cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spirit (kulgur)
Bonneville'i kraater
105. solil jõudis Spirit Missoula kraatrisse, mis on umbes 91 meetrit lai ja 18 meetrit sügav. Kuna kraatrit ei peetud oluliseks, liikus kulgur sellest mööda põhjaserva liikudes mööda ning suundus kagusse. 118. solil jõudis kulgur Lahontani kraatri juurde ning Spirit oli sunnitud sellest kaarega mööduma, kuna selle juures olid liivaluited. NASA otsustas liivaluidete läbimisega mitte riskida, kuna kardeti, et kulgur võib sinna kinni jääda ja liikumisvõimetuks muutuda.
Columbia mäed
Spirit liikus iseseisvalt Bonneville'i kraatri juurest otse Columbia mägede poole ja insenerid täpsustasid kulguri teekonda ainult siis, kui maastik oli keeruliselt läbitav. 159. solil jõudis Spirit Columbia mägede jalamil asuvasse West Spuri piirkonda. Piirkonnas peatus kulgur 23 soli ja uuris kummalise välimusega kivi, mis sai nimeks "Pot of Gold". Spirit leidis kivi koostisest hematiiti, mis võib moodustuda kokkupuutel veega.
Kuna päikesepaneelide toodetava energia kogus oli päikesevalguse vähenemise ning paneelidel oleva tolmu tõttu langemas, võttis NASA kasutusele Sügava Une Režiimi. Selles režiimis olles oli kulgur täielikult välja lülitatud ning seda isegi juhul, kui mõni seade lakkab külma tõttu töötamast. Lisaks valis NASA Spiritile teekonna, mille ajal oleksid päikesepaneelid võimalikult palju talvise Päikese poole kaldu.
Alates 239. solist kuni 262. solini oli kulguri töö Päikese konjunktsiooni ajaks seisatud, sest Päike oli sel ajal Maa ja Marsi vahel ja takistas raadiosidet. Pärast konjunktsiooni lõppu taastus tavapärane töö. Spirit tegi ka sideteste ESA kosmosesondi Mars Expressiga. Testid olid edukad, kuid tavaliselt kasutas Spirit ülekandejaamadena siiski 2001 Mars Odysseyd ja Mars Global Surveyorit.
2005
pisi|250px|Spiriti foto päikeseloojangust Marsil 19. mail 2005 Spirit oli Marsil olnud nüüd juba aasta ning kulgur liikus aeglaselt Husbandi mäge mööda üles. Teekond oli keeruline, sest kulgur sattus mitmetesse kivistesse ja liivastesse kohtadesse. Seetõttu sattus kulgur sageli libisemisse ning ei saanud teekonda varasema plaani järgi läbida. Veebruaris sai Spirit tarkvarauuenduse, mis lasi kulguril sõita rohkem iseseisvalt. 371. solil saabus Spirit kivi juurde, mis sai nimeks Peace. 373. solil kasutas kulgur kivi peal RAT-i ning jätkas seejärel energia säästmise eesmärgil tagurpidi sõites mäkketõusu.
Spirit uuris teel olles ka mõningaid kohti, ning leidis Paso Roblesi nime saanud koha pinnasest fosforit ja suurima koguse soola, mis Marsilt on leitud. Teadlaste arvates viitab leitud suur soolakogus, et selle tekkes on mänginud rolli ka vesi.
Tolmukuradid
9. märtsil 2005 (420. solil) avastati, et Spiriti päikesepaneelide efektiivsus oli üleöö tõusnud 60 protsendilt 93 protsendile. Järgmisel päeval märkas kulgur oma läheduses tolmukuradeid ning NASA teadlased arvavad, et ilmselt puhastasid need öösel kulguri päikesepaneele ja pikendasid sellega missiooni märgatavalt, sest Spirit sai toota rohkem elektrit. See oli ühtlasi ka esimene kord, mil Spirit märkas enda läheduses Marsi tolmukuradeid. Varem oli neid pildistanud ainult Mars Pathfinder.
pisi|keskel|700px|Marsi tolmukurat Spiriti pildistatuna
Husbandi mäetipp
Augustis oli Spirit Husbandi mäe tipust ainult 100 meetri kaugusel ning teadlased avastasid, et mäel on tegelikult kaks tippu, millest üks on teisest veidi kõrgem. Kulgur jõudis Husbandi mäe kõrgemasse tippu 29. septembril (618. solil) ning Spiritist sai esimene teisel planeedil asuva mäe tippu jõudnud kulgur. Spirit oli selleks ajaks läbinud 4971 meetrit. Husbandi mäe tipus tegi Spirit panoraamfoto ning vaatles öösel Phobost ja Deimost, et nende orbiite paremini kindlaks määrata. 656. solil jälgis kulgur koostöös Hubble'i kosmoseteleskoobiga Marsi taevast ja atmosfääri hägusust.
Husbandi mäe tipust tehtud panoraamfotol märgati silmatorkavat pinnavormi, mis sai nimeks Home Plate. See oli teadlaste jaoks huvipakkuv sihtkoht, kuid Spirit võttis suuna McCooli mäele, et kallutada oma päikesepaneelid Marsi talve ajaks Päikese poole. Oktoobri lõpus sõitis kulgur allamäge ning jõudis 690. solil Comanche'i kivideni. Kive uurides avastati, et need sisaldavad 25% ulatuses magneesiumi ja raua karbonaate. See kogus oli varasematest leidudest kümme korda suurem. See leid oli oluline, sest tõestas, et Marsil võisid kunagi olla eluks sobivad tingimused.
pisi|keskel|1000px|Husbandi mäe tipus tehtud panoraamfoto
McCooli mägi
pisi|300px|[[Mars Reconnaissance Orbiter|MRO foto Spiritist]] 2006. aastal jätkas Spirit liikumist McCooli mäe poole ning saabus mäele veebruaris.
Spiriti järgmine peatuspaik oli plaanide kohaselt McCooli mäe põhjakülg, et sinna talvituma jääda. 16. märtsil teatasid JPL-i insenerid, et Spiriti juba varem probleemne esiratas lõpetas töö täielikult, kuid Spirit jätkab teekonda mäe põhjapoolsele küljele. Rikkis esiratta tõttu programmeeriti kulgur sõitma tagurpidi, katkist esiratast järele lohistades. Märtsi lõpus avastati, et lahtine pinnas takistab kulguril teekonda jätkamast ning NASA otsustas, et Spirit ei lähe varem planeeritud talvitumispaika. Selle asemel pargiti kulgur lähedalasuvale kõrgendikule, mis nimetati Low Ridge Haveniks.
Tarkvarauuendus
1067. solil ehk 4. jaanuaril 2007 laaditi mõlemasse kulgurisse uus tarkvara. See uuendus laskis Spiritil ise otsustada, kas saata tehtud foto Maale või mitte ning millist kivi peaks robotkäega järgmiseks uurima. See uuendus tehti teadlaste aja säästmiseks, et nad ei peaks otsima sadade fotode seast neid huvitavat ning pidevalt piltide abil ümbrust läbi vaatama, et leida robotkäe jaoks sihtmärke.
Räniorg
pisi|250px|Spiriti leitud ränirikas tolm Märtsis avastati, et Spiriti rikkis rattast oli mõnevõrra kasu, sest seda järele lohistades paljastus pinnase pealiskihi alt ränikiht. See viitab, et Marsil võis kunagi olla elu, kuna teadlaste hüpoteeside kohaselt pidi räni tekkima geisrite või veeauru mõjul. Teadlaste arvates tähendab see, et seal võisid elada mikroobsed organismid.
