cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gustav Mahler
Haigus ja surm
pisi|Mahleri haud Viinis Grinzingi kalmistul Vaatamata emotsionaalsetele takistustele kirjutas Mahler 1910. aasta suvel oma kümnendat sümfooniat. Ta sai valmis ühe adagio ning visandas veel nelja osa. Mahler naasis koos abikaasaga New Yorki novembris 1910 ning pidi leppima taas tiheda kontserdi- ja gastrolligraafikuga. Sama aasta jõulude paiku hakkas Mahlerit kimbutama kurguvalu, mis ei kadunud. 21. veebruaril 1911 juhatas Mahler 40-kraadise palavikuga Carnegie Hallis Weberi "Oberoni" avamängu, Liszti prelüüde, Mendelssohni viiulikontserti ja Beethoveni seitsmendat sümfooniat. See jäi ka Mahleri viimaseks kontserdiks. Pärast nädalaid voodisse aheldatuna diagnoositi tal südameklappide ja südame sisekesta põletik (endokardiit), mille üleelamine oli enne antibiootikumide kasutuselevõttu peaaegu võimatu. Mahler ei andnud alla ning 3. märtsil rääkis ta, et jätkab dirigeerimist veel samal hooajal. Samuti huvitas teda, millal laulab sopran Frances Alda avalikul kontserdil Alma Mahleri laule. 8. aprillil lsiirdus Mahleri perekond koos hooldusõega aurikul Amerika New Yorgist Euroopasse. Nad jõudsid kümme päeva hiljem Pariisi, kus Mahler läks Neuilly kliinikusse, kuid tema tervis ei paranenud ka seal. 11. mail viidi Mahler rongiga Lŏwi sanatooriumi Viinis, kus ta 18. mail suri.
22. mail 1911 maeti Mahler Grinzingi kalmistule, nagu ta ise oli soovinud. Almat ei olnud arstide keelu tõttu kohal, kuid tagasihoidlikul tseremoonial olid leinajate seas Arnold Schönberg, kelle asetatud pärjal oli kirjas "püha Gustav Mahler", Bruno Walter, Alfred Roller, Setsessiooni liige ja kunstnik Gustav Klimt ning paljude suurte Euroopa ooperiteatrite esindajad. The New York Times kirjutas Mahleri surma järel, et ta on oma aja üks taevani ulatuvamaid muusikuid. Järelehüüdes kirjutatakse ka tema sümfooniatest, eelkõige nende pikkusest. Teise sümfoonia kestuseks on seejuures märgitud koguni kaks tundi ja 40 minutit. Londoni ajalehe The Times nekroloogis on öeldud tema dirigeerimise kohta, et see oli meisterlikum kui ühelgi teisel mehel peale Richteri. Sümfooniate kohta väideti, et need on kahtlemata huvitavad, ühendades tolleaegse orkestri rikkuse ja meloodiate lihtsuse, jõudes aga tihti banaalsuseni. Sümfooniate lõpliku väärtuse hindamiseks oli aeg veel liiga varane.
Alma Mahler elas pärast oma mehe surma veel üle 50 aasta ja suri 1964. aastal. 1915. aastal abiellus ta Walter Gropiusega, kuid lahutas viis aastat hiljem ja abiellus 1929. aastal kirjanik Franz Werfeliga. 1940. aastal avaldati tema memuaarid Gustav Mahleriga koos elatud aastatest. See kannab pealkirja "Gustav Mahler: mälestused ja kirjad". Hilisemad biograafid on seda nimetanud poolikuks, valivaks ja omakasupüüdlikuks raamatuks, mis annab Mahleri elust moonutatud pildi. Hiljem on tulnud kasutusele mõiste "Alma probleem". See viitab raskustele, millega on hilisemad ajaloolased pidanud raamatu pärast silmitsi seisma. Helilooja tütrest Anna Mahlerist sai tuntud skulptor, ta suri aastal 1988. Rahvusvaheline Gustav Mahleri Ühing loodi 1955. aastal Viinis, selle esimeseks presidendiks sai Bruno Walter. Alma Mahler oli ühingu auliige. Selle eesmärk on koostada kõikidest Mahleri teostest teaduslik väljaanne ja mälestada Mahlerit eri üritustega.
Kolm loomeperioodi
pisi|Algus 1897. aastal avaldatud "Rändselli laulude" redaktsioonist klaverile ja häälele Paljud muusikateadlased on jaganud Mahleri elu tema loomingu põhjal kolme perioodi. Esimene periood algab 1880. aastal "Kaebelauluga" ("Das klagende Lied") ja lõpeb 1901. aastal "Poisi võlusarvega" ("Des Knaben Wunderhorn"), keerukamate kompositsioonidega keskmine periood lõpeb Mahleri saabumisega New Yorki 1907. aastal ja lühike eleegiline periood kestab surmani.
Esimese perioodi tähtsamad teosed on neli esimest sümfooniat, laulutsükkel "Rändselli laulud" ja mitu laulukogumikku, millest tähtsaim on "Poisi võlusarv". Selle perioodi laulud ja sümfooniad on omavahel lähedalt seotud ning sümfoonilised teosed on programmilised. Alul kirjutas Mahler programmi kolmele esimesele sümfooniale, kuid keeldus neid hiljem tunnistamast. Ta mõtles välja pealkirjad igale neljanda sümfoonia osale, kuid ei lisanud neid noodiväljaandele. Nendest pealkirjadest järeldas saksa muusikakriitik Paul Bekker programmi, milles "surm ilmub skertsosse viiuldaja sõbralikus ja imepärases maskeeringus, meelitades oma karja endale järgnema teekonnal maisest elust välja".
Keskmise perioodi tähtsamad teosed on kolm instrumentaalset sümfooniat (viies, kuues ja seitsmes), "Rückerti laulud" ja "Laulud surnud lastest", kaks viimast laulu "Poisi võlusarvest" ja kaheksas sümfoonia. Perioodi lõpuks loobus Mahler programmilisusest ning tahtis, et muusika räägiks iseenda eest.
Viimase perioodi teosed, "Laul maast" ("Das Lied von der Erde"), üheksas sümfoonia ja lõpetamata kümnes sümfoonia, kajastavad Mahleri läbielamisi ajal, mil ta oli surmatõves. Tollased teosed lõppesid üldjuhul vaikselt. Helilooja Alban Berg nimetas üheksandat sümfooniat kõige suurepärasemaks asjaks, mille Mahler eales kirjutanud. Ühtegi viimase perioodi teost ei kantud ette Mahleri eluajal.
Eelkäijad ja mõjutajad
Mahler oli hilisromantik, kes asetas Austria-Saksa klassikalise muusika kõrgemale kui teised. Ta oli üks viimaseid heliloojaid, keda võib kõrvutada teiste seas Beethoveni, Schuberti, Liszti, Wagneri, Bruckneri ja Brahmsiga. Nendelt heliloojatelt võttis Mahler midagi, mis kõik koos andsid tema muusikale iseloomu. Beethoveni üheksandast sümfooniast tuli idee kasutada soliste ja koori sümfoonias. Beethovenilt, Lisztilt, aga ka teisest muusikakultuurist pärit Berliozilt võttis Mahler eeskuju, lisades teostele programmi ning loobudes sümfooniate traditsioonilisest neljaosalisest vormist. Wagneri ja Bruckneri näited julgustasid Mahlerit kirjutama tavatult ulatuslikke sümfooniaid, et teosed kajastaksid kogu tunnete maailma. Kaasaegsed kriitikud arvasid, et Mahleril puudub oma stiil, kui ta võtab tunnete väljendamiseks omaks teised stiilid. Mahleri muusika tänapäevased uurijad nii mõistagi enam ei arva.
