cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arcola
Jätkusuutlikkus
2019. aasta seisuga on Arcola teater oma ökoloogilist jalajälge vähendanud rohkem kui 25%.
Apelsinipuu
Apelsinipuu vili on apelsin.
Nimi
Eesti keeles kasutuses olev nimi on tulnud hollandi keelest, kus "appelsien" tähendab "hiina õun".
Välimus
Apelsinipuu on 7-12 meetri kõrgune (väga vanad puud võivad kasvada ka 15 meetri kõrgusteks). Võra on ümar, noored oksad võnklikud ja kaetud nüride poolpehmete ogadega.
pisi|left|Apelsinipuu õied Aromaatsed igihaljad lehed on ellipitilised kuni munajad, hambulise servaga. Leherootsudel abilehed. Lehed 6,5–15 cm pikad ja 2,5–9,5 cm laiad.
Õied on üksikult või 2–6 kaupa. 5 cm läbimõõduga alustassikujulises õies on 5 tupplehte ning 5 valget ja piklikku kroonlehte, mis ümbritsevad 20–25 tolmukast koosnevat kollast tolmukkonda.
Devonshire'i hertsog
thumb|[[Chatsworth House, Devonshire'i hertsogite residents.]] Devonshire'i hertsog (inglise Duke of Devonshire) on Inglismaa aadlitiitel, mida on alates selle asutamisest kandnud Cavendishi suguvõsa liikmed. Tiitel loodi 1694. aastal, mil William Cavendish, neljas Devonshire'i krahv sai Devonshire'i hertsogiks.
Apelsinipuu
Vili
pisi|Apelsinilett Marokos Apelsinipuu hakkab kandma varakult, kolmandal aastal pärast istutamist, täiskandeikka jõuab aga kahekümnendal aastal. Suurimat saaki annab 20–60. eluaastani. Mõned puud elavad 150 aasta vanuseks. Täiskandeeas saadakse parematelt sortidelt umbes 100–115 kg vilju puu kohta.
Ajalugu
Apelsinipuud looduses ei esine. Oletatavalt pärineb see kultuurliik Lõuna-Hiinas, Kirde-India ja Kagu-Aasiast (Indohiina poolsaarelt). Vahemere piirkonda tõid apelsinipuu Itaalia kaupmehed pärast 1450. aastat või  Portugali meresõitjad  umbes  aastal 1500. Enne seda kasutati tsitrusvilju Euroopas raviotstarbel, kuid apelsin sai kiiresti varakate inimeste seas populaarseks ning seda maitsvat vilja hakati kasvatama spetsiaalsetes talveaedades nn "orangerie'des".
Kasvatamine
pisi|left|Apelsiniistandus Brasiilias Apelsinipuud hakati Euroopas kasvatama 16. sajandil. Varsti pärast Ameerika avastamist viidi ka Ameerikasse. On teada, et Hispaanias rajati esimesed suuremad istandikud 1792. ja Itaalias 1870. aastal. Marokos hakati apelsine kaubanduslikul eesmärgil kasvatama 1922. aastal. Tänapäeval kultiveeritakse apelsinipuud kõigil kontinentidel. Eriti hoogsalt on apelsinikasvatus arenenud 20. sajandi teisel poolel. Maailma apelsinitoodang suurenes 1950. kuni 1970. aastani enam kui kahekordseks ja 1950. kuni 1980. aastani enam kui kolmekordseks. 1960. aastal oli toodang näiteks 16.3 miljonit tonni. Kokku toodeti tsitruselisi 1978. aastal 52,1 miljon tonni, seega moodustavad apelsinid kõigist tsitrusviljalistest 65%.
Apelsinikasvatuses on esikohal Ameerika Ühendriigid, kus see on koondunud lõunapoolseisse osariikidesse: Californiasse, Texasesse jne. Suuremad apelsinikasvatajad on veel Itaalia, Hispaania, Brasiilia, Mehhiko, India, Iisrael, Egiptus, Maroko.
Devonshire'i hertsog
Devonshire'i hertsogi pärija kannab Hartingtoni markii tiitlit. Kui hertsogi vanima poja vanim poeg sünnib hertsogi eluajal, saab ta Burlingtoni krahvi tiitli. Kui Burlingtoni krahvil sünnib hertsogi eluajal poegi, saavad need tiitli "Lord Cavendish".
Devonshire'i hertsogite peamine residents on Chatsworth House.
Nicholas Sparks
Nicholas Charles Sparks (sündinud 31. detsembril 1965 Omahas) on ameerika kirjanik.
Ta on kirjutanud 19 romaani, mis kõik on saanud New York Timesi bestselleriks. Tema romaanid jutustavad kristlusest, armastusest, tragöödiatest, saatusest ja inimsuhetest. Neid on tõlgitud enam kui 50 keelde.
Kogu maailmas on Sparksi raamatuid müüdud üle 95 miljoni eksemplari, sealhulgas USA-s üle 50 miljoni.
Aastal 2000 kuulutas ajaleht People Magazine Sparksi aasta kirjanikuks.
Pierre Quinon
Pierre Quinon (20. veebruar 1962 Lyon – 17. august 2011) oli Prantsusmaa kergejõustiklane (teivashüpe). Olümpiavõitja (1984).
Olümpiamängudel
1984 olümpiavõitja (5.75)
Euroopa meistrivõistlustel
1984 hõbemedal sisemeistrivõistlustel (5.75)
Taišet
Taišet on linn Venemaal Irkutski oblastis, Taišeti rajooni keskus. Asub Birjussa ja Taišeti jõe ääres.
Taišet on asutatud 1897. aastal seoses Siberi raudtee rajamisega.
2007. aastal hakati linna rajama suurt alumiiniumitehast.
Linna haldusalasse kuulub ka Birjussinski linn ja Jurtõ alev.
Fuji
Fuji [f'udzi] (jaapani keeles 富士 Fuji ehk 富士山 Fuji-san 'Fuji mägi'; läänes on kasutatud ka nimekuju Fujiyama (eesti keeles varem Fudžijama), mis on saadud kirjamärgi 山 ekslikul lugemisel) on tegevvulkaan Honshū saarel Jaapanis.
Vulkaani kõrgus on 3776 meetrit, see on Honshū ja Jaapani kõrgeim tipp.
Fuji asub Kesk-Jaapanis Yamanashi ja Shizuoka prefektuuri piiril Suruga lahest ja selle põhjasopis olevast Fuji linnast umbes 25 km põhja pool. Mäest kümmekond kilomeetrit edelas asub Fujinomiya, kirdes Fujiyoshida ja kagus Gotemba linn. Mäest lääne pool voolab Fuji jõgi, mis suubub Fuji linnas Suruga lahte.
ACES
pisi|Astronaut kandmas ACES skafandrit ACES skafander ehk Advanced Crew Escape Suit oli skafander, mida kasutati Space Shuttle'i missioonidel STS-65 kuni STS-135. Skafandri eelkäijateks olid SR-71 Blackbirdil, X-15'l ja U-2'l kasutatud skafandrid ja otseseks eelkäijaks oli LES skafander. ACES skafandrit kasutati Space Shuttle'i programmis startide ja maandumiste ajal alates 1994. aastast.
Fuji
Fuji asub kolme maakooreplaadi kokkupuutepunktis. Need on Amuuri laam, millel asub Lääne-Jaapan, Ohhoota laam, millel asub Ida-Jaapan, ja Filipiini laam, millel asub Fujist lõunasse jääv Izu poolsaar.
thumb|vasakul|Vaade Fujile [[Tōkyōst]] Fuji ei asu Tōkyōst kaugel ja paistab sinna selge ilmaga hästi ära. Fuji paistab heades oludes kaugemalegi: itta Tōkyō lahe idakaldale Chibasse, läände Hamana järve läänekaldale ja põhja Saitama prefektuuri.
