cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stanisław II
Teine Poola jagamine, 1793
Konstitutsioon, mis muutis oluliselt Rzeczpospolita senist riiklikku korraldust, sai ettekäändeks selle vastastele nii sise- kui välismaal. Preisimaa kuningriik katkestas varasema liidulepingu ja Venemaa toetas Targowica konföderatsiooni kui konservatiivseid ringkondi, kes konstitutsiooni tunnustada ei soovinud. Poolasse saabusid taas Vene väed. Järgnenud konstitutsiooni kaitseks peetud sõjas võitlesid konstitutsiooni toetavad Poola väed Venemaa vägede vastu, kes olid riiki saabunud Poola magnaatide konservatiivse ja venemeelse liidu, Targowica konföderatsiooni, kutsel. Konservatiivsem osa poola aadlikest (šlahtast) uskus, et venelased aitavad neil taastada nende "Kuldse vabaduse". Preisi liitlaste abist ilma jäänud ja suures arvulises vähemuses olevad konstitutsiooni toetavad Józef Poniatowski juhitud Poola väed saavutasid riigi kaitsmisel küll mõningast edu, kuid lõpuks said nad oma ülemjuhatajalt kuningas Stanisław August Poniatowskilt korralduse vastupanu lõpetada. Kuningas oli nimelt otsustanud venelaste nõudmised täita ja Targowica konföderatsiooniga liituda. Aastal 1792 lõppes sõda poolakate lüüasaamisega.
Poola riigist läks suur tükk Venemaa keisririigile ja teine Preisi kuningriigile. Erandlikult ei osalenud Rzeczpospolita teises jagamises Austria. Rzeczpospolitast jäi järele vaid 200 000 ruutkilomeetrit. Venemaa keisririigiga liideti alad, millest moodustati Kiievi kubermang ja suur osa Minski, Volõõnia ja Podoolia aladest.
Jagamise tagajärjel kaotasid nii jagamist mitte oodanud Targowica konföderatsioon kui ka sellega hiljem liitunud kuningas Stanisław August Poniatowski nii oma maine kui ka suurema osa oma toetajaskonnast, seevastu reformide pooldajate toetajaskond hakkas kiiresti kasvama. See tõi märtsis 1794 kaasa Kościuszko ülestõusu ja selle lüüasaamise järel novembris kolmanda Poola jagamise, mis tegi lõpu Rzeczpospolitale kui riigile.
Kolmas Poola jagamine, 1795
Venemaa sai kõik maad Nemunase ja Bugi jõest (langeb üldjoontes kokku hilisema Curzoni liiniga) ida pool (120 000 km²), Preisi sai Varssavi linna ning Nemunasest lääne ja Pilicast põhja poole jäävad maad (Masoovia vojevoodkonna põhjaosa koos Varssavi linnaga ning Białystoki vojevoodkonna) ning Kuramaa hertsogiriigi ja Piltene piirkonna. Austria sai Põhja-Galiitsia (Krakówi ja Sandomierzi linna ning Lublini ja Radomi vojevoodkonna).
Kuningas Stanisław August Poniatowski lahkus siis Varssavist ning siirdus Vene tragunite saatel Hrodnasse Vene asevalitseja hoolduse ja järelevalve alla. Pärast seda ta loobus 25. novembril troonist.
Stanisław Poniatowski suri 12. veebruaril 1798 Peterburis.
Omaha
Omaha on linn USA-s, Nebraska osariigi suurim linn ja selle endine pealinn 1867. aastani. Omaha on Douglase maakonna halduskeskus. Linna pindala on 307,9 km² (vee all 8,2 km²) ja elanikke 409 416 (2004). Hiroshimale ja Nagasakile aatomipommid heitnud pommituslennukid Enola Gay ja Bock's car valmistati Omahas.
Linn on kuulus oma lihatööstusettevõtete poolest. 1900. aastal tegutses Omahas neli USA viiest suurimast lihatööstusettevõttest, 1950ndatel töötas ligi pool linna töölistest lihatööstuses.
pisi|tühi|300px|Omaha siluett
Eduard Einmann
Eduard Einmann (23. jaanuar 1913 Laukna, Läänemaa – 27. oktoober 1982 Tallinn) oli eesti graafik ja maalikunstnik.
Aastast 1928 õppis ta Riigi Kunsttööstuskoolis ja lõpetas kooli 1934. aastal maali erialal. Aastal 1938 jätkas õpinguid Riigi Kõrgemas Kunstikoolis, lõpetas selle 1941 dekoratsioonimaali erialal. Mobiliseeriti Punaarmeesse. Teise maailmasõja ajal võttis Jaroslavlis osa Eesti Nõukogude Kunstnike Kollektiivi tegevusest ning osales näitustel Moskvas ja Jüriöö ülestõusu 600. aastapäeva juubelinäitusel.
Aastatel 1944–1948 töötas Tartu Riiklikus Kunstiinstituudi õppejõuna, 1948–1951 direktorina. Oli 1950–1956 Eesti NSV Kunstnike Liidu esimees, 1957–1963 juhatuse sekretär. Aastast 1963 vabakunstnik.
Einmann viljeles portreemaali. 1950. aastatel lõi natuuritruid tööliste, talupoegade, teadlaste ja kunstiinimeste portreejoonistusi. Hiljem hakkas kasutama sügavtrükitehnikaid. 1970. aastatel viljeles realistlikku portree- ja maastikumaali. Loomingulistelt reisidelt Armeeniasse, Ukrainasse, Usbekistani, Egiptusse, Itaaliasse ja Tadžikistani tõi kunstnik kaasa hulgaliselt eksootilisi tüüpe kujutavaid joonistusi ja maale.
1958. aasta Brüsseli maailmanäitusel olid väljas Einmanni teosed "Vana kalur" ja "Tütarlapse portree".
Limburgi provints (Holland)
Limburgi provints on Hollandi 1. järgu haldusüksus.
Jakob (Saare-Lääne piiskop)
Jakob (surnud 1337) oli Saare-Lääne piiskop 1322–1337.
Jakob oli Tartu piiskopkonna skolastik. Ta nimetati paavst Johannes XXII poolt Avignonis piiskopiks 3. märtsil 1322 ja ordineeriti 14. märtsil 1322 Porto e Santa Rufina kardinalpiiskopi Bérenger de Frédoli poolt.
1326 puhkes tüli Riia peapiiskopiga.
Tartu piiskopi teatel leppis 1327 Liivi ordu maameister Reimar Hane piiskop Jakobiga kokku mõnede Läänemaa varade (bonum) osas.
Jakob ja kolm Saaremaa toomhärrat tunnistasid 26. detsembril 1333 Taani kuningliku nõukogu ja kaupmees Marquardi vahelist kokkulepet rukki kvantiteedi osas. Jakob sõlmis samal päeval kokkulepe Tallinna piiskopi Olav von Roskilde ja Eestimaa vasallide vahel.
Ta sätestas 5. septembril 1334 Vana-Pärnus otsuse rüütel Marquard Breydele Taani kuninga poolt läänistatud mõisate osas.
Jakob ja Lübecki piiskop Heinrich langetasid 15. juunil 1336 otsuse Lübecki rae ning Bertram ja Hermann Friso vahelises kohtuasjas.
