cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti viikingiaeg
Vene vürstide sõjaretked Kagu-Eestisse
1032. aasta kohale on Vene leetopissides märgitud teade, et Novgorodist väljus sõjalaevastikuga Uljeb, kes sai Raudvärava juures lüüa ja paljud mehed hukkusid. Raudväravat on seostatud muuhulgas Viimsi poolsaare ja Aegna saare vahele jääva mereväinaga. Tänapäeval peetakse aga tõenäolisemaks, et Raudväravad asusid kuskil Põhja-Venemaal, mitte Tallinna lähistel. Siiski on seda sündmust tihti Eesti ajalooga seostatud.
1054. aastal toimus Vene kroonikate järgi kõigepealt Novgorodi possaadniku (linnapea) Ostromiri sõjakäik tšuudide vastu. Novgorodi väed said lüüa ja Ostromir tapeti. Seejärel tungis maale Novgorodi vürst, samal aastal Kiievi suurvürstiks saanud Jaroslav Targa poeg Izjaslav, kes vallutas Kedepivi linnuse. Kroonika tekst kõlab eesti keelde tõlgituna nii: "Ja Izjaslav tuli Kiievi linnusesse ja määras Ostromiri Novgorodi. Ja läks Ostromir koos novgorodlastega tšuudide vastu ja tšuudid tapsid ta ning koos temaga langes palju novgorodlasi. Ja uuesti läks Izjaslav tšuudide vastu ja vallutas Kedepivi linnuse, see on Päikese Käsi." Võimalik, et Izjaslav korraldas sõjaretke Kesk- ja Põhja-Eesti kaubateede enda kontrolli alla võtmiseks või selleks, et näidata eduka sõjakäiguga enda sobivust suurvürstiks. Kedepivi all mõeldakse ilmselt Keava linnust, mis oli tollal Kesk-Eesti suurim linnusasula. Seega on tõenäoline, et pärast seda sõjaretke võtsid Vene vürstid ka Kesk-Eesti enda võimu alla.
1061. aastal toimus kroonikate järgi vastuhakk Kiievi maksukogujatele. Kroonikateksti eestikeelne tõlge kõlab nii: "Nemad aga olles [algul] nõus maksma, ajasid maksukogujad minema; kevadel [seega aastal 1061] aga tulid ja vallutasid külad Jurjevi ümbruses, põletasid linnuse ja majad ning tegid palju kurja, jõudes sõdides kuni Pihkvani. Ja nende vastu läksid taplusse pihkvalased ja novgorodlased, venelasi langes 1000, sossole aga arvutult." Seega põletas sossolite vägi maha Tartus asunud Kiievi tugipunkti ja tungisid ka edasi Pihkva, ühe olulisema Vana-Vene linna alla. Lahingu tulemus on jäänud ebaselgeks, sest kroonikad seda ei täpsusta. Kuna teksti järgi hukkus venelasi 1000 ja sossoleid arvutult, on võimalik, et lahingus osutusid võitjateks hoopis viimased. Jurjevi kaotamine oli Kiievi-Venele ilmselt üsna suureks hoobiks, sest järgneva poole sajandi jooksul pole mainitud ühtki Vene sõjaretke Eestisse. Ilmselt mängis selles rolli ka Vana-Vene riigi sisemine killustatus, mis pärast Izjaslavi eriti selgeks muutus.
Analoog (õigeusk)
pisi|Valge linikuga kaetud analoog ikooniga. [[Uus-Valamo klooster Soomes]] Analoog (ka analoi; kreeka keeles Ἀναλόγιον analógion, 'koht, kust öeldakse sõna') on õigeusu kirikus kaldus ülaosaga kõrge lauake, millele asetatakse evangeelium, rist või ikoonid. Kasutatakse ka alusena, millele asetatakse jumalateenistuse käigus loetav parajasti vajalik liturgiline raamat.
Kunstimuuseum
pisi|[[Tartu Ülikooli Kunstimuuseum on Eesti vanim muuseum]] Kunstimuuseum on muuseum, mille ekspositsioon koosneb põhiliselt kujutavast kunstist. Kunstimuuseumid võivad spetsialiseeruda konkreetsele kunstiharule, kunstnikule, ühe piirkonna kunstnikule vms.
Maailmas kuuluvad tuntumate kunstimuuseumite hulka näiteks New Yorgi moodsa kunsti muuseum (MoMa), Tate Modern, Hamburgi Kunstihall, Louvre ja Metropolitani muuseum. Eestis tegutsevad näiteks Eesti Kunstimuuseum, Tartu Kunstimuuseum, Tarbekunstimuuseum, Kondase Keskus ja Adamson-Ericu muuseum.
Pealaud
Pealaua teist poolt võidi kasutada tubaka lõikamiseks.
Žirnovsk
Žirnovsk (vene keeles Жирновск) on linn Venemaal Volgogradi oblastis, Žirnovski rajooni halduskeskus. Linn asub Medveditsa jõe ääres, Volgogradist ligikaudu 255 km põhjas.
Žirnovsk on Volgogradi oblasti kõige põhjapoolsem linn.
Tõenäoliselt rajati küla 18. sajandi keskpaiku. Kuni 1954. aastani oli küla nimi Žirnoje. 1954. aastal muudeti asula alevikuks ja sai nimeks Žirnovsk. 1958. aastal anti asulale linnaõigused ja praegune nimi.
Žirnovskis toodetakse naftat ja maagaasi.
Saka vald (Läti)
Saka vald (läti keeles Sakas pagasts) on vald Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Pāvilosta linna ning Vērgale, Dunalka, Laža ja Cīrava vallaga, lisaks veel Kuldīga piirkonna Alsunga ja Gudenieki vallaga ning Ventspilsi piirkonna Jūrkalne vallaga.
Valla pindala on 318 km². 2016. aasta seisuga elas seal 530 inimest. Valla keskus on Saka küla.
Ajalugu
19. sajandi esimesel poolel olid praeguse valla alal Ulmale, Saliena, Ostbaka, Pilsmuiža, Mācītājmuiža, Stembre, Sarkanās muiža ja Minde mõisavallad, mis aastal 1866 ühendati ühiseks Upesmuiža vallaks. Saka valla nime kannab see aastast 1923. Maareformi ajal moodustati sellest vallast veel Ulmale vald. Aastal 1935 oli valla pindala 141,1 km². Aastal 1945 moodustati vallas Pāvilosta, Saka ja Saliena külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti Saka külanõukoguga likvideeritav Saliena külanõukogu ja osa Pāvilosta külanõukogust, sellal kui Pāvilosta ise sai töölisasula staatuse. Aastal 1960 liideti külanõukoguga veel osa Cīrava külanõukogust, aastal 1962 aga Ulmale külanõukogu. Aastal 1987 liideti osa Saka külanõukogu maadest Jūrkalne külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2004 liideti Pāvilosta linn ja Saka vald ühiseks Saka piirkonnaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Pāvilosta piirkonda.
pisi|Saka luteri kirik
Loodus
pisi|Läänemere rand Suurimad jõed on Rīva jõgi ja Saka jõgi ning viimase lisajõed Tebra ja Durbe. Looduskaitse all on Ulmale park, Rīva Balti jääpaisjärve kaldaluited, Ostbaha parunite matmispaiga puudetukk, Gulēni mänd ja Strante-Ulmale järsakrannik, lisaks kasvab seal arvukalt nimetuid looduskaitsealuseid põlispuid. Vallas asub 170 hektari suurune Saka erikanõmme hoiuala, selle lääneossa jääb ka osaliselt Pāvilosta hallide luidete hoiuala, edelaossa aga osaliselt Ziemupe hoiuala. Lisaks asub seal Grīnise looduskaitseala.
