cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jämejalg
Teda võib näha ka Eestis.
Harju Elekter
AS Harju Elekter Group on Eesti börsiettevõte, mis toodab ja müüb elektriseadmeid ning arendab ja rendib tööstuskinnisvara.
Firma arvestab oma ajalugu 1968. aastast, mil Keilas hakati tootma elektriseadmeid. Alates 23. augustist 1982 tegutsetakse Harju Elektri nime all ning 15. veebruarist 1993 on ettevõte aktsiaselts. Alates 1997. aastast kuuluti Tallinna börsi lisanimekirja ja alates 2003. aastast on Harju Elekter Tallinna börsi põhinimekirjas. Ettevõtte turukapitalisatsiooniks oli 2018. aasta lõpu seisuga 73 miljonit eurot.
2020. aastal teenis ettevõte müügitulu 146,6 miljonit eurot, millest 85% tuli elektriseadmete müügist. Ärikasum oli 6,5 miljonite ja puhaskasum 5,6 miljonit eurot. 2023. aasta alguse seisuga töötas grupi Eesti, Soome, Rootsi ja Leedu üksustes ligikaudu 900 töötajat.
Ajalugu
1971. aastal moodustati elektroonikatsehh ja 1972. aastal kolis ettevõtte elektriseadmete tootmine uude tsehhi, mille pindala oli 2300 m². Järgnevatel aastatel laienes ettevõte ning koos sellega ka valmis mitu uut tsehhi ja ehitist. 1975. aastal valmisid olme- ja elektroonikatsehhi tootmishoone ja söökla. Nelja aasta pärast moodustati EKTE ja alustati uue kaablitsehhi ehitust, mis valmis 1980. aastal. Uue kaablitsehhiga valmis samal aastal ka atsetüleenitsehh, kus alustati atsetüleeni tootmist.
Iseseisvaks ettevõtteks sai Harju Elekter 1983. aastal ja sellega võeti kasutusele ka uus kaubamärk. 1985. aastal kujundati Harju Elekter tööstusettevõtteks, kuhu hakkasid kuuluma varasemate tootmisalade kõrval ka saeveski, puidutsehh, betooni- ja metallitsehh.
1988. aastal sai ettevõte iseseisva väliskaubanduse litsentsi ja alustati koostööd välisfirmadega. 1991. aastal eraldusid iseseisvateks ettevõteteks üldehituse tootmisüksused ning 1993. aastal kujundati Harju Elekter aktsiaseltsiks. 1997. aastal noteeriti aktsiad Tallinna börsil ning alates 2003. aastast on Harju Elekter Tallinna börsi põhinimekirjas.
Harilik maipõrnikas
pisi|Maipõrnika vastne. Kõrvemaa, 2015. aasta juuni. Harilik maipõrnikas (Melolontha hippocastani) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Harju Elekter
Kontsern
Kontsernis töötas 2015. aastal 460 inimest, neist 300 Eestis, 80 Soomes ja 80 Leedus. 2016. aasta I kvartali seisuga töötas kontsernis 453 inimest. 2017. aasta II kvartali lõpuks oli töötajate arv tõusnud 582 inimeseni.
Harilik maipõrnikas
Putukat on ka Eestis.
Harju Elekter
Kontsern
Harju Elekter tegutseb kahes ärisegmendis, milleks on tootmine ning kinnisvara ja muud segmenteerimata tegevused. Tootmissegmendi alla kuuluvad elektriseadmete tehaseid Eestis, Soomes ja Leedus. Tehaste põhitoodangu moodustavad elektrienergia jaotusseadmeid (alajaamad, kaablijaotus- ja liitumiskilbid) ning automaatika- ja juhtimiskeskused energia- ja tööstussektori ning infrastruktuuri tarbeks. Lisaks valmivad seal lehtmetalltooted andmeside- ja telekommunikatsioonisektorile.
Strateegilised investeeringud
Suuremad väljapoole suunatud investeeringud on ettevõtetes Skeleton Technologies. Näiteks hindas Äripäev 2016. aasta septembris ettevõte Skeleton Technologies väärtuseks 65 miljonit eurot, mis teinuks Harju Elektri osaluseks (tollal 10% ettevõttest) umbes 6,5 miljonit. Samal ajal oli Harju Elektril aga 4,54% osalus ka Soome ettevõttes PKC Group Oyj, mis oli väärt umbes 19 miljonit eurot.
Alates PKC Group Oyj loomisest 1994. aastal kuulus Harju Elekter selle aktsionäride sekka. Jaanuaris 2017 tegi Motherson Sumi Systems Ltd ülevõtmispakkumise PKC Group Oyj aktsiatele, mille Harju Elektri nõukogu 16. märtsil vastu võttis. Sellega teenis ettevõte aktsiate müügist 25,8 miljonit eurot. Oma osalust selles ettevõttes oldi vähendanud ka varem – näiteks 2014. aastal müüdi 4,6 miljoni euro eest 200 000 aktsiat. PKC Groupi aktsiate müügist saadud rahaga omandati Energo Veritas OÜ, Telesilta Oy, SEBAB AB ja Grytek AB.
Ettevõttel on varem olnud ka muid investeeringuid. Näiteks 1992 asutati koos Norra ettevõttega Glamoxon ühisfirma AS Glamox Harju Elekter, kus Harju Elektri osalus oli 49% ja millest arenes juhtiv valgustite tootja Eestis. Osalus selles ettevõttes müüdi 2000. aastal. 2002. aastal asutati aga autojuhtmete tehase baasil AS AJT Harju Elekter, mis müüdi aga veel samal aastal PKC Group Oyj-le, kelle juhtimise all sai sellest PKC Eesti.
Osalus 1992. aastal asutatud ühisettevõttes AS Draka Keila Cables, kus Harju Elektrile kuulus 41,2% ja Soome ettevõttele Nokia Kaapeli 56,8%, müüdi 2014. aastal. Sellest ettevõttest kujunes juhtiv kaablitootja Baltikumis.
AS Harju Elekter arendab ka Allika tööstusparki.
Tooted
Harju Elektri müüdavad tooted jagunevad laias laastus kolmeks: Harju Elekter Elektrotehnika tooted, Harju Elekter Teletehnika tooted ja Harju Elektri kauplustes müüdavad tooted.
Elektrotehnika tooted on suunatud energiajaotus-, ehitus- ja tööstussektorile. Tootevalikus on madalpinge jaotusseadmed, kaabeljaotus- ja arvestuskilbid; keskpinge jaotusseadmed, jaotus- ja komplektalajaamad; releekaitse-, klemm- ja omatarbekapid; allhanketeenused (seeriatootmine, lehtmetalli töötlus, lehtmetalli viimistlus).
Parteòlla
pisi|Piirkonna asend Sardiinias
Harju Elekter
Tooted
Teletehnika tooted jagunevad suuremalt jaolt kaheks: põhitoodeteks (lehtmetalltooted, eelkõige telefoni-, andmesidevõrkude ja seadmekappe ning nende tarvikud) ja teenusteks (ehitamine, lõikamine, painutamine, värvimine, kokkupanemine ja kvaliteedikontroll).
Ennio Morricone
pisi|Ennio Morricone (2007) Ennio Morricone (10. november 1928 Rooma – 6. juuli 2020 Rooma) oli itaalia helilooja ja dirigent.
Ricarda Huch
pisi|Ricarda Huch Ricarda Octavia Huch (18. juuli 1864 Braunschweig – 17. november 1947 Schönberg, tänapäeval Kronbergi linnaosa) oli saksa ajaloolane ja kirjanik.
