cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marina Grišakova
Ta töötas assistendina Juri Lotmani juhitud Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo ja semiootika laboris, lektorina semiootika õppetoolis, lektori ja dotsendina maailmakirjanduse õppetoolis. Alates 1. septembrist 2015 on ta Tartu Ülikooli kirjandusteooria professor. Ta on pidanud külalis- ja plenaarloenguid mitmes Euroopa ülikoolis ja uurimiskeskuses.
Ta on olnud Avatud Eesti Fondi stipendiaat New Yorgi Ülikooli võrdleva kirjandusteaduse osakonnas (1999), W. J. Fulbrighti programmi stipendiaat, külalisteadlane interdistsiplinaarses projektis Narrative Ohio Osariigi Ülikoolis (2008), Briti Akadeemia külalisteadlane (2011–2012).
Tema peamised uurimisvaldkonnad on kirjandusteooria ja kirjanduse filosoofia, narratoloogia ja interdistsiplinaarsed narratiiviuuringud, intermediaalsed uuringud, kognitiivne humanitaarteadus, koolkondade ja ideede ajalugu, kirjandus- ja kultuurisemiootika.
Ta on mitme erialaseltsi, kolleegiumi ja ekspertkogu, sh Cambridge'i Ülikooli kirjastuse Legenda raamatusarja Transcript rahvusvahelise nõuandekogu ning ajakirjade CompLit: Journal of European Literature, Arts and Society ja CLCWeb: Comparative Literature and Culture toimetuskolleegiumi liige. Aastatel 2007–2011 juhtis ta Põhjamaade narratiiviuurijate koostöövõrgustikku (NordForski toetusel), 2011–2013 Euroopa Võrdleva Kirjanduse Võrgustikku. Alates 2018. aastast on ta Rahvusvahelise Võrdleva Kirjandusteaduse Assotsiatsiooni (ICLA) kirjanduse, kunstide ja meedia uurimiskomitee asepresident. 2016. aastal valiti ta Academia Europaea liikmeks.
Isiklikku
Tema ema oli vene keele õpetaja Elleonora Grišakova (1935–2020), tädi Irina Külmoja on samuti Tartu Ülikooli professor.
Speyeri protestatsioon
Speyeri protestatsioon oli avaldus, mille tegid protestantliku vähemuse esindajad 1529. aasta Speyeri riigipäeval Martin Lutheri ja tema seisukohtade kaitseks ning mis andis nime protestantismile. Speyeri protestatsiooni esitasid 19. aprillil 1529 Speyeri riigipäeval kuus vürsti ja 14 riigilinna: Saksimaa kuurvürst Johann, Brandenburgi markkrahv Georg, Braunschweig-Lüneburgi hertsogid Ernst ja Franz, Hesseni maakrahv Philipp I, Anhalt-Kötheni vürst Wolfgang; Strassburg, Augsburg, Ulm, Konstanz, Lindau, Memmingen, Kempten, Nördlingen, Heilbronn, Reutlingen, Isny, Sankt  Gallen, Weissenburg ja Windsheim. Reformimeelse vähemuse esindajana protesteerisid nad Martin Lutheri riigivande alla panemise ning tema kirjutiste keelustamise vastu ning nõudsid evangeelse usu takistamatut levitamist. Karl V esindaja keeldus protestatsiooni vastu võtmast, kuid seda levitati trükisena. Vürstide ja linnade esindajad andsid teksti hiljem keisrile üle.
Kaheksa aastat varem, 1521. aasta Wormsi ediktiga oli Martin Luther ketseriks kuulutatud: keiser Karl V oli tahtnud teha lõpu katoliikliku enamuse ja evangeelse vähemuse vahelisele usulisele lahkhelile. Luterlik ketserlus ja sellest tekkinud usutüli ei sobinud tema poliitiliste plaanidega. 1526. aastal tühistasid Saksa protestantlikud vürstid Wormsi edikti, kasutades ära Karl V viibimist Itaalias. Nad kuulutasid Speyeri riigipäeval välja aadelliku usuvabaduse.
1529. aastal taastas Karl V Wormsi edikti, mis sai Speyeri protestatsiooni esitamise ajendiks. Protestatsiooni esitamisest saadik hakati uuendusliikumise liikmeid nimetama "protestantideks".
Kuremäe klooster
thumb|Jumalaema Uinumise (Uspenski) peakirik pisi|Kloostri müür nurgatorniga pisi|Kuremäe kloostri võõrastemaja (19. sajand) Pühtitsa Jumalaema Uinumise Stauropegiaalne Naisklooster ehk Kuremäe klooster (ka Pühtitsa (Kuremäe) Uspenski naisklooster) on Moskva ja kogu Venemaa patriarhi otsealluvuses olev Vene Õigeusu Kiriku nunnaklooster Eestis Alutaguse vallas Kuremäe külas.
Klooster on rajatud aastatel 1892–1895 ning seal elab üle saja nunna ja noviitsi.
Pärimus
Vasknarva Prohvet Eelija skeeta kroonikas on kirja pandud väga vana pärimus. Selle kohaselt nägi üks eestlasest karjane Kuremäel suursugust naisterahvast, kes oli ümbritsetud kiirgavast valgusest. Nägemus kordus mitmel päeval ja paljud inimesed tulid seda vaatama. Sealt, kus imeline nägemus oli seisnud, leidsid inimesed puu alt Jumalaema Uinumise ikooni.
Ikoon kingiti Jaama küla õigeusklikele. Õigeusklikud võtsid ilmutatud ikooni tänu ja hardusega vastu ja seda on läbi sõdade ja näljahädade säilitatud Kuremäe kloostris. 16. sajandil nähtud nägemuse ja ikooni leidmise kohta on Peeter Kaldur avaldanud arvamust, et tegu oli vadjalaste järglaste metsakabeli jäänustega. Selle järgi on mäge kutsutud Pühtitsa ehk pühitsetud koht.
Ajalugu
1608. aastast on teada, et Kuremäel oli õigeusu kabel.
1888 saatis õigeusu kirik Kostroma Ipatjevi kloostrist nunn Varvara (Blohhina) kolme õe saatel Virumaale haigeid ravitsema. Aastal 1891 anti luba rajada Pühtitsasse nunnaklooster (vene k. Пюхтицкий Успенский женский монастырь), mille esimeseks eestseisjaks saigi ema Varvara. Ehituse patroon oli Eestimaa kindralkuberner vürst Sergei Šahhovskoi. Kloostri peakirik ehitati kohta, kus varem oli ehitusjärgus luteri Illuka kirik. Uue kiriku rajamisel kasutati osaliselt Illuka kiriku materjali. See oli esimene Eestisse rajatud õigeusu klooster. 1895. aastal pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Arseni (Brjantsev) kloostris sisse kaks kirikut: pühade Siimeoni ja Anna ning püha Sergi kiriku.
Kloostri hooned on püstitatud tervikut silmas pidades: nunnade elumajad, talvekirik-söögimaja, haigla, Jumalaema Uinumise peakirik, värava kellatorn, kool ja võõrastemaja. Kloostriaias kasvab tamm tüveümbermõõduga 4,3 meetrit. See on usklike hulgas püha puu.
Kloostri tähtsaim ehitis on Moskva-Jaroslavli koolkonna sakraalehitisi jäljendav viiekupliline Jumalaema Uinumise (Uspenski) peakirik, mis ehitati aastatel 1908–1910. Selle arhitekt oli Aleksander Poleštšuk. Kolmelöövilises kirikus on kolm altarit, rikkalik männipuust nikerdatud ikonostaas ja haruldasi seinamaalinguid. Seal on ruumi 1200 inimesele.