Ta sai 30. aprillil 1332 paavst Johannes XXII-lt privileege. Paavst kohustas piiskoppi 6. veebruaril 1333 minema Rooma palverännakule.
Jakob suri 1337 Lübeckis.
Saint Vincenti ja Grenadiinide kindralkuberner
Saint Vincenti ja Grenadiinide kindralkuberneri institutsioon loodi, kui saared 1979. aastal Rahvaste Ühenduse kuningriigina iseseisvusid. Kindralkuberner esindab riigis monarh Charles III-t. Enne iseseisvumist esindasid saartel monarhi leitnantkubernerid, kubernerid ja haldurid.
Mari Adamson
Elukäik
Omandas kunstihariduse 1923–1927 Riigi Kunsttööstuskoolis (naiskäsitöö erialal) ja 1927–1928 Kõrgemas Kunstikoolis Pallas (maali alal). Täiendas end 1928–1929 Pariisi vabaakadeemiais ja rakenduskunstiateljeedes, hiljem õpireisidel Soomes, Rootsis, Prantsusmaal, Saksamaal, Itaalias ja Kanadas. Töötas 1929–1931 Tallinna moeateljees Medea kunstnikuna, 1944–1950 Kunstitoodete Kombinaadi tekstiili- ja dekoratiivkudumisateljee kunstilise juhina.
Oluline on Mari Adamsoni roll kunstipedagoogina. Aastatel 1944–1977 töötas ta ERKI-s, olles peamise aja tekstiili- ja kostüümikateedri juhataja ning 1964. aastast professor. Mari Adamsoni panuseks Eesti kultuurilukku on ka tema suurejooneline kingitus Eesti Kunstimuuseumile (ligi 1000 Adamson-Ericu teost), mis oli aluseks Adamson-Ericu muuseumi loomisele 1983. aastal.
Isiklikku
Oli abielus skulptor Ferdi Sannamehega, kellega tal oli poeg Johani (1928–1963). 1936. aastal abiellus kunstnik Adamson-Ericuga.
Looming
1930. aastatel lõi ehisloomi ja nukke.
Mari Adamson viljeles monotüüpiat juba enne II maailmasõda ning tõsisemalt jälle 1960. aastate keskpaigast. Tema monotüüpiate seas on abstraktseid kompositsioone, gobeläänikavandeid, maastikke ja rohkesti lilli. Need monotüüpiad on maalilised, enamasti suhteliselt õrnatoonilised ja üle maalimata.
Alustas esinemist näitustel 1929. Kunstniku loomingut on tutvustatud rohkem kui 300 näitusel ning ta on pälvinud mitmeid rahvusvahelisi autasusid. 1996. aastal hinnati Mari Adamsoni elutööd Kristjan Raua nimelise preemiaga.
Immuunsüsteem
Immuunsüsteemiks ehk immuunsussüsteemiks ehk lümforetikulaarseks süsteemiks (inglise keeles immune system) nimetatakse selgroogsete loomade organismi spetsiifilise immuunvastuse aktivatsioonil osalevaid elundeid, lümfotsüüte ja makrofaage ning kaasatud molekule.
Immuunreaktsioonid molekulaartasandil leiavad harilikult aset lümfisüsteemi elundites ja seetõttu nimetatakse neid kahte vahel ka lümfoid(-immuun)süsteemiks. Immuunsüsteemi funktsiooniks on ka antigeense homöostaasi tagamine. Immuunsüsteemi funktsioneerivateks rakkudeks on lümfotsüüdid.
Kaitsesüsteem on harilikult suunatud võõrvalkude vastu. Võõrvalgud võivad olla pärit:
Immuunsüsteemi eesmärk on kahjutustada organismis bioloogiliselt aktiivseid võõrvalke. Immuunsüsteem hoiab ära haigustekitajatest tingitud koekahjustusi. Ta kõrvaldab kehasse tunginud mikroorganismid ja võõrained ning suudab ka hävitada vigaseks muutunud kehaomaseid rakke. Immuunsüsteem on mitmesugustest elunditest, rakutüüpidest ja molekulidest koosnev keerukas võrgustik. Ta on immunoloogia keskne uurimisobjekt.
Immuunsüsteem on loomade kehalise puutumatuse seisukohalt väga oluline, sest praktiliselt kõiki organisme mõjutab pidevalt eluskeskkond ning mõned neist mõjudest on ohtlikud. Kui kehasse tungivad kahjulikud mikroorganismid, võib see põhjustada talitlushäireid ja haigusi. Tüüpilised haigustekitajad on bakterid, viirused ja seened ning üherakulised (näiteks ainuraksed, näiteks plasmoodiumid) ja hulkraksed parasiidid (näiteks paelussid).
Ka kehasisesed muutused võivad looma elu ohustada. Kui normaalsed keharakud aja jooksul minetavad oma terve talitluse, siis nad enamasti surevad ning nad tuleb lagundada (nekroos) või nad lagundavad end ise (apoptoos). Haiguslikel juhtudel võivad nad ka haiguslikult moonduda ning tuua kaasa vähi.
Kõigil loomadel on seetõttu kaitsefunktsioonid. Juba algelistel organismidel on kaasasündinud immuunvastus. See tekkis fülogeneesi väga varajases staadiumis ning on sest ajast säilinud suurelt jaolt muutumatul kujul. Selgroogsetel on peale selle kujunenud adaptiivne immuunkaitse, mis kaitseb neid haigustekitajate eest veel tõhusamalt.
Liigitus vahendite järgi
Immuunsüsteem töötab kolmel tasandil:
Humoraalne immuunsus põhineb antikehadel, mis on lahustunud kehavedelikes. Peamiseks humoraalse immuunsuse kandjaks on antikehad e immunoglobuliini molekulid, mis moodustavad kuni 20% vereseerumi valkudest. Immunoglobuliine toodavad B-lümfotsüüdid. Humoraalse immuunsuse alla kuuluvad ka komplemendivalgud: mitmest valgust koosnev süsteem, mille aktiveerimisel toimub organismi sattunud bakterite hävitamine.
Lümfokiinid on valgud, mida toodavad T-abistajarakud. Need on võimelised iseseisvalt ära tundma haigusetekitajaid ja eritama lümfokiine, mis stimuleerivad jagunema B-rakke, T-rakke, loomulikke tappurrakke ja makrofaage.
Iga võõras valk (antigeen) kutsub organismi sattudes esile immuunvastuse – talle vastavate antikehade sünteesi. Kuna see protsess võtab veidi aega, peavad esmalt käivituma mittespetsiifilised kaitsesüsteemid – fagotsüüdid, komplemendi valgud ja NK-rakud. Interferoonid on valgud, mida rakud sünteesivad vastuseks viirusnakkusele ning need valgud takistavad viiruste levikut organismi teistele rakkudele. Sellele mittespetsiifilisele immuunvastusele järgneb spetsiifiline immuunvastus: patogeen aktiveerib otse või makrofaagide vahendusel lümfotsüüdid. Antikehi toodavad imetajatel luuüdist pärinevad B-lümfotsüüdid. Antikehad tunnevad antigeenist ära teatud väikse osa ja seonduvad antigeeniga. Antikehadele on iseloomulik suur spetsiifilisus. Kui organismi sattub antigeen, siis see reageerib antikeha molekulidega vähestel B-lümfotsüütidel, mis juhtuvad sobima antud antigeeniga. See B-rakk aktiveerub, hakkab kiiresti jagunema ning vastavaid antikehi eritama, tekitades kloonitud rakupopulatsiooni. Kui antigeen kaob, siis kaovad ka antikehi tootnud B-rakud, kuid väike osa neist jääb pikaealisteks mälurakkudeks, mis võimaldavad tulevikus sama antigeeniga kohtudes tekitada immuunvastuse kiiremini ja tõhusamalt. Sellel mehhanismil põhineb ka vaktsineerimine.
