cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nurmekund
Paiknemine, naaberalad ja rahvastik
Nurmekunna asustus koondus eelkõige Imavere-Pilistvere-Võhma piirkonda, maakonna kaguosa oli suhteliselt hõreda asustusega. Keeleliselt ja kultuuriliselt oli sealne rahvastik lähedane Järvamaale, sõjalis-poliitiliselt aga arvatavasti Sakalale. Kristjan Oadi oletuse kohaselt allutasid Sakala põhjaosa, Lõhavere muinaskihelkonna valitsejad Nurmekunna millalgi pärast 1211. aastat oma võimu alla, kuna enne seda mainitakse Sakalat ulatuvat kuni Navestini, alates 1217. aastast räägivad allikad aga Nurmekunnast kui Sakala juurde kuuluvast provintsist. Ühtegi linnusekohta maakonnast teada ei ole.
Nurmekunna põllumajandusliku maa suurus oli Taani hindamisraamatu kohaselt 600 adramaad. Arvatakse, et adramaade arv vastas üldjoontes ka majapidamiste arvule ja et igas majapidamises elas keskmiselt 6–9 inimest. Maakonna elanike koguarvuks on pakutud umbes 4000 inimest.
Maakonna nime on peetud pärinevaks sõnavormidest *nurmi ja *kunta.
Ajalugu
Varaseim Nurmekunda mainiv allikas on Henriku Liivimaa kroonika, mis kirjeldab Liivimaa ristisõja käigus toimunud Eestimaa vallutamise juures ka Nurmekunna allutamist. Kroonika kohaselt tegi Riia piiskopi, Mõõgavendade ordu ja Talava latgalite vägi 1211. aastal sõjakäiguga Sakala põhjaossa, mille käigus rüüstati ühe päeva jooksul ka Nurmekunda. Järgmisel aastal, tagasiteel Järvamaale tehtud sõjakäigult, laastati taas ka Nurmekunnas. Lisaks Riia piiskopile ja ordule taotles ülemvõimu Eestimaal, sh Nurmekunnas, ka Taani kuningas Valdemar II. 1218. aastal lubas piiskop Albert vastutasuks sõjalise abi eest kogu Eestimaa kuningale jätta. Arvatavasti 1219. aasta jaanuaris toimus Liivimaa vanemas riimkroonikas kirjeldatud leedulaste rüüsteretk Eestimaale, mis muuhulgas läbis ka Nurmekunda. Henriku Liivimaa kroonika teatel käis 1220. aastal käis Läti Henrik koos oma kaaspreestriga Nurmekunna suuremates külades rahvast ristimas. Nädala aja jooksul olevat iga päev ristitud 300–400 inimest, seega kokku 2100–2800 inimest. Neid arve on peetud veidi liialdatuks ja maakonna täielik ristimine viidi läbi ilmselt hiljem. 1222. aastal nõustus Taani kuningas Eestimaa lõunaosa, sh Nurmekunna ordu ilmaliku ja Riia piiskopi vaimuliku võimu alla jätma. 1224. aastal, pärast mandrieestlaste lõplikku allutamist, kinnitati Nurmekunna osas varasemaid kokkuleppeid ja määrati ta koos Sakala, Mõhu ja põhjapoolse Vaigaga Mõõgavendade ordule. Seda tehingut kajastavad ja Nurmekunda mainivad lisaks Henriku Liivimaa kroonikale ka mitmed maadejagamist fikseerivad 1224. aasta ürikud. Nurmekund sai osaks ordu alal moodustatud Sakala foogtkonnast. Nurmekunna territoorium kuulus sellesse kuni 14. sajandi II pooleni, hiljem oli see osa Viljandi komtuurkonnast. Maakonna kaguosa kuulus Põltsamaa komtuurkonda. Kiriklikult jäi senine Nurmekunna territoorium Tartu piiskopi diötseesi ja selle aladele loodi hiljemalt 1234. aastal Pilistvere kirikukihelkond. 1639. aastal asutati kunagise Nurmekunna lõunaosas Kolga-Jaani kihelkond.
Kaasajal on kunagine Nurmekunna territoorium tükeldatud Viljandi, Jõgeva ja Järva maakonna vahel. Pilistvere kihelkonna Pilistvere, Kõo ja Võhma ümbrus kuulub Viljandi maakonda, Kabala ja Imavere ümbrus kuulub Järva maakonda ning väike idaosa kuulub Jõgeva maakonda. Kolga-Jaani kihelkond kuulub Viljandi maakonda, selle väike põhjaosa (Võisiku ümbrus) kuulub Jõgeva maakonda.
Erwin Rommel
thumb|right|Erwin Rommel Erwin Rommel (õieti Erwin Johannes Eugen Rommel; 15. november 1891 Heidenheim Württemberg – 14. oktoober 1944) oli Saksamaa sõjaväelane, kindralfeldmarssal.
Elukäik
Rommel sündis neljalapselise pere teise pojana. Ta ristiti 19. novembril 1891. Rommeli isa nimi oli samuti Erwin Rommel, isa suri 1913. aastal. Ema nimi oli Helena Luz, suri 1940.
Noor Rommel tahtis saada inseneriks, kuid isa oli sellele vastu ja 1910. aasta märtsis astus ta 19-aastaselt 124. Saksa jalaväerügementi. Siit algas tema järjepidev karjääriredelil tõusmine. Pärast rügementi astumist saadeti ta peatselt Danzigi kadettide ja ohvitseride kooli, kus ta 1911. aastal tutvus oma tulevase abikaasa Lucia Maria Molliniga, kes oli tollal vaid 17-aastane.
1916. aastal abiellus Rommel Luciaga. 1928. aastal sündis neil poeg Manfred, kes oli hiljem Stuttgardi meer.
Pärast sõda oli Rommel pataljoniülem, hiljem Dresdeni jalaväekooli õpetaja (1929–1933). Aastatel 1929–1933 õpetas ta Potsdami Sõjaakadeemias. Enne Teist maailmasõda avaldas Rommel mitu õppematerjali.
Teine maailmasõda
Rommel juhatas 1940–1943 Saksa ekspeditsioonikorpust Põhja-Aafrikas ning paistis sealsetes kõrbetes silma osava väejuhina, mistõttu teda nimetati Kõrberebaseks. 1943. aastal pidid sakslased aga ülekaalukate liitlasvägede ees taanduma, Hitleri lubatud abi Rommelile ei saabunud õigel ajal. Seejärel määrati Rommel Prantsusmaal asuvate vägede juhatajaks, ent 1944. aastal toimus Juulivandenõus luhtunud katse lasta Hitler pommiga õhku, ning sellega seotuses hakati kahtlustama ka Rommelit. Talle anti kaks võimalust: kas minna häbistatult sõjakohtu alla, kus ta oleks ilmselt süüdi mõistetud, või teha enesetapp ja päästa oma maine. Rommel valis teise võimaluse.
Karl von Hunnius
pisi|Karl Abraham Hunniuse monument Karl (Carl) Abraham von Hunnius (23. juuli/3. august 1797 Tallinn – 28. aprill/10. mai 1851 Haapsalu) oli Eestimaa arst ja eesti kurortoloogia rajaja.
Õppis aastatel 1815–1819 Tartu Ülikoolis, meditsiinidoktor aastast 1821. Oli aastast 1820 Haapsalus abiarstiks, aastatel 1830–1851 oli Haapsalus kreisiarstiks.
