cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Protsess (Kafka)
Kohturuum (esimene ülekuulamine)
Josef otsustab lõpuks siiski kohtusse kohale ilmuda, pärast seda, kui talle töö juurde helistatakse. Panga asedirektor oli K. enda juurde sööma kutsunud, aga K. pidi kutsest loobuma. Pärast saadud kõnet jäi K. telefoni juurde seisma, samal ajal kui panga ad. rääkis, ja selleks, et endale vabandust leida, ütles K., et talle unustati täpsustada kellaaega. Asedirektor pakkus talle lahkesti, et K. võib neile tagasi helistada, aga K. loobus sellest ning tema vabandus muutus veelgi mannetumaks. Kohus asus küllaltki kõrvalises linnajaos ja K-le üllatuseks kõige ülemisel korrusel. Ta oli otsimisele kulutanud päris palju aega, sest selleks, et vältida ütlemist, et otsib kohust, ütles ta hoopis, et otsib meistrit (käsitöölist*), keda ta siiski ei leidnud. Lõpuks jõudis ta ühte ruumi, kus oli väga palju rahvast ja kogu inimsumma keskel oli naine, kes K. järel ukse sulges ja ütles, et teda oodatakse. Kohturuumi astudes nägi K., et ametnikud jaguneksid justkui kahte leeri, aga see oli vaid pettekujutelm. (Ametniku tundis ära ühe teistsuguse nööbi järgi. Spetsiifiline*) K. polnud mitte midagi ette valmistanud ja otsustas rääkida nii, nagu asi talle tundus. Kohtunikuks oli nooremapoolne mees, kelles K. autoriteeti ei näinud. Kõigele lisaks tegi K. nalja kohtuniku raamatu üle ja see võttis kohtuniku kohmetuma. K-le aplodeeriti (üks pool) ja sellest sai mees innustust. Ta hakkas veelgi vaimustunumalt rääkima ja tegi kohut küllaltki maha. Kogu selle tegevuse käigus astus kohturuumi seesama naine, keda K. oli enne eesruumis näinud. Tema tulek häiris pisut K-d, veidi aega hiljem nägi K. kuidas üks mees selle sama naise kinni võttis. Naine karjatas ja K. tahtis naist päästma minna. Ta lahkus oma kohalt kuid ametnikud püüdsid teda takistada. Alles nüüd mõistis K., et kohtus pole mingeid pooli, vaid, et kõik ametnikud on tema vastu ja kogu see aplodeerimine oli vaid petteks. K lahkus kohtust ja talle öeldi, et ta oli just oma parima võimaluse käest lasknud.
Kohturuum (tühi kohturuum)
Järgmisel korral läheb Josef uuesti kohtusse, lootuses asja parandada, aga mitte kedagi peale naise seal ei olnud. Naine püüdis K-le seletada, kuidas asjad kohtus käivad ja ka seda, et K oli oma parima võimaluse käest lasknud. K. meeldis naisele ja viimane seletas talle, kes oli olnud see mees, kelle käest K. teda päästa püüdis. Tegemist oli õpilasega, kellest hiljem võis saada tähtis ametnik, seetõttu ei võinud naise mees õpilasele mitte midagi halvustavat öelda. Naise mees oli kuller, keda just õigel hetkel minema saadeti, et naine õpilase juurde toimetada, kui meest pole. K. ja naine läksid kohtusaali, mis oli tühi ja kus oli paar raamatut. Josef vaatas neid ja nägi halvustatavaid pilte. Õpilane ilmus kohtusaali ja kuigi K. tahtis naisega rohkem aega veeta, võttis punapea naise turjale ja jooksis temaga minema, kuhugi ülemisele korrusele. Äraminekul naine lehvitas naerdes K-le. K. jäi koridori seisma ega saanud aru, kuhu naine viidi. Ta ei suutnud uskuda, et kohtuametnike ruumid asuvad pööningul, aga lähemale astudes ta just seda nägigi. Josef tundis ennast kohtunikest parema olevat, sest samal ajal, kui nemad pidid pööningukambrites läppunud õhus ja väikestes tubades aega veetma, oli temal oma suur ruum pangas. Seal samas koridoris kohtus ta kohtuteenriga, kelle naist ta just oli näinud minema viidavat. Kohtuteenri kannul, kes lubas talle ametnike ruume näidata, liikus K. mööda kitsukest koridori, kus pinkidel istusid mehed, kes paistsid justkui rusutud. Ta rääkis ühega neist, kes esmapilgul ei suutnudki talle midagi vastata, vaid vaatas talle otsa. Kohtuteener lahkus ja K-l hakkas lämbest õhust paha ja ta ei suutnud kuidagi välja saada. Ühel uksel oli viisakas riietuses mees ja naine, kes teda ruumidest välja aitasid. Tema tervis ei olnud mitte kunagi varem selliseid trikke teinud, kuid nüüd otsustas K. kindlalt oma pühapäevi paremini veeta, kui mööda kohtumaja ringi käies.
Preili Bürstneri sõber
Preili Brüstner oli justkui K-d vältima hakanud. K. kirjutas talle kirja, millele ta vastust ei saanud. Josef polnud preili Brüstnerit juba pikemat aega näinud ja nüüd, kui ta hommikul ärkas, nägi ta preili Montagi oma asjadega preili tuppa kolimas. K. kahtlustas otsekohe, et preili tegi seda selleks, et K. temaga rääkida ei saaks. Pärast kolimist ütles teenija, et Montag sooviks K-ga rääkida. K. oli nõus ja läks kööki, et temaga kokku saada. Montag ütles, et preili Brüstner ei näe tema ja K. kokkusaamisel mitte mingisugust mõtet ja see, mis varem toimus, oli tühiasi. Kapten Lanz sai Montagiga hästi läbi ja kui kapten kööki tuli, käitus mees naisega väga elegantselt. K. lahkus köögist, aga ei suutnud preili uksest niisama mööda kõndida ja piilus sisse pärast seda, kui tema koputamine mingeid tulemusi ei andnud. Kahjuks nägid preili Montag ja kapten seda pealt ja K. kohmetus, mille tulemusena kiiruga oma tuppa tagasi läks.
Piitsutaja
Mõni päev hiljem, kui K. tööl oli ja mööda koridori liikus, kuulis ta meeste halamist toast, mis pidi olema ainult kolikamber. Ta avas ukse ja oma üllatuseks nägi ametnikke, kes arreteerimisel olid tema pealt kasu lõigata üritanud. Peale nende oli seal ka kasvult suurem mees, kes hoidis käes piitsa. Ta kamandas mehi lahti riietuma, et neid karistada. Ametnikud palusid K. abi ja tahtsid teada, miks K. nende peale kaebas, sest see, mida nemad tegid, oli väga tavaline ja nii tehtigi. K. püüdis piitsutajale raha pakkuda, aga too keeldus. Josef ei osanudki varem arvata, et neid mehi tema pärast karistatakse, aga nii see oli. Ühte meest ootas ees edutamine, mille kahjuks K. untsu keeras. Piitsutaja hakkas järeleandmatult mehi lööma ega näidanud pisimatki halastuse märki. K. ei suutnud seda taluda ja lõi ukse kinni. Karjed lakkasid, kuid keegi oli majas ka peale Josefi ja ta pidas nendega väiksemat sorti dialoogi, mille järel lahkus. Järgmisel päeval tagasi tulles avas ta ukse jälle ja kõik oli täpselt sama moodi nagu eelmisel päeval. Ta otsustas see kord jääda kauemaks tööle ja väiksemad ametnikudki ei julgenud lahkuda enne kui tema.