Fuji jalamil, enamasti mäest põhjas asuvad 6 väikest järve, mis pakuvad oma kaldalt mäele suurepärast vaadet. Mägi kuulub Fuji-Hakone-Izu rahvusparki.
Mäe jalamil asub mets, mida nimetatakse Aokigaharaks. Rahvajutud ja legendid räägivad, et selles elavat deemonid, vaimud ja härjapõlvlased. Kuni 19. sajandini viisid jaapanlased Aokigaharasse oma vanureid ja vastsündinud lapsi, kellest soovisid lahti saada. Pärast seda on Aokigahara saanud populaarseks enesetapmise kohaks. Igal aastal tapab end selles metsas vähemalt 30 inimest ja 2002 jõudis enesetappude arv 80-ni. See on maailma populaarsuselt teine enesetapmise koht San Francisco Kuldvärava silla järel. Kohalikud omavalitsused on hakanud välja panema silte, mis veenaksid enesetapjaid ümber mõtlema, ja mõnel juhul ongi sellest abi olnud.
72 aasta jooksul asus Fuji tipus mehitatud ilmajaam. Muuhulgas jälgisid ilmajaama töötajad mäe tipust radariga taifuune ja vihmapilvi. 2004. aasta septembris lõpetas mehitatud ilmajaam tegevuse ja jätkas tööd täisautomaatsena.
Suure kõrguse tõttu on Fuji tipus madalad temperatuurid. Kõige madalam registreeritud temperatuur on –38 °C. Kõige kõrgem temperatuur registreeriti 2008. aasta juunis: +17,8 °C. Enamiku aastast on Fuji kaetud lumega.
thumb|vasakul|Fuji talvel Esimesena ronis Fuji tippu tundmatu munk aastal 663. Mägi muutus jaapanlastele pühaks ja selle otsa ronimine sai otsekui palverännakuks. Jaapani vanasõna ütleb: "Igaüks on loll, kes ei roni elus kordagi Fujile, ja samuti on loll see, kes teeb seda kaks korda." Kuni Meiji perioodini oli naistel keelatud Fujile tõusta.
Fuji viimane vulkaanipurse algas 1707. aasta detsembris ja lõppes järgmise aasta veebruaris.
Esimese välismaalasena tõusis Fujile 1860. aasta septembris Suurbritannia peakonsul Jaapanis, 51-aastane Rutherford Alcock. Tal kulus tõusuks jalamilt tippu 8 tundi ja laskumiseks veel 3 tundi. Esimese naisena tõusis Fujile 1867 Suurbritannia suursaadiku Jaapanis Harry Smith Parkesi abikaasa Fanny Parkes.
Tänapäeval tõuseb Fujile igal aastal hinnanguliselt 200 tuhat inimest, neist 30% välismaalased. Kõige soodsam aeg selleks on juulis ja augustis. Rahvast keelitatakse oktoobrist maini mäele mitte ronima, sest siis on see eluohtlik. Mäel on 8 tippu ja igaühe otsa saab ronida. Kõige kõrgemal tipul on ilmajaama radar.
5. märtsil 1966 toimus Fujil lennuõnnetus. Tōkyōst väljunud lennuk sattus Fujilt tõusvates õhuvooludes niivõrd tugevasse turbulentsi, et lagunes õhus ära. Lennuki tükid kukkusid Fujile. Kõik 124 lennukis viibinut hukkusid. Tänapäeval on mäel selle õnnetuse mälestusmärk.
Rein Laos
Rein Laos (sündinud 10. jaanuaril 1948 Kärdlas) on eesti näitleja ja lavastaja.
Rein Laos on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (4. lend) ning täiendanud end Leningradi Riiklikus Teatri-, Muusika- ja Kinematograafia Instituudis.
Aastatel 1970–1973 oli Ugala näitleja, 1975 Eesti Televisioonis režissööri assistent ja 1976–1995 Endla näitleja, aastast 1976 ühtlasi Pärnu lasteteatri Saabastega Kass kunstiline juht ning 1992–1998 Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakonna, 1998–1999 Pärnu Sütevaka Muusikakooli ja 2000–2003 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli Pärnu filiaali näitlejameisterlikkuse õpetaja. Ta on lavastanud ka Pärnu Ooperis ja mänginud teleseriaalis „Wikmani poisid” (1995).
Näitlejatööd Ugalas
1970–71 1971–72 1972–73 1973–74
Isiklikku
Tema abikaasa on olnud Kristi Teemusk. Aastast 1972 on abielus Urve Laosega. Tema lapselaps on Laura-Retti Laos.
Muusikaline haridus keskaegses Rootsis
Muusikaline haridus keskaegses Rootsis keskendus vaimulikule muusikale ja muusikateooriale. Muusikalist haridust jagati nn ladina koolides ja ülikoolides.
Koos ristiusuga saabus Rootsi vaimulik muusika, mis erines varasemast rahvamuusikast nii stiili, eesmärgi kui ka tähenduse poolest. Keskajal oli vaimulik muusika kõige uuenduslikum ja teedrajavam muusika.
Koole, mille eesmärgiks oli harida tulevasi vaimulikke, nimetati ladina koolideks. Ladina kooli eesmärgiks oli koolitada enne kõike preestreid ja nende jaoks oli muusikaharidus vägagi oluline. Õpingud hõlmasid retoorikat, grammatikat, loogikat ja teoloogiat ja ka muusikat. Koolitöö algas kell viis hommikul ja kestis viieni õhtul. Muusikatunnid toimusid keskpäevast kella üheni ja nende käigus õpetati nii ühe-, kahehäälset laulmist kui ka üldist muusikaõpetust – teooriaõpetus, harmooniaõpetus jm. Nooremates klassides lauldi lihtsamat ühehäälset muusikat, vanemates klassides tegeleti gregooriuse lauluga ja ka mitmehäälse lauluga. Mitmehäälne vaimulik muusika saabus Rootsi Prantsusmaalt umbes 13. sajandil. Tol ajal oli Pariis kõrgelt hinnatud hariduse omandamise koht, kust Notre-Dame'i koolkonna mitmehäälse vaimuliku muusikaga kokku puutunud õppurid tõid õpitu kodumaale kaasa.
Keskaegsed ülikooliõpingud jagunesid kaheks osaks: trivium 'iks ja quadrivium 'iks. Esimeses tegeleti grammatika, teoreetika ja dialektikaga, teises aga geomeetria, aritmeetika, astronoomia ja muusikaga. Muusikasse suhtuti rohkem kui teoreetilisse, mitte praktilisse ainesse, ja rõhku pandi just muusikateooriale. Küll oli aga õppuritel vaja selgeks õppida kasutusel olevad kiriklikud laulud ja missad. Tähtsal kohal oli ka noodilugemisoskus.
Õppimine toimus loengu vormis ilma raamatu abita. Põhiline õppemeetod oli pähe õppimine, seda ka muusikalises hariduses. Muusikateooria kõrval tegeleti palju ka laulmisega. Õpilased osalesid jumalateenistustel ja laulsid kirikukoorides. Laulmine oli ka kiriku sissetuleku üks osa. Õpilased käisid laulmas nii tänavatel kui ka kirikutes, et koguda kirikule raha. Ka palkasid lauljaid endale gildid ja eraisikuid. Selle kaudu teenitud raha läks aga muidugi kirikule. Koolikoormus oli suur ning selle tõttu esines ka koolist väljalangemist. Need õpilased, kelle haridustee jäi poolikuks, said tihti tööd kellalööjana maakohtades.