Analüüsis esimesena sealse lahe muda ja hakkas seda kasutama raviks. Asutas Haapsalu kuurordi: rajas aastal 1825 krahv Karl Magnus Claus De la Gardie toetusel esimese mudaravila, praegusel Suur-Liiva tänaval Kassininal (Kastininale) ning hakkas patsientide ravimisel katsetama Haapsalu ümbruse lahtede mudaga, mida loetakse ka Haapsalu kuurordi tegevuse alguseks. Carl Abraham Hunnius töötas välja mudaravi metoodika ja muda kasutamise näidustused ning teda peetakse Eesti kurortoloogia rajajaks. 1845. aastal avas ta ka teise mudaravila. Aastatel 1845–1847 ehitas Suuremõisa parun Adam Theodor Andreas von Ungern-Sternberg (1819–1847) Tagalahe äärde kõrgemale seltskonnale mõeldud moodsa kivist mudaravila. Hunniuse uurimused avaldati postuumselt: "Die Seebäder Hapsals", 1853.
Carl Abraham von Hunnius algatas koos Carl Leopold Bergfeldtiga Haapsalu Promenaadi rajamise, kui Tagalahe äärde veetõusude vastaseks kaitseks hakati  1859. aastal rajama kaldakindlustust, mille kaldapealsele kujunes 4,5 m laiune ja umbes kilomeetri pikkune Suur promenaad. Suur promenaad sai alguse 1852. aastal rajatud vene õigeusu Haapsalu Maria-Magdaleena kiriku juures oleva, 1880. aastal rajatud Nikolai pargi juurest ja ulatus 1885. aastal rajatud villa Friedheimini (tänapäeval Supeluse tänav 2). Haapsalu väike ehk Šokolaadi promenaad asus seal, kus on praegu Pjotr Tšaikovski puiestee, ulatudes villa Freidheimist (Supeluse tn 2) kuni Ungern-Sternbergi kinnistuni, sinna, kuhu 1940. aastal paigutati Roman Haavamägi loodud Pjotr Tšaikovski mälestuspink.
Nõtke näkirohi
Nõtke näkirohi (Najas flexilis) on üheaastane veetaim näkirohuliste sugukonnast, APG II süsteemi järgi arvatakse ta kilbukaliste sugukonda.
Karl von Hunnius
Isiklikku
Tema vend Konstantin Hunnius oli Narva Johannese koguduse õpetaja, vennapoeg Fromhold Hermann Hunnius oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, teine vennapoeg Carl Benoni Justinus Hunnius oli baltisaksa luuletaja, vaimulik ja ajakirjanik; vennatütar Monika Hunnius oli laulupedagoog, kes kirjutas mälestusteraamatu "Minu onu Hermann", mis on tema isa esimese abikaasa vennast Carl Hermann Hessest ja suvedest tema juures Paides.
Nõtke näkirohi
Nõtke näkirohi kasvab magevees ja riimvees Põhja-Ameerikas Vaikse ookeani rannikul.
Karl von Hunnius
Isiklikku
Karl von Hunnius oli abielus Alexandra von Ungern-Sternbergiga, tema poeg Karl Arthur von Hunnius oli samuti meedik.
Nõtke näkirohi
Levila ja looduskaitse
Euroopas on taim haruldane ja esineb Šotimaal, Rootsis ja Poolas. Eestis on ta väga haruldane ning esineb teadaolevalt vaid ühe väikese lokaalpopulatsioonina Otepää loodusalal Näkijärves (Päidla Suurjärv) ning Ahvenjärves ja kuulub I kategooria looduskaitse all olevate liikide hulka.
Karl von Hunnius
Mälestuse jäädvustamine
Haapsalus asub Karl Abraham Hunniuse monument, Karl von Hunnius on maetud Haapsalu vanale kalmistule ja hauatähiseks on valgest Itaalia Carrara marmorist valmistatud 3,7m kõrgune rist, mis paiknev looduslikust graniitrahnust alusel.
Nõtke näkirohi
Levila ja looduskaitse
Kasvab 10–20 cm pikkuseks vaid puhtas vees 10–150 cm sügavuses. Õied on väga väikesed. Ühel taimel on nii emas- kui isasõisi.
RTV
RTV (lühend sõnast Reklaamitelevisioon) oli Eesti telejaam.
RTV tegutses 1992. aastast kuni jaanuarini 1996, mil liituti EVTV-ga ja nende kahe põhjal moodustus TV3.
Tegutsemise ajal jagas RTV eetriaega ja sagedusi EVTV-ga. Oma saateid edastas ta laupäeva ning pühapäeva hommikul. Hiljem edastati saateid teisipäeviti, neljapäeviti ja laupäeviti.
Härm (perekonnanimi)
Härm on eesti perekonnanimi.
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Härm 437 inimesel: 221 mehel ja 216 naisel. Perekonnanimede levikult on Härm meeste puhul 245. kohal ja naiste puhul 302. kohal. Nimi on levinuim Viljandi maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 11,47.
Galina Leškina
Galina Leškina (12. oktoober 1925 – 3. oktoober 2009) oli Eesti tekstiili- ja maalikunstnik.
Ta õppis aastatel 1945–1951 Eesti Riiklikus Kunstiakadeemias, selle lõpetamise järel töötas Tallinna kunstitoodete kombinaadi kunstnikuna. Aastatel 1961–1971 oli Leškina vabriku Tekstiil peakunstnik ja seejärel 1971–1980 kunstikombinaadi Ars autoritiraažikunstnik.
Leškina looming tekstiilikunstnikuna leidis laialdast kasutamist hoonete sisekujunduses, näiteks kaunistati Leškina maalitud dekoratiivkangastega kohvik Tuljak (1970), restoran Kungla (1973) ja kohvik Kadriorg (1980). Tuntud on tema rahvuslikus stiilis kattevaibad ja linikud, käsitsi maalitud siidrätikud ja temaatilised põimevaibad. Viimastest väärivad esiletõstmist 1960. aastal koos Lea Valteriga loodud teosed "Randlased" ja "Tööstus".
Ühtlasi oli ta ajakirjade Nõukogude Naine, Kunst ja Kodu ning Käsitööalbum kaastööline.
1960. aastatel alustas Leškina tegevust ka maalikunstnikuna, viljeledes põhiliselt akvarellmaali. Ta maalis peamiselt maastikke, natüürmorte ja portreesid, mida eksponeeriti Tallinna Kunstisalongis ja Tallinna Kunstihoones korraldatud näitustel.
Bender
Bender (ka Tighina [tig'iina]; vene Бендеры) on linn Moldovas. Asub Dnestri paremkaldal. De facto kuulub Transnistria Vabariigile.
Linnas asub Benderi kindlus.
1992. aastal toimusid linnas lahingud Transnistria separatistide ja Moldova armee vahel.
Benderist on pärit endine Rumeenia president Emil Constantinescu.
IMPROVIZZ
IMPROVIZZ oli aastatel 2000–2007 Tartus toimunud rahvusvaheline improvisatsioonilise muusika festival. Idee autor, kunstiline juht, korraldaja ning üks esinejaid oli Tanel Joamets.
Henry Allingham
thumb|Briti poliitik Simon Hughes kohtumas Henry Allinghamiga 2006. aastal thumb|right|Henry Allinghami matused. Henry William Allingham (6. juunil 1896 London – 18. juuli 2009 Ida-Sussex) oli Suurbritannia ülipikaealine ja üks viimaseid elusolevaid Esimese maailmasõja veterane. Pärast Tomoji Tanabe surma 19. juunil 2009 sai temast kuuks ajaks maailma vanim elusolev mees.