K. onu ja Leni
Onu külastas Josefit harva ja kui ta seda tegi, siis ainult äriasjus. Siiski paisis onu olevat väga häiritud sellest, et K. oli kohtu alla pandud ja tahtis teda tutvustada oma sõbrale, kelle sõber töötas kohtus. K. käitumine ja see, et K. võttis kogu protsessi poolnaljana, häiris onu ja ta püüdis K-le selgeks teha, et kaalul ei ole mitte ainult tema enda au, vaid terve perekonna au. Advokaadi juures oli K. pigem kõrvalehoidja ega sekkunud juttu, vaid esimesel võimalusel läks ta Leni juurde, kes näitas tema suhtes tõsist huvi üles (nagu hiljem selgub, meeldisid talle süüdistatavad*) Nad oli temaga kahekesi toas, kus K. nägi esimest korda kohtutäiturist maalitud pilti (tehtud Titorelli poolt.) Sellel pildil paistis alama astme kohtunik palju suurem ja mõjuvõimsam kui ta tegelikult oli. Onu oli nördinud, et K. ei võtnud asja tõsiselt ja oli lasknud käest suurepärase võimaluse oma olukorda parandada. Huld oli ikkagi nõus hakkama K. advokaadiks, kuigi ta tervis oli väga halb ja Leni pidi tema eest hoolitsema. K. hakkas tihti advokaadi juures käima, sest siis sai ta Leniga kokku. Siiski ei olnud kogu protsessi juures märgata mingit progressi.
Advokaat, kaupmees, maalija
Protsessiga seonduvad edusammud ei rahulda K-d. Töö juures püüab asedirektor K. jalgealust igal moel õõnestada(võtab K. kliendid endale) ja K laseb tal seda teha, sest tema enda mõtted on pidevalt protsessi juures. Siiski vabrikant, kes on Josefi klient soovitab K-l kohtuda Titorelliga, kes oli kohtumaalija, sest temast võiks protsessi juures suurt kasu olla. K. suundub Titorelli juurde(elab teisel pool linna, linnaosa väga vaene, titorelli elab viimasel korrusel, pööningul), kellel küll puuduvad ametlikud tutvused, kuid kes mõistab seda, kuidas kohus töötab paremini kui enamus ja on valmis ka K-d valgustama. Tema kohaselt on kolm taktikat: tõeline õigeksmõistmine, näiline õigeksmõistmine ja venitamine.
Block ja advokaadi vallandamine
K. otsustab protsessi käigu enda kätesse võtta ja suundub otsustavalt advokaadi juurde, et talle teatada, et tema teeneid enam ei vajata.(Põhiliselt sellepärast, et advokaat pole tema protsessi heaks midagi teinud, isegi esimest avaldust pole sisse antud). Enne advokaadi nägemist räägib ta kaupmees Blockiga, kelle jaoks advokaat samuti töötab, aga kelle protsess on kestnud juba viis aastat. Kuigi advokaat keelas tal teiste nurgaadvokaatide võtmise, on kaupmehel siiski neid 5 ja ta plaanib neid veel lisaks võtta. Block elab suurema osa oma ajast advokaadi juures (elamistingimused nagu koeral), et olla igal ajal advokaat Huldile kättesaadav. Kõige rohkem võimu omab tema üle just see advokaat ja tema ees on kaupmees nõus ka põlvitama. K-l hakkab advokaadi korraldatud etteastest lihtsalt paha ja ta lahkub kiiresti majast. Advokaat üritas selle etteastega K-d mõjutada, et ta ei lõpetaks temaga suhteid. K. saab lisks teada, et tema armastatud Lenile meeldivad kõik süüalused ning see tekitab Josef K-s vastuolu. (lõpetamata peatükk*)
Linnulaht
Linnulaht (ka Väikelaht) on järv Saaremaal Saaremaa vallas Kuressaare linna läänepiiril.
Linnulahte suubuvad mõned kraavid ja esineb põhjaallikaid, väljavool toimub kraavi kaudu Suurlahte.
Linnulahe linnustiku kaitseks on loodud Linnulahe kaitseala.
Schönteicheni vald
Schönteichen oli vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis.
2019. aastal liideti ta Kamenzi linnaga.
Vallaosad
Biehla, Brauna, Cunnersdorf, Hausdorf, Liebenau, Petershain, Rohrbach, Schönbach ja Schwosdorf.
Perila–Jäneda tee
Perila–Jäneda tee (tee number 11125) on kõrvalmaantee Raasiku, Anija, Järva ja Tapa valdades. Tee pikkuseks on 35,0 km.
Tee saab alguse Aruvalla–Jägala tee kaheteistkümnendal kilomeetril Perila külas. Tee läbib Perila, Härma, Kiviloo, Lükati, Rooküla, Uuearu, Rasivere, Vetla, Mägede, Lehtmetsa, Kõrveküla ja Jäneda küla. Tee lõpeb Jägala–Käravete maantee neljakümne kolmandal kilomeetril Jäneda külas. Tee ületab 2 silda (Kiviloo sild üle Jõelähtme jõe tee kuuendal kilomeetril, Vetla sild üle Jägala jõe tee kahekümnendal kilomeetril) ja 30 truupi. Teele jääb 12 bussipeatust: Liivaaugu, Puidutööstus, Kiviloo, Lükati, Rooküla, Uuearu, Soootsa, Paluküla, Vetla, Kreo, Lehtmetsa risti, Jäneda-Veski.
Teega ristub kolmandal kilomeetril Perila tee, üheteistkümnendal kilomeetril Kose–Jägala maantee, kaheteistkümnendal kilomeetril Alavere tee ja Alavere ring, kahekümnendal kilomeetril Paunküla–Vetla tee, kahekümne üheksandal kilomeetril Kaalepi–Lehtmetsa tee, kolmekümne viiendal Jäneda–Kalijärve tee.
Tee on kuni Kose–Jägala maanteeni põlevkivituhkbetoonkattega, edasi kuni Harju maakonna piirini mustkattega, jätkub pinnatud kruusatee. Tee viimane kilomeeter on mustkattega. Tee klass on V, välja arvatud tee viimane kilomeeter, mis on klassita. Liiklussagedus on kuni Kose–Jägala maanteeni 500-1000 autot ööpäevas, edasi kuni Paunküla–Vetla teeni 200-500 autot ööpäevas, edasi kuni Harju maakonna piirini 500-1000 autot ööpäevas ja tee lõpuni 200-500 autot ööpäevas. Kiiruspiiranguid teel ei ole. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Kaksikioon
pisi|350px|Kaksikiion Kaksikioon ehk tsvitterioon on neutraalne hübriidioon, mis sisaldab katiooni ja aniooni ning moodustab molekuli.
Lamblioos
pisi|[[Giardia lamblia]] Lamblioos ehk giardiaas (rahvapäraselt maksalutikad; ladina keeles lambliosis, giardiasis) on sooleinfektsioon, mida põhjustab viburloom Giardia lamblia.
SIG Sauer
Sig Sauer on tulirelvi valmistav Šveitsi päritolu ettevõte.
Lamblioos
Haigus võib kulgeda sümptomiteta või põhjustada kõhulahtisust, kõhu tursumist, valusid ülakõhus ja kõhnumist.
SIG Sauer
Sig Saueri asutasid 1853. aastal Friedrich Peyer, Heinrich Moser ja Conrad Neher Šveitsi Vagunitehase juures. 1857. aastal muudeti Šveitsi armee jaoks tulirelvi täisvõimsusel tootva ettevõtte nimi SIG-iks (Schweizerische Industrie-Gesellschaft).
