cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kilingi-Nõmme
Nimi
Kilingi-Nõmme on nime saanud 1560. aastal rajatud Schillingitele kuulunud Kilingi mõisa ja 1789. aastal rajatud Nõmme kõrtsi järgi.
Ajalugu
pisi|[[Saarde Vabadussõja mälestussammas|Vabadussõja mälestussammas Saardes Kilingi-Nõmmes]] pisi|Endine Kilingi-Nõmme linnalipp on praeguse Saarde valla lipp
Asundus sai alevi õigused 1919. aastal ja linnaks 1. mail 1938. Ajalooliselt piki Pärnu–Valga maanteed kujunenud Kilingi-Nõmmele annab isikupära hästi säilinud peatänavaäärne puithoonestus. Osaliselt on säilinud ka sajandi algul ehitatud tuletõrjehoonete kompleks.
Matti Hautamäki
Maailma karikasarjas hakkas Hautamäki osalema 29. novembril 1997, kui oli Norras Lillehammeris suurel mäel 47. Juba järgmisel päeval sai ta sealsamas toimunud MK-etapil 17. koha. 4. jaanuaril 1998 oli ta Austrias Innsbruckis 120 m mäel koguni 13. ja 11. märtsil 1998 Rootsis Falunis juba 10. Esimest korda jõudis ta MK-etapil esikolmikusse 27. novembril 1999 koduses Kuopios, tulles suurel mäel 3. kohale. Oma elu esimese MK-etapivõidu pälvis ta sealsamas 2. detsembril 2000.
Kilingi-Nõmme
Ajalugu
1. mail 1938 jõustunud Linnaseadusega sai Kilingi-Nõmme alev, kolmanda astme linnaks ning valiti Kilingi-Nõmme linnavolinikud 1939, Kilingi-Nõmme linnavanem Albert Oissaar ja 1940, Kilingi-Nõmme linnavanem Helmut Nirk.
1941. aasta 4. juulil toimus Kilingi-Nõmmes suvesõja käigus Pärnu hävituspataljoni ja Kilingi-Nõmme omakaitse vahel Liivamäe lahing, mis lõppes ründajate tagasilöömisega. Järgmisel päeval laastasid linna Punaarmee karistusüksused, kes muuhulgas põletasid maha Kiriku tänava ääres asunud hooned.
Matti Hautamäki
Ta tuli 2003. aasta maailmameistrivõistlustel Itaalias Val di Fiemmes meeskondlikult maailmameistriks ja individuaalselt oli suurel mäel Adam Małyszi järel teine.
Kilingi-Nõmme
Ajalugu
1975. aastal suleti nii kitsarööpmeline raudtee kui ka raudteejaam. Aastatel 1975–1981 rajati läbi Kilingi-Nõmme laiarööpmeline Pärnu–Mõisaküla raudtee ja endine raudteejaam muudeti raudteepeatuseks. 2000. aastal lõppes raudteel rongiliiklus ja pärast seda võeti tee üles.
Kultuuri- ja mälestusobjektid
pisi|[[Kilingi-Nõmme raudteepeatus|Kilingi-Nõmme raudteejaama hoone]] Kohalikest kultuuri- ja mälestusobjektidest võiks nimetada 1710. aasta põhjasõja-aegse pärimusega seotud ajaloolist mändi. Rahvajutu järgi olnud Vene sõjavägi põhjasõja ajal laagris praeguse Kilingi-Nõmme keskpargi (kunagise laadaplatsi) kohal. E. Nugis kirjutab teoses "Saarde kihelkond" (1934), et "sääl surnud väepealik ära ja maetud samas liivakünkasse maha. Mõnekümne aasta eest leitud laadaplatsil oleva suure männi juure kartuli koobast kaevates ühe inimese luud, mis arvatud Vene väepealiku omad olevat. Omapärase kujuga kaheharuline mänd on praegu aiaga piiratud ja võetud alevivalitsuse korraldusel kaitse alla." Selle männi jäänused on säilinud tänini.
Matti Hautamäki
2006. aasta olümpiamängudel Itaalias Torinos võitis ta hõbemedali nii normaalmäel Lars Bystøli järel kui ka meeskonnavõistluses Austria järel. Suurel mäel oli ta 5.
Kilingi-Nõmme
Kultuuri- ja mälestusobjektid
Eesti vabadussõja ajal 1918. aasta lõpus toimus Punapargi juures (7 km Kilingi-Nõmmest) kokkupõrge Eestist taanduva Saksa väeosa ja Eesti kaitsesalga vahel. Sellest puhkes Punapargi lahing. 1919. aasta alguses toimus samas kohas lahing pealetungivate Vene bolševikega. Vaenlased löödi taganema. Et tähistada kohta, kus bolševike vägede edasitungimisele Eestis piir pandi, seati Voltveti Punaparki 1934. aastal inimeste jõul kohale veetud kivimürakas.
Matti Hautamäki
Maailma karikavõistlustel on ta olnud üldarvestuses kolmas 2002 ja 2005 ning saanud 16 etapivõitu. Hooajal 2004–2005 järjest saadud 6 etapivõitu on maailma tipptulemus, mida ta jagab koos Janne Ahose ja Thomas Morgensterniga (2007/08) ja Gregor Schlierenzaueriga (2008/09), kusjuures Ahonen saavutas oma järjestikused võidud selsamal hooajal 2004/05 nagu Hautamäkigi.
Kilingi-Nõmme
Kultuuri- ja mälestusobjektid
1933. aastal püstitati kihelkonna keskusse Kilingi-Nõmme alevisse I maailmasõjas ja Eesti vabadussõjas langenud Saarde sõdurite auks mälestussammas, mille valmistas skulptor Anton Starkopf. Mõlemad mälestusmärgid hävitati Nõukogude okupatsiooni ajal. Punapargi mälestuskivi taastati laulva revolutsiooni päevil, Kilingi-Nõmme südames paiknenud sammas on nüüdseks endisel kujul taastatud.
Matti Hautamäki
Suusalennu maailmameistrivõistlustel on Hautamäki saavutanud meeskondlikult kolm hõbemedalit (2004 Sloveenias Planicas, 2006 Austrias Bad Mitterndorfis ja 2008 Saksamaal Oberstdorfis) ning ühe pronksmedali (2010 Planicas). Individuaalselt on ta pälvinud ühe pronksmedali: 2002 Tšehhimaal Harrachovis sakslaste Sven Hannawaldi ja Martin Schmitti järel (sel aastal meeskonnavõistlust ei olnud).
Kilingi-Nõmme
Kultuuri- ja mälestusobjektid
Aastail 1998–2010 esindas Kilingi-Nõmme Eestit Euroopa kultuurikülade programmis. Ehkki see projekt on lõppenud, hoitakse endiselt kontakti ja peetakse konverentse.
Kilingi-Nõmme lipp ega vapp ei ole kasutusel, sest 2005. aastal ühineti Saarde ja Tali vallaga ühtseks omavalitsusüksuseks Saarde vallaks.
Matti Hautamäki
Hautamäki esindab spordiklubi Puijon Hiihtoseura.
