cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Astmerida
Näiteid
Eksponentrida on eksponentfunktsiooni Taylori rida See rida koondub tervel komplekstasandil.
Upninkai
Upninkai on küla Leedus Jonava rajoonis, Upninkai valla halduskeskus. Külas on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on sealne 1845. aastal valminud kirik.
Astmerida
Näiteid
Siinuse Taylori rida on See rida koondub tervel komplekstasandil.
Upninkai
Upninkaid on kirjalikes allikates esimest korda mainitud 1442. aastal Kristinas Astikase testamendis. Küla järgmiseks omanikuks sai tema poeg Radvila Astikas, Radziwillide suguvõsa esiisa. Tema lasi aastal 1477 sinna esimese kiriku ehitada. Aastal 1650 läks see kirik kalvinistide valdusse, nii püstitati sinna aastal 1717 ka katoliku kirik.
Kuigi Upninkai alevi staatust ei saanud, olid seal siiski nii kõrts kui ka turg. Valdav osa sealsetest hoonetest ehitati Nõukogude perioodil.
Astmerida
Näiteid
Kõik ülaltoodud näited on ühtlasi näited Maclaurini ridadest.
Karburaator
pisi|Karburaator Solex H30 Karburaator on bensiinimootorite segu valmistamise seade, kus sisenev õhuvool imeb kaasa kütuseseguks paraja hulga bensiini. Karburaator on sisepõlemismootori kütusesüsteemi osa. Karburaatoril on liigutatav klapp, millega muudetakse mootorisse imetava segu hulga kaudu mootori võimsust.
Viimasel ajal on karburaatori asemel süsteem elektriga käitatavast pumbast, mis kokkuvõttes tagab täpsema segu koostise.
Linda Howard
Linda Howard (sündinud 3. augustil 1950 Alabamas) on ameerika kirjanik. Praegu elab ta Alabama osariigis Gadsdenis koos abikaasa Gary F. Howingtoni ja kahe kuldse retriiveriga. Linda Howard on Ameerika Ühendriikide enimmüüdud romantika ja põnevuse raamatu žanri autor. Lindal on olemas ka enda blogi.
Lapsepõlv
Linda Howard teab, et ta on sündinud kirjanikuks. Ta kirjutas oma esimese raamatu üheksa-aastaselt. Linda ema luges talle raamatuid juba imikust saadik, kuid mõnikord polnud ta emal aega lugeda ning Linda oli pettunud, et ise lugeda ei osanud. Frustratsioon oli Linda ‘’Howard’’ ’ i jaoks suurepärane motivaator, kuna ta õppis lugema nelja-aastaselt. Ta hakkas kirjutama üheksa-aastaselt ning luges kooli raamatukogust kõike, mida lugeda soovis. Kui ta ei leidnud midagi lugeda siis kirjutas ta selle ise.
Tema hariduslik taust oli lihtsalt lugemisoskus ja janunemine enama järele. Linda käis väikeses maakoolis, kus kõik õpetajad tundsid teda tema tööpõhimõtte järgi. Esimesel koolipäeval luges Linda kõik õpikud kaanest kaaneni läbi ning ülejäänud kooliaasta luges ilukirjanduslikke raamatuid. Õpetajad lubasid Lindal enda haridus kava määrata ja lugeda kõike, mida ta soovis, kuna tundides tehtud testid olid tal sooritatud hästi.
Kirjaniku elu algus
Linda Howard hakkas kirjutama üheksa-aastaselt ja harjutas kakskümmend aastat, enne kui arvas, et on piisavalt hea esitamaks oma kirjutisi.
Tema käsikirja müüdi, aga ta esitas selle vaakumis, teades avaldamisest mitte midagi. Ennäe imet, RWA (Romance Writers of America) asutati peaaegu täpselt samal ajal, kui ta oma esimese raamatu maha müüs. RWA kaudu kohtus Linda mõne oma kallima sõbrannaga, sealhulgas Iris Johansen’iga, kes andis talle parimaid nõuandeid, mida ta eales saanud oli. Linda rääkis talle oma ,,DREAM MAN’’ süžeest, mille kavatses kirjutada Silhouette'ile. Irise nõuanne oli: "Ära raiska suurt raamatu süžeed lühema raamatu peale." Tal oli täpselt õigus. Kategooria raamatu ruumipiirangud oleksid takistanud tal sisu kirjutada nii, nagu seda teha oli vaja. Linda kirjutas ,,DREAM MAN’’ taskuraamatutele ning see oli tema esimene raamat, mis jõudis New York Timesi bestsellerite nimekirja.​​
Tema takistused olid samad, mis igal algajal kirjanikul. Ta pidi õppima süžeed, üleminekuid ja kõiki kirjanikuks olemise mehaanilisi tegevusi. Lindal on alati olnud inglise keele oskus suurepärane, kuid Leslie Wainger’i esimest toimetatud käsikirja läbi lugedes, õppis ta kirjutamise kohta rohkem, kui koolis õppinud oli. See ei olnud niivõrd takistus,vaid pigem võimalus. See, mida ta kirjutab, polnud kivisse raiutud; alati on arenguruumi ning ta lootis, et ta ei lõpeta kunagi õppimist. Kuna ta müüs oma loomingut esimest korda samal ajal, kui RWA asutati, pole need kaks peaaegu omavahel üldse seotud. Linda liitus RWA-ga, kuna ta tundis vajadust luua kontakti teiste kirjanikega.
Isiklikku
Linda Howard töötas seitseteist aastat veofirmas, kus ta õppis palju inimkäitumise kohta. Seal töötamine oli tema jaoks hea otsus. Ta kirjutas jutte, mida ta nautis ning ühel päeval otsustas ta avaldada oma teose, vaadates kas ta oli piisavalt hea. Ta oli. Sellest ajast saadik on ta kirjutanud üle 60 raamatu, mida ta on väljastanud. Täpset raamatute arvu ta ei tea, sest see pole talle oluline.
Linda on olnud abielus nelikümmend kaks aastat. Ta armastab oma perekonda ja sõpru, koeri ja kolledži jalgpalli, millel on kahjuks kõigi spordialade lühim hooaeg.
Ta elab ilusas Kirde-Alabamas, kus on mäed ja jõed ning laamad ja kahjuks ka lehmad, kelle fänn ta pole.
Linda on käinud Kanadas ja Euroopas, ta on olnud kruiisidel, seisnud aktiivse vulkaani äärel ja kõike muud. Ta arvas ka, et tema elu on hea.
Looming
Enne kirjanikuks saamist oli ta kirglik lugeja ja talle meeldis Margaret Mitchelli "Tuulest viidud". Pärast 21 aastat oma rõõmuks lugude kirjutamist esitas ta avaldamiseks oma tehtud romaani, mis sai väga edukaks.
Iga tema raamat on erinev. Tegelastest juhitud sisu ei nõua nii palju uurimistööd kui tegevusest juhitud sisu. Samuti ei ole sündmuslik areng tingimata sujuv. Tal on olnud ideid, mida tuleb mitu aastat seedida, enne kui need saavad raamatuteks saamiseks piisavalt läbimõeldud. Tegelik kirjutamine võtab Lindal aega tavaliselt kaks või kolm kuud, kuid uurimistöö võtab aega aasta või rohkemgi.
Viited
​​
Arnold Jannus
Arnold Jannus (27. mai 1919 Petrograd – 26. märts 2015) oli eesti arstiteadlane, Tartu Ülikooli professor.