T-lümfotsüüdid küpsevad tüümuses. T-rakkude pinnal on samuti antigeeni siduvad retseptorid, mis sarnanevad antikeha molekulidega, kuid T-rakud ei hakka neid antigeeniretseptoreid eritama. T-raku antigeeni siduv retseptor tunneb antigeeni ära ainult siis, kui see on juba töödeldud lühikesteks peptiidideks näiteks makrofaagide poolt. Tsütotoksilised T-rakud tunnevad ära ja tapavad rakke, mille pinnal on eksponeeritud võõras peptiid. T-abistajarakud tunnevad samuti ära rakkude pinnal eksponeeritud võõraid peptiide, kuid vastuseks sellele nad eritavad lümfokiine, mis aitavad käivitada antikehade sünteesi B-rakkudel ja võimendavad tsütotoksiliste T-rakkude toimet.
Makrofaage leidub ringlemas kõikides kudedes. Makrofaagid on tavaliselt esimesed rakud, mis kohtavad organismi tunginud antigeeni. Makrofaagid lagundavad patogeeni ning sellest pärinevad peptiidid eksponeeritakse makrofaagi pinnal koos koesobivuskompleksi valkudega, kus T-abistajarakud need ära tunnevad ning alustavad tsütokiinide sünteesi.
Tüümuse ealine taandareng
Arvatakse, et taandarenev tüümus, mida iseloomustavad tüümuse kudede kahanemine ja tüümuse rakkude funktsioonide muutumine, mis mõjutab nii nende paljunemist, apoptoosi, migratsiooni kui diferentseerumist jm, näitab lümfoid immuunsüsteemi vananemist.
Tüümuse normaalse involutsiooni korral muutub tüümuselund mõõtmetelt väiksemaks, sellega kaasnevad ka mitmed funktsionaalsed ja molekulaartasandi muutused – nagu tümotsüütide populatsioonide kahanemine tüümuse koore ja tüümuse säsi alas, naiivsete CD4+ T rakkude vähesus, proinflammatoorsete tsütokiinide nagu tüümuse IL-6 taseme tõus jm, mille täpseid mehhanisme ja tegureid käesoleval ajal ei tunta.
Inhalatsioonianesteetikumide toime
Kirurgiliste operatsioonide käigus kasutatava sissehingatava ksenooni toimet immuunsüsteemile on vähe uuritud ja seda ei tunta.
Jaluit-Gesellschaft
pisi|Vaade Jaluiti atollile lennukilt, 1978 Jaluit-Gesellschaft oli Saksamaa aktsiaselts, mis asutati 21. detsembril 1887 peakorteriga Hamburgis.
Seltsi eesmärk oli võtta üle Okeaanias Jaluiti atollil asuv peafaktooria, mida varem olid juhtinud Deutsche Handels- und Plantagengesellschaft der Südeeeinseln ja firma Robertson & Hernsheim Hamburgis. Selts tegeles ka Jaluiti ning Gilberti saarte (praegu Kiribati) ja Karoliinide vahelise kaubanduse ja laevasõiduga. Ta omandas Marshalli saarte ja eriti Jaluiti atolli kaubanduses peaaegu monopoolse seisundi.
Põhikapital moodustas 125 000 riigimarka.
Jaluit-Gesellschaft võttis enda kanda protektoraadi halduskulud ning sai selle eest õiguse omandada peremeheta maad, tegelda pärlipüügiga ning ekspluateerida guaanovarusid. Haldusega tegeles keiserlik maapeamees (Landeshauptmann) mõne alluva ametnikuga.
Seltsil olid faktooriad Marshalli saarte 33 saarest 18-l. Ta tegeles kabotaažiga, ostes koprat ning müües lääne kaupu ja vedades posti.
Kompanii nimetas keisri nimel alamaid ametnikke.
Aastal 1892 omandas selts ka protektoraadis paiknevad USA ettevõtted.
Aastal 1900 maksis selts 12% dividende ning sai 151 955 riigimarka puhaskasumit.
Aastal 1906 loovutas Jaluit-Gesellschaft oma õigused kaevandada Nauru maa-alust fosforiiti 2000 naelsterlingi eest Briti kompaniile Pacific Island Company ning omandas osaluse selles ettevõttes, mis sai nüüd nimeks Pacific Phosphate Company. Peale selle pidi Pacific Phosphate Company maksma iga kaevandatud tonni fosforiidi eest teatud osa Jaluit-Gesellschaftile ning väiksema osa naurulastele.
Lipud
pisi pisi Ühel seltsi lippudest olid punasel taustal valged tähed "J. G.". Kujundus pärines Hernsheimi lipult.
Hilisemal lipul oli valgel taustal sõõr, milles olid Saksamaa värvid must, valge ja punane. Sõõr sümboliseeris maakera.
Kompanii ja Saksa Riigi vaheline lepe
Kompanii ja Saksa Riigi vahel sõlmiti järgmine lepe:
Kuna Marshalli saared (asukoht 4 ja 131 põhjalaiuskraadi ning 184 ja 175 idapikkuskraadi vahel), samuti Browni saarestik ja Providence'i (Ujelongi) saared on antud Tema Majesteedi Keisri kaitse alla ja kuna 21. detsembril 1887 registreeriti Hamburgis ühinemisartiklite alusel, mis sisalduvad lisas A, ja see kompanii on enda peale võtnud kanda protektoraadi haldamise kujul, on Tema Majesteedi nõusolekul sõlmitud järgmine lepe Välisasjade Ameti ja Jaluit-Gesellschafti vahel:
Artikkel 1
Jaluit-Gesellschaftile on antud järgmised eksklusiivsed õigused ja eesõigused ülalnimetatud protektoraadi alal:
a) õigus võtta oma valdusse omanikuta maa,
b) õigus tegelda pärlipüügiga, niivõrd kui seda ei tee kohalikud elanikud traditsiooni kohaselt,
c) õigus kaevandada guaanovarusid, kahjustamata kolmandate poolte korrapäraselt omandatud õigusi.
Artikkel 2
Protektoraati hakkab haldama riigikomissar, kes nimetatakse, teda abistab sekretär.
Artikkel 3
Riigikomissar nimetab protektoraadi kohalikuks haldamiseks nõutavad ametnikud nii, nagu panevad ette kompanii agendid Jaluitil, Saksa kantsleri nõusolekul.
Artikkel 4
Protektoraadi haldamise eelarve koostatakse igal aastal Välisasjade Ameti ja kompanii vaheliseks kokkuleppimiseks.
