cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tagasilöök
Käsitulirelvade tagasilöök
Peale relva kogumassi mõjutavad tajutava tagasilöögi tugevust ka relva sees liikuvad osad. Kuigi need osad ei mõjuta süsteemi koguimpulssi, siis avaldavad piisavalt suure massiga liikuvad osad siiski mõju relvakasutajale. Näiteks avaldavad laskurile suuremat mõju need relvad, mis kasutavad vinnastamiseks ära lasul tekkivat tagasilöögienergiat (nt MG3). Samas gaasikolviga ümberlaadimismehhanismid mõjutavad kasutajat pisut vähem (Galil AR), sest vastavate relvade puhul liigub kolb esialgu laskuri suunas ning seejärel laskurist eemale; selle tulemusena pole küll koguimpulss muutunud, kuid tagasilöök on hajutatud pikema ajavahemiku peale, ehk siis inimene ei taju seda nii tugevalt.
Lisaks kasutatakse käsitulirelvade kabadel tihti ka kummist, nahast või muust sarnasest materjalist pehmendusi. Analoogselt võib kaba vooderdamise asemel kasutada õlapehmendust, mis samuti võimaldab õlga suunatud lööki hajutada ja pikema ajavahemiku peale jaotada. Lisaks löögi väiksemale mõjule muudab kummist pehmendus väiksemaks ka relva libisemise tõenäosuse.
Suuremad relvad ja relvasüsteemid
Tagasilöögienergia hajutamiseks suuremates relvasüsteemides kasutatakse spetsiaalseid tagasilöögisüsteeme. Enne selliste süsteemide kasutuselevõttu põhjustas tagasilöök vanamoeliste kahurite mitmemeetrist tagasiliikumist laskmiste läbi viimise jooksul. Sellise kahuriga lastes tuleb raud iga kord uuesti paika sättida. Tänapäevaste relvasüsteemide puhul kasutatakse aga hüdropneumaatilist tagasilöögisüsteemi. Relva raud asub rööbastel, mille peal see tagasi liikuda saab ning tagasilöögi neelab endasse silinder, mille tööpõhimõte sarnaneb auto amortisaatori tööpõhimõttega. Silinder sisaldab kokkusurutud õhku ning hüdroõli; löögi ajal surutakse raua liikumise energia arvelt õhk kokku ning raua liikumisel tagasi hajub energia hüdraulilise sumbumise teel. Seepärast jaotub löögist tulenev impulss oluliselt pikema aja peale, mis hõlmab silindri kokkusurumiseks kulunud aega ning raua endisele kohale tagasi liikumiseks kulunud aega; see muudab tagasilöögi otsese mõju relvameeskonnale väiksemaks võrreldes kahurite ja haubitsatega, millel tagasilöögi hajutamiseks mõeldud süsteem puudub.
Tagasilöögita tankitõrjerelvad
Tagasilöögita kahurid on tulirelvad, mis võimaldavad suurema osa põlemisel tekkivatest püssirohugaasidest juhtida kahuritorust välja läbi toru tagumise ava. Selle tulemusel mõjub relvale teistpidi suunatud impulss, mis tasakaalustab relva tagasilöögi-impulsi. See võimaldab kõrvaldada traditsioonilistele kahuritele omased kohmakad tagasilöögimehhanismid. Kuna raua seintele mõjub väiksem rõhk, siis saab kahuri konstruktsioonis kasutada vähem rauda; tulemuseks on kergem ja hõlpsamini kaasas kantav tulirelv ning madalam hind.
Tagasilöögita kahurid leiavad peamiselt rakendust tankitõrjes. Esimene töötav tankitõrjekahur töötati välja Teises maailmasõjas. Tagasilöögita kahurid võivad välimuselt sarnaneda raketiheitjatega, kuid erinevad raketiheitjatest siiski laskemoona poolest. Säärased kahurid ei kasuta laskemoonana mitte rakette, vaid mürske/tankitõrjegranaate. Kui mürsk on rauast väljunud, siis käitub see oma trajektooril inertsi toimel nagu tavaline suurtükimürsk, mitte ei kiirene edasi nagu rakett.
Eesti kaitsejõududes on kasutusel mitmeid erinevaid tagasilöögita relvi: 90 mm tagasilöögita TT-kahur 1110, M40, Carl-Gustav M2, Carl-Gustav M3.
Johnny Weir
thumb|Johnny Weir 2008. aasta MM-i poodiumil Johnny Weir (kodanikunimega John Garvin Weir; sündinud 2. juulil 1984 Coatesville'is Pennsylvanias) on USA iluuisutaja.
Weir on kolmekordne USA meister meesüksiksõidus (2004, 2005 ja 2006) ja 2008. aastal Göteborgis toimunud maailmameistrivõistluste pronksmedaliomanik. Samuti on ta 2001. aasta juunioride maailmameister.
2010. aasta veebruari seisuga oli ta meeste iluuisutamises maailmas kaheksandal kohal. Ta esindas Ameerika Ühendriike 2010. aasta Vancouveri taliolümpiamängudel.
Isiklik elu
Tema isa on John ja ema Patti Weir. Tal on vend Brian, kes on temast neli aastat noorem. Ta kasvas üles Quarryville'is, kuid kui ta hakkas 12-aastaselt uisutamisega tegelema, kolis perekond Newarki Delaware'is, et ta saaks olla treeningupaiga ja treeneri läheduses. 2007. aasta suvel kolis ta Lyndhursti New Jerseys ja hakkas Wayne'i lähedal treenima. Weiril oli oluline roll Newarki keskkoolis; ta õppis ka poole kohaga Delaware'i ülikoolis keeleteadust, kuni sealt välja langes, et uisutamisele keskenduda. Ta on russofiil, kes imetleb Venemaa uisustiili ja kultuuri. Ta õppis ise vene keelt rääkima ja lugema. Samuti räägib ta veidi prantsuse keelt.
Romuald Pilar von Pilchau
Romuald Pilar von Pilchau õppis 1905. aasta septembrist 1910. aasta augustini Vilniuse gümnaasiumis, seejärel Zürichis reaalkoolis, mille lõpetas 1911. Sama aasta septembris jätkas ta õppetööd Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumis.
Kui Esimese maailmasõja ajal okupeerisid Saksa väed Saaremaa, evakueeriti Pilar von Pilchau Danilovi linna Jaroslavli kubermangus.
Isiklikku
.
Sündinud 17. jaanuaril
''Siin loetletakse 17. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
1968. aasta taliolümpiamängud
1968. aasta taliolümpiamängud olid X taliolümpiamängud. Need toimusid 6. veebruarist 18. veebruarini 1968 Prantsusmaal Grenoble'is.
Grenoble kinnitati olümpialinnaks ROK-i 61. istungjärgul Innsbruckis 1964. aastal. Teised kandideerinud linnad olid Calgary (Kanada), Lahti (Soome), Lake Placid (USA), Oslo (Norra) ja Sapporo (Jaapan).
Spordialad
Olümpiamängudel jagati välja 35 komplekti medaleid (lisandus laskesuusatamises 4x7,5 km teatevõistlus).
Taliolümpiamängud, 1968
Onomastika
Onomastika ehk nimeõpetus (ka nimeteadus) on leksikoloogia haru, mis uurib peamiselt isiku- ja kohanimesid ning käsitleb nende algtähendust, päritolu ja muutumist.
Ühtlasi on onomastika ka mingi keele või piirkonna nimede kogum (nt eesti keele onomastika).
