cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Séamus Coleman
Iirimaa jalgpallikoondises tegi Coleman debüüdi 8. veebruaril 2011 mängus Walesi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 6. oktoobril 2016 MM-i valikmängus Gruusia vastu. Ta kuulus Iirimaa koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Pärast seda, kui Robbie Keane koondisekarjääri lõpetas, sai Coleman 2016. aasta septembris koondise kapteniks.
Kalesninkai
Kalesninkai on küla Leedus Šalčininkai rajoonis, Kalesninkai valla halduskeskus. Küla asub Valgevene piiri lähistel.
Kalesninkais on postkontor ja raamatukogu.
Ajalugu
Aastal 1643 kingiti Kalesninkai mõis karmeliitidele. Aastal 1676 rajasid karmeliidid Kalesninkaisse kloostri ja avasid selle juures kooli. Aastal 1703 ehitasid nad sinna ka kiriku, millest aastal 1707 sai kihelkonnakirik. Aastal 1832 sulgesid tsaarivõimud nii kiriku kui ka kloostri, sealne kihelkond liideti aga Eišiškėse kihelkonnaga. Aastal 1838 lammutati sealne kirik ja viidi üle Raduńi.
Aastal 1906 avati külas venekeelne kool, mis aastal 1919 läks üle poola õppekeelele. Aastal 1957 sai sellest keskkool. Leedukeelne kool avati külas aastal 1915. Aastal 1932 mindi ka seal üle poola õppekeelele. Aastal 1992 taastati seal leedukeelne õpe, kool on põhikooli staatuses.
Aastal 1922 valmis praegune katoliku kiriku hoone.
Nõukogude perioodil oli küla kohaliku sovhoosi keskasulaks.
Globaalne rahuindeks
thumb|right|400px|Globaalne rahuindeks (2018). Tumerohelised riigid on kõige rahulikumad, punased riigid kõige rahutumad.
Globaalne rahuindeks (inglise keeles Global Peace Index, GPI) on Austraalias asuva Majanduse ja Rahu Instituudi loodud indeks, mis püüab hinnata ja võrrelda rahulikkuse astet maailma riikides ja regioonides.
Rahuindeksit koostatakse alates 2007. aastast koostöös rahvusvahelise ekspertide rühmaga. Selle aluseks on Economist Intelligence Uniti kogutud andmed. Indeksi koostamisel võetakse arvesse riigisiseseid konflikte ja riigi osalemist rahvusvahelistes konfliktides, samuti püütakse hinnata muudest teguritest (kuritegevus, terrorism, poliitiline ebastabiilsus, jms) tulenevat turvalisuse ja julgeoleku taset riigis või regioonis.
2014. aastal olid indeksi esimesed kolm riiki Island, Taani ja Austria; Eesti paiknes indeksis 162 riigi hulgas 31. kohal.
2020. aastal avaldatud indeksis oli Eesti 30. kohal.
Reichswehr
pisi|[[Weimari vabariik|Weimari vabariigi Reichwehri lipp]] pisi|[[Saksa Riik|Saksa Riigi Reichwehri lipp]]
1933. aastal pärast Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei juhi Adolf Hitleri valimist Saksamaa kantsleriks taastati Saksamaal 16. märtsil 1935 maaväed Wehrmacht ja 1. juunil 1935 sõjalaevastik Kriegsmarine.
Üleminekuperiood
Saksamaa allkirjastas pärast kaotust Esimeses maailmasõjas 11. novembril 1918 Compiegne'i vaherahulepingu ja 28. juunil 1919 Versailles' rahulepingu.
Sõjale järgnenud demobiliseerimise käigus lagunes endine Saksa keiserlik armee, kuid aastatel 1918–1919 toimunud revolutsiooniliste sündmuste ajal moodustusid Vabakorpused (saksa keeles Freikorps), mis koondasid oma ridadesse vabatahtlikkuse alusel maailmasõja veterane.
1919. aasta 6. märtsil moodustas Weimari vabariigi valitsus Ajutised Saksa kaitsejõud (Vorläufige Reichswehr), mis koosnesid Ajutisest maaväest (Vorläufige Reichsheer) ja Ajutisest mereväest (Vorläufige Reichsmarine).
Teiči looduskaitseala
pisi|Laudtee Teiča rabas pisi|Vaade rabale Teiča looduskaitseala on looduskaitseala Lätis Madona, Krustpilsi ja Varakļāni piirkonnas. Kaitseala (läti keeles Teiču dabas rezervāts) loodi 1982. Kaitseala pindala on 19 074 ha. 1995. aastast kuulub Teiča soo Ramsari märgalade hulka. Kaitseala loodi selleks, et kaitsta soo ökosüsteemi, sealset rikkalikku linnustikku, loomastikku ja floorat.
Reichswehr
Üleminekuperiood
1919. aasta 30. septembril moodustati Weimari vabariigi valitsuse poolt Ülemineku maavägi (Übergangsheer), kuid Ajutine merevägi (Vorläufige Reichsmarine) tegutses ajutise nimega kuni 1921. aastani. pisi|Weimari vabariik ja Saksa Riik 1919–1937 1919. aasta 28. juunil allkirjastas Saksamaa valitsus Versailles' rahulepingu, mille alusel oli sõja kaotanud Saksamaal Antandi võitjariikide poolt lubatud pidada vaid 100 000 mehe suurust sõjaväge.
Teiči looduskaitseala
Teiča looduskaitseala asub Läti suurimas soos. Suurema osa kaitsealast moodustab raba, metsa all on 3729 hektarit. Looduskaitseala territooriumil on 18 düstroofset järve. Looduskaitseala läbivad Odze ja Teicija jõgi, viimase kohaliku nime Teiča järgi on nime saanud nii Teiča soo kui ka looduskaitseala.
Reichswehr
Reicshwehr
Saksamaa relvajõud Reichswehr moodustati ametlikult 1921. aasta 1. jaanuarist ning koosnes Reichsmarinest ja Reichsheerist. Reichswehri koosseisu kuulus 2 väegruppi juhtkonnaga, 7 jalaväediviisi ja 3 ratsaväedivisjoni.
Reichswehri koosseisus:
Teiči looduskaitseala
Kaitseala administratiivne keskus on Ļaudona.
Varavastane süütegu
Süstematiseerimine õigushüve alusel
Varavastaste süütegude süstematiseerimisel õigushüve alusel lähtutakse kaitstava õigushüve rahalise väärtuse olemasolust. Eristada võib kaht liiki varavastast süütegu:
Süstematiseerimine teoviisi alusel
Varavastaste süütegude süstematiseerimisel teoviisi alusel lähtutakse rahalise väärtusega õigushüve kahjustamise viisist. Selle põhjal jagunevad varavastased süüteod kaheks:
Süstematiseerimine karistusseadustiku süsteemi alusel
Varavastased süüteod jagunevad kaheks:
Vargus
Vargus on võõra vallasasja ebaseaduslik äravõtmine ehk teise isiku asjale uue valduse kehtestamine eesmärgiga asi omastada. Asi tähendab kehalist eset, mida on füüsiliselt võimalik endaga kaasa võtta.
Röövimine
Röövimine on võõra vallasasja äravõtmine vägivalla abil eesmärgiga vallasasi omastada. Röövimise korral ei ole oluline asja väärtus, vaid vägivalla kasutamine. Vägivald võib seisneda ähvardamises, kehalises väärkohtlemises või raske tervisekahjustuse tekitamises.
