cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jörg Woithe
Woithe sai Saksa DV teenetemärgiga autasud 1980. ja 1982. aastal tehtud sportlike saavutuste eest.
Saksamaa taasühinemise ning sellega seotud DDR-i arstide ja spordiametnike praktika uurimise ja arhiivitöö käigus tuvastati paljud endise DDR-i sportlased seotud DDR-i süstemaatilise dopinguga. Jörg Woithe eitab, erinevalt paljudest teistest Ida-Saksamaa sportlastest, selle süsteemi kuulumist ja väidab, et vaatamata rahalistele pakkumistele dopingusüsteemis osalemise eest, on nad tagasi lükanud.
Palli tänav
Palli tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Rahumäe asumis.
Palli tänav algab Kaevu tänavalt, ristub Mängu ja Kurni tänavaga ning lõpeb Vabaduse puiesteel. Palli tänav on lääneloode-idakagusuunaline ja ligikaudu 300 meetri pikkune. Palli tänav on munakivisillutisega.
Palli tänav sai nime 8. novembril 1927. Palli tänav on nime saanud Mängu tänava mõjul. Lühikest aega aastatel 1940–1941 oli tänava nimi Leedri tänav.
Pino
Pino (24. juuni 1987 Amsterdam – 9. juuli 2019 Tallinna Loomaaed) oli isane šimpans, kes elas Tallinna Loomaaias.
Ta sündis aastal 1987 Amsterdami kuninglikus loomaaias Natura ARTIS Magistra. Tallinna Loomaaeda saabus ta 1994. aasta juunis ja elas loomaaia troopikamajas 25 aastat. Tema seltsilisteks olid šimpansid Betty ja Quincy.
Pino tervis halvenes pärast 2019. aasta jaanipäeva. Talle tehti Eesti Maaülikooli anestesioloogi ja oftalmoloogi ning Tartu Ülikooli Kliinikumi anestesioloogia- ja intensiivravi kliiniku anestesioloogi ja Põhja-Eesti Regionaalhaigla radioloog-onkoloogi poolt kompleksuuring, mille käigus Pinol diagnoositi raskekujuline südamepuudulikkus, mille tagajärjel oli tekkinud äge neeru- ja maksapuudulikkus. Pinot üritati stabiliseerida 17 tundi, kuid looma süda ei pidanud vastu ja ta suri 9. juulil kell 15.30.
Kesktunebo keel
Kesktunebo keel on tšibtša keelkonda kuuluv keel, mida traditsiooniliselt räägib osa tänapäeva Colombia Arauca ja Boyacá departemangus elavatest tunebodest.
Leedu nimi
Ajalooline kasutus
13. sajandil piirnes Leedu vürstiriik slaavlaste aladega. Viimased aga ei loonud ise Leedu kohta kasutatavat nime, vaid kasutasid leedulaste olemasolevat etnonüümi. Leedu keele diftong -ie- muutus slaavi keeltes täishäälikuks -i- (и). Nimes esinev lühike -u- muutus samas eriti lühikeseks häälikuks -ŭ- (ъ), mis aga rõhuta häälikuna hiljem idaslaavi keeltest kadus. Selle tulemusena tekkis nimekuju Litva. See tõestab seda, et slaavlased laenasid selle etnonüümi leedulastelt pikka aega tagasi.
Kesktunebo keel
2000. aastal hinnati keele kõnelejate arvuks 2500.
Leedu nimi
Ajalooline kasutus
Järgneva sajandi jooksul pandi Leedu nimi kirja teisteski keeltes, sealhulgas saksa ja poola keeles. Varastes Saksa kroonikates esineb Leedu nimi kujul Lettowen. Selle nimekuju puhul kasutatakse diftongile -ie- osutamiseks tähte -e- ja -owen viitab leedu keeles leidunud hüdronüümi sufiksile -uva (-ava). Traditsiooniline leedukeelne tüvi -liet- esineb lisaks mitmele selle ajastu Saksa allikale ka ladina keeles (kui Lethovia, Lettovia, Lettavia jne).
Kesktunebo keel
Fonoloogia
Kesktunebo keeles on 5 vokaalfoneemi ja 14 konsonantfoneemi.
Leedu nimi
Ajalooline kasutus
Russide kroonikates kirjutati Leedu nime nii kujul Литъва kui ka lühemalt nimena Литва (Litva), kus mainitud diftongi -ie- asemel kasutati juba häälikut -i- (и). Kõik need nimed tulenevad selgelt nimekujudest *Lētuvā > Lietuva, mida leedulased ise enda aladele osutamiseks kasutasid. Arvatakse, et omakeelset nime Lietuva on leedulased kasutanud 12. või 13. sajandist alates, kuid sellest ajast puuduvad kirjalikud allikad. Vanim säilinud leedukeelne käsikiri on dateeritud 16. sajandisse. Vaatamata küllaldasele ajaloolisele ja keeleteaduslikule tõendusmaterjalile seoses nime kasutamisega erinevates keeltes, väideldakse nime etümoloogia osas teatud määral jätkuvalt veel tänapäevalgi.
Etümoloogia
pisi|100-[[Leedu litt|litine kullast mälestusmünt, mis on pühendatud Leedu nime 1000. aastapäevale (vermitud aastal 2007)]] Korduvalt on püütud seostada nime Lietuva keldi kohanimede ja ladina- või itaaliakeelsete sõnadega, kuid kõigil neil katsetel puudub tugev lingvistiline toetus. Laialt levinud uskumuse järgi pärines sõna Lietuva leedukeelsetest sõnadest lyti ('vihma sadama') ja lietus ('vihm'). Ent sellel teoorial puudub igasugune tõsine teaduslik tõestus. Kuna sõnas Lietuva esineb ka sufiks (-uva), ei tohiks algsel sõnal sufiksit olla. Tõenäoline kandidaat selleks sõnaks on Lietā. Kuna paljud balti keelte etnonüümid tulenevad hüdronüümidest, on keeleteadlased otsinud sõna päritolu kohalike hüdronüümide seast. Tavaliselt arenesid sellised sõnad järgnevaid etappe läbides: hüdronüüm → toponüüm → etnonüüm.
Nime allikaks peetakse tavaliselt Kernavė lähedal asuvat väikest jõge. Kernavė oli varase Leedu riigi tuumikala ja tulevase Leedu suurvürstiriigi võimalik esimene pealinn. Jõe algne nimi on Lietava. Kuna mõlemad sufiksid pärinevad samast sufiksite rühmast, võis sufiks -ava aja möödudes muutuda sufiksiks -uva. Jõgi ise voolab madalikel ja ajab kergesti üle kallaste. Seega võib traditsioonilist leedukeelset kuju liet otseselt tõlgendada kui lietis ('välja loksuma'), mille tüve näol on tegemist indoeuroopa algkeelest pärit tüvega *leyǝ-. Teisalt on jõgi väga väike ja mõnede meelest on ebatõenäoline, et selline väike ning lokaalne objekt oleks laenanud oma nime kogu rahvale. Samas ei oleks see maailma ajaloos aga ennekuulmatu.
Kuigi nime etümoloogia üle jätkuvalt arutletakse, on teadlased ühel meelel selles, et etnonüümi peamised juured on leedukeelsetes kujudes *Lētuvā/Lietuva, mida hiljem kasutati teisteski keeltes (sealhulgas slaavi keeltes). On väga ebatõenäoline, et see nimi oleks tulenenud mõnest slaavi keelest, kuna slaavi häälikut -i- (и) ei oleks kunagi leedu keelde translitereeritud diftongina -ie-.
