cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Salzburgi Kiltkivialpid
Seda Alpide sisemist Mittelgebirge rühma, mille Alpiklubi Ida-Alpide klassifikatsioon (AVE) on määranud aluskivimi põhjal, ei saa geoloogilisest vaatenurgast omistada ei Põhja- ega Kesk-Alpidele, nii et see ei sobitu Ida-Alpide üldisesse kolmepoolsesse jaotusesse ja seetõttu käsitletakse seda kirjanduses erinevalt.
Allüksused
Topograafilisest vaatenurgast on kaks alamrühma, eraldatud Salzachi jõega, kui see Sankt Johann im Pongau juures põhjasuunda keerab:
Niigata Minamata haigus
Niigata Minamata haigus (jaapani keeles 新潟水俣病 Niigata Minamata-byō) oli 1965. aastal Jaapanis Niigata prefektuuris alanud epideemia, mis sarnanes 9 aastat tagasi Kumamoto prefektuuris Minamata linnas alanud Minamata haigusega. Taas oli põhjustajaks elavhõbedamürgitus.
Niigatas sai Minamata haigus alguse samamoodi nagu Minamataski. Sügisest 1964 kuni kevadeni 1965 kaotasid Agano jõe kallastel viibinud kassid mõistuse ja lõpuks surid. Niigata ülikooli professor Tadeo Tsubaki uuris 1965. aasta kevadel kaht patsienti ning avastas neil Minamata haiguse. 31. mail avastas ta Agano jões elavhõbedasaaste ning teatas sellest prefektuuri omavalitsusele, ning 12. juunil avalikustas ta oma avastuse.
Aastatel 1965–1966 hakkas asja uurima Kumamoto ülikooli uurimisrühm (nad olid uurinud ka Minamatas asetleidnud haigust) ja endine Chisso haigla peaarst, doktor Hajime Hosokawa. Neid aitasid prefektuuri omavalitsus, Niigata ülikool, kodanikualgatuslikud organisatsioonid ja kohalikud elanikud. Märtsis 1966 avastati, et reostajaks oli tehase reovesi, ning septembris 1966 teatas Jaapani Tervishoiu-, Töö- ja Heaoluministeerium (厚生労働省 Kōsei-rōdō-shō), et Kanose küla lähedal Showa Denko tehase lähedalt leiti samblast metüülelavhõbedat.
Showa Denko tehas algul eitas oma seotust ning väitis, et süüdlaseks on 16. juunil 1964 aset leidnud Niigata maavärina tõttu jõkke imbunud põllumajanduslikud kemikaalid.
Erinevalt Minamatast, elasid Niigata saasteohvrid kaugemal Showa Denko tehasest, mistõttu esimene kohtuasi toimus alles 1968. aastal. 26. septembril 1968 esitas Jaapani valitsus oma lõpliku otsuse, ning kolm aastat ja kolm päeva hiljem, 29. septembril 1971 mõistis Jaapani kohus Showa Denko süüdi. Iga hukkunud ohvri perekonnale tuli tehasel maksta kümme miljonit, ellujäänutele olenevalt sümptomitest üks kuni kümme miljonit, saastunutele nelisada tuhat ning rasedatele naistele, kes pidid abordi tegema, kolmsada tuhat jeeni kompensatsiooni.
Constans II
Constans II või kreekapäraselt Konstans II (kreeka keeles: Κώνστας; 7. november 630 – 15. juuli 668) oli Bütsantsi keiser 641. aastast kuni surmani. Tema tegelik ristinimi oli Flavius Herakleios ning valitsejanimi oli Constantinus (Konstantinos). Constans on deminutiivne nimi, mis jäi püsima Bütsantsi tekstidesse ja on kandunud tänapäeva välja. Sageli kutsutakse teda hüüdnimega Pogonatus ehk Habe, mis pärineb tema uhkest habemest ja vuntsidest.
Constansi võimuletulekule eelnesid segased ajad, mille põhjuseks oli Herakleios I kahes abielus soetatud laste omavahelised rivaalitsemised. Olukord lahenes 641. aasta sügisel. Intriigidest üles köetud rahvas kukutas Herakleios II ja tõstis tema asemel troonile Konstantinos III peaaegu 11-aastase lapse.
Valitsemisaeg
Alaealise keisri üks esimesi samme oli esinemine kõnega, milles ta süüdistas oma kasuema Martinat ebaseaduslikus kooselus Herakleios I-ga ja oma isa Konstantinos III mürgitamise korraldamises. Sellest järeldus keisri arvates, et selle perekonna poole järeltulijad ei tohtinud omada mingeid õiguseid troonile. Tegelikult oli see kõne kellegi teise looming ning lapskeiser oli vaid õukondlaste mängukann. Neist kõige mõjuvõimsam oli armeenlane Aršakuni, kes oli oma positsioonis nii kindel, et kaotas peagi igasuguse mõõdutunde. Näiteks kandis ta ametlikel vastuvõttudel vaid valitsejatele määratud rõivaid ning seisis keisri kõrval. Aršakuni käitumine oli tol ajal niivõrd väljakutsuv, et see viis 644. aastal rahutusteni, mille käigus ta tapeti. pisi|400x400px|Bütsants 650. aastaks
Keisri iseloom ja konfliktid
pisi|Paavst Martin I Constansi on peetud andekaks, julgeks ja otsustusvõimeliseks valitsejaks. Samas võis ta olla ka väga julm ja taltsutamatu. Tema isepäisus tekitas tõsiseid vastuolusid kirikuga, mille tulemusena muutusid paavst Martinus I ja keiser vihavaenlasteks. Vastuolude tipul andis keiser käsu Itaalia asehaldurile paavst röövida, mis sai teoks 652. aastal ning paavst saadeti Konstantinoopolisse. Seal toimunud kohtuistungil mõisteti eakas paavst süüdi riigireetmises ning ta saadeti asumisele.
Järgmisena langes keisri viha tema vennale, kes saadeti vägisi kloostrisse ning pühitseti mungaks. Mõne aja pärast arvas keiser, et see pole piisav karistus ning ta andis käsu vend tappa. Peagi kaotas keiser oma julmuse tõttu pealinnas igasuguse toetuse. Tajudes elanikkonna suhtumist otsustas Constans 663. aastal kolida Konstantinoopolist igaveseks minema. Väidetavalt sülitas keiser enne lahkumist linna suunas, mis kirjeldab hästi tema suhtumist pealinna. Keisril oli ka hea ametlik põhjendus linnast lahkumiseks. Nimelt oli uus paavst ta Rooma visiidile kutsunud.
Constans II saabus Lõuna-Itaalias 663. aasta suvel ning vallutas hoo pealt Napoli linna. 5. juulil saabus ta pidulikult Rooma, kus paavst korraldas talle hiilgava vastuvõtu. Keiser viibis Roomas 12 päeva ning kogu selle aja tegeles ta kunstiväärtuste röövimisega. Keiser käskis viia kogu väärtusliku kraami tema uude residentsi, mis asus Sitsiilia idarannikul Sürakuusas. Roomas jäi puutumata vaid see, mis keisril kahe silma vahele jäi, näiteks keiser Marcus Aureliuse ratsamonument. Peaaegu kogu keisri välja veetud vara läks kaduma, kui araablased saare vallutasid.
Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti aastapreemia
Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti aastapreemia on üks kaheksast Eesti Kultuurkapitali välja antavast Eesti Kultuurkapitali aastapreemiast. Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti aastapreemia määratakse möödunud kalendriaastal silma paistnud kunstisündmuse autasustamiseks.
Kujutava ja rakenduskunsti aastapreemia saaja kandidaadid esitab Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapital ja laureaadi valib välja Eesti Kultuurkapitali nõukogu.
Bay City (Texas)
Bay City on linn Ameerika Ühendriikides Texase osariigis, Matagorda maakonna halduskeskus.
pisi|vasakul|Lennujaam
Vaido Neigaus
Ta õppis Pärnu-Jaagupi muusikakoolis laulmist ja klassikalise kitarri mängimist. Lisaks täiendas ta ennast ka näitekoolis, kus õppis näitlemist.
Aastal 2007 pääses ta telesaates "Eesti otsib superstaari" saja parema hulka, kuid teatrivoorust edasi ei pääsenud.
Aastal 2009 tegi ta loo "Kõigest loobunud" ning saatis selle plaadifirmadele. Temaga võttis ühendust Madd Records, mille eestvedaja oli produtsent Meelis Eskola (aka. dj Cityflash). Lugu saadeti raadiotesse ja seda lugu hakati promoma. Loole tehti muusikavideo, millele järgnes üle-eestiline meedia tähelepanu. Sellest loost sai alguse tema läbilöök ning Vaido Neigaus tituleeris end Eesti esimeseks metroseksuaaliks.
Aastal 2011 tegi Vaido Neigaus näitlejadebüüdi saates «Saladused».
Aastal 2012 andis ta välja esimese debüütalbumi "Sellel peol". Plaadil on 11 lugu pluss 2 boonusremiksi. Albumilt leiab lood "Kõigest loobunud" ja "Sellel peol". Albumi autoriteks on Vaido Neigaus, Meelis Eskola ja Anti Taar. Samal aastal tegi ta kaasa saates "Õhtusöök viiele".
Aastal 2014 sõlmis Vaido Neigaus lepingu MJ Productioniga, mille eestvedaja on Jüri Mets. Koostöös MJProductioniga andis valmis 2015. aastal album "Yolo". Plaadil on 8 eestikeelset lugu (nt "Kuuvalgus", "Lucifer" ja "Suvi"). Lugude autorid on Vaido Neigaus ja Jüri Mets.
Aastal 2015 valmis Vaido Neigausist eluloofilm «Mu nimi on Vaido», samal aastal mängis ta komöödiasarjas «Köök» kokka.
Kolmas stuudioalbum, "Vaido Neigaus", ilmus 2018. aastal. Plaadi produtseeris MJ Production. Albumil on 10 lugu pluss 1 boonus, nende seas singlid "Kõnnin tormiteed", "Rikun ma reegleid", "Linade vahel", "Nii hea", "Sind endaga viin" ja "Tüdruk". Lugude autorid on Vaido Neigaus ja Jüri Mets.
2019. aastal avaldatud digitaalset ingliskeelset EP-d "V:EP" saab kuulata Spotifys. EP-l on 5 lugu. Laul ”Give Me All Your Luvin‘“ valiti singliks ja sellele tehti muusikavideo. "V:EP" tehti koostöös MJ Productioniga ning peale seda lõpetati ka koostöö. Aastal 2019 suvel teatas ta Kroonika ajakirjas, et on salaja abiellunud soomlasega ja kirjutab elulooraamatut. Samal aastal sügisel avaldas ta loo "Mees metsast" mille kaasautoriks on Mikk Tivas. Loole tehti ka muusikavideo. Enne jõule ilmus singel "Jõuluöö". Loo kaasautor on Ivo Degis. Aastal 2020 avaldas Vaido LGBT-toetava loo "Värvid", mille kaasautoriks on Ivo Degis ja Marco Margna.
Kokku on ta avaldanud 3 stuudioalbumit ja ingliskeelse EP. Avaldanud muusikavideoid ja andnud sadu kontserte.
Aastal 2020 sügisel avaldas ta raamatu ”Mees metsast”, kuhu omapoolse kommentaari selle raamatu kohta on lisanud ka Anu Saagim ja Diana Klas.
Aastal 2022 avaldas ta albumi "LOVE", mille sõnad ja viisid on Vaido mõeldud. Muusika selle albumi jaoks on teinud Mikk Tivas, Madis Ligi ja Marco Margna. Albumi on miksinud Marco Margna ja Gunnar Viibus. Ühtlasi mainis Vaido, et salvestas selle albumi ilma plaadifirma abita. Albumilt leiab lood "Kaugelt Kuult", Armastus Mind Leidnud Taas", "Vaata Mulle Silma" ja suvine hittlugu "Aeg Elada" koos soomlasest laulja Jon Lehmusega. Lisaks sellele tuli Vaido raamatule "Mees Metsast" järg, mida saab lugeda vaid Youtubes "LOVE" albumi lugude info alt.
Sama aasta sügisel avaldas Vaido teise kakskeelse loo "Sinuga Koos", kus samuti laulab Jon Lehmus.
Ungru
Ungru (saksa keeles Linden) oli küla Läänemaal Ridala kihelkonnas.
1732 on mainitud Ungri m. (mõis), 1798 Ungri M. 1923 Ungru (asunduse staatuses). 1930. aastatel sai asundusest külaks. Küla kadus pärast Teist maailmasõda, kui sinna rajati Nõukogude sõjaväebaasid.
Tänapäeval on küla maad Kiltsi küla ja Rohuküla territooriumil.
Rakku sisenevad peptiidid
Rakku sisenevad peptiidid (RSP-d; inglise keeles cell-penetrating peptides) on peptiidid, mis keskmiselt koosnevad 5–40 aminohappest ja on võimelised tungima rakku. Nad seovad lastmolekuli enda külge kovalentsete või mittekovalentsete keemiliste sidemetega ning transpordivad saadud kompleksi läbi rakukesta raku sisemusse. Esimesed teadustööd, kus sellist peptiidide rakkudesse sisenemist täheldati, tehti 1988. aastal, eksperimentides kasutati funktsionaalsete valkude nagu penetratiin (Drosophila Antennapedia homeodomeen) ja TAT (HIV-1 viiruse transaktiivne transkriptsiooni aktivaatorvalk) sünteetilisi analooge.
Rakku sisenevate peptiidide klassifikatsioon
Kokkuleppeline klassifikatsioon rakku sisenevate peptiidide jaoks puudub, kuid üldlevinud on klassifitseerimine nende päritolu või füüsikalis-keemiliste omaduste põhjal.
Päritolu põhjal
Päritolu järgi liigitatakse RSP-d järgmiselt:
1. Loodusliku päritoluga peptiidid. Sellised on peptiidid, mis on eraldatud looduses esinevatest valkudest või on nende põhjal sünteesitud.
2. Kimäärsed peptiidid. Need peptiidid koosnevad nii osadest, mis esinevad looduses, kui ka osadest, mis on tehislikult disainitud.
3. Sünteetilised peptiidid. Peptiidid, mida looduses ei esine ning mis on kunstlikult sünteesitud.
Füüsikalis-keemiliste omaduste põhjal
RSP-de klassifikatsioon füüsikalis-keemiliste omaduste põhjal:
1. Primaarsed amfipaatsed peptiidid. Selliste peptiidide primaarstruktuuri moodustavad hüdrofoobsed ja hüdrofiilsed järjestused ning need kasutavad rakku sisenemise mehhanismina tavaliselt otsest transduktsiooni, seondudes raku plasmamembraanis asuvate neutraalsete ja anioonsete lipiididega.