Artikkel 5
Jaluit-Gesellschaft võtab enda kanda haldamisel tekkivad kulud. Järelikult on ta kohustatud:
a) maksma Välisasjade Ametile kvartalikaupa osadena 1. aprillist 1999 summa 23 460,00 marka (kakskümmend kolm tuhat nelisada ja kuuskümmend marka) artiklis 2 nimetatud kahe valitsusametniku tasustamiseks pluss lesepensionid;
b) bilansi esitamisel hüvitada Välisasjade Ametile igal aastal kõik kohalikest lisakuludest tulenevad kohalikke tulusid ületavad puudujäägid, nagu on ette nähtud eelarves (artikkel 2), kusjuures kõik ülejäägid krediteeritakse kompaniile;
c) pakkuma tasuta majutust kõigile ametnikele majutuskohtades, mida pakub kompanii, nagu on kirjeldatud lisas B; hooldama ja asendama neid vajaduse korral, ja samuti andma ametnike käsutusse sobivad kontoriruumid.
d) varustama riigikomisaari ja sekretäri residentsi ning samuti kontori kohase mööbli ja sisustusega, nagu on kirjeldatud lisas B.
Artikkel 6
Protektoraadis tuleb igal aastal koguda litsentsi- ja peamakse, nagu eelarves on kirjeldatud. Muude maksude kogumine ning koormiste ja maksete kogumine halduskukude katmiseks peab toimuma vastavalt asjakohastele seadustele ja määrustele. Kui tulude ja kulude suhe on vähem soodne kui eelarves sätestatud, siis tuleb järgneval aastal Jakuit-Gesellschafti algatusel maksutingimusi parandada.
Artikkel 7
Seadusi ja määrusi, mis puudutavad protektoraadi haldamist, tuleb rakendada alles pärast kuulamist Jaluit-Gesellschafti ees.
Artikkel 9
Jaluit kuulutatakse kogu protektoraadi eksklusiivseks sisenemis- ja väljumissadamaks.
Artikkel 10
Kompanii tahtlik likvideerimine võib toimuda alles pärast eelnevat teadaandmist selle leppe katkestamisest. Kompanii mis tahes ühinemine mõne teise kompaniiga vajab Välisasjade Ameti heakskiitu.
Artikkel 11
Kompaniil on õigus teatada selle lepingu katkestamisest kahe aasta möödumisel. Kui kompanii kasutab seda õigust, katkeb leping ühe aasta möödudes sellest teadaandmise päevast. Välisasjade Ametil on õigus anda teada selle lepingu katkestamisest, kui see on vajalik poliitilistel põhjustel või kui kompanii ei täida talle selle lepinguga pandud kohustusi.
Artikkel 12
Pleasant Island (Navoda saar) allub selle leppe tingimustele niipea, kui ta antakse Riigi kaitse alla.
See lepe on koostatud kahes eksemplaris ja mõlema osapoole poolt alla kirjutatud.
Berliin, jaanuari kahekümne esimesel päeval, tuhat kaheksasada kaheksakümmend kaheksa.
Jaluit-Gersellschaft direktorite nõukogu nimel A. Weber Hernsheim
Riigisekretär Saksa Välisasjade Amet krahv von Bismarck
Tiibeti budistlik panteon
Tiibeti budistlik jumaluste panteon on suur. Jumalused jagatakse põhiliselt kahte klassi: rahulikud ja raevukad. Jumalused on sambhoga-kāja juurde kuuluvad arhetüüpsed mõttekujundid. Nende rahulikud ja raevukad aspektid tähistavad vastandeid. Nirmāna-kājas vastanduvad nad kokkupõrgetena inimtasandil, kuid sambhoga-kājas on nad ühes ja samas kujus ühendatud positiivne ja negatiivne alge. See vastab psühholoogilisele kogemusele, mida väljendas ka Lao-zi "Daodejingis" – pole midagi ilma selle eituseta. "Kui puu kasvab taevasse, ulatuvad ta juured põrgu", ütles Friedrich Nietzsche. Tegelikkuse selge nägemine osutab eelkõige arenenud teadvusele. Läänes üldiselt peetakse siiani alateadvust ebareaalsuseks. Psühholoogiliselt tähendab see, et mida enam rõhku me alateadlikele protsessidele asetame, seda enam ütleme lahti ihade meeltele allutatud olemisest ja eraldatud vastandite maailmast – seda lähemale jõuame alateadvuse seisundile koos selle ühtsuse, samastumise ja ajatuse omadustega. See on tõeline enda vabastamine püüdlemise ja kannatuste köidikuist. "Selle abil mõistetakse oma teadvust. Alateadvuse mõistmine on üks meie ülimaid ülesandeid. Budismis on jumalused need kes aitavad meil mõista nii ennast kui meid ümbritsevat maailma. Nad on sümbolid.
Mandžušrī
pisi|Mandzhusrhi V.Väärtnöu illustratsioon Mandžušrī mahajaana ja vadžrajaana mütoloogias bodhisattva Mandžušrī (tiibeti hdžam–dpal [džam-paj]),  veel Mandžugoša ja tiibeti Džam–jang (hdžam-djang), 'Meeldivahäälne'. Mandžugoša sellega on kooskõlas ka tema mantra OM! A-RA-PA-TŠA-NA-DHI! Tarkuste jumalusena (tiib. šes-rab-kji-lha) on ta iga budistliku teksti, nn. vaikne juuresviibija,kui seda loetakse ja öpitakse. Mandžušrī austamine andvat Jumalikku tarkust, Dharma (seadmuse) valdamist, meelespidamist, mõistuse täiuslikkust ja sõnaosavust väitlustel. Mandžušrī mantraid lugedes jõutakse Virgumisele. Mandžušrī on kolmas dhjaani-bodhisattva, tuntakse ka nimede all Mandžnatha ("meeldiv avitaja"), Vagishvara ("kõne isand")
Ilmakaare kaitsjad
pisi|[[Vaišravana (V. Väärtnõu illustratsioon)]] Ilmakaare-kaitsja (sanskrit lokapala) ehk "Neli taevast valitsejat". Sanskrit Deva-raja, hiina: Tianwang või Tienwang, jaapani Tennou'.
pisi| Valge [[Dzambala V.Väärtnöu illustratsioon]]
Tārād ,Valge Tārā, Roheline Tārā
Tārā ("päästjanna") budistlikus mütoloogias bodhisattva, idam ja pradzhnja, populaarseim nais-bodhisattva, mahajaana budismis.
Raevukad Dharmapālad (Tiib.chö kyong)
Dharmapala  ("dharma kaitsja"), budistlikus mütoloogias jumalus, kes kaitseb buda õpetust ja iga budisti eraldi. Dharmapalade rühma budistlikus panteonis on raske täpselt piiritleda, nende hulka arvatakse sageli ka idamid ja erinevate budistlike rahvaste kohalikud jumalused. Tiibetis tunnistatakse kaheksat dharmapalat. Need on: Vadzhrabhairava (Jamantaka), Hajagriva, Begtse, Jama, Mahakala, Shri Devi, Vaishravana ja Brahma. Lisaks loetletutele on teada veel palju teisigi. Budistlikus mütoloogias on hulgaliselt legende selle kohta, kuidas kohalikke jumalusi on suurte õpetajate maagilise väe abil dharmapaladeks muudetud. Nii näiteks alistas Padmasambhava Tiibeti religiooni böni jumalused, kes enne justkui oleksid takistanud budismi levikut. Tiibetis kasutatakse " dharmapala " (chos-skyong) kõrval ka nimetust drag-gsed (sõna-sõnalt "hirmus timukas"), millest omakorda tuleneb mongoolia dokshiit.
