cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johann Blankenfeld
Saadikuna Lääne-Euroopas ja surm
Johann Blankenfeld sõitis 1526. aasta augustis välismaale, esialgu Poolasse-Leedusse, seejärel aga Saksa-Rooma riiki. Poolas oli tema eesmärgiks rahumeelsete suhete kindlustamine tema ja Liivimaa vahel, lääne pool aga püüdis ta saavutada Plettenbergile nii riigivürsti staatuse saamist kui ka Saksa ordu kõrgmeistri kohta (1525. aastal oli kõrgmeister Albrecht Preisimaa sekulariseerinud ning hakanud selle ilmalikuks valitsejaks, hertsogiks), et too võiks Liivimaa orduharu ja Liivimaad efektiivsemalt valitseda. Plettenberg andis talle kaasa põhjalikud instruktsioonid ka suhtluseks Saksa ordu Saksa haruga, mis püüdis samal ajal kõrgmeistri kohta endale saada. Plettenbergi eesmärk oli mõlema haru võrdsus, kuid Blankenfeld nägi Lääne-Euroopas koguni võimalust paavsti ja keisri toel kõrgmeistri koht Plettenbergile välja võidelda. See tekitas konflikti Saksa orduharu ja selle uue aktiivse meistri Walter von Cronbergiga, kes oma saadikute abil oli Karl V juures Hispaanias asunud kõrgmeistriau juba endale taotlema. Samuti liikusid toona Saksamaal ringi kuulujutud, et Plettenberg olla suremas ja et Blankenfeld, keda peeti Riia peapiiskopina samuti ordu liikmeks, tahtvat ise uueks ordu- ja kõrgmeistriks saada. Tegelikult taotles ta seda ametikohta siiski pigem Plettenbergile.
Blankenfeld kohtus 1527. aasta alguses esmalt paavst Clemens VII-ga, kes tema vana sõbrana andis kõrgmeistri koha osas oma toetuse Plettenbergile. 1527. aasta suvel kohtus Blankenfeld ka Cronbergiga ja nõudis, et too lõpetaks Liivimaale ohtliku Preisimaa-vastase poliitika ning loobuks ka kõrgmeistri tiitli taotlemisest. Cronberg ei tahtnud aga kumbagi teha ja konflikt nende vahel üha süvenes. Blankenfeld liikus seejärel edasi Kölni, kus kohtus Mainzi peapiiskopi Albrechtiga (too oli Preisimaa hertsogi lähisugulane, Brandenburgi kuurvürsti Joachim I vend ja Plettenbergi tugevamaid toetajaid Saksa-Rooma riigis), liikus seejärel Madalmaadesse, kohtudes teise ordusaadiku Rupert de Gravega, ja jõudis juulis Calais'sse, kust alustas teekonda Hispaaniasse. Sinna jõudis ta arvatavasti augustis ja plaanis peagi kohtuda ka Karl V-ga, ent suri enne seda ootamatult, mistõttu kahtlustati mürgitamist ning selles süüdistati Cronbergi. Siiski on tõenäolisem, et ta suri nakkushaiguse (düsenteeria) tagajärjel.
Blankenfeldi eesmärgid Karliga kohtumisel on jäänud segaseks, kuid tõenäoliselt püüdis ta ka tulevast keisrit mõjutada Plettenbergi uue kõrgmeistrina või selle asetäitjana toetama. Ilmselt just sel eesmärgil pakkus ta Tartu piiskopi kohta sealsele Saksa ordu saadikule Waldkirchile ja Riia peapiiskopkonna koadjuutori ametikohta Braunschweigi hertsogi pojale Georgile. Sellega olnuks tagatud ühelt poolt Riia peapiiskopi ametikoha tugevus, ent ka võimsa katoliikliku suguvõsa toetus Liivimaale. Varasemas ajalookirjutuses on hinnatud, et Blankenfeld tegutses omakasu huvides ning püüdis tugevdada vaid Riia peapiiskopkonda, ordut samal ajal nõrgestades ja Liivimaa ühtsust lõhkudes. Teisest küljest jätkanuks ta sel juhul tavapärast Riia peapiiskoppide poliitikat, mis oli suunatud jõutasakaalu saavutamisele ja ordu ülemvõimu vältimisele.
Pärast Blankenfeldi ootamatut surma ei läinud ta plaanid igal juhul enam läbi ja nii Tartu kui ka Riia valisid uuteks piiskoppideks hoopis oma linnakodanikud, Plettenberg aga oli sunnitud oma Liivimaa kõrgeima valitseja ametikoha 1530. aastaks loovutama.
Blankenfeld oli tõenäoliselt üks oma aja mõjukamaid ja osavamaid diplomaate vähemalt Liivimaal, kuid tema pärinemine väljastpoolt Liivimaad ja kõrgete ametikohtade haaramine paavstikuuria abiga, jäikus katoliiklikest positsioonidest kinnihoidmisel ning arrogantsus tõid talle ka palju vaenlasi.
Kahassoo oja
Kahassoo oja (ka Kahasoo peakraav) on oja Raplamaal Märjamaa vallas Leevre ja Maidla külas.
Oja pikkus on 6,5 km ning see suubub vasakult Liivi jõkke (38,2 km suudmest). Oja valgla on 11,2 km². Oja kallastele jääb Marimetsa-Õmma hoiuala. Oja saab alguse Tõlva raba (Õmma raba) idaküljel. Samas piirkonnas saavad alguse ka Pokuti oja ja Soosalu oja. Oja keskjooksust itta jääb Kahasoo.
Kahassoo oja on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Kahassoo oja keskkonnaregistri kood on VEE1116700.
Kesamailane
Kesamailane (Veronica agrestis) on rohttaimeliik mailase perekonnast ja teeleheliste sugukonnast.
Albert Cornelis Baantjer
Albert Cornelis Baantjer (ka Appie Baantjer; 16. september 1923 – 29. august 2010) oli hollandi politseinik ja kriminaalromaanide autor. Tema teostes lahendab kuritegusid politseinik De Cock koos noore abilise Albert Vledderiga.
Elulugu
Esimene romaan "5 x 8 grijpt in! Politie-ervaringen uit de grote stad" ilmus 1959. aastal.
De Cocki karjäär algas teoses "De Cock en een strop voor Bobby" (1964) ning järgnevatel aastatel on Amsterdami detektiiv peategelaseks 70 kriminaalloos.
Aruküla (Alutaguse)
Aruküla on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäetaguse valda.
Piirneb Võide, Rajaküla, Kiikla, Liivakünka ja Kolustre külaga. Küla kunagisest 17 talumajapidamisest on nüüdisajal asustatud kümmekond.
Kuulsamaid külaga seotud isikuid on põlevkivi ja muid kütuseid uurinud keemiateadlane emeriitprofessor Leevi Mölder (s 1933).
Nõukogude ajal eksisteeris külas Kevade kolhoos.
Nõukogude Liidu ja Venemaa alalised esindajad ÜRO-s
Nõukogude Liidu ja Venemaa alalised esindajad ÜRO-s on olnud, alates ÜRO asutamisest, järgmised isikud:
Vaarao (film 1966)
"Vaarao" on 1966. aastal valminud Poola mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Bolesław Prusi samanimelisel romaanil.
