cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neologism
Ajalugu
Termin "neologism" võeti esmalt kasutusele Inglismaal 1772. See oli laensõna prantsuskeelsest sõnast néologisme (1734). Uue sõna või doktriini pooldajat võib nimetada neoloogiks. Neologisme luuakse üldiselt siis, kui keegi leiab, et uuele sõnale pole selles keeles loodud veel sobivat mõistet või kui keel pole piisavalt üksikasjalik. Kõige sagedamini luuakse neologisme seadustes, valitsusasutustes ja tehnoloogias. Teine põhjus, miks luuakse neologisme, on see, et mõnel sõnal võib olla mitu tähendust või tähendus on ebamäärane.
Kirjandus
TIhti võivad saada ka raamatute autorite nimedest neologismid. Näiteks sõna "orwellilik" on tuletatud kirjanik George Orwelli nimest, viidates ta romaanile "1984", ja sõna "kafkalik" on tuletis kirjanik Franz Kafka nimest. Ka tuntud teoste peategelaste nimedest on loodud neologisme. Donkihhote ja donkihhotlik on neologismid, mis põhinevad Cervantese teosel "Don Quijote".
Loodevahe laht
Loodevahe laht on järv Saare maakonnas Saaremaa vallas Türju külas.
Järve kaldajoone pikkus on 1611 m. Järv on avalik veekogu.
Loodevahe lahe keskkonnaregistri kood on VEE2159200.
302
302. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad - 300. aastad - 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad
Aastad: 297 298 299 300 301 - 302 - 303 304 305 306 307
P2P-võrgustik
pisi|P2P-sõlmede võrk, puudub tsentraalne infrastruktuur Võrdõigusvõrk, ka P2P-võrk (lühend P2P tuleneb ingliskeelsest sõnaühendist peer-to-peer; eesti keeles vahel ka partnervõrk) on IT-s ja sidetehnikas võrdsete õiguste ja võimalustega võrgusõlmede kogum, milles iga osaline võib algatada sideseansi ning milles töö või ülesanded jaotatakse osalejate vahel ära.
Sashimi
pisi|Sashimi pisi|Traditsiooniline sashimi Sashimi (jaapani keeles 刺身) on jaapani hõrgutis, mis koosneb õhukesteks viiludeks lõigatud värskest toorest lihast või kalafileest.
Stephanus III
Stephanus III (mõnedes paavstide loendites, kus arvestati ka preester Stephanust, on ta Stephanus IV; 720 ? – 24. jaanuar 772) oli paavst 768–772. Ta oli 94. paavst.
Stephanus oli pärit Sitsiiliast, võib-olla Siracusast Tossina lossist. Ta oli Olivuse (Olibo) poeg.
Kyōto
pisi|Ülevalt vasakult: [[Tō-ji, Gion Matsuri, Fushimi Inari-taisha, Kyoto Imperial Palace, Kiyomizu-dera, Kinkaku-ji, Ponto-chō ja Maiko, Ginkaku-ji, linnavaade ja Kyoto Tower]] Kyōto (jaapani keeles 'pealinn') on linn Jaapanis. Kyōto oli varem Jaapani keisririigi pealinn. Praegu on ta Kyōto prefektuuri halduskeskus ning Ōsaka-Kōbe-Kyōto linnastu osa.
Stephanus III
Stephanus oli benediktiini munk, kes siirdus Gregorius III ajal San Crisogono kloostrisse. Ta asus paavst Zachariase teenistusse, kes ordineeris ta preestriks ja ta osales 2. juunil 761 Rooma sinodil kui Santa Cecilia kiriku preester (kardinalpreester).
Kyōto
Linnas toimub oktoobrikuus Jidai Matsuri suurpidustus.
Vaatamisväärsused
Erinevalt paljudest teistest Jaapani linnadest ei pommitatud Kyōtot Teise maailmasõja ajal. Seetõttu on paljud ajaloolised ehitised säilinud. Tuntumad neist on Kiyomizu-dera, keisripalee Kyōto Gosho, Kinkaku-ji, Ginkaku-ji ja Ryōan-ji. 1994. aastast kuuluvad need ja mitmed teised ajaloolised ehitised UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Stephanus III
Paavstiks saamine
Stephanus III valiti Salvador Miranda järgi paavstiks 1. augustil 768 ja pühitseti ametisse 7. augustil, tema paavstiks saamist toetasid primicerius Christophorus ja tolle poeg Sergius.
Suhted langobardidega
Langobardide kuningas Desiderius soovis aastal 770 või 771 määrata Ravenna peapiiskopiks endale meelepärast ilmikut, kuid Stephanus III keeldus teda ametisse pühitsemast ja määras ametisse diakon Leo. Vastukaaluks keeldus kuningas paavstile tagastamast vaidlusaluseid alasid.
Paavst taunis aastal 770 Desideriuse tütre Desiderata ja Karl Suure abielu. Abielu järel loovutas Desiderius paavstile mõned vaidlusalused alad. 771 tahtis Desiderius paavstiga Rooma lähistel kohtuda. Enne primicerius 'e ja konsuli Christophoruse mõrvamist lubas Desiderius paavstile samuti alasid anda, kuid ei täitnud hiljem oma lubadust.
Paavst lubas langobardide poolt ähvardatud Grado patriarhile pakkuda sõjalist abi.
Suhted Frangi riigiga
Stephanus III saatis paavstiks saades Frangi riiki koos teatega oma asumisest paavstiametisse delegatsiooni, mida juhtis primicerius Christophoruse poeg Sergius.
769. aasta Rooma sinod
Rooma sinod toimus 12. – 14. aprillil 769, mille eesistujaks oli Stephanus III. Sinodile kutsuti ka vastupaavst Constantinus, kelle otsused ja ordinatsioonid kuulutati kehtetuks ja kes saadeti kloostrisse.
Sinodil otsustati ka, et edaspidi peavad paavsti valima vaid kardinalpreestrid ja diakonid ning ilmikud ei tohi paavsti valimisel osaleda.
Sisepoliitika
Stephanus III valitsemisaja esimesel poolel oli mõjukam isik Kirikuriigis primicerius Christophorus, kes korraldas koos oma pooldajatega paavsti ametissesaamise järel augustis 768 veresauna Roomas viibivate langobardide pooldajate seas, mille käigus tapeti preester Waldipert.
Paavsti kantsler Paulus Afiarta ja langobardide kuningas Desiderius korraldasid enne paavsti surma Christophoruse ja tema poja Sergiuse mõrvamise. Paavst teatas Karl Suurele, et primicerius koos poja ja Karlmanni saadiku Dodoga kavandasid tema vastu vandenõud ning ta pääses vaid Desideriuse ja Peetruse abiga.
Liturgilised otsused
Stephanus III ordineeris 15 preestrit ja neli diakonit.
314
314. aasta
Stephanus III
Liturgilised otsused
Ta sätestas, et üks seitsmest kardinalpiiskopist peab pühitsema igal pühapäeval missat Lateraani basiilikas.
Tema ajal koostati üks varasemaid liturgilisi tekstikogumikke "Ordo".
Ta vabastas Hersfeldi kloostri piiskopliku jurisdiktsiooni alt.
314
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Stephanus III
Liturgilised otsused
Tema ajast on teada 9 uut kardinali, sealhulgas hilisem paavst Hadrianus I.
Surm
Stephanus III suri 24. jaanuaril 772 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse.