Muusikateooria õpikutest olid Rootsis kasutusel alates aastast 1611 Heinrich Faberi "Compendiolum musicae pro incipientibus", mis oli tähtsal kohal ka teistes Euroopa koolides 16.–17. sajandil. Muusikaõpikuid anti välja ka Rootsis, näiteks Laurentius Laurinus andis 1622. aastal välja raamatu "Musicae rudimenta pro incipientibus necessaria". Esimene Rootsi lauluraamat "Piae cantiones" trükiti 1582. aastal Greifswaldis.
Klaaskeha
pisi|Klaaskeha (nr 12) Klaaskeha (ladina keeles corpus vitreum) on osade loomade (sh inimeste) silmamuna osa. Ta täidab silmaläätse, ripskeha ja võrkkesta vahel asuva kambri. Väljastpoolt katab teda õhuke kile.
Madudel
Madudel nagu teistelgi roomajatel on klaaskeha, mis paikneb silmaläätse taga.
Koduloomadel
Klaaskeha täidab silmaläätse, ripskeha ja võrkkesta vahelise kambri ja koosneb klaaskehanestest (humor vitreus).
Inimestel
Klaaskeha täidab vikerkesta taguse tagakambri. Klaaskeha ei sisalda veresooni ega närve ja koosneb 98% ulatuses veest. Teisisõnu on klaaskeha geel.
Jiella
Diskograafia
Gosnu (2002)
Eallinbálgát (2006)
Bouvet' saar
thumb|550px|Bouvet' saar thumb|Bouvet' saare kagurannik [[päikesetõusu ajal 8 meremiili kauguselt. Koloreeritud mustvalge foto. 1898]] thumb|Bouvet' saare asukoht Bouvet' saar on asustamata saar Atlandi ookeani lõunaosas. Selle geograafilised koordinaadid on.
Seda peetakse üheks maailma kõige kõrvalisemaks ja üksildasemaks paigaks. Bouvet' saare ja seda ümbritsevate pisisaarte kaugus lähimast muust maismaast (Goughi saarest Atlandi ookeanis) on üle 1600 km. Selle näitaja poolest on tegu maailma kõige kõrvalisema saarerühmaga. Lähim manner on Antarktis, mille osa Kuninganna Maudi maa on Bouvet' saarest umbes 1700 km kaugusel. Kaplinnast jääb Bouvet umbes 2560 km edelasse.
Saare pindala on umbes 49 km². Tema laius (põhja-lõunasihis) on umbes 7 km ja pikkus (ida-läänesihis) umbes 10 km.
Õiguslik staatus
Bouvet' saar koos ümbritsevate pisisaartega on Norra sõltlasala (biland), mis ei ole Norra Kuningriigi osa ja mida pole silmas peetud Norra põhiseaduse §-is 1, mis ütleb: "Norra Kuningriik on vaba, sõltumatu ja jagamatu riik." See tähendab, et tema loovutamine teistele riikidele ei ole põhiseadusevastane. Saare staatust reguleerivad Norra seadus 27. veebruarist 1930 nr 3 "Lov om Bouvetøya, Peter I's øy og Dronning Maud Land m.m.", millega see võeti Norra võimu alla, Stortingi otsus 23. aprillist 1931 ja kuninglik teadaanne 14. jaanuarist 1939.
Ükski riik ei vaidlusta Norra suveräänsust Bouvet' saare üle.
Saar on suveräänsete õigustega üksus Norra kuningriigi koosseisus. Seal kehtib Norraga sama vööndiaeg, Kesk-Euroopa aeg (UTC+1). Bouvet' saarel ei ole oma sihtnumbrit ega telefoni maakoodi, kuid tal on interneti tippdomeen (.bv) (mida küll ei kasutata) ja ISO maakood 074.
Ajalugu
Saare avastas 1. jaanuaril 1739 troopilist paradiisi otsides prantsuse meresõitja Jean-Baptiste Charles Bouvet de Lozier, kes küll ei suutnud saarel randuda, kuid määras selle koordinaadid. Ta nimetas saare Ümberlõikamise neemeks, sest uskus, et on leidnud toona tundmatu lõunamandri (Antarktise) tipu. Nagu hiljem selgus, oli saare pikkuskraad määratud valesti; seetõttu ei suudetud saart kaua aega uuesti leida (James Cook ja James Clark Ross ei leidnud seda), ning vahepeal isegi arvati, et seda pole tegelikult olemas. 1808. aastal leidsid inglise vaalakütid James Lindsay ja Thomas Hopper saare uuesti ja alles 1899 määras Saksamaa süvamereekspeditsioon õigesti selle koordinaadid.
1822 maabus saarel ameeriklane Benjamin Morell ja andis sellele nime Bouvet. 19. sajandil kuulus saar Briti kroonile. 1. detsembril 1927 kuulutas Norra Antarktika-ekspeditsioon saare Norra omaks. 19. novembril 1928 andis Suurbritannia parlament saare ametlikult Norra valdusse.
Loodus
thumb|Bouvet õhust thumb|Bouvet kosmosest Saar on 57 km2 suur (mõnedel andmetel 49 km2), 935 m kõrge (mõnedel andmetel 780 m) ja vulkaanilise tekkega. Saare moodustabki aktiivne vulkaan ja selle nõlvu katvad liustikulised jääväljad (üle 90%) ning järsud merre laskuvad kaljud. Saare vulkaan on üpris unikaalne, kuna selle kraatris asub pidevalt hõõguv laavajärv. Bouvet jääb Kaplinnast 2560 km edelasse ja Antarktikast, Kuninganna Maudi maast 1690 km põhja poole. Saare ümbruse klimaatilised tingimused on väga ebasõbralikud. Seal on pidevalt tugevad tuuled ja tormid, niiskus, udu ja lumetormid. Seetõttu on saart külastatud väga harva ja luhtunud on ka katsed rajada sinna alalist meteoroloogiajaama. Samuti pole saarel inimesi talvitunud. Alates 1977. aastast on saarel olnud mitu automaatset ilmajaama, mis sealses karmis kliimas pole kuigi kaua püsinud. 2007. aasta satelliidifotode põhjal arvatakse, et hävinenud ja merre on paiskunud ka viimane, 1994 püstitatud ilmajaam. Saart külastavad aeg-ajalt raadioamatöörid, kasutades siis tähisega "3Y0E" algavat kutsungit. Ka 2008. aasta algul viibis seal Norra uurimislaev Agulhas teadusekspeditsiooni ja mõne raadioamatööriga.
Kuna saar on järskude kaljuste kallastega, pääseb sinna kõige lihtsamalt helikopteriga.
Saare kaljudel kasvavad mõned samblad, samblikuliigid ja mõned muud taimed. Rannal võib leida pingviine, hülgeid ja kotikuid, samuti mitmesuguseid merelinde. 1971. aastast on saar koos ümbritseva merealaga kuulutatud loodusreservaadiks.
19. sajandil leiti saare lähedalt ka tema väike kaaslane, mis hävines ilmselt aastatel 1895–1896 toimunud vulkaanipurske tagajärjel.
Välislingid
Artikli kirjutamisel on kasutatud norra Vikipeedia artikleid no:Bouvetøya ja no:Norske biland og områder med særstatus seisuga 25.3.2009. ja raamatut "Maailma loodusimed", 1997, lk. 206-207, ISBN 9985-866-09-6.
Karmøy
pisi Karmøy on saar Norras Rogalandi maakonnas Haugesundi valla ja Boknafjordeni suudme vahel. See hõlmab suurema osa Karmøy vallast.
Saare pindala on 176,8 km². Saare pikkus on 30 km ja laius kuni 9 km.
Elanike arv on 29 940 (2001). Elanikkond hakkas alates 1960. aastatest kiiresti kasvama (aastatel 1960–2001 keskmiselt 1,1% aastas (Norras tervikuna 0,6%). Karmøy on Lõuna-Norra suurima elanike arvuga saar.