Kuningas Lear
"Kuningas Lear" on William Shakespeare'i tragöödia, mis on arvatavasti kirjutatud ajavahemikus 1603–1606. Seda peetakse Shakespeare'i suurimaks teoseks.
Gustav Mahler
Žanrid
Kui välja jätta tema noorpõlveteosed, millest on säilinud üksikud, kirjutas Mahler vaid laule ja sümfooniaid. Seejuures on tema mõlemad žanrid omavahel seotud, varaseim näide on esimene sümfoonia ja "Rändselli laulud". Kuigi ka selles näites on kahe teose seos selge, muutus see järgmise perioodi jooksul veel selgemaks, kui Mahler kirjutas oma teise, kolmanda ja neljanda sümfoonia. Perioodi lõpuks olid kaks žanrit sulandunud peaaegu üheks. Teemasid 1892. aastal loodud "Poisi võlusarve" laulust "Das himmlische Leben" kasutas Mahler motiividena oma 1896. aastal valminud kolmandas sümfoonias. Laulust endast sai aga 1900. aastal loodud neljanda sümfoonia finaal, kuid selle meloodia läbib kogu sümfooniat. Samal ajal, kui Mahler kirjutas aastatel 1888–1894 teist sümfooniat, töötas ta ka tsükli "Poisi võlusarv" laulu "Des Antonius von Padua Fischpredigt" kallal. Selle muusikalist materjali kasutas ta oma teise sümfoonia skertsos. Veel üht laulu samast tsüklist, "Urlichti" ("Ürgvalgust"), kasutas Mahler teise sümfoonia neljandas osas.
Kuningas Lear
I vaatus
Kuningas Lear annab oma kuningriigi üle kahele tütrele, Reganile ja Gonerile, arvates, et tütred armastavad teda. Samal ajal jätab ta oma kolmanda tütre, Cordelia ilma igasuguse varanduseta. Kuninga truu alam Kent püüab printsessi kaitsta, kuid Lear pagendab nad mõlemad. Cordelia lahkub Prantsuse kuningaga kui kuninganna. Gloucesteri vallaspoeg Edmund tahab oma poolvenna Edgari, Gloucesteri ametliku poja pärandust endale. Seetõttu ütleb Edmund isale, et Edgar tahab Glouchesteri tappa. Goneril ajab oma isa ja tema sõdurid oma majast välja. Kent varjab oma identiteeti, kaitseb kuningas Leari ning astub tema teenistusse. Goneril solvab Leari ning vabastab seejärel 50 sõdurit. Lear mõistab, et Gorneil ei ole tema suhtes lugupidav ning läheb Regani juurde. Lear käsib Kentil Gloucesterile mõned kirjad viia. Narr õpetab kuningale mõistatusi.
Gustav Mahler
Žanrid
Mahleri keskmisel ja hilisel loominguperioodil polnud laulude ja sümfooniate vaheline seos enam nii otsene. Samas kõrvutab näiteks muusikateadlane Donald Mitchell keskmise perioodi laule ja nende kaasaegseid sümfooniaid. Teiste seas on ta leidnud seoseid tsükli "Laulud surnud lastest" teise osa ja viienda sümfoonia adagietto või sama tsükli viimase laulu ja kuuenda sümfoonia finaali vahel. Mahleri viimast vokaalsümfoonilist teost "Laul maast" nimetatakse nii laulutsükliks kui ka sümfooniaks.
Kuningas Lear
II vaatus
Õed Regan ja Goneril on tülis. Edmund manipuleerib Edgariga ja Gloucesteriga ja valetab neile, et mõlemad on üksteise peale vihased ning et poeg kavatseb isa tappa. Isa usub seda. Kenti ja Oswaldi vahel toimub võitlus, kuid Kent pannakse ahelaisse. See näitab, kui palju Learist tegelikult hoolitakse ja teda austatakse. Edgar on pagenduses. Kent on Learile truu. Lear räägib Reganile Gonerili julmustest. Regan, olles eelnevalt rääkinud Gorneilga, lubab isal jääda, kuid ilma alamateta. Kuningas ei jää kummagi tütre poole.
Gustav Mahler
Stiil
Mahler on öelnud Jean Sibeliusele, et sümfoonia peab olema nagu maailm ja hõlmama kõike, seega laenas ta oma teostesse muusikalist materjali väga erinevatest allikatest: linnulaulust ja lehmakelladest, et kutsuda esile loodust ja maaelu, fanfaarihelidest, tänavaviisidest ja rahvatantsudest, et panna taas kokku lapsepõlves kogetu. Elu muresid esindavad kontrastsed meeleolud: igatsust tähistavad tõusvad meloodiad ja kromatismiderikas harmoonia, kannatust ja meeleheidet dissonantsid ja grotesk. See kõik loob ühe Mahlerile iseloomuliku tunnuse: sügavasse tõsidusse tungivad banaalsus ja absurd. Selle üks tüüpilisi näiteid on viienda sümfoonia teine osa, kui lihtlabane viis katkestab järsku pühaliku leinamarsi. Meloodia muudab varsti oma karakterit ja muutub majesteetlikuks Bruckneri stiilis koraaliks, mida Mahler kasutas, et tähistada lootust ja konflikti lahendust. Ka Mahler sai oma teoste säärasest fenomenist aru ja nimetas kolmanda sümfoonia skertsot kõige farsilikumaks ja samal ajal kõige traagilisemaks teoseks, mis eales loodud. Ta lisas, et skertso kõlab nii, nagu teeks loodus nägusid ja näitaks keelt.
Kuningas Lear
III vaatus
Valitseb oht, et Prantsuse väed võivad tulla Inglismaale ning püüda võimu haarata. Kent saadab Cordeliale sõnumi kuninga täbarast olukorrast. Lear hakkab aru kaotama. Gloucester saadab oma pojale kirja Prantsuse vägede tulekust, aga kaitseb samal ajal enda huvisid. Lear on hullunud, sest tema tütred, keda ta armastas, ei hooli temast põrmugi. Edgar on riietanud ennast “vaeseks Tomiks”. Cornwall, Regani abikaasa, ja Edmund räägivad. Edmund reedab oma isa ja saab uueks Glucesteri krahviks. Kuningas Lear leiab hurtsiku. Hullununa mõnitab ta kahte tooli kui oma tütreid. Kent viib Leari Doverisse. Glucesteri piinatakse: esmalt tiritakse habe ära, hiljem tehakse pimedaks. Cornwall saab sellise jõhkra teo eest haavata, teda ründab teener.
Gustav Mahler
Stiil
Mahleri teostes on väga tavaline laiendatud tonaalsus. See tähendab, et tema teosed algavad ja lõpevad tihti eri helistikus. Sarnase komponeerimislaadiga paistis silma näiteks ka Mahleri kaasaegne, taani helilooja Carl Nielsen. Mahleri esimene laiendatud tonaalsusega teos on noorpõlves kirjutatud laul "Erinnerung" ("Mälestus"; tsüklist "Lieder und Gesänge"), hilisemad näited pärinevad sümfooniatest. Näiteks on esimene sümfoonia valdavalt D-duuris, finaali alguses moduleerib teos f-molli ja enne lõppu läheb tagasi D-duuri. Selgem näide on teine sümfoonia, mis algab c-mollis ja lõpeb Es-duuris. Viienda sümfoonia helistikud on järjest cis-moll, a-moll, D-duur, F-duur ja sümfoonia lõpeb taas D-duuris. Kuues sümfoonia algab ja lõpeb Mahlerile kohatult samas helistikus – a-mollis.