2. Sekundaarsed amfipaatsed peptiidid. Need peptiidid koosnevad katioonsetest ning hüdrofoobsetest aminohapetest. Selle klassi peptiididel on omadus raku membraanis asuvate lipiididega seondumisel minna primaarstruktuurist üle sekundaarsesse.
3. Mitteamfipaatsed peptiidid. Selle klassi esindajad sisaldavad rohkem katioonseid aminohappeid ning seonduvad raku plasmamembraanis asuvate anioonsete lipiididega.
Tahke faasi peptiidisüntees
Peptiidisünteesiks kasutatakse enamasti tahke kandja sünteesi. Peptiidiahel sünteesitakse üksikute aminohapete haaval ning sünteesitav peptiidiahel on samal ajal kinnitatud kandjale (stüreendivenüülbenseeni kopolümeerid). Sünteesitav peptiidiahel ning tema kandja on reaktsioonisegus lahustumatud ning stabiilses olekufaasis. See võimaldab reaktsioonisegu korduvalt pesta, mille käigus eemaldatakse liias lisatud reagendid ning võimalikud kõrvalsaadused.
Vahereaktsioonide toimumise efektiivsuse määramiseks kasutatakse Kaiseri testi, mis põhineb värvusmuutusel. Ninhüdriini seostmisel vabade aminorühmadega moodustub sinine ühend, mis viitab, et viimasena lisatud aminohappe seostumine ei olnud edukas. Seevastu vabade aminorühmade puudumisel on tekkinud ühend kollane, mis näitab edukat aminohape liitumist sünteesitavale peptiidiahelale.
Viimane etapp on sünteesitud peptiidi eemaldamine kandjalt ning aminohapete kõrvalahelate vabastamine ajutistest kaitserühmadest. Laialdasemalt on levinud Fmoc eemaldamise meetod, kus aminohappe Nα kaitserühm on aluslabiilne 9-fluoroenüülmetüüloksükarbonüülrühm. Kaitserühma eemaldamine toimub aluselises keskkonnas, rohkesti kasutatakse piperidiini 20% lahust. Kõrvalahelad on aga kaitstud happelabiilsete rühmadega, mille eemaldamiseks kasutatakse trifluoroatseethapet. Reaktsioonisegule lisatakse veel tioole, et neutraliseerida kaitserühmad ning vältida nende teistkordset kinnitumist sünteesitud peptiidile.
Minamata haigus
Minamata haigus (jaapani keeles 水俣病 Minamata-byō) oli 20. sajandil Jaapanis Kumamoto prefektuuris Minamata linnas alguse saanud epideemia, mille põhjustajaks oli elavhõbedamürgistus.
Rakku sisenevad peptiidid
Rakku siseneva peptiidi ja lastmolekuli vaheline seostumine
RSP-de ja lastmolekuli komplekside moodustumisel on oluline saavutada stabiilsus, mis võimaldaks lastmolekuli transportida probleemideta läbi raku plasmamembraani ning vabastada peptiidi küljest alles sihtmärkrakku jõudnuna. Selleks ei tohi rakku siseneva peptiidi ja lastmolekuli seostumine olla ei liiga nõrk ega liiga tugev.
Minamata haigus
RHK-10 klassifikatsioonis ei ole Minamata haigust eraldi välja toodud. Kirjanduses viidatakse sellele kui elavhõbeda ja selle ühendite toksilise toime tagajärjele – kood RHK-10 järgi T56.1, sõltumata elavhõbeda päritolu allikast.
Rakku sisenevad peptiidid
Rakku sisenemise viisid
Rakku sisenevatel peptiididel on võime transportida lastmolekule, näiteks DNA-d, siRNA-d, plasmiidi, läbi raku plasmamembraani, kasutades selleks erinevaid võimalusi. Seetõttu on hakatud rakku sisenevaid peptiide tänapäeval kasutama geenitehnoloogias ja ravimitööstuses.
Minamata haigus
Eellugu
21. aprillil 1956 uuriti ühes Chisso kontserni tehase haiglas viieaastast tüdrukut, kellel olid tekkinud kõndimis- ja kõnelemisraskused ning konvulsioonid. Kahe päeva pärast ilmnesid ka tüdruku nooremal õel sarnased sümptomid. Tüdrukute ema teatas, et ka naabrite tütrel olid sarnased sümptomid. Teostati majast-majja uuring, ning leiti kaheksa sarnaste sümptomitega haiget. 1. mail teatas haigla peaarst, et on puhkenud "tundmatu kesknärvisüsteemi haiguse epideemia", mida hakati nimetama Minamata tõveks.
Rakku sisenevad peptiidid
Endotsütoos
1. Klatriinsõltuv endotsütoos. Plasmamembraanil asub retseptoriterohke koht, mida nimetatakse kaetud lohuks. Lohku seonduvad spetsiifiliste retseptormolekulide abil kargomolekuli ja rakku siseneva peptiidi kompleks. Seejärel osaleb lohu sulgemises valk nimega dünamiin ning saadud endosoom kaetakse klatriiniga. Seda tüüpi endotsütoosiga saab rakku siseneda kuni 200 nm suurune lastmolekuli ja RSP kompleks.
2. Kaveoliinsõltuv endotsütoos. Kalveoolid on laiad rakumembaani sissesopistused, mis on retseptoriteks erinevatele molekulidele ja nende kompleksidele. Ka selles mehhanismis osaleb valk dünamiin, kuid saadud endosoom kaetakse hoopis kaveoliiniga. Selle mehhanismi abil saavad siseneda rakku ainult suhteliselt väiksed molekulkomplekisd, sest kalveoolide enda suurus on vaid 50–80 nm.
3. Klatriin- ja kaveoliinsõltumatu endotsütoos. See sisenemise viis on rakku sisenevate peptiidide puhul senini kõige vähem uuritud ning täpne info puudub.
4. Makropinotsütoos. Selle rakku sisenemise võimaluse korral moodustab rakk oma plasmamembraanist väljasopistised, mis kerivad end lastmolekuli ja rakku siseneva peptiidi kompleksi ümber, moodustades vesiikuli, mis neelatakse rakku. Makropinotsütoosi abil on võimalik rakul omastada suuremaid, kuni 1 µm läbimõõduga lastmolekuli- ja peptiidikomplekse.
Otsene transduktsioon
Otsene transdruktsioon on protsess, mille käigus peptiid ei kuluta rakku sisenemisel energiat. Rakku sisenevatel peptiididel on võime end nii-öelda süstida rakku otse läbi raku plasmamembraani. Peptiid interakteerub rakumembraanis asuvate lipiidide ja glükaanidega, minnes primaarsest struktuurist üle sekundaarseks, mis toob kaasa polaarsete aminohapete lahutamise mittepolaarsetest. See protsess destabiliseerib fosfolipiidse kaksikkihi nii, et peptiid saab selle läbistada.