Aastail 1917–1923 oli klooster evakueeritud Rostovisse Jaroslavli kubermangus, Vabadussõja ajal oli kloostri hoonetes tüüfusehaigla. Pärast Eesti iseseisvumist konfiskeeris Eesti valitsus 1919 enamiku kloostri maadest ja allutas selle Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule, mis ei allunud alates 1923. aastast Moskvale.
Teise maailmasõja ajal möödus rindejoon kirikust kõigest mõne kilomeetri kauguselt ja sakslased asutasid kloostri lähedale Kuremäe koonduslaagri.
Artemi Lebedev
Artemi Andrejevitš Lebedev (Артемий Андреевич Лебедев; sündinud 13. veebruaril 1975) on vene disainer.
Raasiku meistripunkti tee
Raasiku meistripunkti tee (registrinumbriga 11318) on 0,4 km pikkune kõrvalmaantee Raasiku vallas Raasiku alevikus. Tee saab alguse Raasiku Elektri tee esimesel kilomeetril. Tee ületab ühe truubi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Teel on kiiruspiirang 50 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
30 Rock
"30 Rock" on Emmy ja Kuldgloobusega pärjatud USA situatsioonikomöödiasari, mis jõudis tele-eetrisse alates 2006. aasta sügisest.
Sarja loojaks on endine "Saturday Night Live" (SNL) osatäitja ja stsenarist Tina Fey, kes on ka üks sarja produtsente. Lisaks kuulub produtsentide hulka ka SNLi looja Lorne Michaels.
Sarja pealkiri tuleneb telestuudio NBC New Yorgi stuudio peamaja GE Buildingu hüüdnimest, mis asub aadressil 30 Rockefeller Plaza. Seriaal keskendub fiktsionaalse sketšisaate "TGS" (varasema pealkirjaga "The Girly Show") lavatagusele.
Tõnu Kaljuste salvestiste loend
Tõnu Kaljuste salvestiste loendis on loetletud Tõnu Kaljuste salvestisi.
Välislingid
Diskograafia leheküljel tonukaljuste.com
Kaupo Rosin
Kaupo Rosin (sündinud 31. augustil 1977) on Eesti sõjaväelane, endine Kaitseväe küberväejuhatuse ülem (2018–2022), auastmelt kolonel.
Alates 24. märtsist 2012 kuni 10. juulini 2018 teenis ta sõjaväeluurega tegeleva Kaitseväe luurekeskuse ülemana.
Alates 1. novembrist 2022 on ta Välisluureameti peadirektor.
Isiklikku
Abielus Tuulika Sooväli-Rosinaga ja neil on kaks last.
Strängnäs
thumb|Strängnäsi vaade toomkirikuga Strängnäs on linn Rootsis Södermanlandi läänis, Strängnäsi valla keskus. Asub 80 km Stockholmist läänes.
Manööversõda
Taustainfo
Sõjapidamise meetodid tuginevad kontiinumile manööversõja ja kurnamissõja vahel, kus fookus on võidu saavutamisel läbi vaenlase vallutamise või tapmise. Manööversõda täheldab, et igasugune sõjapidamine sisaldab manöövreid ja kurnamist.
Strängnäs
Strängnäs sai linnaõigused 1336.
Strängnäs on farmaatsiatööstuse keskus.
Aastal 2005 elas linnas 12 900 inimest.
Manööversõda
Taustainfo
Idee kasutada kiiret liikumist vaenlase tasakaalust välja löömiseks on sama vana kui sõjapidamine ise. Siiski on muutuv tehnoloogia, nagu näiteks ratsaväe areng ja mehhaniseeritud sõidukid, suurendanud huvi manööversõja kontseptsiooni ja selle rollis kaasaegsel lahinguväljal vastu.
Kontseptsioon
Militaarne ortodokssus usub üksiku erandiga, et enamik lahinguid on ajaloos peetud kurnamissõja strateegiatele tuginedes. Lähem uurimine aga selgitab, et sellised vaated ei ole kaugeltki mitte universaalsed ning mitmed sõjalised doktriinid ja kultuurid baseeruvad rohketele ajaloolistele näidetele manööversõjapidamise kohta.
Kurnamissõja vaade sõjapidamisele sisaldab suure hulga sõdurite ja ressursside liigutamist vastaste tugipunktide vastu rõhuga hävitada vaenlase füüsiline vara. Edukust mõõdetakse tapetud vaenlaste arvu, hävitatud varustuse ja infrastruktuuri ning okupeeritud territooriumi järgi. Kurnamissõja pidamine kaldub kasutama jäigalt tsentraliseeritud juhtimisstruktuure, mis nõuavad madala taseme juhtidelt peaaegu puudulikku loomingulisust või initsiatiivi.
Manööversõjapidamise doktriin näeb sõjapidamise stiile spektrina, kus kurnamissõda ja manööversõda on vastastikku otsades. Kurnamissõjas nähakse vaenlast kui kollektsiooni sihtmärkidest, keda leida ja hävitada. Kurnamissõda kasutab manöövreid ära, et rakendada tulejõudu vaenlase vägede hävitamiseks. Manööversõda aga kasutab ära tulejõudu ja kurnamist vastasvägede võtmeelementidele.
Manööversõda täheldab, et strateegiline liikumine võib vastase kaotuse esile kutsuda efektiivsemalt kui lihtsalt lahingkontaktis vaenlase vägede hävitamise siis, kui nad enam võidelda ei suuda. Selle asemel on manööversõjas kindlate sihtmärkide hävitamine (juhtimiskeskused, logistikakeskused, tuletoetus jne) kombineeritud vastasvägede isoleerimise ja vaenlase nõrkuste ära kasutamisega.
Vaenlase tugipunktide äralõikamine tähendab tihtipeale selle tugipunkti kokku kukkumist isegi siis, kui füüsiline kahju on minimaalne (nt Maginot’ liin). Tulejõud, mida kurnamissõjas kasutatakse eelkõige võimalikult paljude vaenlase vägede hävitamiseks, on manööversõjas kasutusel vastase valduses olevate võtmepositsioonide survestamiseks või hävitamiseks. Kaose ja segaduse tekitamiseks vaenlase tagalas võidakse laialdaselt kasutada eriüksuste sissetungi.
Kuna tempo ja initsiatiiv on manööversõja edu võtmeks, siis kalduvad juhtstruktuurid olema rohkem detsentraliseeritud, mistõttu on madalama taseme üksuste juhtidel rohkem taktikalist vabadust. Detsentraliseeritud juhtimine lubab jaoülematel ära kasutada vaenlase nõrkusi, niipea kui nad esile kerkivad, samal ajal talle antud juhiseid ja visiooni järgides.
Sõjateoreetik Martin van Creveld toob välja kuus peamist manööversõja tunnust:
Varajased näited
Suurem osa ajaloost oli armeede liikumiskiirus piiratud sõduri marssimise kiirusega, mis oli enam-vähem võrdne kõigile osapooltele. See tähendas, et vastasolevad armeed võisid ümber üksteise marssida nii kaua kui nad tahtsid, mistõttu lahingu aja ja koha otsustas tihtipeale toiduvaru olemasolu. See hakkas aga muutuma eelajaloolistel aegadel, kui hobuse kodustamine tõi kaasa kaarikute leiutamise ning hobuseid hakati sõjaväes rohkem kasutama. Ratsaväel oli kaks peamist funktsionaalsust: rünnata ja kasutada oma rünnakuimpulssi, et lõhkuda jalaväe formatsiooni ning oma kiirusele ja mobiilsusele toetudes katkestada vaenlase kommunikatsiooni ning piirata tema üksusi ümber, sundides neid sellega üksi võitlema. Võimalik, et viimane ja kõige kuulsam sellekohane näide lõppes Agincourti lahinguga 1415, mille eelselt Henry V vältis lahingut ja marssis oma meestega Calais’sse, et varusid täiendada. Selline liigutus lubas tal ise lahinguvälja valida.
