cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carlo Gozzi
Tänu “Armastus kolme apelsini vastu” esmalavastuse publikumenule mõistis Gozzi, milline dramaturgiline potentsiaal on fantastikamuinasjutul. Vastukaaluks Goldoni elulisele teatrile töötas ta nüüd välja hoopis teistsuguse mudeli, mis rõhub imetabasele ja kasutab julgelt fantaasiaküllaseid lahendusi.
1761. aastal Veneetsia San Samuele teatris esietendunud "Ronk" on Gozzi esimene täielikult kirjapandud näidend. Ka see põhineb tuntud muinasjutul, mille avaldas Giambattista Basile kogumikus „Lugude lugu” aastatel 1620–1630. Teatrilava koodeksi kohaselt kasutab Gozzi siingi kolme commedia dell’arte väljakujunenud registrit – teenrid oma jämekoomilise improvisatsiooniga, „tõsised” maskid, kes räägivad dialektis ja melodramaatilised printsid ja printsessid, kes kõnelevad värsis. Olles küll traditsioonide ja reeglite eestvõitleja, lubab Gozzi endale eesmärgi nimel aga ka küllalt palju kunstilist vabadust, näiteks eirab teadlikult koha, aja ja ruumi ühtsust ning segab kokku eepilise kangelaslaulu, klassikalise 11-silbilise värsi ja jämekoomika.
Sama rada jätkas ka Gozzi järgmine näidend „Kuninglik hirv”, mis esietendus vaid mõni kuu hiljem. Idamaade muinasjuttudest on inspireeritud „Turandot” ja „Madu-naine”, samuti „Zobeide”, „Õnnelikud kerjused”, „Türgi koletis” ja „Zeim, võlurite kuningas”. „Armastus kolme apelsini vastu” temaatika juurde pöördub ta tagasi näidendis „Roheline lind”, mida võiks nimetada filosoofiliseks muinasjutuks. Lõpuks võtab Gozzi kasutusele hispaania stiili, kuid tema hilisemates näidendites puudub varasemate uudsus ja värskus.
Kuigi Gozzi näidendid saavutasid Veneetsias omal ajal isegi nii suure menu, et sundisid Goldonit ja Chiarit mujalt publikut otsima, on ta oma kodumaal olnud läbi aegade märksa vähem tuntud ja tunnustatud kui mujal – eriti võrdluses Goldoniga, kellest sai itaalia draamakirjanduse vaieldamatu suurkuju. Seevastu on tema looming pälvinud rohkelt rahvusvahelist tähelepanu – seda on imetlenud ja sellest on inspiratsiooni ammutanud Johann Wolfgang von Goethe, Friedrich von Schiller, Ludwig Tieck, E. T. A. Hoffmann, Vsevolod Meierhold, Jevgeni Vahtangov. Gozzi muinasjuttnäidendid on olnud ka ooperilibretode aluseks, olgu siinkohal näiteks Giacomo Puccini "Turandot" või Sergei Prokofjevi "Armastus kolme apelsini vastu".
Tema kogutud teosed avaldati 1792. aastal Veneetsias kümnes köites.
Ukraina Eurovisiooni lauluvõistlusel
Ukraina on Eurovisiooni lauluvõistlusel osalenud alates aastast 2003. Ukraina üks kahest riigist, kes ei ole oma osalemise ajal kunagi jäänud välja lauluvõistluse finaalist. Kolmel korral on lauluvõistlus võidetud.
2004. aastal esindas Ukrainat laulja Ruslana, kes tõi ka Ukrainale võidu 280 punktiga.
2005. aastal toimus Eurovisiooni lauluvõistlus Ukrainas Kiievis. Ukrainat esindas ansambel GreenJolly ukrainakeelse lauluga "Razom nas bahato" (Разом нас багато), mis kogus 30 punkti ning jäi finaalis 19. kohale.
2006. aastal esindas Ukrainat Tina Karol, kes lauluga "Show Me Your Love" saavutas 7. koha nii poolfinaalis, kui hiljem finaalis. Ukraina on jäänud kahel aastal järjest teiseks 2007. aastal Verka Serdutška esitatud lauluga "Dancing Lasha Tumbai" ja 2008. aastal, kui Ukrainat esindas Ani Lorak lauluga "Shady Lady".
2013. aastal saavutas Zlata Ognevich lauluga "Gravity" kolmanda koha.
2016. aastal Stockholmis tõi Džamala looga "1944" Ukrainale teise võidu Eurovisiooni lauluvõistluselt.
2022. aastal esindas Ukrainat Kalush Orchestra lauluga "Stefania" (Стефанія), millega saavutati riigi kolmas võit.
Osavõtt
{{legend|#FFD700|Esimene koht}}{{legend|#C0C0C0|Teine koht}}{{legend|#CC9966|Kolmas koht}}{{legend|#FE8080|Viimane koht}}
Hääletamise ajalugu (2003–2018 finaalid)
Ukraina on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Ukraina on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Lea Larin
Lea Larin (sündinud 16. veebruaril 1967) on eesti ajakirjanik, Eesti Päevalehe peatoimetaja 2006–2011.
Larin on lõpetanud Tallinna 44. Keskkooli, Tartu Ülikooli bioloogia eriala ja Eesti Diplomaatide kooli.
Larin on töötanud ajalehtedes Post ja Eesti Ekspress reporteri ja toimetajana, noorteajakirja X peatoimetajana ja internetiportaali Mega peatoimetajana.
Alates 2001. aastast töötas ta Eesti Päevalehes. 2. augustil 2006 valis Eesti Päevalehe nõukogu Lea Larini lehe peatoimetajaks ja juhatuse liikmeks. Aprillis 2011 kutsuti ta Eesti Päevalehe juhatusest tagasi ja vabastati peatoimetaja ametist.
Alates 2013. aasta augustist on Lea Larin kultuurilehe Sirp tegevtoimetaja. Edasise töö käigus on ta võtnud üle ka teadustoimetaja kohustused.
Katharina Kepler
Katharina Kepler (sünninimega Guldenmann; 1546 – 13. aprill 1622 Heumadeni lähedal) oli keiserliku astronoomi Johannes Kepleri ema. Ta oli süüdistatav ühes tuntumas Württembergi nõiaprotsessis.
Lapsepõlv
Katharina kasvas üles Weil der Stadtis, kus teda kasvatas tädi, kes hiljem "nõiana" põletati. Tädi õpetas Katharinat ka maarohte tundma.
Abielu ja lapsed
Ta oli abielus palgasõdur Heinrich Kepleriga, kes hiljem jättis naise maha ja jäi sõjas kadunuks. Lapsed tõi Katharina ilmale Weil der Stadtis. Tal oli kokku kaheksa last. Esimene poeg oli tema lemmikpoeg astronoom Johannes, teine poeg palgasõdur Heinrich, kolmandast pojast Christophist sai Leonbergis tinavalaja. Tütar Grete (Margrethe) abiellus pastoriga.