Kasutusalad
pisi|[[Hiina hamstri munasarja rakud|CHO rakku tuuma on viidud plasmiidset DNA-d, kasutades selleks PepFect14 rakku sisenevaid peptiide. Vasakul äärel on näha rakutuum, paremal mitokondrid. Mõõtlõik on antud pikkusega 500 nm. Transmissioonelektronmikroskoopia. Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituut]] Rakkudesse sisenevaid peptiide kasutatakse kõige sagedamini terapeutiliste biomolekulide rakku transportimiseks ning neis nähakse suurt potentsiaali tulevikumeditsiinis. RSP-d suudavad endaga siduda väga erinevaid molekule, näiteks plasmiide, valke, oligonukleotiide, siRNA-d jne. Nende omaduste tõttu on võimalik rakku sisenevaid peptiide kasutada selliste haiguste raviks nagu vähk, priionhaigused, lihastüstroofia jne.
Minamata haigus
Eellugu
Ohvrid olid kõik elanud Minamata lahe äärsetes kalurikülades, kus põhitoiduks oli kala. Kassidelgi oli avastatud sarnane haigus. Siis hakati arvama, et haiguse põhjustajaks on mõni raskmetall, mis vette sattudes reostas kalu. Chisso tehase reovesi sisaldas pliid, elavhõbedat, mangaani, arseeni, seleeni, talliumi ja vaske. Algul peeti põhisüüdlaseks mangaani, kuid märtsis 1958 saabus Minamatasse inglise neuroloog Douglas McAlpine, kes teatas, et Minamata tõve sümptomid ühtivad elavhõbedamürgistuse omadega. Minamata lahest avastatigi palju elavhõbedajääke.
Chisso sai kiiresti Jaapanis vihatud kontserniks. Pärast aastaid kestnud võitlust esitas 1968. aastal Jaapani valitsus Minamata haiguse kohta lõpliku otsuse: "Minamata haiguse korral on tegu kesknärvisüsteemi kahjustusega, mida põhjustab pikaajaline mürgistus Minamata lahe kalade ja rannakarpidega. Kahjustavaks aineks on metüülelavhõbe. Minamata haiguse viimased patsiendid registreeriti aastal 1960 ning selle põhjuseks on tõenäoliselt 1957. aastal lahest pärinevate toodete söömiskeeld ning tehase uus heitvete puhastussüsteem."
Minamata haigusse oli 2001. aasta märtsi seisuga haigestunud 2265 inimest, kellest 1784 (78,8%) oli surnud.
Minamata haiguse epideemia kuulub nelja Jaapani keskkonnareostuse katastroofi hulka.
Jaapanis kordus Minamata haigus uuesti 1965. aastal Niigata prefektuuris Niigata Minamata haigusena.
Domenichino
Domenichino (Domenico Zampieri; 21. oktoober 1581 Bologna – 15. aprill 1641 Napoli) Bologna kooli itaalia maalikunstnik, klassitsismi eelkäija Nicolas Poussini ja Claude Lorraini mentor.
Elukäik
Domenichino sündis Põhja-Itaalias Bolognas kingsepa pojana.
Ta õppis itaalia kunstniku Denis Calverti juures, kuid pärast temaga 1601. aastal tekkinud tüli kolis Rooma ning asus õppima vendade Carraccide juurde Accademia degli Incamminatis, kus ta õppis lisaks kunstile ka ajalugu, mütoloogiat ja poeetikat. Väikese kasvu tõttu sai ta hüüdnime Domenichino, mis tähendab itaalia keeles "väike Domenico". Domenichinost sai Annibale Carracci üks andekamaid õpilasi ning Domenichino loomingus on tuntavad meistri loomingu eeskujud.
Roomas elas Domenichino koos teiste, temast mitu aastat vanemate, Bolognast pärit kunstnikega: Francesco Albani, Guercino (Giovanni Francesco Barbieri), Guido Reni. Ta tegi koostööd freskode ja altarimaalide poolest tuntud Giovanni Lanfrancoga, kellest sai hiljem tema peamine rivaal. Domenichino tegeles ka raamatute müügiga ja armastas valmistada muusikariistu. Lisaks maalimisele huvitus ka arhitektuurist. pisi|270x270px|"Kolgata tee" (1610). Getty Muuseum
Looming
Domenichino kunstnikukäekiri on ära tuntav selle heleduse tõttu. Voldemar Vaga on kirjutanud: "Ta toonitab oma töödes loomutruudust ja elustab sellega Bologna koolkonna arengut. Veel tema kunstis on selge jutustamisoskus. Tema teose maastikufoon tunnistab meistri suurepäraseid võimeid maastikumaalijana."
1595. aastal saabus Annibale Caracci koos Domenichinoga noore kardinali Odorado Farnese käsul Rooma, et maalida Palazzo Farnese galerii lagi. Domenichino maalis sinna fresko “Neitsi ja ükssarv”. Tema maalitud on ka Loggia del Giardino kolm freskot. Aastatel 1606–1607 maalis Domenichino Püha Andrease oratooriumi San Gregorio kirikusse ja Sant Andrea della Valle katedraali freskod.
1609. aastal kaunistas Domenichino Bassano di Sutri lähedal asuva villa interjööri stseenidega Odescalchi Diana elust.
Üks tema olulisemaid projekte oli Cappella dei Santissimi Fondatori kaunistamine Grottaferrata kloostri keskaegses basiilikas aastatel 1608–1610. Aastatel 1612–1615 maalis ta freskod Roomas asuvasse San Luigi dei Francesi kirikusse, kujutades stseene Püha Cecilia elust. Samal ajal maalis ta San Girolamo della Carita kiriku jaoks altarimaali "Püha Hieronymuse viimane armulaud". Koos Giovanni Battista Violaga maalis Domenichino Aldobrandini villasse kümme Apolloni elu kujutavat freskot. pisi|"Diana jaht" Aastatel 1617–1618 maalis Domenichino kardinal Aldobrandinile kuulsa maali "Diana jahil". Sellel pildil on ka muid pealkirju, näiteks "Diana ja tema nümfid pärast jahti" või "Diana jaht". Diana oli Vanarooma mütoloogia jahijumalanna. Pildil ta on kujutatud koos nümfidega ja nende vahel toimub vibulaskevõistlus. Usuteemadel püüdles ta pildi ja narratiivi täpsuse poole. 1621 aastal naasis Domenichino Roomasse ning asus tööle paavst Gregorius XV arhitektina, ehkki tema projekti järgi valmis vähe hooneid on temast säilinud hulgaliselt jooniste projekte. Elu jooksul maalis Domenichino mitmeid altarimaale. Näiteks San Lorenzo Mirandas (1626–1627); Giovanni Evangelista ja Petronio dei Bolognesi (1626–1629); Santa Maria della Vittoria (1629–1630); Püha Peetruse katedraali altar (1625–1630).
Kunstniku surma põhjus pole teada, pideva rivaliteet teiste kunstnikega on andnud alust arvata, et ta võis sooritada enesetapu. Viimastel aastatel oli Domenichino peamine assistent vähetuntud maalikunstnik Francesco Raspantino, kes päris hiljem Domenichino töökoja.
Tähtsus
Windsori lossi kuninglikus kollektsioonis on umbes 1750 Domenichino teost. Domenichino maalidest kirjutati luuletusi ja monarhid tülitsesid tema maalide ostmise pärast.
Veretinä Algkool
Veretinä Algkool oli algkool Veretinä külas Setumaal.
Rahvasuus kutsuti kooli ka Melduva kooliks, sest see asus Melduva talus Jakob Roosi majas.
