cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tähevärav: Kontiinum
Filmi tootmine
Film on pühendatud Paul McCanni ja Anthony Huntrodi mälestusele, kes kaotasid oma elud filmivõtete(mitte Kontiinumi) ajal jääkatte all, kui olid allveelaeva peal. Filmi tehti kokku 19 päeva, lisaks filmiti Arktikas 5 päeva (nad ise olid seal 7 päeva). Film "Kontiinum" pääses ka Guinnessi rekordite raamatusse kõige kaugemal põhjas filmitud filmina.
Linastumine ja vastuvõtt
Film esilinastus 25. juulil 2008 Californias San Diegos Comic-Conil, kus osales ka enamus näitlejatest. Film lasti välja DVD-l ja Blu-ray diskil 29. juulil 2008. Robert C. Cooperi väitel tuleb film kõikjal maailmas DVD-l välja. Levitamise ja pressiteadetega tegeleb televisioonikompanii Fox. Film esilinastus üle Suurbritannia 18. augustil 2008 pärast seda, kui see oli teleesilinastunud Briti telekanalis Sky 1 12. augustil. Oma debüüdil Suurbritannias ja Iirimaal kogus "Tähevärav: Kontiinum" 543 tuhat vaatajat, viies filmi Sky 1 edetabeli esikohale. Film tõi Ameerikas piletitulu sisse 8 miljonit USA dollarit. Film teleesilinastus Syfy kanalil USAs 3. aprillil 2009.
Sky 1 telekanali arvustaja nimetas filmi "põhjalikuks nauditavaks rüseluseks". Nix Sci Fi Coolist ütles oma ülevaates: "see lõpeb peaaegu täpselt samamoodi nagu kõik teised SG-1 osad: sa oled filmiga/sarja osaga rahul ja tahad näha rohkem." Ülevaataja Christopher Monfette IGNist annab filmile 7 punkti 10-st ja ütles, et see on korralik film, aga ei ületa "ulmekirjanduse suurepärast taset". Don Houston DVD Talkist kommenteeris, et "eelarve oli liiga väike". Mark Wilson About.comist ütles, et see film oli lihtsalt järjekordne viis, kuidas produtsendid tulevad oma lemmiktegelaskujudega filmimaailma tagasi ja jõudis järeldusele, et see on "normaalne" film. Darren Sumner ja David Read GateWorldist nimetasid seda "suurepäraseks filmiks" ja ütlesid, et see oli isegi parem kui "Tähevärav: Tõelaegas". Dean Winkelspecht ütles, et see on selle aasta parim DVD-l väljastatud film.
"Tähevärav: Kontiinum" võitis auhinna High-Def Disc 2008 kategoorias "Parim mitteteatriline Blu-ray". Film kandideeris kuuele "Tähtkujude" auhinnale, kuid võitis neist 11. juulil 2009. ainult ühe. Claudia Black sai auhinna "Parima naisnäitlejana 2008. aasta ulmekirjanduse filmis, telefilmis või telesarjas" tema tegelaskuju Vala Mal Dorani eest. Film kandideeris ka 2009. aastal 11 Leo auhinnale, kuid võitis neist 8. ja 9. mail 2009 ainult kolm: Brad Wright võitis kategoorias "Parim illustreerija keskmise pikkusega draamafilmis", Michael Shanks kategoorias "Parim meesnäitleja keskmise pikkusega draamafilmis", oma tegelase Daniel Jacksoni eest ning kolm produtsendi meeskonnaliiget Paul Sharpe, Iain Pattison ja Graeme Hughes kategoorias "Parim muusika keskmise pikkusega draamafilmis".
Kaks "Tähevärava" filmi DVD-d, "Tähevärav: Kontiinum" ja "Tähevärav: Tõelaegas" avaldati Ameerika Ühendriikides topeltpakina DVD-l 3. märtsil 2009. Topeltpakk on saadaval ka Blu-Rayl. Tulemas on ka kolmas tähevärava film, mis on plaanitud "Kontiinumi" järjeks ("Tähevärav: Revolutsioon") ja see keskendub Jack O'Neillile.
Maranhão osariik
Maranhão  on Brasiilia osariik, 1. järgu haldusüksus Kirdepiirkonnas. Osariigil on 66 km rannajoont.
Halduslikult jaguneb 217 omavalitsuseks.
Suuremad linnad on São Luís, Imperatriz, Caxias, Timon, São José de Ribamar, Codó ja Açailândia.
Osariigis asub Lençóis Maranhensesi rahvuspark.
Karoliinide surmamarss
Karoliinide surmamarss (rootsi keeles karolinernas dödsmarsch) ehk Øyfjelleti katastroof tähistab Rootsi sõjaväe (karoliinide) katastroofiliste tagajärgedega taganemist Trøndelagis üle Tydali mäeaheliku (aastate 1718 ja 1719 vahetumisel).
Taust
Aastaks 1718 oli Rootsi pärast mitut Põhjasõjas saadud kaotust suurema osa oma idapoolsetest aladest Venemaale kaotanud. Olles nende tagasi vallutamiseks liiga nõrk, kavandas Rootsi kuningas Karl XII hoopis rünnakut Norrale, et sundida Taani-Norra kuningat Frederik IV rünnakule järgneva rahulepinguga suurtele järeleandmistele.
Pärast kaotust Storkyro lahingus 1714. aastal oli kindralleitnant Carl Gustaf Armfeldt taganenud koos oma räsitud Soome sõjaväega Rootsi lääneossa Gävle piirkonda. Seejärel anti talle käsk viia koos oma halvasti varustatud väega läbi petterünnak: suunduda Jämtlandist Norra Trøndelagi regioonis asuva Trondheimi linna suunas. Pärast seda kui Armfeldt oli Duvedi piirkonnas kogunud 10 000 mehest koosneva armee, asus ta 29. augustil (vana kalendri järgi 18. augustil) teele Norra suunas.
Alphonse Bertillon
Ta töötas välja inimeste identifitseerimise antropomeetrilise süsteemi – bertiljonaaži.
Karoliinide surmamarss
Taust
pisi|Karoliinid Karl XII surnukeha kandmas Pärast seda kui kuningas Karl XII 11. detsembril 1718 (vana kalendri järgi 30. novembril) Fredriksteni linna piiramisel suri, anti kõigile Norras olevatele Rootsi vägedele käsk Rootsi taganeda. Armfeldt sai teate kuninga surmast kätte 7. jaanuaril 1719 (vana kalendri järgi 27. detsembril 1718) kui tema 6000-pealine vägi oli Gauldali orus asuvas Haltdaleni külas. Armfeldt otsustas võtta ette kõige lühema tee Rootsi: esmalt üle mägede Tydali ja sealt üle Tydali mäeaheliku tagasi Hjerpe kindlusse. Kuni selle ajani oli talv olnud pehme ja lund kas ei olnud üldse või oli seda maas napilt. Seetõttu ei olnud küll vaja suuskasid, kuid sõjavägi oli siiski Trøndelagi sõjakäigust väsinud ja halvasti varustatud.
Lahkumine Rootsi suunas
8. jaanuaril 1719 (vana kalendri järgi 28. detsembril 1718) lahkus sõjavägi Haltdalenist ja marssis ligikaudu 30 kilomeetri kaugusele Tydali. Külma ilma tõttu suri umbes 200 meest mägedes alajahtumisse. 11. jaanuaril (vana kalendri järgi vana-aasta õhtul 1718) kogunes Armfeldti ligikaudu 5000 mehest koosnev vägi Tydalis Ås'i ja Østby talude juures ja valmistamaks ette peaväe Rootsi jõudmist, saadeti üle piiri Jämtlandi 14 suusatajast koosnev eelvägi.