Nõiaprotsess
Kord aastal 1615 tuli Katharina poeg Heinrich sõjast ja nõudis emalt raha ja kostitust. Katharina sõimas poja läbi. Seepeale levitas Heinrich linna peal jutte, et ema on nõid. Heinrich suri samal aastal. Leonbergi foogt Lutherus Einhorn (Luther Einhorn) esitas oma ametiaja (1613–1629) jooksul 15 naisele süüdistuse nõidumises ning laskis täide viia kaheksa surmaotsust naistele, kelle nõidumine oli kindlaks tehtud. Ta tegutses kooskõlas Leonbergi linnavõimudega ja suure osaga elanikkonnast. Einhorn algatas 1615. aastal nõiaprotsessi astronoom Johannes Kepleri ema Katharina Kepleri vastu. Protsess leidis aset 1620. ja 1621. aastal Leonbergis ja Güglingenis. Ta pääses hädavaevu tuleriidalt. Protsess lõppes õigeksmõistmisega.
Katharina pojal, Leonbergi tinavalajal Christoph Kepleril oli äritüli klaassepa naise Ursula Rheinboldiga. Ägedas sõnavahetuses heitis Christoph talle ette liiderlikke elukombeid. Ursula ema läks Christophi ema juurde kaebama. Katharina ei noominud poega ega püüdnud Ursula ema rahustada, vaid arvas, et pojal on õigus. Naised olid aastaid tuttavad ning Ursulat oli mitu korda prostitutsioonilt tabatud. Kättemaksuks süüdistas Ursula ema nüüd Katharinat selles, et too andis talle kord kibedat nõiutud jooki, millest ta haigeks jäi. Perekondade vahel puhkes psühholoogiline sõda, milles püüti teineteise kohta halba rääkida.
Rheinbold kasutas ära asjaolu, et Katharina enda poeg oli teda nõiaks nimetanud, ning levitas nõidusesüüdistust. Linnaelanikud olid sellistele süüdistustele väga vastuvõtlikud. Aastavahetusel 1615/1616 hukati Leonbergis kuus nõiduses süüdistatud naist.
Unni oja
Unni oja on jõgi Eestis, Paadrema jõe vasakpoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 5 km. Oja suubub Paadrema jõkke 20 km kaugusel selle suudmest.
Katharina Kepler
Nõiaprotsess
Christoph Kepler ja tema õde Margarethe Binder tahtsid seepeale Ursula ema vastu laimamiskaebuse esitada. Et aga foogt ise oli oma õigusvastase käitumisega asjasse segatud, pani ta kaebuse kalevi alla.
Asi muutus järjest keerulisemaks. Asjasse segati järjest rohkem inimesi. Paistis olevat üha enam tõendeid selle kohta, et Katharina Kepler on nõid. Ta olevat ühel naisel käe ära nõidunud, nii et too vigaseks jäi; ta olevat lehma piima hapuks teinud; ta suutvat läbi kinniste uste majja siseneda jne. Üha enamatel inimestel oli talle nõidumist ette heita.
Üks asi, mida Katharinale süüks pandi, oli arvatavasti tõsi. Ta oli ühest jutlusest kuulnud, et on kombeks olnud esivanemate koljudest juua. Ta palus naaberasula hauakaevajal vanaisa pealuu üles kaevata. Ta tahtis selle hõbedaga katta ning oma pojale Johannesele jooginõuks kinkida. Seda peeti nõiduse märgiks.
Süüdistus muutus aina raskemaks. Kepler hoolitses oma ema kaitsmise eest, hankides talle hea advokaadi. Nõiaprotsessides oli kaitsja juurdelubamine ebatavaline. Keplerile oli abiks Tübingeni ülikooli juriidiline arvamus, mis arvatavasti pärineb Kepleri ülikooliaegselt sõbralt Christoph Besoldilt. Ka Johannes Kepleril oli asjas omajagu "süüd". Nimelt oli ta kirjutanud ulmejutu "Somnium". See rääkis reisist Kuule ning kirjeldas väga hästi ja detailiselt Kuu olusid. Üks tegelane oli rohunõiake Fiolxhilde, kes silmatorkavalt sarnanes tema emaga.
Juba hakati rääkima vahistamisest ja piinamisest. Lapsed viisid ema Heumadenisse, kus Margarethe oma perega elas. Nad tahtsid ema veenda, et see sõidaks Johannese juurde Linzi, kus tal oleks ehk turvaline. Katharina Kepler ei tahtnud ära sõita. Võib-olla ta mõtles, et see paistab põgenemisena, pealegi oli ta juba üle 70-aastane ning reis oleks talle raske olnud. Ta sõitis Ulmini kaasa, kuid pööras siis otsa ringi, sest oli külmetunud. Poeg Christoph viis ta detsembris 1616 vägisi Linzi Johannese juurde. Ta oli Linzis kolmveerand aastat ning sõitis siis koju tagasi.
Keplerite laimukaebus Ursula ema vastu venis foogti käes endiselt; alles mais 1618 küsitleti tunnistajaid. Selle tagajärjel esitati Katharina vastu 1000-kuldnane kahjutasunõue, sest ta olevat kellegi haigeks nõidunud. 4. septembril 1620 esitati Katharina Keplerile süüdistus nõidumises. Süüdistuses oli 49 punkti.
Suvel 1620 vahistati ta pastoraadis. Ta suleti kütmata torni; alles tema poja Johannese kirjaliku sekkumise järel aheldati linnaväravas asuvasse köetavasse tuppa raudketi külge. Teda valvasid ööd ja päevad kaks tugevat meest. Kulud kandis Keplerite perekond. 14 kuud oli ta ahelates, ja toimikud kuhjusid. Johannes käis mitu korda teda aitamas. Teisel korral oli ta kohal umbes aasta. Ta tegi kõik, mis tema võimuses. Muuhulgas kirjutas ta kõrgetele isandatele ja kohtule kirju.
Septembris 1621 näidati ja tutvustati kurnatud naisele piinariistu, et teda hirmutada. Seda protseduuri nimetati territio. Kohal oli ka timukas. Katharina jäi endale kindlaks: "Ta ütles, et tehtagu temaga mida tahes, ja kui tal ka kõik sooned ihust välja kistaks, ei oskaks ta ometi midagi tunnistada (...) ta tahtvat ka siis surra; Jumal ilmutavat talle pärast surma, et talle on ülekohus ja vägivald osaks saanud (...)"
3. oktoobril 1621 mõisteti Katharina tänu poja pingutustele õigeks, kuid ta ei tohtinud oma koju Leonbergi tagasi minna.
Katharina Kepler suri 13. aprillil 1622 Heumadeni lähedal.
1609
1609. aasta (MDCIX) oli 17. sajandi 9. aasta.
Kesse pank
pisi|Kesse pank Kesse pank ehk Kesselaiu pank (ka Kessu pank ja Kessulaiu pank) on pank Kesselaiul Muhu saare ja mandri vahel. Kesse pank on osa Lääne-Eesti paekaldast.
Iseloomustus
Panga alumises osas on umbes kaks meetrit sinaksa-kuni kollakashalli mergli kihte või savikat dolokivi. Järgneb poolteist meetrit kollakashalli põimjaskihilist dolomiiti, mille alumises ja ülemises osas on savikamaid vahekihte. Seejärel tuleb ligi viis meetrit kollakashalli muguljat dolomiiti, panga ülemise osa moodustab aga sinakasroheline kihistumata dolomiit.