Üks varasemaid kuulsaid manöövertaktikaid oli 216 eKr Cannae lahingus Hannibali poolt roomlaste vastu kasutatud tiibhaarang, mida kasutas edukalt ka Khālid ibn al-Walīd Pärsia suurriigi vastu Walaja lahingus 633 pKr.
Khalidi invasioon Rooma impeeriumi provintsi Süüriasse 634. aasta juulis on samuti näide vaenlase kaitse üllatamisest, sest Süüriasse tungiti läbi Süüria kõrbe, mis oli kaitsjate jaoks ootamatu käik. Samal ajal, kui Bütsantsi armee hoidis Lõuna-Süürias tagasi Rashiduni armeed ning ootas abivägesid, marssis Iraagist tulnud Khalid läbi Süüria kõrbe Põhja-Süüriasse, üllatades sellega Bütsantsi armeed ning lõigates ühtlasi läbi ka nende kommunikatsiooni Põhja-Süüriaga.
Mehhaniseerimine
Eri liiki mehhaniseeritud transpordi arengu tulemusel, mis algas auru jõul töötavate rongide leiutamisega 19. sajandi keskel, paranes ka logistika ning armeede liikumiskiirus ei olnud enam piiratud sõdurite marssimiskiirusega. Mõningased rongil põhinevad manöövrid leidsid aset Ameerika Ühendriikide kodusõjas 1861–1865, kuid osalenud armeede suuruse tõttu suutsid rongid pakkuda ainult piiratud tuge. Soomusrongid olid ühed esimesed soomustatud lahingsõidukid.
Esimese maailmasõja alguseks oli tehnoloogia märkimisväärselt muutunud. Kuulipilduja ja arvestatavalt võimsam suurtükivägi kallutasid jõuvahekorra otsustavalt kaitsva poole kasuks. Vaatamata kõikide osapoolte püüetele, osutus eesliinide edasi liikuma saamine raskemaks kui kunagi varem.
Tankide kasutamine mitmes edukas operatsioonis viitas küll kaevikusõja perioodi lõpule, kuid sõda lõppes enne, kui Britid suutsid oma plaani tuhandest tankist lahinguväljal ellu viia.
Kahe maailmasõja vahel vaatasid sakslased uuesti oma doktriini üle ning muutsid oma lähenemist. Nad laiendasid sissetungi taktikat ja võimendasid seda motoriseeritud transpordiga. Heinz Guderian oli üks juhtivaid soomustatud lahingu pooldajaid sõdadevahelisel ajal. Põhi lahingutanki väljatöötamine, täiustatud lähiõhutoetus, kiire vägede liikumine ja koondumine kombineeriti kokku uueks taktikaks, mida rakendati esimest korda sissetungil Prantsusmaale 1940. aastal. Erwin Rommel oli teine saksa väejuht, kes võttis kinni ideest, et kiired ja raevukad rünnakud vähendavad tuntavalt vaenlase vastupanuvõimet. Selline strateegia sai tuntuks kui Blitzkrieg ehk välksõda, mis on arvatavasti kõige tuntum näide manööversõjast. Saksamaal välja arendatud teooriad soomustatud sõja kohta omavad sarnasusi briti ohvitseride J.F.C. Fuller’i ja B.H. Liddell Harti sõdadevaheliste teooriatega, mida viimased ei suutnud täielikult omandada. Riik, kes kaotas Esimese maailmasõja nägi seega suuremat potentsiaali tankide kasutamises, kui sõja võitnud riigid.
Mõned sarnasused eksisteerivad välksõja ja Nõukogude Liidu süvalahingu teooria vahel, mida viimased kasutasid edukalt 1944. aastal ja edaspidi doktriinina külma sõja vältel. Teise maailmasõja ajal olid lääneliitlased strateegiliselt kurnamissõja järgijad, aga neil oli mitmeid manöövri-meelseid väejuhte, nagu näiteks briti kindral Richard O’Connor ja Ameerika Ühendriikide kindral George S. Patton.
Manööversõja teooriate väljatöötamine
Kõige tähtsam arengukäik manööversõja teooriates leidis aset Saksamaal ja Nõukogude Liidus 1920-ndatel ja 1930-ndatel, kui töödeldi välja süvalahingu kontseptsioon, mis integreeriti Punaarmee lahingu regulatsioonide doktriini marssal Mihhail Tuhhatševski poolt.
Samal ajal, kui Wehrmacht töötles välja operatsiooni Blitzkrieg, lõi Nõukogude Liit mobiilüksustest koosnevad rühmad teise maailmasõja ajal ja tegevmanöövri rühmad külma sõja ajal.
Piirangud tänapäeva kontekstis
Võtmetingimus manööversõjas edu saavutamiseks on täpne, ajakohane luure vaenlase tähtsamate juhtimiskeskustele, tugi- ja lahinguüksustele. Selline luure oli võimalik küll enamiku konfliktide korral 21. sajandil, kuid selliste operatsioonide korral, kus luure on kas ebatäpne või -usaldusväärne, võib eduka manööversõja strateegiate rakendamine kujuneda problemaatiliseks.
Veel enam, kui vastane on manöövrivõimeline ja ta suudab oma vägesid kiirelt ja diskreetselt ümber paigutada, siis pakub manööversõja võtete abil võidu saavutamine veel rohkem väljakutseid.
Näide, kus sellised puudused on ilmsiks tulnud, on Liibanoni sõja ajal 2006. aastal. Vaatamata ülekaalukale tulejõule ja täielikule õhu valitsemisele, ei suutnud Iisraeli väed anda otsustavat lööki Hezbollah' juhtimisstruktuurile ega suutnud tuntavalt vähendada selle võimet opereerida. Kuigi Iisrael suutis tekitada tõsiseid kahjustusi, ei suutnud nad määrata Hezbollah nõrgendatud vägede positsioone ega neutraliseerida nende tähtsaid juhtimiskeskusi. Seetõttu ei saavutatud sõja eesmärke. Lisaks demonstreerib ka Iraagi konflikt, et sõjaline võit vastase vägede üle ei tähenda automaatselt poliitilist võitu.
Mõned sõjateoreetikud, nagu William Lind ja kolonel Thomas X. Hammes, pakuvad manööversõja puudustest ülesaamiseks kontseptsiooni, mida nad ise kutsuvad neljanda generatsiooni sõjapidamiseks. Leitnantkolonel S.P. Myers kirjutab: „manööver on rohkem nagu filosoofiline lähenemine sõjakäigu kavandamisele ja teostamisele kui taktikaliste kohustuste korraldamine“.
Jüri Lellep
Jüri Lellep (1842–1908) oli eesti koolmeister ja rahvusliku liikumise tegelane.
Lellep sündis Viljandi kihelkonnas taluniku pojana. Hiljem sai ta koolmeistriks Tänassilmal. Ta juhatas laulukoore, võttis osa üldlaulupidudest, kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi, Viljandi Koidu seltsi, Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi ja osales Eesti Aleksandrikooli liikumises. Samuti tegi ta kaastööd ajalehele Eesti Postimees.