Rootslased lahkusid Østbyst 12. jaanuaril (tollal Rootsis veel kasutusel olnud vana kalendri järgi uue aasta esimesel päeval) ja neid saatis teejuhina norralane Lars Bersvendsen Østby: ta oli sunnitud vaenlasi aitama, kuna kaks tema naissoost sugulast olid võetud pantvangi. Kuigi ilm oli väga külm, lund ei sadanud. Vahemaa tänases Åre vallas asuva Handöli külani oli umbes 55 kilomeetrit ja kui poleks tulnud karmi ilma, oleks sõjavägi jõudnud sinna pärast kahepäevast marssi.
Torm
Ent samal pärastlõunal jäi sõjavägi loodesuunalise lumetormi, mille tugevad tuuled kerge lume üles keerutasid, kätte. Sellest tulenev halb nähtavus ja näpistav külm sundis Armfeldti Essandi järve ääres Øyfjelleti mäe põhjaküljel laagrisse jääma. Meeleheitlikes katsetes sooja saada põletasid sõdurid sookaski, kanarbikku, oma püsside puidust osi ja põletati ka oma kelgud, kuid suurt tulemust see ei andnud. Hinnanguliselt külmus sellel esimesel ööl surnuks ligikaudu 200 meest.
Torm jätkus ka järgmisel päeval ja kuna sõdurid olid üle mägede laiali hajunud, muutus taganemine peagi kaootiliseks. Väe peamine osa jõudis Rootsi piirile ja jäi laagrisse Enaälveni jõe äärde. Ena jõe jäässe raiuti auk, et näha, mis suunas vesi voolab: teati, et sinna suunda jäi pääsetee. Ent külm ilm võttis jätkuvalt oma – paljud veohobused surid ja kogu varustus tuli mäkke maha jätta. Torm möllas jätkuvalt ka 14. jaanuaril (vana kalendri järgi 3. jaanuaril) kui esimesed Armfeldti juhitud väesalgad Handöli välja jõudsid; suurem osa ellujäänutest jõudis sinna kahel sellele järgnenud päeval. Kokku jäi mägedesse surnuks külmununa ligikaudu 3000 meest. Veel 700 meest suri aga rännakul edasi Duvedi suunas: alles seal ootasid neid ettevalmistatud ööbimiskohad. Ellujäänud 2100 sõdurist ligikaudu 600 jäi sandiks.
Tagajärjed
pisi|Duvedis asuv surmamarsi ajal surnud karoliinide mälestuseks püstitatud ausammas Karolinermonumentet. 18. jaanuaril (vana kalendri järgi 7. jaanuaril) asus Norra major Emahusen teekonnale mäest üles, käies Rootsi sõjaväe jälgedes. Ta leidis sadu surnud karoliine. Veel elus olevad hobused jooksid ilma ratsaniketa ringi ja teised lamasid kokku kukkununa maas, täies koormas kelkude ette rakendatuna ning klaasistunud pilguga ratsanik veel ohjasid külmunud kätes hoidmas.
Sel talvel said norralased suure hulga sõjasaaki. Nad leidsid suurtes kogustes mõõku ja püsse ning mägedest leiti hüljatuna ka kuus väiksemat kahurit. Kohalikud riisusid surnutelt saapad, kuued, väärisesemed ja relvad. Püsside torusid sai kasutada tuleasemetes või siis käiakivide telgedena.
Kui inimesed olid oma töö teinud, jõudis kätte kiskjate kord: hundid, kaljukassid ja rebased leidsid külluslikult korjuseid. Kohalik legend räägib, et veel aastaid olid see mägede piirkond üks paremaid karusloomade jahialasid.
Surmamarss teatris
Tydali omavalitsuses Brekka Bygdetunis etendatakse iga aasta jaanuaris vabaõhunäitemängu "Karolinerspelet". Tegemist on surmamarsi sündmuste ainelise dramatiseeringuga.
Rørosis, veel ühes Norra linnas, mida Rootsi sõdurid külastasid, etendatakse igal aastal juuli lõpus või augusti alguses sealsetel šlakimägedel muusikali "Elden". Tegemist on ühe Norra suurima vabaõhulavastusega, kus kasutatakse ka päris hobuseid. Lavastus on kohalike elanike seas kuulus, näiteks 2014. aastal müüdi selle üheksale etendusele üle 10 000 pileti.
Tedreküla
Tedreküla on küla Tartumaal Peipsiääre vallas.
1977. aastal liideti Tedreküla Kodaverega. Küla taastati 2019. aastal Kodavere küla lõunaosa ja senise Pärsikivi küla liitmise teel.
Barbara Hendricks
pisi|Barbara Hendricks Haagi [[džässifestivalil 2008]] Barbara Hendricks (sündinud 20. novembril 1948 USA-s Arkansases) on USA sopran. Muusikalise hariduse ja bakalaureusekraadi sai ta New Yorgi Juillardi Muusikakoolis, kus õppis metsosopran Jennie Toureli juhendamisel. Selleks ajaks oli tal juba 20-aastaselt bakalaureusekraad ka matemaatikas ja keemias.
Karjäär
Barbara Hendricksi repertuaaris on üle 20 aktiivse ooperirolli, millest 12 on ta ka salvestanud: Mozartist (Pamina ooperis "Võluflööt", Ila ooperis "Idomeneo") prantsuse klassikuteni (Antonia ooperis "Hoffmanni lood", Micaela Bizet' ooperis "Carmen", Massenet' "Manon" ja Gounod' Julia, Debussy Mélisande) ning itaalia meistriteosteni (Liu ooperis "Turandot" ja Gilda ooperis "Rigoletto"). Liu rolli esitas ka 1998. aastal "Turandot" ajaloolisel esmaettekandel Pekingi Keelatud linnas, mida juhatas Zubin Mehta, lavastaja oli Zhang Yimou.
Hendricksi filmidebüüdiks oli Mimi roll ooperi "Boheem" filmiversioonis, lavastaja Luigi Comencini. 1994. aastal osales ta auhindu võitnud rahvusvahelises filmiprojektis "Elupõletaja tähelend", kus laulis Anne Truelove'i rolli, dirigent oli Esa-Pekka Salonen.
Barbara Hendricksit on peetud üheks oma generatsiooni juhtivaks ja kõige aktiivsemaks recital-kontsertide andjaks. Lisaks oma väga laialdase Saksa liedide repertuaari esitamisele on tuntud ka kui prantsuse, ameerika ja skandinaavia muusika interpreet ja tutvustaja maailmas. Esinenud ja oma repertuaari salvestanud koos Dmitri Aleksejevi, Michel Béroffi, Yefim Bronfmani, Michel Dalberto, Love Derwingeri, Ralf Gothoni, Radu Lupu, Maria Joao Pires', Roland Pöntineni, Staffan Scheja, Andras Schiffi ja Peter Serkiniga. Barbara Hendricks on esitanud oma repertuaari pea kõigi meie ajastu juhtivate dirigentide ja orkestritega. Üle 80 salvestise, kus ta esineb koos selliste dirigentidega nagu Barenboim, Bernstein, Doráti, Giulini, Haitink, Karajan, Maazel, Mehta, Sawallisch ja Solti, on ühed tänapäeva müüdavamad.
