cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sinine (artist ja ansambel)
Sinise esimene 2009 aastal Saksa plaadifirma Accession Records all ilmunud “Butterflies” album viis artisti 5-eks nädalaks Saksa edetabeli Trend Charts esikümnesse ja ajakirja Sonic Seducer Kuu Artistiks, tõi Eesti Muusikaauhindadelt nominatsiooni Aasta Elektroonika Artisti tiitlile ja auhinnati R2 Aastahiti galal Aasta Demoartistiks. 2010. aastal kirjutas Sinine muusika Von Krahli teatri etendusele "The End". 2012. aastal kirjutas Sinine muusika Rainer Sarneti Von Krahli teatri lavastusele “Lillede Keel”.
Christina Perri
pisi|Christina Perri Christina Judith Perri (sündinud 19. augustil 1986) on USA laulja ja laulukirjutaja.
Ta sai tuntuks 2010. aastal lauluga "Jar of Hearts". Aastal 2011 ilmus tal album "Lovestrong".
Juturobot
Mõned juturobotid kasutavad intelligentseid loomuliku keele töötluse süsteeme, kuid paljud neist otsivad sisendist vaid võtmesõnu ning annavad andmebaasist vastuseks kõige enam sobivad võtmesõnad või mustriga sarnase vastuse.
Esimene juturobot oli 1966. aastal loodud ELIZA ning järgmised tuntud robotid olid PARRY (1972) ja RACTER (1983). Samas pakkus Michael Loren Mauldin välja mõiste "ChatterBot" alles 1994. aastal. 2022. aasta lõpul tuli välja ChatGPT, mis kogus juba esimese kahe kuuga 30 miljonit kasutajat.
Taust ja areng
1950. aastal ilmus Alan Turingi kuulus artikkel "Computing Machinery and Intelligence", kus on kirjas intellekti omamise kriteerium, mida praegu tuntakse Turingi testi nime all. Kriteeriumiks on arvutiprogrammi võime matkida inimest, vesteldes kirjaliku teksti abil reaalajas teises ruumis viibiva inimesega (kohtunikuga). Test loetakse edukalt läbituks, kui kohtunik ei suuda vahet teha sellel, kas ta vestleb teise inimese või arvutiprogrammiga. Turingi väljapakutud test ajendas saksa arvutiteadlast Joseph Weizenbaumi looma programmi ELIZA, mis on esimene tuntuks saanud (ja tõenäoliselt siiani kõige tuntum) programm, mida peetakse juturobotiks. Eri allikate andmetel on ELIZA programm kirjutatud ajavahemikus 1964–1966. ELIZA vestleb kasutajaga inglise keeles ning näiliselt üsna arukalt. Programm kasutab võtmesõnade andmebaasi, kus iga võtmesõna jaoks on antud: See juturobot otsib niisiis kasutaja sisestatud tekstist võtmesõnu, mille šabloon sobiks lausega. Nii näiteks vastab programm igale sisendile, mis sisaldab sõna "ema", lausega "räägi mulle oma perest". See programm näitab, kui kerge on luua esmamuljet, et arvutiprogramm mõistab keelt, kuigi keele töötlus on pealiskaudne.
Teise klassikalise juturoboti PARRY (1972) autor on Kenneth M. Colby. Süsteem jäljendas paranoikut. Selleks sisaldas programm ligi 6000 mustrit, mida võrdles sisendiga, et anda sobiv vastus. Hilisematest juturobotitest on tuntud näiteks A.L.I.C.E. (Artificial Linguistic Internet Computer Entity) ning Jabberwacky. A.L.I.C.E. loodi märgistuskeeles AIML, mis on mõeldud spetsiaalselt konversatsiooniagentide programmeerimiseks. Jabberwacky on eelnimetatutest erinev selle poolest, et ta õpib vestluse käigus ka juurde. Veel üks inglise keelel põhinev klassikaline juturobot on Racter (1984), mis on sarnaselt ELIZA-ga loodud lihtsaid vahendeid kasutades. Racterit on kasutatud ka ingliskeelse raamatu "The Policeman's Beard is Half Constructed" koostamisel. 2017. aastal käivitas Iisraeli ettevõte SnatchBot vestlusrobotite loomise veebisaidi, millega saab nende sõnade kohaselt teha emotsioonianalüüsi funktsiooniga roboteid.
Sügisel 2022. aastal käivitas OpenAI oma ChatGPT vestlusroboti, mis põhineb ettevõtte GPT-3 mudelil. ChatGPT oli väljalaske hetkel üks kõige arenenumaid vestlusroboteid ja seda peetakse vestlusliku AI arendamisel oluliseks verstapostiks. Mudel on treenitud suurtes kogustes inimlike vestluste peal ja suudab seetõttu kasutajatega loomulikul ja inimlikul viisil suhelda. ChatGPT-d kasutatakse sageli klienditeeninduse eesmärgil ja see suudab vastata laiale valikule teemadest esitatud küsimustele. Ametlik ChatGPT oli sageli saadaval kõrge nõudluse tõttu, mis muutis populaarseks OpenAI ametlikku API-d kasutavad vestlusäpid.
Võistlused
Juturobotite klassikaline eesmärk on Turingi testi läbimine, ent võistlustel võivad olla ka muud kindlad eesmärgid. Igal aastal toimub kaks väga mainekat võistlust. Üks neist käib Loebneri auhinna nimel. 1991. aastal algatas Hugh Loebner iga-aastase Loebneri auhinna võistluse, pakkudes 100 000 USA dollarit programmile, mis läbib Turingi testi. Aastatel 2000, 2001 ja 2004 on võitnud auhindu Richard Wallace'i kirjutatud programm A.L.I.C.E. Võistlusel Chatterbox Challenge on kaks juturobotit on võitjaks tulnud kolmel aastal: Talk-Bot (2001, 2002, 2006) ja Bildgesmythe (2008, 2009, 2011). 2012. aastal sai alguse ülemaailmne inglise keelt kõnelevate juturobotite veebipõhine võistlus Robo Chat Challenge (CBC). Nii Loebneri auhinna võistlusel kui ka Chatterbox Challenge'i võistlusel auhinnatud juturobot on näiteks Mitsuku.
Väärkasutus
Kuritahtlikke juturoboteid tarvitatakse sageli selleks, et täita jututubasid rämpsposti ja reklaamidega. Nende abil meelitatakse ka inimestelt välja isiklikku informatsiooni, näiteks pangakonto andmeid. Kuritahtlikke juturoboteid on leitud Yahoo! Messengeri, Windows Live Messengeri, AOL Instant Messengeri ning teiste kiirsõnumivahetuse protokollidest. Lisaks on andmeid selle kohta, et juturobotit kasutati kohtinguteenust vahendaval veebilehel.
Biscayne'i rahvuspark
Biscayne'i rahvuspark (Biscayne National Park) on Ameerika Ühendriikide rahvuspark, mis asub Florida osariigis Miami-Dade'i maakonnas.
Juturobot
Popkultuur
Juturobotid avaldavad kasvavat mõju popkultuurile. Nii on näiteks Jack Heath avaldanud 2010. aastal romaani "Must nimekiri" (ingl. Hit List). Selles teoses on juturobot endast teadlikuks saanud (n-ö ellu ärganud), kasutab e-kirju, tekstsõnumeid, internetipanka jne.