Omastamine
Omastamisega on tegu juhul, kui võõrast vallasasjast või muust isikule usaldatud võõrast varast saadakse ebaseaduslikult kasu. Näiteks isik teeb teise isiku varaga tehinguid, milleks puudub õiguslik alus, või isik jätab võõra asja endale, st omanik jääb asjast ilma.
Kahjustamine
Kahjustamine on nii vallas- kui ka kinnisasja negatiivne mõjutamine: asja rikkumine või hävitamine, mille tulemusena asja keha muutub, kuid ei teki varalist kahju, kuna isikule jääb õigus nõuda asja rikkumise või hävitamise(eseme muutmise) tagajärje kõrvaldamist(asja taastamist). Asja kahjustamisel mõjutatakse seda füüsiliselt, mille tulemusena ei ole asja võimalik enam tavapärasel eesmärgil kasutada või see on keerulisem ning asja majanduslik väärtus väheneb. kahjustamise definitsioon on laiem, ning ei piirdu ainult asja kahjustamises, vaid varaline kahju võib tekkida ka vara kahjustamises.
Kelmus
Kelmus on teisele isikule varalise kahju tekitamine petmise kaudu eesmärgiga saada varalist kasu. Petmine on olukord, kus isik eksitab teist, esitades tegelikest asjaoludest ebaõige ettekujutuse. Oluline on, et petetav isik teeb varakäsutuse, mis seisneb:
Väljapressimine
Väljapressimine on kuritegu, mis seisneb võõra vara, varalise õiguse või muu varalise kasu vägivallaga nõudmises, kui selleks puudub seaduslik alus. Kui väljapressimise korral nõutakse vara üleandmist, siis tehakse seda ähvarduste kaudu. Ähvardused seisnevad:
Usalduse kuritarvitamine
Usalduse kuritarvitamine seisneb:
Sulu sultanaat
pisi|Sulu sultanaadi lipp 19. sajandil pisi|Tänapäevane Sulu Sultanaadi lipp pisi|Sulu kuningakoja pea Muedzul Lail Tan Kiram Sulu sultanaat on ajalooliselt asunud Sulu saarestikus Sulu meres Filipiinide lõunaosas ja mida on läbi aegade valitsenud Tausugi rahva üle antud piirkonna traditsiooniline islamistlik monarhia. Peale samanimelise saare on hõlmanud sultanaadi territoorium erinevaid saari ja piirkondi Sulu mere ümbruses. Tausugi rahvas – Sulu kuningriigi ajalooline, kuid praeguseni säilinud rahvus – jätkab tänapäeval oma eksistentsi valitseva Kirami dünastiaga Filipiini Vabariigi võimu all.
Sultanaadi rajas 1400. aastal araabia maadeuurija ja vaimulik Sayyid Abu Bakr Abirin.
1962. aastal tunnustasid Filipiinide valitsus koos presidendiga Sulu sultani institutsiooni ja sultanaadi jätkumist ning nende ajaloolisi õiguseid.
Edaspidi on mitmed Filipiinide valitsused ja presidendid tunnistanud Sulu Sultanaadi õigust oma aladele, sh ka Filipiinide koosseisus olevatele territooriumitele, ning sultanaadi seaduslikule sultani võimu järjepidevusele.
Filipiinide Vabariigi presidendi Marcose memorandum 427 (1974. aastal) tunnustab Sulu Sultanaadi järjepidevust ja legitiimsust.
Filipiinide presidendi Ferdinand Marcose 427. memorandumi tekst:
"The Government has always recognised the Sultanate of Sulu as the legitimate claimant to the historical territories of the Republic of Philippines". ("Valitsus on alati tunnustanud Sulu Sultanaadi õigusi oma ajaloolistele aladele Filipiinide Vabariigi koosseisus.")
Samuti on säilinud Sulu sultani suveräänsed ajaloolised õigused Põhja-Borneo piirkonna üle, mis hetkel kuulub Malaisiale ja mida haldab Sabah osariik. Malaisia maksab tänapäevani Kirami dünastiale Sabahi maa eest renti. Sulu sultanaati ajalooliselt valitsenud kuningakoja pea on tänapäeval Muedzul Lail Tan Kiram.
Tänapäeval on Sulu Sultanaat autonoomne piirkond Filipiinide Vabariigi võimu all. Filipiinide riigireformi tulemusel saab Sulu Sultanaat suurendatud autonoomia (State of Sulu Sultanate).
Riigi eelajalugu
Legend – realistlik, suures osas faktidele toetuv ja küllaltki tõepärane – vestab, et sultanaadi vahetu eelkäija, radža (valitseja) Baginda, kes oli suhteliselt rahumeelne vallutaja Sumatrast, viis Sulul ellu mitmesuguseid uuendusi, kehtestas piirkonnas ülima monarhi jagamatu võimu ning pani osaliselt aluse sunniitide islami levikule. Enne Baginda tulekut kuulutas selles piirkonnas islami usku suur misjonär Karimul Makdum, kuid kohalikud (tõenäoliselt hinduistlikud) tavad ja rituaalid jäid püsima, kuni radža võttis avasüli omaks monoteismi. Bagindal ei olnud ühtki meessoost pärijat ja nii jäi tema ülemvõim kaasavaraks tütrele Dayang-Dayang (printsess) Paramisulile. Arvatakse, et Dayang-Dayang Paramisuli ema oli ise ühe silmapaistva kohaliku pealiku pärijanna. Filipiinide põlisrahvaste printside ja pealike hulgas peetakse just Sulu suverääne esimesteks traditsioonilisteks monarhideks; nende kuninglik väärikus ja majesteetlik stiil, mis oli tollaste Malai sultanite jaoks tundmatu, on vaieldamatut tunnustust leidnud juba sajandeid.
Suure-Jaani malevkond
Suure-Jaani malevkond oli Kaitseliidu Sakala maleva malevkond, mille põhjal on praeguseks moodustatud Lembitu üksikkompanii.
Malevkond loodi 1925. aastal.
Laiksaare Ristija Johannese kirik
pisi|Laiksaare Ristija Johannese kirik (2017) pisi|Laiksaare Ristija Johannese kirik (2017) Laiksaare Ristija Johannese kirik on Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Urissaare külas asuv õigeusu kirik.
Sulu sultanaat
Hašimiidi dünastia
pisi|Sulu Sultanite pärimisjärjekord Dayang-Dayang (printsess) Paramisuli abiellus Sayyid Abu Bakr Abiriniga, kes oli kõrgest soost aadlik, õigusteadlane ja teoloog. Nagu tiitlist "Sayyid" võib järeldada, oli mees prohvet Muhamedi suguvõsa otsene järeltulija, nimelt selle hašimiidi harust. Mekas sündinud araablase (ja mõningate allikate järgi ka Malai printsessi) pojana kasvas Abu Bakr üles Malaisias Johori osariigis ning tundis hästi Ida-India regiooni. Dayang-Dayang Paramisuli isa määras Abu Bakri oma seaduslikuks pärijaks ja tegi temast peakohtuniku ilmalikes ja vaimsetes küsimustes. Oma trooniloleku ajal ta mitte ainult ei hoidnud ülal oma äia poolt kehtestatud tsentraliseeritud võimu, vaid arendas ka seda märkimisväärselt edasi. Abu Bakr rajas 1457. aastal Sulu Sultanaadi – teokraatliku monarhia, kus ta ise oli püha riigipea ja ühtlasi nii suveräänne kui ka religioosne juht võttes omale valitsejanimeks Paduka Mahasari Maulana al Sultan Sharif-ul Hāshim. Sellest ajast alates on Sulul olnud ühisidentiteet, hõlmates nii ilmalikkust kui vaimsust – fenomen, mis on tegelikult vägagi omane ka kristlikule Euroopale ning mida on vahel defineeritud kui persona mixtra’t.