Kuningas Lear
IV vaatus
Glucester mõistab oma vigu, eriti oma poja Edgari suhtes. Glucester kohtub “vaese Tomiga”, kes viib pimeda mehe Doveri kaljudele. Seal soovib Gloucester oma elupäevad lõpetada. Albany saab aru, et ta on valel poolel. Cornwall on surnud. Regan ja Goneril hakkavad Edmundi pärast rivaalitsema. Kent mõtleb, kuidas Cordelia saab olla nii hea ja tema õed nii halvad. Algab sõda Prantsusmaaga. Cordeliat kurvastab tema isa saatus. Ta saadab oma alamad Leari otsima. Albany vahetab poolt, liitudes Gonerili ja Regani pooldajatega. Regan muretseb rohkem oma õe Gorneili, kes samuti tahab Edmundit, kui eesoleva sõja pärast. Edgar teeb nii, et tema isa elab kaljudelt kukkumise üle. Lear saab teada, et Glucester on pime. Edgar tapab Oswaldi, sest viimane üritas mõrvata Glocesteri. Oswaldi kirjas, mis tuleb Gonerililt, on õpetus Edmundile Albany tapmiseks, et naine saaks Edmundiga abielluda. Cordelia leiab oma isa, kes kahetseb oma tegusid tütre vastu.
Gustav Mahler
Vastukaja Mahleri eluajal
pisi|1900. aastal avaldatud Theo Zasche karikatuur "Gustav Mahler juhatab oma esimest sümfooniat D-duur".
Sirius Black
Sirius Black on tegelane J. K. Rowlingu romaanisarjast "Harry Potter".
Gustav Mahler
Vastukaja Mahleri eluajal
Mahleri sõber Guido Adler arvutas, et helilooja surma hetkeks oli tema sümfooniad kantud Euroopas, Venemaal ja Ameerikas ette 260 korral, kõige sagedamini ehk 61 korral neljandat sümfooniat. Laulude ettekandeid Adler ei lugenud. Eluajal pälvisid Mahleri teosed ja nende ettekanded küll laialdast huvi, kuid harva publiku positiivset vastukaja. Ka aastaid pärast Mahleri esimese sümfoonia esmaesitust ei suutnud publik ega kriitikud seda mõista. Üks kriitik ütles pärast Dresdeni ettekannet 1898. aastal, et see on kõige nürim teos, mida uus ajastu on loonud. Teine sümfoonia võeti vastu positiivsemalt, üks kriitik nimetas seda kõige meisterlikumaks teoseks omade seas pärast Mendelssohni. Selline suuremeelne kiitmine oli harv, eriti pärast seda, kui Mahlerist sai Viini Õukonnaooperi muusikadirektor. Tema paljud kaaslinlastest vaenlased kasutasid juudivastast ajakirjandust, et mustata peaaegu iga Mahleri teose ettekannet. Kolmanda sümfoonia eduka esiettekande kohta kirjutati Viinis: "Igaüks, kes on midagi sellist kirjutanud, väärib paariaastast vanglakaristust."
Sirius Black
Sirius kuulub puhtavereliste Blackide perekonda ning on nende kahest lapsest vanem. Tal on noorem vend Regulus Arcturus Black. Tema perekond rõhutab väga puhtaverelisust ning sellest johtuvalt on kogu tema perekond kuulunud Slytherini majja. Sirius, kes sõõlatakse Gryffindori majja. See on aga tema vanemate silmis väga halb. Siriust see aga ei häiri, ta rõhutab igal sammul oma erinevust ülejäänud perest ning kuuluvust Gryffindori.
Gustav Mahler
Vastukaja Mahleri eluajal
Mahleri sümfooniad tekitasid nii entusiasmi kui ka hirmu ja teoste kriitika võis olla solvav, tema laulud aga võeti vastu paremini. Pärast seda, kui neljas ega viies sümfoonia ei pälvinud üldist publiku heakskiitu, oli Mahler veendunud, et tema kuues sümfoonia osutub menukaks. Kuid siis pidi Mahler taluma satiirilisi kommentaare, sest ta oli kasutanud ebatavalisi löökpille: puuvasarat, vitsa ja suurt basstrummi. Viini kriitik Heinrich Reinhardt ütles sümfoonia kohta: "Vaskpillid, palju vaskpille, uskumatult palju vaskpille! Veel rohkem vaskpille, mitte midagi peale vaskpuhkpillide!" Ainus igati menukas esiettekanne Mahleri eluajal oli kaheksanda sümfoonia esitus Münchenis 12. septembril 1910 – sellele järgnes pooletunnine aplaus. Teost reklaamiti kui "Tuhande sümfooniat", sest esiettekandel oli esitajaid 1030. Kaheksanda sümfoonia Ameerika esiettekandel oli laval aga 1068 muusikut, sealhulgas 950 koorilauljat.
Sirius Black
Siriuse parimateks sõpradeks juba kooliajast on Harry isa James Potter, Remus Lupin ja Peter Pettigrew. James, Sirius ja Peter leiavad mooduse olla Remusele, kes on libahunt, toeks ajal, mil too on muundunud. Nii saavad Jamesist, Siriusest ning Peterist animaagid. Sirius suudab muutuda suureks mustaks koeraks ning seetõttu kutsuvad sõbrad teda Päntajalaks.
Gustav Mahler
Suhteline varjusolek 20. sajandi keskpaigani
Pärast Mahleri surma hakati tema teoseid ette kandma harvem. Mahleri muusika säilitas oma populaarsuse Hollandis, kus seda propageeris Willem Mengelberg. Tänu tema sidemetele New Yorgi filharmoonikutega kanti aastatel 1922–1928 Mahleri teoseid regulaarselt ette ka Ameerikas. Vaatamata noore helilooja Aaron Coplandi pingutustele tutvustada Mahlerit kui oma ajast kolmkümmend aastat ees olnud komponisti oli 1920. aastate ameerika kriitikute hinnang Mahleri kohta negatiivne. Seejuures pidas Copland Mahlerit leidlikumaks kui Richard Straussi. 1916. aastal kanti Ameerikas Philadelphias esimest korda Leopold Stokowski dirigeerimisel ette kaheksas sümfoonia ja "Laul maast". Kaheksandat sümfooniat saatis seal nii sensatsiooniline edu, et teos kanti peaaegu kohe ja samasuguse triumfina ette ka New Yorgis. 1931. aastal esitas Manchesteris sealne Hallé orkester "Laulu maast" ja üheksandat sümfooniat. BBC Sümfooniaorkester mängis Sir Henry Woodi dirigeerimisel kaheksandat sümfooniat Londonis 1931. ja 1938. aastal. Viimast kontserti kuulis ka 24-aastane Benjamin Britten, kes nimetas esitust jälestusväärseks, kuid oli muusikast sellegipoolest vaimustatud. Suurbritannia tolleaegsed kriitikud suhtusid Mahlerisse üleolevalt ja kiitsid teda väga tagasihoidlikult. Dyneley Hussey kirjutas 1934. aastal, et "Laulud surnud lastest" olid vaimustavad, kuid tema sümfooniad peaksid jääma edaspidi tähelepanuta. Helilooja ja dirigent Julius Harrison kirjeldas Mahleri sümfooniaid kui kohati huvitavaid, kuid vaevaliselt kokku pandud teoseid, millel puudub loominguline säde. George Bernard Shaw arvas, et 1930. aastate publik pidas Mahlerit ja Brucknerit kallilt madalasordiliseks.
Simone Hauswald
200px|thumb|Simone HauswaldSimone Hye-Soon Hauswald (sünninimi Denkinger, sündinud 3. mail 1979 Rottweilis) on Saksamaa laskesuusataja.