Kilingi-Nõmme
Kultuuri- ja mälestusobjektid
Septembris 2008 avati Kilingi-Nõmmes spordihoone; seal on suur palliplats, seinatenniseväljak ja jõusaal.
Matti Hautamäki
Maailma karika etapivõidud
Matti Hautamäki on osalenud 12. aprilli 2008 seisuga 205 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 33 korda, millest 16 etappi on ta võitnud.
Kilingi-Nõmme
Tuntud inimesi
Tuntud isikutest on Kilingi-Nõmmest pärit poliitikud Lauri Laasi, Marie Reisik ja Mart Siimann, sõjaväelased Ants Laaneots ja Paul Lilleleht, dirigent Neeme Kuningas ja näitlejad Helene Vannari, Liis Karpov, Maiken Pius ja Sulev Luik, laulja Liisi Koikson, koorijuht Toomas Voll, arhitekt Reio Avaste.
Merimetsa Tugikeskus
MTÜ Merimetsa Tugikeskus on asutatud 1997. aastal Tallinna Ravitootla baasil.
Merimetsa Tugikeskuses pakutakse teenuse tarbijatele järgmisi psüühiliste erivajadustega inimeste riiklikke erihoolekandeteenuseid:
Antsla vald (1939)
Antsla vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus tänapäeva Oe küla aladel. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Vana-Antsla valla maa-alast, välja arvatud Alaküla, Litsmetsa, Maasiksaare, Metova ja Latiku külade piirkonnad ning osa Antsla metsandiku maa-alast; senise Vastse-Antsla valla Tokko-Jaani nr. 87, Tokko-Märdi nr. 88, Maurits-Hansu nr. 90 ja Kõrtsi-Jüri nr. 91 talude piirkonnast.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Reidle külanõukogu ja Tohvri-Kaika külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Antsla rajooni koosseisu.
Albu vald (1939)
Albu vald oli vald Järva maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Järva-Madise külas. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
1939. aasta vallareform
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Albu valla maa-alast, välja arvatud Kautla, Kautlasaare, Vahtrasaare, Palgisaare ja Kunglajärve talude ning Triigi metskonna Ravila metsandiku kvartaali nr. ja Triigi metskonna Paunküla metsandiku kvartaali nr. 33 maa-alad; senise Kuksema valla Kihme ja Kiigemõisa külade maa-aladest.
Esimene Albu vallavanem oli Kustas Tammets. Vald kuulus Riigivolikogu 19. valimisringkonda, kust valiti August Miljan.
Valla aukodanik oli A. H. Tammsaare.
Albu vallavolikogu tegevus lõpetati 25. juulil 1940. 1941. aasta suvel vallavalitsus taastati, 1941. aasta augustist oli Albu vallavanem kohalik Omakaitse juht Edgar Linkhorst (1904–1967), tema abid J. Päll ja A. Kalani ning vallasekretär Juhan Parts.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
8. augustil 1945 moodustati Albu vallas 3 külanõukogu: Aravete külanõukogu keskusega Aravete külas, Järva-Madise külanõukogu keskusega Järva-Madise alevikus ja Peedu külanõukogu keskusega Peedu külas.
1950. aastal Albu vald likvideeriti ja selle alad arvati Tapa rajooni koosseisu.
Haanja vald (1939)
Haanja vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Haanja külas. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Haanja valla maa-alast, välja arvatud Nogo küla piirkond; senise Viitina valla Ala-Mahtja, Mäe-Mahtja, Tallikese ja Mets-Mikita talude piirkonnast.
Vald kuulus Riigivolikogu 76. valimisringkonda, kust valiti Albert Kendra.
Esimene vallavanem oli August Parv. Valla täitevkomitee (esimees Jaan Jõõger) oli eestimeelne ja jäi ametisse kuni 10. juulini 1941, mil Võru maavalitsuse poolt ametisse määratud omariikluse aegne vallavalitsus ametid üle võttis.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Haanja külanõukogu, Kergatsi külanõukogu ja Koke külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Võru rajooni koosseisu.
Konungs skuggsjá
pisi|Lehekülg "Konungs skuggsjást" thumb "Konungs skuggsjá" (vanapõhja keeles, "kuninga peegel"; ladina "Speculum regale"; tänapäeva norra keeles "Kongsspegelen" või "Kongespeilet" (Bokmål)) on umbkaudu 1250. aastatel loodud Norra õpetuslik tekst, mis käsitleb poliitika ja moraali teemasid. Tekst oli tõenäoliselt mõeldud Norra kuninga Håkon IV Håkonssoni poegadele, kellest üks, Magnus Lagabøte, sai järgmiseks kuningaks. Tekst on kirja pandud isa ja poja dialoogina.
"Konungs skuggsjá" on säilinud mitme enamasti islandikeelse käsikirjana. Üks vanematest ja parematest on kirjutatud norrakeelsena, tõenäoliselt Bergenis (1275). Teksti autor on jäänud anonüümseks, kuigi uurijad on üritanud autorsust omistada mitmele ajaloos vähem või rohkem tuntud inimesele. Võib oletada, et autor oli seotud kuningliku õukonnaga ja tal oli märkimisväärne teoloogiline taust.
Tekst koosneb seitsmekümnest peatükist, mis sisaldavad proloogi ja kahte põhiosa. Esimene osa käsitleb olulisi teemasid neile kaupmeestele, kes purjetavad võõrastele maadele. On peatükid Iirimaa, Islandi ja Gröönimaa kohta. Teises osas annab autor vahetu ja detailse ülevaate kuninga kaaskonnast, nende igapäevaelust ja kohustustest. Seejärel keskendutakse kuningale, tema väärikusele ja kohustustele kõrgeima õigusemõistjana. Tema juhendamiseks toob autor näiteid Vanast Testamendist ja Jumala langetatud kohtuotsustest. Põhjalikult arutletakse ka surmanuhtluse teemadel. Mõned "Konungs skuggsjá" osad käsitlevad ka kiriku ja riigi vahelisi suhteid. Poeg küsib ja isa annab talle nii praktilist kui ka moraalset nõu kaubavahetuse, relvastatud kaaskonna (hird), rüütelliku käitumise, strateegia ja taktika kohta.
Kuigi proloogis valmistub jutustaja rääkima kaupmeestest, kuningatest, vaimulikkonnast ja lihtrahvast, piirduvad tema käsitlused vaid kahe esimese klassiga. Seetõttu on kahtlustatud, et teksti kirjutamine on autoril pooleli jäänud või on lõpuosa kaotsi läinud. Samas on arvatud, et proloogi ümberkirjutaja oli teadlik, et vaimulikkonda ja talurahvast tekstis mainitakse ning ta lihtsalt formuleeris laused pisut eksitavalt. On alust arvata, et tänaseni on "Konungs skuggsjá" siiski säilinud terviklikuna.
Kaupmees peab trotsima mitmeid ohte – merel, paganlikel maalappidel ning peaaegu alati kokkupuutel võõraste rahvastega. Ta peab alati, ükskõik kus ta ka ei viibiks, käituma diskreetselt.
