cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Matsalu turismipiirkond
Koonga vald
Koonga vallas asub üks Lääne-Eestis kõige paremini kaitstud muinaslinnuseid Soontagana maalinn, kust viib laudtee läbi soo asuvatesse küladesse. Siin on üks suuremaid ja kaunimaid taastatud puisniite Eestis – Kalli-Nedrema puisniit ja Mihkli tammik, mis hõlmab umbes 90 hektarit. Omaette vaatamisväärsuseks on Oidremaa mõis, mis töötab siiani suurtaluna oma igapäevases töörütmis. Iidseid muljeid leiab Pikaverest, kus on säilinud vanad kiviaiad. Valla traditsiooniks on saanud iga-aastane Mihkli laat.
Molly Quinn
Molly Caitlyn Quinn (sündinud 8. oktoobril 1993 ) on USA näitleja.
Boris Trelin
Boris Trelin (1884 Rakvere – 10. november 1960 New York) oli Eesti kohtunik ja filatelist.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna 1904. aastal, oli Tartu ja Viljandi Ringkonnakohtu liige.
Boris Trelin oli Eesti Filatelistide Seltsi asutajaliige ja abiesimees.
Varangu järv
thumb|Varangu järv Varangu järv (ka: Varangu allikas) on allikatoiteline järv Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas. Järv on arvele võetud ürglooduse objektina.
Esimene Rootsi ristiretk
Esimene Rootsi ristiretk oli 1150. aasta paiku toimunud võib-olla müütiline sõjaline retk, mida on traditsiooniliselt nähtud Soome vallutamisena Rootsi poolt ning paganlike soomlaste ristiusku pöördumisena. Vastavalt legendile juhtis ristiretke kuningas Erik IX. Teda saatis Uppsala piiskop Henrik, kes jäi soome ning kellest sai seal ka märter.
Teadlased arutlevad jätkuvalt selle üle, kas see ristisõda üldse toimus. Seda ei tõenda mingidki arheoloogilised andmed ja ükski säilinud kirjalik allikas ei kirjelda Soomet Rootsi võimu alla kuuluvana ajal enne 1240. aastaid. Veelgi enam, allikates, mis on koostatud enne 1250. aastaid, ei mainita ei Soome piiskopkonda ega piiskoppi Rootsi vastavate institutsioonide kõrval.
Sel ajal oli leidangi juhatamine jarli kohustus. See andis tõuke teooriale, et Erik viis retke läbi enne kui ta sai kuningaks või trooninõudlejaks. Legend ise ei sisalda viidet retke toimumise aastale ning püüd seda dateerdia täpse aastaga 1150. aastatel on hilisem teoretiseering. Kõik, mis on kuningas Eriku ja piiskop Henriku kohta teada, on see, et nad olid mingil hetkel 12. sajandi keskpaigas Rootsis kõrgel positsioonil.
Idapoolsete sõjaretkedega oli reeglina seotud Linköpingi piiskop, mitte Uppsala piiskop.
12. sajandi keskpaik oli Läänemere põhjaosas väga vägivaldne aeg, mil soomlased ja rootslased olid sageli konfliktis Novgorodiga; sel ajal võis toimuda Rootsi sõjaretk Soome vastu. Novgorodi esimeses kroonikas leidub lugu, mille järgi rüüstas 1142. aastal 60 laevast koosnev Rootsi laevastik eesotsas "printsi" ja piiskopiga vaid kolme Novgorodi kaubalaeva kusagil "teisel pool merd", olles ilmselt mingil tähtsamal retkel.
Juergenjack
Jürgenjaak on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Jürgenjaak (Juergenjack) on pandud Imukvere mõisas Palamuse kihelkonnas Tartumaal. 1. jaanuaril 2018 sellise nimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
1961. aasta Eesti meistrivõistlused jääpurjetamises
1961. aasta Eesti meistrivõistlused jääpurjetamises  toimusid 15.–23. veebruarini Pärnus.
Tulemused
Võistkonnad: 1. Kalev 16 779 2. Tööjõureservid 11 121 3. Nõukogude Armee 10 370
Biljanõ (Tšernivtsi rajoon)
Biljanõ (ukraina keeles Біляни) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tšernivtsi rajoonis. Elanike arv on 1818.
Vabadussammas (Riia)
pisi|229px|Vabadussammas pisi|229px|Tipnev skulptuur Vabadussammas (läti keeles Brīvības piemineklis 'vabaduse monument', kõnekeeles Milda) on monument Riias Läti Vabadussõjas hukkunute mälestuseks. Mälestusmärk on Läti vabaduse, iseseisvuse ja suveräänsuse sümbol. 1935. aastal avatud 42 meetri kõrguse monumendi juures toimuvad tihti rahvakogunemised ja pidulikud sündmused.
Monument on valmistatud graniidist, lubjakivist ja vasest. Alumises osas asuvad skulptuuride ja reljeefide grupid kujutavad Läti kultuuri ja ajaloo teemalisi stseene. 19-meetrise lubjakivisamba otsas seisab vasest naisekuju "Vabadus", kes hoiab pea kohal kolme kuldset tähte.
Monumenti hakati kavandama 1920. aastate alguses, kui toonane peaminister Zigfrīds Anna Meierovics lasi korraldada mälestussamba kavandite konkursi. Pärast mitut võistlust ehitati monument 1930. aastate alguses Kārlis Zāle projekti järgi.
Kui Nõukogude Liit okupeeris 1940. aastal Läti, taheti monumenti lammutada, kuid seda siiski ei tehtud. Riias sündinud Nõukogude skulptorit Vera Muhhinat on peetud mälestussamba päästjaks, kuna tema arvates oli sellel kõrge kunstiline väärtus. Nõukogude propagandistid püüdsid muuta samba sümboolset tähendust rahva silmis kommunistlikku ideoloogiasse sobivamaks, kuid see jäi siiski avalikkuse jaoks Läti rahvusliku iseseisvuse märgiks. 14. juunil 1987 kogunes Vabadussamba juurde 5000 inimest, et mälestada Nõukogude võimu ohvreid ja asetada monumendi jalamile lilli. See koosviibimine taassünnitas Läti rahvusliku ärkamisliikumise, mille tulemusel kehtestati kolm aastat hiljem uuesti Läti suveräänsus.
Samba kujundus
pisi|229px|Monumendi plaan pealtvaates: 1 – Brīvība (Vabadus) Hallist graniidist skulptuurigrupid: 2 – Latvija, 3 – Lācplēsis, 4 – Važu rāvēji (kütkeist rebijad), 5 – Vaidelotis Reljeefid paneelidel: 6 – Tēvzemei un Brīvībai (Isamaale ja Vabadusele), 7 – 1905, 8 – Cīņa pret bermontiešiem uz Dzelzs tilta (Lahing Raudsillal) Punasest graniidist skulptuurigrupid: 9 – Tēvzemes sargi (Isamaa kaitsjad), 10 – Darbs (Töö), 11 – Gara darbinieki (Teadlased), 12 – Ģimene (Perekond) Reljeefid külgedel: 13 – Latvju strēlnieki (Läti kütid), 14 – Latvju tauta – dziedātāja (Läti rahvas – lauljad) Vabadussamba alumist osa ehivad 13 grupiks kujundatud skulptuurid ja reljeefid Läti ajaloo ja kultuuri teemadel. Kahel pool samba ringikujulist alust on 1,7 m kõrged ja 4,5 m laiad reljeefid "Läti kütid" ja "Läti rahvas – lauljad". Reljeefide vahel on kümne graniitastmega trepp, millele lisandub veel kaks astet, et jõuda maapinnani. Ringikujulise punasest graniidist platvormi läbimõõt on 28 meetrit. Monumendi ees moodustab platvorm nelinurkse ala, kus viiakse läbi tseremooniaid.
