cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ramiro Funes Mori
Ta alustas klubikarjääri kodumaal Club Atlético River Plate'is. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2011–12. Ta võitis klubiga arvukalt tiitlivõistlusi, sh tuli Argentina meistriks (2014) ning võitis Copa Sudamericana (2014), Recopa Sudamericana (2015) ja Copa Libertadorese (2015). 2015. aasta Copa Libertadorese finaali teises kohtumises Mehhiko klubi Tigres UANL-i vastu lõi Funes Mori River Plate'i 3:0 võidumängus viimase värava.
2015. aasta septembris liitus ta 9,5 miljoni naelsterlingi eest Evertoniga. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 2015. aasta novembris mängus A.F.C. Bournemouthi vastu. Hooaeg 2017–18 jäi tal põlvevigastuse tõttu peaaegu täielikult vahele.
Aastatel 2018–2021 mängis ta Hispaania kõrgliigaklubis Villarreal. Hooajal 2020–21 võitis ta klubiga UEFA Euroopa Liiga.
Debüüdi Argentina jalgpallikoondises tegi Funes Mori 2015. aasta märtsis sõprusmängus El Salvadori vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 6. oktoobril 2016 MM-i valikmängus Peruu vastu. Samal aastal kuulus ta Argentina koondisse Copa América Centenariol. Teise värava lõi ta 16. novembril 2018 sõprusmängus Mehhiko vastu. Argentina koondises mängis Funes Mori aastatel 2015–2019 kokku 26 korda.
Tema kaksikvend Rogelio Funes Mori on samuti jalgpallur.
Birztala
Birztala (ka Brīvnieki) on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Sēme vallas.
Küla asub valla lõunaosas ja jääb valla keskusest Sēmest 2,7, piirkonna keskusest Tukumsist 7 ning Riiast 79,9 kilomeetri kaugusele. Külas asub Brīvnieki bussipeatus.
Gudenieki vald
pisi|Suitide kultuuriruumi tähis Gudenieki vald (läti keeles Gudenieku pagasts) on vald Lätis Kuldīga piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Alsunga, Īvande, Kurmāle ja Turlava vallaga, lisaks veel Lõuna-Kuramaa piirkonna Laža vallaga ja Saka vallaga.
Ajalugu
Aastal 1935 oli valla pindala 82,5 km² ja seal oli 1662 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Adzese ja Gudenieki külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Gudenieki külanõukoguga likvideeritav Adzese külanõukogu. Aastal 1977 liideti külanõukoguga veel osa Basi külanõukogu maadest ja Alsunga linna maaterritooriumist. Aastal 1990 muudeti Gudenieki külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Kuldīga piirkonda.
Loodus
Valla geoloogiliste uuringute põhjal selgus, et valla aladel peaks leiduma naftat. Selle leidmiseks rajati valda 13 puurauku, suuremalt jaolt 20. sajandi kuuekümnendatel aastatel.
Gudenieki valda jääb 6,4 ha suurune Ērkulise järv, mis on 36 m sügavune (Läti sügavuselt 12. järv). Valda jääb osaliselt ka Zvirgzdi järv. Gudenieki vallast algab Užava jõgi, selle lõunapiiril voolab Rīva jõgi.
Kaitstavad objektid
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Basi linnamägi. Kohaliku kaitse all on Lancenieki muinaskalmed, Aniņase muinaskalmed, Ģēģeri muinaskalmed, Guļi muinaskalmed ja Biļļi muinaskalmed.
Looduskaitse all on mitmed nimetud põlispuud. Valda jääb 102 ha suurune Gudenieki hoiuala.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 460 lätlast, 27 venelast, 5 valgevenelast, 4 ukrainlast ja 15 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Vöö
pisi|Rahvapäraseid vöösidVöö on enamasti keha keskosa (vöökoha) ümber kantav vahend, millega kinnitatakse või kaunistatakse riideid.
Rahvariide vöö
Läbi ajaloo on vöö kuulunud nii meeste kui ka naiste riietusse. Eesti rahvapärased vööd kuulusid nii naiste kui ka meeste rõivastuse juurde ja nende valmistamisel kasutati erinevaid materjale ning erinevaid tehnikaid. Vöödel ja paeltel oli rituaal- ja kinkeesemetena kindel koht rahvatraditsioonis, mille tõttu kujunesid vööd eesti käsitöö- ja rahvakunstitoodete silmapaistvaks esemeliigiks. Keeruliste ornamentidega rituaalvöödel arvati olevat võime pöörata saatust paremuse poole, seepärast kasutati neid pulmakommetes ja ohverdamisel hiiepuudele. Eesti kirivööd on valdavalt ühe domineeriva põhivärviga. Lisanduvad teised värvid kesktriibus ja äärises. Sagedane on vöödel kahe-kolme värvi kasutamine. Eesti rahvapärase tekstiilikunsti vanemad värvid on saadud kodumaisest loodusest. Punase värvi saamisel olid peamiseks värvmadara juured, pruuni saamiseks paakspuu koor, pohlavarred, sammal, käbid, rohelise saamiseks sammal, kanarbik, koerputk ja sinise saamiseks näiteks mustikad. Vöö kudumisel kasutati erilisi tööriistu nagu vöötihv ja vöömõõk. Uhkemad vöömõõgad olid sageli kaunistatud.
Vöö tähtsamaiks ülesandeks oli rõivaste kinnitamine, kuid vöö kandmist põhjendati ka tervise hoidmise vajadusega ja mitmete maagiliste uskumustega. Vöö kandmise vajadust ja tähtsust näitab seegi, et vööd hakati kandma juba lapsepõlves. Eriti on seda rõhutatud tütarlaste puhul, põhjendades sellega, et vöötatuna kasvab tütarlaps keskelt peenemaks. Eesti naistel oli tavaks kanda kõvasti ümber keha mähitud pikka vööd kogu ööpäeva jooksul, s.t. isegi magamisel. Eriti tähtis oli vöö tõstmist vajavate tööde juures. Vöö oli enamasti ligi kaks meetrit pikk ning mähiti ümber keha suhteliselt tugevalt, nii et iga järgmine kiht ulatus osaliselt eelmise peale. Vööd hakati mähkima eest keskelt, otsad topiti vöökihi alla. Vöö otsad olid enamasti palmikutesse põimitud.
Vööde ja paelte kudumist nagu teisi käsitööoskusi hakati õppima varakult. Sageli oli vööde kudumine üheks karjalaste lisatööks. Kui karjas olles poisid hoidsid ka tütarlaste hoolde antud loomi, siis said nad selle eest vastutasuks vöid. Vööde ja paelte valmistamisel oli osa ka tavaliselt hilissügisel korraldatud neidude ühisel käsitöö-ja lõbustusõhtutel. Vööde oluline osa pulmakombestikus innustas valmistama kunstipäraseid vöid, aitas arendada ja täiustada nende ornamendi rikkust ja värviilu. Suvistepühadeks valmistatud kiige ja kiigutamise eest andsid tüdrukud poistele tasuks vöid. Samade pühade ajal oli ilmseks kosjatehinguks poisi poolt tüdrukule viidud kask, millele tüdruk kas vöö ümber sidus või sidumata jättis. Paastumaarjapäeval tehti nalja Mari-nimeliste tüdrukute salaja kinnisidumisega. Sidumiseks kasutati peamiselt vööd, mille kinniseotu sai endale.