Lõik proloogist : Teksti pealkiri on "Kuninga peegel" mitte ainult uhkusest kuninga vastu, kes selle kirjutas, vaid seepärast, et pealkiri kutsuks sellest teada saajaid lugema, /.../ ning kuigi raamat peegeldab eelkõige kuningale kohast viisakust ja kõneoskust, on see mõeldud kõigile – iga soovija võib vabalt sellest teadmisi otsida. Ma usun, et seda inimest, kes järgib hoolikalt selles raamatus kirjeldatut, mis tema eluviisiga sobib, ei saa mitte kunagi pidada rumalaks või kombetuks, olenemata tema tiitlist või ühiskondlikust positsioonist.
Juhan Tuldava
Juhan Tuldava (sünninimi Arthur Johan Haman, perekonnanimi pärast eestistamist 29. septembril 1936 Tuldava; 23. august 1922 Tartu – 17. märts 2003 Tallinn) oli eesti keeleteadlane ja Nõukogude spioon. Ta oli Eesti Vabariigi diplomaadi Artur Tuldava poeg.
Elukäik
Ta käis Tallinna, Stockholmi ja Kopenhaageni koolides (lõpetas aastal 1941 Jakob Westholmi Gümnaasiumi lennu baasil Tallinna 7. Keskkooli. )
1948. aastal lõpetas ta Kirovi Pedagoogilise Instituudi inglise keele ja kirjanduse erialal. Alustas koostööd NSV Liidu riikliku julgeolekuga.
Aastatel 1949–1952 oli ta inglise ja vene keele õpetaja Tallinna keskkoolides.
1957. aastal lõpetas ta Stockholmi Ülikooli indoeuroopa võrdleva keeleteaduse ning germaani ja slaavi keelte alal.
Aastatel 1957–1963 oli ta Stockholmi Ülikooli aspirant ja õppejõud.
1960. aastal sai ta Rootsis litsentsiaadikraadi uurimusega läti keele definiitsuskategooriast.
1964. aastal asus ta tööle õppejõuna Tartu Riiklikus Ülikoolis.
1965. aastal atesteeriti Rootsis saadud litsensiaadikraadi alusel ta NSVL teaduste kandidaadiks.
1970. aastal sai ta kateedrijuhatajaks.
1973. aastal astus ta NLKP-sse.
Rootsis elades astus Eesti Üliõpilaste Seltsi (https://vikerraadio.err.ee/1608956522/eesti-lugu-juhan-tuldava-noukogude-spioon-ja-eesti-keeleteadlane, https://vikerraadio.err.ee/1608957014/keelesaade-noukogude-spioon-juhan-tuldava-keeleteadlasena)
Elas Tartus.
Aliased ja varjunimed agendina
MGB ja KGB poolt anti talle agendinimed Voronin ja Skvortsov. Samuti kasutas ta nimesid Arthur-Johan Haman, Artur-Juhan Haman, Juhan Tuldava, Arthur Tuldava, Janis Jugans, Arthur Haman, Arturo (hüüdnimi Rootsis), Hanns Quecke (varjunimi Eesti NSV ajakirjanduses).
Kerss
Kerss (Rorippa Scop.) on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
Tallinna Vaimse Tervise Keskus
Tallinna Vaimse Tervise Keskus on 2000. aastal loodud Tallinna linna sotsiaalhoolekandeasutus, mis pakub ja arendab vaimse tervise teenuseid psüühilise erivajadusega täiskasvanud inimestele. Keskuse eesmärk on toetada inimese elukvaliteeti ja aidata kaasa haigusest taastumisele.
Keskuses töötavad tegevusjuhendajad, sotsiaaltöötajad, psühholoogid, õed ja teised vaimse tervise spetsialistid. Meeskonda kuuluvad ka kogemusnõustajad ehk inimesed, kellel on diagnoositud psüühikahäire ja kellel on haigusest taastumise kogemus, mida teistega jagada.
Tallinna Vaimse Tervise Keskuse üksused ja nende asukohad:
Kaunis kuldking
Kaunis kuldking (Cypripedium calceolus) on käpaliste sugukonda kuldkinga perekonda kuuluv mitmeaastaste ühekojaliste rohttaimede liik.
Nimetus
Rahvakeeli kutsutakse lille käokingaks, kukulinnupätaks, käopättaks, neitsikingaks, pruudikingaks või saksakingaks.
Õis
Ühe sümmeetriateljega suured õied on kuni 10 cm suurused. Õiel on suur läikiv sidrunkollane kingakujuline õõnes huul, mille pikkus ulatub kuni 4 cm, siseküljel on punakad täpid ja sooned. Ülejäänud õiekattelehed on lamedad, meenutavad teritunud paela. Paelad on lillakaspruunid, mille pikkus on kuni 6 cm. Õite alusel on ka kandelehed, mis sarnanevad varrelehtedega. Õitseb mai lõpust juuli alguseni. Õitel on nõrk vanillilõhn, mis meelitab ligi väikeseid putukaid. Putuktolmleja.
Paljunemine ja levik
pisi|Kaunis kuldking Puhtus Läänemaal Paljuneb nii seemnetega kui ka vegetatiivselt risoomiharudega. Maa sees on kuldkingal jäme risoom, mis kasvab pikkamööda, teisest otsast samal ajal kõdunedes. Ühe risoomi eluiga on 20–25 aastat. Üks puhmik võib elada 30 aastat vanaks.
Seemneid on tal küll palju, kuid millimeetrisuurused seemned arenevad aeglaselt ja õitsemisikka jõudmiseks kulub vähemalt 15 aastat. Seemned levivad õhuvooludega. Seemnelisel paljunemisel on vajalik sobiva seeneniidistiku olemasolu mullas.
Levila
Levinud laialdaselt nii Euroopa kui ka Aasia parasvöötmes, ka Põhja-Ameerikas. Esineb hajusalt, kuid kõikjal vähesearvuliselt. Eestis on teda hajusalt, sagedamini on teda siiski lääne- ja põhjaosas.
Kasvukoht
Kasvab tavaliselt puisniitudel, metsaservadel ja hõredamates kuuse-segametsades.
Kaitsestaatus
Ta on II kategooria kaitsealune taim. Taime ohustab nii korjamine lõikelilleks kui ka väljakaevamine koduaeda toomiseks. Taime ümberistutamine reeglina ebaõnnestub, kuna aiamullas puudub taime kasvuks vajalik mükoriisa. Looduslikest vaenlastest on ohtlikumad metssead, kes kuldkinga risoome välja tuhnivad.
Sümbol
Kaunis kuldking on Norra Nord-Trøndelagi maakonnalill. 2003. aastal oli kaunis kuldking Läti aasta taim.
Egvekinot
Egvekinot on alev Venemaal Tšuktšimaal, Iultini rajooni keskus. Asub Beringi mere Kresta lahe ääres.
Asutatud 1947. aastal. 1954 sai aleviks. 1989. aastal elas alevis 5478 inimest, kuid hiljem on elanike arv vähenenud.
Alevis on sadam ja lennuväli.
pisi|tühi|Egvekinot
Risu-Suurküla
Risu-Suurküla on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Alasora
Alasora on küla Madagaskaril Antananarivo provintsis Alasora vallas Alasora künka ümber. Geograafilised koordinaadid on 18°57' S, 47°34' E.