Globaalne tolmutorm ja Home Plate
pisi|250px|Spiriti tolmuga kaetud päikesepaneelid oktoobris 2007 2007. aastal veetis Spirit mitu kuud Home Plate'i platoo jalamil. 1306. solil ronis Spirit platoo idaservale ning septembris ja oktoobris uuris ta platoo lõunaosas mitmeid kivisid ja pinnast. 6. novembril oli Spirit jõudnud Home Plate'i lääneossa ja alustas panoraamfotode tegemist. Fotod avaldati NASA veebilehel, kuid need ei pälvinud avalikkuse tähelepanu enne 2008. aastat. Jaanuaris 2008 avaldas üks veebileht suurendatud foto millestki, mis meenutas parema käe tõstnud mõne sentimeetri kõrgust humanoidi.
Juunis hakkasid tolmutormid Marsi atmosfääri jõudvat päikesevalguse kogust vähendama ning muutusid intensiivsemaks 20. juulil. NASA seisis nüüd silmitsi võimalusega, et kaotab mõlemad kulgurid, sest need ei suutnud vähese päikesevalguse tõttu toota piisavalt elektrit.
Tavaliselt tootsid mõlema kulguri päikesepaneelid kuni 700 vatt-tundi energiat ühe Marsi päeva jooksul. Pärast tormide algust tootsid mõlemad kõigest 128 vatt-tundi. See tähendas, et süsteemide käigus hoidmiseks pidid mõlemad kulgurid hakkama kasutama oma akusid, et hoida käigus radiaatoreid. Probleem oli selles, et kui aku tühjaks saab, ei ole kulguril piisavalt energiat, et end soojas hoida ja seejärel ei kaitse miski enam tundlikku elektroonikat Marsi külmade eest. NASA seadis mõlemad kulgurid minimaalse energiatarbimise režiimi, et tormide lõpp ära oodata. Augustis hakkas taevas selginema ja nii Spirit kui ka Opportunity said oma akusid laadida. Siiski hoiti mõlemad unerežiimis, sest torm polnud lõppenud.
Unerežiim
Spiriti puhul oli endiselt probleemiks toodetava energia hulk. Selleks, et päikesepaneelidele langeva valguse kogust suurendada, pargiti kulgur Home Plate'i põhjaservas nii suure kalde alla kui võimalik. Insenerid arvutasid välja, et talvel langeb Spiriti päikesepaneelide võimsus 70% ja kulguri elus hoidmiseks peab kallak olema 30-kraadise kalde all. Veebruaris saavutati kulguri kaldeks 29,9 kraadi ning kui kulguril oli võimalik toota rohkem energiat, kasutati ka panoraamkaamerat fotode tegemisel. Muul ajal oli kulgur võimeline tootma energiat ainult enda soojas hoidmiseks ning kulguri energiavajaduse vähendamiseks, lülitati kõik ebavajalikud süsteemid välja ja suhtlus Maaga oli minimaalne. Marsi talvise pööripäeva ajal suutis kulgur toota vaid 235 vatt-tundi solis.
Talvine tolmutorm
10. novembril 2008 vähendas suur tolmutorm Spiriti päikesepaneelide toodetud energiahulga 89 vatt-tunnini päevas, mis oli kulguri jaoks kriitiliselt madal tase. Olukorra tõsidusest hoolimata olid NASA ametnikud optimistlikud, et Spirit peab vastu ja suudab pärast tormi möödumist toota rohkem energiat. Insenerid proovisid kulguri energiavajadust vähendada kõigi süsteemide (sealhulgas radiaatorite) väljalülitamisega. Kulgur ärkas taas 13. novembril ja võttis missioonijuhtimiskeskusega õigeaegselt ühendust.
1728. solist kuni 1734. solini tootis Spirit energiat keskmiselt 169 vatt-tundi päevas. Energia säästmiseks lülitati välja ühe spektromeetri küte, mis vajas 27 vatt-tundi energiat päevas. Eelnevad katsetused näitasid, et radiaatorite väljalülitamine ei kahjusta spektromeetrit ning selle saab piisava energiatootlikkuse korral jälle kasutusele võtta. 30. novembril algas taas Päikese konjunktsioon ja Spirit ning teised kulgurid ja sondid töötasid omapäi kuni 13. detsembrini.
Suurenenud energiatootlikkus
6. veebruaril 2009 puhus tuul Spiriti päikesepaneelid veidi puhtamaks ning see tõstis energiatootlikkuse 240 vatt-tunnini päevas. NASA teatas, et lisaenergiat kasutatakse peamiselt sõitmiseks ja aprillis tõusis energiatootlikkus puhtamate päikesepaneelide tõttu juba 372 vatt-tunnini päevas.
Liiva sisse kinnijäämine
1892. solil jäi Spirit ootamatult kinni ohutu välimusega pinnasesse, mille all oli jarosiit. Kulguri rattad ei suutnud pehme pinnase tõttu Spiritit vedada ja seetõttu oli kulguri päästmine väga keeruline.
JPL-i insenerid proovisid kulguri kinnijäämise kohas olevaid tingimusi kulguri koopia ja arvutisimulatsioonidega järgi teha, et kulgur kuidagi välja päästa. Insenerid arvestasid kulguri koopia kasutamisel, et Marsi gravitatsioon on Maa omast nõrgem ja kulguri koopia peab seetõttu olema kergem, kuid inseneride katsed ei andnud tulemusi. Esimesed katsed Spiriti välja aitamiseks algasid novembris 2009 ja need jätkusid jaanuarini 2010.
Insenerid arvutasid välja, et kui kulgur enam edasi ei liigu ja päikesepneelide asendit ei saa muuta, siis töötab Spirit veel kuni maini 2010.
Hansabuss
Hansabuss on Eesti bussiettevõte, mis korraldab nii rahvusvahelisi kui ka riigisiseseid kommertsbussiliine ja tellimussõite peamiselt Baltikumis ja Põhja-Euroopas.
Spirit (kulgur)
Marsi talv ja side kaotamine
pisi|keskel|800px|Spiriti panoraamfoto oma kinnijäämise kohas
Hansabuss
Hansabuss AS koos oma Eesti tütarettevõtetega Hansa Bussiliinid AS ja Samat AS moodustab 262 bussi ja 451 töötajaga ühe suurema bussiettevõte Eestis. Lisaks on Hansabussil tütarettevõtted Lätis: Hansabuss Latvia SIA, Tukuma Auto SIA, Tutransauto SIA, AIPS SIA, Virazas SIA, Bauskas AO SIA ja Ludzas ATU SIA.
Hansabussi kontserni ettevõtete bussid läbisid 2017. aastal kokku 21,3 miljonit kilomeetrit ja vedasid ligi 6,3 miljonit reisijat. Kokku kuulub kontserni bussiparki 392 bussi ja selle ettevõtetes töötab Baltikumis enam kui 720 inimest, mis teeb Hansabussi kontsernist ühe suurema bussiettevõtte Baltikumis.