Leedu riigi nime etümoloogiate seast leiab ka Artūras Dubonise hüpoteesi, mille järgi on nimi Lietuva seotud sõnaga *leičiai (mitmus sõnast leitis, mis tähistas teatud ühiskondlikku rühma varases Leedu suurvürstiriigis).
Omo
Omo on jõgi Aafrikas Etioopia lõunaosas.
Omo jõgi algab Shewa mägedest, voolab valdavalt lõunasse ning suubub Keenia piiri lähedal Turkana järve. Jõe pikkus on 760 km.
Suurim lisajõgi on Gibe.
Omo org jõe alamjooksul kuulub alates 1980. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Jõele on rajamisel Aafrika suurim hüdroelektrijaam.
Huu keel
Huu on toonikeel.
Kõnelejate arv on 700–1000.
Makrokeel
(makrokeel) keel, millesse suhtutakse rahvusliku, kultuurilise või religioosse identiteedi tõttu kui ühte keelde, kuigi lingvistilisest vaatenurgast on tegemist pigem erinevate keelte grupiga
Dent d'Hérens
Dent d'Hérens on mägi Penniini Alpides, Itaalia ja Šveitsi vahelisel piiril. Mägi asub mõned kilomeetrid Matterhornist läänes.
Aosta hütti (2781 m) kasutatakse tavamarsruudil.
Nimi
Mägi on saanud nime kaugemal põhja pool asuva Val d'Hérensi oru järgi. Algne nimi oli tõenäoliselt Dent Blanche, mis on nüüd lähedalasuva Dent Blancheõi nimi, kust avaneb vaade Val d'Hérensile. Vanematel kaartidel on piirkonnast, kus mõlemad tipud asuvad, antud ainult nimi Weisszahnhorn (saksa keelest: valge hamba tipp), prantsuskeelne nimi (Dent Blanche) ilmus alles 1820. aastal. Kuna kartograafid tegid oma vaatlusi tavaliselt kaugetest kohtadest eemal ja ka kuna Dent d'Hérens on mõnikord Dent Blanche'i taha peidetud, seega vähem nähtav, sai viimane nime. Alam-Val d'Hérensi elanikud kutsusid Dent d'Hérensit Dent Blanche'iks, kuid Ülem-Val d'Hérensi elanikud kutsusid seda Dent de Rongiks või Dent d'Erinsiks, aidates kaasa üldisele segadusele. Tänapäeval kasutatavad nimed on ametlikud pärast Dufouri kaardi valmimist 1862. aastal.
Geograafia
thumb|left|[[Matterhorn (vasakul) ja Dent d'Hérens (paremal) vaadatuna läänest]]
Dent d'Hérens asub peamisel Alpide veelahkmel Šveitsi Valais' kantoni (põhjas) ja Itaalia Valle d'Aosta piirkonna (lõunas) vahel. Mäe põhjakülg on Rhône'i valgala osa, samas lõunapool on Po valgala osa.
Dent d'Hérens asub Matterhornist 4 km läänes ja Cervinia külast põhja pool Itaalia (lõuna) poolel. Šveitsi (põhja) poolel kõrgub mägi Zmutti liustiku kohal kauges Zmutti orus, 12 km Zermatti linnast eemal. Vaatamata nimele ei jäta Dent d'Hérens Val d'Hérensit tähelepanuta, nagu seda teeb mõne kilomeetri kaugusel põhja pool asuv Dent Blanche.
Ronimisajalugu
Esmatõusu mäele tegid Florence Crauford Grove, William Edward Hall, Reginald Somerled Macdonald, Montagu Woodmass, Melchior Anderegg, Jean-Pierre Cachat ja Peter Perren 12. augustil 1863. Edward Whymper, Jean Antoine Carrel ja Luc Meynet üritasid mäge paar päeva varem proovida, kuid Whymper nõudis, et nad taanduksid kavandatud marsruudilt lääneharjale lahtise kalju tõttu.
Esimese talvise tõusu tegid M. Piacenza, J. J. Carrell ja G. B. Pellisier 16. jaanuaril 1910.
thumb|Vaade [[Klein Matterhornilt (idakülg)]]
1300-meetrist põhjakülge uurisid esimestena George Ingle Finch, T. G. B. Forster ja R. Peto 2. augustil 1923 põhjakülje diagonaali või 'Finchi marsruudi' kaudu. Pigem läbiva kui otsetõusva joonena vältis see mäekülje peamisi raskusi; need lahendati kaks aastat hiljem 'Welzenbachi marsruudi' otsejoonega (Willo Welzenbach ja Eugen Allwein) 10. augustil 1925, mida võib pidada mäekülje esimeseks tõusuks. 5. augustil 1959 tegi Wilfrid Noyce koos C. J. Mortlocki ja Jack Sadleriga esimese Briti tõusu Welzenbachi marsruudil. Sellel marsruudil toimus suur päästeoperatsioon esimesel talvisel tõusul 14.-17. märtsil 1964. Olles roninud mäeküljel ja ööbinud tipus, elasid saksa (Gerhard Deweß ja Leo Herncarek), poola (Jerzy Hajdukiewicz ja Krzysztof Berbeka) ning Šveitsi (Eckhart Grassmann, Pierre Monkewitz ja Dieter Naef) ühendtiimi ronijad edela poole laskumisel üle kaks kukkumist, üks 200 m. Vigastada saanud mägironijad olid enne päästmist neli päeva mäel kinni, Berbeka suri hiljem haiglas ning Deweß ja Naef vajasid amputatsioone.
Lepna tammik
Lepna tammik on tammik Saaremaal Saaremaa vallas.
Tammik on endine tamme-puisniit, mis võeti kaitse alla 1959. aastal (Lepna tammiku kaitseala). Kaitseala pindala on 16 ha.
Puistut läbib kanaliseeritud Maadevahe jõgi. Reljeef on nõrgalt lainjas. Eriti idaosas on kohati palju rändkive. Suurem osa puistust on piiratud kiviaiaga. Levib sinilille metsakasvukohatüüp üleminekutega angervaksa ja kastikuloo tüüpide suunas. Kastikuloo tüüp on ülekaalus kirdeosas, kus laiguti leidub ka lubikaloo tüüpi. Tammede vanus on 50–180 aastat. Kohati esineb puistus rikkalikult 5–25-aastast haaba ja kaske. Alusmetsa moodustab keskmise tihedusega sarapuu. Kohtades, kus see on hõre, on puistul puisniidu ilme.
Lepna tammikus asub Lepna katkuauk.
Kurt Kreuger (poksija)
Kurt Kreuger (22. detsember 1913 Stockholm – 22. veebruar 2005) oli Rootsi poksija.
Kreuger oli sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) kokku kuuekordne Rootsi meister aastatel 1938–1939 ja 1941–1944. Ta sai Rootsi meistrivõistlustel sulgkaalus (kuni 58 kg) 1946. aastal 2. koha. Ta osales maavõistlustel Rootsi eest 10 korral ning võitis neist 7 ja kaotas 3 kohtumist.
Kreuger osales Euroopa eest ühe korra sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) maavõistlusel USA Kuldkinda-turniiri võitjate meeskondadega ja kaotas 1947. aastal oma kohtumise Chicagos.
