cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bosporus
Bosporuse pinnakihtides on tugev riimvee hoovus Musta mere poolt, soolsusega 18–20 promilli. Väina põhjas on tugev soolase vee hoovus Musta mere poole.
Meretee läbi Bosporuse Venemaale ja Ukrainasse teeb väina strateegiliselt oluliseks. 16.–18. sajandini hoidis Osmanite riik Bosporuse abil enda kontrolli all Musta merd. 1833. aastal oli Osmanite riik sunnitud andma lubaduse sulgeda Bosporus ja Dardanellid Venemaa nõudmise korral muude riikide laevadele. Bosporuse kontrolli all hoidmise nimel peeti Vene-Türgi sõda (1877–1878). Esimese maailmasõja järel anti väinale esmalt rahvusvahelise territooriumi staatus, 1923. aastal aga anti väin Türgile, kuid avatuna kõigile võõramaistele laevadele. Türgi militariseeris väina sellegipoolest uuesti.
Vaata ka
pisi|800px|vasakul|Bosporus on kaardil tähistatud numbriga 20
Priit Kelder
Priit Kelder (7. detsember 1945 – 25. aprill 2019) oli Eesti orientalistika populariseerija ja riigiametnik, Eesti Rooma Klubi liige.
Elukäik
1975. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena.
Orientalistika alal on ta töötanud õppejõuna mitmes Tallinna kõrgkoolis ning esinenud konverentsidel. Nõukogude ajal pidas ta Tallinna kõrgkoolides ateismiloenguid, kus propageeris idausundeid, ida filosoofiat ja kultuuri. 1980. aastatel pidas loenguid Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis ja Kultuuriülikoolis. Hiljem on ta töötanud muuhulgas ka Akadeemia Nordis.
Ta on olnud Interpoli Eesti büroo direktor (1994–1997) ja Siseministeeriumi asekantsler.
Ka kuulus ta Eesti idamaiste võitluskunstide pioneeride hulka. Ta treenis karatet, osales karatevõistlustel kata-vormi soorituses ja oli karatetreener. Hiljem sai tema meelisalaks taiji. Ta oli ka selle võitluskunsti treener.
Orsay muuseum
Muuseumis eksponeeritakse põhiliselt Prantsuse kunsti, aga ka õhtumaade maalikunsti ja skulptuuri aastatest 1848–1914, eriti mahukas on impressionistide kogu. Kollektsioonis esindatud tuntumad kunstnikud on Vincent van Gogh, Édouard Manet, Claude Monet, Edgar Degas, Maurice Denis, Odilon Redon, Paul Cézanne, Alfred Sisley, Camille Pissarro ja Georges Seurat.
Orsay muuseum asub Pariisi kesklinnas, lähim metroopeatus on Solférino. Muuseumi täispilet maksab 16 eurot.
Ajalugu
Orsay muuseum asub kunagi Orsay palee maale ehitatud beaux-arts 'i stiilis Orsay raudteejaamas (Gare d'Orsay). Hoone valmis 1900. aasta Pariisi maailmanäituseks ning selle autorid olid arhitektid Lucien Magne, Émile Bénard ja Victor Laloux. Jaam teenindas algusaastatel veel uudset rööbastransporti, aga selle tähtsus jaamana hääbus koos tehnika arenguga ning 1970. aastaks jaam suleti ja arvati samal kümnendil ajaloomälestiste nimekirja (lõplikult kinnitati aastal 1978).
1977. aastal otsustas valitsus muuta jaama muuseumiks, mis täidaks omal moel lünga läheduses asuva Louvre'i ja Pompidou keskuses asuva moodsa kunsti muuseumi vahel. 1978. aastal kuulutati välja arhitektuurivõistlus, mille võitis arhitektuuribüroo ACT Architecture (arhitektid Pierre Colboc, Renaud Bardon ja Jean-Paul Philippon). Nende ülesandeks oli luua neljal korrusel asuvale hoonele 20 000 ruutmeetrit näitusepinda. Sisekujunduse autoriks valiti Itaalia arhitekt Gaetana Aulenti.
Muuseumi avas 1. detsembril 1986 president François Mitterrand.
Kuna muuseumi kogu on aastate jooksul märgatavalt kasvanud, otsustati 2020. aastal hakata kavandama juurdeehitist (projekt "Orsay Grand Ouvert"). Laiendustööd peaksid valmima 2026. aastaks.
BC Place Stadium
Staadion valmis Expo 86 jaoks 1983. aastal.
Orsay muuseum
Kollektsioon ja näitused
Orsay muuseumi kogu koondab maalikunsti, skulptuuri, dekoratiivkunsti ja fotograafiat ning vähesel määral graafikat.thumb|261px|Muuseumi sisevaade Kogu silmapaistvaim osa on impressionistlikud ja postimpressionistlikud maalid, lisaks kuulub sinna Barbizoni ja akadeemilise koolkonna, realistlikke, naturalistlikke, orientalistlikke maale. Kogusse kuulub ligikaudu 5670 maali, arvukamalt on esindatud Maurice Denis (24 maali), Édouard Vuillard (22 maali), Pierre Bonnard (21 maali), Pierre-Auguste Renoir (19 maali) ja Claude Monet (17 maali).
BC Place Stadium
Mahutab 59 841 pealtvaatajat.
Orsay muuseum
Kollektsioon ja näitused
Maalidest on tuntumad Vincent van Goghi "Tähisöö Rhone'i kohal" (1888), Pierre-Auguste Renoiri "Tantsupidu Moulin de la Galette'is" (1876), Édouard Manet' "Eine murul" (1862–1863), James McNeill Whistleri "Whistleri ema" (1871), Paul Cézanne'i "Kaardimängijad" (1894–1895), Jean-François Millet' "Viljapeade korjajad" (1857), Édouard Manet' "Olympia" (1863), Paul Gauguini "Tahiti naised rannas" (1891), Georges Seurat' "Tsirkus" (1891) ja Edgar Degas' "Bellelli perekond" (1858–1867).
BC Place Stadium
BC Place Stadium on kanada jalgpalli meeskonna British Columbia Lions kodustaadion.
Orsay muuseum
Eesti kunst näitustel
Orsay muuseumis on eksponeeritud ka Eesti kunsti. 2018. aastal avati seal Baltimaade iseseisvuse 100. aastapäeva pidustuste rahvusvahelise programmi osana mahukas väljapanek "Metsikud hinged. Sümbolism Baltimaade kunstis" ("Âmes sauvages. Le symbolisme dans les pays baltes"), kus eksponeeriti Eesti, Läti ja Leedu sümbolistlikku kunsti 19. sajandi lõpust 1930. aastateni. Näitust külastas nelja kuu jooksul 236 000 inimest.
Taylori valem
Taylori valem annab pideva funktsiooni punkti ja selle lähisümbruse lähendamiseks n-ndat järku polünoomi. Kuna summa polünoom koosneb funktsiooni tuletistest, siis saab seda leida vaid juhul, kui funktsioonil mingis punktis a on kõik tuletised kuni järguni n. Juhul, kui eksisteerib ka (n+1)-järku tuletis kohal a, siis saame leida ka jääkliikme.
=Ühe muutuja funktsioon=
Taylori valem on avaldis funktsiooni väärtuste ligikaudseks arvutamiseks mingi punkti ümbruses, teades tema erinevat järku tuletiste väärtusi antud punktis:
, mis kompaktsemalt kirja panduna summa notatsiooniga omandab kuju:
Vea hinnang
Taylori valemi vea (s. o. Taylori valemiga arvutatud väärtuse ja täpse väärtuse f(x) vahe) hindamiseks on mitmeid võimalusi. Üks neist, Lagrange'i veahinnang, kõlab järgmiselt.
