liikumise tuntumad eestvedajad olid šveitsi päritolu jurist ja kalvinist Elie Diodat (1576–1661), õpetlane ja humanist Pierre Dupuy (1582–1651), kirjanik ja kuningas Louis XIV eraõpetaja François de La Mothe-Le-Vayer (1588–1672), raamatukoguhoidja ja teadlane Jacques Dupuy (1591–1656), matemaatik, filosoof, teoloog ja astronoom Pierre Gassendi (1592–1657), õpetlane ja raamatukoguhoidja Gabriel Naudé (1600–1653) ja aristokraat, revolutsiooniline poliitik, filosoof, kirjanik, vaba armastuse propageerija Markii de Sade (1740–1814). Erandina võib sellesse loetelusse lisada ka inglise okultisti, poeedi, maalikunstniku ja kirjaniku Aleister Crowley (1875–1947), kes sai tuntuks vabade seksuaalsuhete propageerijana.
Lõbumaja
pisi| Joachim Beuckelaer. "Lõbumaja". Õlimaal tahvlil, 1562 pisi|Lõbumaja Tšehhis pisi|Saksa prostituut lõbumajas Lõbumaja on seksuaalteenuseid pakkuv ettevõte.
Teisi nimetusi: bordell, avalik maja, hooramaja, litsimaja jne.
Seksuaalteenuseid võidakse pakkuda hotellides, baarides, restoranides, kohvikutes, diskoteekides, kabareedes, kasiinodes, saunades, massaažisalongides, juuksurisalongides jm. Lõbumajaks nimetatakse enamasti siiski sellist ettevõtet, kus peamine käive tuleb seksuaalteenustelt, ehkki täpne määratlus on paljudel juhtudel vaieldav.
Lõbumaju on mitut tüüpi ning mõnede puhul on täpne nimetus samuti raskesti määratletav.
Eestis on seksuaalteenuste vahendamine ehk kupeldamine ehk lõbumaja pidamine seadusega karistatav kriminaalkuritegu. Rootsis on kriminaalselt karistatav ka seksuaalteenuste ostmine. Soome kaalub samasuguse seaduse vastuvõtmist lähiajal. Eestis on toimunud selleteemaline arutelu, kuid tulemusteni ei ole siiani jõutud. Maades, kus seksuaalteenuste pakkumine ja/või kasutamine on keelatud, võivad lõbumajad sageli olla seotud kriminaalsete grupeeringute tegevusaladega, inimkaubanduse ja narkootikumide müümise ja ostmisega jmt.
Tallinnas on politsei andmetel 17 eramajas tegutsevat lõbumaja, lisaks töötab prostituute veel umbes poolesajas pealinna korteris. Kokku on Eestis arvatavalt ligi 2000 prostituuti.
Malmöhusi loss
See on Põhjamaade vanim säilinud renessanss-stiilis loss (ehitatud 1526–1530).
Lossis on praegu Malmö Kunstimuuseum ja Malmö Muuseum.
Lossi lähedal on ka Komandandimaja (Kommendanthuset).
Esimese lasi ehitada Erik Pommerist (tööd algasid 1434). 16. sajandil see lõhuti. Praeguse lossi lasi 1526 ehitada Frederik I. Ajaloos on Malmöhusi loss olnud Taani üks olulisimaid kindlusi.
Karl Kullisaar
Karl Kullisaar (16. november 1905 Salla vald, Simuna kihelkond, Virumaa – 1. märts 1942 Unžlagi vangilaager, Gorki oblast, Vene NFSV) oli eesti maadleja.
Ta sai 1930. aasta Euroopa meistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses pronksmedali ja oli kaheksakordne Eesti meister. Kui maadlusviis on nimetamata, võistles ta Kreeka-Rooma maadluses.
1923
Eesti meistrivõistlustel kergekaalus võitis Kullisaar favoriidiks peetud Albert Kusnetsi ja tuli Alfred Praksi järel hõbemedalile.