Kreuger võitis sulgkaalus (kuni 58 kg) 7. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1947) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks.
Kreuger poksis septembrist 1947 kuni aprillini 1949 elukutselisena ning pidas kokku 6 kohtumist, millest võitis 5 (neist 1 nokaudiga) ja kaotas 1 (selle nokaudiga) kohtumist.
Mootorvagun
pisi|Edelaraudtee vanad mootorvagunid [[DR1 Tallinn-Väike jaamas]] Mootorvagun on mootori ja juhtimisseadistega vagun.
Toiteallika järgi jagatakse mootorvaguneid:
Mootorvagunite eelis on suur kiirendus, mistõttu neid kasutatakse lähiliikluses, näiteks trammiliikluses, linnalähiraudteedel ja metroodes nii üksikult kui ka haakevagunitega (vt elektrirong).
Sõitjateveoks kasutatavaid mootorvaguneid nimetatakse ka rööbasbussideks, eriti kui need sõidavad üksi ning neil pole haakevaguneid.
Paljude linnade lähiliikluses kasutatakse mootorvaguneid, mis sõidavad nii trammiteedel (sealhulgas linnatänavatel) kui ka raudteedel. Neid nimetatakse trammirongideks (inglise keeles tram-train).
Robert Snodgrass
Ta alustas klubikarjääri kodumaal Livingstonis. Debüüdi Šotimaa kõrgliigas tegi ta hooajal 2004–05. Alates hooajast 2008–09 on ta mänginud ainult Inglismaa klubides. Esimesed neli hooaega veetis ta Leeds Unitedis, millega mängis kaks esimest hooaega Inglismaa kolmandas liigas ja kaks viimast hooaega esiliigas. Hooajal 2011–12 lõi ta esiliigas 13 väravat ja valiti 2012. aastal klubi hooaja parimaks mängijaks.
2012. aasta juulis liitus Snograss Premier League'i klubiga Norwich City. Mõlemal Norwich Citys veedetud hooajal lõi ta Inglismaa kõrgliiga kuus väravat. 2014. aastal valiti ta klubi hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2013–14 langes Norwich City aga kõrgliigast välja, mistõttu liitus Snodgrass 2014. aasta juunis Hull Cityga. Vigastuse tõttu jäi ta eemale peaaegu kogu hooajast 2014–15.
2017. aasta jaanuaris liitus ta West Ham Unitediga, sõlmides klubiga kolme ja poole aasta pikkuse lepingu. Hooaja 2017–18 veetis ta Aston Villaga esiliigas. 2021. aasta jaanuaris siirdus ta West Bromwich Albioni.
Debüüdi Šotimaa jalgpallikoondises tegi Snodgrass 9. veebruaril 2011 mängus Põhja-Iirimaa vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 10. augustil sõprusmängus Taani vastu. Koondisekarjääri lõpetas Snodgrass 2019. aastal.
Inkad
right|thumb|Inkade riigi üheksas valitseja [[Pachacútec Yupanqui, kes oli võimul aastail 1438–1471 ]]
Kõrgvererõhktõbi
Kõrgvererõhktõbi ehk hüpertooniatõbi ehk essentsiaalne hüpertensioon (ladina keeles morbus hypertonicus) on püsiv arteriaalne hüpertensioon, mida ei saa pidada mingi haigusega kaasnevaks.
Inkad
Inkad olid 1438–1533 Lõuna-Ameerika lääneosas, tänapäeva Boliivia ja Peruu territooriumil eksisteerinud Inkade riigi ülemklass. Konkista ajal ja järel kasutasid hispaanlased nimetust "inkad" kõigi impeeriumi elanike kohta, kellest suurem osa olid ketšuad.
Sandy Hook
Nime etümoloogia
Uus-Madalmaade kolonistid nimetasid 17. sajandil piirkonda nimega Sant Hoek, mis inglispärastatult tähendab liivast maasäärt.
Inkad
Sõna Inka tähendab ketšua keeles isandat või valitsejat. Sellega tähistati impeeriumis valitsevat perekonda või ülemklassi. Ülemvalitseja tiitel oli Sapa Inka – "Püha Inka", teda peeti päikesejumal Inti otseseks järeltulijaks.
Sandy Hook
Ajalugu
Sealne ajalooline Sandy Hooki majakas täitis New Yorgi sadamasse navigeerinud laevade juhatamisel ülitähtsat rolli.
Inkad
Kui hispaanlased olid Inkade riigi vallutanud, jätkasid viimase valitseja Atahualpa vend Manco Inca Yupanqui ning tema järeltulijad vastupanu Peruu mägedes Vilcabambas. 1572. aastal vastupanukolle vallutati ning viimane valitseja, Manco poeg Túpac Amaru hukati.
Sandy Hook
Omandus
Enamik Sandy Hookist kuulub Gateway National Recreation Area allüksusele ning seda haldab National Park Service.
Inkad
Ketšua keele ja kultuuri staatuse tõusuga 20. sajandil on hakanud ilmuma ka teateid inkade elusolevaist järeltulijaist, keda vahel ka rahvapidustustel austatakse. Põlvnemise üksikasjad ei ole siiski kindlad.
Sandy Hook
Vaata ka
pisi|vasakul|Vaade maasääre põhjarannalt [[New York City|New Yorgi siluetile (2012)]]
Inkad
Inkade pärandist kuulub UNESCO maailmapärandi nimekirja kindlustatud linn Machu Picchu.
Sambla tänav
Tänava nimi ja ajalugu
Tänava esialgne nimi oli Šahtli tänav (saksa keeles Schachtelstrasse, vene keeles Шахтельская улица), mis tulenes arvatavasti sealse majaomaniku nimest. 17. märtsil 1922 sai tänava nimeks Sambla tänav. Aastatel 1940–1941 oli tänava nimi ajutiselt Aseme tänav.
Sandy Hooki tuletorn
pisi|Sandy Hooki tuletorn (2018) Sandy Hooki tuletorn (inglise keeles Sandy Hook Light või Sandy Hook Lighthouse) on tuletorn New Jersey osariigis Sandy Hooki maasäärel, vanim siiani toimiv majakas Ameerika Ühendriikides. Tuletorn ehitati 1764. aastal Isaac Conro projekti järgi, selle põhiliseks eesmärgiks jäi Atlandit ületavate laevade juhatamine New Yorgi sadamasse.
Maagiline Ruum
Maagiline Ruum on aastal 2008 asutatud Eesti kirjastus, juriidiliselt osaühing. Selle asutaja on Irena Raudla.
Osaühing on kirjastanud peamiselt sarja "Isiklik energiakaitse", aga ka mälestusteraamatuid, näiteks Toivo Tootseni "Vana Hõbe. Hardi Tiidus ja inimesed tema ümber".
Muuksi-Uuri põiksäär
Muuksi-Uuri põiksäär on endisaegne põiksäär; halduslikult Harju maakonnas Kuusalu vallas. Pinnavorm on arvele võetud ürglooduse objektina.
Põiksäär tekkis Litoriinamere transgressiooni ajal.
Põiksääre setete all on organogeensed soosetted.
Sunlight (raadiojaam)
Sunlight oli põrandaalune noortele suunatud Tartu raadiojaam, mis tegutses mõne kuu 1989. aasta lõpus ja 1990. aasta alguses.