Spirit (kulgur)
Marsi talv ja side kaotamine
2155. solil ehk 26. jaanuaril 2010 teatas NASA, et kulguri liikuma saamise katsetest loobutakse ja kulgur jätkab Marsi uurimist oma kinnijäämise kohas. Insenerid proovisid kulgurit keerata rohkem Päikese poole, et Spirit saaks toota rohkem energiat. Suurem energiatootlikkus oli vajalik, et mõned kulguri süsteemid Marsi talve ajal töös hoida. Viimane sideseanss kulguriga toimus 22. märtsil 2010 (2210. solil) ja 30. märtsil 2010 ei võtnud Spirit planeeritud sideseansi ajal enam lennujuhtidega ühendust. NASA arvab, et ilmselt lülitus kulgur madala energiatootlikkuse tõttu unerežiimi, et proovida akusid laadida, ja jättis sideseansi lihtsalt vahele.
Hansabuss
Hansabuss AS on ainukesena Eestis rahvusvahelise bussiettevõtteid koondava võrgustiku Global Passenger Network (GPN) liige. GPN-i kuuluvad 36 liikmesriigi parimad rahvusvahelist tunnustust omavad bussiettevõtted.
Spirit (kulgur)
Marsi talv ja side kaotamine
Insenerid peavad üsna tõenäoliseks, et mingil hetkel tootis kulgur nii vähe energiat, et lülitas kõik oma alamsüsteemid välja ja kulguril jäi ka missioonikell seisma. Varasematel Marsi talvedel oli kulgur jõudnud end parkida kallakutele, kuhu paistis palju päikesevalgust, et hoida oma sisetemperatuur üle −40 °C. Nüüd oli kulgur enne side kaotamist olnud liikumisvõimetuna tasasel maastikul ja ilmselt langes kulguri sisetemperatuur kuni −55 °C. Kui Spirit oleks need tingimused üle elanud, oleks kulgur suvisel pööripäeval märtsis 2011 ilmselt taaskäivitunud.
Hansabuss
Alates 2005. aastast korraldab Hansabuss Tallinna ja Riia südalinnas Hop-on Hop-off Londoni stiilis kahekordsete punaste bussidega City Tour kaubamärgi all turistidele audiogiidiga ajaloorännakuid 10 keeles.
Spirit (kulgur)
Katsed kulguriga ühendust võtta
Spirit pole oma asukohast, mis sai nimeks Troy, hiljem enam ühendust võtnud ning viimati kuuldi kulgurist 22. märtsil 2010.
Hansabuss
Hansabussi kontsern kuulub Hansa Gruppi (NTH Holding OÜ), kus lisaks bussitransporditeenust pakkuvatele ettevõtetele tegutsevad autorendiettevõtted Hansarent OÜ ja Baltic Mobility OÜ (Europcar Eesti, Läti ja Leedu ning Interrent Eesti, Läti ja Leedu), ning Iveco tarbesõidukite ja Iveco Bus müügi ja hooldusega tegelev AS Iv Pluss. Hansa Grupi konsolideeritud kogutulud on ligi 45 miljonit eurot aastas, grupi ettevõtetes töötab Baltikumis rohkem kui 850 inimest ning autorendiettevõtete sõidukiparki kuulub kokku ligi 1400 sõidukit.
Spirit (kulgur)
Katsed kulguriga ühendust võtta
Insenerid arvestasid siiski võimalusega, et kulgur elas Marsi talve üle ning missioonikella seiskumise tõttu on kaotanud ajataju. Nimelt oli Spirit programmeeritud selliselt, et kui kulguri missioonikell jääb seisma, ei tee kulgur midagi ja jääb ootama juhiseid Maalt. 26. juulil 2010 hakati Spiritile saatma kutsungeid arvestusega, et selle missioonikell oli seiskunud. Kui kulgur oleks töötanud, oleks ta iga päev oodanud igas tunnis 20 minutit juhiseid Maalt ja Maa kutsungi kättesaamisel oleks vastanud lühiinfoga oma hetkeseisu kohta.
Hansabuss
Ettevõtte 2019. aasta käive oli ligikaudu 2,7 miljonit eurot.
Spirit (kulgur)
Missiooni lõpp
JPL proovis kulguriga ühendust saada kuni 25. maini 2011, mil NASA teatas side taastamiskatsete ja Spiriti missiooni lõpetamisest. NASA teatas, et kulgur ei suutnud vähese energiatootlikkuse tõttu ilmselt oma radiaatoreid töös hoida ning külmad temperatuurid kahjustasid seetõttu kulguri elektroonikat ja põhjustasid side katkemise. Pärast Spiriti missiooni lõpetamist keskendus NASA Opportunityle.
Galerii
Spirit sai pildistada mitme eri kaameraga, kuid värvilisi fotosid sai teha ainult PanCamiga. Kulgur saatis missiooni jooksul Maale 128224 fotot.
Panoraamid
pisi|keskel|900px|Missoula kraater 105. solil (19. aprill 2004) pisi|keskel|700px|Lahontani kraater 120. solil pisi|keskel|900px|Panoraamfoto Husbandi mäe tipust
Maryja Kalesnikava
pisi|Maryja Kalesnikava (2020)
Maryja Aliaksandraŭna Kalesnikava (valgevene keeles Марыя Аляксандраўна Калеснікава; vene keeles Мария Колесникова Marija Kolesnikova; sündinud 24. aprillil 1982 Minskis) on Valgevene opositsiooniline poliitiline aktivist ja flötist. Alates 2020. aastast poliitvang.
Kalesnikava on lõpetanud Minskis Valgevene Riikliku Muusikaakadeemia ja magistriõppe Saksamaal Stuttgardi Kõrgemas Muusika- ja Etenduskunstide Koolis flöödi ja dirigendi erialal.
Ta on töötanud flöödiõpetajana ja mänginud mitmes muusikakollektiivis, sealhulgas ooperiteatris. Flöödiansambliga on ta läbi sõitnud kogu Valgevenemaa. Korraldanud kultuuriprojekte Valgevenes ja Saksamaal.
Kalesnikava valdab lisaks valgevene ja vene keelele ka saksa ja inglise keelt. Intervjuus 2020. aasta augustis ütles ta, et viimase 12 aasta jooksul on tal tulnud kõige rohkem kasutada saksa keelt, veidi ka vene keelt. Kõige vähem on ta kasutanud inglise ja valgevene keelt.
2020. aasta Valgevene presidendivalimistel oli Kalesnikava presidendikandidaat Viktar Babaryka valimisstaabi koordinaator, pärast Sviatłana Cichanoŭskaja ühendstaabi moodustamist sai selle võtmeisikuks. Pärast valimisi puhkenud meeleavalduste käigus arvati Kalesnikava 18. augustil moodustatud Koordinatsiooninõukogu liikmeks. Järgmisel päeval valiti ta selle juhtorgani – seitsmeliikmelise presiidiumi – koosseisu.
Metskass
pisi|Metskassi levila Euroopas Metskass (Felis silvestris) on perekonda kass (Felis) kuuluv loomaliik.
Metskassil on mitu alamliike, neist Euroopas esineb peamiselt üks (Felis silvestris silvestris), kes elab mägimetsades, on enamikus paikades kaitse all. Eestis metskassi ei esine. Ent metskass on elutsenud Eestis arvatavasti atlantilisel kliimaperioodil.
Alamliigid
Metskassil eristatakse mitut alamliiki, nende hulgas aafrika metskassi (Felis silvestris lybica).
Andres Sööt
pisi|Andres Sööt 2013. aastal Andres Sööt (kuni 1948 Andres Leppik, sündinud 4. veebruaril 1934 Paides) on eesti filmilavastaja ja operaator, dokumentaalfilmide autor.