Lamblioos
Haiguse teke
Nakatutakse mustuse ja saastunud toiduainete kaudu lambliatsüstide sissesöömisel, mõnikord ka joogiveega.
SIG Sauer
Kuni 1. oktoobrini 2007 kasutas ettevõte oma toodangul kaubamärki SIGARMS, pärast seda kaubamärki SIG SAUER®.
Schwepnitzi vald
Schwepnitz on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis.
SIG Sauer
Sig Saueri toodang
1970. aastatel SIG laienes ning omandas tehased Hämmerli Target Arms Šveitsis Lenzburgis ja J.P. Sauer & Sohn Saksamaal Eckernfördis.
Schwepnitzi vald
Kuni 2008. aastani kuulus vald Kamenzi kreisi.
SIG Sauer
Sig Saueri toodang
1985 laienes kompanii USA-sse, luues tütarfirma SIGARMS®, Inc, mis asus algselt Virginia osariigis Tyson's Corneris, pärast laienemist Virginias Herndonis ja lõpuks New Hampshire'i osariigis Exeteris.
Pärast Ameerika turule laienemist töötati välja uued mudelid:
2009 lõpetati mudelite 226 ja 229 modifikatsioonide täiustamine ning turule toodi mudelid SIG P226 E2 ja SIG P229 E2.
pisi| [[SIG Sauer XM17/XM18]]
Subacz
Subacz on mitme koha poolakeelne nimi:
EE
Tähekombinatsioon EE võib tähistada järgmist:
Nõmjala
Nõmjala on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Laimjala valda ja kandis nime Nõmme.
Fosfolipiidid
pisi|Fosfolipiidi struktuur Fosfolipiidid on fosfaatrühma sisaldavad amfifiilsed lipiidid.
Fosfolipiidid koosnevad tavaliselt hüdrofiilsest peast ja hüdrofoobsetest sabadest. Hüdrofiilne "peaosa" omab fosfaatrühma tõttu laengut, sabad aga mitte.
Fosfolipiidid moodustavad vägagi elastseid lipiidseid kaksikkihte, millest koosnevad rakkude sfäärilised membraanid, mis võimaldab hoida eraldi raku sisemist ja välimist keskkonda, lubades vabalt läbida väiksema läbimõõduga mittepolaarseid gaasi molekule, nagu näiteks hapniku ja süsihappegaasi molekule.
Esimene bioloogilises koes tuvastatud fosfolipiid oli letsitiin.
Kitsetorn
Kitsetorn on torn Harjuvärava ja Kiek in de Köki vahelisel Tallinna linnamüüri lõigul. Rüütli tänava käänus asetsenud torn rajati tõenäoliselt juba 14. sajandi keskel.
Konsu järv
Konsu järv jaguneb kaheks osaks: Ees- ja Keskjärveks. Ees- ja Keskjärve eraldab järve keskel läänest järve ulatuv poolsaar (Räbina tõrs). Lõuna pool asub Peenjärv, mida Konsu järvega ühendab 100 m pikkune kanal.
Kitsetorn
Torni ehituslugu on komplitseeritud, kuivõrd andmeid selle kohta on säilinud fragmentaarselt. Torn on ilmselt nime saanud (tzegen thorn) läheduses olnud kitselauda järgi. Tornil oli neli korrust. Pärast Kiek in de Köki rajamist Kitsetorni tähtsus vähenes.
Konsu järv
Järv on 141,2 ha suurune ja asub 41 m kõrgusel merepinnast. Suurim sügavus on 10,2 m, mis asub Keskjärves.
Kitsetorn
Liivi sõdade ajal Tallinna piiramisel 1577. aastal sai torn kannatada ning pärast sõdu torni arvatavasti ei taastatud. Sellel kohal on 1673. aastal mainitud "varisenud torni". Torni on 1728. aastal nimetatud lihtsalt "nelinurkseks torniks", kuivõrd selle põhiplaan oli nelinurkne.
Osa torniga külgnenud müüre on lammutatud, osa torni ja Harju värava vahel olevat müüri uuendati 1845. aasta paiku. Torni ennast pole taastatud, kuid selle kehand on osaliselt säilinud naaberehitistes.
Loodusevaatlusi
"Loodusevaatlusi" on artiklikogumik, 1970. aastast Matsalu rahvuspargi välja antav aastaraamat, mis kajastab kaitsealadel tehtavaid teadusuuringuid ja seiret. 1978. aastani kandis nime "Loodusvaatlusi".
See sariväljaanne on ilmunud kord aastas, tavaliselt igal aastal kahes köites (vihus): esimeses teadusartiklid, teises rändevaatluste ülevaated. Kogumiku eestvedaja ja toimetaja oli Valdur Paakspuu, pärast tema surma on toimetaja Eve Mägi.
Lühendite loend
Siin on loetletud lühendeid; ladinakeelsed lühendid on ladinakeelsete lühendite loendis.
Spreetali vald
Spreetal (ülemsorbi keeles Sprjewiny Doł) on vald Saksamaal liidumaal Saksimaa Bautzeni kreisis.
Vallaosad
Burg (Bórk), Burghammer (Bórkhamor), Burgneudorf (Nowa Wjes), Neustadt (Nowe Město), Spreetal (Sprjewiny Doł), Spreewitz (Šprjejcy) ja Zerre (Drětwja).
Senasis Subačius
Senasis Subačius ('vana Subačius',poola keeles Subocz) on alev Leedus Kupiškise rajoonis Subačiuse vallas. Alev asub Viešinta jõe kaldal. Vaatamisväärsuseks on aastal 1884 valminud katoliku kirik.
Aastal 1582 mainiti asulat esimest korda kirjalikult, toona kandis see nime Subačius. Aastal 1590 ehitati sinna esimene kirik. XIX sajandil kerkis raudteejaama juurde uus samanimeline asula, mis muutus vanast olulisemaks pärast seda, kui alev aastal 1885 peaaegu täielikult maha põles.
Alevis on sündinud Leedu näitleja Povylas Gaidys.
Karl VI
thumb|Karl VI Karl VI (1. oktoober 1685 – 20. oktoober 1740) oli Saksa-Rooma keiser ja Austria Habsburgide valduste valitseja alates 1711 kuni surmani. Hispaania pärilussõja ajal oli ta Hispaania troonipretendent Carlos III nime all.
Karl VI isa oli Saksa-Rooma keiser Leopold I. Leopoldil oli 16 last kolme naisega, kellest kaks esimest surid noorelt. Karlil oli 4 vanemat venda ja 8 vanemat õde, lisaks 3 nooremat õde. Neist täiskasvanuks sai 2 poega ja 4 tütart. Kui isa 1705 suri, sai uueks keisriks Joseph I, kes samuti 1711 suri. Tütardel ei olnud tollal troonipärimisõigust, mistõttu Josephi tütarde asemel päris trooni Karl.
Kui 1700 suri Hispaania kuningas Carlos II ilma pärijata, kuulutas Karl end Hispaania kuningaks. See põhjustas Hispaania pärilussõja. Sõja ajal elas Karl alates 1706 Hispaanias, kuid mitte pealinnas, vaid Barcelonas, ja võimu oli tal üksnes Kataloonia üle. Pärast keisriks saamist pidi Karl kolima Viini, mistõttu ta ei saanud enam Hispaaniat kontrollida ja kaotas selle järgmisel aastal. Ta pidi loobuma kõigist õigustest Hispaania troonile, kuid see-eest sai endale kõik Hispaania valdused Itaalias: Napoli kuningriigi, Milano hertsogiriigi ja Sitsiilia, samuti Madalmaad.