Raadiojaama algataja oli tollane Tartu 5. keskkooli õpilane Meelis Michelson. Saated läksid eetrisse tema elukohast, Variku linnaosas Sinika tänaval asuvast korterist. Saateantenn oli paigaldatud viiekorruselise kortermaja katusele. Algul levis raadiojaam vaid paarisaja meetri kaugusele, hiljem täiendas Michelsoni sõber Urmas Tooming saatjat nii, et raadiojaam oli kuulatav kogu Tartus.
Jaam läks esimest korda eetrisse 24. novembril 1989. Michelson on öelnud, et põrandaaluse raadiojaama käivitamine sai võimalikuks tänu sellele, et Nõukogude seadused enam ei kehtinud ja Eesti omasid veel polnud. Miilits peilis raadiojaama asukoha siiski peagi välja ja sulges selle 1990. aasta veebruaris. Saatja konfiskeeriti, Michelsonile mõisteti kohtus üheaastane tingimisi vangistus ja ta pidi maksma 20 rubla trahvi.
Kolm kuud tegutseda jõudnud Sunlightis said koos Michelsoniga oma esimesed eetrikogemused hilisemad Raadio Tartu saatejuhid Hando Sinisalu ja Urmas Kolsar, kes esinesid piraatraadios varjunimede H. F. Sini ja Samuel Diferent all.
Räästas
pisi|Räästas pisi|[[Jääpurikas|Jääpurikad katuseräästas]] Räästas ehk katuseräästas on katuse ääreosa, mis ulatub üle hoone välisseina ja kaitseb seda ilmastikumõjude eest.
Türi–Paide–Tamsalu raudtee
Türi–Paide–Tamsalu raudtee oli 62 kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee Türi ja Tamsalu raudteejaama vahel.
Ajalugu
Türi–Paide kitsarööpmeline raudteeharu ehitati koos Tallinna–Viljandi liiniga ja avati ajutiseks liikluseks oktoobris 1900.
Esimese maailmasõja ajal, 1915. aastal, hakati raudteed pikendama Tapa suunas, kuni laiarööpmelise raudteeni. Kuna Tamsalu lubjatehase tarbeks oli sealsest jaamast läände kitsarööpmeline raudtee juba rajatud, alustati uue kitsarööpmelise raudtee ehitustöid just nimelt sealt – olemasolev raudtee vähendas vajalike ehitustööde mahtu. Mahu vähendamiseks rajati tee olemasolevatele külavaheteedele, ehituseks kasutati varem kokkupandud raudteelülisid. Tee valmis alles 1917. aastaks, kuid sellel puudus oma veerem.
Eesti Vabariigi ajal lõpetati Paide–Tamsalu raudtee ehitus ning sellel hakkas toimuma rongide liiklus. Türi–Paide–Tamsalu raudtee oli kasutusel aastatel 1920–1972.
Raudteel liikusid reisi- ja kaubarongid. 1937. aastal võeti reisijateveo kiiremaks, mugavamaks ja säästlikumaks muutmiseks kasutusele rööbasbussid Ro-11 ja Ro-12. thumb|[[Tamsalu kitsarööpmelise raudtee jaamahoone, Paide mnt 14]]
Peatused
Türi–Paide–Tamsalu raudteel olid järgmised peatused: Türi, Kirna, Paide, Mäo, Vodja, Esna, Järva-Jaani, Võhmuta, Vajangu ja Tamsalu.
Eesti Looduse fotovõistlus
pisi|[[Rabivere maastikukaitseala. 2012. aasta fotovõistluse võidutöö Kaitsealade kategoorias. Autor Heino Ruiso]] Eesti Looduse fotovõistlus (kuni 2007. aastani Eesti Looduse loomafoto võistlus ) on Eesti Looduse ja kirjastuse Loodusajakiri igal aastal korraldatav loodusfotode konkurss. Esimene fotovõistlus toimus 2000. aastal.
Võistlusel on kaks vanuseklassi: noored (kuni 16 eluaastat, kaasa arvatud) ja täiskasvanud.
Peaauhinnad antakse välja parima looma-, taime- ja seenefoto eest. Võistlusel on mitmeid kategooriad, kus antakse välja eriauhindu. Näiteks: aasta lind, käituv loom, väike loom, väike taim, elurikkus jne.
Ajalugu
2000. aastal Eesti Looduse korraldatud esimesele loomafoto konkursile laekus töid 32 autorilt. Peaauhind – 15 000 krooni väärtuses Canoni tooteid – läks Mati Kosele. Parimaks loomapere pildistajaks tunnistati Ingvar Kull. Loomaportree eest pälvis auhinna Harri Põldsam, auhinna liikuva looma pildistamise eest sai Arne Ader. Parimaks nooreks autoriks tunnistati Indrek Viil.
2001. aastal saatsid konkursile oma töid 21 autorit. Žürii töös osales esmakordselt Urmas Tartes. Peaauhinna – 15 000 krooni väärtuses Canoni tooteid – vääriliseks tunnistati Indrek Viil. Ühtlasi nimetati ta parimaks nooreks fotograafiks.
2002. aastal osales fotovõistlustel 100 autorit ligi 500 fotoga. Žürii tööd juhtis Urmas Tartes. Lisaks peaauhinnale (10 000 krooni väärtuses Canoni tooteid firmalt Overall Eesti) anti välja 1. auhind (7000 krooni väärtuses Canoni fotokaupa) ja 2. auhind (3000 krooni väärtuses Canoni fototarvikuid).
2018. aastal osales fotovõistlusel 1170 pilti 228 autorilt. Peaauhinna pälvis Roger Erikson pildiga roohabekast.
2019. aastal osales üle 1300 pildi 250 autorilt. Üldvõidu pälvis Jaak Sarv varahommikuse pildiga naerukajakate kolooniast.
2020. aastal osales võistlusel üle 2100 pildi 353 autorilt. Esikoha loomafotode kategoorias ehk üldvõidu pälvis Remo Savisaar fotoga ühe jalaga liivatüllist.
Aukštieji Karačiūnai
pisi| Aukštieji Karačiūnai (poola keeles Karaczuny Górne) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kirdeosas Antakalnise valla territooriumil. Aukštieji Karačiūnai piirneb läänes Žemieji Karačiūnaiga, kirdes Šilasega, lõunas Vinciūniškėsega, kagus Vismaliukaiga, põhjas Antaviliaiga ja loodes Vismalaiga.
Linnaosa asub Antaviliai metsas. Itta jääb Tapeliai maastikukaitseala. Aukštieji Karačiūnais on aianduskooperatiive ja eramuid.
XIX sajandi lõpuaastatel oli linnaosa kohal asula, kus oli 7 elanikku, kõik katoliiklased. 1905. aastal on mainitud kahte Mickūnai valda jäävat Karačiūnai-nimelist asulat; ühes oli 15, teises 21 elanikku. Tsaariajal hakkas küla kandma venekeelset nimekuju Карачуны Гурнэ. 1931. aastal oli külas 52 elanikku.
Kobiór
Kobiór (saksa keeles Kobier) on küla Poolas Sileesia vojevoodkonnas Pszczyna maakonnas, Kobióri valla halduskeskus. Kobiór asub Pszczynast ligi 9 km põhjas, Tychy kesklinnast 7 km lõunaedelas ja Katowicest umbes 22 km lõunas.