Elukäik
Sööt lõpetas 1963. aastal Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi operaatorina. Aastail 1954–1957 töötas ta Tallinna Kinostuudios operaatori assistendina, 1963–1972 Tallinnfilmis, 1972–1980 Eesti Telefilmis ja aastail 1980–1984 taas Tallinnfilmis režissööri ja operaatorina. 1993. aastal rajas ta stuudio Monofilm.
1999–2000 oli Andres Sööt Eesti Kinoliidu esimees.
Marje Mets
Hariduskäik
Ta lõpetas 1995. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 2001. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal.
Töökäik
Ta oli aastatel 1999–2005 Eesti Merekoolis psühholoogiaõpetaja. Ta töötas aastatel 2006–2009 AS Tallinkis hotellidirektorina Ro-ro reisilaeval.
Ta töötab alates 2009. aastast Eesti Mereakadeemias (alates 2014. aastast Tallinna Tehnikaülikooli Eesti Mereakadeemias) psühholoogia õppejõuna.
Soomusautode Kolonn
Soomusautode kolonn oli Eesti Vabadussõja ajal 14. aprillil 1919 moodustatud soomusväeosa, mis moodustati iseseisva väeosana 14. aprillil 1919 Eesti Vabadussõja algetapil ehitatud ja algselt jalaväepolkude juures tegutsenud üksikutest soomusautodest. Kolonn oli eelkõige administratiivüksus, lahinguülesandeid täites allus konkreetne soomusauto ikkagi selle jalaväepolgu ülemale, kelle tegevust parajasti toetati. Pärast Vabadussõda Soomusautode Kolonn iseseisva väeosana kaotati ja viimase päevakäsuga 10. veebruaril 1921 formeeriti ümber soomusautode rooduks Soomusrongide brigaadis.
Ajalugu
Soomusautode ehitamist alustati Tallinnas, Tallinna sadamatehastes ühel ajal soomusrongidega. Vabadussõja ajal ehitati soomusautosi Tallinnas ja üks Vanapagan Pärnus. Tallinnas soomusautod ehitati - 1 Federali (Estonia), 1 Renault' (Tasuja) ja 1 Packardi (Wahur) ning 5 AEC (Toonela, Wibuane, Kalewipoeg, Kotkasilm ja Erilane (hiljem Lembit)) šassiidele. Pärnus ehitati 1 soomusauto - Delahaye alusele (Wanapagan). Esimene soomusauto Estonia valmis juba 1918. aasta lõpul ja jäi esialgu Tallinna valveteenistuseks. Teisena valminud soomusauto Tasuja saadeti 13. jaanuaril 1919 Viljandisse ning Tasuja jõudis rindele 20. jaanuaril. Esimene lahing oli Tasujal 22. jaanuaril Tõrva piirkonnas Helmes. Tasuja osales lahingutes Lõuna-Eestis ja jäi 1919. aasta märtsis lahingus Orava mõisa juures maastikul kinni ja hukkus. 1919. aasta märtsi algul jõudis rindele kodusel teel Pärnus valminud soomusauto Vanapagan ja toetas 6. jalaväepolgu tegevust.
14. märtsil vallutasid Soome Põhja Pojad lahingus Vastseliina juures ühe vaenlase soomusauto ja andsid selle üle eestlastele, mis sai pärast remonti ja mehitamist nime Pisuhänd. Sõja jooksul võeti vastastelt 4 soomusautot - Peerless šassiil (Pisuhänd (soomusauto)|), 2 Austin-Putilovetsi (Tasuja ja Suur Tõll) ja Fiat (Wambola). pisi|Austin-Putilovets soomusauto, Peterburi Suurtükiväemuuseumis Kui esimesed soomusautod valmisid, saadeti need kohe rindele ja allutati operatiivselt polguülemale, kelle juures tegutseti ning administratiivne alluvus jäi lahtiseks. Hiljem allutati need formaalselt Soomusrongide Divisjonile ja 14. aprillil 1919 moodustati iseseisev üksus Soomusautode kolonn, mille alluvusse kõik soomusautod koondati. Reaalselt tegutsesid soomusautod ka edaspidi üksikult erinevate jalaväeüksuste juures. Väeosa peamiseks ülesandeks sai lahinguüksuste varustamise ja remondiga tegelemine.
Üksuse esimeseks ülemaks sai alamkapten August Nieländer, kes oli küll Vene armees läbinud soomusautode kursuse, kuid oli seal tegelikult sõjaväemuusik. Nieländer polnud paraku oma ülesannete kõrgusel ega saanud väeosa formeerimise ja juhtimisega reaalselt hakkama. Ta asendati 10. oktoobril 1919 leitnant Albert Ojassoniga. Ojassoni juhtimisel hakkas väeosa tõeliselt arenema: staabi juurde moodustati tehnika- ja majandusosakond. Tehnikaosakonna ülemaks sai varem Tallinnas soomusautode ehitamist organiseerinud kapten Arthur Uus (1893–1920), kes moodustas väeosa oma töökoja soomusautode remontimiseks. Varem oli remonti teostatud Soomusrongide Diviisi liikuvas töökojas, kus n-ö võõra üksuse tehnikat remonditi viimases järjekorras. Iga soomusauto meeskond oli ise varuosi kogunud ja püüdis neid teiste meeskondade eest varjata.
Soomusautode arvu suurenedes jagati need rühmadeks. Soomusrongide diviisi soomusautode kolonni 2. rühma ülem oli alamkapten Konstantin Kanep. Vahetult enne Vabadussõja lõppu oli kolm soomusautorühma, igaühes kolm soomusautot. Pärast vabadussõda 25. veebruaril 1920 moodustati veel neljaski, kuhu kuulus 2 soomusautot.
Veidi enne Vabadussõja lõppu jõuti soomusrongide diviisi välipatareist nr 12 moodustada soomusautode kolonni suurtükirühm, kuhu kuulusid 5-tonnise kandejõuga soomustatud veokid Puuk ja Sorts, millel paiknesid 1902. aasta 76 mm vene välikahurid Vemmal ja Müristaja. Pärast Vabadussõda need masinad lammutati
Organisatsioon
pisi|Soomusauto Kalevipoeg [[Valga Jaani kiriku juures 1919. aasta veebruaris.]] Soomusautode kolonni staabis olid rivi-, tehnika- ja majandusosakond ning sidekomando. Soomusrongide eeskujul oli plaanis luua ka dessantüksus, kuid sõda lõppes enne, kui see teostada jõuti. Vahetult pärast Vabadussõja lõppu 14. aprillil 1920 kuulus üksusse 12 soomusautot, 2 soomusveokit suurtükkidega, 6 veoautot, 2 kergeveoautot, üks laskemoonaauto, üks sõiduauto ja 4 mootorratast. Lisaks all tabelis toodud soomusautodele kuulus üksusse ka soomusauto Vanapagan, mida rivikoosseisu ei kinnitatud. Seda kasutati mõnda aega õppemasinana ning paigutati siis ilma relvade ja mootorita lattu kui oma aja ära elanud masin.
Vitssõlg
Vitssõlg on ümar võrukujuline sõlg, mida Eesti aladel on rõivakinnitusvahendina kantud alates 13. sajandist peaaegu muutumatuna. Tänapäeval kantakse sõlgi peamiselt rahvarõivastega.