Asustus
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Hanno Kompus
Elukäik
Aastail 1901–1908 õppis Kompus Tartu Reaalkoolis ning mängis Vanemuise orkestris viiulit. 1909–1918 õppis ta Riia Polütehnilises Instituudis arhitektuuriosakonnas ning osales Vabadussõjas. 1919–1920 oli Eesti Vabariigi Haridusministeeriumi kunstiosakonna juhatajana. Aastatel 1920–1922 oli Hanno Kompus Estonia teatri dramaturg ja näitejuht sõnalavastuse ning aastast 1923 peamiselt muusikalavastuse alal. Pärast praktiseerimist Dresdenis Saksa riigiooperis režiiassistendina 1922–1923 valiti ta 1925 Estonia teatri ajutise kunstilise kolleegiumi juhatajaks, määrati samal aastal teatridirektori kohusetäitjaks ja 1927. aastal direktoriks, kellena töötas kuni 1929. aastani.
1936–1940 oli Riigi Ringhäälingu saatekava juhataja ja seejärel taas Estonia lavastaja. Hanno Kompus on olnud Draamastuudio teatrikooli õppejõud ja ajakirja Tie toimetajaid, Eesti-Soome-Ungari Liidu juhatuse ja Eesti Kunstimuuseumi kunstikomisjoni liige. 1940–1941 töötas teadusliku tööjõu kohustetäitjana Eesti Kunstimuuseumis ja aastatel 1941–1944 taas näitejuhina Estonias.
Teise maailmasõja ajal 1944. aastal põgenes Rootsi, kus projekteeris Stockholmi ümbrusse väikeelamuid, illustreeris eestikeelseid raamatuid ja tegutses eesti teatrites. Kolis 1951. aastal Kanadasse. Oli innukaid eesti teatri organiseerijaid paguluses. Nii loodi tema algatusel Montreali Eesti Teater, kus ta tegutses nii lavastaja kui ka näitlejana. Rootsis osales paari teise Estonia näitlejaga Ingmar Bergmani poliitilises põnevusfilmis "Seda ei juhtu siin".
Alustas tegevust kunstikriitikuna juba 1914. aastal. Sellest tööst kasvas välja Hanno Kompuse töö kunstiajaloolasena. Avaldas 1926. aastal ühe esimestest süsteemsetest kunstiülevaadest - "Eesti kujutavast kunstist". Lisaks kirjutas lavakujundusest, ehitus- ja tarbekunstist, raamatukujundusest, stsenograafiast ning hulga üksikute kunstnike loomingu käsitlusi: "Paul Raud" (1931), "Amandus Adamsoni loomingu lõppjärk" (1931), "Mida tõi Koort eesti skulptuuri" (1935), "Adamson-Eric" (1939), "Kristjan Raua kunsti rahvuslikkus" (1945).
Hanno Kompus kuulus korporatsiooni Vironia.
Isiklikku
1922. aastal abiellus tantsija ja ballettmeistri Rahel Olbreiga. Hanno Kompuse isa oli Jaan Kompus.
Zelenodolsk (Ukraina)
Zelenodolsk (ukraina Зеленодольськ, vene Зеленодолськ) on linn Ukrainas Dnipropetrovski oblastis. Zelenodolsk asub Zelenodolski veehoidla ääres, 13 km Apostolovest lõunas.
Asula on rajatud 1961. aastal seoses soojuselektirjaama ehitusega. Linnaõigused sai Zelenodolsk 1993. aastal.
Messier 15
Messier 15 (ka M15 ja NGC 7078) on kerasparv, mis asub Pegasuse tähtkujus.
Parve avastas 1746. aastal Jean-Dominique Maraldi ja 1764. aastal lisas Charles Messier selle oma kataloogi. Messier 15 on umbes 12 miljardit aastat vana ja see on üks vanimaid teadaolevaid kerasparvi. Messier 15 asub Maast 33600 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on 175 valgusaastat. Parves asub üle 100 000 tähe.
Vene maffia
Vene maffia (vene keeles русская мафия, "russkaja mafija") ehk bratva (vennad, vennaskond), ka punane maffia (красная мафия), on NSV Liidu ajal tekkinud paljudest üksikutest grupeeringutest (mida seovad ühised sihid ja sarnased organisatoorsed struktuurid) koosnev korrumpeerunud riigivõimuga seotud organiseeritud kuritegevus. Sellel oli 2010. aastal väljaspool endise NSV Liidu territooriumi umbes 300 000 ja Venemaal umbes 3 miljonit liiget.
Prawno
Prawno on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Opole Lubelskie maakonnas Józefów nad Wisłą vallas. Prawno asub Józefów nad Wisłąst umbes 6 km kagus.
Prawnol olid linnaõigused aastatel 1612–1824.
Erwin Josef Ender
Erwin Josef Ender (7. september 1937 – 19. detsember 2022) oli saksa katoliku vaimulik.
1997–2001 oli ta Eesti apostellik administraator.
Virgin Records
pisi|Virgin Recordsi pood USAs (enne 2006) Virgin Records on Suurbritannia plaadifirma. Tänapäeval kuulub Virgin Records ettevõttele Universal Music Group.
Ettevõte asutati 1972.
Ettevõtte esimene plaadistus oli Mike Oldfieldi album "Tubular Bells". Albumit müüdi miljonites eksemplarides ja selline edu lõi ettevõttele hea vundamendi.
RCA Records
pisi|Logo RCA Records on USA plaadifirma.
Tänapäeval kuulub RCA Records ettevõttele Sony Music Entertainment.
Ettevõttele kuuluvad ettevõtted:
Ettevõte asutati 1901.
Železnice
Železnice (saksa keeles Eisenstadtel) on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Jičíni ringkonnas. Železnice asub Jičínist umbes 4,5 km põhjakirdes ja Hradec Královést ligikaudu 46 km põhjaloodes.
Železnice asub merepinnast 321 meetri kõrgusel.
Železnicet on esmamainitud 1318. aastal. Železnice sai alevi staatuse 1599. aastal ja linnaõigused 1911. aastal.
Železnice vanalinn on alates 1. novembrist 1990 ajalooline linnakaitseala.
Hooldekodu tee
Hooldekodu tee on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Priisle asumis.
Hooldekodu tee sai nime 17. detsembril 2003. Tänav on saanud nime selle järgi, et suundub Iru hooldekodusse.
Lasteaia tänav (Kuressaare)
Lasteaia tänav on tänav Kuressaares. 20. sajandi algul kandis tänav nimesid Pruuli ja Kõrtsi tänav (saksa keeles Schäugasse, vene keeles Шиночная ул.). pisi|Vabadussõja mälestussammas Kuressaares (2007) Lasteaia ja Lossi tänava ristmikul asub Kuressaare Eesti Vabadussõjas langenute mälestussammas.
Konfidentsiaalsus
Konfidentsiaalsus on üks infoturbe kolmest põhimõistest.
Dobšiná jääkoobas
[[Pilt:Dobšinská ľadová jaskyňa altar and well.jpg|pisi|
Konfidentsiaalsus
AKIT vahendab konfidentsiaalsuse definitsioonid :
Dobšiná jääkoobas
Dobšiná jääkoobas (slovaki keeles Dobšinská ľadová jaskyňa) on aastaringselt püsiva jääga kaetud looduslik (kalju)koobas Slovakkia paradiisi rahvuspargis Košice maakonnas Slovakkias.