Allingham oli viimane elusolev Jüüti merelahingust osavõtja ja Suurbritannia Õhujõudude (RAF) asutajaliige. Ta on teadaolevalt vanimaks elanud Suurbritannia sõjaväelane läbi aegade ja esimene Suurbritannia mees, kes 113 aastat vanaks sai.
Tema isa suri tuberkuloosi, kui poiss oli 14 kuud vana. Henry õppis Londonis algkoolis. Pärast lõpetamist läks ta kirurgiainstrumentide valmistaja õpipoisiks, kuid lahkus sealt, sest töö tundus talle igavana. Selle asemel läks ta tööle istmete valmistaja juurde, kes oli spetsialiseerunud autode istmetele.
Pärast maailmasõja puhkemist tahtis Henry kohe sõjaväkke minna, kuid pidi hoolitsema raskelt haige ema eest. 1915 ema suri ja Allingham astus mereväkke. Sõjaväkke võeti ta vastu 21. septembril 1915. Ta teenis sõjas nii merevägedes kui ka õhujõududes. Lennuväes oli tema tööks lennukite hooldamine. Pärast sõda arvati ta 16. aprillil 1919 Briti Õhuvägedest reservi.
Teise maailmasõja ajal töötas ta valitsuse ülesandel mitmel ametikohal, kuid otseselt sõjateenistuses enam ei olnud. Alates 2001 esines ta tihti avalikel üritustel, kus meenutati Esimese maailmasõja sündmusi. 2008. aasta septembris ilmus tema ja ta kaasautori Denis Goodwini kirjutatud elulooraamat. Sama aasta 11. novembril, kui tähistati Esimese maailmasõja lõpu 90. aastapäeva, kohtus Allingham teiste elusolevate briti veteranide Harry Patchi ja William Stome'iga ning asetas mälestuskivi langenud relvavendade auks.
Allingham oli Euroopa vanim mees alates 2006. aasta novembrist kuni oma surmani. Suurbritannia vanimaks meheks sai ta 15. novembril 1998, kui suri Walesi läbi aegade vanim mees David Henderson.
Vähim ühiskordne
Väikseim ühiskordne ehk vähim ühiskordne (lühend VÜK) on kahe või enama täisarvu (naturaalarvuline) ühiskordne, millega jagub nende arvude iga teine ühiskordne.
Vähimat ühiskordset kasutatakse, et leida erinimeliste murdude ühist nimetajat.
Meie Mats
Meie Mats on endine auhind, mida anti Eesti kultuuritegelasele elutöö eest huumori, satiiri ja komöödia vallas.
Vastavalt statuudile ei antud kellelegi auhinda kaks korda ja auhinda ei antud postuumselt.
Auhinda andis iga aasta 1. aprillil välja huumoriajakiri Pikker, mille peatoimetaja auhinna väljaandmise algatas.
Auhinnaga käisid kaasas kaabu ja Tiiu Kirsipuu pronksskulptuur.
Auhinda anti aastatel 1987–2001. Meie Matsi auhinna on saanud järgmised isikud:
Vello Viisimaale anti 1991. aastal postuumselt Meie Matsi mälestusauhind.
Kalju Kassile sooviti küll auhinda anda, kuid ta suri natuke aega enne selle väljaandmist.
Peeter Oja on Meie Matsi auhinnast keeldunud.
Leida Soom
Leida Soom (7. oktoober 1912 – 25. september 2009) oli eesti ooperilaulja, tekstiili- ja eksliibrisekunstnik.
Erialase hariduse omandas Leida Soom Riigi Kunsttööstuskoolis, mille lõpetas 1933. aastal tekstiili erialal. Asus seejärel tööle osaühisusse Kodukäsitöö, kus töötas kuni 1941. aastani.
Paralleelselt kunstnikutööga õppis laulmist; tegi seda algul eraviisiliselt, aastatel 1944–1947 aga Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Made Pätsi juhendamisel.
Philipp (Saksa kuningas)
Philipp von Hohenstaufen (Švaabi Philipp) (1177–1208) oli Švaabimaa hertsog ja Saksa kuningas 1198–1208.
Leida Soom
Aastatel 1941–1969 laulis ta Estonia teatri ooperikooris ja oli aastatel 1946–1949 sama teatri solist.
Philipp (Saksa kuningas)
Philipp von Hohenstaufen oli Friedrich Barbarossa poeg ja Heinrich VI vend. Pärast viimase surma oli Saksa-Rooma riigis taas alanud võitlus Welfide ja Hohenstaufenite vahel. Osa vürste tunnustas Saksa kuningana Philippi kõrval ka Otto Welfi, kuid enamik toetas Hohenstaufeneid.
Leida Soom
Alates 1956. aastast kuulus ta Eesti Teatriliitu.
Philipp (Saksa kuningas)
Kahe kuninga rivaliteeti sekkus ka ilmalikult ülivõimukas paavst Innocentius III, kes esialgu toetas Ottot, kuid kui Philipp oli viimast 1206 võitnud, kaldus paavsti toetus Hohenstaufenite poole. Siiski ei jõutud Philippi keisriks kroonida, kuna Otto von Wittelsbach, kellele ta oli oma tütre varem lubanud, siis aga oma lubadust murdnud, tappis ta. Pärast seda sai Saksa-Rooma ainsaks isandaks Otto Welf, kuid tema valitsusaeg ei kujunenud pikaks ega edukaks.
Isiklikku
Philipp oli abielus Bütsantsi keisri Isaak II (1185–1195, 1203–1204) tütre Irenega.
Migmatiit
Migmatiit on tard- ja moondekivimi segakivim.
Migmatiit on Eesti kivistel rannikutel väga tavaline kivim. Nad on viimase jääaja jooksul liustiku poolt Soome aluskorrast lahti kangutatud, siia toodud ja liustiku sulades settena maha jäetud.
Termini "migmatiit" võttis kasutusele Soome petroloog Jakob J. Sederholm aastal 1907.
COREPER
COREPER ehk alaliste esindajate komitee (pr. k. Comité des Représentants Permanents) vastutab Euroopa Liidu Nõukogu töö ettevalmistamise eest. Komitee koosneb liikmesriikide suursaadikutest ja seda juhib sama liikmesriik, mille esindaja on Nõukogu president. COREPERil on keskne positsioon liidu otsustusstruktuurides, kus ta on nii diskussioonifoorum kui poliitilist järelevalvet teostav organ. Enamik Euroopa Nõukogu otsuseid langetatakse COREPERis.
Espenhaini vald
Espenhain on vallaosa ja endine vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis.
2015. aastal liideti ta Rötha linnaga.
Skanderbeg
Skanderbeg (albaania keeles Skënderbeu; õieti Gjergj Kastrioti, Georg Kastriota; sündis vahemikus 1403–1405, suri 17. jaanuaril 1468) oli Kastrioti vürst Albaanias, Albaania rahvuskangelane, Türgi-vastase vabadusvõitluse juht 1443–1468.
Skanderbeg ühendas Albaania vürstid ühiseks liigaks, sai nende juhiks ja juhatas ühist sõjaväge. Ta valdas sissitaktikat. Albaanlased lõid tagasi üle 20 türklaste rünnaku. Peakindluse Kruja kolm rasket piiramist sultanite Murad II ja Mehmed II poolt lõppesid kaitsjate võiduga.
Noorus
Sultani õukonnas sai ta ka sõjalise ettevalmistuse. 1438 saatis Murad II ta tasuna sõjaliste teenete eest Misia, Skuria ja Jonima (pealinn Kruja) beina tema kodumaale Albaaniasse. Juba sel ajal lõi ta sidemed Veneetsia, Ragusa ja Ungariga. 1439 viis Murad II ta üle Dibrasse.