Küla on esmamainitud 1467. aastal. 1526. aastal läks küla Habsburgide monarhia võimu alla ja 18. sajandil Preisi kuningriigi koosseisu. 1921. aastal toimunud rahvahääletuse tulemusel läks küla Poolale.
Aastatel 1977–1991 oli Kobiór Tychy linna osa.
Mamba
Mamba (Dendroaspis) on maoperekond mürknastiklaste sugukonnas.
Järva-Jaani raudteejaam
Esimene jaamahoone valmis juba esimese maailmasõja ajal, mil raudteed ehitati. Raudtee ametliku avamise järel ehitati selle asemele uus hoone, mis hävis Teise maailmasõja ajal. Säilinud on sõja järel rajatud kolmas hoone.
Mamba
Klassifikatsioon
Mambade perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Nad elavad laial alal Mustas Aafrikas, sh Sambias.
Järva-Jaani raudteejaam
Kaardil aastast 1938 on Järva-Jaani ja Esna raudteejaama vahele märgitud veel Õle raudteepeatus.
Mamba
Kokkupuude inimestega
Mambade perekonda liigitatud maod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib keskmise kuni raske astmega mürgistusseisundeid esile kutsuda:
Antiseerumi puudumisel on mambahammustus inimesele enamasti surmav.
Teadusuuringutes
Mõne liigi, sealhulgas musta mamba süljenäärmete nõres sisalduvatest kemikaalidest valmistatud aineid katsetatakse biotestides kui eksperimentaalseid ravimimolekule.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Dendroaspis seisuga 17.02.2014.
Rahvusvahelise tähtsusega rahvatervisealane hädaolukord
Rahvusvahelise tähtsusega rahvatervisealane hädaolukord (inglise keeles public health emergency of international concern, lühend PHEIC) on teatud erakorraline sündmus, näiteks haiguspuhang, mis võib levida ja ohustada teiste riikide elanikkonda haigusse nakatumisega, mis vajaks rahvusvaheliselt koordineeritud koostööd ja/või sekkumist.
Rahvusvahelise tähtsusega rahvatervisealase hädaolukorra väljakuulutamise otsustab Maailma Terviseorganisatsioon.
Esimene PHEIC kuulutati välja 25. aprillil 2009 seoses A(H1N1)2009 gripipandeemiaga, mille põhjustas seagripiviiruse globaalne levik.
Vaseroheline
pisi|[[Rogier van der Weyden. Osa maalist "Neitsi Maarja pühakutega", enne 1438. Magdaleena rohelise rüü alusmaaling on tehtud vaserohelise, pliivalge ja plii-tinakollase seguga; pealmine maaling vaserohelise ja plii-tinakollase seguga rohkema kollasega valguseküljel ja rohkema rohelisega varjudes. ]] pisi|[[Hieronymus Bosch. Kristuse pilkamine (umbes 1479 ja 1516 vahel). Taga seisva mehe rohelise rüü alusmaaling on tehtud plii-tinakollase ja vaserohelise seguga ja kaetud vasrohelise laseeriva kihiga. ]] Vaseroheline ehk verdigris, ka aerugo on sinakasrohelise värvusega anorgaaniline tehislik värvipigment, mis oli maalikunstis pigmendina kasutusel alates keskajast kuni 17. sajandini. Pigmenti valmistati äädikhappes vaselaaste oksüdeerides.
Etümoloogia
Nimetus verdigris pärineb vanaprantsuse verte grez ' ist ehk vert-de-Grèce ' ist ('Kreeka roheline').
Omadused
Pigment on tagasihoidliku katvusega, sinakasrohelise värvusega, mis oli kuni 19. sajandini olemasolevatest värvipigmentidest (roheline muld, malahhiit, verdigris) saadav säravaim roheline värvitoon. Sageli kasutati seda pigmendi läbipaistvust ära kasutades laseeriva kihina plii-tinakollasel või pliivalgel, või siis segati roheline pigment emma-kummaga. Vaseroheline on keemiliselt väga ebastabiilne, kõige ebapüsivam kõigist vasevärvidest - aja jooksul muutub see tumepruuniks või mustaks. Ühend on väga mürgine - tänapäeval seda seetõttu enam ei kasutata.
Rahvusvahelise tähtsusega rahvatervisealane hädaolukord
Teine rahvusvahelise tähtsusega rahvatervisealane hädaolukord kuulutati välja mais 2014 seoses metsiku polioviiruse põhjustatud lastehalvatuse rahvusvahelise levikuga.
8. augustil 2014 kuulutati välja kolmas hädaolukord seoses Ebola viiruse puhanguga Lääne-Aafrikas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Public health emergency of international concern seisuga 09.08.2014.
Doping Ida-Saksamaal
Doping Ida-Saksamaal oli sportlaste riiklikult korraldatud sunniviisiline allutamine Saksa Demokraatlikus Vabariigis (SDV) farmakoloogilistele toimeainetele aastatel 1974–1989. Dopingusüsteem paljastati pärast Berliini müüri langemist.
Saksa Demokraatliku Vabariigi kommunistlik valitsus viis oma tippsportlaste seas läbi sportlikku sooritusvõimekust parandavate ravimite sunniviisilise manustamise ja levitamise programmi. Alguses kasutati selleks testosterooni, hiljem peamiselt anaboolseid steroide. Selline tegevus vältas aastakümneid. Programmi eesmärk oli tõsta riigi mainet ja prestiiži medalite võitmisega rahvusvahelistel võistlustel, näiteks olümpiamängudel.
Ida-Saksamaa dopingusüsteem sai alguse 1960. aastatel. Süsteem oli äärmiselt formaliseeritud ja põhines suuresti salajasuse põhimõttel. Sooritusvõimekust silmas pidades võiks süsteemi hinnata edukaks: Ida-Saksamaa sportlased kuulusid tippu ja riik vapustas oma spordieduga. Kuid dopingusüsteem mõjus järk-järgult paljude sportlaste tervisele.
Pärast Berliini müüri ehitamist soovis Ida-Saksamaa diktatuur pälvida rahvusvahelist tunnustust. Sport oli üks võimalikke vahendeid valitsusele selle saavutamiseks. Manfred Ewald, kellest sai 1961. aastal spordiminister, algatas dopingusüsteemi. Esimene ja suurem valitsuse poolt Ida-Saksamaa spordi valdkonnas vastu võetud reform oli tippsooritusvõimekust puudutav direktiiv, nn Leistungssportbeschluss 1969. aastal. Reformi eesmärk oli spordialade jagamine kahte põhikategooriasse, vastavalt Sport 1 ja Sport 2. Sport 1-ga tembeldatud spordialasid toetas ja arendas riik. Põhjus oli selles, et niisugustel spordialadel nagu ujumine, sõudmine ja kergejõustik oli olümpiahiilguse potentsiaali. Sport 2-ks tembeldatud spordialad ei pakkunud riigile erilist huvi. Tõepoolest, sellisel spordialal nagu karate polnud võimalik olümpiamängudel silma paista. Paljud spordialad kannatasid selle direktiivi läbi, kuna Sport 1 rahastamiseks võeti mujalt ressursse ära.