Konfidentsiaalsus
AKITi selgituste kohaselt seisneb konfidentsiaalsuse olemus järgmises:
Dobšiná jääkoobas
See on 1232 või 1141 (või 1483 ) meetri pikkune kaarjate lagedega jääsaalidest ja -koridoridest koosnev koobassüsteem või labürint, mis asub Stratená kanjonis kõrguva Duča mäenõlva lubjakivikaljudes ning on Hnileci jõe oru tähtsamaid turismiatraktioone. Koopasuu on umbes 970 meetri kõrgusel üle merepinna. Lähimad asulad: Dobšiná linn 17,5 km ja Dedinky küla 14 km.
Aastast 2000 on Dobšiná jääkoobas UNESCO maailmapärandi objekti Aggteleki Karsti ja Slovaki Karsti koopad koosseisus UNESCO maailmapärandi nimistus.
Konfidentsiaalsus
"teabe levi kitsendatus, üks teabe turvalisuse kolmest põhikomponendist (teised kaks on käideldavus ja terviklus).
Dobšiná jääkoobas
Kirjeldus
Jää moodustumine koopas algas kas Mindeli jäätumisperioodi ehk glatsiaali lõpupoole või sellele järgnenud Rissi glatsiaalil ligikaudu 300–140 tuhat aastat tagasi. Enamus koopast on täis jääd ning kohati on seda lakke kinni külmunud, moodustades eraldi jääsaale ja -koridore, näiteks glatsiaalse tekkega Suure (Veľká sieň) ja Väikese saali ning Ruffínyi koridori. Koopas on esimene korrus ja allosas kelder. Jää paksus on 25 meetrit, kõige paksem jääkiht (26,5 m) leidub Suures saalis. Jääd esineb koopas mitmes kihis ja vormis: seda on põrandal või sealt üles ulatuva stalagmiidina, jäise joana või sambana. Jäätumispindala on 9772 m² ja jää kogumaht umbes 110 000 või 125 000 m³. Koobas on oma jääkihi mõõtmetelt võrdlemisi madalal kõrgusel üle merepinna ja on üks ainulaadsemaid Euroopas.
Konfidentsiaalsus
- sisuliselt hõlmab salastatust, omandteavet ja/või privaatsust ;
Jaak Kilmi
Ta on 1998. aastal lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli, kus õppis filmi- ja videokooli esimeses lennus režii erialal. Filmikunsti hakkas ta aga õppima juba Westholmi Gümnaasiumis, kus 1989. aastal alustas Helle Karise eestvedamisel tegevust filmiklass Oriest Studio.
Konfidentsiaalsus
- sõltuvalt kontekstist on tähendus kvalitatiivne ("on/ei ole konfidentsiaalne") või kvantitatiivne ("mil määral on/peab olema konfidentsiaalne")".
Dobšiná jääkoobas
Kirjeldus
Õhutemperatuur Suures saalis on veebruaris –2,7...3,9 ja augustis +0,2 °C (keskmine õhutemperatuur on –0,4...1,0 °C). Sügaval koopas püsib õhutemperatuur aastaringselt nullist madalamal. Dobšinská jääkoobas kuulub dünaamiliste või tsükliliste jääkoobaste hulka, mille puhul põhiline jääd moodustav efekt kivimimassiivis vedelas olekus olevale vee pidevale juurdevoolule lisaks on õhu tsirkulatsioon. Talvel külmast välisõhust tekkivad õhuvoolud, mis väljast sisse puhudes sunnivad tilkuva või niriseva vee jäätuma, ja suvel vastupidise suunaga õhuvool, mis piisavalt pikas sissepääsus maha jahtudes ei sulata jääd üles. Seetõttu esineb seal 1 cm paksust jääd suvelgi. Õhuniiskus on keskmiselt 75–90%. Koopas esineb jää aeglast liikumist ehk nihkumist sissepääsu juurest Väikese ja Suure saali kaudu alumise korruse ja Ruffínyi koridori suunas (ligikaudu 2–4 cm aastas). Koopas on leitud 12 liiki nahkhiiri, sh habelendlasi, tõmmulendlasi, põhja-nahkhiiri, pruun-suurkõrvu jne.
Jaak Kilmi
Ta on näiteks mängufilmi "Sigade revolutsioon" (2004) stsenarist, dokumentaalfilmi "Revolutsioon, mida ei tulnud" (2008) produtsent ja dokumentaalfilmi "Disko ja tuumasõda" (2009) režissöör, samuti lastepõneviku "Tagurpidi torn" (2022) režissöör. 2020. aasta seisuga on ta eri rollides teinud poolsada mängu- või dokumentaalfilmi, lisaks on ta ligikaudu 70 reklaamfilmi režissöör.
Töökäik
Kilmi töötas aastatel 1998–2004 režissöörina produktsioonifirmas Rudolf Konimois Film ning on 2004. aastast Kuukulgur Filmi režissöör ja produtsent.
Dobšiná jääkoobas
Kirjeldus
Külastajatele on koopast avatud 515 m pikkune rada. Koopa külastajate hulgas on olnud matemaatik ja leiutaja Josef Petzval, näitekirjanik Pavol Országh Hviezdoslav ja luuletaja Svetozár Hurban-Vajanský, kirjanik Mór Jókai, Suessi kanali projekteerija, prantslane Ferdinand de Lesseps, Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog August koos kaaskonnaga, Serbia kuningas Milan I ja Bulgaaria tsaar Ferdinand I, Norra teadlane ja maadeavastaja Fridtjof Nansen. 1890. aastal toimus koopa suures saalis kontsert Austria ertshertsogi Karl Ludwigi auks ja 1893. aastal korraldati esimene suvine uisutamishooaeg. 50 aastat tegutses seal iluuisutamistreenerina Tšehhoslovakkia tuntud iluuisutaja Karol Divín. Tänapäeval külastab koobast 75 000 – 85 000 inimest aastas.
Jaak Kilmi
Töökäik
Alates 2001. aastast õpetab Jaak Kilmi Tallinna Kunstiülikoolis stsenograafia üliõpilastele dokumentalistikat.
Ta on Eesti Filmiajakirjanike Ühingu liige (1995).
Jaanusjärv
Jaanusjärv on järv Võrumaal Võru vallas.
See asub Haanja looduspargis.
Rovensko pod Troskami
Rovensko pod Troskami (saksa keeles Rowensko bei Turnau) on linn Tšehhis Libereci maakonnas Semily ringkonnas. Rovensko pod Troskami asub Semilyst umbes 9 km lõunaedelas ja Liberecist ligikaudu 29 km lõunakagus.
Asulat on esmamainitud 1374. aastal.
Jim Dine
Jim Dine (sündinud 16. juunil 1935 Cincinnatis) on Ameerika Ühendriikide maalikunstnik, graafik ja skulptor, popkunsti esindaja.
Dine liitus popkunstnikega 1960. aastate algul ning äratas suurt tähelepanu oma häppeningidega. Tema loomingut on mõjutanud ka abstraktne ekspressionism, dadaism ja sürrealism. Dine kavandab ka lavadekoratsioone ja kostüüme.
Kašperské Hory
Kašperské Hory (saksa keeles Bergreichenstein, varem ka Reichenstein) on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Klatovy ringkonnas. Kašperské Hory asub Saksamaa piirist ligi 16 km kaugusel, Klatovyst umbes 34 km lõunakagus ja Plzeňist 68 km lõunas.
Kašperské Hory asub merepinnast 758 meetri kõrgusel.
Asulat on esmamainitud 1337. aastal.
Aegna puiestee
Aegna puiestee on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Priisle asumis.