Samba enese alumise osa moodustavad risttahukakujulised graniitplokid. Alumine neist on 3,5 m kõrge, 9,2 m lai ja 11 m pikk. Ülemine väiksem plokk on 3,5 m kõrge, 8,5 m lai ja 10 m pikk. Väiksema ploki nurkades on ümarad nišid, igaühes kolmest skulptuurist koosnev grupp, ning külgedel on lubjakivipaneelid. Monumendi esiküljel on sõnad Tēvzemei un Brīvībai ('Isamaale ja Vabadusele'). Külgedel on lubjakivipaneelidel reljeefid "1905" (viidates 1905. aasta revolutsioonile) ja "Lahing Raudsillal" (Läti iseseisvussõja otsustav lahing). Niššides seisvad skulptuurigrupid on "Töö" (kujutab kalameest, käsitöölist ja põllumeest), "Isamaa kaitsjad" (muistne läti sõdalane kahe tänapäeva sõduri vahel), "Perekond" (ema koos kahe lapsega) ja "Teadlased". Graniitplokkide peal seisab veel üks risttahukakujuline plokk, mis on 6 meetrit kõrge ja lai ning 7,5 meetrit pikk. Seda ümbritseb neli hallist graniidist 5,5–6 meetri kõrgust skulptuurigruppi: "Läti", "Lāčplēsis", "Vaidelotis" ja "Kütkeist rebijad" (kolm aheldatud meest).
Kogu sammas on ehitatud raudbetoonist karkassile ning oli algselt kinnitatud plii, pronkstrosside ja lubimördiga, kuid renoveerimistööde käigus asendati osa materjalidest polüuretaantäidisega. Monumendi tagaküljes asub uks, mille kaudu pääseb samba sisse ja mööda treppi üles. Seda sissekäiku kasutatakse elektritöödeks ja kanalisatsiooni juurde pääsemiseks.
Kavandamine ja ehitus
pisi|229px|Vabadussamba ehitamine pisi|229px|Läti punased kütid vabadussamba juures 1944. aastal Idee püstitada ausammas Läti iseseisvussõjas hukkunud võitlejatele tekkis 1920. aastate alguses. 27. juulil 1922 andis peaminister Zigfrīds Anna Meierovics käsu koostada "mälestussamba" kavandite võistluse reeglid. Võistluse võitis töö, mis kujutas 27 meetri kõrgust reljeefidega sammast. 57 kunstniku ühisprotesti tõttu sellest aga loobuti. 1923. aasta novembris kuulutati välja uus konkurss, kasutades esimest korda määratlust "vabaduse monument". Konkursil oli kaks võitjat ning 1925. aasta märtsis korraldati uus kinnine konkurss. Erimeelsuste tõttu žürii aga võitjat ei nimetanud. Lõpuks kuulutati 1929. aasta oktoobris välja viimane konkurss, mille võitis Kārlis Zāle töö "Mirdzi kā zvaigzne!" ('Sära nagu täht'). Ehitus algas 18. novembril 1931. Monument püstitati kohta, kus oli asunud Riia varasem keskne monument, Peeter Suure ratsakuju. Samba jaoks kasutati kokku 2500 tonni materjali. Vajaminev raha saadi eraannetajatelt. Vabadussammas avati pidulikult 18. novembril 1935.
Renoveerimine
Nõukogude ajal renoveeriti sammast kahel korral (1962 ja 1980–1981).
Vabadussammast kahjustavad ilmastikutingimused, nagu sademed ja külmumine, aga ka õhusaaste. Kuigi samba ümbruses liiklevad alates 1990. aastast vaid jalakäijad, on läheduses siiski kolm suure autoliiklusega tänavat. Täheldatud on NO2 ja SO2 suurt kontsentratsiooni õhus, mis koos veega põhjustab monumendi korrosiooni. Vee tõttu on ka raudbetoon mõranenud ja korrodeerunud. Monumendi kinnitusi on veel kahjustanud liiklusest tulenev vibratsioon. Lubjakivi on aja jooksul tumenenud ning seal on elutsema hakanud samblad ja samblikud. Oskamatu ja ebaregulaarne hooldamine on andnud oma osa samba olukorra halvenemisse. Aastatel 1998–2001 renoveeriti Vabadussammast märkimisväärselt. Vaskkuju ja tähed puhastati, tähed kullati uuesti. Mõned kinnitused asendati polüuretaantäidisega ning monumenti töödeldi veetõrjevahendiga. Määrati kindlaks, et sammast tuleks hooldada iga kahe aasta järel.
Monument avati renoveeritud kujul pidulikult 24. juulil 2001. Paari aasta pärast aga märgati, et tähtede kullatis on hakanud kuluma ja seda uuendati 2006. aastal.
Auvahtkond
pisi|229px|Auvahtkonna vahetus Kuni 1940. aastani oli monumendi juures auvalve. See kehtestati uuesti 1992. aastal. Auvalves on Läti Kaitseväe Staabipataljoni Auvalvekompanii sõdurid. Vahtkond ei pea olema valves halbade ilmastikutingimuste korral (näiteks temperatuurid alla −10 ja üle +25 °C). Vahtkond vahetub igal täistunnil hommikul kella 9 ja õhtul kella 6 vahel. Alates 2004. aastast patrullib valves olev vahtkond iga poole tunni tagant. See tähendab, et sõdurid marsivad samba jalamist eemale, kaks korda mööda kumbagi platvormi külge ning naasevad siis oma postile.
Võrkjas luste
Võrkjas luste (Bromus riparius) on kõrreliste sugukonda arvatud taimeliik.
Taime leidub Eestis tulnukana.
David Ferriero
pisi|David Ferriero Wikipedia haridusprogrammi konverentsil 2011. aastal. David Sean Ferriero (hääldus IPA transkriptsioonis [ ˈfɛrioʊ ] ; ; sündinud 1. detsembril 1945) on raamatukoguhoidja, raamatukogundustegelane ning Ameerika Ühendriikide 10. riigiarhivaar.
Ferriero oli New Yorgi Avaliku Raamatukogu direktor ja enne seda Duke'i Ülikooli raamatukoguhoidja ning asejuhataja. Varem töötas ta 31 aastat Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi raamatukogus. Ferriero on esimene raamatukoguhoidjast USA riigiarhivaar.
Sidusus
Sidusus (ingl. k. cohesion) mõõdab mooduli osade sarnasust ja kõrge sidusus on tarkvara ülesehituse hea omadus. Kõrge sidususega moodulit võib käsitleda eraldiseisvana. Sellise kõrge sidususega mooduli osad on nii tihedalt seotud, et nende laiali jaotamise tulemusena tõuseks osade sidestus ja koodi oleks raskem jälgida.
Sidususe hindamine
Mooduli sidususe hindamise kaks tähtsamat abivahendit on mooduli nimi ja sidestus. Kui mooduli nimi on ebamäärane, koosneb mitmest tegusõnast või on üldse keeruline tähendusrikast nime anda, siis on koodi sidusus vastuvõetamatult madal. Hea nimi koosneb sihilisest tegusõnast ja sihitisest.
Anu Tonts
Anu Tonts (sündinud 30. märtsil 1969 Tallinnas) on eesti dramaturg.
Haridustee
Ta lõpetas 1987. aastal Tartu 3. Keskkooli ja see järel Tartu Ülikooli teatriteaduse erialal. Magistrikraadi kaitses 1998. aastal.