Biscayne'i rahvuspark
Park säilitab Biscayne'i lahte ja selle avamere tõkkerahusid. 95 protsenti pargi pindalast on vesi ja lahe kaldal asub ulatuslik mangroovimets. Pargi pindala on 700 ruutkilomeetrit ja see hõlmab pargi suurimat saart Elliott Key, mis on moodustunud kivistunud korallrahust. Pargi avamereosa hõlmab Florida Korallrahu põhjapoolseimat piirkonda, mis on üks maailma suurimaid korallrahusid.
Biscayne'i rahvuspark kaitseb nelja erinevat ökosüsteemi: kaldaäärne mangroovisoo, Biscayne'i lahe madalad veed, lubjakivist koralle ja avamerel asuvat Florida Korallrahu. Mandri ja saare servade kaldasood pakuvad kasvukohta kaladele, molluskitele ja koorikloomadele. Pargis võib vaadelda kuutteist ohustatud liiki. Biscayne'is elab ka väike ohustatud ameerika krokodillide populatsioon ja mõned ameerika alligaatorid.
Merle Maigre
pisi|Merle Maigre 2022. aasta Arvamusfestivalil Merle Maigre (sündinud 7. augustil 1977) on Eesti küberturbeekspert ja endine riigiametnik.
Ta oli 2012–2017 Eesti presidendi julgeolekunõunik ja 2017–2018 NATO küberkaitsekoostöö keskuse juhataja.
Haridus
Merle Maigre on õppinud aastatel 1995–2001 Tartu Ülikoolis ajalugu ja 1997–2000 Middlebury kolledžis Ameerika Ühendriikides rahvusvahelisi suhteid.
Ta on korporatsiooni Filiae Patriae vilistlane.
Ta kaitses 2005. aastal Londoni King's College'is magistritöö strateegiliste uuringute alal ja sai magistrikraadi. Ta on end täiendanud Pariisi poliitikauuringute instituudis Sciences-Po ja Johns Hopkinsi rahvusvaheliste suhete kooli Bologna keskuses Itaalias.
Töö
1997. aastal töötas Maigre Välisministeeriumis.
Aastatel 2000–2004 töötas ta Kaitseministeeriumis, kus tegeles Eesti-NATO koostööga rahupartnerlusprogrammi raames ja juhtis NATO bürood.
Aastatel 2010–12 töötas ta NATO peakorteris NATO peasekretäri poliitikaplaneerimise üksuses.
2012. aastast oli ta Eesti presidendi Toomas Hendrik Ilvese julgeolekunõunik. 2016–2017 oli ta president Kersti Kaljulaidi julgeolekunõunik.
30. augustil 2017 sai NATO küberkaitsekoostöö keskuse juhatajaks. Aasta pärast lahkus NATO küberkaitsekoostöö keskuse juhi kohalt ja jätkas tööd küberlahendusi eksportivas Eesti ettevõttes CybExer Technologies.
Aleksandr Karpinski
pisi|Aleksandr Karpinski, [[teadusakadeemia president 1917–1936]]
Aleksandr Karpinski (vene keeles Александр Петрович Карпинский, 7. jaanuar 1847 (vkj. 26. detsember 1846) – 15. juuli 1936) oli vene geoloog ja mineraloog, akadeemik.
Ta lõpetas aastal 1866 Peterburi mäeinstituudi, seejärel töötas 2 aastat Uuralites ning õpetas seejärel 1869–1885 mäeinstituudis. Aastal 1886 valiti ta teaduste akadeemia liikmeks. Alates 1899 kuni surmani oli ta Venemaa Mineraloogiaühingu president ja alates 1917 kuni surmani Venemaa Teaduste Akadeemia (alates 1925 NSV Liidu Teaduste Akadeemia) esimene valitud president.
Karpinski avaldas töid paleontoloogiast, stratigraafiast ja tektoonikast. Ta uuris peamiselt Uurali mäestikku ning koostas muu hulgas esimese Venemaa Euroopa-osa geoloogilise kaardi. Aastal 1899 kirjeldas ta esimesena Helicoprion ' i.
Mälestuse jäädvustamine
Aleksandr Karpinski on maetud Kremli müüri äärde. Kõigist Kremli müüri äärde maetutest on ta kõige varasema sünniaastaga.
Aleksandr Karpinski järgi on nime saanud muu hulgas Karpinski linn Sverdlovski oblastis, Karpinski vulkaan Kuriilidel Paramuširi saarel, Karpinski kraater Kuul, Karpinski mägi Lähispolaar-Uuralis ja Oktoobrirevolutsiooni saarel ning laev Akademik Karpinski.
Karpinski nime kannab Peterburis asuv Venemaa Föderatsiooni loodusvarade ministeeriumi ja Venemaa Teaduste Akadeemia Ülevenemaaline Teadusliku Uurimise Geoloogiainstituut.
Isiklikku
Karpinski oli abielus Aleksandra Brusnitsõniga, kelle isa Pavel Brusnitsõn (1816–1871) oli Peterburi Kunstide Akadeemia liige.
Peetri tänav
Peetri tänav on tänav Paides.
Tänav algab Raudtee tänavalt, kulgeb paralleelselt Uue ja Kastani tänavaga (jäädes nende kahe vahele) loodesse, kus ristub Kooli tänavaga ja lõppeb.
Antonio Pettigrew
Antonio Pettigrew (3. november 1967 – 10. august 2010) oli Ameerika Ühendriikide sprinter ja treener.
Baindti klooster
Baindti riigiklooster (saksa keeles Reichskloster Baindt) oli tsistertslaste nunnaklooster Saksamaal Baden-Württembergis Ravensburgi kreisis Baindtis.
Antonio Pettigrew
Ta võitis 1991. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel kuldmedali 400 m jooksus ja hõbemedali 4×400 m teatejooksus.
Baindti klooster
Ajalugu
pisi|left|Maria Anna Thanner, Baindti abtiss 1688–1721
Antonio Pettigrew
Ta võttis omaks, et kasutas aastatel 1997–2001 dopingut, ning jäi seetõttu ilma 1997., 1999. ja 2001. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel ning 2000. aasta suveolümpiamängudel võidetud 4×400 meetri teatejooksu kuldmedalist. Kõik tema alates 1997. aasta algusest tehtud tulemused tühistati.
Baindti klooster
Ajalugu
Kloostri asutas aastal 1240 Konrad von Winterstetten Baindti külakeses ja nunnad tsistertslaste kloostrist Boosis kolisid sinna samal aastal. Esimene lõpetatud kloostritiib pühitseti aastal 1241 ja hiljem samal aastal kuulutas kuningas Konrad IV kloostri vabaks igast foogtist (ilmiktoetajast) – haruldane privileeg Saksamaa kloostritele, mis pidid sageli alluma oma foogti rünnetele ja kuritarvitustele. Aastal 1376 sai Baindt otse keisrile alluvaks, mis andis sellele riigikloostri seisuse, kuigi vaimulikes asjades jäi see Salemi kloostri abti alluvusse. Abtiss sai ka alama kohtuniku privileegi toona ligikaudu 200 alama üle, kes Baindti väikesel territooriumil elasid. Seda privileegi kinnitati 18. sajandi esimesel poolel.
Antonio Pettigrew
Ta töötas muu hulgas Põhja-Carolina ülikoolis kergejõustikutreenerina.
Baindti klooster
Ajalugu
pisi|left|Baindti klooster aastal 1773
Riigikloostri ülemana oli abtissil prelaatide Švaabi haru liikmena koht ja hääl Riigipäeval. Tal oli ka koht ja hääl Švaabi ringkonna maapäeval.