Kirjeldus
Vitssõle rõngas on kitsam kui rõngassõlel, selle laius on umbes 5 mm. Vitssõlgede läbimõõt kõigub 1,5–3,2 cm vahel. Rõngale kinnituv sõlenõel on pealt täiesti sile või kergelt kaarjas, mõnikord dekoreeritud kaare harjal reljeefsete täppidega või nöör ornamendiga. Hiiumaa naiste vitssõlgedele on iseloomulikud mitmetahulised lihvitud pinnaga klaasripatsid. Harvem esineb sõlgi, millel tilguti poolitab dekoori kaheks.
Lunda keel
Lunda keel on bantu keelte kirdebantu rühma kuuluv keel, mida räägivad lundad Sambia Loodeprovintsis, Angolas ja Kongo DV-s. Kõnelejaid oli 2010. aastal üle 400 000, neist 225 000 Sambias ja 178 000 Angolas.
Vitssõlg
Valmistamine
Varasemad vitssõled olid valdavalt vase sulameist. Hilisemad vitssõled valmistati hõbedast, 19. sajandil lisandus ka uushõbeda kasutamine. Vitssõlgede peamiseks valmistuskeskuseks oli Tallinn, kus valmistatud vitssõled olid äärmiselt lihtsad, polnud märgata ka erinevusi meistrite vahel. Lihtsakoelisi vitssõlgi valmistati hulgaliselt ka külaseppade poolt. Vitssõlg oli levinud üle Eesti just tarbeesemena ja sellisena püsis nii naiste- kui meesterõiva kinnitina.
Lunda keel
Sambias on lunda keel lundade asualadel koolides õppekeeleks.
Vitssõlg
Valmistamine
Vitssõlg one peetud lähtevormiks, mille baasil välja eesti naiste 19. sajandi kõige pidulikum rinnaehe, koonusekujuline kuhiksõlg, teiste allikate järgi kujunes kuhiksõlg rõngassõlest.
Vārnukrogs
pisi|Vārnukrogsi asendikaart Vārnukrogs (saksa keeles Warne Krug) on Läti linna Jūrmala osa.
Asub Priedaineist idas, Lielupe jõe vasakul kaldal. 138 elanikku (2008). Vārnukrogsi ja Priedaine vahel Lielupe kaldal asub 15–20 meetri kõrgune paljand Baltā kāpa ('valge luide').
1755. aastal, kui Lielupe säng muutus, rajati Lielupe uue sängi ja jõge Daugavaga ühendava vana sängi liitumiskohale kõrts, mille järgi on linnaosa nime saanud. Aastast 1959 Jūrmala koosseisus.
Kooli (perekonnanimi)
Kooli on eesti perekonnanimi.
Statistika
Perekonnanime Kooli kandja oli keskmiselt 39 aasta vanune (mediaanvanus on 36). Nimi oli kõige sagedasem Lääne-Viru maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 1,20 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Tartumaal Kodavere kihelkonna Pala ja Tartu-Maarja kihelkonna Raadi mõisavallas ning Viljandimaal Põltsamaa kihelkonna Adavere, Pärnumaal Audru kihelkonna Jõõpre ja Järvamaal Anna kihelkonna Purdi mõisavaldades talupoegadele nimeks Koli ja Kohli (normaalkuju Kooli).
Nimede eestistamise käigus loobuti 1937. aastal nimest Subka ja 1940. aastal Kredemann ning uueks nimeks võeti Kooli.
Roland
Roland võib tähendada järgmist:
EKSA
EKSA on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Lucas Paquetá
Lucas Tolentino Coelho de Lima  (mängijanimega Lucas Paquetá; sündinud 27. augustil 1997 Rio de Janeiros) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa kõrgliigaklubis West Ham United ja Brasiilia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri kodumaal Flamengos, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2007. aastal. Flamengo esindusmeeskonda jõudis ta 2016. aastal. 2018. aastal valiti ta Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2019. aasta jaanuaris liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga Milan. Arvatav üleminekusumma oli 35 miljoni eurot.
2020. aasta septembris siirdus ta 20 miljoni euro eest Prantsusmaa kõrgliigaklubisse Lyoni Olympique, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Hooajal 2020–21 lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas üheksa väravat ja valiti samal hooajal liiga sümboolsesse koosseisu.
2022. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu West Ham Unitediga. West Ham Unitedi jaoks oli tegu klubi rekordostuga.
Jakob Wilhelm Reinhold Everth
Jakob Wilhelm Reinhold Everth (11. mai 1775 Kodavere – 6. veebruar 1837 Kodavere) oli Eesti vaimulik.
Algõpetuse sai koduõpetajalt. Lõpetas kõrgema linnakooli Tartus. Immatrikuleerus 8. augustil 1797 Jena ülikooli usuteaduskonda, õppis seal aastani 1798. Pärast seda oli koduõpetaja Valga lähedal. Ordineeriti 15. juunil 1804 Tartus õpetajaks.
Oli aastatel 1804–1837 Kodavere ja Alatskivi koguduse õpetaja.
Everth tundis elavat huvi eesti keele vastu ja püüdis viimasele anda omalt poolt lisa. Ta oli Johann Heinrich Rosenplänteri kaastööline ja on avaldanud kirjutisi "Beiträge'des":
Isiklikku
Jakob Wilhelm Reinhold Everth oli kolm korda abielus. Tema väimees (tütre (teisest abielust) Irene mees) Karl August Hollmann oli Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja. Tema kolmanda abikaasa isa Johann Elias Lorenz Schatz oli pastor Alojas, Luke koguduses ja Valga Jaani koguduses. Tema isa Georg Simon Everth oli Kodavere ja Alatskivi koguduse õpetaja, vend Paul Gottlieb Georg Everth oli Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Estelle
pisi|Estelle (2016) Estelle (Estelle Silvia Ewa Mary; sündinud 23. veebruaril 2012 Solnas) on Rootsi printsess, Östergötlandi hertsoginna. Ta on kroonprintsess Victoria ja prints Danieli tütar.
Printsess Estelle sündis kell 4.26 kohaliku aja järgi ning kaalus sündides 3280 grammi ja oli 51 sentimeetrit pikk. Tema nime ja tiitli tegi 24. veebruaril 2012 teatavaks tema vanaisa kuningas Carl XVI Gustaf.
On oletatud, et ta sai nime Estelle oma sugulase Estelle Bernadotte'i järgi. Nimed Silvia ja Ewa tulevad emapoolse ja isapoolse vanaema järgi (kuninganna Silvia ja Ewa Westling). Nimi Mary on pandud Taani kroonprintsess Mary järgi, kes on Estelle'i ristiema.
2. märtsil 2016 sündis Estelle'i noorem vend Oscar.
Estelle on Rootsi troonipärimisjärjekorras ema järel ja venna ees teisel kohal. Lisaks hoiab ta kauget kohta Suurbritannia troonipärimisjärjekorras.
2018. aasta augustis alustas ta kooliteed Stockholmis Djurgårdeni saarel asuvas Campus Manilla nimelises õppeasutuses. Kui tema ema, kroonprintsess Victoria, käis tavakoolis, siis Manillaskolan on eliitõppeasutus, ja Estelle'i klassikaaslased on pärit Rootsi jõukamatest perekondadest.