Saare lääneosas asub Haugesundi lennujaam.
Nimi pärineb vanapõhja nimest Kǫrmt (Körmt; omastav Karmtar). Arvatavasti on see tuletatud vanapõhja sõnast karmr, mis selles seoses võib tähendada 'kaitset mere eest'. Nime lõpuosa tähendab 'saart'.
Rudolf Rimmel
pisi|Rudolf Rimmeli haud Rudolf Rimmel (kuni 1945 Rudolf Ein ; 27. juuli 1937 Gerassimovka küla, Tavritšeski rajoon, Kasahhi NSV – 6. september 2003 Tallinn) oli eesti kirjanik.
Ta õppis 1956–1960 Tartu Riiklikus Ülikoolis õigusteadust. Seejärel töötas militsionäärina, aastatel 1963–1970 ajakirja Pikker ja 1976–1995 ajakirja Noorus toimetuses.
Rimmelit on nimetatud üheks Eesti esimeseks linnaluuletajaks. Tema tekstidele on kirjutanud laule Eesti punkansamblid, eriti Vennaskond.
"Viimne kujund"
Vahetult enne seda, kui 2003. aasta 14. septembril toimus referendum Eesti astumiseks Euroopa Liitu, tegi Rudolf Rimmel enesetapu, kuna tema hinnangul tähendas EL-iga liitumine Eesti omariikluse äraandmist. Postuumseks avaldamiseks kirjutas ta manifesti "Viimne kujund", mille avaldasid vaid Õhtuleht ja Delfi kärbituna. Hiljem ilmus manifest ka Kesknädalas.
"Viimses kujundis" ennustas Rimmel eesti rahva ja keele kadumist sisserändajate survel Euroopa Liidus, mis laieneb Vladivostokini ja röövib eestlastelt rahvuse. "Praegu Euroopa Liidu nime kandev ühendus ei ole algusest peale olnud miski muu kui suurettevõtete/kartellide huve teeniv äriprojekt, mille vormistasid poliitiliselt ja õiguslikult riiklikud institutsioonid," kirjutas Rimmel. "Ärge võtke minu otsust ja tegu kui vabasurma, vaid kui viimset kujundit. Kui astume Euroopa Liitu, kustub eesti rahvas ajaloo seisukohalt sama kiiresti nagu mina hetkeajas."
Rudolf Rimmeli põrm puistati Viljandi Pauluse kirikus toimunud mälestusteenistuse järel Viljandi järve.
Looming
Rimmel kirjutas luulet, poeeme ja vasakradikaalset publitsistikat. Kokku ilmus tal 16 luulekogu.
Isiklikku
Rimmel oli 1996. aastast 2. grupi invaliid (nägemispuudega).
Eesti Rakenduslingvistika Ühing
Eesti Rakenduslingvistika Ühing (lühend ERÜ) on rakenduslingvistikaga tegelevaid inimesi ühendav Eesti mittetulundusühing. ERÜ asutati 2004.
ERÜ juhatus valitakse kolmeks aastaks. Viimane juhatus valiti 2022. Juhatusse kuuluvad Liis Ermus, Jelena Kallas, Kristina Koppel, Maria-Maren Linkgreim ja Kadri Vider. Varem on juhatusse kuulunud ka nt Krista Kerge, Margit Langemets ja Renate Pajusalu. ERÜs on 99 liiget (2022).
ERÜ kirjastab kahte ajakirja: Eesti Rakenduslingvistika Ühingu aastaraamat ja Lähivõrdlusi. Lähivertailuja.
Fairbanks
thumb|Fairbanksi 2. avenüü Fairbanks on linn USAs Alaska osariigis, Fairbanks North Stari valla halduskeskus.
Fairbanks asub sisemaal kohas, kus lõunasse voolav Chena jõgi suubub Tanana jõkke. Tanana suubub Yukonisse, mis omakorda suubub Beringi merre.
Fairbanksi asutas 1901 Elbridge Barnette kaubapunktina. Asula nimetati Charles Fairbanksi järgi, kes oli USA asepresident Theodore Roosevelti teisel ametiajal 1905–1909. 1902 avastati Fairbanksi lähedal kulda ja see tõi asulasse kokku palju kullakaevureid. 1910 elas Fairbanksis 3541 inimest. Esimene maailmasõda mõjus kulla tootmisele halvasti ja 1920. aastal loendati Fairbanksis üksnes 1155 elanikku. Sestpeale on Fairbanksi elanike arv pidevalt kasvanud ja 2009. aastal elas linnas hinnaguliselt 35 252 inimest.
14. augustil 1967 tabas Fairbanksi enneolematult suure saju järel enneolematult suur uputus. Hukkus küll ainult 4 inimest, aga tekkinud kahju ulatus sadadesse miljonitesse USA dollaritesse. Uute uputuste vältimiseks rajati 1973–1979 võimalus juhtida Chena jõe veed Tanana jõkke linnast mööda, kui Chena jõe tase tõuseb ettenähtud piirist kõrgemale.
Raudteed hakati Fairbanksi rajama juba 1905. aastal. Esialgu ulatus see kõigest Fairbanksi sadamast kaevandusteni linnast põhja pool mägedes. Raudteed ehitati järjest pikemaks ja 1914 eraldas USA Kongress 35 miljonit dollarit raudtee pikendamiseks ookeanini. Maailmasõda katkestas ehitustööd, kuid 3 aastat hiljem need jätkusid. 1923 lõi president Warren Harding Nenana linnas, kus raudtee ületas Tanana jõe, viimase sümboolse tihvti sisse ja avas raudtee, mis ulatus sealt lõunasse läbi Anchorage'i kuni Sewardini.
Raudtee ei lõpe Fairbanksis, vaid ulatub pisut kaugemale kagusse Eielsoni lennuväebaasini. Tänapäeval plaanitakse seda veelgi pikendada, et ta ulatuks piki Tanana jõe orgu 160 km kaugemale kagusse Delta Junctionini.
Maanteed mööda saab Fairbanksist sõita piki raudteed lõunasse Anchorage'isse, samuti piki Tanana jõge kagusse läbi Delta Junctioni Kanada suunas. Kirdesse läheb maantee Yukoni jõe kaldal asuvasse Circle'isse. Loodesse läheb katteta tee üle Yukoni jõe Põhja-Jäämereni välja.
Linnas asub Fairbanksi Ülikool (University of Alaska Fairbanks, UAF). See asutati 1917, kuid tema ajalugu algab 1906 asutatid põllumajanduse katsejaamast. See on ülikooli nii palju mõjutanud, et tänapäevani on ülikool tugeva praktiliste uuringute suunitlusega. 2008. aasta seisuga on UAF-is 9828 üliõpilast, neist 60% naised, 89% kraadiõppes ja 11% kraadijärgses õppes.
Kliima
Fairbanksis on kõige kõrgemad temperatuurid mõõdetud juulis (37 °C) ja juunis (36 °C). Kõige madalam absoluutne maksimum on mõõdetud detsembris (+7 °C) ja veebruaris (+8 °C). Maist septembrini on täheldatud temperatuure üle 28 °C.
Kõige madalamad temperatuurid on mõõdetud jaanuaris (−54 °C) ja detsembris (−53 °C). Novembrist aprillini on täheldatud temperatuure alla −40 °C. Kõige kõrgem absoluutne miinimum on mõõdetud juulis (0 °C) ja juunis (−2 °C).
Fairbanksis sajab aastas keskmiselt 263 mm. Kõige niiskemad kuud aastas on juuli ja august (18 sajupäeva, 44 mm), kõige kuivemad on aprill (4 sajupäeva, 5 mm) ja märts (5 sajupäeva, 7 mm). Lund sajab aastas keskmiselt 173 mm, neist kõige rohkem detsembris (12 sajupäeva, 36 mm) ja novembris (13 sajupäeva, 35 mm). Juunist augustini pole kunagi lund sadanud.