Sõltumatuse väljakuulutamine
Pärast ungarlaste võitu türklaste üle novembris 1443 lahkus Skanderbeg sultani sõjaväest, vallutas 27. novembril Kruja kindluse ja ütles järgmisel päeval avalikult sultanist lahti, kuulutas Veneetsia ja paavsti toetusel välja Albaania sõltumatuse ning võttis uuesti vastu ristiusu.
Et teisi Albaania aristokraate enda poolele võita, abiellus ta Gjergj (Georg) Arianitise tütre Andronikaga (Donika) ning pani oma õe mehele Karl Musacho Thopiale. Märtsis 1444 ühendas Skanderbeg Albaania hõimuvürstid Lezhës (Alessio) Türgi-vastaseks liiduks ning valiti seal ühisväe ülemjuhatajaks. Juunis 1444 hävitas Albaania sõjavägi esimest korda tema juhtimisel ühe Türgi väeüksuse.
Võitlus Albaania vabaduse eest
1447 läks Danja (Dagno) pärast sõjaks Veneetsiaga. Ta küll lõi juulis 1448 Drini ääres Veneetsia palgasõdurite armeed, kuid pidi kasvanud Türgi ohu tõttu Danja Veneetsiale loovutama. 14. augustil 1448 lõi ta ühte Türgi armeed Oraniki juures (Dibrast põhja pool).
Mais 1450 läks Murad II isiklikult suure armeega Albaania peale, kuid see sõjakäik nurjus, sest Kruja ei olnud vallutatav ja Skanderbeg kasutas sissitaktikat, mis tegi Türgi väe varustamise väga raskeks ning sundis türklased oktoobri lõpus lahkuma. 26. märtsil 1451 sõlmis Skanderbeg Gaetas liidulepingu Napoli kuninga Alfonso V-ga ning hakkas sõjastrateegilistel kaalutlustel tema vasalliks.
Pärast Konstantinoopoli langemist 1453 läks Skanderbeg isiklikult Napolisse ning palus kuningalt abiväge ja suurtükke. 1455. aastal Berati all tabas Skanderbegi küll ebaõnnestumine, kuid 7. septembril 1457 said türklased temalt Albuleni all Kruja lähedal hävitava kaotuse osaliseks.
Aastatel 1460 ja 1463 sõlmis ta Mehmed II-ga vaherahu, nii et ta sai 1461 minna umbes 2500 mehega appi Napoli kuningale Ferdinando I-le mässava Taranto vürsti Giovanni Antonio Orsini vastu.
Jüri Pihel
Ta on töötanud Eesti Televisiooni režissööri ja produtsendina. 1996. aastal oli ta Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvooru korraldajate seas. 8. juunil 1996 nimetati ta ETV parimaks režissööriks.
Skanderbeg
Võitlus Albaania vabaduse eest
Skanderbeg, kes kavatsetava ristisõjaga arvestades oli paavsti algatusel vaherahu Mehmed II-ga üles ütelnud, oli pärast paavst Pius II surma 15. augustil 1464 jälle türklaste rünnakute ees üksinda. 1465 ja 1466 lõi ta tagasi Balaban-paša ja Mehmed II rünnakud. Mehmed II ei suutnud küll Krujat vallutada, kuid rajas Kesk-Albaaniasse türklaste tugipunkti Elbasani (al-basan – 'kindlus').
Jüri Pihel
Aastast 2000 kuni oktoobrini 2006 töötas ta eratelejaama TV3 programmidirektorina.
Skanderbeg
Võitlus Albaania vabaduse eest
Detsembris 1466 külastas Skanderbeg Roomas paavst Paulus II ja jaanuaris 1467 Napolis kuningas Ferdinando I-t ning palus suuremate tulemusteta sõjalist abi. Aprillis 1467 vabastas Skanderbeg türklaste poolt sissepiiratud Kruja ja lõi Balaban-paša armeed, nii et juulis 1467 võttis Mehmed II isiklikult ette sõjakäigu Albaania vastu. Pärast võidukat lahingut Buzursheki juures piiras Mehmed II uuesti Kruja ümber, kuid katkestas kolme nädala pärast piiramise.
Jüri Pihel
Ta on Balti Filmi- ja Meediakooli õppejõud.
Skanderbeg
Võitlus Albaania vabaduse eest
Pärast Skanderbegi loomulikku surma 1468 emigreerusid tema lesk Donika ja 14-aastane poeg Gjon kõigepealt Napolisse, sellal kui albaanlaste juhtimise võttis üle Lek Dukagjin. 16. juunil 1478 pidi Kruja Mehmed II ees kapituleeruma. 1479 langesid ka Shkodër, Lezhë, Drisht, Himarë ja Sopot türklaste kätte. Skanderbegi poeg Gjon püüdis 1481–82 tulemusteta taastada vastupanu Türgi võimule.
Hoolimata oma pöördumisest säilitas Skanderbeg oma Türgi päritolu tiitli ning on kangelaseks ka Albaania moslemitele. Eriti hinnatakse Skanderbegi Põhja-Makedoonias ja Kosovos, sest ta suutis ühendada Põhja- ja Lõuna-Albaania, mida märgib kahe peaga kotkas tema lipul (Albaania lipp).
182. Eesti julgestusgrupp
182. Eesti julgestusgrupp (Estnische Sicherungsgruppe 182 ehk Estnische Sicherungs Abteilung 182) oli Wehrmachti alluvuses olev eestlastest komplekteeritud idarinde tagala julgestusüksus teises maailmasõjas.
Juhtkond ja koosseis
Julgestusgruppide ülemad olid eranditult Eesti ohvitserid, kelle juures asus Saksa sideohvitser. Julgestusgrupp koosnes 657 mehest, kellest 57 meest olid staabi koosseisus ja 600 meest jagunesid 4. kompaniiks, igas vastavalt 150 meest. Julgestusgrupp allus 18. armeele ja kanti Saksa Wehrmachti välihalli vormi ja kehtisid Wehrmachti auastmed, kuid esialgu puudusid õlakud. Auastmetunnused olid kraenurkades kantavad eraldusmärgid, julgestusgruppide ohvitserid kandsid spetsiaalselt nende jaoks välja mõeldud tärnide süsteemi spiiglite (kraelõikmete) asemel ning sonderführer 'i paguneid, mis hiljem asendati tavalistega. Relvastus oli Punaarmee trofeerelvastus. thumb|250px|right|Mossin-Nagant M1891/30 1941. aasta septembri keskel koondati pataljon jalgsimarsiga Rakverre, kus pärast mõnepäevast puhkust ja lühikest väljaõpet laaditi rongile ja viidi Narva. Narvas oli julgestusgrupp mõned päevad. Sealt mindi jalgsimarsiga Nõukogude Venemaale Jamburgi (Kingissepp), kust edasi mindi rongiga Volossovosse.
Valvetegevus
Pataljon sai ülesandeks (endise Balti raudtee Narva–Gattšina raudteeharu) julgestuse. Staap koos 5. sadakonnaga saadeti Kikerino külla, 6. ja 8. sadakond jäid Volossovosse, 7. sadakond Jelizavetinosse, kus täideti vahiteenistuse ja korrapidamisülesandeid 18. armee Korück 583 alluvuses. Väeosad jaotati jagude kaupa Volossovo ja Kikerino rajooni piirkonnas raudteele patrullteenistuseks.