Hauswald suusatas Hantõ-Mansiiskis toimunud 2003.aasta maailmameistrivõistlustel avavahetust Saksamaa võistkonnas, kus saadi kolmas koht Venemaa ja Ukraina järel. Järgmistel MM-võistlustel 2004. aasta MM-il Oberhofis sai ta jälle teatesõidus pronksmedali. 2009. aasta MM-il Pyeongchangis oli ta Kati Wilhelmi järel teine 7,5 km sprindis. Segateatevõistluses suusatas ta teist vahetust pronksmedali võitnud Saksamaa võistkonnas.
Maailma karikavõistlustel osales Hauswald esimest korda 30. novembril 2000 Hochfilzenis 15 km eraldistardiga distantsil ja sai 33. koha. Esimest korda jõudis ta kolme parema hulka 2005. aastal Anterselvas, kui oli jälitussõidus kolmas. Poodiumi kõrgemale astmele MK-etapil astus ta esimest korda 13. detsembril 2008 Hochfilzenis, kui võitis 7,5 km sprindi.
Gustav Mahler
Suhteline varjusolek 20. sajandi keskpaigani
Enne seda, kui Mahleri looming kui "degenereerunud muusika" ("Entartete Musik") Natsi-Saksamaal keelati, mängiti Mahleri sümfooniaid ja laule nii Saksamaa kui ka Austria kontserdisaalides. Tavaliselt juhatasid neid kontserte Bruno Walter ning Mahleri nooremad abilised Otto Klemperer ja Willem Mengelberg. Austrias toimus aastatel 1934–1938 lühike Mahleri muusika taassünd. Sel ajal, mida praegu nimetatakse austrofašismiks, suutsid autoritaarse Austria kantsleri sõbrad Alma Mahler ja Bruno Walter teha Mahlerist rahvusliku ikooni. Sarnase staatuse pälvis Saksamaal Wagner. Mahleri muusikat esitati natsionaalsotsialistliku diktatuuri ajal Berliinis 1941. aasta alguses, samuti Amsterdamis, kuid seal olid esitajad juutide orkestrid ning mängiti vaid juudi publikule. Berliinis kanti ette Mahleri teine sümfoonia, Amsterdamis esimene ja neljas sümfoonia ning "Rändselli laulud".
Sirius Black
Kui Lord Voldemort üritab võimule tulla, leiab ta palju toetajaid puhtaverelisuse ideele, mille kohaselt tuleks võlukunstioskus puhtavereliste võlurite seas hoida ning seades sellega puhtaverelised võlurid teistest kõrgemale positsioonile. Ka Siriuse vanemad ja perekond pooldavad tugevasti neid põhimõtteid ning Siriuse nooremast vennast saab Surmasööja. Sirius aga neid põhimõtteid ei poolda ning saanud 16-aastaseks, lahkub ta kodust. Peavarju leiab ta oma sõbra Jamesi vanemate juures.
Simone Hauswald
Maailma karikavõistluste etapivõidud
Simone Hauswald on osalenud 167 maailma karikavõistluste etapil ( seisuga 27. märts 2010 ) ja jõudnud poodiumile 18. korral, millest seitse korda kõige kõrgemale astmele.
Gustav Mahler
Mahleri loomingu taassünd
Toetudes ameerika helilooja David Schiffi mälestustele, olevat kaasmaalane Leonard Bernstein uskunud, et tema ainuisikuliselt päästis Mahleri muusika pärast selle 50-aastast varjusurma unustusest. Schiff märkis, et varjusolek oli vaid suhteline ja palju väiksem kui Johann Sebastian Bachil pärast tema surma. Kuigi Bernstein andis 1960. aastatel Mahleri loomingu populariseerimisele tõuke, oli see vaid osa palju varem alanud protsessist, mida olid elus hoidnud dirigendid Leopold Stokowski, Dimitri Mitropoulos ja John Barbirolli ning Mahleri pikaajaline propageerija Aaron Copland.
Mahler muutus populaarsemaks, kui esile kerkis uus sõjajärgne põlvkond muusikasõpru, keda ei olnud mõjutanud romantismivastased vaidlused. Sellel sallivamal ajajärgul laienes vaimustus Mahleri vastu ka Hispaaniasse, Prantsusmaale ja Itaaliasse, kus varem kaua Mahlerit tõrjuti. Mahleri populaarsuse kasvu põhjuseks on peetud ka 1950. aastate plaadistusi, tänu millele puutusid järjest rohkem inimesi tema muusikaga kokku. Pärast sajandat sünniaastapäeva 1960. aastal sai Mahlerist kiiresti üks enim mängitud ja salvestatud heliloojaid, kelleks ta on jäänud tänapäevani.
Sirius Black
Kui Lilyl ja Jamesil sünnib poeg Harry, saab Siriusest tema ristiisa.
Arthur Crudup
Arthur "Big Boy" Crudup (tuntud ka kui "Pop" Crudup; 24. august 1905 – 28. märts 1974) oli delta blues ' i laulja ja kitarrist.
Sirius Black
Võimule tõusva Voldemortini jõuab info ettekuulutuse kohta, mille kohaselt sünnib juuli lõpus laps, kellel on võim ja vägi ta hävitada. Oma positsiooni kinnistamiseks otsustab Voldemort oma vaenlase varakult kõrvaldada. Kuigi ettekuulutuses pole räägitud täpselt, kes see laps on, oletab Voldemort, et tegemist on Potterite lapsega, ning otsustab ta tappa. Dumbledore aitab Potterite-peret kaitsta ning nii lepitakse kokku, et Pottereid hakkab kaitsma Fideliuse loits. Saladusevardja roll usaldatakse aga viimasel minutil Pettigrew'le, mitte Siriusele, nagu alguses kokku lepiti. See on osa pettemanöövrist, et Pottereid kaitsta. Kuna kõik teavad, et Potterite parim sõber on Sirius, loodavad Potterid ja Sirius, et Siriust peetakse seega ka nende saladusevardjaks. Pettigrew on aga teistele teadmata hakanud Voldemorti nuhiks ning pärast Fideliuse loitsu lausumist pääseb Voldemort Potteritele ligi ning mõrvab Lily ja Jamesi. Kuid Lily on Harry elu säästa paludes pannud lapsele peale iidse kaitseloitsu, mis annab Voldemortile tagasilöögi ning peaaegu hävitab ta. Loitsu tagasilöögil on aga peaaegu plahvatuslik mõju ning kõik ümbritsev saab kannatada. Kui Sirius jõuab õnnetuspaigale, taipab ta kohe, mis on toimunud, ning et Pettigrew on neid reetnud.
Gustav Mahler
Mahleri loomingu taassünd
1902. aasta 16. veebruari kirjas Almale kirjutas Mahler Richard Straussile viidates: "Minu päev tuleb siis, kui tema oma on lõppenud. Kui ma vaid jõuaks elada nii kaua, et seda siis koos Sinuga näha!"
Arthur Crudup
Ta on muu hulgas Elvis Presley poolt tuntuks lauldud lugude "That's All Right (Mama)" (1946), "My Baby Left Me" ja "So Glad You're Mine" autor.
Sirius Black
Sirius otsib reeturiks osutunud Pettigrew üles, soovides Potterite surma eest kätte maksta. Rahvarohkel tänaval karjub Pettigrew aga Siriuse suunas süüdistusi, nimetades teda Potterite saladusevardjaks, Surmasööjaks ja Potterite surma eest vastutavaks. Pettigrew lõikab maha oma sõrme, laseb tänava loitsuga õhku, tappes 12 mugu, muundab end hiireks (see on animaagina tema kuju) ning kaob. Sirius võetakse vahi alla 12 mugu ja Pettigrew tapmise eest, mõistetakse süüdi ning ta paigutatakse võlurite vanglasse Azkabani.