Sultan Sharif-ul Hāshimi ilmalike reformide hulgas on just territoriaalne ümberjagamine ning tema eestvedamisel jaotati sultanaat viieks piirkonnaks, kaasa arvatud kõik rannikualad ja tohutu maa-ala, mis ümbritses sultani vahetu valdusala residentsi. Sultanaat laiendas oma mõju kaugele Sulu saare kallastest ja muutus piirkonna ülivõimsaks merendusjõuks. Sulu sultani võim ja mõju olid ühtviisi tõhusad nii lähedal kui kaugel – sellest annab tunnistust ka hilisem Sulu sultanaadi tunnusmärk – sakiline mõõk ja sirge oda. pisi|Sulu Sultanaat 1822. aastal Sharif-ul Hāshimi järeltulijate sultanite Kamaluddini ja Alauddini valitsusajal said tausugid tunda Euroopa kolonialismi laienemist, kuid pikka aega suutsid nad sellele vastu seista. Euroopa kolonisaatorid tungisid korduvalt Sulu sultanaadi maadele ja isegi pealinn Jolo vallutati mitmeid kordi, kuid Sulu sultanaat jäi püsima. Mõnda aega tundus, et jesuiidi misjonärid saavutasid Sulu saarestikus edu; sultan Alimuddin näitas nende vastu üles heatahtlikkust ja lasi end aastal 1750 koguni ristida – temast sai Sulu kuningas Ferdinand I. Siiski tuli tal silmitsi seista oma sugulaste ja kaasmaalaste vastuseisuga ning – mis sai veelgi otsustavamaks – ta sai tunda Hispaania võimude halvustavat suhtumist, kes ta üsna varsti pärast seda vahistasid ja vangi panid. Kui sultan taas vaba oli ja oma trooni (Briti sõjasalkade abil) tagasi sai, eelistas ta pärast seda hakata džihaadi eestvõitlejaks nimega "Amir ul Muminin" ([muhameedlaste] issandale ustav) ja on Tausugi rahva hulgas siiani selle nimega tuntud. Nii Alimuddin kui ka tema poeg sultan Israel seisid silmitsi kasvava ebakindlusega sultanaadis, mida võimendas väljastpoolt tulev kolonisaatorite surve. Nende valitsusajast alates katkestati võimu traditsiooniline järjepidevus poliitilistel põhjustel mitmel korral. Sel ajal tõusid esile mitmed "antisultanid", kelleks olid dünastia noorema haru liikmed, isegi sugulusperede liikmed – kuid samal ajal aitasid need kõrvalekalded seaduspärastada dünastia doktriini ja muuta seaduslik troonipärimisõigus lineaarsemaks. Sultan Jamalul Kiram (surnud 1844) oli esimene valitseja, kes kasutas nime "Kiram"; tema järeltulijatest sai alguse Sulu hašimiidide kuninglik haru – Sulu sultanaati valitsev Kirami dünastia ja temast põlvnesid kõik hilisemad õiguspärased sultanid. Tasub mainida, et sultan Jamalul Kiram, kes valitses 1823–1844 oli esimene ajaloolane oma rahva seas. Ta kogus kokku erinevaid legende ja muinaslugusid, mis olid usaldusväärsed, ehkki samas üsnagi fantaasiarikkad, ning dikteeris seda ainulaadset kogumikku oma nõunikule.
Vasalliseisus
pisi|Sultan Jamal ul-Azam (valitses 1862–1881) kuulamas Prantsuse delegatsiooni Sõdade ja vallutusretkede käigus tegid nii piirkondlikud kui piirkondadevahelised kaubateed, mis läbisid Sulu saarestikku läbi radikaalse muutuse, vähendades oluliselt sultanaadi varasemat tähtsust. Sadamalinnu kontrollisid eurooplased, aurulaevade kasutuselevõtu ja pideva sõjategevuse tõttu minetasid Tausugi laevastik ja sadamad oma varasema tähtsuse. Selle kõige tulemusena keskendus enamik tausugide merendusressursse mõnda aega pigem kohalikule piraatlusele kui regulaarsele kaubandustegevusele. Aastal 1851, pärast kindral Urbiztondo edukat pealetungi, oli sultan Mohammad Pulalun sunnitud alla kirjutama paktile, mis pani sultanaadi vasalliseisusse, liites selle Hispaania monarhiaga. Vastavalt pakti Hispaania-poolsele tekstile loovutas sultan oma suveräänsed õigused Hispaaniale. Tausugi tõlgendus nende lepingu tekstis aga oli hoopis mõõdukam – kõigest Hispaania ülima suveräänsuse tunnistamine teatud ajaks, jättes sultani ainuõigused puutumata. Pingeline olukord aga jätkus ning pärast dramaatilist piiramist ja lahingut 1876. aastal okupeerisid hispaanlased sultanaadi pealinna Jolo. Aga ka see ei suutnud – ei de facto ega de jure – sultanaadi määratule autonoomiale lõppu teha. Hispaania võimud seisid silmitsi mitmel korral veriste ülestõusudega ja lõpuks kehtis Hispaania riigivõim ainult kohalike garnisonide piires. Hiljem andis Hispaania oma õigused ja nõuded üle USA-le ja Ameerika esindajad kordasid – tahtmatult või tahtlikult – samasugust "kahekeelset trikki", kui sultan Jamalul Kiram II kirjutas alla Batesi lepingule. Selle lepingu kuulutas USA aga ühepoolselt kehtetuks, jättes sultani (tema tugevale protestile vaatamata) oluliselt halvemasse olukorda. Ameeriklaste katse seda piirkonda täielikult koloniseerida viis väga verise morode ülestõusuni. Sõda lõppes väga traagiliste sündmustega ja tohutute inimkaotustega. 1915. aastal allkirjastati uus leping. Jamalul Kiram II oli sunnitud Ameerika kindralkuberneri Frank W. Carpenteri nõudel loobuma lõviosast oma võimust ja eelisõigustest USA kasuks ning nõustuma Ameerika ülemvõimuga Sulu sultanaadi aladel. Siiski – vastupidi sellele, mida Carpenter uhkelt kuulutas – ei võtnud pakt sultanilt ära kogu tema ilmalikku võimu vaid säilitas seda. Võimekas ja mittevaenulik Filipiinide kindralkuberner Carpenter oli oma rahuarmastavate plaanidega vastuolus hulga sõjaliselt meelestatud ametnikega ja nendega väideldes oli tal mitmeid põhjuseid uut pakti ületähtsustada. Peamise põhjusena sooviti vältida uusi ülestõuse ja seetõttu kinnitati paktis sultani religioosse ning Tausugi rahva kuninga rolli ja säilisid ka tema fons honorum'i õigused (seisuslikud õigused anda aadlitiitleid).