5. sadakonna juurde formeeriti ratsarühm, mille ülemaks sai leitnant Kuusik. Ratsarühmast moodustati talvel suusarühm. Volossovo ümbruses olid mitmed kokkupõrked Nõukogude partisanidega.
5. sadakonnast määrati mehi erilistesse jahikomandodesse (Jagdkommando), mis allusid otse 18. armee staabile. Nende ülesandeks oli võitlus Nõukogude luuregruppide ja langevarjuritega ning nende hävitamine.
Sõjandus
Sõjandus on inimtegevuse valdkond, mille eesmärk on enda ühiskondlike ressursside ja territooriumi kaitse ning võimaliku vaenlase ressursside ja valduste üle kontrolli saavutamine.
182. Eesti julgestusgrupp
Lahingutegevus
1941. aasta detsembris saadeti pataljoni 6., 7. ja 8. sadakond Volhovi koti põhjaservale Punaarmee Volhovi rinde 2. löögiarmee vastu. 19. märtsil piirati Idaridne Volhovi rindel sisse Nõukogude 2. löögiarmee ja 59. armee. 29. juunil lõpetasid sissepiiratud Punaarmee 2. löögiarmee ja 59. armee vastupanu. 1942. aasta juunis oli kogu pataljon hõivatud Volhovi koti likvideerimislahingutes ja selle järgnenud metsade läbikammimises.
Peale Volhovi lahinguid toodi pataljon rindelt ümberformeerimiseks ära. Pataljoni täiendamiseks kasutati 185. Eesti julgestusgruppi koosseisu.
Vastavalt 1. mail 1942 ilmunud raportile oli sel ajal 182. julgestusgrupi nimekirjas 20 ohvitseri, 92 allohvitseri, 608 reameest, lisaks veel sakslasest allohvitser ja 8 sakslasest reameest. Kaks kompaniid olid vahiteenistuses raudteel ja sõjavangilaagis Dulag 140 ning kaks kompaniid olid allutatud L-korpusele ja asusid rindel.
15. mail 1942 viidi julgestusgrupid Saksa Korrapolitsei alluvusse ning 182. Eesti JG nimetati 282. kaitsepataljoniks, 21. augustil 1942 allutati üksus uuesti Wehrmachti väeosale.
Reorganiseeerimine
1942. aasta oktoobrist muutus pataljon tagalateenistusüksusest rindeüksuseks. 23. oktoobril 1942 lõppes julgestusgruppide vabatahtlike aastane teenistusleping ning umbes pooltest Saksa sõjaväe teenistusse jäänud julgestusgruppide vabatahtlikest moodustati 3 idapataljoni.
Üksus nimetati ümber 659. Idapataljoniks (Ost-Bataillon 659), sama aasta jõulude ajal 659. Eesti Pataljoniks (Estnische-Batailon 659).
Äravool
Äravool on vee kogus, mis teatud ajavahemikus (tavaliselt mõõdetakse aastas kuupkilomeetri kohta) voolab valglalt veekogusse (jõkke, järve, merre).
Äravoolu mõjutavad klimatoloogilised (sademed ja aurumine), füüsikalis-geograafilised (valgla suurus, pinnamood, mullastik, geoloogiline ehitus, taimkate ning järved ja veehoidlad), inimetegevus ja kliima muutumine.
Kõige suurem äravool maailmas on Amazonases, Eestis on kõige veerohkem Narva jõgi.
Äravoolu karakteristikud
Äravoolu saab avaldada äravoolumahuna, vooluhulgana, äravoolukihina või äravoolumoodulina.
Äravoolu komponendid
Üldiselt nimetatakse äravooluks vee voolamist mööda maapinda või pinnases. See võib olla vastavalt pindmine (sademete äravool), maasisene ehk vaheäravool või põhjaveeäravool. Pindmise äravoolu seda osa, mis vahetult pärast allalangemist suubub pinnaveekogusse, nimetatakse otseäravooluks.
Punane pusurohi
pisi|left|Punase pusurohu [[kupar seemnetega Pärispea külas Hauaneemel.]]
Narõni ahelik (Tian Shan)
Narõni ahelik on mäestik Aasias Kõrgõzstanis. See on osa Tian Shanist. Kulgeb ida-lääne suunas Narõni jõe vasakkaldal. Kõrgus kuni 4530 meetrit.
Pärnu Leht
Pärnu Leht oli ajaleht, mis ilmus Pärnus 1. oktoobrist 1994 kuni 1995. aasta lõpuni.
Ajalehte andis välja AS SULA, kuhu kuulusid Jüri Lebedev, Vello Järvesalu jt.
Ajalehe sisulise poole käivitasid nõustajatena Hommikulehe ajakirjanikud Indrek Lindsalu ja Peeter Raidla. Lindsalust, kes töötas enne Hommikulehes, sai Pärnu Lehe esimene peatoimetaja.
Suvel 1995 vahetus suurem osa toimetuse liikmetest. Uus peatoimetaja Kalle Müller muutis uudiselehe kõmuliseks. Lisaks hakkas Pärnu Lehe omanik välja andma nädalalehte. Pärnu Leht ilmus kuni 1995. aasta lõpuni. Varsti pärast seda lõpetati ka nädalalehe väljaandmine.
Toimetus
Pärnu Lehe toimetusse on kuulnud
Eesti Sõjahaudade Hoolde Liit
Eesti Sõjahaudade Hoolde Liit on mittetulundusühing, mis tegeleb sõjahaudade hooldamisega. See asutati 21. augustil 1993 Pärnus ning registreeriti 7. septembril Kaitseministeeriumis.
Narõni ahelik (Altai)
Kõrgus idaosas kuni 1533 m, pikkus 120 km. Põhjanõlv järsk. Sellel kasvavad kuni 1300 m kõrguseni kasemetsad, kõrgemal lehtmetsad, orgudes kuuse-nulu-seedermännimetsad. Lõunanõlvadel stepp ja põõsastikud. 1800 m kõrgemal subalpiinsed hõrendikud ja alpiniidud.
Surnud 17. juunil
''Siin loetletakse 17. juunil surnud tuntud inimesi.
Sialliitne murenemine
Sialliitne murenemine on murenemine, mis toimub paraskliimas keskmise sademetehulga juures. Primaarsete mineraalide murenemine on aeglane ja selle käigus tekib mulda vajalikke savimineraale.
Mállás
Semiootika
Semiootika on teadus tähendusloomest – märkidest, märgisüsteemidest ja märgiprotsessidest. Semiootika tegeleb tekstide tähenduse, kommunikatsiooni ja interpretatsiooniprotsesside ja -nähtuste uurimisega, nii nende teooria kui empiirilise analüüsiga.
Semiootika on alusteaduseks humanitaar- ja eluteadustele, kuivõrd märgiprotsessid on omased kõigele elusale. Semiootika uurib elu poolt kehtestatud seaduspärasusi ehk suhteid.
Semiootika on reaalsust mõistusele vahendavate märkide uurimine.
Semiootika klassikud
Sellesarnases tähenduses kasutas seda sõna esimest korda John Locke oma teoses "An essay concerning human understanding" (1690), ent juba palju varem oli tuntud meditsiinisemiootika kui teadus haiguste märkidest ja sümptomitest.
Charles Sanders Peirce'i peetakse semiootika üheks rajajaks.
Charles Morris esitas oma semiootikateooria raamatus "Foundations of the Theory of Signs".
Umberto Eco on teinud semiootika laiemalt tuntuks. Tema semiootikateooria on esitatud raamatus "A Theory of Semiotics".