Üldiselt usukaitsjatest pisi|[[Jamantaka V.Väärtnöu illustratsioon]] Tiibeti tantristlikus (esoteerilises) buddhismis on treeningu meetodid, täpsemalt rituaalsed tseremooniad – nagu jumaluste ja vaimude kummardamine –üks olulisemaid mõjutusi, mida bön on buddhismile andnud. Kultuuriilminguna paistab see olevat valgustamata vaimude või deemonlike olendite kummardamine, tuues neile maised ohverdusi, kuid siiski on see sulandunud esoteerilisse buddhismi kui meditatiivne vahend. Jumalusi kujutatakse ühtesid või teise sümboleid omavana. Kui meile ei meeldi sõna jumalad, või vaimud, siis võib nimetada neid lihtsalt sümboliteks, mis aitavad saada kontakti vastavate väliste energiatega. Kaitsjad on olulised igapäevaelus ning omadused, mis neilt nõutakse on aktiivsus ja võim väiksemate kuritahtlike deemonite üle. Usukaitsjad on seotud erinevate vormide ja tasandite energiatega. Öeldakse, et need energiad on meis endis varjul. Suheldes ühe teatud kaitsjaga, õpitakse teatud energiad suunama ja nendega tegelema. Alati on olemas võimalus, et inimene ei tea tegelikult, kuidas nende energiatega, mis on usuliste-praktikate käigus tekkinud, tegeleda ja niimoodi tekkivad negatiivsed efektid. Usukaitsjate puhul kasutatakse sõnu: "lepitama", "alistama" jmt. Sest kui inimene nende alistamisega hakkama ei saa, asuvad nad tööle tema vastu. Sellepärast, ütleb dalai-laama, peab olema eriti ettevaatlik kaitsjate suhtes ning selleks on vajalikud ka õpetaja juhised, kes teab paremini, milline kaitsja millisele inimesele sobib jne. Hea võrdlus usukaitsjate olemuse kohta on, et suhted nendega on kui peremehe suhe kurja kaitsekoeraga, kes lõrisedes ja hambaid näidates ajab võõrad minema, kuid kui me neile pidevalt kohta kätte ei näita, võivad nad meie vastu pöörduda. Kaitsjad esindavad meie enda teadlikkuse raevukad ja järeleandmatud külgi. Sellegipoolest ei saa öeldes, et nad on meele aspektid, eitada nende eksistentsi suhtelisel tasandil. See tähendab lihtsalt seda, et viis, kuidas me neid kogeme on seotud meie enda psühholoogia ja teadvusetasanditega. Ja lõplikuna pole ju subjekti ja objekti erinevust buddhismis olemas. Aga seni, kuni me tajume maailma ühtsena, on meie maailm defineeritud suhetena ja rituaal on tegevus, mis väljendab neid suhteid – ta on suhtlusvahend. Traditsioonilises keeles öeldakse, et kaitsevaimude praktikat võib teha vaid siis, kui selle tegija on kindel, et ta suudab täita omapoolseid lubadusi, mis ta sellega enda peale võtab. Öeldakse ka, et kui praktikat teha valesti või ebakorrapäraselt muutuvad kaitsjad eriti raevukateks. "Õpilase jaoks on juhendavate / kaitsja jumalustega tutvumine pikk ja keeruline protsess. Kõigepealt peab kvalifitseeritud laama, kes juba "valdab" konkreetset jumalust, läbi viima vajaliku liturgia (kirjelduse, palved, loitsud jne) ning seejärel sooritama konkreetse pühitsuse vajalikus müstilises ringis. Õpilast seejärel tutvustatakse ning võetakse jumaluse kaitse alla. Siis peab õpilane minema üksinduses meditatsooni ning kontsentreeruma valitud jumalusele, korrates tema palvet sadu tuhandeid kordi"
Daakinii, Daakiniid
Simhamukha
Seppo Zetterberg
Seppo Juhani Zetterberg (sündinud 5. detsembril 1945 Helsingis) on soome ajaloolane, Jyväskylä Ülikooli üldajaloo emeriitprofessor, Soome Teaduste Akadeemia liige.
Aastatel 1994–1996 oli Seppo Zetterberg Soome Instituudi juhataja Eestis. 1997–2008 oli ta ajakirja Kanava peatoimetaja.
Seppo Zetterberg on tuntud Eesti ajaloo uurijana, kuid on palju tegelenud ka Soome autonoomia-aja lõpu ajalooga. Seppo Zetterbergi 2007. aastal ilmunud "Viron historia" on koguteos Eesti ajaloost alates jääajast kuni tänapäevani. Soome Ajaloosõprade Liit valis teose aasta ajalooraamatuks ning see kandideeris ka Soome tunnustatumale teabekirjanduse auhinnale Tieto-Finlandia. Eesti keeles ilmus teos 2009. aasta novembris.
Alessandro Cagliostro
pisi| Alessandro Cagliostro
Alessandro Cagliostro, tuntud kui krahv Cagliostro; (sünninimi Giuseppe Balsamo; 2. juuni 1743 Palermo – 26. august 1795 San Leo, Emilia Romagna) oli itaalia müstifikaator, okultist, avantürist ja šarlatan.
Isehakanud krahv Cagliostro sündis kalevikaupmehe perekonnas. Tegeles alkeemia, energiameditsiini ja maagilise kristalli pealt tuleviku ennustamisega. Nimetas end maagiks. Esines mitme nime all (Prantsusmaal tuntud kui Joseph Balsamo).
Detsembris 1789 otsustas Cagliostro Roomat külastada. Seal sattus ta inkvisitsiooni küüsi. Teda süüdistati massoonluses, nõiduses ja kelmuses. Inkvisitsioonikohus mõistis ta esiotsa surma tuleriidal, kuid paavst Pius VI asendas selle eluaegse vangistusega. Cagliostro suri San Leo kindluses kuus aastat hiljem.
Drossel (hüdrotehnika)
Drossel on reguleeritav või mittereguleeritav voolava vedeliku, auru või gaasi voolu ristlõike pindala muutev hüdrauliline takistus (nt ventiil, klapp (drosselklapp), diafragma, düüs).
Drosseli kasutamist nimetatakse drosseldamiseks ehk muljumiseks.
Drosselid jagunevad:
Vadžrapani
Vadžrapani (tiibeti keeles Chana Dorje, phyag.na rdo.rje) on mahajaana ja vadžrajaana budismi üks varasemaid (ja vadžrajaana üks tähtsamaid) bodhisattvasid. Üldiselt mainitakse mahajaanas Vadžrapanit harva, vadžrajaanas aga peetakse teda Avalokitežvara ja Mandžushri kõrval üheks tähtsamaks bodhisattvaks. Ta on buda Akshobhja emanatsioon. Vadžrapani tähendab sanskriti keeles välgunoolt või teemanti (vadžra) hoidvat kätt. Vadžrapani sümboliseerib jõudu ja väge. Vadžrapani on üks Buddha kolmest ilmingvormist (tiibeti k. riksum gonpo), mille ta võtab tantraid õpetades. Ta sümboliseerib Buddha võimsust ja jõudu. Teised analoogilised Buddha vormid on Mandžušri, kes sümboliseerib budalikku tarkust, ja Avalokitešvara, kes sümboliseerib budalikku kaastunnet. Vadžrapanit seostatakse ka Buddha Shakjamuni õpilasega, kes teda kõikjal truult saatis ja järgis. Tema kohta kasutati nime Mahasthamaprapta ('tugev nagu elevant', tiibeti k. Thuchenthop).