1926
Kullisaar tuli Eesti meistriks vabamaadluse kergekeskkaalus.
1929
Kullisaar tuli Eesti meistriks vabamaadluse keskkaalus.
1930
Kullisaar tuli Eesti meistriks keskkaalus nii Kreeka-Rooma (veebruaris) kui ka vabamaadluses (detsembris).
Veebruaris võitis Eesti Tallinnas Läti 4:3. Ka Kullisaar võitis.
Märtsis Euroopa meistrivõistlustel Stockholmis võitis Kullisaar keskkaalus pronksmedali (1. Väinö Kokkinen Soome, 2. Ivar Johansson Rootsi). Kergekaalus võitis Voldemar Väli hõbemedali. Need medalid andsid Eestile 10 riigi seas 5. koha.
Detsembris maavõistlusel Soomega Helsingis esindas Kullisaar Eestit kergekeskkaalus nagu ka August Grünberg. Kergekeskkaalus ja raskekaalus jäi maavõistlus viiki, muudes kaaludes võitis Soome, kokku 22:6.
1931
Kullisaar tuli märtsis Eesti meistriks kergekeskkaalus.
Euroopa meistrivõistlustel Prahas ei tulnud Kullisaar medalile.
Oktoobris võitis Eesti Riias Läti 5:2. Novembris viigistas Eesti Tallinnas Soomega 14:14.
1932
Rootsi-Saksa-Ungari-Eesti maavõistlusel Stockholmis jäi Eesti viimaseks, kuid võitis Tallinnas Läti 5:2.
Los Angelese olümpiamängudest jäi Eesti üldiselt kõrvale. Osvald Käpp siiski maadles.
1933
Kullisaar tuli Eesti meistriks keskkaalus.
I Turaani turniiri 22.–24. aprillil võitis Soome (18 21-st) Ungari (13) ja Eesti (11) ees.
Alates 1933 kuulus Kullisaar maadlus- ja tõstekohtunike kogu juhatusse.
1935
Kullisaar tuli Eesti meistriks vabamaadluse poolraskekaalus.
1938
Kullisaar tuli märtsis Narvas Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse poolraskekaalus Juhan Kalde ja Edgar Rohtmetsa ees. Eesti parim poolraskekaallane Ago Neo ei osalenud.
14. märtsil Helsingis kaotas nii Eesti A- kui ka B-koondis Soomele 2:5. Võitsid keskkaallased Voldemar Roolaan ja Karl Kullisaar ning raskekaallased Kristjan Palusalu ja Johannes Kotkas.
24.–27. aprillil Tallinnas toimunud Euroopa meistrivõistlustel osales Karl Kullisaar kohtunikuna (Eestist veel Erich Byström, Konstantin Gern ja Aat Männis). Johannes Kotkas võitis, Nikolai Karklin tuli teiseks ja Voldemar Roolaan kolmandaks.
1940
Karl Kullisaar arreteeriti NKVD poolt 24. detsembril 1940 Tallinnas. Ta suri Unžlagi vangilaagris Vene NFSV-s.
Narcís Monturiol i Estarriol
Narcís Monturiol i Estarriol (28. september 1819 – 6. september 1885) oli katalaani leidur.
Ta konstrueeris allveelaeva Ictineo II. left|thumb|Ictineo II koopia Barcelonas
Aksioloogia
Aksioloogia ehk väärtusõpetus ehk väärtusfilosoofia on filosoofia valdkond, mille raames uuritakse väärtusi. Enamasti peetakse aksioloogia alla kuuluvateks eetikat ja esteetikat. Laiemas mõttes mahub aksioloogia alla kõik, mis on seotud inimeste või inimgruppide ning nende poolt pooldatavate või taunitavate väärtustega, nt kultuuriväärtused, kunstiväärtused, ühiskondlikud väärtused, rahvuslikud väärtused, kristlikud väärtused, põhiseaduslikud väärtused jne.