Aegna puiestee sai nime 25. aprillil 1986.
Līzesmuiža
Līzesmuiža on küla (mazciems) Lätis Kuldīga piirkonnas Padure vallas. Küla asub merepinnast 45 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Kuldīgast 7 ja Riiast 159 kilomeetri kaugusel.
Küla on tekkinud endise Līze karjamõisa (Elisenhof) keskuse juurde. Külas asub Līzesmuiža bussipeatus.
pisi|tühi
Ter
Ter või Tern (arm.: տեր) on armeenia perekonnanime prefiks ehk eesliide, mis tähendab/tähendas kuuluvust vaimulikkonda.
Vanaarmeenia originaalis tearn (arm: տեարն) tähendas isandat, härrat, omanikku. Näiteks: Ter-Petrosjan (arm: Տեր-Պետրոսյան). Nagu ka mõnel muul rahvusel, lisatakse perekonnanimele liide, mis viitab kuulumisele ladvikusse, aristokraatide hulka.
Väino Tõnisson
Väino Tõnisson (1. jaanuar 1925 Tallinn – 18. august 1991) oli eesti graafik ja illustraator.
Töötas aastatel 1954–1957 kirjastuses Eesti Raamat kunstilise toimetajana. Hiljem oli vabakutseline kunstnik.
Ta oli Eesti Kunstnike Liidu liige alates 1957. aastast.
Illustreeris arvukalt raamatuid ja kujundas sadu eksliibriseid.
Ida-Preisimaa
Ida-Preisimaa kuulus omaette provintsina Preisi Kuningriigi koosseisu aastatel 1772–1829 ja Saksamaa koosseisu 1878. aastast kuni II maailmasõja lõpuni 1945. aasta mais. Ida-Preisi ajalooline pealinn on Königsberg ning seda asustasid 20. sajandini sakslased, leedulased ja poolakad. Pärast Teist maailmasõda jagati Ida-Preisimaa Poola ja Nõukogude Liidu vahel, mistõttu ajaloolist regiooni nime enam ei kasutata: Venemaa koosseisu kuuluv Ida-Preisimaa on tänapäeval tuntud kui Kaliningradi oblast.
Vanaaeg
Ida-Preisimaa asustasid muistsel ajal Visla alamjooksust Neemeni alamjooksuni balti hõimurahvas preislased.
Keskaeg
Preisimaa ilmub kirjalikku ajalukku 9. ja 10. sajandil, mil Poola üritas edutult preisi rahvast ristiusustada. 13. sajandil liitus ristiusustamiskatsetega Saksa ordu ning 1283. aastaks oli kogu Ida-Preisimaa ühendatud orduriigi koosseisu. Põliselanikest baltlased, kes invasiooni üle elasid, ristiti ja saksastati, samuti saabusid Preisimaale Saksa kolonistid ja leedulased, lõunapoolsetele aladele asusid ka poolakad Masooviast, kus kujunes eriline poolakate rühm – masuurid. Järgnevatel sajanditel toimunud saksastamise ja kolonisatsiooni tagajärjel sai sakslastest peamine etniline grupp ning preislastest, poolakatest ja leedulastest said vähemusrahvad. Vana preisi keel kaotas järjepidevalt oma positsiooni, kuni suri täielikult välja 17. sajandil või 18. sajandi alguses.
1466. aastal sõlmitud teise Thorni rahulepingu tagajärjel sai Ida-Preisimaast Saksa ordu koosseisus Poola-Leedu vasallriik.
Uusaeg
Reformatsiooni ajal tegi tollane ordu kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern otsuse ordu sekulariseerida ja 1525. aastal tehti ordust Preisimaa hertsogkond. Albrecht jättis Ida-Preisimaa arengule olulise mõju: lisaks regiooni ilmalikustamisele asutas ta Königsbergi ülikooli, mille tipphetkel 18. sajandil tegutsesid seal Kant, Hamann ja Herder.
Hohenzollerni surma aastal 1568 sai Brandenburgi kuurvürstist Joachim II-st Preisimaa hertsogiriigi kaaspärija. Albrecht Hohenzollerni poeg Albrecht Friedrich oli alles 14-aastane ning seetõttu valitses tema eest esialgu regentnõukogu. 1577. aastal võtsid Hohenzollernite suguvõsa kaasregendid Albrecht Friedrichilt valitsemise üle. Hertsog Albrecht Friedrich suri 1618. aastal vaimuhaigena ja meessoost järglasteta, mille järel läks Preisimaa personaaluniooni kaudu Brandenburgi Hohenzollernite valdusse. Uut ühise personaaluniooni all valitsetavat territooriumi kutsuti Brandenburg-Preisimaaks.
1656. aastal sõlmitud Labiau leping ja 1657. aastal sõlmitud Brombergi leping andsid Hohenzollernitele täieliku võimu Preisimaa üle. 1701. aastal nimetas Brandenburgi markkrahv Friedrich III end Friedrich I nime all Preisimaa kuningaks, moodustades Brandenburgi ja Preisimaa baasil Preisi kuningriigi. Ida-Preisimaa provints moodustus Preisi Hertsogiriigi alade ja Ermlandi liitmisel ja see moodustas kuningriigi idapoolseima provintsi. 1829. aastal moodustati Lääne- ja Ida-Preisi provintside ühendamisega Preisi provints, mis 1878. aastal lahutati taas Lääne- ja Ida-Preisi provintsideks.
Uusim aeg
Pärast esimest maailmasõja kaotust pidi Saksamaa loovutama mitmeid alasid. Erinevalt Lääne-Preisimaast, mis läks peaaegu kogu koosseisus Poola riigile, siis Ida-Preisimaa säilitas suures osas oma ühtsuse. Hoolimata poolakate tihedast asustusest regiooni lõunapiiril loovutas Saksamaa Poolale vaid Soldau linna lõunas ja Rahvasteliidule mandaadiks Memeli (Klaipeda) piirkonna Ida-Preisi põhjapiiril, kust see 1923. aastal Leedu koosseisu läks. Ülejäänud Ida-Preisimaa kuulus edasi Saksamaale Preisimaa vabariigi haldusalana, kuigi regioon oli eraldatud Saksamaast Poola koridoriga. Maakonnas elas maailmasõdade vahel umbes 2,3 miljonit elanikku, kellest enamik olid sakslased. Regiooni idaosas elas umbes 2700 leedukat, lõunas umbes 20 000 poolakat ja 41 000 masuuri. pisi|vasakul|Poola koridor 1923–1939 Pärast natside võimule tulekut Saksamaal eksisteerisid ametlikult Preisimaa ja selle provintsid edasi, kuigi poliitilise kontrolli võttis lõpuks üle Natsionaalsotsialistlik Saksa Töölispartei pärast oma võimuletõusu aastal 1933. 22. märtsil 1939 loovutas Leedu ultimaatumile järele andes Saksamaale tagasi Meemelimaa umbes 153 000 elanikuga.
Teine maailmasõda jõudis Ida-Preisimaale 1944. aastal. Augustis pommitas Briti lennuvägi Königsbergi vanalinna ja elamukvartaleid, oktoobris jõudis Ida-Preisi piirideni Punaarmee, kus ta küll mitmeks kuuks peatada suudeti. Ida-Preisimaalt hakati massiliselt läände pagema. Königsberg langes 9. aprillil 1945, linnas oli sel perioodil umbes 110 000 sakslast. 1947. aastaks, mil Stalin kõik preisisakslased Saksamaale ümber asustas, oli neid alles veel kuni 30 000. Kokku hukkus sõjategevuses ligikaudu 614 000 idapreislast.