Uru
Uru oli küla Pärnumaal.
Veretinä Algkool
Kahekorruselises ja kahe klassiruumiga koolimajas töötas 1935. aastal kaks õpetajat: Minna Herne, kelle klassis oli 41 õpilast, ja Ljobov Tein, kelle klassis oli 30 õpilast.
1946. aastal õpetas koolis Ljubov Tein üksi.
1964. aastal Veretinä Algkool likvideeriti ja õpilasi hakati sõidutama veoautoga Obinitsa 8-klassilisse kooli, kus oli valminud koolihoone juurdeehitis.
Uru
Küla on esimest korda mainitud 1601 (Urruss), 1624 (Ora), 1797 (Urro).
Viljuse
Viljuse oli küla Jõgevamaal.
1601 on mainitud paika nimega Willeß, 1816 Willuste, 1839 Wiluse.
1977 liideti Viljuse küla Tagumaa külaga.
Parapani
Küla asub valla loodeosas. Parapani jääb valla keskusest Strupļist 3,2, endisest piirkonna keskusest Viļānist 7,6 ning Riiast 223,9 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Bay City (Washington)
Bay City on asula (inkorporeerimata ala) Ameerika Ühendriikides Washingtoni osariigis Grays Harbori maakonnas.
Parapani
Aastal 2020 oli külas 8 elanikku.
Raguviškiai
pisi|left Raguviškiai on küla Leedus Kretinga rajoonis, Žalgirise valla halduskeskus. Külas asuvad Kretinga keskkooli ja raamatukogu filiaalid. Raguviškiai asub Kretingast 9 kilomeetrit idas Minija jõe kaldal.
Ajalugu
Raguviškiai piirkond on ammuse asustusega ala. Külas asuvad kaks muinaskalmet, ka on sealt leitud rauast odaotsi, pronksist käevõrusid ja sõlgesid. Vanimad neist pärinevad IX sajandist.
Raguviškiaid on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1694. See kuulus algselt Kartena mõisale, seejärel aga Mišučiai mõisale. Selle omanike seas on olnud ka Sapiehad.
Aastal 1940 rajas Punaarmee külla betoonist punkri. Aastal 1944 peatasid Saksa väed mõneks ajaks küla juures Punaarmee pealetungi, kuni see 10. oktoobril 60 tankiga Minija jõe silla hõivas. Nõukogude ajal oli Raguviškiai kohaliku sovhoosi keskasula.
Bay City (Wisconsin)
Bay City on küla Ameerika Ühendriikides Wisconsini osariigis Pierce'i maakonnas.
Ood spordile
"Ood spordile" (prantsuse keeles: Ode au Sport) on Pierre de Coubertini 1912. aastal pseudonüümide Georges Hohrod ja M. Eschbach all prantsuse ja saksa keeles avaldatud luuletus 1912. aasta olümpiakunsti konkursile. Luuletus pälvis kuldmedali.
Artur Värik
Õppis Patküla algkoolis ja Pärnu Ühisgümnaasiumis.
Aastatel 1933–1938, 1940–1945 ja 1948–1973 oli ta ERSO viiuldaja, aastatel 1947–1948 ja 1967–1969 Estonia teatri orkestri viiuldaja. Kammermuusikuna mängis Tallinna Kammerorkestris, keelpillikvartetis ja esines solistina.
Aastatel 1945–1961 õpetas viiulit Tallinna Lastemuusikakoolis. 1945–1948 oli paralleelselt ka Tallinna Riikliku Muusikakooli ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi viiuliõppejõud.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Aagenpits
Aagenpits on endisaegne polkalaadne seltskonnatants.
Aagenpitsi on oma loomingus maininud kirjanik A. H. Tammsaare.
Tantsu nimetus tuleb germaanikeelsete kultuuride tantsuperekonnast, mille lüürika kirjeldab tantsuliigutusi: "Hacke, Spitze, eins, zwei, drei" ('kand ja varvas, üks, kaks kolm').
Arthur David Ritchie
Arthur David Ritchie (22. juuni 1891 Oxford, Ühendkuningriik – 12. märts 1967) oli Briti keemiline füsioloog ja filosoof.
Elulugu
Ritchie isa oli Oxfordi ülikooli professor David George Ritchie. 1894. aastal kolis perekond Ssintt Andrewsi, kui isa sai seal professorikoha.
Ritchie õppis Fettes College'is, seejärel reaalteadusi Saint Andrewsi ülikoolis ja filosoofiat Cambridge'i ülikooli Trinity College'is. Esimese maailmasõja ajal teenis ta Briti mereväe lennuteenistuses (Royal Naval Air Service) keemikuna, tegeldes õhulaevade gaasidega.
Teaduslikku meetodit käsitleva väitekirja põhjal valiti ta Cambridge'i Trinity College'i liikmeks, kuid siirdus varsti Manchesteri Ülikooli, kus määrati 1922 biokeemia lektoriks ja 1924 füsioloogilise keemia lektoriks. 1937–1945 oli ta Sir Samuel Halli filosoofiaprofessor Manchesteri Ülikoolis. 1945 läks ta Edinburghi Ülikooli loogika ja metafüüsika professoriks.
1946 valiti Ritchie Edinburghi Kuningliku Seltsi liikmeks. Tema käendajad olid Sir Alexander Gray, James Pickering Kendall, Douglas Guthrie ja Sir Edmund Taylor Whittaker.
Arthur David Ritchie emeriteerus 1960 ja suri 1967.
Isiklikku
1921 abiellus ta Katharine Victoria Ponsonbyga.
Mežkokti
Mežkokti (ka Mežakokti) on küla (mazciems) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Küla asub valla põhjaosas. Mežkokti jääb valla keskusest Strupļist 5,2, endisest piirkonna keskusest Viļānist 4,2 ning Riiast 220,5 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Müür (perekonnanimi)
Müür on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Müür 553 inimesel: 269 mehel ja 284 naisel. Perekonnanimede levikult on Müür meeste puhul 174. ja naiste puhul 195. kohal. Perekonnanime Müür kandja oli keskmiselt 41 aasta vanune (mediaanvanus oli 40). Nimi on levinuim Jõgeva maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 12,69.
Mats Laarmann
Mats Laarmann (ka Mats Laarman; 8. veebruar 1873 Kaarli – 13. detsember 1964 Abja) oli Eesti vallakooliõpetaja, põllumees ja poliitik, II, III ja IV Riigikogu liige.
Laarmann sündis Halliste kihelkonnas, Kaarli koolimajas (kus tema isa ja vanaisa olid kooliõpetajad). Ta õppis Araku koolis ja aastatel 1883–1887 Halliste kihelkonnakoolis. Sai aastal 1893 Pärnus kihelkonnakooliõpetaja kutse.
Ta töötas 1889–1910 Kaarli vallakoolis õpetajana. Loobus aastal 1910 venestava koolipoliitika survel kooliõpetaja kutsest ja hakkas põllumeheks. Ta oli Sauga vallas 1910–1922 Ullaste mõisa rentnik ja aastast 1930 Kaarli vallas taluomanik. 1914–1917 võttis ta osa Esimesest maailmasõjast.
1923–1932 kuulus ta Põllumeestekogude esindajana II, III ja IV Riigikogusse. II Riigikogus kuulus ta hariduskomisjoni.