Frauental an der Laßnitz
Frauental an der Laßnitz on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Deutschlandsbergi ringkonnas. Selle territooriumil asub praegu ehitatava 33 km pikkuse raudteetunneli, Koralmtunneli idapoolne sissepääs.
pisi|tühi|Frauentali raekoda
Milano Malpensa lennujaam
Milano Malpensa lennujaam, ametliku nimetusega Milano linna lennujaam (Aeroporto Città di Milano), varem Aeroporto Città di Busto Arsizio, on lennujaam Itaalias Lombardia maakonnas Varese provintsis, Milanost 39,97 km loodes.
Milano Malpensa on reisijate arvult Itaalias Rooma-Fiumicino lennujaama järel teisel kohal ja lastiveolt esikohal.
Milano lennujaamade süsteemi moodustavad kolm lennujaama – Bergamo Orio al Serio, Milano Malpensa ja Milano Linate – teenindasid 2012. aastal kokku 37 miljonit reisijat.
Liini Tallinn-Malpensa käitab alates 2015. aastast EasyJet.
EKSL
EKSL on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Håvard Nielsen
Håvard Kallevik Nielsen (sündinud 15. juulil 1993 Oslos) on Norra jalgpallur, kes mängib ründaja või äärepoolikuna Saksamaa esiliigaklubis Hannover 96.
Norra kõrgliigas debüteeris Nielsen 2009. aastal Vålerenga meeskonnas. Vålerenga põhimeeskonnas hakkas ta mängima 2011. aastal.
2012. aasta juulis liitus ta Austria kõrgliigaklubiga Salzburgi Red Bull. 2014–2015 oli ta poolteist hooaega laenul Saksamaa klubis Braunschweigi Eintracht. Pärast seda ongi ta mänginud vaid Saksamaa klubides: 2016–2017 SC Freiburgis, 2017–2018 Düsseldorfi Fortunas, 2019 MSV Duisburgis, 2019–2022 Greuther Fürthis ja alates hooajast 2022/23 Hannover 96-s.
Norra jalgpallikoondises mängis Nielsen aastatel 2012–2015 kokku 14 korda ja lõi kaks väravat – 14. novembril 2012 sõprusmängus Ungari vastu ja 13. oktoobril 2014 EM-i valikmängus Bulgaaria vastu.
Säästumarket
pisi|Pihlaka Säästumarket on tänaseks ümber ehitatud Mini-Rimiks. Foto 2013. aastast. Säästumarket oli Eestis tegutsev odavmüügikaupluste kett, mis kauples peamiselt toidu- ja esmatarbekaupadega.
8. novembril 2016 teatas Rimi Eesti otsusest loobuda Säästumarketi nimest ja kontseptsioonist. Kolmkümmend viis kauplust nimetatakse ja kohandatakse ümber Mini-Rimideks 2017. aasta jooksul. Kaheksa kauplust, mis praegu Rimidega lähestikku asuvad, suletakse.
Ajalugu
Kauplusekett alustas tegevust 1998. aastal ja esimene pood, milleks oli Kadaka Säästumarket, avati 2. märtsil 1999.
Oluline laienemine toimus 2000. aastatel alguses. Näiteks avati 2000. aastal 10 uut poodi ja 2001 alustati laienemist üle Eesti. 2000. aastal oli keti käive kasvanud 323 miljoni kroonini (20,6 miljonit eurot) ja kasum kuue miljoni kroonini (ligi 0,4 miljonit eurot).
Mai 2001 seisuga kuulus kaubandusketti 16 kauplust ja ehitamisel oli veel kolm. Sel ajal müüs Säästumarketite omanik Kinnisvaravalduse AS keti Soome ettevõtte Kesko OY tütarettevõttele Ruokakesko OY.
Lätti laieneti 2002. aastal. Leedus avati esimesed kauplused 2005. aasta septembris.
2004. aastal oli Säästumarket tõusnud juba kindlaks Eesti turuliidriks jaekaupade turul ning poeketi käes oli EMORi andmetel 12,4% turust.
Aastal 2005 sai kaubandusketi uueks omanikuks Rimi Baltic, mille emaettevõtted olid Kesko ja ICA. 2007 omandas ICA Rimi Balticus 100-protsendilise osaluse.
Oktoobris 2008 alustati üleminekut uuele brändikontseptsioonile, mille käigus muudeti kaupluste tootevalikut, siseilmet ja ettevõtte logo. Varasem kaubamärk sarnanes suuresti sakslaste odavkaupluste keti Lidl kaubamärgiga.
2010. aastate algul kaotas Säästumarket turuosa tarbijate eelistuste muutmise tõttu. Nõnda ehitati mitmed Säästumarketid ümber Mini-Rimideks, et parandada kaupluste turupositsiooni. 2012. aastal suleti ka Eesti esimene Säästumarket (asus Kadaka tee 56B).
2013. aastal omas Rimi koos Säästumarketiga 16,6% turuosa Eesti jaemüügiturul, millega paigutus kolmandaks ETK (20,17%) ja Maxima (17,6%) järel.
2015. aastal oli Rimi Eesti Food AS käes 49 Säästumarketit, 13 Rimi hüpermarketit ja 22 Rimi supermarketit. Samas oli aasta lõpus Säästumarketi kodulehe andmetel tegutsevaid poode veel vaid 46.
2017. aasta 4. mai seisuga oli alles ainult 19 Säästumarketit.
Kauplused
Harju maakonnas tegutsesid Säästumarketid Keilas (Pae 9), Maardus (Keemikute 41), Sakus (Tallinna mnt 4) ja Tabasalus (Klooga mnt 10). Saue Säästumarket ehitati 2012 ümber Mini-Rimiks ja Viimsi Säästumarket ning Tabasalu Säästumarket on tänaseks suletud.
Tartus tegutses neli Säästumarketit: Tuglase (Tuglase 19), Anne (Anne 46a), Kaunase (Kaunase pst 21) ja Aardla Säästumarket (Võru 170). Pärnus tegutseb Säästumarketeid kolm ning nendeks on Papiniidu (Papiniidu 19), Lepa (Karja 4) ja Härma Säästumarket (Tallinna mnt 70). Ülejõe Säästumarket (Jannseni 3) ehitati ümber Mini-Rimiks.
Lisaks asusid Säästumarketi poed Haapsalus (Jaama 12), Elvas (Kesk 7), Jõgeval (Põik 1), Kärdlas (Kõrgessaare mnt 25), Märjamaal (Pärnu mnt 76A), Paides (Aiavilja 2), Põltsamaal (Tartu mnt 12), Põlvas (Jaama 12B), Rakveres (Vilde 8), Raplas (Tallinna mnt 46A), Tapal (Pikk 5), Türil (Paide 26), Valgas (Vabaduse 39) ja Võrus (Räpina mnt 4).
ILOVEYOU
ILOVEYOU on Filipiinidel loodud arvutite ussviirus, mis ründas kümneid miljoneid Windowsi personaalarvuteid 21. sajandi alguses. Selle lõid Reonel Ramones ja Onel De Guzman. ILOVEYOU viirus oli üks esimesi, mille kahjud ulatusid mitmete miljardite dollariteni.