Anseküla tuletorn
thumb|püsti|Anseküla tuletorn (2007) thumb|püsti|Enne kõrgenduse lisamist (2005)
Moodustab Lõu tulepaagiga sihi, kus Anseküla tuletorn on sihi ülemine märk.
Neljatahulise betoonist tuletorni kõrgus on jalamist 22 meetrit ja merepinnast 42 meetrit. Ülalt on tuletorn must ja alt valge.
Asukoht
Tuletorni geograafilised koordinaadid on.
Asub sihi alumisest Lõu tulepaagist 3 kilomeetri ja 128 meetri kaugusel.
Ajalugu
Tuletorn ehitati 1952. või 1953. aastal Anseküla kiriku (hävis 1944) kohale, rannast 3 kilomeetri kaugusele.
2007. aastal tehti tuletornile juurdeehitus. Tuletorni tuli paigaldati 8 meetrit kõrgemale, sest see ei paistnud puude tagant enam välja.
1990. aastate keskpaigast töötab tuletorn päikesepatareide toitel. Selle ajani oli majakavaht Armin Aste, kes oli ka Lõu tulepaagi vaht.
U7 (Berliin)
Berliini metrooliin U7 on laiade vagunitega ja samas pikim (31,4 km) metrooliin linnas. See ühendab Rudowit Rathaus Spandauga.
Peatused:
Luitsnokk-part
pisi|Luitsnokk-pardid Brooklyni Prospect pargi järves tiirutamas, et toitu üles keerutada (2021. aasta november) Luitsnokk-part (Anas clypeata) ehk luitsnokk on partlaste sugukonda pardi perekonda kuuluv veelind.
Luitsnokk-part elab Euraasia parasvöötmes kogu mandri ulatuses ja Põhja-Ameerika lääneosas. Skandinaavias ulatub tema levila isegi tundrasse. Ta talvitub Briti saartel, Vahemere maades, Lõuna-Aasias ja Põhja-Ameerika edelaosas. Eestis on ta tavaline haudelind, eriti madalates lahtedes ; luitsnokk-pardi pesitsusaegset arvukust hinnatakse 1000–1500 paarile.
Liikide tekkimine
"Liikide tekkimine" (ingl "The Origin of Species") on briti loodusuurija Charles Darwini raamat, mis on üks bioloogia klassikalisi teoseid. Darwin väidab selles, et organismid on välja arenenud evolutsiooni käigus loodusliku valiku toimel. Raamatu täispealkiri on "Liikide tekkimine loodusliku valiku teel ehk soodustatud rasside säilimine olelusvõitluses" ("On the Origin of Species by Means of Natural Selection, or the Preservation of Favoured Races in the Struggle for Life").
Luitsnokk-part
Oma levilas on luitsnokk tavaline lind, aga stepis ja metsastepis lausa sage. Sellepärast kuulub ta soodsas seisundis liikide hulka.
Välimus
Luitsnokk-part on väheldane part, kes kaalub 470–1100 g. Ta on lühikese kaela ja väikese peaga. Lind on nimetuse saanud iseäraliku noka järgi, mis eestotsast on laienenud.
Liikide tekkimine
Darwini evolutsiooniteooria sarnaneb põhijoontes tänapäeval tunnistatud teooriatega. Tema õpetus toetub 1830. aastatel, laeva HMS Beaglega, ümbermaailmareisil kogutud andmetele. Ta vastandus tol ajal tunnustatud kreatsionismile.
Luitsnokk-part
Välimus
Hundsulestikus isaslind on üsnagi kontrastse sulestikuga. Tema pea ja kaela ülaosa on metallrohelise helgiga must. Alakael, puguala ja eesrind on valged. Selg ja saba pealmine pool on mustad. Tiivaküüdus on ereroheline. Tiiva kattesuled on sinakashallid. Tagarind ja kõhualune on pruunid. Emaslind on tagasihoidlikku värvi.
Liikide tekkimine
Raamat on hästi loetav isegi mittespetsialistile, kuigi ta on väga paljusõnaline.
Luitsnokk-part
Välimus
Isaspardid meenutavad mõneti isast sinikaela, eriti roheka pea tõttu. Ka emapardid meenutavad pruuni sulestiku tõttu emast sinikaela, kuid laia noka tõttu on neid hõlpus eristada. Lindude üldpikkus on 49–52 cm, tiibade siruulatus 70–84 cm.
Eluviis
Luitsnokk-part asustab nii avaveelisi kui ka kalda- ja veetaimestikku täis kasvanud järvi ja jõekoolmeid. Ta väldib selliseid järvi ja jõgesid, kus mets ulatub kaldani.
Luitsnokk lendab aeglasemalt kui teised pardid. Ta sukeldub harva, üksnes sulgimise ajal või haavatuna.
Luitsnokk on arvukas ja suhteliselt usaldav lind. Sellepärast kütitakse teda nii harrastus- kui ka töönduslikul jahil.
Paljunemine
Luitsnokk-pardid saavad suguküpseks aastavanustena, kuigi enamus linde hakkab sigima alles kahe aasta vanustena. Pesitsemine toimub reeglina aprillist juunini. Paarid moodustuvad juba enne seda ja sageli saabuvad linnud talvitumast juba paariti. Sellegipoolest võib pesitsushooaja algul leida üksikuid isaseid, kes jälitavad võõraid emaseid. Sel ajal võib jälgida linde, kes ujuvad teineteise ümber ringiratast, nokk vette pistetud. Mõnikord isane ja emane prääksuvad tasakesi, noogutades peaga üles-alla.
Pesaks on süvend maapinnas, mis on vooderdatud eelmise aasta taimedega ja hallikasvalgete udusulgedega, harilikult vee läheduses. Pesa võib olla puudeta saarekesel, luhaheinamaal, kõrgel tarnamättal või pilliroos. Pesa läbimõõt on 20–27 cm, pesalohu läbimõõt 15–20 cm ja sügavus 9–10 cm. Luitsnokad pesitsevad sageli teiste ühiskondlike lindude, näiteks tirkude, kurvitsate või kalakajakate läheduses. Nende häirehüüd aitab luitsnokkadel end lähenevate vaenlaste eest paremini kaitsta.
Täiskurn koosneb 7–13, kõige sagedamini 10–12 munast. Need on heledad, kollaka või oliivja varjundiga. Haudumine algab pärast viimase muna munemist ja kestab 23–25 päeva. Haub üksnes emaslind. Haudeperioodi algul käib ta aeg-ajalt pesalt ära, kattes selleks ajaks munad sulgedega, aga lõpupoole ei lahku pesalt peaaegu üldse. Seevastu isased kaotavad varsti pärast haudumise algust huvi järglaste vastu ja kogunevad ühesoolistesse parvedesse.
Nagu teistel partidel, on ka luitsnokatibud pesahülgajad. Varsti pärast koorumist lähevad nad ema järel vette. Nad lennuvõimestuvad 40–45 päeva vanuselt, misjärel alustavad iseseisvat elu.
Sügisränne algab septembris.
Liikide tekkimine
Nagu näitab Darwini hilisem teos "Inimese põlvnemine", oli Darwin täiesti teadlik, millised järeldused tulenevad tema teooriast inimkonna päritolu kohta. Seetõttu venitas ta loomuliku valiku kasuks kogutud tõendite avaldamisega üle kümne aasta. Lõpuks oli ta sunnitud teose avaldama, sest sarnase teooriani oli sõltumatult jõudnud Alfred Russel Wallace, kes saatis 1858 Darwinile oma käsikirja. Mõned leiavad, et Wallace'it tuleb pidada loodusliku valiku teooria võrdseks kaasavastajaks ja et ta on teenimatult varju jäänud.