Nunnaklooster hävis Musta Surma ajal ja purustati aastal 1525 Saksa talurahvasõjas ja taas aastal 1643 Kolmekümneaastases sõjas. See ehitati ümber ja uuendati barokkstiilis 18. sajandil.
Kloostri kogukond, kus oli ajaloo jooksul keskmiselt 25 nunna, jõudis 37 nunnani aastal 1797, mis oli kõrgeim arv. Viis aastat hiljem saadeti klooster laiali ja sekulariseeriti Saksamaa mediatisatsiooni jooksul. See muudeti aastal 1802 vahetult keisrile alluvaks vürstkonnaks ja anti läänina Leydeni krahvile, seejärel aastal 1803 Aspermont-Lindeni krahvile ja pärast viimase mediatiseerimist aastal 1806 liidendati see Württembergiga. Valdus müüdi erakätesse aastal 1812.
Kirikus, mis nüüd on Ristija Johannesele pühitsetud, asub Ludźmierzi Jumalaema kuju.
Aastal 1903 müüdi endine kloostri väravahoone Heiligenbronni frantsiskaani õdedele.
José Cura
José Cura (sündinud 5. detsembril 1962 Rosarios Argentinas) on Argentina laulja, dirigent, helilooja ja muusikapedagoog.
Juulis 2011 viibis ta esimest korda Eestis ja esines Saaremaa Ooperipäevadel.
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kolm last.
Ampère'i seadus
Ampère'i seadus on üks esimesi magnetilise jõu seadusi.
2014. aasta Malaisia Grand Prix
pisi|[[Sepangi ringrada]]
Ampère'i seadus
André-Marie Ampère avastas selle 1826. aastal, kui uuris jõudu, mida ühe vooluga juhtme ümber tekkiv magnetväli avaldab teisele voolujuhtmele. Hiljem on seadust esitatud üldistatult: magnetväljas asuvale vooluga juhtmelõigule mõjuv jõud F on võrdeline juhet läbiva voolu tugevusega I ja juhtmelõigu pikkusega l ning sõltub nurgast \alpha voolu suuna ja magnetvälja suuna vahel: kus võrdetegur k = B on magnetvälja poolt esile kutsutud magnetinduktsioon.
2014. aasta Malaisia Grand Prix
2014. aasta Malaisia Grand Prix oli 2014. aasta Vormel 1 hooaja teine etapp, mis peeti Malaisias Sepangi ringrajal 30. märtsil 2014.
Ampère'i seadus
Magnetinduktsiooni tekke põhjus pole siin oluline; magnetvälja võib luua üksik vooluga juhe (vt Ampère'i jõud), juhtmekeerud (nt elektrimootori mähis) või püsimagnet. pisi|260px|Vasaku käe reegli illustratsioon Magnetväljas vooluga juhtmele mõjuva jõu suund on võimalik määrata vasaku käe reegliga: kui kujutada ette, et magnetinduktsiooni B vektor on suunatud vasaku käe peopessa ja voolu I suund juhtmes ühtib väljasirutatud sõrmede suunaga, siis näitab väljasirutatud pöial juhtmelõigule mõjuva jõu F suunda.
2014. aasta Malaisia Grand Prix
Sõideti 56 ringi kogupikkusega 310,408 km.
Nii kvalifikatsiooni kui ka võistluse võitis Mercedese sõitja Lewis Hamilton, kes sai kirja ka parima ringiaja (1:43,066; 53. ringil).
Ampère'i seadus
Ampère'i seadusest diferentsiaal- ja integraalkujul on juttu artiklis "Maxwelli võrrandid".
2014. aasta Malaisia Grand Prix
Enne võistlust peeti 1 minuti pikkune leinaseisak Malaysia Airlinesi lennu 370 kadumise tõttu.
G3
G3 võib tähendada järgmist:
Drakadeemia
MTÜ Drakadeemia on Tallinnas aadressil Vene tänav 6 asuv erakool, kus õpetatakse teatrialast loovkirjutamist ja muud teatriga seotut. Kooli õppetöö toimub Tallinna Rahvaülikooli teatrikeskuses.
Kooli asutas 2008. aastal Siret Campbell, kellest sai ka kooli juhataja. Juhendajatena töötavad koolis Mihkel Seeder, Madli Pesti, Leana Jalukse, Maarin Ektermann, Henri Hütt, Kiwa. Varem on juhendajatena tegutsenud veel näiteks Piret Jaaks, Margit Keerdo-Dawson ja Marite Butkaite.
Linni maakond (Missouri)
Linni maakond (Linn County) on maakond Ameerika Ühendriikides Missouri osariigis.
Maakonna halduskeskus on Linneus.
Ajalugu
Maakond moodustati 1837. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 12 761.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Saksi asundus
Saksi asundus oli asundus Virumaal. Asundus jääb tänapäeval Saksi küla alale. Kihelkondlikult kuulus asundus Kadrina kihelkonda. Asundus moodustati 1920. aastatel Saksi mõisa maadest. Asundus kaotati 1977, mil see liideti Saksi külaga.
Žodzina
left|thumb Žodzina (poola keeles Żodzino) on linn Valgevenes Minski oblastis Smalavičy rajooni territooriumil. Linn asub Plisa jõe ääres, 42 kilomeetri kaugusel riigi pealinnast Minskist. Linna läbib Orša ja Minski vaheline raudtee.
Ajalugu
Asula asutas aastal 1643 Bogusław Radziwiłł, selle esimene nimi oli Багуслаў Поле. Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda kuuluv asula kandis aastaks 1688 nime Жодзіна Слабада. Poola teisel jagamisel 1793. aastal liideti Venemaaga. Aastal 1871 ehitati läbi Žodzina raudtee.
1919. aastal hakkas Žodzina kuuluma Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1958 ühendati Žodzina asula, lähedalasuvad Zarečča ja Krušynki küla ning soojuselektrijaama ja teehooldusmasinate tehase töölisasulad Žodzina aleviks. Samal ajal asutati sinna autotehas. Aastal 1963 sai Žodzinast linn.
Haridus
Žodzino linnas on 8 keskkooli ja 2 gümnaasiumit, muusikakool ja kunstikool. Lisaks on seal polütehnikum ja kutseharidust andev lütseum. Linnas on kaks Valgevene Teaduste Akadeemia õppekeskust, ühes tegeldakse loomakasvatuse, teises maaharimise ja sordiaretusega.
Atsimo-Andrefana piirkond
pisi|Piirkonna asend Madagaskaril
Atsimo-Andrefana piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Madagaskaril saare edelaosas.
Piirkonna keskus on Toliara.
2004. aastal oli piirkonna rahvaarv hinnanguliselt 1 018 500. Piirkonna pindala on 66 236 km2 ning see on Madagaskari piirkondadest suurim.
Anti Viikna
Ta rajas Eestis tekstiili- ja rõivatootmisalase kõrghariduse luues 1990. aastal TTÜs kergetööstustehnoloogia kateedri.
Elulugu
Ta sündis 1944. aastal Tartus. Lõpetas 1962. aastal Tallinna 2. Keskkooli ning oli 1962–1964 tehase Estoplast abitööline, masinist ja aparaaditööline.
Lõpetas 1968. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemiateaduskonna keemilise tehnoloogia cum laude. Töötas 1968–1970 TPI orgaaniliste ainete, hiljem orgaanilise keemia kateedri laborijuhataja ning oli 1970–1973 TPI aspirant põlevkivikeemia ja -sünteesi probleemlaboratooriumi juures.