Viitna loodusõpperada
Viitna loodusõpperada on õpperada, mis asub Viitna maastikukaitsealal, Lääne-Viru maakonnas. Rada algab Viitna Pikkjärve põhjakaldalt viib kõigi kolme järve äärde ning tutvustab jääaja kujundatud pinnavorme, nende teket ning seal kasvavaid metsakooslusi. Õpperajal on 27 huvipunkti. Rada tähistavad valged märgid puudel, mille keskel on roheline triip. Samuti asub rajal 3 infotahvlit, 28 infoalust, märjemates kohtades laudrada, vaateplatvorm, purre, 2 kuivkäimlat ja 4 prügikasti.
Kohalesõitmise õpetus
Tallinn-Narva mnt (tee E20) 73. km, Viitnal, pöörata paremale Kadrina suunas. Sõita 1 km, kuni näete paremal Viitna maastikukaitseala infotahvlit. Selle vastast keerab tee parklasse. Raja märgistus algab parklast. Viitnale saab minna ka ühistranspordiga, Viitna bussipeatusest on raja algusse 1 km. Peatusrest minna veidi maad Narva poole ja siis keerata paremale Kadrina teele. 1 km pärast pöörata infotahvli juurest rajale.
Monid
pisi|Moni naine, 1904 Monid on rahvas Myanmari idaosas, peamiselt Moni osariigis ning sellega piirnevatel aladel.
Andmed monide arvukuse kohta on väga erinevad. Ametliku statistika järgi on nende arv Myanmaris alla ühe miljoni, monimeelsete ekspertide hinnangul võib see olla umbes 8 miljonit. Monide kogukond Tais on olnud stabiilne - umbes 120 000 inimest.
Nad räägivad põhiliselt moni keelt. Moni keelte kõnelejaid on umbes miljon.
Monid kuuluvad 1996. aastast Esindamata Rahvaste Organisatsiooni.
Diferentsiaal
Diferentsiaali geomeetriline tõlgendus
thumb|250px Geomeetriliselt kujutab funktsiooni diferentsiaal graafiku puutuja ordinaadi muutu.
Kuna siis täisnurksest kolmnurgast PRS:
Väikese argumendi muudu Δx korral.
Dandong
pisi|Tänav Dandongis Dandong (丹东, Dāndōng) on linn Hiinas Liaoningi provintsis, Dandong Shi keskus.
Dandong asub Yalu jõe suudmes. Jõe vastaskaldal asub Põhja-Koreas olev Sinuiju linn, mis on umbes sama suur kui Dandong ning on Põhja-P'yŏngani provintsi keskus. Neid ühendab omavahel raudteesild.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanike arv 577 935.
Kliima
Dandongis on parasvöötme kliima. Mõnevõrra pehmendab seda lähedus Kollase mere Korea lahele. Mere lähedus suurendab jällegi sademete hulka.
Dandongis on kõige soojem kuu august (keskmiselt +23,4 °C). Kõige külmem kuu on jaanuar (-7,4 °C). Aastane keskmine temperatuur on +8,9 °C.
Dandongi aasta keskmine sademete hulk on 926 mm. Kõige sajusemad kuud on juuli (252 mm) ja august (218 mm). Kõige kuivemad kuud on jaanuar (7 mm) ja veebruar (10 mm). Umbes samasugune on õhuniiskuse muutus, mis on kõige suurem juulis (89%) ja augustis (86%) ning kõige väiksem veebruaris (53%) ja jaanuaris (55%). Sajupäevi on kõige rohkem juulis (15,6) ja augustis (12,0), kõige vähem veebruaris (3,6) ja jaanuaris (3,8).
Päike paistab aastas keskmiselt 2459 tundi, neist kõige rohkem mais (243 tundi) ja aprillis (234 tundi) ning kõige vähem juulis (159 tundi) ja novembris (172 tundi).
30. aastad
30. aastad on ajavahemik 30. aasta algusest kuni 39. aasta lõpuni.
Saint Helena
Saint Helena on saar Atlandi ookeani lõunaosas. Ta moodustab koos Ascensioni saare ja Tristan da Cunha saarestikuga Saint Helena meretaguse ala.
Saint Helena saare pindala on 121 km² ja seal elas 2016. aasta andmetel 4534 inimest.
Ajalugu
Saare avastasid Portugal meresõitjad 1502. aastal. 1834 sai saarest Suurbritannia asumaa. Napoleon I elas oma viimased aastad (1815–1821) saarele pagendatuna.
Riis
pisi|Väliskestaga riisiterad (Oryza glaberrima) pisi|Üleujutatud riisipõllud pisi|Riisitaimede istutamine pisi|Riisipõldude pühvlitega harimine Indoneesias pisi|Riisi kuivatamine pärast koristust pisi|Riisipõllud mäenõlvadel pisi|püsti|Erinevad riisisordid
Riis (Oryza) on kõrreliste sugukonda kuuluvate taimede perekond.
Liigid
Nendest liikidest kultiveeritakse tänapäeval vaid harilikku riisi ja Oryza glaberrimat. Viimast on kultiveeritud peamiselt Lääne-Aafrikas, kuid viimaste aastate jooksul on ka seal hakatud eelistama järk-järgult harilikku riisi.
Kultiveerimise ajalugu
Riis kuulub vanimate kultiveeritavate teraviljade hulka. Ligi 12 000 aasta vanused kivistunud riisiterad on leitud Hiinast Hunani provintsist Yuchanyani leiukohast (100 m2 suurune lubjakivist koobas, mis asub viie meetri kõrgusel maapinnast).
Aasias on riisi kodustatud vähemalt kaks korda. Hariliku riisi alamliik Oryza sativa japonica arenes välja Hiina lõunaosas (arvatavalt Jangtse jõe orus), Oryza sativa indica aga India idaosas või Indoneesias. Mõlemad alamliigid kodustati looduslikust liigist Oryza rufipogon ning neid kultiveeriti alguses tavalistele (kuivadele) põldudele. Üleujutatud riisipõllud võeti kasutusele alates aastast 2500 eKr.
Aafrikas kasvatatav Oryza glaberrima kodustati Nigeri jõe lammidel umbes 2000–3000 aastat tagasi. Tema arenes looduslikust liigist Oryza barthii (varem tuntud ka nime all Oryza brevilugata). Tänapäeval kaotab aga kohalik liik järjest rohkem tähtsust, sest seda asendatakse järjest rohkem Aasiast pärit hariliku riisiga, kelle tõid 16. sajandi keskel Aafrikasse portugallased.
Kultuurriisi botaanilised tunnused
Riisi kõrred on püstised ja kasvavad tavaliselt 1–1,8 m kõrguseks, sõltudes eelkõige sordist ja kasvupinnase viljakusest. Lehed on kuni 60 cm pikkused ja 1,5 cm laiused. Ühel taimel on sageli 18–20 kõrt. Väikesed tuultolmlevad õied moodustavad 30–50 cm pikkuse pöörise. Valminud terade pikkus on 5–12 mm ja laius 2–3 mm.
Kultuursordid
Tänapäeval arvatakse eksisteerivat ligi 40 000 riisi kultuursorti, kuid täpne arv on teadmata. Üle 90 000 riisinäidise on hoiul rahvusvahelises riisi geenipangas, mida kasutavad uurijad üle maailma.