Isane
pisi|100px|Rooma jumala [[Marsi kilp ja oda tähistavad isaste sugu]]
Isane on lahksuguliste loomade seemnerakke moodustav sugupool. Vastand emasele. Tingmärk ♂ pisi|left|Isane [[lõvi savannis]]
Mats Laarmann
Aastal 1941 arreteeriti ta NKVD poolt, viibis asumisel Krasnojarski krais Tšelnokovos. Vabanes asumiselt 12. veebruaril 1958. Tagasi kodumaal olles töötas Rimmus arveametnikuna.
Ta kogus rahvapärimusi (peamiselt Halliste kohamuistendeid) ja uuris selle kogumise ajalugu (Jakob Hurda kaastööliste elu ja tegevust). Ta avaldas artikleid Olevikus, Postimehes ja Kajas.
Mats Laarmann maeti Halliste kalmistule.
Isiklikku
Tema poolvend Otto Laarmann võttis suurtükiväeohvitserina osa Vabadussõjast.
267 eKr
Aasta 267 eKr ehk ab urbe condita CDLXXXVII (487).
Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia
Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia on kunstipreemia, mida annab välja Eesti Kultuurkapital. Preemia asutati 1995. aastal. Selle eesmärk on tunnustada silmapaistvaid saavutusi Eesti kunstis.
Ringprotsess
pisi|250px|Joonis 1. Otseringprotsess rõhu-ruumala (p-V) diagrammil. Protsess toimub nooltega näidatud suunas ning koosneb neljast olekust (tähistatud ristiga) ja neljast protsessist (joonlõigud) pisi|250px|Joonis 2. Carnot’ ringprotsess temperatuuri-[[entroopia (T-S) diagrammil: A–B isotermiline paisumine: B–C adiabaatiline paisumine; C–D isotermiline kokkusurumine; D–A adiabaatiline kokkusurumine]]
Ringprotsess on termodünaamiline tsükkel, mille lõpuks süsteemi (töökeha, töötav aine) jõuab tagasi esialgsesse olekusse. Niisuguses protsessis ühtivad perioodiliselt süsteemi lõpp- ja algparameetrid (rõhk, temperatuur, ruumala, entroopia). Kõige tuntum on Carnot' ringprotsess.
Ringprotsessis toimub soojusallikate ja jahutajate vaheline soojusvahetus, mille tulemusena süsteem kas annab soojust ära või saab juurde. Vastavalt sellele on tegemist kas otse- või pöördringprotsessiga.
Ringprotsessi kulgu olekudiagrammil kujutab kinnine kõver. Protsessi parameetrite muutumist kujutatakse enamasti rõhu-ruumala teljestikus. Joonisel 1 toimub lõigul 1–2 isotermiline paisumine, lõigul 2–3 adiabaatiline paisumine, lõigul 3–4 isotermiline kokkusurumine ja lõigul 4–1 adiabaatiline kokkusurumine.
Kuna ringprotsessis kulgeb osa olekumuutusi adiabaatiliselt, s.t jääval entroopial, siis saab ringprotsessi kujutada ka temperatuuri-entroopia teljestikus. Otseringprotsessis (joonis 2) toimub tööaine paisumine lõigul A–B isotermiliselt (jääval temperatuuril) ja lõigul B–C adiabaatiliselt (süsteemi entroopia ei muutu). Järgneb kokkusurumine lõigul C–D isotermiliselt ja lõigul D–A adiabaatiliselt.
Carnot’ pöördringprotsess koosneb järgmistest etappidest (joonis 2):
Peale Carnot' ringprotsessi on kirjeldatud ja kasutusel mitmeid muid termodünaamilisi tsükleid, näiteks
Enno Reinsalu
Enno Reinsalu (sündinud 22. aprillil 1936 Tapal) on eesti mäeteadlane.
Haridus
Õppinud Tallinna 21. Keskkoolis ja 1949. aastast Kohilas, lõpetas Vabariikliku Kaugõppe Keskkooli 1955, Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna kasulike kaeviste kaevandamise eriala 1960; Leningradi Mäeinstituudi kaugõppe aspirant 1962–1966. , Tehnikateaduste kandidaat 1968 (Leningradi Mäeinstituut, "Исследование процесса разрушения разнородных слоистых пород деиствием взрыва с целью повышения качества горющего сланца на шахтах Эстонского месторождения"); vanemteadur 1973. ,
Töökäik
Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituudi (TUI, Kohtla-Järve) insener ja vaneminsener 1960–1961, nooremteadur 1961–1963, vanemteadur 1963–1965; tootmiskoondise Eesti Põlevkivi (Jõhvi) uuringu-konstrueerimisosakonna vaneminsener 1966–1968; Aleksandr Skotšinski nimelise Mäendusinstituudi Eesti filiaali (Kohtla-Järve) mäetehnoloogia laboratooriumi vanemteadur 1968–1973, matemaatiliste uurimismeetodite laboratooriumi juhataja 1973–1978, tehnoloogiliste üldprobleemide laboratooriumi juhataja 1978–1980, arenguprognoosi laboratooriumi juhataja 1980–1983, tehnoloogiliste probleemide ja prognooside osakonna juhataja, filiaali asedirektor teadusalal 1983–1988; Eesti TA Geoloogia Instituudi maavarade geoloogia sektori juhataja 1988–1990. TTÜs mäenduslaboratooriumi juhataja 1990–1992; mäeinstituudi maavarade kaevandamise aseprofessor 1992–1997, õppetooli juhataja 1992–2002, energeetikateaduskonna dekaan 1994–2000, professor 1997–2002, vanemteadur 2002, erakorraline vanemteadur 2004; emeriitprofessor 2002–..., ,
Teadustöö
Põhisuunad: mäendus, mäeõigus ja -majandus ning kaevandamise keskkonnamõju. Teinud kindlaks põlevkivikihindi lõhkeraimamise seaduspärasused, Eesti põlevkivi kaevandamisväärse varu suuruse ja hinnanud kaevandatud alade kasutamisvõimalusi.
Avaldanud üle 200 publikatsiooni, sh 3 monograafiat ja 3 mäendusalast õpikut. Tema juhendamisel on kaitstud 3 doktori- ja 15 magistritööd.
Seller (perekond)
Seller (Apium) on sarikaliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond.
Selleri perekonda kuuluvad kaheaastased ja mitmeaastased taimed, mis eelistavad niisket kasvukohta. Liigid kasvavad kuni meetri kõrgusteks ning neil on kahelisulgjad lehed ja valged liitsarikas õied.
Perekonna tuntuim esindaja on aedseller, mida tuntakse kolme teisendina: juurseller, lehtseller ja varsseller.
Taukuļi
Taukuļi (latgali keeles Taukuli) on küla (mazciems) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Küla asub valla keskosas Lauza jõe kaldal. Taukuļi jääb valla keskusest Strupļist 2,8, endisest piirkonna keskusest Viļānist 6,2 ja Riiast 222,5 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Aastal 2020 oli külas 42 elanikku.
Hugo Gottfried Masing
Hugo Gottfried Masing (1875-1939) oli Tartust pärit, Venemaal ja Saksamaal tegutsenud peenmehaanik, seismograafide konstrueerija.
Hugo Gottfried oli vanim Tartu kaupmehe Aleksander Woldemar Masingu seitsmest lapsest. Ta õppis Tartu optiku Bernhard Schulze juures ning täiendas end hiljem Saksamaal.