Gustav Mahler
Hilisemad Mahlerist mõjutatud heliloojad
Mahleri esimeste järgijate seas oli Arnold Schönberg koos oma õpilaste Alban Bergi ja Anton Weberniga, kes koos moodustasid Uus-Viini koolkonna. Mahleri muusika mõjutas triot liikuma laiendatud tonaalsusest atonaalsuseni ehk muusikani, millel puudub helistik. Kuigi Mahler loobus atonaalsusest, kaitses ta tõsiselt Schönbergi kui väga originaalse muusika loojat. Schönbergi esimese keelpillikvarteti esiettekandel veebruaris 1907 kaitses Mahler Schönbergi pahameelsete kuulajate füüsiliste rünnakute eest. Nii Schönbergi "Serenaadis op 24" (1923), Bergi "Kolmes palas orkestrile" (1915) kui ka Weberni "Kuues palas" (1928) on tunda Mahleri seitsmenda sümfoonia mõjusid.
Sirius Black
Pärast kahtteist vangla-aastat õnnestub Siriusel põgeneda. Tema esimeseks sooviks on üles otsida Peter Pettigrew, kes on viimased 12 aastat Weasleyde peres Roni lemmikhiire Siblikuna elanud, ning talle Harry vanemate ning enese süütuna vangisaatmise eest kätte maksta. Kui Harry, Ron ning Hermione esimest korda Siriusega Huilgavas Hurtsikus kohtuvad, on nad tema vastu vaenulikult meelestatud, sest nad ei tea Pettigrew kohta tõde. Kuid sissetungi ajal ei juhmista Harry Siriust, vaid ründab neile salamisi järgnenud ja neid väidetavalt kaitsta püüdnud Snape'i. Remuse tungivad nõudmisel vabastab Ron oma hiire kaitsvast haardest ning laseb Siriusel ja Remusel ta inimeseks tagasi muundada. Seal kuuleb Harry ka tõde oma vanemate hukkumise kohta ning saab teada, et tegelik reetur, kelle tõttu Harry vanemad hukkusid, oli Pettigrew. Pettigrew'l õnnestub sel ööl aga põgeneda ning Sirius võetakse taas vahi alla. Tõde Siriuse süütuse kohta teavad vaid Harry, Ron, Hermione, Lupin ja Dumbledore. Harry ja Hermione päästavad samal ööl Siriuse dementorite kätte andmisest ning Sirius põgeneb hobugreifi Helliknokaga.
Gustav Mahler
Hilisemad Mahlerist mõjutatud heliloojad
Mahlerist mõjutatud heliloojate seas on näiteks ka ameeriklane Aaron Copland, sakslane Kurt Weill, itaallane Luciano Berio, venelane Dmitri Šostakovitš ja inglane Benjamin Britten. 1989. aastal antud intervjuus ütles pianist ja dirigent Vladimir Ashkenazy, et Mahleri ja Šostakovitši vaheline side oli väga tugev ja ilmne, mõlema muusika peegeldas üksikisiku ja maailma kruustangide vastuseisu.
Sirius Black
Voldemorti tagasitulekul annab Sirius oma vanemate kodu Grimmauld Place 12 Fööniksi ordu käsutusse ning sellest saab ordu peakorter. Kuna Sirius on tagaotsitav ning pärast Pettigrew naasmist Voldemorti juurde ja Voldemorti tagasitulekut teavad Surmasööjad, et Sirius on animaag, kes oskab muutuda suureks mustaks koeraks, ei saa Sirius oma majast enam lahkuda. Sirius osaleb ordu töös, kuid temast tekitab masendust asjaolu, et ta ei saa aktiivselt ordu tööle kaasa aidata.
Voldemort, kes avastab, et Harry on tema mõtteid ja tundeid lugenud, kasutab Siriuse olemasolu ära ning saadab Harryle nägemuse Siriusest, keda Võlukunstiministeeriumi Saladuste osakonnas piinatakse. Harry, kes ei tea, et Voldemort on talle valenägemuse saatnud, kiirustab koos sõpradega ministeeriumisse Siriust päästma, kuid ei leia Siriust ministeeriumist. Kohas, kus Harry teada peaks olema Sirius, on hoopis ettekuulutus, mille peale on Harry nimi kirjutatud. Voldemort meelitas Harry valenägemusega ministeeriumisse, et too ettekuulutuse võtaks, sest ettekuulutusi saavad võtta vaid need, kelle kohta need käivad. Surmasööjad ootavad Harryt Saladuste osakonnas, et talt ettekuulutus võtta. Nende vahel puhkeb võitlus. Peagi saabub võitluspaigale ka Fööniksi ordu ning nende hulgas ka Sirius. Kuid võitluses oma nõo ja andunud surmasööja Bellatrix Lestrangega tabab viimane teda needusega, Sirius kukub Saladuste osakonnas asuvast looritatud võlvist läbi ning sureb.
Figuren der Harry-Potter-Romane Order of the Phoenix (fiction) ფენიქსის ორდენი Fenikso brolija (organizacija) Feeniksin kilta Hội Phượng Hoàng Zümrüdüanka Yoldaşlığı
ALT Linux
ALT Linux on Venemaalt pärit Linuxi distributsioon. Distributsioonist on arendatud mitu erinevat versiooni. Üks (ALT Linux Master) on universaalne ja mõeldud nii tööjaamaks kui ka serveriteks. ALT Linux Junior on mõeldud puhtalt kodukasutajatele ja ALT Linux Server Edition on spetsiaalne serveritele mõeldud distributsioon.
Sémillon
"Sémillon" on Prantsusmaalt Bordeaux'st pärinev valge viinamarjasort.
"Sémillon" on levinud kogu maailmas, eriti aga Austraalias.
Veini omadused
"Sémillon" on üsna vähehappeline ning sellest valmistatud veinid on täidlased, suure viskoossusega, kuid suhteliselt nõrga mee- ja virsikuaroomiga. Seetõttu segatakse seda tihti "Sauvignon Blanci" või "Chardonnayga", puhast sordiveini tehakse "Sémillonist" harva.
Rästas
Rästas (Turdus) on lindude perekond rästaslaste sugukonnast.
Haruldase läbirändajana on kohatud ka järgmisi rästaliike:
Aseksuaalsus
See artikkel räägib aseksuaalsusest inimühiskonnas; mittesugulise paljunemise kohta looduses vaata artiklit mittesuguline paljunemine
pisi|Aseksuaalse uhkuse lipp Aseksuaalsus on seksuaalse külgetõmbe puudumine. Samuti madal või puuduv huvi seksuaalsete tegevuste vastu. Aseksuaalsust võib pidada seksuaalne sättumuse puudumiseks. Samas võib teda lugeda ka heteroseksuaalsuse, homoseksuaalsuse ja biseksuaalsuse kõrval üheks seksuaalseks sättumuseks. Aseksuaalsust saab kasutada ka mõistena, mis koondab erinevaid aseksuaalseid subidentiteete.
Aseksuaalsus erineb seksist hoidumisest ja tsölibaadist, mis on seotud käitumisega ning on enamasti motiveeritud inimeste isiklikest või religioossetest uskumustest. Inimese seksuaalne sättumus on erinevalt seksuaalsest käitumisest püsiv. Osa aseksuaalseid inimesi astuvad seksuaalsesse vahekorda vaatamata sellele, et neil puudub seksuaalne külgetõmme või huvi seksi vastu. Selleks võib olla mitmesuguseid põhjuseid. Näiteks soov end või enda partnereid rahuldada või saada lapsi.
Aseksuaalsuse kui seksuaalse sättumuse heakskiitmine teaduses on veel suhteliselt uus. Tegemist on kasvava uurimisväljaga nii sotsioloogias kui ka psühholoogias. Ehkki osa teadlasi liigitab aseksuaalsuse seksuaalseks sättumuseks, on neid, kes sellega ei nõustu.