Tööpõhimõte
ILOVEYOU ussi põhimõtteks oli inimestele "ILOVEYOU" pealkirjaga meilide saatmine, millega oli kaasa pandud manus "LOVE-LETTER-FOR-YOU". Sellised pealkirjad olid mõeldud inimeste mõjutamiseks seda kirja avama. Faililaiend .vbs oli nähtamatu ning ussi saajad nägid selle asemel .txt laiendit. Saadetud e-meili sisu oli "Kindly check the attached LOVELETTER coming from me". Selleks, et kasutaja arvuti ussiga nakatuks, pidi ta manuse alla laadima ja avama. Pärast faili avamist ja käivitamist kopeerib see iseennast failidena LOVE-LETTER-FOR-YOU.TXT.VBS ja MSKERNEL32.VBS Windowsi süsteemikausta ning failina WIN32DLL.VBS Windowsi kausta. Uss loob omale iseenda võtme lokaalse masina registrivõtmete alla. Seejärel muudab ILOVEYOU viirus Internet Exploreri avaakna üheks neljast suvaliselt valitud veebilehest nii, et see laeks alla faili WIN-BUGSFIX.EXE, mis on trooja viirus. Pärast selle jooksutamist kopeerib ta ennast süsteemikausta failina WinFAT32.EXE. See fail omandab süsteemi kasutajanimed, paroolid, masina nime ja IP-aadressi jpm ning saadab selle meilile mailme@super.net.ph. Enamasti kirjutab uss nakatunud arvutis faile üle ja avab Microsoft Outlooki ning saadab enda koopia edasi kasutaja kontaktidele.
Mõju maailmale
ILOVEYOU viirus põhjustas laialt leviva pahameele meilide pärast. Üle maailma nakatusid ILOVEYOUGA üle 45 miljoni arvuti ning see mõjutas aktsiaturgusid, toiduainetööstust, ajakirjandust, auto- ja tehnoloogiatööstust, valitsusi, ülikoole ja meditsiiniasutusi. Ford Motor Company sulges oma meilisüsteemi, kuna see nakatus suuremahuliselt ILOVEYOU ussi (kogu ülejäänud General Motors pääses õnnekombel viirusega nakatumisest, kuna nad ei kasutanud Microsoft Outlooki). Suurtest organisatsioonidest nakatusid viirusega veel Silicon Graphics, Ameerika Ühendriikide kaitseministeerium (sealhulgas ka Pentagon), Daimler-Chrysler, Ameerika Ühendriikide Föderaalreserv ja Cox Cable. Viirus oli süüdi ka teenusetõkestusründes, mis tehti Valgele Majale. ILOVEYOU ussi kahjud jäävad väidetavalt 8,75 ja 10 miljardi dollari vahele.
Mõju Eestile
Viirus mõjutas suuresti ka Eestit: paljude ettevõtete arvutid nakatusid ussviirusega ILOVEYOU. Nakatusid ka suurettevõtted, näiteks Ühispank, Helmes, Eesti Ekspress, Tallinna Soojus ja Reval Hotel Group.
John Hartley
John Hartley (sündinud 1948) on Austraalia kultuuriteoreetik.
Ta on eriti tuntud oma televisiooni arengut käsitlevate uurimuste kaudu.
Eestis
Esmakordselt külastas Hartley Eestit 2010. aastal (Tallinn). 30. mail 2016 pidas ta Tartus Lotmani loengu.
Jewelli maakond
Ajalugu
Maakond moodustati 1867. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 3077.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Savonlinna ooperikoor
Savonlinna ooperikoor on Savonlinna ooperifestivalil muusikalisi lavateoseid esitav segakoor.
Koori koosseis kinnitatakse üheks aastaks korraga. Koori suurus aastati muutub, sõltudes ooperifestivalil esitatavatest ooperitest. Koori lauljad on peamiselt Soome ja välisriikide muusikalistes õppeasutustes kutseliseks lauljaks õppivad noored. Savonlinna ooperikoor on olnud lauljakarjääri hüppelauaks paljudele noortele lauljatele. 2008. aastast juhatab koori professor Matti Hyökki.
Austraalia ajalugu
Põliselanike Austraalia
pisi|püsti|Kaljujoonistus Kakadu rahvuspargis Esimesed asukad protoaustraallased tulid Austraaliasse 40 000 – 60 000 aastat tagasi, võimalik, et juba 70 000 aastat tagasi  Kagu-Aasiast, mida Austraaliast lahutab saarterohke väin. Nende võimalike rännuteede kohta on eri teooriaid.
Savonlinna ooperikoor
Savonlinna ooperikooris on laulnud mitmeid eestlasi, sealhulgas Eesti Muusikaakadeemia laulu eriala üliõpilasi, aga ka Eesti Rahvusmeeskoori ja Estonia teatri ooperikoori lauljaid. 1990. aastate lõpus ja 2000. aastate alguses moodustasid eesti lauljad Savonlinna ooperikoorist ligi kolmandiku. Savonlinna ooperikooris on laulnud teiste seas Ain Anger, Märt Jakobson, Alar Haak, Mart Mikk, Aare Saal, Aivar Kaldre, Rando Piho, Mati Vaikmaa, Eugen Antoni, Heli Veskus, Janne Ševtšenko, Merle Silmato, Anu Aimla ja Tambet Kikas. 2009. aastal valiti Simo Breede Savonlinna ooperikoori aasta lauljaks.
Austraalia ajalugu
Põliselanike Austraalia
Vanimad inimsäilmed on leitud praeguseks kuivanud Mungo järve äärest tänapäeva Uus-Lõuna-Walesi edelaosas. Sealsed säilmed viitavad inimkeha tuhastamisele, mis on üks maailma varasemaid ja annab tunnistust religioossete rituaalide olemasolust.
Vanimast arheoloogilisest leiukohast on saadud algelisi veerkiviriistu, pihukirveid, kõõvitsaid ja teravikke. Eriti ida- ja kaguranniku ning sisemaa vahel ilmneb kultuurierinevusi. V–III aastatuhandeni enne meie ajaarvamist arenes kivitöötlemine, valmistati korrapärase kujuga odaotsi, nuge ja talbu, kasutati heitepuud ja bumerangi. II–I aastatuhandel enne meie ajaarvamist võeti kasutusele lihvitud kivikirved, luust õngekonksud ja ahingud.
Paljudes kohtades on leitud vähemalt 30 000 aasta vanuseid koopa- ja kaljujooniseid. Austraalia aborigeenide kunstitraditsiooni peetakse vanimaks jätkuvaks kunstitraditsiooniks maailmas.
Küttimisest, korilusest ja kalastamisest elatuvate tõmmunahaliste aborigeenide kultuur püsis kiviaja tasemel eurooplaste tulekuni. Siiski olid nende hõimudel väga hästi välja kujunenud tavad ja kombed. Mõned aborigeenid elavad tänaseni Austraalia inimasustusest puutumatutes piirkondades ja järgivad oma esiisade tuhandete aastate vanuseid tavu.
On hinnatud, et sellel ajal, kui esimesed eurooplased aborigeene kohtasid, oli neid vähemalt 350 000, arheoloogilise materjali järgi hinnates võis neid olla ka kuni 750 000
Eurooplaste saabumine
pisi|Eurooplaste avastusretked ümber Austraalia kuni 19. sajandi alguseni 1611. aastal randusid esimesed hollandi meremehed Austraalia põhjarannikul ning viisid koju tagasi teate, et maa on kasutu ja elamiskõlbmatu, kuna Austraalia läänerannik on kaetud peamiselt suurte kõrbetega ja põhjaranniku kuum ja niiske kliima oli nende jaoks talumatu.