Raasiku elektri tee
Raasiku elektri tee (registrinumber 11317) on 1,6 km pikkune kõrvalmaantee Raasiku vallas Raasiku alevikus. Tee kulgeb osaliselt Raasiku aleviku ja Aruaru küla piiril. Tee kattub aadressiobjektiga (liikluspind), mille nimi on Tehase tee.
Tee ületab üht silda (Kambi sild üle Jõelähtme jõe tee esimesel kilomeetril) ja kolme truupi. Teele jääb üks vallasisese liini bussipeatus.
Tee saab alguse Maardu–Raasiku tee 14. kilomeetril, esimesel kilomeetril ristub ta Raasiku meistripunkti teega.
Tee on mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 200–500 autot ööpäevas. Teel on kiiruspiirangud (40 ja 50 km/h). Teevalgustus on välja ehitatud.
Tee kõrval tee teljest lõuna suunal on kergliiklustee.
Kapukas
Kapukas (mitmuses kapukad; saarte murdes ja läänemurdes kapetad, võru murdes kaputad) oli varrastel kootud villane sokk, mida enne sukkade tulekut kanti koos sääriste või ribadega
Großenhain
Großenhain (varem ka kui Hayn) on suur kreisilinn Saksamaa idaosas Saksimaal Meißeni kreisis. Asub Große Röderi jõe ääres.
Kapukas
Eesti meeste kapukad olid enamasti tumedad ning sääristega ühte värvi. Naistel olid need valged ning kaunistatud värviliste äärekirjadega. Muhus oli ääristel lai (kuni 13 cm) männakiri, mis oli must või tumepunane, hlisematel aegadel oranž.
Großenhain
2009 liideti linnaga Wildenhaini vald ja 2010 Zabeltitzi vald.
Linnaosad
Zschieschen, Mülbitz, Großraschütz, Kleinraschütz, Naundorf.
Kapukas
Ajaloost
Kapukad olid Lääne- ja Kesk-Euroopas laialdaselt tuntud juba keskajal. Eestis kanti viimati kapetaid Muhu saarel 19.- ja 20. sajandi vahetusel.
Großenhain
Linnaosad
Lisaks kuuluvad linna alluvusse lähedalasuvad asumid Folbern, Rostig, Skassa, Weßnitz ja Zschauitz. Alates oktoobrist 2009: Walda, Kleinthiemig, Wildenhain, Bauda, Colmnitz. Alates jaanuarist 2010: Zabeltitz, Görzig, Treugeböhla, Krauschütz, Nasseböhla, Skäßchen, Skaup, Strauch, Stroga, Uebigau.
Kapukas
Tänapäev
Tänapäevased kapukad on pehmest materjalist jalatsid peamiselt veel mitte kõndivatele väikelastele. Enamasti valmistatakse need mikro fliisist voodri ning tuule- ja veekindla softshell materjalist pealispinnaga. Kapukad on varustatud kummipaelaga, mis tagab, et nad hästi jalas püsiksid ja võimaldab vastavalt vajadusele pahkluu juurest kapukaid lõdvemaks või pingumale sättida.
Großenhain
Välislingid
Großenhaini koduleht
Kadakalind
Kadakalind on mitme linnu rahvapärane nimetus:
Kaubarong
Kaubarong on rong, millega transporditakse kaupu tavaliselt teise riiki või sadamasse. Kaubarongidel on tavaliselt ees 1–2 vedurit, kuid kaubavaguneid võib olla ka üle saja.
Eestis tegeleb kauba kaubarongide abil transportimisega Eesti Raudtee AS.
Veokauguse ja veose järgi liigitatakse kaubaronge järgmiselt: pisi|Kaubarong (vedur [[C36-7|C36-7i) Eestis]]
Vaata ka
pisi|Kaubarong Hollandis
Kirkenes
Kirkenes (soome keeles Kirkkoniemi, põhjasaami keeles Girkonjárga) on linn Norra kirdeosas Troms og Finnmargi maakonnas, Sør-Varangeri valla keskus.
Alavieska vald
Alavieska vald piirneb läänes Kalajoe linna, kirdes Merijärvi valla ja kagus Ylivieska linnaga.
Alavieskale on omased Pohjanmaa tasandikud, kus pinnavormide kõrguste vahe ei ületa 5–10 m. Ainult valla idaosas on maastik natuke muutlikum. Maastiku aluspõhja moodustavad kvartsi- ja granodioriidid ning teised süvakivimid. Aluspõhjas leidub väikestes kogustes väärismetalle. Mullad on moodustunud peamiselt moreenist ja turbast, eriti valla äärealadel. Kalajoe ja Talusjoe orus leidub savi, muda ja liiva, mida mujal vallas vähe leidub.
Ajalugu
Alavieska valla maa-ala oli asustatud juba kiviajal. Vallast on leitud arvukalt kiviaegseid esemeid, sealhulgas kirveid ja peitleid. Sel ajal elasid valla maa-alal laplased. Alles keskajal tõrjusid lõuna poolt tulnud soomlased nad põhja poole. See piirkond kuulus algul Salo ja alates 1540 Kalajoe kirikukihelkonda.
Alavieskas asutati 1733 kogudusehoone ja see sai 1782 kabeli õigused. Lõplikult iseseisvus kogudus Kalajoe alt alles 1870.
19. sajandi algul kuivendati Alavieska järv selleks, et põllumaad juurde saada. Kuivenduskraavi rajamine Alavieska järvest Kalajoesse oli kivise pinnase tõttu väga keeruline.
Alavieska vald moodustati 1866. Vallaelanike peamine sissetulek tuli põllumajandusest ja kalapüügist, hiljem lisandusid sellele tõrvapõletamine ning salpeetri ja potase tootmine. Tänapäeval on 80% vallaelanikest hõivatud puidu- ja metallitööstuses.
Külad
Alavieska (ka Kirkonkylä; keskus), Kähtävä, Someronkylä, Taluskylä, Kääntä, Jukulainen, Saarenkylä.
Abbassiidide kalifaat
Abbassiidide valitsemisele tegi lõpu mongoli khaan Hulagu, kes aastal 1258 rüüstas Bagdadit.
Umaijaadide-vastase Abu Muslimi ülestõusu ajal võimu haaranud Abu'l-Abbas as-Saffah (750–754) rajas Abbassiidide dünastia ja Abbassiidide kalifaadi (nimetatud ka Bagdadi kalifaadiks, keskuse asukoha järgi). Abassiidid muutsid kalifaadi südamaaks Mesopotaamia, pealinnaks sai 762. aastal asutatud Bagdad.
Dünastia hiilgeaeg oli al-Mansuri (754–775), al-Mahdi (775–785), Hārūn ar-Rashīdi ja al-Mamuni (813–833) valitsemisaeg, siis oli Kalifaat maailma suurimaid ja arenenumaid riike. Abbassiidide aeg oli islami kultuuri ja teaduse õitseaeg. Riik oli arenenud riigihaldusaparaadiga: kaliifi kõrval olulisimaks riigiametnikuks oli vesiir, riik oli jagatud piirkondadeks, mida juhtisid asevalitsejad – emiirid. Kalifaadi õitseajaks oli 8. sajandi teine pool kuni 9. sajandi algus. pisi|300px|Abbassiidide kalifaat 9. sajandi alguses. "A School Atlas of English History" ed. by Samuel Rawson Gardiner pisi|300px|Umaijaadide Córdoba [[emiraat Pürenee poolsaarel ja Abassiidiide kalifaat, 755]] pisi|300px|Abbassiidide kalifaadi provintsid 788. aastal pisi|300px|Abbassiidide Bagdadi kalifaat [[Hārūn ar-Rashīdi valitsemisajal, 786–809]] Kalifaadi alad piirnesid al-Rūm’i (Ida-Rooma keisririik, keda ikka roomlasteks kutsuti), ehk siis Bütsantsiga, lõunasse jäi tooraine ja orjade maa al-Sudān (mustade maa), põhjas asus türgi soost Kasaaride riik, kirdes türklaste, al-Turkumāni alad, kellega islami esimestel sajanditel vahetpidamata sõditi, kuid kellest alates 9. sajandist islami vastu võtnuna sai islamimaailma peamine sõjaline jõud. Idas asus paganatemaa al-Hind (India), mille lääneosa (Sind) islamiseeriti 12. sajandiks. Keskaegsete araabia geograafide andmetel kujutas põhja poole jääv ala endast maad nimega al-Rūs, mida asustasid slaavlased ja soome-ugri metsarahvad. pisi|300px|Abbassiidide Bagdadi kalifaat, 891–892
Moslemi invasioon Euroopasse
9. sajandil sooritasid Põhja-Aafrika saratseenid sõja- ja rüüsteretki Vahemere põhjarannikule, 902. aastal hõivasid araablased Taormina, Sitsiilias.