Ida-Preisimaa saatust arutati esimest korda Teherani konverentsil. Alguses plaaniti kogu regioon Poolale anda, aga Stalin nõudis Nõukogude Liidule jäävaba sadamat Läänemerel. Vastavalt Potsdami konverentsi otsusele jäi Preisimaa kirdeosa koos Königsbergiga Nõukogude Liidu valdusse. Endise Ida-Preisimaa põhjapoolne kolmandik läks Nõukogude Venemaa koosseisu, moodustades tänapäevase Kaliningradi oblasti, samas kui lõunaosa läks Poolale, mis moodustab tänapäeval Warmia-Masuuria vojevoodkonna.
Andres Labi
Andres Labi (sündinud 10. aprillil 1977) on eesti sisearhitekt ja disainer.
2000. aastal lõpetas Labi sisearhitektuuri erialal Eesti Kunstiakadeemia. 2013. aastal astus ta Tallinna Tehnikaülikoolis magistrantuuri disaini alal.
Aastast 2004 töötab ta sisearhitektina Ruumilabor OÜ-s, kus on asutaja ja osanik.
Nagiseeria Ulukid eest pälvisid Labi ja Janno Roos Ruumilaborist Eesti Sisearhitektide Liidu aastapreemia. 2009. aastal võitis Eesti paviljoni ideekonkursi Shanghai maailmanäitusele EXPO 2010 Illimar Truverki, Andres Labi, Janno Roosi ja Ionel Lehari töö, mis tutvustas Eestit innovaatilise ja säästliku infotehnoloogiariigina. Ruumilabori meeskonna sisekujundustest on tõstetud esile restorane Vertigo, Kaerajaan ja Buenos Aires (Tallinn), pannkoogikohvikut Arabella ning restorane Turuplatz ja Mezzo (Rakvere), džässibaari Relax Cafe, Aasia kiirtoidurestoran Chopsticks (Tallinn), kiirtoidukohta Tarapita (Pärnu), Eesti Energia esindusi ning Fiskostari bürood.
Edukaks on osutunud Labi disainitud uudne riideese: lipspõll, mis pälvis Eestis tähelepanu Eesti Disainerite Liidu konkursil Meeste Asi 2013. aastal. Kui Andres Labi naine alustas diplomaaditööd Brüsselis, kolis ta naisega kaasa ning keskendus oma toote ekspordile. 2014 esindas lipspõll Eestit esindanud disainimessil Londonis ja 2015 Milanos. 2015. aastal saavutas lipspõll konkursil International Design Awards oma kategoorias teise koha.
Biograafiad (Ga)
Biograafiad (Ga) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Ga".
Kõrgkeel
pisi|Näide kõrgkeelest [[Python (programmeerimiskeel)|Python]]
Pistemaaker
Pistemaaker (allikates ka pistemaker) oli keskaegses Tallinnas ehtesepp, kes valmistas ja müüs talurahvale ehteid. Pistemaakrite seas oli palju eestlasi.
Kõrgkeel
Kõrgkeeleks nimetatakse arvutiteaduses programmeerimiskeelt, mis konkreetse arvuti ülesehitusest ja operatsioonisüsteemist ei sõltu. Erinevalt madalkeeltest võib kõrgkeeltes esineda tavakeele elemente ning neid võib olla tunduvalt kergem kasutada. Kõrgkeeled võivad automatiseerida või isegi täielikult varjata olulisi arvutisüsteemide alasid (näiteks mäluhaldust), tehes programmi arendamise protsessi arusaadavamaks ja lihtsamaks. Abstraktsioonitaseme suurus näitab, kui kõrgetasemeline vaadeldav programmeerimiskeel on.
Esimene arvutite jaoks välja töötatud kõrgkeel oli Konrad Zuse loodud Plankalkül. Kuigi Plankalkül ei leidnud tema ajal rakendust, mõjutas see Heinz Rutishauseri keelt Superplan (ja mõnel määral ka ALGOLit). Esimene tõeliselt levinud kõrgkeel oli Fortran. 1958. ja 1960. aastatel Euroopa ja Ameerika arvutiteadlaste määratletud keel ALGOL võttis esimesena kasutusele rekursiooni ja plokkstruktuurid ning oli esimene keel, mis tegi selget vahet väärtustel, nimeparameetritel ja nendele vastaval semantikal. Samuti võttis ALGOL kasutusele -tsüklid ja  -konstruktsiooni. Umbes samal ajal võttis COBOL kasutusele kirjed ja Lisp hakkas esimese programmeerimiskeelena kasutama lambda-arvutust.
Iseärasused
"Kõrgkeel" viitab masinkeelest kõrgemale abstraktsioonitasemele. Registrite, mäluaadresside ja pinudega tegelemise asemel käsitlevad kõrgkeeled muutujaid, objekte, massiive, keerukaid aritmeetilisi või kahendmuutujatega avaldisi, alamprogramme ja funktsioone, silmuseid, harusid, lukke ja muid abstraktseid infotehnoloogia mõisteid, keskendudes programmi optimaalse tõhususe asemel kasutatavusele. Erinevalt madalatasemelistest assemblerkeeltest ei oma kõrgkeeled palju elemente, mis oleksid otse masina operatsioonikoodidesse tõlgitav. Võib esineda ka muid omadusi, nagu sõnede käsitlemise rutiine, objektorienteeritud keelte funktsioone ja failide sisendeid ja väljundeid.
Suhteline tähendus
Mõned tänapäeval kasutatavad kõrgkeeled on Python, Visual Basic, Delphi, Perl, PHP, ECMAScript, Ruby, Ada, ALGOL, BASIC, COBOL, C, C++, Fortran, Lisp, Pascal, Prolog ja paljud teised.
Terminid "kõrgkeel" ja "madalkeel" on olemuselt suhtelised. Mõne aastakümne eest peeti C programmeerimiskeelt ja muid sarnaseid keeli kõrgetasemelisteks ning assemblerkeelt madalkeeleks. Tänapäeval võivad paljud programmeerijad viidata C-keelele kui madalkeelele, kuna sellel puudub käitusajateek ning see toetab põhimõtteliselt ainult skalaaroperatsioone ja mälu otseaadresse. Seega seguneb see kergesti assemblerkeelega ja masina tasemel protsessorite ja mikrokontrolleritega.
Assemblerkeelt ennast võib pidada masinkoodi kõrgema taseme esindajaks, sest see võib pooldada lisaks konstantidele ka (piiratud) avaldisi, muutujaid, protseduure ja andmestruktuure. Masinkood on omakorda oma olemuselt veidi kõrgemal tasemel kui mikrokood või paljudes protsessorites sisemiselt kasutatavad mikrotehted.
Täitmisviisid
Nüüdisaegsetel kõrgkeeltel on kolm üldist täitmisviisi:
Kõrgkeele arhitektuur
Alternatiivselt on arvutil võimalik kõrgkeelt otseselt rakendada. Arvutiarhitektuuri, mis on välja töötatud konkreetse kõrgkeele jaoks, kutsutakse kõrgkeele arhitektuuriks.
Gea Lepik
Gea Lepik (sündinud 21. oktoobril 1989 ) on Eesti jurist, kohtunik.
17. mail 2021 nimetas Vabariigi President Riigikohtu üldkogu ettepanekul Gea Lepiku teise astme kohtunikuks alates 2. augustist. Ta asus tööle Tallinna Ringkonnakohtu tsiviilkolleegiumi.
2013. aastast on ta andnud loenguid Tartu Ülikoolis ja juhendanud üliõpilaste väitekirju.