Sultan Jamalul Kiram II
Jamalul Kiram II valitsusaeg jätkus nii Ameerika kui ka Filipiinide valitsuste all kuni tema surmani aastal 1936, kui Manila otsustas hakata ignoreerima sultanaadi olemasolu üldse ja keeldus seda tunnustamast, rääkimata uue sultani Muwallil Wasit II troonile asumise toetamisest. Sellele valitsuse järelemõtlematule otsusele järgnesid poliitilised mõrvad ja tulemuseks oli edasine ühiskondlik-poliitiline kaos ning dünastia uus lõhenemine. Teise maailmasõja ajal kerkis esile kaks aktiivset trooninõudlejat, kellest ühte toetas Jaapani Keisririik ja teine võitles Jaapani okupatsiooni vastu; kumbki neist ei põlvnenud tegelikult Kirami dünastia kuninglikust sugupuust. Aastal 1950 kuningavõim siiski restaureeriti isiku poolt, kes oli tol ajal seaduslikult õigustatud troonipärija Kirami dünastiast – Mohammad Esmail Kiram I (Muwalil Wasiti poeg). See restauratsioon leidis ametlikku tunnustust Filipiini Vabariigi poolt aastal 1962 ning uuesti 1972, kui Manilas resideeriv Filipiinide valitsus hakkas vähehaaval huvi tundma Sulus toimuva vastu, osalt ajendatuna Põhja-Borneo konfliktist ja osalt uue ülestõusu vältimiseks. Nimelt hakkas kasvama autonoomse ja separatistliku sissiliikumise Moro Islami Vabastusrinde radikaalne hoiak. Viimasele näis (ja suures osas oli ja on ka praegu) traditsiooniline Sulu sultani monarhia vastuvõetav alternatiiv Filipiinide riigikorraldusele.
Kuningriigi praegune staatus
pisi|Sultan Mohammed Mahakuttah Abdullah Kiram oli [[Sulu sultan, kes valitses 1974–1986]] 1974. aastal suri sultan Mohammed Esmail ja tema järglaseks sai nõuetekohaselt tema poeg ja troonipärija Mohammed Mahakuttah Abdullah Kiram, kes oli võimul aastatel 1974–1986. Uue sultani troonile astumist tunnustas pidulikult Filipiini president Ferdinand Marcos, kelle sätte kohaselt tunnistas Manila mitte ainult sultan-kuninga isiklikku staatust, vaid ka Sulu valitsuse moodustamist. Presidendi esindajad võtsid osa Tema Majesteet Sulu sultan Mahakuttahi kroonimistseremooniast 24. mail 1974. Selle sündmuse käigus anti kroonitud sultani vanimale pojale ja seaduslikule troonipärijale Tema Kuninglikule Kõrgusele Datu Muedzul Lail Tan Kiramile (mida Filipiini riik hiljem ka ametlikult tunnustas) Radža Muda tiitel (Raja Muda – Kuninglik Prints ja seaduslik Sulu troonipärija). Sultan Mahakuttah suri 1986. aastal, ajal, mil poliitiline olukord Filipiinidel oli varasemast kardinaalselt erinev – võim läks Ferdinand Marcose käest eksperimentaalse mõtteviisiga juhi Corazón Aquino kätte, tulevikuväljavaated olid ebakindlad ning poliitiline ebastabiilsus pärast sultani surma Sulu piirkonnas kasvas dramaatiliselt. Noorel radžal Muda Muedzul Lail Tan Kiramil soovitati mitte korraldada kroonimistseremooniat ilma Manila-poolse tunnustamiseta, aga ka mitte heita krooni setsessionistide ja Vabariigi pooldajate vahelisse võitlustulle. Niisiis eelistas Muedzul Lail jääda ajutiselt Radža Mudaks (Kuninglikuks Printsiks) ja Tema Kuningliku Kõrguse seisusse, selle asemel et omandada sultanitiitel, ehkki oli teada, et Sulu sultanaadi ajalooliste tavade kohaselt ei võtnud see otsus radžalt ära ei sultanaadi juhi staatust ega sellega kaasnevaid privileege. Selline olukord tekitas "antisultanite" esiletõusu, kes proovisid tekkinud segadust ära kasutada. Selle segaduse lõpetamiseks otsustas Radža Muda (Raja Muda-kroonprints) Muedzul Lail Tan Kiram kasutades oma seaduslikku sünniõigust kroonida ennast 16. septembril 2012 oma surnud isa Sultan Moh. Mahakuttah A. Kirami seadusliku järeltulijana Sulu saarel seaduslikuks 35. sultaniks ootamata ära Manila toetust. Radža Muda Muedzul Lail Tan Kiram kuulutati Sulu sultaniks Rumah Bichara (vanematekogu), bangsa Suluki (Sulu rahvas) ja bangsa Sabah (Sabahi rahvas, varem tuntud kui Põhja-Borneo) poolt. Pidulik proklamatsioon leidis aset ajaloolises kroonimistseremooniate läbiviimise paigas Maimbungis Jolol Sulu saarestikus 15. ja 16. septembril.
Sulu ajaloolised tiitlid
pisi|Datu Sadja ametlik peakate (Sulu Sultanaat) Sulu sultanid on läbi aegade andnud oma valitsevale klassile kolme tiitlit, mis on ka ajas püsinud muutumatuna. Tänapäeval on need tiitlid kaitstud ka Filipiinide Vabariigi eriseadusega, mis on tuntud kui "põlisrahvaste õiguste seadus 1997". Kolm tiitlit kõrgemalt allapoole on järgmised:
Datu (su-sultanun), mis on omandatud ainult pärimise teel sultani perekonnas ja seda tiitlit kannavad kõik kuningliku pere meesliikmed automaatselt. Tiitlikandja poole tuleb ametlikult pöörduda "Tema Kuninglik Kõrgus" (H.R.H.). Datu abikaasad saavad seadusliku abielu kaudu automaatselt tiitli "Dayang Dayang" (esimese astme printsess). Datu meessoost järeltulijad kannavad ka sama tiitlit edasi ja naissoost pärijad Dayan-Dayangi tiitlit.
Datu Sadja, mida annab sultan eluks ajaks lihtinimestele kõrgeima austusavaldusena silmapaistvate teenete või vapruse eest. Tiitlikandja poole tuleb ametlikult pöörduda Tema Ekstellents Datu Sadja (H.E). Nende abikaasad saavad seadusliku abielu teel tiitli Tema Ekstellents Dayang. Datu Sadja meessoost järeltulijad saavad automaatselt primogenituuri alusel tiitli "tuan" ja naissoost pärijad aadlitiitli "sitti". Datu Sadja aadlitiitel on Euroopa hierarhias samastatav krahvitiitliga.
Clemens III
Clemens III (Paolo Scolari, ka Paolino Scolari; 1130 ? – 27. märts 1191) oli paavst 1187–1191. Ta oli 174. paavst.
Sulu sultanaat
Sulu ajaloolised tiitlid
Tuan on Sulu sultanaadi kõige madalama astme aadel. Abiellumise teel saab tuani naisabikaasa tiitli "sitti". Tuan on Euroopa hierarhias samastav tiitliga "lord".