Ta õppis Rakvere Õpetajate Seminari algkoolis ja Tartu Õpetajate Seminari algkoolis ning lõpetas aastal 1938 Tartu Poeglaste Gümnaasiumi. Samal aastal asus ta õppima Tartu Ülikooli arstiteaduskonda.
Aastal 1941 evakueerus tema perekond Nõukogude tagalasse. Aastal 1942 astus ta Punaarmeesse, kus tegutses Eesti Laskurkorpuses sõjaväevelskrina nooremleitnandi auastmes sanitaarrühma komandörina. Aastal 1945 astus ta uuesti Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1949 arstina. Aastal 1952 kaitses ta väitekirjaga "Immuunsuse uurimine kõhutüüfuse vastu vaktsineerituil" meditsiinikandidaadi kraadi. Aastal 1967 kaitses ta väitekirjaga "Poliomüeliidi ja poliomüeliiditaoliste haiguste epidemioloogiliste ja laboratoorsete uurimiste alaseid materjale Eesti NSV-s" meditsiinidoktori kraadi. Aastal 1968 sai ta professori kutse.
Ta töötas aastal 1946 (õppimise ajal) Tartu Linna I Polikliinikus pediaatri kohusetäitjana ja määrati samal aastal Tartu riikliku sanitaarinspektori kohale. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta lühemat aega Tartu Riikliku Ülikooli nakkushaiguste ja mikrobioloogia kateedris vanemõpetajana ning Tartu Linna Onkoloogia Dispanseris röntgenoloogina. Aastatel 1954–1977 töötas ta Tallinna Epidemioloogia, Mikrobioloogia ja Hügieeni Teadusliku Uurimise Instituudi direktorina. Aastatel 1977–1988 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli hügieeni ja tervishoiuorganisatsiooni kateedri juhataja ja professorina, 1988–1992 samas kateedris professori-konsultandina.
Isiklikku
Tema isa Eduard Jannus oli enne sõda sekretär, sõja ajal Punaarmee sõjaväeprokurör, prokurör oli ta ka pärast sõda Eesti NSV-s. Tema õde Lii Jannus-Pruljan (1929–2020) oli kopsuarst.
Alexander Wilson (kirjanik ja luuraja)
Alexander Wilson (24. oktoober 1893 Dover – 4. aprill 1963 Ealing) oli inglise kirjanik, luuraja ja MI6 ohvitser.
Wilson sündis Doveris iirlannast ema ja inglasest isa pojana. Tema lapsepõlves järgnes perekond perepeale Mauritiusele, Singapuri, Hongkongi ja Tseilonile. Wilson sai hariduse St Josephi kolledžist Hongkongis ja St Bonifatiuse katoliiklikust kolledžist Plymouthis.
1925. aastal asus Wilson tööle Punjabi Ülikooli Islamia kolledži Inglise kirjanduse professorina, 1928. aastal sai temast sama kolledži juhataja, kuni ametist loobumiseni 1931. aastal, mil ta asus tööle ajalehetoimetajana.
Wilson oli neli korda abielus, mõnikord ka üheaegselt enam kui ühes abielus. Wilson suri südamerabandusse 4. aprillil 1963 ja on maetud Miltoni kalmistule Portsmouthis. Tema hauasammas on ühe jala kaugusel kolleegist MI6 agendi kaptenleitnant Lionel Crabbi kalmust.
Spiooniromaanid
Alexander Wilson kirjutas ja avaldas 3 teadusteost ja 21 spiooniromaani, 4 romaani on säilinud käsikirjas. Võimalik, et paljude Wilsoni teoste peategelased, näiteks agent Hugh Shannon ja luureülem Sir Leonard Wallace – James Bondi ja M-i prototüübid – tuginesid Wilsoni enda spioonikärjäärile.
Nabala kool
Kool on tegutsenud ka algkoolina.
Pilzno
Pilzno on linn Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Dębica maakonnas, Pilzno valla halduskeskus. Pilzno asub Dębicast ligi 12 km edelas.
Esimest korda on Pilznot ürikutes mainitud 1105. aastal. Magdeburgi linnaõigused sai Pilzno 1354. aastal.
Pilzno kuulus aastatel 1975–1998 Tarnówi vojevoodkonna koosseisu.
George Sand
pisi|George Sand ([[Nadari 1864. aasta dagerrotüüp)]] George Sand [] (kodanikunimega Amantine [ka Amandine] Lucile Aurore Dupin; 1. juuli 1804 Pariis – 8. juuni 1876 Nohant-Vic, Indre'i departemang) oli prantsuse kirjanik.
Bahtõn (Murovani Kurõlivtsi rajoon)
Bahtõn (ukraina keeles Бахтин) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Murovani Kurõlivtsi rajoonis. Elanike arv on 482. Pindala on 1,729 km².
Atmosfääri koostis
Atmosfääri koostis on planeedi atmosfääri keemiline koostis. See seisneb sellest, milliste ainete (peamiselt gaaside) segu on mingi planeedi atmosfäär on ja kui suur on iga aine (gaasi) osatähtsus.
Maa atmosfääri koostis
pisi|Kuiva õhu koostis Maa atmosfäär koosneb peamiselt gaasidest ja lisanditest (tolm, veetilgad, jääkristallid, mere soolad, põlemissaadused).
Atmosfääri moodustavate gaaside kontsentratsioon peaaegu ei muutu. Erandiks on vesi (veeaur; H2O) ja süsihappegaas (CO2).
Peale tabelis toodud gaaside esinevad atmosfääris vääveldioksiid SO2, ammoniaak NH3, vingugaas СО, osoon O3, süsivesinikud, vesinikkloriid HCl, vesinikfluoriid HF, elavhõbeda aur Hg, jood I2, ka lämmastikmonooksiid NO ja väikeses koguses teisi gaase. Troposfääris esineb ka pidevalt suures koguses tahkeid ja vedelaid osakesi (aerosoole).
Valeri Venediktov
Valeri Nikolajevitš Venediktov (vene keeles Валерий Николаевич Венедиктов; 13. juuni 1924 Taškent – 30. november 1995 Tšeljabinsk) oli vene tankikonstruktor. Kindralleitnant (1985).
1975. aastal anti talle kindralmajor-inseneri auaste.
1960. aastatel oli ta tanki T-62 peamisi väljatöötajaid. Tema juhtimisel loodi raketitank IT-1 ja keskrasketank T-72.
Paulus (täpsustus)
Pauluse nime on kandnud mitu pühakut:
UNESCO maailmapärand Valgevenes
Valgevene alal on UNESCO maailmapärandi nimistus neli objekti ja viis objekti kandidaati.
Nimistusse on kantud:
Kärestikulutikas
Kärestikulutikas (Aphelocheirus aestivalis) lutikaliste alamseltsi kuuluv putukaliik.
Ta elab vooluvekogudes. Liigub mööda põhja ja ujub tavaliselt põhja lähedal.
Nechanice
Nechanicet on esmamainitud 1228. aastal. Nechanice sai linnaõigused 1867. aasta juulis, kuid kaotas need 1949. aastal. 20. märtsil 1992 sai Nechanice linnaõigused tagasi.
Nechanices on sündinud Tšehhi ja Tšehhoslovakkia poliitik ning ökonomist Alois Rašín (1867–1923).
Nīkrāce vald
pisi|Valla maastik Nīkrāce vald (läti keeles Nīkrāces pagasts) on vald Lätis Kuldīga piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Skrunda ja Rudbārži vallaga, Lõuna-Kuramaa piirkonna Kalvene ja Embūte vallaga ning Salduse piirkonna Nīgrande ja Pampāļi vallaga.