Karl VI oli üks esimesi valgustatud monarhe. Tema ajal ehitati Viini mitu kuulsat hoonet, sealhulgas toretsevaid barokk-kirikuid. Ta võttis 1713 vastu pragmaatilise sanktsiooni, mis andis pärimisõiguse ka naissoost järeltulijatele. Lõpuks polnudki tal meessoost pärijaid ja tema valdused päris tema tütar Maria Theresia.
Karl VI suri pärast mürgise seenekastme söömist. Arvatavasti oli tegu õnnetusega.
Johannes Letzmann
pisi|Johannes Letzmann
Johannes Peter Letzmann (7/19. juuli 1885 Cēsis – 21. mai 1971 Langeoog) oli baltisaksa päritolu Eesti meteoroloog ja keeristormiuurija.
Elukäik
Letzmann õppis aastatel 1906–1913 Tartu ülikoolis Boriss Sreznevski käe all meteoroloogiat. Doktoritöö kaitses ta 1924. aastal Helsingi ülikoolis.
Aastatel 1913–1939 oli ta Tartu ülikooli teenistuses, algul meteoroloogiaobservatooriumi assistendina ja 1919. aastast eradotsendina. 1928. aastal tegi Letzmann uurimistööd Alfred Wegeneri juures Grazi ülikoolis ja 1933. aastal samas viimase venna Kurt Wegeneri juures. Enne emigreerumist jõudis ta Tartu ülikoolis lugeda veerandsada eri nimetusega ainet.
Maailmasõja alguses töötas ta lühikest aega Poseni ülikoolis ning 1940. aastast dotsendina Grazi ülikooli atmosfäärikeeriste uurimiskeskuses, kus tema uurimistööd rahastati 1947. aastani.
Ta elas Austrias 1962. aastani ja sestpeale kuni surmani Langeoogi saarel asunud baltisakslaste vanadekodus.
Teadustöö
Keeristormidega tegelema innustas Letzmanni 1918. aastal lühikest aega Tartus töötanud Alfred Wegener. 1930. aastatel oli Letzmann tähtsamaid keeristormiuurijaid. Ta arendas atmosfäärikeerise õhuvoolude liikumise teooriat, uuris varasemaid keeristorme ja tormikahjustusi ning tegi sellel alal ka laborikatseid. 1937. aastal koostas ta koos sakslase Harald Koschmiederiga rahvusvahelise meteoroloogiaorganisatsiooni keeristormiuurimise juhendi. Maailmasõdade vahel ilmus Letzmannil tuntud teadusajakirjades üle 20 keeristorme käsitleva artikli. Ta kirjeldas esimesena ka trombide Balti tee ehk enamiku kohalike keeristormide liikumistee Lätist või Lõuna-Eestist põhja või edelast kirdese.
Giardia
Giardia on perekond protiste, mille liigid on loomade seedeelundite parasiidid.
Paju-Kurdla
Paju-Kurdla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Laimjala valda.
Leo Leesment
pisi|Leo Leesment Leo-Johann Leesment (4. aprill (vkj)/ 17. aprill 1902 Riia – 16. jaanuar 1986 Tartu) oli eesti õigusteadlane.
Elukäik
Leesment oli aastatel 1918–1920 Vabadussõjas ja aastatel 1920–1921 Tallinna Merekindluste ohvitser Aegnal.
1921. aastal astus ta vabakuulajana Tartu Ülikooli. Lõpetanud järgmisel aastal eksternina Hugo Treffneri Gümnaasiumi, sai tast õigusteaduskonna üliõpilane. Aastal 1926 sai õigusteaduse magistriks ja aastal 1931 doktoriks. Aastatel 1925–1932 oli ta Tartu ülikooli teaduslik stipendiaat kodumaal, Austrias ja Prantsusmaal.
1928. aastal sai ta Tartu Ülikooli õppejõuks, 1934. aastal Eestimaa õiguse eradotsendiks ning 1935. aastal tsiviilõiguse dotsendiks ja 1938. aastal erakorraliseks professoriks. 1934. aastal oli ta Tartu Konstantin Pätsi Riigivanemaks valimise komitee juhatuse liige. 1941. aastal oli ta Tartu Kultuuri- ja Kunstikaitse Komisjoni esimees.
Teise maailmasõja ajal sai ta kriminaalõiguse professoriks, kuid kaotas koha sõja lõppedes. 1950. aastal pidi ta loobuma ka dotsendikohast. Seoses võimude kavaga kõrvaldada rahvuslik haritlaskond, arreteeriti Leesment 1951. aasta aprillis ja 1956. aasta juunini oli ta Irkutski oblastis Tšunski rajoonis vangilaagris.
Vabanemise järel sai ta ülikoolis vanemlaborandi koha ja õppeülesandena juhendas esimese kursuse üliõpilasi, kuni surmani oli selles staatuses TRÜ riigi- ja õiguse ajaloo ja -teooria kateedris ning 1957. aastast töötas ülikooli raamatukogus. Järgmisel aastal sai Leesment vastavatud käsikirjade ja haruldaste raamatute osakonna juhatajaks, selles ametis oli ta 1965. aastani. Alates 1977. aastast oli Leo Leesment õigusajaloo dotsent.
Isiklikku
Tema isa oli advokaat ja Pärnu esimene eestlasest linnapea Jaan Leesment, lell Hans Leesment oli meditsiiniteenistuse kindralmajor ja arst.
Emapoolne vanaisa oli rootslasest laevakapten ja Pärnu sadama loots, karjääri lõpus Pärnus sadamapuksiiri kapten Olof Olsson (1835–1921).
Tema õemees oli advokaat ja Pärnu seitsmes eestlasest linnapea Arthur Peetre.
Tema hõimlane on ka rahvaluuleteadlane Oskar Loorits.
Leo Leesmendil oli abikaasa Elfriede Leesmendiga (sündinud Pastel; 2. august 1903 – 4. märts 1984) poeg Toomas Leesment (7. juuli 1933 – 12. veebruar 2015) ja tütar Lilja Vestre (sündinud Leesment; 1. detsember 1935 – 18. märts 2018).
Iirimaa riigipeade loend
Iirimaa riigipeade loend loetleb Iirimaa riigipäid alates iseseisvuse väljakuulutamisest 1919. aastal.
Kooru järv
Kooru järv (ka Suur Kaanda järv) on järv Põhja-Saaremaal Saaremaa vallas Ninase poolsaarel.
Kooru järv on 83,3 ha pindalaga madal järv, mille suurim sügavus on 1,2 m. Kõrgus merepinnast on umbes 3 meetrit, millest võib järeldada, et järv on alles hiljuti merest eraldunud.
Aleksandra Link
Aleksandra Link (kuni 1936 Aleksandra Sprantzmann, 8/20. november 1899 Iisaku vald, Virumaa – 28. oktoober 1977 California) oli eesti füüsik.
1937. aastal oli ta Tartu Ülikooli Teoreetilise ja Tehnilise Füüsika Laboratooriumi vanem assistent.
Steina vald
Steina on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Kamenzi kreisi.
Vallaosad
Weißbach, Niedersteina ja Obersteina.
Kuritöö ja karistus
"Kuritöö ja karistus" on vene kirjaniku Fjodor Dostojevski psühholoogiline romaan. Raamatuna ilmus 1866. aastal.
