cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vello Reedik
Töökäik
Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu Masinaehituse Valitsuse Hans Pöögelmanni nimelise Tallinna Raadiotehnika Tehase insener-konstruktor 1960–1961. TTÜs 1961–2002: masinaehitustehnoloogia kateedri assistent 1961–1965, vanemõpetaja 1965–1968, aspirant ja tunnitasuline õppejõud 1968–1972, laborijuhataja 1971–1972, assistent 1972–1973, vanemõpetaja 1973–1975, dotsent 1975–1985; tööpinkide ja instrumentide kateedri dotsent 1985–1991; masinate projekteerimise kateedri dotsent 1991–1992; masinaehituse instituudi masinate automatiseerimise õppetooli juhataja ja aseprofessor 1992–1997; tootearenduse õppetooli juhataja ja professor 1997–2002; masinaehituse instituudi direktori kt 2000 ja emeriitprofessor 2002. aastast. Töötanud paralleelselt õppetööga konstrueerimisprojektide juhi ja lepinguliste tööde konsultandina Eesti NSV Kohaliku Tööstuse Ministeeriumi Projekteerimise, Tehnoloogia ja Kujunduse Instituudi Innovatsioonibüroos Tehnopol 1981–1992.
Aretha Franklin
Aretha Louise Franklin (25. märts 1942 Memphis, Tennessee – 16. august 2018 Detroit, Michigan) oli USA laulja ja laululooja.
Vello Reedik
Teadus- ja õppetöö mujal
Tšehhi Kõrgema Tehnikakooli (Praha) mehaanikateaduskonna metallilõikepinkide kateeder 1964–1965; City University (London) mehaanikateaduskond 1974–1975; Leningradi Laevaehituse Instituudi laevaautomaatika kateeder 1979–1980; Tallinna Elektrotehnika Instituudi automaatika osakond 1989–1990; tootearenduse intensiivkursused Halmstadi Ülikooli (Rootsi), Taani Tehnikaülikooli, Braunschweigi Tehnikaülikooli (Saksamaa) ja Stockholmi Kuningliku Tehnikaülikooli (KTH) juures 1994-1997.
Aretha Franklin
Ta alustas laulmist lapsena, lauldes Detroiti baptistikirikus gosplit. Tema isa C. L. Franklin töötas selles kirikus kirikuõpetajana. Lauljakarjääri alustas ta 18-aastaselt 1960. aastal, salvestades plaadifirmale Columbia Records, kuid saavutas tagasihoidlikku edu.
Vello Reedik
Teadus- ja õppetöö mujal
Külalislektor Helsingi Tehnikaülikoolis ja Tampere Tehnikaülikoolis 1990, EPMÜs ja TÜs 1997.
Aretha Franklin
1966. aastal otsustas ta sõlmida lepingu Atlantic Recordsiga. Järgmistel aastatel saavutas suurt edu selliste soulilauludega nagu "Respect", "(You Make Me Feel Like) A Natural Woman", "Spanish Harlem" ja "Think". 1960. aastate lõpus nimetati teda juba soulikuningannaks. Ta salvestas Atlanticuga mitu kriitikutelt kiidusõnu kui ka müügiedult edukaid albumeid, mille hulka kuulusid "I Never Loved a Man the Way I Love You" (1967), "Lady Soul" (1968), "Young, Gifted and Black" (1972) ja "Amazing Grace" (1972). 1970. aastatel tekkisid tal plaadifirmaga probleemid. 1979. aastal sai tema isa tulistamises haavata. Pärast seda lahkus Franklin Atlanticust ja sõlmis plaadilepingu Arista Recordsiga, kellega leidis edu albumitega "Jump to It" (1982) ja "Who's Zoomin' Who?" (1985). Aastal 1980 mängis ta muusikalises komöödiafilmis "Bluusivennad" ("The Blues Brothers").
Vello Reedik
Teadustöö põhisuunad
Aerodünaamika, mehhatroonika ja tootearenduse metoodika. Tähtsamaiks teadusalasteks tulemusteks on uudse aerodünaamilise efekti avastamine laminaarse joa ja sellesse süveneva katiku vahel (1969) ning aerodünaamilise resonantsi avastamine koonilise joaga asendianduri retsirkulatsioonitsoonis (1982), millised olid aluseks pneumaatiliste täppisandurite loomisel. Rahvusvahelise tunnustuse on leidnud ka tööd diskreetse pneumo-hüdraulilise järgivajami dünaamika, õhkjoaga massaaži ja mehhatroonikasüsteemide projekteerimise alal. Viimase aja (alates 1998. a) tähtsaim teadustöö tulemus on eri tehnoloogiate baasil põhinevate interdistsiplinaarsete süsteemide sünergiapõhise projekteerimise metodoloogia kavandamine, mis annab võimaluse luua parema toimimiskvaliteediga konkurentsivõimelisi tooteid. Avaldanud üle 100 publikatsiooni teaduse ja tehnikahariduse alal, omab 3 autoritunnistust. Tema juhendamisel on kaitstud 5 doktoritööd.
Aretha Franklin
1998. aastal pälvis ta tähelepanu 40. Grammy auhindade tseremoonial esitatud ooperiaariaga "Nessun dorma". Samal aastal välja antud "A Rose Is Still a Rose" jäi tema viimaseks esineljakümne singliks.
Vello Reedik
Teaduskorralduslik tegevus
Kõrgharidusstandardite koostamise komisjoni liige 1996; TEMPUSe Eesti keskuse nõukogu liige 1992–2001; Eesti Inseneride Liidu (EIL), Eesti Mehaanikainseneride Liidu ja Eesti Masinaehitusinseneride Seltsi (EMES) asutajaliige; NSV Liidu-Tšehhoslovakkia Ühingu presiidiumi liige 1980–1982. TPIs/TTÜs metoodikanõukogu liige 1978–1991; õppeaineregistri ekspertkomisjoni esimees 1997–2000; mehaanikateaduskonna nõukogu liige 1984–2002; konstruktorihariduse õppekavade kuraator 1990–2002. Koostöös Halmstadti Ülikooli, Taani Tehnikaülikooli, Braunschweigi Tehnikaülikooli ja Stockholmi Kuningliku Tehnikaülikooliga üles ehitanud rahvusvahelisel tasemel tootearendus-alase hariduse TTÜ mehaanikateaduskonnas. Osalenud õppelaboratooriumide ülesehitamisel. Eesti-poolne koordinaator Euroopa Liidu PHARE TEMPUS-projektis “Integrated Product Development – Teaching System Leading to Small Business Entrepreneurship” 1994–97; Põhjamaade Ministrite Nõukogu projekti “Network for Education in Integrated Product Development at Tallinn Technical University, Estonia” koordinaator 1997–1998; Eesti Rahvusliku Kvaliteediprogrammi töögrupi ekspert 1999–2000; Eesti Ülikoolide Rektorite Nõukogu kvaliteedikomisjoni liige 2006–2007. Teaduskonverentsi DAAAM organiseerimiskomitee liige (1995, 1996, 1997, 1998, 1999), rahvusvahelise seminari “Tootearendus ja ülikooli-tööstuse suhted” (Tallinn, 1998) organiseerimiskomitee esimees. Avaldanud ajakirjanduses kõrghariduse arengut puudutavaid artikleid.
Aretha Franklin
Franklin suri 2018. aasta 16. augustil 76-aastaselt kõhunäärmevähki.