Tundeelu tuimenemine
Tundeelu tuimenemine on emotsionaalse reaktiivsuse häire – inimene ei reageeri tundeliselt piisavalt intensiivselt välismõjuritele. See väljendub ükskõiksuses nii enese kui ka ümbritseva suhtes. Inimene ei pööra enam endale ja teistele tähelepanu. Näiteks:
314
Aastakümned: 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad - 310. aastad - 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad 360. aastad
Tundeelu tuimenemine
Teoreetiliselt on võimalik, et inimene sureb nälga, kuna toidupuudus ei tekita temas emotsionaalset reaktsiooni. Tundeelu tuimenemine esineb sageli skisofreenia korral.
Eristatakse kahte tundeelu tuimenemise intensiivsuse taset:
Nyköpingi loss
thumb Nyköpingi loss (rootsi Nyköpingshus) on Birger Jarli ajal rajatud linnus Rootsis Nyköpingis, mis hiljem ehitati ümber renessansslossiks.
Praegu on loss osaliselt varemeis. Nyköpingi loss on tuntud 1317. aastal toimunud õudse Nyköpingi pidusöögi poolest.
Ajalugu
12. sajandi lõpul rajati sinna linnus ja keskajal oli see Birger Jarli omanduses. Rootsi kuningas Albrechti ajal oli loss läänistatud saksa rüütel Raven van Barnekow'le ja hiljem Bo Jonsson Gripile. Järgmised suured ehitustööd tehti hiliskeskajal, mil Gustav Vasa tugevdas lossi kindlustusi ning lasi ehitada ümmarguse suurtükitorni, mis on siiani alles.
16. sajandil lasi Södermanlandi hertsog Karl (hilisem Karl IX) ehitada kindluse renessansslossiks, kuid 1665. aastal põles valminud loss koos ümbritseva linnaga maha. On teada, et lossi kive kasutati Stockholmi kuningalossi ehitamisel. Kuna mõned lossiosad olid elamiskõlblikud, kasutati 1760. aastani lossi maaresidentsina.
20. sajandil mõned osad taastati ning Kuningatornis (Kungstornet) ja Vanas Residentsis (Gamla residenset) asub Sörmlandi muuseum, mis annab ülevaate Södermalandi maakonnast. Kuninganna Veinikeldris (Drottningkällaren) ja banketisaalis asub restoran.
Skoklosteri loss
thumb
Ajalugu
Barokkstiilis lossi lasi Nicodemus Tessin seeniori projekti järgi rajada Carl Gustaf Wrangel ning selle ehitustööd kestsid 1654–1676. Kui Wrangel 1676 suri, läks loss Brahede omandusse ning kuulus alates 1930. aastast Essenitele. 1967. aastal müüsid Essenid lossi Rootsi valitsusele ning sellest ajast alates asub lossis muuseum.
Arhitektuurimälestis
Skoklosteri loss on parim näide ajast, mil Rootsi oli üks Euroopa võimsamaid riike. Mõned ruumid on püsinud muutumatuna lossi valmimisest alates. Pärast Wrangeli surma 1676. aastal jäid mitmed ruumid poolikuks, kuid lõpetatud toad annavad suurepäraselt edasi barokiajastu stiili.
thumb|Skoklosteri loss ja park umb. 1690–1710
Lossi ruumides saab vaadata suurepärast mööblit, ilusaid tekstiile, maale ning hõbe- ja klaasnõusid. Märkimisväärset relvistut ja raamatukogu loodi Wrangeli kollektsiooni põhjal ning seda on täiendanud mitmed 17. ja 18. sajandi aadlikud.
Hain Henno
Hain Henno (21. veebruar 1836 Holstre vald – 2. juuli 1922 Kovali talu, Holstre vald) oli eesti rahvusliku liikumise tegelane.
Henno sündis Holstres Härjakoorma talus. Õppis Paistu külakoolis, hiljem sai Holstre vallavanemaks. Ta osales palvekirjade liikumises (1864), kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi ja Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi ning oli Eesti Aleksandrikooli idee toetajaid ning aastast 1870 Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige.
Juhan Kunder oli Hain Henno poolvend.
Ida-Kasahstani oblast
Ida-Kasahstani oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Kasahstanis. Piirneb põhjas Venemaaga ja lõunas Hiina Xinjiangiga.
Nõukogude ajal oli ta Ust-Kamenogorski oblast.
Oblastit läbib Irtõši jõgi.
Oblasti rahvaarv oli 2009. aasta seisuga 1 417 600. 56,0% elanikest olid kasahhid ja 40,2% venelased.
Välislingid
🇰🇿
It Came from Outer Space
"It Came from Outer Space" on 1953. aasta USA ulmefilm.
Süžee
Algaja astronoom John Putnam näeb koos naise Ellen Fieldsiga oletatavat meteoori langemas nende maja lähedusse. John ronib meteoriidi tekitatud kraatrisse ning leiab sealt kosmoselaeva. Peagi mattub laev maapinna alla ning keegi ei usu Johni juttu.
Varsti hakkab mitmetes inimestes toimuma seletamatuid muutusi. Nimelt on tulnukad nad vangistanud ja ise nende kuju võtnud, et selle abil oma kosmoselaeva katkiseid juppe tervetega asendada ja kosmosesse tagasi lennata.
315
315. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad - 310. aastad - 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad 360. aastad
Aastad: 310 311 312 313 314 - 315 - 316 317 318 319 320
Michelle Bachelet
Verónica Michelle Bachelet Jeria /βeˈɾonika miˈʃɛl baʃˈle ˈçeɾja/ (sündinud 29. septembril 1951 Santiagos) on Tšiili sotsialistist poliitik ja riigi esimene naispresident. Ta oli Tšiili president aastatel 2006–2010 ja 2014–2018. 2018–2022 oli ta ÜRO inimõiguste ülemvolinik.
Ta on hariduselt kirurg. Ta on olnud Tšiili tervishoiuminister ja kaitseminister.
Elulugu
Tema isa Alberto Bachelet oli Salvador Allende valitsuse ajal Toidujaotamise Ameti juht. Kui Augusto Pinochet 11. septembril 1973 riigipöörde korraldas, keeldus ta riigist lahkumast. Ta vahistati, süüdistatuna reetmises. Järgmistel kuudel piinati teda iga päev kuni surmani, mis saabus Santiago vanglas 12. märtsil 1974. 10. jaanuaril 1975 vahistati ka Michelle Bachelet ja tema ema. Ka neid piinati, ent saadeti juba jaanuari lõpus riigist välja Austraaliasse, kuhu Michelle'i vend Alberto oli kolinud juba 1969. aastal. Michelle Bachelet' peigmees Jaime López vahistati samuti ja ta jäi vanglas teadmata kadunuks.
left|thumb|150px|Michelle Bachelet Michelle kolis koos oma emaga Ida-Saksamaale, kus Michelle asus Leipzigis Herderi instituudis saksa keelt õppima ja jätkas Berliinis Humboldti Ülikoolis oma meditsiiniõpinguid. Seal kohtas ta arhitekt Jorge Dávalosi, kes samuti oli tšiili emigrant. Nad abiellusid 1977 ja nende esimene laps Jorge Alberto Sebastian sündis Leipzigis 1978. Veebruaris 1979 said nad loa naasta kodumaale ja samal kuul kolisidki Tšiilisse. Nende teine laps Francisca Valentina sündis veebruaris 1984.