Aksioloogia on filosoofia valdkondadest kõige praktilisem ning vahetumalt inimese tegevusse puutuvam.
Antoine Abel
Antoine Abel (27. november Anse Boileau, Mahé 1934 – 19. oktoober 2004) oli Seišellide prantsus- ja kreoolikeelne kirjanik, keda on nimetatud Seišellide lühiproosa ja luule isaks või koguni üldse Seišellide kirjanduse isaks. Ta on olnud üks vähestest Seišellide prantsuskeelsetest kirjanikest.
Elulugu
Pärast algkooli õppis ta müürsepaks. Nelja-aastase keskharidusega Šveitsis sai ta 1959 algkooliõpetaja kutse. Hiljem sai ta Readingi Ülikoolist kõrghariduse maapiirkondade kasvatusteaduse alal. Ta naasis Mahéle, kus ta õpetas maal põllumajandust. Seejärel stažeeris ta Bristoli Ülikoolis, et hakata õpetama Victoria Kõrgemas Normaalkoolis, mis õpetab välja õpetajaid. Sinna jäi ta tööle kuni pensionile minekuni 1986.
Peale kirjandusliku tegevuse avaldas ta 1970ndatel regulaarselt ingliskeelseid uudiseid väljaannetes Seychelles Bulletin ja Seychelles-Culture.
Looming
Oma luulekoguga "Paille en queue" ('Punasaba-troopikalind'; 1969) sai ta esimese Seišellide kirjanikuna rahvusvaheliselt tuntuks. See oli esimene Seišellidel välja antud luulekogu. Seal rääkis ta oma noorpõlvemälestustest. Suur osa luuletustest on avaldamata. Neid on avaldatud ka 1983. ja 1984. aastal kolmes antoloogias, millest üks ilmus Seišellidel, üks Réunionil (Anthologie de poésie seychelloise, ARS Terres créoles, U.D.I.R., C.R.I., S.E.R.O.I. Coll. Anchaing, 1984) ja üks Antillidel (Anthologie de la nouvelle poésie créole, tome 3, coordonnée par Lambert Félix Prudent, Editions caribéennes, ACCT, 1984).
Tema trükis avaldamata näidendeid on lavastatud Seišellide kreooli teatris.
Hinnangud
Antillidel avaldatud antoloogias (lk 501) öeldakse tema luule kohta: "Abel tahab olla argipäeva laulik oma tagasihoidlike rõõmudega ja oma muredega."
Réunionil väljaantud antoloogias (lk 52) öeldakse: "Missugusesse koolkonda Antoine Abeli paigutada? Oma armastusega elu lihtsate asjade vastu on temas kahtlemata midagi Francis Jammesist. On ka midagi Jacques Prévertist, mitte laulude Prévertist, vaid eitamise omast. On midagi Robert Desnos'st fantaasia poolest, mis on luule tõeline õis. On kõike seda, mis ei lase teda sildistada."
Antoine Abeli auhind
Seišellide kreooli festival (Festival Kreol des Seychelles) annab välja iga-aastast Antoine Abeli auhinda (Prix Antoine Abel).
47
47. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned:0. aastad eKr 0. aastad 10. aastad 20. aastad 30. aastad - 40. aastad - 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad
Aastad: 42 43 44 45 46 - 47 - 48 49 50 51 52
Lühikarvaline orientaal
pisi|Lühikarvaline orientaal Lühikarvaline orientaal on Tai päritolu kassitõug.
Arvatakse, et see tõug on pärit Siiami kassist, sest tõug on Siiami kassi iseloomu ja kehaehitusega, aga erineb karvkatte poolest. Sarnaselt siiamitega on nad väga intelligentsed, uudishimulikud ja seltsivad. Nad on lojaalsed, energilised ja nõuavad palju tähelepanu. Pidev üksiolek viib depressiooni ja tervisehädadeni. Neil on mandlikujulised silmad, kolmnurgakujuline pea ja väga ilusad suured kõrvad. Kuigi nad paistavad suhteliselt kiitsakad, siis tegelikult on see tõug päris lihaseline.