Interneti ja sotsiaalmeedia laiema kasutuselevõtuga seoses on tekkinud aseksuaalsed kogukonnad. Neist tuntuim on David Jay poolt 2001. aastal asutatud Aseksuaalsuse Nähtavuse ja Hariduse Võrgustik (AVEN).
Definitsioon, identiteet ja suhted
Aseksuaalsena võivad end määratleda väga erinevad inimesed. Seetõttu võivad aseksuaalsuse definitsioonid olla suhteliselt laiad. Uurijad määratlevad üldiselt aseksuaalsust seksuaalse külgetõmbe või seksuaalse huvi puudumisena. Samas nende definitsioonid varieeruvad: nad võivad kasutada mõistet, et "viidata isiku madalale või puuduvale seksuaalsele ihale või külgetõmbele, madalale või puuduvale seksuaalsele käitumisele, eksklusiivselt romantilisele mitteseksuaalsele suhtele või puuduva seksuaalse iha ja käitumise kombinatsioonile." Enesemääratlus aseksuaalsusena võib olla määramisel otsustavaks teguriks.
AVEN defineerib aseksuaalset inimest kui "kedagi, kes ei koge seksuaalset külgetõmmet". Nad lisavad, et "väike osa inimestest peab end aseksuaalseks lühikest aega, kui nad uurivad ja avastavad enda seksuaalsust". AVEN-i järgi "ei ole määravat faktorit, mille alusel kindlaks teha, kas keegi on aseksuaalne. Aseksuaalne on oma olemuselt nagu teised identiteedid – lihtsalt sõna, mida inimesed kasutavad, et endast aru saada."
Aseksuaalsetel inimestel puudub seksuaalne külgetõmme ükskõik millise soo suhtes. Sellele vaatamata võivad osad aseksuaalsed inimesed arendada romantilisi suhteid, samas kui teistel võivad need puududa. Osa aseksuaalsena määratlenud inimesi teatavad, et nad tunnevad küll seksuaalset külgetõmmet, aga mitte tahet selle peale tegutseda. Seda seetõttu, kuna neil puudub tõeline iha või vajadus osaleda seksuaalsetes või mitteseksuaalsetes tegevustes (näiteks kallistamine, kätest kinni hoidmine jne). Samas osalevad teised aseksuaalsed inimesed kallistamises või teistes mitteseksuaalsetes füüsilistes tegevustes. Osad aseksuaalseid inimesed osalevad seksuaalsetes tegevustes uudishimu pärast. Osad võivad masturbeerida üksinda, et end rahuldada, samas kui teised ei tunne vajadust seda teha.
Vajadust või iha masturbeerida hoiab aseksuaalsed inimesed lahus seksuaalsest külgetõmbest ja seksuaalsest olemisest. Üldiselt peavad masturbeerivad aseksuaalsed inimesed seda normaalseks osaks inimeseks olemisest, mitte varjatud seksuaalsuse märgiks. Teised aseksuaalsed inimesed võivad masturbeerimist pidada ebameeldivaks. Osa aseksuaalseid mehi ei saa erektsiooni ning seksuaalne tegevus penetreerimise kaudu on neile seetõttu võimatu. Aseksuaalsed inimesed eristuvad seksuaalsetesse tegevustesse suhtumise osas: osa neist on ükskõiksed ja võivad seksida romantilise partneri meeleheaks, teised tunnevad vastumeelsust seksi kui sellise osas. Samas harilikult ei tunne aseksuaalsed inimesed vastumeelsust inimeste suhtes, kes seksivad.
Paljud aseksuaalsena määratlevad inimesed identifitseerivad end ka teiste seotud identiteetidega. Need teised identiteedid hõlmavad viise, kuidas nad määratlevad enda sugu ja romantilist sättumust. Seksuaalse sättumuse ja seksuaalse identiteedi romantiliste ja emotsionaalsete külgede järgi võivad nad end määratleda heteroseksuaalsena, homoseksuaalsena, biseksuaalsena või queer-ina. Samuti võivad nad anda identiteediga märku sellest, kui nad seostavad end seksuaalse sättumuse romantiliste, mitte seksuaalsete külgedega: Inimesed võivad end määratleda ka halli aseksuaalsuse spektrile (näiteks hall-romantiline, demiromantiline, demiseksuaal või semiseksuaal), kuna nad tunnevad, et nad on kas aromantilisuse ja mittearomantilisuse või aseksuaalsuse ja seksuaalse külgetõmbe vahel. Hall aseksuaalsus hõlmab kõiki aseksuaalseid inimesi, kes aeg-ajalt tunnevad romantilist või seksuaalset külgetõmmet. Demiseksuaalsed ja semiseksuaalsed kogevad seksuaalset külgetõmmet ainult siis, kui na on loonud stabiilse või olulise emotsionaalse suhte. Sellisel juhul on seksuaalne külgetõmme teisene komponent suhtes.
Aseksuaalses kogukonnas kasutatakse ka teisi ainulaadseid sõnu ja fraase, et täpsustada identiteete ja suhteid. Aseksuaalsest kogukonnast pärineb mõiste friend-focused ('sõbra-fookus'), mis viitab kõrgelt hinnatud mitteromantilisele suhtele. Squishes ('suvikõrvitsad') on mitteromantilised armumised, zucchinis aga ('tsukiinid') queer – platoonilised suhted. Mõisteid nagu mitteaseksuaalne ja alloseksuaalne kasutatakse, et viidata inimestele, kes asuvad seksuaalse spektrumi vastasküljel.
Valdavus
Aseksuaalsus ei ole inimese seksuaalsuses uus aspekt. Tegemist on aga avalikus arutluses suhteliselt uue mõistega. S. E. Smith kirjutas ajalehes The Guardian, et aseksuaalsuse esinemine ei ole kasvanud. Selle asemel on see muutunud senisest nähtavamaks.
Alfred Kinsey lasi inimestel end paigutada skaalale heteroseksuaalsusest homoseksuaalsuseni. Väärtus 0 sümboliseeris vastaja täielikku heteroseksuaalsust, väärtus 6 eksklusiivset homoseksuaalsust. Ta lisas enda uurimusele kategooria "X" isikutele, kellel "puutusid sotsio-seksuaalsed kontaktid või reageerimised." See kategooria esindab tänapäevases mõttes aseksuaalsust. Kinsey hinnangul paigutavad 1,5% meestest end kategooriasse "X". Oma teises raamatus "Naise seksuaalne käitumine" jaotas ta isikud, kes paigutuvad kategooriasse "X", eri kategooriatesse. Naistest 14–19% olid abiellumata, 1–3% abielus ning 5–8% olid olnud varem abielus. Meestest 3–4% olid abiellumata, 0% abielus ning 1–2% olnud varem abielus.
HIV-epideemia ajal viidi Suurbritannias läbi laialdane uuring, milles osales 18 876 britti. Uurimus sisaldas ka küsimust seksuaalse külgetõmbe kohta. 1,05% vastajatest teatas, et "nad ei ole kunagi tundnud seksuaalset külgetõmmet". Uurimist jätkas 2004. aastal seksuaalsuse uurija Anthony Bogaert, kes hõlmas aseksuaalsust enda mitmes uuringus. Bogaerti uurimus osutas, et 1% brittidest ei koge seksuaalset külgetõmmet. Samas usub ta, et tegelikult võib olla end aseksuaalsena määratlevate inimeste arv tunduvalt suurem. Seda seetõttu, sest 30% inimestest, kellega ühendust võeti, loobusid uuringus osalemisest. Kuna seksuaalselt vähemkogenud inimesed keelduvad suurema tõenäosusega osalemast seksuaalsusega seotud uuringutest ning aseksuaalsed inimesed kalduvad olema seksuaalselt vähemkogenud, siis tõenäoliselt olid aseksuaalsed inimesed uuringus osalejate seas alaesindatud.
