cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sotsiaalliberalism
Saksamaa
pisi|vasakul|Friedrich Naumann 19. sajandi Saksamaal rajasid vasakpoolsed liberaalid ametiühinguid, mis pidid aitama parandada tööliste töö- ja majanduslikke tingimusi. Liberaalide hulka kuulunud majandusteadlased (nt Lujo Brentano ja Gerhart von Schulze-Gävernitz) asutasid 1873. aastal Sotsiaalpoliitika Assotsiatsiooni (Verein für Socialpolitik) eesmärgiga edendada sotsiaalseid reforme. Sellegipoolest ei leidnud nende mõtted märkimisväärset toetust liberaalidest poliitikute hulgas. Vasakliberaalsete erakondade eesmärkideks olid sõnavabadus, kogunemisevabadus, vaba kaubandus, representatiivne valitsus, võrdne ja salajane hääletusõigus ja eraomandi kaitse ning nad olid tugevalt hoolekanderiigi vastu, kutsudes seda riigisotsialismiks. Hiljem asutas Brentano ja Schulze-Gävernitziga lähedaselt läbi käinud Friedrich Naumann erakonna Natsionaalsotsiaalne Assotsiatsioon (Nationalsozialer Verein), mille sihiks oli ühendada keskklassi liberalismi ja proletariaadi sotsialismi. Uus rühmitus pooldas muuhulgas hoolekannet reguleeriva seadustiku kasvu, streigiõigust ja tööstuses kasumi jagamist. Kuigi partei ei olnud valimistel edukas ja lagunes peagi, olid selle arendatud teooriad saksa liberalismi jaoks jätkuvalt mõjukad.
On neid, kes kirjeldavad saksa liberalismi sotsiaalse liberalismina, kuid teiste jaoks kehtib termin "sotsiaalliberalism" vaid Natsionaalsotsiaalse Assotsiatsiooni propageeritud poliitikasuuna iseloomustamiseks. Saksamaa põhilisteks vasakliberaalseteks erakondadeks olid Saksa keisririigi aegne Saksa Progressi Partei (Deutsche Fortschrittspartei) ja Weimari vabariigi aegne Vaba Demokraatlik Partei (Freie Demokratische Partei). Termin "vasakliberaalne" eristas neid parteisid konservatiivsematest liberaalidest, eriti Natsionaalliberaalse Partei (Nationalliberale Partei) parempoolsest tiivast, mis oli liitlassuhetes konservatiividega.
Prantsusmaa
Prantsusmaal arendasid sotsiaalliberaalset teooriat Kolmanda vabariigi solidaristidest mõtlejad, sh Alfred Fouillée ja Émile Durkheim, kes ammutasid inspiratsiooni sotsioloogiast ja kelle mõtted mõjutasid radikaalseid poliitikuid (nt Léon Bourgeoisi). Nende seletuste järgi tõi suurem tööjaotus kaasa rohkem võimalusi ja individualismi, kuid ka inimeste teineteisest sõltumissuhted. Nende kohaselt oli indiviidid ühiskonnale võlgu ja nad propageerisid astmelist maksustamist toetamaks avalikke töid ja hoolekande institutsioone. Nende nägemuses pidi riik koordineerima mitte korraldama ja nad julgustasid indiviididevahelisi kooperatiivseid kindlustusskeeme. Nende põhieesmärgiks oli pigem sotsiaalset mobiilsust takistavate tõkete eemaldamine kui hoolekanderiigi loomine.
Ameerika Ühendriigid
1870. ja 1880. aastatel kritiseerisid sotsialismist ja evangeelsest protestantismist mõjutatud ameerika majandusteadlased Richard Ely, John Bates Clark ja Henry Carter Adams industriaalsete tehaste loodud olukorda ja väljendasid oma poolehoidu ametiühinguile. Ühelgi neist ei tekkinud siiski süstemaatilist poliitilist filosoofiat ja hiljem nad hülgasid oma põgusa pilguheidu sotsialistliku mõtte suunas. 1883 avaldas Lester Frank Ward kaheköitelise teose "Dynamic Sociology", milles ta sõnastas sotsiaalliberalismi olulisimad põhimõtted ja ründas Herbert Spenceri ja William Graham Sumneri pooldatud laissez-faire poliitikaid. Ajaloolane Henry Steele Commager pani Wardi ühte ritta William Jamesi, John Dewey ja Oliver Wendell Holmes Jr.-iga ning nimetas teda kaasaegse hoolekanderiigi isaks. 1884. aastast 1930ndateni kirjutanud John Dewey – Hobhouse'ist, Greenist ja Wardist mõjutatud haridustegelane – pooldas sotsialistlike meetodite kasutamist liberaalsete eesmärkide saavutamise nimel. Hiljem kaasati mõned sotsiaalliberaalsed mõtted suurest depressioonist väljumiseks välja töötatud uue kursi (New Deal) nimelisse reformide kavasse.
Rakendamine
pisi|Briti liberaalide tervisekindlustust reklaaminud lendleht 19. sajandi lõpust alates kasvas hoolekanderiik järk-järgult ja ebaühtlaselt ning kujunes päriselt välja pärast Teist maailmasõda. Segaturumajanduse sotsiaalliberaalsed poliitikad leidsid poolehoidu erinevate maailmavaadetega inimeste seas, kuna nad vähendasid ühiskonna lõhestavaid ja polariseerivaid kalduvusi samas kapitalismile vastu astumata. Ettevõtjad leppisid sotsiaalliberalismiga, arvestades ühiskonnas laialt levinud rahulolematust majandussüsteemi tõusu-languse (boom and bust) tsükli suhtes. See tundus neile võimalikest veelgi vasakpoolsematest valitsustest parem variant. Sotsiaalliberalismi iseloomustas koostöö suurettevõtete, valitsuse ja ametiühingute vahel. Valitsus sai seejuures tugevale positsioonile asuda, kuna sõjaaegse majanduse käigus oli valitsuse võim suurenenud. Erinevates demokraatiates valitsuse roll ja tähtsus siiski erines.
Suurbritannia
Esimene märkimisväärsem sotsiaalliberaalsete poliitikate rakendamine toimus aastatel 1906–1914 liberaalide valitsuse ametis olles. Neid algatusi tuntakse liberaalsete reformidena (Liberal reforms). Reformide käigus viidi sisse pensionid vaestele vanuritele ja Saksamaa varasematel programmidel põhinevad tervise-, haigus-, ja töötukindlustusskeemid. Samuti asutati tööjõuturg ja kehtestati astmeline maksustamine. Varasem almustepõhine süsteem (vaeste seadused (Poor laws), erasektori annetused, avalikud kooperatiivid ja erakindlustus) oli kriisis, mis omakorda tõukas valitsust reformimise suunas. 1906. aasta Liberaale Partei kongressil valitud erakonna juhtkonda kuulus rohkem ametiisikuid, sealhulgas akadeemikuid ja ajakirjanikke, kes olid sotsiaalliberalismi suhtes positiivselt meelestatud. Suurärimehed eelistasid liberaalidele konservatiive, kellest sai ärihuvide meelispartei. Nii ärihuvid kui ametiühingud olid reformidele vastu. Nende reformidega seostatavad liberaalid olid peaminister H. H. Asquith, John Maynard Keynes, David Lloyd George (eriti rahandusministri ametis olles), Winston Churchill (kaubanduskoja juhina) ja riigiametnik William Beveridge.