Vöö võitluskunstides
Ida-Aasia võitluskunstide puhul kasutatakse värvilisi vöösid, kus on värvide (valge, kollane, must, punane) kasutamine on seotud asjatundlikkusega, kuid see võib olenevalt võitluskunstist näidata ka ala pädevust. Värvilise vöö kasutamine spordis näitab sportlase meisterlikkust või kasutatakse vastaste eristamiseks võistlusel. Värviliste vööde kasutamine spordis pärineb 1880. aastatest.
Vaata lisaks
pisi|[[Akio Tamashiro kannab karate punast vööd]]
Krüüdneri Kogrejärv
Krüüdneri Kogrejärv (ka Kogrejärv või Orajärv) on järv Põlva maakonnas Kanepi vallas Krüüdneri külas. Veekogu pindala on 0,6 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 288 m.
Järv on kraavi kaudu ühenduses Leevi jõkke suubuva Sulaojaga. Lähim talu, mille maal järv ühtlasi asub, on Ora talu.
Uus Põhjala toit
"Uus Põhjala toit" (islandi keeles Nýr norrænn matur, norra keeles Ny Nordisk Mat, rootsi keeles Ny nordisk mat, soome keeles Uusi pohjoismainen ruoka, taani keeles Ny Nordisk Mad) on Põhjamaade Ministrite Nõukogu 2006. aastal algatatud toidu- ja kultuurikoostöö programm.
Programmi eesmärk on tutvustada põhjamaist toidukultuuri maailmas ning pakkuda inimestele tervislikumat toitu. Programm ühendab identiteeti, gastronoomiat, ettevõtlust, turismi, disaini ja piirkondliku koostööd, selle märksõnad on puhas ja värske tooraine, tervislik toitumine ja elustiil, lihtne, samas leidlik ja oskuslik toiduvalmistamine ning innovaatiline toiduainetööstus.
Ühistöö
Ühistöö oli vabatahtlikest koosnev abiorganisatsioon, mis tegeles peaasjalikult Vabadussõja ajal meditsiiniliste, logistiliste ja heategevuslike ülesannetega algselt sõjas oleva Eesti Rahvaväe ja hiljem ka Eesti ühiskonna laiemaks toetamiseks.
Uus Põhjala toit
Tegevus
pisi|Kala­roogade alamprojekt püüab suurendada kalaroogade populaarsust: kreemjas lõhesupp lohikeitto [[Soome köök|Soome köögist]] "Uue Põhjala toidu" projektidesse on kaasatud Soome, Rootsi, Norra, Taani, Island ning autonoomsed alad Ahvenamaa, Fääri saared ja Gröönimaa.
Ühistöö
Ühingu asutamiskoosolek toimus Tallinna õpetajaskonna initsiatiivil 6. detsembril 1918 Tallinnas ja selle juhiks sai Voldemar Päts, kes sai hiljem selle töö eest Vabadusristi III liigi (tsiviilteenete eest) 2. järgu aumärgi. Järgnevalt asutati ühingu esindusi ka mujal Eestis. Ühistöö tegevuse arenedes eraldati sellest hiljem alamosakonnad, mis tegelesid vastavalt haavatute ja haigete abistamise, tegeva sõjaväe toetamise ning sõjapõgenike ja sõjavangide eest hoolitsemisega. Nendest osakondadest moodustati 18. jaanuaril 1919 Vabariigi Valitsuse otsusega uus iseseisev organisatsioon – Eesti Punane Rist, mis pidi alluma Sõjaväe Tervishoiuvalitsuse ülemale.
Uus Põhjala toit
Tegevus
"Uue Põhjala toidu" egiidi all korraldatakse mitmesuguseid üritusi, õpitube ja seminare. ning antakse välja toidukirjandust.
Ühistöö
Pärast Vabadussõja lõppu tegutses ühing edasi põhiliselt palgatöölistega, tegeldes erinevat tüüpi heategevusliku tööga ja annetuste korjamisega Vabadussõja mälestusmärkide püstitamiseks. Ühistöö lõpetas tegevuse 1921. aastal.
Uus Põhjala toit
Tegevus
Programmi esimene etapp oli 2007–2009. Põhjamaade Ministrite Nõukogu ja selle allasutused eraldasid selleks perioodiks võimalike projektide rahastamiseks 23 miljonit Taani krooni.
Ühistöö
Asutamine
1. detsembril 1918 toimus Estonia teatris Eesti Ajutise Valitsuse esindajate ja ärksamate kodanike osavõtul rahvakoosolek, kus arutati, kuidas saaksid tsiviilisikud käimasolevat vabadusvõitlust omalt poolt toetada. Koosolekul otsustati, et kõik organisatsioonid peavad kohustama oma liikmeid astuma Kaitseliitu, varustama Rahvaväge moonaga ja andma võimaluste piires riigile laenu. Samuti tuli arutlusele Tallinna õpetajaskonna hulgas tekkinud mõte luua eraldi tsiviilorganisatsioon, mis aitaks valitsust ja sõjaväge iseseisvuse kaitsmisel. Mõte oli inspireeritud esimese maailmasõja ajal Venemaal tegutsenud linnade ja omavalitsuste liitudest, mis tegelesid erinevate riigikaitseliste ülesannetega. Riigi Kunsttööstuskooli direktor Voldemar Pätsile, kes oli Konstantin Pätsi noorem vend, anti koosolekul ülesanne valmistada ette sellise organisatsiooni põhikiri, mille valitsus kinnitas ametlikult 5. detsembril. Ühingu nime – Ühistöö – mõtles välja Voldemar Pätsi abikaasa Johanna Päts.
Nädal aega hiljem, 8. detsembril, toimus Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi (praegune Inglise kolledž) hoones ühingu asutamiskoosolek, kus valiti liidu juhatus ja määrati juhatuse esimeheks Voldemar Päts. Samuti otsustati, et samas hoones hakkab asuma Ühistöö keskjuhatus, kust koos valitsusega antakse plaanitavalt üle riigi paiknevatele allosakondadele tegevussuuniseid. Seejärel alustati laiema liikmeskonna leidmiseks ajakirjanduses aktiivset kihutustööd.
Tegevus Vabadussõjas
Kuna 1918. aasta detsembris puudus Eestis Punase Ristiga sarnanev keskne tervishoiuorganisatsioon, pidi Ühistöö prioriteediks olema esialgu sõjategevuses haavatutele abi andmine ja haiglate varustamine. Sõja algul oli kõigi selliste ülesannetega püüdnud tegelda sõjavägi ise, kuid enamasti ebaõnnestunult, sest võitlevate üksuste koosseisus oli kohati puudus sanitaridest, olemasolevad olid tihti vähekogenud ning haavatute transport sõjaväljalt haiglatesse oli olude sunnil aeglane. Ühistöö ja Sõjaväe Tervishoiuvalitsuse vahel sõlmitud kokkuleppega jäi sõjaväe hooleks põhiliselt haavatute esmane transport, kuid tagalas anti nad Ühistöö hoole alla. Tagalaülesannetena nähti Ühistööle ette sanitaarvagunite liikumise organiseerimine, hospitalide varustamine ja töökorraldus, haavatute registreerimine ja vastavate nimekirjade avaldamine ajalehtedes, ent näiteks ka sõdurite toitlustuspunktide toimimise tagamine.