Vadžrapani kuulus iidsetel aegadel kaitsejumaluste klassi Purindara ('linnapurustaja'), mis hiljem muutus mõisteks Purinda ('linnahoidja'). Äärmuslikus ilmingus on Vadžrapani raevukas usukaitsja. Sellisena kujutatakse teda tavaliselt võitlusvalmis sõjamehe ja vibulaskja poosis (pratayalidha) vadžraga paremas ülestõstetud käes. Vasakus käes on tal lasso, millega ta püüab deemoneid ja teisi olendeid. Peas on Vadžrapanil kolpadest kroon, näol tavaliselt hirmuäratav ja ähvardav ilme ning keset otsmikku tigedalt vaatav kolmas silm. Kaela ümber on Vadžrapanil madudest kaelakee ja tema riietuseks on tiigrinahk, mille pea ripub parema põlve juures.
Tantraid õpetades võtab Vadžrapani Mahatšakra Vadžrapani vormi. Mahatšakra Vadžrapani funktsiooniks on olendites peituva nõmeduse ja juhmuse hävitamine. Tal on budistlikus ikonograafias kuus kätt. Kaks kõhu peal asuvat kätt on asendis, mis näitab, et ta hakkab käsi plaksutama. Seda poosi nimetatakse meeleplekkide puhastamise mudraks. Järgmises käepaaris on tal kaks madu, kelle sabasid ta hoiab suus. Kolmandas käepaaris on tal ühes käes vadžra ja teine käsi on ähvarduse poosis.
Budistlikus mütoloogias on Vadžrapani ka naagade kaitsja ning vihma ja äikesepilvede valitseja ja käskija. Usutakse, et ta käsutab vihmatoovaid draakoneid; tema poole on pöördutud palvetega põuaajal. Vadžrapanit seostatakse Indraga, kes oli India vanas veedade religioonis vihma- ja äikesejumal. Vadžrapani seostele naagade ja ilmakaare kaitsjatega viitab ka Nyingma koolkonnas tuntud Parishodhana tantra, mille juurde kuulub naagadega mandala.
Richard Nixon
Richard Milhous Nixon (9. jaanuar 1913 Yorba Linda, California – 22. aprill 1994 New York) oli Ameerika Ühendriikide 37. president. Ta oli ametis aastail 1969–1974. Aastail 1953–1961 oli ta asepresident.
Teises maailmasõjas teenis ta laevastikuohvitserina Vaikse ookeani lõunaosas.
1946. aastal valiti ta USA Kongressi esindajatekotta, kus ta teenis kuni 1950. aastani, kui ta kandideeris California senaatoriks ja osutus valituks. Senatis teenis ta kuni 1953. aastani, kui temast sai Dwight Eisenhoweri asepresident.
Esimest korda kandideeris ta presidendiks 1960. aastal, kaotas aga noorele ja karismaatilisele John F. Kennedyle. Nixon kaotas palju mustanahaliste hääli, kuna ta ei võtnud midagi ette, kui Martin Luther King Georgias kodanikuallumatuse eest vahistati. Kennedy seevastu korraldas Kingi vabastamise.
1962. aastal kandideeris Nixon California kuberneriks, kuid sai 5% vähem hääli kui juba ametis olev Pat Brown.
Tema asepresident olid esimesel ametiajal Spiro Agnew ja teisel ametiajal Gerald Ford.
Ta oli sunnitud Watergate'i afääri tõttu 9. augustil 1974 tagasi astuma. See oli esimene ja siiani ainuke kord, kui USA president on ametist tagasi astunud.
Tegevus presidendina (1969–1974)
Nixon sai USA presidendiks pärast Lyndon B. Johnsonit. Johnsoni ajal oli eskaleerunud Vietnami sõja küsimus. Johnson oli suurendanud kordades USA vägede kohalolu Vietnamis ning langetanud sellega oma populaarsust. Hipid aga olid alustanud kõikjal Ameerika Ühendriikides ulatuslikkude protestiaktsioonidega, nõudes USA tagasitõmbumist Vietnami sõjast.
Vietnami sõja küsimus oli seega üks esimesi ja peamisi teemasid, millega Richard Nixon otsustas tegeleda. Ta alustas USA vägede hulga vähendamist Vietnamis ning aastal 1973 kutsus ta kõik USA väed Vietnamist tagasi. Vägesid välja tuues korraldas ta aga salajasi pommitamisi Kambodžas ja Laoses, et siiski aidata Lõuna-Vietnami demokraatlikel vägedel võita. Hiljem, kui see avalikuks tuli, langetas see oluliselt Nixoni populaarsust.
Peale selle alustas Nixon ka külmas sõjas nn pingelõdvendusega (detente). Ta soovis vähendada pingeid USA ja NSV Liidu vahel, et tulevikus saaksid need kaks üliriiki omavahel rahumeelselt koos eksisteerida. Nixon oli veendunud, et USA ei ole võimeline külma sõda võitma, ning uskus, et kui peaks puhkema kolmas maailmasõda, võiks USA ka selles kaotajaks jääda. Seetõttu otsustas ta muuta USA poliitika n-ö realistlikumaks ning parandada diplomaatilisi suhteid kommunistlike riikidega.
Aastal 1972 käis Nixon diplomaatilisel välisvisiidil Hiinas. Nixoni Hiina-külastust peetakse tema üheks suurimaks välispoliitiliseks võiduks. Sellel kohtumisel sõlmisid USA ja Hiina omavahel diplomaatilised suhted, mis panid aluse USA majanduslikule edule 1980. aastatel ning millel on USA majandusele oluline mõju tänapäevalgi. Samal aastal kohtus ta ka NSV Liidu juhi Leonid Brežneviga. Nixoni eestvedamisel sõlmiti ka mitu lepet, mille eesmärk oli USA ja NSV Liidu vaheliste pingete leevendamine ning USA ja NSV Liidu vahelise võidurelvastumise lõpetamine.
Nixon oli peale oma esimest valitsusaega erakordselt populaarne ning võitis 1972. aastal ülekaalukalt presidendivalimised ka teiseks ametiajaks, lisaks peeti 1972. aasta demokraatide kandidaati, Lõuna-Dakota senaator George McGovernit, liiga liberaalseks. Pärast seda aga hakkas Nixoni populaarsus kiirelt langema. 1973. aastal hakkasid USA-s naftahinnad tõusma ning paljud süüdistasid selles Nixonit. Tõelise hoobi Nixonile andis aga 1973. aastal puhkenud Watergate'i skandaal. Avastati, et Nixon on kasutanud poliitikas väga palju ebaausaid võtteid: kuulanud salaja pealt poliitiliste oponentide kontoreid, maksnud altkäemaksu, üritanud oma tegevust varjata jne. Watergate'i skandaal tõi kaasa Nixoni tagasiastumise 1974. aastal.