Keemiateaduste kandidaat 1975 Eesti Teaduste Akadeemia "Самоассоциация алифатических спиртов и ее влияние на экстракционную способность двухкомпонентных спиртосодержащих растворителей"; dotsent 1985.
Täiendas end TPI kõrgkoolipedagoogika kursustel 1976–1977; Lensoveti nimelises Tehnoloogiainstituudis Leningradis 1978–1979; Marseille Ülikoolis 1980; Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keemia Instituudis 1985; Tampere Tehnikaülikoolis 1991–1997; Swedish Board for Technical Accreditation (SWEDAC) assessorite koolitusel 1994; Eesti Majandusjuhtide Instituudis 1995–1996; Rootsi Kuninglikus Tehnikaülikoolis 1997.
TPI Teadusliku Uurimise sektori vaneminsener 1970–1974; orgaanilise keemia kateedri assistent 1974–1978, vanemõpetaja 1978–1982; orgaanilise keemia ja biokeemia kateedri dotsent 1982–1990; TTÜ kergetööstustehnoloogia kateedri dotsent ja juhataja 1990–1992; puidu, polümeeride ja tekstiili-/polümeermaterjalide instituudi tekstiilitehnoloogia aseprofessor ja õppetooli juhataja 1992–1997; polümeermaterjalide instituudi direktor 1996–2012; keemia- ja materjalitehnoloogia teaduskonna õppeprodekaan 2001–2005; keemia- ja materjalitehnoloogia teaduskonna teadus- ja arendusprodekaan 2005–2012; keemia- ja materjalitehnoloogia teaduskonna emeriitprofessor 1. septembrist 2014.
Teadustöö põhisuunad
Polüetüleenpinna osoonimine ja aktiveerimine; alkoholides vesiniksideme tekkimine ning põlevkivifenoolide ja polüetüleeni kristallisatsioon.
Rakenduslikud uuringud: siiditrükivärvide väljatöötamine, kleepvahariiete ja kleeppastade kasutamine rõivaste tootmisel, sulavliimid, kloororgaaniliste ainete ärastamine tööstuslikest heitvetest, linakiudude kasutamine mittekootud materjalides, linakiudude baasil biolagunevate kilede väljatöötamine.
Avaldas 114 teaduspublikatsiooni ning tekstiilikeemia ja kiuteadusega seotud 5 kõrgkooliõpikut. Tema nimel on 2 autoritunnistust, 12 välispatenti ja 2 patentset leiutist.
Sloka kihelkond
Sloka kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Schlock, läti keeles Slokas draudzes novads) oli haldusüksus Liivimaal Riia kreisis.
Kastani tänav (Paide)
Kastani tänav on tänav Paides.
Kastani tänav on umbes 470 meetrit pikk.
Tänav kujutab endast Jaama tänava jätku, mis pärast Ruubassaare teega ristumist saab Kastani tänavaks. Tänav suundub paralleelselt Uue tänavaga ja pärast ristumist Raudtee tänavaga ka Peetri tänavaga loodesse, kus ristub Kooli tänavaga ja lõpeb.
Pärlhall
Pärlhall on sinaka varjundiga neutraalne kuni külm kahvatuhall värvitoon. Sõna on tõlkelaen saksa keelest, Johannes Aaviku ettepanek 1914. aastast.
Kasutatakse eelkõige moesõnavaras  ja sisekujunduses, ka lindude sulestiku vms kirjeldamiseks, rohkem pehme pärlmutrise läikega pindade kohta.
Variatsioonid
E. F. Glockeri "Grundriss der Mineralogie ..." kirjeldab pärlhalli (perlgrau) heleda õige natukese punasega segatud sinaka hallina. Näitemineraaliks toob ta portselaniidi (Porzellanjaspis).
1821. aasta värviõpik "Werner's Nomenclature of Colours" soovitab pärlhalli (pearl grey) segada kas rohkest tuhkhallist ja vähesest karmiinpunasest ning Berliini sinisest või paljust sinakashallist ja veidikesest veripunasest. Värvuse näideteks toob ta naerukajaka ja kaljukajaka seljasulgede värvuse, sinilille kroonlehtede alakülje ja portselaniidi.
21 (täpsustus)
21 võib olla:
Pärlhall
Variatsioonid
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab pärlhalli vasteks neutraalsete hallide toonivahemiku soojemast jahedamani.
Pantone värvikaardi toon 14-4206 Pearl Blue on ligikaudu pärlhall.
Pastellipaberi Mi-Teintes seeria toon 120 gris perle on väga hele hall.
DMC tikkimisniitide värvikaardi toon 762 gris perle on külm helehall.
Eesti Metsaselts
Eesti Metsaselts (lühend: EMS) aastal 1991 asutatud selts, mis koondab enda alla metsandusühendusi ja valdkonnaga tegelevaid eraisikuid.
Aastast 1991 on EMS Rahvusvahelise Metsateadlaste Ühingute Liidu (IUSF) liige.
Aastast 2006 annab EMS välja Metsanduse elutööpreemiat.
Ajalugu
EMSi eelkäija oli aastal 1959 asutatud Eesti NSV Metsatööstuse ja Metsamajanduse Teaduslik-Tehniline Ühing.
Aastal 1998 liitus EMSiga Akadeemiline Metsaselts, kes jätkas EMSiga koos kogumiku "Akadeemilise Metsaseltsi toimetised" (ilmub aastast 1993) väljaandmist.
Punakõrges
Punakõrges (Rhodocollybia) on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Uku Annus
Uku Annus (23. aprill 1947 Tallinn – 6. oktoober 2019) oli eesti orienteeruja.
Haridus
1965. aastal lõpetas Tallinna 10. Keskkooli. 1970. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrotehnikateaduskonna automaatika ja telemehaanika eriala, lõputöö teema oli "Töötajate tööaja arvestuse automaatsüsteem".
NIHILIST.FM
NIHILIST.FM oli Eesti kultuuri- ja arvamusportaal, mis tegutses 2014–2017.
Uku Annus
Töö
Töötas AS-is Norma.
NIHILIST.FM
Portaal koosnes kasutajate loodud sisust, mis tihti seisnes ühiskonnakriitikas ja ilukirjanduses. Portaali käivitasid Kaur Kender, Randel Uibo ja Jüri-Franciscus Lotman, kes olid tegevad kultuurirühmituses ZA/UM; selle toimetajate hulka on kuulunud Siim Sinamäe ja Mikk Pärnits. Väljaanne juhtis muuhulgas tähelepanu fentanüüliprobleemile Eesti ühiskonnas; 2016. aastal avaldati raamatuna "Kuidas minust sai HAPKOMAH" varem portaalis ilmunud ja palju tähelepanu pälvinud väidetava fentanüülisõltlase lood.
2014. aasta lõpus avaldas Kaur Kender NIHILIST.FM-is novelli "Untitled 12", mis tõi talle kaasa süüdistuse lastepornograafia levitamises. Aastal 2017 ilmus veebikeskkonnas avaldatud tekstidest kogumik "Nihilist.fm. Final Cut", mis tähistas portaali aktiivse tegevuse lõppu.
Uku Annus
Sporditegevus
Aastatel 1965–1984 võitis orienteerumise Eesti meistrivõistlustel 11 kulda, 8 hõbedat ja 9 pronksi, neist 2 kulda, 4 hõbedat ja 2 pronksi suusaorienteerumises, ülejäänud medalid orienteerumisjooksus.