Billboardi edetabelitesse jõudis kokku 112 tema singlit, mille hulka kuulusid 77 singlit Billboard Hot 100-s, 17 esikümnesinglit ja 20 esikohasinglit R&B edetabelis. Franklini teiste tuntumate laulude hulka kuuluvad "Rock Steady", "Jump to It", "Freeway of Love", "Who's Zoomin' Who", "Chain of Fools", "Until You Come Back to Me (That's What I'm Gonna Do)", "Something He Can Feel", "I Knew You Were Waiting (For Me)" (koos George Michaeliga) ja The Rolling Stonesi laulu "Jumpin' Jack Flash" kaver.
Vello Reedik
Isiklikku
Vello Reedik sündis sõjaväelase peres ja elas lapsepõlves Tondi kasarmus.
Aretha Franklin
Franklin pälvis karjääri jooksul 18 Grammy auhinda, sh Grammy elutööauhinna (1994). Tema plaate on maailmas müüdud üle 75 miljoni, millega kuulub ta läbi aegade edukamate artistide sekka.
Vello Reedik
Isiklikku
Abikaasa Tiiu Reedik (s. Kangur) (1937), lapsed Priit (1962), Tõnu (1963–1992), Reet (1971).
Aretha Franklin
1987. aastal võeti Franklin esimese naisartistina Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks. Ajakiri Rolling Stone on ta valinud kõigi aegade saja parima artisti ja saja parima laulja hulka. 1979. aastast on tal Hollywoodi kuulsuste alleel omanimeline täht. 2020. aastal võeti ta National Women's Hall of Fame'i liikmeks.
Vello Reedik
Isiklikku
Huvitub turismist ja lennundusest. Nooruses harrastanud kergejõustikku, laskmist, mudellendu, aerutamist ja sõudmist, keskeas sulgpalli, võrkpalli ja tennist ning vanemas eas tennist.
Valter Pilv
Valter Pilv (aastani 1938 Valter Pois(s), 16. detsember 1923 Rõuge vald, Võrumaa – 27. august 2011) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu
Valter Pilv oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1951 Antsla Põllumajandustehnikumi, 1956 kaugõppes EPA agronoomiateaduskonna, majanduskandidaat (1963, EPA), väitekiri "Tööprotsesside ratsionaliseerimine Eesti NSV kanafarmides". Oli 1956–61 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) laborant ja ökonomist, 1961–65 noorem- ja vanemteadur, 1965–75 ökonoomika ja katsemajandite osakonna juhataja, 1975–79 ka asedirektor katsemajandite alal, 1979–90 ökonoomika sektori juhataja, 1990–93 teadur.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: põllumajanduse organiseerimine ja ökonoomika, linnu- ja veisekasvatuse ratsionaalne korraldamine, põllumajandustoodangu suurendamine ja tasuvus. Nõukogude Eesti preemia (1975, kollektiivis). 117 teadustrükist.
José Júlio de Souza Pinto
Elu ja töö
Ta sündis Assooridel Angra do Heroísmos, arsti perekonnas, ja elas seal kuni neljateistkümnenda eluaastani. Hiljem elas ta Portos, kus õppis Escola Superior de Belas-Artes'is António Soares dos Reisi ja João António Correia käe all. Aastal 1880, pärast kooli lõpetamist, sõitis ta koos kursusekaaslase Henrique Pousãoga Pariisi.
Sinna jõudes omandas ta koha Alexandre Cabaneli stuudios, õppides William-Adolphe Bouguereau ja Adolphe Yvoni juures École des Beaux-Arts'is. Ta integreerus kiiresti Pariisi kunstiringkondadesse ja esitles enda teoseid kõikidel suurematel näitustel, sealhulgas Pariisi salongis. 1900. aastaks oli ta salongi hindamiskogu liige. Lõpuks esitles ta oma teoseid ka Brasiilias ja Ameerika Ühendriikides.
Ta külastas sageli Portugali, kus ta esitles enda töid Portos ja Lissabonis. Ta oli esimene Portugali kunstnik, kelle tööd olid eksponeeritud Musée du Luxembourgis (nüüd Orsay muuseum). Visiidil Bretagne'i piirkonda vaimustus ta lõunakaldast ja elas seal oma järelejäänud elu, maalides stseene kohalikkest inimestest ja küladest. Ta suri Pont-Scorffis.
Mehis Pilv
Mehis Pilv (sündinud 13. jaanuaril 1947 Tallinnas) on Eesti tehnikateadlane ja majandustegelane.
Elulugu
Mehis Pilv on lukksepa poeg (abikaasa Silja Pilv, arst ja sportlane, oli 1965–67 Eesti meister iluvõimlemises; abikaasa isa oli spordipedagoog ja soomepoiss Uno Sahva).
Lõpetas 1965 Tallinna 5. Töölisnoorte Keskkooli, 1970 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) automaatika ja telemehaanika erialal, tehnikakandidaat (1984, Küberneetika Instituut), väitekiri "Улучшение характеристик быстродействующих преобразователей напряжения в код".
Oli 1962–65 Tallinna Raadioelektroonika Konstrueerimisbüroo (TREKB) raadioaparatuuri monteerija, 1970–74 vaneminsener, 1974–85 ENSV Ministrite Nõukogu teaduse ja tehnika osakonna vanemreferent, osakonna juhataja asetäitja, 1985–89 NSVL Helsingi Kultuuri- ja Teaduskeskuse vanemreferent ja direktori asetäitja, 1989–90 ENSV Plaanikomitee esimehe ja majandusministri asetäitja, 1990–92 Eesti Välismajandusameti peadirektor, 1992 Majandusministeeriumi, Estimpeksi ja Tartu Kommertspanga nõunik, 1993 AS Toval direktori asetäitja, 1994–99 Tallinna Maailmakaubanduskeskuse AS arendusdirektor (nõukogu esimees 1994–), 2000– AS Silmet Grupp arendusdirektor (nõukogu liige, esimees 1997–).
Pidanud TTÜ-s ja Estonian Business Schoolis (EBS) loenguid teemal "Haridus ja toimetulek tööturul kõrgtehnoloogilise suurettevõtte vaatevinklist".
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: raadioelektroonika ja rakendusküberneetika. Eesti Inseneride Liidu asutajaliige (1988), Mainori Kõrgkooli nõukogu liige (1995–), Eesti Keemiatööstuse Liidu juhatuse liige (2002–), Sillamäe linnavalitsuse liige (2003–). Olnud Eesti Võimlemise Assotsiatsiooni juhatuse esimees, Eesti Võimlemisliidu president (1990–). 20 teadustrükist, 1 patent, 6 autoritunnistuse autor või kaasautor.
Charles Stross
pisi|Charles Stross 2. juunil 2013 esinemas kirjandusfestivalil [[HeadRead Tallinna Kirjanike Maja musta laega saalis]] Charles David George "Charlie" Stross (sündinud 18. oktoobril 1964 Leedsis Suurbritannias) on Briti ulmekirjanik.
Soemüür
Soemüür on pliidi juurde kuuluv suitsu lõõridega tellisehitis, mis pliidi kütmisel kuumeneb ja soojendab ruume.
Villu Veski kvartett
Villu Veski kvartett on 1985 Villu Veski asutatud ansambel.
Charles Stross
Stross keskendub oma loomingus teadusfantastikale ja kosmoseooperitele, kuid on kirjutanud ka imeulmet ja Lovecrafti stiilis õuduskirjandust.