1. oktoobril 2004 vabastati ta ministri kohalt, sest ta valmistus presidendivalimisteks. 28. jaanuaril 2005 kuulutati ta Tšiili Sotsialistliku Partei kandidaadiks presidendivalimistel. Valimised toimusid aastavahetusel: detsembris võitis Bachelet valimiste esimese vooru 46%-ga häältest ja jaanuaris 2006 teise vooru 53,5%-ga. Ta on Ladina-Ameerika esimene naispresident, kes pole mõne varasema presidendi abikaasa, ja Tšiili esimene naispresident.
2009. aasta lõpus oli Bachelet' toetus rahva seas üle 80%.
Detsembris 2013 peetud presidendivalimistel valiti Michelle Bachelet uuesti presidendiks. Ta astus ametisse 11. märtsil 2014.
Isiklikku
Michelle Bachelet on ametlikult lahku läinud, kuid mitte lahutatud (see oli tollal Tšiili seaduste alusel võimatu) ning tal on kolm last, poeg ja kaks tütart.
Karagandõ oblast
Karagandõ oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Kasahstanis.
Oblast jaguneb seitsmeks rajooniks ja kuueks oblastilise alluvusega linnaks (Karagandõ, Balkaš, Priozersk, Saran, Temirtau ja Šahtinsk).
2010. aastal oli oblasti 1 352 000 elanikust 44,68% kasahhe, 39,17% venelasi ja 4,56% ukrainlasi.
1973. aastal eraldati oblastist Žezkazgani oblast, kuid 1997. aastal taasliideti ala Karagandõ oblastiga. 2022. aastal eraldati oblastist Ulõtau oblast.
🇰🇿
Kostanaj oblast
Kostanaj oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Kasahstanis.
2010. aastal olid oblasti 886 300 elanikust 40,7% venelased, 35,9% kasahhid, 11,5% ukrainlased ja 3,8% sakslased.
Välislingid
🇰🇿
Muhu kirik
Ajalugu
pisi|left|Muhu Katariina kiriku põhjafassaad Kirik on ehitatud varagooti stiilis tõenäoliselt 13. sajandil Ojamaa meistrite poolt (esimene mainimine 1267). Kirik on pühitsetud 3.–4. sajandi vahetusel elanud pühale Katariinale Aleksandriast.
Praegune hoone on 1703. aastal Põhjasõja ajal purustatust jälle 1738. aastal üles ehitatud. 1941. aasta suvel kirik põles ning aastail 1957–1958 restaureeriti kimmlaudadega kaetud kõrge sadulkatus. Restaureeriti 20. sajandi lõpul (proj. 1993, arh. Tõnu Parmakson). Tööd lõppesid 2004. aastal.
2008. aasta septembris lahvatas kirikla kõrvalhoones tulekahju. Külarahva häirekõnede peale Orissaarest, Leisist ja Kuressaarest kokku sõitnud päästemeeskonnad leidsid eest lausleegiga põleva 8 × 12 meetrise paekivihoone. Viimases hoiti kiriku vanu, rootsiaegseid puitpinke, looži ja metallist tornikukke, mis olid üle jäänud, kui Teisest maailmasõjast saadik poolenisti varemeis seisnud kirik korda tehti. Tornikukk on praegu kirikus näha.
Arvestades kiriku väheseid kitsad aknaid, võlvidele viivat kitsast müüritreppi ja süvendeid riivpalgi kinnitamiseks, oletatakse, et kirik on ehitatud kaitseotstarbelisena.
Hauaplaadid
Kiriku õues asuvad mõned lihtsa ristiga ja igasuguse kujutiseta hauaplaadid (arvatavasti 13. sajandist) ning paar pooleldi maasse vajunud 17. sajandi kiviristi.
Kohapärimus
Tupenurme külas elanud 1882. aastal sündinud Juula Peekeri 1959. aastal jutustatud loo järgi ehitati Muhu kirikut algul Viira külla:
Pähklimäe tänav
Pähklimäe tänav on tänav Narva Pähklimäe linnaosas. Algab Kangelaste prospektilt ja lõpeb Rahu tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 655 m.
24. oktoobril 1978 anti Narva linna RSN TK otsusega nr 307 uuele tänavale nimi Béla Kuni tänav (vene keeles улица Белы Куна) Narva all lahingutes osalenud Ungari kommunistliku tegelase Béla Kuni järgi.
11. mail 1994 nimetati linnavalitsuse otsusega Béla Kuni tänav ümber Pähklimäe tänavaks, oletatavasti samas piirkonnas asunud Pähklimäe (Nötebergi) mõisa järgi.
Aadressil Pähklimäe tänav 3 asub Narva Pähklimäe Gümnaasium.
Suva
Suva on Fidži pealinn ja Keskpiirkonna keskus. Ta asub Viti Levu saare kagurannikul. Suva sai pealinnaks aastal 1877.
Suva on Okeaania (kui Uus-Meremaa ja Hawaii välja arvata) suurim linn. 1996. aasta rahvaloenduse järgi oli linna rahvaarv 77 366 inimest ja linnastu rahvaarv 167 975 inimest. 2005. aastal oli elanike arv hinnanguliselt 201 000 inimest.
Suva on Fidži kaubandus- ja poliitiline keskus. See on sadamalinn. 1968. aastal avati Suva lähedal Lõunamere Ülikool.
Norra kuninglik perekond
thumb
Norra kuninglikku perekonda kuuluvad valitsev monarh ning tema abikaasa ja nende järeltulijad koos abikaasadega, samuti eelmiste kuninglike perekondade elusolevad liikmed ning nende abikaasad ja lapsed. Norra kuningakoda koosneb valitsevast monarhist ning tema abikaasast ja lastest, kes kannavad printsi või printsessi tiitlit.
Kuningas ja kuninganna kannavad tiitlit "Tema Majesteet" (Hans Majestet (kuningas), Hennes Majestet (kuninganna)), teised kuningakoja liikmed tiitlit "Tema Kuninglik Kõrgus" (Hans Kongelige Høyhet (meessoost), Hennes Kongelige Høyhet (naissoost)).
Praeguse Norra kuningakoja liikmed
Nende sünnipäevad on ametlikud lipupäevad. Neil päevadel toimub Kaitseväe saluut.
Nehatu looduskaitseala
Nehatu looduskaitseala on looduskaitseala Pärnumaal Lääneranna vallas Rame, Nehatu, Pivarootsi Paatsalu, Hõbesalu ja Muriste külas.
Kaitseala pindala on 1011,3 ha. Nehatu looduskaitseala koos Puhtu-Laelatu looduskaitsealaga on nimetatud Ramsari-alade hulka. Kaitseala kattub ka Natura aladega Väinamere linnuala ja Väinamere loodusala. Kaitseala ajalugu ulatub 1957. aastasse, mil kaitse alla võeti Nehatu sooalad ja selle elustik. Looduskaitsealaks organiseeriti see 2001. aastal.