Pikakarvaline orientaal
Selle tõu nimetus oli 2004. aastani javanees. Tõug sündis balineesi ja lühikarvalise orientaali ristamise tulemusena 1970. aastatel. See on uusim tõug idamaiste kasside kategoorias, kuhu kuuluvad veel lisaks pika- ja lühikarvalisele orientaalile siiam ja balinees ehk pikakarvaline siiam. Rahvusvaheline organisatsioon FIFE (Federation International Feline) tunnustas pikakarvalist orientaali 1985. aastal, CFA (Cat Fancier’s Organisation) alles 1995. aastal.
The Mummy's Curse
"The Mummy's Curse" on 1944. aasta USA õudusfilm.
48
48. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned:0. aastad eKr 0. aastad 10. aastad 20. aastad 30. aastad - 40. aastad - 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad
Aastad: 43 44 45 46 47 - 48 - 49 50 51 52 53
Ida-Poola
Ida-Poola tähistab tänapäevaseid Poola Vabariigi idapoolseid alasid. Täpne Ida-Poola piiritlus puudub ning paljud asutused ja määratlevad geograafilise ala piire erinevalt. Ida-Poola on täpselt määratletud NUTSi makroregioonina, mida kasutatakse Euroopa Liidu toetuste määramisel. Traditsiooniliselt loetakse Ida-Poolaks viit vojevoodkonda: Lublini, Podkarpacie, Podlaasia, Święty Krzyżi ja Warmia-Masuuria vojevoodkonnad.
Ajalooliselt on Ida-Poola olnud võrreldes ülejäänud Poola makroregioonidega suhteliselt vaene ja mahajäänud: 2006. aastal teenisid Ida-Poola elanikud kõigest 40% Euroopa Liidu keskmisest sissetulekust.
Ida-Poola Euroopa Liidus
pisi|Poola makroregioonid. Ida-Poola on tähistatud kollasega
NUTSi määratletud piirid
Statistiliste territoriaaljaotuste nomenklatuur ehk NUTS määratles Ida-Poola esimest korda 1. mail 2004, kui Poola astus Euroopa Liitu. Ida-Poola makroregioon rajati kohe ning nüüdisajal kuuluvad regiooni Lublini, Podkarpacie ja Podlaasia vojevoodkond. Kuni 2018. aasta määratluseni kuulus makroregiooni ka Święty Krzyżi vojevoodkond. NUTSi I astme Ida-Poola regioon on alati olnud baasiks, mille järgi on Poola saanud Ida-Poola makroregioonile toetust taotleda. vasakul|pisi|Kampaania Ida-Poolasse investorite leidmiseks
Ida-Poola arengukava
Ida-Poola viis vojevoodkonda on pikka aega olnud üks majanduslikult mahajäänum ala Euroopa Liidus ning saanud toetusi Euroopast makroregiooni loomisest peale 2005. aastal, mil Poola Euroopa Liiduga liitus. Võrreldes keskmise poolakaga, teenivad idapoolakad vähem, rahvaarv on kahanemas (samas kui Poolas on see kasvamas) ja väljaränne regioonist on keskmisest oluliselt suurem. Idapoolakad on võrreldes keskmise poolakaga vähem haritud ja elutingimused on halvemad. Nii ettevõtlus kui ka tootlikkus on regioonis väike ja infrastruktuur on vähem välja arendatud. Viie vojevoodkonna peale on ka vaid kolm linna, mille rahvaarv ületab 200 000: Lublin, Białystok ja Kielce. Selle kõige tõttu oli pikka aega Ida-Poola kuvand Euroopas negatiivne ning regioon polnud kuigi atraktiivne.