Dostojevski alustas romaani kirjutamist 1865. aasta suvel. Mängusõltuvuse tõttu oli kirjanik raskes rahalises olukorras. Äsja oli surnud ta vend Mihhail ning lisaks oli Dostojevski laenuandjatele võlgu suure summa raha. Olukorra lahendamiseks kirjutas Dostojevski kirjastaja Katkoviga alla lepingu, mis pidi ta võlad pärast romaani ilmumist tasuma.
Dostojevski tahtis raamatus lahata alkoholisõltuvust ja kuritöö psühholoogilisi tagajärgi ning need saidki romaani peamisteks joonteks.
"Kuritöö ja karistus" on koos epiloogiga jaotatud kuude ossa. On märgatud, et raamatus on omapärane sümmeetria: kolm esimest osa jutustavad kuritööst ja kolm viimast karistusest. Lisaks on peategelaste nimedel vene originaaltekstis n-ö topelttähendus. Näiteks tähendab Raskolnikov (raskol) vene keeles lõhestatust, Razumihhin (razum) mõistlikkust ja Lužin (luža) lompi.
Eesti keelde tõlkis romaani A. H. Tammsaare 1923. aastal, aga see ilmus alles 1929. aastal. Raamatul oli Tammsaare loomingule suur mõju.
Rannaküla (Laimjala)
Rannaküla ehk Ranna küla asus Saaremaal Laimjala vallas.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformiga ühendati Rannaküla Saarekülaga.
Insektitsiid
Insektitsiid ehk mikroorganismide või taimede endi toodetud looduslikud tõrjevahendid. Neid nimetatakse biotõrjevahenditeks, sest tegemist on bioloogilisel teel saadud või toodetud ainetega.
Insektitsiidi näiteks on Tartu keemikute poolt orgaanilisel peensünteesil saadud feromoonpreparaadid, mida võib ka biotõrjevahendite sekka paigutada.
Sellised bioloogilised tõrjevahendid toimivad väga spetsiifiliselt, mõjudes vaid kindlale kahjurile ja nad on (bio)degradeerivad ning seetõttu ei kogune keskkonnas; tavaliselt ei kujune putukatel nende vastu resistentsust. Võrreldes aga keemiliste insektitsiididega on nad suhteliselt nõrgad, neid on keerulisem toota, mis tõstab nende hinda ja biotõrjevahendite kasutusvõimalused on piiratud nende toimemehhanismi tõttu.
Helene Liidemaa
Helene Liidemaa (kuni 1935 Helene Liedemann, 19. veebruar/3. märts 1899 Hrenovoje, Voroneži kubermang – 21. august 1996 Tartu) oli eesti meteoroloog ja geofüüsik.
Liidemaa töötas aastatel 1919–1927 Tartu Ülikooli Meteoroloogia Observatooriumis vaatlejana, 1927–1940 teadusametnikuna, 1941–1944 oli teadur. Aastatel 1940–1941 ja 1944–1947 oli ta ülikooli geofüüsikakateedri assistent ja vanemõpetaja, 1947–1954 Füüsika, Matemaatika ja Mehaanika Instituudi (hiljem FAI) vanemteadur ning füüsika ja geofüüsika sektori juhataja, 1954–1967 uuesti ülikoolis füüsikakateedri dotsent. Ülikoolis töötas Liidemaa kuni 1971. aastani.
Ta on koostanud uurimusi soojusbilansi, öökülmade ja Eesti kliima alal. Ülikoolis õpetas meteoroloogiat, klimatoloogiat, hüdroloogiat, osales õpiku "Üld- ja agrometeoroloogia" kirjutamisel (ilmus 1964).
Artur Terras
Artur Martin Terras (18. veebruar 1901 Perjatsi, Vaivara vald, Virumaa – 26. november 1963 Stockholm, Rootsi) oli Eesti advokaat ja poliitik.
Ta lõpetas aastal 1919 Narvas gümnaasiumi. Ta võttis osa Vabadussõjast. Ta lõpetas aastal 1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta oli aastatel 1927–1934 vandeadvokaat A. Jürmanni abi, aastast 1934 oli ta vandeadvokaat Tallinnas.
Pärast juuniküüditamist 1941 tegutses metsavennana Vihasoo metsades. Suvel 1941 oli ta Põhja-Eesti Omakaitse ülem.
Artur Terras oli Tallinna linnapea (24.–29. august 1941), ülemlinnapea (29. august – 6. detsember 1941) ja 1. linnapea (6. detsember 1941 – september 1944).
Septembris 1944 põgenes A. Terras Rootsi. Hiljem kuulus ta Otto Tiefi valitsuse koosseisu.
Isiklikku
Tema vend oli riigisekretär Karl Terras.
Crostwitz
Crostwitz (ülemsorbi keeles Chrósćicy) on asula Saksamaal Saksimaa Bautzeni kreisis Crostwitzi vallas.
Asula on esmamainitud 1225. aastal.
Seal elab 590 inimest (2010). Enamik elanikkonnast räägib emakeelena sorbi keelt ja on katoliku usku.
Prantsusmaa kuningas
Prantsusmaa kuningas (prantsuse keeles roi; sama sõna tähendab prantsuse keeles ka tamme) oli Prantsusmaa valitseja aastail 843–1792, 1814–1815 ja 1815–1848. pisi|Prantsusmaa Õigupoolest pole päris selge, millal Prantsuse kuningriik alguse sai, kuid üpris loogiline oleks selle algust lugeda Lääne-Frangi riigi loomise algusest. Sageli peetakse Prantsuse kuningriigi asutavaks sündmuseks Frangi riigi loomist Chlodovechi poolt 486. aastal või ka Hugues Capet' saamist kuningaks 987. aastal pärast Karolingide väljasuremist. Samas ei saa Frangi riiki üheselt pidada Prantsusmaa eelkäijaks, sest germaani rahvaste hulka kuuluvad frangid rajasid oma riigi Kirde-Prantsusmaale ning prantsuse rahvas kui selline tekkis alles sajandeid hiljem. Aasta 843 tundub kõige loogilisem seetõttu, et siis tekkinud Lääne-Frangi riik hõlmas umbkaudu hilisema Prantsusmaa piire ning sealseks pealinnaks sai Pariis.
Pahavalla
Pahavalla on Saaremaal Saaremaa vallas asuv küla.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Laimjala valda.
Pahavallale lähimad külad on põhjas Jõe ja Ridala ning lõunas Paju-Kurdla ja Mustla. Muudest lähedastest paikadest jääb põhja Kuke ja kirdesse Ihumetsa.
Kohanime esmamainimise aeg pole selge. Küla Pahawald mainiti 1645 ja 1738. 1798. aastast pärineb nimekuju Pahhewel. Küla asus Pöide kihelkonnas ja kuulus Kingli mõisale. On võimalik, et ka 1434 mainitud Pawedall on Pahavalla.
Ridala (Saaremaa)
Ridala küla asub Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Pahavalla
Külas sündis Arnold Rüütel.
Ridala (Saaremaa)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Laimjala valda.
Pahavalla
Külanimi on tekkinud sõnadest "paha" ja vald.
Ridala (Saaremaa)
1977. aastal liideti Ridala külaga Ihumetsa.
Vallakohus
Vallakohus (saksa Gemeindegericht) oli seisuslik madalama astme talurahvakohus Venemaa keisririigi Eestimaa kubermangus ja Liivimaa kubermangus ning hiljem eestkoste- ja hoolekandeasutus Eesti Vabariigis.