Jakob von Uexküll on üks biosemiootika rajajaid.
Thomas Sebeoki juhtimisel kujunes semiootika rahvusvaheliseks keskuseks Indiana ülikool USAs. Samas asus pikka aega ajakirja Semiotica toimetus.
Algirdas Julien Greimas arendas semiootilise analüüsi meetodeid.
Juri Lotman koos kolleegidega pani aluse kultuurisemiootikale ja rajas semiootikaajakirja Sign Systems Studies.
Erialaorganisatsioonid
Maailma semiootikuid ühendab Rahvusvaheline Semiootika Assotsiatsioon (loodud 1969). Ameerika semiootikuid ühendab Ameerika Semiootika Selts. Põhja-Euroopa semiootikute ühing on Nordic Association for Semiotic Studies. Eesti semiootikuid ühendab Eesti Semiootika Selts (loodud 1998).
Semiootika Tartus
Tartu Ülikoolis tegutses rahvusvaheliselt tuntud semiootik Juri Lotman, kes on üks kultuurisemiootika rajajaid. Tartu-Moskva koolkonna kultuurisemiootika traditsiooni kannab Tartus ilmuv ajakiri Sign Systems Studies, mis asutati (kui Trudy po znakovym sistemam – Semeiotike) aastal 1964.
Tartu Ülikooli semiootika osakond loodi aastal 1992.
Kirjandus
Raamatusarjad:
Siil udus
"Siil udus" (vene keeles "Ёжик в тумане") on Sergei Kozlovi lasteraamat.
Raamatud on illustreerinud Frantšeska Jarbussova.
1958. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
1958. aasta MM-finaalturniir korraldati teist korda järjest Euroopas. Juba 22. juulil 1950 Rio de Janeiros said rootslased teada, et neil tuleb kaheksa aasta pärast võõrustada maailma paremaid meeskondi. See finaalturniir oli esimene, kus televisiooni vahendusel saadi mängudele kaasa elada ka teistes riikides.
Esimest korda mängiti MM-finaalturniir ilma idee autorita, sest prantslane Jules Rimet oli 16. oktoobril 1956 Pariisis 83-aastaselt surnud.
MM-finaalturniiri mängud toimusid 12 Rootsi linnas: Borås, Eskilstuna, Göteborg, Halmstad, Helsingborg, Malmö, Norrköping, Örebro, Sandviken, Stockholm, Uddevalla ja Västerås. Rootsis läbi viidud turniir oli senipeetuist parim.
Järjekordselt muudeti süsteemi. 16 finalisti loositi 8. veebruaril 1958 Stockholmis nelja alagruppi nagu neli aastat varemgi, kuid seekord mängisid kõik omavahel läbi. Kui teise ja kolmanda koha hõivanud meeskonnad kogusid võrdselt punkte, peeti veerandfinalisti selgitamiseks nende vahel lisamäng. Lisaajast alagrupimängude puhul loobuti. Asetatud meeskondi polnud, kuid igasse alagruppi loositi üks meeskond Lääne-Euroopast, üks Ida-Euroopast, üks Suurbritanniast ja üks Lõuna-Ameerikast.
Juhtus nii, et ühte gruppi sattusid Inglismaa, Brasiilia, NSV Liit ja 1954. aasta pronksisaaja Austriaga. Šveitsis edukalt esinenud Ungari polnud enam nii tugev, sest pärast 1956. aasta ülestõusu verist mahasurumist lahkusid kodumaalt mitmed juhtmängijad eesotsas Puskase, Kocsisi ja Cziboriga. Esimest korda osales NSV Liit, keda pärast 1956. aasta olümpiavõitu peeti üheks favoriitidest.
17-aastane Edson Arantes do Nascimento ehk Pelé debüteeris finaalturniiril 15. juunil taas Göteborgis peetud mängus NSV Liidu vastu. Brasiillased võitsid Vava väravatest 2:0 ning kindlustasid endale ka D-alagrupis esikoha. Ka teine selles kohtumises esimest korda väljakule pääsenud brasiillane tõusis hiljem tippude sekka. Selle mehe nimi oli Manuel Francisco Dos Santos ehk Garrincha.
Rendsburg
Rendsburg on linn Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Lõuna-Schleswigis. Asub Kieli kanali mõlemal kaldal.
1958. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
Pronksimängus võitis Prantsusmaa Saksamaad 6:3 ja sai MM-ilt esimese medali. Selles mängus lõi Just Fontaine 4 väravat ja oli ka kõige resultatiivsem väravalööja 13 tabamusega ning on selle tulemusega siiani ületamatu ja vaevalt et keegi seda saavutust ületada suudabki
Rendsburg
Rendsburg asutati 1150. aastal. Linnaõigused sai 1339. aastal.
1958. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Ajalugu
29. juunil Solnas Råsunda staadionil kuningas Gustav Adolfi ja 49 737 pealtvaataja ees peetud esikohamängus kohtusid esimest korda MM-finaalide ajaloos erinevate maailmajagude meeskonnad. Mäng ise oli ühepoolne, ehkki Liedholm juba neljandal minutil rootslased juhtima viis. Poolajale mindi tänu Vava kahele tabamusele juba brasiillaste 2:1 eduseisus ning teisel mängupoolel lisas Pelé veel kaks ja Zagalo ühe värava. Brasiilia võitis 5:2 ja viis Jules Rimet' karika pärast kaheksa-aastast vaheaega taas Lõuna-Ameerikasse. Kunagi varem ega hiljem pole finaalis löödud kokku seitset väravat.
Ka on 1958. aasta jäänud seni ainsaks korraks, kui Euroopas peetaval MM-il ei võida mõni Euroopa koondis. Brasiillased kasutasid Rootsis esimestena mängusüsteemi 4-2-4, mis peatselt võeti üle kogu maailma poolt. Süsteemi aluseks oli dünaamiline äärte kasutamine.
Osalejad
1958. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel osalenud rahvuskoondised ja nende koosseisud:
Edukamad väravalööjad
13 – Just Fontaine (Prantsusmaa) 6 – Pelé (Brasiilia) 6 – Helmut Rahn (Saksamaa LV) 5 – Peter McParland (Põhja-Iirimaa) 5 – Vava (Brasiilia) 4 – Agne Simonsson (Rootsi) 4 – Kurt Hamrin (Rootsi) 4 – Zdenek Zikan (Tšehhoslovakkia) 4 – Lajos Tichy (Ungari)
Eppur si muove
"Eppur si muove" või "E pur si muove" ('[ta] liigub siiski') on lause, mille Galileo Galilei olevat pomisenud pärast inkvisitsioonikohtu ees heliotsentrismist lahtiütlemist 1633. Mõeldud on Maa liikumist ümber Päikese.
Pole põhjust arvata, et Galilei need sõnad ütles, kuigi ta heliotsentrismist siiralt lahti ei öelnud. Tema õpilase Vincenzo Viviani kirjutatud biograafias (1717) neid ei mainita.
Fraasi avaldas esimest korda trükisõnas ajakirjanik Giuseppe Baretti 1757. aastal ühes Londonis avaldatud antoloogias. Sõnad said tuntuks selle raamatu 1761. aastal avaldatud prantsuskeelse tõlke kaudu.
Eyre'i järv
pisi|Eyre'i järv vaadatuna kosmosest Eyre'i järv asub Lõuna-Austraalias, see on Austraalia suurim järv ja ühtlasi madalaim punkt (15 m alla merepinna).
Eyre'i järv asub suure keskmes. Järv jääb umbes 700 km Adelaide'i linnast põhja.