Tallinna Ühistöö esimeseks konkreetseks ülesandeks sai Balti jaamas vastuvõtupunkti avamine, kus võetaks rongidega rindelt saabuvad haavatuid ja haigeid vastu, registreeritaks, toidetaks ja vajadusel riietataks, saates nad seejärel edasi linna haigemajadesse. Avamise ajaks oli punktis sadakond vabatahtlikku ja esimese nädalaga käis sealt läbi ligi 200 rindesõdurit. Esimene Ühistöö laatsaret avati Tallinnas Juhkentali tänavas ühes endises Saksa vägede barakis. Seal tegeldi peamiselt kergemalt vigastatutega, keda toodi otse Balti jaama vastuvõtupunktist, raskemalt haavatud viidi teistesse Tallinna linna- ja erahaiglatesse. Esimesed sanitaarvagunid, millest varajasim läks käiku 16. detsembril, leiti juhuslikult Tapa raudteejaamast kaubavagunite vahelt, kuhu need olid jäänud taganevatest Vene vägedest, ja need läbisid seejärel täiendava remondi Tallinnas.
Kuna Eesti väed olid 18. detsembril bolševike tugeva pealetungi tõttu sunnitud Tartu maha jätma, sai Ühistöö seal tööd alustada alles 13.–14. jaanuaril aset leidnud Tartu lahingu järel, mil linn vabastati. Linnas käivitati laatsaretid, loodi raudteejaamades ja rindejoone lähedal sidumispunkte ning organiseeriti riiete ja toidu kogumist annetustena. Sõjaväe rekvireerimiskomisjoni ülesandel koguti sõjaväele ka erinevaid tarbeaineid ja varustust. Samuti töötas Ühistöö jaoks mitu Tartu töökoda, kokku paarsada inimest, seejuures näiteks rätsepa-, king- ja sadulsepatöökojad, püsside ja sõiduvahendite parandustöökoda, pesuköök, nahaparkimisvabrik ja naisseltside veetud õmblustöökojad. Linnas ja rindel loodi Ühistöö initsiatiivil ka toitlustuspunktid.
1919. aasta veebruariks oli meditsiinilised ülesanded Ühistöölt üldiselt üle võtnud Eesti Punane Rist. 9. veebruaril toimus üldkoosolek, millel arutati muuhulgas organisatsiooni ametliku asjaajamise efektiivsemaks muutmist.
20. veebruaril toimus Tallinnas Raekoja platsil (endisel Suurel turul) 14. Ühistöö kongress, mille eesmärgiks oli hõlpsamalt korraldada koostööd Ühistöö allosakondade vahel, aga ka Ühistöö ja Punase Risti ning Ühistöö ja Vabariigi Valitsuse vahel. Samuti seati eesmärgiks töötada välja ühtne Ühistöö kodukord.
Tegevus pärast Vabadussõda
Pärast Vabadussõja lõppemist tegutses Ühistöö edasi palgaliste töötajatega. Jätkati pesu õmblemist Ameerika Punasele Ristile ja teenitud raha kasutati kohalike vaeste toetamiseks. Samuti tegeles Ühistöö rahakorjamisega Vabadussõja ausammaste püstitamiseks. Ühistöö lõpetas tegevuse 1921. aastal.
Lisaks anti pärast sõja lõppu 412 inimesele Ühistöö teenetemärk, mis on üks Eesti haruldasemaid aumärke. Samuti andis vabariigi valitsus 14. detsembril 1920 Voldemar Pätsile Vabadusristi III liigi (tsiviilteenete eest) 2. järgu aumärgi, tuues põhjuseks "seda suurt tööd [...], mis Ühistöö on vabadussõja kestvusel Eesti riigi ülesehitamiseks teinud."
1927. aastal andis Tallinna Õpetajate Selts välja Eduard Laamani koostatud kogumikraamatu Ühistöö tegevusest.
Struktuur ja korraldus
Ühistöö tegevust juhtis üleriiklikult keskjuhatus, mille esimeheks oli Voldemar Päts. Ühing jagunes siseriiklikult regiooniti väiksemateks osakondadeks, mis eksisteerisid näiteks Tallinnas (ühtlasi esimene osakond), Tartus, Pärnus ja Viljandis. Organisatsioon oli kohati esindatud ka mõnedes kihelkondades, valdades ja alevites.
Organiteks olid seltsi üleüldine koosolek, juhatus ning "revisjoni- ja mitmesugused erikomisjonid".
Ühistöö juhatuse ja revisjoni liikmete arvu ning nende liikmete ametisse kinnitamise ja ametist vabastamise pidi määrama üleüldine koosolek. Juhatuse ja organisatsiooni, mis pidi ühtlasi määrama ka juhatuse ja revisjoni võimupiiri. Organisatsiooni tegevust sätestas kodukord/põhikiri, mis kiideti heaks asutamiskoosolekul.
9. veebruaril 1919 toimunud üldkoosolekul võeti vastu otsus bürokraatlike protseduuride kiiremaks edenemiseks panna osakondades ametisse eraldi palgalised asjaajajad.
Eesti lipukandjad olümpiamängudel
Siin on loetletud Eesti lipukandjaid tali- ja suveolümpiamängude ava- ja lõputseremoonial.
Uus Põhjala toit
Tegevus
2010. aastal oli Põhjamaade Ministrite Nõukogu eesistujariik Taani, kelle üheks olulisemaks teemaks oli "Uue Põhjala toidu" idee ja võimaluste tutvustamine.
Põhjamaade Innovatsioonikeskus (NICe) rahastas kuut uut projekti eesmärgiga edendada toiduvaldkonnas tegutsevaid põhjamaiseid tööstus- ja teenindusettevõtteid. Näiteks kala­roogade alamprojekt ("MmmmmSeafood") püüab suurendada kalaroogade populaarsust iseäranis noorte ja noorte perede hulgas. Statistiliste näitajate põhjal ei kuulu Põhjamaade traditsioonilised soolatud ja marineeritud kalaroad noorte toidulauale. Alamprojekti eesmärk on muuta noorte toitumisharjumusi, pakkudes välja atraktiivseid viise kalatoodete tarbimise suurendamiseks.
"Uue Põhjala toidu" programm hõlmab ka disaini, otsides uusi lahendusi toidu serveerimisel, säilitamisel ja pakendamisel.
Juhtimine
"Uue Põhjala toidu" programmi koordineerib juhtnõukogu, kuhu kuuluvad ettevõtluse, riigivõimu, gastronoomia, tootjate, tarbijate ja turismitööstuse esindajad. Juhtnõukogus on peale viie Põhjamaa ja kolme autonoomse ala vaatlejatena ka Põhjamaade Innovatsioonikeskuse ja Põhjamaade Ministrite Nõukogu esindajad.
Toidusaadikud
"Uuel Põhjala toidul" on 12 niinimetatud toidusaadikut, kelle ülesanne on põhjamaise toidukultuuri puhtuse, värskuse, väärtuste ja kvaliteedi tutvustamine nii Põhjamaades kui ka laias maailmas.
Manifest
"Uue Põhjala toidu" eesmärgid on sõnastatud kümnepunktilises manifestis:
Naftogaz
Riiklik aktsiakompanii Naftogaz Ukrajinõ (ukraina: НАК "Нафтогаз України") on Ukraina riigiettevõte, mille tegevusaladeks on gaasi ja nafta ammutamine, transport ja töötlemine.