2014–2016 oli Lepik Advokatuuri liige (vandeadvokaadi abi).
2016. aastast kuulub ta Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi seitsmeliikmelisse juhatusse.
Palujüri järv
pisi|300px|Palujüri järv Palujüri järv (ka Palojüri järv) on järv Rõuge vallas Palujüri külas. Järve pindala on 7,6 ha.
See asub Haanja looduspargis.
PIN-kalkulaator
PIN-kalkulaator on seade, mille abil saab kasutaja ennast identifitseerida interneti- või mobiilipangas. Kuna kalkulaator on kohandatud vastavalt kasutajatunnusele, siis internetipanka sisenejalt küsitakse kasutajatunnust ja kalkulaatori enda genereeritud 6- või 8-kohalist ühekordset koodi. Maksekorralduste või lepingu muutuste kinnitamiseks kuvab internetipank kinnituskoodi, mille kasutaja peab PIN-kalkulaatorisse sisestama ning saadud vastuse internetipanka edastama.
PIN-kalkulaatori turvalisus põhineb kaheetapilisel tuvastamisel: kõigepealt toimub identifitseerimine kasutaja enda määratud PIN-koodiga, mille ta sisestab kalkulaatorisse, seejärel genereerib PIN-kalkulaator parooli, mille kasutaja peab internetipanka pääsemiseks sisestama. Krüptograafiliselt põhineb PIN-kalkulaatori protokoll sümmeetrilisel krüptograafial (DES või 3DES) ning panga serveri ja konkreetse kalkulaatori kliendi konto külge sidumisel (initsialiseerimisel) loodud jagatud saladusel.
Eesti interneti-pankade PIN-kalkulaatorid kuuluvad enamasti Vasco Data Digipass sarja.
Maailmas on olnud kasutusel ka teisi, sarnaseid või vähem sarnaseid PIN-kalkulaatoreid, näiteks RSA SecurID.
Aeg meid muutnud on
"Aeg meid muutnud on" on 1995. aastal ilmunud ansambli Rock Hotel stuudioalbum. Plaadi andis välja firma Red Hot Records. Plaadi on masterdanud Mika Jussila Helsingis asuvas stuudios Finnfox Studios. Produtsendiks on Ülari Kirsipuu.
Laulud
Märkus: * Tundmatud nimed, mis hakkavad figureerima laulu autorite nimedena alates 1964. aasta Shawn Elliotti lauluversioonist.
Montréali ülikool
pisi|Sildil on ülikooli logo Montréali ülikool (prantsuse keeles Université de Montréal) on prantsuskeelne ülikool Kanadas Montréalis; ühtlasi üks suurimaid Kanada ülikoole ja ühtlasi üks tähtsamaid Kanada teaduskeskuseid.
Ülikool asutati 1878.
Ülikoolis õpib üle 56 000 üliõpilase (2008).
Kulend
Kulend ehk pseudopood on ainurakseil ja mõnedel hulkraksete loomade rakkudel (näiteks leukotsüütidel) ajutine kuju muutev protoplasmajätke.
Kulendid tekivad vajaduse korral raku pinnale ning kaovad hiljem. Nende abil rakud olenevalt rakutüübist, kas liiguvad, haaravad toitaineid või organismi sattunud võõrkehi (näiteks makrofaagid).
Liigitus
Kulendid liigitatakse kuju järgi:
Marcus Kelch
Marcus Kelch (1712 – 1. juuni/12. juuni 1756 Türi) oli Eesti vaimulik.
Marcus Kelchi sünnikohana pakutakse nii Tallinna kui ka Tartut; isa oli Johann Gottfried Kelch (1685–1728), arvatavasti kroonik Christian Kelchi poeg. Ta oli detsembrist 1728 Tallinna Toomorbudekodu kasvandik, õppis Tallinna toomkoolis. Edasi õppis ta (koos venna Johannes Martinusega; immatrikuleeriti 20. mail 1735) Halle ülikoolis. Aastast 1736 oli ta Tallinna gümnaasiumis õpetaja (kolleeg). Ordineeriti 20. septembril/1. oktoobril 1738 õpetajaks.
Isiklikku
Tema vanaisa Christian Kelch oli kroonik, Järva-Jaani ja Viru-Jaakobi koguduse õpetaja. Vend Michael Kelch oli Järva-Jaani ja Türi Püha Martini koguduse õpetaja. Tema tütre Johanna Juliana abikaasa Thomas Sabler, nagu ka tütrepoeg Georg Christian Sabler olid Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetajad.
Ruvubu rahvuspark
Ruvubu rahvuspark on rahvuspark Burundi kirdeosas Muyinga lähedal.
Selle pindala on 508 km² ning ta on Burundi suurim.
Probleemiks on traditsiooniline küttimine, kuid see pole rahvuspargile olulist kahju tekitanud.
Georg Cantor
pisi Georg Ferdinand Ludwig Philipp Cantor (3. märts 1845 (vkj 19. veebruar) Peterburi – 6. jaanuar 1918 Halle) oli saksa matemaatik, kes on tuntud peamiselt hulgateooria loojana.
Käideldavus
Käideldavus on üks kolmest infoturbe põhimõistest. Käideldavus osutab, kas infosüsteem töötab ning/või kas andmed on kättesaadavad (seda muidugi vaid ettenähtud kasutajale, nn volitatud isikule, mitte aga igaühe tarbeks).
AKIT vahendab käideldavuse ametliku definitsiooni : AKIT selgitab käideldavuse olemust nii: "käideldavus on üks kolmest teabe turvalisuse tuumelemendist (teised kaks on konfidentsiaalsus ja terviklus); iseloomustab teabe, IT-süsteemide, inimeste ja protsesside teovõimet ja kättesaadavust sel ajal, mil organisatsioon neid vajab; sõltuvalt kontekstist on tähendus kvalitatiivne ("on/ei ole käideldav") või kvantitatiivne ("mil määral on käideldav")".
Jürijärv
Jürijärv on järv Võrumaal Rõuge vallas Mallika külas.
See asub Haanja looduspargis.
Tigas
Tigas on küla (mazciems) Lätis Kuldīga piirkonnas Padure vallas. Küla asub merepinnast 35 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Kuldīgast 15,5 ja Riiast 168 kilomeetri kaugusel.
pisi|tühi|Tigve linnamägi
Kalmari Ülikool
Kalmari Ülikool (rootsi keeles Högskolan i Kalmar) oli ülikool Rootsis Kalmaris. 2010 moodustati Kalmari ja Växjö Ülikooli ühinemisel uus ülikool: Linné Ülikool.
Ülikool asutati 1977.
Justo Mullor García
Justo Mullor García (8. mai 1932 – 30. detsember 2016) oli hispaania roomakatoliku vaimulik.
Aastatel 1992–1997 oli ta Eesti apostellik administraator.
Pällin
Pällin on eesti perekonnanimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Pällin kaheksal mehel ja üheksal naisel. Perekonnanimede levikult on Pällin meeste puhul 14 993. ja naiste puhul 14 586. kohal.
19. sajandi algul pandi perekonnanimi Pällin Helme kihelkonnas.
1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus sellist perekonnanime keegi ei võtnud ja senised nime kandjad seda ei muutnud.
Eeva Masso
Eeva Masso (sündinud 7. juulil 1975) on eesti sisearhitekt.
Ta lõpetas Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri erialal 1998. aastal.
Masso on loonud sisekujundused Tartu Ülikooli Physicumile, Noblessneri kvartali elamutele, Rahva Raamatu poele Mustika keskuses, Eleringi peahoonele, Pärnu Jahtklubile jpm.