Polünoomile jääkliikme lisamisel muutub väärtus ligikaudsest võrdseks:
Erijuhul, a = 0, saame Maclaurini valemi:
Eksponentfunktsioon
Lihtne näide Taylori valemist on eksponentfunktsiooni e^x\, lähendamine x = 0 juures:
Mitme muutuja funktsiooni Taylori rida
Taylori valem esitab reaal- või kompleksarvulise funktsiooni, mis peab olema polünoomi astme n+1 reaal- või kompleksarvuliste väljade ümbruses diferentseeruv, kahe muutuja funktsiooni binoomide (x - a) ja (y - b) astmete polünoomi ja ühe jääkliikme summana, kus polünoomi aste on n.
Välislingid
Wzór Taylora
Surnud 1. märtsil
''Siin loetletakse 1. märtsil surnud tuntud inimesi.
Diplomiveski
Diplomiveski on kõnekeelne nimetus õppeasutusele või ettevõttele, mis tegelikult müüb diplomeid, ilma et haridust tõendavate dokumentide saajad oleksid tegelikult kas üldse või piisaval määral osalenud õppetöös.
Diplomiveskid Eestis
2005. aasta lõpus tegi Haridus- ja Teadusministeerium Estonian Business Schoolile (EBS) ettekirjutuse 51 Hiina päritolu üliõpilase pärast, kes olid vastu võetud magistriõppesse, kuigi neil puudus selleks vajalik haridustase (bakalaureusekraad). Sellega seoses viidati ajakirjanduses ka EBS-ile kui diplomiveskile.
Kameruni jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Kameruni jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Kamerunil õnnestus viiendat korda maailma eliitmeeskondade turniiril osaleda.
Carl Brockelmann
Carl Brockelmann (17. september 1868 Rostock – 6. mai 1956 Halle) oli väljapaistev saksa orientalist ja semitoloog, Breslau ja Berliini ülikooli professor.
Skalat
Skalat (ukraina Скалат, poola Skałat) on linn Ukrainas Ternopili oblastis Pidvolotšõski rajoonis. Skalat asub Ternopilist umbes 31 km idakagus.
Skalati on esmamainitud 1512. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1600. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Skalati elanikest ukrainlasi 94,09%, poolakaid 4,65% ja venelasi 0,99%.
Lev Gumiljov
pisi|Lev Gumiljov (1934) pisi|Lev Gumiljov Kasahstani margil Lev Gumiljov (vene Лев Николаевич Гумилёв; 1. oktoober 1912 Peterburi – 15. juuni 1992 Peterburi) oli vene ajaloolane-etnoloog, filosoof, etnogeneesi teooria rajaja, üks maastikuarheoloogia rajajatest, luuletaja, pärsia keelest tõlkija ja orientalist.
Elulugu
Lev Gumiljov on vene poeedi Nikolai Gumiljovi poeg, tema ema oli vene poetess Anna Ahmatova. Ta sündis Tsarskoje Selos Venemaal  1. oktoobril 1912. aastal. Lapsepõlves elas vanaema juures Slepnjovo mõisas Bežetski maakonnas Tveri kubermangus.
1917–1929 elas ta Bežetskis, kus lõpetas keskkooli. Pärast seda tahtis ta astuda edasi ülikooli, kuid teda ei võetud vastu, kuna tema isa Nikolai Gumiljov oli aadlik, kes tapeti bolševike poolt 1921. aastal.
1930. aastast elas Lev Gumiljov Leningradis. Aastatel 1930–1934 võttis ta töölisena osa ekspeditsioonidest Sajaanidesse, Pamiiri ja Krimmi. Pamiiris õppis ta tadžiki ja kirgiisi keelt. 1934. astus 22-aastane Lev Gumiljov Leningradi ülikooli idateaduskonda.
1935 heideti ta ülikoolist välja ja vahistati, kuid mõne aja pärast võeti tagasi Leningradi ülikooli. 1938. aastal Lev Gumiljov vahistati ja teda karistati 5-aastase vabaduskaotusega vangilaagris. 1944. aastal pärast vabanemist astus vabatahtlikult Punaarmeesse, võttis osa Berliini lahingust. 1946. aastal lõpetas ta eksternina Leningradi Ülikooli, kandidaadikraadi kaitses 1948. aastal. 1949. aastal vahistati Lev Gumiljov jälle ja vangilaagrist vabanes ta alles 1956. aastal.
Lev Gumiljov suri 15. juunil 1992. aastal Peterburis.
Kaksikdiagnoos
Kaksikdiagnoos on kahe haiguse või häire diagnoosi kombinatsioon.
Lev Gumiljov
Etnogeneesi teooria
Lev Gumiljov kirjeldas ja üldistas etnoste elulugusid ja nendega seotud nähtusi. Etnos oli tema järgi osa biosfäärist, mis võib eksisteerida mitmetes formatsioonides. Sellele on omane ajaloolise ja eluruumilise faktori ühtsus. Eluruum on peamine etnose kujunemise sulatuskatel. Etnogenees kujutab endast etnose neljafaasilist elulugu: teke, tõus, langus ja surm. See lugu on seotud ta maa-ala ja kultuuri ajalooga. Etnose teket liikumapanevat jõudu nimetas ta passionaarsuseks (kirg) ja selle kandjaid passionaarideks. See on impulss, mis seesmiselt käivitab etnogeneesi. Passionaaridele on aktiivsuse kõrval suuremal astmel kui teistele omane oma genofondi juhuslikes suhetes edasiandmine. Etnose ääremaile jäävaid heidikuid nimetab ta subpassionaarideks. Etnost mõjutavad sisemine vananemine, väline segunemine teiste etnostega ja suured loodusvormide muutustega seotud protsessid. Etnose elueaks leidis olevalt maksimaalselt 1500 aastat.
Etnogeneesi faaside üksikasju.
Tema huvitav, avarapilguline ja laiamahuline teooria on äärmiselt kergelt haavatav. Esitades, rühmitades ja üldistades mingeid reaalseid veel mitte nime ja termineid omavaid nähtusi, kasutab ta juba olemasolevaid ja juurdunud tähendustega sõnu, tekitades mitmeltmõistetavusi ja segadust. Talle on ette heidetud, et ta on sellega kutselise ajaloolasena avanud tee ebamäärastele ja ebateaduslikele ajalookäsitlustele.
Kaksikdiagnoos
Kaksikdiagnoosiga patsientide all võidakse mõelda inimesi, kel on sõltuvus ja mingi muu psüühikahäire.
Albion
320px|thumb|Doveri valged kaljud Albion on Suurbritannia saare kõige arhailisem nimi. Vahel kasutatakse seda nime ka Inglismaa kohta.
Piacenza provints
Piacenza provints on provints Itaalias Emilia-Romagna maakonnas. Provintsi keskuseks on Piacenza linn.
Albion
Nime päritolu
Nime "Albion" päritolu ei ole täpselt teada.
Nimi võib tulla keldi keeltest, indoeuroopa päritolu sõnatüvedest tähendusega 'valge' ja 'mägi'. Siiski tegid selle nime tuntuks muinasroomlased, kes seostasid nime "Albion" ladina sõnaga albus ('valge'). Valge seostus roomlastele Doveri valgete kriitkaljudega, mis asuvad Suurbritannia saare lõunatipus.