Sisu
Filmi tegevus toimub Vana-Egiptuses 11. sajandil eKr. Peategelane on noor vaarao Ramses XIII (kirjanduslik tegelaskuju). Võimule saanuna satub Ramses XIII vastuollu mõjuvõimsa preesterkonnaga, kellele ta lõpuks alla jääb.
Juhan Smuuli tee
Juhan Smuuli tee on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Laagna, Paevälja, Pae ja Kurepõllu asumis.
Aastal 2000 valmis Smuuli tee läbimurre Peterburi teele.
22. juunil 2007 avati Smuuli viadukt, mis on Smuuli teel Peterburi maanteest kuni Suur-Sõjamäeni kulgev 370 meetrit pikk viadukt.
Juhan Smuuli tee sai nime 11. jaanuaril 1980.
Edmund Kirby Smith
Edmund Kirby Smith (16. mai 1824 – 28. märts 1893) oli Ameerika Riikide Konföderatsiooni sõjaväelane.
19. veebruaril 1864 ülendati ta kindraliks. Surres oli ta viimane Ameerika kodusõja kindral.
Akrotiri ja Dhekelia
Akrotiri (kreeka Ακρωτήρι) ja Dhekelia (kreeka Δεκέλεια) on Suurbritanniale kuuluvad territooriumid, täpsemalt, Suurbritannia meretagune ala Küprose saare lõunarannikul. Nende kogupindala on 254 km².
Akrotiri ja Dhekelia jäid 1960. aastal Küprose iseseisvudes Suurbritanniale. Seal asuvad sõjaväebaasid. Nende ametlik nimetus on Suveräänsed Baasialad Küprosel (Sovereign Base Areas Cyprus).
Akrotiris ja Dhekelias elab umbes 7000 Briti sõjaväelast ja nende pere liiget ning 7000 Küprose kodanikku, kes tegelevad baaside teenindamise või põllumajandusega.
Alates 1. jaanuarist 2008 kehtib seal euro.
Territooriumi haldust juhib administraator, kes on ühtlasi Briti Küprose õhujõudude komandör (Commander of British Forces Cyprus). Administraatori määrab ametisse Briti monarh kaitseministeeriumi ettepanekul.
Ben Browder
Robert Benedic Browder (sündinud 11. detsembril 1962) on USA näitleja ja kirjanik.
Maasilinn
pisi|Maasilinna varemed Maasilinn ehk Maasi linnus (saksa keeles Soneburg) on ordulinnus (nimetatud ka Maasi ordulossiks ja Maasi kindluseks) Saaremaal Saaremaa vallas Maasi külas.
Varemed asuvad Orissaare–Leisi maantee 4. kilomeetrist 500 m põhja pool.
Linnuse järgi on nime saanud siluri Jaagarahu lademe Maasi kihid.
Välimik
Maasilinna linnusel on niinimetatud laiendatud elutorn-tüüpi peahoone, mis on ümbritsetud ebakorrapärase nelinurkse ringmüüriga, mille loode-, kirde- ja kagukülje vastas varem paiknesid ülejäänud hooned.
Peahoone (46,9×12,2 m) on rajatud kahes etapis. Läänepoolne, 20,8 meetri pikkune kahe piilariga osa, millele on hiljem lisatud 26,1 meetri pikkune juurdeehitis, on vanem. Selles asuvad mantelkorsten ja hüpokaustahi. Seinad on 2,1–3 meetrit paksud. Mõlemad pooled on olnud kolmekorruselised. Tänaseks on neist säilinud 7,5–8 m kõrgune osa, hõlmates kunagise linnuse esimest ja osaliselt ka teist korrust. Peahoone on ümbritsetud avara, ebakorrapärase nelinurkse ringmüüriga. Müür on varustatud poolümarate eenduvate pealt lahtiste suurtükitornide ehk basteidega, hiljem ka muldkindlustustega.
Ka linnuse ülejäänud ehitised on rajatud mitmes etapis ringmüüri loode-, kirde- ja kagukülje vastu. Viimased suuremad ehitustööd toimusid nähtavasti pärast linnuse esimest purustamist 1566. aastal. Väljast oli kogu linnus vallikraaviga ümbritsetud. Sellega olid ühendatud kolm suurt linnusest lõuna pool paiknevat kalatiiki.
Ajalugu
pisi|Linnuse esimene korrus Ordumeister Burchard von Dreileben rajas Maasilinna pärast Jüriöö ülestõusu lõplikku mahasurumist 1345. aastal foogtkonna keskuseks saarlaste hävitatud Pöide ordulinnuse asemele. Algne linnus oli puust, kuna laastatud maa ei võimaldanud laiaulatuslikke töid. Kivist linnus ehitati Goswin von Herike valitsusajal, kuid täielikult sai linnus valmis järgnevail sajandeil. Linnuse ehitus oli karistuseks saarlastele, millest ka selle saksakeelne nimi Soneburg ('trahvi- ehk karistuslinnus').
Suuri ümberehitusi linnuses tegi foogt Tonys Ubelacker aastal 1518. Tema eestvedamisel ehitati tõenäoliselt osa eeslinnust. Selle nurkades asuvad suurtükitornid on aga veelgi hilisemat päritolu, sellele viitavad kohalt leitud raidkunsti detailid, mis on renessansiajastule vastavate vormidega. Viimased ehituslikud täiendused võiksid pärineda 16. sajandi keskelt.
Maasilinnus jäi samanimelise foogtkonna keskusena ordu kätte 1564. aastani, mil viimane foogt Heinrich Lüdinghausen-Wulf andis linnuse koos juurdekuuluvate maadega Taanile üle.
Taanlased purustasid Maasilinna 1566. aastal. Üsna pea linnus taastati, kuid 1568. aastal Klaus Kurselli juhtimisel ja 1575. aastal vallutasid linnuse rootslased ja mõlemal korral sai sellest nende tugipunkt Saaremaal. Et vältida selle kordumist, lasti linnus 1576. aastal Taani kuninga Frederik II käsul õhku. Sellest ajast on linnus seisnud varemetes.
Taastamine
Maasi linnuse restaureerimist alustati Orissaare valla raha eest 2001. aasta lõpus. Linnuse restaureerimise käigus on välja kaevatud suures osas säilinud esimene korrus ning värav, osaliselt on alles ka linnuse teine ja kolmas korrus. Senini oli näha vaid küngas ning mõni müürijupp, nüüd aga on märgata, et seal oli suur ehitis.
Tänapäeval korraldatakse varemete ümbruses mitmesuguseid üritusi, kaasa arvatud etendusi.
Põldmailane
Põldmailane (Veronica arvensis) on rohttaimeliik mailase perekonnast ja teeleheliste sugukonnast.
Darwin
Darwin on mitme tuntud isiku perekonnanimi:
Jomala vald
Jomala [jummala] on vald Soomes Ahvenamaa maakonnas Ahvenanmanneri keskosas Maarianhaminast põhjas.
Jomala vald on Ahvenamaa maavaldade seas suurima elanike arvuga (30. septembril 2008 oli see 3912).
Pindala on 143,39 km² (sealhulgas 0,82 km² siseveekogusid). Lisandub 543,66 km² mereterritooriumi, millega koos on pindala 687,05 km².
Ametlik keel on rootsi keel, mis on 92,6% elanike emakeel.
Jomala vallas asub Ahvenamaa ainuke lennuväli.