Barbara Hendricksi džässmuusika debüüt toimus 1994. aastal Montreux' džässifestivalil ja sellest ajast peale on ta esinenud üle maailma mitmetel džässmuusikafestivalidel koos Magnus Lindgreni Kvartetiga.
Barbara Hendricks on esinenud Jaapanis koos von Karajaniga (1977), Bernsteiniga (1985), teinud koostööd Viini Riikliku Ooperiga (1986) ja Hamburgi Ooperiga (1996). Lisaks oma tihedale kontsertide ja ooperietenduste graafikule Euroopas ja Ameerika Ühendriikides osaleb ja esineb regulaarselt Kaug-Idas ja Ladina-Ameerikas.
1974. aastal laulis Gilberti "Un Espace Déployé" Ameerika esiettekandel koos Chicago sümfooniaorkestriga ja Sir Georg Soltiga, kes kutsus ta tagasi American Bicentennial Commissioni korraldatud Del Tredici "Final Alice" maailma esiettekandele, mida ta on hiljem esitanud koos Bostoni, Philadelphia ja Clevelandi sümfooniaorkestritega ning koos New Yorgi ja Los Angelese filharmooniaorkestritega.
1976. aastal laulis Penderecki "Dies Ireae" Ameerika esmaettekandel koos Los Angelese filharmooniaorkestri ja Zubin Mehtaga. 1996. aastal andis Tobias Pickeri "The Rain in the Trees" maailma esiettekande koos Lorin Maazeli ja Pittsburghi sümfooniaorkestriga; Lord Menuhini erikülalisena esitles esmakordselt viie rahvusvaheliselt tuntud helilooja teoseid, mis olid pühendatud Lord Menuhini 80. aastapäeva pidustuste lõppkontserdile Lincolni Keskuse Muusika Festivalil ja 1997. aastal noore jaapani helilooja Mari Takano jaapani laulude maailma esiettekandel. 2000. aastal esitas Sven-David Sandströmi "Mölna Elegy", mille oli temale tellinud Gotlandi Kammermuusika Festival. 2002. aastal esitas ta maailmaesiettekandel Pariisi Ensamble Intercontemporaini poolt temale tellitud Bruno Mantovani "Das erschaft der Dichter nicht" ettekandel. 2004. aastal osales Arvo Pärdi kirjutatud vokaalteose "l'Abbé Agathon" ettekandel, mille oli tellinud Prantsusmaa tšelloansamblite festival. 2004. aastal laulis Ingli rolli Peter Eötvö ooperi "Ingel" (põhineb Tony Kushneri näidendil "Inglid Ameerikas") maailma esiettekandel Chatelet Theatre'is Pariisis.
Olles ligi 20 aastat olnud seotud maailma põgenike küsimuste lahendamisele kaasaaitamisega ja väsimatult teinud koostööd koos ÜRO Põgenike Agentuuriga, on Hendricks nimetatud ainukeseks Elu Saadikuks UNHCRi juurde, millega kaasnevad ka erilised pikaajalist kogemust ja pühendumist nõudvad kohustused. 1991. ja 1993. aasta lõpus andis kaks heategevuskontserti sõjas laastatud endises Jugoslaavias (Dubrovnikis ja Sarajevos). 1998. aastal asutas ta Barbara Hendricksi Rahu ja Üksteisemõistmise Fondi, et veelgi rohkem kaasa aidata oma tegevustele ennetamaks konflikte maailmas ning toomaks rahu ja üksteisemõistmist nendesse paikadesse kus konfliktid on juba tekkinud. 2001. aastal esines Nobeli auhinna tseremoonia galakontserdil Oslos Nobeli auhinna laureaadi Kofi Annani kutsel. 2002. aasta mais oli erikülaline uue valitsuse ja ÜRO esindaja Sergio Viera de Mello korraldatud Ida-Timori iseseisvuspäeva tseremoonial.
Barbara Hendricks on mitmete auhindade omanik nii oma kunstiliste saavutuste kui ka heategevustöö eest: Doctorat Honoris Causa Belgia Louvaini Ülikoolist (1990), juura doktor Šoti Dundee Ülikoolist (1992), muusika doktor Nebraska Wesleyani Ülikoolist (1998) ja Doctorat Honoris Causa Prantsusmaa Grenoble Ülikoolist (1996), New Yorgi Juilliarti Muusikakooli audoktor (2000). Alates 1990. aastast on olnud Rootsi Muusikaakadeemia liige. 1986. aastal andis Prantsusmaa valitsus Commandeur des Arts et des Lettres ja 1992. aastal premeeris Prantsusmaa presidendi Francois Mitterrand Chevalier de la Légion d'Honneur aumärgiga. 2000. aastal sai ta Hispaanias auhinna The Prince of Asturias Award for the Arts töö eest inimõiguste vallas ja kunstilise tegevuse panuse eest inimkonna kultuurilise pärandi heaks. 2001. aastal sai Rahvusvahelise Lions-Klubi (International Lions Club) auhinna oma fondi tegevuste innustamiseks. Hispaania Gerona Ülikool premeeris 2004. aastal Barbara Hendricksit Premio Internacional Xifra Herasega, mida jagatakse inimestele, kes on oma tegevustes näidanud üles inimlikkust, ausust ja soojust.
Barbara Hendricks on elanud Euroopas alates 1997. aastast, ta on Rootsi kodanik ning temal ja ta abikaasal on kolm last. Hendricks on kolmel korral esinenud ka Eestis, 2015. aastal Birgitta festivalil Tallinnas, Pärnu rahvusvahelise ooperimuusika festivali PromFest raames aastal 2007 ja Vanalinna Segakoori kontserdil 1999. aastal.
Liiduringkond (Brasiilia)
Liiduringkond on Brasiilia 1. järgu haldusüksus, mis hõlmab pealinna Brasília. Piirneb Goiási ja Minas Geraisi osariigiga.
Lisaks pealinnale on liiduringkonnas veel 18 omavalitsusüksust.
Rakvere mõis
pisi|Rakvere mõisa peahoone ja teatrihoone pisi|Mõisa park Rakvere mõis (saksa keeles Schloß Wesenberg) oli rüütlimõis Rakvere kihelkonnas Virumaal.
Mõis loodi 1618. aastal, mil Rakvere linnuse ala läänistati Reinoud van Brederodele (1567–1633), kelle Rootsi kuningas Gustav II Adolf oli 12. juunil 1616 teinud Rakvere vabahärraks ja kes Hollandi saadikuna oli osalenud Stolbovo rahuläbirääkimistel. 1631. aastal andis Gustav II Adolf Brederodele ka Rakvere linna.
Mõisahoonetena kasutati algul ilmselt linnuse tervemaid osi, hiljem rajati uus mõisasüda frantsisklaste kloostri varemeile.
1669. aastal omandasid mõisa Tiesenhausenid ning 19. sajandi keskel Rennenkampffid. Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Vao ja Rakvere mõisa pärushärra Carl August Edler von Rennenkampff (1874–1934).
1783. aastal kehtestati Venemaa keisririigis asehalduskord ja loodi Tallinna asehalduskonna Rakvere kreis. Rakvere linn osteti Tiesenhausenilt 45 011 rubla eest ära ning nimetati kreisilinnaks.
Mõisakompleks
Rakvere mõisakompleks rajati 18.–19. sajandil. Mõisa historitsistlik algselt ühekorruseline härrastemaja rajati 1850. aastatel.
Tänapäeval kasutab kunagist mõisakompleksi Rakvere Teater.
18. sajandi keskelt pärineb mõisa ait, mille kolmnurkfrontooni ilmestab rokokoostiilis kaunistus. Aidahoones asub teatri väike saal.