Itaalia Eurovisiooni lauluvõistlusel
Itaalia on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel aastatel 1956–1997 (välja arvatud 1981, 1982, 1986, 1994–1996) ja uuesti 2011. aastast. See on üks seitsmest riigist, kes osalesid esimesel võistlusel.
Uus Põhjala toit
Põhjamaade toidukultuur
Rootsi toiduetnoloogi ­Richard Tellströmi kohaselt peaks piirkondlik toidukultuur olema nii valitsuse kui ka erasektori projekte läbiv poliitiline idee. Toit on Tellströmi sõnul väärtuste kogum, mille kaudu saame end identifitseerida.
Itaalia Eurovisiooni lauluvõistlusel
2011. aastal naasis Itaalia taas võistlusse ja lisandus "suurde viisikusse", kuhu kuuluvad lisaks Itaaliale suurriigid Suurbritannia, Hispaania, Prantsusmaa ja Saksamaa. Seetõttu ei pea Itaalia osalema poolfinaalides ja pääseb igal aastal automaatselt finaali.
Uus Põhjala toit
Põhjamaade toidukultuur
Põhjamaade toitu iseloomustab puhtus, värskus ja lihtsus. Piirkonna niiske ja külma kliima tõttu on sealne toit traditsiooniliselt kõrge toiduväärtusega. Tänaseni on kasutusel paljud traditsioonilised toidu säilitamise meetodid, nagu suitsutamine, soolamine ja marineerimine.
Naftogaz
Naftogaz on vertikaalselt integreeritud ettevõte, mis tegutseb lisaks Ukrainale Egiptuses ja Araabia Ühendemiraatides.
Varnja kalmistu
pisi|Varnja kalmistu värav pisi|Varnja kalmistu talvel Varnja kalmistu asub Varnja alevikus Peipsiääre vallas Tartu maakonnas.
Naftogaz
Naftogazi tütarettevõte Ukrtransgaz haldab Ukraina gaasijuhtmete võrku ning maa-aluseid gaasihoidlaid.
Varnja kalmistu
Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena.
Naftogaz
Naftogazi kodulehe väitel (2014. aasta seisuga) toodab kompanii kaheksandiku Ukraina SKP-st ja annab tööd 175 000 inimesele.
Uus Põhjala toit
Soome
Soome köök jaguneb geograafiliselt kaheks: lääneosa toidukultuuris on tähtis roll kalal ja lihal, samas kui riigi idaosa roogades annavad tooni ka juurviljad ja seened. Soome toidukultuurile on suurt mõju avaldanud Rootsi köök, kuid eeskätt Karjalas on tunda ka Vene köögi mõju.
Olulisel kohal on teraviljatoidud ja metsamarjad (näiteks mustikad, pohlad, murakad ja astelpaju). Nii joogina kui ka toiduvalmistamisel kasutatakse piima ja muid piimatooteid. 18. sajandil leidis soomlaste toidulauale tee kartul, tõrjudes kõrvale naeri.
Maitseainetest on põhiliselt kasutatud soola, levinud on ka till, aedpetersell, sibulapealsed ja köömned. Harva tarvitatakse ka küüslauku ja sinepit.
pisi|left|Rootsi lihapallid koorekastme, kartulipudru, hapukurgi ja pohlamoosiga pisi|right|[[Surströmming ehk soolvees hapendatud räim. Seda müüakse konservides, mis jätkuva käärimisprotsessi tõttu on tihtilugu punnis. Konservi avamisel eralduva vänge lõhna tõttu süüakse hapendatud räime sageli õues]]
Rootsi
Rootsi köögis ilmnevad piirkondlikud eripärad. Riigi põhjaosas on traditsiooniline põhjapõdra- ja muude jahiulukite liha, mõju on avaldanud saami kultuur; seevastu Lõuna-Rootsi toidulaual on tähtsam roll värsketel juurviljadel. Rootsi on olnud avatud välismõjudele alates Prantsuse köögist 17. ja 18. sajandil kuni viimastel aastakümnetel sisserändajate mõjul populaarsust kogunud pitsa, falafeli ja kebabini.
Rootsi toidulaual annavad tooni piimatooted (sh või, juust), pehmed ja kõvad leivad (nn näkileib), soolased ja magusad küpsetised, marjad, looma- ja sealiha ja kala. Lisandina pakutakse tihti eri viisil valmistatud kartulit või kartuliroogasid, liharoogade kõrvale pohlamoosi.
Lihtsat ja kohalikest toorainetest valmistatud toitu tähistatakse mõistega husmanskost.
Tüüpilised Rootsi road kala- (fiskbullar) ja lihapallid (köttbullar), kartulipätsikesed sibula- ja lihatäidisega (kroppkakor) ning mustikasupp (blåbärssoppa), omapärane on surströmming ehk hapendatud räim.
pisi|left|Islandlased on aastasadu söönud merelinde – [[lunnijaht Suðurey saarel]] pisi|right|Assortii Islandi traditsioonilisi toite ([[Þorramatur)]]
Island
Islandi köögis on ajalooliselt tähtsad lambaliha, piimatooted (eriti toorjuust skyr) ja kala. Kohalikest toorainetest kasutatakse merelinde (näiteks alk, lõunatirk, krüüsel, lunn) ja nende mune, samuti marju, seeni ja kuivatatud vetikat. Islandi karge kliima tõttu polnud teraviljakasvatus pikka aega võimalik, mistõttu on leib erinevalt teistest Põhjamaadest alles hiljuti islandlaste toidulauale jõudnud. Maitseid suunavad traditsioonilised säilitusviisid marineerimine, kuivatamine, suitsutamine ja vadakus hapendamine.
Islandlaste toiduvalik avardus 1950. aastatel, kui saareriigis avati esimesed supermarketid ja võeti kasutusele geotermilised kasvuhooned juurvilja, eriti tomatite kasvatamisel.
Viimastel aastatel on suurenenud juurvilja- ja vähenenud kalatarbimine.
Islandlased joovad palju kohvi, iseäralik on molakaffi – musta kohvi joomine, suhkrutükk suus.
Tüüpilisi toite on soolatud lambavorst (kindabjúgu), hapendatud hailiha (hákarl) ja frititud trapetsikujuline küpsis (kleinur), alkohoolsetest jookidest brennivín.
pisi|left|Norra lääneosa delikatess: suitsutatud lambapea ehk smalahove pisi|[[Libekala ehk lutefisk Norra riigipühal 17. mail]]
Norra
Norra toidukultuur põhineb suuresti mägi-, mere- ja metsaandidel. Palju rõhku on pandud ulukilihale ja kalale. Rahvusvaheliselt on tuntud Norra suitsulõhe.
Teravilja kasvatatakse riigi lõunaosas ja peaasjalikult vaid kaera ja otra. Neist valmistatud jahu ei sobi pärmiküpsetiste jaoks, mistõttu on Norrale tüüpiline kõva ja pika säilivusajaga lameleib (flatbrød).
Toidutavasid avardas sarnaselt teiste Põhjamaadega kartuli kasutuselevõtt 18. sajandil.
Eripärased Norra road on hapendatud forell (rakfisk), mooritud lambapraad (fenalar) ja magus pruun kitsejuust (geitost).
Jookidest on populaarsed kohv, õlu ja norra akvavit (akevit).
Taani
Taani köögis on esindatud põhjamaised traditsioonid, kuid teistest piirkonna riikidest rohkem on tunda ka Kesk- ja Ida-Euroopa mõju.