SDV-s tehti tohutuid jõupingutusi spordiannete välja selgitamiseks. Enamik lapsi võis võistelda noorte spordikeskustes ja saada valitsuse poolt välja valitud, mis tagas parimad väljavaated intensiivsetele olümpiatreeningutele pääsemiseks. Neilt lastelt oodati suuri võite ja riik oli nõus selle tagamiseks kasutama kõiki enda käsutuses olevaid vahendeid. Meditsiini ja teaduse areng tähendas, et profisportlaste treenimiskeskustes sai kulisside taga tavaliseks steroidide, amfetamiinide, inimese kasvuhormoonide ja vere tugevdamise kasutamine. Spordiselts Dynamo eristus eriti endise Ida-Saksamaa dopingukeskusena.
Kontrollaeg
Kontrollaeg on spordivõistlusel etteantud ajalimiit, mille jooksul tuleb sooritada mingi ülesanne või läbida rada. See on maksimaalne ajaperiood, mis on soorituseks lubatud.
Kontrollaja ületamist võidakse trahvida (nt punktide vähendamisega vms), võistleja lugeda katkestanuks ja võistluselt eemaldada (DNF) või diskvalifitseerida (DSQ).
Briņģi
Briņģi on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Ineši vallas. Küla asub valla kaguosas Briņģi järve kaldal. Briņģi jääb valla keskusest Inešist 4 kilomeetri kaugusele.
Aastal 2007 oli külas 27 elanikku.
Mittelineaarne optika
Mittelineaarne optika on optika haru, mille eesmärgiks on kirjeldada valguse käitumist mittelineaarses aines, mis tähendab, et dielektriline polarisatsioon P reageerib valguse elektriväljale E mittelineaarselt. Mittelineaarsust täheldatakse enamasti ainult väga suurte intensiivsuste juures (elektrivälja väärtus on võrdeline aatomitevaheliste elektriväljadega, 108 V/m) nagu laserite puhul. Ülal pool Schwingeri limiiti muutub ka vaakum mittelineaarseks. Mittelineaarses optikas ei kehti superpositsiooni printsiip.
Mittelineaarse optika protsessid
Mittelineaarne optika kirjeldab valguse omaduste nagu sageduse, polarisatsiooni, faasi või langeva valguse teekonna mittelineaarset käitumist. Need mittelineaarsed vastastikmõjud tekitavad mitmeid optilisi ilminguid.
Seotud protsessid
Nendes protsessides reageerib keskkond valgusele lineaarselt, aga keskkonna omadusi mõjutavad teised tegurid:
Teooria
Parameetrilist ja "silmapilkset" (i.e. aine on kadudeta ja dispersioonita läbi Kramers-Kronigi suhete) mittelineaarset optilist nähtust, kus optilised väljad ei ole liiga suured, saab kirjeldada läbi dielektrilise polarisatsiooni tiheduse (dipoolmoment ühikruumala kohta) Taylori rea arenduse, kus on P(t) ajal t elektrilise välja E(t) suhtes:
kus tegurid X(n) on keskkonna n-inda järgu dielektriline vastuvõtlikkus – sellised liikmeid nimetatakse tavaliselt n-inda järgu mittelineaarsuseks. Tuleb tähele panna, et polarisatsiooni tihedust P(t) ja elektrivälja E(t) käsitletakse lihtsustusena skalaaridena. Üldiselt on X(n) (n+1)'st järku tensor esitledes polarisatsioonist sõltuvat parameetrilist vastastikmõju ja mittelineaarse aine sümmeetriaid või nende puudumist.
Mittelineaarse aine lainevõrrand
Keskne elektromagnetlainete uurimisele on lainevõrrand. Võttes aluseks Maxwelli võrrandid isotroopilises ruumis, kus puuduvad vabad laengud, saab näidata, et
kus PNL on polarsiatsiooni tiheduse mittelineaarne osa ja n on murdumisnäitaja, mis tuleb P lineaarse liikme osast.
Saab ka kasutada vektori omadust
ja Gaussi seadust (eeldades vabade laengute puudumist),
et saada tuttavam lainevõrrand
Mittelineaarse keskkonna jaoks, ei saa Gaussi seadusest eeldada, et omadus
kehtib üldiselt, isegi isotroopilises keskkonnas. Kuigi liige ei ole täpselt 0, on see tihti piisavalt tühine, et praktikas saab selle välja jätta, andes meile standardse mittelineaarse lainevõrrandi:
Mittelineaarsused lainete segunemise protsessina
Mittelineaarne lainevõrrand on mittehomogeenne diferentsiaalvõrrand. Üldise lahendi saab leida Greeni funktsiooni abil. Füüsiliselt saab homogeense osa kohta tavalised elektromagnetlainete lahendused:
ja mittehomogeenne liige
käitub kui elektromagnetlainete allikas. Tulenevalt sellest tekib mittelineaarne vastastikmõju, mille tulemusena seguneb energia erinevate sageduste vahel, seda kutsutakse "lainete segunemiseks".
Üldiselt tekib n'inda järgu mittelineaarsusest (n+1) laine segunemine. Näiteks, kui meil on teise järgu mittelineaarsus (kolme laine segunemine), siis polarisatsioon võtab järgmise kuju,
Kui me eeldame, et E(t) koosneb kahest komponendist sagedustel ω1 ja ω2, siis me saame avaldada E(t) sellisel kujul
kasutades Euleri valemit, saame viia valemi eksponentsiaalkujule,
kus "kk." on kaaskompleksarv. Pannes see nüüd P avaldisse sisse saame
millel on sageduskomponentideks 2ω1, 2ω2, ω1 + ω2, ω1 – ω2 ja 0. Need kolme laine segunemisprotsessid vastavad sellistele mittelineaarsetele nähtustele nagu teise harmooniku tekitamine, liitharmooniku tekitamine, vaheharmooniku tekitamine ja optiline alaldamine.
Märkus: Parameetriline tekitamine ja võimendamine on vaheharmooniku tekitamise variatsioon, kus madalama sagedusega tekitavväli on teisest tunduvalt nõrgem (parameetriline võimendus) või täiesti puuduv (parameetriline tekitamine). Viimase puhul alustab protsessi kvantmehaanika fundamentaalne määramatus elektriväljas.