2012. aastal ilmus raamatu tõlge ka eesti keeles. Selle andis välja Eesti Looduseuurijate Selts oma sarjas "Loodusteaduste klassikuid". Teose tõlkis Mart Niklus ning selle toimetasid Mart Viikmaa, Ivar Puura ja Oive Tinn. Eesti keel oli teadaolevalt neljakümnes keel, millesse see Darwini teos tõlgiti.
Andres Vaher
pisi|Andres Vaher 2016. aastal Andres Vaher (sündinud 21. septembril 1975 Tallinnas) on Eesti spordiajakirjanik.
1991–1997 töötas ta Päevalehe ja Eesti Päevalehe ning 1997–1998 Sporditähe toimetuses. 1998–2013 oli ta Õhtulehe toimetaja ja ühtlasi selle ajalehe sporditoimetuse juhataja. Aastast 2013 on ta Delfi ja Eesti Päevalehe sporditoimetuse juhataja.
2008–2012 oli ta Eesti Spordiajakirjanike Liidu juhatuse liige. Aastast 2013 on ta Eesti Spordiajakirjanike Seltsi juhatuse liige.
Bremeni Werder
Bremeni Werder (SV Werder Bremen) on Saksamaa linna Bremeni 1899. aastal asutatud spordiklubi, mille jalgpallimeeskond on Bundesliga edukamaid.
Neljakordne Saksa jalgpallimeister ja viiekordne karikavõitja on pälvinud korra Euroopa karikavõitjate karika. Klubi on olnud Saksa tugevuselt esimeses liigas liiga asutamisaastast saadik, välja arvatud hooajal 1980/1981, kui langeti 2. Bundesligasse. Bundesliga üldtabelis on Bremeni Werder Müncheni Bayerni järel teisel kohal.
Klubi spordialadeks on peale jalgpalli veel käsipall, kergejõustik, lauatennis, võimlemine ja male.
Klubi nimi tuleb Weseri jõel asuvast Werderi saarest. Werder tähendab saksa keeles jõesaart või jõe tegevuse teel tekkinud pinnavormi nagu näiteks Peterswerder, kus asub Bremeni Werderi kodustaadion Weserstadion ning kus toimuvad kõik klubi kodumängud.
Parima väravalööja auhinnad
* koos Falko Götziga, 1. FC Köln
** koos Ronald Koemaniga, FC Barcelona
*** koos Heiko Herrlichiga, Borussia Mönchengladbach
**** koos Óscar Cardozoga, Benfica
Point de Suture
"Point de Suture" on prantsuse laulja Mylène Farmeri seitsmes stuudioalbum ja üldse neljateistkümnes album.
Don Quarrie
Donald O’Riley Quarrie (ka: Don Quarrie; sündinud 25. veebruaril 1951 Kingstonis) on Jamaica endine kergejõustiklane (100 m ja 200 m jooksja). Olümpiavõitja (1976).
Quarrie valiti Jamaica koondisse 100 m jooksus juba Mehhiko 1968. aasta olümpiamängudele, kuid ta vigastas end treeningul ega saanud võistelda. Järgmisel aastal hakkas ta saama Nebraska ülikoolis stipendiumi, kus ta sai jooksutreeninguid jätkata. 1970. aasta Briti Rahvaste Ühenduse mängudel võitis ta kuldmedali 100 m ja 200 m jooksus ning 4×100 m teatejooksus. Quarrie võitis 100 m ja 200 m jooksu ka järgmisel aastal Pan-Ameerika mängudel. Tema 200 m jooksu käsitsi võetud aeg 19,8 oli tol ajal Tommie Smithi nimel olnud maailmarekordi kordamine. Quarrie läks Münchenisse 1972. aasta olümpiamängudele ühe suurima soosikuna. Ta võistles 200 m jooksus, kuid vigastas end eeljooksus. 1974. aastal korda ta Rahvaste Ühenduse mängudel Christchurchis oma eelmiste mängude võitu 100 m ja 200 m jooksus ning kordas jälle pikemal distantsil maailmarekordit 19,8. 1976. aastal võistles ta Montréali olümpiamängudel, kus ta juhtis 100 m jooksu finaalis päris pikalt, kuid jäi ikkagi teiseks Hasely Crawfordi järel. 200 m jooksu aga tuli ta ülekaalukalt olümpiavõijaks ajaga 20,22.
1978. aastal võitis ta kolmandat korda Rahvaste Ühenduse mängudel 100 m jooksu, kuid 200 m finaali rikkus ära järjekordne vigastus. 1980. aasta olümpiamängudel Moskvas sai ta 200 m jooksus pronksmedali. Ta osales ka Los Angeleses 1984. aasta olümpiamängudel, kus sai Jamaica meeskonnaga 4x100 m teatejooksus hõbemedali.
Paolo Giordano
Sama teose eest pälvis ta 2008. aastal ka Campiello preemia.
Jakarta
Jakarta [džak'arta] on Indoneesia pealinn. Asub Jaava saare põhjarannikul.
Linnas elab üle kümne miljoni inimese. Jakarta koos ümbritsevate aladega moodustab linnastu, mis on tuntud kui Jabodetabek. Seal elab üle 30 miljoni inimese ja see on suuruselt kolmas linnastu Guangzhou ja Suur-Tōkyō järel.
Linnas asub Kagu-Aasia Maade Assotsiatsiooni peakontor.
Ajalugu
Jakarta kohale tekkis juba 5. sajandil hindude asula. 12. sajandil oli see Sunda kuningriigis tähtis sadamalinn ja kandis nime Kelapa.
1527. aastal vallutasid ja hävitasid linna moslemid prints Fatahillah' juhtimisel ning asutasid uue linna Jayakarta.
1619. aastal vallutas linna Hollandi Ida-India Kompanii ja linn nimetati Bataviaks
Alates iseseisvumisest 1945. aastal on Jakarta Indoneesia pealinn.
Haldusjaotus
Ametlikult on Jakarta pealinnaõigustes provints, mis koosneb viiest linnast:
Jakarta haldusalasse kuuluvad ka Seribu saared (8,7 km², umbes 20 000 elanikku).
Geograafia
Jakarta asub Jaava saare looderannikul Ciliwungi jõe suudmes. Jakarta põhjaosa on madal tasandik, millest osa on allpool merepinda. Linna lõunaosa on kõrgem ja künklik. Administratiivselt on Jakarta piirkond 662 km² maismaad ning 6977 km² merd Jakarta lahes, kus on ka tuhatkond saart.
Kogu Jakarta piirkonnas langeb maapind 5 kuni 10 cm aastas, linna põhjaosas kuni 20 cm aastas. Maapinna vajumise üheks põhjuseks on vee väljapumpamine Jakarta kümnemiljonilise elanikkonna veega varustamiseks. Linna kaitsmiseks mere pealetungi eest on ehitatud ja on ehitamisel tammid. Juba on valmis tunnel üleujutuste vee merre pumpamiseks.
Haridus
Jakartas on 18 ülikooli, nende seas Indoneesia Ülikool, Bunda Mulia Ülikool jt.
Philolaos
Philolaos ehk Philolaos Krotonist (vanakreeka Φιλόλαος, ladina Philolaus; u 480...475 eKr – u 405...385 eKr) oli vanakreeka filosoof, kes arvatakse pütaagorlaste ja Sokratese-eelsete filosoofide hulka. Ta on Pythagorase ja Archytase kõrval üks tuntumaid pütaagorlasi.
Ta rääkis ja kirjutas dooria murdes.
Elulugu
Philolaose elust on vähe teada.