Soemüür
Ajaloost
Eestis hakati soemüüre koos pliitidega ehitama 19. sajandi keskpaigas. Põhja- ja Kesk-Eesti rehielamutes ehitati soemüür peamiselt eeskambri ja tagakambri vahele. Mujal Eestis enamasti vastu reheahju külge või rehetoa seina. Muhus, Hiiumaal ja Võrumaal paiknesid lõõrid vahel madala kivipingina toaseina ääres.
Charles Stross
1994–2004 tegi ta kaastööd ajakirjale Computer Shopper, kus kirjutas muuhulgas igakuist Linuxi veergu. Ajanappuse tõttu loobus ta lõpuks ajakirjandusest romaanide kasuks. Tulemusena avaldas ta kõik oma artiklid internetis.
Soemüür
Kirjeldus
Soemüür ehitatakse tänapäeval tavaliselt koos pliidiga ja suurendab tunduvalt pliidi poolt antava sooja kasutegurit. Enamasti ehitatakse soemüür vaheseina osana köögi ja selle kõrval oleva ruumi vahele. Soemüüri on võimalik ehitada erinevates mõõtudes, pika ja hea tõmbega korstna puhul ka tavalisest massiivsemana.
Charles Stross
Charles Strossi romaan "Accelerando" võitis 2006. aastal Locuse auhinna parima romaani kategoorias. "Missile Gap" pälvis 2007. aastal Locuse auhinna parima lühiromaanina. "The Concrete Jungle" võitis Hugo auhinna 2005. aasta parima lühiromaanina ning "Palimpsest" sama auhinna 2010. aastal. Strossi teosed on kandideerinud ka paljudele teistele auhindadele nagu John W. Campbelli mälestusauhind, Arthur C. Clarke'i auhind ja Hugo auhind parima romaani kategoorias, samuti Jaapani Seiuni auhind.
Villu Veski kvartett
Koosseis:
Soemüür
Kirjeldus
Soemüür ehitatakse kahe siibriga, nn suve- ja talvesiibriga. Suvesiibriga avatav lõõr võimaldab pliidist väljuvatel suitsugaasidel minna otse korstnasse, soemüüri soojendamata. Talvesiibri kasutamise korral muudavad kuum õhk ja suitsugaasid kogu soemüüri soojaks. Suvesiibrit kasutatakse ka siis, kui alustatakse tule tegemist pliidi alla, sest seda on otstarbekas kasutada külma kütteseadme korral, kui suitsugaasid liiguvad lõõristikus aeglasemalt. Kui kütteseadme lõõristik on piisavalt soojenenud, siis võib talvesiibri avada ning seejärel suvesiibri sulgeda. Soemüüri lõõristiku tuleb regulaarselt puhastada, igale lõõrile peab olema ligipääs puhastusluugi kaudu. Soemüüril on tavaliselt 4 puhastusluuki.
Charles Stross
Eesti keeles on raamatutena ilmunud Strossi teosed "Accelerando" (2009), "Palimpsest" (2011) ja "Külmem sõda" (2013).
Lehe tänav (Rakvere)
Lehe tänav on tänav Rakvere linna keskosas, mille kaugus on lõuna pool asuvast Keskväljakust linnulennul mõõdetuna 750 m.
Tänav on pikkusega 82 meetrit ja keskmise laiusega 8 meetrit. Lehe tänav paikneb Lilleküla linnaosas ning on umbtänav. Saades alguse Võidu tänava ristmikult, kulgeb lääne suunas ning lõpeb Lille tn 8 (Rakvere Lille Kodu) krundi piiril.
Lehe tänav kujunes välja aastatel 20. sajandi keskosas, kui Lilleküla selles piirkonnas toimus ühepereelamute rajamine.
Tänava ääres asuvad pereelamud koos abihoonetega, need on ehitatud põhiliselt 20. sajandi teisel poolel.
Push Up
Push Up oli 1990. aastate lõpus ja 2000. aastate alguses tegutsenud Eesti ansambel.
Ansamblis laulis Margit Margusson. Lavale olid süntesaatorite taha kaasatud kaks noormeest, kes siiski suuremalt ise muusikat ei teinud.
Enamiku ansambli lugude autoriteks on märgitud varjunimed Mr. Spider ja Mr. Up; oletatavasti on tegu ansambli Jam liikmete Mihkel Mattiseni ja Juss Tammega. Ansambli mänedžer oli Aarne Valmis.
Ansambel andis välja kaks albumit: "Geisha" (1999) ja "Teeme süsti" (2000).
Tuntuimad lood on "Ämblikmees" ja "Seksikas mänguasi".
Vikerraadio saates "Aeg peatub" intervjuus avalikustas Märt Rannamäe, et ansambli liikmed leidis Aarne Valmis ja meeshääl kuulub Mihkel Mattisenile.
Maie Raukas
Maie Raukas (aastani 1951 Maie Lepik, 19. september 1929 Tallinn – 8. jaanuar 2004 Tallinn) oli eesti keemik.
Väike-Ulila pärn
Väike-Ulila pärn on kaitsealune pärn Tartu maakonnas Elva vallas Ridakülas Väike-Ulila paikkonnas (varem Väike-Ulila küla) Rehe talu alal. Puud võeti kaitse alla 1957 (tollal 3 puud, millest 2 hävinud).
Säilinud puu ümbermõõt on 293 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 18m.
Maie Raukas
Elulugu
Lõpetas 1947 Tallinna 8. Keskkooli, 1952 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) insener-keemik-tehnoloogina, 1956 Sverdlovskis Uurali Polütehnilise Instituudi aspirantuuri, tehnikakandidaat (1956, Uurali Polütehniline Instituut), väitekiri "Изучение новых путей переработки нейтральной части каменноугольной смолы". Täiendused Moskva Keemilise Tehnoloogia Instituudis, Leningradi Keemia-Tehnoloogia Instituudis, Moskva Riiklikus Ülikoolis. Aastast 1956 TPI-s (assistent, vanemõpetaja, aastast 1967 dotsent, 1978–1987 füüsikalise keemia kateedri juhataja).
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: 1952–1962 kivisöetõrva ja põlevkiviõli komponentide eraldamise tehnoloogia; 1962–1975 vee osoneerimise tehnoloogia; alates 1975 lisandite lahustuvuse uurimine A2B6 kristallides sõltuvalt komponentide rõhust ja temperatuurist. 32 teadustrükist.
Tour Atlantique
Tour Atlantique on 106 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is. Hoone seisab Tour EDF-i ja Tour Opus 12 vahel.
Louis Bonaparte
pisi|Louis Bonaparte
Tour Atlantique
27-korruseline hoone valmis 1970. aastal. Seal on 26 000 m² põrandapinda.
Louis Bonaparte
Louis Bonaparte (hollandi keeles Lodewijk Napoleon Bonaparte; itaalia keeles Luigi Bonaparte; 2. september 1778 Ajaccio, Corse-du-Sudi departemang – 25. juuli 1846 Livorno, Toscana suurhertsogkond) oli Hollandi kuningas (1806–1810), keiser Napoleon I vend ja keiser Napoleon III isa.
1803. aastal sai Louis Bonaparte brigaadikindrali sõjaväelise auastme.
Lõssa Gora (Illintsi rajoon)
Lõssa Gora (ukraina keeles Лиса Гора) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Illintsi rajoonis. Elanike arv on 466. Pindala on 1,85 km².
Daugavpilsi raudteesild
pisi|Daugavpilsi raudteesild (2011) pisi|Daugavpilsi raudteesild (20. sajandi algus)
Daugavpilsi raudteesild (ka Daugavpilsi kindlusesild, läti Daugavpils dzelzceļa tilts) on raudteesild üle Daugava jõe Daugavpilsis. Asub Daugavpilsi kindluse kõrval.