Faasi sobitamine
Ülaltoodus on välja jäetud elektrivälja asukoha sõltuvus. Tavaliselt on elektriväljad liikuvad lained, mida saab kirjeldada järgmiselt:
asukohas x, kus lainevektor ||kj||=n(ωj)ωj/c, kus c on valguse kiirus vaakumis ja n(ωj) on murdumisnäitaja keskkonnas, kui ringsagedus on ωj. Seega teise järgu polarisatsioon, kui ringsagedus on ω3 = ω1 + ω2, on
Mittelineaarse keskkonna igas asukohas x teise järgu võnkuv polarisatsioon kiirgab sagedusel ω3 ja sellele vastav lainevektor on ||k3||=n(ω3)ω3/c. Konstruktiivinterferents ja see tõttu tugev ω3 väli tekib ainult siis, kui
Ülal esile toodud valemit teatakse kui faasi sobivuse tingimust. Tavaliselt tehakse kolme laine segamist kaksikmurduvas kristallilises aines, kus murdumisnäitaja sõltub valguse suunast ja polarisatsioonist. Väljade polarisatsioon ja kristalli suund valitakse nii, et faasi sobivuse tingimus oleks täidetud. Tavaliselt on kristallil kolm telge, millest ühel või kahel on erinev murdumisnäitaja teistest.Üheteljelise kristalli puhul on üks eelistatud telg, mida kutsutakse ebaharilikuks teljeks ja teist kahte harilikeks telgedeks. Polarisatsiooni valikuks on sellise kristalli puhul mitmeid erinevaid skeeme. Kui signaalil ja inertsel lainel on sama polarisatsioon, siis kutsutakse seda "esimest tüüpi sobivuseks", ja kui nende polarisatsioonid on teine-teisega risti, siis kutsutakse olukorda "teist tüüpi sobivuseks". Leidub muidki kokkuleppeid, mis täpsustavad, millisel sagedusel on milline polarisatsioon kristalli telje suhtes. Need on allpool välja toodud, kokkuleppel, et signaali lainepikkus on inertsema omast lühem. Enamik levinud mittelineaarseid kristalle on negatiivsed üheteljelised, ehk e-teljel on väiksem murdumisnäitaja kui o-teljel. Nendes kristallides on tavaliselt parimaks valikuks esimest ja teist tüüpi faasi sobitamise skeemid. Positiivsete üheteljeliste kristallide puhul on seitsmendat ja kaheksandat tüüpi sobivamad. Teist ja kolmandat tüüpi on sisuliselt võrdväärsed va, et signaali ja inertse nimed on vahetatud kui signaalil on pikem lainepikkus kui inertsel. Sellepärast kutsutakse neid vahepeal IIA ka IIB. Skeemide tüübid numbritega V-VIII on harvemini kasutusel kui I ja II tüüpi variandid.
Üks probleeme nurga justeermisega on see, et optilised sagedused ei levi üksteisega kollineaarselt. See tekib, kuna ebahariliku laine, mis levib läbi kaksikmurduva kristalli, Poyntingi vektor ei ole paralleelne leviku vektoriga. Selle tõttu tekib kiire ära-kõnd (kiire intensiivsuse jaotus triivib eemale lainevektori suunast), mis piirab mittelineaarse optilise muundumise efektiivsust. Kiire ära-kõnnist hoidumiseks on kaks teist meetodit, milleks on sundida kõiki sagedusi levima 90kraadise nurga all kristalli optilise telje suhtes. Nende meetodite nimedeks on temperatuuri justeerimine ning kvaasifaasi sobitamine.
Diederichs
Diederichs oli Liivimaalt pärit aadlisuguvõsa.
Mittelineaarne optika
Faasi sobitamine
Kvaasifaasi sobitamise korral ei ole sagedused pidevalt omavahel sünkroonis, vaid selle asemel pöörab kristalli telg ennast intervallil Λ regulaarselt ümber (tavaliselt 15 mikromeetrit pikk). Sellest tulenevalt kannavad need kristallid nimeperioodiliselt vahetuvate poolustega kristallid. Mille tõttu nihkub kristalli polarisatsioon-koste pumba kiirega tagasi faasi, pöörates ümber mittelineaarse vastuvõtlikkuse. Selle tõttu tekib kasuliku energia voog pumbast signaali ja inertse sagedustesse. Antud juhul varustab kristall ise lisa lainevektori k=2π/Λ, et täita faasi sobivuse tingimust. Kvaasifaasi sobitamist saab laiendada ka difraktsioonivõredele, mille periood on lineaarselt varieeruv, et saada suurem ribalaius. Pumba ja signaali enda faasi modulatsiooni teise harmooniku tekitamise ja optilise parameetri võimendamise saab monoliitselt integreerida.
Diederichs
Ajalugu
Diederichsi suguvõsa päritolu ei ole teada. XVII sajandi keskpaigast on nende kohta teateid Liivimaal. 1683. aasta 26. juulil tõsteti vennad Erich Johann Diederichs (1649−pärast 1698) ja Adolf Israel Diederichs (suri pärast 1683) Rootsi aadliseisusse, kuid Rootsi rüütelkonda neid ei võetud; suguvõsa introdutseeriti rüütelkonda alles 1819. aastal.
Veelauasõit
pisi|Veelauasõit Veelauasõit (ka veelauatamine ehk veelauaga sõitmine; inglise keeles wakeboarding) on lumelauaga sõitmisega sarnanev spordiala, kus sõidetakse veepinnal kaatri slepis kiiludega veelauaga.
Merivälja põiksääred
Merivälja põiksääred on endisaegsed põiksääred Viimsi poolsaarel, halduslikult Harju maakonnas Viimsi vallas. Põiksääred on arvele võetud ürglooduse objektina.
Põiksääred tekkisid Antsülusjärve staadiumi ajal. Põiksääred eraldasid Antsülusjärvest omaette rannaveekogu, millest kinnikasvamise järel on tänapäevaks saanud Soosepa raba.
Jonathan Castro Otto
pisi|Jonny 2017. aastal [[RC Celta de Vigo|Celta särgis]] Jonathan Castro Otto (enam tuntud kui Jonny; sündinud 3. märtsil 1994 Vigos) on Hispaania jalgpallur, kes mängib parem- või vasakkaitsjana Premier League'i klubis Wolverhampton Wanderers ja Hispaania jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis RC Celta de Vigo. 2012. aasta septembris debüteeris ta Hispaania kõrgliigas klubi põhimeeskonnas. Esimese värava Hispaania kõrgliigas lõi ta 20. veebruaril 2016 mängus SD Eibari vastu.
2018. aasta juulis liitus ta Madridi Atléticoga, kuid suundus kohe laenule Wolverhampton Wanderersi. 29. septembri 2018 lõi ta mängus Southamptoni vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas. 2019. aasta jaanuaris sõlmis ta klubiga püsiva, nelja ja poole aasta pikkuse lepingu.
2012. aastal tuli ta Hispaania kuni 19-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks. Debüüdi Hispaania jalgpallikoondises tegi Jonny 11. oktoobril 2018 sõprusmängus Walesi vastu.
Paide raudteejaam
pisi|Paide jaamahoone 2011. aastal Paide raudteejaam oli raudteejaam Türi–Paide–Tamsalu raudteel Paides.
Türi–Paide kitsarööpmeline raudteeharu ehitati koos Tallinna–Viljandi ja Viljandi–Mõisaküla liiniga ning avati ajutiseks liikluseks oktoobris 1900. Avamisel jäi jaam Paide kihelkonda Mäo mõisa maadele, asudes raudtee 12,8 kilomeetril. Eesti Vabariigi ajal pikendati liini Tamsaluni. Esimene vaksalihoone ehitati ühtse tüüpprojekti järgi sarnaselt nt Mõisaküla ja Ruhja hoonetega.
Uue jaamahoone avas teedeminister Nikolai Viitak 9. detsembril 1938. Funktsionalistlikku arhitektuurisuunda esindanud silikaattellistest hoone ehitati tõenäoliselt Grigori Tumma projekti järgi. Jaamahoones (aadressiga Jaama tn 15) asub nüüdseks Paide bussijaam.
Paide jaamast viis harutee Viraksaarele, mida kasutati turbaveoks.
Paide jaam suleti koos raudteega 1972. aastal.
Laius-Tähkvere mõis
Varasemal ajal kuulus Laius-Tähkvere Laiuse lossi lääni. 1623. aastal läänistas Rootsi kuningas Gustav Adolf Laiuse lossi maad ooberst Henrik Flemingule. 1650. aastal päris lääni tema poeg Erik Henriksson Fleming. Mõisamaade reduktsiooniga tükeldati endise Laiuse lossi maad ning osa lossi alla kuulunud mõisaid riigistati, nende hulgas ka Laius-Tähkvere mõis.