Muhv (Naksitrallid)
Muhv on naksitrall, tegelane Eno Raua lasteraamatutest.
Muhv on pisikest kasvu turrisjuukseline mehike, kes kannab tavaliste riiete asemel seljas suurt kohevakarvalist tõmblukuga muhvi, millest ainult peanupp ja jalalabad välja paistavad.
Ta on naksitrallidest kõige melanhoolsem ja sentimentaalsem. Ta armastab lugeda ja kirjutada luuletusi ning saadab iseendale kirju. Ta nostalgitseb ning meenutab sageli oma kauget lapsepõlve ja vanemaid, kes kandsid samuti mõnusaid sooje muhve. Muhvile kuulub ka pisike punane furgoonauto, millega naksitrallid ilma mööda seiklevad.
Hõralaid
Hõralaid (ka Höralaid) on 22,5 hektari suurune laid Hiiumaa idaranniku lähedal Väinameres Hiiumaa valla territooriumil.
Nimi
August Wilhelm Hupel mainis 1782 laidu Herralaid. .
Asukoht
Saar asub Heltermaa sadamast 3,5 km kirdes, Eerikulaiust 2,8 km edelas ja Vohilaiust 1,5 km kagus. Rohuküla–Heltermaa laevateest teisele poole, Hõralaiust 7 km kagusse jääb Heinlaid.
Otto Magnus von Grünewaldt
Otto Magnus von Grünewaldt sündis Koigi mõisniku Johann Georg von Grünewaldti (1763–1817) ja Anna Christina von Kurselli (1769–1842) pojana.
Hõralaid
Loodus
Hõralaid on lubjakivist aluspõhjalise tuumikuga, mis on idaosas kaetud ainult 30 cm paksuse liivakihiga. Saare keskosas ja lääne pool leidub rannavalle, mille absoluutne kõrgus saare kõrgeimas punktis on 3,6 meetrit.
Otto Magnus von Grünewaldt
1819–1821 õppis ta Tartu ülikoolis kameralistikat, misjärel ta välismaale siirdus, õppides 1821–1822 Göttingeni ülikoolis zooloogiat. Grünewaldt õppis veel edasi Bonnis, Pariisis ja Itaalias ning naasis koju 1824. aastal.
Hõralaid
Loodus
Saare keskosa on kaetud männituka ja põõsastikuga, mida ümbritseb kohati üleujutatav rannaniit.
2006. aasta seisuga on saarelt leitud 121 liiki soontaimi (või 125 liiki ), 52 liiki samblaid ja 103 liiki samblikke.
Soontaimedest on kaitsealuseid liike kolm: suur käopõll, rohekas käokeel ja kärbesõis.
Madalal rannal on ulatuslik rannaniit, kus kasvavad tuderluga, rannikas, randkamaras, randristik, rand-õisluht ja väike maasapp. Saare keskosas on loopealne. Kohati liigniisketes metsatukkades leidub palju angervaksa, sinihelmikat, jänesesalatit.
Ajalugu
Hõralaid oli 20. sajandi esimesel poolel asustatud. Laiul elas 1924–1927 Vahtrepalt Matse talust pärit Priidu (Fjodor) Sadam perekonnaga. Kui Priidu naine Elisaveta sünnitamise ajal suri, kolis perekond Haapsallu.
Priidu Sadam kinkis hooned nooremale vennale Augustile, kelle perekond elas laiul 1929–1941. Hiljem ei lubatud enam laiul elada ja perekond kolis Vahtrepa külla Jaagu talusse.
1944 rajati laiule Nõukogude armee vaatetorn.
Saar on olnud kasutusel karjamaana, ka tänapäeval karjatatakse saarel lambaid.
Otto Magnus von Grünewaldt
Otto Magnus von Grünewaldt saatis 1843. aastal suurvürstinna Jelena Pavlovnat viimase ringreisil Saksamaale. Grünewalt osutus valituks sest suurvürstinna soovis kaaslaseks "väga kohusetundlikku, haritud" meest. Suurvürstinnat saatis ta ka 1845. aastal ringreisil.
1839–1851 oli ta Järvamaa kreisisaadik ning 1857–1858 Eestimaa maanõunik, samuti osales ta 1856. aasta talurahvaseaduse väljatöötamisel. .
Talle kuulusid Koigi (majandas seda 1825–1862 ), Prandi (1834. aastast) ja Laimetsa mõis.
Ta suurendas talumaid, mõisastades oma mõisate põlde, rakendas 1840. aastaist teoorjuse asemel palgatööd ning propageeris mitmeväljasüsteemi, peenvillalammaste kasvatamist ja teisi põllumajanduslikke uuendusi. Ta asutas Atastesse külakooliõpetajate seminari.
Kalaranna fort
pisi|Kalaranna fort. Makett kujutab hilisema vanglaaja vanglat koos lisaehitistega pisi|Patarei vangla Tallinna reidilt 1988. aastal Kalaranna fort on Tallinnas mere ääres asuv ehitisekompleks, mis algselt ehitati kindlusehitiseks (fort) ja mida hiljem kasutati vanglana. Kompleks asub Tallinnas Kalamaja asumis aadressil Kalaranna 28 / Vesilennuki 2 ja 4.
Otto Magnus von Grünewaldt
Oma mõisate majandamisest tagasi tõmbunud, reisis ta palju.
Kalaranna fort
Pärast Tallinna vallutamist 1710. aastal ehitasid venelased mõne aasta pärast Kalaranda puitmuldfordi. Fordi nimena on esinenud Eestimaa patarei ja Läänepatarei, sellest pärineb ka Väike- ja Suur-Patarei tänava nimi.
Otto Magnus von Grünewaldt
Perekond
Otto Magnus von Grünewaldt abiellus 29. mail 1825 Mathilde Ottilia Helene Antoinette von Wolffiga (1802–1860). Sellest abielust sündisid:
Kalaranna fort
Aastail 1819–1820 koostati Tallinna jaoks uus kaitsekava, mis nägi ette vana puitmuldfordi asemel uue kivifordi rajamise. Selle kava kinnitas mais 1820 keiser Aleksander I. Vana fort lammutati 1829. aastal, uus kivifort rajati põhiosas aastatel 1830–1837. Fordi põhiosa ruumid toimisid kaitsekasarmuna, seetõttu on forti ametlikus vene keeles nimetatud kaitsekasarmuks (Оборонительная казарма).
Alates 1869. aastast on forti kasutatud hariliku kasarmuna. Seetõttu juurdus tasapisi rahvasuus nimi "brigaadikasarmud" või "patareikasarmud" sealpaiknevate jala- ja suurtükiväeuksuste järgi.
Otto Magnus von Grünewaldt
Perekond
Teist korda abiellus Otto Magnus von Grünewaldt 30. septembril Londonis Julie Marie Rositteriga (1826–1897).
Kalaranna fort
Aastatel 1919–2005 tegutses fordis vangla peamiselt nimega Keskvangla, ametlikult on olnud kasutusel eri aegadel muid nimetusi. Seetõttu tuntakse alates 1920. aastate lõpust kompleksi üldiselt rahvapärase nimega Patarei (vangla). Tänapäeval on eriti rahvapäraselt kasutusel mitmed kombineeritud (üldiselt vigased) nimed (nt Patarei merekindlus vms).
Kompleksi põhiosa on alates 13. maist 1997 Eesti Vabariigi kultuurimälestis nr 8485.