Valla pindala on 133,9 km². 2011. aasta seisuga elas seal 650 inimest. Valla keskuseks on Dzelda küla. Piirkonna Nīkrāce teeninduspunkti vanem on Ilona Rītiņa.
Ajalugu
Nīkrāce valla maad kuulusid 19. sajandil mitmele mõisale. Seal asusid Alturpe mõis (Alturpen), Dižvormsāte mõis (Groß-Wormsahten), Briņķi mõis (Brinkenhof), Lēnase mõis (Lehnen), Lieldzelda mõis (Groß-Dselden), Mazdzelda mõis (Klein-Dselden), Lielnīkrāce mõis (Groß-Niekratzen) ja Tukumsi mõisa (Tuckumshof) maad. Aastani 1925 kandis vald Briņķi valla nime. Aastal 1935 oli valla pindala 91,6 km² ja seal oli 1784 elanikku.
Aastal 1945 moodustati vallas Nīkrāce, Lieldzelda ja Varoņi külanõukogud, aga aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Nīkrāce külanõukoguga Varoņi ja Lēnase külanõukogud. Aastal 1959 liideti külanõukoguga Rudbārži külanõukogu Nīkrāce sovhoosi maad. Aastal 1966 liideti Rudbārži sovhoosi kuulunud alad Rudbārži külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulus vald Skrunda piirkonda, aastal 2021 liideti see aga Kuldīga piirkonnaga.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Imuļi ehk Lēnase linnamägi, Lēnase kõrts, Lēnase muinaskalmed, Lēnase katoliku kirik ja selle orel, Dzelda ehk Dzelzgale linnamägi, Vormsāte linnamägi ning Nīkrāce ehk Upenieki linnamägi. Kohaliku kaitse all on Namdari mäe linnamägi.
Loodus
Looduskaitse all on Lēģernieki paljand, Eži remmelgas, Šķērvelise rahn, Šķērvelise hiidrahn, Šķērvelise alamjooksu dolomiidipaljandid, Sudmaļkalni hiidrahn, Sudmaļkalni ehk Nīkrāce rahn, Zoslēni paljand ja Ātraiskalns, lisaks veel arvukalt nimetuid põlispuud. Valla idaosa jääb Venta ja Šķērvelise oru hoiualale.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 580 lätlast, 10 venelast, 12 valgevenelast, 6 ukrainlast, 4 poolakat ja 32 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Dondușeni
Dondușeni asula tekkis seoses samanimelise raudteejaama rajamisega Bălți–Ocnița raudteeliinil 1893. aastal. Linnaõigused anti Dondușenile 1957. aastal.
Králíky
Králíky (saksa keeles Grulich) on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Ústí nad Orlicí ringkonnas. Králíky asub Poola piirist 3,5 km kaugusel, Ústí nad Orlicíst umbes 30 km idakirdes ja Pardubicest ligikaudu 72 km idas.
Králíky asub merepinnast 550 meetri kõrgusel.
Králíky vanalinn on alates 1990. aasta novembrist ajalooline linnakaitseala.
Králíkyt on esmamainitud 1367. aastal.
Eesti Konjunktuuriinstituut
Asutuse ajalugu ulatub 1934. aastasse, mil majanduslike küsimuste uurimiseks asutati Konjunktuuriinstituut, mille alalised liikmed olid Majandusministeerium, Põllutööministeerium, Välisministeerium, Tartu Ülikool, Eesti Pank, Pikalaenu Pank, Kaubandus-tööstuskoda, Eesti Maapank, Põllutöökoda. Veel olid instituudil toetajad liikmed, teaduslikud korrespondendid ja korrespondendid. Aastal 1940 lõpetas instituut tegevuse.
Instituudi ülesanded olid eeskätt:
a) Eesti majanduse seisukorra igakülgne selgitamine ja objektiivne hinnang;
c) järjekindla jooksva informatsiooni korraldamine majanduslikkude küsimuste, eriti tootmise ja turundamise olukorra kujunemise kohta valitsemisasutiste kui ka eramajanduse ringkondade kasutamiseks;
d) eriuurimuste korraldamine aktuaalsemate majanduslikkude probleemide lahendamiseks.
Instituudil oli põllumajandus- ja majandussektsioon.
Instituut andis välja ajakirju Konjunktuur ja Majandusteated.
Lokuta algkool
Lokuta algkool oli algkool Järva maakonnas Lokuta külas.
Kool avati 1920 Lokuta mõisa peahoones. Kool suleti 1970. aastatel. 1976 alustas mõisa peahoones tegevust Lokuta lasteaed.
Narva Paplimäe Kool
Narva Paplimäe Kool oli erivajadustega õpilaste põhikool Narva keskosas Kalevi linnaosas aadressil Aleksander Puškini tänav 31.
Õppetöö toimus vene keeles lihtsustatud õppekava järgi.
Kooli sihtrühm oli psüühikahäiretega lapsed.
Õpilaste arv aastati:
Koolis oli õmblusklass ning puutöö- ja lukksepatöökoda.
Varem kandis kool nime Narva Erikool (Нарвская спецшкола), koolis õppis umbes 300 õpilast. Hiljem oli kooli nimi Narva Abikool (Нарвская Вспомогательная школа). Alates 5. märtsist 2003 kandis kool nime Narva Paplimäe kool.
14. veebruaril 2008 tegi Narva Linnavolikogu otsuse, mille kohaselt Paplimäe kool lõpetas oma tegevuse pärast liitumist Narva Paju Kooliga 31. augustil 2008.
Mõisavald
Mõisavald oli 17. sajandil Eestis ja Lätis haldusüksuseks muutunud mõisa ümbritsev talupoegadega asustatud mõisa territoorium ning mõistet mõisavald kasutati eraldamaks talupoegade elamispiirkondi mõisaomanike kasutatud mõisasüdamest, kus asusid häärber ja mõisa abihooned.
Mõisavalda nimetati eesti keeles lühidalt vallaks. Vald tänapäevases mõistes kui haldusüksus loodi Eestimaal juriidiliselt 1816. a talurahvaseadusega, Liivimaal 1819. aastal kehtima hakanud talurahvaseadusega, Kuramaa kubermangus aastal 1817. Valla kui talurahva omavalitsusüksuse tekkimine algas koos vallakohtu moodustamisega, kuid vald (seaduse sõnastuses möisakoggodus) jäi endiselt mõisniku kontrolli alla. Mõisniku meelevallas oli valla üldkoosoleku kokkukutsumine ja mõisnik kinnitas ka vallakoosoleku otsused. Valla tähtsaim ametimees oli vallatalitaja, kes teostas ka kõik arve- ja kirjavahetuse ning vallaelanike registreerimise ja liikumistearvestuse.
Mõisa haldusvõim valla üle kadus alles 1866. aasta vallaseadusega ja asendati Venemaa keisririigi asutuste järelevalvega. Vallaseaduse alusel 1866. aastal moodustatud valdade piirid ei kattunud paljudel juhtudel endiste mõisapiiridega, sest mitmed väiksed mõisapiirkonnad liideti järgnevalt üheks vallaks.
Kurt Redel
Kurt Redel (8. oktoober 1918 Wrocław – 12. veebruar 2013 München) oli saksa flötist ja dirigent.