1967. aastal tuli TPI võistkonnas Jüriööjooksu võitjaks.
Nõukogude Liidu esivõistlustel võitis 5 kulda: 1968 ja 1971 nii orienteerumisjooksu tavarajal kui ka teatejooksus, 1969 suusaorienteerumise teatevõistlusel.
Jean-Pierre Blanchard
Jean-Pierre Blanchard (hääldus /ˈblãʃɑː/; 4. juuli 1753 Les Andelys Prantsusmaa – 7. märts 1809 Pariis), tuntud ka kui Jean-Pierre François Blanchard, oli Prantsuse leidur, keda mäletatakse esmajoones aeronautika algusaegade kuumaõhupalli lennunduspioneerina.
pisi|[[La Manche'i ületamine 1785. aasta 7. jaanuaril – Blanchard ja Jeffries]] Blanchard sooritas oma esimese kordaläinud lennu vesinikuga täidetud õhupalliga Pariisis 2. märtsil 1784. Esimese kordaläinud mehitatud õhupallilennu olid enne teda sooritanud 21. novembril 1783 Versailles' lossi juurest vendade Montgolfier'de konstrueeritud sooja õhuga täidetud õhupalliga startinud Pilâtre de Rozier ja markii d'Arlandes. Esimene vesinikuga täidetud õhupalli mehitatud lend oli leidnud aset 1. detsembril 1783 Pariisis, kus professor Jacques Charles ja Nicolas-Louis Robert tõusid La Charlière'i nimelise palliga õhku Tuileries' aiast Pariisis. Blanchardi lend oleks äärepealt lõppenud õnnetusega, kui üks vaataja – Dupont de Chambon, Napoleoni kaasõpilane Brienne'i sõjakoolis – raius oma mõõgaga katki õhupalli kinnitusköied ja aerud, kuna teda ei lubatud pardale. Blanchard oli kavatsenud "aerutada" kirdesse La Villette'i, kuid tuul kandis õhupalli üle Seine'i Billancourti ja tagasi, kuni see maandus Sèvres'i tänaval. Blanchard võttis oma motoks ladinakeelse sententsi Sic itur ad astra (Nii minnakse tähtede poole).
Uku Annus
Isiklikku
Tema abikaasa on orienteeruja Leena Annus. Nende tütar on orienteeruja Anu Åkerman, pojad on jurist Taavi Annus ja insener Sander Annus.
Jean-Pierre Blanchard
1784. aasta augustis kolis Blanchard Londonisse, kus võttis koos John Sheldoniga osa 1784. aasta 16. oktoobri lennust. Vaid mõni nädal enne seda oli Inglismaal toimunud esimene lend, mis oli ühtlasi ka esimene mehitatud õhupallilend väljaspool Prantsusmaad – 1784. aasta 15. septembril oli itaallane Vincenzo Lunardi lennanud õhupalliga Moorfieldsist Ware'i. Blanchardi õhupalli juhtimismehhanismid – õhus sõudmiseks liikuvad tiivad ja tuulik – osutusid taas kord ebapiisavaks. Õhupall lendas Chelsea sõjaväeakadeemiast siiski umbes 115 km kaugusele, maandus Sunburys ning tõusis sealt taas kord õhku, et lõpetada õhureis Romseys. Teise lennu sooritas Blanchard 30. novembril 1784. aastal, tõustes koos ameeriklase John Jeffriesiga õhku Londonis Grosvenori väljakust läänes asuvas Rhedariumi aias ja maandudes Ingressis Kenti krahvkonnas. Kolmas lend, taas kord koos Jeffries'ga, oli esimene lend üle La Manche'i – 1785. aasta 7. jaanuari reis Inglismaalt Prantsusmaale, Doveri lossist Guînes'i, võttis aega umbes kaks ja pool tundi. Louis XVI määras Blanchardile auhinnaks märkimisväärse toetuse. (Järgmise katse ületada La Manche vastupidises suunas võttis ette Pilâtre de Rozier 15. juunil 1785, katse lõppes halva ilma tõttu ebaõnnestunult, balloon kukkus vastu maad puruks, aeronaut selle korvis sai surma.)
Blanchard demonstreeris oma õhupalle Euroopa ringreisil, ta oli esimene aeronaut Belgias, Saksamaal, Hollandis ja Poolas. Muu hulgas demonstreeris ta oma oskusi ka Saksa-Rooma keisri Leopold II kroonimistseremoonial Böömimaa kuningaks Prahas 1791. aasta septembris.
1793. aasta 10. jaanuaril tegi Blanchard esimese õhupallisõidu Põhja-Ameerikas, tõustes õhku Philadelphiast Pennsylvanias ja maandudes Deptfordis Gloucesteri maakonnas New Jerseys. Lennu tunnistajateks olid tol päeval president George Washington ning tulevased presidendid John Adams, Thomas Jefferson, James Madison ja James Monroe. Blanchard lahkus Ameerika Ühendriikidest 1797. aastal.
1804. aastal abiellus Blanchard Marie Madeleine-Sophie Armantiga (tuntud Sophie Blanchardina). 1808. aasta 20. veebruaril tabas õhupalliga Haagi kohal olnud Blanchardi südamerabandus, ta kukkus 20 meetri kõrguselt alla ja suri saadud vigastuste tagajärjel umbes aasta hiljem, 7. märtsil 1809 Pariisis. Tema lesk jätkas enda ülalpidamiseks õhupalli demonstratsioonlendudega, kuni ka temast sai selle ohtliku tegevusala ohver (hukkus 6. juuli 1818).
Rabahani
Rabahani (Anser fabalis) on partlaste sugukonda hane perekonda kuuluv lind.
Teaduslikult kirjeldas rabahane esimesena John Latham 1787.
Rabahani on levinud üsna laialt. Tundrat asustab ta põhjapoolkeral kõikjal. Ida-Euroopas ja Siberis elab ta ka taigas, kus tema levila ulatub kaugele lõunasse: Sihhote-Alini, Baikalimaa, Hangai, Sajaanide ja Altaini.
Rabahani on rändlind. Ta talvitub rannikutel Lääne-Euroopas, Vahemere maades, Musta mere ääres, Induse suudmes, Jaapanis ja Kagu-Hiinas.
Elupaiga osas ei ole rabahani valiv, ainult veekogu peab lähedal olema, ükskõik kas mageda või soolase veega. Taigas on siiski pesitsemiseks sobivaid kohti tema jaoks vähe ja seal on tema arvukus väike, aga paljudes kaugetes ja inimtühjades tundrapiirkondades on ta tavaline ja kohati isegi rohkearvuline lind. Kuid viimastel aastakümnetel on tema arvukus Arktika intensiivse hõlvamise tõttu tunduvalt vähenenud. Ka Eestis langeb tema arvukus pidevalt.
Välimus
Rabahani on umbes hallhanesuurune, kuid kompaktsema kehaehitusega. Ta kaalub 2,75–4,5 kg.
Värvuselt on ta hallhanest pisut tumedam. Tema pea ja kael on pruunid, kergelt ookerja varjundiga. Selja eesmine osa ja tiiva kattesuled on hallikaspruunid, nimmepiirkond ja hoosuled mustjaspruunid. Küljed on tumedad, kusjuures heledad suleäärised moodustavad heledaid põikvööte. Keha alapool on heledam. Kurgualune on hele, pugu ja rind valkjashallid. Kõhu- ja sabaalune on valged. Nokk on must ning selle tipu ees on kollakas, oranž või punakas rõngas. Väliselt on isane ja emane ühesugused, aga emane on pisut väiksem.