Nehatu kaitseala põhieesmärk on Nehatu soo, praeguste ja endiste merelahtede, roostike ning vee- ja rannikulinnustiku kaitse. Nehatu soo on kujunenud endise merelahe kinnikasvamise tagajärjel umbes 4500 aastat tagasi. Seal leidub väikseid reliktseid madalaveelisi jäänukjärvi. Soopinna kõrgus on 2,5-3,8 m. Nehatu soos esinevad ühed suuremad Atlantilise kliimaperioodi relikti - lääne-mõõkrohu kogumikud Eestis. Kaitseala on tähtis lindude rändepeatuspaik. Kaitseala läbivad või sellel asuvad järgmised veekogud: Kuuendiku kraav, Hõbesalu kraav, Kangruaadu järv, 5 Nehatu soo laugast, Lammastejärv, Kiissa järv, Kiissa laht, Käomardi laht, Teotalli laht, Kahvatu laht.
Kaitstavad loomaliigid: merikotkas (Haliaeetus albicilla), roo-loorkull (Circus aeruginosus), tilder (Tringaea), rändel sookurg (Grus grus). Kaitstav taimeliik: Cladium mariscus.
Nehatu looduskaitseala keskkonnaregistri kood on KLO1000175.
Kõzõlorda oblast
Kõzõlorda oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Kasahstanis.
Oblast jaguneb seitsmeks rajooniks:
🇰🇿
Port-au-Prince
Suur osa linnast hävis 2010. aasta Haiti maavärinas, nii et linn on tarvis uuesti üles ehitada.
Elanike arv
Elanike arv oli 1995. aasta andmetel 846 200, 1986. aasta hinnangul 457 600.
Sotsiaalsed olud
Port-au-Prince on ainuke Haiti linn, kus on kanalisatsioon.
Majandus
Port-au-Prince'is või linna lähistel toodetakse kangaid, puuvillaseemneõli, jahu, suhkrut, seepi ja tsementi. Linnast eksporditakse kohvi ja suhkrut.
Linnas on mitmeid luksushotelle. Port-au-Prince'il on lennuühendus peamiste Kariibi mere saartega, Kanada, USA ja Šveitsiga. Turismiäri on sõltuvuses poliitilisest olukorrast.
Haridus
Port-au-Prince'is on Haiti Ülikool (asutatud 1944).
Vaatamisväärsused
2010. aasta Haiti maavärinas said paljud linna vaatamisväärsused kannatada.
Port-au-Prince'is leidub nii tavalisi büroohooneid, viktoriaanlikke piparkoogimaju kui ka modernseid eramuid.
Linna keskväljak on Place du Champ-de-Mars. Selle ääres on Rahvuspalee ja kasarmud, väljakul on iseseisvussõdade kangelase Jean-Jacques Dessalines'i mälestussammas.
Ajalugu
1770 toodi Prantsuse koloonia Saint-Domingue'i (praegune Haiti) pealinn Cap-Haїtienist L'Hôpitali üle.
1807 avati sadam väliskaubandusele.
1861. rajati Port-au-Prince'i piiskopkond.
2004. aasta veebruaris oli Haitis kodusõda. Kui mässulised jõudsid linna lähistele, põgenes president Jean-Bertrand Aristide 29. veebruaril. Linnas tekkis kaos.
12. jaanuaril 2010 leidis aset 2010. aasta Haiti maavärin, mis purustas suure osa hoonetest ning nõudis kümneid tuhandeid ohvreid.
Kultuur
Port-au-Prince'is on sündinud filmirežissöör ja -stsenarist Raoul Peck.
Port-au-Prince'ist on juttu Graham Greene'i raamatus "Komödiantide tund" (1966). Teos on ekraniseeritud; filmis mängisid Liz Taylor ja Richard Burton.
This Island Earth
"This Island Earth" on 1955. aasta USA ulmefilm.
The Open Door
"The Open Door" on ansambli Evanescence teine stuudioalbum.
Album anti välja Poolas 25. septembril 2006. Esimene singel sellelt albumilt oli "Call Me When You're Sober" (ilmus 31. juulil 2006).
Unimagun
Unimagun (Papaver somniferum) on maguna perekonda kuuluv üheaastane rohttaim.
Nimi
Unimagunat kutsutakse rahvasuus veel unemooniks, unelilleks, siidililleks või valgeks mooniks.
Levila ja kasvukohad
Unimaguna levikuala on väga lai, mistõttu on taime varieteedid eri maailma piirkondades erinevad. Varieteet glabrum kasvab Türgis ning tema õied on purpurpunast või harvemal juhul ka valget värvitooni. Seemned on aga valkjad. Varieteeti album kasvatatakse Indias, õied ja seemned on valged kuni violetsed ning kupar on munajam. Euroopas kasvatatakse varieteeti nigrum, mille õied on violetsed ja seemned musta tooni.
Unimagun vajab päikeselist kasvukohta ja sügavapõhjalist mulda. Kuna tegemist on üheaastase taimega, siis ei talu ta ümberistutamist. Seetõttu tuleks seemned külvata otse kasvukohale. Idanemine toimub temperatuuril 17–20 °C umbes 10–14 päeva. Unimagun paljuneb üpriski hästi isekülvi teel. Magunad on küll aias kaunid, kuid lõikelillena vajuvad nad kiirelt longu. Seetõttu soovitatakse pista varreotsad korraks kuuma vette.
Morfoloogia
Tegemist on üheaastase rohttaimega, mis kasvab 50–100 sentimeetri kõrguseks. Vars on tugev, püstine ja tavaliselt harunemata. Üksikud karvad võivad esineda nii varrel kui ka lehtedel. Unimaguna lehed on lainelised ja ebaühtlaselt hambulise servaga. Nende pikkus võib ulatuda kuni 25 cm. Taime lehed on sinakasrohelist värvi ja ebaühtlaselt hõlmised. Ülemised lehed on varreümbrised.
Õied on enamasti lillad, tumevioletsete laikudega, kuid võivad vahel olla ka valged või punased. See-eest õienupud on paljad. Õisikus on neli kroonlehte ning nende värvus võib varieeruda valge, lillaka ja punase vahel. Õienupu sisu katavad ja kaitsevad kaks varavarisevat tupplehte. Neli suurt kroonlehte on nupus kortsutatult ja viimasest väljudes sirguvad. Õite läbimõõt on kuni 10 cm. Kupar on püstine ja kerajas (läbimõõt on 2–4 cm), emakasuudme kiiri on 8–12 ning see on paljas. Valmimata kupras on valge piimmahl ning olenevalt sordist on seemned harilikult kas hallid või mustad. Seemneid valmib unimagunal rohkesti. Mõnedel andmetel on neid ühe taime kohta 50 000.
Ühepäevikulised
Ühepäevikulised (Ephemeroptera) on putukate selts. Nüüdisajal tuntakse ühepäevikulisi umbes 2500 liiki, Eestis on neid leitud ligikaudu 40 liiki. Vananenud kirjanduses on ühepäevikulisi kutsutud ka kiilkärbselisteks.
Unimagun
Morfoloogia
Unimagun õitseb suvekuudel juunis või juulis kolm nädalat. Enne õiepunga avanemist vajub taim maapinna poole longu, kuid õie avanedes ajab taim end taas sirgu. Augustis valmivad magunakupardes õlirikkad seemned. Unimagun kuulub n-ö suletud moonisortide hulka, mis tähendab seda, et unimaguna kupra tipp jääb suletuks.
Ühepäevikulised
Neid võib Eestis leida suve õhtupoolikutel veekogude läheduses.