2007. aasta oktoobris kiitis Euroopa Komisjon heaks Ida-Poola arengukava, mille sihiks oli perioodil 2007–2013 edendada Ida-Poola arengut. Arengukava peamine fookus oli eraettevõtluse arendamisel, investorite leidmisel, infrastruktuuri väljaehitamisel ja teaduskeskuste rahastamisel. Fookuses olid Lublini, Podkarpacie, Podlaasia, Święty Krzyżi ja Warmia-Masuuria vojevoodkonnad ning arengukava rahaline maht oli 2,7 miljardit eurot, millest 2,3 miljardit tuli Euroopa Regionaalarengu Fondilt. Projekti saatis märgatav edu ning programmi pikendati perioodiks 2014–2020, mil Ida-Poola sai ERDFilt 2 miljardit eurot. 2020. aastatel viiakse ellu Ida-Poola arenguprogrammi 2021–2027, mis hõlmab lisaks varasematele vojevoodkondadele veel Masoovia vojevoodkonda (ilma Varssavita). Praeguse programmi rahaline maht on 2,5 miljardit eurot.
Ida-Poola kultuur
pisi|Valgevenelased Poolas (2002) Ida-Poola on regioon, kus elab jätkuvalt rahvusvähemusi ja kus on elanud paljudest rahvustest inimesi: poolakaid, valgevenelasi, juute, leedulasi, ukrainlasi, tatarlasi ja venelasi. Ida-Poolas rajati ka rahvusvaheline esperanto keel. Mitmekesine kultuur on jätnud jälje nii kohalikesse kommetesse, kohalikku toidukombestikku kui ka riietusse.
Väikese asustustiheduse tõttu on Ida-Poolas hästi säilinud loodus ja haruldased loomaliigid. Ida-Poolas asuvad mitmed looduskaitsealad ja rahvuspargid ning metsades leidub haruldasi loomaliike, sealhulgas hunti ja ilvest. Poola-Valgevene piiril olev Białowieża mets, kus elab Euroopa piison, on UNESCO kaitse all. Samuti elavad piisonid Knyszyni metsas. Biebrza rahvuspark on tuntud mitme soo ja linnurikkuse poolest, pargis elutseb 271 linnuliiki, sealhulgas ka ohustatud tarna-roolind ja tutkas.
Jaak Tomberg
pisi|Jaak Tomberg esinemas kirjandusfestivali [[HeadRead raames Tallinna kirjanike majas Foto: Ave Maria Mõistlik, 30. mai 2014 ]] Jaak Tomberg (sündinud 30. juunil 1980 Tartus) on eesti kirjandusteadlane. Tema peamised uurimisvaldkonnad on kirjandusteooria ja ulmekirjandus, sealhulgas küberpunk.
Tomberg on lõpetanud Miina Härma Gümnaasiumi (1998) ja Tartu Ülikooli eesti kirjanduse erialal (2002). 2004. aasta sügisel astus ta Tartu Ülikooli doktorantuuri maailmakirjanduse erialal, juulis 2009 kaitses Tomberg doktoriväitekirja teemal "Kirjanduse lepitav otstarve" (juhendajad Jüri Talvet ja Jüri Lipping). Ta töötab Eesti Kirjandusmuuseumis teadurina.
Lisaks teadustööle on Tomberg tõlkinud ilukirjandust ja kirjandusteooriat, kirjutanud näidendeid ja kirjanduskriitikat. Berk Vaheri järel sai temast ajakirja Vihik toimetaja. Tomberg tegutseb ka D&D mängujuhina.
Jaak Tomberg pälvis aastal 2014 maailma vanima ja suurima teadusliku fantastika uurijaid koondava ühingu SFRA aastaauhinna esseega "On the Double Vision of Realism and SF Estrangement in Gibson’s Bigend Trilogy".
Aprill 2010
Aprill 2010, kroonika
Mõhu
Mõhu oli muinasaja lõpul eksisteerinud ühest muinaskihelkonnast koosnenud väikemaakond, üks nn Kesk-Eesti väikemaakondadest.