Pesitsemine
Pesapaikadele ilmub rabahani varakevadel, juba esimeste lumevabade laikude ja sulaveeloikude tekkimise ajal. See võib juhtuda aprillis, aga Põhja-Euroopas mai alguses ning Taimõril, Kolõmal ja Teravmägedel juunis.
Rabahaned asuvad pesitsema kohe pärast pesitsuspaika jõudmist. Pesitsusala lõunaosas pesitsevad nad juba siis, kui teised rabahaned neist üle põhja poole rändavad. Nähtavasti saabuvad rabahaned pesitsuspaika juba paaridena, sest paarid on märgatavad kohe pärast saabumist.
pisi|Rabahani Inglismaal Pesakoht paikneb tüüpiliselt jõeorus kuivas üleujutamata paigas, keset madalat ja hõredat pajuvõsa, tundras kõrgendikul või künkal, taigas kuivas kohas veekogu lähedal, näiteks saarel. Valitud koht tambitakse tasaseks või tehakse sinna väheldane süvend. Pesa aluseks laotakse sammalt ja teisi kuivi taimeosi. Pesalohk vooderdatakse haprama materjaliga, aga selle servad kaetakse sulgede, eriti udusulgedega, mida emaslind kitkub oma alakehalt. Erinevalt mitmest teisest haneliigist rajavad rabahane isas- ja emaslind pesa koos.
Kui pesa on valmis, hakkab emaslind munema. Täiskurnas on enamasti kõigest 3–4 muna, aga võib olla rohkemgi, isegi 9 muna. Esialgu on nad valged või õrnkollakad, aga peagi ilmuvad neile määrdumise tõttu hallid või kollased laigud.
Pärast koorumist peavad pojad kuivama ja end ema tiibade all soojendama. Seejärel hülgab kogu pere pesa ning asub ümber niisketele niitudele, jõeorgudesse või saartele. Sealjuures eelistavad nad põõsarindega paiku, kuhu linnud end hädaohu eest peita saavad. Eriti pojad peidavad end ära, aga vanalinnud lendavad veidike eemale. Pärast hädaohu möödumist tulevad vanemad poegade juurde tagasi.
pisi|Rabahaneparv koos üksiku [[suur-laukhani|suur-laukhanega ]] pisi|Rabahaneparv üksikute hallhanedega Isaslind hoolitseb poegade eest võrdselt emaslinnuga. Pojad kasvavad kiiresti. Juba poolteise kuu vanustena on nad täiskasvanute suurused. Siis omandavad nad ka lennuvõime. Kogu selle aja on vanemad poegade juures ja ka sulgivad nendega koos.
Täiskasvanud rabahaned sulgivad arvatavasti kord aastas. Nagu teisedki haned, kaotavad nad sulgimise ajaks lennuvõime. Esimestena sulgivad üksikuks jäänud ja kaheaastased mittesuguküpsed linnud. Umbes juuni ja juuli vahetusel rändavad nad sulgimiseks soodsatesse paikadesse, mis mõnikord asuvad üsna kaugel. Näiteks rändavad nad Novaja Zemlja Lõunasaarelt Põhjasaarele ja mandrilt Uus-Siberi saartele. Sulgimiseks valivad nad laiu jõeorge, järvi ja teisi toidurohkeid paiku, kus hädaoht on kaugele näha. Seal koonduvad nad suurtesse parvedesse, kus võib olla isegi üle tuhande hane. Mõnikord moodustavad nad segaparvi laukhanedega. Pesakonnata lindudel algab hoosulgede vahetumine juuli esimesel poolel, aga pesakonnaga lindudel hiljem, juuli keskel. Pesakonnaga linnud ei rända sulgimispaika, sest nad ei taha poegi maha jätta, aga pojad pole veel lennuvõimelised. Isaslind sulgib varem ja emaslind alles pärast teda. Vanalindude sulgimise lõpuks kasvavad lõpuni ja tugevnevad ka noorlindude hoosuled. Nende lennuvõimestumisega muutuvad nad täiesti iseseisvaks ja nende perekondlikud sidemed katkevad.
Rabahani kõnnib ja jookseb suurepäraselt. Sulgimise ajal päästab ta end joostes ja ta jookseb nii kiiresti, et suudab sageli vette põgeneda, enne kui vaenlane, näiteks koer, ta kätte saab. Veepinnal püsib rabahani kergelt ja sukeldub hästi. Üldse on rabahani eluviisilt rohkem maismaalind kui hallhani.
Sulginud linnud kogunevad parvedesse ja alustavad hulguelu. Päeval puhkavad nad suurtel järvedel või väikestel jõemadalikel. Õhtu eel lendavad nad toidurikastesse paikadesse ja söövad palju. Öösel suiguvad nad samas kohas, hommikul toituvad veel ja siis lendavad päevasesse puhkekohta. Nõnda elavad nad kuni rände alguseni, mis langeb kokku külmade saabumisega, sest hallad hävitavad taimed ja seega ka hanede toidu. Sügisränne algab levila põhjaosas septembri alguses, lõuna pool hiljem. Kokku elab rabahani Novaja Zemlja pesapaikadel 105–145 päeva, Taimõril 90–102 päeva.
pisi|Lendav rabahani Rabahani toitub taimede rohelistest osadest ja marjadest, eriti sinikatest. Rände ajal toituvad nad orasel ja koristatud viljapõldudel, aga talvel riisipõldudel ja juurvilja all olnud põldudel. Udusulgedes pojad toituvad vee- ja maismaaputukatest, limustest ja vähilaadsetest.
Majanduslik tähtsus
Tundras on rabahaned sealsete elanike jaoks majanduslikult tähtsad. Korjatakse nende mune, vanalinde kütitakse püssi ja võrkudega. Jahipidamise ulatust näitab see, et Jenissei alamjooksul võib üks 5–7 kütist koosnev rühm võrkudega püüda tuhatkond hane, kellest enamus on rabahaned. Seal, kus teda on palju, söövad inimesed haneliha ise ja söödavad seda koertelegi. Hulgi püütakse ka sulgivaid hanesid. Läbirände- ja talvituspaikades on rabahani jahilind.
Rohke küttimine on rabahane arvukust vähendanud. Tema põhiasurkonna säilitamiseks on vaja rabahane küttimist piirata.
Pontus Fredrik De la Gardie
pisi|Pontus Fredrik De la Gardie. Krahv Pontus Fredrik De la Gardie (Pontius Friedrich de la Gardie; 4. oktoober 1630 Runsa mõis, Upplands Väsby vald, Uppland – 9. oktoober 1692 Stockholm) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane, krahv Jakob De la Gardie poeg, Magnus Gabriel De la Gardie ja Axel Julius De la Gardie vend.
Ta oli Upplandi ratsaväerügemendi ülem, 1664 ülendati kindralmajoriks ja temast sai Malmö komandant ja 1665 ka Skåne asekuberner. 1666 sai riiginõunikuks ja töötas sõjanõunikuna Sõjakolleegiumis. Pärast Skåne sõda oli 1679. aastast Tartu õuekohtu president.
Ta maeti 2. aprillil 1693 algselt Riddarholmi kirikusse Stockholmis, kuid hiljem maeti ümber Västeråsi toomkirikusse, kus asub ka tema vappepitaaf.
