cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Meerapalu lahing
Olukord operatiivpiirkonnas
Mehikoormas viibinud 42. Kaitse Pioneeripataljon tegeles jää õhkimisega piki Lämmijärve rannajoont ja okastraattõkete rajamisega. Mehikoorma vastas järve idakaldale Jeršova küla juurde oli taganenud Saksa üksustest moodustatud nõrk sillapea.
Piirkonna üksused olid koondatud oberst Paul Gallase juhitud võitlusgrupiks Gallas, mis omakorda allus 207. julgestusdiviisile ja vastutas Mehikoorma piirkonna kaitse eest.
Ööl 11. veebruaril vastu 12. veebruari vallutasid Punaarmee üksused Piirissaare. Piirissaarel kaitsel olnud saksa trahvikompanii põgenes rünnaku alguses. Kaitsele jäi eesti raskekuulipildujarühm, kes osutas vastupanu kuni laskemoona lõppemiseni ning siis õnnestus neil ka pääseda vangilangemisest.
11. veebruaril oli Tartust Mehikoormasse saabunud 20. Eesti SS-vabatahtlike diviisi 45. rügemendi I pataljon major (Sturmbannführer) Harald Riipalu juhtimisel. Pataljon võeti kiiruga Tartus rongilt maha ja saadeti Peipsi äärde. Pataljoniülem saatis 4. kompanii, kes saabus Mehikoormasse esimesena, kohe järve idakaldale Ješova küla ette sillapea tugevdamiseks ning paigutas ühe jalaväekompanii ning osa õhutõrje- ja tankitõrjeüksustest kaitsele Mehikoorma – Jõepera – Saksa talu joonele. 4. jalaväekompanii, raske tankitõrjerühm ja osa õhutõrjest jäid reservi.
13. veebruaril tegeldi kaitse ettevalmistamisega. Samal päeval teatas õhuluure, et Punaarmee diviisisuurune üksus liikus Oudovast (Gdov) lõunasse sillapea suunas.
Lahingu käik
12. veebruari hilisõhtul avas Punaarmee suurtükivägi kaitsjate pihta tule, mis oli aga ebatäpne ega põhjustanud kaitsel olevates üksustes kaotusi.
Meerapalu
thumb|Lämmijärve paiknemine kaardil (punase joonega) 14. veebruari hommikul sai 45. rügemendi I pataljoni ülem Harald Riipalu teate, et öösel oli Punaarmee vallutanud 128. laskurdiviisi 374. laskurpolgu jõududega, kaitselõigust põhja pool hoopis Pedaspää, moodustades Lämmijärve läänekaldale sillapea. Seal asunud Saksa õhutõrjepatarei meeskond oli põgenenud, jättes oma 8 õhutõrjekahurit positsioonidele maha. Õhutõrjemehed olid end siiski kogunud ning koondanud ja jäänud gruppidena metsasihtidele valvesse. Ehkki läbimurde tõkestas appi rutanud Võru Omakaitse II pataljon, oli olukord ohtlik. 374. laskurpolgule järgnevad Punaarmee üksused hajutati ja hävitati pikeerivate pommitajate Ju 87 "stukadega".
Samal hommikul saabusid kohale oberst Paul Gallas, kelle vastutusalla kuulus Meerpalu ümbrus ja Narva ja Peipsi kaitse komandant 207. julgestusdiviisi ülem kindralmajor Erich Hoffmann, kes andis taandumiskäsu, ootamaks vasturünnaku organiseerimiseks vajalike lisajõudude saabumist. Sturmbannführer H. Riipalu oli aga teistsugusel arvamusel. Ta tegi ettepaneku, et antud olukorras oleks õigem hoopis kohene vasturünnak. Riipalut toetas Gallase adjutant leitnant parun Engelhardt, Eestist pärit baltisakslane, kes oli oma hariduse saanud eesti sõjakoolis ja mõistis ohvitserina H. Riipalu kavatsusi. Hoffmann jäi sellega lõpuks nõusse ja määras Riipalu Jõepera ja Emajõe suudme vahelisel alal asuvatest üksustest moodustatud võitlusgrupi ülemaks.
Harald Riipalu alustaski kohe ettevalmistusi vasturünnaku organiseerimiseks. Terve päev kulus vaenlase läände suunatud läbimurrete riivistamiseks ja olukorra kontrolli alla saamiseks. Selleks saatis Harald Riipalu Meerapalusse tanki- ja õhutõrjeallüksustega tugevdatud 4. kompanii. Tehti ka maastikuluuret, korrastati Meerapalust taganenud üksusi ja täiendati Kuuste Omakaitse allüksuste relvastust.
Samal ajal saadi Võru Omakaitsepataljonist teade, et Jõeperas oli maabunud Punaarmee pataljonisuurune üksus. See tähendas, et lahingut tuli nüüd jätkata kahes erinevas kohas. H. Riipalu saatis oma pataljoni 1. kompanii kiirmarsil Jõeperra, kus see asus kella 8 paiku vaenlase üksuste vastu lahingusse, suunaga lõunasse. Eesti Diviisi õhukaitsemeestel oli õnnestunud Jõeperas vaenlast Lämmijärve kaldal kinni hoida ning peatselt alustas Jõeperast lõunas vasturünnakut ka äsja sinna saabunud Ida-Preisi 11. jalaväediviisi 44. jalaväerügemendi pataljon. Veidi pärast kella 13 oli olukord Jõeperas lahendatud, sillapeal olnud vene üksus oli purustatud.
Vaenlane küll üritas üle jää uuesti suurte jõududega rünnata, tulles tihedate ahelikega üle jää. Nende taga veeti laskemoona hobusaanidel ja mõned kergesuurtükid. Õhutõrjemehed märkasid ründavaid ahelikke, avasid nende pihta tule ning surusid ründajad maha lamama. Enne rünnaku algust saabusid kohale saksa sööstpommitajad Stukad, mille pardarelvadest tehti paljal jääl olevad Punaarmee üksused kahjutuks.
Samal ajal oli juba alustatud ka esimest vastupealetungi Meerapalu suunas. Kiire rünnakuga vallutati esmalt Saksa talust põhjas asuv mets, kuhu Punaarmee oli hakanud uueks rünnakuks jõude koondama. Rünnak oli ootamatu ja kiire, tekitades vaenlases täieliku segaduse, nii et mitu üksust andis end täies koosseisus vangi. Saagiks saadi ka 4 jalaväe saatekahurit, 12 keskmist tankitõrjekahurit, 24 Maksim-kuulipildujat ja muud varustust. Mets puhastati vaenlasest ja järgmiseks rünnakuks Meerapalule valmistuvad üksused asusid uutele lähtepositsioonidele. Meerapalu-poolsel metsaserval kohati tugevamat vastupanu. Jõeperast saabus nüüd tagasi 1. kompanii ja 44. jalaväerügemendi pataljon. Olukord oli soodne otsustavaks rünnakuks. Preislaste 44. rügemendi pataljon, mida tugevdati kokku kogutud sakslaste grupiga, pidi vallutama Pedaspää, ülejäänud üksused aga Meerapalu.
Rünnaku ettevalmistamiseks oli sturmbannführer Riipalu tellinud diviisiülemalt Meerapalule lennukite tulelöögi.