Teadaolevalt kasutati nime "Albion" esmakordselt 6. sajandil eKr.
IEEE LAN/MAN Standardite Komitee
IEEE LAN/MAN Standardite komitee tegeleb kohtvõrkude ja linnavõrkude standardite pere IEEE 802 hooldamise ja arendamisega, olles IEEE Standardite Assotsiatsiooni allorganisatsioon.
Hobby Hall
Hobby Hall on SGN Group kontserni kuuluv postimüügiettevõte Soomes.
Suurema osa Hobby Halli tootevalikust hõlmavad kodu ja vaba-aja tooted, mida turustatakse kataloogide, internetipoe ja oma kaupluste kaudu. Kolm kauplust asuvad Helsingis, Vantaas ja Tallinnas. Hobby Halli müük aastal 2008 ulatus 191 miljoni euroni. Hobby Hallis töötab ligi 650 inimest.
2021. a. algul ühines Hobby Hall Leedu ettevõtte Pigu Groupiga, uueks nimeks sai PHH Group.
Kuandiani Mandžu autonoomne maakond
Kuandiani Mandžu autonoomne maakond on autonoomne maakond Hiina Rahvavabariigis Liaoningi provintsis Dandongi ringkonna õigustega linnas.
Haldusjaotus
Kuandiani Mandžu autonoomne maakond koosneb 19 suurvallast, 2 vallast ja 1 rahvusvallast.
Georges Seurat
thumb|right|Georges Seurat Georges-Pierre Seurat (2. detsember 1859 – 29. märts 1891) oli prantsuse maalikunstnik, kes pani aluse neoimpressionistlikule liikumisele. Ta arendas välja puäntillismi, kus kasutati maalimiseks puhtaid värve, et värvid seguneksid vaataja võrkkestal, mitte lõuendil. Seurat mõjutas 20. sajandi kunstnikke oma teoreetilise lähenemisega värvikäsitlusele ja mõistuspärase lähenemisega maalimisse.
Tema 1886. aastal valminud maali "Pühapäevane pärastlõuna La Grande Jatte saarel" peetakse üheks olulisemaks 19. sajandi kunstis.
Elukäik ja haridus
Kunstikoolis õppis Seurat peamiselt joonistamist, aga hakkas iseseisvalt maalima, saades inspiratsiooni Eugène Delacroix' seinamaalingutest, mida ta Saint-Sulpice kabelis vaatamas käis. Ta hakkas maalides jäljendama Delacroix' "katkiste värvide" tehnikat, kes ümbritses värve vastandvärvidega või kandis sama värvi erinevaid toone üksteise peale.
1879. aastal jättis 19-aastane Seurat Beaux-Artsi pooleli ja läks ajateenistusse Bresti. Selle otsusega katkestas Seurat traditsioonilise Beaux-Artsi kunstiõpilase teekonna, mis oleks toonud kaasa auhindu, õpingud Roomas ning tellimusi ja komisjonitasusid. Arvatakse, et ta lahkus koolist oma kunstnikust sõbra ja kaasõpilase Édmond-François Aman-Jeani mõjutusel, kes nende õpetajat Lehmanni ebainspireerivaks pidas. Klassikalise kunstihariduse saamise asemel innustas Aman-Jean Seurat'd olema iseseisvam ja kasutama kunsti allikana instinkte. Lisaks oli Seurat' antisotsiaalsete kalduvustega, eelistades oma töösse põhjalikul süveneda ning töötada üksinduses. 1884. aasta Groupe des Artistes Indépendantsi näitusel tutvus Seurat kunstnikega, kellest hiljem moodustus neoimpressionistide rühmitus.
1880. aastate lõpul elas Seurat koos Madeleine Knoblochiga, kelle olemasolust teadsid vaid ta lähimad sõbrad. 1890. aastal sündis neil poeg, kelle Seurat ametlikult omaks võttis ning kelle sünninimeks sai Pierre-Georges Seurat.
Iseseisev looming
pisi|"Seine'i jõgi La Grande Jatte saarelt" Aasta pärast ajateenistusse minekut naasis Seurat Pariisi, kus jagas stuudiot Aman-Jeaniga. 1880. aastate alguses eemaldus Seurat oma Beaux-Artsi haridusega sõpradest, kes oma klassikaliste joonistustega ametlike tellimuste eest võitlesid. Seurat kaldus oma mustvalgete kriidijoonistustega hoopis naturalismi poole. Ta ei jäljendanud enam antiikkunsti traditsioone, vaid pühendus maastike ja kaasaegsete inimeste kujutamisele. Seurat, kes seostas värvi loodusega, kujutas ta oma maalidel peamiselt maastikke ja talupoegi, jättes äärelinna tööstused ja linnainimesed oma hele-tumedate joonistuste jaoks.
Pariisi Salongi näitusele pääses Seurat 1883. aastal portreega oma sõbrast Aman-Jeanist. Samal ajal hakkas Seurat ka kavandama oma 1884. aastal valminud monumentaalset maali "Une Baignade, Asnières" ("Asnièresi suplejad"). Kui seda Salongi näitusele vastu ei võetud, esitles Seurat maali 1884. aasta Groupe des Artistes Indépendantsi näitusel, kuhu olid väikse tasu eest oodatud oma maale üles panema kõik soovijad. Selle maali eksponeerimine koos teiste sõltumatute kunstnikega sai oluliseks sõlmpunktiks Seurat' karjääris, sest sel näitusel kohtus ta kunstnikega, kellest said hiljem neoimpressionistliku rühmituse põhiliikmed: Charles Angrand, Henri-Edmond Cross, Albert Dubois-Pillet ja Paul Signac. Olles rahulolematud Société des Artistes Indépendentsi näituse kehva korraldusega, ühinesid need kunstnikud 1884. aasta lõpus Societe des Artistes lndependantsi kunstnike rühmitusega. pisi|"Tsirkuseparaad" pisi|"Noor naine puuderdamas" La Grande Jatte'i saarel maalis Seurat oma peateose "Un dimanche après-midi à l'Île de la Grande Jatte" ("Pühapäevane pärastlõuna La Grande Jatte'i saarel"), mis valmis 1886. aastal ja mida näidati nii impressionistide näitusel, Société des Artistes Indépendents näitusel kui ka Brüsselis Les Vingti näitusel. Seurat' maal pälvis näitustel palju tähelepanu. Selle suurus, tehnika ja jäigad figuurid tekitasid hämmastust ja ahvi rihma otsas kujutamine tegi kriitikutele nalja, kuid avaldati ka palju soosivaid arvustusi. Sõltumatute kunstnike näitusel näidati Seurat' maali eraldi toas koos Angrandi, Crossi, Dubois-Pillet', Lucien Pissarro ja Signaciga, keda kriitik Felix Feneon oma arvustuses neoimpressionistideks ristis. Feneoni artiklid aitasid kaasa ka Seurat' kui neoimpressionistide juhi rolli väljakujunemisele.
Viimastel aastatel enne surma eelistas Seurat maalida inimesi siseruumides ja tsirkuses, näiteks "Les Poseuses" ("Modellid") ja "Parade de cirque" ("Tsirkuseparaad). Maali "Jeune femme se poudrant" ("Noor naine puuderdamas") modelliks tema elukaaslane Madeleine Knobloch.