Mõisad
thumb|240px|Skarhulti loss Talle kuulus 1661. aastast Skånes asuv Skarhulti loss, Axholmeni, Svanå ja 1667. aastal ostetud Velamsundi mõis. Skarhulti lossi pärijaks sai tema abikaasa surma järel kaheaastane tütretütrepoeg Erik Brahe (1722–1756). Liivimaal kuulusid talle Viljandi lossilään (Schloß Fellin) koos Vastemõisaga, Sürgavere (Surgefer, kuni 1663), Olustvere (Ollustfer, kuni 1688) ja Kilingi (Kurkund, kuni 1663) mõis.
Perekond
Ta abiellus 13. juulil 1655 Stades krahvitar Beata Elisabeth von Königsmarckiga (1637–1724), kes oli Rootsi teenistuses olnud sõjaväelase, Västerviki ja Stegeholmi krahvi (1651) ning feldmarssali (1655) Hans Christoff von Königsmarcki (1600–1663) ja Krantzlihnist pärit Barbara Maria Agathe von Lehsteni (ka Leesten, Leist; 1608–1671 Agathenburg) tütar, Christopher von Leesteni tütretütar ja Otto Wilhelm von Königsmarcki õde. Abielust sündisid:
Paulo Jamelli
Paulo Jamelli (sündinud 22. juulil 1974 São Paulos) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja.
Hulk (koomiks)
"Hulk" on Marvel Comicsi avaldatud koomiks, millel on samanimeline peategelane. Esimest korda ilmus 1962. aastal.
1996. aastal on valminud joonissari "Hämmastav Hulk".
Eesti Metsatööstus
Eesti Metsatööstus oli aastatel 1937–1940 tegutsenud riiklik aktsiaselts. Ettevõtte eelkäija oli Riigi Metsatööstus.
Biosensor
Biosensor on analüütiline seade analüüdi määramiseks, mis muudab keemilise reaktsiooni signaali elektriliseks või mõneks muuks mõõdetavaks signaaliks.
Biosensor koosneb kolmest põhikomponendist:
Tavakasutuses on üks levinumaid biosensoreid glükomeeter, mida kasutatakse veresuhkru kvantitatiivseks testimiseks. Glükomeeter kasutab ensüüm glükoosi oksüdaasi, mis katalüüsib glükoosi oksüdeerimist glükonolaktooniks lahustunud hapniku toimel.
Glükoos + O2 → Glükonolaktoon + H2O2
Glükoosi hulk määratakse lahustunud hapniku kontsentratsiooni vähenemise kaudu.
Üheks esimeseks niinimetatud biosensoriks võib lugeda kanaarilindu, keda kasutati kaevandustes lõhnatute mürgiste gaaside määramiseks.
Fotomeetrilised
Paljud optilised biosensorid põhinevad SPR (pindkihi molekulide resonantsi) tehnoloogial, mis kasutab kulla ja teiste materjalide omadusi. Kõrge murdumisnäitajaga klaasi pinnale on kantud õhuke kulla kiht, mis absorbeerides laserikiirgust tekitab elektronlaineid. Elektronlained, mis tekivad teatud nurga all langevast kindla lainepikkusega valgusest, sõltuvad kulla pinnale kantud retseptori külge immobiliseerunud uuritava aine kogusest. Analüüdi seostumisega suureneb sensori pinnal oleva aine mass ja muutub pinna konformatsioon, mis omakorda mõjutab murdumisnäitajat ning pinnalt peegelduva laserikiire peegeldumisnurga muutuse järgi on võimalik teisendada bioloogilised interaktsioonid üsna kõrge tundlikkusega mõõdetavateks suurusteks.
Kiudoptiline hapnikuandur põhineb hapniku kontsentratsiooni määramisel luminestsentsi mõõtmise teel. Andur koosneb optilisest kiust, millele on kantud hapnikutundlik materjal; valgusallikast, mis ergastab hapnikutundlikku materjali; luminestsentsi detektorist; väljundvoolu võimendist ja signaali analüüsiks kasutatavast seadmest. Hapnikutundlikud molekulid ergastatakse sinise valgusega, mille tulemusena hakkavad molekulid punaselt luminestseeruma. Tekkinud valgus suunatakse valgusdetektorisse, kus registreeritakse selle intensiivsus. Kuna hapnik kustutab anduri hapnikutundlikus materjalis luminestsentsi, siis on hapniku kontsentratsiooni võimalik määrata nii luminestsentsi intensiivsuse kui ka selle eluea alusel. Nanobiosensor kasutab sensori pinnale immobiliseeritud bioretseptorit, mis on selektiivne määratava analüüdi molekulide suhtes. Nanobiosensorites kasutatakse ära nanotehnoloogilistele materjalidele omaseid unikaalseid omadusi. Nimelt oma suure pindala ja mahu suhtega võimaldavad nanotehnoloogilistel materjalidel põhinevad sensorid saavutada kiireid ja vähese analüüdikuluga reaktsioone.
Elektrokeemilised
Elektrokeemilisi biosensoreid kasutatakse nende lihtsuse tõttu kõige enam. Elektrokeemilised biosensorid põhinevad tavaliselt ensümaatilise katalüüsi reaktsioonil, mis liidab või loovutab elektrone (selliseid ensüüme nimetatakse redoksensüümideks). Sensor koosneb tavaliselt kolmest elektroodist: referents-, töö- ja abielektroodist. Määratav analüüt võtab osa aktiivse elektroodi pinnal toimuvast reaktsioonist, mille tulemusena toimub kas elektronide ülekanne läbi kaksikkihi (tekitades voolu) või kaksikkihi potentsiaali muutus (tekitades pinget). Analüüdi kontsentratsiooni määramiseks võib seega mõõta nii voolu konstantsel potentsiaalil (elektronide voog on proportsionaalne analüüdi kontsentratsiooniga) või potentsiaali nullvoolu juures (see annab logaritmilise sõltuvuse).
Amperomeetrilised biosensorid mõõdavad elektroodide konstantse pinge juures elektroodireaktsiooni tulemusena tekkivat voolutugevust. Nende tundlikkus ja dünaamiline ala sarnanevad tavaliselt potentsiomeetrilise biosensori omadega. Kõige lihtsam amperomeetriline sensor kasutab nn Clarki hapnikelektroodi, mis koosneb plaatina katoodist, millel toimub hapniku redutseerumine ja hõbe-hõbekloriid võrdluselektroodist (anood). Elektroodid on sukeldatud küllastatud kaaliumkloriidi lahusesse ja eraldatud õhukese hapnikku läbilaskva plastmembraani abil. Anoodi ja katoodi vahele rakendatakse pinge −0,6 V ning protsessi tulemusena tekkiv vool on võrdeline hapniku kontsentratsiooniga.
Elektroodidel toimuvad reaktsioonid:
Ag anood: 4Ag0 + 4Cl → 4AgCl + 4e-
Pt katood: O2 + 4H+ + 4e- → 2H2O
Katoodi pinnal toimuva hapniku redutseerumise ja selle tulemusena tekkiva voolu tugevus sõltub hapniku difundeerumise kiirusest, mis omakorda sõltub kontsentratsioonigradiendist.
Kosmonosy
Kosmonosy (saksa keeles Kosmanos) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Mladá Boleslavi ringkonnas. Kosmonosy asub Mladá Boleslavi kesklinnast umbes 3 km põhjakirdes ja Prahast ligikaudu 53 km kirdes.