Diogenes Laertiose järgi on Philolaos pärit Krotonist. Tema sünnikohana on nimetatud ka Tarast (Tarentum) ja Herakleiat.
Ta kuulus pütaagorlaste ühendusse. Kui pütaagorlaste kokkusaamiskoht 454 eKr maha põletati, õnnestus tal Plutarchose andmetel põgeneda.
Oletused Philolaose sünni- ja surmaaja kohta lähtuvad tema teadaolevatest suhetest Sokratese-eelsete filosoofidega ning pütaagorlaste kokkusaamiskoha mahapõletamise ajast. Platoni dialoogist "Phaidon" ilmneb, et aastaks 399 eKr, mil dialoogi tegevus aset leiab, olid Simmias Teebast ja Kebes Teebas Philolaost kuulanud. Philolaos oli Sokratese ja Demokritose vanem kaasaegne, Empedoklese pisut noorem kaasaegne ning Elea Zenoni, Samose Melissose ja Thukydidese kaasaegne. Kõige selle põhjal oletatakse, et ta sündis umbes 480 eKr.
Allikate järgi oli Philolaos Demokritose sõber. Arvatakse, et ta oli üks Demokritose õpetajatest.
Mõne teate järgi oli Philolaos pagulane algul Lucanias ning seejärel Teebas, kus tema õpilaste seas olid Simmias ja Kebes. Enne Sokratese surma läks ta tagasi Itaaliasse, kus ta oli Archytase õpetaja.
Philolaos oli võib-olla seotud ka pütaagorlastest pagulastega Phleiusis.
Piirid ja piiritud
Philolaose väitel koosnevad kosmos ja kõik asjad kahte liiki asjadest: piiridest ja piiritutest.
Piiritutel ei ole mingit struktuuri ega kvantiteeti. Nende seas on elemendid maa, õhk, tuli ja vesi ning aeg ja ruum.
Piirid piiravad neid piirituid. Piiride seas on kujud ja muud struktureerivad printsiibid.
Harmoonia
Piirid ja piiritud ei ole ühendatud juhuslikult, vaid nad on omavahel sobivuses ehk harmoonias, mis on matemaatiliselt kirjeldatav.
Arvud on tunnetuse võti.
Üks pärineb korraga paaris- ja paaritust arvust, sest paaritule arvule liidetuna tekitab ta paarisarvu ja ümberpöördult.
Üks on alge (täiuslik). Paarisarv (ebatäiuslik) moodustas korrastatud maailma. "Harmoonia tuleneb alati vastanditest; ta on tegelikult paljude segu ja lahutatuid mõtleva ainsa mõtte ühtsus."
Philolaose põhinäide piiride ja piiritute harmoonia kohta on heliredel, kus helide piiritust piiravad täisarvude proportsioonid: oktav, kvint ja kvart on piiratud proportsioonidega vastavalt 2:1, 4:3 ja 3:2.
Kümme
Philolaos lähtus pütaagorlaste arvukontseptsioonist.
Ta rõhutas kümne tähtsust. Kümme on esimese nelja arvu summa, seega neljas kolmnurkarv, tetraktüs, suur, kõikvõimas, kõiketekitav. Ka pütaagorlaste suur vanne anti tetraktüse nimel.
Elemendid ja korrapärased kehad
Rhodose Eudemose sõnul avastas korrapärased hulktahukad Pythagoras; Empedokles oli esimene, kes rääkis neljast elemendist. Philolaos õpetas, et neli elementi vastavad neljale korrapärasele hulktahukale: tuli korrapärasele tetraeedrile, õhk korrapärasele oktaeedrile, vesi korrapärasele ikosaeedrile ja maa kuubile. Viies element eeter vastab korrapärasele dodekaeedrile.
Numeroloogiline kosmoloogia
Et maailma struktuuri määravad arvud, siis maailma tunnetamiseks on tarvis teada arve.
Philolaos oli esimene, kes õpetas, et Maa liigub. On ka arvatud, et see õpetus pärineb Pythagoraselt või Philolaosest nooremalt pütaagorlaselt Hiketaselt Sürakuusast.
Philolaose järgi liiguvad kinnistähtede sfäär, Merkuur, Veenus, Marss, Saturn, Jupiter, Päike, Kuu ja Maa ümber keskse tule (taevakehad liiguvad mööda ringjoonekujulisi orbiite). Keskne tuli on tema järgi maailma kolle (estia), Zeusi kodu ja jumalate ema. Nimi estia on seotud tule- ja koldejumalanna Hestia nimega. Et tema numeroloogiliste kaalutluste järgi pidi ümber keskse tule tiirlevaid kehi olema kümme, postuleeris ta kümnenda keha (Antichthon, Vastu-Maa) teisel pool keskset tuld. Vastu-Maad pole kunagi näha. Maa ja Päike on alati teineteise vastas. Hiljem võttis Philolaose ideed üle Herakleides Pontikos.
Keskse tule juures on tuli piiritu ja kosmose kese on piir.
Astronoomia
Maa pöörleb ümber oma telje või keskpunkti. See idee mõjutas Aristarchost Samoselt.
Mikołaj Kopernik mainib oma teoses "De revolutionibus", et Philolaos juba teadis, et Maa liigub ümber keskse tule.
Philolaos oletas, et Päike on klaasketas, mis peegeldab universumi valgust, mis lähtub kesksest tulest.
Sünoodilise kuu pikkus on Philolaose järgi 29 1/2 ööpäeva, kuuaasta pikkus 354 ööpäeva ja troopilise aasta pikkus 365 1/2 ööpäeva.
Philolaose astronoomiline teooria seletas üsna hästi Päikese liikumist ja päeva pikkuse muutumist aasta jooksul. Pole teada, kui täpne see vastavus teooriaga oli.
Inimene
Inimese sünd on analoogiline kosmose sünniga.
Loode koosneb kuumast, kohe pärast sündimist aga tõmbab ta sisse jahutavat hingus, nii nagu ka kosmos saab alguse keskse tule soojusest ning tõmbab siis sisse piiritu tühjuse ja aja hingust.
Raseduse pikkuseks on talle omistatud fragmendis märgitud seitse kuud ning seda on seostatud arvuga seitse.
Hingelistel võimetel on hierarhia, mille järgi saab eristada loomi taimedest ja inimest loomadest.
Teos
Philolaos oli esimene pütaagorlane, kes kirjutas filosoofilise traktaadi ja avaldas selle. Traktaadi pealkiri oli "Peri physeōs" ("Loodusest") ning ta olevat koosnenud kolmest raamatust ("Maailmast", "Loodusest", "Hingest"). Arvatakse, et see esitas pütaagorlaste koolkonna vaateid.
Sellest on säilinud vaid katkendid filosoofide ja doksograafide teostes. talle on omistatud üle 20 katkendi, mille ehtsuse üle on vaieldud. Tänapäeval arvatakse ehtsateks 11 katkendit. Võltskatkendid on pärit teistest raamatutest, mida esitati tema teostena.
Platon kasutas Philolaose traktaati oma dialoogis "Timaios". Ka "Phileboses" toetub Platon Philolaose metafüüsikale. Speusippos kirjutas Philolaose teosest kokkuvõtte.
Aristoteles kasutas Philolaose teost ühe allikana pütaagorlaste vaadete esitamisel. Pole selge, kas Philolaos samastas asju arvudega, nagu Aristoteles pütaagorlastele omistas.
August Böckh avaldas 1819 raamatu "Die Lehren des Pythagoreers Philolaos nebst den Bruchstücken" ("Pütaagorlase Philolaose õpetused koos fragmentidega"). Aastal 1864 avaldas Schaarschmidt Bonnis raamatu "Die angebliche Schriftstellerei des Philolaos und die Bruchstücke der ihm zugeschriebenen Bücher" ("Philolaose väidetav kirjatöö ja talle omistatud raamatute fragmendid"), kus ta peab kõiki fragmente ebaehtsateks ja omistab nad kõik 1. või 2. sajandist eKr pärinevale raamatule.