Ta oli Salzburgi Mozarteumi ja Detmoldi muusikakõrgkooli õppejõud. 1952. aastal asutas ta kammerorkestri Collegium Pro Arte, millega salvestas mitmeid heliplaate, peamiselt Bachi, Telemanni, Haydni ja Mozarti loomingut.
Luis Alberto Romero
Luis Alberto Romero Alconchel (sündinud 28. septembril 1992 San José del Valles) on hispaania jalgpallur. Ta mängib Itaalia kõrgliiga klubis Rooma Lazio poolkaitsjana.
Koondisekarjäär
Hispaania rahvuskoondises tegi ta debüüdi 11. novembril 2017 sõprusmängus Costa Rica vastu.
Darien
Darien on linn USA-s Connecticuti osariigis Fairfieldi maakonnas. Linn asub Long Islandi väina kaldal.
Keskmise sissetuleku poolest elaniku kohta on Darien üks Connecticuti osariigi jõukamaid linnu.
Haisuseen
Haisuseen (Hodophilus) on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Bob Ross
Robert Norman Ross (enam tuntud nime all Bob Ross; 29. oktoober 1942 Daytona Beach, Florida – 4. juuli 1995 New Smyrna Beach, Florida) oli USA kunstnik ja telesaatejuht. Ta juhtis telesaadet "The Joy of Painting" (1983–1994).
Noorukina hoolitses Ross vigastatud loomade eest, kelleks olid teiste seas vöölased, maod, alligaatorid ja oravad. Hiljem näidati ühte oravat tema telesaate mitmes episoodis. Tal oli poolvend Jim, keda ta mainis oma saate tegemisel. Ross langes 9. klassis koolist välja. Koos isaga puusepana töötades kaotas ta osa vasakust nimetissõrmest. See väike puue ei mõjutanud seda, kuidas ta maalimisel oma paletti hoidis.
Ta tegi priimamaale.
Ta suri 52-aastaselt lümfoomi, mis diagnoositi tal 1990. aastate alguses.
Harilik selgsõudur
Harilik selgsõudur (Notonecta glauca) lutikaliste alamseltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Delphin
Delphin oli Saksamaa väikeallveelaevade klass Teise maailmasõja ajal. Enne maailmasõja lõppu jõuti ehitada kolm prototüüpi.
Dzelda
Dzelda (ka Dizdzelda, Lieldzelda) on küla (lielciems) Lätis Kuldīga piirkonnas, Nīkrāce valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 105 meetri kõrgusel samanimelise jõe kaldal.
Külas on vabaajakeskus, raamatukogu, postkontor ja Nīkrāce põhikool.
Dzeldat on kirjalikes allikates esmamainitud 1253. aastal Tänapäevane asula on tekkinud Dizdzelda mõisa (Groß-Dselden) juurde. Asula hakkas kasvama teise maailmasõja järel, mil sinna viidi üle Nīkrāce külanõukogu keskus ja külast sai Nīkrāce sovhoosi keskasula. Aastail 2009–2021 kuulus küla Skrunda piirkonda.
2015. aastal oli külas 335 elanikku, 2019. aastal 305. pisi|tühi|Dzelda
Sõjaelevant
Sõjaelevant oli elevant, kes püüti kinni, taltsutati ning treeniti tsiviil- ja sõjalistel eesmärkidel.
Elevant on ainus loom, keda inimkond on järjekindlalt ja laiaulatuslikult olulise võitlejana kasutanud. Hobuseid on kasutatud pigem sõdurite või koorma kandmiseks. Sõjakoerad olid mõnes konfliktis kasutusel, kuid ei mõjutanud eriliselt lõpptulemust. Põhiline erinevus on selles, et hobused ja koerad on koduloomad, sõjaelevandid aga metsloomad. Igat elevanti püüti kinni ja treeniti spetsiaalselt.
Treenitud elevandid aitasid inimesi ka muudel viisidel. Tänu elevandi tugevusele suudab ta raskeid palke või kive kergelt tee pealt ära lükata või töökohale tirida. Nende tohutu isu kahandab tihedat lehestikku küla ümber, muutes tiigrite või kobrade nägemise kergemaks. Kuna elevandid tarbivad palju vett, siis veedavad nad palju aega veekogude ääres ja seetõttu peletavad nad sealt krokodille eemale. Põllumehed kasutasid väetiseks elevandi sõnnikut. Inimesed olid avastanud n.ö bioloogilise traktori, mis vajas ainult toitu, vett ja koolitust, et olla kogukonnale kasulik.
Püüdmine ja treenimine
Esimene samm elevandi taltsutamiseks on tema kinni püüdmine. Elevantidel pole kaasasündinud hirmu inimeste ees, kuid nad on õppinud olema ettevaatlikud, kui inimesed hakkavad neid taga ajama või tapma. Elevandi püüdmine pole lihtne nende suuruse ja tugevuse tõttu.
Ühe treenitud elevandiga on võimalik teist metsikut elevanti kergelt püüda. Taltsutatud elevante, keda kasutatakse metsikute elevantide püüdmiseks ja kontrollimiseks, nimetatakse Koonkieks. Elevandid ei märka mehi Koonkie seljas enne, kui nöör on tema kaela või jalgade ümber pingule tõmmatud. Märkimisväärne on see, et metsikud elevandid ei ründa mehi ega koonkisid, kuigi nad saaksid seda hõlpsalt teha. Pärast kinni püüdmist ja taltsutamist algab elevandi treenimine. Indias otsustati kõigepealt, kas elevandist saab veoloom või võitleja. Sõja eesmärgiga elevandid said keerukama väljaõppe. Lisaks sellele, et sõjaelevandid õppisid inimestelt kuulekust, pidid nad omama ka võitluslikku iseloomu ja teatud spetsiifilisi oskusi.
Ilzene mõis
Ilzene mõis (saksa keeles Ilsen, läti keeles Ilzenes muiža, ka Ilsenes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Zeltiņi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Alūksne piirkonnas Ilzene vallas Ilzenes.
Sõjaelevant
Sõjad
Ei ole teada, millal elevante esimest korda sõjas kasutati. Umbes 4. sajandist eKr hakatakse India jutustustes mainima sõjaelevante. Indiast levis sõjaelevantide kasutamine läände Pärsia impeeriumini, kus neid kasutati mitmetes sõjaretkedes, mis omakorda mõjutasid Aleksander Suure sõjakäike.
Ilzene mõis
Leivude keeles kandis mõis Ilsnä mõisa nime. Seal ja Jaunkalnamuiža mõisas elas aastal 1846 kokku 1486 leivut.
Sõjaelevant
Gaugamela lahing
Esimene sõda eurooplaste ja Pärsia sõjaelevantide vahel toimus Aleksandri Gaugamela lahingus (331 eKr), kus pärslased saatsid sõtta viisteist elevanti. Need elevandid paigutati Pärsia liini keskele ja jätsid Makedoonia vägedele nii hirmsa mulje, et Aleksander tundis vajadust ohverdada hirmujumalale õhtul enne lahingut. Mõne allika kohaselt ei õnnestunud siiski elevante lõpuks lahingusse saata. Aleksander võitis Gaugamela lahingu. Vaenlase elevandid avaldasid talle sügavat muljet ja ta võttis need viisteist elevanti oma armeesse.
Ilzene mõis
Ajalugu
Ilzene mõisa mainiti esimest korda aastal 1690. Mõis kuulus kuni võõrandamiseni Campenhausenite suguvõsale.