Teatritee
Ta töötab alates 1994. aastast Vanemuise teatris, 1994–2013 oli kirjandusala juhataja, alates 2013. aastast on dramaturg.
1995–1997 töötas õppejõuna Viljandi Kultuurikolledžis (Eesti teatri ja maailmateatri ajalugu)
Korraldab alates 2002. aastast laulvate näitlejate heategevuskontserti "Kuula, palun!" Maarja küla toetuseks.
Ta on kirjutanud gümnaasiumi valikaine õpiku "Draama ja teater" (kirjastus Maurus, 2016), samuti teatrikriitikat ja teinud intervjuusid, esinenud ettekannetega Teatriuurijate Ühenduse konverentsidel, koostanud ja kirjutanud: "Eesti rahvusliku teatri sünd. Vanemuine" (2006) ning "Teater Vanemuine 140" (2010).
Isiklikku
Tema ema oli Reet Krusten ja isa oli Ülo Tonts, vanaisa oli kirjanik Erni Krusten. Tal on suhtest Ain Mäeotsaga poeg.
Kim Min-jae
Kim Min-jae (sündinud 15. novembril 1996 Tongyeongis) on Lõuna-Korea jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Müncheni Bayern ja Lõuna-Korea jalgpallikoondises.
Leningradi süüasi
Eellugu
1940. aastate alguseks oli Stalin võimu kinnistamiseks ning paranoia tõttu eemaldanud oma lähikonnast sisuliselt kõik vanad kaasvõitlejad, kes võisid olla ohuks tema ainuvõimule. Seetõttu jäid Nõukogude Liidu ladvikust kõrvale mitmed Stalinile truud vanema generatsiooni kaasvõitlejad, muuhulgas ka Molotov, Vorošilov ja Mikojan. Nende asemel olid Stalini lähikonnas nooremad ja vähem võimekad mehed, kes olid küll Stalinile truud, aga mitte kuidagi tema ainuvõimule ohuks. Nendeks lähikondlasteks olid 40. aastate teisel poolel Andrei Ždanov, Georgi Malenkov, Lavrenti Beria, Nikita Hruštšov ja Nikolai Voznessenski.
Kim Min-jae
Lõuna-Korea kõrgliigas debüteeris ta 2017. aastal Jeonbuk Hyundai Motorsi meeskonnas. Aastatel 2017 ja 2018 tuli ta klubiga Lõuna-Korea meistriks. 2017. aastal valiti Kim Lõuna-Korea kõrgliiga hooaja parimaks noormängijaks ning 2017. ja 2018. aastal liiga sümboolsesse koosseisu.
Aastatel 2019–2021 mängis ta Hiina kõrgliigaklubis Beijing Guoan.
Leningradi süüasi
Eellugu
Ždanov ja Malenkov osutusid Stalini lähikondlastest kõige ambitsioonikaimateks ning mõlemad võitlesid Stalini soosingu eest, lootuses tulevikus Stalini pärijaks ning Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei järgmiseks peasekretäriks saada. Mõlemad mehed ehitasid ülesse isiklikel suhetel põhineva toetajaskonna, kelle toel lootsid tulevikus võimule saada, ning esindasid ka kindlat ideed, kuidas peaks Nõukogude Liit edasi arenema. Ždanov oli kommunistliku partei dogmaatik, kes soovis taastada kultuuri- ja parteipoliitika jäika ideoloogilist kurssi. Tema toetusbaasiks oli Leningradi kompartei juhtkond ning ta lähtus kohati rohkem partei kui valitsuse toetusest. Malenkov, keda suuresti toetas ka Beria, oli pragmaatilisema kursi toetaja, kes ideoloogiatöösse panustamise asemel eelistas majandust, eriti rasketööstust, ja soovis partei juhtimisesse tõmmata rohkem tehnokraate.
Kim Min-jae
2021. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Türgi kõrgliigaklubiga Fenerbahçe.
Leningradi süüasi
Eellugu
Kohe pärast teist maailmasõda kujunes aastatel 1946–1948 Ždanovist Nõukogude Liidu tähtsuselt teine mees, kelles nähti Stalini võimupärijat. Tõenäoliselt Ždanovi soovitusel saadeti Malenkov Usbekistani, kust Malenkov ei saanud enam mõjutada Moskvas tehtud otsuseid. Samuti said Ždanovi lähikondlased Aleksei Kuznetsov ning Nikolai Voznessenski poliitiliselt olulised Leningradi parteijuhi ja Gosplani esimehe positsioonid. 1948. aastal Ždanovi positsioon nõrgenes ning ta oli kaotamas Stalini soosingut, kui ta samal aastal ootamatult suri. Ždanovi surm võimaldas oma positsiooni uuesti kinnitada Malenkovil ja teda toetaval Berial, kes asusid Stalini aktiivsel toetusel ja nõusolekul eemaldama Ždanovi toetajaid kõrgetelt positsioonidelt.
Leningradi kohtuasi
Leningradi kohtuasja ametlikuks ajendiks sai 1949. aastal 10.–20. jaanuaril korraldatud laat Leningradis. Nimelt tuli välja, et laat ei olnud saanud linnalt ametlikku luba ürituse läbiviimiseks, võeti selle eest vastutusele kolm niinimetatud Leningradi grupeeringu liiget, kes olid laada korraldajad: tolleks hetkel juba ÜK(b)P KK sekretär Aleksei Kuznetsov, Pjotr Popkov ja Mihhail Rodionov. Et vältida kaasvõitlejate saatust, väitis Nikolai Voznessenski Stalinile, et Popkov oli Voznessenskile pakkunud Leningradi patrooni kohta. See oli Stalini jaoks vastuvõetamatu, et kedagi teist peale tema linna kaitsjaks kuulutati ning Popkov ja Rodionov vallandati ja arreteeriti. Voznessenski pääses esialgu vaid hoiatusega, kuid kui ta veebruari lõpus jäi vahele majandusnäitajate manipuleerimisega, eemaldati ka tema 5. märtsil Poliitbüroost. Kuznetsov, Popkov ja Rodionov arreteeriti 1949. aasta suvel ning Voznessenski arreteeriti sama aasta oktoobris. Kõiki nelja vangi hoiti aasta otsa kinni ja kuulati üle, kuni 1950. aasta septembris nad salajasel kohtumõistmiselt süüdi mõisteti ja 1. oktoobril 1950 hukati.
Kim Min-jae
2022. aasta juulis siirdus Kim umbes 18 miljoni euro eest SSC Napolisse. Ta Chelseasse siirdunud senise Napoli keskkaitsja Kalidou Koulibaly asemele. 2022. aasta septembris valiti Kim Itaalia kõrgliiga kuu parimaks mängijaks.
Leningradi süüasi
Leningradi kohtuasi
Lisaks Ždanovi lähikondlastele vallandati ametist, arreteeriti ja mõisteti fabritseeritud riiklike kuritegude eest 1949. aastal surma sadu inimesi, keda süüdistati partei ühtsuse õõnestamises. Kuna Ždanovi peamine tugivõrgustik asus Leningradis, kannatas kaadripuhastuses kõige rohkem Leningradi parteiorganisatsioon. 1950. aastal taastati Nõukogude Liidus surmanuhtlus, et Leningradi grupi eestvedajatele saaks määrata kõrgeima karistusmäära. Erinevalt 30. aastatel toimunud suurest terrorist varjati Leningradi süüasja puhul teisitimõtlejate vahistamisi ja ka kohtuotsuseid avalikuks ei tehtud kuni 1980. aastateni.
Mõningase ajalise nihkega laiendati kaadripuhastus Leningradist regioonidesse, mille juhtkonda kuulus Leningradi taustaga kaadrit. Moskva võimukoridoridest ja paljudest regioonidest kõrvaldati Ždanovi ja tema usaldusalustele lähedal seisnud funktsionääre. 1950. aastast asus Leningradi süüasi mõjutama ka teiste liiduvabariikide juhtkonna muutusi. Karjala-Soomes eemaldati 1950. aasta jaanuaris Karjala-Soome NSV Kommunistliku (bolševike) Partei eesotsast esimene sekretär, kelleks oli Leningradis töötanud Gennadi Kuprijanov. Ka Eesti NSV-s käivitati kaadripuhastus, mida Eesti ajaloos tuntakse Eesti süüasja nime all. Eestimaa Kommunistliku (bolševike) Partei juht Nikolai Karotamm oli Ždanovi soosingus ning tema kaitse all nautinud Kremli tugevat toetust. Pärast Ždanovi surma ja Leningradi süüasja käivitamist vabastati EK(b)P Keskkomitee teine sekretär Georgi Kedrov ametist, kutsuti Moskvasse ja esitati talle süüdistus. Ka Karotamm ise jäi 1950. aasta märtsis ilma partei keskkomitee VIII pleenumil oma esimese sekretäri ametikohast, kuigi erinevalt Karjala-Soome kolleegist Kuprijanovist ei saadetud Karotamme vangilaagrisse.
Kim Min-jae
Suvel 2023 liitus ta ligi 50 miljoni euro eest Saksamaa meistri Müncheni Bayerniga.
2018. aasta Aasia mängude jalgpalliturniiril võitis Kim Lõuna-Korea võistkonnaga kuldmedali. Lõuna-Korea jalgpallikoondises debüteeris ta 5. septembril 2017 MM-i valikmängus Usbekistani vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2019. aasta Aasia meistrivõistluste teises alagrupimängus 11. jaanuaril Kõrgõzstani vastu. Lõuna-Korea langes välja veerandfinaalis, kuid Kim valiti turniiri sümboolsesse koosseisu. 2019. aasta detsembris võitis ta Lõuna-Korea koondisega esikoha Ida-Aasia meistrivõistlustel.
Biljanõ (Murovani Kurõlivtsi rajoon)
Biljanõ (ukraina keeles Біляни) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Murovani Kurõlivtsi rajoonis. Elanike arv on 265. Pindala on 1,06 km².
Mindfulness
Mindfulness, eesti keeles ka ärksameelsus, teadvelolek vmt, on täielik teadvelolek, jäägitu tähelepanelikkus ja vaimne praktika, mille puhul ollakse kogu tähelepanuga hetkel toimuvas, ilma igasuguse omapoolse sekkumise või hinnanguta. See on teadvustatud, tahtlik tähelepanu suunamine oma kohalolule ja hetkele ning avatud, aktsepteeriv ja mittehinnanguline suhtumine teatud psühholoogilise praktika ja meeleharjutuste abil.
Mõiste
Mindfulness on ingliskeelne tõlkevaste paalikeelsele mõistele "sati" budismis. Esmakordselt oli see kasutusel 1881. aastal ilmunud T. W. Rhys Davidsi tõlgetes.
Eesti keeles
Ingliskeelsele mõistele mindfulness on eesti keeles kasutusel mitmeid vasteid: teadvelolek, ärksus, tähelepanelikkus;, meeleteadlikkus, meelevirgus, ärksameelsus, teadvelolek , teadlikkus, meelepuhtus, meeleselgus, meeletäius, tervikmeelsus jmt.
Praktika
Mindfulness kui vaimne praktika on tänapäeva psühholoogias, psühhiaatrias ja mitmesugustes psühhoteraapiates kasutusel vaimsete häirete (obsessiiv-kompulsiivne häire, ärevus jmt) leevendamiseks ning depressiooni, sõltuvushäirete jmt ennetamiseks.
Levik ja kajastusi
Mindfulness kui mõiste ja liikumine on 21. sajandi esimeste kümnendite jooksul leidnud laialdast käsitlemist teadusuuringutes, kajastamist ajakirjanduses, raamatutes ja popkultuuris ning rakendamist psühhoteraapiates, religioonides, tarkvara-arendustes jm.
Kudõmkar
Kudõmkar on linn Venemaa Föderatsioonis Permi krais, Permikomi ringkonna keskus.
Kudõmkari mainitakse esimest korda 1579. aastal. 1931. aastal muudeti Kudõmkari küla aleviks ja 1938. aastal linnaks.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kudõmkari elanikest komisid 64% ja venelasi 33%. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kudõmkari elanikest permikomisid 53% ja venelasi 45%.
Väino Ilus
Väino Ilus (sündinud 8. detsembril 1929 Viljandis) on eesti proosakirjanik.
Ta on sündinud töölisperekonnas ja õppis Viljandi tööstuskoolis, kus sai 1946. aastal lukksepa kutse.
Töötas Maardu fosforiiditööstuses, Tootsi turbatööstuses, 1949–1951 Pärnu ajalehe Töörahva Hääl toimetuses, 1951–1953 Tõstamaa traktorijaama poliitosakonna ajalehe sekretäri ja toimetajana.
1956 sai Ilus eksternina küpsustunnistuse (Tallinna 2. Keskkooli juures).
Aastatel 1957–1961 oli ta ajaleht Sirp ja Vasara kirjandusosakonna juhataja ja 1965–1966 toimetaja asetäitja. 1961–1981 töötas ta Loomingu toimetuses ja oli aastatel 1968–1974 peatoimetaja asetäitja.
Tordino
Tordino (ladinakeelne nimi Batinus) on jõgi Kesk-Itaalias Abruzzo maakonnas Teramo provintsis.
EDK
EDK on lühend, mis võib tähendada:
Tordino
Jõe lähe asub Laga mägedes Kesk-Apenniinides, Gorzano (2458 m) ja Pelone (2230 m) mäe vahel, Gran Sasso rahvuspargi territooriumil.
Väino Ilus
Kirjanike Liidu liige on Väino Ilus 1958. aastast.
Väino Ilus oli NLKP liige aastail 1952–1991. 1957. aastal lõpetas ta vabariikliku parteikooli.
Looming
Ilus tõusis kirjandusliku nimena esile 1954. aasta novellivõistlusel. Ta on avaldanud lühiproosat almanahhis "Võitlev sõna" ja ajakirjas Looming, kirjutanud artikleid kirjanduse päevateemadel ja retsensioone.
1962 ilmus raamatuna Ilusa jutustus "Kand maas", mis käsitleb kolhoosielu aktuaalseid probleeme 1960. aastate algul. Aastal 1964 ilmus sõjajärgsel perioodil ellu astunud põlvkonna kujunemisteid käsitlev romaan "Sinu enese elu". Järgnesid jutukogud "Muutlike ilmade ajal" (1965) ja "Öösiti on kahjulik mõtelda" (1969). Eri ühiskonnakihtide haarav, kaasajaga põimitud tagasivaade sõjaeelse Eesti Vabariigi lõpuaastaisse ja 1940/41. aasta sündmustesse on antud romaanis "Tuulekülvid" (1968). Aastal 1973 aastal ilmus romaan "Kaotusseis".
Ilusa loomingus on valdav maaelu probleemistik. Kirjanik annab sellest keskkonnast omapäraseid, värskelt nähtud karaktereid. Ta lähenemine ainele on ülekaalukalt mõistuslik, stiil asjalik; esiplaanil on sotsiaalsed probleemid, eriti inimeste karakteri ja tema sotsiaalse seisundi sõltuvusseosed.
Ain Kütt
Ain Kütt (sündinud 1975) on eesti muuseumitöötaja ja kirjanik.
Ta on õppinud Tartu Ülikoolis ajalugu, suunitlusega Eesti ajaloole.
Pärast õpinguid läks ta tööle Vargamäele A. H. Tammsaare muuseumi juhiks. Alates 2006. aastast juhib ta RMK Sagadi mõisa muuseumi.
Looming
Ta on avaldanud ajakirjanduses populaarteaduslikke artikleid, peamiselt metsanduse ajaloost. Samuti on ta koostanud näitustekste. Ta on kirjutanud ka kümmekond näidendit harrastusteatrite tarbeks, neist kahte ("Laulupeole!" ja "Tõotatud maa") on teatrifestivalidel ka preemiatega pärjatud.
Lana Turner
Lana Turner (sündinud Julia Jean Turner; 8. veebruar 1921 – 29. juuni 1995) oli Oscarile nomineeritud Ameerika Ühendriikide näitleja.
Turnerit nimetatakse sageli Hollywoodi popkultuuri ikooniks ja klassikalise kino filmilegendiks.
Biljanõ
Biljanõ on mitme asula nimi:
Niitluga
Niitluga (Juncus filiformis) on loaliste sugukonda loa perekonda kuuluv rohttaim.
Taime leidub Eestis hajusalt.
Dilgynė
pisi|Eišiškėse maantee Dilgynė (poola keeles Kropiwnica) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lõunaosas Naujininkai valla territooriumil. Dilgynė piirneb põhjas Burbiškėsega, läänes Užusienisega, lõunas Ąžuolijaiga, kagus Salininkaiga, idas aga Kirtimaiga.
Dilgynė jääb osaliselt Paneriai erosiooniküngaste maastikukaitsealale. Linnaossa ulatub Dilgynė parkmets. Dilgynė asub Eišiškėse maantee ääres.
Praeguse linnaosa kohal asusid varem samanimeline küla, kaks asundust, mis kandsid nime Krapivnica, ja karjamõis. Aastal 1905 kuulusid need kõik Vrublevskitele ja kokku oli seal 67 elanikku.
Manuel Lanzini
pisi|Manuel Lanzini 2017. aastal [[West Ham United FC|West Ham Unitedi särgis]] Manuel Lanzini (sündinud 15. veebruaril 1993 Ituzaingós) on Argentina jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Premier League'i klubis West Ham United ja Argentina jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri kodumaal River Plate'is, millega liitus 2002. aastal. Debüüdi klubi põhimeeskonnas tegi ta hooajal 2010–11. 2011. aastal ja osa 2012. aastast mängis ta laenul Brasiilia kõrgliiga klubis Fluminense, naastes seejärel River Plate'i.
Debüüdi Argentina jalgpallikoondises tegi Lanzini 9. juunil 2017 sõprusmängus Brasiilia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 23. märtsil 2018 sõprusmängus Itaalia vastu. Ta nimetati küll Argentina koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlusteks, kuid jäi vigastuse tõttu turniirist eemale.
Moschendorf
Moschendorf (ungari: Nagysároslak, Német-Sároslak) on vald (Gemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Güssingi ringkonnas.
See koht oli algselt tuntud kui "Lak" või eluase, asustatud juba 13. sajandil. 1482. aastal sai sellest Saroslak, mis tähendab sisuliselt soist eluaset. Moschendorfi tegelik nimi ilmus esmakordselt millalgi 17. sajandil, kui see esmakordselt dokumenteeriti kui Mos, Moos. Tõenäoliselt kasutati Mos-chen-dorfi selle olemuse tähistamiseks väikeses turbarabas või nõmmel asuva elukohana. Moschendorfi algsed maaisandad olid Güssingi Batthyány perekonnast, ja 17. sajandil valitsesid nad Körmendist. 17. sajand oli Moschendorfis paljudele raske periood. Selle aja jooksul kahanes rahvaarv sõdade, katku ja aeg-ajalt lähedalasuvast Pinka jõest tuleva üleujutuste tõttu kahe kolmandikuni oma algsest suurusest. Tõeliselt algas linna areng alles 18. sajandil.
Mehhiko lauljate loend
''Siin on loetletud Mehhiko lauljaid; ooperilauljaid on loetletud ka Mehhiko ooperilauljate loendis.
Raimund Peraudi
Raimund Peraudi (ka Raymond või Raymund Pérault, Raimundus Peraudi; 28. mai 1435 Surgères – 5. september 1505 Viterbo) oli katoliiklik vaimulik ja teoloog.
Peraudi sündis 1435. aastal Lõuna-Prantsusmaal vaeses peres, kuid sai hea hariduse ning oli nooruses oma kodukohas ja La Rochelle'is kooliõpetaja. Hiljem astus ta augustiinlaste ordusse ja temast sai ka kloostri prior. 1470. aastal lahkus ta aga kloostrist ning asus õppima Pariisi ülikoolis, kust ta sai 1476. aastal teoloogiamagistri kraadi. Samal aastal sai ta ka Saintes'i toomkapiitli dekaaniks ning asus tegutsema indulgentsiraha kogujana. Samuti kirjutas ta järgnevatel aastatel mitmeid teoloogilisi traktaate. 1481. aastal nimetas paavst ta apostellikuks pronotariks.
1493. aastal sai Peraudi keiser Friedrich III toetusel kardinaliks. Ta paistis silma vähenõudlikkusega, leppides kolm korda väiksema elatisrahaga kui enamik teisi kardinale.
Pärast 1500. aastat algatas Peraudi uue indulgentsikampaania Türgi-vastase sõja heaks raha kogumiseks, jutlustades peamiselt Saksamaal, jõudes 1503. aastal ka Lübeckisse ja mujale Põhja-Saksamaale. 1503. aastal sai Peraudist ka Saintes'i piiskop.
1504. aastal pöördus Peraudi tagasi Itaaliasse ning järgmisel aastal suri ta 70-aastaselt Viterbos.
Teoloogina oli Peraudi suurimaks panuseks indulgentsiõpetuse põhjalik ümbertöötamine.
Tuulte tahutud maa
"Tuulte tahutud maa" on režissöör Joosep Matjuse loodusfilm, mis jõudis Eesti kinodesse septembris 2018.
Film on osa Eesti Vabariigi 100. aastapäevale pühendatud filmiprogrammist.
Căușeni
Căușeni on linn Moldovas, Căușeni rajooni keskus.
Ürikutes on asulat esmamainitud 1455. aastal. Căușeni sai linnaõigused 1965. aastal.
Moldova 2004. aasta rahvaloenduse andmetel oli Căușeni elanikest moldaavlasi 83,38%, venelasi 8,56%, bulgaarlasi 1,53%, gagauuse 0,46%, mustlasi 0,04%, juute 0,03%, poolakaid 0,01% ja teistest rahvustest inimesi 0,54%.
Carl Robert Jakobsoni tänav (Tallinn)
Carl Robert Jakobsoni tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Torupilli asumis. Carl Robert Jakobsoni tänav algab Tartu maanteelt, ristub Juhan Kunderi tänavaga ja lõpeb Gonsiori tänaval.
C. R. Jakobsoni tänav on 301 meetri pikkune. pisi|Carl Robert Jakobsoni ja [[Juhan Kunderi tänava ristmik]]
Tänava nimed ja ajalugu
Tänava varasematest nimedest on teada Slobodi tänav (saksa keeles Sloboden–Strasse, vene keeles Слободская улица) ja Uus–Slobodi tänav ehk Slobodka tänav (saksa keeles Neue Sloboden–Strasse, vene keeles Ново–слободская улица). Need tänavanimetused olid tekkinud seoses praeguse Jüri Vilmsi tänava, Carl–Robert Jakobsoni tänava ja Hõbeda tänava äärde 18. ja 19. sajandil tekkinud Uus Sloboda asumi järgi, mida peamiselt vene rahvusest elanikud nimetasid Новая слобода (Uus agul). Kadrioru lossiteenijate asumit nimetati samuti „Sloboda“. Uus-Sloboda lõunapoolsem külg jäi veel paarikümneks aastaks asustamata ja kasutamata. Seal asusid liivamäed- või luited. Piirkonda laiemalt kuni praeguse Gonsiori tänavani nimetati varasemal ajal ka saksakeelse nimega Martensholmilks, sealt läbi voolava Härjapea jõe lisajõe, Mardi oja (ka Püha Martini oja) järgi. Uus Sloboda kujunes praeguste Narva mnt, Vilmsi, Faehlmanni Terase tänava piirkonnas, kui 1783. aastal ostis Tallinna rauakaupmees Emanuel Heyndorff umbes 12 hektari suuruse maatüki  Narva eeslinnas, mille järgnevalt mida Heindorff peamiselt vene sõjaväelastele, sõjaväe käsitöölistele, ametnikele ja ka mõnele kaupmehele obrokile ehk kruntrendile andis. Pärast Emanuel Heindorffi surma päris tema kinnistu ja sellest eraldatud obrikikruntide otsese omaniku õigused tema poeg, Tallinna raehärra Johann Friedrich Heindoff. 1886. aastal külastas Tallinna Vene suurvürst Vladimir Aleksandrovitš, millega seoses Tallinna linnavolikogu palus 13. juulil 1887 truualamlikult luba nimetada tänav suurvürsti külaskäigu mälestuseks tema nimega Vladimiri tänavaks (saksa keeles Wladimirstrasse, vene keeles Владимирская улица), mida ka lubati.
17. jaanuaril 1923 nimetati Vladimiri tänav ümber Carl Robert Jakobsoni tänavaks. Tänav sai alguse Tartu maanteelt Torupilli kõrtsi vastast ja kulges esialgu kuni praeguse Vesivärava tänavani.
Carl Robert Jakobsoni tänav 14/ Juhan Kunderi tänav 15 asus 1876. aastal rajatud Tallinna Pärmivabrik (Revaler Presshefe-Fabrik). Pärmivabriku aktsiaseltsil oli neli osanikku: krahv Ewald von Ungern-Sternberg, krahv Ernst von Stackelberg-Isenhof, Tallinna I gildi kaupmees Theodor Hofrichter ja insener Carl Schedl. Hoone ehitati algselt 1880. aastal ja hoonestikuga on teostatud ümberehitused 1921, 1930, 1934 jn. Arhitekt Eestimaa Kubermanguvalitsuse arhitekt Rudolf von Knüpffer, ümberehitused Edgar Kuusiku, Artur Perna, Jaagup Linnakivi poolt. Vabriku kontor ja meistrite korterid paiknesid Jakobsoni tänava äärse tiiva kolmekorruselise hooneosa teisel ja kolmandal korrusel. Hoone kohandati 1907. aastal ümber Tallinna keskmeiereiks (Revaler Zentral-Meierei), kui 1904. aastal ostis mõisnike kooperatiiv Pomeštšik Daniel Callisenilt tema meierei ning 1907. aastal viidi laienev tootmine üle endise pärmivabriku hoonesse Jakobsoni tänaval.
1917. aastal keskmeierei riigistati ja selle omandas Tallinna Linnavalitsus. 1921. aastal ostis meierei sisseseade Põllumajanduslik Keskühisus "Estonia", kes võttis kompleksi hoonestuse rendile Keskmeierei tootis peamiselt nõupiima, vähesel määral ka pudelipiima, koort, lahjat kohupiima ja sulatatud võid. Mõni aasta hiljem alustati jäätise, vahvli, keefiri ja sulatatud juustu tootmist. Esimese vabariigi ajal Põllumajanduslik Keskühisus Estonia (kontor Jakobsoni tänav 4) ja Piimaühingute Keskliit "Võieksport" keskmeierei. Ettevõte varustas ca 90% Tallinna elanikest piima ja piimasaadustega. Eesti NSV ajal Tallinna Piimakombinaat, kuni Tallinna Piimatoodete Kombinaat 1962. aastal kolis Pärnu maantee tootmishoonetesse. 1968. aastast Eesti NSV Autotranspordi ja Maanteede Ministeeriumi õppekompleks. Hoonetes tegutsesid ka mitu ettevõtet, näiteks tootmiskoondiste Uku, Kodu ja Salvo tsehhid. pisi|Vaade Jakobsoni tänava hoonetele [[Tartu maantee ristmiku poolt]] Jakobsoni tänav puidust üürimajad pärinevad valdavalt aastatest 1910–1915, mil hoonestati osa J. Kunderi tänavast ja Johannes Kappeli, Lubja ning Laulupeo tänavad.
17. jaanuaril 1923 sai C. R. Jakobsoni tänav oma praeguse nime väljapaistva eesti rahvusliku liikumise tegelase Carl Robert Jakobsoni järgi.
Piltene-Aizpute kihelkond
thumb|250px|[[Kuramaa kubermang]] Piltene-Aizpute kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Piltens-Hasenpot) oli haldusüksus Aizpute kreisis Kuramaa kubermangus, Lätimaal.
Carl Robert Jakobsoni tänav (Tallinn)
Tänava nimed ja ajalugu
1965. aastal valminud Eesti Televisiooni telemaja hoone lõikas läbi senise Jakobsoni tänava, sellest põhja poole jääv Jakobsoni tänava osa liideti Friedrich Robert Faehlmanni tänavaga.
Värvisügavus
Värvisügavus määrab kujutise heledus- ja värviväärtused, mida arvuti ja kuvar on võimeline esitama ning digikaamera registreerima. pisi|Kolme värvikomponendi RGB (punane, roheline, sinine) eri [[heledustega värvuste segustamisel kujunevad värvused]] Piltide heledus- ja värviväärtused salvestatakse digitaalselt elementaarüksustes. Rastergraafikas on nendeks üksusteks pikslid ja vektorgraafikas värvivektorid. Värvikanali igas elementaarüksuses sisaldub teatud arv heledusastmeid. Pildi suurim võimalik värvide arv saadakse heledusastmete ja värvikanalite (RGB) koostoimel.
Värvisügavust väljendatakse bittides värvikanali kohta. Näiteks värvisügavus 1 bitt tähendaks, et värvikanal suudab esitada (kuvaril) ainult kaht värvi, nt punases kanalis punast ja musta. Kui kujutist esitatakse värvisügavusega 2 bitti, on võimalik esitada 22 = 4 olekut, nt must, tumepunane, keskmine punane ja helepunane. Peamiselt kasutatava 8-bitise värvisügavuse korral on võimalikud 28 = 256 astet ja vastavalt niisama palju punase värvitoone.
Tallinna Linnakantselei linna haldusteenistus
Tallinna Linnakantselei linna haldusteenistus on Tallinna Linnakantselei koosseisus moodustatud valdkondlik teenistus, mille ülesanne on tagada linna asutuste kasutuses oleva kinnisvara korrashoid, varade arvestus ja riigihangete teostamine vastavalt kehtivatele õigusaktidele.
Värvisügavus
Üldiselt kasutatava kolme värvikomponendiga RGB-värvimudeli korral võimaldab 8-bitine värvisügavus esitada teoreetiliselt (28)3 = 16 777 216 (umbes 16,7 miljonit) värvi. Professionaalses fotograafias ja teadusrakendustes on kasutusel ka 16-bitine värvisügavus (igas kanalis).
Tallinna Linnakantselei linna haldusteenistus
Teenistuse postiaadress on Vabaduse väljak 7, Tallinn.
Värvisügavus
Graafikavormingud võimaldavad kasutada erinevaid värvisügavusi, näiteks rastergraafika vorming PNG väärtusi 1, 2, 4 või 8 bpp (bit per pixel).
Tallinna Linnakantselei linna haldusteenistus
Teenistuse nimetus inglise keeles on "city administrative service" ning vene keeles городская административная служба.
Struktuuriüksused ja ülesanded
Tugedes oma põhimäärusele on teenistusel mitmed allüksused, täites vastavalt järgmisi ülesandeid:
Murumüts
Murumüts on kolmnurksetest siiludest õmmeldud poolkerakujuline peakate, mida on alates keskajast kantud mitmel pool Euroopas, eriti Rootsis ja Soomes. Eesti murumüts koosneb enamasti vaheldumisi asetsevatest erivärvilistest riidesiiludest. Murumütsi kandsid mehed veel 19. sajandi esimesel poolel, sajandi teisel poolel oli see rohkem laste peakate.
Neuberg im Burgenland
Neuberg im Burgenland (horvaadi: Nova Gora, ungari: Újhegy) on vald (Gemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Güssingi ringkonnas.
thumb|Neuberg im Burgenlandi kihelkonnakirik
Sukatši (Ivankivi rajoon)
Sukatši (ukraina keeles Сукачі) on küla Ukrainas Kiievi oblastis Ivankivi rajoonis. Elanike arv on 1617. Pindala on 2,6 km².
Biarozaŭka
Biarozaŭka (transkribeerituna Bjarozavka) on linn Valgevenes Hrodna oblastis Lida rajoonis. Poola keeles on asula nimi Brzozówka.
Linna keskuseks on klaasitehas Нёман. Linnas on ka klaasitööstusmuuseum ja seal asub ka kunagise klaasivabriku omaniku Stolle häärber koos pargiga.
Ajalugu
Biarozaŭka tekkis XIX sajandi lõpus, kui kohalik mõisnik asutas seal klaasivabriku. Aastal 1891 hakkasid seda rentima Julius Stolle ja Wilhelm Krajewski. Aastal 1892 tootis vabrik esimest korda kristallklaasi. Aastal 1894 hakkasid Stolle ja Krajewski rajama uut vabrikut. Aastal 1898 ehitati selle lähedusse veel kolmaski vabrik. Aastal 1900 ostsid Stolle ja Krajewski selle viimase ja ühinenud vabrik sai nimeks Нёман, aga Lenskite vabrik lõpetas aastal 1902 tegevuse.
Vabrikute juurde kerkinud tööliselamutest sai alguse Biarozaŭka. Aastast 1921 oli asula Poola koosseisus, 1939. aastal liideti see aga Valgevene NSV-ga. Aastal 1968 sai Biarozaŭkast alev, aastal 1990 aga linn.
Tsirkooniumdioksiid
pisi|Tsirkooniumdioksiid Tsirkooniumdioksiid (ZrO2), mida tuntakse ka tsirkoonia nime all, on tsirkooniumi valge kristalliline oksiid, Mohsi skaalal kõvadusega 8, tihedusega 5890 kg/m³ (monokliinsel faasil, on mõneti teistsugune stabiliseeritud faasidel), molaarmassiga 123,218 g/mol. Tsirkooniumdioksiid on üks enim uuritud keraamilisi materjale, mille hind varieerub olenevalt tellimishulgast kolmest kuni saja dollarini kilogrammi kohta.
Esinemine
Looduses esineb ta haruldase mineraali baddeleiidina, millel on monokliinne kristalliline struktuur. Ajalooliselt oli suurim baddeleiidi allikas Lõuna-Aafrika Vabariik, kus seda saadi kõrvalsaadusena vase, uraani ja fosfaatide kaevandamisel. Väiksemaid leiukohti on Venemaal ja Brasiilias, aga nende maagi suure ebapuhtuse ja radioaktiivsete lisandite tõttu ei peeta neid nii perspektiivseteks kui Lõuna-Aafrika omasid. Seda esinemisvormi tuntakse ka kuubilise tsirkooniana, mida sünteesitakse mitmesugustes värvides, et neid kasutada teemantide ja teiste vääriskivide odavate asemikena, kuna tsirkooniumoksiid on keemiliselt inertne, kõva, suure purunemis- ja kulumiskindlusega ning suure optilise murdumisnäitajaga 2,13 (võrdluseks teemandil 2,4). Kaevandustegevus on Lõuna-Aafrikas aga seiskunud ja seetõttu on baddeleiidi ülemaailmne kättesaadavus oluliselt langenud. Kogused, mis aastas saadakse, on küllalt väikesed, et kõrvaldada baddeleiit mõistliku tsirkooniumdioksiidi allikana maailmaturult. Enamikku maailmast varustatakse nüüd sünteetilise tsirkooniumdioksiidiga. Peale baddeleiidi esineb tsirkooniumdioksiid veelgi haruldasema kuubilise mineraali tazheraniidina.
Tootmine
Tsirkooniumdioksiidi toodetakse näiteks tsirkooniumi ühendite kaltsineerimisel ehk tooraine purustamisel ja lagundamisel tugeval tulel ja põletamisel, avaliselt lahtises anumas, kasutades ära tema suurt stabiilsust kõrgetel temperatuuridel. Kasutatakse ka plasmat ja keemilisi protsesse.
Kristallstruktuur
pisi|Kristallstruktuur Toatemperatuuril on tal monokliinne kristalliline struktuur, aga kõrgemal temperatuuril muutub see tetragonaalseks (vahemikus 1170 kuni 2370 °C) ja kuubiliseks (temperatuuril üle 2370 °C). Kristallstruktuuri muutumine toob ruumala muutusega kaasa suured sisepinged, mis tingib ZrO2 pragunemise, kui seda kõrgelt temperatuurilt jahutatakse. Tetragonaalset ja kuubilist faasi saab stabiliseerida, kui tsirkooniale lisada muid oksiide, eriti tõhusaks on osutunud magneesiumoksiid, kaltsiumoksiid ja tseerium(III)oksiid.
Omadused ja nende rakenduslik pool
Tsirkooniumdioksiidil on väga väike soojusjuhtivus, mis teeb temast suurepärase soojusisolaatori, millega katta diisel- ja reaktiivmootoreid, et nende kasutegurit suurendada. Samuti kasutatakse ZrO2 nende omaduste tõttu sulametallidega kokku puutuvates seadmetes.
Hea ioonse elektrilise juhtivuse tõttu (kõrgetel temperatuuridel on tal omadus lubada hapniku ioonidel oma kristallstruktuuris vabalt liikuda) on tsirkooniumdioksiid leidnud kasutust lambdaandurites ja kütuseelementide ioonjuhtivate membraanidena.
Suurim probleem metallnugade ja -kääridega on nende lõiketerade nürinemine, kui neid kasutada sitkete ja kõvade materjalide, näiteks kevlari lõikamiseks. Tsirkoonia säilitab sellistes olukordades teravuse ja seetõttu on neil pikem kasutuskeskus.
Materjali keemiline inertsus vähendab nakkuse ohtu füsioloogilises keskkonnas, mistõttu on ta leidnud laialdast kasutust meditsiinis implantaadimaterjalina. Tsirkooniumkeraamikat kasutatakse puusaliigese implantaatides, suure tugevuse ja sitkuse tõttu saab teha need väiksemad ja omakorda suurendada nende liikumisnurka. Keemiline reageerimatus tuleb kasuks ka keemiliselt agressiivsete ja abrasiivsete vedelike pumpades.
Ütriumiga stabiliseeritud tetragonaalse tsirkoonia polükristallil on unikaalne võime panna piir pragude kasvamisele. See on võimalik tänu tema võimele muutuda ühest kristallilisest faasist teise. Sellega kaasnev ruumala suurenemine peatab mõra ja edasise pragunemise. Seda materjali saab kasutada nii suurtel kui ka miniatuursetel restaureerimistöödel. Kasutusel on ta hambaravis hambakroonidena, kuigi on veel vähe kliiniliste järelkontrollide andmeid, eriti pikaajaliste täiskeraamiliste ZrO2 proteeside kohta.
Aatomijõumikroskoopia
pisi|Aatomijõumikroskoobi pildid plii kihtidest, mis on saadud erinevatel vaakumsadestusmeetoditel. Tartu Ülikool Aatomijõumikroskoopia (inglise atomic force microscopy ehk AFM) on väga tõhus meetod objektide pinna uurimiseks nii aatom- kui ka submikroonsel tasemel. Aatomijõumikroskoopia kuulub skaneeriva teravikmikroskoopia perekonda.
Aatomijõumikroskoop on skaneeriv mikroskoop, mille otsik mõõdab elektronide kihi ja otsiku vahelist van der Waalsi jõudu, keemilise sideme jõudu või muud jõudu.
Aatomijõumikroskoobi lahutusvõime võib ulatuda alla 1 nm.
Aatomijõumikroskoop valmistati esimest korda 1986.
Meetodi tööpõhimõte/iseloomustus
pisi|350px|Joonis 1. Teravikmikroskoopide tööpõhimõte Enamlevinud teravikmikroskoopidel on sarnane tööpõhimõte (joonis 1), kuid erinevused tulenevad tuvastamise ning andmete kogumise ja esitamise süsteemist. Tavaliselt saadakse pilt uuritava pinna topograafiast objektile lähendatud teraviku skaneerimisel üle soovitud pinna, kusjuures skaneerimise ajal kontrollitakse tagasisideahelaga kas vedru painet või võnkeamplituudi muutust.
pisi|Joonis 2. Uuritava objekti pinnale lähendatud jõusensor Aatomijõumikroskoobis lähendatakse uuritavale objektile nn. jõusensor, mis koosneb teatud jäikusega lehtvedrudest ja nende küljes olevatest teravikest (joonis 2). Interaktsiooni teraviku ja objekti vahel kirjeldatakse tõmbe- ja tõukejõududega, mis ei sõltu uuritavate objektide elektrijuhtivusest. Seetõttu võimaldab meetod uurida nii isolaatoreid kui ka elektrit juhtivaid objekte.
pisi|Joonis 3. Teraviku ja objekti vaheline interaktsioon Vaatleme lähemalt teraviku ja objekti pinna vahelist interaktsiooni. Kui teraviku ja objekti pinna vaheline kaugus on mõnikümmend nanomeetrit, siis sellisel juhul domineerib van der Waalsi tõmbejõud. Vahekauguse vähendamisel kuni mõne kümnendiku nanomeetrini osutuvad teraviku ja pinna aatomite väliskatete elektronide lainefunktsioonid kattuvateks ja ülekaalu saavutavad eksponentsiaalselt suurenevad vahetusseoses olevad tõukejõud. Need vahetusseose tõukejõud kompenseerivad kiiresti van der Waalsi tõmbejõud. Teraviku edasisel lähendamisel pinnale muutuvad jõud Pauli keeluprintsiibi tõttu tõukuvateks. Mehaaniline kontakt defineeritakse piirkonnana, kus tõmbe- ja tõukejõudude vahel on tasakaal (joonis 3).
Jõusensorite omadused
Jõusensorid ja nende külge kinnituvad teravikud on kõige olulisemad komponendid aatomijõumikroskoobis, sest nende omadustest sõltub otseselt uuritavale objektile rakendatav jõud ja pinnast saadava pildi lateraalne lahutus. Seega on vaja leida jõusensorite optimaalsed omadused, mis vastaksid esitatud nõuetele. Väikeste jõudude (nN suurusjärgus) määramiseks peab vedru enda jäikus olema samuti piisavalt väike, s.t. mida painduvam vedru, seda suurem tundlikkus saavutatakse. Samas on vajalik vedru kõrge resonantssagedus, et vähendada mikroskoobi tundlikkust mehaaniliste mürade suhtes. Vedru resonantssageduse ω0 saab esitada avaldisega: (1), kus c on vedru jäikus ja m vedru mass.
vasakul|pisi|300px|Joonis 4. Aatomijõumikroskoobi erineva kujuga jõusensorid, a) V-kujuline ja b) ristkülikukujuline Joonisel 4 on näidatud ka olulised vedru parameetrid, millega saavutatakse optimaalsed jäikus- ja sagedusparameetrid. Vedrude pikkus (l) on 100–200 μm, laius (w) 10–40 μm ning paksus (t) 0,3–2 μm. Jäikused ja resonantssagedused jäävad vastavalt vahemikku 0,1–10 N m−1 ja 5–400 kHz. Teravike kuju poolest on kasutusel peamiselt koonilised või püramiidsed teravikud, mille tipuraadius on tavaliselt alla 50 nm, parematel juhtudel isegi alla 10 nm, mistõttu selliste teravikega on võimalik saavutada aatomlahutust. Joonisel 5 on esitatud skaneeriva elektronmikroskoobi pilt püramiidsest räniteravikust. pisi|Joonis 5. Püramiidjas teravik
Jõusensorile rakendatud jõudude tuvastamine
Kui aatomijõumikroskoobi teravik on lähendatud uuritava objekti pinnale, siis interaktsiooni tulemusena paindub vedru vastavalt Hooke'i seadusele, mis avaldub järgmiselt: (3), kus c on vedru jäikus, F vedru elastsusjõud ja Δf vedru pikkuse muutus.
Objekti topograafia saamiseks kontaktses töörežiimis tuleb registreerida väga täpselt vedru paine. Selleks, et saada aatomlahutust, peab painde tuvastamise tundlikkus olema parem kui 0,1 nm. Seega peab tuvastamissüsteem olema väga täpne ning ei tohi avaldada vedrule märgatavat mõju ega põhjustada kujutiste moonutusi pildil.
Varasematel aatomijõumikroskoopidel kasutati vedru painde määramiseks tunnelvoolu, samuti mahtuvuse muutuse mõõtmist vedru ja abielektroodi vahel. Seevastu tänapäevastes mikroskoopides on kasutusel optiline tuvastamissüsteem, kus vedru paine registreeritakse tema tagaküljelt peegeldunud laserikiire tuvastamisega positsioonitundliku fotodetektori abil (joonis 6). Parema signaali saamiseks kaetakse vedru tagaküljelt peegeldava kattega (nt metallikihiga). pisi|350px|Joonis 6. Vedru painde optiline tuvastamissüsteem a) ja positsioonitundlik fotodetektor b)