Unimagun
Ajalugu
Unimagunat on kasutatud juba ka varajases kiviajas. Näiteks on leitud moonikupraid Saksamaalt Bodeni järve äärest Unteruhldingenist. Esimesed kirjalikud ajalooallikad magunakasvatusest pärinevad aastast 3400 eKr, mida on võimalik lugeda sumeri savitahvlitelt. Valu vaigistava ravimtaimena kasutati Papaver somniferumit Mesopotaamias juba 3000 eKr. Unimaguna tekke kohta on Kreeka luuletaja Theokritos kirjutanud ka luuletuse. Müüdi järgi sündis moon Aphrodite pisaratest, kui viimane nuttis taga oma noorelt surnud armastatut Adonist. Theokritos nimetas magunat ka unenägude lilleks ja hakkas kasutama seda unenäojumala Morpheuse sümbolina, kellest on tulnud ka sõna morfiin. Moon sümboliseerib teisigi unne puutuvaid jumalusi: ööjumalanna Nyxi, unejumal Hypnost ja ka surma kaksikveda Thanatost.
Ühepäevikulised
Üldiseloomustus
Neil on pikk ja sale keha, mis on pehme ja kare. Tagakeha tipul paikneb pikk peenike sabaniit ning kaks samasugust urujätket.
Unimagun
Oopiumimagun
pisi|paremal|Kupar ja piimmahl Aretamine on toimunud kahes suunas: rasvaõlirikkad õlimagunad ning oopiumi- ja alkaloidirikkad oopiumimagunad. Suure oopiumisisaldusega unimaguna sortidel, on kupar paksuseinaline ja suur ning väheste seemnetega. Taimel kogutakse lõplikult valmimata kupraid (Papaveris capitum), mis lõigatakse masinatega maha, hakitakse peeneks ja kuivatatakse. Poolvalminud kuparde piimmahla kutsutakse oopiumiks (Opium). Selle saamiseks tehakse erilise 2-3-teralise noataolise vahendiga valmimata kupardele ¾ ulatuses ümbermõõdust 2–3 ristsuunalist lõiget. Vahel tehakse lõikeid ka ülevalt alla. Oopiumit saadakse ka õievarte ülaosast. Päeva teisel poolel tehakse taime lõiked ning piimmahl, mis on öö jooksul välja immitsenud, kuivab ja tumeneb. Seejärel kogutakse hommikul oopium kokku ning rullitakse oopiumikummideks ehk pallikesteks või peenestatakse pulbriks (jahvatatud oopium). Tooroopiumis on veesisaldus 45% ja vähemalt 11% morfiini. Selleks, et eraldada morfiini, tuleb keeta oopiumikummit vees ja segada lubjaga, lisades ammooniumkloriidi. See sadestab morfiinialuse, millest aktiivsöe ja soolhappega saadakse morfiinvesinikkloriid. Viimane kuivatatakse ja pressitakse plaatideks, mille tulemuseks on heroiin I. Heroiin II tootmiseks aga jahvatatakse morfiinialus peeneks, segatakse äädikhappeanhüdriidiga, lisatakse vett ja aktiivsütt ning hiljem söögisoodat, mis sadestab välja heroiinialuse. Saadud segu filtritakse ja heroiinisegu kuivatatakse. Nii saadud toorheroiini töödeldakse soolhappega, mille tulemusena tekib heroiinvesinikkloriid.
Ühepäevikulised
Üldiseloomustus
Sarnaselt kiilidega ei saa ka ühepäevikulised oma tiibu kokku voltida, vaid hoiavad neid puhkeolekus seljal vastamisi nagu taolistiivalistel kiilidel. Nende tiivad on kolmnurksed, tagatiivad on eestiibadest tavaliselt palju väiksemad ja mõnedel liikidel tagatiivad puuduvad. Tundlad on peast lühemad, jalad on pikad ning eesjalad on suunatud ette. Tundlate ülesanded on enda kanda võtnud pikenenud eesjalad.
Unimagun
Oopiumimagun
Euroopa farmakopöas peetakse tooroopiumiks (Opium crudum) unimaguna õhu käes kuivanud piimmahla, milles on morfiini sisaldus vähemalt 10% ja kodeiini 2%. Kui kuivatada tooroopiumit kuni 700 °C, saadakse kollakaspruun või tumepruun oopiumipulber (Opii pulvis normatus), mille keemiline sisaldus peab olema: 9,8–10,2% morfiini ja vähemalt 1% kodeiini. Olenevalt toimeainete sisaldusest lisatakse juurde toimetut abiainet. Standarditud kuivekstraktis (Opii extractum siccum normatum) peab olema 19,6–20,4% morfiini ja vähemalt 2% kodeiini. Selleks, et saada standarditud oopiumitinktuuri (Opii tinctura normata) sisaldusega 0,95–1,05% morfiini ja vähemalt 0,1% kodeiini, tuleb tooroopiumit ekstraheerida 70% etanooliga.
Ühepäevikulised
Paljunemine
Õhtul alustavad ühepäevikulised oma hüplevat paarituslendu. Isased loomad koonduvad sageli kümnetest tuhandetest isenditest koosnevatesse parvedesse ja hõljuvad üles-alla, minnes sageli kuni 10 meetri kõrgusele ja liueldes sealt jälle alla. Emased ootavad sellal kuskil taimestikus. Kui emane loom otsustab lõpuks lendu tõusta, katsuvad isased otsekohe tema alla lennata ja pikkade eesjalgadega tema külge haakuda. Isane haarab emase tiibade alusest kinni. Näpitsakujuliste sugujalgade abil haaratakse emase tagakehast. Kopulatsioon kestab mõnest sekundist kümne minutini, sõltuvalt liigist. Pärast paaritumist surevad isased kohe. Kuigi isaseid on emastest alati tunduvalt rohkem, paarituvad viimased ilmselt siiski vaid ühe korra. Mõnikord võib ette tulla, et isased poevad ka nende emaste alla, kes veel taimedel istuvad.
Otsemaid pärast viljastamist lendab emane ühepäevikuline umbes meetri kõrgusel üle vee, heites munad, mõnedel juhtudel ka vastsed vette või kastavad tagakeha tipu vette, nii et kleepuvad munad sealt lahti tulevad. Tugeva vooluga kohtades laskuvad emased loomad vee alla ja kleebivad munad igasuguste veealuste esemete külge. Munad võivad paikneda nii üksikult kui kogumikena. Pärast munemist ühepäevikulised surevad. Ühepäevikuliste vastsed elavad vees ning hingavad tagakeha külgedel olevate lõpustega. Ka vastsete tagakeha tipul on sabaniidid. Enamik vastseid on röövtoidulised ning neil on tugevad lõuad. Mõnede ühepäevikuliikide vastsed on nii väikesed, et mahuksid sõrmeküüne alla, mõned jällegi sõrmeotsa suurused. Enamik ühepäevikuliste vastsetest on jõepõhjas hästi maskeerunud, sulades ümbritseva keskkonnaga täielikult kokku. Domineerivad värvitoonid on harilikult hallikaspruunid, oliivi- või vasekarva. Kohe pärast kestavahetust on ühepäevikulised enamasti piimjad. Mõned liigid on head ujujad, osa mitte. Viimaseid haarab veevool tihti endaga kaasa.
Unimagun
Õlimagun
Austrias, Tšehhis, Šveitsis, Slovakkias, Poolas on unimaguna kasvatamine legaalne ning seemneid kasutatakse toiduainetööstuses. Ühendkuningriigis võib seda kasvatada ilma loata, kuid luba on vaja oopiumi ekstraheerimiseks meditsiinilisel otstarbel. Kanadas on keelatud omada, taotleda ja hankida Papaver somniferumit ja selle derivaate. Erand on tehtud seemnetele. Uus-Meremaal on unimaguna kasvatamine lubatud seni, kuni ei toodeta keelatud narkootikume. Ühendemiraatides on kasvatamine ja seemnete omamine illegaalne. Birmas on unimaguna kasvatamine keelatud aga mõningates provintsides.