2015. aastal oli Eesti arhitektuuri aastapreemiale nomineeritud parima ühiskondliku hoone interjööri kategoorias Tallinna Tondiraba jäähall, mille sisekujunduse lõid Kadri Tamme, Liis Mägi ja Eeva Masso.
2017. aastast on ta Eesti Sisearhitektide Liidu juhatuse liige.
Koha (perekonnanimi)
Koha on perekonnanimi.
Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Koha 135 inimesel: 65 mehel ja 70 naisel. Perekonnanimede levikult oli Koha meeste puhul 1475. kohal ja naiste puhul 1510. kohal.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Lihula, Tagavere ja Laius-Tähkvere mõisavaldades perekonnanimi Kohha ning Surju mõisavallas Koha.
1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus Eestis valiti perekonnanimi Koha uueks nimeks 60 korral. Enim loobuti nimedest Koch (kahekümne kahel korral), Nikopensius (viiel korral), Kürenberg, Türk, Sandrak ja Vikov  (kahel korral) jne. Samal ajal nimest Koha ei loobunud keegi.
Edward Chace Tolman
alt=Edward Chace Tolman|pisi|Edward Chace Tolman Edward Chace Tolman (14. aprill 1886 – 19. november 1959) oli USA psühholoog. Ta on tuntud eriti oma käitumispsühholoogia (biheiviorismi) uuringute poolest.
Elulugu
Õpinguid alustas Tolman pere survel MIT-s, kuid olles lugenud William Jamesi teost "Psühholoogia põhimõtted" ("Principles of Psychology") otsustas ta hüljata füüsika, keemia ja matemaatika selleks, et õppida filosoofiat ja psühholoogiat.
Ta astus Harvardi ülikooli ja töötas Hugo Munsterburgi laboratooriumis. Jamesi mõju Tolmanile oli näha viimase hulljulges suhtumises ja tema valmiduses toime tulla probleemidega, mis põhjustasid vastuolulisust ja olid tolle aja populaarsete vaadete vastanditeks. Tolmani sõnul oli ta tugevalt mõjutatud geštaltpsühholoogidest, eriti Kurt Lewinist ja Kurt Koffkast.
Psühholoogiaalane teadustöö
Tolman on tuntud oma labürinte kasutavate uuringute poolest rottidega. Ta avaldas palju eksperimentaalseid artikleid, millest mõjukaim oli tema töö Ritchie ja Kalishiga aastast 1946. Tema peamine teoreetiline panus avaldus tema 1932. aastal ilmunud raamatus "Purposive Behavior in Animals and Men" ning ajakirjas Psychological Review ilmunud artiklites: "The determinants of behavior at a choice point" (1938), "Cognitive maps in rats and men" (1948) ja "Principles of performance" (1955).
Kuigi Tolman oli oma metodoloogias rangelt biheivioristlike ideede järgija, ei olnud ta sarnaselt B. F. Skinneriga radikaalne biheiviorist. Nagu tema 1932. aastal ilmunud raamatu pealkiri ütleb, tahtis ta käitumuslike meetodite abil saada aru inimeste ja teiste loomade vaimsete protsesside olemusest. Oma uuringutes, mis olid seotud rottidega, otsis Tolman võimalust demonstreerida seda, et loomad suudavad õppida fakte maailma kohta, mida nad seejärel saavad paindlikult ära kasutada selle asemel, et õppida reagaeerima automaatsete vastustega, mis on käivitatud keskkondlike stiimulite poolt. Tema ajastu keelde tõlgituna oli Tolman S-S (stiimul-stiimul), mittesarrustav teoreetik: ta toetus geštaltpsühholoogiale, väitmaks, et loomad suudavad õppida stiimulitevahelistest seostest ning nad ei vaja mingeid väliseid bioloogiliselt olulisi sündmusi õppimise asetleidmiseks. See on tuntud kui latentne õppimine. Selle vaate rivaalteooria, palju mehaanilisem S-R (stiimul-vastus), sarrustusest ajendatud vaade tõstatati Clark L. Hulli poolt.
Tolmani, Ritchie ja Kalishi peamine töö, mis ilmus 1946. aastal, demonstreeris, et rotid, kes olid söögiga varustatud labürinti uurinud ajal, mil nad näljased ei olnud, suutsid selle läbida korrektselt esimese katsega sisendes labürinti näljases olekus. Kaardi selgeks õppimine esimese korraga saamata tasu, sõnastati kui latentne õppimise periood. Kuid Hull ja tema järgijad suutsid produtseerida alternatiivseid seletusi Tolmani leidudele ja debatt S-S ning S-R õppimise teooriate vahel muutus märksa keerulisemaks ja viljatumaks. Skinneri ikonoklastiline 1950. aastal ilmunud teos "Are theories of learning necessary?" veenis paljusid loomade õppimisest huvitatud psühholooge, et produktiivsem on keskenduda käitumisele endale, selmet kasutada tulemusi selleks, et teha hüpoteese vaimsete seisundite kohta. Tolmani ideede mõjukus hääbus järsult 1950. ja 1960. aastatel. Tema saavutused on siiski arvestatavad. Tema 1938. ja 1955. aasta tööd, mis olid koostatud vastusena Hulli süüdistusele, et ta jättis katseloomad oma mõtetesse maetuna labürinti ja võimetuna vastama, sillutas teed palju hilisemale kognitiivse psühholoogia alasele tööle kui psühholoogid hakkasid avastama ja rakendama otsustuse teooriat – tööde hulk, mida tunnustati Nobeli auhinna andmisega Daniel Kahnemanile 2002. aastal. Tolmani 1948. aasta töö tutvustas kognitiivse kaardi kontseptsiooni. See on leidnud hulgaliselt rakendust peaaegu igas psühholoogia valdkonnas, sageli teadlaste seas, kel pole aimugi, et nad kasutavad ideesid, mis olid esmalt formuleeritud seletamaks rottide käitumist labürintides. Tolman hindas nii vastuse õppimist kui ka koha õppimist. Vastuse õppimine seisneb selles, kui rott teab, et kindlas suunas labürindis liikumine viib ta alati toiduni; koha õppimine on aga see, kui rott õpib igal korral seostama toidu olemasolu kindla kohaga. Oma katsetes leidis ta, et kõik koha õppimise labürintides olevad rotid õppisid oma teekonda korrigeerima kaheksa katsekorra sees, samas kui vastuse õppimise rotid ei õppinud keegi nii kiiresti, mõni ei olnud seoseid selgeks saanud ka pärast 72 katsekorda.
Kui 20. sajandi viimase veerandi loomapsühholoogid leidsid vihjeid inimeste kognitiivsest psühholoogiast ja hakkasid seejärel uuendama oma teadmisi loomade kognitsioonist, pöördusid paljud Tolmani ideede ja tema labürindi tehnika poole. Kolme 20. sajandi keskpaiga loomapsühholoogia juhtfiguuri – Tolmani, Hulli ja Skinneri – tööde kohta võib öelda, et Tolmani pärand on siiani elavaim, eriti akadeemilise teadustöö tingimustel. Ta valiti 1949. aastal akadeemia American Academy of Arts and Sciences liikmeks.