Clemens III
Vanemad andsid Scolari lapsena Santa Maria Maggiore kiriku kanoonikute hoolde, kes õpetasid teda. Temast sai hiljem alamdiakon, Santa Maria Maggiore kiriku kanoonik ja 3. märtsil 1176 sama kiriku ülempreester.
Kardinal Scolari osales 4 paavsti valimistel 1181–1187.
Ta oli välimuselt lühikest kasvu.
1187. aasta teised valimised
Clemens III valiti paavstiks 19. detsembril 1187 Pisas ja pühitseti ametisse 7. jaanuaril 1188 kardinal Giaginto Bobo (hilisem paavst Coelestinus III) poolt.
17. detsembrist 19. detsembrini 1187 toimunud valimistel osales Salvador Miranda andmetel 21 või 22 kardinali, kes esmalt soovisid paavstiks valida kardinal Thibault', kuid too loobus. Valimistel viibis Rooma konsul Leone de Monumento, kuid Clemens ise ei osalenud viimasel päeval haiguse tõttu valimistel.
Clemens III oli esimene Roomast pärit paavst pärast Anastasius IV-t.
Kolmas ristisõda
Clemens III saatis legaadid Euroopa riikidesse, et värvata Kolmandasse ristisõtta ristisõdijaid.
Suhted Saksamaaga
Paavst sõlmis 3. aprillil 1189 Saksa-Rooma keisriga Strasbourgi rahulepingu, mille alusel taastas Saksa-Rooma troonipärija Heinrich paavstile varem okupeeritud valdused, kuid paavst lubas Heinrichile anda keisri tiitli ja tunnustas Trieri peapiiskopi määramisel uute valimiste korraldamist.
Suhted Itaalia riikidega
Sitsiilia kuningas Guglielmo II suri 18. novembril 1189. Kuna tal poegi polnud, oli tema otseseks pärijaks vanatädi, Saksa-Rooma troonipärija Heinrichi abikaasa Konstanze. Sitsiilia aadlikud valisid uueks kuningaks Ruggero II (Roger II) vanima poja abieluvälisest suhtest sündinud poja Lecce krahvi Tancredi, keda toetas ka paavst. Heinrich tungis seepeale 1191 Itaaliasse, et kaitsta oma abikaasa huve Sitsiilia troonipäriluses.
Clemens III püüdis saavutada rahu Pisa ja Genova vahel.
Suhted Kiievi-Venega
Clemens III kutsus Kiievi-Vene suurvürsti Vsevolod III ja Kiievi metropoliiti osalema ristisõjas.
Suhted Šotimaaga
Clemens III määras 13. märtsil 1188 šoti kiriku Yorki peapiiskopi jurisdiktsiooni alt Rooma jurisdiktsiooni alla.
Ta lahendas St. Andrewsi piiskopi määramise pärast puhkenud vaidluse.
Clemens III ja Liivimaa
Clemens III teatas 25. septembril 1188 Bremeni peapiiskopile Hartwig II-le, et määrab Bremeni peapiiskopkonna jurisdiktsiooni alla Lübecki, Schwerini, Ratzeburgi ja Ikšķile (Ixcolanensen) piiskopkonnad. Ta kinnitas 1. oktoobril 1188 Ikšķile piiskopiks (Ixscolanensem Episcopatum) preester Meinhardi (Meynardi sacerdotis).
Sisepoliitika
Clemens III oli esimene paavst pärast Lucius III-st, kes saabus Rooma. Ta saabus linna veebruaris 1188 konsul Leone de Monumento relvastatud eskordi saatel.
Liturgilised otsused
Clemens III lubas Pécsi piiskopil kanda palliumit.
Plasencia piiskopkonna rajamine
Clemens III rajas 1189 Plasencia piiskopkonna.
Munklus ja rüütliordud
Clemens III tunnustas 6. veebruaril 1191 Saksa ordut.
Kanoniseerimised
Clemens III kanoniseeris 4 isikut:
Onupojapoliitika
Clemens III määras kardinaliks oma sugulase Lotario dei Segni (hilisem paavst Innocentius III).
Uued kardinalid
Clemens III määras 30 uut kardinali. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Innocentius III.
Clemens III kultuuriloos
Clemens III andis 1189 bulla Bologna ülikoolile.
Laiksaare Ristija Johannese kirik
Esimene kirik ehitati Laiksaarde 1911. aastal; suures kahekorruselises puumajas asusid ka kohalik kool ja õpetajate eluruumid. See hoone hävis seitse aastat hiljem tules. Praegune kirik ehitati aastatel 1924–1927 ja selle pühitses sisse metropoliit Aleksander.
Munamäe sovhoos
Munamäe sovhoos oli sovhoos Võru rajoonis Haanja külanõukogus. Sovhoosi keskus asus Haanja asulas. Sovhoosi pindala oli 6900 ha.
Laiksaare Ristija Johannese kirik
2003. aastal tehti kirikus sise- ja välisremont.
Kirikus on mitmeid kultuurimälestisena arvele võetud esemeid.
Kirikut kasutab Laiksaare Ristija Johannese kogudus.
Clemens III
Clemens III kultuuriloos
Alain de l'Isle pühendas paavstile oma teose "Ars Fidei Catholicæ".
Surm
Clemens III suri Salvador Miranda andmetel 27. märtsil 1191 Roomas Lateraani palees. Tema surmakuupäevaks on pakutud ka 25. märtsi või ajavahemikku 20. märtsist 10. aprillini. Ta maeti Lateraani basiilikasse.
Häädemeeste kalmistu
Häädemeeste kalmistu all võidakse mõelda:
Granada CF
pisi|250px|Klubi kodustaadion [[Nuevo Estadio de Los Cármenes]] Granada Club de Fútbol on Hispaania jalgpalliklubi, mis baseerub Granadas. See mängib Hispaania kõrgliigas La Liga.
Klubi on asutatud 19. aprillil 1931. Hooajal 1941–42 sai see pärast Real Betist ja Sevillat kolmandaks Andaluusia klubiks, mis on Hispaania kõrgliigas mänginud. Klubi ajaloo kõrgeim koht Hispaania kõrgliigas on kuues, mis on saavutatud hooaegadel 1971/72 ja 1973/74. 1959. aastal jõuti Hispaania karikavõistlustel finaali. Hooajal 2020–21 osales Granada UEFA Euroopa Liigas, kus veerandfinaalis kaotati Manchester Unitedile.
Granda suurim rivaal on Málaga CF ning nende klubide vaheline derbi on tuntud Ida-Andaluusia derbina.
Praegune koosseis
''Seisuga 2. veebruar 2022''
Aube'i departemangu haldusüksuste loend
Aube'i departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. Vallad La Chapelle-Saint-Luc, Romilly-sur-Seine ja Troyes on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast.
Bar-sur-Aube
Bar-sur-Aube'i kanton Brienne-le-Château' kanton Chavanges'i kanton Soulaines-Dhuys' kanton Vendeuvre-sur-Barse'i kanton
Nogent-sur-Seine
Marcilly-le-Hayer'i kanton Méry-sur-Seine'i kanton Nogent-sur-Seine'i kanton Romilly-sur-Seine 1. kanton Romilly-sur-Seine 2. kanton Villenauxe-la-Grande'i kanton
İlham Zəkiyev
pisi|İlham Zəkiyev 2012. aasta paraolümpiamängudel Foto: Ilgar Jafarov, 2. september 2012 İlham Əzizağa oğlu Zəkiyev (sündinud 3. märtsil 1980 Sumgaitis) on aserbaidžaani pime judoka.