Gireišiai
Gireišiai on küla Leedus Rokiškise rajoonis Panemunėlise vallas.
Abbassiidide kalifaat
Moslemi invasioon Euroopasse
1038. aastaks olid moslemid vallutanud kogu Ees-Aasia koos Kaukaasia ja Anatooliaga.
Gireišiai
Külas on Struve geodeetilise kaare punkt, mis kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. Aasta 2012 lõpus eraldasid Euroopa Liit ja Rokiškise rajoon selle kordategemiseks raha ning aastal 2013 rajati sinna vaateplatvorm.
Abbassiidide kalifaat
Islami kuldajastu
9. sajandil oli kalifaadi pealinna Bagdadi, maailma ühe suurima linna elanike arv ulatus üle miljoni, linn oli oma hiilguse tipul, linnas asusid observatoorium ja tolle ajastu parimad haiglad ning tegeldi innukalt kreeka antiikautorite tõlkimisega araabia keelde. Linn oli rikkamaid maailmas. Abbassiidide aega peetakse islami kultuuriliseks kuldajastuks, mil islamimaailma arvukates kultuurikeskustes toimus tuhandete õpetlaste poolt antiigi, kristlike kultuuride, judaismi, Pärsia kultuuride, vähesemal määral ka islamieelse Egiptuse, India hinduistliku ja Kesk-Aasia budistliku ning teiste kohalike paganlike rahvaste kultuuripärandi kokkusulatamine nähtusteks nimetustega islamiaraabia kultuur ja islami tsivilisatsioon.
Puidutöötluspink
pisi|Höövelpink Puidutöötluspinke ehk puidutööpinke kasutatakse saematerjali, puitdetailide, mööbli, puidust ehitusdetailide ja muude puittoodete valmistamisel.
Aizkraukle
pisi|Daugava kaldapealne Aizkraukle (saksa keeles Ascheraden) on linn Lätis Vidzemes. Linna süda asub Daugava paremal kaldal.
Puidutöötluspink
Klassifikatsioon
Puidutöötluspingid jagunevad üld- ja eriotstarbelisteks pinkideks. Tehnoloogiliste tunnuste põhjal jagunevad pingid tsüklilisteks, tsüklilis- läbivateks ja läbivateks tööpinkideks.
Abbassiidide kalifaat
Islami kuldajastu
See oli islami tsivilisatsiooni sõjalise ja majandusliku võimsuse, vaimse uhkuse ning teaduslik-kultuuriliste väärtuste õitseaeg. Kalifaati kuulusid islamimaailma sellised regionaalsed keskused nagu Buhhaara, Samarkand, Kairo, Aleksandria ja Córdoba ning mitmed teised suurlinnad. Tolleaegne islamimaailm oli maailma kultuuriline tipp nii mahult kui ka sisult. Suur osa Bagdadi linnaelanikkonnast oli suuremal või vähemal määral kirjaoskaja; kirjaoskuse levikut soosis 8. sajandil islamimaailma Hiina kaudu levinud paberivalmistamise kunst.
Bagdadis oli 12. sajandil umbes sada raamatupoodi ja üle kümne avaliku raamatukogu; Córdoba kaliifi raamatukogus oli 10. sajandil väidetavalt ligikaudu 500 000 köidet. Bagdadis asus kuni rüüstamiseni mongolite poolt 1258. aastal paarkümmend ülikoolilaadset õppeasutust, kuulsaim neist 9. sajandi alguses rajatud Tarkuse maja (Bajt al-Hikma), mis kujutas endast akadeemiat, observatooriumi ja raamatukogu, kus toimus aktiivne antiikkultuuri taasavastamine ja edasiarendamine araabia keelde tõlkimise kaudu.
Eraldi ja väga mahuka valdkonna moodustab islami kultuuri kuldajastu klassikaline islamiaraabia kirjandus, luule ja keeleteadus, geograafia ning filosoofia, mille meistriteoste valdav osa loodi 9.–13. sajandil.
Islamimaailmas oli 12. sajandiks oma aja kohta väga kõrgelt arenenud teadusharud nagu meditsiin, loodusteadused ja matemaatika.
Puidutöötluspink
Eriotstarbelised pingid
Eriotstarbelisi pinke kasutatakse suuskade, tünnide, pliiatsite, poolide jms. valmistamiseks.
Aizkraukle
Linnaõigused sai Aizkraukle 1967. aastal. See on Aizkraukle piirkonna keskus. Aastani 2009 oli see Aizkraukle rajooni keskuseks.
Peeter Laredei
Laredei sündis Õisu vallas koolmeistri peres ning omandas hariduse Tuhalaane apostlik-õigeusu koolis. 1878–1881 õppis ta Tartu õpetajate seminaris ning läks siis koolmeistriks Häädemeeste apostlik-õigeusu kooli. Juhtis Häädemeeste laulukoori, osales Pärnu seltsi "Endla" tegevuses ning kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi.
Aizkraukle
Aizkraukle kohal on Daugava tõkestatud Pļaviņase hüdroelektrijaama tammiga. Linnas asub Aizkraukle raudteejaam.
Puidutöötluspink
Põhielemendid
Puidutöötluspinkide põhielementideks on kere ehk säng, töölaud, spindel või töövõll, suport, eendur, ajam, suundseadmed, surutid, seiskamis- ja käivitusaparatuur, õlitusseadmed, laastu- ja tolmukogurid.
Peeter Laredei
1908 sooritas Laredei preestrieksami ning töötas 1909–1920 Velise Ristija Johannese koguduses õigeusu preestrina. Tegeles ka heliloomingu, luuletamise ja tõlkimisega. Laredei oli üks väheseid rahvusliku liikumise tegelasi, kes jõudis nii elada Eesti Vabariigis kui ka  näha ära selle hävingu.
Aizkraukle
1967–1991 kandis linn nime Stučka, Nõukogude Liidu riigitegelase ja Läti Kommunistliku Partei looja Pēteris Stučka mälestuseks.
Puidutöötluspink
Kere ehk säng
Kere ehk säng kujutab endast pingi tugiosa, millel paiknevad töö ja abisõlmed, mehhanismid ning mitmesugused juhtimisorganid. Kere võib olla kas tervikuna malmist valatud või üksikosadest kokku monteeritud. Agregaat- ehk jõupeadest pinkide kere on enamasti valmistatud profiilmaterjalist.