Riisisorte liigitatakse tärkliserikasteks ja kleepriisiks. Kleepriisi terad on pehmed ja sisaldavad gluteeni ning suhkrut. Tärkliserikaste teradega sordid jagunevad omakorda pika-, keskmise- ja lühikeseteralisteks. Kõige levinumad on maailmas pikateralised riisisordid. Keskmise ja lühiteralisi sorte kasvatatakse veidi jahedamas kliimas, sest nad vajavad pikemat kasvuperioodi. Nende sortide terad pudrustuvad keetmisel.
1530. aastad
1530. aastad on ajavahemik 1530. aasta algusest kuni 1539. aasta lõpuni.
Riis
Riisi kasvatamine
Riisi kasvatatakse kõikides maailmajagudes, troopilises ja lähistroopilises kliimavöötmes, alates 50° põhjalaiusest kuni 40° lõunalaiuseni. Riisitaimed on sooja- ja niiskuselembelised ning väga valgusnõudlikud. Mida paremad on valgustingimused, seda paremat saaki saab.
Väikeseõieline hiirehernes
Väikeseõieline hiirehernes (Vicia lathyroides) on taimeliik liblikõieliste sugukonnast hiireherne  perekonnast.
Viimastel aastatel on avastatud arvukalt uusi selle liigi esinemiskohti Eestis.
Riis
Maailma riisitoodang
2012. aastal toodeti maailmas kokku 738,2 miljonit tonni riisi ja riisipõldude kogupindala oli 162,3 miljonit hektarit. 2017. aastal toodeti maailmas kokku 769,7 miljonit tonni riisi. 2019. aastal toodeti maailmas kokku 755,5 miljonit tonni riisi.
Kasutamine
Riisist valmistatakse veel jahu, viina (arakk), veini (saket), piiritust ja õlut. Õlgedest valmistatakse paberit ja mitmesuguseid käsitöötooteid, näiteks korve, sandaale, köisi, matte, kübaraid jms.
Keedetud riisi toiteväärtus ja biokeemiline koostis
Puhastatud (valge) ja puhastamata (pruun) lisanditeta keedetud pikateralise riisi toiteväärtus ja biokeemiline koostis on toodud järgmistes tabelites.
Traces of Sadness
"Traces of Sadness" on Vanilla Ninja teine album. See avaldati 2004. aasta juunis. Album sisaldab singleid "Tough Enough", "Don't Go Too Fast", "Liar" ja "When the Indians Cry".
Album jõudis Saksamaal albumite edetabelis kolmandale kohale ning sellele järgnes bändi tuntus ka teistes riikides, näiteks Šveitsis ja Austrias.
Kerr Kriisa
Kerr Kriisa (sündinud 2. jaanuaril 2001) on Tartust pärit Eesti korvpallur.
Kriisa on 190 cm pikk ja kaalub 86 kg. Ta isa on korvpallur Valmo Kriisa.
Kriisa alustas mängimist Erkmaa korvpallikoolis ja liitus 15-aastaselt Tartu Ülikooli korvpallimeeskonnaga.
2017. aastal sõlmis ta lepingu Brose Bambergiga ja 2018. aastal lepingu Kaunase korvpalliklubi Žalgirisega. Euroliiga debüüdi tegi ta 18-aastaselt 25. oktoobril 2019, mängides Žalgirise meeskonnas ja visates mängu jooksul ka ühe punkti.
2020 siirdus ta õppima Ameerika Ühendriikidesse Arizona Ülikooli, et mängida NCAA korraldatavas üliõpilasliigas osalevas Arizona Wildcatsi meeskonnas. Kerr Kriisa on mänginud Eesti U16 koondises, U18 koondises ja kuulub ka Eesti korvpallikoondisse.
Noodivõti
Noodivõti ehk võti on noodikirja märk, mis määrab teatud helikõrguse noodijoonestikul.
Tänapäeval kasutatakse noodikirjas põhiliselt G-võtit, F-võtit ja C-võtit, mis määravad vastavalt esimese oktavi G (sol), väikese oktavi F (fa) ning esimese oktavi C (do) asukoha noodijoonestikul.
G-võti
100px|pisi|Viiulivõti
F-võti
100px|pisi|Bassivõti
C-võti
100px|pisi|Aldivõti
JO-võti
Zoltán Kodály loodud relatiivses noodisüsteemis kasutatakse JO-võtit, mis määrab JO asukoha noodijoonestikul. pisi|700px|vasakul|1. oktavi c1 eri võtmetes pisi|700px|vasakul|Viiuli-, bassi-, aldi-, tenori-, prantsuse, soprani-, löökpilli-, baritoni-, subbassi- ja metsosopranivõti
Taraštša
Taraštša (ukraina Тараща) on linn Ukrainas Kiievi oblastis, Taraštša rajooni halduskeskus. Taraštša asub Kiievist umbes 103 km lõunas.
Taraštšat on esmamainitud 1709. aastal, linnaõigused sai 1793. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Taraštša elanikest ukrainlasi 96,94%, venelasi 2,35%, armeenlasi 0,20% ja valgevenelasi 0,19%.
Heinrich Bengelsdorff
Heinrich Bengelsdorff (meistrimärk HB) oli Tallinna kullassepp aastatel 1620–1641.
1510. aastad
1510. aastad on ajavahemik 1510. aasta algusest kuni 1519. aasta lõpuni.
Johann Otto Bielefeldt
Johann Otto Bielefeldt (meistrimärk IOB) oli Tallinna kullassepp aastatel 1779–1790.
20. aastad
20. aastad on ajavahemik 20. aasta algusest kuni 29. aasta lõpuni.
Celsuse raamatukogu
pisi|Celsuse raamatukogu varemed Celsuse raamatukogu (ka Ephesose raamatukogu) oli raamatukogu Väike-Aasias Ephesoses (nüüdisajal Türgis). Raamatukogu ehitati konsuli ja Aasia kuberneri Tiberius Iulius Celsus Polemaeanus auks, kes ka maeti hoonesse. Hoone lasi 2. sajandi esimesel poolel rajada tema poeg konsul Tiberius Iulius Aquila Polemaeanus.
Raamatukogu töötas valmimisest (vahemikus 117–135) kuni aastani 262, mil ta põles. Seejärel seisis ta varemetes, kuni aastail 1970–1978 fassaad taastati.
Lemmikküla
Lemmikküla on küla Läänemaal Lääne-Nigula vallas.
Daft Punk
Daft Punk oli prantsuse elektroonilise muusika ansambel, mis oli tegev aastatel 1993–2021. Selle moodustasid Guy-Manuel de Homem-Christo ja Thomas Bangalter. Nende muusika on segu acid house 'ist, pop-, rokkmuusikast ja hiphopist.
Ansambli tuntumate singlite sekka kuuluvad näiteks "One More Time", "Digital Love", "Harder, Better, Faster, Stronger" ja "Get Lucky". Ansambel on välja andnud neli stuudioalbumit ja kaks kontsertalbumit ning teinud muusika filmile "Tron: Pärand". Daft Punk on tuntud eriliste esinemiskostüümide poolest.
Tegevus
pisi|Daft Punki kontserdi lõpustseen (2007) Guy ja Thomase esimene muusikaline projekt oli indie-bänd Darling.
1993. aastal avaldasid nad debüütsingli "The New Wave" plaadiettevõttes Soma. Lugu võeti hästi vastu. Seejärel ilmus singel "Da Funk" (video autor Spike Jonze), mida müüdi üle maailma 30 000 eksemplari.