Biosensor
Muud biosensorid
Piesoelektriline biosensor kasutab kristalle, mis deformeeruvad elektrivälja toimel. Elektriväli põhjustab kristalli vibratsiooni talle iseloomuliku sagedusega, sõltuvalt tema koostisest, paksusest ja sellest, kuidas ta on lõigatud. Näiteks kui kristall on kaetud bioloogilise analüüti äratundva elemendiga, siis analüüdi adsorbeerumine tekitab resonantssageduse muutust, mida on kerge mõõta, sest nüüdisaegsed elektroonilised mõõteriistad suudavad kindlaks teha juba väikese resonantssageduse muutuse.
Kosmonosy
Asulat on esmamainitud 1186. aastal. Kosmonosy sai alevi staatuse 1868. aastal ja linnaõigused 1913. aastal. 1947. aastal ühendati Kosmonosy lähedal asuva Mladá Boleslavi linnaga, kuid 1954. aastal sai jälle iseseisvaks linnaks. 1974. aastal ühendati Kosmonosy teist korda Mladá Boleslaviga, kuid sai 1990. aastal iseseisva linna staatuse tagasi.
Biosensor
Muud biosensorid
Bionina on tundlik seade kahjulike ainete määramiseks proovides. Elusorganismid on nagu keemiatehased, kus toimub iga päev tuhandeid reaktsioone, mida kontrollivad ja reguleerivad ensüümid. Iga ensüüm tunneb ära kindla molekuli uuritavas aines ja viib läbi reaktsioone nende molekulidega. Kasutades ära ensüümide spetsiifilisust, on võimalik konstrueerida sensoreid ka väiksemate pestitsiidide, antikehade, lämmastikühendite sisalduse määramiseks uuritavates aines. Uuringud niinimetatud bioninade kasutamiseks narkootiliste- ja saasteainete kiire ja efektiivse määramise suunas arenevad jõudsalt.
Kosmonosy
Kosmonosy olulisemad vaatamisväärsused on aastatel 1571–1580 ehitatud renessanss-stiilis loss, barokk-stiilis Püha Risti kirik koos endise kloostrihoonega ja aastatel 1702–1708 rajatud Loreta palverännakukoht.
Biosensor
Muud biosensorid
Termomeetrilised biosensorid mõõdavad ensüümreaktsioonide käigus tekkivat soojusefekti. Reaktsioonid viiakse läbi termiliselt isoleeritud anumas ning temperatuuri erinevusi analüüsitava aine ja produkti vahel mõõdetakse termistoritega.
Konduktomeetrilised biosensorid mõõdavad reaktsiooni tagajärjel ioonide kontsentratsiooni muutusest tingitud elektrijuhtivuse muutust keskkonnas.
Konduktomeetrilised ja termomeetrilised biosensorid ei ole eriti levinud.
Biosensorite rakendused
Biosensoritele leidub rakendusi paljudes valdkondades. Näiteid biosensorite kasutamise kohta:
Motoorsed neuronid
Motoorsed neuronid ehk motoneuronid ehk eferentsed neuronid ehk efektoorsed neuronid (ladina keeles motoneuron, neuron motorium) on paljude selgroogsete loomade kesknärvisüsteemi närvirakkude tüüp – need rakud paiknevad peamiselt suuraju koore otsmikusagara motoorses korteksis või ajutüves (kraniaalnärvide vastavates tuumades) ja innerveerivad mitmeid lihaseid.
Samalaadsed neuronid on tuvastatud ka selgrootutel.
Motoneuronite areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia, patoloogia ja apoptoos võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Autonoomse närvisüsteemi motoneuronid paiknevad sümpaatilise närvisüsteemi närvisõlmedes.
Sisemise närvisüsteemi närvipõimikutes paiknevad motoneuronid kontrollivad seedeelundites olevate ainete eritust, motiilsust, võimalik ka et imendumist.
Motoneuronite ülesanneteks on liikumise ja hingamise tagamine.
Liigitus:
Kasutatakse ka liigitust: alumised (LMN-is – seljaaajus ja ajutüves) ja ülemised motoneuronid (UMN-is motoorses korteksis).
Võidakse kasutada ka mitmeid teisi liigitusi nagu näiteks loomaliikide kaupa: kas kassi, koera, inimese ja mao jpt motoneuroneid. Madudel paiknevad spinaalsed motoneuronid piki seljaaju.
Üks motoneuron võib innerveerida mitut lihasrakku, mis omakorda võivad mööda lihasraku membraani edastada mitut potentsiaalimuutust.
Kõik selgroogsete motoneuronid on kolinergilised – neurotransmitteriks on atsetüülkoliin, mida nad kas eritavad (kui saabub aktsioonipotentsiaal) või mille toimel nad stimuleeruvad. Kui aju edastab lihase liigutamiseks vajaliku info, siis saadetakse info mööda motoneuroni aksoneid närvilõpmeteni, mis depolariseeruvad ja selle tulemusel avatakse kaltsiumikanalid. Kaltsiumi vabanemine omakorda viib selleni, et vabastatakse atsetüülkoliin. Alfamotoneuronite hävimisega seljaaju eesmistes sarvedes ja ajutüves seostatakse inimestel mitmeid motoneuronihaigusi, näiteks amüotroofset lateraalskleroosi.
Motoneuronid on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologica.
Motoorsete neuronite esmakirjeldajaks peetakse Sir Charles Scott Sherringtoni.
Maria Lankowitz
Maria Lankowitz on väike turulinn (Marktgemeinde), Austrias Steiermargi liidumaal Voitsbergi ringkonnas Köflachi lähedal, Stubalpe mäe jalamil.
pisi|Tänav Maria Lankowitzis
Ajalugu
Maria Lankowitzi on ürikutes esmamainitud 1415. aastal. 15. sajandist pärit kirik on Mariazelli järel olulisim Steiermargi palverännukoht.
Bathurst (New Brunswick)
Bathurst on linn Kanadas New Brunswicki provintsis. See on Gloucesteri maakonna halduskeskus.
Petter Morottaja
pisi|Petter Morottaja Petter Jori Andaras Morottaja (sündinud 11. juulil 1982 Inaris) on inarisaami kirjanik, ajakirjanik ja õpetaja.
17-aastaselt avaldas ta oma esimese raamatu "Suábi maainâs".
Suur-Aia tänav
Suur-Aia tänav on tänav Paides.
Petter Morottaja
Inari saami keelt edendava ühenduse Anarâškielâ servi aktiivse liikmena nimetati ta ühenduse ajakirja Kierâš peatoimetajaks. Lisaks sellele õpetab Petter Morottaja Inari saami keelt mitmes kohas, sealhulgas Helsingi Ülikoolis.
Suur-Aia tänav
Suur-Aia tänav on umbes 700 meetrit pikk.
Petter Morottaja
Looming
Morottaja esimene raamat "Suábi maainâs" oli esimene Inari saami keeles ilmunud fantasy-romaan. Aasta hiljem ilmus tema lasteromaan "Riävskánieidâ". Mõlemad raamatud kirjastas Anarâškielâ servi ja illustreeris Martti Rikkonen.
Suur-Aia tänav
Tänav kujutab endast Väike-Aia tänava jätku, mis peale Pärnu tänavaga ristumist saab nimeks Suur-Aia tänav. Tänav suundub noolsirgelt lõunasse, kus ristub Mündi teega ja lõppeb.