Ta alustas judo õppimist 11-aastaselt. 1998 läks ta sõjaväeteenistusse Fizuli rajooni. Ta teenis konfliktitsooni eesliinil. 4. veebruaril 1999 tabas Zəkiyevit armeenia snaipri kuul pähe, mille tagajärjel ta kaotas täielikult nägemise.
Demokraatia ja Koostöö Instituut
Demokraatia ja Koostöö Instituut (vene keeles "Институт демократии и сотрудничества", prantsuse keeles "Institut de le démocratie et de la coopération") ehk lühidalt IDC on 2007. aastal loodud Venemaa rahastatav mõttekoda asukohaga Pariisis (2008–2015 tegutses esindus ka New Yorgis) eesmärgiga järgida inimõiguste olukorda lääneriikides.
Ajalugu
Venemaa president Vladimir Putin teatas oma kavatsusest asutada Euroopas Vabaduse ja Demokraatia Instituut, mis jälgib inimõiguste järgimist, Venemaa-EL tippkohtumisel Portugalis 26. oktoobril 2007: "Euroopa Liit aitab toetuste kaudu sedalaadi asutuste arengut Venemaal. Arvan, et on kätte jõudnud aeg, mil Vene Föderatsioon saab sama teha ka Euroopa Liidus". Idee algataja oli Moskvas tuntud advokaat, Venemaa presidendile nõu andva ühiskondliku palati liige Anatoli Kutšerena. Kutšerena väitis, et nende eesmärk pole astuda ameeriklaste Freedom House’i jälgedes, mis kritiseerib juba aastaid Venemaad järjest vähema demokraatia pärast. “Kõik need ettekanded, mida teevad Freedom House ja teised sellised organisatsioonid, jäägu nende südametunnistusele. Kui nad arvavad, et Venemaa võib panna praegu maailmas 139. kohale, siis iga tervemõistuslik inimene küsib: mis värk on?” ütles Kutšerena. “Olen neid uuringuid analüüsinud ja võin väita, et kõik need ettekanded, mida teeb Freedom House, on puhas ideoloogiline töö.”
Instituudil oli algselt kaks osakonda: Pariisis Natalja Narotšnitskaja juhtimisel ja New Yorgis MGIMO professori Andranik Migranjan juhtimisel. 2015. aastal suleti Ameerika kontor ja Migranjan teatas, et "inimõiguste olukord USA-s on muutunud paremaks".
Euroopa esinduse teadusdirektori John Laughlandi sõnul rahastab instituuti Ajaloolise Perspektiivi Fond, mida samuti juhib Natalja Narotšnitskaja. Aprillis 2013 Saksa telekanalile ARD antud intervjuus ütles Venemaa president Putin, et IDCd rahastab Vene riik.
IDC teadusdirektor oli 2008–2018 Briti euroskeptik John Laughland, kellel on väga Kremlimeelsed vaated.
Wikileaksi andmetel asutas instituudi Venemaa valitsus: „Instituudi mõte on teha lõpp sellele, mida Venemaa valitsus peab Lääne „monopoliks” inimõiguste rikkumiste määratlemisel ja nendest rikkumistest teatamisel, ning väidetavalt arutada inimõiguste temaatikat kultuurimõjudest vabas kontekstis. Lisaks püüab ta parandada Venemaa mainet Läänes.”
Kiviõli Vene Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Kogudus
Eesti EKB Koguduste Liidu Kiviõli Baptistikogudus on baptistlik kogudus Kiviõlis.
Koguduse koosolekud toimuvad pühapäeviti kell 10:00 aadressil Koidu 15, Kiviõli, Ida-Virumaa. Koguduse pastor on Iurii Sider.
SPARC
300px|pisi|Protsessor SPARC T4 SPARC (inglise keeles Scalable Processor Architecture) on kärbitud käsustikul (Reduced instruction set) RISC põhinev protsessoriarhitektuur, mida arendab Sun Microsystems ja mis toodi välja 1987. aasta keskpaigas. SPARC leiutati seoses Californias asuva Berkeley ülikooli uuringuga kärbitud käsustikuga arvutite (Reduced Instruction Set Computing) RISC kohta. Esimese SPARC-arhitektuuril põhineva protsessori tootsid Sun ja Fujitsu 1986. aastal. Aasta hiljem tuli Sun välja esimese SPARC-protsessorit kasutava arvutiga. 1989. aastal asutas Sun Microsystems mittetulundusühingu SPARC International, millele firma loovutas SPARC-arhitektuuri omandiõigused. SPARC International tegeleb SPARC-tehnoloogia haldamise ja litsentsimisega. SPARC on avatud arhitektuur, mis tähendab seda, et selle tehnoloogia on avalik ja seda tüüpi protsessoreid tohivad toota kõik firmad, kes omavad SPARCi litsentsi. SPARC-protsessoreid kasutatakse põhiliselt Unixi-põhiseid operatsioonisüsteeme kasutavates arvutites ja SPARC on alati olnud eriti tihedalt seotud Suni operatsioonisüsteemiga Solaris.
Tehnilised näitajad
SPARC-protsessorite väljatöötamisel on põhiliselt keskendutud kiiruse saavutamisele kasutades protsessorites mitut tuuma ja nendes omakorda mitut eraldi lõime (thread). SPARC kasutab kärbitud käsustikku (RISC). SPARC-protsessorid on enamasti väga hästi skaleeritavad ehk neid on suhteliselt lihtne rakendada nii lauaarvutites kui ka suurtes superarvutites.
SPARC V9, mis on praegu kõige uuem SPARCi versioon, kasutab lineaarset aadressiruumi ja 64-bitist adresseerimist. Protsessori põhilised andmetüübid on 32- ja 64-bitised täisarvud ning 32-, 64- ja 128-bitised ujukomaarvud. Protsessori instruktsioonid on kõik täpselt 32 biti suurused. SPARC-protsessoril on kaks erinevat töörežiimi: privilegeeritud ning mitteprivilegeeritud. Privilegeeritud režiimis saab protsessor käivitada kõiki olemasolevaid instruktsioone, mitteprivilegeeritud režiimis aga mitte. SPARC V8 kasutas ainult big-endian süsteemi. SPARC V9 kasutab samuti instruktsioonides big-endian süsteemi, kuid saab andmete puhul hakkama nii big-endian kui little-endian süsteemides.
Üksused
SPARC-protsessoris on kaks põhilist üksust: täisarvuplokk (integer unit) ja ujukomaplokk (floating-point unit). Täisarvuploki juurde kuuluvad üldotstarbelised registrid ja see tegeleb lisaks täisarvude arvutamisele ka protsessori üldise juhtimisega. See arvutab ka mäluaadresse ja kontrollib ujukomaploki instruktsoonide käivitamist. Ujukomaplokk tegeleb ujukomaarvutustega. Selle juurde kuulub 32 32-bitist, 32 64-bitist ning 16 128-bitist registrit.