1996. aasta septembris sõlmisid nad lepingu Virgin Recordsiga. Bangalter ise rääkis sellest hiljem sedamoodi: «Paljud plaadifirmad pakkusid meile lepingut. Nad tulid igalt poolt, kuid meie otsustasime oodata – osalt sellepärast, et me ei tahtnud kaotada kontrolli selle üle, mida me oleme teinud. Me lükkasime tagasi palju plaadiettevõtteid. Me ei olnud huvitatud rahast, nii et me lükkasime tagasi need firmad, mis soovisid kontrollida rohkemat kui me soovisime ära anda. Tegelikult me oleme Virginile rohkem nagu partnerid.»
Bändi välimus on aja jooksul muutunud. Esialgu kandsid nad oma välimuse varjamiseks tavaliselt maske. Mitmel videol on nad asendatud animatsiooniga või on nende näod hägustatud. Hilisematel videotel, samuti avalikel esinemistel, intervjuudel ja promofotode tegemisel on nad üles astunud futuristlike robotitena.
2001. aasta mais rääkis Bangalter sellest ise niimoodi: «Me ei hakanud robotiteks omal soovil. Meie stuudios oli õnnetus. Me töötasime oma sämpleriga ja 9. septembril 1999 täpselt kell 9.09 see plahvatas. Kui me teadvuse tagasi saime, siis avastasime, et oleme muutunud robotiteks.» Ent hiljem, 2006. aasta juulis rääkis Bangalter, et sellised kostüümid valiti algul tagasihoidlikkusest. Seejärel nad avastasid, et vaatajatele oli see huvitav. «See oli nagu idee tavalisest inimesest mingit sorti supervõimega.» Kuid nad ise ei tunne end oma kostüümides üldsegi teistmoodi kui tavaliselt. Bangalteri sõnul läheb mask küll väga palavaks, aga pärast nõnda pikaajalist kandmist on ta sellega juba harjunud.
Filmimise ajal ja muudel promoüritustel on duo üritanud oma nägusid varjata. Nad on andnud intervjuusid nii, et nende selg on kaamera poole pööratud. 2006. aasta oktoobris andsid nad televisioonis intervjuu, nii et mõlemal oli ümber pea must riidetükk.
Tunnustus
Daft Punk on olnud 8 korda nomineeritud Grammyle ja neist võitnud kaks Grammyt. Parima tantsusalvestise auhinnale kandideeris ta neli korda: 1998 lauluga "Da Funk", 1999 lauluga "Around the World", 2002 lauluga "One More Time" ja 2007 lauluga "Harder Better Faster Stronger (Alive 2007)". Neist võitis ta viimasega. 2002 kandideeris ta looga "Short Circuit" popinstrumentaalesituse kategoorias, 2006 albumiga "Human After All" elektroonilise tantsualbumi kategoorias, 2007 albumiga "Alive 2007" samuti elektroonilise tantsualbumi kategoorias (ja võitis) ning 2012 lauluga "Tron: Legacy" visuaalse meedia taustasalvestise kategoorias.
Diskograafia
pisi|Daft Punki kontsert (2007)
Haiglavõrgu arengukava
Haiglavõrgu arengukava on kehtestatud "Tervishoiuteenuste korraldamise seaduse" §55 lõike 1 alusel.
Selle määrusega on püütud määratleda haiglate tegevuspiirkonnad ja -valdkonnad, mistõttu on haiglad jaotatud tervishoiuteenuste ühtlase kättesaadavuse tagamiseks regionaalhaiglateks, keskhaiglateks, üldhaiglateks, kohalikeks haiglateks ja erihaiglateks. Määrus on koostatud riikliku rahastamise otstarbekamaks kavandamiseks ja kasutamiseks, tagamaks kvaliteetne arstiabi mistahes Eesti piirkonnas.
Eesti Haigekassa sõlmib arengukavas nimetatud haiglatega tervishoiuteenuste ostmise lepingud vähemalt viieks aastaks, mis tagab pikemaajalisema kindluse rahastamise Haiglavõrgu arengukavasse kuuluvatele haiglatele.
Arengukava kehtestati 15 aastaks.
Koluvere (Lääne-Nigula)
pisi|Vaade üle [[Liivi jõgi|Liivi jõe Koluvere piiskopilinnusele Foto: Ave Maria Mõistlik, sügis 2005 ]] Koluvere on küla Läänemaal, Lääne-Nigula vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kullamaa valda.
Külas tegutses Jõgeva kõrts, mille varemetes kõrtsihoone on arvele võetud kultuurimälestisena.
1924. aastal asutati Koluvere Hoolekandekool, kuhu saadeti alaealisi väiksemate õigusrikkumiste toimepanijaid. Koluvere koloonia viidi üle Paikusele 1964. aastal ning reorganiseeriti seoses erikutsekoolide asutamisega.
Hans Arp
Hans Arp (16. september 1886 Strasbourg – 7. juuni 1966 Basel) oli Elsassi päritolu maalikunstnik, skulptor ja kirjanik, üks dadaismi rajajaid. Kunstnikuna kasutas ta oma nime prantsuspärast kuju Jean Arp.
Arp oli justkui ühemehebänd – ta suutis kõigest kunsti teha ja seda ta tegigi. Tema tuntuimad teosed biomorfsed skulptuurid. Teda peetakse üheks mitmekülgsemaks kunstnikuks 20. sajandi alguses. Arp valmistas skulptuure kipsist, kivist ja pronksist. Lisaks harrastas maalikunsti, joonistamist, kollaaži ja luuletas. Arpi teoste peamised teemad on transformatsioon, kasv, viljakus ja metamorfoos.
Arp kirjutas ka esseesid, mis seletasid tema kunstiteose tagamaid. 1945. aastal avaldati New Yorgis tema kirjutistest ja luuletustest kogumik „On My Way“ ("Olen teel").
Lapsepõlv ja noorus (1886–1914)
Kunstnikule võeti eraõpetaja, kellega koos suundus ta Vosgesesse, et nooruk saaks linnakärast eemal rahulikult töötada. Sellegipoolest olid maal elamise rõõmud samaväärselt tähelepanu kõrvale juhtivad ning pärast Vosgesest naasmist soovitas Arpi ema minna pojal õppima Strasbourgi kunsti- ja käsitöökooli. Sel perioodil hakkas Arpile eratunde andma maalikunstnik Georges Ritleng.
Arpi armastust luule vastu suunas tema teed ülejäänud loomingu juurde. Nooruseas olid tema suurimad lemmikud saksa romantikud, eriti Clemens Bretanol. Juba 15-aastaselt plaanis Arp avaldada oma Bretano stiilis valminud luuletuste kogu, aga selle käsikiri läks kaotsi. Veel samal aastal avaldati kolm tema luuletust, mille kohta kirjutas arvustus: "See on lapse kirjutatud, aga erakordselt tundliku lapse, kellel on suurepärane poeetiline vaatepunkt." pisi|alt=|"Tähtkuju juhuslikkuse seaduse järgi" 1930
1905. aastal läks ta õppima Weimari Kunstikooli, kus tema õpetajaks sai Ludwig von Hoffmann. Ta õppis koolis kaks aastat, kuid tõenäoliselt polnudl koolil tema loomingule suuremat mõju, kui välja arvata tehniline ettevalmistus. Sellegipoolest oli Weimar tol ajal üks suuremaid kunstikeskusi ning Arp hakkas sel perioodil tundma huvi ka prantsuse maalikunsti vastu.
21-aastaselt otsustas Arp kolida Pariisi. Ta võttis tunde Juliani Akadeemias, mis oli tol ajal ringireisivate kunstitudengite meka.