Saareriigina on Taani toidukultuuris tähtsal kohal kala (Atlandi heeringas, merilest, tursk). Kõrgelt arenenud põllumajandus on andnud laia piimatoodete valiku (juustusordid Havarti ja Esrom, jogurt, hapupiim (kærnemælk).
Taani kööki iseloomustab küpsetiste ja kookide rohkus, näiteks magusad saiakased (boller), frititud pannkoogid (Æbleskiver) ja pehmed jõuluküpsised (honningkager). Magustoitudest on laialt levinud punane tarretis rõõsa koorega (rødgrød med fløde)
Rahvusvaheliselt on kuulsad Taani õlled, teiste seas Carlsberg, Tuborg ja Faxe.
thumb|2010. ja 2011. aastal maailma parimaks restoraniks valitud Noma peakokk René Redzepi
Põhjamaade tippkokad
Briti ajakirja Restaurant Magazine koostatud 50 parima restorani edetabelis pälvis 2010. ja 2011. aastal esikoha Kopenhaageni restoran Noma. Kahe Michelini tärniga pärjatud restorani peakokk on René Redzepi. Restorani nimi tuleneb taanikeelsetest sõnadest nordisk ('põhjamaine') ja mad ('toit').
Põhjamaade kokad on saanud iga kahe aasta tagant peetavalt Bocuse d'Ori rahvusvaheliselt võistluselt 18 medalit, kuldse viimati 2009 (Geir Skeie Norrast) ja 2011. aastal (Rasmus Kofoed Taanist). 2011. aastal kuulus põhjamaalastele kolmikvõit: Kofoed võitis rootslase Tommy Myllymäki ja norralase Gunnar Hvarnese ees. Põhjamaalaste edu kinnitas Soome esindaja viies ja Islandi oma seitsmes koht.
"Uus Põhjala toit" Eestis
Eesti ei osale ametlikult "Uue Põhjala toidu" programmis, kuid selle raames on aidatud arendada Eesti ja Põhjamaade toidukultuuri edendajate koostööd. 2008. aastal hankisid kuus Eesti peakokka kogemusi Põhjala restoranides. Programmi raames on korraldatud toiduohutust ja -kvaliteeti puudutavaid seminare, kutsekoolide õpilastele meistriklasse, edendatud ettevõtete koostööle ja aidatud ajakirjanikke.
Põhjamaade Ministrite Nõukogu esindus Eestis korraldas 2008. aastal üritustesarja "Põhjamaade toidu päevad Tallinnas" eesmärgiga peegeldada Põhjamaade initsiatiivi ja tutvustada Põhjala toidukultuuri.
Itaalia Eurovisiooni lauluvõistlusel
1974. aastal, kui lauluvõistlus toimus kuu aega (6. aprill) enne Itaalia referendumit abielulahutuse seadustamise osas (12. mail), keeldus Itaalia ringhääling RAI võistlust edastamast, kuna riigi esinduslugu "Sì" ("jah") oleks võinud esineda alateadusliku sõnumina referendumil lahutuse poolt hääletamiseks. Lugu tsenseeriti Itaalia meediast veel kuu aega, kuni referendum oli lõppenud.
Hääletamise ajalugu (1975–2019 finaalid)
Itaalia on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Itaalia on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Naftogaz
Ettevõte asutati valitsuse otsusega 1998. aastal.
Ühistöö
Tartus
Tartu osakond alustas tööd vahetult pärast 13.–14. jaanuari Tartu lahingut, mil linn vabastati Nõukogude Liidu vägedest. Osakonna koosseisu kuulusid järgmised alamosakonnad:
Boheemia lambakoer
Boheemia lambakoer on Tšehhimaalt pärit koeratõug.
Tõustandardis on koera käitumise/iseloomu kohta muu hulgas kirjas järgmist: „Elavaloomuline koer, kelle reaktsioon on kiire, ent mitte tormakas. Kergesti õpetatav, valvas, kergesti kontrollitav, leplik...“
Nõo kalmistu
pisi|Nõo kalmistu värav pisi pisi Nõo kalmistu asub Aiamaa külas Nõo vallas Tartu maakonnas. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena.
Nõo kalmistu rajas Löwenwolde suguvõsa 18. sajandil.
Kalmistule on maetud Luke mõisnik Karl Magnus von Löwenwolde ning Nõo koguduse õpetaja, kultuuriloolane ja luuletaja Martin Lipp. Kalmistul paiknevad Anton Starkopfi kujundatud Martin Lipu, A. Jõksi ja K. Kissi hauamonument. Sinna on maetud ka Johannes Luiga ja Jüri Reemann.
Balvi raudteejaam
pisi|left|Balvi jaamahoone Balvi raudteejaam on endine raudteejaam Ieriķi–Gulbene–Abrene raudteel Balvi piirkonna Kubuli vallas Kubuli külas.
Jaam avati aastal 1902, mil avati Põtalovost Sita jõeni viiv juurdeveoraudtee. Algselt kandis see nime Bolovsk, seejärel aastast 1919 Bolvi. Tänapäevase nime sai jaam aastal 1934.
Aastal 1920 avati jaamale alluv metsaveoks mõeldud Kublova harutee, mis algas Balvilt üks kilomeeter Sita pool ja viis Sita jõeni. Aastal 1963 ehitati vana jaamahoone asemele praegune. Reisijate vedu lõpetati aastal 2001, jaam suleti kaubaveoks seoses raudtee sulgemisega 1. augustil 2002.
Kalalomp
Kalalomp (ka Kitseoja veehoidla) on järv Põlva maakonnas Kanepi vallas Pikareinu külas. Veekogu pindala on 5,7 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 2261 m.
Brunsleberfeld
thumb|Brunsleberfeldi paiknemine Helmstedti kreisis
Brunsleberfeld on inkorporeerimata ala Helmstedti kreisis, Alam-Saksimaal, Saksamaal. Selle pindala on 4,09 km².
Gusana järv
Gusana järv (itaalia keeles Lago di Gusana) on veehoidla Lõuna-Itaalias Sardiinias Nuoro provintsis Gavois.
642,5 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 2,52 km², suurim sügavus 79,5 meetrit ja valgala suurus 252 km².
Bartoni maakond
Bartoni maakond (Barton County) on maakond USA-s Missouri osariigi edelaosas.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Lamar.
Maakonna pindala on 1545 km², millest 6 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 12 402. Aastal 2000 oli elanike arv 12 541.
Ajalugu
Bartoni maakond moodustati 12. detsembril 1855. aastal Jasperi maakonna osast. Maakond on saanud nime Missourist pärit USA senaatori David Bartoni järgi. Maakonnas sündis 1884. aastal 33. USA president Harry Truman.
Eestlased kosmoses
Eestlastest ei ole seni keegi kosmoses käinud, kuid vähemalt kaks eesti päritolu inimest on:
Eesti ettevõtja Raivo Hein on ostnud pileti Briti ettevõtja Richard Bransoni loodud ettevõtte Virgin Galactic korraldatavale kosmosereisile, kuid seni pole see reis teoks saanud.
Atsimo-Atsinanana piirkond
pisi|Piirkonna asend Madagaskaril
Atsimo-Atsinanana piirkond on Madagaskari 1. järgu haldusüksus (piirkond) saare kagurannikul. Kuni 2009. aastani kuulus see Fianarantsoa provintsi.