2013. aastal avaldatud uuringus oli analüüsitud aastatel 2000–2001 tehtud uuringu Natsal-2 andmeid. Selle järgi oli 16–44 aasta vanuste brittide seas aseksuaalsuse osakaal 0,4%. Kümnend varem läbi viidud uuringus Natsal-1 vastanute seas oli sama näitaja 0,9%. Sarnast langust aseksuaalsusest teatamise osas täheldas 2015. aastal enda uurimuses ka Bogaert. Aicken, Mercer ja Cassell leidsid ka erinevusi, mis tuginevad vastajate rahvusel ja religioonil. Indiast ja Pakistanist pärit meeste ja naiste seas oli suurem tõenäosus, et nad teatavad seksuaalse külgetõmbe puudumist. Moslemid teatasid võrreldes kristlastest suurema tõenäosusega enda aseksuaalsusest.
Viltina sadamakompleks
Viltina sadamakompleks on viikingiaegsete saarlaste kogunemispaik, kogu Skandinaavias haruldane oma vanuse tõttu. See 11. sajandist pärinev "kärajakoht" avastati Marika Mägi juhendamisel toimunud arheoloogilistel väljakaevamistel Saaremaa vallas Viltina külas 2006. aasta suvel.
See muinasaegne sadamakompleks on sarnastest leidudest Eesti suurim.
Themistoklís Nikolaḯdis
Themistoklís Nikolaḯdis (Θεμιστοκλής Νικολαΐδης; tuntud kui Ntémis Nikolaḯdis (Ντέμης Νικολαΐδης); sündinud 17. septembril 1973 Saksamaal Giessenis) on kreeka endine jalgpallur, Kreeka jalgpallikoondise ründaja, Euroopa meister (2004), üks väljapaistvamaid kreeka jalgpallureid.
Kreeka rahvuskoondises mängis Nikolaḯdis 1995–2004 54 mängu ja lõi 17 väravat. Debüüt koondises oli 26. aprillil 1995, kui mängiti Rumeeniaga ja kaotati 0:3. Esimese värava koondise kasuks lõi ta 11. juuni 1995, kui kohtuti Soomega ja kaotati 1:2.
Vioola
Vioola ehk altviiul (itaalia keeles viola) on viiulist veidi suurem neljakeeleline keelpill. Keelpillide perekonnas moodustab vioola n-ö keskmise hääle ühelt poolt viiuli ja teiselt poolt tšello ning kontrabassi vahel – vioola häälestatakse kvindi võrra madalamalt kui viiul ja oktav kõrgemalt kui tšello (c, g, d1, a1). Teistsugust häälestust kasutatakse harva.
Themistoklís Nikolaḯdis
Isiklikku
Themistoklis Nikolaidis on 174 cm pikk ja kaalub 74 kg.
Vioola
Vioolale (erinevalt viiulist ja tšellost) on kirjutatud üsna vähe soolorepertuaari, enamasti on vioolapartiid orkestrimuusikas harmoonia kujundamisel n-ö täitematerjaliks ilma märkimisväärse meloodilise rollita. Sama kehtib kammermuusikas, kus vioola on osa keelpillikvartetist. Vioolamuusika kirjutatakse tavaliselt aldivõtmes.
Väheseid muusikateoseid, kus vioolale on kirjutatud oluline osa, on Berliozi sümfoonia "Harold Itaalias" ning Telemanni, Stamitzi, Waltoni ja Bartóki vioolakontserdid, samuti mõned Dvořáki kammermuusikateosed ja Smetana kvartett "Minu elust". 20. sajandil kirjutasid vioolamuusikat Paul Hindemith ja Rebecca Clarke.
Tuntud vioolamängijaid: Lionel Tertis, Paul Hindemith, William Primrose, Joseph de Pasquale, Walter Trampler, Yuri Bashmet, Kim Kashkashian, Garth Knox, Jerzy Kosmala, Roberto Diaz, Tabea Zimmermann, Nobuko Imai, Rivka Golani, Roland Glassl, Cathy Basrak, Paul Neubauer, Antoine Tamestit, John Cale.
Kuigi mitmed kuulsad heliloojad (Haydn, Mozart, Beethoven, Dvořák jt) on ise mänginud vioolat ja sellest instrumendist lugu pidanud, on vioolamängijaid muusikamaailmas kaua peetud omamoodi naljanumbriks. Tihti sattusid orkestri vioolarühma läbikukkunud viiuldajad ja vioolamängijatest rääkivad anekdoodid muusikamaailmas on võrreldavad nn blondiininaljadega – vioolamängijaid kujutatakse neis ebamusikaalsete ja tuimadena.
Jõgeva–Tartu rongiliin
Jõgeva–Tartu rongiliin oli Elroni opereeritav rongiliin Eestis, mis avati aastal 2007 ja suleti 2015.
Liin oli käigus tööpäeviti ning päevas sõitis mõlemas suunas üks rong. Eelkõige oli see liin mõeldud tööle ja kooli sõitjaile.
Rongiliin suleti 2015. aasta mais väikese kasutajaskonna tõttu.
Praegu võimaldavad Jõgeva ja Tartu vahel liigelda Tallinna–Tartu liini reisirongid.
Heinrich Schütz
thumb|200px|right|Heinrich Schütz umbes aastal 1660, Christoph Spetneri portree Heinrich Schütz, ladinapärase nimekujuga Henricus Sagittarius (8. oktoober 1585 Köstritz – 6. november 1672 Dresden) oli saksa helilooja ja protestantlik kirikumuusik. Teda on sageli nimetatud Saksamaa tähtsaimaks heliloojaks enne Johann Sebastian Bachi. Koos Claudio Monteverdiga loetakse Schützi 17. sajandi üheks mõjukamaks heliloojaks.
Elulugu
Schütz sündis Köstritzis (Tüüringis). Oma kodulinnaks pidas Schütz aga Weißenfelsi, kus tema isa Christoph Schütz päris linna parima võõrastemaja ja kuhu perekond kolis 1591. aastal. Schützi ande avastas Hessen-Kasseli maakrahv Moritz, kes koolitas ta kooripoisiks ning kelle toetusel sai Schütz hariduse Kasseli õukonnakoolis Collegium Mauritianum’is ning õppis 1607. aastast Marburgi ülikoolis õigusteadust. 1609–1612 õppis Schütz maakrahvi stipendiumi toel Veneetsias Giovanni Gabrieli juures, kes oli tema peamiseks kompositsiooniõpetajaks. Veneetsias valmis 1611. aastal Schützi esimese oopusena kogumik itaalia madrigale.
1618–1648 toimus Saksamaad kohutavalt laastanud Kolmekümneaastane sõda, millega käisid kaasas katkupuhangud. Schützil tuli oma nõudeid esituskoosseisudele oluliselt kärpida. Pärast oma naise Magdalena varajast surma 1625. aastal ei abiellunud Schütz enam uuesti. 1628. aastal reisis Schütz teist korda Veneetsiasse ja jäi sinna pisut enam kui aastaks. Üsna ilmselt puutus ta seal kokku Claudio Monteverdiga, kuigi selle kohta kindlaid tõendeid pole. Sellelt reisilt sai ta oma loomingule olulisi impulsse, mida näitab selgelt pärast tema Saksamaale naasmist avaldatud kogumiku "Symphoniae sacrae" I osa.