Muhu Pagarid
OÜ Muhu Pagarid on Eesti toiduainetööstusettevõte, mis toodab ja müüb spetsiaalset Muhu leiba.
Ilzene mõis
Mõisaansambel
Mõisa klassitsistlik peahoone valmis aastal 1740, aga aastal 1881 renoveeriti hoonet põhjalikult. Tänapäeval on selleaegse ilme on säilitanud vaid üks tuba, alles on ka pidusaali parkettpõrand. Peahoone ees asub paraadväljak, milleni viib neljarealine tammeallee. Kompleksi kuulub looduskaitsealune 5,7 hektari suurune park 17 erineva puuliigiga. Mõisakompleksist on säilinud ka XVIII sajandil ehitatud pumbamaja.
Muhu Pagarid
Ettevõte on registreeritud Saare maakonnas Muhu vallas Liiva külas. Ettevõte kanti Äriregistrisse 2012. Ettevõtte asutas Martin Sepping.
Ilzene mõis
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/2 adramaad, sellele allus 363 mees- ja 304 naishinge. Mõisa pindala aastal 1920 oli 1840,54 ha.
Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Kalnadrawicht.
Eveline Adelheid von Maydell
Eveline Adelheid von Maydell (aastani 1914 Frank; 19. mai 1890 Teheran – 24. detsember 1962 Sintra, Portugal) oli Eestis tegutsenud saksa soost siluetikunstnik.
Eveline Adelheid von Frank sündis Teheranis Saksa saadiku arheoloog Hermann Franki peres. Tema lapsepõlv möödus Pärsias ja noorusaeg Eestis Pärnumaal. Aastatel 1900–1910 suvitas ta Pärnus ja ema sugulaste Brandtide juures Kaelase mõisas.
Eveline von Maydelli kunstiõpingud algasid Riias G. von Roseni ja jätkusid Peterburis I. Bilbini juures ja lõppesid Düsseldorfi Akadeemias. Täiendas end arvatavasti 1912–1920 Breslaus.
Entomoloog Guido Nikolai von Maydell ja Eveline Frank abiellusid 1914. aastal Pärnus ja asusid elama Poola, 1922. aastal emigreerusid nad Ameerikasse. Eveline Maydell töötas New Yorgis Loodusmuuseumi kunstnikuna ja vabakunstnikuna. Pärast mehe surma 1934. aastal viibis Eveline von Maydell pikemat aega Eestis. 1940. aastal siirdus kunstnik Soome ja sealt edasi taas Ameerikasse, kinkides oma kodu sisustuse ja kunstiteosed Eesti Kunstimuuseumile. Tema teosed anti hiljem üle Eesti Ajalooarhiivile.
1950. aastast elas Lissabonis. Eveline von Maydell suri 1962. aastal Portugalis.
Looming
Eveline von Maydell on lõiganud suure hulga portreid riigimeestest, kirjanikest, kunstnikest jne. Väärtusliku osa tema loomingust moodustavad peened eluolustikulised pildid daamidest, lastest ja loomadest ajastuomases miljöös paljude ažuursete detailidega.
Ann Paal
Ann Paal (sündinud 25. novembril 1949) on eesti lastearst.
Töötab Tallinna Lastehaigla Kirurgiakliiniku kirurgiaosakonna kirurgina.
Ta on Eesti Seljaajusonga ja Vesipeahaigete Seltsi eestvedaja ja juhatuse esimees, Kellukese Fondi halduskogu liige, samuti Eesti Lastekirurgide Seltsi ja Tallinna Arstide Liidu juhatuse liige.
Heldur Saade
pisi|Heldur Saade Tallinna Merepäevadel vahetult enne Tallinna Sadama orkestrit juhtima hakkamist [[Urmas Vaino (ajakirjanik)|Urmas Vainole intervjuud andmas Foto: Ave Maria Mõistlik, 15. juuli 2011 ]] Heldur Saade (12. august 1936 Tallinn – 18. november 2021 Tallinn) oli mitmete eesti puhkpilliorkestrite dirigent.
Ta on juhatanud mitut puhkpilliorkestrit, muuhulgas Lihula kultuurimaja puhkpilliorkestrit, Vabariiklikku Orkestrijuhtide Puhkpilliorkestrit ja Tallinna Sadama puhkpilliorkestrit. Oli IV, V ja VI koolinoorte laulupeo üldjuhte ning puhkpilliorkestrite üldjuht XXI, XXII ja XXIII üldlaulupeol.
Wien Westbahnhof
Wien Westbahnhof oli enne Wien Hauptbahnhofi avamist 2015. aastal peamine raudteejaam Austria pealinnas Viinis.
ZIL-135
ZIL-135 on Nõukogude Liidus valmistatud 4-teljeline kahe mootoriga veoauto.
Kummagi poole rattaid paneb liikuma eraldi mootor. Pööravateks ratasteks on esimesed ja tagumised rattad. 20-tonnise täismassiga sõiduki maksimaalseks kiiruseks on 65 km/h ja läbisõidu ulatus 500 km.
Užusaliai
Užusaliai (vene keeles vanasti Александровская слобода) on küla Leedus  Jonava rajoonis Šešuva jõe kaldal, Užusaliai valla halduskeskus. Külas on kultuurikeskus, põhikool, postkontor ja raamatukogu. Küla kohal asub jõel 28,5 ha suurune paisjärv. Vaatamisväärsuseks on sealne aastal 1866 valminud õigeusu kirik.
Ajalugu
Užusaliaid on kirjalikes allikates esimest korda  mainitud aastal 1777. Jaanuariülestõusu järel asustati sinna leedulaste asemele õigeusklikud venelased, küla ise hakkas aga kandma nime Aleksandrovskaja sloboda. Küla kujunes ümbruskonna õigeusu kihelkonna keskuseks, vana mõisa kohale rajati aastal 1866 õigeusu kirik. Samal ajal oli Užusaliai tähtis keskus ka ümbruskonna vanausuliste jaoks.
Sealsed õigeusklikud venelased toetasid Leedu annekteerimise järel bolševikke ja suur osa neist pages Saksamaa sissetungi järel Venemaale. Külla jäänud elanikest varjas osa nõukogude langevarjureid ja partisane, nii piirasid 12. septembril 1941 sakslased küla sisse, kogusid elanikud kokku ja hukkasid 48 sealset elanikku.
Nõukogude ajal oli küla algul kolhoosi „Naujojo gyvenimo“ keskasulaks, seejärel aga kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastal 1977 põles maha Paskutiškiais asunud vanausuliste palvemaja, seejärel hakkasid nood samuti Užusaliais koos käima ja küla kujunes lisaks õigeusule ka vanausuliste kihelkonna keskuseks.
Wien Meidling
Wien Meidling on Austria pealinna Viini üks peamisi raudteejaamasid. Seda läbivad tihti Wien Hauptbahnhofi suunduvad liinid.
Ramariopsis
Ramariopsis (Ramariopsis) on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Perekonda kuulub 36 liiki.
Varem on seda perekonda käsitletud kui perekonna tõlvik (Clavaria) alamperekonda.
Tantsuline liikumine
Tantsuline liikumine sisaldab nii tantsu kui ka liikumise mõistet, kuid jääb sisult rohkem tantsukeskseks. See on füüsiline tegevus, mis võib sisaldada nii igapäevaseid kui ka keha piire kompavaid ning eri dünaamikat rakendavaid liikumisi eesmärgiga end selle kaudu väljendada.