Nimest
Kuulmise järgi on eestlastele ja soomlastele nime tähendus kohe selge – hääldus on "jumala". Soomlased tahaksid uskuda ja arukamad rootslased on seda ka valmis möönma, et Jomala nimi on kuidagi seotud jumalaga. Tegemist ongi iidse kultuspaigaga, Ahvenamaa südamega, mida tähistab ka Ahvenamaa vanim kivikirik. Nimi on kohale antud siiski lõuna, mitte ida poolt ehk nimi pole mitte soome, vaid eesti (saare) päritolu.
Jomala nime jumalikku päritolu kinnitab kaudselt ka naaberküla nimi Gottby (Jumalave(e)re). Valla külade nimistus on veelgi ilmselgelt eesti päritolu nimesid – Kila ehk küla.
Jomala nime ajaloolised kirjaviisid: Jumala 1351; Jwmala 1356; Jomalum 1414; Jomala 1486; Jwmala 1494.
Vaatamisväärsused
Jomala kirik on pühitsetud Ahvenamaa patroonile pühale Olavile. See on vanim kivikirik nii Soomes kui ka Ahvenamaal ja asub Prästgårdeni külas. Vanimad osad kirikust on pärit 1260.–1280. aastatest. Kirikul on 52 meetri kõrgune torn. Kirikut laiendati 19. sajandil.
Kirikuaeda on maetud Soome ja Ahvenamaa poliitik Julius Sundblom (22.06.1865–23.08.1945), kes taotles Ahvenamaa ühendamist Rootsiga.
Agenor ja Telephassa
Agenor ja Telephassa olid vanakreeka mütoloogias Liibanoni kuningapaar Siidonis. Neil oli tütar Europe ning pojad Phoinix, Kilix ja Kadmos. ("Iliase" järgi oli Phoinix Agenori poeg ning Europe, Kadmose ja Kilixi isa.)
Europe oli nii ilus, et temasse armus Zeus. Jumal ilmus tema juurde lumivalge härja kujul, kui Europe sõbrannadega merekaldal mängis. Härg oli väga sõbralik, nii et lõpuks ronis Europe talle selga. Seepeale kihutas härg otse merre ja viis ta endaga.
Agenor saatis oma pojad Europet otsima ja keelas ilma õeta tagasi tulla. Ükski neist ei leidnud Europet. Phoinix rändas lõunasse ja sai kuningaks Foiniikias, mis tema järgi nimetati. Kilix rändas põhja ja sai kuningaks Kiliikias, mis tema järgi nimetati. Kadmos rändas üle mere läände, jõudis Kreekasse ja sai kuningaks Teebas, mille asutas.
Pärast Agenori surma päris tema kuningriigi Phoinix, kes isast vaid paarkümmend kilomeetrit lõuna pool Tüüroses elas.
Saltviki vald
Saltvik on vald Soomes Ahvenamaa maakonnas. Vallas räägitakse rootsi keelt.
Külad
Antböle, Bertby, Boksö, Borgboda, Daglösa, Främmanby, Germundö, Haga, Haraldsby, Hjortö, Hullby, Kuggböle, Kvarnbo, Laby, Lagmansby, Lavsböle, Lavö, Liby, Långbergsöda, Näs, Ovanåker, Rangsby, Ryssböle, Ryssö, Saggö, Sonnröda, Strömma, Syllöda, Sålis (Suolaksi), Tengsöda, Toböle, Vassböle, Åsgårda, Ödkarby
Mary Tudor (Prantsusmaa kuninganna)
alt=|pisi|Mary Tudor Mary Tudor, Prantsusmaa kuninganna, Suffolki hertsoginna (18. märts 1496 – 25. juuni 1533) oli Henry VII ja Yorki Elizabethi tütar ning Henry VIII noorem õde. 1514–1515 oli ta abielus Louis XII ja 1515–1533 Suffolki hertsogi Charles Brandoniga. Oma vanima tütre Francesi kaudu oli Mary leedi Jane Grey vanaema. Grey oli üheksa päeva de facto Inglismaa kuninganna.
Lapsepõlv
Mary oli väga lähedane oma venna Henry VIII-ga, kes nimetas tema järgi oma tütre, tulevase kuninganna Mary.
Prantsuse kuninganna
Detsembris 1507 kihlati Mary Burgundia Charlesiga, kuid poliitiliste sündmuste tõttu kihlus katkestati.
Selle asemel hakkas kardinal Wolsey pidama läbirääkimisi Prantsusmaaga ja 9. oktoobril 1514 abiellus 18aastane Mary 52aastase Louis XII-ga. Laulatus toimus Abbeville'is. Kuna kuningal polnud eelmistest abieludest poegi, oli abielu esmane eesmärk saada poeg. Louis XII suri 1. jaanuaril 1515, vähem kui kolm kuud pärast Maryga abiellumist. Sellest liidust ei sündinud lapsi.
Suffolki hertsoginna
alt=|pisi|Mary Tudor ja Charles Brandon Mary oli Charles Brandonisse armunud juba Prantsuse kuningannana ning tema tunnetest teadis ka Henry VIII, kes tahtis Mary võimalikust uuest abielust kasu lõigata. Kui ta saatis Charles Brandoni jaanuaris 1515 Prantsusmaale Mary järele, võttis ta mehelt lubaduse Maryga mitte kihluda. Sellest hoolimata abiellusid Mary ja Charles Brandon salaja Prantsusmaal 3. märtsil 1515. Kuna Mary oli printsess ja abieluks polnud luba, oli tegu reetmisega. Kuningas solvus ja riiginõukogu nõudis, et Charles Brandon hukataks. Kuid Robert Wolsey sekkumise ja Henry VIII poolehoiu tõttu jäeti mees suure rahatrahvi hinnaga ellu.
Mary ja Charles Brandoni laulatus toimus 13. mail 1515 Greenwich'i palees. Neil sündis neli last. Pärast abielu elas Mary peamiselt Suffolkis Westhorpe Hallis.
Lapsed
Mary ja Charlesi kaht poega, mõlemal nimeks Henry, peetakse ekslikult tihti samaks inimeseks. Mõlemad pojad surid lapsena.
Hilisemad aastad
Suhted Mary ja Henry VIII vahel läksid pingeliseks 1520. aastate lõpus, mil Mary suhtus väga vaenulikult Henry VIII plaani tühistada oma abielu Aragóni Catherine'iga, kes oli Mary kauaaegne sõbranna. Samuti ei meeldinud Maryle tulevane kuninganna Anne Boleyn, keda ta esimest korda kohtas Prantsusmaal.
Mary suri 25. juunil 1533 Westhorpe Hallis Westhorpe'is Suffolkis ning maeti Bury St Edmundsi kloostrisse Suffolkis. Kui klooster restauratsiooni ajal lammutati, viidi Mary surnukeha lähedal asuvasse St. Mary kirikusse.
1920. aastad
1920. aastad on ajavahemik 1920. aasta algusest kuni 1929. aasta lõpuni.
Mihhaili Suurtükiväeakadeemia
pisi|Mihhaili Suurtükiväeakadeemia (1870) Mihhaili Suurtükiväeakadeemia (vene keeles Михайловская военная артиллерийская академия) on Peterburis asuv sõjakool; üks Venemaa vanimaid sõjakoole.
Kool ajalugu algab umbes aastal 1712.
Läbi aegade on kool kandnud mitmeid nimetusi. 1849. aastal nimetati see suurvürst Mihhail Pavlovitši järgi Mihhaili Suurtükiväekooliks (vene keeles Михайловское артиллерийское училище).