Uurimine
pisi|Pangaserval on näha inimese nägu meenutav moodustis, nn Kesselaiu valvur Kesselaiu aluspõhja ja ühtlasi ka Kesse panga geoloogiat on uurinud Artur Luha (1930, 1940 ) ja Helle Perens (1996 ). Kaarel Orviku (1974 ) ja Meeme Veisson (1976 ) on teinud seal rannikugeoloogilisi uurimistöid. Samuti on panka lähemalt uurinud ka Kaidi Tilk enda Siluri klindi geoloogiat ja morfoloogiat puudutava magistritöö (2004 ) raames, mille käigus tehti ka seni viimased täppismõõtmised pangal.
Kaitse
Kesse pank võeti koos seda ümbritseva umbes 60 hektari suuruse maa-alaga looduskaitse alla juba 1938. aastal. Keelati pangale paemurdude rajamine, kivide ja klibu kuhjamine ning ehitiste rajamine, et säilitada paiga ilmet muutumatuna ka järeltulevastel põlvedele.
Pärast teist maailmasõda Kesse panka enam kaitsealuste objektide hulka ei arvatud ning seda arvatavasti seetõttu, et kuna tegemist oli piiritsooniga, oli see tavainimestele niikuinii kättesaamatu. Kaitseala taasloodi ja sedapuhku juba kogu saart hõlmavana 5. mai 2004 välja antud määrusega nr 184 "Kesselaiu maastikukaitseala kaitse-eeskiri" (RT I, 2004, 41, 285).
Saunakivi
Saunakivi on mitme Eesti rändrahnu nimi:
Eestimaa kubermangu korrakaitse
Eestimaa kubermangu korrakaitse on ülevaade korrakaitsekorraldusest Eestimaa kubermangus selle loomise algusest kuni Eesti Vabariigi kehtestamiseni.
Venemaa keisririigi valitsusaeg
18. sajandi teises pooles oli Venemaa keisririigis linnaelu juhtimine vastavalt Venemaa kubermanguseadusele ja 1782. aasta Ülevenemaalise Politseikorralduse alusel usaldatud linna politseiülema - gorodnitši (Stadtvogt, Городничий) kätte. Politseiülema nimetas ametisse kindralkuberner ja politseiülem ehk gorodnitši oli kõrgemaks haldusvõimu teostajaks (linnapea funktsioonides), ta pidi valvama heaolu ja korra üle ning viima ellu kõrgemalseisvate asutuste antud korraldused.
Linnapolitsei
Tänapäeva Eestimaa (Eestimaa ja Liivimaa kubermang) aladel loodi kolm korravalitsust – Tallinnas (24. oktoobril 1803), Tartus (13. juunil 1805) ja Viljandis (10. juulil 1805). 1862. aastal võeti Venemaal vastu Venemaa sisekubermangude politsei ümberkorraldamise seadus, mis koos kõigi linnade politseivalitsuste, -kohtute ja -ametite töökorralduse muudatustega aga kehtestati Venemaa keisririigi Läänemereprovintsides alles 1888. aastal.
Tema Keiserliku Majesteedi Isikliku Kantselei Kolmas Osakonna allüksused olid keisririigi poliitiliselt rahutumates ja suuremat tähtsust omavates piirkondades nagu Peterburi, Moskva, Poola kuningriik. Eestimaa ja Liivimaa kubermangud revolutsioonilise või riigivastase tegevusega nende hulka ei ei kuulunud ning kolmanda osakonna alalist esindust neis ei olnud.
Maapolitsei
1816. aasta Eestimaa talurahvaseadusega moodustati talurahva jaoks senise maapolitsei kõrvale uued politseiorganid kolmes astmes: kogukonnapolitsei, mõisapolitsei ja kihelkonnapolitsei, kuna 1802. a. ja 1804. aasta talurahvaseadustega läksid mõningad politseifunktsioonid ära mõisniku käest.
Kogukonnapolitsei ülesandeid täitis kogukonnatalitaja, kes allus mõisapolitseile, kes ta pidi esitama iga nädal (vajaduse korral ka sagedamini) mõisapolitseile aruande olukorra üle kogukonnas. Kogukonnapolitsei nõudis sisse riigimaksud; maksuvõlgade puhul teatas sellest pärast mõisapolitsei informeerimist maapolitseile. Kogukonnapolitsei valvas, et kogukonna kohustused kiriku ja koolide vastu oleksid täidetud, et magasivili oleks õigel ajal laekunud, samuti võlad likvideeritud. Ta hoolitses, et maanteed, kiriku- ja kihelkonnateed oleksid õigel ajal korda seatud. Kui levisid taudid, tuli sellest mõisapolitseile teatada. Kogukonnapolitseil tuli hoolitseda, et kogukonna põllud ja heinamaad oleksid loomade eest kaitstud, et aiad oleksid korras. Ta ei tohtinud lubada passita inimeste, kerjuste, hulkurite ja põgenike kogukonnas ümberhulkumist. Neist tuli kohe teatada mõisapolitseile ja kahtlased isikud vangistada. Alaealistele, kellele vaja, seadis ta eestkostjad, ikkagi teatades sellest mõisapolitseile. Kogukonnapolitsei ametisse kinnitas kogukonnatalitaja aga kihelkonnapolitsei. Kogukonnapolitseil oli õigus karistada 1—40 kepihoobiga või siis määrata vangistusena teatud hulk päevi.
Mõisapolitsei võimu, oma mõisakogukondade üle teostas mõisnik. Kogukonnapolitsei allus mõisapolitseile, võttis vastu kaebusi kogukonnapolitsei peale ja uuris neid. Juhtudel, kui ta ise ei suutnud otsustada, andis ta asja üle maapolitseile. Tema kaudu läksid kõrgemalt poolt tulnud käsud kogukonnapolitseile ja tema kaudu läksid kogukonna nimekirjad haagikohtunikule; mõisapolitsei andis välja ka passid, kellele vaja. Mõisapolitsei pidi teatama haagikohtunikule kõigist erakordsetest juhtumitest mõisa piirides, kes siis olukorrast signaliseeris juba kubermanguvalitsusele. Mõisapolitsei võis karistada 1—80 kepihoobiga kaetud ihule ja määrata ka vastava rahalise karistuse. Ta võis anda ka vitsahirmu 1 —10 kimpu 10 korda iga kimbuga paljale ihule või siis määrata vangistust teatud päevade ulatuses.
Kihelkonnapolitsei koosnes distrikti haagikohtunikust ja 2 assistendist mõisnike hulgast, kes valiti vastaval konvendil 3 aastaks. Kihelkonnapolitsei allus kubernerile, kellelt sai käsud ja täitis neid. Kaebused tema üle läksid samuti kubernerile. Kihelkonnapolitsei uuris kaebusi, mis olid tulnud mõisapolitsei ja mõnikord ka kogukonnapolitsei peale. Küsimustest, mida ta ise ei suutnud otsustada, teatas kubernerile. Kogu talurahvapolitsei allus kubernerile. Käsud kubernerilt tulid haagikohtunike ja mõisapolitsei kaudu. Mõnikord tulid need ka otsekohe mõisapolitseile.
Eestimaa kubermangu politseivalitsused
Keiser Aleksander III korraldusega kehtestati venestuspoliitika raames vastukaaluks senikehtinud Balti erikorrale 9. juulil 1888 Balti kubermangudes uus politseikorraldus ja 9. juulil 1889 Venemaa sisekubermangudes juba 20. novembril 1864 vastuvõetud kohtukorralduse põhimõtted. Üheks põhiliseks erinevuseks eelnevast korraldusest oli kohtupidamine riigi(vene)keeles ja avalikul kohtuistungil.