Ajalugu
Alasora küla rajas 1490 vürst Ramasimparihy. Nime Alasora sai ta Merimanjaka valitsejalt Rangitalt ja tema teiselt abikaasalt Andrianamponga II-lt. Pärast Rangita surma otsustas tema tütar Rafohy teha Alasora Merimanjaka riigi pealinnaks ning jäi sinna elama.
Andriamanelo viis oma pealinna Alasorasse. Ta viis Alasora ehitamise lõpule. Ta laskis oma lossi ümber kaevata vallikraavi (hadivory). Lisaks laskis ta ehitada valvekraavi hadifetsy. Ta rajas lossi ainsa sissepääsu vavahady, kiviplaatidest portaali, mida märgistasid kuningriigi sümbolid aviavy (viigipuud). Hilisemad Imerina kuningate residentsid ehitati tema lossi eeskujul.
Andriamanelo saabumine märkis vazimbade valitsemise lõppu Alasoras ja Andriana dünastia algust.
Andriamanelo poeg Ralambo viis oma riigi pealinna üle Ambohitrabibysse, kust tema ema oli pärit. Alasora kuningateks kuulutasid end teised vürstid, kellest üks tuntumaid oli Andriambonimera, seejärel tema poeg Andrianohara ja pojapoeg Andrianavalonjafy. Viimane sai lüüa Andrianampoinimerinalt, kes võttis naiseks tema tütre Ramanantenasoa. Seejärel päris Alasora Radama I tütar Rabodosahondra.
Andriamasinavalona (1675–1710) sündis Alasoras ning lahkus sealt, et hõivata Antananarivo trooni. Ta rajas Alasora kuningate ja nende perekonnaliikmete kalmistu Fasana fito miandalana. Tema rajas Imerina esimese steeli (Ambatomitsangana), esimese veehoidla (Andriambato) ja esimese tammi (Fefiloha, Vahilava) Alahora tasandiku (650 hektarit) niisutamiseks.
Alasora oli kunagise Imerina ühe piirkonna Vakinisisaony pealinn (viis ülejäänut olid Avaradrano, Ambodirano, Marovatana, Vonizongo ja Vakiniadina).
E-demokraatia
E-demokraatia ühendab kahte põhimõistet – elektroonika ja demokraatia, kus elektroonilised kommunikatsioonitehnoloogiad, näiteks internet, on abiks demokraatlike protsesside täiendamisel ja täiustamisel.
E-demokraatia ülesandeks on teha kodanike osalemine avalike poliitikate otsustusprotsessis lihtsamaks ja otsesemaks. E-demokraatia abil saab kodanikke paremini kaasata poliitikate välja töötamisesse, muuta otsustusprotsess läbipaistvamaks ja tuua valitsus inimestele lähemale ehk suurendada poliitilist legitiimsust.
Elektrooniline hääletamine on üks osa e-demokraatiast, olles üks aspekt demokraatlikust protsessist.
E-demokraatiat on kutsutud ka küberdemokraatiaks ja digitaalseks demokraatiaks.
Kodanike kaasamine interneti kaudu
Kohalikel omavalitsustel ja teistel avaliku halduse asutustel on kaasamiseks mitmeid võimalusi:
Paljasseemnetaimed
Paljasseemnetaimed (Gymnospermae) on parafüleetiline täpsemalt klassifitseerimata rühm, mis koondab enda alla neli eraldiseisvat taimeriigi hõimkonda. Koos katteseemnetaimedega moodustavad need hõimkonnad seemnetaimede ülemhõimkonna.
Paljasseemnetaimede kudedes leidub omapäraseid vaigu- ja limakäike, juhtkudedes paiknevad trahheiidid, juhtsooned puuduvad (need on olemas katteseemnetaimedel).
Kõik tänapäevased paljasseemnetaimed on puitunud tüvega ja enamasti puud. Tavaliselt on neil üks sirge tüvi okstega. Sealjuures kasvab tüvi rohkem kui oksad ja omakorda okste peaharu kasvab külgharudest rohkem.
Tänapäeva maailma kõrgeim, suurim, kõige paksem ja vanim organism on kõik paljasseemnetaimed. Kõrgeim on ranniksekvoia (115,55 meetrit), suurim on hiidsekvoia (maht 1486,9 kuupmeetrit) ja suurima tüveläbimõõduga on montezuma küpress (11,42 meetrit). Vanim puu on igimänd (tüve vanus ligi 4800 aastat). Samas on Rootsist Dalarna läänist leitud ka kuusk, kelle juurestiku vanuseks määrati radiosüsiniku meetodil 9550 aastat.
Eesti paljasseemnetaimed
Eestis kasvab pärismaisena neli liiki paljasseemnetaimi, mis esindavad järgmisi paljasseemnetaimede sugukondi:
Evolutsioon
Vanimad teadaolevad paljasseemnetaimed pärinevad hiliskarbonist Pennsylvania ajastikust enam kui 300 miljonit aastat tagasi. Tõenäoliselt põlvnevad nad käbi meenutavate paljunemisorganitega paljasseemnetaimest Cordaites, mis meenutas tänapäeva araukaariat. Tähtsa kohastumusena sõltuvad paljasseemnetaimed veest vähem kui nende eellased. Selleks kujunes taimel välja tolmlemine, mis võimaldas taimel viljastuda ilma vee abita, ja seeme, mis võimaldas taime embrüol sattuda teise kohta ja seal arenema hakata.
Paljasseemnetaimed olid ühed vähestest eluslooduse rühmadest, mis said kasu permi ja triiase vahel toimunud massilisest väljasuremisest 250 miljonit aastat tagasi, mille tulemusena surid välja pooled maismaataimede liigid ja 70% maismaaselgroogsete liikidest.
Süstemaatika
hõimkond Coniferophyta; okaspuutaimed
hõimkond Gnetophyta; vastaklehiktaimed
hõimkond Ginkgophyta; hõlmikpuutaimed
Sovhoos
Sovhoos (vene keeles: совхоз, lühend sõnadest советское хозяйство, sõna-sõnalt nõukogude majand, tavakasutuses riigimajand; lühendatult sv või svh või sh) oli Nõukogude Liidus riiklik põllumajandusliku tootmise ettevõte.
Esimesed sovhoosid Nõukogude Venemaal moodustati 1918. aastal.
1988. aastal oli Eestis 136 sovhoosi. Enne seda oli toimunud hulk majandite liitmisi ning paljudel juhtudel kadus liitmisel mõni kolhoos.
Kolhoosi ja sovhoosi võrdlus
Sovhoos oli NSV Liidus riikliku alluvusega, kolhoos aga ühismajand, mis kuulus kolhoosnikele. Sovhoosnikel oli tööraamat.
Stalinismi ajal sai kolhoosnik lahkuda esimehe loal. Kavalamad, kes lahkuda tahtsid, tegid tööd meelega halvasti või mängisid isegi joodikut, kuna siis oli suurem tõenäosus, et tööline lastakse lahti. Kolhoosniku lubatud põllumaa suurus oli kuni pool hektarit, sovhoosnikul ja töölisel kuni 0,15 ha. Põllumaa oli oluline allikas ka isikliku toidu saamiseks.