Saksamaa
Pärast Teist maailmasõda võttis Lääne-Saksamaa majandusministri ja hilisema kantsleri Ludwig Erhardi juhtimisel kasutusele Rüstow' "neoliberalismi", mida hakati kutsuma ordoliberalismiks või sotsiaalseks turumajanduseks. Hindade reguleerimine lõpetati ja kehtestati vabaturg. Kuigi nende poliitikate arvele pannakse Saksamaa sõjajärgne majanduslik taastumine, muutus Bismarcki aegu asutatud hoolekanderiik üha kulukamaks.
Muu Euroopa
Ka teised sõjajärgse Lääne-Euroopa valitsused järgisid sotsiaalliberaalseid poliitikaid. Neid poliitikaid viisid põhiliselt ellu Kristlikud Demokraadid ja Sotsiaaldemokraadid, samas kui Euroopa liberaalsete erakondade tugevuse tipp jäi 19. sajandisse.
Suunavahetus
Osaliselt kukkus sotsiaalliberaalne koalitsioon 1970ndatel kokku ka valitsusest sõltumatult tegutseda saanud finantshuvide tegevuse tõttu. Teine põhjus oli organiseerunud tööjõu allakäik – see oli küll kolmepoolse koalitsiooni osa, kuid toetas samuti vasakpoolseid ideoloogiaid, mis liberaalse konsensusega nõus ei olnud. Sellega oli seotud ka töölisklassi eneseteadlikkuse vähenemine ja keskklassi suurenemine. Ka see, et sotsiaalliberalismi kõige leppimatumalt suhtunud USA nõudis kaubavahetuse liberaliseerimist, vähendas toetuspinda.
Sotsiaalliberaalsed erakonnad ja organisatsioonid
Euroopas on sotsiaalliberaalsed erakonnad tavaliselt väikesed või keskmise suurusega tsentristlikud või vasaktsentristlikud parteid. Euroopa Parlamendi liberaale (nii sotsiaalliberaale kui turuliberaale) koondab suuruselt kolmas parlamendigrupp Allianss Liberaalid ja Demokraadid Euroopa Eest (Alliance of Liberals and Democrats for Europe; ALDE). Eestis esindab sotsiaalliberaalseid vaateid Keskerakond.
Sotsiaalliberaalseid mõtlejaid
Järgnevad õpetlased ja poliitikud on andnud olulise panuse sotsiaalliberalismi kui poliitilise ideoloogia arengulukku:
Friedrich Ebert
pisi|Friedrich Ebert ([[1925)]] Friedrich Ebert (4. veebruar 1871 Heidelberg – 28. veebruar 1925 Berliin) oli Saksa sotsiaaldemokraatlik poliitik, Saksa Riigi Weimari vabariigi perioodi esimene riigipresident aastatel 1919–1925.
Hor Virap
Hor Virapi klooster on tuntud selle poolest, et kunagine Armeenia kuningas Tiridades III hoidis seal 13 aastat vangistuses Grigor Lusavorichi, kes sai hiljem tuntuks kui Gregor Valgustaja. Grigorist sai hiljem kuninga religioosne mentor ning nad juhtisid koos ristiusustamistegevust Armeenias, mille tulemusel sai Armeeniast aastal 301 esimene riik maailmas, kes kuulutas kristluse oma ametlikuks riigi usuks. Hor Virap ja seal asuv Püha Astvatsatsini (Püha Jumalaema) kirik on tõenäoliselt kõige enam külastatud palverännaku sihtpunkt Armeenias.
Friedrich Ebert
Friedrich Ebert oli pärit rätsep Karl Eberti kuuelapselisest perekonnast. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1885–1888 sadulsepaks.
Hor Virap
Asukoht
Hor Virap asub Phokhr Vedi külas kivisel künkal. Armeenia pealinn ja ühtlasi ka riigi suurim linn Jerevan jääb Hor Virapi kloostrist 30 km põhja poole. Klooster asub umbes 100 m kaugusel Türgi-Armeenia piirist. Piiritsooni valvavad sõjaväelased. Kloostri ümbruses Ararati tasandikul on heinamaad ja viinamarjaistandused. Läheduses voolab Arasi jõgi ja kloostrist on vaade Ararati mäele.
Friedrich Ebert
1889. aastal astus Friedrich Ebert Saksamaa Sotsialistlikku Töölisparteisse, mis 1890. aastal nimetati ümber Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikuks Parteiks. 1905. aastast alates oli Friedrich Ebert Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei juhatuse liige.
1912–1918 oli Friedrich Ebert Riigipäeva liige, alates 1916. aasta jaanuarist selle sotsiaaldemokraatliku fraktsiooni liider. 1913–1919 oli ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees. Friedrich Ebert esindas sotsiaaldemokraatide pragmaatilist ja mõõdukat suunda, 4. augustil 1914 hääletas ta koos enamuse sotsiaaldemokraatlike Riigipäeva saadikutega valitsuse sõjakrediitide poolt.
Pärast 1918. aasta Novembrirevolutsiooni haarasid sotsiaaldemokraadid initsiatiivi. 10. novembrist 1918 kuni 11. veebruarini 1919 oli ta Saksamaa ajutine valitsusjuht (nn. Rahvakomissaride nõukogu esimees). Weimari Rahvavolinike Nõukogu valis Friedrich Eberti 11. veebruaril 1919 Saksamaa riigipresidendiks. 24. oktoobril 1922 pikendas parlament Friedrich Eberti ametiaega kuni 23. juunini 1925. Friedrich Ebert suri enne oma ametiajal lõppu 1925. aasta veebruari lõpus.
Friedrich Eberti ametiaega iseloomustas sisepoliitiline ebastabiilsus. Ta oli parlamentaarse demokraatia veendunud pooldaja, oma ametiajal püüdles ta töölisklassi ja kodanlaste poliitilise ja sotsiaalse tasakaalu poole ning loobus klassivõitluse poliitikast. Parempoolsed laimasid pidevalt Ebertit ja esitasid talle valesüüdistusi, täielikku toetust ei leidnud ta isegi sotsiaaldemokraatide seas.
1956. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jahilaskmises
1956. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jahilaskmises  toimusid 7.–12. augustini Moskvas osana I spartakiaadist.
Tulemused
Võistkonnad: 1. Vene NFSV 52 2. Moskva 49 3. Leningrad 48 4. Ukraina NSV 48 5. Gruusia NSV 42 6. Läti NSV 37 9. Eesti NSV 28
Eraldi peeti naiste võistlused.
Tõllassaare karjäär
Tõllassaare karjäär on järv Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Kullimaa külas. Veekogu pindala on 3,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1326 m.
Konstantin Mihhailovski
pisi|Konstantin Mihhailovski Konstantin Jakovlevitš Mihhailovski (vene Константин Яковлевич Михайловский; 1834 Tšernigovi kubermang – 22. september (vkj 9. september) 1909 Peterburi ) oli Venemaa insener, kõrge riigiametnik ja paljude suurehituste ülem või kuraator.
Mihhailovski oli aadli päritolu. Ta lõpetas Esimese Peterburi Kadetikorpuse, seejärel Mihhaili suurtükiväekooli (1853), Mihhaili Suurtükiväeakadeemia (1859) ja Peterburi teedeinseneride korpuse instituudi (1861).
Ta osales Krimmis sõjas. 1858. aastal ülendati alamporutšikuks.
Aastatel 1899–1905 oli salanõunik Mihhailovski Teedeministeeriumi raudtee-ehituse valitsuse ülem. 1905. aastal määrati ta Vene Keisririigi teedeministri nõukogu liikmeks ja 1907. aastal sai ta tõeliseks salanõunikuks.
Suurehituste ülem või kuraator
Tal on teeneid Venemaa infrastruktuuri loomisel. Ta võttis juhtivalt osa Aleksandri silla rajamisest üle Volga jõe Sõzrani juures (valmis 1880), kureeris Novosjanski, Novosvirski ja Novomariiski kanalite ehitamisest Maria veesüsteemis (1882–1886), oli Samara–Ufa (1885), Ufa–Zlatousti (1888), Zlatousti–Tšeljabinski (1891) ja Jekaterinburgi–Tšeljabinski (1894) raudteede ehituste ülem.
Tunnustus
Teda on autasustatud 10 ordeniga, sealhulgas:
Suvebiatlon
pisi|Suvebiatlon (2012, [[Austrias Obertilliachis)]] Suvebiatlon ehk suvelaskesuusatamine on kombineeritud spordiala (laskesuusatamine), mis toimub lumevabal perioodil. Suvebiatlon koosnev rullsuusatamisest (või murdmaajooksust) ja laskmisest.
Toimuvad mitmesugused suvebiatloni võistlused, näiteks suvebiatloni maailmameistrivõistlused, suvebiatloni Euroopa meistrivõistlused.
Milli meetodid
Milli meetodid on viis induktsioonimeetodit, mida filosoof John Stuart Mill on kirjeldanud oma 1843. aasta raamatus "Loogika süsteem".
Tegu on induktiivse järeldamise mustritega, mille alusel võiks olla otstarbekas teha otsuseid põhjuslike suhete kohta. Mill koostas selle meetodite komplekti, et saaksime oma vaatlusandmeid analüüsida ja tõlgendada ning teha järeldusi nende vahel esilekerkivate põhjuslike seoste kohta. Mill tegeles ka induktiivse loogika arendamisega. Tema meetodid põhinevad suuresti põhjuslikkuse tingimustel, mis on üks loogika osa. Viie meetodi hulka kuuluvad:
Milli meetodi kasutamine on eelkõige seotud inimese enda inspiratsiooni leidmise ja vaimsete faktide paika seadmisega. Teaduslikult seda siiski kasutada ei saa, kuna meetodid põhinevad suuresti ka uskumusel. Põhjuslikkuse sügavama defineerimisega tegelevad pigem loogika erinevad valdkonnad. Milli meetodi saab paigutada heuristika alla.
Kokkuleppe meetod
Milli meetod põhjuslike seoste avastamiseks. Kui konkreetne esialgne asjaolu (vajalik tingimus) esineb igal juhtumil, kus ilmneb nähtus (ilming), võib seda pidada nähtuse põhjuseks. Antud meetodit kasutatakse näiteks võrdlevas poliitikas kõige rohkem erinevate süsteemide kujundamisel.
''Kui uuritava nähtuse kahest või enamast juhtumist on ainult üks ühine asjaolu, siis on antud nähtuse põhjus (või toime) ainus olukord, milles üksikutel juhtudel on kokku lepitud.
''— John Stuart Mill, A System of Logic, Vol. 1. 1843. p. 454.''
Erinevuse meetod
Milli meetod põhjuslike suhete avastamiseks. Kui esialgne olukord esineb ainult nendel juhtudel, kui ilmneb nähtus, võib selle nähtuse põhjuseks pidada järeldust. Seda meetodit tuntakse üldisemalt ka võrdlevas poliitikas kõige sarnasemate süsteemide kujundamisel.
''Kui asjas, milles toimub uuritav nähtus ja juhtumis, kus seda ei toimu, on kõik asjaolud (välja arvatud üks) ühised. See, mis esineb ainult esimeses; asjaolu, mille puhul mõlemad üksikud juhtumid on erinevad, on selle nähtuse mõju, põhjus või vajalik põhjuse osa.''
''— John Stuart Mill, A System of Logic, Vol. 1. 1843. p. 455''
Ühine kokkuleppe meetod ja erinevus
Milli meetod põhjusliku seose avastamiseks. Kui esialgne asjaolu esineb alati, kui ilmneb vaid nähtus, võib selle nähtuse põhjuseks pidada. Seda nimetatakse ka "ühiseks meetodiks", see põhimõte tähendab lihtsalt kokkuleppe ja erinevuse meetodite rakendamist.
''— John Stuart Mill, A System of Logic, Vol. 1. 1843. p. 463.''
Jääkide meetod
Milli meetod põhjuslike suhete avastamiseks. Kui keerulise nähtuse osi saab seletada keeruliste esialgsete asjaolude osadega, võib selle nähtuse ülejäänu põhjuseks pidada seda, mis jääb sellest asjaolust järele.
Samaaegsete muutuste meetod
Milli meetod, mille avastamise käigus esialgne asjaolu muutub proportsionaalselt nähtuse esinemisega, on ilmselt selle nähtuse põhjus. Nähtuse tekkimiseks on vaja tingimusi. Kui need eeltingimused muutuvad ja samal ajal muutuvad ka nähtuses olevad faktorid, siis nad on seotud. Kui tingimused muutuvad, siis muutuvad ka omadused. Sellest tulenevalt on tingimused ja omadused seotud. Näiteks: Laual on 2 klaasi veega, mis sisaldavad mõlemad nii soola kui pliid ning tuleb välja, et mõlemad neist on mürgised. Kui mürgisus oleneks plii sisaldusest vees, võiks nende nähtuste vahel olla seos – plii on mürgine. Erinevalt eelnevast neljast induktiivsest meetodist ei tähenda samaaegse muutuse meetod ühegi asjaolu kõrvaldamist. Ühe teguri suuruse muutmine toob kaasa teise teguri suuruse muutuse.
Lat Krabang
Lat Krabang (tai ลาดกระบัง) on Bangkoki linnaosa (khet).
Linnaosa koosneb kuuest asumist (khwaeng): Lat Krabang, Khlong Song Ton Nun, Khlong Sam Prawet, Lam Pla Thio, Thap Yao ja Khum Thong.
Lat Krabangi lõunaosa on tihedasti asustatud, põhja- ja idaosas on tööstuspiirkonnad.
Rait Pallo
Rait Pallo (sündinud 10. septembril 1974 Tallinnas) on eesti murdmaasuusataja, rogainija, triatleet ja seiklussportlane.
Haridus
Lõpetas 1992. aastal Tallinna Liivalaia Keskkooli, 2000. aastal Estonian Business Schooli ärijuhtimise eriala bakalaureuse kraadiga ja 2008. aastal Tallinna Tehnikaülikooli ärirahanduse ja arvestuse eriala sotsiaalteaduste magistri kraadiga.
Töö
Rait Pallo on Swedbank AS juhatuse liige, krediidi- ja operatsiooniriski divisjoni direktor.
Sporditulemused
Harrastanud murdmaasuusatamist, rogaini, triatloni ja seiklussporti.
Rait Pallo on viiekordne Tartu Nelikürituse võitja (2006, 2007, 2010, 2011, 2012). Osalenud murdmaasuusatamise Maailma Karika etappidel. Aastatel 2009–2015 oli ta Eesti Suusaliidu juhatuse liige.
2014. aastal tuli ta krosstriatlonis Eesti meistriks.
Osalenud ka seiklusspordivõistlustel.
Melon-maavits
Seda taime tuntakse hispaania keeles kui pepino dulce ("magus kurk", et eristada seda tavalisest kurgist, mida hispaania keeles samuti pepino 'ks kutsutakse) või lihtsalt pepino. Viimast kasutatakse ka sarnaste liikide, nagu S. mucronatum (mis tegelikult tundub kuuluvat hoopis sugulasperekonda kartulipõõsas (Lycianthes)) puhul.
Melon-maavitsa vili pepiino sarnaneb värvilt meloniga (Cucumis melo) ja ka selle lõhn meenutab mahlakat mesimeloni ja kurgi segu, mistõttu on paralleelnimetusena kasutusel ka pepiino melon ja pirnmelon. Üsna palju kasutatakse ka nimetust "melonipuu", kuid see sobib paremini papaiale (Carica papaya), sest melon-maavits ei näe reeglina üldse puu moodi välja vaid pigem maapinnal laiuva taimena. Melon-maavits on siiski lähisugulane teiste viljade saamiseks kasvatatavate maavitsalistega, sealhulgas tomati (S. lycopersicum) ja baklažaani ehk pommuga (S. melongena), mille viljad on üsna sarnased.
Pepiinod on levinud kaubaartikkel Colombia, Ecuadori, Boliivia, Peruu ja Tšiili turgudel, kuid märksa harvem mujal maailmas, sest need viljad on üsna tundlikud käitlemise suhtes ning kaugele transportimiseks liiga õrnad ja riknemisaltid. Katsed luua äriliselt sobilikumaid sorte ja nende vilju eksportida on tehtud Uus-Meremaal, Türgis, Mauritiusel ja Tšiilis.
Levik ja kasvukoht
Melon-maavits arvatakse olevat pärit Andide parasvöötme piirkonnast Colombias, Peruus ja Tšiilis, kuigi seda ei ole seal looduslikult kasvamas leitud ja selle taime kodustamise üksikasju ei teata. Tänapäeval kasvab melon-maavits Andides vaid kultuurtaimena.
Kasvatamine
Arheoloogilistel väljakaevamistel ei leita pepiinosid kuigi sageli, sest need on pehme viljalihaga ja ei säili kaua ning kuigi seemned on vastupidavad, on need ka väga väikesed ja neid on pudi seest raske leida. Kuid neid kirjeldasid rannikul kasvatatava kultuurina juba varajased hispaanlaste Ameerika hõivamise kroonikad, Moche org Peruus oli selle poolest eriti tuntud. Pepiinod olid ka populaarne dekoratiivmotiiv Moche kunstis.
Ameerika Ühendriikides kasvatati seda kultuuri teadaolevalt San Diegos juba aastal 1889 ja Santa Barbaras 1897. Suurema kommertsiaalse edukusega sordid toodi Uus-Meremaalt ja mujalt 20. sajandi lõpus, mis viis pepiinode jõudmisele Jaapani, Euroopa ja Põhja-Ameerika kasvavatele turgudele.
Melon-maavits on suhteliselt külmakindel. Oma kodumaal kasvab see kõrgustevahemikus merepinnast kuni 3000 m kõrguseni mägedes. Siiski on taim tootlikum soojas, vaid väheste öökülmadega kliimas. Taim kannatab välja lühiajalised –2,5 °C külmad, kuigi võib seejuures maha poetada suure osa oma lehtedest. Liik on püsik, kuid selle tundlikkus külma, kahjurite ja haiguste suhtes sunnib kasvatajaid taimed igal aastal uuesti istutama. Melon-maavits sobib hästi kasvuhoonesse, kus kuni 2 m kõrguseks üles seotud taimed annavad 2...3 korda suuremat saaki kui avamaal kasvades.
Melon-maavitsa paljundatakse pistokstega, sest need juurduvad kergesti ka ilma juurdumist soodustavate hormoonide abita. Taimi kasvatatakse nagu nende sugulasi tomateid, kuid need kasvavad loomulikult ülespoole ja neid saab seetõttu kasvatada ka vabalt kasvava põõsana, kuigi neid vahel ka kärbitakse. Lisaks kasutatakse vahel ka tugesid, et viljad ei vajutaks taime maha. Taim on kiirekasvuline ja annab saaki 4–6 kuud pärast istutamist. Melon-maavits on püsik, kuid seda kasvatatakse enamasti üheaastase kultuurina. Tõusmed ei talu umbrohtumist, kuid hiljem suudavad edukalt võistelda aeglasema kasvuga umbrohuliikidega. Nagu nende sugulased tomatid, baklažaanid, tomatillod ja tamarillod, ahvatlevad ka melon-maavitsad põrnikaid, lehetäisid, koilasi ja lesti. Melon-maavits ei ole mulla suhtes nõudlik, kuid vajab korralikuks saagiks ühtlast niiskust. Täiskasvanud põõsad on põua suhtes vastupidavamad, kuid see mõjutab enamasti ikkagi saagi suurust. Taimed on partenokarpsed ehk taim ei vaja viljumiseks teist taime tolmu andma, kuid tolmlemine soodustab viljade hulka.
Melon-maavitsa kasvatatakse peamiselt Tšiilis, Uus-Meremaal ja Lääne-Austraalias. Tšiilis Longotoma orus kasvatatakse neid rohkem kui 400 hektaril ja üha suurem osa saagist eksporditakse. Colombias, Peruus ja Ecuadoris kasvatatakse samuti seda taime, kuid pigem kohalikuks tarbimiseks kasutatavas mahus. Väljaspool Andide piirkonda kasvatatakse seda mitmes Kesk-Ameerika riigis, Marokos, Hispaanias, Iisraelis ja Keenia mägismaal. Ameerika Ühendriikides Hawaiil ja Californias kasvatatakse neid vilju väikefarmides mitmesajal hektaril. Viimasel ajal on kommertsiaalselt edukamaid sorte toodud Uus-Meremaalt ja mujalt. Selle tagajärjel on pepiinod jõudnud Jaapani, Euroopa ja Põhja-Ameerika kasvavatele turgudele ning muutunud tuntumaks ka väljaspool Lõuna-Ameerikat.
Pepiinode molekulaarse varieeruvuse uuringud pakuvad huvi mitmel põhjusel. Kuigi pepiino seemned on viljakad ja annavad elujõulist järelkasvu, paljundatakse taimi peamiselt pistikute abil (Heiser, 1964; Anderson, 1979; Morley-Bunker, 1983), mille tulemusel nende geneetilised omadused võivad olla erinevad seemnetest paljundatud kultuuridest.
Toiduks tarvitamine
Õrna ja maheda maitsega pepiinosid süüakse enamasti lihtsalt toorelt nagu puuvilju, kuid neid võib maitse andmiseks lisada ka puuviljasegudesse.
Sektor
Sektor (ladina keelest, sector tähendab "äralõikaja") on mõiste geomeetrias (täpsemalt Eukleidilises geomeetrias), mis tähistab tervikust radiaalselt eraldatud osa. Ringi sektor on kahe raadiuse vaheline osa ringist. Kera sektor on osa kerast, mis kuulub niisugusesse pöördkoonusesse, mille tipp paikneb kera keskpunktis. Kõige üldisemalt võib sektorit defineerida ka kui tasandil joonega piiratud kujundi osa, mille eraldavad kaks selle kujundi sisepunktist (sektori tipust) lähtuvat kiirt.
Szydłowiec
Szydłowiec on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas, Szydłowieci maakonna ja Szydłowieci valla halduskeskus.
Sektor
Ringi sektor
Ringi sektor on kahe raadiuse vahele jääv osa ringist. Kui nurk raadiuste vahel (kesknurk) on sirgnurk (180 kraadi), siis moodustuvad 2 võrdset sektorit, poolringi.
Szydłowiec
Szydłowiec oli olemas juba 12. sajandil, linnaõigused sai 1427. aastal.
Sektor
Ringi sektor
Kui teada sektori nurka radiaanides, siis saab leida sektori pindala valemist:
S on ringi sektori pindala, {\theta} on raadiuste vaheline nurk radiaanides.
Kuna pöördkoonuse külgpinna laotus on samuti ringi sektor, siis avaldub sektori pindala ka teisel moel. Sel juhul on tarvis teada sektori kaare L (see on ühtlasi koonuse põhja ümbermõõt) pikkuse ringjoone raadiust. Olgu selle tähistus R. Külgpinna pindala avaldub valemiga:
kus R on põhja raadius ja r on koonuse moodustaja (tipu kaugus koonuse põhjaks oleva ringjoone punktist).
Kuna sektoritega saab ilmekalt ja piltlikult esitada osa ja terviku (ring) suhteid, siis kasutatakse sektoriteks jaotatud ringi tihti erinevate statistiliste andmete protsentuaalseks esitluseks. Sellist andmete esitlust nimetatakse sektordiagrammiks või ringdiagrammiks.
Kera sektor
Kera sektor on tipuga kera keskpunktis paiknevasse koonusesse kuuluv osa kerast. Kera sektorit mõõdetakse steradiaanides. Kera sektori ruumala:
Klimovsk
Klimovsk (vene Климовск) oli rajooni õigustega linn (oblastilise alluvusega linn) Venemaal Moskva oblastis 21 km kaugusel Moskva ringteest, umbes 1–1,5 km Podolskist lõunas.
Linnaõigused sai Klimovsk 1940. aastal. 1. juunil 2015 liideti linn Podolskiga.
Linna läbib Moskva–Kurski raudtee.
Klimovski pindala oli 17,27 km². 2011. aasta seisuga elas seal 56 160 inimest.
Angapere
Angapere oli küla Virumaal, ajalooliselt Kolu mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Ohepalu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kadrina kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Ohepalu külaga.
Külast on teateid alates 1913 (Angapera).
Otto Nuut
Otto Nuut (5./18. detsember 1907 Lüüste küla, Uue-Vändra vald, Pärnumaa – 24. detsember 1996 Tori) oli eesti loomakasvatusteadlane.
Elulugu
Otto Nuut oli talupidaja poeg.
1926. aastal lõpetas ta Vändra Põllumajandusliku Ühisgümnaasiumi. Tegi aastatel 1926–1928 läbi ajateenistuse ratsarügemendis Tartus, õppis Eesti Sõjakooli aspirantide kursustel, kus omandas ratsasõiduinstruktori kutse.
Lõpetas 1932. aastal Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna, põllumajanduskandidaat (1952, TRÜ), väitekiri "Tori hobuse tööjõudlus". Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Ugala.
Teadustöö
Otto Nuudi uurimisvaldkond oli tõuaretus. Loonud Tori tõugu hobuste liinaretuse alused; tegelenud ka veiste aretamisega. Oli 1978. aastani Hobusetõugude Tõuaretuse Nõukogu sekretär ja juhatuse liige.
Teoseid
Üle 50 teadustrükise, sh 3 raamatut ja 3 brošüüri.
Ibn Khaldūn
pisi|Ausammas Ibn Khaldūnile Tunises ‘Abd ar-Raḩman ibn Khaldūn (araabia keeles أبو زيد عبد الرحمن بن محمد بن خلدون الحضرمي ‎Abū Zayd ‘Abdu-r-Raḩman ibn Muḩammad ibn Khaldūn Al-Ḩaḑramī, berberi Ben Xeldun; 27. mai 1332 – 19. märts 1406) oli Tuneesiast pärit astronoom, majandusteadlane, ajaloolane, jurist, teoloog, matemaatik, strateeg, toitumisteadlane, filosoof, ühiskonnateadlane ja riigimees.
Ibn Khaldūni peetakse mitme sotsiaalteaduse – demograafia, kultuuriloo, historiograafia, ajaloofilosoofia ja sotsioloogia – eelkäijaks. Samuti on ta üks moodsa majandusteaduse eelkäijaid koos India õpetlase Tšānakjaga. Teda peetakse üheks suuremaks araabia ajaloolaseks. Suur osa meie teadmistest berberite ja araablaste ajaloost pärineb Ibn Khaldūni kirjutistest.
Elulugu
Ibn Khaldūni elu on suhteliselt hästi tuntud, kuna ta kirjutas autobiograafia (التعريف بابن خلدون ورحلته غربا وشرقا; "Al-ta‘rīf bi Ibn Khaldūn wa Riḩlatuhu gharbān wa sharqān"), milles tsiteerib paljusid dokumente sõna-sõnalt. Teos räägib siiski vähe õpetlase eraelust ja perekonnast, mistõttu on mõnevõrra lahtine küsimus, kas Ibn Khaldūn oli araabia või berberi päritolu.
Ta sündis Tunises 1332. aastal (islami kalendri järgi 732. aastal) mõjukas Andaluusia kõrgklassi perekonnas (Banū Khaldūn). Ibn Khaldūni suguvõsa pidas Andaluusias tähtsaid ameteid, kuid oli sunnitud 13. sajandil, kui Sevilla langes rekonkista eesümber asuma Tuneesiasse. Hafsiidide dünastia valitsuse all pidasid mõned ta pereliikmed riigiameteid; Ibn Khaldūni isa ja vanaisa taandusid siiski poliitikast ja astusid müstikute ordusse. Tema vend Yahya ibn Khaldūn oli samuti ajaloolane ja kirjutas raamatu Abdalvadiidide dünastiast. Yahya mõrvas konkurent, kes soovis saada õukonnakroonikuks.
Aastatel 1352–1375 oli Ibn Khaldūn mitmel poliitilisel ametikohal mitme valitseja, sealhulgas Maroko sultani juures. Rahutuste ja intriigide tõttu jäid tema ametiajad lühikeseks. Ta oli 1365 Granada sultani rahusaadik Kastiilia kuninga Pedro I juures. Samuti oli ta Fāsi ja Bijāyah' valitseja teenistuses. Samal ajal uuris ta islami õigust ja ajalugu.
Hamilton
Hamilton võib tähendada järgmist:
Ibn Khaldūn
Elulugu
Ajavahemikus 1375–1379 pühendus ta teose "Muqaddimah" kirjutamisele.
Alates 1382. aastast elas ta mamelukkide võimu all olevas Kairos. Ta õpetas seal islami õigust ja pidas mitut kohtunikuametit. Ta pidas 1401 Egiptuse sultani An-Nāşir Faraji saadikuna läbirääkimisi Timuriga, kui too 1400. aastast Damaskust piiras.
Looming
Tema tuntuim teos on "Muqaddimah", Ibn Khaldūni üldajalookäsitluse "Al-kitābu-l-‘ibar" ("Al-kitāb al-‘ibar") esimene köide. Ta vaatleb ajalugu sidusast ühiskondlikust, poliitilisest ja majanduslikust vaatepunktist, mitte jumaliku juhtimise vaatekohast. Tugev dünastia viib ühiskonna beduiinielult linnaelule. Tema arusaam arenenud riikide stagnatsioonist ja lagunemisest on aidanud mõista vaesuse ja alaarengu põhjusi. Kaasaegne ühiskond ei võtnud Ibn Khaldūni ideid omaks, ka ei arendanud neid edasi järgmised sugupõlved. Teda hakati islamimaailmas hindama alles uuemal ajal.
Peale maailma ajaloo "Al-kitābu-l-‘ibar" on Ibn Khaldūnilt säilinud vähe raamatuid. Neile ei viita ka tema autobiograafia, mistõttu võib arvata, et Ibn Khaldūn pidas end eelkõige ajaloolaseks. Teistest allikatest on siiski teada, et ta kirjutas ka muid teoseid, eelkõige Põhja-Aafrikas ja Andaluusias elades. Tema esimene raamat "Lubābu-l-muḩaşşal" ("Lubāb al-muḩaşşal") on kommentaar Fakhr ad-Dīn ar-Rāzī käsitlusele islami teoloogiast, selle kirjutamise ajal oli Ibn Khaldūn 19aastane. Ligikaudu 1373 koostas ta Fāsi linnas Marokos teose sufismist ("Shifā'u-s-sā'il", "Shifā' as-sā'il"). Granada sultani Muḩammad V õukonnas kirjutas Ibn Khaldūn raamatu loogikast ("‘Allaqah li-s-sulţān").
Ibn Khaldūni peateos "Kitāb al-‘ibar" (täisnimega "Kitāb al-‘ibar wa diwān al-mubtada' wa-l-khabar fī ayyām al-‘arab wa-l-ajam wa-l-barbar wa-man ‘āşarahum min dhawī as-sulţān al-akbar"; "Raamat tõendustest, alguste ja sündmuste kroonika araablaste, pärslaste ja berberite ning nende vägevate kaasaegsete päevilt"), pidi algselt olema berberite ajalugu. Kirjutamise käigus selle maht laienes, hõlmates kogu üldajaloo ning sisaldades metodoloogiat ja antropoloogiat. Teos jaguneb seitsmeks raamatuks, millest esimest ("Muqaddimah") käsitletakse eraldiseisva teosena. Teine kuni viies raamat räägivad inimkonna ajaloost kuni Ibn Khaldūni ajani. Kuues ja seitsmes raamat kirjeldavad berberi rahvaste ja Magribi ajalugu ning on tänapäeva ajaloolastele väärtuslik allikas, kuna Ibn Khaldūn kasutas oma vahetut kogemust berberitega.
Kellissaare karjäär
Kellissaare karjäär (ka Kellisaare karjäär) on tehisjärv Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Mädara külas. Veekogu pindala on 3,7 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1942 m.
Järv on moodustunud endise liivakarjääri alale. Järvest möödub Oandu-Ikla matkatee. Järve ääres on RMK rajatud lõkkekoht.
1924. aasta 1. detsembri ülestõusu mälestusmärk
'''1924. aasta 1. detsembri ülestõusu mälestusmärk''' oli mälestusmärk Nõukogude okupatsiooni ajal Tallinnas Balti jaama juures nende mälestuseks, kes 1. detsembri riigipööret üritasid. Mälestusmärk avati 1. detsembril 1974. Mälestusmärgi autorid on skulptor Matti Varik ja arhitekt Allan Murdmaa.
Mälestusmärk lammutati 1990. aastate algul kolmeks osaks, mis asuvad praegu Eesti Ajaloomuuseumi Maarjamäe filiaali Maarjamäe suvemõisa häärberi tagahoovis. Rahva hulgas käis ringi nali, et see on maailmas ainus mälestusmärk, millel kõik ülestõusust osavõtnud peal on.
1985. aastal toimus kohtuprotsess kolme mehe üle, kes mälestusmärki hävitada püüdsid. Tol ajal oli üks Eesti NSV Ülemkohtu kohtunikest Ain Seppik, kes lükkas noorukite apellatsiooni tagasi. Seda heitis Isamaaliit talle 2003. aastal ette (Seppik oli siis siseminister).
Aluste kruusakarjäär
Aluste kruusakarjäär on järv Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Aluste külas. Veekogu pindala on 1,1 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 675 m.
Maksasõlik
Seent on leitud ka Eestist.
Aleksius II monument
Aleksius II monument on mälestusmärk Jumalaema Kiirestikuulja ikooni kiriku juures Tallinnas.
Monument avati 2012. aastal. Selle autorid on skulptor Aleksandr Litvinov ja arhitekt Oleg Žemtšugov.
Haljala-Raja
Külast on teateid alates 1796 (Raja).
Lõunaküla
Lõunaküla (rootsi Storbyn) on küla Harju maakonnas Viimsi vallas Naissaarel.
Lõunakülas asus lühikest aega tegutsenud Naissaare Nõukogude Vabariigi nn pealinn.
Sutherland Springsi kirikutulistamine
Sutherland Springsi kirikutulistamine oli massitulistamine, mis toimus 5. novembril 2017 Texases Wilsoni maakonnas Sutherland Springsi esimeses baptisti kirikus.
Kirikusse tungis jumalateenistuse ajal sisse relvastatud mees ja avas tule, mille tagajärjel sai vähemalt 20 inimest surma ja 30 haavata.
Harvey Korman
Harvey Herschel Korman  (15. veebruar 1927 Chicago, Illinois – 29. mai 2008 Los Angeles, California) oli USA filminäitleja.
Kopteri tänav
Kopteri tänav on tänav Rakveres ja paikneb linna põhjaosas. Kaugus linna keskväljakust linnulennul mõõdetuna on ca 2,0 km.
Kopteri tänav on 135 meetrit pikk ja 29 meetrit lai ning asub Lennuvälja linnaosas.
Tänav saab alguse Papiaru tänava ristmikult, kulgeb põhja suunas ja lõpeb Rakvere valla Papiaru küla piiril, kuid jätkub valla territooriumil avaliku kasutusega teena okupatsioonivägede endiste militaarehitisteni. Ristuvaid tänavaid ei ole. Tänav sai nime 2019. aastal ja on iseloomulik Lennuvälja linnaosale, kuna siin paikneb lennuvälja maandumisrada.
Tänava-ala ja selle kõrval paiknevad krundid on lahendatud Rakvere tööstuspargi detailplaneeringu alusel. Tänava ääres asub kaks kinnistut (Papiaru tn 12 ja Papiaru tn 14), kummalgi paikneb äri-laohoone. Varasem Kopteri tänav paiknes Papiaru tn 12 kinnistul, kuid tõsteti kavandatud ehitusalalt ümber praegusesse asukohta. Kopteri tänava taristu on 2021. aastal välja ehitamata.
1956. aasta Eesti meistrivõistlused jahilaskmises
1956. aasta Eesti meistrivõistlused jahilaskmises  toimusid 1.-5. juulini Tallinnas.
Settelõks
Settelõks (inglise sediment trap) on veekogu põhja settiva orgaanilise ja anorgaanilise aine hulga määramise vahend.
Settelõkse kasutatakse tavaliselt okeanograafilistes uuringutes, harvem ka järvede jt siseveekogude uurimisel.
Sänna veski
Sänna külas asub mitu endist veskit. Nende seas on:
Samas Pärlijõe ääres, aga ülesvoolu asub ka näiteks Kaugu veski.
Štšastja rajoon
Štšastja rajoon (ukraina keeles Щастинський район) on rajoon Ukrainas Luhanski oblastis. See loodi ametlikult juulis 2020 Ukraina haldusjaotuse reformi käigus.
Rajooni keskus on Štšastja linnas. Rahvaarv oli 2022. aastal hinnanguliselt 77 615.
Pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse 2022. aasta 24. veebruaril kontrollib rajooni Venemaa okupatsioonivõim Luhanski Rahvavabariigi nime all.
Lungu paisjärv
Lungu paisjärv on järv Järva maakonnas Türi vallas Lungu külas. Veekogu pindala on 0,9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 529 m.
Hanguse
1453 on esimest korda mainitud nime Angas, seejärel ? 1599 Aug, 1601 Anse, 1871 Hangusaar.
Standardproov
Standardproov (inglise standard sample, reference sample) on aine või materjal, mille keemiline koostis või teatavad füüsikalised ja tehnilised omadused on vajaliku täpsusega tõendatud.
Standardproove kasutatakse nt keemilise analüüsi tulemuste kontrollimiseks.
Koidu põik
Koidu põik tänav asub Rakvere linna loodeosas, Moonaküla linnaosas.
Tänav saab alguse Koidu tänavalt. Suundudes põhja poole, lõpeb Koidu põik tänav Kesk tänava ristmikuga. Ida poolt ristub ka Valguse tänavaga. Tänava pikkus on 183 meetrit ja ta on paralleelne Näituse tänavaga, mis asub ida pool.
Tänava ääres paiknevad ühepereelamud, mis on ehitatud 20. sajandi jooksul, põhiliselt selle teises pooles.
Karjaaed
Karjaaed (Harjumaal tara, taraaed, lõunaeesti murretes tahr, tahraid) oli vanasti veiselauda ees olnud aiaga piiratud ala.
Karjaaeda tunti kogu Eesti alal, vähem ehitati neid Saaremaal ja Lääne-Eestis, kus kasutati rohkem suvelautu.
Tuskaroora keel
Tuskaroora keel on irokeesi keelkonda kuuluv põhjairokeesi rühma keel, mida kõnelesid varem tuskaroorad.
Tuskaroora keel on väljasurnud keel. 2008. aasta seisuga kõneles seda 2–3 inimest, kõik üle 80 aasta vanad. Viimane neist suri 2. detsembril 2020. Tänapäeval räägivad üle 17 000 tuskaroora hõimu liikme Ameerika Ühendriikide Põhja-Carolina ja New Yorgi osariigis ning Kanadas Ontario provintsis inglise keelt.
Eesti Inseneride Liit
Eesti Inseneride Liit (lühend EIL) on aastal 1988 Tallinnas asutatud liit, mis ühendab teiste seas Eesti inseneride erialaorganisatsioone ja insenerikoolitajaid.
Aastast 1995 (teistel andmetel 1996 ) on EIL Euroopa Rahvuslike Inseneriühenduste Föderatsiooni (FEANI) liige.
Lokuta paisjärv
Lokuta paisjärv on järv Järva maakonnas Türi vallas Lokuta külas. Veekogu pindala on 1 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 589 m.
Kaarma (perekonnanimi)
Kaarma on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Kaarma uueks perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Gerasimov, Grossberg, Grossberger, Jakobson, Kaarman, Kaarmann, Karlson, Karman, Karmann, Karnau, Kiselev, Klaarmann, Kolberg, Kolijaan, Kõpmann, Korkmann, Kormann, Kramann, Krämann, Krüger, Kuutman, Kuutmann, Simmer ja Tsvetkov. Otto-Eduard Kaarma palvel kanti Kaarma perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 387 all (Siseministeeriumi teadaanne 16. juunist 1939).
Hulja-Uusküla
Hulja-Uusküla oli küla Virumaal. Küla jääb tänapäeval Tirbiku küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Tirbiku külaga.
Varjatud
"Varjatud" (prantsuse "Caché") on 2005. aasta prantsuskeelne film, mille lavastas Austria režissöör Michael Haneke. Triller põhineb Haneke stsenaariumil.
Film võitis Cannes'i filmifestivalil auhinna kolmes kategoorias ning pälvis viis Euroopa filmiauhinda.
Eesti-Moldova suhted
Eestil Moldovas saatkonda ei ole. Eesti suursaadik Moldovas resideerib Rumeenias Bukarestis ning on akrediteeritud korraga Rumeenia, Moldova ja Bulgaaria suursaadikuks. 2019. aastast on Eesti suursaadikuks Moldovas Ingrid Kressel Vinciguerra. 2006. aasta oktoobrist esindab Eestit Moldovas ka aukonsul Igor Goncearov. Alates 2018. aasta jaanuarist töötab Chisinaus ka Eesti diplomaat Simmu Tiik, kelle ülesandeks on nii kahepoolsete suhete ja arengukoostöö edendamine kui ka Eesti kodanike ja ettevõtete huvide esindamine. Moldova suursaadikuks Eestis on 2020. aastast Ion Stavila, kes resideerib Tallinnas Moldova suursaatkonnas. Saatkond avati Eestis 2008. aasta detsembri alguses ning see asub Narva maantee 7 ruumides 546-547. Sellele lisaks on Moldoval aukonsulaadid Tartus ja Kundas.
Eesti-Moldova suhted on muutunud 2010. aastatest tihedamaks. Moldova on olnud üks Eesti arengukoostöö prioriteetriikidest alates 2006. aastast. Riigikogus loodi Eesti-Moldova parlamendirühm esimest korda 2005. aasta septembris. Riigikogu praeguses koosseisus kuulub Eesti-Moldova parlamendirühma 13 saadikut. Moldova parlamendis on Eesti sõprusgrupid olnud alates 2006. aastast.
2011. aasta Eesti rahvaloenduse andmetel pidas Eestis end moldovlaseks rohkem kui 500 inimest. Politsei- ja piirivalveameti andmetel on Moldova passiga riigis umbes 200 inimest. Enamik moldovlasi elab Tallinnas. Moldovlastel on Eestis oma kogukond, kunstnike assotsiatsioon, hokitiim. Moldovlaste kogukond Eestis on korraldanud kunstinäitusi ja sõprusüritusi.
Tiina Nuuter
Elulugu
Tiina Nuuter on geodeedi tütar.
Nuuter oli 1970–1982 PI EKE Projekt ökonomist ja juhtivökonomist, 1982–1991 RPI Eesti Projekt peaehitusökonomist, 1991–1999 TTÜ ehituse tootluse instituudi dotsent, 1999– lektor. Lugenud kursusi: ehituse juhtimine, plaanimine ja turg, ehituse välismajandus, ehitusrahandus, kinnisvara- ning makroökonoomika; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö
Tiina Nuuteri uurimisvaldkonnad on eluasemepoliitika ja -strateegia, eluaseme turumudel. Arendanud ehitusalast infovahetust Põhjamaade ja Balti riikidega. 20 teaduspublikatsiooni.
Stanislav Netšvolodov
Stanislav Netšvolodov (sündinud 2. augustil 1935 Ukrainas) on Eesti skulptor ja medalikunstnik. Krakówi ülikooli professor.
Stanislav Netšvolodov on loonud pronks-, puu- ja kiviskulptuure ning monumente. Tegeleb ka maalikunsti ja graafikaga. Netšvolodovi harrastus on medalikunst, ta on mitmete Tartu Ülikooli medalite (sh ülikooli audoktori medali ja Johan Skytte medali) autor.
Ta on lõpetanud Kiievi Ehitusinseneride Instituudi arhitektuuri erialal.
Töökohad:
Samuti töötas ta mitme kunstikooli skulptuuriõppejõuna.
Tartu Kunstnike Liidu ja Metallikunstnike Liidu liige.
Teosed
¤ Mälestussammas Aulide perekonna haual Raadi kalmistul Tartus (1994)- pronks, graniit.
Tagaküla (Viimsi)
Tagaküla (rootsi Bakbyn) on küla Harju maakonnas Viimsi vallas. Küla moodustati 15. juulil 2011, kui otsustati endine Naissaare küla jagada kolmeks külaks: Lõunaküla (Storbyn), Tagaküla (Bakbyn) ja Väikeheinamaa (Lillängin).
Küla on mainitud 1913 (Тага-Кюла). Pärast Teist maailmasõda kuni aastani 2011 oli Tagaküla Naissaare küla osa. Eesti keeles on küla nimetatud ka Põhjakülaks.
Arnold Normak
Arnold Normak VR II/3 (14. november 1899 Rakvere – 13. november 1924 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane, nooremleitnant (1920).
Elukäik
Õppis Tallinna Nikolai Gümnaasiumis. Läks koolipingist 16. detsembril 1918 Tallinna Kooliõpilaste pataljoni, kust 10 päeva hiljem läks esimeste kooliõpilastega vabatahtlikult laiarööpmelisele soomusrongile nr. 2. Nimetati dessantkompaniisse ning võttis selle koosseisus osa kõigist soomusrongi nr. 2 lahinguist Narva ja Lõunarindel kuni 7. märtsini 1919.
Kolmandal rindel viibimise päeval – 29. detsembril 1918 – lahingus Anne mõisa juures üles näidatud vapruse ning haavatud ohvitseri päästmise eest tule alt anti talle Vabadusristi II liigi 3. järgu teenetemärk.
Keskkooli lõpukatsetest osavõtmiseks komandeeriti Normak 7. märtsil 1919 tagasi Tallinna Kooliõpilaste pataljoni. 22. aprillil 1919 astus ta Sõjakooli 1. sõjaaegsele jalaväeohvitseride kursusele, mille 3. augustil 1919 lipnikuna lõpetas. Valis teenistuskohaks laiarööpmelise soomusrongi nr. 5, kus teenis sõja lõpuni ning osales lahingutes Pihkva ja Narva rinnetel, olles luurajate komando ülem.
Lennuväerügemendis ette tulnud teenistuslike sekelduste tõttu läks vabasurma.
Philipp Scheidemann
pisi|Philipp Scheidemann ([[1918)]] Philipp Heinrich Scheidemann (26. juuli 1865 Kassel – 29. november 1939 Kopenhaagen) oli Saksa sotsiaaldemokraatlik poliitik ja publitsist.
Laagri paisjärv
Laagri paisjärv on järv Järva maakonnas Türi vallas Lokuta külas. Veekogu pindala on 0,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 461 m.
Philipp Scheidemann
Philipp Scheidemann sündis Kasselis mööblitisler Friedrich Scheidemanni perekonnas. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1879–1883 trükiladujaks ja raamatutrükkaliks. Kuni 1895. aastani töötas ta trükkalina. 1883. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Töölisparteisse, mis 1890. aastal nimetati ümber Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikuks Parteiks.
1895. aastal loobus Philipp Scheidemann trükkaliametist ja asus tööle ajakirjandusse. Ta töötas mitme sotsiaaldemokraatliku ajalehe toimetajana. 1903–1918 oli ta Riigipäeva liige. Alates 1913. aastast oli ta Riigipäevas üks sotsiaaldemokraatliku fraktsiooni juhte. 1917. aastal sai ta Friedrich Eberti kõrval partei kaasesimeheks. 1918. aasta oktoobris kutsuti Philipp Scheidemann Max von Badeni valitsusse portfellita ministriks.
9. novembril 1918 pidas Philipp Scheidemann Riigipäevahoone rõdult kõne, milles ta teatas, et monarhia on kokku varisenud, ja kuulutas välja Saksa Vabariigi.
13. veebruarist kuni 20. juunini 1919 oli Philipp Scheidemann Saksamaa riigikantsler (valitsusjuht). Riigikantsleri ametist astus ta tagasi protestiks Versailles' rahu ebaõiglaste tingimuste vastu.
1920–1925 oli Philipp Scheidemann Kasseli linnapea. Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel põgenes Scheidemann 1933. aasta märtsis Austriasse. Lühemast aega viibis ta Tšehhoslovakkias, Šveitsis, Prantsusmaal ja Ameerika Ühendriikides. 1935. aastal asus ta elama Taani Kopenhaagenisse, kuhu ta jäi kuni oma elu lõpuni.
J. D. Martinez
Julio Daniel Martinez (sündinud 21. augustil 1987 Miamis Florida osariigis) on Ameerika Ühendriikide pesapallur. Tema mängupositsioonid on outfielder ja designated hitter. Ta on paremakäeline.
Alates 2018. aastast mängib ta Major League Baseballi klubis Boston Red Sox. Varem on ta mänginud Houston Astrosis (2011–2013), Detroit Tigersis (2014–2017) ja Arizona Diamondbacksis (2017).
2018. aastal võitis ta Red Soxiga World Seriesi. Samal hooajal pälvis ta American League'i parimale lööjale antava Hank Aaroni auhinna ja oli American League'is esimene RBI (run batted in) näitaja poolest. 2015. aastal sai ta American League'i parima outfielder'i positsioonil mängiva ründava mängijana Silver Sluggeri auhinna. Aastatel 2015 ja 2018 valiti ta Major League Baseballi tähtede mängu koosseisu. Major League Baseballi kuu parimaks mängijaks on ta valitud kahel korral ja nädala parimaks mängijaks seitsmel korral.
Martinez on Kuuba päritolu.
Russki saare sild
Russki saare sild on ühtlasi maailmas kõrguselt teine vantsild. Silla püloonide kõrgus on 324 meetrit, mis on 90-korruselise hoone kõrgus. Silla sõidutee mahutab neli 3,75 m laiust sõidurada, kaht kummaski suunas, ja arvestuslik läbilaskevõime on 50 000 autot ööpäevas. Pikim terasvant on 579,83 ja lühim 135,771 m. Silla kogupikkus koos peale- ja mahasõitudega on 3100 m ning selle keskosa on 1104 meetri pikkune, mis teeb sillast pikima omataolise kogu maailmas.
Silla tellija on riiklik föderaalasutus Vladivostoki linna tee-ehitusdirektsioon, peaprojekteerija on NPO Mostovik koos projekteerimisasutusega ZAO Institut Giprostroimost Sankt-Peterburg. Peatöövõtja on ehitusettevõte AOA USK Most, peamised alltöövõtjad OAO SK Most ja OOO NPO Mostovik. Silla vandid on valmistatud firmas Freyssinet International Prantsusmaal. Silla funktsionaalse ja arhitektuurse valgustus- ja elektrivarustusprojekti elluviijaks oli MT Electro. Järelevalvet sooritas ZAO Institut Stroiprojekt.
Venemaa Panga nõukogu otsusega valiti uue 2000-rublase väärtusega rahatähe ametlikuks sümboliks maailmarekordiline Russki saare sild. Uued rahatähed läksid käibesse 2017. aasta lõpus.