Suffolk
Suffolk on tseremoniaal- ja mittelinnakrahvkond Inglismaal East Anglias Põhjamere ääres.
Suffolk jaguneb viieks ringkonnaks:
West Suffolk ja East Suffolk moodustati 2019. aastal vastavalt St Edmundsbury ja Forest Heathi ringkonna ning Suffolk Coastali ja Waveney ringkonna liitmise teel.
Krimmi Vabariik
Krimmi Vabariik on Venemaa Föderatsiooni poolt annekteeritud Ukraina Krimmi Autonoomse Vabariigi alal 2014. aastal moodustatud 1. järgu haldusüksus (föderatsiooni subjekt).
Vabariigi riigipea ning peaminister on Sergei Aksjonov.
Tündre järv
pisi
Tündre järv (ka Tõndre järv, Tõõdre järv, Tondre järv) on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku lõunaosas Valga ja Viljandi maakonna piiril.
Järv on loode-kagusuunaline ja pikliku kujuga, selle pindala on 71,6 ha, pikkus 2,53 km, laius 350 m, keskmine sügavus 4,9 m, suurim sügavus 10,6 m, valgla suurus 7,1 km² ja kõrgus merepinnast 88,8 m.
Järve suubub Alatsi järvest lähtuv Tündre oja ja järvest välja voolab Atse jõkke suubuv Jõeveski oja.
Limnoloogilise tüübi järgi on veekogu kalgiveeline eutroofne ehk kalgiveeline rohketoiteline järv. Taimestik on liikide arvu poolest keskmine: esineb 18 liiki makrofüüte.
Kaladest domineerib latikas, vähem on särge, ahvenat, kiiska, hauge, koha, roosärge jt.
Järve kaldal on RMK Tündre Suurekivi lõkkekoht.
Euroopium
pisi|Euroopium Euroopium on keemiline element sümboliga Eu ja järjekorranumbriga 63. Euroopium kuulub lantanoidide hulka ning seda loetakse seega ka haruldaseks muldmetalliks.
Tündre järv
Järv on kaitse all Tündre looduskaitseala koosseisus. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Halduslikult asub järv Valga maakonnas Tõrva vallas Pilpa külas ja Viljandi maakonnas Mulgi vallas Lilli külas.
Euroopium
Tahke euroopium on hõbedavärvi pehme metall, mis tuhmub kiirelt ja reageerib veega. Ta on lantanoididest kõige reaktsioonivõimelisem ning puhtal kujul seda looduses ei esine.
Euroopiumil on 2 stabiilset isotoopi massiarvudega 151 ja 153.
Euroopiumi avastas 1901. aastal prantsuse keemik Eugène-Anatole Demarçay. Ta nimetas elemendi Euroopa maailmajao järgi.
Füüsikalised omadused
Euroopium muutub superjuhtivaks, kui seda jahutada 1,8 Kelvinini ja avaldada rõhku 80 GPa. See juhtub, sest metallilisena on euroopium divalentses olekus, kuid rõhu tõttu toimub üleminek trivalentsesse olekusse.
Keemilised omadused
pisi|Õhu käes oksüdeeerunud euroopium.|vasakul Euroopium reageerib haruldastest muldmetallidest kõige ägedamalt. See oksüdeerub õhu käes kiirelt: juba paari tunniga muutub läikiv pind tumedaks ning sentimeetrise läbimõõduga proov on pärast paari päeva õhu käes olemist pea täielikult oksüdeerunud. Reageerimisvõime veega on sarnane kaltsiumiga, toimub reaktsioon:
2 Eu + 6 H2O → 2 Eu(OH)3 + 3 H2
Euroopium on nii hea reageerimisvõimega, et isegi õli sees hoitaval tahkel tükil ei ole enamasti läikivat pinda. Euroopium süttib õhus temperatuurivahemikus 150–180 °C, selle tulemusena tekib euroopium(III)oksiid:
4 Eu + 3 O2 → 2 Eu2O3
Euroopium lahustub hästi väävelhappe lahuses ning moodustab hüdraatunud Eu3+ ioonide tõttu heleroosa lahuse, tekivad nonahüdraadid:
2 Eu + 3 H2SO4 + 18 H2O → 2 [Eu(H2O)9]3+ + 3 SO42- + 3 H2
Eu(II) ja Eu(III) vormid
Kuigi Eu on enamasti trivalentne, esineb see ühendites ka divalentsena. See omadus eristab euroopiumi enamikust lantanoididest, sest need esinevad ühendites üksnes oksüdatsiooniastmes +3. Euroopiumi +2 olekus on aatomi elektronkonfiguratsioon 4f7 (6s orbitaali 2 elektroni on liikunud 4f orbitaale täitma), sest pooleldi täidetud f-orbitaal muudab selle vormi stabiilsemaks.
Divalentne euroopium on nõrk redutseerija ning see oksüdeerub õhus Eu(III) ühendiks.
Kuigi euroopiumit leidub maakides väga väikeses kontsentratsioonis, on seda teistest lantanoididest võimalik päris hästi eraldada. Eraldamiseks saab kasutada ära euroopiumi stabiilset divalentset olekut, sest enamikule lantanoididele on omane ainult trivalentne olek.
Kasutusalad
vasakul|pisi|150x150px|Kineskoopekraan lähivaates Esimest korda võeti euroopium kasutusele värvitelerite ekraanides punase värvuse saamiseks. Nimelt on kineskoobi katoodtorus punase fosfoorina kasutusel euroopiumoksiid (Eu2O3).
Tänapäeval kasutatakse euroopiumi luminofoorlampides fosfooridena, punase valguse saamisel on oluline Eu3+, mis on lampides Y2O3:Eu3+ (YOX) kujul. Need lambid ongi põhilised seadmed, kus kasutatakse euroopiumi. Euroopium on ka ainuke element haruldastest muldmetallidest, mis suudab kiirata punast valgust, seega ei ole seda selles valdkonnas võimalik ühegi teise haruldase muldmetalliga asendada. Punast valgust tekitavat Eu-fosfoori ei kasutata mitte ainult punastes lampides, vaid lisatakse ka uute madala energiaga elektripirnide koostisse, et muuta nende muidu külm sinakas valgus kollakamaks. Valgete LED-ide koostises kasutatakse euroopiumi mõnda teist fosfoori aktiveeriva ainena. Euroopiumi saab kasutada ka sinise valguse saamiseks. Nimelt mängib selles olulist rolli Eu2+, mis on lampides BaMgAl10O17:Eu2+ (BAM) kujul.
Praegusel ajal väheneb luminofoorlampide kasutamine, sest neid tõrjuvad välja valgust andvad dioodid (LED-id), enamus LED-e ei sisalda euroopiumi ega teisi haruldasi muldmetalle. Samas toodetakse Hiinas ja Taiwanis euroopiumil põhinevaid LED-e, mis on tavaliste LED-idega võrreldes 25% tõhusamad. Seega võib juhtuda, et järgmise paari aasta jooksul tõrjuvad efektiivsemad LED-id traditsioonilised välja ning euroopiumi nõudlus suureneb jälle. pisi|300x300px|50-eurone rahatäht UV-valguse all. Eu3+ ioonid panevad tindi punaselt heledama Pikaajalisi fosfoore, mis sisaldavad Eu3+, kasutatakse teemärgistuste tegemisel ka turvaelementides. Näiteks on Eu3+ ioonid kasutusel EURO rahatähtedel helendava tindi koostises. Vaadates rahatähte UV-valguse all, on näha punaselt helendavaid turvaelemente, nende puudumine aitab võltsitud rahatähti ära tunda.