1908. aastal lahkus ta Pariisist ja kolis Šveitsi. Tema isa pidi olude tõttu Strasbourgis sigarivabriku sulgema ning nende pere oli kolinud Weggisesse. Arp liitus nendega ning elas peaaegu kaks aastat täielikus isolatsioonis ja üksinduses. Need aastad mängisid tema tulevases karjääris väga suurt rolli. "'See oli Weggises, kus ma avastasin, mida tähendab 'abstraktne kunst'. Kuid minu Šveitsi kolleegid olid skeptilised ja kahtlevad. Kahjuks ma hävitasin kõik oma selle perioodi eksperimentaalsed teosed. Natuke hiljem tutvusin ma Kandinsky ja Rossiné'iga, kes olid esimesed inimesed, kes mõistsid ja julgustasid minu kunstilisi ettevõtmisi.'"1911. aastal lõi ta Šveitsis Moderner Bundi ('modernne punt) ühenduse. Järgmisel aastal kohtus ta Robert ja Sonia Delaunayga Pariisis ja Vassili Kandinskyga Münchenis. Arp osales Erste deutsche Herbstsaloni (esimese Saksa sügissalongi) näitusel 1913. aastal Der Sturmi galeriis Berliinis. Pärast Pariisi naasmist 1914. aastal tutvus ta Guillaume Apollinaire'i, Max Jacobi, Amedeo Modigliani ja Pablo Picassoga.
Zürich (1915–1919)
Kui algas Esimene maailmasõda, elas Arp Pariisis, aga kuna ta oli Saksamaa kodanik, siis oleks ta seaduse kohaselt pidanud sõjaväkke minema. Arp ei soovinud sõjas osaleda ning seetõttu lahkus Pariisist ja naasis Šveitsi. Ta jõudis Zürichisse 1915. aasta suvel.
Sama aasta novembris korraldas ta Otto van Reesi ja Adja van Rees-Dutilhiga näituse Tanneri Galeriis, kus eksponeeris oma kollaaže ja gobelääne. Selle näituse erilisus seisnes selles, et kunstnikud olid oma teostes kasutanud uusi materjale nagu siid, vill, paber ja riideräbalad, mis oli õlimaalis revolutsiooniline. Paar nädalat hiljem sai ta kirja Hugo Ballilt, kes kutsus teda dekoreerima Cabaret Voltaire'i, mis oli tol ajal üks tuntumaid Zürichi kunstiklubisid. Arp oli kohe nõus ning kaunistas seinad baaris, kus üritused toimusid. Seal esitas ta ka oma luuletusi.
Arp kirjeldas oma Zürichi perioodi järgmiselt: "Tülgastunud maailmasõja tapatalgutest, pühendasime end Zürichis kunstidele. Samal ajal, kui silmapiiril kärkisid kahurid, meie laulsime, maalisime, tegime kollaaže ja kirjutasime kogu oma väega luuletusi. Me otsisime kunsti, mis põhineks kindlal vundamendil, mis raviks terveks ajastu hulluse ja taastaks tasakaalu põrgu ja taeva vahel. Meil oli eelaimdus, et ühel päeval kasutavad isegi võimuahned gangsterid kunsti selleks, et inimeste meeli halvata." pisi|"Pilvekarjus" 1953Samal perioodil armus ta ka Sophie Taeuberisse. Väidetavalt oli see armastus esimesest silmapilgust ning 1922. aastal noored abiellusid. Sophie oli maalikunstnik ja tantsija.
Köln (1919–1920)
Dadaism ei rajanud teed ainult Zürichis. Uue ajastu kommunikatsioonivahendid tegid info liikumise äärmiselt kiireks ning peaaegu samal ajal tõstis dadaism pead ka Berliinis, Hannoveris, Kölnis, Pariisis ja New Yorgis, kuigi selle kunstivoolu nimi võis eri paigus erineda. Põhjus, miks Arp otsustas minna teiste suurlinnade asemel Kölni, ei ole teada. Arvatakse, et ta võis olla kirjavahetuses Max Ernstiga. Samuti võis kirjavahetus toimuda Johannes Theodor Baargeldiga, rikka pankuri pojaga, kes lõi ajalehe Der Ventilator, et propageerida revolutsioonilisi ideid nii kunstis kui ka poliitikas, mille toimetamisel aitas kaasa ka Arp. Esimese väljaande rõhk oli aga liiga palju poliitikal, mistõttu otsustas Max Ernst luua uue väljaande Die Schammade ("häbi"), mis oli tähenduslikult sama juhuslik nagu dadaism. Arp kirjutas väljaandesse ning andis koos Ernstiga välja ka maalide seeria, mille nad nimetasid Fatagagaks.
Pariis (1920–1940)
Suurem osa dadaliikumisest jätkas pärast Esimest maailmasõda Pariisis. Arpi kohta öeldi, et mida rohkem temast sai sürrealist, seda rohkem jäi ta dadaistiks. André Breton ja sürrealistid võtsid Arpi Pariisis hästi vastu. Samas oli Arp 1920. aastaks arendanud välja oma isikliku stiili ning ta ei tahtnud, et teised teda mõjutaksid. Kuna ta kuulus kunstiühendustesse ning tol ajal liikus ringi palju kunstimanifeste, siis allkirjastas Arp neid selleks, et häid suhteid hoida. Ta arvas, et allkirjastamine on lihtsam kui vastuvaidlemine, kuigi tegelikult oli ta poliitiliselt erapooletu. Arp meelest jätkasid sürrealistid samu antiesteetika dogmasid, millega aastaid tagasi Zürichis juba alustati ning ta tundis, et võib neid toetada ilma, et laseks end nende dogmadest liiga palju mõjutada. Sel perioodil olid samas seisus ka paljud teised kunstnikud.
Marcel Jean ütles Arpi kohta, et kuigi kunstnik polnud liikumistega kaasnevatel koosolekutel eriti sage külaline, siis väljendas ta oma kuuluvust läbi oma kunstiteoste. Arp jättis poliitilise poole alati välja, sest ta polnud sellest lihtsalt huvitatud.
1926. aastal otsustas Arp lõplikult Prantsusmaale jääda ning ta ostis Meudonisse maja. Järgnevad aastad kuni Teise maailmasõja alguseni olid suured eneseotsingute, eksperimentide ja tehniliste avastuste aastad. Ta suhtles Mondriani, Theo van Doesburgi, Seuphori ja sürrealistidega. Samuti tegi ta koostööd abikaasa Sophie Taeuberiga. 1920–1939 avaldati 11 raamatut ja portfooliot Arpi teostest.
Hilisem periood (1940–1966)
Teise maailmasõja tõttu ei saanud Arp enam Meudonis elada. Ta põgenes 1940. aastal koos Sophie, Sonja Delaunay, Alberto ja Susi Magnelliga Grassesse, kus nad elasid peaaegu kaks aastat. Kunstnik meenutas sealset elu nii: "Kaks aastat elasime me selles imelises kohas, ümbritsetuna lilledest, valgusest ja pilvedest, üritades unustada sõjaõudusi. Me joonistasime, kasutasime vesivärve ja kivitrükki ja lõime kõige kaunima raamatu "Les Nourritures Terrestres" ("Maised viljad")... Hoolimata sõjaõudustest vaatan ma sellele ajale tagasi kui ühele kaunimale mu elus. Sel perioodil polnud jälgegi edevusest, ülbusest või rivaalitsemisest." pisi|"Konfiguratsioon" 1931 1942. aastaks ei olnud enam Arpil ohutu Prantsusmaal elada ning ta põgenes koos Sophiega Zürichisse. Kui Sophie 13. jaanuaril 1943 suri, oli see Arpile nii suur hoop, et järgmisel viiel aastal ei loonud ta ühtegi iseseisvat teost. Ainsad märked tema tegemistest 1943–1945 on 4 kogumikku, kuhu Arp oli märgitud luuletuste autori või illustraatorina. 1946. aastal otsustas ta Meudonisse naasta ning jätkata skulptuuride loomist. Meudonist sai tema põhiline kodu, aga 1959. aastal sai ta maja koos aiaga ka Soldunosse, kuhu ehitas suure töökoja.