Pealetungiks koondunud üksused läksid kell 13:35 rünnakule. Kella 17-ks oli vaenlane Meerapalus hävitatud ja Meerapalu vallutatud. Mõni tund hiljem langes Pedaspää. Peipsi järve läänekallas oli vaenlastest puhastatud. Saadi rikkalik sõjasaak, mille hulgas oli 374. laskurpolgu lipp. Täiesti tervetena saadi tagasi ka 8 sakslaste õhutõrjekahurit.
Vaenlase kaotused langenute ja vangidena võisid olla kokku üle 2000. Riipalu pataljoni kaotused võitlustes olid tagasihoidlikud: 9 langenut ja 30 haavatut. Saksa üksuste kaotused olid suuremad. Langenuid ja haavatuid oli ka teistes osalenud üksustes. Paari päeva pärast andsid rünnaku läbi viinud üksused (Riipalu pataljon ja 11. Ida-Preisi diviisi 44. rügemendi pataljon) kaitselõigud kohalikele üksustele uuesti üle ja suundusid Narva alla. Riipalu pataljon jäi paariks päevaks veel Tartusse puhkusele.
17. veebruaril võttis 44. grenaderirügemendi pataljon tagasi ka Piirissaare. Punaväelased olevat saarelt küüditanud 126 inimest ning mõned ka kohapeal maha lasknud.
Hinnang
Meerapalu lahinguga nurjati Vene vägede kava tungida käigult üle Peipsi järve ja luua sillapea läänekaldal. Edu korral oleks vaenlasel avanenud võimalus end sillapeal kindlustada ja tuua juurde lisavägesid, mis oleks kaalukausi juba tugevasti nende kasuks kallutanud ja ohustanud ka Tartut. Sel juhul oleks vaenlasega toimetulek eeldanud ka palju suuremate üksuste koondamist ja kasutamist. Major Harald Riipalu korraldatud kohese ja kiire vasturünnakuga õnnestus vastane aga Meerapalus ja Pedaspääl enne purustada ja kaotatud maa-ala kohe tagasi saada.
Valeriane Gaphrindašvili
Valeriane Gaphrindašvili (gruusia keeles ვალერიანე გაფრიდაშვილი; sündinud 16. jaanuaril 1982) on gruusia maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (2001).
Gaphrindašvili on tulnud kahel korral Euroopa noortemeistriks U12-vanuseastmes (1993, 1994). 1995. aastal võitis ta noorte maailmameistrivõistlused U14-vanuseastmes. Suurmeistriks sai ta 19-aastaselt 2001. aastal. Kolm aastat oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse.
2005. aastal tuli Gaphrindašvili Gruusia malemeistriks. Gruusia võistkonna koosseisus mängis ta 1999. aastal Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel.
Gaphrindašvili tegutseb ka treenerina. 2016. aastal sai FIDE-lt FIDE treeneri nimetuse.
Kristo Käo
Kristo Käo (sündinud 4. veebruaril 1980 Tallinnas) on eesti kitarrist ja kitarripedagoog.
Ta on lõpetanud 1998. aastal Kuressaare Muusikakooli ja Kuressaare Gümnaasiumi. 2002. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia bakalaureuseõppe ja 2005. aastal sama kooli magistriõppe. Ta on täiendanud end Taanis Carl Nielseni Muusikaakadeemias, samuti Kari Äikäse, Hannu Annala, Juan Antonio Muro, Per Skarengi, Miguel Angel Jimenezi, Nikita Koshkini, Luis Quintero, Ana Vidovici, Scott Tennanti, Manuel Barrueco, Reinbert Eversi, Jose Miguel Moreno, Mats Bergströmi, Jesper Sivebaeki ja Per Palssoni meistriklassides.
Aastatel 2003–2008 oli Kristo Käo Eesti Kitarriseltsi esimees. Hiljem on olnud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia kitarriõppejõud ja Tartu Ülikooli haridustehnoloogia doktorant ning muusikaharidusprojekti Kitarrikool.eu eestvedaja.
Viljandi Muuseum
pisi|Muuseumihoone pisi|Ekspositsioon muuseumi II korrusel Viljandi Muuseum on Viljandi maakonna muuseum. Kohamuuseumina tegeletakse eelkõige Viljandi linna ja maakonna ajaloo, kultuuri, eluolu ja looduse uurimise, kogumise, säilitamise ning eksponeerimisega.
Maakonnamuuseumide hulgas on Viljandi Muuseum üle 100 000 säilikuga kogu üks suuremaid. Muuseumis on lugemissaal, regulaarselt vahetuvad näitused ja toimuvad üritused õppetundidest näitemängudeni.
Muuseumi näitusemaja (Viljandi muuseumihoone) asub 18. sajandi apteegihoones Johan Laidoneri platsi serval. Muuseumi püsiekspositsioon paikneb kahel korrusel ning annab ülevaate Viljandimaa loodusest ja ajaloost muinasajast 20. sajandi keskpaigani.
Muuseumi ajalugu
Viljandi Muuseum sai alguse aastatel 1878–1879 Viljandi lossivaremetes toimunud arheoloogilistest kaevamistest. 1881. aastal asutati kaevamisi korraldanud komitee (Ausgrabungscomité) baasil Viljandi Kirjanduslik Selts, millest sai muuseumi hoidja. Praegusse hoonesse koliti 1942. aastal. Muuseum kandis Nõukogude ajal nime Viljandi Rajoonidevaheline Koduloomuuseum.
Triginä
Triginä (ka Triginde, Triiginä, Triigina, Trigina, Trigino, Triigi, Tähe) on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Küla kuulub Üle-Pelska nulka.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel püsielanikke külas ei olnud. 2000. aastal oli elanikke 4. Külast on pärit setu lauluema Tõnissoni Maria.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Tõnu Toome
Tõnu Toome (14. detsember 1949 Toronto – 17. oktoober 2009) oli eestlasest Kanada advokaat.
Brooklyn
pisi|259px|Brooklynit kujutav graafika aastast 1908 pisi|259px|[[Brooklyni sild ja Manhattani sild ning Lower Manhattani vastaskaldal asuv ärikeskus Downtown Brooklyn]] pisi|259px|[[Coney Islandi rannajoonele avanenud vaade Brooklyni lõunapoolsemais osas, mis ulatub Lower Baysse]] Brooklyn on New Yorgi linnaosa, kunagine eraldiseisev linn. See paikneb Long Islandi edelaosas ning kattub Kingsi maakonnaga. Manhattanist eraldab seda East River ning see piirneb läänes New Yorgi ülemlahega ja New Yorgi alamlahega ning lõunas Atlandi ookeaniga, põhjas ja läänes on maismaapiir Queensi linnaosaga. Brooklyni pindala on 250 km², millest maismaad on 180 km².
Finantsrajooni läheduses paikneb New Yorgi halduskeskus Civic Center ja raekoda. Sealt algab ka kuulus Brooklyni sild üle East Riveri. Sillale on paigaldatud puust jalakäijate platvorm, millelt võib imetleda Wall Streeti pankade pilvelõhkujate suurust.
Brooklyni silla läheduses peetakse igal varahommikul kuulsat Fultoni kalaturgu. Ajavahe või unepuuduse all kannatajatele on see suurepäraseks vaatamisväärsuseks, sest ta avatakse juba poole öö ajal ja on lahti kella üheksani hommikul.