Ühepäevikulised
Paljunemine
Vastsed elavad vees 2–3 aastat, vahetades selle aja jooksul paarikümnel korral kesta. Viimane vastsejärk – eelvalmik ehk neidis – ronib veest välja ning tõuseb lendu, et mõne minuti pärast uuesti kestuda, nüüd juba päris suguküpseks valmikuks. Mitte üheski teises putukaseltsis ei esine tiivuliste isendite kestumist. Kuna ühepäevikuliste valmikute eluiga on väga lühike, on nende koorumine ajaliselt ühtlustatud ning toimub korraga väga lühikese aja jooksul.
Unimagun
Õlimagun
Eestis kasvatatakse unimagunat peamiselt aias dekoratiivtaimena. Oopiumisortide kasvatamine on keelatud.
Väinameri
Madala ja väikese veeväljaga Väinamere hüdroloogilised tingimused erinevad tunduvalt saartest läände jääva mere omadest. Siin on nõrgem lainetus, suurem veetemperatuuri aastane kõikumine, väiksem vee soolsus ja läbipaistvus ning paksem ja püsivam jääkate kui avameres.
Sõjasadama rajamise tõttu Rohukülla süvendati Esimese maailmasõja eel läbi väinade kulgevaid laevateid. Need tööd olid mahult suurimad taolised Tsaari-Venemaal üldse. Suurematele laevadele on Väinameri liiga madal, keskmine sügavus on ainult viis meetrit. Vaid Kesselaiu ja Muhu vahel ulatub sügavus 24 meetrini. Üle Väinamere kulgevad parvlaevaliinid, mis ühendavad suuremaid saari nii mandriga kui ka omavahel. Keerulised navigatsioonitingimused ja vahelduv maastikupilt on teinud Väinamere populaarseks purjetajate seas (Muhu väina regatt). Väinamere peamine püügikala on räim, teatud tähtsus on veel ahvenal ja tuulehaugil.
Väinamere saared
pisi|[[Auklaid, Öakse laid, Saarnaki laid, Hanikatsi laid]] pisi|[[Harilaid|Harilaiu põhjaosa]] pisi| [[Kakrarahu]] Väinameres on üle 300 saare. Neid nimetatakse laidudeks, rahudeks ja karedeks. Laiud on suuremad saared, kus taimkattes esinevad peale niitude veel kadastikud, puisniidud ja metsad. Niitudega väiksemad saared on rahud ja väikesed kivised saarekesed on kared.
Väinamere saared on noored, vabanenud mere alt Limneamere staadiumi kestel. Vanimaks saareks on Kesselaid, mille kõrgemad osad tõusid üle merepinna umbes 5000 aastat tagasi. Saarnaki ja Kaevatsi arengulugu on kestnud umbes 2000 aastat.
Jämaja oja
Jämaja oja (ka Siplase oja, Siplase jõgi) on oja Saaremaa vallas Sõrve poolsaarel.
Oja saab alguse Siplase rabast, voolab sealt valdavalt loodesuunaliselt mere poole ja suubub Jämaja küla juures Ohessaare rannal merre.
Oja on avalik veekogu.
15. augustist 31. detsembrini on keelatud kalapüük suudmele lähemal kui 500 m.
Jämaja oja keskkonnaregistri kood on VEE1167100.
Unimagun
Õlimagun
Papaver somniferumi seemned maitsevad pähklisarnaselt. Seetõttu kasutatakse unimaguna seemneid tihti köögis. Samuti pressitakse seemnetest ka külmpressitud õli, mis on väärtuslik koostisaine nii toiduõlis kui ka kosmeetikumides. Seemnetest ja seemnejahust saadakse letsitiini. Unimaguna õli imendub kiiresti ning muudab naha pehmeks. Samuti aitab see taastada naha loomulikku kaitset välismõjude eest. Õli kasutatakse veel ka näiteks toiduõli, laki, seebi või õlivärvidena.
Keemiline koostis
Kupardes on piimmahla 5–10%, millest kuni 2,5% on alkaloidid (isokinoliin- ja bensüülisokinoliinalkaloidid). Need sisaldavad enamasti 0,18–0,28% morfiini. Oopiumis leidub üle 30 isokinoliinalkaloidi, millest olulisemad on morfiin, narkotiin, kodeiin, papaveriin, nartseiin. Taimes on alkaloidid mekoon-, piim- ja fumaarhappe sooladena. Värsketes magunaseemnetes võib küll alkaloide sisalduda 0,01%, kuid kuumutamisel ja küpsetamisel need kaovad. Seetõttu ei ole ka pagaritoodetes sisalduvad mooniseemned ohtlikud. Seemnetes on rasvaõli 40–50%. Alkloide võib väga vähesel määral leida ka lehtedest ja juurtest.
Toimed ja näidustused
Antiikajal kasutati unimagunat näiteks röga lahtistamiseks, spasmide lõõgastamiseks ja higierituse suurendamiseks. Oopiumi ühekordne annus täiskasvanule on 0,15 g ja päevane annus 0,5 g, oopiumitinktuuri ühekordne annus 0,2–1 g ja päevane annus 5 g. Lastel arvutatakse kogus vastavalt kehamassist: alla aastastele 150 μg/kg ja 1–12-aastastele 200–300 μg/kg.
Tooroopiumist võib Euroopa farmakopöa järgi valmistada ainult galeenilisi preparaate. Morfiinvesinikkloriid on tugev valuvaigisti, mistõttu kirjutatakse seda välja peamiselt vähihaigetele. Morfiin vaigistab valu, millele eelneb eufooria ja seejärel narkootiline uni. Morfiini derivaadiks on heroiin, mis jõuab kiiremini ajju ja on toimelt tugevam. Morfiinist nõrgem on aga kodeiin, mis tekitab vähesel määral eufooria seisundit. Papaveriin lõõgastab spasme ja laiendab veresooni. Narkomaanid suitsetavad, tõmbavad ninna või süstivad endale naha alla või veresoonde heroiini. Boheemlaste seas on levinud laudanumi'ks nimetatav oopiumitinktuur, mis ergutab kujutlusvõimet.
Vastunäidustused
Rasedus ja rinnaga toitmine, hingamispuudulikkus, haavandtõbi, pankreasepõletik, äge maksapõletik, sapikoolikud. Ettevaatlik tasub olla ka Addisoni tõve ja kilpnäärme alatalitluse puhul. Morfiin, heroiin, kodeiin võivad põhjustada sõltuvust. Kõrvatoimetena on täheldatud üldist nõrkust, kätevärinat, peapööritust, peavalu, kuumahoogusid, kõhukinnisust ja ka nahasügelust. Nimetatud nähud võivad esineda ka neil töölistel, kes puutuvad kokku oopiumiga, kuna papaveriin on allergeen.