Peeter Laredei
Isiklikku
Peeter Laredei vend Kosma Laredei oli samuti õigeusu vaimulik,
Aizkraukle
Ajalugu
10.–13. sajandini oli Aizkraukle üks Väina liivlaste keskustest, olles nende idapoolseim asula. Tänapäevase linna kõrval asuval Aizkraukle linnamäel paiknes poole hektari suuruse pindalaga Aizkraukle muinaslinnus koos väikese eeslinnuse ja nende kõrval asuva küla ja sadamakohaga. Läheduses asusid kaks kalmistut, kust väljakaevamistel on avastatud umbes 100 hauda.
Puidutöötluspink
Kere ehk säng
Tööpinkide kered võivad olla vertikaalsed (puur-, kopeer-, frees-, lintsaagpink) või horisontaalsed (rihthöövel-, tapilõike-, saagpink). Vertikaalsed kered on enamasti postikujulised ja konsoolsed. Konsoolile kinnitatakse lõikemehhanismi elemendid. Postide ristlõikekuju oleneb mõjuvatest jõududest. Siinkohal tuleb arvestada, et karppostid on suurema jäikusega kui ümarpostid.
Aizkraukle
Ajalugu
Liivimaa ristisõja sündmustega seoses on Aizkrauklet korduvalt mainitud Henriku Liivimaa kroonikas. 1204. aastal osalesid Aizkraukle liivlased koos leedulaste ja Lielvārde liivlastega Riia kodanike karja röövimises. 1205. aastal põletati piiskop Alberti juhitud ristisõdijate Daugava-äärse sõjakäigu ajal maha Aizkraukle linnus, misjärel kohalikud liivlased piiskopiga rahu tegid, talle pantvange andsid ja ristiusku astuda lubasid. Järgmisel aastal ristis nad preester Daniel. Kroonika mainib nimepidi ka üht Aizkraukle ülikut – Viewaldi.
Hiljem rajasid ristisõdijad sinna Aizkraukle ordulinnuse, millest sai Aizkraukle komtuuride residents. Aastal 1229 toimus linnuse all lahing Markward von Bauerbachi juhitud orduvägede ja Vesthardi juhitud semgali rüüstajate vahel. 5. märtsil 1279 toimus sealses piirkonnas leedulaste võiduga lõppenud Aizkraukle lahing Liivi ordu vastu, milles hukkus ka maameister Ernst von Ratzeburg.
Puidutöötluspink
Töölaud
Liikumatuid töölaudu kasutatakse universaalsaag- ja freespinkides. Eriolukordades võivad nad olla kallutatavad.
Liikuvad töölauad on ühepoolsetel kasti- ja raamitapi- lõike- ning puur-freespinkidel. Töölaua ajamiks on pneumo või hüdromahhanism.
Seadistatavatel töölaudadel on väga piiratud liikumisulatus. Seadistatakse ekstsentrikvõllikute või kaldpindade abil (rihthöövelpingid).
Töölauad valatakse malmist või valmistatakse keevitamise teel eriterastest.
Banani
Banani on küla Malis Mopti piirkonnas. Elanikeks on põhiliselt dogonid.
pisi|püsti|tühi|Banani
Volodõmõr Vjatrovõtš
Volodõmõr Vjatrovõtš (ukraina keeles Володи́мир В'ятро́вич, sündinud 7. juulil 1977 Lvivis) on Ukraina ajaloolane ja poliitik.
Diiselrong
Diiselrong on mitmevaguniline rong, mis sõidab vagunis või vagunites paikneva ühe või mitme diiselmootori jõul. Diiselrong ei vaja eraldi vedurit. Diiselrong on võimeline sõitma kokkuliidetuna teiste samasuguste rongidega, olles seejuures juhitav ühest kabiinist. Diiselrongide eelised diiselvedurite veetavate rongide ees on näiteks parem kiirendus ja väiksem kütusekulu.
Diiselmootor võib paikneda juhtvagunis, vagunis või mootori vagunis.
Hüdraulilise ülekandega
Diiselmootor käitab hüdropumpa, mis saadud energia kannab hüdroõli pumpamise teel veoratastega ühendatud veoseadmele. Seda tüüpi olid ka Edelaraudtee opereeritavatel liinidel sõitnud rongid D1 ja DR1.
Diiselgeneraatoriga elektrirong
Tegemist on sisuliselt elektrirongiga, mille vagunites paiknevad veoelektrimootorid saavad energiat diiselmootoriga käitatavalt elektrigeneraatorilt.
Seda tüüpi on Elroni opereeritavatel liinidel sõitvad diiselrongid Stadler FLIRT.
Diiselrongid Eestis
Diiselrongid hakkasid auruvedurite kõrvale ilmuma 1949. aastal. Esimene Eestis reisijaid teenindanud diiselrong oli Ungari päritolu DP, mis sõitis liinil Vilnius-Riia-Tallinn (1949–1963). 1965. aastal hakkasid Eestis reisijaid teenindama samuti Ungaris toodetud diiselrongid D1, mis sõitsid kuni 2001. aastani. DR1 tüüpi Läti päritolu diiselrongid ilmusid Eestisse 1984. aastal ja teenindasid reisijaid 2013. aasta lõpuni. Käiku jäi üks DR1A tüüpi rong, mis sõidab liinil Tallinn–Peterburi. 2014. aastal võttis Eesti-sisese reisijateveo üle riigiettevõte Elron, mis kasutab Eesti-sisestel liinidel 2-, 3- ja 4-vagunilisi diiselronge Stadler FLIRT. Diiselmootoriga elektrigeneraator asub neil rongidel eraldi mootorivagunis, mis on siiski reisijale läbitav.
Edelaraudteel olid kuni 31. detsembrini 2013 käigus Riia Vagunitehases toodetud diiselrongid DR1 Pärast seda lõpetas firma reisijateveo.
Kiiev
pisi|[[Püha Miikaeli Kuldsete Kuplitega klooster]] pisi|[[Kiievi koobasklooster]] pisi|Kiiev (1651) pisi|[[Kubermangulinna Kiievi plaan (1839)]] pisi|Podoli teater Kiievis 2020. aastal Kiiev (ukraina keeles Київ Kõjiv, vene keeles Киев Kijev) on Ukraina pealinn. See moodustab omaette 1. järgu haldusüksuse (місто Київ) ja on ühtlasi Kiievi oblasti keskus.
Linn asub Dnepri jõe ääres.
Kiievi praegune linnapea on Vitali Klõtško.
Rahvastik
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kiievi elanikkonnast ukrainlasi 82,2%, venelasi 13,1%, juute 0,7%, valgevenelasi 0,6% ja poolakaid 0,3%.
Kliima
Kiievi aastane keskmine temperatuur on +7,9 °C. Kõige kõrgem on see juulis (19,5 °C) ja augustis (18,9 °C), kõige madalam jaanuaris (−4,3 °C) ja veebruaris (−3,3 °C). Kuu absoluutne maksimum on kõige kõrgem augustis (39,9 °C) ja juulis (39,4 °C). Kõige madalam absoluutne maksimum on jaanuaris (11,1 °C) ja detsembris (14,7 °C). Kuu absoluutne miinimum on kõige madalam veebruaris (−32,2 °C) ja jaanuaris (−31,1 °C). Kõige kõrgem absoluutne miinimum on juulis (+5,8 °C) ja augustis (+3,3 °C). Ka juunis pole iialgi öökülma esinenud.
Aastane keskmine sademete hulk on 621 mm. Kõige märjemad kuud on juuli (85 mm) ja juuni (75 mm), kõige kuivemad on märts (36 mm), veebruar ja oktoober (37 mm).
Keskmine tuule kiirus on 2,4 m/s ja keskmine õhuniiskus on 75%.