Ülipikaealiste loend
Ülipikaealiste loendis on nimetatud vähemalt 115-aastaseks elanud inimesed, kelle vanus on dokumentaalselt tõestatud.
Valge pusurohi
Valge pusurohi (Silene alba) on taimeliik nelgiliste sugukonnast põisrohu  perekonnast.
Narõni jõgi (Sõrdarja)
Narõn on jõgi Kesk-Aasias. Algab Tian Shani mägede liustikest. Läbib mitmeid mägedevahelisi nõgusid, ahelikest läbi murdes moodustab kuristikke. Alamjooksul laskub Fergana orgu, kus ühineb Karadarjaga, moodustades Sõrdarja.
Pikkus 807 km, valgla 59 100 km². Toitub liustike ja lumesulamisveest. Keskmine vooluhulk (40 km kaugusel suudmest) 429 m³/s, suurim 2880 m³/s. Suurvesi mais.
Narõni vett kasutatakse niisutuseks. Temast saab alguse Suur Fergana kanal. Narõnil on mitu hüdroelektrijaama.
Riigi abistrateegia
Välislingid
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Gerhart Hauptmann
Aastal 1912 sai ta Nobeli kirjandusauhinna ja 1932 Goethe auhinna.
Varasem looming on naturalistlik ja kritiseerib teravalt vaesemate ühiskonnakihtide viletsust (nt "Kangrud" Sileesia kangrute ränkraskest elust).
Pagulasseisundi konventsioon
thumb|400 px|{{legend|#00ff00|Ainult 1951. aasta konventsiooniga liitunud riigid}} {{legend|#ffff00|Ainult 1967. aasta konventsiooniga liitunud riigid}} {{legend|#007500|Mõlema konventsiooniga liitunud riigid}} {{legend|#b2b2b2|Mitteliitunud riigid}}
ÜRO Pagulasseisundi konventsioon (inglise keeles Convention Relating to the Status of Refugees) on konventsioon, millega 1951. aastal määratleti rahvusvahelised reeglid pagulasseisundi defineerimiseks ning varjupaiga andmist puudutavad reeglid. Need annavad kõigile põgenikele õiguse sellele, et nende avaldust vähemalt kaalutakse riigis, kus nad varjupaika taotlevad.
Esialgne 1951. aasta konventsioon puudutas Euroopa sõjapõgenikke, kuid 1967. aastal laienes selle kehtivus kogu maailmale.
Konventsiooniga ei saa kehtestada vastutavale riigile kohustust läbi vaadata varjupaiga taotlust; kohustuse kehtestab Dublini konventsioon.
Modaalrütmika
Helivältuste seeriaid kirjeldab Johannes de Garlandia 1240. aastal kirjutatud traktaadis "De mensurabili musica", nimetades neid seeriaid 'moodusteks' (modus) ehk 'maneerideks' stiili, laadi või tüübi tähenduses. Garlandia termin on laenatud ilmselt keskaegsetest loogikatraktaatidest.
Sinilill (perekond)
Sinilill (Hepatica) on taimeperekond tulikaliste sugukonnast.
Modaalrütmika
Garlandia tõi välja kuus rütmimoodust ehk modaalset rütmiseeriat (L longa = pikk, B brevis = lühike, Lpaus = pikk paus, Bpaus = lühike paus, ... tähistab mooduse põhivormeli kordumist):
Sinilill (perekond)
Süstemaatika, klassifikatsioon ja taksonoomia
Umbes kuus liiki, mis kasvavad põhjapoolkeral. Sinilille on jaotatud päris mitme liigi vahel. Küsimus liikide arvust on vaidluse all. Olukorda komplitseerib laialdane hübridiseerimine. Liikide hulka kuuluvad harilik sinilill ja transilvaania sinilill. Nende kahe liigi hübriid on keskmine sinilill.
Modaalrütmika
Rütmiseeriad lähtuvad põhimõõdust ehk tempus ' est. Tempus on nö "nähtamatu" algvältus, mida pole võimalik omakorda jagada väiksemateks vältusteks. Normaal- ehk regulaarvältustena (recta) vaadeldi ühe brevis ' e pikkust tempus ' t ja ühe longa pikkust tempus ' t. Suhtega üks kahele määratlesid brevis ja longa koos täiusliku mõõdu (recta mesura). Kuna moodused 1, 2 ja 6 koosnevad vaid brevis ' test ja longa ' dest, siis nimetati neid mõõdetavateks moodusteks. Moodustes 3, 4 ja 5 on longa kahe asemel võrdne kolme brevis ' ega ja kahest järgnevast brevis ' est teine (altera ehk teine brevis) võrdub kahe tempus ' ega. Altera on seejuures tegelikult sama pikk kui recta longa, ta on brevis ehk lühike vältus suhtes talle järgneva longa ' ga. Regulaarsest erinevaid vältusi, näiteks kolme tempus ' e pikkune longa, kahe tempuse pikkune brevis altera, kuue tempuse pikkune longa duplex ja poole brevis ' e pikkune semibrevis, mõisteti asetsevat väljaspool regulaarset mõõtu (ultra recta mensuram), st väljaspool "normaalset" pikka ja lühikest vältust. Vastavalt ka mooduseid, milles kasutati regulaarse mõõdu väliseid mõõte, nimetati moodusteks väljaspool tavalist mõõtu (modi per ultra mensuram) ning Garlandia traktaadi ühes versioonis on neid nimetatud ka ebatäiuslikeks (obligatoorseteks) moodusteks.
Sinilill (perekond)
Süstemaatika, klassifikatsioon ja taksonoomia
Varem on sinililled koos ülaste ja karukelladega paigutatud ülase perekonda. Sinilille perekonna esmakirjeldaja on Philip Miller (1754).
Kirjeldus
Sinililled on talihaljastest püsikutest tugeva risoomiga rohttaimed. Juurmised lehed on pika raoga, kolmehõlmalised, pisut maksataolised, pealt rohelised, alt pruunikaslillad. Kõrvallehed puuduvad. Kolm ovaalset kõrglehte paiknevad tupetaoliselt. Varrel on üksik õis. Õiekate on lihtne, kroonlehetaoline, tavaliselt viie kuni kaheksa tuhmsinise, harvem roosa või valge tupplehega. Tolmukaniidid on arvukad, peaaegu valged. Vili on ovaalne, karvane pähklike lisemega (elaiosoomiga).
Kromosoomide arv: 2n=14.
Eestis kasvab looduslikult ainult harilik sinilill. Harilikul sinilillel on teisendid teravahõlmine sinilill (Hepatica nobilis var. acuta) ja ümarahõlmine sinilill' (Hepatica nobilis var. obtusa), mida varem tunti liikidena Hepatica acutiloba (ka Hepatica acuta, Hepatica triloba acuta) ja Hepatica americana (ka Anemone hepatica, Hepatica hepatica, Hepatica triloba americana, Anemone americana). Teravate hõlmadega juurmiste lehtedega harilik sinilill on levinud Euraasias, ümarahõlmine teisend Ameerikas. Esimesel teisendil on lehtede pikkus 10 cm, teisel harva üle 7 cm. Teravahõlmisel sinilillel võib olla kuni seitse hõlma, sest ka hõlmadel võivad olla hõlmad.
Teravahõlmine sinilill on inglise keeles sharp-lobed hepatica 'teravahõlmine sinilill'. Ümarahõlmine sinilill on inglise keeles round-lobed hepatica 'ümarahõlmaline sinilill' või round-leaved hepatica 'ümaralehine sinilill'.