Brooklyn New Yorgi kõige rahvarohkem linnaosa, seal elab 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 2 736 074 inimest. 2010. aasta rahvaloenduse järgi oli elanikke 2 504 700. Aastal 2000 oli elanikke 2 465 326. Asustustihedus on 14 606 in/km².
Ajalugu
Brooklyn on saanud nime Hollandi linna Breukeleni järgi. Muud Brooklyni nimevariandid on olnud Breucklyn, Breuckland, Brucklyn, Broucklyn, Brookland ja Brookline.
Ameerika iseseisvussõja ajal toimus 27. augustil 1776 Brooklynis Long Islandi lahing.
1834. aastal sai Brooklyn linnaõigused. 1855. aastal liideti Brooklyniga Williamsburgi ja Bushwicki linn. Ülejäänud omavalitsused kaotati pärast seda, kui Brooklyni piirid ühitati Kingsi maakonna omadega. 19. sajandi lõpus oli Brooklyn USA üks suurimaid linnu. 1883. aastal valmis Brooklyni sild.
1. jaanuaril 1898 liideti Brooklyn kohaliku partei vastuseisust hoolimata New Yorgi linnaga. Ühinemine kiideti heaks ainult 277 häälega.
Pärast Brooklyni silda ehitati Manhattaniga ühendamiseks 1903. aastal Williamsburgi sild ja 1909. aastal Manhattani sild. 1950. aastal avati Brooklyni-Battery tunnel.
Haridus
Brookylnis asuvad avalik-õiguslikus ülikoolid Brooklyn College ja New York City College of Technology, mis mõlemad kuuluvad New Yorgi linnaülikooli (City University of New York) süsteemi, ning eraõiguslikud Pratt Institute, õigusteaduste kõrgkool Brooklyn Law School, Long Islandi Ülikool, mille üks kahest linnakust LIU Brooklyn asub Brookylnis, ja katoliiklik St. Francis College. Lisaks asub Brookylnis MetroTech Center'is New Yorgi Ülikooli inseneriteaduste instituut New York University Tandon School of Engineering.
Sport
Brooklynis asub spordihall Barclays Center, mis on korvpalliklubide Brooklyn Nets (NBA) ja New York Liberty (WNBA) koduhall.
Wilhelmøya
thumb Wilhelmøya on Norrale kuuluv asustamata saar Svalbardis Teravmägede saarestikus.
Wilhelmøya asub Hinlopeni väinas Lääne-Teravmägede saare kirderanniku lähedal. Saare geograafilised koordinaadid on
Saare pindala on 120 km².
Saar on nime saanud keiser Wilhelm I järgi.
Vooremaa (ajaleht)
Vooremaa (1949–1962 Kolhoosnik, 1962–1989 Punalipp) on Jõgeva maakonna ajaleht.
Jõgeval hakati maakonnalehte välja andma 1949. aastal, kui moodustati Jõgeva maakond ja maakonna lehe nimeks sai Kolhoosnik.
Kolhoosnikust sai Punalipp peamiselt Hruštšovi-aegse majanduse juhtimise ümberkorraldamise tõttu, kui moodustati territoriaalsed tootmisvalitsused. Nii korraldati ümber ka kohalikud ajalehed. Uus nimi anti lehele Tallinnast. Kohalike arvamusi küll küsiti, kuid neid ei arvestatud. Nii ilmuski 15. mail 1962 Punalipp nr 1, mis kandis alapealkirja „EKP Keskkomitee ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu ajaleht Jõgeva Territoriaalse Tootmisvalitsuse juures“.
6. mail 1989 ilmus esimene Vooremaa, mille päise kujundas Tiina Soo, kes oli kujundanud ka Punalipu viimase, 1981. aasta päise.
Ilmub kolm korda nädalas – teisipäeval, neljapäeval ja laupäeval.
2003–2006 aastatel ilmus koos Vooremaaga Jõgeva Linnaleht.
Kord kuus ilmuvad Vooremaa vahelehena ka Jõgevamaa omavalitsuste häälekandjad:
Teisipäeviti ilmub Vooremaa reklaamilisa:
Vooremaa vahel ilmub ka Kaitseliidu Jõgeva maleva ajaleht Kindel Tahe.
Kudani
Kudani ehk Gutanäs on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Mervana Jugić-Salkić
Tema kõrgeimaks kohaks WTA edetabelis jäi üksikmängus 99. (21. juuni 2004) ja paarismängus 59. (10. juuli 2006).
Kudani
Küla kohta kasutati aastal 1540 nime Guthnis, aastal 1557 kasutati nimekujusid Gutna ja Gottenysz. Aastast 1563 pärineb nimekuju Guthanes, aastal 1565 pandi kirja kujud Gottanes, Gotthenes, Guttanus ja aastal 1798 Gutnäs. Aastal 1977 liideti külaga Vööla mõisa juurde tekkinud Vööla asundus. 2009. aastal läks osa küla territooriumist vast moodustatud Telise külale. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Noarootsi valda.
Eestikeelne nimi on mugand rootsikeelsest. Rootsikeelse nimekuju tagumine pool on rootsi sõna näs ehk neem. nime algusosa on raske tõlgendada, järelosa on aga rootsi sõna näs ’neem’. Carl Russwurm ja Per Wieselgren ühendavad algusosa rahvanimetusega gute ehk ojamaalased. Nimi viitaks nõnda ojamaalaste (gotlandlaste) viibimisele neemel. E. Lagman seevastu näeb algusosas idaskandinaavia sõna gut, millele vastab islandi ja norra got (kalamaim, kudu).
Külas asub looduskaitsealune rändrahn Järvekivi. Osa Kudanist kuulub Silma looduskaitseala koosseisu.
Külas on Kudani bussipeatus.
Terje Aa
Terje Aa (sündinud 1961) on Norra bridžimängija.
Ettevõtete loend
Siin loetletakse ettevõtteid. On olemas ka Välismaa ettevõtete loend ja Eesti ettevõtete loend.
Tšuktšid
pisi|Tšuktšid (1906) Tšuktšid (enesenimetused ԓыгъоравэтԓьэт, оравэтԓьэт) on Aasia kirdeosa põlisrahvas, kes elab Beringi merest kuni Indigirkani ja Põhja-Jäämerest kuni Anadõri ja Anjuini. Kõnelevad paleoaasia keelte tšuktši-kamtšadali rühma kuuluvat tšuktši keelt ja vene keelt.
2002. aasta Venemaa rahvaloenduse järgi oli neid 15 767. Eestis elas 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 1 tšuktši naine. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 15 908 tšuktši.
Antropoloogiliselt kuuluvad tšuktšid mongoliidsesse põhja-aasia rassi.
Tšuktšid kuuluvad riiklikult tunnustatud Venemaa väikesearvuliste põlisrahvaste hulka.
Tšuktšidel on rikkalik suuline rahvalooming. Eesti keeles ilmus 1981 valimik tšuktši muinasjutte "Unesnõiduja".
Tšuktšid elavad lähisarktilises kliimas. Seal on elu raske ega võimalda rikkust koguda. Sellepärast said tšuktšid sagedaseks tegelaseks venelaste anekdootides. Anekdootides kujutatakse tšuktše harimatute ja lihtsameelsetena, kuid see-eest pakuvad nad võimalust vaadata Venemaa elu nii-öelda kõrvalt, ilmutades vahel suurt läbinägelikkust.