Sild rajati Dünaburgis aastatel 1858–1862 insener Stanisław Kierbedźi projekti järgi Peterburi–Varssavi raudteele. Tarinduselt oli sild paralleelsete vöödega sõrestiksild all asuva sõiduteega. Sild avati rongiliikluseks üheteelisena 21. mail (vkj 9. mail) 1862. Seda silda sai kasutada ka loomtransport.
Taastamine ja rekonstrueerimine
Teises maailmasõjas sild õhiti 27. juulil 1944. Hiljem purustatud sild taastati ja rekonstrueeriti paralleelsete vöödega sõrestiksillaks.
Kolmeavalise silla pikkus on 400 m.
Horloogijn Tšojbalsan
pisi|Tšojbalsan umbes 1925. aastal pisi|Nõukogude sõjaväelased [[Grigori Štern|G. Štern ja G. Žukov. Keskel Tšojbalsan (1939)]] pisi|Tšojbalsani nägemus "Suur-Mongooliast" Horloogijn Tšojbalsan (mongoli Хорлоогийн Чойбалсан, kirjutati aastatel 1931–1941 Koroloogiin Çoibalsan ja pärast 1931. aastat ᠬᠣᠷᠯᠤ᠎ᠠᠶᠢᠨ ᠴᠣᠶᠢᠪᠠᠯᠰᠠᠩ; 8. veebruar 1895 – 26. jaanuar 1952) oli Mongoolia Rahvavabariigi kommunistlik liider ja Mongoolia relvajõudude marssal (ülemjuhataja) 1931. aastast kuni surmani 1952. Tema valitsemine oli kaasaegse Mongoolia ajaloos esimene ja viimane kord, kui ühe inimese käes oli täielik poliitiline võim. Teda on kutsutud ka "Mongoolia Staliniks". Tema ajal 1930ndate lõpul toimusid Mongoolias Nõukogude Liidu poolt suunatud repressioonid, milles hukkus 30 000 kuni 35 000 mongolit. Enamik ohvritest olid budismi vaimulikud, intelligents, poliitilised dissidendid, burjaadid ja kasahhid ning teised "revolutsiooni vaenlased". Tema intensiivne budistide tagakiusamine viis peaaegu lõpule nende eksistentsi Mongoolias. Samuti likvideeris ta oma konkurente-kaaskommuniste, kellest mitmed surid GULAGi vangilaagrites Nõukogude Liidus.
Kuigi Tšojbalsani pühendumine Jossif Stalinile aitas Mongoolial säilitada Mongoolia Rahvavabariigi alguses selle iseseisvust, sidus see Mongooliat ka tihedalt Nõukogude Liiduga. Kogu tema valitsemise ajal Mongoolia majanduslikud, poliitilised ja sõjalised sidemed NSV Liiduga süvendasid, infrastruktuuri ja kirjaoskuse tase paranes ning Mongoolia iseseisvuse rahvusvaheline tunnustamine laienes, eriti pärast Teist maailmasõda. Kuid tema lootus Stalini abiga ühendada Hiinale kuuluv Sise-Mongoolia Mongoolia Rahvavabariigiga ei teostunud viimase vastuseisu tõttu. Seetõttu ei läinud ta ka Stalini 70. aasta juubelile 1949.
Aastal 2017 andis Mongoolia Pank välja Tšojbalsani mälestusmündi.
Armastuse Ühendriigid
"Armastuse Ühendriigid" on 2016. aastal valminud Poola mängufilm.
Sisu
Filmi tegevus toimub Poolas 1990. aastal. Saabunud on uued ja vabamad ajad, kuid elu on hall ja tulevik ebaselge. Filmi peategelasteks on neli naist, kes kõik ei ole oma eluga rahul ja tahavad seda muuta, kuid ei ole selleks suutelised. Videolaenutuses töötav Agata on oma mehest tüdinenud ja tal on suhe katoliku preestriga. Koolidirektor Iza on oma õpilase isa armuke. Üksildane vanem vene keele õpetajanna Renata tahab tuttavaks saada oma naabrinaise Marzenaga. Iza õde Marzena töötab koolis kehalise kasvatuse ja tantsu õpetajana. Ta on neli aastat tagasi osalenud edukalt missivõistlusel ja tahaks alustada fotomodelli karjääri. Tuntud fotograaf, kes pealinnast kohale sõidab, uimastab ta ja kuritarvitab teda.
Tunnustus
2016. aasta Berliini filmifestivalil võitis film parima stsenaariumi Hõbekaru.
Hernanes
pisi|250px|Hernanes (palliga) 2008. aastal São Paulo särgis pisi|250px|Hernanes 2009. aastal treeningul koos [[Oscar dos Santos Emboaba Júnior|Oscariga]] Anderson Hernanes de Carvalho Viana Lima (enam tuntud kui lihtsalt Hernanes; sündinud 29. mail 1985 Recifes) on endine Brasiilia jalgpallur (kesk- või ründav poolkaitsja).
Klubikarjäär
2010. aasta augustis liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga Rooma Lazio, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Üleminekusumma oli 11,1 miljonit eurot. 2013. aastal võitis ta klubiga Itaalia karika.
2014. aasta jaanuaris siirdus ta Milano Interi. Seejärel suundus ta 2015. aasta augustis Juventusesse, kellega tuli hooajal 2015–16 Itaalia meistriks.
2017. aasta veebruaris müüdi ta Hiina kõrgliigaklubile Hebei China Fortune.
2017. aasta juulis suundus ta laenule São Paulosse, mis oli sel ajal Brasiilia liigas kukkunud väljalangemistsooni. Hernanes lõi oma viies esimeses mängus viis väravat, aidates São Paulol kõrgliigasse püsima jääda. Samal hooajal valiti ta neljandat korda oma karjääri jooksul Brasiilia kõrgliiga sümboolsesse koosseisu.
2018. aastal naasis ta Hiina. Sama aasta lõpus läks ta tagasi São Paulosse ja sõlmis klubiga kolmeaastase lepingu.
2021. aasta augustis liitus ta Brasiilia kõrgliigaklubiga Sport Recife. Seal mängis ta kuni aasta lõpuni.
2022. aasta mais teatas Hernanes sportlaskarjääri lõpetamisest.
Koondisekarjäär
2008. aasta suveolümpiamängudel võitis ta Brasiilia olümpiakoondisega pronksmedali. Brasiilia jalgpallikoondises tegi Hernades debüüdi samal aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. novembril 2011 sõprusmängus Gaboni vastu. Hernanes kuulus Brasiilia koondisse 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel. Brasiilia koondises mängis ta aastatel 2008–2014 kokku 27 korda ja lõi kaks väravat.
Veenus (ansambel)
Veenus oli Eesti ansambel.
Ansambli asutas 1971 Kaja Kõlar.
Liikmeid:
Ceikiniai vald
Ceikiniai vald (leedu keeles Ceikinių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Ignalina rajooni territooriumil.
Valla pindala on 83 km². 2011. aasta seisuga elas seal 557 inimest. Valla keskus on Ceikiniai küla. Vallamaja asub aadressil Bažnyčios g. 18. Vallavanem on Saulius Zabolevičius. pisi|Vallamaja pisi|Nevaišiai mägi pisi|Zatišiuse kalmistu
Örsted
Örsted (tähis Oe) on magnetvälja tugevuse mõõtühik CGS-süsteemis.