Tehnikaga varustamine oli sovhoosides parem. Näiteks tööriistu töökojale, puure, keermelõikureid said põllumajandusasutused osta spetsiaalsest laost. Enamik kaupu oli lubatud müüa ainult sovhoosidele. Elektrimootoreid olid kolhoosidel samuti raskem saada. Tuli kavaldada. Tehti näiteks "must kassa". Kasvatati mõni lehm või siga kolhoosi karjas üles, aga raamatupidamisse kirja ei pandud. Loom müüdi mõne kolhoosniku nime all maha ja raha pandi "musta kassasse". Elektrimootoreid toodeti Tallinnas Volta tehases.
Tallinna Rootsi-Mihkli kirik
thumb|270px|Tallinna Rootsi-Mihkli kirik, 2011. aasta kevad Tallinna Rootsi-Mihkli kirik on kirik Tallinna vanalinnas Rüütli tänaval.
Tallinna Uus seek
Hoone ehitati 1531. aastal, põhilised ehitustööd tehti aastatel 1526–1531 ning seda kasutati Tallinna Uue seegi hoonena.
Praeguseks osaliselt ümber ehitatud ja üldilmelt muutunud algne seegi ja haiglamaja hoonekompleks koosneb kõrge kaheosalise kelpkatusega ühekorruselisest peahoonest Rüütli tänava ääres ja sellega põhjaotsal liituvast pisut madalamast ning omaette kelpkatusega kahekorruselisest kõrvalehitisest.
Tallinna Uue seegi haiglahoone rajati 16. sajandi alguses Niguliste kiriku omaaegse pastoraadi alt vabanenud territooriumile. 17. sajandi lõpul täiendati Uue Johannese (Jaani) seegi hooneansamblit haiglasaalist põhja poole jääva kahekordse hoone, nn ketrusmaja, ehitamisega, mille teisel korrusel ja haiglahoone pööningul avati ketrustöökoda. Ketrusmajas said peavarju ja tööd töövõimelised naised seegist, üksikuks jäänud naised ja ka kergete elukommetega ehk „mittekorralikud” naised. Uus seek oli Tallinnas Suurgildi ülal pidada ja gildivennad hoolitsesid vaeste toidulaua eest ja tegelesid personaliga.
Rootsi-Mihkli kirik
1716. aastal sundis Eestimaa kuberner krahv Aleksandr Menšikov rootslaste Rootsi-Mihkli koguduse lahkuma oma senisest endisest Suur-Kloostri tänaval asunud Tallinna Püha Mihkli kloostrikirikust, kus kogudus oli tegutsenud alates 1. juunist 1631 ja alles 1726. aastal leidis rootsikeelne kogudus tegevuse jätkamiseks ruumid Rüütli tänava endistes Tallinna Uue seegi ruumides, mis pühitseti 1733. aastal.
19. sajandil kasutusviisilt talviseks vaestemajaks muutunud seek likvideeriti 1901. aastal.
1920. aastate algul ostis kogudus Tallinna linnalt mõned kõrvalasuvad hooned Rüütli tänaval ja sinna seati sisse koguduse kantselei, rootsikeelne kool ja Rootsi Haridussõprade Ühingu (Svenska Odlingars Vänner) kohalik keskus. 1944. aasta 9. märtsi ööl kannatas kirik Nõukogude lennuväe pommitamise läbi. Katus läks põlema, aknad purunesid ja sisustus sai viga.
Eesti NSV ajal kasutati hoonet VSÜ Kalev Spordihoone raskejõustikusaali ja treeninguruumidena.
Kirik restaureeriti ja pühitseti 2002. aastal.
Rootsi-Mihkli kogudus
Eestimaa kubermangu kuulumise ajal Rootsi Kuningriigi koosseisu kasutasid Tallinnas asuvad Rootsi sõjaväeosad garnisonikirikuna Suur-Kloostri tänaval asunud Püha Miikaeli kloostri Rootsi-Mihkli koguduse kirikut.
Senine Tallinna Rootsi-Mihkli kirik Suur-Kloostri tänaval muudeti Vene vägede Tallinna garnisoni kirikuks – Issanda Muutmise peakirikuks. Analoogselt võtsid Venemaa keisririigi sõjaväelased ka Narvas asunud rootslaste Narva Toomkiriku oma valdusse.
Nurtu-Nõlva
Nurtu-Nõlva (1977–1997 Nurtu) on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Järve järv
Järve kaldajoone pikkus on 744 m. Järv on mitteavalik veekogu. Järve järv on umbjärv.
Järve lähistel on Tehumardi lahingu väli.
Järve keskkonnaregistri kood on VEE2095400.
Ingoda
thumb Ingoda on jõgi Aasias.
Algab Hentij mägedest. Ülemjooksul voolab mägijõena põhja. Keskjooksul suundub laias orus kirdesse. Alamjooksul pöördub kakku ja itta. Ühinedes Ononiga, moodustab Šilka.
Pikkus 708 km, valgala 37 200 km².
Jõe ääres on Tšita linn. Sealt alates on jõgi allavoolu laevatatav. Novembri algusest aprilli lõpuni on jõgi külmunud.
Poi
pisi|Poi, millest on ohutu mööduda põhja poolt Poi (vanas kõnepruugis ka poiss) on peamiselt veepinnal ujuv ja ankruga veekogu põhja või veealuse objekti külge, harvem ka veepinna kohal oleva objekti külge kinnitatud kindla otstarbega ujukkeha.
Kirjeldus
pisi| Poisid kasutatakse üldjuhul kas märgistamise või protseduuri tehnilise läbiviimise vahenditena. Poid on kinnitatud tavaliselt veekogu põhjale piisava raskusega püsiankruga, mis on ühendatud veepinnal asuva poiga keti, trossi või harvem ka kaabliga. Poid asuvad harilikult veepinnal. Vee all asuvaid (näiteks allveeujujatele mõeldud) poisid kasutatakse harva. Poide värvust, suurust, materjali ja kuju võivad reguleerida kohalikud, riiklikud või rahvusvahelised eeskirjad. Poil võivad olla raadiolaineid või valgust peegeldavad reflektorid. Nende otstarve on kergendada poi avastamist kaugelt või halva nähtavuse korral.
Poiga tähistatakse sageli laevateed, mingi eseme asukohta merepõhjas või vees kulgevat piiri.
Supelrandades kasutatakse poisid vee sügavuse näitamiseks. Suplejatel on harilikult keelatud poirivist kaugemale minna. Mõnes supelrannas võib poisid olla kaks rivi: rannale lähem rivi on mõeldud lastele ja kaugem rivi täiskasvanutele. Kaht liiki poidel vahettegemiseks on need harilikult eri värvi. Täiskasvanutele mõeldud poirivi juures on vee sügavus tavaliselt 1,8–2,1 meetrit, kuid seda võib mõjutada näiteks veeseis.
Poide liike
pisi|120px| [[Tooder 1. Topimärk (koonus). Märke võib olla mitu 2. Varras 3. Ujuk 4. Kett 5. Ankur ]]
Vaata ka
pisi|left| [[Kalavõrkude poid ]]
Viited
pisi|Ankrupoi
Veokett
Veokett on kett, mida kasutatakse konveierite, tõstukite, ekskavaatorite ja muude selliste masinate tõmbeorganina.