Euroopium on väga hea neutronite neelaja, seetõttu kasutatakse seda tuumareaktorite kontrollvarraste koostises. Kui reaktoris tahetakse reaktsiooni aeglustada, viiakse vardad sügavamale reaktsioonisegu sisse, siis neeldub varrastel rohkem neutrone.
Viimase aja üks uuemaid avastusi on euroopiumi kasutamine kvantmälukiibi valmistamisel – praegu on seal suudetud andmeid hoida turvaliselt mitu päeva. Niimoodi saaks tulevikus kvantteavet edastada pikkade vahemaade taha kõvakettalaadsel seadmel.
Leiualad ja tootmine
pisi|Monatsiit Euroopium on maakides alati koos teiste lantanoididega ning seetõttu kaevandatakse seda koos nendega. Euroopiumi leidub põhiliselt bastnäsiidis ja monatsiidis, samuti ka lopariidis ja ksenotiimis.
Kõige rohkem on euroopiumi varusid Hiinas, Venemaal ja USA-s. Hinnanguliselt oli 2009. aasta seisuga maapõues euroopiumi veel 0,8 miljonit tonni.
Põhilised euroopiumi tootjad on tänapäeval Hiina ja Venemaa.
1960. aastate lõpus ja 1970. aastate alguses saadi pea kogu toodetud euroopium Californiast Mountain Pass kaevandusest. See kaevandus töötaski põhiliselt euroopiumi saamiseks, seal leiduv bastnäsiit sisaldas 0,1% euroopiumit. 1990. aastatel sai Hiinast suurim haruldaste muldmetallide varustaja – Bayan Obo kaevanduses on hinnanguliselt 36 miljonit tonni haruldaste muldmetallide oksiide ning see on suurime teadaolev leiuala. Bayan Obos on suured bastnäsiidi ja monatsiidi varud ning 0,2% kõigist haruldastest muldmetallidest moodustab euroopium. Teine suur haruldaste muldmetallide leiuala on Venemaal Koola poolsaarel, kus leidub lopariiti. Peale nioobiumi, tantaali ja titaani on seal kuni 30% haruldasi muldmetalle, see on suurim haruldaste muldmetallide leiuala Venemaal.
Tootmine Eestis
Eestis on juba 1970. aastatest toodetud haruldaste muldmetallide ühendeid Sillamäel AS Silmetis. 2011. aasta märtsi seisuga moodustas Eestis toodetud haruldaste muldmetallide toodang 2% koguturust, ülejäänu tootis Hiina. Teiste hulgas toodetakse ka euroopiumiühendeid. Tootmiseks saadakse toorainet Venemaalt Koola poolsaarelt. 2011. aastal sai AS Silmetist USA suurtootja Molycorpi osa, 2016. aastal läks Molycorp aga pankrotti ning selle tütarfirmast Molycorp Silmet AS on nüüd saanud NMP Silmet AS.
Eraldamine
Lantanoidide maagist eraldamiseks ja teineteisest lahutamiseks on välja töötatud mitu meetodit. Meetodivalik sõltub maagi koostisest ja kontsentratsioonist. Enamasti saadakse lantanoidide lahus maaki kõigepealt kuumutades ning seejärel happes ja aluses leotades. Kui lantanoididest on maagis kõige rohkem tseeriumi, siis viiakse Ce(III) üle Ce(IV) vormi ja sadestatakse lahusest välja. Edasi viiakse läbi solvent-ekstraktsioon või ioonvahetuskromatograafia ning seejärel saadakse suure euroopiumisisaldusega proov. Proovis olev Eu(III) redutseeritakse Eu(II) vormi kas tsingi, tsink-amalgaamiga või elektrolüüsiga. Eu(II) keemilised omadused on sarnased leelismuldmetallidega ning seega saab seda sadestada karbonaadina või koos baariumsulfaadiga.
Avastamine
pisi|172x172px|Eugène-Antole Demarçay Euroopiumi avastamise lugu algab teise elemendi – samaariumi avastamisest. Prantsuse keemik Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran väitis 1879. aastal, et on saanud kätte puhta samaariumi. 1886. aastal uuris teine prantsuse keemik Eugène-Antole Demarçay samaariumi proovi spektroskoobiga. Arvatava samaariumi proovi spektris oli aga näha spektrijooni, mis pidid kuuluma teisele elemendile. Demarçay avaldatud tulemused tekitasid lahkarvamusi ning ta mõistis, et vajab paremat tõendit uue elemendi leidmise kohta. 1901. aastal suutiski ta puhastada samaariumi proovist välja puhta euroopiumi. Selleks viis ta läbi korduva samaariumi väljakristallimise magneesiumnitraadiga.
Bioloogiline tähtsus ja toksilisus
Euroopiumil ei ole bioloogilist tähtsust. See on väikese toksilisusega. Selle soolad võivad suukaudsel tarvitamisel olla kergelt toksilised, kuid mõjusid ei ole lähemalt uuritud. Euroopium ei ole looduses ohuks ei loomadele ega taimedele. Metallitolm võib aga põhjustada tule- ja plahvatusohu.
Agenor
Nimi Agenor võib viidata mitmele isikule või objektile.
Sottunga vald
Sottunga on vald ja saarestik Soomes Ahvenamaa maakonnas. Sottungaks nimetatakse ka saarestiku suurimat saart.
Vallas on seisuga 31. jaanuar 2013 ainult 100 elanikku. See on kõige väiksema elanike arvuga vald Soomes. Kõige rohkem elas vallas inimesi 1920. aastatel (u 400). 90% valla elanikest räägib emakeelena rootsi keelt. Sottunga koosneb paljudest saartest, kuid ainult kolm (Husö, Finnö ja Storsottunga) on asustatud. Vald elektrifitseeriti 1959. aastal.
1910. aastad
1910. aastad on ajavahemik 1910. aasta algusest kuni 1919. aasta lõpuni.
Sottunga vald
Valla pindala on 342,44 km², millest 28,04 km² on maismaad, 0,02 km² siseveekogusid ja 314,38 km² merealasid.
Valla vapp võeti kasutusele valla loomisel 1952. aastal. thumb|left|300px|Sottunga valla asukoht Ahvenamaa saarestikus
Külad
Finnö, Husö, Hästö, Mosshaga, Sottunga
Kevadmailane
Kevadmailane (Veronica verna) on rohttaimeliik mailase perekonnast ja teeleheliste sugukonnast.
Laskesport olümpiamängudel
right|180px|Olümpiarõngad right|180px|Laskesport Laskesport on kuulunud kõigi suveolümpiamängude programmi alates moodsa olümpialiikumise sünnist 1896. aasta suveolümpiamängudel Ateenas, välja arvatud 1904. ja 1928. aasta mängud.
Laskmine oli üks üheksast võistlusest, mis toimusid Ateenas 1896. aastal toimunud esimestel kaasaegsetel olümpiamängudel. Varasemate võistluste hulka kuulusid ka mõned võistlused, mida peetakse tänapäeval ebaharilikeks, näiteks tuvide tulistamine 1900. aastal; duell 1906. ja 1908. aastal ning arvukalt sõjaväerelvadega seotud võistlusi. Pärast 1900. aasta mängudel asendati tuvid savist sihtmärkidega. 1907. aastal loodi Rahvusvaheline Laskespordi Föderatsioon (International Shooting Sport Federation – ISSF), mis tõi laskesporti uued standardid. Laskevõistlused toimusid aastatel 1908, 1912, 1920 ja 1924.