Klaasi tänav
Klaasi tänav on tänav Tartus Veeriku linnaosas, linna piiri lähedal.
Harju Elekter
Tooted
Harju Elekter Grupi kauplused Tallinnas, Tartus ja Keilas müüvad elektriinstallatsioonitöödeks vajalikku kaupa ning nõustavad jaekliente ja elektripaigaldusfirmasid.
Ennio Morricone
Ta on loonud muusikat rohkem kui 500 filmile ja teleseriaalile, lisaks kirjutanud sümfoonilisi ja kooriteoseid. Tema lemmikinstrumendid, mis said tema heliloomingus tihti kaaluka rolli, olid trompet (ta oli Rooma konservatooriumis trompetit õppinud) ja akustiline kitarr.
Ricarda Huch
1931. aastal sai ta Goethe auhinna.
Harju Elekter
Tooted
Kauplustes müüakse installatsioonimaterjale; kaableid ja juhtmeid; elektrikilpe ja -kilbitarvikuid; kütte-, ventilatsiooni- ja sanitaartehnikat; tööriistu; valgusteid; muid tooteid (patareid, akud, hämarlülitid, pikendusjuhtmed jne).
Klaasi tänav
See algab Puidu tänavalt.
Parteòlla
Piirkonnas on viis Cagliari provintsi valda: Dolianova, Donori, Serdiana, Soleminis ja Ussana. Parteòlla piirneb Campidano di Cagliari, Sarrabus-Gerrei ja Trexenta piirkonnaga.
Armise järv
Armise järv (ka 4. Jõuküla järv) on järv Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Koldamäe külas. Veekogu pindala on 4,2 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 834 m.
Ennio Morricone
Eriti tuntud on tema looming koolivennast režissööri Sergio Leone vesternitest, näiteks "Hea, paha ja inetu" (1966), "Ükskord Metsikus Läänes" (1968) ja "Ükskord ammu Ameerikas" (1984). Nende koostöö algas filmist "Peotäis dollareid" (1964).
Tema kirjutatud väga populaarseks saanud lugusid võib kuulda ka filmides "Maddalena" (1971, režissöör Jerzy Kawalerowicz), "The Mission" (1986, režissöör Roland Joffé), "Äraostmatud" (1987, režissöör Brian De Palma), "Nuovo Cinema Paradiso" (1988, režissöör Giuseppe Tornatore), "Malèna (2000, režissöör Giuseppe Tornatore) jm.
Klaasi tänav
Klaasi tänav sai nime 15. märtsil 2007.
Ennio Morricone
Ennio Morricone loomingut on tunnustatud Oscariga ("Vihane kaheksa"; 2015, režissöör Quentin Tarantino), kahe Grammy, kahe Kuldgloobuse ja viie BAFTA auhinnaga.
Harju Elekter
Juhtkond
AS-i Harju Elekter põhikirja järgi valib ja kinnitab aktsionäride üldkoosolek ettevõtte nõukogu. Viieliikmeline nõukogu kiideti järgmiseks viieks aastaks heaks ettevõtte 2012. aasta üldkoosolekul. 2014. aasta aktsionäride üldkoosoleku järgselt on ASi Harju Elekter nõukogu koosseis järgmine: nõukogu esimees Endel Palla, Ain Kabal, Andres Toome, Triinu Tombak, Aare Kirsme, kellest Tombak ja Toome olid sõltumatud liikmed. 2017. aastal valitud nõukogusse kuulusid Endel Palla, Arvi Hamburg, Aare Kirsme, Triinu Tombak ja Andres Toome ning 2022. aasta valitud kuueliikmelisse nõukogusse Triinu Tombak, Andres Toome, Aare Kirsme, Arvi Hamburg, Märt Luuk ja Risto Vahimets.
Nõukogu koosolekud toimuvad täiskoosseisus ning selle pädevuses on aktsiaseltsile juhatuse esimehe valimine ja esimehe ettepanekul juhatuse liikmete ametisse nimetamine.
2010. aasta juunis moodustati audiitortegevuse seadusest tuleneva kohustusega ettevõttes auditikomitee ning 2012. aastal kinnitati selle liikmeteks nõukogu liikmed Triinu Tombak ja Andres Toome (esimees).
AS-i Harju Elekter juhatuse koosseisu kuuluvad Tiit Atso ja Aron Kuhi-Thalfeldt. Enne 2020. aasta 3. maid kuulus juhatusse ka Andres Allikmäe, kes oli pikalt ettevõtte juhatuse esimees. Enne 2016. aasta oktoobrit oli juhatus üheliikmeline.
Harju Elekter Tallinna börsil
Ettevõtte aktsiad noteeriti 1997. aastal Tallinna börsi lisanimekirjas. Alates 2003. aastast on ettevõte Tallinna börsi põhinimekirjas.
Ettevõtet on iseloomustatud kui stabiilset dividendimaksjat. 2016. aastal tehti ettepanek maksta välja dividende 0,05 eurot aktsia kohta.
Suurimad aktsionärid olid 2008. aastal AS Harju KEK (32,08%), ING Luxembourg S.A (10,28%), Lembit Kirsme (nõukogu liige, AS Harju KEK nõukogu esimees; 8,33%) ja Endel Palla (nõukogu esimees; 5,65%). Seisuga 4. märts 2016 olid suurimad osanikud Harju KEK AS (31,39%), ING Luxembourg S.A (10,71%) ja Endel Palla (6,39%).
Harju Elektri nõukogu esimees Endel Palla ostis finantsinspektsiooni andmetel 2016. aasta mais oma varasemale osalusele ettevõttes juurde 30 000 aktsiat hinnaga 2,53 eurot aktsia kohta. Väärtpaberiregistri andmetel kuulub 2016. aasta seisuga Pallale eraisikuna 6,56% (1,164 miljonit) Harju Elektri aktsiatest. Samuti omab Palla ettevõtte aktsiaid läbi AS-i Harju KEK.
Ajaleht Äripäev koostas 2016. aastal ettevõtete edetabeli, kus Harju Elekter oli toodud 8. kohal. Riias tegutsev uuringufirma CE Services on aga hinnanud selle ettevõtte samal aastal Tallinna börsi parimaks ning tõstnud esile jõulist laienemist, äride hajutatust, konservatiivset bilanssi ning stabiilset kogenud juhtkonda.
2020. aasta lõpu seisuga oli ettevõttel 5084 aktsionäri, kelle käes oli kokku 17 739 880 aktsiat.
Suurimad aktsionärid
2016. aasta juuli seisuga olid Harju Elektri suurimad aktsionärid :
Vinnimäe
Vinnimäe oli küla Virumaal. Küla jääb tänapäeval Kadapiku küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Kadapiku külaga.
Külast on teateid alates 1945.
Aarne
Aarne on eesti ja soome mehenimi.
See on mugandatud variant nimest Arnold.
1. jaanuari 2022 seisuga oli Eestis eesnimi Aarne 724 mehel (2017 – 803 mehel). Aarne oli Eestis populaarsuselt 215. mehenimi (2017 – 199.).
Kõige populaarsem oli 2017. aasta seisuga eesnimi Aarne vanuserühmas 55–59, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 17,26 ning Saare maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 13,21. Aarne oli keskmiselt 57 aasta vanune (mediaanvanus oli 58).