Paiknemine, naaberalad ja rahvastik
Mõhu hõlmas kogu hilisema Põltsamaa kirikukihelkonna ja tõenäoliselt ka Kolga-Jaani kirikukihelkonna kirdeosa Võisiku ümbruses. Hilisema Kursi kirikukihelkonna ala kuulumine Mõhusse on ebaselge – see piirkond oli Mõhust vähemalt looduslikult eraldatud ja asustatud arvatavasti Vaigast lähtunud inimeste poolt. Võib-olla kuulus Mõhule Kursi kihelkonnast Pikknurme ümbrus.
Mõhu piirnes põhjas Järvamaaga, idas Vaigaga, lõunas Ugandi või Kursi alaga, läänes Nurmekunnaga. Viimasega Mõhu põhjaosal selgem looduslik piir puudus. Kristjan Oad on oletanud, et Mõhu kuulus Otepää linnuse ülikupere võimu alla, kuna Henriku Liivimaa kroonika nimetab Virumaa lõunapoolset kihelkonda ugalaste naaberkihelkonnaks, mida lahutasid Ugandist aga Vaiga, Mõhu ja Jogentagana väikemaakonnad. Samuti ei nimetata mõhulasi vallutajatega lepinguid sõlminud osapoolte seas ja see maakond ristiti Otepäält, Ugandi keskusest, lähtunud preestrite poolt.
Mõhu ainus oletatavalt ka muinasaja lõpul kasutusel olnud linnamägi asus Kalanas. Sealne linnus rajati rahvasterännuajal ja hilisrauaajal on selle ühte otsa kuhjatud vall.
Mõhu põllumajandusliku maa suurus oli Taani hindamisraamatu kohaselt 400 adramaad. Arvatakse, et adramaade arv vastas üldjoontes ka majapidamiste arvule ja et igas majapidamises elas keskmiselt 6–9 inimest. Teisalt Henriku Liivimaa kroonikas leiduva teate järgi ristitute arvu kohta on järeldatud, et Mõhus elas 2100–3500 inimest.
Ajalugu
Enim Mõhu kohta käivaid ajalooallikate teateid pärineb Henriku Liivimaa kroonikast (nimi kujul Mocha). Selle järgi rüüstas 1212. aastal Järvamaal sõjaretkel käinud Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu vägi tagasiteel ka Mõhus. 1220. aastal lubas Taani kuningas Valdemar II "Sakala ja Ugandi koos juurdekuuluvate maakondadega" (arvatakse, et viimaste all mõeldi muuhulgas ka Mõhut) Mõõgavendade ordule jätta. Hiljem samal aastal käis Läti Henrik koos oma kaaspreestriga Mõhu külades sealset rahvast ristimas. Iga päev olevat ristitud 300 või 500 inimest ja töö viidi lõpule nädala ajaga. 1224. aasta lepinguga läks Mõhu Mõõgavendade ordu võimu alla. Maadejagamist ja Mõhut mainivad lisaks Henriku kroonikale ka 1224. ja 1229. aastast pärinevad ürikud (nimi kujul Mocke, Moicke, Moke) ja Taani hindamisraamat (nimi kujul Møge).
Ordu rajas Mõhu keskele tähtsa maantee jõeületuskohta teetõkkelinnuse, mis sai nimeks Oberpahlen (praegune Põltsamaa). Liivi ordu võimu ajal moodustati endisele Mõhu alale umbes aastani 1480 eksisteerinud foogtkond, mida kutsuti ka Põltsamaa foogtkonnaks. Foogtkonna keskuseks oli Põltsamaa ordulinnus.
Mõhu järgi on nimetatud Kaitseliidu Mõhu malevkond, mille praegu tegutsev järglane on Põltsamaa malevkond.
Memeetika
Memeetika on uurimissuund, mis tegeleb meemide olemuse ja levimise ning infolevi evolutsiooniliste mudelite uurimisega.
Memeetikaga on tegelenud Richard Dawkins, Susan Blackmore jt.