Maakondade politseivalitsuse juhile, ühtlasi kõrgeimale riigivõimu esindajale maakonnas kohapeal, allusid otseselt maakonnaülema vanemabi ja jaoskondade ülemad – maakonnaülema nooremabid ning maapristavid ja maakondlike jaoskondade urjadnikud valdades. Maakonna politseivalitsust juhtis maakonnaülem, politseivalitsuse koosseisu kuulusid maakonnaülema vanemabi ning kuni 3 laudkonnaülemat. Maakonna politseivalitsuse tööpiirkond jagunes politseijaoskondadeks, mida juhtisid maakonnaülema nooremabid. Maakonnaülemad nimetas ametisse nimetas Eestimaa kuberner. 1888. aasta politseireformiga loodi senise seisusliku politsei asemele Venemaa sisekubermangude eeskujul vallapolitsei ametiasutused eesotsas politseiülematega, mis kuulusid Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi süsteemi. Omades seaduse kohaselt „kohtulik-politseilist, korraldavat, täidesaatvat ja sundivat võimu“, teostas Eestimaa kubermangu kubermanguvalitsus kõrgema administratiiv-politsei ametiasutusena kubermangus kontrolli politsei tegevuse üle.
Maakonna politseiülemate ülesanneteks olid:
Maakonna politseivalitsuse peamised ülesanded olid:
Liivimaa kubermangu Eesti aladel asusid: Tartumaa, Pärnumaa, Viljandimaa, Valgamaa, Võrumaa politseivalitsus ja Saaremaa politseivalitsus
Eestimaa kubermangu Sandarmivalitsus
Venemaa Keisririigi korrakaitse oli vastavalt 9. septembri 1867 Üksik sandarmikorpuse põhimäärusele korraldatud piirkondade ja valitsustena, Eestimaa kubermangu sandarmivalitsus allus Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemangu 1. Sankt-Peterburi Piirkonna Valitsusele Eestimaa kubermangu Sandarmivalitsusena (Эстляндское Губернское Жандармское Управление, Gendarmerieverwaltung des Estländischen Gouvernements).
Venemaa Keisririigi piirikaitse Eestimaa kubermangus
Venemaa Keisririigi piirivalve (Отдельный корпус пограничный стражи) ja selle keskasutuse Piirikaitse Üksikkorpuse juht oli vastavalt keiser Aleksander III poolt (15.vkj) 27. oktoobri 1893 ukaasiga. Piirikaitse Üksikkorpuse komandör, teostas talle alluvate piirivalveringkondade ja piirivalveüksuste tegevuse juhtimist kasutades selleks komandöri abi, käsundusohvitsere, Piirikaitse üksikkorpus staapi ning mere-, sõjalevade-, meditsiini ja veterinaarüksuseid.
Piirikaitse Üksikkorpuse komandör esitas Piirikaitse šeffile aruandeid piirivalvevägede sisukorrast ja tegevusest ning tegi ettepanekuid piirijärelvalvealase tegevuse täiendamiseks, võitluseks salakaubaveoga ning illegaalse emigratsiooniga.
Eesti kubermangu territooriumil tagas piirivalveülesannete täitmise – Piirikaitse Üksikkorpuse 1. Sankt-Peterburi Ringkonna Tallinna brigaad:
Venemaa Keisririigi tolliteenistus Eestimaa kubermangus
Esimene kaupade üle piiri toimetamist ja seda reguleeriv õigusakt võeti vastu keiser Peeter I eestvõtmisel 1724. aastal. Esimese eesmärk oli Venemaa siseturu kaitse ning määras kaupadele, mida toodeti ka Venemaal, kuni 75% tollimaksu, kuid kaupadele, mis ei konkureerinud Venemaa toodetega, mõõduka impordimaksu 4–10%. Kaupade ekspordil oli aga määratud ekspordimaksuks 4%, väljaarvatud Venemaa tööstuse jaoks vajalikele tööstustoorainetele ja pooltoodetele, mille väljavedu oli praktiliselt keelatud.
Tollieeskirjade järgimiseks ja salakauba veo takistamiseks moodustati 1754 Üksik Piirivalvekorpus, mis valvas Venemaa keisririigi välispiiri Liivimaa kubermangus ja Ukrainas.
Eestimaa kubermangus loodi aga tolliteenistused 27. septembril 1782, kui keisrinna Katariina II käsul loodi tollipiiri üksused ja varjatud kauba toimetamise tõkestamiseks (“Об учреждении особой таможенной пограничной цепи и стражи для отвращения потаенного провоза товаров”) kõigis läänekubermangudes Tollipiirivalve, mis koosnes liikuvatest patrullidest ja tollipunktides asuvatest järelevaatajatest. Venemaa keisririigis allusid tolliametid enne 1811. aastat Venemaa keisririigi kommerts-kolleegiumile. Keisri ukaasiga 24.06.1811 asutati 11 tolliringkonda, millest Eesti ala puudutasid 3. St. Peterburi tolliringkonnale (nr 2) allus Narva Tolliamet koos Kunda (Maageranna küla  ) tollitõkkega Tallinna tolliringkonnale (nr 3) allusid Tallinna ja Haapsalu tolliametid ning Paldiski tollitõke, Riia tolliringkonnale (nr 4) allusid Pärnu ja Kuressaare tolliametid. Kõik tolliringkonnad allusid tolliringkonna ülemale, kelle lähemateks abideks olid sekretär ja käsundusnõunikud. Tolliringkond lahendas kaupade maksustamise ja tollimäärade kehtestamisega seotud küsimusi. Tolliametid koosnesid juhatajast ja 1–2 tolliametnikust: 1. klassi tolliametil olid laod ja seal võis hoida kaupu maksuta mitu aastat; 2. klassi tolliameti kaudu võis sisse tuua kõiki lubatud kaupu, kuid hoida tohtis laos vaid kuni kaks kuud; 3. klassi tolliametis tohtis laos hoida 1 kuu. Tollipunkt ja tollitõke (zastava) (lubas sisse tuua ainult tollivaba kaupa ja vilja) koosnesid järelevaatajast koos vajaliku arvu tolliametnikega. Ülekäigupunkt lubas üle piiri ainult inimesi ilma kaubata. Kõik tolliringkonnad koos allasutustega kuulusid Rahandusministeeriumi väliskaubanduse departemangu koosseisu.
Tolliteenistuste tegevust reguleerisid 1819. aasta Venemaa keisririigi tollimäärustik; 1822. aasta Venemaa keisririigi tollimäärustik; 1819. aasta Venemaa keisririigi tollimäärustik, mis jaotas imporditavad kaubad nelja klassi, mis ka erinevalt maksustati; 1850. aasta Venemaa keisririigi tollimäärustik, 1857. aasta Venemaa keisririigi tollimäärustik; 1892. aasta Venemaa keisririigi tollimäärustik; 1904. aasta Venemaa keisririigi tollimäärustik ja 1910. aasta Venemaa keisririigi tollimäärustikud.
1910. aasta tollimäärustik andis tolliteenistusele loa ka 100-verstalises tollitsoonis salakaubavedamise vastu võitlemise eesmärgile teha omal initsiatiivil läbiotsimisi ja võetusi.
Venemaa keisririigi tolliteenistus lõpetas oma tegevuse Keisririigi läänepiiril peale Esimese maailmasõja algust ja 1918. aastal lõpetasid Eestis tegevuse seoses Saksa okupatsiooni algusega.