1901. aastal kutsus Peterburi Teaduste Akadeemia füüsikainstituudi direktor vürst Boriss Golitsõn Masingu tööle akadeemiasse. Seal pälvisid tunnustust nende valmistatud seismograafid.
1938. aastal müüsid Masingud kaks elumaja koos krundiga 19 150 Eesti krooni eest perekond Petersonile. Aasta pärast lahkusid nad Saksamaale.
Ahjuahven
Ahjuahven on kalatoit, mida valmistatakse ahvenalihast seda ahjus hautades.
Ahjuahvena valmistamiseks kasutatakse üldjuhul ahvenafileed, aga ka eelnevalt roogitud tervet ahvenat.
Serveeritakse lisanditega, näiteks kartuli ja salatiga.
Qanāt ar-Riswah
Qanāt ar Riswah (araabia keeles قناة الرسوة) on kanal Egiptuses. Kanal asub Põhja-Egiptuses Port Saidi kubernerkonnas, 160 kilomeetrit pealinnast Kairost kirdes.
Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali elutööpreemia
Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali elutööpreemia on üks Eesti Kultuurkapitali välja antavast elutööpreemiast, mis määratakse kultuuri- ja sporditegelastele elutöö eest. Igal aastal antakse välja kaheksa Eesti Kultuurkapitali elutööpreemiat.
Preemiasumma suurused kinnitab Eesti Kultuurkapitali nõukogu igal aastal eraldi. Koos rahalise preemiaga antakse laureaadile preemia tunnusmärk. Alates 2013. aastast on selleks messingust kera ("Jonnakas", mille autorid on Risto Tali ja Rait Siska). Kera on valmistatud trugimise meetodil, kaetud poleeriga ning raskuseks tinavalu. Kerale on söövitatud Eesti Kultuurkapitali logo elemendid ning graveeritud valdkonna või sihtkapitali nimetus, laureaadi nimi ja aastaarv. Eesti Kultuurkapitali aastapreemiate ja sihtkapitalide elutööpreemiate laureaadid saavad kuldse poleeriga 200 mm diameetriga kera.
Qanāt ar-Riswah
Kanali piirkonnas valitseb ariidne kliima ja aasta keskmine õhutemperatuur on 26 °C. Kõige soojem kuu on juuli, mil keskmine õhutemperatuur on 36 °C. Külmim kuu on jaanuar, keskmise õhutemperatuuriga 15 °C. Aasta keskmine sademete hulk on 71 mm. Sademeterohkeim kuu on veebruar (keskmiselt sademehulgaga 27 mm) ja kuivim juuni, vastavalt sademehulgaga 1 mm.
Ugedei-khaan
pisi|Ugedei-khaan Ugedei-khaan (mongoli keeles ᠥᠭᠦᠳᠡᠢ ehk Ögüdei; umbes 1186 – 11. detsember 1241) oli Tšingis-khaani kolmas poeg ja Mongolite riigi teine khagaan. Ta jätkas oma isa võimu laiendamist. Tema ajal jõudis mongolite sõjaline sissetung Euroopas ja Ida-Aasias oma laiematesse piiridesse. Nagu kõik Tšingise esmased pojad, osales ka tema ulatuslikult Hiina, Iraani ja Kesk-Aasia vallutustes.
Aleksander Woldemar Masing
Aleksander Woldemar Masing (1838-1905) oli Tartu kaupmees ja Suurgildi vanem.
1874. aastal avas Masing praeguse Lossi ja Ülikooli tänava nurgal koloniaalkaupluse, kus müüs vürtse, väljamaa veine ja fajanssi. Samal aastal võeti ta vastu Tartu kodanikuseisusse ning aasta pärast Suurgildi.
Aastate vältel pidas Masing mitmeid ühiskondlikke ameteid, sealhulgas oli ta 1888-1905 Suurgildi vanem.
Aleksander Woldemar Masingule kuulus maja Jaani tänav 18, kus praegu tegutseb 19. sajandi linnakodaniku muuseum.
Pere
1871. aastal abiellus Aleksander Woldemar Masing kaupmehesellina tisler Ferdinand Woldemar Steinbergi vanema tütre Maria Johannaga. Kokku oli neil seitse last, kellest vanim, Hugo Gottfried Masing, oli tunnustatud peenmehaanik.
Mihhail Moissejev
Mihhail Aleksejevitš Moissejev (vene keeles Михаил Алексеевич Моисеев; 22. jaanuar 1939 Malõi Iver, Amuuri oblast – 18. detsember 2022) oli Venemaa sõjaväelane (armeekindral).
Sõjaväekarjäär
Moissejev lõpetas 1972. aastal Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia ja 1982. aastal Vorošilovi-nimelise NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia.
Ta oli aastatel 1987–1988 Kaug-Ida sõjaväeringkonna juhataja ning 1988–1991 NSV Liidu kaitseministri esimene asetäitja ja NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi ülem. Augustiputši ajal (19.–21. august 1991) toetas ta kaitseminister Dmitri Jazovit, kes kuulus võimu enda kätte haaranud Riikliku Erakorralise Seisukorra Komitee (GKTšP) koosseisu. Pärast putši läbikukkumist ja Jazovi vahistamist ööl vastu 22. augustit Vnukovo lennujaamas määrati Moissejev kaitseministri kohusetäitjaks, kuid ööpäev hiljem vabastati ta nii kohusetäitja kui ka kindralstaabi ülema kohustest.
Novembris 1991 saadeti Moissejev erru, kuid 1999. aastal kutsuti tagasi. Ta töötas 1999–2008 Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabis juhtivinspektorina ja alates 2008. aastast oli ta Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumi peainspektsiooni peainspektor.
Poliitika
Moissejev oli aastatel 2011–2016 Venemaa Riigiduuma liige. 2018. aastal oli ta Venemaa presidendivalimistel Vladimir Putini usaldusisik. pisi|100px|2014. aastal anti Moissejevile [[Aleksander Nevski orden]]
Natura naturata
Natura naturata on keskaja filosoofiast pärit ladinakeelne mõiste, mida võiks tõlkida kui "loodus looduna" (soome keeles luonto luotuna) või ka "loodud loodus" (soome keeles luotu luonto).
268 eKr
Aasta 268 eKr oli 268. aasta enne meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi ab urbe condita CDLXXXVI (486).
Natura naturata
Spinozal oli natura naturata vastandmõisteks natura naturans ('loodus loovana, loov loodus'). Spinoza filosoofias viitas natura naturans Jumalale kui aktiivsele, elavale ja muutuvale loojale, loovale tegevusele (Jumalaan aktiivisena, elävänä ja muuttuvana luojana, luovana toimintana).
270 eKr
Aasta 270 eKr ehk ab urbe condita CDLXXXIV (484).
269 eKr
Aasta 269 eKr ehk ab urbe condita CDLXXXV (485).
Kiis
Kiis on eesti perekonnanimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kiis 424 inimesel: 208 mehel ja 216 naisel. Perekonnanimede levikult on Kiis meeste puhul 275. kohal ja naiste puhul 304. kohal. Perekonnanimi Kiis on levinuim Jõgeva maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 14,17. .
Karihona keel
Karihona keel on välja suremas, seda kõneles 2006. aasta seisuga vaid 6 inimest.