Ivan Müller
thumb|right|Ivan Müller Ivan Müller (1786 Tallinn – 1854 Bückeburg) oli klarnetist ja leiutaja, kes täiustas 19. sajandi alguses klarneti klapisüsteemi, lisades klappidele õhukindlad padjakesed.
Müller sündis Tallinnas (tolleaegses Revalis). Kahekümneaastaselt sai temast Peterburis kammermuusik. Samal ajal alustas ta juba oma klarneti kui muusikainstrumendi täiustamist uut tüüpi klappidega. Tol ajal katsid klarneti auke lamedad vaskplaadid, mis olid kaetud pehme nahaga. Kuna sellised klapid lasid tihti õhku läbi, siis oli nende arv minimaalne. Seetõttu oli klarnetil keeruline mängida väljaspool diatoonilist põhihelistikku asuvaid kromaatilisi helisid. Kromaatiliste helide mängimine nõudis nii keerulist aplikatuuri, et see muutis tihti võimatuks nende mängimise kiires tempos ja intonatsiooniliselt puhtalt. Et minimeerida kromatismidega seotud probleeme, oli tolle aja lahenduseks viie kuni kuue erinevas häälestuses klarneti kasutamine.
Müller pakkus lahendusena välja täistopitud klapipadja, mida alguses valmistati villaga täidetud kitsenahast. See padi oli kumer, nii et kombineerituna vastava augu kujuga oli õhuava võimalik sulgeda piisavalt õhukindlalt. Selline padi andis võimaluse suurendada klarneti klappide arvu ja koos sellega parandada mänguomadusi kromaatiliste helide mängimisel.
Hiljem siirdus Müller Saksamaale, kus ta tegutses Dresdenis, Berliinis ja Leipzigis, spetsialiseerudes eriliste madalas häälestuses klarnetite, bassetthornide, valmistamisele.
Ivan Müller tegutses ka heliloojana. Tema teostest kõlab kontserdilavadel näiteks Klarnetikvartett nr. 1 B-duur (esmapublikatsioon umbes aastal 1830).
Spirituaalsus
Mitmed briti idealismi esindajad, näiteks Francis Herbert Bradley, väitsid, et reaalsuses on kõik asjad spirituaalsed (reaalsuse vaimsus) ja õigupoolest on olemas ainult üks asi. Sellist seisukohta nimetatakse absoluutseks idealismiks.
Kontrafagott
Kontrafagott on puupuhkpill, mis kõlab fagotist ühe oktavi võrra madalamalt.
Abbott and Costello Meet the Mummy
"Abbott and Costello Meet the Mummy" on 1955. aasta USA õuduskomöödiafilm.
2006. aasta Euroopa Grand Prix
2006. aasta Vormel 1 etapp Euroopa Grand Prix toimus 7. mail Nürburgringil.
Põhivõistlusel alustas esikohalt valitsev maailmameister ja karikasarja toonane liider Fernando Alonso. Alonso jaoks oli see sel aastal esimene kvalifikatsioonivõistluse võit.
Kvalifikatsioonivõistluse teise aja sõitis välja seitsmekordne maailmameister Michael Schumacher ja kolmanda Felipe Massa. Neljandalt kohalt alustas võistlust Rubens Barrichello, viiendalt Kimi Räikkönen. Kümnenda aja välja sõitnud Mark Webber pidi mootorivahetuse tõttu loovutama 10 kohta.
Lõppvõistluse tulemused
Sõidu katkestasid:
Indrek Toome
Indrek Toome (19. september 1943 Tallinn – 28. veebruar 2023) oli Eesti NSV poliitik ja Eesti ettevõtja, ENSV Ministrite Nõukogu esimees aastatel 1988–1990.
1968. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi elektroonikainsenerina ja kaugõppes NLKP KK juures asuva Kõrgema Parteikooli. Aastatel 1972–1992 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu saadik.