SI ühikutes
Ühik on nimetuse saanud Taani füüsiku Hans Christian Ørstedi järgi.
Pits
pisi|kolm 16. sajandi nõelapitsi Pits on üks tekstiili liike, mustriline ažuurne võrkjas kudum, mis võib esineda ääristava kaunistava ribana või kaunistava detailina, kuid ka kangana .Pitsi on võimalik valmistada õmmeldes (punto in aria, tohtpits, hardangertikand, Battenburgi pits jm), põimides (niplispits), sõlmides (makramee), heegeldades või varrastel kududes.
Pitse tarvitatakse tanude, käiste, kraede, põllede ja teiste riideesemete, samuti käterättide, kardinate, päevatekkide, voodipesu jms kaunistamiseks. Tehniliselt on pits tekkinud kangaääre kinnistamisest ja arenenud sealt iseseisvaks riideääre kaunistuseks. Pits kinnitatakse kanga külge kas palistuse külge õmmeldes või heegeldades või vabalt rippuvate lõimelõngade sõlmimise abil.
Pitside jaotus
Pitse võib jaotada rühmadesse valmistamisviisi järgi:
Materjali järgi saab pitsi jagada tekstiilist pitsiks ja metallpitsiks.
Windsor
Windsor võib tähendada järgmist:
Lasketiir
pisi|USA lasketiir (1915) Lasketiir (ka tiir) on maa-ala või ruum, mis on kohandatud laskmise harjutamiseks. Sageli on lasketiirus märklauad ja eri positsioonid, kust lasta.
Vana-Nurtu Ellu tamm
Vana-Nurtu Ellu tamm (ka Ellu tamm) on kaitsealune tamm Rapla maakonnas Märjamaa vallas Vana-Nurtu külas. Puu võeti kaitse alla 1958.
Puu ümbermõõt on 434 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 24 m.
Puidutõrv
Puidutõrva kasutatakse näiteks puidu konserveerimiseks ja fenoolide tootmiseks.
Puit koosneb põhiliselt tselluloosist (30–60%), hemitselluloosist (20–30%) ja ligniinist (20–30%), okaspuudes on ka vaiku. Õli ja tõrva kui sellist pole olemas ei puidus, kivisöes ega põlevkivi kerogeenis – need tekivad kõrgmolekulaarsest orgaanilisest ainest kuumutamisel ilma hapniku juurdevooluta (utmine).
Ajalugu
Eesti aladele jõudis puutõrva põletamise oskus ilmselt balti hõimude kaudu ja seda arvatavasti juba muinasajal. Teadaolevalt oli eestlastel muinasaja lõpul arvukalt laevu, millest võib järeldada, et vajati ka suuremas koguses tõrva. Kirjalikke teateid tõrva valmistamise kohta siinmail leidub alates keskajast. Peamised tõrvatootmispiirkonnad olid männimetsarikastel aladel Saaremaal Mustjalas, Hiiumaal Kõpu poolsaarel ja Pihkva järve lähistel Orava metsades. Eestis põletati tõrva peamiselt oma tarbeks ning vähesel määral ka kohalikuks vahetuskaubaks. Koduse tõrvaajamise oskuste hääbumist võib aga seostada II maailmasõja lõpu ja 1940. aastatega, mil muutus radikaalselt kogu senine ühiskondlik elukorraldus. 1950. aastatel tõrjus puutõrva lõplikult välja põlevkivitõrv – seega männikändude uttesaadused asendusid põlevkivi uttesaadustega. Tõrvapõletamise oskuste taaselustamine algas 1990-ndate alguses. Tänapäeval põletatakse Eestis kvaliteetset puutõrva juba mitmel pool (Saaremaal Lümandas, Põlvamaal Rasinal, Kabala metskonnas Tõrvaaugul).
Tõrv sobib hästi välitingimustes asuvate puitpindade katmiseks. Tõrv kaitseb puitu ja teisi materjale päikesekiirguse ja niiskuse hävitava mõju eest, on viskoosne – kui kihti tekivad praod, täituvad need uuesti tõrvaga. Kasetohust aetud tökat sobis hobuseriistade ja saabaste määrimiseks.
Kõige rohkem tõrva saab männipuidust, eriti pehkimahakanud juurtest ja kändudest. Esmalt tuleb puit kuivatada ning raiuda parajateks tükkideks ehk käredeks, et tõrv puust kergemini välja jookseks. Käresid kuumutatakse hapnikuvaeguses. Suletud ahjust eraldub kõigepealt tärpentin ja nn puuhape. Temperatuur, mille juures tõrv jooksma hakkab, on umbes 400 °C. Jahtumisel tahkestuva tõrva saamiseks tuli tõrva keeta, et selle vedelad koostisosad lenduksid. Ajaloolisi tõrvaajamise viise – eelistatult looduslikel nõlvadel või kraavi kaldas – on mitmeid. Tõrvaajamine on arenenud aukudes põletamisest riitades põletamiseni ja sealt omakorda raudpajani ning erineva konstruktsiooniga ahjudeni. Viimaste levik sai alguse 18.–19. sajandi vahetusel, mil mõisates hakati otsima uusi sissetulekuallikaid – enda tarbeks tõrva ajamine asendus ajapikku pooltööstusliku tootmisega.
left|pisi|Tõrvahaud Soomes Paul Kogerman on 1918. aastal avaldanud raamatu, puidu kuivdestilleerimisest mitut tüüpi ahjudes. See on põhjalik ülevaade ilma õhu juurdepääsuta puidu kuumutamisel saadavatest saadustest, nende saagistest, ahjude ja seadmete ehitusest ning protsesside tingimustest. Saada võis atsetooni, puupiiritust (metanooli), metüüleetrit, äädikhapet, kerget õli (tärpentini), rasket õli, tõrva ja jäägina puusütt.
Pajas põletamise juhis. See on oma lihtsusest tingituna olnud üks levinum tõrvapõletamise viis. Siin tõrvapuid ei põletata, vaid kuumutatakse hapnikuvaeses keskkonnas. Künka nõlvale kaevatakse madal süvend, mille põhja asetatakse nõgus plekk auguga keskel. Selle augu alla pannakse plekist tehtud lehter, mille otsa tuleb metallrenn või toru, et juhtida saadav tõrv madalamal asetsevasse anumasse. Nüüd tuleb pada täita võimalikult tihedalt peeneks lõigatud püstiasendis käredega ning asetada see kummuli plekile. Paja servad peab saviga tihendama, mille võib veel omakorda katta liivakihiga. Paja ümber ja peale tehakse tuli. Kui savi kütmise ajal praguneb, siis tuleb liiva peale raputada. Muidu võivad käred õhuhapniku juurdepääsul põlema süttida. Kütmise võib lõpetada, kui tõrvavool jääb väiksemaks – muutub niiditaoliselt nirisevaks. 40–50-liitrise paja puhul pärast eelsoojendust kestab tõrvaajamine 3–4 tundi ja tõrva saadakse umbkaudu 4 liitrit.
Nikola Vlašić
pisi|Nikola Vlašić 2018. aastal Moskva CSKA särgis Nikola Vlašić (sündinud 4. oktoobril 1997 Splitis) on Horvaatia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Torino ja Horvaatia jalgpallikoondises.
Klubikarjäär
2017. aasta augustis sõlmis ta viie aasta pikkuse lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Everton. Üleminekusumma oli umbes 10 miljonit naela ning see oli Hajduk Spliti läbi aegade suurim müük.
