cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vääramatu jõud
Vääramatu jõu mõiste Eesti õiguses vastab sisult vääramatu jõu mõistele rahvusvaheliste kaubanduslepingute printsiibis (PICC art-s 7.1.1.), Euroopa lepinguõiguse printsiibis (PECL art-s 8. 108) ja ÜRO konventsioonis kaupade rahvusvaheliste müügilepingute kohta (CISG-i art-s 79). Vääramatu jõu definitsiooniga on hõlmatud üldises õiguses (common law) tehingualuse äralangemise ja täitmise võimatuse doktriinid ning Kontinentaal-Euroopa õigussüsteemides force majeure ning täitmise võimatuse doktriinid. Definitsioonid kahes õigussüsteemis ei ole täies ulatuses identsed. Võlaõigusseaduses kasutatud vääramatu jõu mõiste on üldtuntud rahvusvahelises kaubandusõiguses kui force majeure’i klausel.
Vääramatuks jõuks peetakse loodusjõude, mida ei saa ette näha (üleujutused, maavärinad, orkaanid jms), sõjaolukordi, ootamatut karantiini, tööseisakuid, boikotte, streike, seaduslikke ja ebaseaduslikke keelde jms.
Vääramatu jõu teooriad
Ajapikku on kujunenud vääramatu jõu käsitlemise teooriad, mis on aegade jooksul toimunud arengu tulemusel üksteisele lähenenud. Esineb ka eriarvamus vääramatu jõu käsitlemisel.
Subjektiivne vääramatu jõu teooria
Subjektiivne vääramatu jõu teooria aktsepteerib, et mingi vastutus võlgnikul siiski säilib ja teatud asjaolude esinemise riski peab võlgnik kandma isegi siis, kui need asjaolud on tekkinud temast sõltumatutel põhjustel.
Näited:
Objektiivne vääramatu jõu teooria
Objektiivse vääramatu jõu teooria järgi peetakse põhjendatuks vabastada võlgnik vastutusest, kui kohustuse täitmine on muutunud liiga koormavaks, piirates võimatust kõikide jaoks võimatusega konkreetse isiku jaoks, kui seda õigustavad konkreetset võlasuhet iseloomustavad asjaolud.
Vääramatu jõu defineerimine lepingutes
Vääramatu jõuga on tegemist siis, kui lepingupoole kohustuse täitmine on (vähemalt ajutiselt) muutunud võimatuks. Võlaõigusseaduse (VÕS) § 103 näol ei ole tegemist imperatiivse sättega, pooled võivad kokku leppida, mida mõista vääramatu jõuna konkreetses lepingus, see definitsioon võib erineda VÕS §-s 103 sätestatust. Pooled võivad lepingus muuta ka näiteks seda, kes peab kandma täitmise võimatuse riski ning seda nii ühe konkreetse asjaolu suhtes kui ka üldiselt.
Kindlustuslepingutes fikseeritakse vääramatu jõu mõiste võimalikult konkreetselt, et töötada välja kindlustusandja ja kindlustusvõtja konsolideeritud positsioonid. See on vajalik, et välistada olukorrad, kus kindlustuslepingu alusel ootab kahju kandnud pool kindlustuselt kahju hüvitamist, kuid kindlustus ei pea olukorda vääramatuks jõuks, mille tõttu kahju hüvitamist ei toimu.
Vääramatu jõu mõiste kujunemine
Eesti NSV tsiviilkoodeksi (TsK) kehtimise ajal mõisteti vääramatu jõu all eelkõige inimtahtele allumatuid loodusjõude, tänapäeval võlaõigusseaduses sisalduv definitsioon lubab vääramatu jõuna käsitleda ka mitmeid muid asjaolusid või sündmusi.
VÕS § 103 lõike 1 kohaselt vastutab võlgnik oma kohustuse rikkumise eest, välja arvatud juhul, kui rikkumine on vabandatav. VÕS § 103 lõike 2 kohaselt on kohustuse rikkumine vabandatav siis, kui võlgnik rikkus kohustust vääramatu jõu tõttu. Võlaõigusseaduses on vääramatu jõu tähendus ning kasutusala laiem kui tsiviilkoodeksis. Tsiviilkoodeksi kommenteeritud väljaande järgi mõistetakse vääramatu jõu all tavaliselt loodusnähtuste purustavat toimet ning seda iseloomustab objektiivne vältimatus. Vääramatu jõud on sündmus, mida ei ole võimalik ette näha ega ära hoida. Samas rõhutatakse, et vääramatut jõudu tuleks käsitleda suhtelise mõistena: asjaolu muutub vääramatuks jõuks mitte temale omaste sisemiste omaduste tõttu vaid sõltuvalt mitmete konkreetsete asjaolude ja tingimuste kokkusattumisest. See, mis ühes kohas on kergesti kõrvaldatav, võib teises kohas muutuda vältimatuks.
TsK kasutas vääramatu jõu mõistet üksnes kahel juhul, kus võlgniku suhtes kohaldati kõrgendatud vastutust.
Tulenevalt TsK sätetest tuletas Riigikohus, et vääramatu jõu kriteeriumid on järgmised:
Juhtudel, kus TsK järgi tuli võlgnikul vastutusest vabanemiseks tõendada, et ta on olnud piisavalt hoolas ja tema süü puudub, peab võlgnik praegu VÕS järgi näitama, et tema lepingu rikkumise tingis vääramatu jõud.