Seurat' loomingust on säilinud kaheksa suurt maali, üle 60 väiksema maali, ligi 170 puitpaneeli, umbes 500 joonistust ja mitu visandivihikut. Seurat huvitus terve oma karjääri jooksul kunstiteooriatest ja optilistest illusioonidest, kuigi kujutlust Seurat'st kui teadlasest peetakse tänapäeval suuresti ülevõimendatuks. Tema kaasaegsed kirjeldasid teda kui äärmiselt distsiplineeritud ja keskendumisvõimelist kunstnikku, kes, tegi iga päev valmis teatud tüki maalist, millega ta töötas.
Puäntillism ja divisionism
Puäntillism on maalitehnika, mille lõi Georges Seurat koos oma õpilase ja järgija Paul Signaciga 1880. aastatel. Selle tehnikaga kantakse puhtad värvid lõuendile väikeste punktitaoliste pintslitõmmete või täpitamisega, mis kaugelt vaadates kokku sulanduvad. Georges Seurat'd mõjutas keemiku ja värviteoreetiku Michel-Eugène Chevreuli avastus, et kaht erinevat värvi vaibakiudu võivad kõrvuti asetsedes paista hoopis kolmanda värvina. Lisaks tutvus Seurat ka teiste kaasaegsete värviteoreetiliste uuringutega, mis tegelesid komplementaarvärvide ja nende tajumise optiliste reeglitega.
Pärast teaduslike uuringutega tutvumist lõid Seurat ja Signac omaenda värviteooria ja -tehnika. Nad leidsid, et kui maalikunstnik kannab kindlate reeglite järgi pintsliga lõuendile erinevaid puhtaid primaarvärve, näeb silm neid kaugelt vaadates teise tooni ja heledusega. Näiteks paistavad sinised ja kollased värvitäpid kaugelt rohelisena.
Algselt nimetas Seurat tehnikat kromoluminarismiks, aga siis nimetas selle ümber divisionismiks. Tänapäeval tuntakse seda tehnikat peamiselt Signacilt nime saanud puäntillismina. Puäntillismi kasutasid neoimpressionistid, kelle loomingut kutsus Camille Pissarro "teaduslikuks impressionismiks". Neoimpressionistid erinesid impressionistidest peamiselt oma aeglase töömeetodiga, mis nõudis pikemat ettevalmistust. Kuna puäntillismi reeglid ei lasknud tekkida isiklikul hästi eristataval stiilil, eristatakse erinevaid neoimpressioniste peamiselt teemade järgi, mida nad maalisid, ja selle järgi, kas kalduti pigem realismi, impressionismi või sümbolismi poole. Seurat' ja Signaci maalitehnika esimesed neoimpressionistlikud järgijad olid Angrand, Albert Dubois-Pillet, Henri-Edmond Cross, Maximilien Luce ja Lucien Pissarro.
Peateosed
pisi|"Asnièresi suplejad" pisi|"Pühapäevane pärastlõuna La Grande Jatte'i saarel" Seurat' esimene suur maal oli 2x3 meetri suurune "Une Baignade, Asnières" ehk "Asnièresi suplejad". Impressionistidest erinevalt valmistas Seurat maali ette kaua ja põhjalikult. Maali ettevalmistuseks tegi ta 14 õlietüüdi ja mitmeid joonistusi, mis 1884. aastaks vormus tema esimeseks divisionistlikkus tehnikas loodud maaliks. "Asnièresi suplejad" kujutab tolleaegsete tehasehoonete lähistel asuvat supluskohta, kus käisid vaesemad inimesed, kes ei jaksanud osta rongipiletit Argenteuil'isse või Bougivali. Pildi ruumilisust vähendavad inimkehade geomeetrilisus ning taeva ja mere ühetaolisus. Pildil olevate inimeste kehad paistavad olevat ümbritsetud teravate piirjoontega, mis koosnevad tegelikult eri värvi tihedad tihedatest väiksed väikestest pintslitõmmetest.
Seurat' üheks peateoseks peetakse 1886. aastal valminud "Un dimanche après-midi à l'Île de la Grande Jatte" ("Pühapäevane pärastlõuna La Grande Jatte'i saarel"), mis kujutab inimesi jõudeolekus aega veetmas saarel, kus Seurat maalides palju aega veetis. Kuigi tundub, et maal koosneb ainult väikestest täpikestest, varieerub maali pind aga väikestest täppidest pikkade pintslitõmmeteni. Ka ei mängi selle maali puhul tegelikult rolli optiline illusioon, kus kaks erinevat värvi paistavad kõrvuti olles kolmanda värvina, vaid katkiste värvide kasutamine, mida Seurat Delacroix'lt õppinud oli. Seurat' mitmevärviliste pintslitõmmete all on tegelikult erinevad variatsioonid lokaalvärvidest, mis teiste värvide peale lisamisel moodustavad kontrasti – heledad värvid muutuvad heledamaks ja tumedad tumedamaks.
Seurat valmistus maali jaoks põhjalikult, tehes erinevaid väiksemaid maastikumaale, kus harjutas valguse ja varju kujutamist ning ligi 27 joonistust, 27 paneeli ja kolm maali nii lõpliku maali erinevatest osadest kui ka tervest kompositsioonist. Lõpliku maali puhul kasutas Seurat Pissarro soovitatud pigmente, mis aga ebastabiilseks osutusid. Juba kuue aasta möödudes oli smaragdroheline muutunud oliiviroheliseks ja päikesevalguses helklevad heleoranžid laigud murul olid läinud pruuniks.
Arvo Rõõmusoks
Arvo Rõõmusoks (17. jaanuaril 1928 – 26. november 2010) oli eesti geoloog, paleontoloog.
Georges Seurat
Tähtsus
Georges Seurat, kes kasvas kodanlikus peres ja sai traditsioonilise kunstihariduse, otsustas jätta kõrvale klassikalised kunstitraditsioonid ja lõi oma järjepideva töömeetodi ja värviteooriatega tutvumise abil uue maalitehnika ning pani aluse prantsuse neoimpressionistlikule rühmitusele.
Luhatäpik
Luhatäpik (Argynnis ino L., sünonüüm Brenthis ino) on koerlibliklaste sugukonda täpiku perekonda kuuluv päevaliblikaliik.
Arvo Rõõmusoks
Ta lõpetas Kivimäe Põhikooli, aastal 1947 Tallinna 1. Keskkooli. Ta töötas pikka aega Tartu Ülikoolis õppejõuna: 1952–1956 vanemõpetajana, 1956–1968 dotsendina ning 1969–1993 professorina. 1993. aastast oli Tartu Ülikooli emeriitprofessor.
Georges Seurat
Tähtsus
Seurat' eluajal ulatus ta mõju ka Belgiasse, kus tegutses rühmitus Les Vingt, kelle eesmärgiks oli propageerida uut, innovaatilist kunsti. Seurat' maali "Un dimanche après-midi à I'Île de la Grande Jatte" esitleti Les Vingti näitusel juba 1887. aastal. Belgia kunstnike jaoks tähistas joonte asendamine punktidega konventsionaalsetest normidest vabanemist. Les Vingt mängis olulist rolli neoimpressionismi rahvusvahelises levikus.
Arvo Rõõmusoks
1954. aastal kaitses ta Tartus geoloogia-mineraloogia kandidaadi ning 1968. aastal Moskvas geoloogia-mineraloogiadoktori kraadi. Aastatel 1960–1988 oli ta TRÜ geoloogia kateedri juhataja ning 1969–1972 bioloogia-geograafiateaduskonna dekaan.
Tema peamised uurimisobjektid olid käsijalgsed ja trilobiidid.
Luhatäpik
Teaduslikult kirjeldas luhatäpikut nime Argynnis ino all esimesena Linnaeus ja nime Brenthis ino all saksa putukateadlane S. A. von Rottemburg.
Luhatäpik on saanud oma ladinakeelse nime vanakreeka mütoloogia tegelaskuju Ino järgi.
Luhatäpiku tiibade siruulatus on 34–42 mm. Tiivad on kuldkollased musta mustriga. Kummalgi tiival on must serv valge äärega. Serva ääres on kaks mustade täppide rivi. Servast kaugemal on mustad laigud märksa suuremad. Tiibade alakülg on helekollane, vahel pruun. Tagatiibade allküljel on lühikesed lillad ja valged triibud.
Eestis ja Kesk-Euroopas on luhatäpik üsna sage liblikas.
Ta lendab juuni keskelt juuli lõpuni, eriti soistel ja niisketel niitudel ning metsaveertes. Röövikud toituvad vaarika ja angervaksa, samuti ürt-punanupu, kibuvitsa, kahkjaspunase sõrmkäpa, muraka, kitseenela ja mustnupu lehtedel.
Luhatäpikul on aastas üks põlvkond. Röövik on umbes 25 mm pikk. Nad on valged, hallid ja pruunid. Röövikuid saab kohata mai lõpust juuni keskpaigani.
Katmandu org
Katmandu org on umbes 600 ruutkilomeetrise pindalaga org Nepali keskosas. Seal asuvad Katmandu, Pāṭani ja Bhaktapuri linn ning arvukalt hinduistlikke ja budistlikke kultusepaiku ja palverännakute sihtkohti ning tähtsaid kunsti- ja arhitektuurimälestisi.
Richard Stallman
pisi|Richard Stallman (2019) Richard Matthew Stallman (hüüdnimega RMS; sündinud 16. märtsil 1953) on ameerika informaatik ning hariduselt füüsik. Tema asutatud on vaba tarkvara liikumine, GNU projekt ja ka Free Software Foundation. Tunnustatud häkkerina on tema peamisteks tarkvara arendustöödeks Emacs (hilisem GNU Emacs) ja GNU C Compiler samuti GNU Debugger. Samuti on ta GNU General Public License (GNU GPL) litsentsi üks autoritest. Näitena ta mõttemallist võib tuua, et ta pooldab tasuvaba tualetikasutamist.
Katmandu org
Alates 1979. aastast kuulub Katmandu org UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Katmandu oru põliselanikud on nevarid.
Kaarlo Juho Ståhlberg
Kaarlo Juho Ståhlberg (28. jaanuar 1865 Suomussalmi – 22. september 1952) oli Soome poliitik, esimene president (ametis 27. juulist 1919 kuni 1. märtsini 1925).
Ståhlberg sündis abipastori Johan (Janne) Ståhlbergi ja Amanda Gustafa Castréni teise lapsena. Nii ema kui ka isa poolt põlvnes ta luteri vaimulikest. Ta ristiti nimega Carl Johan, kuid hiljem soomepärastas oma nime nagu enamik fennomaane.
Ståhlberg elas oma perega Lahtis, kus käis kirjakoolis. Isa surm siis, kui Carl Johan oli veel poisike, jättis pere raskesse majanduslikku seisu. Pere kolis Oulusse, kus ema sai tööd. Peres räägiti alati soome keelt. Carl Johan astus Oulu soome eralütseumi, kus ta õppis hästi ja oli oma klassi priimus. 1889 kaitses ta Helsingi Ülikoolis bakalaureusekraadi õigusteaduses. 1893 kaitses ta õigusteaduses doktorikraadi.
Ståhlberg määrati 1891 Soome kubermangu maapäeva rahanduskomitee sekretäriks. 1894 määrati ta Helsingi Ülikooli haldusõiguse ja majanduse abiprofessoriks. Sel ajal hakkas ta poliitikas osalema, ühinedes Noorsoomlaste parteiga.
1893 abiellus Ståhlberg oma esimese naise Hedwig Irene Wåhlbergiga. Neil sündis kuus last: Kaarlo (1894–1977), Aino (1895–1974), Elli (1899–1986), Aune (1901–1967), Juho (1907–1973) ja Kyllikki (1908–1994).
Ståhlberg oli konstitutsionalist, mis tähendab, et ta toetas olemasolevat Soome kindralkubermangu põhiseaduslikku raamistikku ja seda, et kogu seadusandlik tegevus toimuks Soome kindralkubermangu põhiseaduse raames. Nendesse piiridesse jäi ka tema vastupanuliikumine venestamisele. Ståhlberg toetas naisõiguslust ja oli karskusliikumise teemal mõõdukas.
Varsti alustas ta pikka aega kestnud tööd senati seaduseelnõude tutvustaja ja plaanijana. Sel ajal moodustas Soome Venemaale kuuluva kindralkubermangu. 1898 määrati ta senati siseasjade allosakonna protokollisekretäriks. See oli Soome isevalitsuse tähtsuselt teine aruandev ametikoht. Määramise sellele ametikohale kiitis heaks uus Soome kindralkuberner Nikolai Bobrikov, kes oli ise kogu venestamispoliitika juht Soomes ja kes kehastas seda poliitikat, mille vastu Ståhlberg võitles. 1902 laskis Bobrikov Ståhlbergi sellelt kohalt lahti tema range seadusejärgimise põhimõtte tõttu ja tema vastuoleku pärast kehtestada Soomes kohustuslik sõjaväeteenistus Venemaa armees.
1901 valiti Ståhlberg Helsingi linnavolikokku, kus ta töötas 1903. aastani. 1904–1905 osales ta Soome maapäeva töös ja 1905 määras omavalitsuse juht Leo Mechelin ta senati äsjamoodustatud uude koosseisu. Ståhlberg pidi vastutama kaubanduse ja tööstuse eest. Üks kõige olulisemaid uue senati ees seisvaid probleeme oli Soome kindralkubermangu maapäeva reformimise ettepanekute väljatöötamine. Ståhlberg oli selle vajaduse suhtes esialgu skeptiline, aga tal oli siiski tähtis osa Soome parlamendi Eduskunna loomisel. Ståhlberg astus senatist tagasi 1907 pärast seda, kui parlament oli tagasi lükanud senati eelnõu kuiva seaduse kehtestamise kohta, mille Ståhlberg oli koostanud.
1931. aasta presidendivalimiste puhul võrreldi lapualaste ajalehes Aktivisti Ståhlbergi valimist võimu andmisega Stalinile ja sooviti "lasku, mis ärataks soome rahva". Kutsuti üles teda tapma, nagu oli tapetud Bobrikov. Ståhlberg kaotas valimised Pehr Evind Svinhufvudile.
Ståhlberg on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Sipura
thumb Sipura on Indoneesiale kuuluv saar India ookeanis, üks Mentawai saartest.
Saare pindala on 845 ruutkilomeetrit.
Saar on künklik, kõrgus kuni 285 meetrit.
Avenged Sevenfold
Avenged Sevenfold (tuntud ka kui A7X) on heavy metal 'i / hard rock 'i ansambel, mis loodi 1999. aastal Californias.
Ajalugu
Avenged Sevenfold loodi ajal, mil asjaosalised käisid keskkoolis. Esimene albumi, "Sounding the Seventh Trumpet" salvestamise ajal olid ansambli liikmed 18-aastased. Nende järgmine album, "Waking the Fallen", pälvis juba positiivse hinnangu ajakirjas Rolling Stone.
"City of Evili" salvestamise ajal on Matt Shadowsi hääletoon muutunud, see on rohkem keskendunud meloodilisele laulmisele erinevalt varasemast hardcore-karjumisest, mis on tingitud bändi muusikalise suuna muutumise pärast. Nimelt ütles Matt enne esimese albumi tegemist, et ta soovib selle teha karjudes, teise albumi aga pooleldi karjudes ja pooleldi lauldes, kolmanda juba ainult lauldes. Kuulujutud, et Matt enam ei karju, sest ta ei suuda (pärast häälepaelte operatsiooni teise albumi väljaandmise järel), ei vasta tõele.
Neljas album, mis anti välja 2007. aastal, kannab ansambli enda nime: "Avenged Sevenfold". Zacky Vengeance on selle albumi kohta öelnud: "Tänu sellele albumile me võib-olla kaotame palju oma fänne, kes ei talu seda uut suunda, kuid me leiame kindlasti uusi fänne juurde." Nimelt on plaadil mõned lood, mis erinevad bändi varasemast loomingust kardinaalselt: "A Little Piece Of Heaven" on 6/4 taktimõõdus salmiosaga lugu, mida saadab kitarride asemel sümfooniaorkester ja taustal on bändiliikmete hüüded. "Dear God" on aga kantriballaad, kus kasutatakse akustilisi kitarre, bandžot ja steel-kitarri.
Ansambli nimi on inspireeritud Piiblist, Kaini ja Aabeli jutustusest, kus Kain on karistatud üksi ja kannatades pagulasena elama. Igaüks, kes proovib Kaini päästa tema kannatustest, saaks "Avenged Sevenfoldiks" ('seitsmekordselt kättemakstuks') ehk kannaks seitse korda raskemat karistust kui Kain. Piibli sisu on kasutatud ka lugudes, nagu "Chapter Four" ja "Beast and the Harlot".
Laulu "Chapter Four" pealkiri viitab Genesis IV-le, piibli peatükile, kus on ka Kaini ja Aabeli jutustus. Laulu sisu on samuti selle jutustusega seoses. "Beast and the Harlot", järjekordne laul, mis pärineb piiblist, tuleneb raamatust "Ilmutus" ja viitab Babyloni karistamisele ja pagana rahvuse hävitamisele. Kuigi laulude nimed ja liikmete esinejanimed pärinevad piiblist, on Matt Shadows intervjuudes öelnud, et tegemist pole sugugi religioosse bändiga.
Nende laulu "Blinded in Chains" võis kuulda mängu "Need for Speed: Most Wanted" heliribal. Veel üks laul, "Bat Country", oli kasutusel "SSX on Touris", "NHL 2006-s" ja "Madden 2006-s", järgides laulu "Chapter Four", mis on samuti olnud mõlema soundtrack 'il, nii "NHL 2004-s" kui ka "Madden 2004-s", samuti oli see kasutusel mängus "NASCAR Thunder 2004".
Laul "Beast and the Harlot" oli kasutusel mängus "Burnout Revenge".
Kõik eespool nimetatud mängud on Electronic Artsi toodang.
Liikmed
Enamiku laulude sõnad on kirjutanud The Rev.
Linnavõrk
Linnavõrk (MAN – metropolitan area network) on arvutivõrk, mis ühendab telekommunikatsiooniseadmeid suuremal geograafilisel alal kui kohtvõrk (LAN), aga väiksemal kui laivõrk (WAN). Tihtipeale ühendab linnavõrk mitut kohtvõrku ja selleks kasutatakse ka suurema andmeedastusvõimsusega sidekanaleid (magistraalliiniga) nagu valguskaabel.
Tihti ühendab linnavõrk seadmeid ühes linnas või näiteks ülikoolilinnakus.
Forlì-Cesena provints
Forlì-Cesena provints on provints Itaalias Emilia-Romagna maakonnas. Provintsi keskuseks on Forlì linn.
Haldusjaotus
Forlì-Cesena provints jaguneb 30 omavalitsusüksuseks (comune).
Robert Scheibe
Robert Alexander Scheibe (10. jaanuar 1848 Kirna mõis – 21. mai 1897 Tallinn) oli Eesti apteeker ja ettevõtja.
Robert Alexander Scheibe sündis Saksimaa päritolu Christian Gottlieb Scheibe ja tema abikaasa Helene Marie (sünd. Wekram) vanima pojana Kirna mõisas, kus tema isa töötas sukakudujameistrina. Robert Scheibe vaderiteks olid Kirna mõisnik Alexander Pilar von Pilchau, tolle õde Helene Pilar von Pilchau ning Türi pastoriproua Grohmann.
Õppis Paides ning oli samal ajal apteegiõpilaseks Braschede apteegis, misjärel töötas apteekriabilisena Amblas. Õppis 1868–1873 Tartu ülikoolis farmaatsiat ning omandas proviisori kutse. Ka kõik tema kolm venda õppisid Tartu ülikoolis ja neist said 19. sajandi lõpus tähelepanuväärsed meditsiinitegelased Eestimaal – Edmund Scheibe ja Richard Scheibe olid samuti apteekrid, Reinhold Scheibe oli arst ja meditsiiniametnik.
19. oktoobril 1879 asus juhatama Hugo Opermanni ehk Vene turu apteeki, jäädes sellele ametikohale 1. märtsini 1882. aastal.
1881. aasta sügisel saatis Scheibe keisri nimele palvekirja, avaldades soovi rajada vabamüügiapteek Tartu maantee eeslinnas. Kuna eeslinn oli pärast raudteeühenduse rajamist Peterburiga kasvama hakanud, avaldas Scheibe palvekirjale poolehoidu ka Eestimaa kubermanguvalitsuse arstiosakond ningn Eestimaa kuberner Viktor Polivanov. Tallinna apteekrite protestidest ning riigivõimu esialgsest vastuseisust hoolimata õnnestus Scheibel 1882. aasta lõpul saada viimaks Venemaa keisririigi siseministrilt luba apteegi asutamiseks. Uus apteek alustas tööd mais 1883 aadressil Tartu maantee põik 3. Scheibe apteegis tegutseid proviisoritena ka temad vennad Edmund ja Richard Scheibe.
Lisaks apteegipidamisele, tegeles Robert Scheibe ka mitmete kõrvaläridega - ta müüs koolidele keemilisi reaktiive, teostas oma laboratooriumis tasulisi lehma- ja emapiima, uriini, joogivee, toiduainete ning muude materjalide keemilisi analüüse, testides muuhulgas tapeetide arseenisisaldust.
1893. aastal asutas apteegi krundil ka mineralvee ja karastusjookide tehase. 1896. aasta Tallinna põllumajandus- ja tööstusnäitusel sai ta oma mineraalvee eest väikese hõbemedali.
Ühel apteekrite koosviibimisel tegi Robert Scheibe ettepaneku luua Eestimaa kubermangu farmatseutidele püsiv organisatsioon. 24. aprillil 1896 peetigi Eestimaa Farmatsöidilise Ühisuse (Estländische Pharmazeutische Gesellschaft) asutamiskoosolek ning Robert Scheibe valiti seltsi aseesimeheks.
Robert Scheibe surma järel võttis Tartu maantee apteegi üle tema noorem vend Richard Scheibe, kes 1899. aastaks ostis välja teised pärijad.
Kanepiplokk
Kanepiplokk ehk kanepibetoonplokk on kanepibetoonist valmistatud ehitusplokk.
Kanepibetoonsegu ehk kanepibetoon on kergsegu, mis saadakse kanepiluude segamisel sideainega. Selle tootmisprotsess tugineb täielikult taastuvale looduslikule ressursile, seetõttu tekib tootmises väga vähe heitgaase. Majad, mille ehitamisel on kasutatud kanepibetooni, on ökonoomsemad ja parema sisekliimaga.
Tootmine
Kanepibetooni toodetakse lubjast, veest ning kanepiluudest. Saadud segu valatakse vormi, kus algab kivistumine. Mõne aja möödudes eemaldatakse vormid ja plokid asetatakse õhu kätte kuivama.
Kasutamine
Põhiline kasutusala on soojusisolatsioon. Kuna kanepiploki puhul on tegu mittekandva betooniseguga, ei saa maja ainult nendest ehitada.
Omadused
Kanepiplokk on väga hea soojusisolatsiooni võimega. Oma suure soojusmahtuvuse tõttu suudab kanepiplokk päeval saadava soojusenergia endas salvestada, et sellega öösel sisekliimat reguleerida.
Puudused
Kanepiplokki saab kasutada ainult isolatsioonivahendina. Oma madala surve- ja paindetugevuse tõttu ei sobi see maja kandekonstruktsioonina.
Plokkide mõõtmete tõttu võib juhtuda, et põrandapinda jääb plaanitavast vähemaks.
Surnud 2. märtsil
''Siin loetletakse 2. märtsil surnud tuntud inimesi.
Kanepiplokk
Puudused
Kanepiplokkide tegemiseks on vaja toorainet kanepit, mis on paljudes riikides illegaalne. Isegi, kui on võimalik toorainet saada ja plokke toota, kaasneb ehitusega tavapärasest rohkem paberimajandust.
Johann Ungnade
Johann Ungnade (ka Johannes Ungenade) oli Liivi ordu maamarssal ja maameistri kandidaat 14. sajandi esimesel kolmandikul.
Ungnade pärines tõenäoliselt Tecklenburgi krahvkonnast Vestfaalist, kus sellenimeline, tõenäoliselt ministeriaalidest põlvnev suguvõsa oli Osnabrücki piiskopi vasallideks. Kuid kuna Ungnade-nimelisi suguvõsasid leidus ka mujal Saksamaal, ei saa Johanni Tecklenburgiga täiesti kindlalt seostada.
1316. aastal on Johann Ungnadet nimetatud Sigulda komtuurina, neli aastat hiljem oli ta aga kandidaat Liivi ordu maameistri ametisse. Tõenäoliselt oli tal ordu sees suurem toetus kui tema vastaskandidaadil, Madalmaadest pärineval Järva foogtil Johann von Hoenhorstil, kuid Saksa ordu kõrgmeister kinnitas meistriks siiski Hoenhorsti. Et Liivi ordu rüütelvennad seda aga ei aktsepteerinud, siis tegelikult sai orduharu juhiks hoopis viitsemeister Konrad Kesselhut. Ungnade karjäär jätkus siiski tõusvas joones, 1328. aastal on teda mainitud maamarssalina, võimalik, et ta oli selles ametis juba aastast 1324. Mõned aastad hiljem oli Ungnade siiski taas madalamatel ametipostidel: 1330. aastal Võnnu komtuur ja 1335 Dünamünde komtuur.
Jam
Jam oli Eesti ansambel, mis esitas diskomuusikat.
Ansambel sai nime liikmete eesnimede esitähtedest (Juss and Mihkel). Ansambli tegevuse alguskuupäevaks võib lugeda 23. juulit 1994, kui sündis esimene lugu "Miks minema läed?". Bändi mänedžer oli Aarne Valmis.
1. septembril 2005 läks 11 aastat tegutsenud ansambel laiali. Viimased esinemised tehti sama aasta oktoobris. Otsus laiali minna oli Mihkel Mattiseni sõnul päevakorras juba pikemat aega. "Olen Jamis juba liiga pikka aega, tahan tuua vaheldust oma ellu," ütles Mattisen.
Diskograafia
Esimene CD ilmus 12. detsembril 1994. Ansambli kuuendat tegevusaastat tähistati CD-ga "The Greatest Hits" 2000. aastal, mis lisaks tuntud lugudele sisaldas kaht uut lugu.
Elvis (täpsustus)
Elvis on nimi, mis võib tähistada mitut asja:
Dileita Mohamed Dileita
7. märtsist 2001 kuni 1. aprillini 2013 oli ta Djibouti peaminister.
Põgenemine (seriaal)
"Põgenemine" (originaalpealkiri "Prison Break") on USA telesari, mis jõudis esmakordselt vaatajate ette 29. augustil 2005 telekanalil FOX.
Eritrea-Etioopia sõda
Eritrea-Etioopia sõda oli Eritrea ja Etioopia vaheline sõda maist 1998 kuni juunini 2000.
Põgenemine (seriaal)
Telesarja süžee keerleb peategelase Lincoln Burrowsi ümber, kes on kohtu poolt surma mõistetud kuriteo eest, mida ta tegelikult pole sooritanud. Surmamõistetu vend Michael Scofield asub nutikate ja läbimõeldud võtetega oma venda päästma.
Eritrea-Etioopia sõda
Pärast Eritrea iseseisvumist 1993. aastal oli piir Etioopiaga märkimata. Tekkisid mitmed vaidlusalused piirkonnad, mida mõlemad riigid pidasid enda territooriumiks. Vaidlusaluste alade kuuluvuse lahendamiseks loodi kahepoolne komisjon, mille töö aga polnud eriti edukas.
Põgenemine (seriaal)
Telesari vältas neli hooaega ja lõppes 27. mail 2009. Eesti telekanalitest näitas TV3 kõiki nelja hooaega.
Esimene hooaeg
Lincoln Burrowsit süüdistatakse Terrence Steadmani, kes on USA asepresidendi vend, mõrvamises. Professionaalselt lavastatud mõrvas, mida toetavad nii võltsitud kui ka reaalsed süütõendid, on piisavad, et määrata süüdimõistetule kõrgeim karistus – surmanuhtlus elektritoolil. Kuigi Lincoln väidab kohtus, et ta on süüdi lavastatud, saadetakse Lincoln siiski Fox Riveri vanglasse, kus ta jääb hukkamist ootama.
Eritrea-Etioopia sõda
Sõda kestis vahelduva eduga kuni 18. juunil 2000 sõlmiti relvarahu.
Piirileping kahe riigi vahel on endiselt sõlmimata. Olukord on küll rahulik, ent plahvatusohtlik ning kardetakse, et tulevikus võib sõjategevus uuesti alata.
Põgenemine (seriaal)
Esimene hooaeg
Lincolni vend Michael Scofield on veendunud, et tema vend ei ole säärast roima sooritanud, ning haub vanglast põgenemise plaani. Ta laseb kogu oma kehale tätoveerida vangla detailse plaani. Pärast seda hävitab Micheal kõik tõendid oma kontoris, mis võiksid tema põgenemisplaani päevavalgele tuua. Ta röövib panka ja kohus mõistab ta süüdi. Michael saadetakse Fox Riveri vanglasse, samasse vanglasse, kus on juba tema surmamõistetud vend.
Alates hetkest, kui Michealist saab vang, peab ta halastamatult võitlema ajaga, et oma põgenemisplaan (koos oma vennaga) edukalt läbi viia. Ta seisab silmitsi paljude takistustega, peab oma põgenemistiimi kaasama usaldusväärseid vangialuseid ja isegi komplitseeritud võtetega vanglatöötajaid oma poolele võitma.
Sel ajal, kui Michael on tegevuses põgenemise ettevalmistustega, töötab nende lapsepõlve sõber ja advokaat Veronica Donovan väljaspool vanglat, et lahendada salanõu, mis Lincolni vastu oli sepitsetud. Ta hakkab lahendama keerukaid ja müstilisi sündmusi, mille tulemusena muutub aga ta ise salaagentide märklauaks.
Samal õhtul, kui Michael ja Lincoln koos kuue kaasvangiga vanglast põgenevad, leiab Veronica paikapidava tõestusmaterjali, et lükata ümber Lincolni võltssüüdistus – Terrence Steadman on ikka veel elus.
Teine hooaeg
Teine hooaeg koosneb 22 osast ja algab täpselt sealt, kus esimene hooaeg lõppes.
Teine osa algab kaheksa tundi pärast vangide põgenemisest Fox Riveri Riiklikust Vanglast, keskendudes üksnes põgenejaile. Samuti tutvustatakse uusi tegelasi, nende hulgas FBI agent Alexander Mahone, kelle ülesandeks on kinni püüda põgenejad (ja vandenõu salaleppega ka nende mahalaskmine).
Sarja autor Paul Scheuring iseloomustab teist hooaega kui "kaheksa põgeniku käekäigu uurimist" ning see on Suure Põgenemise teine etapp. Endiste Fox Riveri vangide põgenemisteed Ameerika Ühendriikide territooriumil on erinevad. Igaühel neist vangidest on erinevad individuaalsed eesmärgid (mis neil enne vangi langemist jäi saavutamata). Loomulikult üritatakse vange kõikvõimalikel moel kätte saada ja pooled ka saadakse.
Sekundaarseks läbivaks teemaks on vandenõu, mille taga seisab salaorganisatsioon "Firma" ("The Company"). Organisatsioon üritab jätkuvalt kõrvaldada Lincoln Burrowsit (ning hiljem ka tema venda Michael Scofieldi, ülejäänud põgenikke ja ka neid, kes põgenikke abistada ja peita üritavad). Vandenõu saab avalikkusele selgeks alles pärast seda, kui firma agent Paul Kellerman kohtus oma süüd Dr. Sara Tancredi vastu tunnistab, samuti avalikustab ta "Firma" olemasolu, kinnitades seda faktide ja dokumentidega.
Teine hooaeg lõpeb Michaeli, Alexander Mahone'i, Michaeli kaasvangi Theodore Bagwelli ("T-Bag") ja Fox Riveri vangivalvur Bellicku vangi sattumisega Panamas. Michael ja Lincoln olid põgenenud Panamasse, sest seal ei kehti kurjategijate väljaandmiskohustus.
Kolmas hooaeg
Lincoln on süüdistustest vaba, kuid Michael on sattunud Panamas Sona vanglasse. Kõik, kes vanglast põgeneda üritavad, lastakse maha. Peale Michaeli on seal vanglas veel Alexander Mahone, Bellick ja T-Bag. Michael ei sattunud sinna vanglasse põhjuseta, sest seal on üks mees, James Whistler, kelle Michael Firma nõudel väja peab aitama. Kui Michael keelduks, röövitaks endine Fox Riveri arst ja Michaeli kallim Sara ning Lincolni poeg LJ. Kuna Michaelil ei õnnestu Whistlerit vanglast välja saada, tuleb Lincolnil Sara ja LJ Firma käest päästa.
Sara tapetakse, LJ jäetakse ellu. Lincoln teab seda, ent ei ütle Michaelile, arvates et ta ei aita sel juhul Whistlerit vangist välja. Vanglas õnnestub Michaelil saavutada soodne positsioon vanglat "juhtiva" isiku käpa all. Lincoln on sunnitud pidevalt oma vennale valetama. Michael hakkab küll midagi kahtlustama, kuid ta ei tee sellest välja. Lõpuks on Lincoln sunnitud Michaelile tunnistama, et Sara on surnud, mispeale ähvardab kurbvihane Michael põgenemisplaani katki jätta. Lincoln veenab siiski teda jätkama ning lõpuks õnnestub Michaelil koos Whistleri ja Mahone'iga vanglast põgeneda. Hooaja lõpus vannub Michael Firmale kättemaksu.
Paul Scheuringu sõnade kohaselt sarnaneb kolmas hooaeg sisult ja vormilt esimesega, sest tegevus toimub jälle vanglas. Samas erineb Sona vangla Fox Riveri vanglast drastiliselt, sest sealseteks vangivalvureiks on "väljavalitud ja eeskujulikult käitunud" vangid.
Neljas hooaeg
Michael võtab ette Firma hävitamise, teda takistavad aga ajukasvajast tingitud minestushood. Suurem roll läheb tema vennale ja Sucre'le. Michael, Lincoln ja Sucre liituvad Mahone'i ja Bellickuga, et leida üks kõvaketas, mida kutsutakse Scyllaks. Kõvakettal, millele saab ligi ainult spetsiaalsete kaartidega, on kogu salajane info Firma mustadest tegudest. Kokku on olemas kuus kaarti, igaüks erineva isiku käes. Scylla on võti, et paljastada ning hävitada Firma ning tõendada lõplikult Lincolni süütust. Et Scyllat kätte saada, peavad kõik koostööd tegema; Michaeli Lincolni, Sucre'i, Mahone'i ja Bellickuga liituvad uskumatul kombel ellu jäänud Sara ja endine agent Gretchen. Michaelile tehakse ajuoperatsioon, et eemaldada pahaloomuline kasvaja. Pärast seda saab Michael teada, et tema ema, kes Michaeli lapsepõlves ajukasvajasse olevat surnud, on elus. Michaeli ema üritab samuti Scyllat kätte saada, et seda isiklikel eesmärkidel kasutada. Põgenemine jõuab lõpule Miamis, kus Michaelil õnnestub Scylla kätte saada ja Firma hävitada. Kuid Sara on sunnitud Michaeli ema ära tapma, sest viimane sihtis Michaelit relvaga. Sara pannakse vanglasse, kust Michael ta salakavalate võtetega välja päästab. Põgenemine lõpeb Michaeli ajukasvajasse suremisega.
Kunda
Kunda on linn Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. See asub Kunda jõe suudmealal.
Kunda sai aleviõigused 1920. aastal, kui aleviga liideti Lontova, rannaküla Maagerand ja Lähta moonaküla. 1. maist 1938 on Kundal linnaõigused.
Kundas mõõdeti 2014. aastal Eesti absoluutne maikuu soojarekord 33,1 kraadi. Linna järgi on nimetuse saanud ordoviitsiumi Kunda lade.
Ajalugu
Kunda on tekkinud Kunda mõisaomaniku John Karl Girard de Soucantoni 1870. aastal rajatud tsemendivabriku juurde. Sellest ajast on Kundas tsementi toodetud ja praegu toodab seda AS Kunda Nordic Tsement, mis kuulub rahvusvahelise Heidelberg Cement Groupi koosseisu. Aastal 1905 valmis Rakvere–Kunda raudtee ja võeti kasutusele Kunda raudteejaam.
Kunda alev sai 1. mail 1938 jõustunud linnaseadusega kolmanda astme linnaks.
Varem tähistas Kunda nimi linnast 2,5 kilomeetrit lõuna pool asunud Kunda mõisa, mida on esmamainitud 1443. aastal kivist vasallilinnusena. Mõis on nime saanud Cundiste perekonna järgi. 1770. aastatel püstitatud varaklassitsistlik mõisahoone on alates Teisest maailmasõjast varemeis.