2018. aasta augustis suundus ta hooajaks laenule Venemaa kõrgliigaklubisse Moskva CSKA. 2019. aasta juunis sõlmis ta CSKA-ga püsiva lepingu.
Nöör
Nöör on punutud või keerutatud sidumis- ja kinnitusvahend.
Nikola Vlašić
Klubikarjäär
2021. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga West Ham United. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 28. detsembril 2021 mängus Watfordi vastu. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 28. detsembril 2021 mängus Watfordi vastu. 2022. aasta augustis läks ta West Ham Unitedist laenule Torinosse.
Nöör
Klassikaliselt on nööri materjal tekstiilkiudaine. Nöör on jämedam kui niit ja peenem kui köis.
Nikola Vlašić
Koondisekarjäär
Debüüdi Horvaatia rahvuskoondises tegi ta 28. mail 2017 sõprusmängus Mehhiko vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 6. septembril 2019 EM-i valikmängus Slovakkia vastu. 2021. aasta Euroopa meistrivõistluste viimases alagrupimängus 22. juunil lõi ta värava Šotimaa vastu.
Isiklikku
Tema õde on kõrgushüppaja Blanka Vlašić. Tema isa Joško Vlašić on kergejõustikutreener ja endine kümnevõistleja.
Korpusearst
Korpusearst (vene keeles врач корпуса, slängis корврач) oli Punaarmees ja NSV Liidu mereväes aastatel 1935–1942 kehtinud sõjaväeline auaste meditsiiniteenistuse juhtivkoosseisule.
Punaarmee maa- ja lennuväes aastatel 1935–1940 vastas korpusearstile korpusekomandöri auaste. Mereväes vastas korpusearstile 1. järgu flagmani auaste. Korpusearstist kõrgem auaste oli armeearsti (mida kellelegi ei ole antud) ja madalam diviisiarsti auaste. 1940. aasta mais kehtestati sõjaväe kõrgemale juhtivale koosseisule kindralite ja admiralide auastmed, kuid meditsiiniteenistuses seni kehtinud auastmed jäid muutmata. Küll aga muudeti nende vastavust maa-, õhu- ja mereväe aukraadidele ühe astme võrra kõrgemaks. Nii hakkas korpusearstile vastama maa- ja õhuväes kindralpolkovniku ja mereväes admirali auaste.
2. jaanuaril 1943 viidi NSV Liidu Riikliku Kaitsekomitee määrusega meditsiiniteenistusele sisse uued auastmed. Senistele korpusearstidele anti 1943. aastal ümberatesteerimise käigus kas meditsiiniteenistuse kindralmajori või meditsiiniteenistuse kindralleitnandi auaste.
Ļaudona piiskopilinnus
Ļaudona piiskopilinnus (eesti Laudoni, saksa Laudon, Laudohn, läti nimekuju 1926. aastani Liograde, Lijogrāde, vene Левдань) oli Riia peapiiskopkonna lätlaste aladel asunud piiskopilinnus , mis paikneb Lätis, Vidzeme kultuuriajaloolises piirkonnas, Madona piirkonnas (Madonas novads) , Laudoni vallas (Ļaudonas pagasts), Ļaudona asulas, Svētupe (Laudohne) jõe vasakkaldal, selle jõe kääru poolt moodustatud poolsaarel, u 400 meetrit Svētupe suubumisest lõuna pool voolavasse Aiviekste (Ewst) jõkke.
Nimekujud
Linnuse nime saamise kohta on arvatud, et see pärineb 12. sajandil Inglismaalt Brandenburgi marki rännanud šoti Lowdouni suguvõsast, kes siis juba 1196. aasta paiku esimeste ristisõdijatega koos Vana-Liivimaale saabusid ja kellele hiljem linnus välja oli läänistatud ning kes edaspidi linnuse külje all ka maad ja mõisat omasid.
Laudohn, Lawdon, Loudon, Lowdoen
Linnus XIII sajandist Liivi sõja lõpuni
12.–13. sajandil asus praegusest Laudonast 5 km lõunas Sāviena linnamägi, mis oli Jersika vürstkonda kuuluva ümbritseva Gerdene piirkonna keskus.
1271. aasta annab linnuse rajamisajaks Arndt (1753), 1275 kroonik Helms, ajaloolane Leonid Arbusow koguni 1375. aasta. Dokumentaalset kinnitust neile daatumeile ei ole, kuid Riia peapiiskopkonna kagupiiri tugevdamiseks oli juba 13. sajandi lõpul sellesse piirkonda mingit sõjalist tugipunkti kasvõi kindlustatud maamõisa näol tarvis. Ka teised baltisaksa ajaloolased peavad 1271 või 1272 aastat usutavaks ja ehitajaks peapiiskop Johann von Lünenit. Lätlaste versiooni järgi käskis peapiiskop Svētupe suudmesse linnuse ehitada 1274.
1375. aastal, kui toimus leedukate suur sõjakäik piirkonda, kroonikas linnust ei mainita. Seetõttu on ka oletatud, et linnust siis veel ei eksisteerinudki.
1432. aastal on linnust esimest korda ürikus mainitud. Peapiiskop külastas linnust harva, kuid mingil ajal on see olnud ka residentslinnus. 1432. aasta 28. oktoobril (am Tage Simonis Judä) läänistas peapiiskop Henning Scharpenberg Laudona linnusepiirkonnas vasall Otto Laudonile 4 aakrit maad, millest hiljem kujunes Toce (Totzeni) mõis. Keskajal kuulusid Laudona linnusele ka Lubāna (Lubahn´i) ja Odsen´i mõis, samuti endine Abel´i mõis. Laudon on algselt šoti päritolu aadlisuguvõsa (Loudoun), Tootzeni mõisas sündis ka hilisem kuulus Austria kindral, vabahärra Ernst Gideon von Laudon.
1457. aastal on Laudonat nimetatud linnusenimekirjas kui lossi, millele kuulub eraldi kirik ja ümbritsev kihelkond või lossilään.
1562. aastal pärast Liivimaa konföderatsiooni lagunemist läks Laudona Poola valdusse.
1568 andis Poola Üleväina Liivimaa administraator Jan Hieronimowicz Chodkiewicz Laudona ametkonna ja linnuse eluaegseks kasutamiseks Christoph Jatzkow von Bankawile.
1575. aasta 21. oktoobril kinkis Chodkiewitz Laudona ametkonna oma nõunikule, Berzaune Heinrich von Tiesenhausenile päriseks, kuid tingimusega, et Bankaw võib oma elupäevade lõpuni sinna elama jääda. Poola kuningas Zygmunt III Waza seda heldet annetust hiljem täielikult ei kinnitanud.
1577. aasta 18. augustil hõivasid Moskva tsaaririigi väed Liivimaa sõja ajal Krustpilsi (Kreuzburg) alt tulles vastupanuta Laudona linnuse ja lahkudes edasi Sesviina (Cesvaine) poole, õhkisid selle. Pärast lossi purustamist küüditati kõrvalasuva Toce mõisa omanik Lauwdohn Venemaale, kust ta küll hiljem tagasi pääses.