Indrek Toome oli Eesti Rooma Klubi ja 20. Augusti Klubi liige.
Karjäär Eesti NSV-s
pisi|Indrek Toome, [[Tiit Made ja Edgar Savisaar 2011. aasta taasiseseisvumispäeval Harjumäel]] Indrek Toome oli üks Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva asutajatest 1964. aastal ning selle tööst osavõtja aastatel 1964–1967. Alates 1968. aastast oli ta NLKP liige.
1968. aastal suunati Toome TPI tööstuselektroonika kateedrisse assistendiks. ELKNÜ Keskkomiteesse asus ta tööle pärast isikliku vestlust Ivan Käbiniga. Aastatel 1968–1978 oli Toome komsomolitööl – ELKNÜ Keskkomitee üliõpilasosakonna juhataja 1968–1970, ÜLKNÜ Keskkomitee komsomoliorganite osakonna vastutav organisaator, inspektor (kureeris Kesk-Aasia liiduvabariike) 1970–1972, ELKNÜ Keskkomitee sekretär ja ELKNÜ Keskkomitee I sekretär 1972–1978.
1978–1984 EKP Tartu Linnakomitee I sekretär, 1981. aastast EKP Keskkomitee büroo liikmekandidaat, aastast 1986 KK büroo liige, aastail 1984–1986 Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja ja 1986–1988 esimehe I asetäitja.
1988. aastal oli Toome (pärast Rein Ristlaane tagandamist) 10 kuud (jaanuarist novembrini) EKP Keskkomitee ideoloogiasekretär.
Alates novembrist 1988 kuni aprillini 1990 oli Toome Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimees ja Eesti NSV Valitsuse peaminister (Indrek Toome valitsus).
1990–1992 Eesti NSV Ülemnõukogu ja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu väliskomisjoni esimees.
Tegevus Eesti Vabariigis
Indrek Toome oli Balti Ühispanga nõukogu esimees ning alates 1992. aasta sügisest kuni aastani 2014 oli ta seotud SRV Kinnisvara AS-i ja sellega seotud firmadega kui üks aktsionäridest ning firmade nõukogude ja juhatuste liige. Näiteks oli ta Viru Keskuse ja Radisson SAS Hotelli üks omanikest.
Altkäemaksuskandaal
28. novembril 1994 Indrek Toome vahistati, kui ta pakkus Kaitsepolitsei ametnikule altkäemaksu, et tagasi saada kolm Eesti kodaniku passi, mis Kapo oli mõne aja eest ära võtnud ärimees Mark Rivkinilt, tema abikaasalt ja tütrelt. Nad olid ennast registreerinud Eesti kodanike komiteede kaudu kodakondsuse taotlejaiks ja saanud taasiseseisvumise järel Eesti kodakondsuse. Kapo kahtlustas, et passide saamiseks oli võltsitud eluloolisi andmeid. 20. novembril 1995 mõistis ringkonnakohus Toome altkäemaksu andmise katses süüdi ja karistas teda 3000-kroonise rahatrahviga. Eeluurimise ajal viibis Toome kümme päeva vahi all. Kuna uurimine tuvastas, et põhjuseid polnud, tagastati Mark Rivkinile, tema naisele ja tütrele passid.
Juhtum paljastas lünga Eesti seadustes, mille järgi puudus kaitsepolitseil tol ajal õigus kuritegu matkida. Siiski pidas kaitsepolitsei selle juhtumi puhul ebaseaduslikku matkimist võimalikuks, sest oli asjast eelnevalt teavitanud Riigiprokuratuuri ja siseminister Kaido Kama.
Isiklikku
Ta oli abielus ja tal on kolm täiskasvanud poega; poeg Marek on rallisõitja. Vennapoeg Koit Toome on laulja.
49
49. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned:0. aastad eKr 0. aastad 10. aastad 20. aastad 30. aastad - 40. aastad - 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad
Aastad: 44 45 46 47 48 - 49 - 50 51 52 53 54