Diogenes Laertios
Diogenes Laertiose andmeid Philolaose kohta ei peeta kuigi usaldatavateks.
VIII raamat, 84–85 ''Φιλόλαος Κροτωνιάτης Πυθαγορικός. παρὰ τούτου Πλάτων ''ὠνήσασθαι τὰ βιβλία τὰ Πυθαγορικὰ Δίωνι γράφει.
''ἐτελεύτα δὲ νομισθεὶς ἐπιτίθεσθαι τυραννίδι. καὶ ἡμῶν ἐστιν εἰς αὐτόν·''
II. Ja ta suri kahtlustatuna plaanis kukutada türannia; ja me kirjutasime tema kohta epigrammi:
''τὴν ὑπόνοιαν πᾶσι μάλιστα λέγω θεραπεύειν·
''εἰ γὰρ καὶ μὴ δρᾷς ἀλλὰ δοκεῖς, ἀτυχεῖς.
''οὕτω καὶ Φιλόλαον ἀνεῖλε Κρότων ποτὲ πάτρη,
ὥς μιν ἔδοξε θέλειν δῶμα τύραννον ἔχειν.
"Ma ütlen, et kõik inimesed peaksid eelkõige hoiduma kahtlutuste eest. Sest kuigi oled süütu, kahtlustatuna oled õnnetu. Ja nii tappis Philolaose tema kodulinn Kroton, sest kiivad kodanikud arvasid, et tema maja reetis türanni ürituse."
''Δοκεῖ δ' αὐτῷ πάντα ἀνάγκῃ καὶ ἁρμονίᾳ γίνεσθαι. καὶ τὴν γῆν κινεῖσθαι κατὰ κύκλον πρῶτον εἰπεῖν· οἱ δ' Ἱκέταν <τὸν> Συρακόσιόν φασιν.''
''Γέγραφε δὲ βιβλίον ἕν, ὅ φησιν Ἕρμιππος λέγειν τινὰ τῶν συγγραφέων Πλάτωνα τὸν φιλόσοφον παραγενόμενον εἰς Σικελίαν πρὸς Διονύσιον ὠνήσασθαι παρὰ τῶν συγγενῶν τοῦ Φιλολάου ἀργυρίου Ἀλεξανδρινῶν μνῶν τετταράκοντα καὶ ἐντεῦθεν μεταγεγραφέναι τὸν Τίμαιον. ἕτεροι δὲ λέγουσι τὸν Πλάτωνα λαβεῖν αὐτὰ παρὰ Διονυσίου παραιτησάμενον ἐκ τῆς φυλακῆς νεανίσκον ἀπηγμένον τῶν τοῦ Φιλολάου μαθητῶν.''
Τοῦτόν φησι Δημήτριος ἐν Ὁμωνύμοις πρῶτον ἐκδοῦναι τῶν Πυθαγορικῶν <βιβλία καὶ ἐπιγράψαι> Περὶ φύσεως, ὧν ἀρχὴ ἥδε·
IV. Ta kirjutas ühe raamatu, mille kohta Hermippos teatab mingi tundmatu autori autoriteedile toetudes, et filosoof Platon ostis, kui ta oli Sitsiilias, (olles sinna tulnud Dionysiose õukonda) 40 Aleksandria hõbemiini eest, ning sellest raamatust ta kopeeris oma "Timaiose" jaoks. Aga teised ütlevad, et Platon sai selle kingituseks, olles saavutanud ühe Dionysiose poolt vahistatud noore mehe, Philolaose õpilase vabaduse. Demetrios ütleb oma raamatus nimekaimudest, et ta oli esimene pütaagorlastest, kes kirjutas traktaadi loodusfilosoofiast, ja see algab nii:
"ἁ φύσις δ' ἐν τῷ κόσμῳ ἁρμόχθη ἐξ ἀπείρων τε καὶ περαινόντων καὶ ὅλος <ὁ> κόσμος καὶ τὰ ἐν αὐτῷ πάντα."
"Loodus (physis) maailmakorras (kosmos) sobitati kokku piiritutest ja piiravatest, nii kogu maailmakord kui ka kõik selles." (Fragment 1: DK 44 B 1)
Platoni "Phaidon"
"Phaidonis" on mainitud Philolaose viibimist Kebese ja Simmiase kodulinnas Teebas ning tema ütlust, et ennast ei tohi tappa.
61d: τί δέ, ὦ Κέβης; οὐκ ἀκηκόατε σύ τε καὶ Σιμμίας περὶ τῶν τοιούτων Φιλολάῳ συγγεγονότες; Mis, Kebes? Kas sina ja Simmias ei kuulnud säärastest asjust Philolaosega vesteldes? οὐδέν γε σαφές, ὦ Σώκρατες. Igatahes ei midagi selget, Sokrates. 61e κατὰ τί δὴ οὖν ποτε οὔ φασι θεμιτὸν εἶναι αὐτὸν ἑαυτὸν ἀποκτεινύναι, ὦ Σώκρατες; ἤδη γὰρ ἔγωγε, ὅπερ νυνδὴ σὺ ἤρου, καὶ Φιλολάου ἤκουσα, ὅτε παρ᾽ ἡμῖν διῃτᾶτο, ἤδη δὲ καὶ ἄλλων τινῶν, ὡς οὐ δέοι τοῦτο ποιεῖν: Miks siis üldse öeldakse, et ei ole seaduslik iseenast tappa, Sokrates? Sinu äsjase küsimuse kohta olen mina kuulnud nii Philolaoselt, kui ta meie juures peatus, kui ka mõnelt teiselt, et seda ei tohi teha.
Jakobson
Jakobson on perekonnanimi.
Eestis oli 2019. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Jakobson 510 mehel ja 561 naisel. Perekonnanimede levikult oli Jakobson meeste puhul 60. ja naiste puhul 57. kohal. Nimi on levinuim Viljandi maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 20,37.
Selle kandjate seas on ja on olnud:
Jakobsonideks kutsuti ka Eesti viiesajakrooniseid rahatähti, millel on kujutatud Carl Robert Jakobson.
Sanaa
Sanaa on Jeemeni pealinn.
Sanaa asub 2200 meetri kõrgusel merepinnast.
Sanaa vanalinn on kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Linn on asustatud üle 2500 aasta. Seal paikneb üle 100 mošee, mis on ehitatud enne 11. sajandit. Vanalinn on tihedasti täis tambitud savisegust ja põletatud tellistest torne kivist ehitatud madalamate korruste kohal.
Ühe legendi järgi asutas linna Noa poeg Seem.
Linnas asub Sanaa Ülikool.
Družinnik
Družinnik oli idaslaavlaste hõimuüliku või Vana-Vene vürsti družiina liige.
Varakeskaegse družinniku tüüpiline varustus koosnes soomusrüüst, pika tera ning konksuga sõjakirvest, mõõgast, kilbist (näiteks ümarkilp või vapikilp) ja  koonilisest kiivrist (Spangenhelm).
Družinnikud moodustasid algselt jalaväe, alles 11. sajandil muutus sagedasemaks ratsavägi.
Vaata ka
Druschinnik
Christopher Stringini
pisi|Christopher Stringini 2008. aastal esinemas ansambli US5 koosseisus Christopher Richard Stringini (ka Richie Stringini; sündinud 28. novembril 1988 Chicagos) on USA näitleja, tantsija ja laulja.
Jodopsiinid
Jodopsiinid on kolvikestes sisalduvad värvinägemispigmendid. Keemiliselt väga lähedased rodopsiinile.