Kitsõ
Kitsõ (ka: Kitse, Kitseküla, Kozlääevo) on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Küla kuulub Koolina nulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Gibsoni kõrb
pisi Gibsoni kõrb (inglise Gibson Desert) on kõrb Austraalias. Piirneb lõunas Suure Victoria kõrbega ja põhjas Suure Liivakõrbega.
Kõrbe pindala on 155 900 km². Aastane sademete hulk on 200–250 mm.
Kõrbe lääneosas asub Disappointmenti järv.
Kõrb sai nime 1876. aastal kõrbe läbinud Ernest Gilesi uurimisrühma liikme Alfred Gibsoni järgi, kes vett otsides kadunuks jäi.
Käitis (keskkonnaõigus)
Käitis on saastuse kompleksse vältimise ja kontrollimise seaduse järgi paikne tehniline üksus, milles tootmine toimub keskkonnakompleksluba vajavas tegevusvaldkonnas ning tegevuskohas tootmisega otseselt liituvas ja tehnilist seost omavas muus tegevusvaldkonnas, mis võib mõjutada heite ja saastuse hulka.
Samas seaduses nimetatakse käitise valdajat või selle kasutajat käitajaks.
Osmussaare
Osmussaare ehk Odensholm on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Osmussaarel. Küla territoorium võtab enda alla terve saare.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Noarootsi valda. Eestikeelset külanime Osmussaare on esimest korda kasutatud 1922. aastal.
Enne viimaste rannarootslaste põgenemist Nõukogude okupatsioonijõudude eest 1944. aastal asus Osmussaarel üksainus seitsme taluga sumbküla Bien. Seega võib Bieni küla samastada ka Osmussaare külaga.
Osmussaare kalmistu ja kabel on muinsuskaitse all.
Harilik tähtaniisipuu
Harilik tähtaniisipuu (Illicium verum) on magnoolialiste sugukonda kuuluv taimeliik. Hariliku tähtaniisipuu viljadest saadakse vürtsina kasutatavat tähtaniisi.
Taime perekonna nimi Illicium tuleneb ladinakeelsest sõnast illicere, tähendades 'ligi meelitama; ahvatlema'.
thumb|Hariliku tähtaniisipuu viljadest saadakse [[vürtsina kasutatavat tähtaniisi]]
Päritolu ja kasvatamine
Tähtaniisipuu on pärit Lõuna-Hiinast ja Põhja-Vietnamist, kus teda tuntakse juba 3000 aastat. Tänapäeval kasvatatakse seda puud ka Kambodžas, Laoses, Jaapanis ja Filipiinidel.
Tähtaniisipuu on igihaljas, mis kasvab kuni 8 m kõrguseks ning mille eluiga on üle 100 aasta. Alates seitsmendast kasvuaastast hakkab puu kandma punakaspruune, korkjalt puiseid tähekujulisi kogukukkurvilju, milles on kastanpruunid läikivad umbes 8 mm suurused seemned. Üks puu annab aastas kuni 40 kg vilju. Pärast koristamist lastakse viljadel päikese käes kuivada ja need kaotavad kuni 3/4 oma esialgsest kaalust.
Mihhail Ulõbin
pisi| Mihhail Ulõbin (2009)
Mihhail Vitaljevitš Ulõbin (vene keeles Михаил Витальевич Улыбин; sündinud 31. mail 1971) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1991).
Ulõbin sai suurmeistriks 20-aastaselt 1991. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 1994. aastal võitis ta Elistas peetud Venemaa meistrivõistlustel hõbemedali.
Ulõbin on võitnud kahel korral Biel Openi (2003, 2007).
Ulõbin võitis 1994. aastal Venemaa teise võistkonna koosseisus maleolümpial Moskvas pronksmedali.
Giglio saar
thumb pisi|Giglio sadam Giglio on saar Türreeni meres Toscana saarestikus.
Pindala 21 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 498 meetrit. Saarel on umbes 1500 elanikku.
Kuulub Itaaliale.
13. jaanuaril 2012 kella 20 paiku sõitis saare lähedal karile ristluslaev Costa Concordia.
728
728. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Kümnendid: 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad 710. aastad - 720. aastad - 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad
Aastad: 723 724 725 726 727 - 728 - 729 730 731 732 733
Ants Särgava
Ants Särgava (sündinud 1969 Viljandis) on eesti maletaja.
2004. aastal Tallinnas toimunud Eesti kiirmale meistrivõistlustel sai ta viienda koha.
Vladimir Kukel
Vladimir Kukel (vene keeles Влади́мир Андре́евич Ку́кель; 12. juuni 1885 Peterburi kubermang – 19. september 1938 Habarovsk) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (1. järgu kapten).
1921. aastal oli ta Balti laevastiku ülem.
Heino Laaneots
Heino Laaneots (26. august 1928 Jäärja, Pärnumaa – 20. november 2009) oli eesti vaimulik.
Sai alghariduse Kilingi-Nõmmes, seejärel astus Pärnu Poeglaste gümnaasiumi.
Mobiliseeriti Saksa relvajõududesse, teenis 20. Eesti diviisis 1944–1945, oli pärast sõda Briti sõjavangis Saksamaal ja Belgias. Sõjavangist vabanedes siirdus 1947 Inglismaale, kus tegutses põllu-, ehitus- ja kaevandustöölisena.
Teoloogiahariduse sai ta Soome kiriku Seurakuntaopisto's Järvenpääl (ta tegutses Hothorp Hallis aastatel 1956–1961 luterliku laste- ja noorsootöö keskuse majandusjuhina ja abidirektorina) ja Inglismaal Oxfordi ülikooli Mansfieldi kolledžis 1962–1967. Prooviaastal oli ta E.E.L.K. Londoni koguduses praost Jaak Tauli juures. Õpetajaametisse ordineeriti ta 20. juulil 1968.
Ta teenis ingliskeelset luterlikku kogudust Corbys Kesk-Inglismaal 1967–1970. E.E.L.K. Põhja-Inglismaa koguduse õpetaja oli ta aastatel 1970–1976. Kui E.E.L.K. Montreali Jaani koguduse õpetajast sai E.E.L.K. piiskop, valiti Heino Laaneots koguduse uueks õpetajaks ning ta emigreerus Kanadasse 1976. Montreali Jaani kogudust teenis ta õpetajana 1976–2009. Kui õpetaja Oskar Gnadenteich emerituuri siirdus, hakkas ta hakkas ta hooldama (1990–2008) Montréalist kahesaja kilomeetri kaugusel asuvat Ottawa Pauluse kogudust. Lisaks oli ta aastatel 1982–1987 E.E.L.K. Kanada praostkonna abipraost.
Kukečiai vald
Kukečiai vald (leedu keeles Kukečių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kelmė rajoonis. 2011. aasta seisuga elas seal 1681 inimest. Valla keskus on Kukečiai küla. Vallavanem on Meilutė Masalskienė.
pisi|tühi|Kelmė rajooni vallad
Lisaks küladele on selles vallas veel arvukalt huutoreid.
Alleyne Francique
Alleyne Francique (sündinud 7. juunil 1976) on Grenada kergejõustiklane (põhidistantsid 200 m ja 400 m jooks).