Päritolu
Mõiste „tantsuline liikumine“ kajastub eelkõige riiklikus kehalise kasvatuse õppekavas. 2009. aastal läbis senine kehalise kasvatuse õppekava uuenduskuuri ning seni õppekavas esinenud rütmika tegi läbi muutuse tantsuõpetuseks kujunemise suunas. Selleks, et kehalise kasvatuse õpetajaid mitte liialt kohutada, otsustati väga konkreetse mõiste „tants“ asemel käiku võtta laiema tähendusega "tantsuline liikumine".
Üldisemalt on tantsuline liikumine siiski osa tantsust, olles selle vabam väljendusvorm ehk tantsuline liikumine ei seostu ühegi kindla stiili või žanriga. Samuti ei ole tegu fikseeritud koreograafiaga vaid pigem just vaba liikumisega vabas vormis enese väljendamiseks.
Ajalugu
Tantsu ajaloo alguseks võib pidada juba ammustest aegadest pärit rituaale, kus tantsulisel liikumisel oli suur osa. Tants oli rituaali osadeks nii vanas Egiptuses, Vana-Roomas kui ka India templites, esinedes seal mitte niivõrd tänapäevase koreograafia, vaid liikumisena, mis kandis edasi teist tähendust ning dünaamikat kui igapäevased tegevused ning sellest tingitud liikumine. Tänapäeval läänemaailmas tuntud tantsustiilide alguseks on aga 16. sajandi Prantsusmaa, kus Louis XIV õukonnas pandi algus balletile. Tollele tehnikale tuginedes või sellele vastandudes kujunesid ka ülejäänud tantsustiilid, mida praegusel ajal paljugi harrastatakse, hiphopist ja showst kaasaegse tantsuni välja. Tantsulise liikumise enda ajalugu võib vaadelda kahest küljest. Ühelt poolt on see midagi, mis on olemas olnud aegade algusest saadik, väljendudes rituaalides. Teises kontekstis on väljend aga vaid kümmekond aastat vana, tekkides 2008. aastal koos kehalise kasvatuse õppekava muutustega asendades tantsuõppe mõistet. Eesmärk tookorral vähendada kehalise kasvatuse õpetajates pinget ning hirmu tantsu õpetamise suunas.
Jaotuvus/kuuluvus
Tantsul mõistena on väga erinevaid väljundeid ja suundi. Tantsuks võib pidada üldiselt liikumist, rütmistatud liikumist, liikumist muusika saatel, kindlat koreograafiat, kompositsiooni jne. Enamasti mõistetakse tantsu kui koreograafiat. Koreograafia on tantsu loomise kunst, liikumise kogumine ja organiseerimine teatud joonisesse ja järjestusse. Tantsulise liikumise eesmärk on saada teadlikuks oma kehast, tants on liikumine loovas, loomingulises ja mõtestatud tegevuses (Sööt). Tantsulise liikumise eesmärk on seega pigem tegeleda oma kehaga ja võimalus end väljendada liikumise keeles vabas vormis ilma, et tulemiks peaks olema mingit moodi organiseeritud liikumine nagu seda on koreograafia puhul.
Noboru Karashima
Noboru Karashima (jaapani keeles 辛島 昇 Karashima Noboru; 24. aprill 1933 – 26. november 2015 Tōkyō) oli jaapani orientalist ja kirjanik.
Ta oli Tōkyō Ülikooli, aga ka Taishō Ülikooli emeriitprofessor. Ta oli tunnustatud teadlane Lõuna-India ja Lõuna-Aasia ajaloo alalt.
Küürtirt
Küürtirt (Centrotus cornutus) on nokaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Odense Ülikool
Odense Ülikool on ülikool Taanis Odense linnas.
Ülikool on rajatud aastal 1966. Alates 1998. aastast on see osa Lõuna-Taani Ülikoolist, moodustades selle ülikooli suurima osa ehk linnaku.
Lõuna-Taani Ülikool
Lõuna-Taani Ülikool on Taanis asuv ülikool, mis koosneb mitmest ülikoolilinnakust mitmes linnas.
Ülikool moodustati aastal 1998, mil liideti Odense Ülikool ja mitu kõrgkooli.
Anu Vehviläinen
Ta on lõpetanud 1982. aastal Savonlinnas kunstigümnaasiumi ja 1984. aastal Jyväskyläs ametikooli kultuurisekretärina. 1994. aastal sai ta Joensuu Ülikoolis filosoofiamagistriks.
Ta oli 29. maist 2015 kuni 6. juunini 2019 Soome regionaal- ja kommunikatsiooniminister (Juha Sipilä valitsuses). Varem on ta olnud transpordiminister (Matti Vanhaneni teises ja Mari Kiviniemi valitsuses).
9. juunist 2020 kuni 1. veebruarini 2022 oli ta Eduskunna esimees.
Isiklikku
Ta abiellus 1998. aastal Timo Hiltuneniga; neil sündis 2000. aastal poeg. Vehviläinen jäi leseks novembris 2011.
Eesti Pagar
AS Eesti Pagar (varasema nimega AS ETK Leib ) on Eesti toiduainetööstusettevõte; ühtlasi Eesti suurim pagaritööstus ettevõte. Ettevõte kasutab oma toodetel kaubamärki Eesti Pagar. Kaubamärk võeti kasutusele 2004.
Ettevõtte peakontor asub Paides aadressil Tööstuse tänav 34.
Operatsioon Siegfried
Operatsioon Siegfried oli Hiiumaa vallutamise sõjaline operatsioon 1941. aastal (teise maailmasõja ajal), mida juhtisid Saksa väed.
Vt.Sõjategevus Eestis 1941. aastal
Hiiumaa, Vormsi ja Osmussaar kuulusid Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse kindlustatud piirkonna põhjasektori koosseisu. Selle komandandiks oli polkovnik A. S. Konstantinov ja sõjakomissariks polgukomissar M. S. Bilenko. Lahingute alguses olid Nõukogude Hiiumaa ja Vormsi garnisoni koosseisus 16. laskurdiviisi 167. laskurpolgu 3. pataljon ja 156. laskurpolgu 1. pataljon (Lehtma rajoonis), 33. ja 34. üksikud inseneriväe ehituspataljonid, NSV Liidu piirivalve 10. piirivalvesalga allüksused, Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse kuus rannakaitse (nr 26 nr 42, nr 42,  nr 149, nr 293, nr 316) ja kaks õhukaitse suurtükipatareid, Tahkuna ja Sigala küla juures.
Dessant Hiiumaale
Operatsioon algas 12. oktoobril meredessandiga Saaremaalt, Triigi sadamast üle Soela väina. Seda juhtisid 61. jalaväediviisi ülem, kindralleitnant Siegfried Haenicke ja kontradmiral Franz Claassen, operatsiooni toetavate Saksa Kriegsmarine mereväeüksuste ülem.
Operatsioon algas hommikul kella viie ajal 61. diviisi suurtükirügemendi kahurite kahuritule ettevalmistusega, millele järgnes Saaremaalt Triigi sadamast väljunud meredessant. Sinna kuulusid 176. jalaväerügement ja 161. luurepataljon. Dessantgrupp „Ost” asus teele Orissaare lähedalt Taaliku sadamast, maabumiskohaks Harju-Männiku küla rand. Dessantgrupp „West” asus teele Küdema lahest, maabumiskohaks Kitsa-Külaküla rand. Nende eduka sillapea järel asus kell 15.00 Hiiumaale ooberstleitnant Walter Melzeri 151. jalaväerügemendi III pataljon, sama päeva õhtul veel sama rügemendi I pataljon ning väiksemad üksused, kes maabusid Sõru sadamas.