Kui laskmine 1932. aastal uuesti olümpiaprogrammi võeti, koosnes see kahest võistlusalast. Sestpeale on alade arv stabiilselt kasvanud, 2000.–2004. aastal oli see esindatud juba 17 võistlusalaga. Alates 2008. aasta mängudest on olümpiaprogrammis 15 ala. "Meeste võistlusteks" tähistatud võistlused olid tegelikult avatud võistlused aastatel 1968–1980 (ja püsside võistlusteni 1992. aastani). Sellistel segavõistlustel võitsid medaleid ka kaks naist: Margaret Murdock, kes sai hõbemedali 50 m püss kolmes asendis (1976), ja Zhang Shan, kes sai kuldmedali jahilaskmise kaarrajal (1992).
Pemba
thumb Pemba on saar India ookeanis. Pemba on Sansibari järel Sansibari saarestiku suuruselt teine saar. Pindala 984 ruutkilomeetrit. Saar on madal, kõrgus kuni 99 meetrit. Kuulub Tansaaniale. Asub 50 km kaugusel mandrist. pisi|left
Laios
Laios oli vanakreeka mütoloogias Teeba kuningas, Oidipuse isa.
Laios oli Labdakose poeg, mistõttu teda ja tema järglasi kutsutakse ka labdakiidideks.
Kui Labdakos suri, oli Laios vaid aastane. Regendiks saanud Lykos korraldas oma venna Nykteusega paleepöörde ja nad pagendasid Laiose. Nykteus sai kuningaks.
Laios kasvas üles Peloponnesoses Elises sealse kuninga Pelopsi juures. Siiski tal vedas: Teeba kuningasugu tabasid suured õnnetused, Nykteuse ja Lykose järglased surid ning Laios sai uuesti Teeba kuningaks.
Laios lubas Pelopsi noorema poja Chrysippose viia Nemea mängudele, kus poiss pidi võistlema. Selle asemel röövis Laios nooruki ja vägistas ta. Vanad kreeklased pidasid kohati Laiost esimeseks pederastiks ja mõne allika järgi nimetasid pederastiat Laiose patuks. Laios viis nooruki Teebasse ja hoidis teda seal vägisi kinni. Selle karistuseks keelasid jumalad tal lapsi saada.
Laios abiellus oma kauge sugulase Iokastega. Laios muutus väga murelikuks, kui Iokaste rasestus, ja läks Teiresiaselt nõu küsima. Ennustaja vastas, et sünnib poeg, kellele on määratud tappa oma isa ja abielluda emaga. Kui laps sündis, sidus Laios tal jalad kokku ja viis mägedesse, lootes, et laps nii peatselt sureb. Mõne allika järgi saatis Hera selle teo eest karistuseks Sphinxi teebalasi kiusama.
Oidipus kohtus enne Teebasse jõudmist ka Sphinxiga ja tappis ta. Laiosel sugulasi ei olnud ja Oidipus valiti uueks kuningaks. Ta abiellus vana kuninga lese Iokastega.
Phoinix
Phoinix oli vanakreeka mütoloogias Foiniikia kuningas, Siidonis valitsenud Liibanoni kuningapaari Agenori ja Telephassa poeg, Europe, Kadmose ja Kilixi vend. ("Iliase" järgi oli ta Agenori ja Telephassa poeg ning Europe, Kadmose ja Kilixi isa.)
Europe oli nii ilus, et temasse armus Zeus. Jumal ilmus tema juurde lumivalge härja kujul, kui Europe sõbrannadega merekaldal mängis. Härg oli väga sõbralik, nii et lõpuks ronis Europe talle selga. Seepeale kihutas härg otse merre ja viis ta endaga.
Agenor saatis oma pojad Europet otsima ja keelas ilma õeta tagasi tulla. Ükski neist ei leidnud Europet. Kilix rändas põhja ja sai kuningaks Kiliikias, mis tema järgi nimetati. Kadmos rändas üle mere läände, jõudis Kreekasse ja sai kuningaks Teebas, mille asutas.
Phoinix rändas lõunasse ja sai kuningaks Foiniikias, mis tema järgi nimetati. Ta resideeris Tüüroses, mis asub Siidonist vaid paarkümmend kilomeetrit lõuna pool. Oma isa surma järel päris ta ka Liibanoni trooni ja ühendas kaks riiki.
Biogeograafia
pisi|Saared on biogeograafia jaoks parimad uurimisobjektid Biogeograafia on teadusharu, mis seletab ja kirjeldab bioloogilist mitmekesisust ajas ja ruumis. Elusloodust käsitletakse paljudel tasemetel – taksonite (peamiselt liikide, aga ka teiste üksuste), ökoloogiliste koosluste ja ökosüsteemide tasemel ning biogeograafia uurib ka eluslooduse komponentide vahelisi seoseid.
Kuulsaim biogeograaf on Alfred Russel Wallace. Taime- ja loomageograafia rajajaks peetakse saksa teadlast Alexander von Humboldti. Tuntud Eesti biogeograafide ja biogeograafiaga tegelenud teadlaste sekka kuuluvad Jaan Eilart, Ülo Mander, Viktor Masing, Meelis Pärtel, Martin Zobel jt.
Kuna biogeograafia paikneb elu- ja maateaduste kokkupuutealal, siis on biogeograafia tihedalt seotud ka teiste teadusharudega, näiteks molekulaarbioloogiaga. Biogeograafias kasutatakse molekulaarbioloogia ja GISi meetodeid ning tulemusi saab rakendada looduskaitse planeerimises.
Kirjeldus
Takson on organismide süstemaatika üksus. Kõige olulisem taksoni tase on liik, mis kujutab endast sarnaste organismide gruppi, mis teiste liikidega ristudes ei anna viljakaid järglasi. Liigid jagunevad omakorda alamliikideks ja teisenditeks. Liigist suuremad taksonid on perekond, sugukond, selts, klass, hõimkond ja riik. Ökoloogiliseks koosluseks nimetatakse eri liikide kogumit ühes geograafilises kohas ehk see koosneb taksonitest, mis asuvad sarnastes keskkonnatingimustes. Ökoloogilisteks kooslusteks võib pidada näiteks taimekooslust niidul või seenekooslust metsas. Nendel kooslustel on tunnuseid, mida taksonitel endil pole. Uuteks tunnusteks on taksonite arv ja jaotus (mitmekesisus) ning biootiliste interaktsioonide intensiivsus.
Kui varem peeti biogeograafiat kirjeldavaks teadusharuks ja ökoloogiat seletavaks, siis tänapäeval loetakse ka biogeograafiat nüüdisaegse metoodikaga seletavaks teaduseks. See, kus keegi elab, ei ole enam biogeograafia põhiküsimus. Biogeograafia esitab küsimusi, mille vastused oleksid seletavad: Mis piirab mingi taksoni levikut? Millal on mingid ökosüsteemid evolutsioonis tekkinud?
Biogeograafia ja ökoloogia on erinevad teadusharud, kuigi neil on ühiseid jooni. Nende teaduste peamiseks erinevuseks on ajalis-ruumiline skaala. Ökoloogia ajaskaala on lühike – uuritakse aasta kuni mõne aastakümne vältel. Ökoloogia uurib ühes ja samas paigas ning ökosüsteemis toimuvaid protsesse.