Teutoburgi mets
Teutoburgi mets (saksa Teutoburger Wald) on mäestik Saksamaal. Kulgeb loode-kagu suunas. Kõrgus kuni 468 meetrit (Velmerstot). Teutoburgi metsas toimus 9. aastal otsustav Teutoburgi metsa lahing Rooma leegionide ja germaani hõimude vahel, mis peatas Rooma Impeeriumi laienemise põhja suunas.
Tšelesta
pisi Tšelesta (itaalia keeles celesta) on harmooniumikujuline klahvistiku ja haamermehhanismiga muusikariist. Kellukesetaolise heli tekitab vildiga kaetud haamri löök vastu metallplaati.
Ulatus c1 – c5.
Kopli Otell
Kopli Otell oli eesti punkansambel, mis tegutses Tallinnas aastatel 1981–1982.
Kastanjetid
pisi Kastanjetid on löökpill, mis koosneb puidust või muust materjalist plaadikestest, mida sõrmedega üksteise vastu klõpsutatakse. Levinuimas variandis on plaadikesed seestpoolt õõnsad ja ühest servast seotud nööri või kummipaelaga. Kastanjette kasutatakse mitmetes muusikatraditsioonides tantsimisel rütmi rõhutamiseks. Orkestrimuusika jaoks on arendatud välja ka variant, kus plaadikesed on kinnitatud pulgakujulise käepideme külge.
Oranje Willem
pisi|Oranje Willem. Adriaen Key maal (umbes 1575) Oranje Willem, ka Willem Vaikija (24. aprill 1533 Dillenburgi linnus – 10. juuli 1584 Delft) oli Oranje vürst ning Nassau hertsog, Katzenelnbogeni, Viandeni ja Dietzi krahv.
Ta oli Madalmaade kodanliku revolutsiooni üks juhte. Alates 1560. aastate algusest oli ta Hispaania-vastase liikumise juht. Ta korraldas sõjakäike Hispaania esindaja Alba hertsogi vastu (1568, 1572). Ta kuulutati 1572 ülestõusnud Madalmaade põhjaprovintside (Hollandi, Zeelandi ja Utrechti) asehalduriks ehk riigihoidjaks.
Elulugu
Willem sündis Nassau-Dillenburgi krahvi Willemi ja tema teise naise Juliana von Stolberg-Wernigerode vanima lapsena. Isa esimesest abielust Walburga van Egmontiga oli sündinud kaks tütart, kellest vanem (nagu Walburgagi) oli Willemi sündimise ajaks juba surnud. Teisest abielust sündis Willemil veel 11 õde-venda, kellest kõik peale vanuselt teise lapse, õe Hermanna, said täiskasvanuks.
Oranje vürst ning Madalmaade provintside Hollandi, Zeelandi, Utrechti ja Geire riigihoidja oli esialgu Willemi onupoeg René van Chalon, kes 1544 25-aastaselt langes Lõuna-Prantsusmaal St. Dizier' piiramisel Karl V väejuhina (piiramine lõppes võidukalt kuu aega pärast René langemist). René oli abielus, kuid lapsi tal polnud ning nii päris 11-aastane Willem tema tiitlid ja valdused. Karl V lubas sellel juhtuda tingimusel, et Willem saab katoliikliku hariduse ja tema on Willemi valduste regent, kuni Willem täisealiseks saab.
Madalmaade kodanlik revolutsioon
, Madalmaad, Utrechti unioon ehk Ühendatud Provintside Vabariik, pikemalt Seitsme Madalmaa (Provintsi) Ühendatud Vabariik
Oranje Willem oli Madalmaade kodanliku revolutsiooni üks juhte. 1555. aastast oli Madalmaades reformatsiooni tulemusel levinud kalvinism. 1561. aastal toimunud rahvarahutustele vastasid Hispaania võimud vägivallaga. Ülestõusu Põhja-Madalmaades toetasid ka katoliikliku Hispaania ülemvõimuga rahulolematud aadlikud, milles juhtivat osa etendasid Oranje Willem, krahv Egmont ja krahv Hoorn.
1565. aastal sõlmiti opositsiooniliste aadlike liit ning 1566. aastal esitati manifest, milles nõuti Madalmaade vabaduse taastamist, protestantide vastaste seaduse pehmendamist, generaalstaatide kokku kutsumist.
1567. aastal saabus Hispaania karistusvägedega Madalmaade asehalduriks määratud hertsog Alba, kes kehtestas terrorirežiimi. Oranje Willem korraldas tema vastu sõjakäike aastail 1568 ja 1572.
Bill of Rights
Bill of Rights on mitme konstitutsioonilise dokumendi pealkiri:
Oranje Willem
Madalmaade kodanlik revolutsioon
Pärast Madalmaadel toimunud Felipe II vastast Madalmaade ülestõusu eraldus Madalmaade põhjaosa lõunaosast. 1579 moodustasid Madalmaade põhjapoolsed protestantlikud Seitseteist provintsi Utrechti uniooni, milles lubasid üksteist toetada sõjategevuses katoliku Hispaania vastu. Seda lepingut peetakse ka tänapäevase Hollandi riigi asutamiseks. 22. juulil 1581 leppisid kõik Utrechti liidu provintsid kokku Hollandi iseseisvusdeklaratsioon teksti, mille Hollandi generaalstaadid allkirjastasid 16. juulil 1581 Antwerpenis. Kuulutati välja iseseisvus. pisi|Oranje Willemi tapmiskoht. Kuuliauke seinas säilitatakse tänapäevani Willem sai surma Hispaania agendi käe läbi. Katoliiklik prantslane Balthasar Gérard toetas Hispaania ja Portugali kuningas Felipe II-t ja arvas, et Willem on usutaganeja. 10. juulil 1584 laskis ta Willemi tema kodus maha. 14. juulil hukati Gérard elusalt tükeldamise läbi, sellele eelnevalt piinati teda kolm päeva viisidel, mis isegi keskaja kohta olid äärmiselt jõhkrad.
Willem arvatakse olevat esimene riigipea, kes tapeti tulirelvaga, ehkki juba 1570 lasti maha Šotimaa regent James Stewart.
Louise de Coligny kasvatas üles nii oma poja kui ka kõik Charlotte'i lapsed, kellest vanim oli isa surma ajal 8-aastane.
Isiklikku ja järglased
25. augustil 1561 abiellus Willem teist korda, nimelt 16-aastase Saksimaa Annaga. Neil sündis 5 last, kellest vanim poeg ja vanim tütar surid pisikesena. Neljandana sündinud lapsest ja vanimast suureks saanud pojast Oranje Mauritsast sai Hollandi, Zeelandi, Utrechti, Gueldersi, Overijsseli ja Groningeni riigihoidja. Vanim tütar Nassau Anna suri 25-aastaselt oma esimesel sünnitusel. Noorim tütar Nassau Emilia abiellus Portugali endise kuninga Antonio abieluvälise poja Portugali Manueliga ja tema kaudu kestab Saksimaa Anna sugu tänapäevani.