Esimesed vallakohtud lõid 18. sajandi lõpul valgustusajastust mõjutatud baltisaksa aadlikud. Tõenäoliselt asutas esimese vallakohtu 1750. aastal krahv Carl Johann Mellin Tuhala mõisas. Hiljem loodi vallakohtuid eraalgatuslikult veel mitmes mõisas (Vigala (1789), Ääsmäe (1790)). Toonane vallakohus koosnes mõisniku kinnitatud talupoegadest kohtunikest, kes lahendasid väiksemaid talupoegade omavahelisi tüliküsimusi. Vallakohtunikud kinnitas ametisse mõisaomanik, samuti kinnitas ta nende poolt langetatud kohtuotsused, teostades nii tänu rüütlimõisa omandiõigusele patrimoniaalkohtupidamist. Aadlikest mõisaomanike patrimoniaalkohtupidamise tsiviil-ja kriminaalkohtuvõim hõlmas mitte ainult talupoegi, vaid ka mõisates elavaid sakslasi.
Eestimaa 1802. ja 1804. aasta talurahvaseadus
Ametlikuks institutsiooniks muutus talurahvakohus 1802. ja 1804. aasta talurahvaregulatiividega. Siis kohustati mõisnikke vallakohut looma igas mõisas. Suurema rahvaarvuga mõisates (üle 500 meeshinge) oli lubatud asutada ka mitu vallakohtut, samuti võisid väiksemad mõisad (enamasti kirikumõisad) koos naabermõisaga moodustada ühise vallakohtu. Mõisnik kinnitas eesistuja ja 2–4 kaasistujat. Vallakohus pidi koosnema eesistujast, kes nimetati mõisniku poolt, ning 2—4 kaasistujast, sõltuvalt vastava piirkonna talurahva arvust. Kaasistujad pidi valitama taluperemeeste hulgast ja nende poolt, kusjuures võidi valida ka peremehe poega, kui ta polnud sulane. Ametisse võisid kaasistujad pääseda ainult mõisniku heakskiitmisel. Kohus tuli kokku kord kuus mõisniku teadmisel ja peale selle igakord, kui mõisnik või tema asetäitja seda nõudis. Kohtuniku amet oli eluaegne, ei pidanud ta oma ametit väärikalt, võis mõisahärra tema ametist kõrvaldada. Kohtunikud said mõisnikult teatud hüvituse oma töö eest ja kandsid ametimärki, mille mõisnik kindlaks määras.
Mandri-Eesti mõisates seati vallakohtud sisse hiljemalt 1804. aasta talurahvaseaduste jõul ja Saaremaal 1820. aasta Liivimaa talurahvaseaduste põhjal. Liivimaa 1804. aasta talurahvaseaduste kohaldamisel jäi erandiks vaid Saaremaa, kuhu Liivimaa 1804. a talurahvaseadus ei laienenud.
1804. aastal jõustunud Eestimaa talurahvaseadus laiendas vallakohtu pädevust Eestimaa kubermangus. Talupojad valisid vallakohtukandidaadid, kelle ametisse kinnitamine jäi mõisaomaniku pädevusse. Seadus sätestas korra, mille kohaselt pidi iga vallakohtusse pöörduda soovija omakaebuse eelnevalt mõisnikule esitama. Viimane otsustas, kas ta lahendas asja ise või lubas pöörduda vallakohtusse. Vallakohtu otsuse kinnitamine oli jällegi mõisaomaniku pädevuses.
Kohtumenetlust reguleeris Eestimaa kubermangus, 1804. aastal kehtestatud Eestimaa talurahva kohtuseadus (Eestima Tallorahwa Kohto-Seädus, ehk Walla-kohto Kässo-ramat).
1804. aasta Liivimaa talurahvaseadus andis seadusandliku aluse vallakohtute rajamisele Lõuna-Eestis. Seaduse kohaselt tuli vallakohtud asutada kõigis mõisates, sõltumata sellest, kas selle omanikuks oli riik, linn, kirik või eraisik. Teatud juhtudel oli lubatud ühendada väiksemate mõisate talupojad ühise vallakohtu piirkonda. Liivimaa kubermangu vallakohtu koosseisu kuulus kolm liiget: eesistuja ja kaks kaasistujat. Liikmete määramise kord erines Eestimaa kubermangus valitsenud korrast, sest seal nimetas mõisaomanik ühe liikme, peremehed teise ning sulased kolmanda. Kohtuotsuse kinnitamine kuulus mõisniku pädevusse.
Vallakohtu kompetentsi koondusid talupoegadesse puutuvad esmased õiguslikud, politseilised ja halduslikud funktsioonid. Vallakohtu ülesandeks tehti järelevalve talupoegade tegevuse üle: et nad õigeaegselt koormised mõisnikule maksaksid, korralikult talu peaks ja omavahel ei tülitseks. Vallakohtu ülesandeks oli lisaks talupoegade omavaheliste tülide lahendamisele ka talumajapidamiste reguleerimine: vallakohtu kohustuste hulka kuulus jälgimine, et teatud suurusega taludes oleks ettenähtud arv inimesi, et talukoha peremeheta jäämise korral säiliks talu varandus, et vabadikud suunataks maaharimisele, pandaks sulaseks või rakendataks mõisatööl. Vallakohtu kohustuste hulka kuulus vaeslaste vanematelt päritud vara hoolekanne ja eestkostjate määramine, nekrutite valik, järelevalve kümnise ja kohtumaksude laekumise, magasiaida ja vallalaeka üle. Vallakohus lahendas talupoegade omavahelisi nõudeid ja vaidlusi (varanduse-, päranduse-, võlaasjad) ning mõistis kohut talupoegade väiksemates süüasjades.
Eestimaa kubermangus ei saanud vallakohtu otsuseid edasi kaevata, Liivimaa kubermangus aga oli see võimalus üle 5 rubla väärtusega hagide puhul, siis asus küsimust arutama kihelkonnakohus.
Eestimaa 1816. aasta ja Liivimaa 1819. aasta talurahvaseadus
Eestimaal kaotati vallakohus 1816. aastal, nende kohtufunktsioonid läksid kihelkonnakohtutele ning politseilised ülesanded vallatalitajatele ja nende abidele. Eestimaal kihelkonnakoguduse kohtu eesistujaks pidi vastavalt seadusele olema Eestimaa rüütelkonna liikmest (rüütli)mõisaomanik. Liivimaal eksisteeris vallakohus aga ka pärast pärisorjuse kaotamist 1819. aastal. 1816. aasta talurahvaseadus vallakohut Põhja-Eestis enam ette ei näinud ja esimese astme kohtuna loodi selle asemele kogukonnakohus ehk kihelkonnakohus, mille eesistujaks oli rüütelkonnaliikmest mõisaomanik. Vallakohtu haldusfunktsioonid anti vallatalitajatele ja nende abidele.
Kogukonnakohtu kohtuistungid toimusid vallakogukonna keskuses ehk mõisas, kus mõisaomanik pidi tagama selleks sobiva ruumi.
1866. aasta vallaseadus
1866. aasta vallareformi tulemusena muutus vallakohus eelkõige õigusemõistmise organiks, vabanedes varasemast haldusfunktsioonide täitmisest.
1866. aasta vallaseaduse kohaselt valis vallakohtu liikmed kolmeks aastaks ametisse vallaliikmete täiskogu. Kohalike mõisaomanike täiskogu valitud kohtuliikmeid enam ametisse ei kinnitanud, vastavalt seadusele tuli teda täiskogu otsusest vaid teavitada. Seadus esitas vallakohtu liikmetele ka mitmeid tingimusi ning sätestas palga alammäära. Vallakohtunike ametisse kinnitamine kuulus kohaliku kihelkonnakohtu pädevusse.