Registrid
SPARC-protsessoril on kahte tüüpi registreid: üldotstarbelised (general-purpose) ja kontroll/staatus registrid. Üldotstarbelised registrid on täisarvude tööregistrid (integer working registers) ja ujukomaarvude tööregistrid (floating-point working registers). Kontroll/staatus registreid on palju erinevaid ja igaüks neist täidab üsnagi spetsiifilist alaülesannet. Nende üldine eesmärk on aga kontrollida protsessori üldist toimimist erinevate seisundite ja loendurite (counter) kaudu. Kontroll/staatus registrite alla kuuluvad näiteks Program Counter register, Processor State register ja Floating-Point State Register. Osa registreid on võimalik kasutada ainult privilegeeritud töörežiimis, kuid enamikule neist on olemas juurdepääs ka mitteprivilegeeritud režiimis.
Instruktsioonid
SPARCi instruktsioonid on kodeeritud neljas erinevas variandis ja on jaotatud 11 kategooriasse. Kui protsessor loeb mälust instruktsiooni, siis on kolm võimalust: instruktsioon käivitatakse, nullitakse või tõkestatakse (trap). Protsessor valib järgmise käsu, mida käivitatakse, kasutades mälu aadressi, mis on kirjas programmi lugejas (program counter). Pärast instruktsiooni täitmist suurendatakse automaatselt programmi loendurit, mille tulemusel käivitatakse juba järgmine instruktsioon. SPARC V9 instruktsioonid grupeeritakse järgnevalt: Memory access, Memory synchronization, Integer arithmetic, Control transfer, Conditional moves, Register window management, State register access, Privileged register access, Floating-point operate, Implementation-dependent ja Reserved instruktsioonid.
Mälumudelid
SPARC kasutab mälumudeleid, mis määravad ära, kuidas toimuvad erinevad mäluoperatsioonid. Mälumudelid on vajalikud sel põhjusel, et kuigi protsessori instruktsioonid määravad mäluoperatsioonide järjekorra üheselt, siis võib nende tegelik täitmisjärjekord siiski tegelikkuses olla erinev. Mälumudelid määravad, millised kitsendused seatakse mäluoperatsioonide täitmise järjekorrale. Erinevaid mälumudeleid kasutades on programmeerijatel võimalik rakendusi optimeerida või paremini sünkroonida. SPARC-protsessorid toetavad kolme mälumudelit: Total Store Order (TSO), Partial Store Order (PSO) ja Relaxed Memory Order (RMO). Relaxed Memory Order on neist kõige vähem range instruktsioonide täitmise järjekorraga, kõik sellele mudelile mõeldud rakendused ka teiste mudelite korral.
Allüksused
SPARC V9 kasutab käskude täitmiseks kolme allüksust: käsulugemisüksus (issue unit), järjestamisüksus (reorder unit), ja käsutäitmisüksus (execute unit). Käsulugemisüksus loeb mälust instruktsiooni, mida on vaja järgmisena täita, ning edastab selle järjestamisüksusele. See üksus muudab instruktsioonide järjekorda võimalikult optimaalseks arvestades mälumudeli poolt seatud kitsendusi. Järjekorda muudetakse, kuna tihti on võimalik mitut instruktsiooni paralleelselt täita ja nii aega kokku hoida. Järjestatud instruktsioonid edastatakse käsutäitmisüksusele, mis instruktsioonid reaalselt käivitab.
Ajalugu
1986. aasta paiku tekkis paljudel arvuti originaalseadmete tootjatel (OEM) huvi arendada oma vahenditega protsessoreid. Põhjuseks oli suur sõltuvus Inteli ja Motorola protsessoritest. Teine oluline põhjus oli elektroonikakiipide tootmise märgatav odavnemine seoses sellega, et elektroonikatootjad vajasid oma investeeringute tagasiteenimiseks suuri tootmiskoguseid ning olid seetõttu välja mõelnud viisi, kuidas toota elektroonikakiipe, mis oleksid tootmise algfaasis standardsed ning erinevused tekiksid vaid viimastes tootmisetappides. See võimaldas arvutitootjatel osta odavalt kõrgtasemel elektroonikakiipe. Kolmas oluline põhjus, mis muutis protsessorite tootmise varasemast lihtsamaks, oli uuendusliku tarkvara kasutuselevõtt. Seoses CAD-tarkvara kasutuselevõtuga tekkis võimalus digitaalloogikat disainida, simuleerida ja testida ilma seda reaalselt valmis ehitamata. See võimaldas keskenduda rohkem disainimisprotsessile ja põhjalikud teadmised tootmisprotsessist ei olnud enam nii olulised kui varem.
Loigu-turbasammal
pisi Loigu-turbasammal (Sphagnum inundatum) on turbasamblaliste sugukonda kuuluv sammaltaim.
SPARC
Ajalugu
1986. aastal avaldatud Berkeley ülikooli kärbitud käsustikuga arvutite (Reduced Instruction Set Computing) (RISC) uuringu käigus leiutati SPARC-protsessor. Juba 1987. aastal tuli Sun välja esimese SPARC-protsessoril põhineva arvutiga nimega Sun-4. Järgnevatel aastatel kogus SPARC kiiresti populaarsust, eriti aga just arvutitel, mis kasutavad UNIX-põhist operatsioonisüsteemi nagu Solaris, Linux või BSD. SPARC-protsessoreid võeti laialdaselt kasutusele ka Suni, Solbourne'i ja Fujitsu SMP serverites.
Loigu-turbasammal
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
SPARC
Ajalugu
1989. aastal asutati SPARC International, mille eesmärgiks sai SPARC-arhitektuuri haldamine ja litsentsimine ning tehnoloogia levitamine.
Loigu-turbasammal
Eestis võib neid leida rabadest ja siirdesoodest.
SPARC
Ajalugu
1993. aastal valmis SPARCi versioon 9, mida tuntakse ka kui SPARC64 ning mis kasutas 64-bitist adresseerimist. Toimunud on küll edasarendusi, kuid sisuliselt on SPARC V9 kasutusel tänaseni.
2005. aastal otsustas Sun avalikustada UltraSPARC T1 lähtekoodi avatud lähtekoodi kasutavale projektile OpenSPARC. Praeguseks on olemas kolm täielikult avatud koodiga SPARCi versiooni: LEON, 32-bitine ja ühelõimeline SPARC V8, OPENSPARC T1, 64-bitine ja 32-lõimeline SPARC V9 ning OpenSPARC T2, 64-bitine ja 64-lõimeline SPARC V9.
Tänapäeva SPARC-protsessorid
Oracle tuli 2011. aasta septembri lõpus välja protsessoriga SPARC T4. T4 koosneb kuni 8 tuumast ning iga tuum võib olla maksimaalselt 8-lõimeline. T4 kompenseerib maksimaalse läbilaskevõime vähenemise kiiruse kasvuga: hinnatakse, et protsessori maksimaalne kiirus on vähemalt 3 GHz, mis on kaks korda suurem kui protsessoril T3. SPARC T4 arendamisel on Sun põhjalikult suunda muutnud. Varasemates mudelites keskenduti suures osas just mitmelõimelisuse arendamisele, kuid kiirus ühe lõime korral jäi enamasti konkurentidele alla. Varem oli mitmetuumalisus ja mitmelõimelisus SPARCi eelis x86-protsessorite ees, kuid tänapäeval on tase ühtlustunud. Seega on Sun otsustanud varasemast rohkem arvesse võtta ka protsessori jõudlust ainult ühe lõime korral.