Piirkonna keskus on Farafangana.
Hinnanguline rahvaarv oli 2004. aastal 621 200 ja 2011. aastal 851 545.
See on üks Madagaskari vaesemaid piirkondi.
Massipsühhoos
pisi|Tantsutõbe kujutav vasegravüür 16. sajandist. Autor [[Hendrik Hondius.]] Massipsühhoos on suures inimrühmas tekkiv grupiteadvuse seisund, mida iseloomustab inimeste võimetus olukorda arukalt hinnata ja adekvaatselt tegutseda, ka enesekontrolli kaotus ja paanika. Massipsühhoosi teket soodustavad tegelik või oletatav oht, demagoogiline sisendus ja muu.
Näited
Strasbourgis hakkasid 1518. aasta suvel sajad inimesed ilma muusikata tantsima, karjuma, väänlema ja visklema. Arvatakse, et tantsuhulluse põhjustas stress – sellele eelnesid näljahädad. Päevade kaupa kestnud hulluse järel inimesed surid kurnatusest.
Üks tuntumaid näiteid on Orson Welles'i 1938. aasta raadiokuuldemängu „Maailmade sõda: Invasioon Marsilt“ põhjustatud massipsühhoos. Raadiosaade vallandas kuulajate hulgas paanika – saadet kuulanud ligi kuuest miljonist inimesest miljon uskus, et marslased ründavad inimkonda, nad palvetasid, nutsid, ootasid resigneerunult möödapääsmatut surma.
Harald Lepik
Harald Lepik (19. mai 1926 Saarnakõrve küla, Triigi vald, Harjumaa – 22. mai 1976 Tallinn) oli eesti tõlkija, kes vahendas eesti keelde soome- ja venekeelset kirjandust.
Õppinud aastatel 1934–1940 Mustla algkoolis ja 1940–1945 Paide Keskkoolis, jätkas ta haridusteed Tartu Ülikoolis eesti keele ja kirjanduse erialal 1945–1950. Seejärel töötas Lepik aastatel 1950–1955 toimetajana Eesti Riiklikus Kirjastuses ning hiljem surmani vabakutselise tõlkijana. Harald Lepik võeti vastu Eesti Kirjanike Liitu aastal 1965.
Looming
Harald Lepik on uurinud eesti-vene kirjandussuhteid, avaldanud kirjutisi eesti kirjandusloo ja uudiskirjanduse kohta ning tõlkekriitikat. Lepik oli keskendunud eeskätt soome kirjandusele (postuumselt on ilmunud kogumik "Soome lühiproosat Harald Lepiku eestinduses", 1977), kuid on tõlkinud ka karjala eripäraga kirjandust ning vene tuntud kirjanike loomingut.
Isiklikku
Harald Lepiku poeg on operaator ja režissöör Tõnis Lepik.
Mondragón (vintpüss)
Mondragón on Mehhikos valmistatud poolautomaatne vintpüss.
Mondragóni vintpüssiks nimetatakse kaht tüüpi vintpüsse, mille konstrueeris Mehhiko suurtükiväeohvitser kindral Manuel Mondragón. Nende relvade hulka kuuluvad sirge tõmbega poltlukuga vintpüssid M1893 ja M1894 ning Mehhiko esimene iselaadiv vintpüss M1908 – esimene vintpüsside konstruktsioonidest, mida sai kasutada reaalses lahingutegevuses.
Kaitsekäik
pisi|Kaitsekäik [[Krak des Chevaliers kindluses]] Kaitsekäik on kaitsjate jaoks ettenähtud sakmelise rinnatisega käik linnuse või kindluse ringmüüri ülaserval.
Brigitte Zypries
pisi|Brigitte Zypries (aastal 2014) Brigitte Zypries (sündinud 16. novembril 1953 Kasselis) on Saksamaa poliitik, ta kuulub Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei ridadesse. Ta oli alates 27. jaanuarist 2017 kuni 14. märtsini 2018 Saksamaa majandus- ja energiaminister.
Ta lõpetas aastal 1977 Gießeni ülikooli õigusteaduskonna.
Ta oli 22. oktoobrist 2002 kuni 27. oktoobrini 2009 Saksamaa justiitsminister.
27. jaanuarist 2017 kuni 14. märtsini 2018 oli ta Saksamaa majandus- ja energiaminister.
Vaestemaja
pisi|Vaestemajas Vaestemaja oli hooldusasutus, mis rajati vanasti puudustkannatavatele vanuritele ja teistele töövõimetutele inimestele. Tavaliselt loodi vaestemajad kirikute juures.
Eestis oli vaestemajad suurtes linnades – Tallinnas (Toompea vaestemaja, 1804. aastal avatud Aleksandri vaestemaja (saksa keeles Alexander-Armenanstalt)), Tartus, Narvas, Rakveres, Valgas, Paides jne ning maal (nt Harjumaal oli 1924. aastal 20 vaestemaja, Pärnumaal – 38).
Narvas kohandati 1650. aastal ümber vaestemajaks varem rajatud Suure tänava lõppu Karjavärava lähedale õigeusu kirik. Oletatavasti sai selle vaestemaja järgi oma nime endine Vaestemaja tänav (praeguse Hariduse tänava) osa.
Mutt (kalandus)
Mutt (ka mutnik) oli noot väiksemate kalade püüdmiseks.
Ehitus
Mutt koosnes pärast, lühikestest tiibadest ning nende pikendusena pikkadest tuudiköitest. Muti päraks oli harilikult 10 meetri pikkune tihe võrk kott, millega püüti kiiska, ahvenat jt. väikekalu nii avaveest kui jää alt. 20. sajandi algul lisati pärale ka pujus ja vitsrõngad, nii et kujunes mõrdpära. Tuudiköied ajasid põhjast üles muda ja suunasid kala pära suunas. Nende köite otsas olid lühemad veoköied.
Püügiviis
Mutti kasutades käisid püüdmas ühe paadiga 2 kuni 5 inimest. Ühe tiiva veoköie ots ankurdati, paadiga kaares sõites piirati loomus sisse ning mutt tõmmati mõlemast tiivast üheaegselt vedades käsitsi paati.
Püügikohad
Mutt on kujunes algselt püügivahendiks Loode-Venemaa järvede alal. Juba 19. sajandi algul oli ta kasutusel ka Peipsil ja Võrtsjärvel. Hiljem levis venelaste vahendusel seda tüüpi noodapüük ka Eesti põhjarannikule, kus ta kohandati lestapüügiks. Mõnel pool, näiteks Pärnu jõel ja Saaremaal oli mutt 4 kuni 6 cm suuruste silmadega võrk, millega püüti suuremaid kalu madalamas vees.
Puhja kalmistu
pisi|Puhja kalmistu hauad Puhja kalmistu asub Mäeselja külas Elva vallas Tartu maakonnas. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena.
Arvatakse, et kalmistu on rajatud 1840ndatel aastatel. Kalmistul on olnud kolm väravat, millest on tänaseks säilinud kolm krohvitud posti. Kalmistul asub kultuurimälestiseks arvatud II maailmasõjas hukkunute ja terroriohvrite ühishaud.
Puhja kalmistule on maetud skulptor Ernst Jõesaare põrm.
Taassünni päev
Taassünni päev on riiklik tähtpäev, mida tähistatakse 16. novembril.