Tolmani teoreetiline mudel on kirjeldatud tema teoses "The Determiners of Behavior at a Choice Point". Selle kohaselt on kolm erinevat käitumist mõjutavat muutujat iseseisvad, sekkuvad ja sõltuvad muutujad. Eksperimentaator saab manipuleerida sõltumatute muutujatega, need sõltumatud muutujad (näiteks antud stiimul) mõjutavad omakorda sekkuvaid muutujaid (näiteks motoorsed oskused, isu). Samuti on spetsiifiliselt eksperimentaatori poolt valitud sõltumatud muutujad kui subjekti faktorid. Sõltuvad muutujad (näiteks kiirus, vigade arv) võimaldavad psühholoogil mõõta sekkuvate muutujate tugevust.
Tolman võitis mitmesuguseid auhindu ja auavaldusi. Ta oli APA president aastal 1937, Lewin's Society for the Psychological Study of Social issues juhataja aastal 1940, seltsi Society of Experimental Psychologists ja rahvusliku teaduste akadeemia liige, samuti andis APA talle 1957. aastal auhinna silmapaistvate saavutuste eest.
Lihula piiskopkond
Lihula piiskopkond ehk Eestimaa piiskopkond oli Rooma-katoliku kiriku piiskopkond Eestimaal aastatel 1211–1235, kuni see nimetati ümber Tartu piiskopkonnaks. Algselt vaid formaalselt eksisteeriva piiskopkonna kirikliku võimu alla kuulus alates 1224. aastast Eestimaa lõunaosa – Ugandi, Sakala ja Kesk-Eesti väikemaakonnad, ilmaliku võimu alla aga Ugandi ja pool Vaigast.
Ajalugu
Lihula piiskopi ametikoht loodi 1211. aastal, Liivimaa ristisõja ajal. Kuigi Riia piiskopil Albertil polnud sel ajal kontrolli Eestimaa üle, oli ta eesmärgiks seadnud eestlaste alistamise ja nimetas selle märgina senise Daugavgrīva kloostri abti Theoderichi Eestimaa piiskopiks. Piiskopkonna täpsem kavandatav ulatus jäi määratlemata, kuid selle keskuseks pidi saama Läänemaal asuv Lihula, mille järgi nimetati seda algselt peamiselt Lihula piiskopkonnaks. Alberti ambitsioonidest häiritud Mõõgavendade ordu taotles paavstilt ordu vallutatavatele aladele eraldi piiskopkonna loomist, kuid see ettepanek lükati 1212. aastal tagasi.
Kuna Theoderichil ei õnnestunud Alberti abiga reaalset piiskopivõimu saavutada, läks ta üle Taani kuninga teenistusse. 1218. aastal, saamaks abi võitluses eestlaste ja venelaste vastu, lubasid Theoderich ja Albert Eestimaa Taani kuninga Valdemar II võimu alla anda. Järgmisel aastal kuulus Theoderich Revalas oma laevastikuga maabunud kuninga kaaskonda, kuid sai järgnenud Lindanise lahingus surma. Talle järglase määramise küsimus tekitas konflikti Valdemari ja Alberti vahel – kumbki tahtis, et ametisse saaks just tema nimetatud kandidaat, vastavalt kas kuninga kaplan Wescelin või piiskopi vend Hermann, kes oli sel ajal abtiks ühes Bremeni-lähedases kloostris. Paavsti otsusel sai Revala piiskopiks Wescelin. Hermanni pühitses Eestimaa piiskopiks oma mõju kasvatada sooviv Magdeburgi peapiiskop. Hermanni jõudmine oma piiskopkonda aga viibis, kuna mereteid enda kontrolli all hoidev Taani kuningas takistas tema Saksamaalt lahkumist. .
Valdemar andis nõusoleku Hermanni ametisse astumiseks alles pärast seda, kui ta ise oli 1223. aastal Schwerini krahvi Heinrichi kätte vangi langenud. 1224. aasta aprillis jõudis Hermann Riiga. Juulis sõlmisid piiskopid Mõõgavendade orduga Eestimaa jagamise leppe, mille järgi ordu sai Sakala, Albert Läänemaa koos varem Eestimaa piiskopkonna keskuseks kavandatud Lihulaga ja Hermann Ugandi. Henriku Liivimaa kroonika järgi asuski Hermann kohe Otepääle, kuid kogu maakonda takistas tal endale saamast Tartu ümbruskonda valitsev ja Novgorodile alluv Vjatško. Augustis Tartu linnus vallutati ja Hermann viis piiskopkonna keskuse sinna üle, pannes nii aluse Tartu piiskopkonnale. Tema stifti lisati ka pool Vaigast. Hermanni piiskopkonna diötseesi, piiskopi kirikliku võimu alla, kuulus aga kogu Eestimaa lõunaosa – lisaks mainitud ilmaliku võimu piirkonnale ka ordu valitsetav Sakala koos Kesk-Eesti väikemaakondadega.
Vaatamata asukohale Tartus säilis ametlikes dokumentides Lihula piiskopi nimetus veel mõnda aega. Tartu piiskopi ametinimetuse kasutamise lubas paavsti legaat Modena Wilhelm oma 1235. aasta 8. jaanuari otsusega – pärast seda, kui Lihula läks Saare-Lääne piiskopkonna alla. Paavst kinnitas selle otsuse 6. novembril 1235.
Peter Tauber
pisi|Peter Tauber 2014. aastal Peter Michael Tauber (sündinud 22. augustil 1974 Frankfurdis) on Saksamaa poliitik, Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu (CDU) ja Bundestagi liige.
Haridus
Pärast keskkooli lõpetamist õppis ta kesk- ja uusaja ajalugu, germanistikat ja poliitikateadust Johann Wolfgang Goethe nimelises Ülikoolis Frankfurdis. Aastal 2000 lõpetas ta ülikooli magistrikraadi ja kiitusega. 2007 kaitses ta doktoritöö spordi ühiskondlikust positsioonist ja ideoloogilisest rollist Saksa keisririigis.
Elukutse
2000–2001 oli ta teaduslik töötaja Johann Wolfgang Goethe nimelise Ülikooli uurimisprogrammis "Teadmiste kultuur ja ühiskondlikud muutused". 2001–2003 oli ta Junge Unioni Hesseni piirkonna tegevjuht. 2003–2004 töötas Tauber Hesseni kultuuriministri ja asepeaministri Karin Wolffi isikliku referendina. Bundestagi valimisteni oli ta Frankfurdi Saksa Kinnisvaranõustamise AS-i pressiesindaja. Alates märtsist 2008 töötab ta Frankfurdi Johann Wolfgang Goethe nimelise Ülikooli juures asuva Ajaloolise Seminari õppejõuna.
Poliitika
1991. aastal astus Tauber Junge Unioni (JU) ja 1992. aastal CDU liikmeks. 1993–2007 oli ta Wächtersbachi linnavolinik. Alates novembrist 2005 Main Kinzigi maakonna volikogu liige. Aastal 2007 valiti Tauber Ida-Hesseni piirkonna Väike-ja Keskmiste Ettevõtete Ühenduse juhatuse liikmeks ja detsembris 2007 CDU Gelnhauseni piirkonna esimeheks. Aastal 2003 valiti ta JU Hesseni piirkonna esimeheks. Alates 2008 kuulub Tauber ka CDU Hesseni piirkonna juhatusse. Aastal 2008 kanti ta Bundestagi kandideerijate nimekirja. 2009. aasta valimistel kogus ta 39,4% häältest.
Galina Ulanova
pisi|240px|Galina Ulanova (1968)
Peter Tauber
Isiklikku
Tauber on vallaline ja luteri usku.
Galina Ulanova
Galina Sergejevna Ulanova (vene keeles Галина Сергеевна Уланова; 8. jaanuar (vkj 26. detsember 1909) 1910 Peterburi – 21. märts 1998 Moskva) oli vene balletitantsija ja balletipedagoog.