Liivimaa kogukonnakohtute pädevusest eraldati haldus- ja politseifunktsioonid uute omavalitsusorganite (valla täiskogu poolt valitud vallavanem ja vallavolikogu) tegevusvaldkonda. Vallakohtute pädevusse jäi kohtupidamine ja kohtuotsuse täideviimine tsiviil- ja väiksemates politseiasjades.
1918. aastal kaotas Saksa okupatsioonivõim vallakohtud, kuid 1919. aastal taastati need Eestis eestkoste- ja hoolekandeasutustena valla juures. Vallakohtud tegutsesid kuni 1940. aastani, mil Nõukogude võim need lõplikult sulges.
Martin Parmas
Martin Parmas (sündinud 19. jaanuaril 1984) on eesti võistlustantsija, üheksakordne Eesti meister.
Haridus ja karjäär
Tema profikarjäär sai alguse 2005. aastal. Martini tantsupartner oli Kaisa Oja-Mehine. Oma esimese etteaste elukutseliste tantsijana tegi ta sama aasta oktoobris 10 tantsu MM-l, kus saavutas koos Kaisa Ojaga 18. koha.
Pärast Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi lõpetamist astus Martin Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, kus õppis kolm aastat, aga ei lõpetanud, sest siirdus Tallinna Ülikooli koreograafiat õppima. 2008. aastal lõpetas ta Tallinna Ülikooli koreograafia osakonna bakalaureuseõppe võistlustantsutreenerina ja 2011. aastal magistriõppe koreograaf-lavastaja erialal, misjärel talle anti kunstide magistri kraad.
Parmas omab treenerina VI kutsetaset ja on rahvusvahelise kategooria võistlustantsukohtunik.
Ta on töötanud tantsuklubis Stiil treeneri assistendina ja Revalia Tantsukooli Tartu osakonna treenerina. 2013. aastal asutasid Martin Parmas ja Kaisa Oja Tartus oma tantsukooli Prestige. Samuti on ta korraldanud koos Kaisa Ojaga Tartu ainukest rahvusvahelist võistlustantsuturniiri Tartu Karikas.
Parmas osales heategevuslikus telesaates liikumispuuetega laste toetuseks "Tantsud tähtedega" 2006. aastal, kus tema partner oli Gerli Padar, ja 2007. aastal, kus tema partner oli Luisa Värk. Mõlemal hooajal jõudis Parmas finaali, kus tuli mõlemal aastal teisele kohale.
Poliitiline tegevus
Parmas kandideeris 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Reformierakonna nimekirjas Tartu linnavolikokku, kuhu pääses asendusliikmena. Erakonda astus ta 2010. aastal. 2010. aasta suvest kuulub ta Tartu Kultuurkapitali nõukokku, kus juhatab kehakultuuri- ja spordikomisjoni tööd.
2011. aastal kandideeris ta Riigikokku, kuid ei osutunud valituks.
2013. aastal kandideeris ta uuesti Tartu linnavolikokku, kuhu osutus ka otse valituks. Parmas on Tartu linnavolikogu kultuurikomisjoni liige. Ta on ka SA Tartu Puhkepark juhatuse liige.
Isiklikku
Martin Parmase abikaasa on laulja, näitleja ja saatejuht Gerli Padar. Peres kasvab kaks tütart, 2004. aastal sündinud Amanda Rebeca ja 2014. aastal sündinud Camilla Miranda.
Stauntonmalendid
Stauntonmalendid on Nathaniel Cooki disainitud ja Howard Stauntoni järgi nimetuse saanud malendite komplekt.
Need tulid turule inglise perefirma Jaques of Londoni turustatuna 1849. aastal. Sellise disaini eesmärk oli luua malenupud, mis oleksid kõigile lihtsalt ja selgesti äratuntavad. Tänapäevaks on nendest saanud võistlustel kasutatavate malendite standard.
Täismantelkuul
pisi|Makarovi 9mm täismantelkuul Täismantelkuul ehk täismantliga kuul (inglise keeles full metal jacket bullet) on täielikult mantliga kaetud kuul.
Ritter (aadlisuguvõsa)
Ritter, ka Rittern oli täpselt teadmata päritolu aadlisuguvõsa.
Ajalugu
Suguvõsa esindaja Johann Ritter oli 1542 Liivimaal vasall. Arvatakse, et Johanni pojapoeg oli Rootsi ooberstleitnant Albrecht, kes 1652 oli Viljandimaal Paenasti mõisnik. Suguvõsa kanti 1746 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Odekolonn
Tänapäeval on algupärasest kölniveest kuulsam kölnlase Wilhelm Mühlensi aastal 1792 järeletehtud Eau de Cologne 4711.
UNISEX
"UNISEX" on ansambli The Sun kuues album. Plaat anti välja 28. novembril 2008 ning sellel on 12 lugu.
Wachau vald
pisi|Lomnitz Wachaus Wachau on vald Saksamaal Saksimaa Bautzeni kreisis.
Vald jaguneb mitmeks osaks: Feldschlößchen, Leppersdorf, Lomnitz, Seifersdorf ja Wachau.
Mary Gregor
Mary Jeanne Gregor (1. jaanuar 1928 Portland, Oregon – 31. oktoober 1994 San Diego) oli USA filosoof, Immanuel Kanti õigus- ja moraalifilosoofia uurija ning Kanti teoste inglise keelde tõlkija.
Tema viimane töökoht oli San Diego Osariigi Ülikool (1982–1992), kus ta oli filosoofiaprofessor.
Estonia teatrihoone
pisi|Estonia teatrihoone pisi|Estonia teatrihoone, vaade turuplatsile
Estonia teatrihoone on juugendstiilis teatrihoone Tallinnas aadressil Estonia puiestee 4. Selle projekteerisid soome arhitektid Armas Lindgren ja Wivi Lönn. Hoone on kultuurimälestis nr 1071.
Teatrihoone ühes tiivas on Estonia teatrisaal ja teises tiivas Estonia kontserdisaal. Projekti järgi mahutas teatrisaal 874, kontserdisaal 1200 kohta. Kaks hoone tiiba ühendati restoraniga. Hoonele lisas ilmet kahe võimsa saalikorpuse vaheline madalam keskosa, sissetõmmatud restorani ja kasiinoosaga.
Estonia seltsi teatritrupp oli alates 1895. aastast, hakanud lavastama laulumänge, rahvatükke, naljamänge, 20. sajandi algul jõudis lavale aga juba tõsisem draama. 1906. aastal loodi seltsi baasil lavastajate ja näitlejate Paul Pinna ning Theodor Altermanni eestvõtmisel kutseline teater "Estonia", mis jäi seltsiga ning 1908. aastal asutatud Eesti Teater "Estonia" Osaühisusega seotuks kuni 1940. aastani.
Avaõhtu
Hoone avati 6. septembril (vkj 24. augustil) 1913, avaõhtul tuli ettekandmisele "Hamlet" ja avaprogrammis oli veel C. R. Jakobsoni "Artur ja Anna", J. Haydn'i oratoorium "Aastaajad", Humperdinck'i ooper "Hänsel ja Gretel" ("Hans ja Greete") ning eesti ja rahvusvaheliste helitööde sümfooniakontsert. Tollal sai Estonia teatrihoonest kõige suurem uusehitis Tallinnas.