Sündinud 11. juunil
''Siin loetletakse 11. juunil sündinud tuntud inimesi.
Falsifitseeritavus
Falsifitseeritavus ehk kummutatavus on teoreetilise väite põhimõtteline ümberlükatavus vaatluste või katsete põhjal.
Karl Popperi teadusfilosoofia järgi on empiiriliste teaduste (sealhulgas loodusteaduse) uurimisainet puudutav teoreetiline väide või teooria teaduslik ainult juhul, kui see on põhimõtteliselt falsifitseeritav ehk kummutatav ehk ümberlükatav vaatluste ja katsete põhjal.
See on Popperi lahendus demarkatsiooniprobleemile: teadust saab demarkeerida pseudoteadusest ja metafüüsikast selle järgi, et teaduslik teooria on falsifitseeritav: "et väiteid või väidete süsteeme saaks pidada teaduslikeks, peavad nad saama olla konfliktis võimalike või mõeldavate vaatlustega". See võimaldab tema arvates eristada kogemusteaduse väiteid "kõigist teistest väidetest – olgu nad siis religioosse või metafüüsilise iseloomuga või lihtsalt pseudoteaduslikud". Näited, mis Popperi sellele mõttele viisid, olid marksism ja psühhoanalüüs.
Popperi kriteerium on leitud olevat liiga tugev, sest hea teadus ei pruugi seda rahuldada ja seda võivad rahuldada pseudoteadused. Pseudoteadused võivad vabalt esitada väiteid, mida saab falsifitseerida. Näiteks astroloogiat ja psühhoanalüüsi on falsifitseeritud.
Popper väitis hiljem, et falsifitseeritavus on teaduslikkuse tarvilik ja piisav kriteerium: "Lause (või teooria) on kogemusteaduslik siis ja ainult siis, kui ta on falsifitseeritav." Falsifitseeritavus puutub siin ainult lausete ja lauseklasside loogilisse struktuurisse. Teoreetiline lause on falsifitseeritav siis ja ainult siis, kui ta on loogilises vastuolus mõne empiirilise lausega, mis kirjeldab loogiliselt võimalikku sündmust, mida oleks loogiliselt võimali vaadelda. Seega ei nõua falsifitseeritavus tegeliku falsifitseerimise võimalikkust.
Popper oli mõnda aega seisukohal, et loodusliku valiku teooria ei ole teaduslik teooria, sest ta väidab midagi lähedast väitele "Ellujääjad jäävad ellu". "Darvinism ei ole testitav teaduslik teooria, vaid metafüüsiline uurimisprogramm." Seda vaadet kritiseerisid evolutsioonibioloogid, osutades sellele, et loodusliku valiku teoorial on olnud palju testidele vastu pidanud ennustusi. Aastal 1977 Darwin College'is peetud loengus ütles ta sellest seisukohast lahti, mööndes, et loodusliku valiku teooria on testitav, kuigi raskesti testitav.
Popper ei nõustunud selle kriteeriumiga. Tema meelest lahendavad astroloogid mõistatusi (Popper määratles mõistatused väheoluliste probleemidena, mis rutiini ei mõjuta). Popperi meelest asendab Kuhn ratsionaalse kriteeriumi sotsioloogilisega.
Imre Lakatos leidis, et Popperi demarkatsioonikriteerium on "üpris hämmastav. Teooria võib olla teaduslik isegi juhul, kui selle kasuks ei ole põrmugi tõendeid, ja võib olla pseudoteaduslik isegi juhul, kui kõik kättesaadavad tõendid on selle vastu." .
Arved Väikmeri
Arved Väikmeri (sündinud 5. veebruaril 1941 Iru vallas (praegu Maardu)) on eesti poksija.
Väikmeri poksis aastatel 1958–1965 Tallinna Tööjõureservides, tema treener oli Martin Linnamägi. Ta pidas 136 kohtumist ja võitis neist 123.
Väikmeri oli II keskkaalus (kuni 75 kg) Eesti NSV meister 1962. aastal. Ta osales kaks korda Eesti NSV – Soome sõpruskohtumisel ning kaotas oma kohtumise 1962. ja võitis oma kohtumise 1965. aastal.
Väikmeri sai Tööjõureservide üleliidulistel noorte meistrivõistlustel I keskkaalus (kuni 71 kg) esikoha (1960) ning täiskasvanute meistrivõistlustel II keskkaalus (kuni 75 kg) III koha (1965).
Juurimine
Juurimine ehk juurimistehe on tehe, mille abil antud astme ja astendaja kaudu leitakse astme alus.
Näiteks.
Tehtemärki nimetatakse juuremärgiks ehk radikaaliks. Komponentide nimetused on juuritav, juurija ja juur. Näiteks tehte puhul on arv 32 juuritav, arv 5 juurija ning arv 2 juur. Loetakse viies juur kolmekümne kahest on kaks.
Maakood (telefon)
Maakood 457
{{veergude loend|laius=25em|
V
}}
Vladimír Špidla
Vladimír Špidla (sündinud 21. aprillil 1959 Prahas) on Tšehhi ja Euroopa Liidu poliitik.
Ta lõpetas Karli ülikooli Prahas ja kaitses 1976 filosoofiadoktori kraadi ajaloos ja esiajaloos. Pärast seda pidas ta palju vähetasustatud töökohti, töötades sealhulgas arheoloogina.
Alates 22. novembrist 2004 on ta Euroopa Komisjoni tööhõive, sotsiaalküsimuste ja võrdsete võimaluste volinik.
Teda peetakse sotsiaaldemokraatide vasakpoolsesse tiiba kuulujaks ja oma riigi kõige ausamaks tipp-poliitikuks, kuid samas kuivaks tehnokraadiks, kes erinevalt oma eelkäijast ei suuda oma visiooni viia rahvani ega isegi oma erakonna liikmeteni. Euroopa Komisjoni voliniku kohta on tema puhul nimetatud kuldseks langevarjuks.
Vladimír Špidla on teist korda abielus. Tal on esimesest abielust kaks last ja teisest abielust kaks kasulast.
Lisaks tšehhi keelele räägib Špidla saksa ja prantsuse keelt.
Tema hobideks on maratoni- ja murdmaajooks.
Gerald Ford
Gerald Rudolph Ford noorem (sünninimega Leslie Lynch King noorem; 14. juuli 1913 Omaha, Nebraska – 26. detsember 2006 Rancho Mirage, California) oli Ameerika Ühendriikide 38. president. Ta oli ametis aastail 1974–1977.
Fordil oli kolm nooremat poolvenda: Thomas Gardner "Tom" Ford (1918–1995), Richard Addison "Dick" Ford (1924–2015) ja James Francis "Jim" Ford (1927–2001). Ametlikult võttis Ford endale kasuisa nime alles 22-aastaselt, 3. detsembril 1935.
Keskkoolis mängis Ford Ameerika jalgpalli, ta oli kooli jalgpallivõistkonna kapten. Lisaks oli ta ka Boy Scouts of America liige, teenides välja organisatsiooni kõrgeima auastme – Eagle Scout (kotkaskaut), olles tänini ainus kotkaskaut, kes on teeninud presidendina.
Pärast keskkooli lõppu läks Ford Michigani Ülikooli majandust õppima, ta jätkas Ameerika jalgpalli mängimist kooli Wolverinesi võistkonnas. 1932. ja 1933. aastatel tuli Wolverines just tänu Fordile Ameerika Ühendriikide meistriks.