Sisemaailmameistrivõistlustel
Budapest 2004 Moskva 2006
Isiklikku
Alleyne Francique on 188 cm pikk ja kaalub 76 kg.
Marju Riisikamp
pisi|Marju Riisikamp, 2004. Marju Riisikamp (sündinud 21. detsembril 1958 ) on eesti organist ja pianist (orel, positiivorel, klavessiin, klavikord, klaver). Tegutsenud ka laulja ja tõlkijana. Ta on Eesti Klavessiinisõprade Tsunfti juhatuse liige.
Marju Riisikamp õppis Tallinna Riiklikus Konservatooriumis klaveri erialal ning täiendas ennast oreli ja klavessiini alal Leedus, Venemaal, Hollandis, Saksamaal, Šveitsis ja Itaalias. Tema õpetajateks on olnud Virve Lippus, Hugo Lepnurm, Taivo Niitvägi, Christopher Stembridge, Luigi Ferdinando Tagliavini, Pieter van Dijk, Marieke Spaans ja Edoardo Bellotti. Ta on osalenud paljude eesti vanamuusikaansamblite töös, esitanud continuopartiid Riia ooperis Händeli Alcina etendustel. Arvukad esinemised nii solisti kui ka ansamblistina on teda viinud Soome, Rootsi, Venemaale, Leetu, Lätti, Saksamaale, Taani ja Itaaliasse. Ta on andnud välja kaks CD-d: "Espressione" ja "Renaissance organ music from England and Italy". Ta on Eesti Interpreetide Liidu stipendiaat.
Paslepa
Paslepa ehk Pasklep on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas. Osa külast jääb Väinamere hoiualale.
Külas on kolm bussipeatust: Paslepa teerist, Paslepa tr ja Sääse.
Ajalugu
Esimesed teated külast pärinevad aastast 1540 (Passelep), aastal 1679 pandi kirja nimekuju Pasklep. Aastal 1679 loodi külla Paslepa mõis. Küla paiknes aja jooksul ümber ida poole. Aastal 1798 asus see veel vanal kohal mõisast lõunas, koht kandis nime Gamlas Gardarna, st vanad talud. Aastal 1844 kandis see paik nime Gamlas; aastal 1871 oli küla uuel kohal mõisast kagus.
Mõisa maadele tekkis maareformi järel asundus, mis aastal 1977 liideti Paslepa külaga. 2009. aastal läks osa küla territooriumi vast moodustatud Telise külale. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Noarootsi valda.
Nimi
Paslepa nime lähtekohaks võib olla liitsõna pasklepp (hall lepp) või pask : pasa + lõpp : lõpe, mis eestirootsi aladel on andnud e-lise lepa. Paslepa asunduse lääneosa nimetatakse Siidikülaks (rootsi Sideby).
Alporti sündroom
Alporti sündroom on geneetiline häire, millele on iseloomulikud silmahaigused, glomerulonefriit, neerupuudulikkus ja kuulmislangus. Alporti sündroomi esinemissagedus on keskmiselt 1:50 000.
Üks sündroomi varajasematest tunnustest on hematuuria, haiguse kulgedes ka proteinuuria. Silmahaigustest võivad Alporti sündroomiga kaasneda keratokoonus, makulopaatia ehk kollatähni kahjustus ja kataraktid. Kuulmislangus on progresseeruv ja muutub märgatavaks puberteediea lõppedes.
Alporti sündroomi põhjustavad mutatsioonid COL4A3, COL4A4 ja COL4A5 geenis, mis on seotud IV tüübi kollageeni sünteesiga. Haigus pärandub X-liiteliselt, autosoomretsessiivselt või autosoomdominantselt.
Helitugevus (muusika)
Helitugevus (inglise keeles volume, saksa keeles Tonstärke) on muusikas helitaju omadus, mis sõltub helivaljusest ja heliintensiivsusest.
Helitugevust mõistetakse relatiivse suurusena ning seda tähistatakse noodikirjas helitugevuse astme märgiga.
Muusikakirjanduses leidub helitugevuse definitsioone, mille kohaselt helitugevus sõltub heliallika võnkumise amplituudist ning erineva tugevusega heli tekitab muusik nõrgema või tugevama heliallikat võnkuma paneva jõu abil.
Helitugevus on üks muusikalistest parameetritest.
Helitugevuse muutumist nimetatakse muusikas dünaamikaks.
Helitugevuse astmete märgid:
Aleksandr Razvozov
thumb|Aleksandr Razvozov Aleksandr Razvozov (vene keeles Александр Владимирович Развозов; 27. juuli 1879 Tallinn – 14. juuni 1920 Krestõ vangla, Petrograd) oli Vene sõjaväelane (kontradmiral).
1917–1918 oli ta Balti laevastiku ülem.
Tema isa Vladimir Razvozov (1841–1893) oli samuti Balti laevastiku kontradmiral.
Ta oli abielus Maria von der Osten-Drieseniga, kes oli kindralmajor Alexander von der Osten-Drieseni tütar.
400 meetri jooks
400 meetri jooks on kergejõustiku ala. thumb|340px|Meeste 400 m jooksu viimased meetrid. 400 meetri jooks on sprindiala kergejõustikuvõistlustel. Suveolümpiamängudel on see olnud kergejõustikukavas alates 1896. aastast meestel ja 1964. aastast naistel. Tavalisel välijooksu võistlusel on see üks rada ümber staadioni. Jooksjad stardivad eri radadel ja võistlevad kogu võistluse eraldi radadel. Paljudes riikides võistlevad sportlased 400 m (437,445 jardi) asemel 440 jardi jooksus (402,336 m), mis on veerand miil ja sellele viidati kui "veerand miilile".
Nagu teisedki sprindidistsipliinid, hõlmab ka 400 m jooks stardipakkude kasutamist. Jooksjad võtavad 'valmis' käsu korral stardipakkudel stardi positsiooni, võtavad efektiivsema stardiasendi ja alustavad jooksu stardipakkudelt stardipüstoli lasku kuuldes. Stardipakud võimaldavad jooksjatel võimsamalt alustada ja aidata seeläbi kaasa nende üldisele sprindikiiruse võimekusele. Maksimaalne sprindikiiruse võimekus on oluline edutegur võistlusel, kuid sportlased vajavad ka kiiret jooksu terve ringi vältel märkimisväärset kiiruse vastupidavust ja võimet hästi toime tulla piimhappe suure kogusega. Ehkki seda peetakse peamiselt anaeroobseks protsessiks, on see aeroobse tegevusega seotud.
Praegune meeste maailmarekord kuulub Lõuna-Aafrika Vabariiki esindavale Wayde van Niekerkile ajaga 43,03 sekundit. Valitsev olümpiavõitja on Bahama jooksja Steven Gardiner ning valitsev maailmameister on ameeriklane Michael Norman. Sisemaailmarekordiomanik on Michael Norman 44,52 sekundiga. Naiste praegust maailmarekordit hoiab Marita Koch, ajaga 47,60 sekundit. Naiste valitsev olümpiavõitja ja maailmameister on Shaunae Miller-Uibo. Femke Boli käes on sisemaailmarekord 49,26, mis pärineb aastast 2023. Meeste parasportlaste maailmarekord 45,07 sekundit kuulub Oscar Pistoriuse nimele.
Tülllased
Tülllased (Charadriidae) on kurvitsaliste seltsi kuuluv sugukond linde, kuhu kuulub 64–66 liiki.