Eellugu
Tallinna linnamüürist eemale ehitati sadama kaitseks juba keskajal mingeid kindlustusi. Esimesi linnast eemale viidud linna kaitsvaid kindlusi kavandati alles Rootsi ajal, 17. sajandi I poole lõpul. Mitmesugused kavad käsitlesid Tallinna rannikut, aga võisid hõlmata ka Tallinna lahte ning lahe-äärseid saari ja poolsaari. Üht-teist jõuti ka valmis teha, enne kui Põhjasõda vahetas Eesti aladel Rootsi võimu välja Vene oma vastu.
Pärast Tallinna alistamist 1710. aastal võtsid venelased linna ning eriti sadama ja laevasõidutee kindlustamise tõsiselt käsile – sõda kestis veel ju edasi. Kalaranda ehitati fort, mida edaspidi tunti Eestimaa patareina. Pärast Tallinna lahe idakaldale sarnase fordi ehitamist anti neile uued nimed – Kalarannal paiknes nüüd Läänepatarei ja Maarjamäe all Idapatarei. Forte korrastati oluliselt pärast Läänemerel 1726. aastal tekkinud pinevat olukorda.
Järgmise saja aasta jooksul ei võetud seal enam midagi suuremat ette. Isegi Vene teenistuses olnud madalmaalase Jacob Eduard de Witte 1791. aastal koostatud kõige hiiglaslikum Tallinna kaitsekava nägi ette Läänepatarei fordi pea samasugusena säilitamist, hoolimata oma muudest tohututest ümberehitusmahtudest.
Tallinna 1820. aasta kaitsekava
Suurte muldkindlustiste aeg hakkas otsa saama. Uute, Preisimaalt lähtunud ideede alusel hakati Venemaal 19. sajandi alguses kavandama kindlusi kui suurtükkidega varustatud suurte kiviehitiste võrku, kus iga "võrgusõlm" suudab toetada oma naabreid.
Ümber Tallinna oleks tekkinud fortidest vöö. Vanalinnas hakati kindlustisi andma tsiviilkasutusse, neile tekkisid esimesed avalikud pargid. Hiiglaslikku ja rahaliselt kulukasse kavasse hakkas tekkima kärpimisi ja täiendusi. Uus keiser Nikolai I kinnitas 1829. aastal muudetud ehituskava, kus varem kavandatust jäi palju välja ning vanalinna loodeossa taheti vana kaponiiri kohale rajada veel üks võimas uus suurtükikompleks. Sadamast ida poole ja Kadriranda hakati kavandama rannikupatareisid
Mererindel ehitati kavandatu enamik välja. Valmis väike fort Väikesel Paljassaarel, põhjalikult ehitati ümber Topeltpatarei fort, Väikese Paljassaare vana tähtfort ja sõjasadama muulid. Kalaranna vana fordi kohale rajati uus fort. Maarindel jäi aga enamik kavandatust üldse ehitamata, rajati ainult Kalaranna fordi maapoolsed kindlustised.
Kalaranna fort
Kõige tähtsam ja suurem fort oli põhjapoolseim, Läänepatarei kohale Kalaranda kavandatud ehitisekompleks (teistest umbes kolm korda suurema pindalaga). Selle keskmes olnuks kivist mitmekordne suurtükihoone ning see pidi kaitsma nii maa-, ranniku- kui ka mererinnet. Kompleks koosnes kahest suurest kivihoonest, muldvallidest, vallikraavidest ja mitmest muust ehitisest. Suurima hoone – goržihoone – ruumide ühendatud kaitse- ja majutusfunktsiooni järgi on kogu kompleksi nimetatud ka Kaitsekasarmuks.
Selliseid komplekse ehitati ka mujale Vene Läänemere-rannikule. Peterburi esisel Retusaarel ehitati nii saarel paiknevasse Kroonlinna kui ka mujale saarele ja ümbritsevasse merre, neist Paul I fort omas sarnaseid jooni Kalaranna fordiga.
Uue Kalaranna fordi ehitamine algas 1830. aastal. Suurim hoone ehk goržihoone (selline kindlustise süda on prantsuse keeles réduit) kavatseti ehitada kahe, fordi ülejäänud osad veel ühe aastaga. Sisetööd kavandati neljandaks aastaks. Algul ei hoitud kokku ei raha ega ka tööjõudu. Tööd kippusid aga venima ning kulutused plaanitust suuremaks kasvama. Väga palju nõudis raha erakruntide riigile väljaostmine.
Mortiiripatarei reduut
pisi|Kaitsekasarmu mortiirpatarei Üldiselt oli põhihooned 1837. aastaks valmis. Hiljem rajati veel ümbritsevaid väiksemaid kindlustisi (patareisid) ning 1838. aastal ehitati maapoolsesse otsa veel üks kindlustis – reduut, mille keskmes pidi olema kivist suurtükihoone – kaponiir. Tõenäoliselt oli see reduut kavandatud mortiiridest laskmiseks. 1854–1855 ehitati selle kaponiirile peale teine korrus.
Tänapäeval on maa peal säilinud ainult hoone, mida tuntaksegi Mortiiripatareina. Reduudi muid osasid – muldkindlustisi, vallikraavi, kontreskarpmüüri jm – on säilinud maa all. Mortiiripatarei reduudi kasutatav nimi ja kavandatud otstarve ning teostatud kuju ja sellest tulenev otstarve on omavahel vastuolus ning sellele pole tänaseni ammendavat seletust.
Ümber- ja lisaehitisi
Ümberehitused algasid juba 1830. aastate lõpul. Kiiljasse flešihoonesse hakati ehitama ohvitseride kortereid, seejärel rajati veel esialgne laatsaret. Muid ruume ehitati ümber kas sõduritele (poissmehed) või allohvitseridele (perekonnainimesed). Goržihoone alumisele korrusele paigutati leivaküpsetus- ja köögiruumid. Kokku oli hoonetesse ette nähtud pea 2000 elanikku.
Uutes hoonetes tulid välja tõsised ehitusvead. Hooned olid rajatud allikarikkasse paika, seinad hakkasid niiskust koguma ja tilkuma. Elamistingimuste halvenemise pärast kaaluti isegi Kaitsekasarmu mahajätmist, lammutamist ja uue ehitamist.
Tallinnas oli kord juba selline viga tehtud. Lasnamäele rajati 18. sajandi lõpul hiiglaslik sõjaväe majutuskompleks – Uuslinn, mille süda oli kuni 6000 mehele mõeldud kaarjas kasarmukompleks. Liigniiskus sundis umbes pool sajandit pärast kasutuselevõttu sealseid hooneid jätma lagunenute ja elamiskõlbmatutena maha. Kalaranna forti ei jäetud maha, kuid olukord lahenes rahuldavalt alles pärast 1869. aastat, kui enamik laskeavasid tehti akendeks ümber ja sellega tuulutati põhiline niiskus välja.
Teine häda oli joogiveenappus. Algsed kaevud ei andnud piisavalt vett ning mitu aastat nähti kaevupuurimisega vaeva. Vesi saadi 1847. aastal lõpuks kätte, kaevule ehitati ümber rinnatis ja kaevuhoone. Kolmanda hädana tekitasid esimese korruse toiduvalmistamise aurud lahingukambrite relvadele suurt kahju, mille vastu kavandati ka erinevaid tõkkeid. Lahendus saabus alles 1899. aastal, kui kasarmu kõrvale ehitati uus leivatehas ja toiduvalmistamisseadmed lõhuti esimese korruse kasemattidest välja.
Krimmi sõda 1853–1856
Asjaolu, et kõik Soome lahe äärsed Vene kindlustised olid pääsmatult vananenud, jõudis Vene väejuhatusele kohale alles pärast 1854. aasta augustit. Ahvenamaale olid venelased suurest Bomarsundi kindlusest jõudnud valmis ehitada alla poole, kuid Kaitsekasarmu-laadne, ent sellest noorem tsitadell oli valmis saanud. Augustis 1854 sõitis Briti-Prantsuse ühendlaevastik Vene kindluse alla, saatis peamiselt prantslastest koosneva dessandi maale ning vallutas kindluse kõik osad kiiresti ja väikeste jõududega. Venelastele oli see suur šokk. Venelased jätsid maha kõik eraldiasetsevad väiksemad kindlustised, mida ei saanud jalaväega toetada ja mida pidi meritsi varustama. Maatoetusega kindlustisi rajati aga juurde.
Nii tehti samal aastal ka Tallinnas – näiteks lõhuti ja hüljati Valge torn ja Topeltpatarei, Kaitsekasarmu juurde ehitati aga tiibade kindlustamiseks Kahekorruseline patarei ja nimeta patarei. Kaitsekasarmu ja linnakindlustiste vahelise ala tugevdamiseks ehitati Kalamaja lünett ja Wachteni patarei.
On arvatud, et Tallinna kindlus ja eriti Kaitsekasarm olid hea kaitsevõimega ja hoidsid Krimmi sõja ajal liitlaste väed oma relvade ähvardusel linnast eemal. Tegelikult Vene kindlustised ei takistanud eriti liitlasi, vaid need kartsid peamiselt Vene jalaväe sekkumist.
Maavägede võimalikust toetusest eraldatavad Vene kindlustised olid tegelikult liitlaste mereväele kerge saak – nende ülekaal merel oli masendav ja kindlustiste võimalikud merevarustusteed olid liitlaste kontrolli all. Nii hävitati 1855. aastal peale Bomarsundi kindluse ka Soome lahe põhjakalda kindlustised Kotka kandis ning kahjustati oluliselt Helsingi külje all olevat Viapori kindlust.
Kindlustisi, mida venelastel oli võimalik jalaväega kiiresti toetada, ei julgenud liitlased Läänemerel eriti puutuda. Arvatavasti päästiski Vene jalaväe kõrge maine Kaitsekasarmu hävitamisest. Tallinna puhul on ka võimalik, et liitlased lihtsalt soovisid üht Vene laevastiku peabaasi blokeerida ja dessanti ei kavatsetudki.
Patareikasarm
pisi|vasakul|Tallinna linnaplaan 1876. aastal Krimmi sõda lõppes 1856. aastal. Tallinna kindluse kõlbmatus vormistati nüüd ka paberile ja linn kõrvaldati kindluslinnade nimekirjast (ametlikult alles 1864. aastal). Maapoolseid kindlustisi hakati linnale uuesti üle andma juba samal aastal, merepoolseid osasid kümme aasta hiljem. Kaitsekasarm muutus nüüd tavaliseks kasarmuks.
Laskeavad ehitati 1869. aastal ümber akendeks ja sellega saadi lahti suurematest niiskuseprobleemidest. Maapoolne terav flešihoone ehitati 1892. aastal kolmekorruseliseks – kasarmupinda oli lihtsalt juurde vaja. Goržihoone kolmanda korruse ühte kambrisse tehti ühe kasarmus oleva jalaväepolgu jaoks vene õigeusu kirik. Uus leivatehas ehitati kasarmu kõrvale 1899. aastal ja siis lõhuti esimese korruse kasemattidest välja toiduvalmistamisseadmed.
Kasarmust lõunas olev 1885. aastal ehitatud kivist maneežihoone sisemus oli seatud nii, et seda sai lihtsa ümberkorraldamise ja ikonostaasi (asub praegu Nõmme õigeusu kirikus) paikaseadmisega teise jalaväepolgu kirikuna tarvitada.
Norra Töölispartei
Norra Tööpartei ehk Norra Töölispartei (norra keeles Det Norske Arbeiderparti; DNA) on Norra erakond, mille ideoloogia on sotsiaaldemokraatia.
Erakond asutati 1887. aastal, suurimaks parteiks sai 1927. Partei lõhenes 1921, sest läks Kominterni alla. 1923. aastal eraldus Norra Tööpartei Kominternist ja 1927 taasühendati. Nad ütlesid lahti kommunismi rajamise soovist 1930-ndatel. 1961 asutasid vasaksotsialistid Sotsialistliku Rahvapartei. Tööerakonna esimene valitsus oli 1928. aastal (kaks nädalat). Pikim valitsusaeg kestis 1935–1965, välja arvatud okupatsiooniaeg 1940–1945 ja üks kuu 1963. aastal. Norra Tööpartei on ehitanud modernse heaoluriigi.
Norra Tööpartei põhiväärtused on vabadus, demokraatia ja sotsiaalne õiglus. Siiski on erakonna juhitud valitsused viimastel aastakümnetel privatiseerinud avalike teenuseid ja ettevõtteid, soodustanud konkurentsi ja majanduse dereguleerimist, teisisõnu on hakanud pooldama turumajandust enam kui 20. sajandi algupoolel. NTP pooldab Norra liitumist Euroopa Liiduga.
Kuressaare kirik
Kuressaare kiriku all võidakse mõista mitut Kuressaares olevat kirikuhoonet:
Krae (Naksitrallid)
Krae on väike pruun segavereline koerake Eno Raua lasteraamatust "Naksitrallid".
Ta ilmub välja näiliselt eikusagilt, ent niipea kui Muhv autoukse paotab, et loomake sisse lasta, hakkabki koer vaid truult Muhvi kannul käima.
Aminohapped
pisi|200px|α-aminohapete üldine struktuur Aminohapped ehk aminokarboksüülhapped on bioloogilise tähtsusega orgaanilised ühendid, mis sisaldavad funktsionaalsete rühmadena amino- (-NH2) ja karboksüülrühma (-COOH) ning aminohappespetsiifilist kõrvalahelat.
Aminohappeid on võimalik mitmeti klassifitseerida. Struktuuri alusel jaotatakse aminohapped funktsionaalrühmade asukoha järgi alfa (α-), beeta- (β-), gamma- (γ-) ja delta- (δ-) aminohapeteks; veel on võimalik jaotada polaarsuse, pH ja kõrvalahela tüübi alusel (alifaatne, tsükliline, väävlit või hüdroksüülrühma sisaldav jne). Olles vee järel teisel kohal, moodustavad aminohapped (valkude koosseisus) keskmiselt 17% inimkeha massist.
Biokeemiliselt erilise tähtsusega on aminohapped, kus nii amino- kui ka karboksüülrühm on seotud esimese (alfa-) süsinikuga. Neid nimetatakse alfaaminohapeteks (α-aminohapeteks) üldvalemiga H2NCHRCOOH (v.a proliin), kus R tähistab orgaanilist asendajat – kõrvalahelat ; tavaliselt käsitletakse "aminohapetena" just selliseid. Nende hulgas on 23 valkudes esinevat aminohapet, mis moodustavad peptiidahelaid (polüpeptiide) – need ongi valkude (proteiinide) ehituskivideks. Kõik sellised aminohapped on L-stereoisomeerid (-enantiomeerid), kuigi näiteks bakterite rakukestades esineb D-stereoisomeere. 23 aminohappest 20 on "standardsed" ja need on kodeeritud geneetilise koodi alusel otse koodontriplettide poolt. Ülejäänud 3 ("mittestandardsed") on pürrolüsiin (esineb metanogeensetes organismides ja teistes prokarüootides), selenotsüsteiin (esineb nii paljudes pro- kui ka enamikus eukarüootides) ja N-formüülmetioniin. Näiteks sisaldavad 25 inimese valku oma primaarstruktuuris selenotsüsteiini (Sec) ning sellised struktuurselt karakteriseeritud ensüümid (selenoensüümid) kasutavad selenotsüsteiini katalüütilise funktsionaalrühmana reaktsioonitsentrites.
Mitmetel tähtsatel proteinogeensetel (valke moodustavatel) ja mitteproteinogeensetel aminohapetel on organismis ka valkudega mitte seotud rolle. Näiteks glutamiinhape ja gammaaminovõihape ehk GAVH (ka GABA (ingl. k. Gamma-AminoButyric Acid)) on inimese ajus vastavalt põhilised eksitatoorsed ja inhibitoorsed virgatsained ; hüdroksüproliin (üks kollageeni põhikomponentidest) sünteesitakse proliinist; glütsiini kasutatakse porfüriinide sünteesis, mida kasutavad vere punalibled; ja karnitiin on kasutusel lipiidide transpordis.
20 "standardsest" aminohappest 9 on inimesele "asendamatud", mis tähendab, et neid ei saa inimkeha muudest ainetest endale ise sünteesida ja neid peab omandama toidust. Osad neist võivad olla teatud tingimustel (vanus, haiguslik seisund) asendamatud. Asendamatud aminohapped võivad liikide vahel erineda.
Valke moodustavad aminohapped
pisi|püsti=2.0|21 aminohapet 20 peamist (standardset) aminohapet moodustavad enamiku organismide valgud. Need on (koos kolmetähelise ja ühetähelise lühendiga):
Osadel liikidel on lisaks veel 2 aminohapet, mida kodeerivad koodonid, mis tavaliselt loetakse stoppkoodoniteks. Nendeks on:
Üldine struktuur
Lehe alguses näidatud struktuuris tähistab R igale aminohappele spetsiifilist kõrvalahelat. Karboksüülrühmast järgmist süsinikku nimetatakse alfasüsinikuks ning aminohappeid, mille kõrvalahel kinnitub alfasüsinikult, nimetatakse alfaaminohapeteks (α-aminohapped). Looduses ongi levinuimad just sellised aminohapped. Alfaaminohapetes on α-süsinik kiraalne (v.a glütsiin). Aminohapetes, kus süsinikahel kinnitub α-süsinikule (näiteks lüsiin) tähistatakse süsinikud ahelas α, β, γ, δ jne. Osadel aminohapetel kinnitub aminorühm näiteks β- või γ-süsinikule ja seetõttu nimetatakse neid vastavalt beeta- või gammaaminohapeteks.pisi|D+L-Alaniin pisi|Aminohape (1) ioniseerumata ja (2) tsvitterioonvormis Hargnenud ahelaga aminohappetel (ingl. k branched-chain amino acids – BCAA) on alifaatne mittelineaarne kõrvalahel. Nendeks on leutsiin, isoleutsiin ja valiin. Proliin on ainus proteinogeenne aminohape, mille kõrvalrühm seostub α-aminorühmale ja on seega ainus proteinogeenne aminohape, mis omab selles positsioonis sekundaarset aminorühma. Keemiliselt on proliin seega iminohape kuigi biokeemilises nomenklatuuris on ta siiski aminohape.
Isomeerid
Standardsetest aminohapetest võivad kõik peale glütsiini esineda ühena kahest enantiomeerist – L- või D- vormist, mis on teineteise peegelpildid (vaata isomeerid). Kuigi ribosoomides esinevad translatsioonil kõik aminohapped L-vormis, leidub D-aminohappeid mõnedes valkudes, mis pärast translokatsiooni endoplasmaatilisse retiikulumi läbivad ensüümide poolt posttranslatsioonilise modifikatsiooni (näiteks mõnda liiki eksootilises mereteos ). Samuti on D-aminohappeid küllaldaselt bakterite peptidoglükaankihis ja D-seriin käitub neurotransmitterina ajus.
Tsvitterioonid
Aminohapetes esinevad amino- ja karboksüülrühmad annavad aminohapetele amfoteersed omadused. Karboksüülrühm (−COOH) saab deprotoneeruda ja muutuda negatiivse laenguga karboksülaadiks (−COO-) ning alfaaminorühm (NH2−) saab protoneeruda ja muutuda positiivselt laetud alfaammooniumrühmaks (+NH3−). pH väärtuste korral, mis on kõrgemad kui karboksüülrühma pKa (umbes 2,2 enamiku standardsete aminohapete puhul), domineerib negatiivne karboksülaatioon. pH väärtuste korral, mis on madalamad kui alfaaminorühma pKa (umbes 9,4 enamiku standardsete aminohapete puhul), domineerib protoneeritud lämmastik ja positiivselt laetud alfaammooniumrühm. Seega on pH 2,2–9,4 juures olukord, kus aminohappes esineb korraga positiivselt laetud ammoonium- ja negatiivselt laetud karboksülaatrühm ja molekuli summaarne laeng on 0. Sellist molekulaarset olekut nimetatakse hübriid- ehk tsvitteriooniks.
Esinemine ja funktsioonid biokeemias
pisi|Valgu primaarstruktuur
Standardaminohapped
Aminohapped on kõikide valkude struktuurseteks ühikuteks (monomeerideks). Aminohapped ühinevad omavahel lühemateks ja pikemateks lineaarseteks hargnemata ahelateks. Sellist protsessi nimetatakse translatsiooniks ja selle käigus lülitavad ribosoomid üksteise järel kasvavasse polüpeptiidahelasse aminohappeid. Aminohapete järjekorra ahelas määrab mRNA molekul, millelt geneetilise koodi alusel loetakse vastav aminohappeline järjestus. 25 aminohapet kuuluvad valkude koosseisu – on proteinogeensed. Nendest 20 on kodeeritud universaalse geneetilise koodi poolt. Ülejäänud 2 – selenotsüsteiin ja pürrolüsiin – lülitatakse valkudesse unikaalsete sünteetiliste mehhanismide poolt. Selenotsüsteiin lülitub polüpeptiidahelasse kui transleeritavas mRNAs sisaldub SECIS element (ingl. k. selenocysteine insertion sequence, SECIS), mis paneb UGA koodoni kodeerima selenotsüsteiini, mitte käituma kui stoppkoodon. Pürrolüsiini kasutavad mõned metanogeensed arhed metaani tootmiseks vajalikes ensüümides. Pürrolüsiin on kodeeritud UAG koodoni poolt, mis on tavaliselt stoppkoodon. Sellisele UGA koodonile järgneb PYLIS downstream järjestus (ingl. k pyrrolysine insertion sequence, PYLIS). pisi|Selenotsüsteiini struktuur
Mittestandardsed aminohapped
Lisaks 22 standardaminohappele on palju mitteproteinogeenseid aminohappeid. Neid kas ei sisaldu valkudes (nt karnitiin, GABA) või ei toodeta neid klassikalise rakusisese masinavärgi abil (nt hüdroksüproliin ja selenometioniin). Mittestandardsed aminohapped, mida leidub ka valkudes, viiakse sinna posttranslatsioonilise modifikatsiooni käigus. Sellised modifikatsioonid on sageli hädavajalikud valgu korrektseks funktsioneerimiseks või regulatsiooniks ja määravad sageli ära ka valgu paiknemise rakus. Näiteks pikkade hüdrofoobsete ahelate lisamine valgule põhjustab selle valgu seostumise fosfolipiidsele membraanile.
Mittestandardsed aminohapped, mis ei esine valkudes, on näiteks lantioniin, 2-aminoisovõihape, dehüdroalaniin ja virgatsaine gammaaminovõihape. Mittestandardsed aminohapped esinevad sageli standardaminohapete metaboolsetes radades vaheühenditena – näiteks ornitiin ja tsitrulliin esinevad uurea tsüklis, ühes osas aminohapete katabolismist. Harv erand alfaaminohapete domineerimises on beetaaminohape beetaalaniin, mida taimed ja mikroorganismid kasutavad pantoteenhappe (B5-vitamiin), koensüüm A komponendi sünteesis.
Aminohapped toidus
Söögist saadud standardaminohapped võetakse kasutusse uute valkude ja muude biomolekulide sünteesiks või oksüdeeritakse uureaks ja süsihappegaasiks energia saamise eesmärgil. Oksüdeerimise rada algab aminorühma eemaldamisega transaminaasi poolt ning seejärel siseneb aminorühm uurea tsüklisse. Teine transaminatsiooni produkt on ketohape, mis siseneb tsitraaditsüklisse. Glükogeenseid aminohappeid on võimalik kasutada glükoneogeneesis glükoosi sünteesiks. 22 standardaminohappest 9 on inimesele asendamatud, ehk inimkeha ei suuda neid normaalseks kasvuks vajalikul kogusel ise teistest ühenditest sünteesida, ning peab seetõttu need omandama toiduga. Tsüsteiini, tauriini, türosiini ja arginiini peetakse laste puhul poolasendamatuteks (tauriin on tehniliselt sulfoonhape, mitte aminohape) sest nende aminohapete sünteesiks vajaminevad metaboolsed rajad pole täielikult välja arenenud. Vajaminevad hulgad sõltuvad indiviidi vanusest ja tervisest ning seetõttu on mitmete aminohapete puhul raske öelda, kui palju neid keskmiselt vaja on.
Reaktsioonid
Kuna aminohapetel on nii primaarne aminorühm kui ka primaarne karboksüülrühm, saavad nad läbida enamiku nende rühmadega seotud reaktsioone, mille hulka kuuluvad nukleofiilne liitumine, amiidsete sidemete tekkimine ja karboksüülrühma dekarboksüleerimine. Aminohapete erinevad kõrvalahelad saavad samuti osa võtta paljudest reaktsioonidest sõltuvalt kõrvalahelate iseloomust.
pisi|400px|Streckeri aminohappesüntees
Keemiline süntees
Aminohapete sünteesiks on mitu võimalust. Üks vanimatest on Hell-Volhard-Zelinsky halogeenimine, mis hõlmab aminohappe alfasüsiniku bromineerimist ja seejärel muudab nukleofiilne asendusreaktsioon ammoniaagiga alküülbromiidi aminohappeks. Alternatiivne võimalus on Streckeri aminohappesüntees, mis kujutab endast aldehüüdi töötlemist kaaliumtsüaniidi ja ammoniaagiga. Sellises protsessis saadakse vaheühendina alfaaminonitriil. Nitriili hüdrolüüs annab saagiks aminohappe. Praegusel ajal on kõige laialdasemalt kasutusel automaatne süntees tahketel kandjatel (polüstüroolkuulid) kasutades kaitserühmi (Fmoc, t-Boc) ja aktiveerivaid rühmi (DCC, DIC). pisi|Peptiidsideme tekkimine
Peptiidsidemete tekkimine
Nii amino- kui ka karboksüülrühm aminohappes on võimelised amiidsete sidemete tekitamiseks ja tänu sellele saavad erinevad aminohapped omavahel reageerida moodustamaks dipeptiidi. Selline polümerisatsioon ongi valkude moodustumise aluseks ja kondensatsiooni tulemuseks on peptiidsideme moodustumine ja ühe molekuli vee eraldumine. Rakkudes ei toimu see reaktsioon otse, vaid on vahendatud tRNA poolt estersideme kaudu. Aminohappega seostunud tRNA moodustub ATP-sõltuvas reaktsioonis, mida viib läbi aminoatsüül-tRNA süntetaas. Aminoatsüül-tRNA on substraadiks ribosoomile, mis katalüüsib aminorühma liitumist eelmise aminohappe karboksüülrühmale. Selle mehhanismi tulemusena sünteesitakse kõik valgud algusega N-terminuses ja lõpuga C-terminuses.
Kuressaare Laurentiuse kirik
Kuressaare Laurentiuse kirik on 19. sajandi esimesel poolel ehitatud kirik Kuressaares, mis võeti kasutusse 29. novembril 1836.
Aminohapped
Peptiidsidemete tekkimine
Päris kõik peptiidsidemed ei moodustu selle mehhanismi järgi. Mõnel juhul sünteesivad peptiide spetsiifilised ensüümid. Näiteks tripeptiid glutatioon on hädavajalik element raku vastupanuvõimel oksüdatiivsele stressile. Glutatioon sünteesitakse kahes etapis vabadest aminohapetest. Esimeses etapis kondenseerib gammaglutamüültsüsteiini süntetaas tsüsteiini ja glutamaadi moodustades peptiidsideme glutamaadi kõrvalahela karboksüülrühma ja tsüsteiini aminorühma vahel. Teises etapis kondenseerib glutatiooni süntetaas tekkinud dipeptiidi glütsiiniga moodustades glutatiooni.
Kuressaare Laurentiuse kirik
Sama koha peal on varem asunud kaks kirikut, millest esimene hävis Põhjasõjas ja teine põles välgulöögi tagajärjel puhkenud tulekahjus maani maha 1828. aastal. Kirikus tegutseb Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Kuressaare Laurentiuse kogudus.
Aminohapped
Biosüntees
Taimedes assimileeritakse lämmastik orgaanilistesse ühenditesse glutamaadina, mis moodustub mitokondrites alfaketoglutaraadist ja ammoniaagist. Aminohapete saamiseks võtab taim kasutusele transaminaasid, mis liigutavad aminorühma teisele alfaketokarboksüülhappele. Näiteks aspartaadi aminotranferaas teeb glutamaadist ja oksaalatsetaadist alfaketoglutaraadi ja aspartaadi. Ka teised organismid kasutavad aminohapete sünteesiks transaminaase.
Kuressaare Laurentiuse kirik
Vaatamisväärsused
Kirikus asub Anseküla kirikust (põlenud 1944) pärinev 14. sajandi ristimiskivi, mis on väga lähedane Gotlandi nn Frölje grupi ristimiskividele. Selle kümnetahulise kupa külgi katab kaks rida fantastilisi loomi ja olendeid, kes kehastavad kurje vaime, vaid ühel tahul on kahele käpale tõusnud kolmeks hargneva sabaga loom.
16. sajandist pärineb seinabraa, millel on kujutatud lippu hoidvat meest, ja 17. sajandist kaks kroonlühtrit: 16-haruline kotka kujutisega lühter 1635. aastast ja ratsaniku kujutisega kaheteistkümneharuline lühter 1634. aastast.
Aminohapped
Biosüntees
Mittestandardsed aminohapped sünteesitakse tavaliselt standardaminohapete modifikatsioonil. Näiteks homotsüsteiin moodustub transsulfuratsiooni rajas või metioniini demetüleerimisel vaheühendi S-adenosüül metioniin kaudu. Hüdroksüproliin valmib proliini posttranslatsioonilisel modifikatsioonil.