Dessandi toetuseks korraldas Saksa Kriegsmarine mere poolt pettemanöövreid: 1. Kõpu - Ristna suunas Mardihansu lahes. Laevagrupp eesotsas kergeristlejaga „Köln” pidas suurtükiduelli Ristna patareiga nr 42, laevade suunas avas tule ka Tohvri patarei nr 44; 2. Kärdla - Lehtma suunas Tareste lahes; 3. Vormsi - Harilaiu suunas Hari kurgus; 4. Sarve - Kassari suunas Väinameres.
Evakuatsioonile lootvad punaväelased võitlesid kohati suure ägedusega. Sellele vaatamata langes saar 21. oktoobril täielikult sakslaste kätte. Punaarmee üksused ei osutanud Hiiumaa lõunaosas märkimisväärset vastupanu, saarel maabunud Saksa väeosade 61. jalaväediviisi jõud suundusid Emmaste piirkonnast põhja poole, 176. jalaväerügement paremal ja 151. JR vasakul.
Mõlemad dessantgrupid kohtusid Emmastes ja koos hõivati kella 15ks Sõru ning kohe hakati Sõru sadama kaudu toimetama Hiiumaale lisajõude. Kella kuueks vallutati Tohvri (Hindu) rannakaitsepatarei nr 44 (III-130/50), patarei vallutamisel üles näidatud vapruse ja oma üksuse hea juhtimise eest pälvis Rüütliristi ülemleitnant Hans-Gotthard Pestke.
Lahingud saarel
12. oktoobri õhtuks oli 151. jr III pataljon jõudnud Külamäele, kust loodi side ka I pataljoniga. 13. oktoobril liikusid pataljonid vastupanu leidmata üle Vanamõisa–Kaderna suunas ja jõudsid välja Laartsa ojani. 151. jr II pataljon maabus saarel ja asus selle järel rindele Ole–Selja piirkonda, misjärel oodati kaks päeva oma suurtükiväe ja väliköökide järelejõudmist.
15. oktoobril hõivasid Saksa väed  Heltermaa ja liikusid edasi Tempani. Saksa üksuste liikumisel maanteed mööda Nõmba suunas, andsid Tahkuna ja Hiiessaare patareid sinna lühiajaliselt suurtükituld. 16. oktoobril suundus 151. jr üle Taterma–Ühtri–Nõmme ida suunas. Nõmbal satuti tugevale punaväe kindlustusliinile, mis otsustati kõrvaldada haardeoperatsiooniga. Koostati võitlusgrupp, mille liikmed pidid vasakult metsateid kaudu Kärdlasse läbi murdma, liikudes üle Määvli. Keskrindel aga osutasid Nõukogude väeüksused Nõmba lahingus kõva vastupanu, mida toetasid ka Tahkuna patareid ning 16. oktoobril edu ei saavutatud. Hiiessaare patarei nr 12 juures toimus tulevahetus, venelased õhkisid suurtükid patareis ja taandusid üle Kärdla Tahkuna poolsaarele. Taandumisel Kärdlast süüdati Kärdla kalevivabrik ja õhti Kärdla sadamasild. Ka Ristna patarei suurtükid lasti taandumisel õhku, isikkoosseis suundus Palli patareisse. Hankost saadeti Hiiumaale evakuatsiooniks laevad.
17. oktoobril aga hakkasid Nõukogude väesalgad taganema ja Saksa väeosad liikusid edasi Kärdla suunas. Tubalast mööduti läänesuunal, üle Mäeselja Kanapeeksi suunas. Nõukogude väed alustasid vägede evakueerimist Hankosse. Pärast Hiiumaa põhjaosa kindlustatud sektori väejuhatuse lahkumist jäi Hiiumaale vanemaks komandöriks 36. inseneri-pataljoni komandör major G. S. Dubovski.
18. oktoobril vallutasid Saksa väed Kärdla ja siirdusid sealt edasi Risti poole. Nõukogude väesalgad oli taganenud Tahkuna poolsaarele, millel asunud suurtükipatarei nr 26 tulistas ägedalt sakslaste pihta kogu 18. oktoobri öö. Kõpu poolsaarel hõivasid Saksa üksused Kõpu küla ja mahajäetud Palli patarei.
19. oktoobri ennelõunal, kella 10 ajal murdis 151. jr 6. kompanii löögirühm läbi punaväe Tareste - Mudaste kaitseliiniist ning läbimurdelõiku Nõukogude vägede kaitseliinis laiendati, rügemendi I ja II pataljon tungisid läbi kaitseliini. Tareste-Mudaste kaitseliinil oli langetatud puudest raidtõke, mis on mineeritud. Selle taga kolmerealine okastraattõke. Sellest 50 meetrit tagapool dotid ja džotid vahekaugusega 300–400 m. Nende taga kaevikud laskepesadega. Kõpu poolsaarel jõudsid Saksa üksused Ristnani, kus leiti purustatud patarei nr 42.
20. oktoobril jätkus Saksa väeüksuste pealetung ja saavutati 2 km sügavune edumaa. Pärast Nõukogude väesalkade nõrga vastupanu murdmist jõuti välja Tahkuna metsavahi maja juurde. 21. oktoobri hommikuks kogunesid Tahkuna majaka lähistele viimased garnisoni ellujäänud võitlejad. Majaka reidile saabus 3 Nõukogude kaatrit Hangost. Kaatreile asunuid kattis tulega grupp mereväelasi ja hävituspataljoni võitlejaid. 22. oktoobri varahommikul lahkusid kaatrid Hankosse.
21. oktoobril tuli oodatud lõpp. Kell 9.30 asuti viimasele pealetungile ja 21. oktoobril lõpetasid sakslased lahingutegevuse Tahkuna poolsaare tipus – saar oli täielikult sakslaste vallutatud. I/162 pataljoni komandör major Weberit autasustati Rüütliristiga.
Nõukogude vägede kontrolli jäi veel Osmussaare.
Johann Schwabe
Johann Schwabe (30. märts 1644 Tallinn – 10. september 1699 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleeriti 9. mail 1661 Tartu Ülikooli (mainitud raestipendiaadina 10. märtsil 1663). Jena Ülikooli astus aastal 1664, kaitses dissertatsiooni 18. oktoobril 1665, sai magistriks. Ordineeriti õpetajaks 20. juulil 1669.
Oli 1669–1680 Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja, jaanuarist 1681 oli õpetaja. Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja oli ta aastatel 1681–1699.
Kaitses dissertatsiooni "Cirkov Moskovskij sive dissertatio theologione de religione ritibusque ecclesiasticis Moscovitarum" (Präs. Joh. Ern. Gerhard). Jena (18. oktoober) 1665. 48 l. Koostas pastor Johann Kohseni matusetrükise "Spirituale microscopium"... Reval 42 lk. Forseliuse sõnade järgi olid nad Gutsleff-seenioriga 1680. aastatel Tallinna pastorkonna hulgas ainsad heal tasemel eesti keele valdajad. Eestimaa konsistoorium pidas Tallinna vaimulikest piibli eesti keelde tõlkimisel neid mõlemaid silmas.
Isiklikku
Tema väimees oli Johann Abraham Winkler, Järva-Jaani- ja Koeru koguduse õpetaja.