Venemaa Keisririigi Sandarmikorpuse Tallinna kindluse sandarmikomando
.
Jenny McCarthy
thumb Jennifer Ann McCarthy (sündinud 1. novembril 1972) on USA modell, koomik, näitleja, publitsist ja aktivist.
Ta alustas karjääri 1993. aastal ajakirja Playboy modellina ning hakkas seejärel näitlejaks.
Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon
Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon ehk OSCE (inglise keeles Organization for Security and Co-operation in Europe) on organisatsioon, mille asutasid 1975. aastal ühiselt NATO ja Varssavi Lepingu Organisatsiooni riigid.
Mustjala Lasteaed-Põhikool
pisi|Mustjala Lasteaed-Põhikool 2007. aastal pisi|Eduard Lemberi mälestuskivi Mustjala Lasteaed-Põhikool on üldhariduskool Saare maakonnas Mustjala külas.
Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon
OSCE-sse kuulub 57 liikmesriiki.
OSCE sai alguse diplomaatilise konverentsina 1. augustil 1975 Helsingis vastu võetud lõppaktiga. Rahvusvaheliseks organisatsiooniks muutus ta 1994. Kuni 1995. aastani kandis organisatsioon nime Euroopa Julgeoleku- ja Koostöökonverents (harvem kujul Euroopa Julgeoleku- ja Koostöönõupidamine, CSCE).
SAABO
pisi|Vaade eest SAABO on Saabi tehases 1964–1968 toodetud haagissuvila.
Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon
OSCE sekretariaat asub Viinis.
SAABO
SAABO-t toodeti Ljungas Norrköpingi lähedal. Projekti käivitasid Bo Bjernekull Ljunga tehasest ja Birger Lindberg Linköpingi SAABist.
Ametlikult tegeldi militaarprojektiga, kuid selle varjus töötati välja hoopis haagissuvila. Tegemist oli tegelikult kopterite koosteosakonnaga, kus koostati koptereid Prantsuse firmale. Idee oli leida osakonnale rakendus pärast esialgse töö lõppemist.
Esimene prototüüp tehti Fisksätra paaditehases ja eeltootmise prototüübid Marieholms Brukis. Algul toodeti SAABO-t ilma piduriteta, kuid need lisati peagi. Eesmärk oli teha võimalikult kerge haagissuvila, sest see oli mõeldud autodele, millel oli ainult 25–38 hj (kahetaktiline SAAB 96). Samuti soosisid tolle aja Rootsi seadused kergeid haagiseid ega piiranud nende liikumiskiirust, kui need kaalusid piisavalt vähe.
Mustjala Lasteaed-Põhikool
Ajalugu
Aastatel 1945–1953 oli kool 7-klassiline, alates 1953. aastast kandis kool nime Mustjala Keskkool, alates 1960. aastast Mustjala 8-klassilinee kool. 1988. aastal nimetati kool 9-klassiliseks ja 1992. aastal Mustjala Lastead-Põhikool.
Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon
Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon püüab konflikte ennetada, kriise ohjata ja aidata kaasa konfliktijärgsele sotsiaalsele taastustööle, sealhulgas inimõiguste tagamisele.
Haage
Külas asuvad Haage mõis ja Haage ohvrikivi. Enne Tartu ülikooli raamatukogu ehituse algust toodi Haagele kesklinnas asunud Ameerika Hääle segamismastid.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda.
Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon
Juhid ja organisatsioon
OSCE esimees, kelleks on eesistujariigi välisminister, vahetub igal aastal. Esimehe asetäitjateks on eelnev ja järgnev esimees.
Hirvo Surva
pisi|Hirvo Surva [[Rahvusooper Estonia|rahvusooperi Estonia 107. hooaja avamisel]] Hirvo Surva (sündinud 2. juulil 1963 Kohtla-Järvel) on eesti koorijuht.
Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon
Juhid ja organisatsioon
2011. aastal oli eesistujariik Leedu ja esimees Leedu välisminister Audronius Ažubalis.
OSCE peasekretär on alates 2017. aastast Thomas Greminger (Šveits).
Hirvo Surva
Hirvo Surva õppis 1979. aastani Kohtla-Järve 1. Keskkoolis. Aastail 1979–1983 õppis Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis koorijuhtimist Silvia Melliku juures, seejärel sama eriala Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Ants Üleoja juhendamisel (1983–1990).
2006. aastast töötab ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõuna.
Detsembrist 2001 on ta rahvusooperi Estonia poistekoori peadirigent. Ta on olnud ka Eesti Meestelaulu Seltsi poistekoori Kalev peadirigent (aastatel 1994–2009), Revalia Kammermeeskoori peadirigent (aastast 1998) ja Eesti Rahvusringhäälingu segakoori dirigent (aastast 2008), on juhatanud ka Teaduste Akadeemia meeskoori. Ta on Eesti Koorijuhtide Liidu ja Eesti Kooriühingu juhatuse esimees.
Hirvo Surva oli 1993. aasta VII noorte laulu- ja tantsupeo poistekooride dirigent, 1994. aasta XXII üldlaulupeo poiste- ja meeskooride dirigent, 1997. aasta VIII noorte laulu- ja tantsupeo kunstiline juht, 1999. aasta XXIII üldlaulupeo poistekooride dirigent ning XXIV ja XXV üldlaulupeo üldjuht ja XXVI üldlaulupeo kunstiline juht.
Isiklikku
Tema abikaasa Anneli Surva on samuti koorijuht.
Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon
OSCE Eesti missioon
OSCE ametlik hoiuraamatukogu Eestis on Eesti Rahvusraamatukogu.
OSCE Bosnia ja Hertsegoviina missioon
OSCE Bosnia ja Hertsegoviina missioon alustas tegevust pärast endise Jugoslaavia lagunemisel tekkinud Jugoslaavia sõja lõpetanud Daytona lepingu jõustumist 1995. aastal.
Missiooni eesmärk on edendada demokraatlike poliitikainstrumentide loomist Bosnia ja Hertsegoviinas kõigil tasanditel, kohalikust omavalitsusest kuni riigivalitsusorganiteni.
SAABO
Vaatamata väikestele mõõtmetele projekteeriti SAABO nii, et sinna mahub neljaliikmeline pere. Viies inimene saab ööbida lisanariga. Varustuses on kaks diivanit, laud, kaks riidekappi, kahene gaasipliit, kraanikauss ja radiaator. Ruumi saab suurendada kaasasoleva telgiga. Haagissuvila kütmiseks ja toidu valmistamiseks kasutatakse gaasi.
Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon
OSCE Gruusia missioon
OSCE Gruusia missiooni juht oli Terhi Hakala ning rahvusvahelise vaatlusmissiooni raames osales 2008. aastal missioonil ka sõjalise vaatlejana Margo Grosberg.
SAABO
Kere on ehitatud kahest klaaskiust poolkestast ja on isoleeritud lainepapiga. SAABO eripäraks on suur taga- ja esiklaas, mis võimaldavad haagisest otse läbi vaadata, kui kasutada auto sisemist tahavaatepeeglit.
SAABOsid toodeti arvatavalt kuni 438 eksemplari. Neist alla poole on säilinud.
2009. aasta kevadel oli SAABO-sid autoregistrites arvel Rootsis 121, Eestis 1, Soomes vähemalt 1 ja kontrollimata andmetel Suurbritannias 1. Lisaks on SAABO-sid kasutusel USA-s, Taanis ja võib-olla veel kuskil.
Prometheus
Prometheus oli kreeka mütoloogias titaanide Lapetose ja Klymene poeg, inimkonna kaitsja. Tõi inimestele tule, mille ta oli varastanud jumalatelt. Zeus karistas teda, aheldades ta kalju külge, kus kotkas päeval tema maksa käis nokkimas. Öösel kasvas maks tagasi. Ennustas Iole, et Egiptuses saab ta tagasi oma inimese kuju ning temast saab Heraklese esivanem.
Ta õpetas inimestele paljut: õpetas loomi taltsutama, haigusi ravima ja tulega tööd tegema.
Jenna Jameson
thumb|Jameson enne 2008. Jenna Jameson (sündinud Jenna Marie Massoli 9. aprillil 1974) on Ameerika Ühendriikide ettevõtja ja endine pornograafiliste filmide näitleja.
Asutas koos Jay Grdinaga pornograafilise meelelahutusega tegeleva ettevõtte ClubJenna.
Riiklik järelevalve
Riiklik järelevalve on haldusorgani poolt teise haldusorgani või haldusevälise isiku tegevuse õiguspärasuse üle teostatav kontroll (järelevalve).
O Canada
"O Canada" on Kanada riigihümn.
Riiklik järelevalve
Erinevalt teenistuslikust järelevalvest ei teostata riiklikku järelevalvet alluvuskorras (järelevalvet teostav organ ei ole järelevalvatava organi suhtes kõrgemalseisvaks organiks halduse hierarhias) ning järelevalve ei laiene järelevalvatava organi või isiku tegevuse otstarbekusele.
Riikliku järelevalve teostamist reguleerivad Eesti kehtivas õiguses vabariigi valitsuse seaduse § 75 ja paljud riikliku järelevalve eriseadused, nt keskkonnajärelevalve seadus, ehitusseadus, toiduseadus, elektriohutusseadus jne.
O Canada
Muusika kirjutas Calixa Lavallée, keda võis inspireerida sarnane Mozarti teos "Preestrite marss". Prantsuskeelsed sõnad kirjutas Sir Adolphe Basile Routhier, ametliku ingliskeelse versiooni aga Robert Stanley Weir.
2018. aasta jaanuaris muudeti hümni ingliskeelse variandi teine rida sooneutraalseks nii, et varasema True patriot love in all thy sons command asemel on nüüd True patriot love in all of us command.
Nunavutis on ametlik ka hümni inuktitutikeelne versioon ("Uu Kanata").
Ametlikud sõnad
Inglise keeles O Canada! Our home and native land! True patriot love in all of us command. With glowing hearts we see thee rise, The True North strong and free! From far and wide, O Canada, We stand on guard for thee. God keep our land glorious and free! O Canada, we stand on guard for thee! O Canada, we stand on guard for thee!
Prantsuse keeles Ô Canada! Terre de nos aïeux Ton front est ceint de fleurons glorieux Car ton bras sait porter l'épée Il sait porter la croix Ton histoire est une épopée Des plus brillants exploits Et ta valeur, de foi trempée Protégera nos foyers et nos droits Protégera nos foyers et nos droits
Inuktituti keeles
ᐆ ᑲᓇᑕ! ᓇᖕᒥᓂ ᓄᓇᕗᑦ! ᐱᖁᔭᑏ ᓇᓚᑦᑎᐊᖅᐸᕗᑦ. ᐊᖏᒡᓕᕙᓪᓕᐊᔪᑎ, ᓴᙱᔪᓗᑎᓪᓗ. ᓇᖏᖅᐳᒍ, ᐆ ᑲᓇᑕ, ᒥᐊᓂᕆᑉᓗᑎ. ᐆ ᑲᓇᑕ! ᓄᓇᑦᓯᐊ! ᓇᖏᖅᐳᒍ ᒥᐊᓂᕆᑉᓗᑎ, ᐆ ᑲᓇᑕ, ᓴᓚᒋᔭᐅᖁᓇ!
Säästva Renoveerimise Infokeskus
Säästva Renoveerimise Infokeskus (SRIK) on mittetulundusühing, mis tegeleb ajaloolise väärtusega hoonestuse säilitamise, traditsiooniliste ehitusvõtete ja -materjalide propageerimisega. Peamiseks tegevuseks on olnud säästva renoveerimise koolitused.
Esimene SRIK alustas tegevust Tallinnas 2001. aastal Väike-Patarei tänaval puitmajas, mis renoveeriti miljööväärtusliku hoone eeskujuna Rootsi toel. Infokeskused on loodud veel Tartus, Viljandis, Pärnus, Võrus, Paides ja Rakveres.
MESSENGER
MESSENGER (MErcury Surface, Space ENvironment, GEochemistry and Ranging ('Merkuuri pind, kosmosekeskkond, geokeemia ja korrastamine') oli NASA kosmosesond, mis startis 3. augustil 2004 Delta II raketi pardal, et uurida orbiidilt planeedi Merkuur omadusi ja keskkonda.
Eesmärgiks oli uurida Merkuuri pinna keemilist koostist, planeedi geoloogilist ajalugu, tema magnetvälja allikat, Merkuuri tuuma mõõtmeid ja olekut, Merkuuri pooluste lenduvat ainet ning planeedi eksosfääri ja magnetosfääri loomust orbiidilt. Missiooni kestuseks oli ette nähtud üks Maa aasta.
See oli esimene Merkuuri külastus rohkem kui 30 aasta jooksul. Varem oli Merkuuri juures käinud ainult Mariner 10, mille töö lõppes märtsis 1975. MESSENGER-i skannimisvõime oli tunduvalt parem. Kaamerate lahutusvõime oli 18 m (Mariner 10-l 1,6 km). Samuti oli MESSENGER-il võimalik pildistada kogu planeeti (Mariner 10-l oli võimalik vaadelda ainult seda poolkera, mis oli tema möödalendude ajal valgustatud.
Sond sisenes Merkuuri orbiidile 18. märtsil 2011.
30. aprillil 2015 tabas MESSENGER Merkuuri pinda, millega lõppes sondi kaks korda pikenenud missioon.
Ülevaade
MESSENGER alustas Merkuuri kohta informatsiooni kogumist 4. aprillil 2001 ja põhimissioon lõppes 17. märtsil 2012, olles pildistanud Merkuurist umbes 100 000 fotot. MESSENGER sai kogu Merkuuri pinna pildistatud 6. märtsil 2013 ja lõpetas oma esimese missioonipikenduse 17. märtsil 2013. Teine missioonipikendus kestis üle kahe aasta, aga sel ajal oli sondi orbiit langemas ning MESSENGER pidi ennast aeg-ajalt kõrgemale tõukama. Viimast korda tõsteti MESSENGERi orbiiti 24. oktoobril 2014 ja 21. jaanuaril 2015. MESSENGER kukkus Merkuuri pinnale 30. aprillil 2015.
MESSENGER saatis Merkuuri orbiidil olles märkimisväärselt teavet ja muuhulgas uuris sond Merkuuri magnetvälja ja leidis planeedi põhjapooluselt jääd, mille olemasolu oli Maalt tehtud uuringute tulemuste põhjal kahtlustatud juba pikemat aega.