22. augustil 1571 sündis Annal kuues laps, tütar Christine. Willem ei tunnistanud seda enda omaks ja väitis, et lapse isa on Anna jurist Jan Rubens, kes hiljem sai kunstnik Peter Paul Rubensi isaks. Mõnda aega istus Rubens selle eest vangiski. Samal 1571. aastal laskis Willem end Annast lahutada ja Anna oli kuni surmani 1577 üksikvangistuses.
24. juunil 1575 abiellus Willem Charlotte de Bourbon-Montpensier'ga, kes oli umbes 28 või 29 aastat vana. Charlotte oli isa soovil (nagu tema õedki) kloostris nunnana üles kasvatatud ja juba 12-aastaselt vastu oma tahtmist abtissiks pühitsetud, kuid südames pidas ta kalvinismi. 1572 šokeeris ta oma peret ja Prantsuse kuninglikku õukonda, kui põgenes kloostrist Pfalzi, kust vanemad teda kätte ei saanud. Willemi abieludest oli see ainus armastusabielu ja ainus õnnelik abielu. See muutis Willemi tema alamate silmis populaarsemaks. Abielust sündis 6 tütart, kes kõik said täiskasvanuteks. Neist ühest sai nunn, aga ülejäänud abiellusid ja nende kõigi järeltulev sugu püsib tänapäevani. Charlotte suri pool aastat pärast oma viimase lapse sündi ja kaks kuud pärast Willemile tehtud esimest atentaati, milles Willem raskelt vigastada sai, kuid naise hoolitsuse tõttu ikkagi paranes.
24. aprillil 1583 abiellus Willem viimast korda, 27-aastase Louise de Colignyga, kelle isa Gaspard II de Coligny oli Prantsusmaa hugenottide juht. Abielust sündis üks laps, Oranje Frederik Hendrik, 29. jaanuaril 1584. Tema oli Willemi lastest ainus, kellel oli järglasi. Frederik Hendrikust põlvneb kogu Hollandi kuningasugu.
Nukk (bioloogia)
thumb|[[lõuna-maipõrnikas|Lõuna-maipõrnika nukk]] pisi|[[Koerliblikas|Koerliblika nukk]] Nukk (ladina keeles pupa) on täismoondeliste putukate elujärk, mis järgneb vastsestaadiumile ja eelneb valmikule.
Nukustaadiumis toimuvad putuka füsioloogias ja morfoloogias radikaalsed muudatused, mille käigus redutseeruvad vastseelundid, ja arenema hakkavad valmikule omased kehastruktuurid.
Nukkude tekkelugu
Tänapäeva täismoondelised putukad põlvnevad vanaaegkonna liikidest, kelle kogu elu möödus pinnases. Nad liikusid roomates ja hingasid kogu kehapinnaga. Sellepärast pidi nende elukeskkond väga niiske olema.
Pikapeale hakkasid putukad ka maapinnale tulema. Maapinnal osutus kergemaks nii liikumine uutesse elupaikadesse kui vastassoo esindajatega kohtumine. Kuid maapind on üldjuhul märksa kuivem kui pinnas. See ähvardas putukaid surmaga ärakuivamise tagajärjel. Maapinnale hakkasid tulema eeskätt täiskasvanud loomad, sest need on mõõtmetelt suuremad noorloomadest, nende suhteline kehapind on massiga võrreldes väiksem ja sellepärast suudavad nad paremini taluda niiskuse ajutist langust keskkonnas. Selleks, et takistada kuivamist, arenesid neile mitmesugused katted, mille jätketest omakorda arenesid tiivad. Noored isendid, keda ärakuivamine rohkem ohustas, elasid endiselt mullas.
Niisiis kujunes välja olukord, kus paljude putukate elu kulges kahes täiesti erinevas keskkonnas: algul mullas, siis maapinnal. Noorloomad elasid varjatult ja peitsid ennast vaenlaste eest, vanaloomad lendasid avalikult ringi. Tekkis vajadus putuka siseehitus ühest keskkonnast teise minekul ümber korraldada. Alguses toimus see lihtsalt kestumise ajal, aga pärastpoole läksid vajalikud muutused nii keeruliseks, et kestumisest enam ei piisanud. Tekkis vajadus keha ümberkorraldamisstaadiumi ehk nukustaadiumi järele.
See kehtis aga üksnes osa putukate kohta. Teisel osal putukatest nukustaadiumi välja ei kujunenud ja neid nimetatakse vaegmoondega putukateks. Vaegmondega putukatel on juba äsja munast koorunud isend üsna täiskasvanud isendi moodi.
Täismoondega putukaile on omane, et vastne (putukas enne moonet) ja valmik (putukas pärast moonet) on täiesti erinevad. Näiteks kärbse vastsel pole pead ega jalgu ja tema keha meenutab pigem ussi. Kärbse valmik seevastu on pea, jalgade ja tiibadega ning lennuvõimeline.
Nukustaadium
Harilikult eristatakse kahte tüüpi nukke: muumianukud ja vabanukud. Vabanuku kehajätked (jalad, tundlad, suised ja tiivad) on mitte üksnes hästi nähtavad, vaid neid saab nõelakese abil ka kehapinnalt eraldada, isegi kui nad on kehapinna vastu surutud. Seevastu muumianukkude jätked, isegi kui nad on hästi nähtavad, sulavad keha pinnaga kokku ja neid ei saa nõelaga eemaldada ilma putukat vigastamata.
Kolmas nukutüüp on tünniknukk. See on iseloomulik näiteks kärbestele. Neil saab nukukestaks viimane vastsekest, mis enne vastse nukkumist tugevasti puhetub ja kõveneb.
Nukustaadiumis olevad putukad ei toitu, küll aga hingavad ja mõned ka liigutavad. Sageli nimetatakse nukustaadiumi puhkestaadiumiks, mis on aga kohatu. Esiteks toimub nukus intensiivne organismi ümberehitus, teiseks on paljude putukate nukud võimelised sooritama energilisi liigutusi. Täiesti liikumatud on tünniknukud, kõik ülejäänud suudavad liikuda, mõned isegi hüpetega. Ehmestiivaliste ja sääskede nukud, mis arenevad vees, ujuvad aktiivselt ja väga hästi. Oksamailase nukud ronivad nukkumise kohast, mis asub puidu sees, mööda rööviku rajatud käiku avause juurde, mille kaudu liblikas väljub. Kaamelkaelaliste nukk suudab koorepragude vahel ja metsakõdus sama kiiresti joosta kui valmikki. Mõne kihulase nukud suudavad läbi närida võrgendist tupe, mille vastne enne nukkumist kudus.
On olemas keerulise elutsükliga putukaid, mille vastse eri kasvujärkudel on radikaalselt erinev ehitus. Nendel kaasneb ühest vastsevormist teise üleminekuga veel üks keha ümberkorraldamise staadium, mis on tavaliselt liikumatu. Niisugust nähtust nimetatakse hüpermetamorfoosiks ja selle vahestaadiumi ebanukuks. Seega esineb hüpermetamorfoosi korral kaks keha ümberkorraldamise staadiumi: algul ebanukk ja siis nukk.
Alytuse maakond
Alytuse maakond on üks kümnest maakonnast Leedus. Piirneb välisriikidest Poola ja Valgevenega.