Max Hardcore
pisi|Max Hardcore oma tunnusmärgiks kujunenud kaabuga Max Hardcore (tegelikult Paul F. Little; 10. august 1956 – 27. märts 2023) oli ameerika pornofilmide näitleja, režissöör ja produtsent.
Ta tõusis avalikkuse tähelepanu alla 1992. aastal oma filmisarjaga "The Anal Adventures of Max Hardcore".
Ta on kokku mänginud enam kui 800 filmis.
Aini Leik
Aini Leik (aastast 1986 Aini Veskiväli; sündinud 18. juunil 1965 Tallinn) on endine eesti allveesportlane.
1985 võitis ta maailmameistrivõistlustel allveeorienteerumises NSV Liidu võistlejana individuaalselt kulla, hõbeda ja pronksi ning võistkonnaharjutuses kulla.
1984–1987 tuli ta 11 korda Eesti NSV meistriks (sh 4 korda allveeorienteerumises) ning 1985 absoluutseks meistriks.
Natsuo Kirino
Natsuo Kirino (jaapani 桐野 夏生 Kirino Natsuo, pärisnimi Mariko Hashioka; sündinud 7. oktoobril 1951 Kanazawas) on jaapani (nais)kirjanik.
Kirino on lõpetanud Seikei ülikooli õigusteaduse alal. Ta hakkas ilukirjandust kirjutama 30-aastaselt. 1993. aastal ilmunud kriminaalromaan "Kao ni furikakeru ame" ("Näkku sadav vihm") pälvis Edogawa-Rampo auhinna. Selle peategelane naisdeketiiv Miro Murano on ka mitme tema teise romaani peategelaseks. Kirjandusliku läbimurde saavutas ta 1997. aastal romaaniga "Välja" ("OUT", eesti tõlkes 2016. aastal). Selle eest sai ta Jaapani Kriminaalkirjanike Seltsi auhinna. 1999. aastal ilmunud romaani "Yawarakana" eest sai ta Naoki auhinna.
Lumeinimene
pisi|Kunstniku nägemus lumeinimesest pisi|Väidetavalt lumeinimese skalp ühes [[Nepali kloostris]]
Lumeinimene (Himaalajas jeti, Kaukaasias almast) on väidetavalt inimeselaadne karvane olend, keda arvatakse elavat Himaalaja, Pamiiri ja Kaukaasia raskesti läbipääsetavates kohtades.
Lumeinimese olemasolu kohta puuduvad teaduslikult veenvad tõendid.
Mall Värva
Mall Värva (sündinud 1950) on taime- ja loodusraamatute autor, loodusfotograaf ja looduse tutvustaja.
Mall Värva on osalenud fotokonkurssidel ning näitustel ja andnud välja Pilvekalendri.
Junzi
Junzi (Hiina keeles: 君子, pinyin: Jūn Zǐ) on Hiina filosoofia mõiste, mida võib tõlkida kui 'kõrgemalseisev inimene', 'õilis inimene', algselt ka 'valitseja poeg' ja seda mõistet kasutasid nii Zhou kuningas Wen Muutuste raamatus kui ka Konfutsius oma töödes, et kirjeldada ideaalset inimest.
Konfutsianism
Konfutsianisms on ideaalne inimene sheng, mida saab tõlkida kui elutark (inglise keeles filosoofia mõiste Sage). Kuid seda seisundit on väga raske saavutada ja Konfutsius kasutas mõistet junzi, mis on enamatele inimestele kättesaadav. Konfutsianismis Junzi käitub harmoonia põhimõtete järgi, mida kutsutakse li ja ta peab valitsema oma kodu, ühiskonda ja riiki. Need põhimõtted ei selgita rituaale, vaid on seotud nõutava ametliku käitumisega religioossete rituaalide ja keiserlike tseremooniate ajal. Konfutsius leidis ka, et junzi on keegi, kes kehastab inimkonda ja omab kõiki kõrgemaid inimlikke omadusi. Filosoof kutsus seda ren inimeseks ja rõhutas spetsiifilisi omadusi, mis on kirjas tema raamatus "Vesteid ja vestlusi". Paljusid neist kasutati hiina vanasõnadena (Yanyu). Näiteks: Junzi cheng ren zhi mei, mis tähendab, et "Õilis inimene alati aitab teistel saavutada nende unistusi".
Zhu Xi defineeris junzi kui eelviimase astme elutargani.
Junzil on palju omadusi. Junzi võib elada vaesuses; Junzi teeb rohkem ja räägib vähem. Junzi on lojaalne, kuulekas ja teadlik. Junzi distsiplineerib end ise. Nende hulgas on ka, et Ren on põhiline alus, et saada junziks.
Junzi ja juhtimine
Tulevane potentsiaalne riigijuht, riigijuhi poeg, on kasvatatud nii, et tal oleks kõrgemad eetilised ja moraalsed seisukohad, mida ta saavutab sisemise rahu kaudu. Konfutsius leidis, et junzi tagab valitsuse funktsioonid läbi oma eetiliste väärtuste. Hoolimata sõna otsesest tähendusest võib iga õiglane inimene, kes soovib ennast parandada, saada junziks.
Vastupidine mõiste on xiaoren (Hiina keeles: 小人 ,pinyin: xiăorén, "väike või lihtinimene"), kes ei mõista kui väärtuslikud on voorused ja otsib ainult kohest kasu. Lihtinimene on egoistlik ja ei arvesta oma tegude tagajärgedega. Juhul kui juhti ümbritsevad xiaoren-inimesed, mitte junzid, siis rahvas kannatab nende väikluse pärast. Kui poliitikuks saab xiaoren, kes pidevalt soovib meelelisi ja emotsionaalseid naudinguid, siis ta on huvitatud vaid oma võimust ja kuulsusest, selle asemel, et siiralt püüelda teiste inimeste pikaajalise heaolu poole.
Junzi juhib käitudes ise vooruslikult. Arvatakse, et tema puhas vooruslikkus suunab teisi tema eeskuju järgima. Kaugem eesmärk on, et valitsus käituks sarnaselt perekonnaga. Seega kõik vanemate inimeste austamise tasandid soodustavad harmooniat ja junzi toimib sellele austusele kui majakas.
Vihmakõnõ
Vihmakõnõ on Mari Kalkuni teine album, mis ilmus 2010 CD-na. Albumil on neli võru- ja kuus eestikeelset laulu ning üks instrumentaallugu. Albumi tootis Õunaviks.
Voorse
Voorse oli küla Virumaal, ajalooliselt Pada mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Metsavälja küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Viru-Nigula kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Toomika külaga.
Külast on teateid alates 1913 (Ворсе). Enne seda oli küla alal Voorse karjamõis.
Artur
Artur on mehenimi. Nime on pandud ka eestlastele.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Artur 3477 mehel. Artur on Eestis populaarsuselt 33. mehenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Artur vanuserühmas 15–19, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 52,63 ning Ida-Viru maakonnas. Artur oli keskmiselt 26 aasta vanune (mediaanvanus oli 24).
Nime mugandus on Ats.
Heldur Haller
Ta astus Teise maailmasõja ajal 1943. aastal Saksa sõjaväe politseipataljoni. Nõukogude okupatsiooni alguses sai temast metsavend.
27. jaanuaril 1947 varahommikul toimus NKVD haarang tema peidupaigas Ristemäe lähistel Põdra külas, kus Heldur oli leidnud varju oma klassiõe Liidia Kevvai juures. Põgenemisel sai ta surmavalt haavata ja suri kohapeal. NKVD-lased teotasid noormehe surnukeha eriti julmal moel: ta seoti auto külge ja lohistati mööda teed ning hiljem visati Mustjõkke.