1949. aastal külastas ta esmakordselt Ameerika Ühendriike, kui Curt Valentini Galeriis avati tema näitus. Eelneval aastal oli temast avaldatud ka monograafia, mille koostajateks olid Robert Motherwell, Carola Giedion-Welcker ja Bernard Karpel. Arpi kuulsus oli selleks ajaks ülemaailmne. Eriti populaarne oli ta Ameerika Ühendriikides. 1950. aastal kutsuti ta tegema seinareljeefi Harvardi Ülikoolile. Sellele järgnesid hulk tööpakkumisi ja näitusi. 1954. aastal võitis ta Rahvusvahelise Skulptuuriauhinna Veneetsia biennaalil.
1959. aastal abiellus Arp Marguerite Hagenbachiga, kes oli juba aastaid olnud tema lähedane sõber ja töökaaslane. Viimastel eluaastatel võitis Arp veel mitu preemiat: 1963. aastal Grand Prix National des Arts, 1964. aastal Carnegie auhinna, 1965. aastal Goethe auhinna Hamburgi Ülikoolis ja Verdienstkreuzi.
Jean Arp suri 7. juunil 1966 Baselis.
Stiil
Jean Arpi teosed ei kujuta sihilikult midagi, samas on neil kindel inspiratsioon loodusest. Tema kõige abstraktsemad teosed viitavad orgaanilisusele, mis hoiab vaataja uudishimulikuna. Arp oli üks esimesi, kes muutis juhuslikkuse oluliseks osaks oma kunstist, sest kuni tema eksperimentideni olid Lääne kunstnikud püüdnud pigem kunsti kontrollida. Üks huvitavaid aspekte on see, et Arp tegi oma taiesed kõigepealt valmis ja alles siis pani neile nimed, et vältida meelte mõju oma skulptuuridele. Kuna ta alustas dadaismist ning liikus edasi sürrealismi, peetakse tema stiili ja töid oluliseks ühenduslüliks nende kahe liikumise vahel.
Kokkuvõte
Arp ise kirjeldas oma meetodit järgmiselt: "'Igaüks, kes üritab pilvi nooltega alla lasta, väsib varsti. Paljud skulptorid on sellised rumalad jahtijad. Tegelikult peaks tegema nõnda: meelita pilve viiulipalaga, mida mängitakse trummidel või trummipalaga, mida mängitakse viiulil. Siis ei lähe kaua, kuni pilv tuleb ise maa peale ning täis õnne, muutub kiviks. Seega ainult silmapilgus avastab skulptor oma kõige ilusamaid töid.'"
Andreas Gabriel Berg
Andreas Gabriel Berg (meistrimärk A/GB) oli Tartu kullassepp 1735–1764.
3. järgu kapten
pisi|3. järgu kapteni õlak 3. järgu kapten (vene keeles капитан 3-го ранга) on Venemaa mereväe auaste, millele Venemaa jala- ja õhuväes vastab major.
3. järgu kaptenist kõrgem auaste on 2. järgu kapten. See on mereväe vanemohvitseride madalaim auaste.
Reinhold Eckert
Reinhold Eckert (meistrimärgid RE ja R Eckert) oli Tartu kullassepp 1820–1847.
Mõõk kivis
"Mõõk kivis" on 1963. aastal valminud Walt Disney joonisfilm, mis põhineb T. H. White'i raamatust "Kunagine ja tulevane kuningas" pärineval lool.
Desmond Tutu
thumb|Desmond Tutu, 2004 Desmond Mpilo Tutu (7. oktoober 1931 Klerksdorp – 26. detsember 2021 Kaplinn) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi vaimulik ja inimõiguslane, kes sai rahvusvaheliselt tuntuks 1980. aastail apartheidi vastasena.
1984. aastal pälvis sai ta Nobeli rahuauhinna ja 2013. aastal Templetoni auhinna.
2009. aastal andis USA toonane president Barack Obama talle Presidendi Vabadusmedali pisargaasi rünnaku ajal jutlustamise eest ning inimeste üleskutsumise eest võitlusse apartheidi vastu.
Desmond Tutu juhtis 1995. aastal loodud apartheidiaegseid kuritegusid uurinud nn tõekomisjoni.
Eduard Brockhusen
Eduard Brockhusen (meistrimärgid E.B. ja EB) oli Tartu kullassepp 1843–1881.
Välislingid
Esemed kultuurimälestiste registris:
Maui
thumb|Maui saar (punasega) Hawaii saarestikus thumb
Ahtalehine hiirehernes
Ahtalehine hiirehernes (Vicia angustifolia) on taimeliik liblikõieliste sugukonnast hiireherne  perekonnast.
Maui
Maui on suuruselt teine saar Hawaii saarestikus, olles 1883 km² suurune. Maui on Ameerika Ühendriikide suuruselt 17. saar. Maui kuulub Hawaii osariigile. Maui on Maui maakonna suurim saar, olles suurem kui Molokai, Lānai ja asustamata Kahoolawe. Saare elanike arv on 144 444 (2010), olles rahvaarvult Hawaii kolmas saar, jäädes alla vaid Oahule ja Hawaiile.
Spike Jonze
thumb|right|Spike Jonze Spike Jonze, kodanikunimega Adam Spiegel (sündinud 22. oktoobril 1969 Rockville'is Marylandi osariigis Ameerika Ühendriikides) on Ameerika Ühendriikide muusikavideote ja filmide lavastaja.
Maui
Saar on mägine ja vulkaaniline, kõrgeim tipp on Haleakalā vulkaan (3055 m).
Spike Jonze
Ta on teinud videod sellistele ansamblitele nagu Fatboy Slim, Beastie Boys, R.E.M., The Chemical Brothers, Weezer, Björk ja Daft Punk.
Maui
Peamised majandusharud on põllumajandus ja turism.
Spike Jonze
Näitlejana on ta kaasa löönud filmides "Tahad mängida?" ("The Game", 1997), "Kolm kuningat" ("Three Kings", 1999) ja "Olles John Malkovich" ("Being John Malkovich", 1999).
Maui
Hawaii saar kuulub Ameerika Ühendriikidele.
Spike Jonze
Ta on lavastanud filmid "Olles John Malkovich" (peaosades John Cusack, Cameron Diaz jt) ning "Kuidas kirjutada kassafilmi?" ("Adaptation", 2002; peaosades Nicolas Cage ja Meryl Streep). Filmiga "Olles John Malkovich" võitis ta MTV filmiauhinadade üleandmisel parima uue filmitegija auhinna ja Veneetsia filmifestivalil FIPRESCI auhinna, filmiga ta kandideeris ka lavastaja Oscarile. "Adaptationi" eest on teda hinnatud Berliini filmifestivalil Hõbekaruga.
Kastja
Kastja on küla Läänemaal Lääne-Nigula vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kullamaa valda.