Ohud
Heroiin tekitab tugevat sõltuvust ning selle mürgistustunnusteks on väsimus, peapööritus, unisus, hingamise aeglustumine 2–5 korrani minutis, pupillide ahenemine, vererõhu langus, krambid, südamepekslemine, iiveldus, oksendamine, allergilised reaktsioonid ning kopsu- ja ajuturse. Pikaaegsel kasutamisel põhjustavad opiaadid unisust, hingamise aeglustumist, ebaselge kõne teket, mälu nõrgenemist, meeltesegaduse kujunemist, keskendumisvõime langust ning vähendab suguhimu ja sigimisvõimet. Oopiumi derivaatidest võõrutamine on väga raske, kuna võib põhjustada isegi aastate pikkust nukrameelsust. Pikaaegne tarvitamine mõjutab ka ajus endorfiinide tootmist, mis väheneb või üldsegi lakkab. Endorfiin tekitabki heaolutunde ning avaldab organismis oopiumilaadset toimet.
Ühepäevikulised
Eestis leitud esindajad
Siin on loetletud Eestis elavate esindajatega perekondi (kirjas on ka sugukond ja liigid).
Viited
Tiszavirág
Francis Lai
Francis Lai (26. aprill 1932 Nice – 7. november 2018) oli prantsuse helilooja.
Lai on enamasti kirjutanud filmimuusikat. Enim tuntust on ta kogunud filmidega "Mees ja naine", "Armastuse lugu" ("Love Story"; 1970) ja "Le passager de la pluie". Samuti on ta kirjutanud muusikat sellistele lauljatele nagu Édith Piaf, Juliette Gréco, Yves Montand, Mireille Mathieu ja Johnny Hallyday.
Aastal 1970 autasustati teda Oscari ja Kuldgloobusega filmi "Love Story" muusika eest. Selle filmi tuntuim pala on "(Where Do I Begin?) Love Story".
Sopi oja
Sopi oja on oja Saaremaal Saaremaa vallas. Oja saab alguse Vintri külas, voolab loode suunas ja suubub Lõu lahte.
Oja on mitteavalik veekogu.
Sopi oja keskkonnaregistri kood on VEE1167200.
Piiskopililla
Piiskopililla (prantsuse keeles violet d'évêque, inglise keeles bishop's purple, Roman purple) on üks lilladest värvitoonidest, ere kuni kergelt summutatud violetne värvitoon, mis rohkem või vähem vastab katoliku piiskoppide ametiriietuses esinevale violetsele värvile. Eri traditsioonides peetakse seda toonidelt veidi erinevaiks, kuid punaka poole kalduvaks violetseks värviks.
Värvinimetus esineb eesti keeles 1930. aastate moesõnavaras.
Ajaloost
1878. aastal ilmunud põhjalik käsiraamat liturgilise riietuse kohta märgib, et Rooma [katoliku] vaimulike riietuses ette nähtud lilla on nagu vana purpur, see tähendab kergelt punakas violetne ja et uus moekas aniliinvärv pole õige tooniga, mis on liiga sinine.
Katoliku kirikus tänapäeval piiskoppide riietuses kasutatav värvitoon pole sügava tooniga purpurpunane ega sügavlilla, vaid eredam punakam ja lähedasem lillakaspunasele.
Variatsioonid
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com pakub piiskopililla vasteks sügavlilla, mis sarnaneb ametüstilillale ja pole selgelt punakas, kuid on soojatoonilisem lavendlisinisest või kannikesesinisest.
ISCC-NBS-i värvide tähistamise süsteemi värvisõnaraamatu "Color: Universal Language and Dictionary of Names" järgi on värvuste Bishop ja Roman Purple vasteiks keskmine lilla (moderate violet) ja värvuste Bishop's purple ja Bishop's violet vasteiks keskmine punakaslilla või erklilla (moderate reddish purple, vivid purple).
Värvinimetus (püspöklila) on võrdlemisi sage ungari keeles. See jäi nimetamiskatses 32. kohale 351-st ja nimetamiskatses nimetati seda 46 korral ja kümmekonnal korral liitvärvinimetuse osana. Püspöklila tähistas keelejuhtidel puhast või tumedamat punakasvioletset (värvikaardid red-violet-red ja red-violet) tooni, kuid nime anti ka muudele toonidele, nagu violetne (värvikaardid violet-red-violet ja violet) ning üksikutel juhtudel sinakasvioletne (värvikaart violet-blue-violet).
Veebivärv Violet d'évêque on summutatud punakaslilla värvitoon.
António de Vieira
Krahv (a-st 1726) António Manuel de Vieira (vene Антон Мануилович Девиер; 1673 või 1682 – 1745) oli Portugali päritolu juut, Venemaa sõjaväelane (kindral en chef) ja riigitegelane. Peterburi esimene kindral-politseimeister.
Elulugu
Vieira teenis jungana Hollandi laevastikus. Pärast kohtumist Peeter I-ga 1697. aastal Amsterdamis kutsuti ta Venemaa teenistusse.
Temast sai 1708. aastal Peeter I kindral-adjutant. Põhjasõja ajal, pärast Tallinna kapituleerumist (1710), määrati ta koos insener-kindralmajor Johann Ludwig von Pottiga projekteerima ja välja ehitama Tallinna ja Paldiski sõjasadamat.
21. mail 1725 andis Katariina I talle Püha Aleksander Nevski ordeni, mis 26. aprillil 1727 temalt koos krahvitiitli ja mõisatega ära võeti, aga 14. veebruaril 1743 keisrinna Jelizaveta Petrovna poolt uuesti tagastati.
Perekond
Ta abiellus vürst Aleksandr Menšikovi (1673–1729) õe Anna Menšikovaga, kellega sai kolm poega.
Viidumäe looduskaitseala
pisi|Viidumäe looduskaitseala. pisi|Langeallikad Viidumäe looduskaitsealal pisi|Vaade kaitseala metsadele vaatetornist Viidumäe looduskaitseala (pindala 18,7 km²) Viidumäe ümbruses Saaremaa edelaosas loodi 1957. aastal haruldaste taimede ja taimekoosluste kaitsmiseks.
Viidumäel on saaremaa robirohu ja saaremaa sõrmkäpa kasvukoht, seal elab ka saaremaa tondihobu.
Bentoniit
Bentoniit on peamiselt savimineraalidest koosnev heledat värvi pehme ning poorne settekivim.
Bentoniit on tekkinud vulkaanidest pärineva püroklastilise materjali ümberkristalliseerumisel. Tavaliselt toimub see vees, kus algsed magmast kristalliseerunud mineraalid ja vulkaaniline klaas muutuvad mitmesugusteks savimineraalideks, peamiselt smektiidiks.
Bentoniidikihid koosnesid algselt vulkaanilisest tuhast, mis kattis laialdasi alasid. Selline tuhakiht tekkis võimsa vulkaanipurske tagajärjel geoloogilises ajas väga kiirelt ning on seetõttu kasutatav stratigraafilise markerina kihtide korreleerimisel.
Nime on bentoniidile andnud Fort Benton Wyomingi osariigis USA-s.
Bentoniiti leidub Eestis Ordoviitsiumi ja Siluri ajastu kivimites. Enamasti on kiht õhuke, mõne millimeetri paksune. Paksemad on Kinnekulle bentoniidi kihid. Need paljanduvad näiteks Laagris ja Põõsaspea pangal. Tallinnas on bentoniidikiht üle 30 cm, puuraukudes Hiiumaal üle 50 cm. Skandinaavias võivad paljanduda kuni 2 m paksused kihid.