Heldur leiti sugulaste poolt mitme päeva pärast ja maeti Varstusse Ritsiku kalmistu aia taha, sest nõukogude võimuorganid ei lubanud kalmistule matta.
Haual on metallrist plaadiga: “Puhka rahus Heldur Haller. Sünd: 1923. 11. aug. Mõrv: 1947. 7. veeb. Uputet: 11. aprillil. Maet: 14. apr.”.
Tõmmuiibis
pisi|Tõmmuiibis Leipzigi loomaaias pisi|Pulmarüüs tõmmuiibis, [[Siracusas Sitsiilias]] Tõmmuiibis ehk läikiibis (Plegadis falcinellus) on iibislaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda on üliharva kohatud ka Eestis.
Juunipõrnikas
Juunipõrnikas (Amphimallon solstitiale) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Lobatševski auhind
Lobatševski auhind (ka N. I. Lobatševski nimeline preemia) on teadusauhind, mida annab välja Venemaa Teaduste Akadeemia Nikolai Lobatševski (1792–1856) auks väljapaistvate teadustööde eest geomeetria valdkonnas.
Auhinna asutas 1895. aastal Kaasani füüsika-matemaatikaühing. Statuut nägi ette auhinna väljaandmist iga kolme aasta tagant konkursi korras selguva parima geomeetriaalase teadustöö eest, mis pidi suurelt jaolt olema seotud mitteeukleidilise geomeetriaga.
Sõjaolukorras ja võimuvahetuse tõttu aastatel 1915–1927 auhinda välja ei antud. 1927. aastal pälvis auhinna Hermann Weyl monograafia "Raum, Zeit, Materie" ('Ruum, aeg, mateeria') ja rühmateooriaalaste tööde eest. Pärast kümneaastast vahet toimus järjekordne auhinnatseremoonia. 1937. aastal läks auhind Élie Cartanile Lie rühmade teooria alaste tööde eest.
Aastatel 1951–1990 andis auhinda välja NSV Liidu Teaduste Akadeemia, alates 1992. aastast on väljaandja Venemaa Teaduste Akadeemia.
Lobatševski medal
1991. aastal asutas NSV Liidu Ministrite Kabinet Lobatševski medali väljapaistvate teenete eest geomeetria valdkonnas. Laureaadid määrab Kaasani ülikooli teadusnõukogu.
Monteacuto
pisi|Piirkonna asend Sardiinias
Monteacuto on ajaloolis-geograafiline piirkond Itaalias Sardiinia saare põhjaosas.
Piirkonnas on üheksa valda, mis jäävad Olbia-Tempio ja Sassari provintsi. Olbia-Tempio provintsis on neist Berchidda, Monti, Oschiri, Alà dei Sardi ja Buddusò vald ning Sassari provintsis Nughedu San Nicolò, Tula, Ozieri ja Pattada vald. Monteacuto piirneb Gallura, Baronie, Meilogu, Barbagia di Nuoro, Goceano, Meilogu, Sassarese ja Anglona piirkonnaga.
Puujala järv
Puujala järv (ka 2. Sootaga järv) on järv Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Puhatu külas. Veekogu pindala on 2 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 545 m.
Vistseraalne rasv
Vistseraalne rasv on rasv, mis ladestub kõhupiirkonda elutähtsatesse elunditesse ja nende ümber.
Vistseraalse rasvkoega inimesel on “õunakujuline” keha. Inimestel, kellel rasvkude ladestub peamiselt naha alla puusadele ja reitele (subkutaanne rasv), on “pirnikujuline” kehakuju.
Voorse (Kadrina kihelkond)
Voorse oli küla Virumaal, ajalooliselt Vohnja mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Uku küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kadrina kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Uku külaga.
1920. aastatel moodustati Vohnja mõisa ühest osast asundus. Umbes 1939 muudeti asundus külaks.
Ats
Ats on eesti mehenimi.
See nimi on mugandus nimest Artur.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Ats 547 mehel. Ats on Eestis populaarsuselt 258. mehenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Ats vanuserühmas 25–29, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 8,95 ning Hiiu maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 15,66. Ats oli keskmiselt 32 aasta vanune (mediaanvanus oli 28).
Lipuliik
Lipuliigid kuuluvad looduskaitsebioloogia valdkonda. Tegu on n-ö esindusliikidega (inglise focal species, surrogate species). Esindusliikide alla kuuluvad veel tugiliigid (inglise keystone species), indikaatorliigid (inglise indicator species), katusliigid (inglise umbrella species) ja karismaatilised liigid (inglise charismatic species).
Lipuliigid on enamasti üksikud liigid, mis on valitud, juhtimaks tähelepanu suurematele looduskaitseprobleemidele. Kuna looduskaitsebioloogia sisaldab palju tehnilisi ja abstraktseid kategooriaid, mida inimestel võib olla keeruline mõista, siis on lipuliigid efektiivne vahend, motiveerimaks avalikkust looduskaitset väärtustama. Traditsiooniliselt on lipuliigid peaaegu alati loomad, üldjuhul imetaja- või linnuliigid. Tuntuimateks lipuliikideks olevad loomad on sageli laialt tuntud oma kuju, värvi või ründamisviiside poolest. Enamasti kipuvad lipuliigid olema karismaatilised suured selgroogsed, üldjuhul tippkiskjad. Neid iseloomustab enamasti pikk sigimisaeg ja suur koduterritoorium.
Lipuliiki on võimalik defineerida ka kui üksnes turunduskampaania sümbolilist konstrukti, millel ei ole mingit seost tegeliku liigi ja tema potentsiaalse rolliga ökosüsteemis. Lipuliik on sel juhul justkui maskott, mis peab kehastama tervet bioloogilise mitmekesisuse kriisi (näiteks on hiidpanda kogu maailma bioloogilise mitmekesisuse sümboliks, olles näiteks Maailma Looduse Fondi logol), pidamata olema seejuures tugi- või katusliik ega isegi hävimisohus.
Lipuliike võidakse valida erinevate omaduste järgi, olenevalt sellest, mida väärtustab sihtrühm. Näiteks mingi piirkonna kohalikele elanikele ja turistidele suunatud lipuliikide valimise juures tuleb silmas pidada erinevaid asju.
Probleemid
Lipuliikidega kaasnevad mitmed probleemid:
Näited
Näited lipuliikidest on Bengali tiiger (Panthera tigris), hiidpanda (Ailuropoda melanoleuca), Aafrika elevant (Loxodonta africana) ja India elevant (Elephas maximus). Samuti kuuluvad lipuliikide alla näiteks delfiinlased (Delphininae), kiusvaalalised (Mysticeti) ja ahvilised (Hominoidea).
Lipuliigid võivad esindada mingit taksonoomilist üksust (näiteks liiki või ökosüsteemi), eesmärki (näiteks kliimamuutustele või ookeanide hapestumisele tähelepanu juhtimine), organisatsiooni (näiteks valitsuse osakonda või mittetulundusühingut) või geograafilist ala (näiteks riiki või kaitseala).
Gustav Oehrn
Gustav Oehrn on olnud mitme Eesti vaimuliku nimi:
Tuhkur (värvus)
Tuhkur (inglise keeles mealy, prantsuse keeles pangaré) on hobuse karvavärvus, mille puhul on üldiselt heledas või hallis karvkattes pruune karvu, silmade ja mokkade ümbrus ning kõhualune on heledamad. EKSS seletuse järgi tähendab tuhkur tuhakarva heleda karvaga hobust, ilukirjanduses on sõna kasutatud segakarvaliste hobuste kohta.