Kõige paremini saab biogeograafiat uurida saartel. Sealsed elupaigad on tihti palju paremini uuritavad, kuna asetsevad tihedamalt kui maismaa omad. Saared on ideaalsed uurimiskohad ka selle poolest, et nad lubavad teadlastel uurida elupaiku, mis on alles hiljuti asustatud. Uurimistulemusi saavad nad aga kasutada juba maismaa elupaiku uurides. Saartelt võib leida palju erinevaid bioome. Elupaigarikkus saartel aitab saada terviklikumat pilti elupaikade koloniseerimisest.
18. sajand
18. sajandi keskpaigas tegid eurooplased esimesi avastusi, mis aitasid kaasa biogeograafia kui teaduse arenemisele. Nad uurisid maailma ning avastasid selle bioloogilist mitmekesisust. 18. sajandil kujundas loodusuurijate maailmavaadet põhiliselt religioon ja piibel. Carl von Linné, keda tuntakse kui taimeriigi korraloojana, pani 18. sajandil aluse eluslooduse kunstlikule süsteemile ning taimede binaarsele nimetamisviisile ja organisme hakati nimetama perekonna- ja liiginimetuste järgi. Enne tema panust valitses taimestiku mitmekesisuse uurimisel suur segadus. Taimi oli raske omavahel võrrelda, kuna kirjeldati eri tunnuseid ning iseloomustused ei olnud süsteemsed ega kergesti arusaadavad. Linné pööras suurt tähelepanu korra loomisele taimeriigi tundmaõppimisel ning talle oli oluline, et eluslooduse süstematiseerimisel mõistetakse seda ühte moodi. Ta rõhutas looduse muutumatust sellel ajal, milles parajasti elati. Carl von Linné esitas kolm postulaati: 1) mitte mingisuguseid uusi liike meie kaasajal juurde ei looda (Systema Naturae, 1735); 2) mitte kunagi ei juhtu, et üks liik muutub teiseks (Critica botanica, 1737); 3) looduses on liike nii palju kui palju vorme tekitas kõige alguses Lõputu Olevus (Classes plantarum, 1738).
Georges-Louis Leclerc de Buffon pani tähele liikide levimist klimaatiliste muutuste tulemusena. Ta oli esimene, kes nägi, et erinevad organismide grupid elavad erinevates regioonides maailmas. Buffon leidis sarnasusi erinevate regioonide vahel, mis pani teda uskuma, et mingil ajal olid kontinendid omavahel ühenduses. Kuid vesi lahutas mandrid ning see põhjustas erinevusi liikides. Ta hüpoteesid olid kirjeldatud raamatusarjas "Histoire Naturelle, Générale et Particulière". Raamatus väitis ta, et erinevates geograafilistes regioonides esinevad erinevad eluvormid. Buffonil oli Linné omast erinev liikide tekkimise teooria. Ta uskus, et toimus üks liikide loomise sündmus ning et erinevad maailma regioonid olid koduks erinevatele liikidele. Üheks biogeograafia reegliks sai Buffoni seadus (Buffon’s Law), mis ütleb, et sarnase kliima, kuid geograafiliselt isoleeritud alade loodus on erisugune.
18. sajandi lõpus arendas taimegeograafia rajaja Alexander von Humboldt Physique générale kontseptsiooni, mis demonstreeris teaduse ühtsust ja liikide kokkusobivust. Humboldt andis esimesena oma panuse empiirilistele andmetele biogeograafia teaduses. Ta jälgis oma reisil erinevusi nii kliimas kui ka taimestikus. Humboldt jagas maailma regioonideks – troopiliseks, mõõdukaks ja arktiliseks. Nende regioonide piires oli sarnane taimestik. Lõpptulemusena võimaldas regioonide määramine luua Humboldtil isotermi kontseptsiooni, mis aitas teadlastel näha elu mustreid erinevates kliimades.
Augustin Pyrame de Candolle andis samuti oma panuse biogeograafiasse. Ta täheldas liikidevahelist konkurentsi ja erinevusi, mis mõjutasid elu mitmekesisuse avastamist.
19. sajand
pisi|Darwini vindid arenesid kõik ühest liigist, kuid kohastusid uutele tingimustele erinevalt 19. sajandil aitas biogeograafia arendamisele kaasa Charles Lyell, kes arendas edasi uniformismi teooriat. Selle kohaselt ei kujundanud maailma üks katastroofiline sündmus. Maad kujundasid hoomamatult aeglased muutused, mida võime näha tänapäeval meie ümber. Vihm kulutab mägesid ning samal ajal sulanud kivim kerkib ülespoole tekitades uusi mägesid. Maad kujundavad protsessid on ajas ühtlased. Charles Lyell uskus, et Maa ajalugu on ääretult pikk ning sihitu ning et ka elu ajalugu on samasugune. Charles Lyelli uniformism mõjutas tugevasti Charles Darwini evolutsiooniteooria arengut.
Charles Darwini olulisemaks uurimiskohaks olid Galápagose saared. Galápagose saartel nägi Darwin vinte, kes erinesid üksteisest vaid noka suuruse ja kuju poolest. Darwin tutvustas loodusliku valiku teooriat, mis oli vastuolus varem aktsepteeritud ideega, et liigid on stabiilsed või muutumatud. Ta töötas välja mehhanisme, et kirjeldada evolutsiooni. Darwini mõjukad ideed sisaldasid teooriate arengut, mis käsitlesid olelusvõitlust ja looduslikku valikut. Tema teooriad võimaldasid tulevastel teadlastel edasi arendada ideid organismide geograafilise leviku kohta maailmas.
Alfred Russel Wallace uuris 19. sajandi keskpaigas taimede ja loomade levikut Amazonase madalikus ja Malai saarestikus. Tema uurimistöö oli vajalik biogeograafia edasiseks arenguks. Wallace’it nimetatakse ka biogeograafia isaks. Ta juhtis välitöid, mille eesmärgiks oli uurida tuhandete liikide harjumusi, paljunemist, toitumiskäitumist ja rände tendentse. Ta uuris liblikate ja lindude levikut, kus võrdluses olid geograafilise barjääri olemasolu ning selle puudumine. Oma tähelepanekutest võis ta järeldada, et kogukonnas esinev organismide arv on sõltuvuses toiduvaru kogusest konkreetses elupaigas. Wallace uskus, et liigid on liikuvad ning reageerivad nii biootilistele kui ka abiootilistele teguritele.
pisi|350px|Fossiilide jaotus Pangea hiidmandril Wegeneri järgi
20.–21. sajand
1912. aastal tutvustas Alfred Wegener mandrite triivi teooriat, kuid see võeti laiemalt kasutusele alles 1960ndatel. Mandrite triivi teooria oli biogeograafias murranguline, kuna see muutis inimeste mõtlemist liikidest ja nende levikust maailmas. Wegener esitas hüpoteesi, et kunagi eksisteeris hiidmanner Pangea, mis aga lagunes ning seejärel toimus mandrite triiv ookeanilisel koorel. Mandrite triiv oli tänapäevasele laamtektoonika aluseks.