20. oktoobril 1934, kui Ford õppis ülikooli viimasel kursusel, tekkis vastuolu, kui Georgia Tehnikaülikooli (Georgia Tech) (lõunaosariigis Georgias kehtisid toona nn Jim Crow' seadused ehk rassieraldusseadused) võistkonna treener Bill Alexander keeldus lubamast oma võistkonda väljakule, kui Michigani võistkonna mustanahaline mängija Willis Ward (1912–1983) osa võtab ja lõpuks ei lubatudki Wardi mängu. Ford ja Ward olid head sõbrad, ja kui Ford sai teada, et Michigani võistkond alistus Georgia Techi nõudmisele, keeldus ta mängimast ja ähvardas võistkonnast lahkuda. Ward ise aga palus tal mängus osaleda, mispeale Ford nõustus. See jäi võistkonna ainsaks võiduks hooajal.
1939. aastal kirjutas Ford alla America First Committee neutraliteedipoliitika petitsioonile, et USA ei osaleks teises maailmasõjas. 1940. aastal astus Ford esimest korda poliitikasse, kui ta töötas Vabariikliku Partei presidendikandidaadi Wendell Willkie valimiskampaanias. 1941. aastal kaitses Ford õigusteaduse doktori kraadi, ning mais 1941 avas ta koos sõber Philip Bucheniga oma õigusbüroo.
Pärast Pearl Harbori rünnakut astus Ford mereväkke, kus teenis lennukikandjal USS Monterey (CVL-26) aastatel 1943–1944. 1946. aastal lahkus ta tegevteenistusest kaptenmajori (lieutenant Commander) auastmes.
Pärast sõjaväeteenistusest vabastamist tuli Ford tagasi Grand Rapidsisse ja hakkas aktiivselt poliitikaga tegelema. Sõjaväeteenistus oli ta maailmavaadet muutnud – olles varem olnud isolatsionist, sai ta nüüd internatsionalistiks. Toona kuulus Grand Rapids Esindajatekojas Michigani 5. ringkonda. Kohalik vabariiklasest kongresmen Bartel Jonkman oli veendunud isolationist, 1948. aastal kandideeris Ford tema vastu partei eelvalimistel ja võitis, ta võitis ka põhivalimised novembris. Ford teenis Esindajatekojas 24 aastat, 1965 valiti ta Esindajatekoja vähemuspartei juhiks (House Minority Leader). Ta keeldus kandideerimast Michigani senaatoriks või kuberneriks, soovides hoopis saada Esindajatekoja spiikriks.
Soovides saada Esindajatekoja spiikriks, proovis Ford ligi 10 aastat edutult aidata vabariiklastel saavutada Esindajatekojas enamust, mispeale ta otsustas, et proovib viimast korda 1974. aastal ja läheb erru 1976. aastal. Kuid 10. oktoobril 1973 astus Richard Nixoni asepresident Spiro Agnew tagasi altkäemaksude nõudmise ja maksudest kõrvalehoidmise süüdistuste tõttu. Nixon konsulteeris Kongressi liidritega asendaja osas, Esindajatekoja spiiker Carl Albert nimetas Fordi ainsaks valikuks. Ford nõustus, pidades asepresidendiametit heaks lõpuks oma poliitikukarjäärile. 12. oktoobril nimetati Ford ametisse, 27. novembril kinnitas Senat ta ametisse häältega 96-3 ja 6. detsembril Esindajatekoda 390-37. Ford andis ametivande 6. detsembril 1973.
Juulis 1974 võttis Kongress vastu otsuse, millega Admirali maja (Admiral's House) Washingtonis USA mereväeobservatooriumi territooriumil (Naval Observatory) kohandati asepresidendi residentsiks. Fordid valmistusid sinna kolima, kuid 1. augustil 1974 võttis Fordiga ühendust Nixoni kantseleiülem Alexander Haig, paludes tal valmistude presidendiametiks, kuna käimasoleva Watergate'i afääri tõttu võidaks Nixon kas tagandada või ta võis ise tagasi astuda. 9. augustil 1974 astuski Nixon tagasi ja Ford sai presidendiks, olles tänini ainuke Ameerika Ühendriikide president, keda ei olnud valitud presidendiks või asepresidendiks. Asepresidendiks nimetas ta New Yorgi kuberner Nelson Rockefelleri. Rockefelleri valik ei olnud meele järele konservatiivsetele vabariiklastele.
Tegevus presidendina
Olles ligi kuu aega president olnud, kuulutas 8. septembril 1974 Ford välja Nixonile armuandmisavalduse. See osutus väga vastuoluliseks – kriitikud on nimetanud seda korrumpeerunud tehinguks, on väidetud, et Ford andis Nixonile armu viimase tagasiastumise eest.
Juba novembris 1974 toimunud vahevalimistel kasutasid demokraadid edukalt ära Watergate'i afääri ja inflatsiooni, võites Esindajatekojas 291 kohta (kaks kolmandikku enamuse) ja Senatis 60 kohta. Ka Fordi enda endise Esindajatekoja koha, mis oli alates 1913. aastast olnud vabariiklaste käes, võitis demokraat Richard Vander Veen.
Välispoliitikas jätkas Gerald Ford Nixoni alustatud nn pingelõdvenduspoliitikat. 1975. aastal kirjutas Ford alla Helsingi lepetele, mille eesmärk oli edendada idabloki ja läänebloki ning USA ja NSV Liidu vahelist koostööd ning vähendada võidurelvastumist külmas sõjas. Samal aastal, 1975, lõppes ka Vietnami sõda kommunistide võiduga – sellega tõmbus USA kagu-Aasia piirkonnast täielikult tagasi. Seejärel muutusid kommunistlikuks Kagu-Aasias ka Kambodža ja Laos.
Sisepoliitikas oli Ameerika Ühendriikidel Fordi valitsusajal raske aeg – naftahinna tõusu tõttu oli USA-d tabanud läbi aegade üks suuremaid majanduskriise, majandus oli stagnatsioonis, inflatsioon ja tööpuudus kasvasid.
5. septembril 1975 tegi Charles Mansoni "Perekonna" liige Lynette Fromme Sacramentos Fordile ebaõnnestunud atentaadi, kuid püstol ei olnud laetud. Fromme vahistati ja mõisteti eluks ajaks vangi, kuid vabastati aastal 2009. Kõigest 17 päeva hiljem tulistas San Franciscos presidenti Sara Jane Moore, kuid sihik oli 15 sentimeetrit märgist maas ja kuul lendas presidendist mööda. Endine merejalaväelane Oliver Sipple haaras Moore'l käest ja relv laskis uuesti, kuid rikošeti tõttu tabas hoopis 42-aastast taksojuhti John Ludwigit, kes jäi ellu. Moore mõisteti ka eluks ajaks vangi, kuid vabastati aastal 2007.
Austraalia Alpid
thumb|300px|Austraalia Alpid Austraalia Alpid on mäestik Austraalias, osa Suurest Veelahkmeahelikust. Kulgeb põhja-lõuna suunas. Iseloomulikud on lamedad harjad, kõrgus kuni 2228 meetrit (Mount Kosciuszko).