Spike Jonze
Muusikavideod
1992
1994
1995
1996
1997
1998
2002
2003
2004
2005
2008
2009 "Heaven" (UNKLE)
Isiklikku
1999–2003 oli ta abielus Sofia Coppolaga.
Johannes Hagel
Johannes Hagel (meistrimärk I:H) oli Tartu kullassepp 1853–1878.
Jäätmekategooriad
Jäätmekategooriad on:
Provints
Provints on suurem (enamasti 1. järgu) haldusüksus paljudes riikides. Nimetus on alguse saanud provintsidest Rooma riigis.
Maailmas on 40 riigis haldusüksusteks provintsid. Suurim provints on Québeci provints Kanadas.
Samuti nimetatakse provintsiks riigi äärealasid, vastandatuna metropolile.
Afganistan
Afganistanis on provintsid 1. järgu haldusüksused. Riik jaguneb 34 provintsiks.
Hiina
Hiinas on provintsid 1. järgu haldusüksused. Hiinal on ametlikult 23 provintsi, sealhulgas nõueldav Taiwani provints.
Indoneesia
Indoneesias on provintsid 1. järgu haldusüksused.
Itaalia
Itaalias on provintsid 2. järgu haldusüksused.
Paapua Uus-Guinea
Paapua Uus-Guineas on provints 1. järgu haldusüksus.
Prantsusmaa
Prantsusmaal on provintsid endised haldusüksused.
Türgi
Türgis on provintsid 1. järgu haldusüksused.
Eesti Ökoturismi Ühendus
Eesti Ökoturismi Ühendus MTÜ moodustati 7. septembril 1996 Alus Raplamaal. Ühenduse eelkäijaks oli 1994–1996 Kodukandi Ökoturismi Algatus.
Ökoturismi ideest räägiti Eestis esmakordselt külaliikumise Kodukant teisel seminaril 1993. aasta mai lõpul Soomaal Kuusekäära talus. Käivitati programmi Kodukant alaprojekti "Kodukandi ökoturismi algatus", projektijuhiks oli aastatel 1994–1996 Aivar Ruukel. Kodukandi Ökoturismi Algatuse tegevuse tulemusena loodi koostöövõrk eri huvirühmade esindajatest: turismifirmad, kohalikud elanikud, ühiskondlikud organisatsioonid, riigiasutused, kaitsealad jt, millest moodustus Eesti Ökoturismi Ühendus. Juhatuse liikmeteks valiti Ruuben Post, Rein Kuresoo, Kaja Lotman, Aigar Piho, Aat Sarv, Riina Lõhmus, Lii Muru, esimeheks Aivar Ruukel.
Hiljem on olnud Eesti Ökoturismi Ühenduse juhatuse liikmeteks Hannes Palang, Innar Täht, Kristel Rammo, Mart Reimann, Peep Tobreluts, Enn Praks.
Aastatel 1996–2003 anti välja Eestit tutvustavat välismaa reisikorraldajatele suunatud ingliskeelset käsiraamatut "Estonia – the Natural Way". Käsiraamatu lisa sisaldas Lahemaa, Saaremaa, Muhu saare, Hiiumaa, Läänemaa, Pärnumaa, Soomaa, Haanja, Karula ja muude Eesti piirkondade reisiprogramme.
Anti välja teabelehte Ökoturism, mis ilmus aastatel 1995–1997.
1996–2000 aastail korraldas Eesti Ökoturismi Ühendus koos Soomaa rahvuspargi ja Saarisoo turismitaluga traditsiooniliste ühepuulootsikute ehk haabjate ehitamise laagreid.
Sündinud 18. jaanuaril
''Siin loetletakse 18. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Eesti Ökoturismi Ühendus
Aastast 1998 on ökoturismiühendus rahvusvahelise ökoturismi ühingu The Ecotourism Society liige.
1998. aastal korraldati konverents "Loodushoid ja turism", mis toimus Pärnus.
2010. aastal korraldati Euroopa Ökoturismi Konverents koos EAS Turismiarenduskeskuse ja Rahvusvahelise Ökoturismi Ühinguga, toimus Pärnus.
Eesti Ökoturismi Ühendus koostöös MTÜ-ga Eesti Maaturism ja mitmete teiste asjaliste organisatsioonidega käivitas 2001. aastal ökoturismi kvaliteedimärgise süsteemi EHE.
Aastal 2016 muudeti mittetulundusühing seltsinguks.
Alexander Hannemann
Alexander Hannemann (meistrimärk AH) oli Tartu kullassepp 1707 ja 1717–1734.
Blue Tattoo (album)
"Blue Tattoo" on Vanilla Ninja kolmas album. See oli viimane Vanilla Ninja album, mille avaldas Bros Records. Album ei jäänud edukuselt alla bändi eelmisele albumile "Traces of Sadness".
Album sisaldas mitmeid hittlaule nagu "Blue Tattoo", "I Know" ja "Cool Vibes". Viimane neist oli ka Vanilla Ninja poolt 2005. aasta Eurovisioonil Šveitsi riiki esindanud laul, mis saavutas poolfinaalis 8. koha, finaalis samuti 8. koht.
Nii Saksamaal kui ka Šveitsis jõudis album edetabelites 4. kohale, Austrias 7. kohale.
Laulud
Album sisaldab ka kahte videot:
Olümpiavõitja
Olümpiavõitja on võistleja, kes on tänapäevastel olümpiamängudel võitnud kuldmedali (1896. aasta suveolümpiamängudel hõbemedali) või tulnud esimeseks antiikolümpiamängudel (antiikolümpial medaleid ei antud).
10. aastad
10. aastad on ajavahemik 10. aasta algusest kuni 19. aasta lõpuni.
Kullametsa
Kullametsa on küla Läänemaal Lääne-Nigula vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kullamaa valda.
Noodikiri
Noodikiri ehk muusika notatsioon on muusika kirjapanemiseks kasutatav märgisüsteem.
Seoses muusika sisuliste ja tehniliste omaduste muutumisega on noodikiri olnud muusika ajaloo jooksul pidevas muutumises. Muusika ülesmärkimiseks on kasutatud sõnu (vt verbaalne notatsioon), tähti, numbreid (vt numbernotatsioon) või erilisi märke (vt graafiline notatsioon), mis võivad tähistada näiteks meloodia liikumissuunda, helivältusi, kuid ka jooniseid konkreetse muusikainstrumendi jaoks (vt tabulatuur).
Charles Seeger on jaganud noodikirja selle eesmärgi alusel kaheks: preskriptiivseks ja deskriptiivseks. Preskriptiivne ehk ettekirjutav noodikiri näitab, kuidas teatud teost tuleks mängida. See on suunatud interpreedile, kes on antud muusikateose stiiliga juba tuttav. Deskriptiivne ehk kirjeldav noodikiri on ülestähendus selle kohta, kuidas teose teatud esitus reaalselt kõlas. Selle eesmärk on anda muusikule infot sellise teose iseloomu ja detailide kohta, mille stiiliga ta ei ole kokku puutunud.
Tänane lääne muusika noodikiri arenes preskriptiivsest neumade süsteemist, mida kasutati Gregoriuse koraali ülesmärkimiseks. Neumad olid teksti kohale kirjutatud kriipsude või konksude kujulised märgid, mis viitasid eelkõige meloodia liikumissuunale. Hiljem lisati neumadele horisontaalne joon, mis aitas meloodia kulgu täpsustada. Seejärel lisati veel teine, kolmas, neljas ja viies joon, millest tekkis tänapäeval tuntud viiejooneline noodijoonestik. Neumadest arenesid välja tänapäeva noodikirja märgid ehk noodid, mille abil on võimalik üles märkida ka näiteks helivältust.