Lalsi kool
Lalsi kool oli kool Viljandi maakonnas Lalsi külas. 1848. aastal avati Vaibla külas Kolga-Jaani kihelkonna õigeusu Lalsi kihelkonnakool. 1873. aastal kolis kihelkonnakool Lalsi küla vastavatud koolimajja.
Uus koolimaja valmis 20. sajandi algul. Kool lõpetas tegevuse 1973.
Kool on tegutsenud nimede all Lalsi 8-klassiline kool, Lalsi algkool.
Šveicarija
Šveicarija on küla Leedus Jonava rajoonis, Šveicarija valla halduskeskus. Külas on spordikeskus, põhikool, kultuurimaja, postkontor ja raamatukogu. Šveicarijas asub Jonava koduloomuuseumi rahvalaulu- ja käsitööosakond. Küla kohal asub Varpė jõel 10,8 ha suurune paisjärv. Sealsete katoliiklaste tarbeks on külla ehitatud Jonava kihelkonda kuuluv kabel.
Tepui
pisi|[[Roraima mägi]] Tepui on lauakujuline mägi (inglise keeles table-top mountain), mida leidub vaid Lõuna-Ameerikas Guajaana mägismaal, peamiselt Venezuela ja Lääne-Guyanas. Venezuela ja Guyana tepuide lähistel elavate pemonlaste keeles tähendab tepui jumalate koda.
Šveicarija
Ajalugu
Šveicarija ümbruskond on olnud asustatud juba ammu: seal asub mitu asulakohta nii VIII, IX, III kui ka II aastatuhandest enne Kristust. Kirjalikes allikates on küla mainitud siiski alles XVIII sajandil.
Tepui
Tuntuimad tepuid on Roraima mägi, Auyantepui mägi ja Serro-Autana mägi.
Šveicarija
Ajalugu
Arvatakse, et küla on saanud nime Euroopas ringi rännanud kohalikult mõisnikult. Šveicarija tähendab leedu keeles Šveitsi. Sarnaseid nimesid on ka teistel ümbruskonna küladel: samas vallas asuvad veel Paryžius (Pariis) ja Londonas (London), Rukla valda jääb Venecija (Veneetsia).
XX sajandi alguses on esimest korda mainitud Šveicarija mõisa. Seal elas mõnda aega Leedu näitekirjanik Kazys Alyta.
Bjurakani observatoorium
Bjurakani observatoorium asutati 1946. aastal akadeemik Viktor Hambardzumjani algatusel. Hambardzumjan oli ka asutuse esimene direktor. Alates 1998. aastast kannab observatoorium Viktor Hambardzumjani nime.
Observatooriumi suuremad teleskoobid on 2,6-meetrine Cassegraini teleskoop ja 1-meetrine Schmidti teleskoop.
Bjurakani observatooriumi rajatised on projekteerinud tuntud armeenia arhitekt Samvel Safarjan.
Sunda keel
pisi|[[Jaava saar|Jaava saarel räägitavad keeled. Sunda keelt räägitakse saare lääneosas]] Sunda keel (omanimetus Basa Sunda) on Malai-Polüneesia keelte hulka kuuluv keel, mida Indoneesias Jaava saarel räägivad sundad.
Sunda keelt räägib umbes 27 miljonit inimest (umbes 15% Indoneesia elanikest). Keelel on kolm murret.
Keele kood ISO 639-1 järgi on "su".
Ternoise
Ternoise [tɛʁnwaz] (hollandi Ternaas) on üks väikestest kriidiojadest, mis voolab Lõuna-Boulonnaisi platoolt ja Picardie'st Canche'i kaudu La Manche'i. Ternoise'i valgla asub Pas-de-Calais' departemangu lõunaosas. See on üks Seitsme oru turismipiirkonna jõgedest ja annab oma nime Ternoise'i piirkonnale.
Narva Kutsekeskkool
Narva Kutsekeskkool oli kutsekool Narvas aadressil Kalda tänav 9.
Ternoise
Linnad ja külad jõekaldal
Ternoise voolab läbi järgmiste paikade (kõik Pas-de-Calais' departemangus):
Narva Kutsekeskkool
Kutsekool sai aunimetuse Nõukogude Liidu kangelase Aleksandr Grivtsovi auks (vene keeles Городское профессионально-техническое училище имени А. Гривцова (ГПТУ)).
Ternoise
Lisajõed
Faux ja Eps on ainsad peamised vooluveekogud, mis suubuvad Ternoise'i.
Hüdroloogiline teave
Ternoise on väga ühtlane jõgi. Hooajalised vooluhulga kõikumised ei ole väga märgatavad, sarnaselt naabritele Canche'ile või Somme'ile. Suuremad veevoolud esinevad talve lõpul ja kevadel. Keskmised voolud varieeruvad vahemikus 3,44 m³/s septembris kuni 5,36 m³/s märtsis.
Narva Kutsekeskkool
Eesti Vabariigi Haridusministeeriumi käskkirjaga nr 372 nimetati A. Grivtsovi nimeline Kutsekeskkool nr 14 ümber Narva Kutsekeskkooliks.
28. märtsil 2000 otsustas Vabariigi Valitsus liita 1. oktoobrist 2000 Narva Kutsekeskkooli, Narva Kergetööstuskooli, Narva Kaubanduskooli ja Narva Energeetikute Kooli ning asutada Narva Kutseõppekeskuse.
Fernando Aramburu
Fernando Aramburu Irigoyen (sündinud 1959 San Sebastiánis) on hispaania romaanikirjanik, ajakirjanik, luuletaja ja esseist. Tema raamatuid on tõlgitud enam kui 30 keelde.
Elukäik
Fernando Aramburu on lõpetanud hispaania filoloogia Zaragoza ülikoolis (1982). Ta osales oma kodulinnas San Sebastiánis Grupo CLOC de Arte y Desarte asutamises, mis aastatel 1978–1981 toimetas üht ajakirja ning sekkus Baski autonoomse piirkonna, Navarra ja Madridi kultuuriellu sürrealistlike ettepanekute ja tegevustega, mida iseloomustas omanäoline segu luulest, vastandkultuurist ja huumorist.
Alates 1985. aastast elab ta Saksamaal, kus ta andis pikka aega immigrantide järeltulijatele hispaania keele tunde. Aastal 1996 avaldas ta romaani "Fuegos con Limón", mis põhineb tema noorusaja kogemustel Grupo CLOC-iga. 2006. aastal võttis ta oma juturaamatus "Los peces de la amargura" vaatluse alla terrorirühmituse ETA põhjustatud kahju.
2009. aastal loobus ta õpetajaametist, et pühendada end üksnes kirjandusloomingule. 2011. aastal võitis ta Tusquets de Novela preemia teose "Años lentos" (2012) eest.
Fernando Aramburu on viljelenud ka aforismi žanrit. Tema aforismid ilmusid aastaid eri meediakanalites, 2020. aasta oktoobris kogus ta need ühte köitesse.
Kirjandusteoste adaptsioonid
Félix Viscarret tegi filmiadaptsiooni romaanist "El trumpetista del Utopia", mis kannab pealkirja "Bajo las estrellas" (2007). See film võitis kaks Goya auhinda.
Teatrigrupp El Espejo Negro kohandas Ángel Calvente juhtimisel teose "La vida de un piojo llamado Matías" nukulavastuseks, mis pälvis 2009. aastal Maxi auhinna parima lastenäidendi eest.
2020. aastal tegi HBO romaanist "Isamaa" teleseriaali.
Mardikvahtlane
Mardikvahtlane (Lepyronia coleoptrata) on nokaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.