Alfa (jõelaev)
Alfa on 1984 Soomes ehitatud ning Tartus Emajõel 2014. aastast reisijaid vedav mootorlaev.
Laeva haldab Seto Line Reisid OÜ.
14,5 m pikkune laev toodi Tartusse Soomest ning on mitmekümne aasta jooksul esimene uus laev Tartus. Laevale mahub kuni 80 reisijat, kruiisikiirus on 9–10, tippkiirus 11–12 sõlme. Laeva kapten on Rain Kiidma.
Vääska
Vääska (vene keeles Вязка (Вески)) oli küla Virumaal, ajalooliselt Vaivara kihelkonnas ja Viru maakonnas. Tänapäeval on küla ala Narva veehoidla all, tekkinud on Vääska saared.
Vabadussõja ja Teise maailmasõja ajal toimusid Vääska piirkonnas mitmed sõjaoperatsioonid.
1950. aastate alguses rajati Narva veehoidla ja veehoidla alla jäid mitu küla, vana kalmistu ja kabel ning osade külade (Bolšaja Žerdjanka, Ust-Žerdjanka, Krivasoo küla, Dolgaja Niva, Nizõ, Ust-Tšernovo (Усть-Черново), Uznovo  (Узново), Vääska) elanikud asustati ümber.
Antoņiški
Antoņiški (ka Antoniški) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Küla asub valla idaosas Strupļi soost kirdes Lauza jõe kaldal. Antoņiški jääb valla keskusest Strupļist 3,7, endisest piirkonna keskusest Viļānist 7,8 ning Riiast 224,2 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Aastal 2020 oli külas 30 elanikku.
Waldeck-Pyrmonti vürstkond
thumb|Waldeck–Pyrmonti vapp (19. sajand) thumb|Waldeck (punane) [[Saksa keisririik|Saksa keisririigis. Väike põhjaterritoorium on Pyrmont; lõunapoolsed maad on Waldeck]] thumb|Waldecki [[Vestfaali ja Hessen-Nassau vahel]]
Waldecki krahvkond (hiljem Waldecki vürstkond ning Waldecki ja Pyrmonti vürstkond) oli osa Saksa-Rooma riigist ja selle järglasriikidest 12. sajandi lõpust kuni 1929. aastani. 1349. aastal hakkas krahvkond otse keisrile alluma ja 1712. aastal ülendati vürstkonnaks. Pärast Saksa-Rooma riigi kaotamist 1806. aastal oli see osa järglasriikidest: Reini Liit, Saksa Liit, Põhja-Saksa Liit, Saksa keisririik ja aastani 1929 Weimari vabariik. Selle kunagised territooriumid kuuluvad tänapäeval Hesseni ja Alam-Saksi liidumaa koosseisu.
Ajalugu
thumb|left|150px|Waldecki krahvide vapp (1349–1712) thumb|Waldecki ja Pyrmonti vürstkonna valitsuse võlakiri, välja antud 1. jaanuaril 1863
Waldeck oli krahvkond Saksa-Rooma riigis umbes 1200. aastast. Selle krahvide hulka kuulus aastatel 1270 kuni 1276 Adolf II. 1655. aastal viidi selle keskus ja valitsejate pearesidents lossist ja väikesest linnast Waldeckist Ederi jõe ääres (esmamainitud 1120. aastal) Arolseni. 1625. aastal sai väike Pyrmonti krahvkond pärandi kaudu krahvkonna osaks. 1712. aasta jaanuaris ülendati Waldecki ja Pyrmonti krahv keiser Karl VI poolt vürstiks. Lühikest aega (1805–1812) oli Pyrmont pärandi jaotamise tulemusena pärast eelmise vürsti surma eraldi vürstkond, kuid kaks osa taasühendati 1812. aastal. Vürstkonna iseseisvus kinnitati 1815. aastal Viini kongressi poolt ning Waldeck ja Pyrmont sai Saksa Liidu liikmeks. 1868. aastast alates valitses vürstkonda Preisimaa, kuid see säilitas oma seadusandliku iseseisvuse. Preisi administratsioon teenis väikeriigi valitsemiskulude vähendamist ja põhines kümneaastasel lepingul, mida korduvalt uuendati, kuni Waldeck 1929. aastal ametlikult Preisimaa Hessen-Nassau provintsiga liideti. 1871. aastal sai vürstkonnast uue Saksa keisririigi osa.
1905. aastal oli Waldecki ja Pyrmonti pindala 1121 km² ning seal elas 59 000 inimest.
Esimese maailmasõja lõppedes ja novembrirevolutsiooni ajal loobus vürst seoses kõigi Saksa monarhiate langemisega troonist ning Waldeckist ja Pyrmontist sai vabariik Weimari vabariigis.
Waldecki ja Pyrmonti vürstisuguvõsa on tihedalt seotud Hollandi kuningliku perekonnaga. Viimane valitsenud vürst Friedrich oli Hollandi kuninganna Emma vend.
Sõjategevus
Waldeck rajas jalaväepataljoni 1681. aastal, kuid järgneva ajaloo jooksul kuni Napoleoni sõdadeni teenisid waldecklased üldiselt palgasõduritena võõrvägedes (olid Waldecki valitsejate poolt välja renditud). Nõudmine oli, et ühest pataljonist sai 1740. aastal kaks (1. rügement), 1744. aastal kolm, 1767. aastal neli (moodustades 2. rügemendi) ning 1776. aastal rajati 3. rügement (5. ja 6. pataljon). Eelkõige oli välisteenistus Hollandis (1. ja 2. rügement) ning Inglismaal (3. rügement) — viimane kasutas neid üksusi mässude mahasurumiseks kolooniates. 3. Waldecki rügement teenis sel ajal Ameerika iseseisvussõjas, kus nad olid tuntud üldmõistena, mida kasutati selle konflikti ajal kõigi sakslaste-hessenlaste kohta. Rügement püüti ameeriklaste poolt kinni ja vaid vähesed jõudsid tagasi Saksamaale, kus mõned moodustasid osa äsjaloodud 5. pataljonist (1784).
Napoleoni Saksamaa-vallutamise ajal saadeti Hollandi teenistuses Waldecki rügemendid laiali, kui Bataavia vabariigist, Hollandist tehti kuningriik, mida valitses Napoleoni vend Louis. Vähendatuna pataljonisuuruseks, moodustasid nad nüüd Hollandi kuningriigi 1. ja 2. jalaväerügemendi 3. pataljoni. 5. pataljon saadeti laiali ja Waldeck oli nüüd kohustatud pakkuma kahte kompaniid II pataljonile 6. Saksa Liidu (s.o. Reini Liidu) rügemendis (üheskoos kahe Reußi kompaniiga) Prantsuse keisririigi teenistuses. Nagu kogu Prantsuse jalaväe puhul, kutsuti ka neid fusiljeerideks. Nad teenisid peamiselt Poolsaare sõjas Wellingtoni hertsogi vastu. 1812. aastal korraldati Liidu 6. rügement ümber, kolm kompaniid Waldeckist ja üks Reußist moodustasid taas II pataljoni. Prantsuse keisririigi kokkuvarisemise ajal 1814. aastal kaotati pataljon Hollandi teenistuses, kuid Waldeck varustas nüüd kolm jalaväe- ja ühe kütikompanii äsjaloodud Saksa Liidule.