1577. (vene kroonikas 7085.) aasta kohta kirjutab vene kroonika: Laudonini (Levdun) oli Ivan Groznõil (juba vallutatud aladel) 7 sõjaväelaagrit-peakorterit. Neist viimasest (ilmselt Krustpilsi juures) saatis ta (17. augusti paiku) Laudoni linnuse sakslaste juurde Pjotr Zlobinovitš Naštšokiniga ultimaatumi, et viimased linnuse talle vastupanuta loovutaksid, mille eest siis neile elu kingitakse ja neil minna lastakse. Ja Naštšokin, saabunud linnuse juurde, saadab viimasesse ühe Väina lätlase Petri kirjaga. Samal päeval saadab Naštsokin tsaari juurde kulleri Jermolka Skobeltsini koos sakslase Kristoforiga linnusest ja teatega, et ta on linnusesse sisse saanud ja Laudoni on Vene tsaari vägedele alistunud. Samal ajal tulid Laudoni sakslased tsaari ette ja said temalt loa lahkuda (võimalik, et jõge mööda) Väina äärde ja sealt Kuramaale. Tsaar ise lahkus 18. augusti paiku koos põhivägedega Cesvaine (Tsässviina, Tšestvin) piiskopilinnuse poole ja käskis Laudoni linnuse purustada (Ilmselt, et tähtsat jõeületuskohta ja varustusteed võimaliku üllatusrünnaku puhul mitte ohtu seada).
Linnusekoht Liivi sõja lõpust tänapäevani
1596. aasta 1. mail andis Poola kuningas Zygmunt III Johann von Tiesenhausenile, tema naisele Elisabeth Platerile ja nende pojale Heinrichile Laudona mõisa eluaegse pärimisõiguseta kasutusõiguse. Mõis ehitati ilmselt XVI sajandi lõpus linnusevaremete vahele, kasutades õhkimisest püstijäänud müüre kivimurruna mõisa majandushoonete püstitamiseks.
16. sajandiks polnud linnusest enam midagi alles jäänud, hilisemate sajandite linnustenimekirjades teda enam ei mainita.
1613. aastal oli Berzaune ja Laudona härra Poola kindral Johann Carl Chodkiewitz.
1625. aastal läänistas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Laudona ja Berzaune mõis kindral Johan Banérile, kelle poja lesele Maria Skyttele kinnitati need 1679. aastal uuesti, kuid hiljem mõisate reduktsiooniga võeti Rootsi kroonile tagasi.
1641. aastal on Bērzaune (Berson´i), Deewen´i, Sellgowsky, Mārciena (Mahrzen´i), Lubahn´i ja Laudon´i mõis moodustanud ühise valduse pindalaga kokku 114 aakrit.
1738. aastal annetas Venemaa keisrinna Anna Ivanovna Laudona, Lubahn´i ja Odsen´i mõis Justiitskolleegiumi asepresidendi Carl Ludwig parun Mengdeni omandusse.
1782 kirjutab August Wilhelm Hupel oma "Topograafilistes teadetes", et "Laudohna mõisahooned seisavad endise peapiiskopi lossi müüridel."
1786. aastal on Anton Friedrich Büsching oma geograafiaraamatus maininud Laudonat purustatud linnusena. Siit nähtub, et tollal olid linnusevaremed veel alles.
1905. aasta revolutsioonis põles mõis maha.
Ehitus
Tõenäoliselt on otstarbe järgi tegemist olnud eelkõige majanduslinnusega. Laudona kuulus koos Koknese, Lielvarde, Üksküla, Krustpilsi, Sesviina (Cesvaine), Kulna (Gulbene), Viļaka ja Lubāna linnusega Koknese foogti haldusvõimu piirkonda.
Laudona näol oli tegemist ka olulise ja tollal peaaegu ainukese ülekäigukohaga Aiviekste (saksa Ewst) jõe alamjooksul. Ilmselt oli ülekäigukoha valvamine ja kaitsmine ka üks linnuse põhiülesannetest.
Jõelookes oleva poolsaare, kus arvatavasti linnus asus, pindala on ca 160×120 meetrit, u 2 m kõrguse linnusekünka pindala on ligikaudu 90×70 meetrit. Linnuse välisilme kohta andmeid pole. Armin Tuulse on linnust maininud vabatüübilise laagerkastelli grupis, ilmselt ka sealse piirkonna teiste linnuste ehitusstiili silmas pidades.
Praegune seisukord
On määratud kindlaks oletatav linnuseküngas, kuid maapinnal rajatisest nähtavaid jälgi säilinud pole. 1782. aasta andmetel asusid vana linnuse müüridel 1905. aasta revolutsiooni sündmustes maha põlenud mõisa härrastemaja ja majandushooned.
Pielavesi vald
Pielavesi vald on vald Soomes Põhja-Savo maakonna lääneosas Ylä-Savo regioonis Iisalmist 52 km edelas ja Kuopiost 75 km loodes. See piirneb põhjas Kiuruvesi linnaga, kirdes Iisalmi linnaga, kagus Kuopio linnaga, lõunas Tervo vallaga, edelas Keitele vallaga ning läänes Pyhäjärvi linnaga ja Pihtipudase vallaga.
Valla pindala on 1406,58 km², sealhulgas maapindala 1153,32 km² ja veepindala 253,26 km².
Elanike arv on 4694 (1. detsember 2016). Rahvastiku tihedus on 4,07 in/km².
Valla keskus on Pielavesi ehk Pielavesi kirikuküla.
Haldusajalugu
Vald asutati 1811.
Loodus
Vallas on Pielavesi järv, mille pindala on 110,1 km² ja kaldajoone pikkus 419,7 km. Järve ääres on 1500 suvilat. Ka osa Nilakka järvest jääb Pielavesi valla territooriumile.
Omavalitsus
Halduskeel on soome keel.
Rahvastik
31. detsembril 2014 oli 98,2%-l elanikest emakeel soome keel, 0,1%-l rootsi keel ja 1,7%-l muu keel.
Vallas on järgmised külad: Heinämäki, Joutsenniemi, Jylhä, Jylänki, Karjala, Koivujärvi, Kotaniemi, Kuivaniemi, Kurolanlahti, Lammassalo, Lampaanjärvi, Lappetelä, Laukkala, Leppämäki, Löytynjärvi, Löytynmäki, Niemisjärvi, Pahkamäki, Pajumäki, Pappila, Pauha, Pielavesi ehk Pielavesi kirikuküla, Pukara, Saarela, Sulkava, Säviä, Taipale, Tallus, Tommanmäki, Tuovilanlahti, Vaaraslahti ja Venetmäki.
Tuntud pielavesilasi
Tuntuim Pielavesi vallast pärit inimene oli Urho Kekkonen, kes oli 1956–1982 Soome president. Ta sündis 3. septembril 1900 Lepikko torparimajas (Lepikon torppa).
9. augustil 1918 sündis Pielavesi vallas kirjanik Lauri Kokkonen, kelle näidendi järgi kirjutas tema sugulane Joonas Kokkonen oma ainsa ooperi "Viimeiset kiusaukset". Helilooja suvitas Pielavesi vallas.
Pielaveden Sampo on tulnud kaks korda Soome meistriks võrkpallis. Sellesse spordiühingusse kuulub ka 1984. aastal Pielavesi vallas sündinud odaviskaja Antti Ruuskanen.
Pielavesi vallast on pärit ka klassikaline filoloog Paavo Castrén, kristlik kirjanik Tapio Nousiainen, skulptor Elsa Mäkelä, kunstnik Saila Niskanen, fotograaf Aino Ikäheimo, rahvamuusik Ilpo Saastamoinen, odaviskaja Juha Laukkanen ning peapiiskop Leo.
Jaak Aab tegi 1991–1994 Pielavesi vallas maatööd.