16. novembril 1988 võttis Eesti NSV Ülemnõukogu vastu deklaratsiooni Eesti NSV suveräänsusest. Ühtlasi võttis Eesti NSV Ülemnõukogu vastu sellekohase põhiseaduse muudatuse Eesti NSV õigusaktide ülimuslikkusest NSV Liidu seaduste suhtes.
NSV Liidu Ülemnõukogu tunnistas mõlemad mittevastavaks NSV Liidu konstitutsiooni ja NSV Liidu seadustega".
Taassünni päev ei ole lipupäev.
Roger Michelot
Roger Michelot (8. juuni 1912 Saint-Dizier' vald, Haute-Marne'i departemang, Champagne-Ardenne, Prantsusmaa – 19. märts 1993 Toulon) oli Prantsusmaa poksija.
Michelot võitis poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1936. aasta olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks.
Ta osales ka keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1932. aasta olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Amado Azarile (Argentina) ning 3. koha kohtumise Ernest Peirce'ile (Lõuna-Aafrika Liit).
Bernhard von Rehbinder
Bernhard von Rehbinder (1639-1705) oli Rootsi sõjaväelane, maaomanik, ooberst ja vabahärra, kes osales Poola-Rootsi, Vene-Rootsi ja Põhjasõjas.
Elulugu
Bernhard von Rehbinder sündis 4. juulil 1639. aastal Stockholmis. Tema vanemad olid Heinrich von Rehbinder ja Hildegard Elisabeth von Uexküll.
Oma teenistust alustas ta G. A. Lewenhaupti ratsarügemendis 1655. aastal. Järgmine aasta sai selles üksuses kornetiks ning 1657. aastal leitnandiks. Sellel ajal osales ka Karl X sõdades Venemaa ja Poola vastu. 1659. aastal oli ta Åbolansi ratsarügemendis rittmeister. 1675. aastal oli ta kapten Helsingi jalaväerügemendis. Samal aastal osales ta ka Fehrbellini lahingus ning peale seda veel Wittstocki ja Wolgasti juures kokkupõrgetes.
Järgmise kahe aastaga sai ta majori auastme nii Karjala kui ka Åbolansi ratsarügemendis. Viimases üksuses teenides sai ta 1678. aastal ooberstleitnandiks. 1695. aastal oli ta veel lisaks Björneborgi ratsarügemendis ooberst.
Põhjasõja algul liitus ta Otto Vellingki üksustega Ruhjas, kust Vene armee Narva alla tulles liikus Rakvere juurde, kus lõi mõned Vene rüüstesalgad põgenema. Hiljem osales ta ka Narva lahingus, kus sai raskesti haavata. Selle tõttu saadeti ta sõjaväeteenistusest erru.
Isiklik elu
Bernhard von Rehbinder abiellus esimest korda 1662. aastal Elisabeth Muncki ning teist korda Christina Elisabeth von Burghauseniga. Abieludest sündis kokku kaksteist last.
Bernhard von Rehbinderil oli mõisavaldusi nii Eestis kui ka Soomes, näiteks Viljakkala, Mönikorb, Brännboda ja Palkkinen.
Petturi sündroom
Petturi sündroom on psühholoogiline seisund, kus inimene kahtleb oma oskustes, võimetes ja saavutustes. Ta kardab pidevalt, et teised saavad teada, et ta tegelikult teeskleb asjatundlikkust, et ta on petis, ta saavutused on vaid õnnelik juhus, mitte tema enda pingutuste või andekuse tulemus.
Petturi sündroomi all kannatav inimene on reeglina elus kaugele jõudnud, ametialaselt edukas. 70% inimestest kogeb vähemalt korra elus perioodi, mil tal see sündroom esineb. Lühema perioodi korral ei pruugi ulatuslikku kahju tekkida, kuid pikemalt püsiva häire tagajärjel võivad kujuneda depressioon ja ärevushäired. Sündroomi all kannatav inimene leiab, et teda hinnatakse üle, ta alavääristab end, on oma töösooritusega rahulolematu, ei pea end kõrgema palga vääriliseks, tõrjub kiitust ja komplimente.
Petturi sündroomiga inimene võib hakata ise oma edu pidurdama, ta kardab, et tema petturlus paljastatakse ja selle hirmus loobub püüdmast.
Pikkjalg-helvell
Pikkjalg-helvell (Helvella macropus) on kottseente hulka kuuluv seeneliik.
Seen on mittesöödav.
Juhtkiri
Juhtkiri on ajalehes või ajakirjas harilikult arvamuslugudest eespool avaldatud ning toimetuse seisukohta väljendav artikkel, mis käsitleb mingit aktuaalset teemat.
Pseudoarheoloogia
Pseudoarheoloogia, tuntud ka kui alternatiivne arheoloogia, on minevikutõlgendus väljaspool peavoolu arheoloogiateadust, mis ei aktsepteeri arheoloogiateaduse üldtunnustatud andmekogumis- ja analüüsimeetodeid. Need pseudoteaduslikud tõlgendused hõlmavad esemete, varemete või materjalide kasutamist teaduslikult tõestamata teooriate konstrueerimiseks, et toetada pseudoarheoloogide väiteid. Meetoditeks on tõenditega liialdamine, dramaatiliste või romantiseeritud järelduste tegemine, eksituste kasutamine ja tõendite võltsimine.
Puudub ühtne pseudoarheoloogiline teooria või diskursus. On palju erinevaid mineviku tõlgendusi, mille ühendavaks jooneks on vastuolud teadusringkondade väljatöötatuga. Näiteks religioossed lähenemisviisid, nagu kreatsionism, mille üheks osaks on "loomise teadus", mis üritab läbi pesudoarheoloogia uurida mütoloogilis-ajaloolisi perioode nagu Paabeli torni, Noa laeva ja ülemaailmse Veeuputuse ajastud. Mõnede pseudoarheoloogiliste teooriate mõte on, et eelajaloolisi ja iidseid inimühiskondi aitas nende arengus intelligentne maaväline tsivilisatsioon. Selliseid ideid propageerisid itaalia autorid Peter Kolosimo, prantsuse autorid Louis Pauwels ja Jacques Bergier oma töös Mustkunstnike hommik (1963) ja Šveitsi autor Erich von Däniken raamatus „Jumalate vankrid”? (1968). Teised pseudoarheoloogiaga seotud autorid väidavad selle asemel, et muistsetel perioodidel eksisteerisid inimühiskonnad, mis olid märkimisväärselt tehnoloogiliselt arenenud, nagu näiteks Atlantis. Seda ideed on propageerinud Graham Hancock oma teoses Jumalate jäljed (1995).
Akadeemilised arheoloogid on tugevalt kritiseerinud pseudoarheoloogiat, kusjuures üks häälekamaid kriitikuid John R. Cole iseloomustas pseudoarheoloogiat kui nähtust mis tugineb "sensatsioonilisusele, loogika ja tõendite kuritarvitamisele, teadusliku meetodi vääritimõistmisele ja oma argumentide sisemistele vastuoludele". Alternatiivsete ja akadeemiliste arheoloogiate suhet on mõned arheoloogid võrrelnud intelligentsete disainiteooriate ja evolutsioonibioloogia vaheliste suhetega.