Dresdeni kapell oli sel ajal aga jätkuvalt suurtes raskustes muusikutele palga maksmisega ja Schütz otsis sageli tööd väljastpoolt õukonda. Kahel korral juhatas ta Taani ja Norra kuninga Christian IV kutsel suurejoonelist pulmamuusikat, oli 1633–1635 ja 1642–1644 Kopenhaagenis õukonna kapellmeister ning nõustas muusikaliselt mitme Saksamaa õukonna kapelli.
Elu lõpul vabastati Schütz kapellmeistri kohustustest ja elas peamiselt oma kodulinnas Weißenfelsis. Veel aasta enne oma surma komponeeris ta mahuka motetikogumiku, mida kutsutakse ka „Luigelauluks“ („Schwanengesang“, 1671) ning suri 87-aastaselt Dresdenis.
Teosed
"Esimene madrigaliraamat" (Il primo libro de madrigali, op. 1, Veneetsia, 1611)
"Taaveti psalmid" (Psalmen Davids, op. 2, Dresden, 1619)
"Ülestõusmislugu" (Historia der ... Aufferstehung ..., op. 3, Dresden, 1623)
Sõjaväeluure
Sõjaväeluure on riikide sõjalise juhtkonna juhitav teabehankeprotsess, mille eesmärk on erinevatel tasemetel ja viisidel riikide võimalike vastase kohta informatsiooni ja teabe kogumine.
Heinrich Schütz
Teosed
"Cantiones sacrae" (op. 4, Freiberg, 1625)
Sõjaväeluure
Sõjaväelise iseloomuga salajase informatsiooni kogumine seisneb riigi ja sõjalise juhtkonna ning selle juhtorgani staabi poolses luuretöö organiseerimises, mis viiakse läbi koostöös riigi luureühenduse sõjaliste luureotstarbeliste allüksuste poolt võimaliku ja reaalse vaenlase kohta info kogumisel ja selle töötlusel (analüüsil), kogutud teabe edastamisel otsuste vastuvõtmiseks sellest huvitatud isikutele ja asutustele. Sõjaväeluuret tehakse nii sõjategevuse eelsel (rahuajal) kui ka sõjategevuse ajal.
Heinrich Schütz
Teosed
"Beckeri psalter" (op. 5, Freiberg, 1628)
Sõjaväeluure
Sõjaväeluure eesmärgiks on sõjategevuse ettevalmistusetapil hankida selliseid vajalikke luureandmeid, mis välistaks tõenäolise vaenlase poolt ootamatu tegevuse ja kindlustaks oma kaitseressursside õigeaegse ja efektiivse kasutamise.
Sõjaväeluuret viiakse läbi kolmel tasandil:
Heinrich Schütz
Teosed
"Musikalische Exequien" (op. 7, Dresden, 1636)
Sõjaväeluure
Sõjaväeluureametid on igas riigis välja kujunenud tavade järgi kas ühendasutused või jagunevad vastavalt sellele, millise väeliigi kohta nad infot koguvad.
Heinrich Schütz
Teosed
"Kleine geistliche Konzerte I" (op. 8, Leipzig, 1636)
Sõjaväeluure
Vaata ka
Intelligence
Heinrich Schütz
Teosed
"Kleine geistliche Konzerte II" (op. 9, Leipzig, 1639)
"Symphoniae sacrae II" (op. 10, Dresden, 1647)
"Geistliche Chor-Music" (op. 11, Dresden, 1648)
"Symphoniae sacrae III" (op. 12, Dresden, 1650)
"Zwölf geistliche Gesänge" (op. 13, Dresden, 1657)
"Jõululugu" (Historia der ... Geburt ... Jesu Christi, Dresden, 1664)
"Luuka passioon" (Dresden, 1665)
"Johannese passioon" (Dresden, 1666)
"Matteuse passioon" (Dresden, 1666)
Kaug-Ida
pisi|330px|Kaug-Ida Kaug-Ida (vene keeles Дальний Восток) on piirkond Aasia idaosas, mis osaliselt kattub Ida-Aasiaga ning hõlmab Venemaa Tšuktšimaa, Kamtšatka, Sahhalini, Kuriilid ja Primorje ning Jaapani koos minevikus temast sõltunud Korea ja Hiinaga. Venemaa Kaug-Idat on varem nimetatud Ussuurimaaks.
Kaug-Ida külgneb läänes Ida-Siberi ja Sise-Aasia ning lõunas Kagu-Aasiaga.
Loodusgeograafiliselt kuuluvad sinna Leena jõest itta jäävad alad: Verhojanski mäestik, Kolõma mägismaa, Tšuktši, Kamtšatka ja Korea poolsaared, Kuriilid, Sahhalin ja Jaapani saared, Stanovoi mäestik ja Sihhote-Alin koos ümbritsevate madalikega ning Suur Hiina madalik koos naabermägialadega.
Poliitgeograafilises tähenduses hõlmab Kaug-Ida Venemaa Kaug-Ida föderaalringkonna idaosa (Tšuktši autonoomne ringkond, Magadani oblast, Kamtšatka krai, Sahhalini oblast, Habarovski krai, Amuuri oblast, Juudi autonoomne oblast, Primorje krai), Jaapani, Põhja-Korea, Lõuna-Korea ja Hiina idaosa.
Nõukogude Liidu Kaug-Ida majandusrajoon hõlmas praegust Venemaa Kaug-Ida föderaalringkonda ilma Sahha Vabariigita.
Vintlased
thumb|[[Metsvint (Fringilla coelebs)]] Vintlased (Fringillidae) on lindude sugukond värvuliste seltsist.
Vintlased on suur rühm jämeda nokaga linde. Nad on jässaka keha, ümara pea ja lühikese kaelaga. Tiivad on keskmise pikkusega. Sulestik on paks, tihe ja tavaliselt kirev. Mõnel troopikaliigil on peas tutt.
Enamasti elavad vintlased metsades ja põõsastikes, ent mõned liigid on kohastunud eluks kõrbetes ja mägede alpivööndis.
Vintlaste levila hõlmab enam-vähem kogu maailma peale Antarktika ja Austraalia. Troopikas ja lähistroopikas on nad paiksed, parasvöötmes rändlinud. Eristatakse 122 liiki.
Vintlased pesitsevad paaridena. Nende pesad on kausjad, sageli väga peenelt kõrtest ja raagudest punutud ning seest jõhvide ja muu pehme materjaliga vooderdatud. Pesa võib asuda nii puu otsas, põõsas, maapinnal, kivide vahel kui ka kaljulõhes. Kurnas on 3–7 kirjut muna. Hautakse kaks nädalat. Tavaliselt on aastas üks kurn, vahel kaks.
Vintlased toituvad valdavalt seemnetest ja teistest taimeosadest. Ainult poegi toidetakse putukatega. See viitab asjaolule, et vintlased on arenenud välja putuktoidulistest lindudest. Umbrohuseemnete ja kahjurputukate hävitajana on vintlased kasulikud linnud.
Vintlaste sugukonda kuuluvad järgmised Eestis elutsevad perekonnad:
Euroopas elutsevad veel järgmised vintlaste perekonnad:
Taani sõjakäik Saaremaale
Taani sõjakäik Saaremaale oli 1206. aastal toimunud Taani sõjakäik Saaremaale, mida on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas ja Taani annaalides. Saaremaad püsivalt ei allutatud ja taanlased lahkusid enne talve.
Sõjakäik
Henriku kroonika kohaselt purjetas Taani kuningas Valdemar II 1206. aastal Saaremaale koos sõjaväega, mida oli kolm aastat kogutud. Kuningaga olid kaasas Lundi peapiiskop Anders Sunesen ning Schleswigi piiskop ja kuninga kantsler Nicolaus. Taani annaalid nimetavad sõjakäigu juhina aga Suneseni ega maini kuninga osalust.