Ajalugu
Kiiev on üks vanimaid linnu Ida-Euroopas. Tal on olnud pöördeline osa nii Vana-Vene riigi kui ka ukraina rahvuse kujunemisel.
Legendi järgi asutasid linna aastal 482 vennad Kii, Štšek ja Horiv ning nende õde Lõbied (ukrainapäraselt Kõi, Štšek, Horõv ning Lõbid). Seetõttu tähistati 1982. aastal Kiievi 1500. aastapäeva. Linn nimetati vanima venna järgi. Kiievis asuvad ka Štšekavõtsja ja Horevõtsja mägi ning Lõbidi jõgi.
Ajaloolased pole kindlad, millal tegelikult Kiiev linnalise asulana tekkis. Kõige entusiastlikumad osutavad juba Ptolemaiose teostes leiduvale asulale ja väidavad, et see olevatki Kiiev. Hajusad idaslaavlaste asulad asusid selles piirkonnas alates 6. sajandist, kuid pole teada, millal mõni neist linnaliseks asulaks arenes. 8. sajandil rajati Kiievisse kindlustused kohale, mis oli võib-olla mitukümmend aastat varem maha jäetud. Pole teada, kas need kindlustused rajasid slaavlased või kasaarid. Nestori kroonika märgib, et Kiievi slaavlased rääkisid Askoldile ja Dirile, et neil ei ole valitsejat ja nad maksavad kasaaridele andamit. Kuid vähemalt 8. ja 9. sajandil toimis Kiiev Kasaari kaganaadi eelposti ja piirikindlusena. Mõned ajaloolased lükkavadki linna asutamise alles 8. või koguni 9. sajandisse.
Kiievi-Vene riigis
9. sajandi teisel poolel (kuid mõnedel hinnangutel alles 920. aastatel) vabanes Kiiev kasaaride võimu alt ja sai Kiievi-Vene riigi keskuseks. 882. aastal vallutas linna Novgorodi vürst Oleg Novgorodimaalt kogutud varjaagide, soomlaste ja slaavlaste väega sõjakäigul Kiievi, kus valitsesid seni samuti varjaagid Askold ja Dir. Ta tegi sellest oma riigi pealinna, alistades enda võimule ka kohalikud vürstid, kes seni olid maksnud makse Kasaari kagaanile. Nii sai Olegist vürstide vürst ehk Kiievi suurvürst.
988. aastal moodustati Konstantinoopoli Õigeusu Kiriku Kiievi metropoolia ning pärast seda asus selle juht Kiievis.
Kiievi-Vene ja selle pealinna Kiievi kuldaeg oli 11. sajandil ja 12. sajandi algul. Pärast Mstislav Suure surma 1132 muutusid Kiiev ja Kiievi vürstiriik pigem kõige võimsama vürsti autasuks ja nende vahel algas võitlus Kiievi pärast. Esimesena suutis Kiievi vallutada Vladimiri-Suzdali vürst Andrei Bogoljubski 1169 (Kiievi rüüstamine (1169)). Pärast mongolite invasiooni Kiievi-Vene riigi aladele 13. sajandil kaotas Kiiev poliitilise tähtsuse, piirkonna allutamise pärast võistlesid Vladimiri-Suzdali ja Galiitsia-Volõõnia vürstiriik, kes korduvalt linna vallutasid ja laastasid.
Kiievi vürstiriigis
1240. aastal vallutas Kiievi Batu-khaan, kes jättis vallutamise käigus linna 50 000 elanikust ellu üksnes 2000. Linn rüüstati ja põletati maha.
Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigis
Kiievi vürstiriik eksisteeris iseseisvalt kuni 1362. aastani, mil liitus Vene Suurvürstiriigina Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigiga ning moodustas 2/3 Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigi territooriumist oma lääneslaavi päritolu elanikkonnaga.
Rzeczpospolita riigis
Aastatel 1471–1654 kuulus Ukraina koos Valgevenega Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi ja Poola kuningriigi liitumisel moodustunud Rzeczpospolita riiki. Aastatel 1494–1497 sai Kiiev Magdeburgi linnaõigused. Magdeburgi linnaõiguse alusel oli linnad vabastatud feodaalkohustustest, -kohtust ning vojevoodide ja riigiametnike võimu alt, ning omasid õigust moodustada omavalitsusorgani raadi. Linnaõigused tühistati alles 1835. aastal Venemaa keisri Nikolai I poolt.
1654. aastal otsustas Perejaslavi raada, mida juhtis hetman Bogdan Hmelnitski, et edaspidi ei allu kasakad Poola kuningale, vaid Moskva tsaarile. Samal aastal puhkes Poola-Vene sõda. 1657. aastal valiti Korsuni raadal uueks hetmaniks Hmelnitski lähikondlane Ivan Võhovskõi. 1658 sõlmisid Rzeczpospolita esindajad ja Võhovskõi tänapäeva Poltaava oblastis olevas Gadjatši linnas Gadjatši lepingu. Selle kohaselt asendati Poola-Leedu kaksikmonarhia Poola-Leedu-Vene kolmikmonarhiaga. Vasakkalda-Ukrainas tuli lepingu kohaselt Tšernigivi vojevoodkonna, Kiievi vojevoodkonna ja Bratslavi vojevoodkonna põhjal moodustada Vene Suurvürstiriik.
Poola-Türgi sõja järel annekteeris Osmanite riik aastateks 1672–1699 Podoolia Kamjanets-Podilskõiga, Bratslavi vojevoodkonna Bratslavi ja Umaniga ning osa Žõtomõrist lõunas asuvatest Paremkalda-Ukraina vojevoodkondade aladest, sh Bila Tserkva, Tšerkassõ ja Tšigirini. Kirde-Ukrainas säilis Hetmaniriik, kus asusid linnad Kiiev, Tšernigiv, Nižõn, Perejaslav, Baturõn, Gadjatš, Lubnõ ja Poltava. Ida-Ukrainas, Dnepri keskjooksul säilis Zaporižžja Sitši territoorium. Lõuna-Ukraina Musta mere äärsed territooriumid liideti Osmanite riigiga ja Krimmis valitses Krimmi khaaniriik.
Osmanite riigi sekkumise järel Ukraina aladel sõlmisid Moskva tsaaririik ja Rzeczpospolita 1686. aastal Igavese rahu lepingu, milles kinnitasid Andrussovo rahulepingu punkte. Rahuleping kinnitas tsaaririigi valdusi Vasakkalda-Ukrainas ja Kiievi linnale.
Dekommuniseerimine
2016. aastal demonteeriti tšekistide mälestusmärk. 26. aprillil 2022 demonteeriti Rahvaste sõpruse kaare juures paiknenud vene ja ukraina töölist kujutav skulptuur.
2022. aasta augustis nimetati ümber 95 tänavat. Nende hulgas nimetati ümber Nõukogude aegsete tegelaste järgi nimetatud tänavad.
Kultuur
Kiievis asub Ukraina suurim muusikateater Ukraina Rahvusooper.
Muuseumid
Kiievis asuvad Ukraina Rahvuslik Kunstimuuseum ja Mõstetskõi arsenal.
Rajoonid
pisi|Kiievi rajoonid Kiiev jaguneb 10 rajooniks (sulgudes number viitab asukohale kaardil):
Transport
Kiievist 29 km ida pool asub Kiievi Borõspili lennujaam. See on Ukraina suurim lennujaam, mis teenindab suuremat osa Ukraina rahvusvahelistest lendudest.
Kiievi metroo töötab alates 1960. aastast. Kiievi ühistranspordivõrku kuuluvad muuhulgas veel ka trammi-, trollibussi- ja autobussiliinid.