Omadused
William H. Stiebing Jr on väitnud, et hoolimata nende paljudele erinevustele, oli olemas kogum põhiomadusi, mida jagasid peaaegu kõik pseudoarheoloogilised tõlgendused. Ta uskus, et selle tõttu võib neid liigitada samaks nähtuseks. Ta selgitas välja pseudeoarheoloogiliste teooriate kolm peamist ühist omadust: selle meetodi ja tõendite ebateaduslik olemus, "lihtsate ja kompaktsete vastuste pakkumise keerukatele, keerukatele küsimustele", ning kalduvuse esitleda ennast arheoloogiliste asutuste poolt tagakiusatuna. Veel iseloomustab pseudoarheoloogiat ambivalentne suhtumine valgustusajastu teaduslikku eetosse. Seda kontseptsiooni pseudoarheoloogia põhilistest tunnustest jagavad ka teised teadlased.
Kirjeldus
Pseudoarheoloogiat saab harrastada tahtlikult või tahtmatult. Arheoloogilisi pettusi ja kelmusi peetakse tahtlikuks pseudoarheoloogiaks. Ehtsate arheoloogiliste leidude baasilt võib ebateadusliku tõlgendamise tõttu tahtmatult viljeleda pseudoarheoloogiat (vrd kinnituskalduvus).
Eriti minevikus, aga ka tänapäeval on pseudoarheoloogiat kohati motiveerinud rassism, eriti kui põhiline eesmärk on eitada mitte-valgete rahvaste võimeid teha olulisi saavutusi astronoomia, arhitektuuri, tehnoloogia, iidse kirjutamise, meresõidu ja muudel aladel, mida tavaliselt peetakse tsivilisatsiooni tõendiks. Rassismile võivad viidata katsed omistada iidseid paiku ja esemeid kadunud hõimudele, Kolumbuse-eelsele ookeaniülesele kontaktile või isegi maavälisele elule, mitte põlisrahvaste intelligentsusele ja leidlikkusele.
Sejong
Sejong (kor. 세종특별자치시, Sejong Teukbyeol-jachisi, Hanja 世宗 特別 自治市) on linn Lõuna-Koreas. Sellel on vabariigi regionaalvalitsuse kõrgeima autonoomse eristaatusega linna staatus (특별자치시; 特別自治市; teukbyeol-jachisi). 2016. aastal oli linna elanike arv hinnanguliselt 243 048. Linn on nime saanud kuningas Sejongi järgi, kes valitses Korea poolsaart 15. sajandil Joseoni dünastia osana.
Linn asub Seoulist 120 kilomeetrit lõuna pool. Avatud 2012. aastal mitmed Lõuna-Korea ministeeriumid ja muud valitsuse funktsioonid on 2010. aastatel riigi julgeoleku parandamiseks linna kolinud. Sejong kavandati Korea Vabariigi uueks pealinnaks, ning üleviimist toetas teiste seas aastatel 2003–2008 Lõuna-Korea presidendina töötanud Roh Moo-Hyun. Ülekandmise vastu oli Seouli linnapea Lee Myung-bak, kellest sai hiljem president. 2004. aastal hindas riigi konstitutsioonikohus ettepanekut pealinna ebaseaduslikuks ümberpaigutamiseks. Nii jäävad näiteks Seouli presidendi kantselei ning riigi kaitse- ja välisministeeriumi. Kavatsus oli viia keskvalitsus Põhja-Korea "kahuripolügoonist" välja või selle lähedale. Kuigi Lõuna- ja Põhja-Korea vahel on pikka aega kehtinud relvarahu, pole riigid Korea sõja kiiluvees rahulepingut omavahel sõlminud.
Välislingid
🇰🇷
Changwon
Changwon on linn Lõuna-Koreas, Lõuna-Gyeongsangi provintsi keskus.
2010. aastal liideti Changwoniga Jinhae ja Masani linn.
2015. aastal oli see rahvaarvult Lõuna-Korea üheksas linn.
pisi|vasakul|2010
Jussi Hakulinen
Jussi Pekka Hakulinen (21. detsember 1964 Pori – 9. august 2022 Pori) oli soome rokkmuusik (põhiliselt laulja), helilooja ja luuletaja.
Ta alustas tegevust rokkansamblites 1980. aastal. Ta oli 1981. aastal Poris asutatud rokkansambli Yö ("Öö") asutajaliige, kuid 1985. aastal tema suhted teiste ansambliliikmetega (eriti teise laulja Olli Lindholmiga) halvenesid ning edaspidi jätkas ta soolokarjääriga ning oli tegev muudes rokkansamblites (nt Kinsky).
Aastatel 2001–2011 esines Hakulinen uuesti mitmel korral koos Yö'ga, eriti aga 2019. aastal alustatud Yö Revisited-projekti koosseisus.
Hakulinen on Yö tuntumate lugude (Joutsenlaulu, Likaiset Legendat I, Särkynyt enkeli ja Rakkaus on lumivalkoinen) nii muusika kui ka sõnade autor. Eelkõige Joutsenlaulu ja Rakkaus on lumivalkoinen on peetud ka Soome rokilugude tippu kuuluvana.
Corry Brokken
Ta võitis Hollandit esindades 1957. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse lauluga "Net als toen" (autorid Guus Jansen ja Willy van Hemert).
Ta lõpetas oma lauljakarjääri 1976. aastal, et õppida õigusteadust. 1988. aastal sai temast kohtunik.
Kupee (keretüüp)
Kupee on auto keretüüp, millel on kinnine katus ja kaks ust ning üks või kaks istmerida. Erinevalt luukpärast on kupeeautol pagasiruum ja salong eraldatud kinnise vaheseinaga.
pisi| 1935 pisi| Ford 40A pisi| Packard 120 pisi| 1951 pisi| Volvo P1800S pisi| MB CLK 500
Ristikerkujärv
Ristikerkujärv (ka Ristijärv, Ristikiriku järv, Pusa järv) on järv Põlva maakonnas Kanepi vallas Abissaare külas. Veekogu pindala on 1,9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 663 m.
NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Neljas Valitsus
NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Neljas Valitsus (vene Четвертое управление КГБ CCCP) oli NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee transpordi- ja sideliinide julgeoleku tagamise ja järelevalve struktuuriüksus aastatel 1953–1960 ja 1981–1991.
NSV Liidu MN ja asuva RJK Neljas Valitsus moodustati esmakordselt 1953. aastal ning tegeles julgeoleku tagamisega transpordil, likvideeriti RJK reorganiseerimise käigus 5. veebruaril 1960.
1967. aasta 25. juulist kuni 1973. aasta septembrini täitis transpordijulgeoleku tagamise ülesandeid Teise Peavalitsuse 12. osakond ja 1973. aasta septembrist kuni 1981. aasta septembrini Teise PV T Valitsus.
Hongseongi maakond
Hongseongi maakond (ka Hongsŏngi maakond; Lõuna-Korea omaladinas Hongseong-gun, korea kirjas 홍성군, hani kirjas 洪城郡) on maakond Lõuna-Koreas, Lõuna-Chungcheongi provintsi keskus.
NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Neljas Valitsus
NSV Liidu RJK Neljas Valitsus taasmoodustati iseseisva struktuuriüksusena 1981. aasta 10. septembril, NSV Liidu RJK käskkirja nr 00170 alusel Teise Peavalitsus "Т valitsuse" eraldamise teel Teise PV koosseisust.
Neljanda Valitsuse (osakonna ja liini) ülesandeks olid:
Ajalugu
Nõukogude Liidu transpordijulgeolekuasutuste varasemad nimetused: