cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jet Li
Lapsepõlv
11-aastaselt tuli Li esimest korda Hiina meistriks. Selle tulemusel reisis ta Beijing Wushu meeskonna koosseisus enam kui 45 riiki. 1974 aastal sõitis Li USA-sse ja esines president Richard M. Nixonile võistluskunstide demonstratsiooniga. Temast tuli sel aastal kõigi aegade wushu riiklik meister. Tiitlit hoidis ta enda käes viis aastat järjest.
Li lõpetas tippspordiga tegelemise, kui ta oli 17-aastane. Režissöör Chang Hsin Yeniga koos töötades tegi ta oma esimese debüütfilmi "Shao Lin Tzu" (Shaolin Temple). Filmi linastumise järel sai List Hiinas filmistaar. 1980. aastatel asus Li Hongkongi, kus ta astus võistluskunstide filmimaastikule.
Risti vald
20. veebruaril 1992 kinnitati Risti valla omavalitsuslik staatus ja vald eksisteeris 2013. aastani, mil loodi Lääne-Nigula vald.
Jet Li
Isiklikku
1987. aastal abiellus Jet Li wushu meeskonnaliikme Huang Qiuyaniga, kellega ühiselt on kaks last. 1990. aastal nad lahutasid.
1999. aastast on Jet Li abielus Hongkongi näitlejatari Nina Li Chiga. Abielupaaril on kaks last: Jane (sündinud 2000) ja Jada (sündinud 2002).
Risti vald
Valla asulad
Vallas oli üks alevik ja neli küla.
Alevikud
Risti
Külad
Jaakna, Kuijõe, Piirsalu ja Rõuma.
Ants Erm (keemik)
Ants Erm sündis Võsul kooliõpetajate peres, pärast sõda asus pere Pärnusse.
Tunnustus
1982 Nõukogude Eesti teaduspreemia kollektiivi liikmena "Terpeensete feromoonide, juvenoidide ja lõhnaainete telomerisatsioonimeetodil kompleksse sünteesimise teaduslike aluste väljatöötamise eest"
Isiklikku
Ants Ermi harrastused: muusika (klaver ja meeskoor), tennis, purjetamine, suusatamine, orienteerumine
Ants Ermil on kolm poega: Jüri Erm (sündinud 1958; lõpetas TPI elektroonika alal), Andres Erm (sündinud 1960; lõpetas TPI majanduse alal) ja Tõnis Erm (sündinud 1982; lõpetas 2007 Helsingis Swedish School of Economics and Business Administration magistrikraadiga; Eesti tipporienteeruja). Andres Ermi poeg Johannes Erm on kümnevõistleja.
Ants Ermi õed on Anne Erm (sündinud 1943, lõpetanud Tallinna Konservatooriumi) ja Kadri Siimer (sündinud 1937, lõpetanud TPI keemikuna)
Hanno Möttölä
250px|thumb|Hanno Möttölä
Hanno Möttölä (sündinud 9. septembril 1976 Helsingis) on esimene soome korvpallur, kes mängis NBA-s. Ta lõpetas korvpallurikarjääri 2014. aastal.
Möttölä on võitnud karjääri jooksul ULEB karika ja tulnud Leedu meistriks Kaunase Žalgirise ridades. Lisaks on ta tulnud mitmel korral Soome noortemeistriks. Ta on valitud kaheksa korda parimaks Soome korvpalluriks.
Ta mängis Soome koondises 165 mängu ja viskas neis 1901 punkti.
Klubid
Ta on 209 cm pikk ja kaalub 115 kg.
Ida-Euroopa lauskmaa
thumb|Ida-Euroopa lauskmaa hõlmab suure osa Euroopast Ida-Euroopa lauskmaa ehk Vene tasandik on suur lauskmaa Euroopa idaosas. Piirneb Uurali mäestikuga idas ja Kaukasusega lõunas. Ida-Euroopa lauskmaale on omased suurte kõrgustike ja madalike vaheldumine.
Ida-Euroopa lauskmaal asuvad Venemaa lääneosa, Eesti, Läti, Leedu, Valgevene, Ukraina suurim osa, Moldova, Poola idaosa, Rumeenia lõuna- ja idaosa ning Kasahstani lääneosa.
Ida-Euroopa lauskmaa pindala on umbes 4 miljonit km².
Zamenhofi päev
pisi|Esperantoliikumise lipp Zamenhofi päev ehk rahvusvaheline esperanto päev (esperanto keeles: Zamenhofa Tago), ka esperantokeelse raamatu päev on 15. detsembril. Sel päeval on sündinud universaalse, rahvusvahelise ning maailma suurima erapooletu ja mitteetnilise tehiskeele, esperanto keele looja ja autor, juudi päritolu Poola silmaarst Ludwik L. Zamenhof (1859–1917).
26. juulil 1887 avaldas L. Zamenhof koos oma naisega esimese esperantokeelse raamatu Unua Libro, kasutades pseudonüümi Doktoro Esperanto, mis esperanto keeles tähendab 'doktor lootja' ning see jäigi keele nimeks. Umbes 45 aastat hiljem, jaanuaris 1933 kirjutati tema mälestuseks:
''“Nüüd puhkab see suurmees juba 1917. aastast saadik Varssavi kalmistul. Tema elutöö tänulikud kasutajad on püstitanud sinna väikese mälestusmärgi. Kuid püsivama mälestusmärgi ehitas ta endale ise. Käib võimas liikumine üle maailma, rullub lahti aga määratu võrk, mis ulatub üle terve maakera. Võrgu sõlmekohtades on esperantistid ja kõik sõlmed on ühenduses selle võrgu looja, dr Zamenhofi mälestusega. See võrk ei katke, ta ühendab.” ''
2009
15. detsembril 2009 tähistati mitmel pool maailmas Ludvik Zamenhofi 150. sünniaastapäeva. Ülemaailmne Esperantoliit korraldas sümpoosioni New Yorgis Esperanto teaduskeskuses. Ka Google avaldas materjali L. Zamenhofist ja tema esperanto keelest, lisades oma logole esperantoliikumise lipu.
Ludvik Zamenhofi 150. sünniaastapäeva tähistati samuti Poolas, tema kodulinnas Białystokis, kus avati uus Zamenhofi keskus, mis tegutseb nii muuseumi kui teabepunktina. Kongressil viibinud Diana Aitai on kirjeldanud sündmusi alljärgnevalt:
'' “Kongressil osales üle 1800 inimese 61 riigist. “Koridorides ja kongressihoone ümber suheldi vabalt. Seal võis kellele tahes ligi astuda ja tere öelda. Kaasesperantistis ei nähta võõrast, vaid veel tundmatut sõpra. On ju tegu lõppude lõpuks omamoodi vennaskonna, keelehuvilistega”. Järgmisel aastal toimub kongress Kuubal Havannas.” ''
Praegu leidub esperanto keele oskajaid enam kui 120 maal. Esperantokeelseid raamatuid on avaldatud üle 40 000, millest 40% on kirjutatud otse selles keeles.
EKP KK esimene sekretär
Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär või lühemalt EKP KK esimene sekretär oli EKP KK (varem EK(b)P KK) sekretariaadi juht. Ta valiti EKP Keskkomitee pleenumil.
See oli Eestimaa Kommunistliku Partei kõige kõrgem ametikoht ja kuni 1990. aastani sisuliselt Eesti NSV kõige kõrgem ametikoht. EKP KK esimese sekretäri kabinet oli Tallinnas Lenini puiesteel asunud EKP KK hoone (praegune Välisministeeriumi hoone aadressil Islandi väljak 1 ) 9. korrusel.
EKP KK I sekretärile allusid EKP KK osakonnad. Aastal 1940 oli EK(b)P Keskkomitee I sekretär Karl Säre, kellele allus organiseerimise-instrueerimise osakond, erisektor, finantsmajandussektor ning tööstuse ja kaubanduse osakond. 1948. aastal allusid EK(b)P KK I sekretärile Nikolai Karotammele partei-, ametiühingu- ja komsomoliorganite osakond ja erisektor.
Geoloog
pisi|[[Carl Spitzwegi maal "Geoloog"]] pisi|Põhjamaade geoloogide grupp lähenemas konteinerile, mis sisaldab [[puurauku DH-GAP04 ja tema aparatuuri. Gröönimaa jääkilp Kangerlussuaqi lähedal]] Geoloog on aktiivselt geoloogiaga tegelev inimene.
Geoloogide töö on seotud planeedi Maa uurimisega. Et Maa on meile käegakatsutav ja väga mitmeti uuritav taevakeha, on ka geoloogidel väga palju erinevaid kitsamaid uurimisobjekte. Erinevalt bioloogidest ei tegele geoloogid tavaliselt eluslooduse uurimisega. Geoloogid uurivad Maa ajalugu (ajalooline geoloogia), millega on lahutamatult seotud Maa palet kujundavate protsesside uurimine (dünaamiline geoloogia).
Geoloogia teeb oluliseks ja tuntuks peamiselt maavarade ja nende otsimisega seotu, ehkki sellega tegelejad ei ole geoloogide seas enamuses. Peale maavarade otsimise tegelevad geoloogid veel näiteks vulkaanide, setete, maavärinate, dinosauruste, maakoore, kivimite, mineraalide jms uurimisega.
Olenevalt spetsialiseerumisest võidakse geolooge nimetada ka kitsama erialanimetusega, näiteks sedimentoloog, petroloog, vulkanoloog, mineraloog, paleontoloog jne.
Oluline osa geoloogide tööst toimub välitingimustes. See on vajalik selleks, et koguda teaduse tegemiseks vajalikke andmeid. Välitingimustes kannab geoloog kaasas enamasti vähemalt kaht töövahendit: geoloogi vasarat ja välipäevikut (ja muidugi ka harilikku pliiatsit, millega seda täita). Peale nende kannavad geoloogid tihti kaasas ka luupi, fotoaparaati, tollipulka, soolhappelahust, geoloogilist kompassi, GPS-vastuvõtjat, kaarti, väikseid kilekotte, nuga, kühvlit, labidat, puuri jms. Kõige olulisem ja geoloogidele iseloomulikum on neist kahtlemata vasar, seda rõhutab ka geoloogide deviis: mente et malleo ('mõistuse ja vasaraga').
Geoloogide ettevalmistus ülikoolis hõlmab mineraloogiat, petroloogiat, sedimentoloogiat, paleontoloogiat, geokeemiat, geofüüsikat, stratigraafiat, topograafiat jpm. Geoloogidel on sõltuvalt spetsialiseerumisest vaja häid teadmisi ka keemias, füüsikas ja bioloogias. Oluline osa õppetööst toimub välipraktikate ja geoloogiliste ekskursioonide vormis.
Alexander von Drenteln
Alexander von Drenteln oli mitme isiku nimi:
Final Fantasy XI
"Final Fantasy XI" (ファイナルファンタジーXI, Fainaru Fantajī Irebun), tuntud ka kui "Final Fantasy XI Online", on massively multiplayer online role-playing game ehk (MMORPG) toodetud ja välja antud Square'i (hiljemSquare Enix) poolt. Mäng kuulub "Final Fantasy" sarja. Jaapanis ilmus mäng Sony PlayStation 2-le 16. mail 2002 ja PC-le sama aasta novembris. Põhja-Ameerikas ilmus mäng PC-le 28. oktoobril 2003 ja Sony PlayStation 2-le 23. märtsil 2004. Euroopas ilmus ainult PC-versioon, 17. septembril 2004. Xbox 360 versioon ilmus üle maailma aprillis 2006.
Mäng leiab aset fantaasia maailmas Vana'diel, kus ülesandeid täites tuleb arendada oma tegelase oskusi.
Jaanuaris 2004. aastal teatas Square Enix, et mängul on rohkem kui 500 000 kasutajat.
Iro Haarla
pisi|Iro Haarla (2014) Iro Haarla (sündinud 7. novembril 1956) on soome naispianist, harfist ja helilooja. Ta musitseerib kvintetiga, kuhu kuuluvad veel trompetist Verneri Pohjola, saksofonimängija Kari “Sonny” Heinla, löökpillimängija Reino Laine ja bassist Ulf Krokfors.
Tema abikaasa oli 1999 surnud džässmuusik Edward Vesala.
Corneville'i kellad
"Corneville'i kellad" (prantsuse keeles "Les cloches de Corneville") on Robert Planquette'i operett kolmes vaatuses.
Prantsuskeelse libreto on kirjutanud Charles Gabet ja Louis Clairville. "Corneville'i kellad" oli Planquette'i esimene täispikk operett ja paistab silma kauni meloodia, variatsioonirikaste rütmide, suurepäraste kooripartiide ja värvika orkestreeringu poolest, kuigi orkestreeringut heilooja ise ei teinud. Vaatamata asjaolule, et süžeeliini kritiseeriti väidetava sarnasuse pärast François-Adrien Boieldieu' operetiga "Valge daam" ("La dame blanche"), kujunes see siiski kõigi aegade edukaimaks prantsuse operetiks, mida on üle maailma menukalt lavastatud. Operett "Corneville'i kellad" lavastati esimest korda Pariisis. Esietendus oli 19. aprillil 1877 ja kokku etendati seda 408 korda. New Yorgi esietendus toimus ka aastal 1877 ja Londonis 1878. Londonis mängiti operetti inglaste Henry Brougham Farnie ja Robert Reece'i libreto alusel ja seda esitati 705 korda, mis oli absoluutne rekord. Tänapäevalgi tehakse sellest operetist produktsioone.
Eestis tõi "Korneville kellad" (NB! tollane kirjaviis) esmakordselt lavale Estonia. Esietendus toimus 3. aprillil 1909 vanas majas.
Osades olid (kirjaviis muutmata):
I vaatus
Haletsusväärselt vana talunik Gaspard (bariton) on põlatud Corneville'i elanike poolt, sest on kohelnud julmalt oma õetütart Germaine'i (sopran). Ta tahab tüdrukule suruda peale abielu vana politseiülemaga, sest viimane on hakanud huvi tundma tema tegevuse vastu ja ähvardanud alustada uurimist. Pääsemaks politseiülema kahtlustustest, on mees nõus õetütre vanamehele loovutama. Samas tunneb Germaine kohustust noore kena kaluri Jean Genicheux' (tenor) vastu, sest noormees oli ta kunagi uppumisohust päästnud. Gaspardil on toatüdruk Serpolette (sopran), kelle ta oli leidnud lapsena põllule mahajäetult. Tüdrukust on sirgunud ninakas kaunitar, kelle üle kohalikud naised mõnuga keelt peksavad ja teda päevavargaks nimetavad. Ka Sepolette on Genicheux'sse armunud.
Saabub merekapteni välimusega võõras, kes soovib lossi minna, kuid Germaine üritab teda sealt eemale hoida. Tüdruku väitel on loss nõiutud ja lossikellad hakkavad helisema vaid õige peremehe naasmisel. Võõras on tegelikult Henri, Corneville'i markii (tenor), kes on tagasi tulnud eksiilist ja soovib tagasi võtta oma valdusi. Ta tuletab meelde oma lapsepõlve ja meenutab noort tüdrukut, kes oli kunagi kukkunud merre. Henri oli tüdruku veest välja tõmmanud, aga pole teda hiljem enam kohanud.
II stseen- Corneville'i turuplats
II vaatus
Suur saal Corneville'i lossis
Markii Henri toob oma uued töötajad lossi ja avaldab oma tõelise identiteedi. Ta üritab inimesi rahustada vaimude osas ja tutvustab plaani taastada tohutu loss, mis on tema äraolekul tõeliselt unarusse jäetud. Lossis avastab ta kirja, kus on märgitud, et vikontess de Luceany oli sattunud lapsena ohtu ja usaldatud Gaspardi kätte, kes esitles tüdrukut vale nime all. Kõik mõtlevad, et see isik peab olema Serpolette. Samas tunneb Henri, et on sisse võetud Germaine'ist, aga tütarlaps jutustab loo, kuidas Grenicheux oli ta päästnud ja kuidas ta tunneb end olevat kohustatud sellepärast noormehega abielluma. Kuulates neiu juttu, mõistab Henri, et hoopis tema ise oli see päästja ja Grenicheux on valega Germaine'i pea segi ajanud. Juba mõnda aega on vana Gaspard levitanud kuulujutte nõiutud kellade kohta, sest ta ise oli peitnud sinna eelmise peremehe varanduse. Ta arvab, et loss on tühi ja saabub öösel paadiga kohale, et üle vaadata oma aaret. Henri koos kaaslastega hüppab pimedusest välja ja helistab lossikelli, seejärel võtakse vana kelm kinni. Saadud vapustus ajab vanamehe hulluks.
III vaatus
Pärast lossi renoveerimist ja lossikellade helisemist, tunneb Henri ennast lossi pärisperemehena. Ta korraldab kogu külale rõõmupeo. Mõistuse kaotanud Gaspard hulgub lauldes külalise hulgas. Serpolette arvab ennast olevat vikontess de Lucenay, sest küla sünniregistris pole tema kohta märkigi ja Gaspard röövib Germaine'i. Grenicheux keerleb Serpolette'i ümber, sest arvab, et too on vikontess. Henri on meeletult armunud Germaine'i, ehkki tüdruk on vaid teenijanna. Ta sunnib Grenicheux' üles tunnistama, kes on Germaine'i tegelik päästja ja tüdruk kuuleb nende vestlust pealt. Henri palub Germaine'i kätt, aga tütarlaps keeldub, sest tema meelest ei sobi teenijatüdruk markii naiseks. Samal ajal on Gaspard mõistusekaotusest toibunud ja kuulutab, et vikontess de Lucenay on tegelikult tema nn õetütar Germaine ja Serpolette on vaid mustlasest orb. Henri andestab Gaspardile ja võib abielluda Germaine'iga. Kõik lõpeb õnnelikult – Serpolette saab Grenicheux' ja Corneville'i lossi kellad hakkavad helisema.
Edward Hallett Carr
Edward Hallett Carr (28. juuni 1892 – 5. november 1982) oli Suurbritannia ajaloolane.
Carr sündis Londonis. 1916–1936 töötas ta diplomaadina, viibides muuhulgas ka Riias. Samal ajal tegeles ta ka ajalooga, kirjutades suure hulga teoseid Vene revolutsioonist ja [8bolševikud|bolševike]] valitsemisest. Teise maailmasõja ajal pandi ta juhtima komisjoni, mis pidi uurima rahvusluse olemust. Komisjoni töö tulemuseks oli tõdemus, et rahvuslus on niivõrd keerukas asi, et selle üldolemust on võimatu leida.
Arthur Lossmann
Arthur-Aleksander Lossmann VR I/2 (alates 1923 Artur Lossmann, 5. oktoober 1877 Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 1. august 1972 London, Suurbritannia) oli Eesti sanitaarkindralmajor ja meditsiinidoktor, kes juhtis Vabadussõja ajal Eesti vägede meditsiiniteenistust.
Elulugu
Aastatel 1920–35 oli Arthur Lossmann Eesti Sõjavägede Tervishoiuvalitsuse ülem, aastast 1922 sanitaarkindralmajor. 1935. aastal vabastati Artur Lossmann vanuse tõttu tegelikust kaitseväeteenistusest ja määrati palgata kaitseväe konsultandiks, uueks Kaitseväe Tervishoiuvalitsuse ülemaks sai Martin Jervan.
Ta oli a.-s. Estofilm juhatuse esimees.
Teise maailmasõja ajal 1944. aastal põgenes ta Saksamaale ja aastast 1947 elas Inglismaal.
29. aprillil 1964 valiti Artur Lossmann Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis auliikmeks
14. novembril 1998 maeti 1972. aastal Londonis surnud Arthur Lossmann, tütar Nora-Vanda Morley Fletcheri algatusel ümber Vabadussõja kõrgemate juhtide memoriaali Tallinna Kaitseväe kalmistule, kuhu varem olid sängitatud ka Johan Unt (surnud 1930) ja Ernst Põdder (surnud 1932).
Andreas von Antropoff
Andreas von Antropoff (16. august (vkj 4. august) 1878 Tallinn – 2. juuni 1956 Bonn) oli Eestimaa päritolu saksa keemik.
Ta oli Metsamõisa ja Üksnurme mõisniku Roman von Antropoffi ja viimase abikaasa Sophie Kochi poeg.
Lõpetas 1896. aastal Tallinna Reaalkooli, õppis Riias, Heidelbergis ja Londonis keemiat (Dr. phil. nat. 1907, Heidelberg; mag. chem. 1911 Peterburi), oli 1908–1915 Riia polütehnikumi assistent ja dotsent. 1915. aastal evakueeriti ta seoses Esimese maailmasõjaga Peterburisse, oli 1916–1917 poliitilistel põhjustel arreteeritud. Astus 1917. aastal Eesti 3. jalaväepolku, oli 1918. aastal Venemaal vangis, vabanes pärast Bresti rahu sõlmimist, 1918. aasta märtsis.
Pärast koostöö nurjumist eestlastega läks samal aastal Saksamaale, sai Karlsruhe tehnikaülikooli eradotsendiks. Osales Badeni rünnakpataljoni vabatahtlikuna Saksamaa sisevõitlustes. 1925–1945 oli Antropoff Bonni ülikooli füüsikalise keemia professor.
Andreas von Antropoff oli alates 11. detsembrist 1926 abielus Erika Germanniga.
Odense
thumb|Püha Knudi kirik Odense on Taani suuruselt kolmas linn Kopenhaageni ja Århusi järel. Asub Lõuna-Taani piirkonnas ja on Odense valla keskus. Linn paikneb Fyni saarel Odense jõe kaldal.
Odense oli Fyni maakonna keskus.
Ajalugu
Aastal 1086 mõrvati Odenses Taani kuningas Knud IV, kes kuulutati aastal 1101 pühakuks. Tema säilmed asuvad Püha Knudi kirikus, mis on Odense toomkirik. Keskajal sai linnast seetõttu populaarne palverändurite sihtkoht.
Linnaõigused sai Odense arvatavasti 13. sajandi alguses. Aastal 1240 laastati linn kodusõjas. Aastal 1355 sai Odense hansalinnaks.
Aastal 1482 trükkis saksa trükkal Johann Snell Odenses Taani esimese, saksakeelse raamatu.
Linna arengut soodustas see, et 1500. aasta paiku viis kuningas Hansu abikaasa Christine oma õukonna Odensesse. 16. sajandil toimusid linnas korduvalt parlamendi istungid. 1600. aastal oli Odenses üle 5000 elaniku. 1654–1658 oli Odense koguni Taani pealinn.
1672 rüüstasid Odenset Rootsi väed ja linna elanike arv langes 3800-ni.
Vanaküla (Kuusalu)
Vanaküla on küla Harju maakonna Kuusalu vallas.
Odense
Ajalugu
1769. aastaks oli Odenses jälle 5200 elanikku, millega ta oli Taani suuruselt teine linn. 18. ja 19. sajandi vahetusel kaevati mereni viiv kanal, ehitati välja linna sadam ja algas industrialiseerimine.
2. aprillil 1805 sündis Odenses kirjanik Hans Christian Andersen. Alates 1956 antakse iga aasta 2. aprillil Odenses välja Hans Christian Anderseni auhinda.
1851. aastal lammutati linnamüür, sest see takistas linna edasist kasvamist.
Odense oli esimene linn Taanis, kuhu paigaldati vee- ja gaasivarustus. Aastal 1865 avati raudtee.
1935 ehitati Odenses 177 meetri kõrgune Odinstårnet ('Odini torn'), mis oli tollal Euroopas Eiffeli torni järel kõrguselt järgmine ehitis. Teises maailmasõjas lasid Saksamaa väed torni 1944 õhku ja seda ei taastatud. Tänapäeval on torni asukohal Odini park (Odinsparken), kus seisab torni miniatuurne mudel.
Los Caprichos
"Los Caprichos" (eesti keeles "Kapriisid") on sari kaheksakümnest akvatinta tehnikas graafikateosest. Seeria lõi Francisco Goya aastatel 1797–1798 ja avaldas albumina 1799. aastal.
Seeria on väga ühiskonnakriitiline ja seetõttu eemaldati müügilt kohe pärast avaldamist. Ainult tänu Hispaania kuninga Carlos IV käsule pääses Goya inkvisitsiooni käest.
Võldas (perekond)
Võldas (Cottus) on perekond kalu meripuugiliste seltsist võldaslaste sugukonnast.
Eestis elab sellesse perekonda kuuluv euroopa võldas (Cottus gobio).
Valkla
Valkla on küla Harju maakonna Kuusalu vallas.
Külas asub Valkla baptistikoguduse palvela.
Külas tegutses Valkla kõrts, mille säilinud kõrtsihoone on arvele võetud kultuurimälestisena.
Ruiz
thumb|300px|Ruiz 1985. aastal Ruiz on vulkaan Lõuna-Ameerikas Andides.
Kõrgus 5321 meetrit.
Suur-Patarei tänav
Tänav kulgeb Põhja puiesteelt Vana-Kalamaja tänavani. Tänav piirneb alguses paremalt klindiga, mille all on Kalasadam.
Hoonestus
Vasakul küljel tänava alguses on olnud puitmajad, sh nr 3 (lammutatud 1973), kus lapsena elas kirjanik Jaan Kross. Sellele kohale ehitas Pro Kapital sajandivahetusel värviliste kortermajadega nn Ilmarise kvartali, Põhja pst aadressiga.
Suur-Patarei 2 asub 2011. aastal valminud kuuekorruseline korterelamu. Suur-Patarei 6 asub 2020. aastal valminud viiekorruseline korterelamu.
Pusu mõis
Pusu mõis (saksa keeles Abisaar) oli Veski mõisa karjamõis Kambja kihelkonnas Tartumaal.
Suur-Patarei tänav
Hoonestus
Suur-Patarei tänav 18 hoone on tunnistatud ehitismälestiseks. Malahhovid olid tol ajal Tallinnas tuntud töösturid, nende suguvõsale kuulunud kalatööstus on Kalamajas Kalarannas olnud juba alates 1790. aastast.
Suur-Patarei 20 asuvad ehitatavad korterelamud.
Suur-Patarei 21b asub 2012. aastal renoveeritud, kolmekorruseline korterelamu
Ajalugu
Suur-Patarei tänava varasemad nimekujud on Battarei (1885) ja Batarei (1908), saksapäraselt Westbatterie Straße, Batterie Straße, Große Batteriestraße (1877–) ja Groß-Batteriestraße (1942).
Enne Patarei merekindluse valmimist 1840. aastal kandis tänav Köismäe tee (Reperbahn(straße)) nime.
Kalasadama tänava ja Tööstuse tänava vahele endise raudtee alale rajatud tänava nimeküsimust arutas Tallinna Linnavalitsuse nimekomisjon esmakordselt juba 2008. aastal. Kuna uus tänav paikneb osaliselt endise Kalaranna tänava sängis, toetati 1959. aastast kasutusel oleva Kalaranna tänava nime säilitamist ja seoses sellega Kalaranna tänava leviala muutmist. Kuna Kalaranna tänava pikenduse rajamine raudteetammile tõi kaasa Kalasadama tänavalt algava Suur-Patarei tänava katkemise enne ristumist Kalaranna tänavaga. Kalaranna tänavast põhja poole jäävale osale tekkis uus juurdepääs Kalaranna tänavalt, kuid lõuna poole jääva Suur-Patarei tänavaga Kalaranna tänaval ühendust ei tekkinud. Tallinna linnavalitsus nimekomisjoni hinnangul oli vaja muuta ka Suur-Patarei tänava leviala, mis lõpeb edaspidi Vana-Kalamaja tänaval ja teisele poole Kalaranna tänavat endise Patarei merekindluseni enam ei ulatunud. Suur-Patarei tänava leviala muutmisel adresseeriti ümber neli maaüksust. Suur-Patarei 4 asus T. Variku kalatööstus.
Suur-Patarei 11/13 asusid Venemaa keisririigi Intendantuuri toidumoona aidad, mida kasutas ka Saksa okupatsiooni ajal sõjavägi ja Eesti sõjavägi. Suur-Patarei tänava aidad varustasid toiduainetega kogu kaitseväge ka Vabadussõja ajal. Suur-Patarei 11 asus hiljem E. Holmi kalatööstus.
thumb|Vaade Suur-Patarei 13 Autobaasi peahoonele ja Suur-Patarei tänava klindiastangule [[Kalasadamast 2005. aastal]]
Suur-Patarei ja Jahu tänava vahelisel alal asus ka aastatel 1924–1941 J. Puhk & Pojad jahuveski ja laohooned, mis hävitati 1941. aastal Nõukogude vägede evakueerumisel Tallinnast, hoonetekompleksist on säilinud Suur-Patarei 13 territooriumil jahuladu.
Suur-Patarei 12 majas elas 1898. aastal Kalaranda rajatud Leesmanni kalatööstuse omanik Joosep Leesmann.
Suur-Patarei 13 asus Eesti NSV ja Eesti Siseministeeriumi Autobaasi peahoone, autoremondi töökoda nr 1, autoremondi töökoda nr 2, autotagavaraosade ja kummide ladu, garaaž, bensiinitankla. Suur-Patarei 16 asus tuntud Tallinna suurkaupmehe Vassili Demini (Василий Дёмин) (1835–1909 ) ja Konstantin Demini (1884–1936) kilu konservitööstus ja Eesti NSV ajal Tallinna Kalakombinaadi konservitsehh nr 3.
Suur-Patarei 18 hoone projekti tellis 1881. aastal N. Malahhov. Malahhovid olid tol ajal Tallinnas tuntud töösturid, nende suguvõsale kuulunud kalatööstus on Kalamajas olnud juba alates 1790. aastast. Hoone projekti ja krundi planeeringu koostaja ning ehitustööde järelevaataja oli arhitekt Aleksei Fedotov. Kahekorruselise polüfunktsionaalse hoone ülakorrusele rajati luksuslikud eluruumid, alumisele korrusele laod koos abiruumidega. Hoone alumine korrus on paekivist, ülemine puidust, Tänava äärde ehitatud hoonele lisaks rajati hoovi ka kivist töökoda, naaberkrundile (praegu Suur-Patarei 18 krundi põhjapoolsem osa) ehitati hobusetall koos aedikuga. 1927. aastal liideti kaks naaberkrunti ametlikult üheks. Vabadussõja ajal oli Suur-Patarei 18 admiral Johan Pitka Tallinna Laevaühisuse töökoda ja elukoht. Johan Pitka oli Kaitseliidu ja Eesti merejõudude rajaja ning rahvaväe laskerelvade remondi ning soomusrongide ja soomusautode valmistamise organisaator. Pitka majas asus soomusrongide ehitamise staap ja töökojad.
1937. aastal rajati Suur-Patarei 18 hoovi Richard Falkenbergi juhendamisel tänaseni alles olev kivist korterelamu. Suur-Patarei majas nr 18a on elanud luuletaja Debora Vaarandi.
Suur-Patarei 20 asus enne teist maailmasõda A.-s. A. Le Coqi õlleladu ja karastavate jookide tehas, Eesti NSV ajal Tallinna Parfümeeria ja Toidurasvade Kombinaadi majoneesitsehh. Hoone lammutati 2018. aastal.
Rudolf Reimann
Rudolf Johannes Reimann VR I/1 (18. jaanuar 1884 Tartu – 16. september 1946 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor, 1934).
Lõpetas 1907 Vilno Jalaväe allohvitserikooli, teenis 1907–1910 216. tagavarapolgus, 1910–1911 teenis 196. jalaväe Insari polgus (vene keeles Инсарский полк). Lõpetas Intendandiakadeemia (1914). 1914–1917 aastail 67. jalaväediviisi intendant. 1917 aastast Venemaa Keisririigi armee polkovnik ning 1. Eesti jalaväediviisi intendant.
Teenistus Eesti sõjaväes
28. detsembrist 1917 1. Eesti Diviisi intendant. Ajutise Valitsuse poolt antud auaste polkovnik (1918). Vabadussõjas Sõjaministeeriumi Varustusvalitsuse ülem, 1920–1923 erus, 1923–1924 vanem käsundusohvitser sõjaminister Jaan Sootsi juures.
Sõjaministeeriumi Varustusvalitsuse ülem, Sõjakooli ja Kindralstaabi kursuste õppejõud kuni 1929. aastani. 1929. aastast Sõjanõukogu liige. Alates 24. veebruarist 1934 kindralmajor.
Suri loomulikku surma Tallinnas, maetud Nõmme Hiiu kalmistule.
John Belushi
Ta tegi kaasa meelelahutussaates "Saturday Night Live" ning oli üks ansambli The Blues Brothers asutajaid ja soliste (koos Dan Aykroydiga).
Ka tema vend James Belushi on näitleja.
Siirdesoo
Siirdesoo ehk üleminekusoo ehk rabasoo on soo arengu keskmine järk; üleminek madalsoost kõrgsooks; siirdesoo on ümbruskonnaga enam-vähem samal tasapinnal. Siirdesoos on rohkem taimkatet kui rabas, kuid vähem kui madalsoos. Iseloomulikuimad taimeliigid on tupp-villpea, pudeltarn, Balti sõrmkäpp ja küüvits. Puudest leidub vaevakaski, need on jändrikumad kui madalsoos.
Vihasoo
Külas on Pauna talu kalmistu.
Adam Bremenist
Adam Bremenist ehk Bremeni Adam (saksapäraselt Adam von Bremen; enne aastat 1050 – 12. oktoober 1081/1085) oli saksa vaimulik, kes sai tuntuks ajaloolase ja kroonikuna. Eelkõige teatakse teda aastatel 1073–1076 koostatud neljaosalise kroonika "Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificium" (Hamburgi kiriku piiskoppide teod) autorina.
Elulugu
Tema lapsepõlve kohta on vähe teada; teadmata on isegi täpne sünniaasta. Pärit oli ta tõenäoliselt Bambergist või Meissenist, kuid ka selle kohta puuduvad kindlad tõendid. On oletatud, et ta võis õppida Magdeburgi toomkoolis. Bremenisse kutsus ta aastal 1066 või 1067 tollane peapiiskop Adalbert Bremenist. Seal sai Adamist toomkapiitli liige ja aastal 1069 on mainitud teda Bremeni toomkooli juhatajana. Adami surma-aasta ei ole samuti teada, kõige varem võis ta surra 1081. aastal ja kindlasti ei toimunud see hiljem kui 1085. aastal.
Neljaosaline kroonika "Gesta Hammaburgensis ecclesiae ponitificium", mida ta viimistles oma surmani, käsitleb Hamburg-Bremeni piiskopkonna ja Saksamaast põhja pool asuvate saarte ajalugu aastast 788 kuni kroonika kirjutamise ajani. Kroonika kolm esimest osa keskenduvad ajaloole ja neljas osa geograafiale. Teos on oluline:
Bremeni Adam kasutas teadaolevalt esimesena ladinakeelset nime "Mare Balticum", millest kujunes hiljem Läänemere rahvusvaheline nimi.
Tsitaat
"Praeterea recitatum est nobis, alias plures insulas in eo ponto esse, quarum una grandis Aestland dicitur, non minor illa de qua prius diximus. Nam et ipsi Deum christianorum prorsus ignorant, dracones adorant cum volucribus, quibus etiam litant vivos homines, quos a mercatoribus emunt, diligenter omnino probatos, ne maculam in corpore habeant, pro qua refutari dicuntur a draconibus. Et haec quidem insula terrae feminarum proxima narratur, cum illa superior non longe sit a Birca Sueonum."
Linnu tee (Tallinn)
pisi|Eri tüüpi eluhooneid Linnu teel
Linnu tee on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi ja Lilleküla asumis. Linnu tee, Algi tänava ja Mustamäe tee vahelisel alal asub Löwenruh' park.
Ajalugu
pisi|Löwenruh park. Talv 2008 pisi|Linnu tee algus Tondi tänavalt pisi|Linnu tee ja Sõpruse puiestee ristmik pisi|Kotka hall, Linnu tee 9 Tänav rajati 1653. Kristiine heinamaade tükeldamise tulemusel, läbides hoonestamata heinamaid. 1805. aastal nimetati tänav Löwenruh' suvemõisa järgi Löwenruhscher Heerwegiks (Löwenruh' maantee). Praegune tänava nimi on aastast 1930.
Ühistranspordiühendus
Linnu teed mööda (Tondi tänava ja Sõpruse puiestee vahelist teelõiku) sõidab Tallinna liinibuss number 28 (marsruut: Väike-Õismäe – Veerenni). Tänavale jäävad peatused: Vilja, Nõmme tee ja Västriku.
Infrastruktuur
Tänava pikkus on umbes 2,4 km. Linnu tee algab Tondilt Tondi tänavast, ristub Haraka tänava, Västriku tänava ja Lillekülas Käo tänava, Püü tänava, Sule tänava, Nõmme tee, Tüve tänava, Kännu tänava, Võrse tänava, Hane tänava, Sõpruse puiestee, Muti tänava, Varese tänava, Vuti tänava, Nirgi tänava, Kure tänava, Mooni tänava, Kaarna tänava ning Algi tänavaga. Lõpuks ristub Linnu tee Mustamäe teega.
Tondi tänava ristmik
Tondi tänava rekonstrueerimise käigus 2004. aastal sai Linnu tee algus uue ringristmiku.
Sõpruse puiestee ristmik
Ristmikul on Sõpruse puiesteel mõlemas sõidusuunas, mis on üksteisest eraldusribaga eraldatud, kaks otsesuunarada. Sellel ristmikul toimuvad vasakpöörded ilma eraldi tsükliosata, s.t autod pööravad rohelise tule ajal pärast otseliikujate läbilaskmist. Vaatlused näitavad siiski, et enamuse tööpäevast liiguvad mööda Sõpruse puiesteed kogu rohelise fooritsükli vältel sõidukid ja tegelik vasakpöörde lõpetamine toimub kollase tule ajal. Ilmselt oleks vaja lisada vasakpöörete jaoks omaette faas.
Mustamäe tee ristmik
Tallinna spordi- ja noorsooamet tahab Mustamäe tee äärde, kus praegu laiub trolliparkla, rajada kahe täismõõdus jääväljaku ning 1000-kohalise tribüüniga jäähalli.
Silo
Silo on orgaaniliste hapete, peamiselt piimhappe toimel konserveerunud haljasmass. Silo valmistatakse eelkõige kõrreliste ülekaaluga põld- ja niiduheinarohust ning ädalatest, samuti ristikust, lutsernist ja maisist. Seda saab sööta veistele, lammastele ja teistele mäletsejalistele. Silo võib valmistada paljudest põllukultuuridest ja sõltuvalt tüübist võib kasutada erinevaid nimetusi (märgsilo, kuivsilo jt).
Silo valmistamiseks on mitu viisi: silo saab paigutada siloauku, kus värske haljasmass surutakse hästi kokku, teine variant on see, kui värske taimestik kuhjatakse ühte kuhja, tambitakse hästi kokku ning sinna peale pannakse kile, mis tekitab käärimisprotsessi, kolmas variant on see, kui silo panna väikestesse pallidesse, mis on ümbritsetud kilega.
Tootmine
Silo tehakse tavaliselt heintaimedest, ristikheinast, lutsernist, vikist, kaerast, rukkist, maisist. Ka paljudel teistel põllukultuuridel on potentsiaali olla silo tegemise jaoks sobiv taim nagu näiteks kartul või erinevad umbrohud. Silo peab olema valmistatud taimsest materjalist, mille niiskusesisaldus on umbes 50–60%, sõltuvalt ladustamisviisist, kokkusurumisastmest ja ladustamisel kaotatava vee kogusest, kuid mitte üle 75%. Ilm silo koristamise ajal ei pea olema nii ilus ja kuiv, kui kuiva heina kuivatamise koristuse ajal. Maisi puhul algab saagikoristus siis, kui kogu taime niiskus on kõrgel tasemel, ideaaljuhul paar päeva enne küpseks saamist. Ideaalis niidetakse saak täis õitseajal ning korjatakse ning laotatakse silo hoidlasse samal päeval.
Pärast koristust purustatakse silo umbes 1,3 cm pikkusteks tükkideks. Silo materjal laotatakse ühtlasteks kihtideks põrandale ja pakitakse tihedalt. Kui täidetakse näiteks silo auku võib alla panna näiteks õlgi või mõnda muud kuiva poorset materjali.
Tehnoloogia
pisi|Silokoristus liikurhekseldiga Söödakombainid koguvad ja tükeldavad taimset materjali ning ladustavad selle veoautodesse või vagunitesse. Need söödakombainid võivad olla kas traktoriga või iseliikuvad.
Põhja-Ameerikas, Austraalias, Loode-Euroopas ja Uus-Meremaal on tavaline, et silo asetatakse suurtesse hunnikutesse maapinnale, sõidetakse peal õhu välja surumiseks traktoriga ja kaetakse seejärel kilega, mida peale asetatud kasutatud rehvid hoiavad kinni. Uus-Meremaal ja Põhja-Euroopas kasutatakse mõnikord betoonist või vanadest puidust raudteeühendustest (liiprid) valmistatud panku. Sellised pangad võimaldavad silohunniku väga kõrgeks teha. See nõuab silovirna kokkusurumiseks märkimisväärseid jõupingutusi, et see korralikult kokku suruda. Jällegi kaetakse pank kilega ja kaetakse rehvidega.
Alternatiivse meetodi korral pallitakse lõigatud taimestik, valmistades balage (Põhja-Ameerika) või silopallid (UK). Rohtu või muud söödaosa lõigatakse ja kuivatatakse osaliselt, kuni see sisaldab 30–40% niiskust (palju kuivem kui puiste silo, kuid piisavalt niiske, et vältida kuiva heinateket). Seejärel tehakse mass suurteks pallideks, mis pakitakse tihedalt kile sisse, õhu välistamiseks. Tehakse ka silovorste, kus silo surutakse silindri või risttahukakujulisse kile sisse ja need on suhteliselt pikad. Neid tehakse sageli põldude äärde.
Suurbritannias valmistatakse pallitud silo kõige sagedamini ümmarguste pallidena. Kuivaine protsent võib varieeruda umbes 20% kuivainest. Mainitud pidev vorst on valmistatud spetsiaalse masinaga. Masin asetab pallid pärast pakkimist maapinnale, liikudes pakkimisprotsessi ajal aeglaselt edasi.
Hein
Hein tähendab mõnikord suure kuivainesisaldusega silo, umbes 40–60%, mis on tavaliselt valmistatud heinast. Hobuse hein on tavaliselt 60–70% kuivainest, valmistatud väikestes või suuremates pallides.
Pakitud pallide käitlemisel kasutatakse enamasti mõnda haaratsit, mis võtab kilega kaetud palli kahe metallosa vahele, kile läbitorkamise vältimiseks.
== Kvaliteet == Silo kvaliteeti mõjutavad paljud olulised tegurid, sealhulgas:
Käärimine
Silo toimub anaeroobse kääritamise teel, mis algab umbes 48 tundi pärast silo kinnitamist, ja muundab suhkrud hapeteks. Kääritamine jõuab lõpule paari nädala pärast.
Hapniku eemaldamine on silo valmistamise oluline osa. Seda seetõttu, et kääritamine peab toimuma anaeroobsetes (hapnikuvabades) tingimustes, sest muidu õiget tüüpi mikroorganismid ei kasva. Kuni hapnikku jääb, reageerivad taimeensüümid ning muud bakterid ja mikroorganismid energia saamiseks taimsete suhkrute ja valkudega, vähendades nende toitainete sisaldust rohus. Kui kogu hapnik on ära kasutatud, hakkavad piimhappebakterid paljunema. Need on bakterid, mida on vaja silo valmistamiseks, ja need muudavad taimsed suhkrud piimhappeks. See põhjustab pH langust (segu on happelisem). Kui pH on umbes 4-5, lakkavad suhkrud lagunemast ja rohtu säilitatakse seni, kuni silo avatakse ja hapnikuga kokkupuutumiseni.
Kui pH ei ole piisavalt madal, hakkavad tööle teist tüüpi bakterid, tekitades kõrvalsaadusi (nagu ammoniaak), mis maitsevad lehmadele ja lammastele halvasti.
Enne anaeroobse kääritamise algust toimub aeroobne faas, mille käigus püütakse kinni hapnikku. See, kui tihedalt sööt on pakitud, määrab saadud silo olemuse, reguleerides virnas toimuvaid keemilisi reaktsioone. Kui silo on tihedalt pakitud on hapniku tarnimine piiratud ja sellega kaasnev happe kääritamine põhjustab olemasolevate süsivesikute lagunemist äädik-, või- ja piimhappeks. Seda toodet nimetatakse hapuks siloks. Teisest küljest, kui sööt halvasti ja lõdvalt pakendatud või silo ehitatakse järk-järgult, toimub oksüdatsioon kiiremini ja temperatuur tõuseb; Kui mass surutakse kokku temperatuuril 140–160 ° F (60–71 ° C), tegevus lakkab ja saadakse magus silo. Samuti muutuvad sööda lämmastiku koostisosad: hapu silo valmistamisel võib ühe kolmandiku albuminoididest muundada amino- ja ammooniumiühenditeks; magusa silo valmistamisel muudetakse väiksemat osa, kuid need muutuvad vähem seeditavaks. Kui käärimisprotsess on halvasti juhitud, omandab hapu silo ebameeldiva lõhna ammoniaagi või võihappe ülemäärase tootmise tõttu.
Kui varem viisid kääritamist läbi kohalikud mikroorganismid, siis täna inokuleeritakse osa lahtist silo spetsiaalsete mikroorganismidega, et kiirendada kääritust või parandada saadud silo. Silo inokulandid sisaldavad ühte või mitut piimhappebakteri tüve ning kõige tavalisem on Lactobacillus plantarum. Muud kasutatavad bakterid hõlmavad Lactobacillus buchneri, Enterococcus faecium ja Pediococcus liike.
Raiheina rohumaades on suur suhkrusisaldus ja need reageerivad lämmastikväetisele paremini kui ükski teine rohumaa. Need kaks omadust on teinud raiheina viimase kuuekümne aasta jooksul silo valmistamisel populaarseimaks rohuks. Seemnevormis ja tavaliselt kasutatavaid raiheinu on kolm: itaalia, mitmeaastane ja hübriid.
Silo ladustamine
pisi|Haljasmassi tihendamine siloaugus Silo tuleb hapnikusisalduse minimeerimiseks kindlalt pakendada, muidu toimub riknemine.
Hea tihendamise saavutamiseks peaks silo tihedus olema 700–800 kg silo / m3.
== Eelised == Silol on heina ees mitmeid eeliseid. Silos säilitatakse rohkem toitaineid hektari kohta, kuna põllukadu on väiksem. Samuti mõjutavad silo ilmastikukahjustused vähem. Tootmisprotsess on muutunud mehhaniseeritumaks ja on seetõttu vähem töömahukas kui heinategemine. Silo jaoks võib kasutada rohkem põllukultuure ja silo sobib paremini kariloomade segatoiduainete koostisosana.
pisi|Silorullid põllul
Puudused
Silol  on siiski ka omad puudused. Silo halva haldamise korral võib ladustamine põhjustada suuri kaotusi. Kui silo ei söödeta piisavalt kiiresti ära, võivad riknemiskaod olla märkimisväärsed. Silo hoiuruumid on erinevad ja pole nii mitmeotstarbelised kui küün, nii et esialgsed investeeringud seadmetesse võivad olla suured. Ja kui hein on väga kergesti transporditav, siis on silo raske ja ühest kohast teise vedamine keeruline.
Silo veiste söödana
Kui silo on kuivainerikas (50–60% kuivainet, varem nimetati seda ka kuivsiloks), siis seda söödetakse vähem. Kuivainerikkama siloga võib asendada kogu päevase heina koguse ratsioonis. Päevas tuleks sööta seda keskmiselt 18–20 kg, suurematele lehmadele kuni 25 kg.
Madalsoo
pisi|[[Avaste soo on üks Eesti suuremaid madalsoomassiive. See on kujunemas siirdesooks, mis on üleminekuvorm madalsoo ja raba vahel]] Madalsoo on soo, mille vesi pärineb peale sademete ka põhjaveest. Madalsoo pind on ümbruskonnast madalam; valdab toitainete kokkukandumine veega. Madalsoos on turbakiht üsna õhuke ning seetõttu ulatuvad taimede juured läbi turba ka mineraalse mullani, mis omakorda tähendab üsna liigirohket elustikku, täpselt vastupidi rabale. Turbasammalde osakaal madalsooturbas on suhteliselt väike, turvas koosneb suures osas roht- ja puittaimede jäänustest. Madalsoo iseloomulikuimad taimed on ubaleht, kollane võhumõõk, soovõhk ja soopihl. Puudest leidub palju pajusid.
Madalsoole vastandub raba, mille vesi pärineb ainult sademetest. Seetõttu kasutatakse madalsoo puhul mõnikord ka terminit minerotroofne soo (vesi on toiterikkam) ja raba puhul ombrotroofne soo (vihmaveest toitumise tõttu on vesi toitevaene).
Geoffrey Rudolph Elton
Sir Geoffrey Rudolph Elton (sünninimega Gottfried Rudolf Ehrenberg; 17. august 1921 – 3. detsember 1994) oli saksa päritolu Suurbritannia ajaloolane.
Elton uuris põhiliselt Tudorite ajastu Inglismaa ajalugu, saades tuntuks äärmiselt konservatiivsete vaadete poolest. Ta toetas Leopold von Ranke printsiipe, olles üks väljapaistvamaid esindajaid. Vastusena Edward Hallett Carri ajaloolist empiritsismi vastustavale teosele "What is history?" kirjutas ta seda kaitsva ning rõhutava raamatu "The Practice of History". Mõlemad teosed on jäänud ühtedeks ajalooteaduse sagedamini loetud analüüsideks.
Walter Nowotny
Walter Nowotny (7. detsember 1920 Gmünd (Austria) – 8. november 1944 Epe (Saksamaa)) oli Saksa hävituslendur.
Walter Nowotny sündis raudteeametniku peres. Napilt kuu aega pärast Teise maailmasõja puhkemist astus ta Saksa lennuväkke (Luftwaffe).
Esimesed lahinguülesanded täitis ta läänerindel, kuid esimesed 3 (ametliku statistika järgi 2) lahinguvõitu saavutas ta 19. juulil 1941 õhulahingus Saaremaa kohal.
Friedrich Moritz
Friedrich Moritz on olnud mitme tuntud inimese nimi:
Tinguaiit
Tinguaiit on fonoliidi erim.
Walter Nowotny
Nowotny allatulistamine Saaremaa ranniku lähedal juhtus 1941. aasta 19. juulil tema esimeses õhulahingus Nõukogude lennuväe lennukitega. Ta sai lahinguülesandeks lennuüksuse koosseisus rünnata lennukil Messerschmitt Bf 109 E-7 Kuressaare lähedal avastatud Nõukogude hävituslennukite baasi. Osa lennukeid hävitati maapinnal ning Nowotny laskis õhulahingus veel alla kaks vaenlase lennukit. Võimalik, et üks tema alla tulistatud vastastest oli hilisem Nõukogude Liidu kangelane Vladimir Avdejev.
Tinguaiit
Tinguaiidi järgi on nime saanud tinguaiitne struktuur, mis tähendab ägiriini prismasid ümbritsetuna leelispäevakivist ja feldšpatoididest.
Walter Nowotny
Tagasilennul Kuramaal asuvale lennuväljale kaotas Nowotny silmist oma lahingupaarilise. Märgates talle lähenevat lennukit, pidaski Nowotny seda oma paariliseks. Eksitus tuli ilmsiks alles siis, kui Nowotny lennuki mootor seiskus läheneva Nõukogude hävituslennuki kuulipilduja valangust. Nowotny tulistas vaenlase lennuki küll alla, nüüd juba kolmanda, kuid oli sunnitud maanduma rannavette. Kummipaadil kätega sõudes kulus Nowotnyl poolelusana Kuramaale jõudmiseks kaks ööpäeva.
Ametliku statistika järgi tulistas Walter Nowotny 15. juunil 1942 alla 100. vaenlase lennuki, sama aasta 18. augustil 150. ja 24. septembril 200. ning saavutas 14. oktoobril 1943 Leedu kohal esimesena 250. ametlikult kinnitatud lahinguvõidu.
Tinguaiit
Nimetuse andis sellele kivimile saksa petroloog Harry Rosenbusch aastal 1887.
Walter Nowotny
Saksa Riigi kõrgeima autasuna pälvis ta esimese lenduri ja kaheksanda sõjaväelasena kõrgeima autasu: Raudristi Rüütliristi tammelehtede, mõõkade ja briljantidega. Walter Nowotny eeskuju etendas tähtsat osa Saksa relvajõudude võitlusmoraali ülevalhoidmisel.
1944. aastal määrati Nowotny esimese Saksa reaktiivhävituslennukite Messerschmitt Me 262 üksuse etteotsa. Tema juhiomadused said aga ülemuste ränga kriitika osaliseks. Püüdes end taas sõjamehena tõestada, suundus ta 8. novembril 1944 reaktiivhävituslennukil Me-262 eskadrilli koosseisus oma viimaseks osutunud võitlusse Saksamaa kohal lendavate USA pommituslennukitega. Naastes lahinguülesandelt ründas Nowotny reaktiivlennukit maandumisel Achmeri lennuväljale USAAF-i hävituslennukite P-51 Mustang eskadrill. Walteril ei vedanud teist korda, avanenud langevari vedas ta üle langeva Me-262 kiilu, mis lõikas lenduri surnuks.
Walter Nowotny on allatulistatud lennukite hulga poolest seni viiendal kohal püsinud hävituslendur. Tema ametlikuks lõppskooriks jäi 258, koos kinnitamata võitudega koguni 281 allatulistatud vastast. Teise maailmasõja ja kõigi aegade edukaim hävituslendur Erich Hartmann tulistas alla 352 vaenlaslennukit.
Nuijamaa vald
Nuijamaa vald on endine vald Soomes Lõuna-Karjala maakonnas.
Enne selle liitmist Lappeenranta linnaga 1989 olid valla naabriteks Joutseno vald ja Lappeenranta linn.
Nuijamaa valla keskus oli Nuijamaa ehk Nuijamaa kirikuküla.
1989. aastal liitus Nuijamaa vald Lappeenranta linnaga.
Nuijamaa piiripunkt Nõukogude Liitu avati 1975. aastal.
Külad
Antamoinen, Järvenpää, Kananoja, Kansola, Kasukkala, Kokkila, Kontu, Kotola, Kähärilä, Käräjärvi, Laapio, Laihala, Lautala, Lietjärvi, Marttila, Metsäkansola, Myrä, Nikunkylä, Pankkala, Pihkalanjärvi, Pohjola, Pälli, Rapattila, Ruokola, Räihä, Sorvali, Suurkorva, Temola ja Torikka.
Must
Must on valguse ja värvuse puudumine. Nähtava valguse spektriosa neeldub täielikult.
Mida must sümboliseerib
Must sümboliseerib Euroopa traditsioonis valdavalt negatiivset nagu hirmu, kurbust, kahetsust, leina, vägivalda, viha, kurjust ja surma. Eesti keeles: must meel, must surm, must masendus jne. Juhan Liiv väljendas oma kuulsas luuletuses kurbust : "Must lagi on minu toal."
Vana-Egiptus
Must oli Anubise ja Min'i värv. Vana-Egiptuse mütoloogias oli Anubis šaakalipeaga jumalus ja surnute hingede allmaailmasse viia ning Min oli viljakusjumal ja karavanide kaitsja.
Sport
Musta vöö, võitluskunstide kõrgeima tunnustuse, mõtles 1880. aastatel välja džuudo looja Jigorō Kanō, kes kasutas ainult valget ja musta vööd. 20. sajandi algul lisandusid kollane, oranž, roheline, sinine ja pruun vöö. Vähem on levinud lilla, kuldne ja punane vöö.
Musta mõju inimpsühholoogiale
Must mõjub raskemana kui teised värvid.
Ath-Tharthāri järv
pisi| Ath-Tharthāri järv (araabia بحيرة الثرثار) on tehisjärv Iraagis Bagdadist 120 km põhja pool, mis asub looduslikus nõos Eufrati ja Tigrise jõe vahel. Järve pindala on 2000 kuni 2500 km², olenevalt veeseisust. Järv on sügav ja sisaldab vähe toitaineid.
Sāmarrā's asuva tammi abil saab järve juhtida Tigrise vett, et vältida üleujutusi Bagdadis ja teistes Tigrise alamjooksul asuvates linnades.
Särnaiit
pisi|Särnaiit [[Rootsist]] Särnaiit on tardkivim, süeniidi leukokraatne erim.
Kivim on saanud nimetuse Rootsis Dalarna läänis asuva koha Särna järgi. Särnaiidi petrograafiliselt korrektsem (klassifikatsioonikohane) nimetus on kankriniit-nefeliinsüeniit.
Lõõmpilv
pisi|[[Mayoni vulkaanist pärit lõõmpilv (1984)]] Lõõmpilv on kuumadest gaasidest ja tefrast koosnev vulkaani nõlva pidi kiirelt alla liikuv tulikuum pilv, varasemas kirjanduses nimetatud ka püroklastiliseks vooluks.
Lõõmpilved on üks ohtlikemaid vulkaanidega seotud nähtusi. Lõõmpilve temperatuur võib ulatuda kuni 1000 °C ning kiirus mitmesaja kilomeetrini tunnis. 1902. aastal põhjustas Pelée vulkaanist lähtunud lõõmpilv Martinique'i saarel Saint-Pierre'i linnas 30 tuhande inimese hukkumise.
Lõõmpilved tekivad tavaliselt subduktsioonivööndiga seotud ränirikaste purskeproduktidega vulkaanidel.
1883. aastal toimunud Krakatau vulkaani purske asitõendite uurimine, mida täiendasid katselisel teel saadud andmed, lubab järeldada, et lõõmpilved suudavad ületada suuri veekogusid. Nii jõudis lõõmpilv Krakatau purske järel 48 km kaugusel oleva Sumatra rannikuni. Uuringu tulemusi kajastab dokumentaalfilm "Kümme asja vulkaanidest, mida sa ei teadnud", kus esitletakse Kieli ülikooli teadlaste katset, kus lõõmpilv liikus üle vee.
Kui mäelt laskuv lõõmpilv puudutab vett, siis toimuvad kaks sündmust. Esiteks kukuvad lõõmpilves olevad raskemad osakesed vette. Kuna neid on palju ja nad liiguvad suure kiirusega, tekitab see tsunami. Pärast seda koosneb lõõmpilv üksnes kergetest osakestest. Teiseks tulikuuma lõõmpilvega kokku puutuv veepind aurustub. Kuuma auru pilv liigub edasi mööda veepinda ja kuna temas pole enam raskeid osakesi, mis liikumist takistaksid, muutub lõõmpilve liikumiskiirus veelgi suuremaks.
Virve
Virve on küla Harju maakonna Kuusalu vallas. Küla paikneb Juminda poolsaarel Hara lahe läänerannikul.