Mariner 10
1973. aastal startis Mariner 10, mis pidi korduvalt mööduma Veenusest ja Merkuurist. Missioon kogus esmakordselt üksikasjalikku infot Merkuuri kohta ning kaardistas 40–45% selle pinnast. Mariner 10 sooritas 16. märtsil 1975 viimase möödalennu Merkuurist ning pärast seda ei külastanud ükski missioon planeeti rohkem kui 30 aastat.
Uue missiooni ettepanekud
1998. aastal ilmus uuring, mis kirjeldas võimalust saata Merkuuri orbiidile kosmosesond, sest planeet oli võrdlemisi vähe uuritud. Mariner 10 missiooni lõppemise järel tehtud ettepanekud olid olnud liiga kulukad, sest need eeldasid suure koguse kütuse kaasavõtmist ning suure kanderaketi kasutamist. Lisaks on kosmosesondi Merkuuri orbiidile sisenemine väga keeruline, kuna Maalt otse Merkuurile suunduv kosmosesond kiireneks Päikese gravitatsiooni mõjul sedavõrd, et see liiguks Merkuuri juurde jõudmise ajaks liiga kiiresti, et orbiidile siseneda. Lahendus sellele probleemile leiti 1985. aastal, kui Chen-wan Yeni arvutatud trajektoori kasutades saaks kosmosesondi kiirust möödalendudega Maast ja Veenusest aeglustada ning see vähendaks tunduvalt kaasavõetava kütuse kogust.
Eesmärgid
Merkuuri eesmärgiks oli uurida orbiidilt Merkuuri ja selle keskkonda. Missiooni teaduslikud eesmärgid olid järgmised :
Konstruktsioon ja seadmed
MESSENGER projekteeriti ja ehitati John Hopkinsi Ülikooli rakendusliku füüsika laboris. Sond oli 1,85 m pikk, 1,42 m lai ja 1,27 m sügav. Stardil kaalus sond 1100 kg. MESSENGER-i missiooni maksumuseks (koos ehituskuludega) on hinnatud 450 miljonit dollarit.
Käitursüsteem ja asendikontroll
MESSENGER-i peamootor suutis tõukejõudu toota 645 njuutonit, peamootori projekteeris ja ehitas AMPAC‐ISP’s Westcott. Sondi pardal oli kütust ja survestina kasutatud heeliumi kokku 607,8 kg.
MESSENGER-i suunda juhiti peamootori töötamise ajal nelja tõukuriga, millest igaüks tootis tõukejõudu 22 njuutonit. Sondi asendit juhiti kaheteistkümne väiksema tõukuriga, millest igaüks suutis tõukejõudu toota 4,4 njuutonit. Täpseks asendimääramiseks kasutati ka hoorataste süsteemi. Asendijuhtimissüsteemi tarbeks kogusid informatsiooni tähtede jälgimise seade, inertsiaalne mõõteseade ja kuus päikeseandurit.
Side
Kosmosesondi pardal oli Süvakosmose sidevõrguga sidepidamiseks kaks süvakosmose transponderit. Sidepidamiseks oli sondil kolm antenni, millest suure võimendusega antenn oli ainult saatja ning edastas informatsiooni sagedusel 8,4 GHz. Keskmise ja väikese võimendusega antennid olid võimelised signaale nii vastu võtma kui ka saatma. Antennid kasutasid saatmisel sagedust 8,4 GHz ja vastuvõtul sagedust 7,2 GHz. Kolmest antennist üks oli paigaldatud sondi päikesepoolsele küljele ning teine sond varjus olevale küljele.
Elekter
pisi|300px|MESSENGER-i päikesepaneelid paigaldamise ajal Kosmosesondile tootsid elektrit kaks kahest paneelist koosnevat päikesepaneeli, mis olid valmistatud galliumarseniidist ja germaaniumist. Kõik paneelid olid pööratavad ning nende küljes olid optilised päikesepeegeldid, et tasakaalustada paneeli temperatuuri. Toodetud elekter salvestati nikkel-vesinikakusse.
Arvutid
MESSENGER-i pardal olev arvutisüsteem oli koondatud integreeritud elektroonikamoodulisse (IEM), mis tähendas, et põhiline avioonika oli ühes moodulis. Arvuti peaprotsessoriteks olid IBM-i RAD6000 protsessorid, mida oli radiatsiooni vastu tugevdatud. Süsteemi töökindluse tagamiseks oli integreeritud elektroonikamooduleid kaks tükki ja kasutusel ka veakaitseprotsessor, mis oli peaprotsessoritest nõrgem. Andmete salvestamisel kasutati kahte gigabitist pooljuhtketast. Süsteem oli projekteeritud nii, et andmete töötlemisel kogusid RAD6000 protsessorid informatsiooni ja tihendasid selle ning seejärel salvestasid selle pooljuhtketastele, et see hiljem Maale saata.
Teadusseadmed
pisi|350px|keskel|MESSENGER-i teadusseadmete paigutus
Start ja trajektoor
pisi|MESSENGER-i start MESSENGER startis Cape Canaveralit, 3. augustil 2004, kell 6:15 (UTC). Start kestis 57 minutit ja MESSENGER suundus kiirusel 10,68 km/s heliotsentrilisele orbiidile ning alustas teekonda Merkuurile, mis oli 7,9 miljardit kilomeetrit pikk ning kestis 6 aastat 7 kuud ja 16 päeva.
Merkuurile lendamine eeldab ülisuurt kiirusemuutust, sest planeedi orbiit on tugevalt mõjutatud Päikese gravitatsioonist ning Merkuuri poole suunduvat kosmoselaeva hakkab Päikese gravitatsioon kiirendama. See tähendab, et Merkuurile jõudmise ajaks on kosmoselaeva kiirus sedavõrd suurenenud, et see ei saa planeedi orbiidile jääda, kulutamata aeglustamiseks suurt kogust kütust. Sondid saavad atmosfääriga planeetide orbiidile jäädes kasutada aeropidurdust, kasutades planeedi atmosfääri, et orbiidi korrigeerida, kuid Merkuuri atmosfäär on selliste manöövrite jaoks liiga õhuke. Aeropidurduse asemel kasutas MESSENGER möödalende Maast, Veenusest ja Merkuurist, et kahandada oma kiirust Merkuuri suhtes ning orbiidile sisenemisel oma peamootorit, et jääda väga elliptilisele orbiidile tiirlema. Mitmete möödalendude tegemine kahandas tunduvalt kaasavõetava kütuse kogust, kuid see pikendas teekonda Merkuurile mitmeid aastaid ja 7,9 miljardi kilomeetrini.
Teekonnal Merkuurile otsustati mitmed tõukurite abil läbi viia plaanitud orbiidi korrigeerimised ära jätta, sest need manöövrid tehti tõukurite asemel Päikese radiatsiooni survet kasutades, mis mõjus MESSENGER-i päikesepaneelidele. Kütuse koguse vähendamiseks otsustati, et sond jääb Merkuurile jõudes väga elliptilisele orbiidile. Lisaks kütusekoguse vähenemisele oli orbiidi valimisel olulised veel kaks põhjust: orbiit võimaldas sondil Päikese ja tulikuuma Merkuuri pinna vahel oleku järel jahtuda ning sond sai uurida erinevatelt kaugustelt päikesetuule ja Merkuuri magnetvälja mõjusid.