Alytuse maakonda kuuluvad järgmised omavalitsused (savivaldybė):
Elanike arv
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Alytuse maakonna elanikest leedulasi 95,30%, poolakaid 1,92%, venelasi 1,25%, valgevenelasi 0,42%, tatarlasi 0,26% ja ukrainlasi 0,17%.
Välislingid
🇱🇹
Kaunase maakond
Kaunase maakond on üks kümnest maakonnast Leedus.
Kaunase maakonda kuuluvad järgmised omavalitsused (savivaldybė):
Elanike arv
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kaunase maakonna elanikest leedulasi 94,37%, venelasi 3,25%, poolakaid 0,46%, ukrainlasi 0,34% ja valgevenelasi 0,24%.
Välislingid
🇱🇹
Lindaliini AS
Lindaliini AS (kaubamärk Linda Line) oli Eesti laevakompanii, mis tegutses aastail 1997–2017 kiirlaevareederina Tallinna–Helsingi laevaliinil. Lõpetas tegevuse novembris 2017 ja esitas pankrotiavalduse mais 2018.
Lindaliini AS oli laevafirma Inreko Laeva AS järeltulija. Lindaliini kiirlaevad võimaldasid kõige kiiremat sõitu liinil Tallinn-Helsingi. Ka sadamates kulus vähem aega, kuid laevad sõltusid võrreldes teiste laevakompaniide laevadega rohkem ilmast. Lindaliini kiirlaevad läbisid kahe linna vahemaa 1 tunni ja 30 minutiga.
Plaanitud trimaraan
Lindaliini AS plaanis 2008. aastal Tallinn–Helsingi liinile tuua trimaraan-tüüpi laeva. Selle tarvis müüdi maha tiibur Jaanika. Trimaraan oli merekindlam ja veidi suurem kui Merilin. Algul plaaniti laev liinile tuua aprillis, kuid õige pea lükkus tähtaeg 26. juunile. Trimaraani ost nurjus teadmata põhjustel. 2009. aasta hooaega alustas Lindaliini AS kahe katamaraaniga, Merilini ja Karoliniga.
Tallinn–Helsingi liin
Tallinnas väljusid Lindaliini kiirlaevad Patareisadamast, Helsingis Lõunasadama Makasiiniterminaalist. Mõlemal katamaraanil oli ülejäänud salongist eraldatud Lindaklass ja VIP-klass, lisaks pakkus ettevõte erinevaid hotelli- ja vabaajapakette Helsingis.
2018. aasta suvel pärast Merilini ja Karolini müüki (2017) Lindaliini ASil laevu ei olnud ja liin seiskus.
Tallinn–Aegna liin
16. aprillil 2008 otsustas Tallinna linnavalitsus anda Tallinn–Aegna laevaliini teenindamine Lindaliini ASile. Otsusele aitas kaasa ka see, et märtsi lõpus otsustati liini väljumine Pirita sadama asemel Patareisadamast. Liini teenindas väike reisilaev Juku.
2010. aasta alguses anti liinil opereerimise õigus koos Jukuga ASile Kihnu Veeteed.
Laevastik aastate lõikes
! Aasta ! Laevad
Ajamikett
Ajamiketid on ketid, mis kannavad kettajamis võllilt võllile üle pöördemomenti. Et jõudu kantakse üle hambumisega, mitte suurt eelpingust nõudva hõõrdega, piisab elementide sidestuse hoidmiseks tavaliselt keti vaba haru kaalust, mis põhjustab nn läbirippe.
Väetis
pisi|[[Tennessee jõgi|Tennessee jõe orus 1942. aastal rajatud näidispõld, mille ühte poolt väetati ja teist mitte]] Väetis ehk väetusaine soodustab taime toitumist ja sellega kaasnevat kasvamist. Taime kasvukohale väetise lisamist nimetatakse väetamiseks.
Väetise koostis võib olla orgaaniline (sisaldab orgaanilisi aineid) või anorgaaniline (valmistatud lihtsatest anorgaanilistest kemikaalidest või mineraalidest). Väetis võib olla ka naturaalne (näiteks turvas ja mineraalide setted), toodetud looduslike (kompostimine) või keemiliste protsesside (näiteks Haberi protsess) kaudu.
Väetise liigitamine
Väetis jaguneb kaheks rühmaks: orgaaniline ja mineraalväetis.
Tähtsamad orgaanilised väetised on sõnnik, virts, kompost ja turvas. Turvast kasutatakse esmalt loomadele allapanuks ja veetakse seejärel koos sõnnikuga põllule.
Mineraalväetis koosneb taimedele vajalikest toitainetest. Seda saadakse maavaradest, aga toodetakse ka tööstuslikult. Lämmastikuühendeid sisaldavat väetist nimetatakse lämmastikväetiseks. Seda vajab taim eriti kevadel, et kasvada kiiresti ja lopsakaks. Hilissuvel vajavad taimed fosforväetisest saadavaid kaaliumi- ja fosforiühendeid.
Suure saagi saamiseks kasutatakse orgaanilisi ja mineraalväetisi samal ajal.
Astyages
Astyages (vanakreeka Ἀστυάγης, meedia Ištuvegu, pärsia keeles ایشتوویگو, akadi keeles Iš-tu-me-gu; Ktesiasel Astyigas; Diodorosel Aspadas) oli viimane Meedia suurriigi kuningas, Kyaxares II poeg. Ta valitses kuni umbes 550. aastani eKr, mil Kyros II ta troonilt tõukas.
Arvatakse, et tema nimi tuleneb vanairaani vormist *Ṛšti-vaiga- 'odavibutaja'. Kreeka nimekuju Astyages tuleneb nähtavasti rahvaetümoloogiast (vanakreeka asty 'linn' ja agnymi 'murran' ning liitsõnad lõpuga -agēs). Nime on võrreldud ka Persepolise kindlustustest leitud tahvlikestel leiduva elami nimega Iš-ti-man-ka või Ir-iš-ti-man-ka, kuid seos on vaieldav.
Astyages oli Kyaxares II poeg. Tema valitsemisaja lõpus vallutas Meedia Pärsia kuningas Kyros II. Sellest sõjast on väga vähe teada; selge on ainult see, et ta kestis kolm aastat (algas 553 eKr) ja oli väga pingeline. Algul oli edu just nagu Meedia vägede poolel. Astyages suutis algul pärslased purustada ning jõuda nende pealinna Pasargadae alla. Seal aga sai ta kaotuse osaliseks, just nagu sellepärast, et suur osa Meedia ülikutest reetis Astyagese ja läks üle Kyrose poolele. Astyagesel ja talle ustavaks jäänud osal meedlastest tuli taganeda.
Herodotos Astyagesest
Herodotos räägib Astyagesest oma "Ajaloo" esimeses raamatus.
Herodotose järgi asus ta troonile 585 eKr pärast Pteria lahingut.
Herodotose järgi oli Astyages abielus Lüüdia kuninga Alyattes II tütre ning Lüüdia kuninga Kroisose õe Aryenisega. Pärast Kyaxarese surma sai ta kuningaks ning valitses 35 aastat (tõenäoliselt 584–440 eKr). Astyagese ja Aryenise tütar Mandane abiellus Kambyses II-ga ja oli Kyros II ema.