Suurim tülllane on lokutkiivitaja, kelle pikkus on 35 cm ja kaal 370 g. Väikseim on värbtüll pikkusega 18 cm ja kaaluga 35 g.
Sugukonnas on kaks alamsugukonda.
Eesti liigid
Eestis esineb tülllasi 11 liiki:
Arina Tanemura
Arina Tanemura (種村 有菜 Tanemura Arina; sündinud 12. märtsil 1978) on jaapani mangakunstnik, kes teeb peamiselt shōjo mangat. Tema esimene täispikk manga oli "ION", mis ilmus 1997. aastal. Tema teosed on tehtud peamiselt ajakirja Ribon jaoks.
BMW 7. seeria (F01)
BMW F01 on 7. seeria BMW-l kasutatud platvorm, mis võeti kasutusele septembris 2008 (loetakse 2009 mudeliaastaks), vahetamaks välja eelkäija E65. Pikendatud teljevahega versioon omab varasema eeskujul eraldi tähistust F02. Disainilt on auto mõnevõrra vähem radikaalne kui vanem mudel. Kohati võib ära tunda sarnasusi BMW varasema ideeautoga, mida nimetati CS-iks.
Tegu oli ka esimese BMW-ga, mis varustati hübriidajamiga (ActiveHybrid 7), turboga V12 mootoriga ja 8-käigulise automaatkäigukastiga.
2015. aastal vahetas F01 platvormi välja BMW G11 platvorm.
Diiselmootoriga
Märkus: mudelivalik võib veel täieneda.
Hinnad Eestis
Odavaimaks versiooniks on 730d baashinnaga 80 560 eurot. Kalleimaks 760Li väärtusega alates 145 520 eurot. (Andmed pärinevad hinnakirjast, mis hakkas kehtima 2008. aasta detsembris.) Lisaks võib hinda mõjutada lisavarustus.
Romano Prodi
Romano Antonio Prodi (sündinud 9. augustil 1939 Bolognas) on Itaalia ja Euroopa Liidu poliitik. Ta on olnud aastatel 1996–1998 ja 2006–2008 Itaalia peaminister ja aastatel 1999–2004 Euroopa Komisjoni president.
Romano Prodi sündis kaheksanda lapsena inseneri peres. Ta õppis Milano katoliiklikus ülikoolis õigusteadust ja hiljem Londoni Majanduskoolis (LSE).
Akadeemiline karjäär
Akadeemilist karjääri alustas Romano Prodi Bologna ülikoolis majandusprofessorina. Teadustöös uuris väike- ja keskmise suurusega ettevõtete arengut ning tööstuspiirkondi. Hiljem huvitus sellistest teemadest nagu riigi ja turu vahelised suhted, erastamine, hariduse panus majandusarengusse, sotsiaalne ühtekuuluvus, Euroopa integratsioon jne. Oli trükikoja Societa Editrice Il Mulino juhataja (1974–1978) ning asutas 1981. aastal majanduskonsultatsioonibüroo Nomisma.
Aminoglükosiididest tingitud kurtus
Aminoglükosiididest tingitud kurtus on...
Romano Prodi
Akadeemiline karjäär
Ta on olnud külalisõppejõud Harvardi Ülikoolis ja Stanfordi Teadusinstituudis.
Poliitiline karjäär
1970. aastatel alustas Prodi oma poliitilist karjääri kristlike demokraatide leeris. Ta oli Giulio Andreotti valitsuses aastatel 1978–1979 tööstusminister. Aastatel 1982–1989 oli ta Tööstusliku Rekonstruktsiooni Instituudi IRI juht. 1990. aastatel osales ta IRI juures Credito Italiano ja Banca Commerciale Italiana erastamisprotsessides.
Aminoglükosiididest tingitud kurtus
Aminoglükosiidid on grupp farmakoloogilisi toimeaineid, mille puhul on täheldatud toksilist mõju kohlea vestibulaarsele süsteemile.
Romano Prodi
Poliitiline karjäär
Romano Prodi on kirjutanud kolumnistina Itaalia päevalehtedele ja toimetanud majandusajakirja. 1995. aastal asutas ta vasaktsentristliku partei Ulivo (Õlipuu) ja sai 1995. aastal selle peaministrikandidaadiks, võitis valimised ja moodustas valitsuse.
Aminoglükosiididest tingitud kurtus
Kohlea mürgistus võib päädida sensorineuraalse kuulmislanguse ja düsekviliibriumiga. Kuulmislangus on bilateraalne ning varieerub raskest sügavani, ilmnedes mõnest päevast kuni nädalani pärast aminoglükosiidide manustamist. Antibiootikumidena mõjuvad aminoglükosiidid on gentamütsiin, tobramütsiin, amikatsiin, kanamütsiin ja streptomütsiin.
Romano Prodi
Poliitiline karjäär
1999. aastal nimetati ta Euroopa Komisjoni presidendiks. Tema ametiaeg lõppes novembris 2004. Ametiaja jooksul andsid ülikoolid üle kogu maailma talle mitmeid aunimetusi.
Aminoglükosiididest tingitud kurtus
Soodumust aminoglükosiidide põhjustatud mürgistuse saamiseks seostatakse patogeense variandiga MT-RNR1 (en:MT-RNR1) geenis. Mittesündroomne mitokondriaalne kuulmislangus ja kurtus on emaliinis päritavad.
Romano Prodi
Poliitiline karjäär
2006. aasta Itaalia parlamendivalimisteks moodustas Romano Prodi vasaktsentristliku koalitsiooni ja võitis valimistel napilt endise peaministri Silvio Berlusconi valimisliitu. On arvatud, et Ulivo (Oliivipuu) võitis tänu liidu loojale Prodile, kes andis itaallastele meediamagnaadist ekspeaministri Silvio Berlusconi juhitud parempoolse Vabadusalliansi kõrval vasakpoolse alternatiivi. Osavalt koondas ta enda ümber liidu, mille kandvaks jõuks olid Partito della Rifondazione Comunista, Democratici di Sinistra (Demokraatlik Vasakpartei), rohelised, katoliiklik valimisliit ja endise peaministri Lamberto Dini juhitud Itaalia Uuenemine. See seguliit Diniga seotud pangategelastest ja äriringkondadest ühelt poolt ning ametiühingutest ja kommunistidest teiselt poolt lõi esimest korda Itaalias suurepäraselt läbi. Oliivipuu saavutas napi enamuse mitte ainult saadikutekojas, vaid ka senatis. Prodi soovis kujundada Itaaliat Saksamaa-sarnaseks föderaalseks vabariigiks ja saada Saksamaa Liitvabariigi liidukantsleriga sarnased volitused, et tugevdad Itaalia täidesaatvaid võimustruktuure.
Alates 17. maist 2006 oli ta Itaalia peaminister, 24. jaanuaril 2008 astus ta tagasi, kuid jätkas peaministri kohustuste täitmist 8. maini 2008.
Isiklikku
Romano Prodi on abielus lapsepõlvesõbranna Flavia Franzoniga, kellega tal on kaks poega – Giorgio ja Antonio.
Tal on mitu hüüdnime, millest tuntumad on il Professore (Professor, tema akadeemilise tausta tõttu) ja halvustava alatooniga il Mortadella (Bologna spetsiaalne lihatoit).
Igra
Igra on alev Venemaal Udmurdi Vabariigis, Igra rajooni keskus. Asub Iževskist 92 km põhja pool.
Esmamainitud 1615. aastal.
Igras on meierei ja klaastaaratehas.
1998. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
'''Eesti meeste 43. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes (1998)'''
Tallinn, 25. veebruar – 7. märts 1998
Saksamaa ühendamine
Saksamaa ühendamise all mõistetakse tavaliselt Saksa rahvusriigi loomist Otto von Bismarcki poolt 1866. aastal (Põhja-Saksa Liit) ja 1871. aastal (Saksa keisririik).
Ühinenud Saksamaa rajamine oli liberaalide ja üliõpilaste eesmärk alates nn vabastussõdadest (1813). See kukkus läbi 1848. ja 1849. aastal (märtsirevolutsioon, Frankfurdi rahvusassamblee). Algselt liberaalset poliitilist sihti arendasid paradoksaalsel kombel edasi aadel ja Preisi peaminister Otto von Bismarck, kes olid sisuliselt täpselt liberaalide vastandid.
Alexandra (Frederiksborgi krahvinna)
thumb|Frederiksborgi krahvinna Alexandra Frederiksborgi krahvinna Alexandra Christina (sündinud 30. juunil 1964) on Taani printsi Joachimi endine abikaasa ja Taani kuningliku perekonna endine liige.
Perekond
Alexandra Christina Manley sündis 30. juunil 1964 Hongkongis Richard Nigel Manley (1924) ja Christa Maria Manley (1933) vanima tütrena. Tema inglise ja hiina päritolu isa oli kindlustusfirma ametnik, austerlannast ema kommunikatsioonifirma mänedžer. Tal on kaks nooremat õde.
Abielu ja lapsed
Alexandra ja Joachim kohtusid Hongkongis ühel peol, kui Joachim töötas ühe Taani laevatehase heaks. Pärast aasta kestnud kurameerimist palus Joachim Alexandra kätt, kui nad olid puhkusel Filipiinidel. Kihlus, mis üllatas nii Alexandra perekonda kui ka Taani avalikkust, avalikustati 1995. aasta mais.
Nad abiellusid 18. novembril 1995 Frederiksborgi palee kirikus. Abiellumisel pidi Alexandra loobuma Briti kodakondsusest ja võtma Taani kodakondsuse ning jätma pooleli oma töise karjääri. Ta vahetas enne abiellumist ka usku, võttes anglikaani usu asemel vastu luterluse.
Paaril on kaks poega:
Elu printsessina
Alexandra sai taanlaste hulgas kohe populaarseks. Ta sai tuntuks oma moeteadlikkuse ja heategevusliku tööga ning teda hakati hüüdma Põhjamaade Dianaks. Kuna ta räägib emakeelena nii inglise kui ka saksa keelt, õppis ta kiiresti ära taani keele. Mõne aasta pärast rääkis ta seda juba ilma aktsendita ning see tegi teda rahva hulgas veel populaarsemaks.
Nii abielu ajal kui ka pärast seda oli ta seotud mitme heategevusliku organisatsiooniga, nende hulgas Laste Punane Rist, Taani Pimedate Ühing, UNICEF ja üksikemadele mõeldud Mother Help. Ta oli ka UNICEF-i saadik visiidil Taisse HIV-ga või AIDS-i põdevate patsientide juurde.
Lahutus
2004. aasta suvel hakkasid levima kuulujutud, et printsi ja printsessi abielu on lõppemas. 16. septembril 2004 teatasid Alexandra ja Joachim lahkuminekust ning plaanist ka abielu lahutada. Sellest sai esimene kuninglik lahutus Taanis pärast 1846. aastat. Folketingi otsusega hakkas Alexandra saama eluaegset elatustasu 330 000 USA dollarit aastas, mille maksmist alustati tagasiulatuvalt 1. oktoobrist 2004. Elatustasu maksmine ei sõltu sellest, kas Alexandra abiellub uuesti või mitte. Paari abielu lahutati 8. aprill 2005.
Uus tiitel
Kuna tiitel Tema Kuninglik Kõrgus põhines Alexandra ja Joachimi abielul, kaotas naine selle abielludes. Pärast lahutust sai Alexandra madalama tiitli Kõrgus. Taanlased peavad seda paremaks lahenduseks kui printsess Diana juhtumi puhul, kellele pärast Kuningliku Kõrguse tiitli kaotamist ei antud uut tiitlit, ehkki ta oli tulevase kuninga, prints Williami ema.
Kuninganna Margrethe II andis oma sünnipäeval, 16. aprillil 2005 Alexandrale lisatiitli grevinde af Frederiksborg (Frederiksborgi krahvinna). Tiitel on isiklik, mis tähendab, et tema lapsed seda edasi ei kanna.
Teine abielu
2005. aasta suvel pildistati Alexandrat mitmel korral koos Martin Jørgenseniga. Tema isa Jacob Jørgenseni filmikompanii JJ Film oli aastaid teinud dokumentaale, milles osalesid kuningliku perekonna liikmed.
Jørgensen ja Alexandra abiellusid 3. märtsil 2007. Uue abielu tõttu kaotas naine tiitli Taani printsess ning nüüd on ta tiitel Tema Ekstsellents Alexandra Christina, Frederiksborgi krahvinna.
Lihula vald (Lihula kihelkond)
pisi|300px|[[1939. aasta vallareformiga muudetud valdade piirid Läänemaal]] Lihula vald (saksa keeles Schloss-Leal) oli vald Läänemaal Lihula kihelkonnas. Valla pindala oli 147 km² ja elanikke oli 2900 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866 –1939.
Vallas oli 457 talundit ja elamut ning need kasutasid 13 120 ha maad. Vallamaja asus Lihula külas.
Vallas asus Lihula asundus
1891 liideti Lihula vallaga Penijõe ja Tuudi vald ning Karuse ja Lihula kirikuvald; 1892 liideti Matsalu vald; 1893 liideti Sipa vald ja Kirbla kirikuvald.
1939. aasta vallareformiga moodustati muudetud piirides uus Lihula vald.
Nelinurk
Nelinurk ehk tetragoon on hulknurk, millel on neli tippu (ja neli külge).
Korrapärast nelinurka nimetatakse ruuduks.
Kindlate omadustega nelinurkasid nimetatakse: ristkülik, romb, romboid, rööpkülik, trapets, trapetsoid.
Trapetsoid
pisi Trapetsoid on paralleelsete külgedeta nelinurk.
Trapetsoidi erijuht on romboid, mille külgede pikkused on paarikaupa võrdsed, kuid ükski külg ei ole teisega paralleelne.
Lustivere vald (Põltsamaa kihelkond)
Vallas oli 304 talundit ja elamut ning need kasutasid 6050 ha maad. Vallamaja asus Lustivere külas.
Vallas asus Lustivere asundus. Enne 1919. aasta mõisate võõrandamist asus vallas Kaliküla ja Lustivere mõis.
V.92
V.92 esitleti 1999. aasta augustis. Standard pidi asendama V.90 standardi, kuid lairibaühenduste leviku tõttu oli V.92 levik väike.
Rooslepa
Rooslepa ehk Roslep on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Küla kohta kasutati aastal 1540 nime Rotzlep, aastal 1564 Roszelepp, aastal 1565 Rodzläp, Rotslep, Rotzlep ja aastal 1798 Roslep. Aastail 1977–1999 oli küla osa Dirhami külast. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Noarootsi valda.