Esimene inglane, kes Austraaliasse jõudis, oli William Dampier, kuid James Cooki uurimisretked lõunarannikule 1770. aastal olid tunduvalt suurema tähtsusega. Cook leidis seal mõnusa kliima ja imeilusad metsad veidrate taimedega. Teda hämmastasid erivärviliste õitega põõsad ning suured kummipuud ja rohtpuud, mille õied meelitasid ligi tillukesi nektarist toituvaid papagoisid. Oma maabumiskoha nimetas ta sealse rikkaliku taimestiku järgi Botany Bayks. Varsti pärast seda, 1788. aastal, saabus Botany Baysse 700 sunnitööle mõistetud vangi ja 200 meremeest ning tasandikele tänapäeva Sydney kohal rajati esimesed asulad. 26. jaanuari päeva tähistatakse Austraalia päevana.
Britid olid huvitatud Austraalia koloniseerimisest Põhja-Ameerika kolooniate kaotamise tõttu. Umbes 20% kolonistidest olid naised ja üks kolmandik iirlased. Peaaegu keegi asumisele saadetutest ei osanud lugeda ega kirjutada. Uue ühiskonda loomine sellise inimrühma alusel oli keeruline. 1852. aastal lõpetati sunnitööliste saatmine Austraaliasse, kuid selleks ajaks oli neid seal juba 150 000.
Osariikide tekkimine ja ühendamine
Arenguhüpe Austraalia ajaloos kaasnes kulla avastamisega Bay Hurstis 1851. aastal. Paljud kullaotsijad rajasid endale Austraaliasse uue kodu. Ajavahemikul 1829–1859 sai neli kolooniat Austraalia osariikideks. See tõi kaasa kiire lamba- ja karjakasvatuse kasvu ning kaevandustööstuse ja transpordi arengu.
Kõikide osariikide ühendamise ideele tuli Earl Grey juba 1847. aastal. Briti parlament tunnustas Austraalia Ühendust ja Austraalia iseseisvus 1. jaanuaril 1901. Kuna Sydney ega Melbourne polnud ühenduse pealinnana vastuvõetavad, asutati 1911. aastal Canberra, mis on tänapäevani Austraalia pealinn.
Aleksis Ostrat
Aleksis Ostrat (ka Aleksei; 3. mai (vkj)/16. mai 1915 Tartu – 8. november 1980 Bradford, Inglismaa) oli eesti metsateadlane ja dendroloog.
Elulugu
Aleksis Ostrat oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1934 Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 1939 Tartu Ülikooli metsaosakonna. Akadeemiliselt oli ta Üliõpilasselts Liivika liige.
Oli 1938–1940 Tartu Ülikooli Loodusvarade Instituudi vanemassistent, 1940–1944 Tartu Ülikooli õppe- ja katsemetskonna vanemassistent. Uuris mitmesuguste võõrpuuliikide kasvatamise võimalusi Eestis. Akadeemilise Metsaseltsi auhinnatööde kahekordne laureaat.
Mobiliseerituna 1944 Saksa sõjaväkke sattus Saksamaale, oli 1944–1946 Mecklenburgis Lopkowitzi mõisa metsaülem, 1946–1947 Lübecki Eesti Metsatehnikumi õpetaja, ühtlasi Balti Ülikooli (Hamburg/Pinneberg) külalisõppejõud.
Läks 1947 Inglismaale, töötas seal 1947–1949 läbikäigulaagri vanemana ja 1949–1976 tekstiilitööstuses, aastast 1976 pensionil. Oli Bradfordi Eesti Kodu juhatuse liige.
Teadustöö
Uurimusi dendroloogiast, metsakasvatusest ning Inglismaa ja Iirimaa metsapoliitikast.
Atlantiline kliimastaadium
Atlantiline kliimastaadium ehk holotseeni klimaatiline optimum ehk atlantiline periood oli suhteliselt sooja kliima periood ajal 6000–3000 a. e.m.a.
Eesti alal kasvasid sellal laialehised metsad.
EKTL
EKTL on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Linnuse tee
pisi|Linnuse tee Linnuse tee on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Priisle asumis.
11. märtsil 1977 nimetati tänav Linnamäe teeks ja nimi Linnuse tee ennistati 14. septembril 2011.
EKVL
EKVL on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Roosioks
Roosioks on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Roosioks uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Adnrei, Altveil, Hanschmidt, Krumm, Plumkvist, Riomees, Roosmann, Rospus, Trei ja Vares. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Roosioks Eestis 23 mehel ja 23 naisel.
Tiitelnurk
Tiitelnurk ehk kirjanurk (inglise keeles titleblock) on joonise alumises parempoolses nurgas, pikema küljega vastu alumist ja lühemaga vastu parempoolset raamjoont asuv nurk.
Koostejoonise kirjanurgas jäetakse tühjaks nii materjali kui ka näitamata piirhälvete lahtrid. Mitmesugused selgitused ja teksti kujul esitatavad tehnilised nõuded paigutatakse kas kirjanurga kõrvale või kirjanurgast kõrgemal asuvale alale. Vertikaalselt kasutataval formaadil A4 on tiitelnurk joonisevälja alaosas, ulatudes laiuses äärest ääreni.
Hauteville (Pas-de-Calais)
pisi|Hauteville'i vallamaja
Hauteville on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 18 km Arrasist läänes, teede D66 ja D68 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Lõunapiirkond (Kamerun)
Lõunapiirkond on Kameruni 1. järgu haldusüksus (piirkond). Piirneb lõunas Ekvatoriaal-Guinea, Gaboni ja Kongo Vabariigiga.
Suurem osa piirkonnast on kaetud vihmametsaga, kus elavad šimpansid, gorillad ja elevandid.
🇨🇲
EL (täpsustus)
EL on:
El on:
eL on:
el on:
Baiba
Baiba on lätipärane naisenimi.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Baiba 6460 inimesel.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 2036. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Baiba 16 naisel.
Sovetski rajoon (Kurski oblast)
Sovetski rajoon (vene keeles Советский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kurski oblasti idaosas. Rajooni keskus on Kšenski alev.
Rajoon piirneb kirdes Lipetski oblastiga, idas Kastornoje rajooniga, lõunas Goršetšnoje rajooniga, edelas Timi rajooniga, läänes Tšeremissinovo rajooniga ja loodes Orjoli oblastiga.
Rajooni pindala on 1150 km². Elanike arv oli 2012. aastal 18 468, 2007. aastal 21 599 ja 2002. aastal 23 673.
Sovetski rajoonis on 118 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Kšenski) ja kümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Kšen, Rashovets, Grjaznaja, Krestištše, Perevolotšnaja, Gorodištše, Graivoronka ja Ivitsa.
Pauluse kiri Fileemonile
Pauluse kiri Fileemonile (lühend Fm) on Uue Testamendi kaanonis 18. raamat, millele eelneb Pauluse kiri Tiitusele ja järgneb Kiri heebrealastele. Kirja autor on traditsiooni järgi apostel Paulus. Tekst on algselt kirjutatud koinees. Tegemist on lühima Pauluse kirjaga. Uues Testamendis on veel lühemad raamatud vaid Johannese teine kiri ja Johannese kolmas kiri.
Nimetus
Pauluse kirjad polnud algselt pealkirjastatud. Traditsiooni järgi nimetati esimeste sajandite jooksul Pauluse kirja Fileemonile kreeka keeles Επιστολή πρὸς Φιλήμονα. Vulgatas on kiri kui Epistola ad Philemonem.