Eestikeelses liiginimes tuhkur paju (Salix cinerea) on sõna "tuhkur" tuhkhalli (ladina keeles cinerea 'tuhakarva') tähenduses.
Kirjeldus
Tuhkur värvus esineb fenotüübis mitmetel hobuslastel ja väikestel kaamellastel, eriti selgelt hobusel, eeslil ja alpakadel. Seda iseloomustab karvkatte teatud alade väksem pigmenteeritus: koon, silmaümbrus, kõht ja jäsemete sisekülg on heledama karvaga. Sellise karvavärvuse jaotuse puhul on tegemist looduses laialt levinud vastuvarjutuse printsiibiga.
Esinemine
Tegemist on pigem haruldase karvavärvusega. Seda kohtab vanapärastel hobusetõugudel nagu Norra fjordihobune ja Exmoori poni.
Tuhkrule värvusele iseloomulikke värvivarjundeid on alati kirjeldatud ka eesti hobusel. Eestikeelse nimetusega tuhkur võidakse osutada, et ka just tuhkrul esineb sarnane mask ja varjundid kehal.
Kultuuris
Eestikeelses Piiblis on tuhkruks hobuseks tõlgitud hobune, kellel ratsutab neljas apokalüptiline ratsanik Johannese Ilmutusraamatus. Koinee-kreekakeelses originaalis on see värvus χλωρός khlōros, mis tähendab kollakasrohelist, kahvatukollast, kahvatut hallikaskollast. Vanakreeka arstiteaduslikes kirjutistes tähendas see värvinimetus surnukeha haiglast kahvatut värvust. Mõned tänapäeva kunstnikud on kujutanud neljanda ratsaniku hobust otsesõnu rohelisena  , vanemad kujutised pigem kollasena  või hallina.
Sama Ilmutusraamatule toetuvat eestikeelset vastet kasutatakse Agatha Christie kriminaalromaani "Tuhkur hobune" (inglise keeles "The Pale horse", 1961) tõlkes.
T-20 Komsomolets
T-20 Komsomolets oli Nõukogude Liidus toodetud soomustatud suurtükiveduk.
Nurkjärv
Nurkjärv (ka Sootaga järv) on järv Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Puhatu külas. Veekogu pindala on 6,2 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1215 m.
Sa olõt illos, Võromaa
"Sa olõt illos, Võromaa" on ansambli Liiso album, mis ilmus 2006 CD-na. Albumil on 14 võrukeelset laulu. Albumi salvestas Eesti Raadio II stuudios Peeter.
Simo Häyhä
Simo Häyhä (17. detsember 1905 – 1. aprill 2002), hüüdnimega Valge Surm (vene keeles Белая смерть), oli Soome snaiper Talvesõjas. Teda peetakse seni ajaloo parimaks snaipriks, kuna tema nimel on 505 kinnitatud tapmist ning seda kõike saja päeva jooksul. Osad allikad annavad tapetute arvuks 542. Soome Rahvusarhiivi dotsendi Risto Marjomaa uurimuse järgi on need arvud siiski liialdatud ja tegelik arv jäi pigem 200 piiresse.
Lapsepõlv ja noorus
Simo Häyhä sündis Karjalas Rautjärvi vallas praeguse Vene-Soome piiri lähedal. Ta tegeles talupidamise ja küttimisega. Armeeteenistust alustas 17-aastaselt ning 1925. aastal astus Simo Soome Suojeluskuntasse, kus paistis silma osava laskurina. Ka tema vanematekodus oli palju auhindu.
Talvesõda
Talvesõjas osales snaiprina. Snaiprite tapetute üle peeti täpset arvestust. Lisaks 505-le snaiprirelvaga tapetule on Simo Häyha nimel veel üle 200 tapetu Suomi KP/-31 püstolkuulipildujaga. Eriti tähelepanuväärne on, et kõik need saavutused on tehtud vähem kui saja päevaga perioodil, kui päevas on valgust ainult mõned tunnid.
Simo Häyha kasutatud snaiprirelv oli M/28 Pystykorva ehk Spitz (soome variant vene Mosin-Nagantist), mis sobis Simole, kuna ta oli vaid 1.6 meetrit pikk. Ta eelistas raudsihikuid optilisele, kuna see võimaldas pead tõstmata sihtida (optilise sihikuga tuleb pea palju kõrgemale tõsta) ja kuna optiline sihik vahel läigatab päikese käes ning võib reeta snaipri asukoha. Lisaks on optiline sihik kerge jäätuma (tegevus toimus –20 kuni –40 kraadi juures ning ainuüksi hingamine vales suunas oleks optikale saatuslik).
Muudest tema poolt kasutatud taktikatest on viidatud lume suus hoidmisele, et hingeauru ei tekiks ning lume kokkusurumisele püssi ümber, et lasu heli lööklaine ei tekitaks lenduvat pilve, mis asukoha reedab.
Hilisem elu
pisi|Simo Häyhä 1940. aastal. Tema nägu on deformeerunud sama aasta 6. märtsil saadud kuulitabamusest. Vigastusest paranemiseks kulus palju aega, kuna lõualuu oli puru ja vasak põsk minema rebitud. Kuid ta paranes ning oli pärast Teist maailmasõda aktiivne jahimees ja käis jahil ka koos Soome presidendi Urho Kaleva Kekkoneniga.
Ajakirjanduses küsiti hiljem Simo Häyhalt, kas tal sedavõrd paljude inimeste tapmise pärast süümepiinu ei ole, mispeale Simo Häyha ütles: "Tegin seda, mida mul kästi teha, ning tegin nii hästi, kui oskasin."
Simo Häyha veetis oma viimased eluaastad vanadekodus ning suri 2002. aastal 96-aastaselt.
Karjasepõli
"Karjasepõli" on ansambli Raud-Ants album, mis ilmus 2005. aastal CD-na. Albumi tootis Muusikaühing Raud-Ants.
Kotermann
pisi|Kunstniku nägemus kotermannist. Pilt aastast 1885
Kotermann (mugandus saksa sõnast Klabautermann; saksa keeles ka Klabotermann, Kalfatermann, Klabattermann, Klabader; eesti keele murretes ka poterman, kirderannikumurdes laevahaldjas) on folklooris Põhja- ja Läänemere, sh eesti meremeeste uskumustes laevahaldjas, kes kaitseb laeva ning kuulutab ette selle hukku.
Raul Kivilo
Raul Kivilo (sündinud 4. oktoobril 1970 Järvakandis) on eesti vibulaskur ja treener.
Ta on tulnud 35 korda Eesti meistriks: koondharjutuses 1990, 1991, 1992 (FITA-1 ja olümpiaring), 1993 (FITA-1 ja olümpiaring), 1995 (FITA-1 ja olümpiaring), 1998 (FITA-1 ja olümpiaring), 1999 (FITA-1), 2000 (FITA-1 ja olümpiaring), 2001 (FITA-1 ja olümpiaring), 2003 (FITA-1), 2004 (FITA-1), 2005 (FITA-1 ja olümpiaring), 2006 (FITA-1) ja 2007 (FITA-1) ning 1991. aastal 3 korda üksikdistantsidel ja 1990–2007 11 korda meeskondlikult.
Achilleuse laul
"Achilleuse laul" (originaalpealkiri "The Song of Achilles") on Ameerika Ühendriikide kirjaniku Madeline Milleri 2011. aastal ilmunud debüütromaan.
Romaan põhineb vanakreeka lauliku Homerose eeposel "Ilias". Sündmustik kattub suuresti eepose omaga, ent on esitatud teose minajutustaja Patroklose vaatepunktist. Teos käsitleb lisaks Trooja sõjale aega nii enne kui ka pärast sõda (kasutatud on Trooja sõja teemalise eepilise tsükli teisi lugusidki) Keskpunktis on armusuhe Patroklose ja Achilleuse vahel.
2012. aastal pälvis romaan auhinna Orange Prize for Fiction ja sai The New York Timesi bestselleriks. Romaan on ilmunud enam kui 25 keeles. Eesti keeles andis teose välja kirjastus Koobakene 2018. aastal.
Sisukokkuvõte
Teos algab Patroklose varajases lapsepõlves. Koos oma isaga, kuningas Menoitiosega, suundub Patroklos Sparta kuninga Tyndareose kotta, et paluda isa mahitusel kuninga tütre Helena kätt. Tseremooniat vaatab pealt Odysseus, kes aimab sadade kosilaste tõttu halba. Kuidas kavatseb kuningas Tyndareos hoida kibedaid kaotajaid Sparta vastu sõda kuulutamast? Odysseus pakub välja kaheosalise lahenduse. Esiteks peab Helena oma tulevase abikaasa valima iseseisvalt, oma isast sõltumata. Teiseks on iga kosilane kohustatud andma vandetõotuse, mille kohaselt ei tohi ükski kosilane Helena valikule vastupanu avaldada. Lisaks sellele lasub neil kõigil kohustus tulla tulevasele Sparta kuningale appi, kui keegi peaks kavatsema temalt Helenat röövida. Kõik kosilased soostuvad vandetõotust andma, kaasa arvatud noor Patroklos. Oma abikaasaks valib Helena Atreuse poja Menelaose.
Luhtaläinud kosjaskäigu järel naaseb Patroklos koju. Kui ta tapab kogemata rüseluse käigus ühe oma isa ülikute poegadest, pagendab Menoitios ta Phthia kuningriiki, mida valitseb kuningas Peleus. Kuninga kojas kohtub Patroklos Achilleusega, kuningas Peleuse ja merenümf Thetise pojaga. Esialgu ei saa poisid omavahel hästi läbi, ent kui Achilleus palub Patroklose oma kaaslaseks, sugeneb nende vahel sõprus. Ajapikku tekivad Patroklosel Achilleuse vastu romantilised tunded.
Kui Patroklos ja Achilleus naasevad Peleuse kotta, ilmneb, et on juhtunud kardetu: kuninganna Helena on röövitud. Mükeenest on vennad Menelaos ja Agamemnon saatnud üleskutse kõikidele Hellase meestele aastaid tagasi kuningas Tyndareose kojas antud vandetõotust austada. Nad peavad tulema Troojasse sõtta, et vabastada kuninganna Helena Trooja printsi Parise küüsist. Kuningas Peleus loodab, et Achilleus marsib Troojasse Phthia väejuhina. Thetis aga kardab ettekuulutust, mis ennustab Achilleuse enneaegset surma, kui ta peaks Troojasse sõtta minema. Thetis saadab poja Skyrose saarele kuningas Lykomedese kotta peitu ja paneb Achilleuse paari kuninga tütre Deidameiaga, kes jääb rasedaks ja sünnitab Neoptolemuse (teise nimega Pyrrhose). Achilleuse otsingul jõuab Patroklos Skyrosele ja avastab, et Achilleus on oma isikut varjanud ennast naiseks maskeerides.
Patroklos ja Achilleus varjuvad Skyrosel, kuni saarele saabuvad Odysseus ja Diomedes. Odysseusel õnnestub kavaluse läbi Achilleuse isik paljastada. Koos Odysseuse ja Diomedesega naasevad Patroklos ja Achilleus Phthiasse. Erinevalt Patroklosest ei kohusta miski Achilleust sõtta minema, ent ta ei suuda vastu panna igavese kuulsuse lubadusele. Achilleus kogub oma väed ja suundub koos Patroklosega Aulisesse, et ühineda Agamemnoni vägedega.
Sõjaväel ei õnnestu pikemat aega Aulisest lahkuda, kuna on liiga tuulevaikne. Agamemnon soovib paari panna Achilleust oma tütre Iphigeneiaga, millega Achilleus nõustub. Vahetult enne abielu lõikab Agamemnon aga Iphigenia kõri läbi, ohverdades ta jumalanna Artemisele. Ohverdus toob vajaliku tuule Troojasse lahkumiseks, ent süvendab juba olemasolevaid pingeid Achilleuse ja Agamemnoni vahel. Kumbki mees usub, et tal on eesõigus juhtida Hellase vägesid.
Troojas venib sõda oodatust pikemaks. Kreeklased rüüstavad järjest Trooja maid, ent kuningriik on jumal Apolloni kaitse all ega lange. Achilleus avastab oma tõelise kutsumuse sõdalasena ja Patroklos leiab oma koha laagri tohtrina. Pinged Achilleuse ja Agamemnoni vahel saavutavad haripunkti, kui Agamemnon keeldub loovutamast Apolloni ülempreester Chrysesile tema enda tütart, kelle on Agamemnon omale rüüsteretkede käigus võtnud orjaks. Selle tagajärjel vallandub laagris katk. Agamemnon on sunnitud Chrysesi tütre tagastama, ent valurahana nõuab ta Achilleuse orja Briseisi. Kuna sellega on Agamemnon riivanud Achilleuse au, keeldub Achilleus rohkem kreeklaste nimel võitlemast.
Thetis palub abi jumal Zeusilt, kelle sekkumisel kreeklaste kaotused süvenevad. Eesmärk on kannustada Agamemnonit Achilleusele alla vanduma, aga kumbki mees ei ole nõus oma uhkusest loobuma. Patroklos ei suuda enam kõrvalt vaadata, kuidas talle tuttavad mehed järjest langevad. Ta anub Achilleust, et too lahinguväljale naaseks. Kui ka see ei kõiguta Achilleust, soostub Patroklos Achilleuseks maskeeruma ja meeste moraali tõstmiseks tema asemel lahingusse minema. Achilleus on selle plaaniga päri. Esialgu saadab Patroklost lahingus edu, ent lõpuks hukkub ta prints Hektori käe läbi.
Patroklose surmast hullunana naaseb Achilleus lahinguväljale ja tapab Hektori. Achilleust sütitab sõdima vaid raev, ta ei soovi ilma Patrokloseta enam elada. Ettekuulutuse kohaselt hukkub ta ise üsna pea Parise käe läbi. Sõtta saabub Achilleuse poeg Pyrrhos, kes keelab matta oma isa koos Patroklosega. Olla maetud koos Patroklosega oli Achilleuse viimane soov. Patroklose vaim püsib kahe maailma vahel kinni, kuni Thetis viimaks kirjutab Patroklose nime Achilleuse hauale. See võimaldab Patroklosel teise ilma edasi liikuda. Teos lõpeb Patroklose ja Achilleuse taaskohtumisega teispoolsuses.
Klassikalise teksti tõlgendusena
Emily Hauser toob esile asjaolu, et praegu on suur nõudlus meedia järele, mis taaskujutaks antiiki uues võtmes. Näidetena mainib ta muuhulgas nii Milleri "Achilleuse laulu" kui ka Milleri teist antiikmütoloogial põhinevat romaani "Circe" ('Kirke'), mis on taaskujutus Homerose "Odüsseiast".