Haiti saar
thumb|Saare reljeefikaart Haiti (ka Hispaniola) on saar Kariibi meres. Saar paikneb Kuuba ja Puerto Rico vahel ning on Suurte Antillide ja Lääne-India saarestikus pindalalt teine saar. Saare läänepoolsel kolmandikul on Haiti Vabariik ja idapoolsel kahel kolmandikul Dominikaani Vabariik.
Saare pindala on 76 192 km² ning seal elas 2014. aasta seisuga ligi 21,4 miljonit inimest.
Ajalugu
La Isabela Hispaniola saare piirkonnas oli kolonistide esimeseks asulaks Ameerikas. 1494. aastal tõid sinna Christoph Kolumbuse teise reisi käigus Uude Maailma seitseteist laeva 1700 inimest, kelle seas oli talunikke, ehitajaid ja preestreid. Kaks aastat hiljem oli asunikke elus vaid 300, ülejäänud olid surnud nälga või haigustesse. 1498. aastal linn hüljati.
Mark Twain
thumb|Mark Twain (1907) pisi|Mark Twain 1851. aastal thumb|Mark Twaini portree ([[James Carroll Beckwith, 1890)]] pisi|Mark Twain poseerimas 1898. aastal skulptorile
Pseudonüüm
Samuel Clemens väitis, et tema pseudonüüm Mark Twain tuleneb jõelaevanduse sõnavarast. Mees töötas nooruses Mississippi jõel lootsi abina ja hüüdega "Mark twain!" anti märku laevasõiduks ohutust veesügavusest. Seda mõõdeti nööriga, millele tehti iga sülla tagant märk (inglise keeles mark), sõna twain tähendab aga vanainglise keeles kahte. Mark twain annab niisiis märku kahesüllasest ehk 3,6-meetrisest veesügavusest.
Lapsepõlv ja noorus
pisi|Samuel Langhorne Clemensi autogramm
Samuel Langhorne Clemens sündis pere kuuenda lapsena. Tema kolm õde-venda surid noorelt. Kui Samuel oli nelja-aastane, kolis pere Hannibali linna, mille ainest kasutas ta hiljem oma kuulsamate romaanide kirjutamisel. Advokaadist isa suri kopsupõletikku, kui poiss oli 11-aastane. Pärast isa surma lahkus Samuel koolist ja hakkas trükkali õpipoisiks.
1851. aastal alustas 16-aastane Samuel tööd vend Orioni ajalehe Hannibal Journal juures trükiladuja ja humoreskide kirjutajana. Seejärel töötas ta trükiladujana ka New Yorgis, Philadelphias ja mujal, harides end õhtuti raamatukogudes. Kuna Mississippi jõgi oli talle hingelähedane, läks Samuel Clemens tööle aurulaevale. Kahe aasta pärast sai ta jõel lootsina töötamise litsentsi. Mälestusi sellest eluperioodist on kirjanik avaldanud 1883. aastal ilmunud ühiskonnakriitilises raamatus "Elu Mississippil". 1861. aastal alanud Ameerika kodusõda piiras jõel liikumist ja see ei võimaldanud tulevasel kirjanikul lootsitööd jätkata. Kodusõja alguses kuulus ta koos sõpradega lühikest aega vabatahtlikuna konföderatsiooni relvajõudude koosseisu, kuid lahkus 1861. aasta juulis teenistusest. 1885. aastal kirjutas ta värvikalt oma toonasest kogemusest sõjaväeteenistuses.
Ameerika lääneosas
Orionile pakuti Nevadas kuberneri sekretäri ametikohta ja vennad sõitsid kaks nädalat postitõllas läbi preeria Virginia Citysse. Teekonda ja elu kaevanduslinnas kirjeldab Twain 1872. aastal ilmunud reisiraamatus "Roughing It". Mõnda aega töötas Samuel hõbedakaevanduses, kuid see amet ei sobinud talle ja ta asus tööle ajakirjanikuna kohaliku lehe toimetuses. Esimest korda kasutas ta oma pseudonüümi 3. veebruaril 1863, kui kirjutas humoorikale reisikirjeldusele alla Mark Twain.
Abielu ja lapsed
Mark Twain ja Olivia Langdon (1845–1904) pidasid kirjavahetust terve 1868. aasta. Mehe esimese abieluettepaneku lükkas rikkast perest pärit naine isa vastuseisu tõttu tagasi, kuid paar abiellus siiski 1870. aasta veebruaris New Yorgi osariigis Elmira linnas. Seejärel elasid Clemensid Olivia isa ostetud majas Buffalos. Twain töötas toimetaja ja kolumnistina kohalikus ajalehes Buffalo Morning Express. 1870. aastal suri Olivia isa vähki.
1871. aastal kolis perekond Connecticuti osariiki Hartfordi, kuid seal suri aasta ja seitsme kuu vanuselt nende poeg. Hiljem sündisid tütared Susy (1872–1896), Clara (1874–1962) ja Jean (1880–1909).
Tänu Twaini sissetulekule ja Olivia pärandusele oli perekond heal järjel ning peagi lasid nad ostetud maatükile ehitada maja, kuhu 1874. aastal sisse kolisid. Nad elasid Hartfordis 1891. aastani. Sel perioodil pidas Twain väga palju loenguid Ameerika Ühendriikides ja Inglismaal, ühtlasi kirjutas ta ühiskonda ja poliitikuid kritiseerivaid artikleid ja novelle. Suviti veedeti aega Olivia õe Susani farmis. Twainile, kes suitsetas pidevalt, ehitati eraldi majake kirjatöö tegemiseks. Twain kirjutas oma peamised teosed Susani farmis ja Hartfordi majas.
Rahamured ja pankrot
Kuigi Mark Twain teenis kirjutamisega märkimisväärse rahasumma, kaotas ta vara ebaõnnestunud investeeringute tõttu. 19. sajandi lõpus oli Twaini finantsolukord ebakindel ja tema kirjastus pankrotistus. Ta investeeris ebaõnnestunult oma varanduse ja naise kapitali (u 300 000 dollarit) James W. Paige'i leiutatud ladumismasinasse, mis jäi aga konkurentsis alla realadumismasinale ehk linotüübile. Samuti varastasid plagiaatorid õigused mitmele Twaini teosele.
Kirjanik ja tema pere loobusid rahaliste raskuste tõttu oma Hartfordi kodust ja kolisid 1891. aasta juunis Euroopasse. Mark, Olivia ja nende tütar Susy olid kõik tervisega hädas ning nad lootsid, et Euroopa kuurortide ja sanatooriumide külastamisest on kasu. Kuni 1895. aasta maini viibis perekond Prantsusmaal, Saksamaal ja Itaalias. Selle aja jooksul naasis Twain püsivate äriprobleemide tõttu neli korda New Yorki, kus ta üüris 1893. aasta septembris odava toa hinnaga 1,5 dollarit päevas.
Twaini kirjutised ja loengud võimaldasid tal oma rahalist olukorda parandada, abiks oli ka finantsist Henry Huttleston Rogers. Twain tutvus temaga 1893. aastal ja nende sõprus kestis kogu elu. Rogers sundis kirjanikku 1894. aasta aprillis pankrotiavaldust esitama. Seejärel kandis Twain kirjalike teoste autoriõigused üle naise nimele, et võlausaldajad ei saaks tema teoseid oma valdusse. Rogers võttis lõpuks Twaini rahaasjade korraldamise eest täieliku vastutuse, kuni kõigile võlausaldajatele oli tasutud.