I maailmasõja ajal kasutati kontserdisaali tiiba sõjahaiglana, teatrisaalis (Estonia teatrisaal) etendati aga ikka edasi. 23. aprillil 1919 kolis majja Asutav Kogu. Juba 1920. aastatel tehti teatrimajale juurdeehitusi. 1934. aasta ümberehituste käigus (ehitati kinni Valge saali esine, varem siseõuele avanenud rõdu) teatrimajale lisandus veel Roheline saal. pisi|Estonia teatrihoone II maailmasõjas sai hoone kõvasti kannatada. 9. märtsil, kui Punaarmee lennuvägi õhust Tallinna ründas, hävines teatrihoone pea täielikult. II maailmasõjas pea hävinud hoonet on nimetatud ka Estonia teatri- ja seltsimajaks. Peale hoone hävimist moodustas Eesti Omavalitsus komisjoni Estonia taasülesehitamise võimaluste üksikasjalikumalt läbikaalumiseks ning vastavate sammude astumiseks. Komisjoni juhatusse kuulusid tehnikadirektor Arnold Radiku juhtimisel. Teisteks juhatuse liikmeteks olid Andres Särev, Edgar Muttikas ja Alar Kotli.
Taastamine
pisi|Teatrihoone 1950. aasta NSV Liidu postmargil Estonia ooperiteater taastati aastatel 1945-1951 eesti arhitektide Alar Kotli ja Edgar Johan Kuusiku projektide järgi, milles püüti taastada algset väljanägemist. Lõunafassaadi akendevahelised alad on kaunistatud dooria sammastega. 1944. aasta pommirünnakus laastatud teatrimaja ülesehitamisnõuded nägid ette paremini säilinud lõunakülje algsel kujul taastamise, mistõttu ehitati vajalikud juurdelisanduvad ruumid põhjaküljele. Uuendatud hoone sai sõjaeelsest 1,4 korda mahukam. 1946. aastal taasavas oma uksed kontserdisaal, 1947. aasta oktoobris ka teatrisaal. Taastamine jõudis lõpule 1951. aastal.
Teatrisaali lagi otsustati kaunistada freskomaaliga. Kunstnikele esitati nõudmine, et laemaali temaatiline lahendus ei tohi olla juhuslik, vaid peab kajastama sotsialismis suurt ülesehitamisajastut ja vaenlase purustatu taastamist. Töö võtsid ette kunstnikud Elmar Kits, Evald Okas ja Richard Sagrits. Kuna kogu lage pilguga haarata on keeruline, on kunstnikud jaganud lae neljaks üksikuks süžeeks. Lavapoolne osa on pühendatud võidule vaenlase üle ning kangelaste rõõmsale vastuvõtule elanike poolt, lae vastasosas kujutatakse laulupidu, vasakul pool on teemaks "Põllumajandus" ning paremal "Tööstus ja kalandus".
Lisaks valmistasid eesti skulptorid teatrisaali kaunistamiseks 16 bareljeefi vastavalt tollasele liiduvabariikide arvule (1956 liideti Karjala-Soome NSV autonoomse vabariigina Vene NFSV-ga). Juhend nägi ette, et bareljeefis tuleb edasi anda vastava liiduvabariigi rahvustüüp, kõrvalmotiivistikus rõhutada maale iseloomulikke jooni, selle rahvamajanduslikku omapära ja rahvusornamentikat. Bareljeefi alumisel serval on ornamentaalne lint vabariigi nimetusega. Moldaavia kujundas skulptor Aleksander Kaasik, Aserbaidžaani Juhan Raudsepp, Valgevene August Vomm jne.
Tänapäev
pisi|50-kroonine Estonia teatrihoonega Alles 1991. aastal valmis hoone keskosa, mida tänapäeval kasutatakse talveaiana väiksemate kontsertide ja pidude tarbeks. Maja kuulub tänapäeval endiselt Estonia teatrile, selles tegutsevad praegu kolm iseseisvat institutsiooni — ühes tiivas Rahvusooper Estonia ja teises Eesti Kontsert ning Eesti Riiklik Sümfooniaorkester.
2006. aastal avati ka kammermuusikasaal.
Hoone oli ka Eesti 50-kroonisel rahatähel, kuni 2011. aastal võeti kasutusele euro.
Aleksander Luksepp
Aleksander Luksepp (24. detsember 1875/5. jaanuar 1876 Nüpli mõis, Tartumaa – 5. veebruar 1960 Tartu) oli eesti põllumajandusteadlane ja õigeusu köster-kooliõpetaja.
Siim Lind
Siim Lind (kuni 22. jaanuarini 1940 Siegfried Lind; 30. jaanuar / 11. veebruar 1899 Orgmetsa mõis, Albu vald, Järvamaa – 30. aprill 1984 New Bedford) oli eesti arstiteadlane.
Õppis Simuna Noorsoo Kasvatuse Seltsi Koolis, Tartu Aleksandri Gümnaasiumis, 1919. aastal lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi.
Põgenes 1944 Saksamaale, oli DP-laagri arst Kemptenis ja Ludwigsburgis, 1949 siirdus USA-sse.
Star Wars: Jõud tärkab
"Star Wars: Jõud tärkab" ("Star Wars: The Force Awakens") on 2015. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide film, kosmoseooper. Selle lavastaja, kaasprodutsent ja kaasstsenarist on J. J. Abrams. Tegemist on "Star Warsi" saaga seitsmenda filmiga, mille tegevus leiab aset 30 aastat filmi "Jedi tagasitulek" tegevust.
Helgi Vadi
Helgi Vadi (3. aprill 1920 – 14. veebruar 2005 Tartu) oli eesti arst ja arstiteadlane.
Ta lõpetas Tartus Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumi 1938. aastal. Pärast seda astus Tartu Ülikooli arstiteaduskonda (11.09, matrikkel 16718). Rektori antud ajutine tunnistus 24. maist 1944 kinnitab, et tegu oli arstiteaduskonna lõpetanud arstiga. Lõpudiplom pärineb aastast 1945.
Tööelu
Tööelu keerukuse näitena saab tuua järgneva tsitaadi: "1953. aastal lõpetas Gotlieb Tulmin ülikooli ja määrati tööle Maarjamõisa kliinikusse. Kohe sai temast kirurgiaosakonna juhataja. Tegusale noorele kirurgile langes ka kohustus asuda haigla ametiühingukomitee esimeheks. Selles ametis sooritas ta ühe riskantse poliitilise operatsiooni. Nimelt tahtis haigla partorg Rõbkin ideoloogilise puhastustöö raames vallandada haigla peaarsti Helgi Vadi. Otsustaval koosolekul, kus osalesid ka linna parteijuhid, astus Tulmin kindlalt ja rahulikult argumenteerides partorgile vastu. Viimane kaotas enesevalitsuse, sõimas kõiki eestlasi ja ka Tartu parteijuhte natsionalistideks. Asi lõppes hoopis seltsimehe ümbersuunamisega Eestist väljapoole". (Heino-Enn Arpo (2019) In memoriam Gotlieb-Johannes Tulmin 27.07.1927–04.01.2019, Eesti Arst 2019; 98(2):127). Hiljem meenutas Helgi seda seika korduvalt. Ta tõi välja kui naeruväärsed olid Rõbkini nõudmised. Nende hulka kuulus näiteks tualettruumide "ajakohastamine", et viia need vastavusse naaberriigi sõjaeelsete tavadega.
Isiklikku
Lapsed: Haldi Ojamaa (Vadi, snd. 1947), Peeter Vadi (snd 1952). Evi Gabrel (1964–1996), abikaasa Erik Gabrel (1914–1987). Vend Heino Vadi (1918–1989) ja õde Ingrid Sepp (1923–2017).
Eesti Naisüliõpilasseltsi vilistlane.