"Achilleuse laulu" käsitleb ka Edwin Gentzler pikemalt oma artiklis naisautorite ja antiiktekstide tõlgendamise teemal. Gentzler tõstab esile asjaolu, et siiamaani on naiskirjanikud klassikalise filoloogia maailmast suuresti välja jäänud. Olukorra paranemisele on aga aidanud kaasa naiskirjanike sulest ilmunud antiiktekstide tõlked (näiteks Emily Wilsoni 2017. aasta "Odüsseia" tõlge) ja ilukirjanduslikud tõlgendused (inglise keeles fictionalisation). Gentzler leiab, et klassikalise filoloogia valdkonna tõlketeadlased peaksid olema rohkem avatud just naisautorite tõlgendustele antiiktekstidest, kuna need annavad hääle uuenduslikele vaatepunktidele. Oma argumenti toetab ta analüüsiga Milleri "Achilleuse laulust", Margaret Atwoodi "Penelopeiast" (originaalpealkiri "The Penelopiad", ilmunud aastal 2005) ja Pat Barkeri romaanist "The Silence of the Girls" (2018).
Nende kolme teose puhul on oluline eristada "Achilleuse laulu" Atwoodi ja Barkeri romaanidest niipalju, et ehkki Miller käsitleb sarnaselt Barkeriga (kelle teos põhineb samuti Homerose "Iliasel") antiikaja naiste rolli ühiskonnas ja kannatusi sõja ajal, püsib tema fookus eelkõige Patroklose ja Achilleuse armastuslool. Selles väljendub ka romaani suurim kõrvalekalle originaaltekstist. "Iliases" pole otsesõnaliselt väljatoodud, kas Patroklose ja Achilleuse suhe oli üksnes platooniline või ka romantiline. Miller on "Achilleuse laulu" kirjutamisel jäänud "Iliase" sündmustele truuks. Ammutanud inspiratsiooni Aischylose ja Platoni tekstidest, on ta aga täiendanud Patroklose ja Achilleuse suhet, pakkudes konteksti mõningatele Achilleuse valikutele ja hoiakutele algses eeposes. Miller on öelnud, et ehkki ta "varastas" idee Platonilt, on "Iliase" enda sisu piisav tugipunkt Patroklose ja Achilleuse suhtele. Kirjanikku ennast veenis nimelt see, kuidas ja kui sügavalt Achilleus Patroklost tema surma järel leinas. Patroklose ja Achilleuse suhte tõlgendamine romantilisena pole uus lähenemine, vaid juba antiikajast tuttav.
Vee tänav (Paide)
Vee tänav on tänav Paides.
Vainu tänav on umbes 270 meetrit pikk.
Tänav algab Paide Keskväljakult, kulgeb itta ja ristub Parkali tänavaga, kus ta ka lõppeb.
Osa tänavast jääb Paide vanalinna muinsuskaitseala piiridesse.
Aiapõrnikas
Aiapõrnikas (Phyllopertha horticola) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Hillar Teder
Hillar Teder (sündinud 10. septembril 1962) on Eesti ettevõtja, kaubandus- ja kinnisvarategelane.
Ta on Londoni börsi alternatiivnimekirjas noteeritud kinnisvaraettevõtte Arricano Real Estate Plc üks omanikke. See ettevõte on üks suuremaid arendajaid ja kaubanduskeskuste võrguoperaatoreid Ukrainas.
Ta on lõpetanud 1980. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1986. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikainsenerina.
Eestis
Ettevõttel Arricano Real Estate Plc on osalus Tallinna kesklinnas Admiraliteedi basseini ääres toimuvas suures kinnisvaraarenduses koondnimega Porto Franco.
Ukrainas
Alates 2006. aastast tegeleb ta kinnisvara arendamisega Ukrainas. Hillar Teder on Arricano Real Estate Plc, mis on üks Ukraina juhtivaid börsiettevõtteid ehituse ja ärikinnisvara haldamise alal, suurim aktsionär.
Ukrainas käib tal alates 2013. aastast ärivaidlus Kiievi ühe suurema, 67 000 ruutmeetri suuruse kaubanduskeskuse Sky Malli omanikfirmade Arricano Grupp ja Panorama Grupp ning Tederi ja Andrei Adamovsky ning veel mitme ettevõtte osalusel.
Ajalugu
1995. aastal oli ta Venemaa juhtiva mahlatootja Multon kaasasutaja, ettevõte müüdi Coca-Colale 2005. aastal.
1998. aastal asutatud Eesti ettevõtte AS Ühendatud Kapitali põhilisteks tegevusaladeks oli investeerimistegevus ning lühi- ja pikaajaliste finantsinvesteeringute haldamine. Grupi ettevõtted tegutsesid Eestis, Venemaal, Ukrainas ja Leedus.
2000. aastal oli ta Vene hüpermarketite operaatori ja kinnisvaraarendusettevõtte O’Key Group SA kaasasutaja.
Tederi juhitav ettevõte Ekspert Kapital OÜ rajas 1997. aastal Tallinnas Rocca al Mare kaubanduskeskuse (32 000 m2), mis 2005. aastal müüdi Soome ettevõttele Citycon.
Aprillis 2007 müüsid Teder, Merko (Merko tütarettevõte E.L.L Kinnisvara) ja Jüri Käo maha Sikupilli kaubanduskeskuse.
Annetused Eesti erakondadele
Hillar Teder on viimase kaheksa aasta jooksul annetanud neljale erakonnale kokku 1 259 000 eurot. Sellest 2020. aastal annetas ta 240 000 eurot, millest 120 000 sai Eesti Keskerakond.
Edetabelid
Äripäeva rikaste edetabel (hinnatakse ettevõtte majandusaasta tulemusi):
Vladimir Berezin
Vladimir Iljitš Berezin (kuni 1868 Vladimir Berezovski, vene Владимир Ильич Березин; 1841 Poltava kubermang – 2. august 1900 Pariis) oli Venemaa insener, ettevõtja ja sillaehitaja. Tõeline riiginõunik (1884).
Luitsnokk-iibis
pisi|Luitsnokk-iibis Luitsnokk-iibis (Platalea leucorodia) on iibislaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Vladimir Berezin
Haridustee
Ta oli aadli päritolu. Ta lõpetas Orjoli Bahtini Kadetikorpuse allohvitseri auastmes (1859), seejärel astus sõjaväkke, kust 1862. aastal komandeeriti Peterburis asuvasse Nikolai inseneriakadeemiasse, mille ta lõpetas kiitusega 1864. aastal.
Luitsnokk-iibis
Alates 1887. aastast on teda Eestis kohatud vaid 6 korda.
Vladimir Berezin
Töökäik
1868. aastal asus sõjaväeinsener Berezin tööle Nikolai insenerikoolis ehitusmehaanika ja matemaatika õppejõuna. Sama aasta lõpul komandeeriti ta Kiievisse Amand Struve alluvusse Dnepri silla ehitusele (valmis 1870). Ta võttis osa ka Struve teise Dnepri silla rajamisest (Krementšukis, valmis 1872).
1875. aastaks, kui ta hakkas sildu ehitama töövõtukorras, oli ta juba jõudnud töötada inspektori, tööjuhataja ja ehituse ülemana. 1875. aastal lahkus ta sõjaväest ja astus Teedeministeeriumi teenistusse.