Rooslepa nimi on eesti päritolu ja päritolult sarnane analoogsete kohanimedega Paslepa, Sutlepa, Aulepa. Nime aluseks on rahvanimetus rootsi + lõpp : lõpu või lõpp : lõpe (laht).
Osa külast kuulub Nõva maastikukaitseala koosseisu.
Rooslepa kalmistu on ajaloomälestisena kaitse all. Kalmistul asub Rooslepa kabel.
Külas on Rooslepa bussipeatus, Rooslepa ja Elbiku piiril ka Spithami tee bussipeatus.
Külas asuvad Rooslepa Laevarahn ja Rooslepa Põhjarahn.
Ketoos
Ketoos on ketokehade (atsetoatsetaat, atsetoon ja 3-hüdroksübutüraat) normaalsest suurem sisaldus veres.
Karjalased
pisi|Karjala eri piirkonnad pisi|Karjala rahvuslipp Karjalased (enesenimetus karjalaižet) on läänemeresoome rahvas, kelle traditsiooniline asuala on Karjalas. Karjala keelt oskab tänapäeval vaid osa karjalastest.
Ketoos
Ketoosi esineb sageli täiskasvanutel suure tootlikkusega piimalehmadel laktatsiooni alguses.
Karjalased
Nimetused
pisi|Karjala maakitsus. Kuulub [[Leningradi oblasti alla]]
Muinasaeg
Läänemeresoomeliseks peetava arheoloogilise ainese hulk hakkas Karjala kannasel kasvama alates 7.–8. sajandist. Sellest sai karjalaste tuumikala, kus 12.–14. sajandiks oli välja kujunenud omanäoline tugev kultuurirühm, mis tegeles peamiselt põlluharimise ja karjakasvatusega ning lisaks veel küttimise, karusnahakaubanduse ja kalastamisega. Karjalaste kultuuriline ja ilmselt keelelinegi mõju kandus edaspidi naaberaladele, eriti põhja ja loode suunas Savosse, mille materiaalne kultuur hakkas 11.–12. sajandil muutuma karjalapäraseks. Ühe versiooni kohaselt oli tegu karjalaste äraliikumisega "idaslaavi ülemvõimu" eest. Karjalastest (või täpsemalt muinaskarjalastest) väljakujunenuks on peetud isureid ja vepslasi. Seejuures toimus ka Isurimaal 12.(?)/13.–14. sajandil karjalastumine.
Varased kirjalikud allikad
Vene leetopissides on karjalasi esmamainitud 1143. aastal. Nimetatud on mitmeid karjalaste sõjakäike Hämemaale (1143, 1191 koos Novgorodiga, 1228). Sada aastat pärast esmamainimist olid nad juba Novgorodi ees maksukohuslased ja 1270. aastatel liideti ametlikult Novgorodi vürstiriigiga. Kohalik autonoomia säilis seal suhteliselt tugevana ning Isuri- ja Vadjamaaga sarnast venestumist ei toimunud. Karjalat (Kyrjala, Kaerjaland, Karela) tunnevad ka Skandinaavia ja Islandi saagad. 1320. aasta paiku kirjutatud rootsikeelse Eriku kroonika teatel olid 1187. aastal toimunud Rootsi linna Sigtuna põletamise taga karjalased, kes poliitiliselt allusid Novgorodile. Enn Tarvel on selle väite usaldusväärsuse kahtluse alla seadnud ja leidnud, et 14. sajandi alguse (kroonika kirjutamise aja) poliitilistes oludes tahtis Rootsi lihtsalt näidata, et Novgorod ja karjalased on juba alates 12. sajandist Rootsile ohtu kujutanud.
Rootsi ja Novgorodi/Venemaa vahelised sõjad
1249. aastaks oli Rootsi vallutanud Häme ja nihutanud oma piiri Kymi jõeni. Paganlike läänekarjalaste ja neid allutada üritava Novgorodi vastasseisu sekkus 1293. aastal Rootsi, kes vallutas Karjala kannase lääneosa ning rajas Viiburi linnuse. Pähkinäsaari rahulepinguga (1323) jäi kannase lääneosa Rootsile ja kogu praegune Ida- ja Põhja-Soome Novgorodile. Vene-Rootsi sõja (1590–1595) käigus vallutas Rootsi ajutiselt kannase idaosa, mis põhjustas osade sealsete karjalaste pagemise Tverimaale, pannes nii aluse Tveri karjala asurkonnale ja tverikarjala keelele. 1595. aasta Täyssinä rahuga läks Rootsi kätte praeguse Soome põhjaosa (sh Lapimaa). Ingeri sõja lõpetanud Stolbovo rahuga (1617) sai Rootsi endale ka Karjala kannase idaosa, Laadoga põhjaranniku (Käkisalmi lään) ja praeguse Põhja-Karjala. Rootsi katse nende alade rahvastikule luterlust peale suruda ning maksude tõus tingis karjalaste massilise (hinnanguliselt 25 000 – 30 000 inimest) väljarände, mis taas suundus peamiselt Tveri piirkonda. Järjekordne Vene-Rootsi sõda (1656–1658) viis uuesti karjalaste lahkumisele kannaselt, kuna kardeti Rootsi kättemaksu Vene vägedega koostöö tegemise eest. Tühjaks jäänud aladele toodi luterlastest asunikke Ida-Soomest.
Alates 18. sajandi algusest muutus Vene-Rootsi vastasseisus edukamaks pooleks Venemaa. Põhjasõja tulemusel sai Venemaa endale kogu Karjala kannase (sh Viiburi) ja Laadoga põhjaranniku. Vene-Rootsi sõja (1808–1809) järel läks Venemaale kogu Soome. Loodud Soome suurvürstiriigi koosseisu kuulus ka Karjala kannas (välja arvatud lõunaosa) ja Laadoga põhjarannik. 19. sajandi soome rahvuslaste meelest olid karjala murdeid soome keele osa ja karjalased soome rahvuse osa. Idee kokkukuuluvusest soomlastega levis tasapisi ka karjalaste seas, kel oma rahvuslikku liikumist ei tekkinud. Selline areng ei meeldinud Vene riigile, kes püüdis karjalasi kiiremini venestada.
20. sajand
Pärast tsaarivõimu kukutamist 1917. aastal hakati Ida-Karjalas toetama Karjala autonoomia ideed. 1918. aastal levis soov ühineda vahepeal iseseisvunud Soomega, mille toetuseks saabus sinna ka Soomest vabatahtlikke. 1920. aastaks saavutasid enamlased kontrolli Ida-Karjala üle ja lõid seal Karjala Töökommuuni. Kümned tuhanded karjalased lahkusid uue võimu eest Soome. Töökommuuni ametlikud keeled olid vene ja soome keel, karjala kirjakeele arendamisega ei tegeletud. 1923. aastal muudeti Töökommuun Karjala ANSV-ks. Karjalaste osakaal ANSV-s langes, kuna sellega liideti peamiselt venelastega asustatud alasid Äänisjärve põhja- ja idakaldal ning Karjalasse toodi palju muulastest sunnitöölisi seoses Valge mere – Läänemere kanali rajamisega aastatel 1931–1932.