1865. aastal jagati suur osa mõisa maast kasutamiseks väikerentnikele, kellest enamiku moodustasid vene õigeusklikud. Talude müümine algas Tähkveres 1877. aastal, esimesena osteti päriseks Aosilla ja Veia hajatalud. Mõis likvideeriti lõplikult 1904. aastal, kui selle maad anti 14-liikmelise rentnikkude ühingu kätte.
19. sajandil kuulusid Laius-Tähkvere mõisapiirkonda järgmised külad: Kasepää, Kilbavere, Kodismaa, Koimula, Ookatku, Mustvee, Näduvere, Pedasi, Sadala, Tuimõisa, Tõreda.
Omaaegne mõisasüda jäi Laiuse kihelkonda, nagu ka Kodismaa, Pedasi ja Tuimõisa külad, ülejäänud külad jäid Torma kihelkonda.
Kõrgmäestik
pisi|Maailma kõrgeim mäestik [[Himaalaja kuulub kõrgmäestike hulka]] Kõrgmäestik on mäestiku tüüp kõrgusega üle 2500–3000 meetri. Kõrgmäestikele on iseloomulik järskude nõlvade ja sügavate orgudega liigestatud pinnamood. Neis esinevad jäätumisel tekkinud pinnavormid (ruhiorud, kaared, otsamoreenid jms) ning igikeltsa mõjul tekkinud pinnavormid.
Suurimad ja tuntumad kõrgmäestikud on Himaalaja, Alpid, Kaukasus, Tjan-Šan, Pamiir, Altai, Kaljumäestik, Andid, Karakorum, Hindukuš.
Enamasti on kõrgmäestike teke seotud Alpi kurrutusega umbes 20 miljonit aastat tagasi.
Suurte kõrguste tõttu on kõrgmäestikes palju mägiliustikke.
Salangathelphusa
Salangathelphusa on vähilaadsete perekond ülemvähkide klassist.
Perekonda Salangathelphusa liigitatakse järgmised liigid:
Viited
Selles artiklis on kasutatud hollnadikeelset artiklit nl:Salangathelphusa seisuga 26.10.2017.
Kupjanski tsiviilkonvoi pommitamine
Kupjanski tsiviilkonvoi pommitamine oli Ukraina tsiviilisikute tahtlik tapmine, mille viis läbi Vene armee 25. septembril 2022 Ukrainas Harkivi oblastis Kupjanski lähedal Kurõlivka-Pištšane maanteel. Hukkus 26 tsiviilisikut, kellest pooled olid lapsed.
Sel ajal oli teelõik "hallis tsoonis". Ukraina sõjaväelased jõudsid sündmuskohale alles 1. oktoobril 2022.
Ajalugu
2022. aasta septembri lõpus korraldasid Ukraina relvajõud pealetungi, et vabastada Venemaa poolt okupeeritud territoorium Harkivi oblastis. Kupjansk-Vuzlovõi linn ja selle lähedal asuvad külad vabastati 27. septembril.
Kolm päeva hiljem, 30. septembril leidsid Ukraina sõdurid Kurõlivka küla äärest tsiviilisikute surnukehad. Surnukehad avastati kuuest mahapõlenud autost ja kaubikust, mida oli pommitatud, kui need olid teel Pištšane küla suunas.
Pärast uudise levimist ilmus välja seitse tragöödia tunnistajat. Neil oli õnnestunud põgeneda Kivšarivka külla. Nende ütluste kohaselt lahkus nende evakuatsioonikolonn 25. septembri hommikul Kurõlivkast Starobilskis Svatove suunas, nende arvates ainsa avatud tee kaudu – kõigil teistel teedel olid sillad purustatud ning küla piiras jõgi ja soo. Kella 9 paiku sattus nende kolonn Vene sabotaažirühma varitsuse otsa, kes tulistasid konvoid mõlemalt poolt. Haavatute ja põgeneda üritanute tapmiseks kasutati jalaväerelvi.
Seejärel tuvastasid korrakaitsjad, et kõik autokolonni ohvrid olid kohalikud elanikud. Hukkunute seas oli ka põgenikekonvoid organiseerinud vedaja, kes oli nõudnud evakueerimise eest 6000 grivnat inimese kohta ja oli Kupiansk-Vuzlovõi endine elanik.
Tulistamise käigus õnnestus põgeneda 1- ja 5-aastasel lapsel. Laste vanemad surid kolonnis. Esialgsetel andmetel hukkus umbes 24 inimest, nende hulgas rase naine ja 13 last. Kaksteist ohvrit tuvastati 20. oktoobriks 2022.
Veel üks ohver avastati 17. oktoobril 2022 – haavata saanud 19-aastane nooruk, kes suri saadud vigastustesse pärast 1,5 kilomeetrit kõndimist metsateel. Hukkunute arvuks arvestati lõpuks 26 inimest, 22 inimesel õnnestus põgeneda.
Osa asitõendeid (ohvrite surnukehad ja auto) uurisid Prantsuse eksperdid. Nad avastasid märke 30 mm ja 45 mm suurte plahvatusohtlike mürskude ning granaatide VOG-17 ja VOG-25 kasutamisest.
Lakewood
Lakewood on vald (township) Ameerika Ühendriikides New Jersey osariigis Oceani maakonnas.
2013 elas seal 93 592 inimest. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt elas seal 92 843 inimest.
Vald moodustati 23. märtsil 1892 Bricki valla osast.
Lakewood on üks ortodokssete juutide keskusi ja seal asuvad ühed maailma suurimad ješivad.
Prix Médicis
Prix Médicis on Prantsusmaa kirjandusauhind, mille asutasid 1. aprillil 1958 Gala Barbisan ja Jean-Pierre Giraudoux. See antakse iga aasta novembris prantsuse ilukirjandusteose autorile, kelle tuntus ei ole veel vastav tema talendile.
1970. aastast antakse välja võõrkeelest prantsuse keelde tõlgitud romaani auhinda Prix Médicis étranger, 1985. aastast prantsuse keeles kirjutatud või prantsuse keelde tõlgitud esseistliku teose auhinda Prix Médicis essai.
Fotogrupp Stodom
Fotogrupp Stodom oli aastal 1964 loodud fotograafide rühmitus.
Rühmitusse kuulusid teiste seas Peeter Tooming, Rein Maran, Andrei Dobrovolski, Kalju Suur, Tatjana Dobrovolskaja, Boris Mäemets.
Rühmitus korraldas aastal 1966 Eesti NSV esimese foto- ja kujutava kunsti ühisnäituse. Aastal 1972 korraldasid nad Eesti NSV esimese audiovisuaalse näituse.
Fotogrupi töödest on tehtud mitu retrospektiivnäitust (nt 1991, 1994).
Kurt Pflugbeil
Kurt Leopold Pflugbeil (9. mai 1890 – 31. mai 1955) oli I maailmasõjas Saksamaa sõjaväelendur, lennuväekindral Luftwaffes Teise maailmasõja ajal.
Ta võttis osa Teisest Harkovi lahingust, Stalingradi lahingust, sõdis Krimmis. Teise maailmasõja lõpus sõdis ta Kuramaa kotis.