Väga viljakaks osutus Berezini koostöö inseneride Nikolai Beleljubski, Konstantin Mihhailovski ja Eugen Karl von Knorrega 1880. aastal käiku antud Aleksandri silla rajamisel üle Volga Sõzrani juures. 1880. aastal ülendas teedeminister Konstantin Possiet eruinsenerpolkovnik Berezini kolleegiuminõunikuks.
Aastatel 1881–1884 võttis Berezin osa Beleljubski projekti järgi kahekorruselise metallsilla ehitamisest üle Dnepri Jekaterinoslavi juures (Amuri sild). Töö käigus kasutati ära Aleksandri silla ehitusel juurutatud uuenduslikud Knorre ja Berezeni ehitustehnoloogiavõtted.
Aastatel 1884–1886 oli ta Teedeministeeriumi riigiraudteede osakonnas tehnilise nõukogu liige. Seejärel tegutses 10 aastat eraettevõtjana sillaehituse valdkonnas
Ta oli peatöövõtja rollis 1892–1897 ehitatud üle Obi jõe esimese raudteesilla ehitusel.
Krimmis
1896. aastal läks ta erru ja asus naisega elama Jaltasse. 1897. aastal ostis maatüki Musta mere äärde Suuk-Susse.
Kõrivähki haigestunud Berezin suri 2. augustil 1900 Pariisis pärast ebaõnnestunud operatsiooni.
Tunnustus
Kolm kuud pärast Aleksandri silla käikuandmist (1880) kutsuti Berezin keiser Aleksander II pidulikule vastuvõtule, kus tsaar andis talle Püha Vladimiri ordeni 4. järgu.
Isiklikku
1868. aastal astus ta õigeusku ja sai loa vahetada perekonnanime.
Kõrvukrebane (perekond)
Kõrvukrebane (Otocyon) on koerlaste sugukonda kuuluv kiskjate perekond.
Robert H. March
Robert H. March (28. veebruar 1934 Chicago – 4. august 2015 Fitchburg, Wisconsin) oli USA füüsik ja füüsika populariseerija.
Kõrvukrebane (perekond)
Klassifikatsioon
Kõrvukrebased liigitati varem alamperekonda Otocyoninae ( Simpson 1945, Ellerman jt 1953).
Kõrvukrebane
Kõrvukrebase perekonda kuulub üksainus loomaliik. Taksoni ladinakeelne teaduslik nimetus on Otocyon megalotis Desmarest, 1822 ja eestikeelne kõrvukrebane.
Robert H. March
Ta luges humanitaarlaste seas populaarseks osutunud kursust "Physics for Poets". Loengute materjalide ainetel kirjutas ta samanimelise teadusraamatu, mis tõlgiti kuude keelde, sealhulgas 2000. aastal eesti keelde.
Kõrvukrebane (perekond)
Kõrvukrebane
Sünonüümid on:
Kõrvukrebasel on kaks alamliiki: (sün: Otocyon canescens Cabrera, 1910 )
Levila
Kõrvukrebaseid võib kohata Aafrika ida- ja lõunaosas.
pisi|Kõrvukrebane [[Namiibias]]
Pasha
pisi|Pasha Pasha (kreeka keeles πάσχα, vene keeles пасха, hääldus ['pas.ha]; ka lihavõttepasha) on õigeusumaade rahvusköökides ülestõusmispühadeks kohupiimast ja lisakoostisainetest valmistatav püramiidja kujuga magus rammus pühaderoog.
Pasha on õigeusklike lihavõtteroog. Sama nime kannavad ka paasapühad.
Klassikalist pashat valmistatakse erilises, nikerdatud kaunistustega puust pashavormis. Traditsioonilise pashavormi külgedel olevad ja pasha pinnale üle kanduvad kirikuslaavikeelsed algustähed "XB" tähendavad "Hristos voskrese!" ('Kristus on üles tõusnud!').
Pashavormi puudumisel võib kasutada ka muid koduses majapidamises olevaid suvalise suuruse ja kujuga kööginõusid.
Lisakoostisained
Lisakoostisained ja nende kogused sõltuvad nii retseptidest kui ka valmistaja maitsest ja võimalustest.
Lisaks kohupiimale, hapukoorele, võile ja suhkrule lisatakse tänapäeval ka mitmete puuviljade suhkrustatud koort (näiteks apelsinisukaadi jt), šokolaadi (kakaopasha ), magusat kondenspiima, mandlilaaste, tükeldatud pähkleid, kuivatatud puuvilju (näiteks tükeldatud aprikoose) ja brändit jpm.
Valmistamisviisid
Traditsiooniliselt on pashasegu valmistatud nii kuumutamata (toores pasha) kui ka kuumutatult (keedetud pasha).
Proua A. Hoffmanni "Keetmise õpetuses" (Tartu, 77:1912) on hariliku pasha valmistamise retsepti kirjeldatud järgnevalt:
''4 naela (1 nael = 410 grammi) värsket kohupiima pandakse 24 tunniks vajutise alla, õerutakse siis läbi sõela, pandakse 1/2 klaasi värsket haput koort, 1/4 naela kõige paremat koorevõid, 1 theelusika täis soola, 1/2 klaasi suhkrut, vähe peeneks tõugatud vaniljet ja mandlit juurde, ja õerutakse kõik hästi läbi. Ilusasti nikerdatud puuvormi sisemised küljed kaetakse puhta, peene muslini ribadega, surutakse siis piimasegu kõvasti vormi sisse ja pandakse puhas lauakene ja raske kivi vajutuseks peale, et vedelik välja nõrgub, muidugi peab vorm selleks kausi sees olema. Enne lauale andmist pannakse pasha ettevaatlikult vaagna peale ja ehitakse pealt rosinate, korinthide ja kunstliku lillega.''
Samalt autorilt pärineb (1912) ka keedetud pasha retsept:
''Seda valmistatakse niisama, kui eelmises tükis õpetatud, lisatakse ainult 4 klopitud toorest muna, 1/4 naela suhkrut ja pool klaasi puhastatud rosinaid juurde, segatakse kõik läbi, seatakse kastruliga tulele, ja lastakse ühtelugu segades vähe keeda. Lastakse siis ära jahtuda ja kui tarvis on, lisatakse veel suhkrut juurde, kallatakse siis puuvormi sisse ja tehtakse kõik niisama kui eelmises nr õpetatud.''
Moekad pasha-asendajad
Tänapäeval saab pashat ka valmis kujul poest osta, kuid pasha koostises võivad rammusa kohupiima, vahukoore, munade ja või asemel olla väherasvane vahustuv kooreasendaja, lahjemad toorjuustud ja kohupiimad või lahjad kohupiimapastad. Kaasaegsed lihavõttepühade kohupiimaroad võivad olla ka moekad vahud, tarretised, pashaparfee, kihilised kohupiimaga pühademaiustused (nn pokaalipasha), pashatordid jm.
Aleksandr Petrov (jäähokimängija)
Aleksandr Petrov (sündinud 25. mail 1983) on eesti jäähokimängija.
Ta on mänginud klubis Hockey Milano Rossoblu.
Ta on mänginud Eesti jäähokikoondises.
Aleksei Aleksejev
pisi|Aleksei Aleksejev Aleksei Aleksejev (ka Alexei Alexeev; sündinud 16. oktoobril 1974 Joškar-Olas Mari Eli Vabariigis Venemaal) on mari päritolu Eesti õpetaja ja filmilavastaja.