Maast möödalend
MESSENGER sooritas aasta pärast starti, 2. augustil 2005, möödalennu Maast. Sond oli Maale kõige lähemal kell 19:13 (UTC), olles siis 2347 km kaugusel. Maast möödumise ajal pildistas sond Maad ja Kuud, kasutades selleks MDIS-i, ning testis mitmeid oma seadmeid, uurides Maa ja Kuu pinda, atmosfääri ja magnetvälja. See oli vajalik, et veenduda sondi seadmete töökorras olekus, ning võimaldas inseneridel asuda varakult tegelema leitud pisivigadega.
Ilmatsalu küla
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda.
MESSENGER
Kaks möödalendu Veenusest
24. oktoobril 2006 kell 8:34 (UTC) möödus MESSENGER 2992 kilomeetri kauguselt Veenusest. Möödumise ajal oli Maa teisel pool Päikest ning seetõttu ei saanud sondiga sidet pidada ja möödalennul sond Veenust ei uurinud. Side kosmosesondiga taastus novembri lõpus ja 12. detsembril käivitas sond trajektoori korrigeerimiseks, 524 sekundiks oma peamootori, et valmistuda teiseks Veenusest möödalennuks.
5. juunil 2007 möödus MESSENGER Veenusest teist korda, olles 338 kilomeetri kaugusel, et vähendada enne Merkuurile suundumist tunduvalt oma kiirust. Möödumise ajal olid kõik teadusseadmed sisse lülitatud ning need kogusid informatsiooni Veenuse atmosfääri ülemiste kihtide kohta. MESSENGER-i möödalennu ajal oli Veenuse orbiidil ka ESA kosmosesond Venus Express, mis võimaldas teha mõõtmisi samaaegselt kahe kosmosesondiga.
Kolm möödalendu Merkuurist
MESSENGER sooritas kiiruse aeglustamiseks kolm möödalendu Merkuurist. Sond tegi 14. jaanuaril 2008 esimese möödalennu Merkuurist ja lähenes planeedile kuni 200 km kaugusele. Teise möödalennu sooritas sond 6. oktoobril 2008 ja viimase möödalennu 29. septembril 2009. Viimase möödalennu ajal lülitus sond turvarežiimi ning kuigi see ei mõjutanud trajektoori, ei saanud sondiga teha planeeritud uuringuid ega fotosid. Sondi normaalne töö taastati seitsme tunni pärast ning 24. novembril 2009 sooritas sond viimase kursimuutuse, et valmistuda Merkuuri orbiidile sisenemiseks.
Sisenemine Merkuuri orbiidile
Merkuuri orbiidile sisenemine algas 18. märtsil, kell 0:45 (UTC), kui MESSENGER käivitas 15 minutiks oma peamootori. Lennujuhid said kell 1:10 sondilt kinnituse, et manööver õnnestus ja MESSENGER tiirleb Merkuuri orbiidil.
MESSENGER-i orbiit oli väga elliptiline ja 12-tunnise tiirlemisperioodiga. Orbiidil olles lähenes sond Merkuurist 200 km kaugusele ja kaugenes seejärel 10300 kilomeetri kaugusele ning orbiit valiti selline, et kaitsta sondi Merkuuri pinnalt eralduva kuumuse eest.
Missioon
pisi|MESSENGER-i esimene foto Merkuurist Pärast orbiidile sisenemist, algas 18-päevane periood, mil seadmeid kontrolliti ja katsetati. Lennujuhid lülitasid sel ajal sisse kõik teadusseadmed ning veendusid, et need olid pika teekonna vastupidanud ja saavad Merkuuri orbiidil töötada. Seadmete kontroll oli edukas ning MESSENGER-i põhimissioon algas 4. aprillil 2011.
5. oktoobril 2011 esitleti MESSENGER-i missiooni kuue kuu jooksul kogutud tulemusi Nantesis toimunud Euroopa Planetoloogia Kongressil. Kongressil esitletud avastuste hulgas olid Merkuuri tagaküljelt leitud, oodatust palju suurem magneesiumi ja kaltsiumi kontsentratsioon ja fakt, et Merkuuri magnetväli on planeedi ekvaatorist tunduvalt põhja poole nihkes.
Pikendatud missioon
Novembris 2011 teatas NASA, et MESSENGER-i missiooni pikendatakse ühe aasta võrra, mis laseb sondil vaadelda Päikese aktiivsuse maksimumi. Missiooni pikendus algas 17. märtsil 2012. Ajavahemikus 16.–20. aprillini 2012 vähendas MESSENGER tõukurite abil oma tiirlemisperioodi kaheksale tunnile, et Merkuuri paremini uurida.
Novembris 2012 teatas NASA, et MESSENGER oli Merkuuri alaliselt varjus olevatest kraatritest leidnud jääd ning orgaanilisi aineid. Veebruaris 2013 avaldas NASA seni täpseima ja üksikasjalikuima 3D kaardi Merkuuri pinnast, kasutades selleks tuhandeid MESSENGER-i pildistatud fotosid. MESSENGER-i esimene missioonipikendus lõppes 17. märtsil 2013 ja teine missioonipikendus kestis aprillini 2015. 2015. aasta alguses, kui MESSENGER-i missioon hakkas lõppema, pildistas sond tänu oma vähenevale orbiidile detailselt Merkuuri põhjapooluse jääga täidetud kraatreid ja teisi pinnavorme.
Vee, orgaaniliste ainete ja vulkanismi avastamine
3. juulil 2008 teatas MESSENGER-i meeskond, et sond oli Merkuuri eksosfäärist leidnud suure koguse vett, mis oli teadlaste jaoks ootamatu avastus. Hiljem leidis MESSENGER tõendeid, et minevikus oli Merkuur vulkaaniliselt aktiivne ja et Merkuuri tuum on vedel. MESSENGER aitas koostada ka seni detailsemad kaardid Merkuurist ning leidis Merkuuri põhjapoolusel alaliselt varjus asuvatest kraatritest orgaanilisi osakesi ja jääd.
Päikesesüsteemi perepilt
18. veebruaril 2011 avaldati MESSENGERI missiooni veebileheküljel 34 pildist kokku pandud foto, millele oli jäädvustatud kõik Päikesesüsteemi planeedid peale Neptuuni ja Uraani. See pildistati, et täiendada Voyager 1 14. veebruaril 1990 pildistatud perepilti.
pisi|900px|keskel|MESSENGER-i foto Päikesesüsteemist
Missiooni lõpp
pisi|Viimane MESSENGER-i Maale saadetud foto 2015. aasta alguses lõppes MESSENGER-il kursi korrigeerimiseks kasutatud kütus ning sond hakkas vähehaaval Merkuurile lähenema. Sondi asendit õnnestus korrigeerida heeliumit kasutades, kuid see pikendas missiooni ainult mõne nädala võrra. MESSENGER jätkas Merkuuri uurimist kuni 30. aprillini 2015, mil see kukkus kiirusel 14 080 km/h Merkuuri pinnale, tekitades ilmselt 16-meetrise diameetriga kraatri. Sond kukkus ilmselt Suisei Planitiale, mis asub Merkuuri päikesepoolsel küljel, ja seetõttu ei tuvastanud kokkupõrget ükski vaatleja ega raadioteleskoop. NASA kinnitas missiooni lõppemise, kui Süvakosmose sidevõrk ei tuvastanud MESSENGER-i Merkuuri tagant väljumas.