Välislingid
🇺🇦
Panemunėlis
left|pisi|Panemunėlise kirik Panemunėlis (vene keeles Понемунь, Понѣмунекъ) on alev Leedus Rokiškise rajoonis Panemunėlise vallas. Alev asub Mēmele jõe ülemjooksul.
Alevis on raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on aastal 1911 valminud katoliku kirik.
Aastal 1771 ehitati esimene Panemunėlise kirik. XIX sajandi lõpus ehitati alevit läbiv Daugavpilsi ja Radviliškise vahelise raudtee; raudtee äärde asulast läände rajati Panemunėlise raudteejaam, asulasse aga Tindžiuliai raudteepeatus. XX sajandi lõpus oli asula juures Panemunėlise mõis. Aastal 1938 rajati Panemunėlisesse vabrik, kus hakati töötlema lina.
Tarkvaraarendus
Tarkvaraarendus (inglise software development) on tarkvaraloomeprotsess.
Üldjuhul peetakse tarkvaraarenduse all silmas tarkvara loomist inimrühma poolt ja kokkulepitud reeglite alusel. Informaalset tarkvara loomist üksikisiku poolt nimetatakse sageli lihtsalt programmeerimiseks (kuigi ka see võib sisaldada kõiki protsessi etappe).
Tarkvaraarenduse protsessi täpne kuju sõltub peamiselt arendatava tarkvara otstarbest ning loojate eelistustest ning kogemustest. Klassikaliselt sisaldab tarkvaraarendus järgmisi tegevusi:
Nende tegevuste tegemise ulatus, järjekord ja täpne sisu olenevad suuresti arendaja poolt kasutatavast tarkvaraprotsessist. Näiteks viiakse nn. kosemudeli kohaselt eelnimetatud sammud läbi üksteise järel. Iteratiivse mudeli kohaselt seevastu koosneb kogu protsess mitmest järjestikusest tsüklist (iteratsioonist), mis kõik sisaldavad analüüsi, disaini, programmeerimist ja testimist, kuid eri tsüklites on rõhk erinevatel osadel. Tarkvara protsessimudeleid täiustatakse pidevalt.
Mägi-kanepilind
Mägi-kanepilind (Carduelis flavirostris) on vintlaste sugukonda ohakalinnu perekonda kuuluv lind.
Esimest korda kirjeldas mägi-kanepilindu teaduslikult Carl von Linné aastal 1758.
Levila
Mägi-kanepilind on pesitsusajal levinud Briti saartel, Norras, Türgi idaosas, Kaukasuses, Iraanis ja Kesk-Aasias kuni Mongoolia, Nepali ja Tiibetini ning üldse Euroopa ja Aasia mäestike alpi- ja lähisalpivööndis. Ta kuulub soodsas seisundis liikide hulka.
Eestis on ta vähesearvuline läbirändaja ja talikülaline oktoobrist märtsini, esinedes peamiselt Lääne-Eesti rannikul. Talvist arvukust hinnatakse 10 - 200 isendile.
Välimus
Mägi-kanepilinnu üldpikkus on 12,5–14 cm. Suuruse ja kuju poolest sarnaneb ta kanepilinnuga, kuid tal on pikem ja sügavama väljalõikega saba, väiksem pea ja kohevam sulestik. Talvel eristab teda kanepilinnust iseloomulikult ruuge pea ja rind, mustrita kurgualune ja kahvatukollane nokk. Isaslinnu päranipuala roosakaspunane värvus on hästi näha lendutõusul. Kutsehüüd on tunnuslik djuää(r) (selle järgi on saanud oma ingliskeelse nimetuse), seda kuuleb nii toituvatelt kui lendavatelt lindudelt. Laul on karedakõlaline sädin. .
Mägi-kanepilind tegutseb enamasti maapinnal, kus ta liigub jõnksuliselt nagu hiir. Väljaspool pesitsusaega tegutseb salkadena rannaniitudel, kõrrepõldudel, umbrohuväljadel, prügimägedel ja mujal avamaastikul.
Elupaik ja pesitsemine
pisi|Mägi-kanepilinnu munad Mägi-kanepilind pesitseb Briti saartel ja Norras lagedatel rannanõmmedel ja ranniku nõmmrabades ning mägitundras.
Kurnas on 4–7 muna. Haudumine kestab 12–13 päeva. Pärast poegade koorumist toidavad mõlemad vanemad neid 15 päeva, mil pojad on pesas, ja teist sama palju, kui pojad on juba pesast lahkunud.
Väljaspool pesitsushooaega hulguvad mägi-kanepilinnud ringi rannikul, mõnikord segamini teiste vintlastega.
Moskvitš 2141
Moskvitš 2141 on Moskvitši mudel.
Eellugu ja loomine
Uue Moskvitši, Moskvitš 412 mudeli järglase, planeerimine algas juba 1967. aasta kevadel, umbes samal ajal kui tehasest väljusid alles esimesed Moskvitš 412-d. Uus auto pidi tulema 20 cm pikem, 10 cm laiem ja selle teljevahe 15 cm suurem eelkäijast. Mudelile anti koodnimetus "seeria 3–5". Esialgu oli plaanis säilitada uuel autol 412 mudeli disain ja üldine kontseptsioon. Valmistati isegi 4 auto täismõõdus plastiliinmudelit. Auto plaaniti viia tootmisse 1973.–1975. aasta paiku. Siiski, 1970. aastate algupoolel jõuti otsusele, et esialgu vaid moderniseeritakse Moskvitš 412 mudelit ja nii sündis Moskvitš 2140. Samal ajal jätkus töö ka uue auto kallal. 1975 sündis katsemudel "3-5-6", mis põhines "3–5" seerial ja oli viimane sellest seeriast. "3-5-6", mille disaini elementides oli tunda nii Renault' toonase disaini kui ka BMW mõju, siiski juhtkonna heakskiitu ei saanud ja töö selle kallal lõpetati. 1974. aastal oli alustatud tehases juba uue projektiga koodnimetuse all "C". Nii loodi aastatel 1974–1976 mudelid "C-1", "C-2", "C-3" ja "C-4", kõik need olid laugsabakerega tagaveolised autod. "C" projektis kasutati alusmaterjalina osalt BMW-520 uut mudelit, mis oli tehases füüsiliselt olemas ja mis uuriti seal ka põhjalikult läbi. BMW-lt võeti näiteks esi- ja tagavedrustuse lahendused, jms. Paraku ka projekt "C" ei lõppenud seeriatootmisse läinud autoga, sest NSV Liidu autotööstuse ministeeriumist tuli vahepeal korraldus luua esirattaveoline sõiduauto.
Nii ostetigi läänest 10 uut Simcat (TT 1986, 5 34) ja alustati nende baasil uue Moskvitši loomist. Esimene katseeksemplar valmis juba 1977. aastal ja see sai nime "Максимка" (ilmselt siis Moskvitš-Simca). Selle auto juures on erinevalt tulevasest M-2141-st kerenurgad veel ümardamata, puuduvad plastist kaitserauad ja selle disain sarnaneb üsnagi Simca 1307/1308 kere omaga. Autot eksponeeriti Moskvas, see sai heakskiidu ning võeti aluseks edasiseks tööks. pisi|Moskvitši prototüüp 3-5-6
Konstruktsioon
pisi|M-21412 pisi|M-2141 (punane kontuur) ja Simca 1307 pisi|Simca 1307 GLS pisi|Renault 20 pisi|Moskvitš Святогор pisi|M-21412 UZAM-331 mootor koos jõuülekandega