Kriitikute sõnul ei ole SPARC T4 tegelikkuses konkurentsivõimeline uuemate x86 protsessoritega. Tehtud on küll olulisi uuendusi, kuid need on kriitikute hinnangul hilinenud ning konkurendid kasutasid neid tehnoloogiaid juba varem. Samas on SPARC T4 siiski nimetatud oluliseks vaheastmeks, mis võimaldab SPARCi kasutajatele ajutise lahenduse enne järgmise protsessori valmimist ning väldib SPARCi kasutajate üleminekut x86-le.
Fujitsu ja LSI teatasid 2011. novembri keskpaigas, et nad on alustanud koostööd protsessori SPARC64 IXfx arendamisel. Uus protsessor koosneb plaanide kohaselt 16 tuumast ning sisaldab 64 KB I/D vahemälu ning 12 MB jagatud L2 vahemälu. Protsessori plaanitav sagedus on 1,848 GHz ja hinnatakse, et selle kiirus on umbes 236,5 gigaflopsi võimsusel kõigest 110 W. SPARC IXfx protsessor on mõeldud eelkõige väga suurt arvutusvõimsust vajavate arvutite komponendina. Fujitsu kavatseb neid protsessoreid kasutada oma kõige uuemas superarvutis PRIMEHPC FX10. Ei ole veel täpselt teada, mis ajaks protsessor valmib.
SPARC Assembler
SPARC-protsessoritele mõeldud programmid kompileeritakse SPARC Assembleri abil. SPARCi ja x86 assemblerkeeled on aga piisavalt sarnased, et on enamasti võimalik konvertida ühest keelest teise.
Alljärgnev näide on Solarise operatsioonisüsteemile kirjutatud SPARC Assembleri programmist, mis prindib välja fraasi "Hello world!".
Käsku "mov" kasutatakse selleks, et tõsta midagi protsessori registrisse. Näiteks "mov	4,%g1" kirjutab registrisse g1 väärtuse 4. See tähistab süsteemi käsku "SYS_write". Seejärel kirjutatakse registrisse output väärtus 1, mis tähistab väljundit. Pärast seda kirjutatakse sõne "Hello world!" pointer output registrisse. Lisaks kirjutatakse sinna ka sõne pikkus ning seejärel käivitub süsteemikäsk write. Pärast seda lõpetatakse programmi tegevus sellega, et käivitatakse käsk exit.
Superarvutid
K computer on saavutanud maksimaalseks kiiruseks 10,51 petaflopsi, mis on üle nelja korra kiirem kui eelmine rekordiomanik Hiina Tianhe-1A. Samas ei ole K computer veel täielikult valmis. Arvatakse, et see saadakse täielikult töökorda 2012. aasta novembriks.
Fujitsu teatas 7. novembril Tokyos, et nad hakkavad turustama uut superarvutit PRIMEHPC FX10. See kasutab hiljuti arendatud SPARC64 IXfx protsessoreid ja hinnatakse, et sellega on võimalik saavutada maksimaalne kiirus umbkaudu 23,2 petaflopsi, mis teeks sellest maailma kiireima arvuti. Fujitsu kasutab superarvuti arendamisel suures osas edasiarendusi K Computeri tehnoloogiast. Arvuti suure skaleeruvuse tõttu kavatseb Fujitsu arvutit müüa erinevates variantides, mis koosnevad minimaalselt 4 ja maksimaalselt 1024 moodulist (rack). Fujitsu sõnul on superarvuti turustamise sihtrühmaks akadeemilised uurimisrühmad ja erafirmad, mis vajavad eriti suurt arvutusvõimsust.
Nikolai Viralu
Varasem elukäik
Ta õppis Jõhvi ministeeriumikoolis, lõpetas 1908. aastal Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi ning õppis aastatel 1908–1915 ja 1925–1926 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Töötas aastatel 1911–1912 koduõpetajana Šveitsis ja Itaalias.
Esimeses maailmasõjas
Esimese maailmasõjas teenis ta jalaväes, lõpetas Moskva Aleksei sõjakooli. Oli 1917. aastast Peeter Suure Merekindluse komandandi adjutant. Tegeles eesti sõjaväelaste organiseerimisega, sealhulgas ka Petrogradis.
Saksa okupatsiooni ajal oli vangistatud.
Vabadussõjas
Oli sõjaministri vanemadjutant (ülemleitnandi aukraadis).
Edasine elukäik
Alates 1920. aastast oli ta Eesti–Nõukogude Vene segakomisjoni Eesti delegatsiooni liige, aastatel 1921–1922 Eesti saatkonna Moskvas 3. sekretär.
Vahistati 1922 GPU poolt, vabastati 1923 ja tuli tagasi Eestisse.
Degradeeriti 1923. aastal reameheks, auaste taastati 1929. aastal kapteniks.
Tegutses 1923–1926 ajakirjanikuna. Aastatel 1926–1933 oli ta vandeadvokaadi abi Jõhvis, 1930–1936 ajalehe Alutaguse Elu toimetaja Jõhvis ja 1936–1938 ajalehe Põhja Kodu toimetaja Narvas.
Isiklikku
Tema isa oli Jõhvi tuletõrje- ja omavalitsustegelane Juhan Vildenau.
Sitsiilia emiraat
Sitsiilia emiraat oli islamiriik Sitsiilia saarel (Lõuna-Itaalias), mis eksisteeris aastatel 965–1072.
Esimesed araablaste sissetungid Sitsiiliasse
Aastal 535 võttis keiser Justinianus I Sitsiilia tagasi keisririigi rüppe, mida nüüd valitseti üksnes Konstantinoopolist. Kui keisririigi võim läänes vähenes, ründasid 652. aastal Sitsiiliat kaliif Uthmani araablaste väed. Siiski oli esimene sissetung lühiajaline ja araablased lahkusid õige varsti. 7. sajandi lõpul Põhja-Aafrika vallutamise käigus Umaijaadide poolt vallutasid nad lähedase sadamalinna Kartaago, mis võimaldas araablastel ehitada laevu ja püsiva baasi, kust teha rohkem pikemaid rünnakuid. Umbes 700. aasta paiku vallutasid araablased Pantelleria saare ja ainult vastuolud araablaste seas hoidsid ära järgnema pidanud sissetungi Sitsiiliasse. Selle asemel sõlmiti bütsantslastega kaubanduslepped ja araabia kaupmehed said loa kaubelda Sitsiilia sadamates. Moslemilaevastike rünnakud jätkusid aastatel 703, 728, 729, 730, 731, 733 ja 734, kohates viimasel kahel korral märkimisväärset Bütsantsi vastupanu.
Nikolai Viralu
Isiklikku
Nikolai Viralu suri 6. juunil 1938 Narvas kopsupõletikku ja maeti 8. juunil 1938 Jõhvi kalmistule.
Sitsiilia emiraat
Esimesed araablaste sissetungid Sitsiiliasse
Esimene tõsine vallutusretk käivitati aastal 740: sel aastal vallutas moslemivürst Habib, kes oli osalenud 728. aasta rünnakus, edukalt Sürakuusa. Olles valmis vallutama kogu saart, sunniti nad berberite mässu tõttu siiski Tuneesiasse naasma. Teine rünnak aastal 752 oli suunatud ainult sama linna rüüstamisele.