Ka Aasia teisendit on peetud omaette liigiks Hepatica asiatica. Sinilille on jaotatud päris mitme liigi vahel. Liikide arv on vaidluse all. Olukorda komplitseerib laialdane hübridiseerumine.
Pagulasseisundi konventsioon
Eesti liitus pagulasseisundi konventsiooniga 1997. aastal
Välislingid
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Modaalrütmika
Kuigi teoreetiliselt võisid põhivormeli kordamisel saadud modaalsed rütmiseeriad olla lõpmatult pikad, siis praktikas olid nad siiski kuni kolme kordusega ning seeria lõpus katkestatud kas pausi või teise rütmiseeriaga. Põhivormeli kordumisel tekkinud rütmiseeria pikkust tähistati üldmõistega ordo (kord). Vastavalt põhivormeli kordumiste arvule võis ordo olla vastavalt kas primus (esimene), secundus (teine) või tertius (kolmas). Moodus oli perfektne (täielik), kui ordo lõppes sama helivältusega, millega see oli alanud ning imperfektne (mittetäielik), kui ta lõppes erineva helivältusega. Nii perfektse kui ka imperfektse seeria puhul oli seeriat lõpetaval pausil tavaliselt seeria järgmise vältuse väärtus.
Kui võtta arvesse kõiki võimalikke Notre Dame'i muusikapraktikas esinevaid rütmikombinatsioone, moodustavad Garlandia kuus moodust tervikliku suletud süsteemi.
Mooduste rangeid vormeleid võib erineval moel varieerida:
Moodustega mitteseotud ligatuure ja rikkalikke, tihti kiirelt liikuvaid puhta organumi (organum purum) liine võib Johannes de Garlandia järgi liigitada ka modus non rectus ' te (ebatavaliste mooduste) hulka, milles rütmivältused ei ole määratud tavalise moodusega nagu modus rectus ' e ja recta mensura (regulaarse mõõdu) puhul. Anonymus 4 nimetab sellist moodustevälist stiili tavaliste mooduste põhjalikuks seguks. Samuti seoses puhta organumiga kirjeldab Anonymus 4 irregulaarsete mooduste seeriaid, milles vältuste proportsionaalsed suhted on rikutud, tuues modaalsete rütmimustrite tingimustes kaasa justkui esituslikke vabadusi nagu tenuto, accelerando või ritardando. Need ebatäiuslikud moodused töötati välja selleks, et võimaldada näiteks hoketit ja uute silpide paigutamist korrapärastesse ligatuuridesse. Kõik need muutused ja lisandused teenisid eesmärki siduda modaalne süsteem reaalse muusikapraktikaga.
Kuna modaalrütmika pani neljaks sajandiks aluse Euroopa muusika rütmikale ja selle väljendamisele noodikirjas, pole selle tähtsust võimalik alahinnata. Rütmimooduste päritolu ja nende seoste kohta tolleaegse muusikapraktikaga on pakutud välja mitmeid teooriaid. William G. Waite (1954) on arvanud, et modaalrütmika arendas välja Leoninus, kes kasutas mudelina Augustinuse traktaati De musica. Teised teoreetikud (Treitler 1979, Crocker 1990, Roesner 1990) on leidnud, et kuna näib, et rütmimooduste näol on tegemist teoreetilise sünteesiga, mis põhineb juba varem eksisteerinud laiemal polüfoonilise muusika praktikal, on modaalrütmika tekkinud 12. sajandi muusikas spontaanselt. Kui aga moodused juba kord formuleeriti, hakkasid need mõjutama nii uut heliloomingut kui ka varasemate, modaalrütmika mõttes vähemrangete teoste interpreteerimist. Täpselt ei ole ka selge, millist rolli võis modaalrütmika kujunemisel mängida nii kaasaegne kui ka antiigi poeesia ja poeetikateooria.
Pärast Johannes de Garlandiat on mitmed teoreetikud püüdnud sobitada modaalrütmika süsteemi ka semibrevis ' t. Näiteks Lambertus laiendas mooduste arvu üheksani, võttes kasutusele ka erinevad brevis ' e ja semibrevis ' e kombinatsioone sisaldavad vormelid. Selle tulemusel seni "nähtamatu" recta breve muutus ternaarseks. Oma traktaadis "Ars cantus mensurabilis" kirjeldab Kölni Franco viit moodust, liites Garlandia 1. ja 5. mooduse üheks mooduseks ja määratledes 6. mooduse võimalusena liikuda brevis ' tes ja semibrevis ' tes (summeerides sellega neli Lambertuse moodust üheks mooduseks). Seitsme mooduse süsteemi, millele Franco kaudselt vihjas, kirjeldab Theodoricus de Campo talle omistatud traktaadis 14. sajandil. Seitsmes moodus sisaldab põhiliselt semibrevis ' eid. Franco ja tema järgijate jaoks ei tähendanud moodused mitte notatsioonilisi instruktsioone, vaid eelkõige vältussuhete kirjeldusi. Modaalrütmide täpse ülesmärkimisega hakati tegelema alles modaalrütmika põhimõtted üle võtnud mensuraalnoodikirja kasutuselevõtul.
Eulatali vald
2009 liideti Frohburgi linnaga.
Vallaosad
Flößberg, Frankenhain, Hopfgarten, Prießnitz, Elbisbach, Trebishain, Tautenhain, Ottenhain, Alt-Ottenhain
Väljauhtehorisont
thumb|Väljauhtehorisont [[leetmuld|leetmulla ülemosas]] Väljauhtehorisont ehk eluviaalhorisont ehk leethorisont ehk lessiveerunud horisont ehk E-horisont on mullaprofiili ülaosas eristuv mullahorisont.
Oma heledama värvuse poolest, mis näitab horisondi ainelist vaestumist, eristub ta selgesti tumedamatest naaberhorisontidest – A-horisondist ja B-horisondist.
DJ Pulse
DJ Pulse on USA trance'i DJ ja produtsent.
Ta kasvas üles Bostonis. Praegu elab ta Hollywoodis ja on abielus. 1995. a.-l lõpetas ta Alameda Gümnaasiumi. 6 a. vanuselt hakkas ta kitarri mängima.
Rinkeby
pisi|Rinkeby panoraam Rinkeby on Stockholmi linnaosa Västerorti regioonis.
Rinkeby on tuntud kui immigrantide linnaosa. Nad moodustavad ligi 90% linnaosa elanikest.
Jõhvi rajoon
Jõhvi rajoon moodustati Jõhvimaast 26. septembril 1950 vastu võetud seadusega.
1. oktoobril 1950 jõustus Eesti NSV-s uus administratiiv-territoriaalne jaotus, mis vastas NSV Liidus kehtivale. Uue korraga kaotati kõik maakonnad ja vallad ning kehtestati uuesti kaheastmeline halduskorraldus, mis oli 1945 külanõukogude moodustamisega muudetud kolmeastmeliseks.
Jõhvimaa likvideeriti, selle alal moodustati Jõhvi ja Kiviõli rajoon ning Narva linnapiirkond, osa alasid anti Mustvee rajoonile. Maakondliku alluvusega Jõhvi linn muudeti rajoonilise alluvusega linnaks.
Jõhvi rajooni keskus oli Jõhvi linn, lisaks oli rajoonis Kohtla-Järve vabariikliku alluvusega linn, Ahtme, Sompa ja Viivikonna alev ning 21 külanõukogu.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi otsusega 17. juunist 1954 toimus suur külanõukogude ühendamine seoses kolhooside ja sovhooside liitmisega.