Ajalugu
17. sajandil oli tegu hõredalt asustatud alaga, kus elasid järveäärsed kalurid ja alepõllumehed ning mis kuulus osalt Iisalmi kihelkonda, osalt Rautalampi kihelkonda. Esimene kirik oli Lammassalos. Aastal 1683 rajati praegusesse Pielavesi valda Kirkkosaari saarele Iisalmi koguduse kabel ja rajati kabelikogudus. Aastal 1692 valmis samas kohas kirik, mille torn aastast 1754 on säiinud. Aastal 1878 valmis lääniarhitekt Ferdinand Öhmani kavandatud puidust Pielavesi kirik Pielavesis, mida Pielavesi kogudus kasutab seniajani. Sellest umbes 30 km põhjas asuv Laukkala kirik ehitati 1939–1940.
Stuudio 8
Stuudio 8 oli Eesti ansambel, mis tegutses 1962-1964.
Ansambli juht oli Uno Naissoo.
Liikmed:
Take That
pisi|Take That (Donald, Barlow ja Owen) praegune koosseis esineb Šotimaal Glasgow's 2017. aastal.
Take That on inglise popmuusikaansambel, mis loodi 1990. aastal Manchesteris. Praegu kuuluvad sellesse Gary Barlow, Howard Donald ja Mark Owen. Algkoosseisus olid ka Jason Orange ja Robbie Williams. Barlow on ansambli laulusolist ja peamine laulukirjutaja, Owen ja Williams pakkusid esialgu taustavokaali ning Donald ja Orange tegutsesid peamiselt tantsijatena.
Nad on saanud kaheksa Briti muusika auhinda - võitsid parima Briti ansambli ja parima Briti Live Acti. 2012. aastal pälvisid nad Ivor Novello auhinna silmapaistva panuse eest Briti muusikasse. British Phonographic Industry (BPI) andmetel on Take That sertifitseeritud Suurbritannias 14 miljoni albumit ja 10,8 miljoni singlit.
Bad Bevensen
pisi|Bad Bevensen
Bad Bevensen on linn ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Uelzeni kreisis. Valla pindala on 48,01 km². 31. detsembril 2017 elas seal 9097 inimest. Vald asub Lüneburgi nõmmest (Lüneburger Heide) idas. Ilmenau jõgi, mis on Elbe lisajõgi, voolab läbi Bad Bevenseni. Bad Bevensen on tuntud kuurort.
Valda kuuluvad Gollerni, Groß Hesebecki, Jastorfi, Klein Bünstorfi, Klein Hesebecki, Medingeni, Röbbeli, Sasendorfi ja Seedorfi küla. Jastorf asub umbes 3 km kesklinnast lõunas. Seal asub rauaaja kalmistu, mis on andnud nime Jastorfi kultuurile.
G20 tippkohtumise eel 2017. aastal korraldasid vasakpoolsed äärmuslased linnas tulekahju.
Põhja Pojad
pisi|1.Soome vabatahtlike salk (Ekströmi pataljon) suundumas Tallinnas [[Vabaduse väljak|Peetri platsile paraadile 30. detsembril 1918. Kolonni ees vasakult: 1.kompanii ülem Anto Eskola, salga ülem Martin Ekström (vaatab taha), salga adjutant Elmar Kirotar. ]] Põhja Pojad (soome keeles Pohjan Pojat) oli Soome vabatahtlikest moodustatud rügement Eesti Vabadussõjas.
Värbamine algas Soomes 1918. aasta novembris, mil Soome riigihoidja Pehr Evind Svinhufvud otsustas Eestit majanduslikult ja sõjaliselt toetada. Moodustati üksikpataljon major Martin Ekströmi ja rügement "Põhja Pojad" eesti soost Soome kodusõja kangelase kolonelleitnant Hans Kalmi juhtimisel.
Ekströmi pataljon (5 kompaniid, kokku 1154 meest) jõudis Tallinna 30. detsembril 1918, "Põhja Pojad" (2 pataljoni, suurtükiväedivisjon ja muud väeosad, kokku 2014 meest) 26. jaanuaril 1919.
Ekströmi pataljon sõdis Viru rindel, "Põhja Pojad" lõunarindel.
Soome vabatahtlike üldjuht oli 1919. aasta 25. jaanuarist kuni märtsi alguseni kindral Martin Wetzer.
Hans Kalmu üleskutse
Katkend Hans Kalmu Soomes avaldatud värbamisüleskutsest : ''„Mehed! Taas on vaenlane ründamas! Inimkond ja õigus on ohus! Sel korral ei ründa vaenlane Päijänne rannikule, aga on sellele vaatamata sama ohtlik. Seesama vaenlane, keda me üheskoos võitsime eelmisel talvel, ähvardab nüüd hukutada Eesti vennasrahva, minu kodumaa. Võidu mõju ulatub Soomeni välja, kui see nõnda jätkub. Eelmisel talvel oli mul õnn võidelda teiega koos teie sünnimaa, minu hõimurahva eest. Küsin teilt: kas tahate nüüd võidelda minu sünnimaa, teie hõimurahva eest, kes on nüüd hädaohus?”''
Saulkrasti raudteejaam
pisi|Saulkrasti jaamahoone Saulkrasti raudteejaam on raudteejaam Riia-Skulte raudteeliinil Saulkrasti piirkonnas Saulkrastis.
Saulkrasti raudteejaam avati 1. juunil 1934. Jaam asub endiste Neibāde ja Pēterupe asulate vahelisel alal. Algselt oli jaamahoonena kasutusel kaubavagun, ent aastal 1935 avati Saulkrastis jaamahoone. Raudteejaama algse hoonega sama projekti järgi valmis ka Vecāķi raudteejaam. Aastal 1944 hävis jaamahoone, praegune jaamahoone valmis 25. juunil 1952. Varasematest jaama juurde kuulunud ehitistest on siiski säilinud veetorn. Aastal 2014 alustati jaamahoone renoveerimist.
Keeleuniversaal
Keeleuniversaal ehk lingvistiline universaal on keelenähtus, mis on ühine paljudele või kõigile loomulikele keeltele.
Keeleuniversaalid jagunevad hõlmavuse alusel absoluutseteks universaalideks ja universaalseteks tendentsideks. Absoluutsed universaalid on keelenähtused, mis esinevad kõigis seni uuritud keeltes. Sellisteks nähtusteks on näiteks kaashäälikute ja täishäälikute olemasolu, vähemalt ühe sulghääliku olemasolu, vahetegemine nimisõnade ja tegusõnade vahel ning küsimuse moodustamise vahendite olemasolu. Absoluutseid universaale on siiski üsna vähe. Universaalsed tendentsid on nähtused, mida leidub enamikus keeltes, kuid mitte kõigis. Selliseid universaale on märksa rohkem, näiteks vokaali [i], sulghäälikute [p], [t], [k], omadussõnade olemasolu.
Nii absoluutseid universaale kui universaalseid tendentse saab jagada lihtuniversaalideks ja tingimuslikeks universaalideks. Lihtuniversaalid kehtivad keeltes sõltumata sama keele teistest nähtustest. Eelpool kirjeldatud universaalinäited olid kõik lihtuniversaalid. Tingimuslikud universaalid seostavad omavahel kaks või enam struktuurijoont tingimusliku väitena: "Kui keeles on X, siis on seal ka Y." Näiteks: "Kui keeles on kaks helitut sulghäälikut, siis üks neist on [t]".
Berend Gildenmann
Berend (ka Bernhard, Pärend) Gildenmann (3. oktoober 1822 (vana kalendri järgi) Vana-Vigala, Peru talus – 8. aprill 1884 Pärnu), oli koolmeister, kirjanik ja trükkal.