Robert H. MacArthur ja Edward O. Wilson lõid 1967. aastal saarte biogeograafia teooria ning kirjutasid selle kohta ka raamatu "The Theory of Island Biogeography". Teooria põhineb esimese populatsiooniökoloogia printsiibil ja geneetikal, et seletada kuidas saare kauguse ja pindala kombineerimine reguleerib tasakaalu immigratsiooni ja liikide väljasuremise vahel.
Klassikaline biogeograafia on laienenud tänu molekulaarsüstemaatika arengule ning on tekkinud ka uus uurimissuund fülogeograafia. See areng võimaldas teadlastel testida teooriaid populatsioonide päritolu ja leviku kohta.
Temporoloogia
Temporoloogia on teadusharu, mis tegeleb aja fenomeni interdistsiplinaarse uurimisega.
Tsvana keel
Tsvana keel (tsvana Setswana) on bantu keel, mida kõneletakse Aafrika lõunaosas Botswanas (enamuskeel) ning Lõuna-Aafrika Vabariigi Loodeprovintsis (enamuskeel) ja Põhja-Kapimaa provintsis, aga ka Namiibias ja Zimbabwes.
Tsvana keel on Botswana üks kahest ja Lõuna-Aafrika Vabariigi üks üheteistkümnest ametlikust keelest.
Tsolgo aheljärvestik
Tsolgo aheljärvestik on järvestik Võrumaal Võru vallas Tsolgo, Pille ja Lauga küla aladel. Järvestik on loode-kagusuunaline ja jääb Võru linnast umbes 11–12 km kirdesse.
Tsvana keel
Kõnelejate koguarv on umbes 4 miljonit, neist Botswanas on umbes 1,5 miljonit.
Tsvana keel kasutab ladina kirja.
1900. aastad
1900. aastad on ajavahemik 1900. aasta algusest kuni 1909. aasta lõpuni.
Urk
Urk on linn Hollandis Flevolandi provintsis.
Urki on kirjalikult esimest korda mainitud 10. sajandil, kui piirkond oli veel saar.
Enne Flevolandi asutamist kuulus Urk aastatel 1792–1950 Põhja-Hollandi ja 1950–1986 Overijsseli provintsi.
Peamine majandusharu on kalandus.
Alma Kraas
Alma Kraas (sünninimi Preimann; 17. märts 1900 Märjamaa – 20. märts 2006 Riisipere) oli eesti pikaealine.
Urk
pisi|tühi|Urki sadam
Alma Kraas
Kraas oli Vaimõisa kutsari tütar. Õppis Märjamaa kihelkonnakoolis. Läks pärast Esimest maailmasõda Tallinna kirikuõpetaja juurde teenijaks. Töötas ka müügiagendina Viru tänavas Gutkini kaubanduskontoris. 1929. aastal Alma abiellus ning asus koos mehe Jüriga elama Lillekülla.
Suviti elas ta kuni 80-aastaseks saamiseni maal, Riisipere lähistel. Oma pikaealisuse saladuseks pidas ta loodusearmastust. Talle on kogu elu meeldinud viibida looduses, teha aiatöid, käia seenel ja marjul.
2006. aastal oli ta Tallinna vanim elusolev inimene ning Eestis vanuselt teine Elisabet Pärksoni järel. Et Kraas oli sundüürnik, elas ta oma viimased eluaastad (alates 2004. aasta sügisest) linna poolt antud munitsipaalkorteris.
1890. aastad
1890. aastad on ajavahemik 1890. aasta algusest kuni 1899. aasta lõpuni.
Maateaduste mõisteid (K)
Sellele leheküljele on koondatud lingid maateaduslikele artiklitele, mille pealkirjad algavad K-tähega.
Muusikaalbum
Albumi all mõistetakse muusikas muusikapalade kogumikku, mis on salvestatud ühele helikandjale (nt vinüülplaadile, helikassetile, laserplaadile) või mida levitatakse tervikuna digitaalselt.
Muusikaalbumi juurde kuulub tavaliselt iseloomulik kaanepilt ja kirjalikud andmed albumi kohta (esitaja(d), lugude pealkirjad jne).
Album võib olla salvestatud stuudios (stuudioalbum) või publikuga kontserdil (kontsertalbum). Omaette albumite grupiks peetakse kas ilmunud singlitest või teistel albumitel välja antud lugudest kokku pandud albumid (compilation album).
Albumi mõiste ajalugu
Alates 19. sajandi algusest tähendas "album" muusikas noodikogumikku lühipaladega.
Hiljem, 78 rpm pöörlemiskiirusega grammofoniplaatide, mille kummalegi poolele mahtus vaid üks lugu, kasutuseletuleku perioodil hakati panema mitut mõtteliselt omavahel seostatavat (sama esitaja vms.) plaati ühte karpi või köideti nende ümbrikud raamatusarnasteks albumiteks.
Kui sai võimalikuks suurema salvestusmahuga ehk kauamängivate (long play, LP) heliplaatide valmistamine, hakati ühel kauamängival LP-plaadil olevate lugude kogumit samuti nimetama albumiks. Seda soodustas asjaolu, et kauamängivate vinüülplaatide kasutuselevõtmise algusaegadel võis paralleelselt müüki ilmuda ka vastav 78 rpm plaatide kogum ehk album.
Kauamängivaid LP-heliplaate ehk albumeid võidi omakorda panna kokku kogumikeks (box).
Albumi mõiste kandus hiljem üle ka teistele uutele helikandjatele, näiteks helikassettidele ja laserplaatidele, aga ka MP3-failide kogumikele ja muudele digitaalsetele helifailide formaatidele.
Muusikaalbumid Suurbritannias
Vastavalt Suurbritannia muusikaedetabeli reeglitele peab albumil olema vähemalt neli lugu või lugude kogupikkus olema vähemalt 20 minutit. Albumist lühemaid kogumikke nimetatakse singliteks või Extended Play-deks (EP).
Frode Grytten
thumb|Frode Grytten Frode Grytten (sündinud 11. detsembril 1960) on norra kirjanik ja ajakirjanik. Ta kirjutab peamiselt uusnorra keeles.
Frode Grytten on üles kasvanud tööstuslinnas Oddas.
Eesti keeles on Maarja Siineri tõlkes ilmunud novellikogu "Mesilastaru laul", mis võitis Brage kirjandusauhinna (Brageprisen). Novellikogu oli ka Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna kandidaat ning see lavastati teatris.
Frode Grytteni luule ja novellid on ilmunud kogumikes. Tema teoseid on tõlgitud rootsi, taani, soome, saksa, hollandi, albaania, horvaadi ja hiina keelde.
Ajakirjanikuna on ta peamiselt töötanud Bergeni kohalikus ajalehes Bergens Tidende, kuid kirjutanud ka üleriigilisele lehele Dagbladet.
Judah P. Benjamin
Judah Philip Benjamin (6. august 1811 – 6. mai 1884) oli USA ja Suurbritannia poliitik.
Ta oli teine juudist Ameerika Ühendriikide senaator ja esimene Põhja-Ameerika riigi (Ameerika Riikide Konföderatsiooni) valitsuse juudist liige.
Ta oli ainus Konföderatsiooni valitsuse liige, kes suutis vältida vangistamist ja maalt põgeneda.
Novoestonija
pisi|Novoestonija (mai, 2013) Novoestonija (ukraina keeles Новоестонія, krimmitatari keeles Novoestoniya) on küla Krimmi vabariigis Krasnogvardiiske rajoonis; ajalooline eestlaste küla (vaata Eestlased Krimmis).