Tänapäeva lääne muusika ülesmärkimiseks kasutatavas noodikirjas kasutatakse tavaliselt viiejoonelist noodijoonestikku koos abijoontega, noodivõtmeid, võtmemärke ja alteratsioonimärke, taktimõõtu ja taktijooni ning erinevate vältustega noote ja pause. Muusika esitamise täpsustamiseks on olemas noodikirja märgid tempo, dünaamika, artikulatsiooni ja agoogika jaoks. Eri noodikirja märgid on olemas ka muusikainstrumentide mänguvõtete jaoks: näiteks keelpillidel näiteks poogna liikumise suuna või klaveril pedalisatsiooni tähistamiseks. Noodikirja mahu vähendamiseks kasutatakse mitmesuguseid kordamismärke.
Ka suur osa etnograafilisi noodistusi on tehtud Lääne-Euroopa klassikalist noodikirja aluseks võttes. Sellisel juhul on stiililiste nüansside ülestähendamiseks kasutusele võetud lisamärke. Näiteks kasutatakse eesti pärimusmuusika noodistustes helikõrguslike mikroalteratsioonide märkimisel üles või alla suunatud nooli või ka pluss- ja miinusmärke noodipeade kohal. Noodi vältuse pikendamiseks ja lühendamiseks on kasutusel kaarekesed noodipeade kohal.
Noodikirja käsikirjalise või trükitehnilise teostamise meetodeid ning selle tulemust nimetatakse noodigraafikaks.
Helen Kauksi
Helen Kauksi (aastani 1983 Feodorova; 18. aprill 1950 Läänemaa, Noarootsi – 22. mai 2008 Tallinn) oli eesti tekstiilikunstnik.
Elukäik
Aastatel 1969–1975 töötas Käinas ja Haapsalus kujunduskunstnikuna.
1980. aastal lõpetas Eesti Riikliku Kunstiinstituudi kiitusega tekstiili erialal.
Aastatel 1980–1992 töötas Tallinna Teadus-Tootmiskoondises Mistra tekstiilidisainerina, sellest 1989–1992 peakunstnikuna. Omas 47 tööstusnäidise autoritunnistust.
Aastatel 1980–1995 töötas Eesti Kunstiakadeemia toonase Tallinna Kunstiülikooli üldmaali kateedris õppejõuna. Õpilased mäletavad teda intensiivse ja jõulise õppejõuna: tööde vormistamise kultuur, peen esiletõstmise võttestik – täpne orkestreering.
Looming
Kauksi oli eesti vaibakunstis nõeltöötlustehnika juurutajaid ja arendajaid. Loonud selles tehnikas erksavärvilisi abstraktsionistlikke vaipu ja pannoosid. Viljelenud ka gobelääni.
Intensiivsest loometööst kõnelevad isikunäitused. Vaipadega esines ta Saksamaal, Soomes, Rootsis, Taanis, Ungaris, Lätis, Leedus, Ukrainas jne. Tema teoseid on Eesti Tarbekunstimuuseumi ja Tallinna Linnamuuseumi kogudes, erakogudes üle maailma. Tähelepanuväärne on ka tegevus maalijana. Omanäolised püüdlused avalduvad tema sündmustele ja isikutele pühendatud vaipades nagu „Lugu” (Tallinna raekoja 650. aastapäevale), „Kokkupuude“ (Eesti balleti 85. aastapäevale), „Hümn” (Lennart Merile pühendatud) jt.
2007. aastal toimus uus loominguline puhang Muhu-aineliste vaipade näol. Eesti Rahva Muuseum korraldas 2008. aasta kevadel näituse „Vaibasadu”, kus eksponeeriti paari päeva kaupa vaibakunsti silmapaistvate esindajate loomingut. Oma vaiba, mis kannab leidlikku pealkirja „www.muhu.eu”, kohta on kirjutanud ta: „Euroopa Liidu kirdesopis on Väinameres dolomiidi peale ülesse kerkinud üks saareke – Muhu saar. Ta on kivine, kuid värvikas. Muhulastel on oma roosa ja kollane ning palju muud, mis ühendab ja lähendab”. Kaksikteose „Meridiaan” puhul, kus kardinalaadsele argisele triibutaustale joonistuvad Helen Kauksi hoogsa käekirjaga tikitud riikide nimed, kirjutab Helen Kauksi kujutlemisest ja kujutamisest: „Triip on koduruumi mõõde, mis ühendab kõiki kõigega. Kõige tähtsam on ettekujutatav. Kujuta – ja sa tunned”.
Plahvatuslike värvikoosluste valitseja vaiba loomingus, pühendunud ja keskendunud looja, kelle töövõimet kolleegid salamisi kadestasid. Vabakutseline oli Helen Kauksi pikemat aega. Vaba oli Helen Kauksi alati: ilusad ja tugevad inimesed mõjuvad nii. Ta oli ikka sirgjooneline naine, omamoodi ajateenija, kes teadvustas oma muutuvaid rolle ja katsumuste aukraade väärikuse ja kohusetundega. Virisemist ja nurisemist ta endale ei lubanud. – Ei tohi alla anda! – ütles ta sellega. Vaatamata raskele haigusele töötas ta viimse elupäevani – tema viimane, uute ideedega sätestatud vaip jäi lõpetamata. Positiivse ja selge eesmärgi kandja oli ta alati.
Helen Kauksi elulugu, loomingulised püüdlused ja olulisemate taieste reproduktsioonid on esitatud temale pühendatud teavikus.
1970. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
1970. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 10. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid Rootsis Östersundis.
4×7,5 km teatesõit
Finaal: 21. veebruar Osavõtjaid: 14 võistkonda Maailmameister 1969: NSVL Aleksandr Tihhonov, Viktor Mamatov, Rinnat Safin, Vladimir Gundartšev <br style="clear:both;" />
‘Abd al-Mālik ibn Marwān
‘Abd al-Mālik ibn Marwān (araabia keeles عبد الملك بن مروان ‎; 646 Meka – oktoober 705 al-Sinnabra) oli viies kaliif Umaijaade kalifaadis, üks tähtsamaid Umaijaadide kaliife. Ta valitses 685–705.
Pärast oma isa Marwān I surma kindlustas ‘Abd al-Mālik kõigepealt Umaijaade kalifaadi võimu Süürias, Palestiinas ja Egiptuses. Tema valitsemise esimestel aastatel oli mitu laastavat katkuepideemiat (685–686 und 688–690) ja näljahädasid, samuti Bütsantsi rünnakuid Süüriast. Mekat, Mediinat ja Iraaki valitses 690. aastateni ‘Abd Allāh ibn az-Zubayr. Kui kodusõja haripunktil muutus võimatuks isegi palverännak Mekasse, hakkas ‘Abd al-Mālik 691 rajama Jeruusalemma kaljumošeed.
Aastal 689 puhkesid jälle lahingud ‘Abd Allāh ibn az-Zubayri pooldajatega. Aastal 691 õnnestus Umaijaade kalifaadil pärast võitu Mu‘şab ibn az-Zubayri üle vallutada Iraak. Sõjakäiguga Al-Ḩijāzi (Al-Ḩajjāj ibn Yūsufi juhtimisel), Meka vallutamisega ning ‘Abd Allāh ibn az-Zubayri surma 692) oli Kalifaadi ühtsus taastatud ning Umaijaade juhtpositsioon kindlustatud.