Võlaõigusseaduse järgi peab vääramatule jõule tuginev isik tõendama, et see asjaolu vastab järgmistele tunnustele:
Villa (Rõuge)
Villa on küla Võrumaal Rõuge vallas.
Vääramatu jõud
Riigikohtu seisukoht
RKTKo 3-2-1-111-03 p 11
Vääramatu jõuna saab käsitleda erakordset ja asjaolude juures objektiivselt vääramatut sündmust, mis on väljaspool võlgniku mõjupiirkonda. Mingi asjaolu vääramatuks jõuks lugemine ei sõltu sellest, kas kostja teadmatus sellest asjaolust oli tingitud tema hooletusest või mitte.
RKTKo 3-2-1-2-04 p 12
Villa (Rõuge)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.
Vääramatu jõud
Riigikohtu seisukoht
VÕS § 103 lg 1 kehtib üldiselt nii lepingutest kui ka lepinguvälistest võlasuhetest tulenevate kohustuste rikkumise puhul, muuhulgas ka eellepingust tulenevate kohustuste rikkumise kohta.
Longi väin
pisi|Vaade Longi väinale kosmosest Longi väin (vene пролив Лонга) ühendab Tšuktši ja Ida-Siberi merd ning eraldab Wrangeli saart Aasiast mandriosast.
Vääramatu jõud
Riigikohtu seisukoht
Töölepingu järgi kohustus töövõtja tegema karjääris lõhketöid. Tööandja saatis töötaja läheneva äikese eel lagedale platoole lõhkamist valvama, kust viimane oma töökohustuste tõttu ei võinud lahkuda ega saanud peavarju otsida. Tööandja süü seisneb selles, et ta ei näinud ette lahtises karjääris teostatavate lõhketööde ohtlikkust äikese ajal, kuigi võis ja pidi seda ette nägema (nt ilmateade, tormihoiatus annab indikatsiooni lähenevast ohust). Vääramatu jõud on erakorraline ja antud asjaolude juures objektiivselt vääramatu sündmus. Välgulöögid äikesevihma ajal ei ole erakorralised, nende esinemist on võimalik ette näha, ja äikese hävitavat toimet on võimalik vältida või kahjustava toime tõenäosust miinimumini viia, näiteks lükates edasi tööd, mille ajal töötaja satub äikesevihma ohtlikku tsooni.
Villa (Rõuge)
Külas asub ohvriallikas ja ohvrikivi Tõnisekivi.
Longi väin
Laius 125 km. Suurema osa aastast on jääs.
1. aastatuhat
1. aastatuhat pKr ehk '''1. aastatuhat m.a.j'''.
Esimene aastatuhat on periood, mis algas 1. jaanuaril 1 ja lõppes 31. detsembril 1000.
Girolamo Rorario
Girolamo Rorario (ladinapäraselt Hieronymus Rorarius; 1485 Pordenone (Friuli) – 1556) oli humanist.
Ta oli paavst Clemens VII nuntsius Ungaris ja Paulus III nuntsius Poolas.
Rorario on tänapäeval tuntud eelkõige seetõttu, et Pierre Bayle kirjutas oma "Kriitilises ja ajaloolises sõnaraamatus" tema ja tema raamatu kohta artikli "Rorarius", kus ta arutab loomade hinge küsimust. Bayle'iga polemiseerib Gottfried Wilhelm Leibniz oma "Monadoloogias".
Bayle'i artikli tõlge
RORARIUS (Jerôme), Clemens VII nuntsius Ungari kuninga Ferdinandi õukonnas (Rorarius, quod animalia bruta ratione utantur melius homine, Libr. I, pag. 57 Edition. Amstelod. [ Amsterdami väljaandes] 1654.), on kirjutanud teose, mida tasub lugeda. Ta võtab seal ette näidata, et loomad on mõistusega olendid [animaux raisonnables] ning et nad koguni kasutavad mõistust paremini kui inimene. Ajend, mis pani teda seda raamatut kirjutama, on huvitav ja täiesti eriskummaline. Ta sattus vestlusse, kus üks õpetatud mees ütles, et Karl V ei ole võrdne Ottodega [ Otto I, Otto II, Otto III ] ega Friedrich Barbarossaga. Sellest Rorariusele piisas, et teha järeldus, et loomad on mõistuslikumad kui inimene, ja ta hakkas otsekohe selle kohta traktaati kirjutama (A). See oli ajal, mil Karl V sõdis Schmalkaldeni liiduga. See raamat pole halvasti kirjutatud ning ta sisaldab hulga isevärki seiku mesilaste töökuse ja inimese õeluse kohta. Need, mis puudutavad loomade osavust, viivad segadusse [embarassent] nii hr Descartesi kui ka Aristotelese järgijad (B): nemad eitavad, et loomadel on hing; nad väidavad, et nood on varustatud tunnete, mälu ja kirgedega, kuid mitte mõistusega. Kahju, et hr Descartesi seisukoht (sentiment) on nii raskesti kinnitatav ja nii kaugel tõenäolisusest; sest ta on samas väga kasulik õigele usule (C), ja see on ainuke põhjus, mis takistab mõningaid inimesi sellest seisukohast loobumast. Ta ei allu tavalise arvamuse väga ohtlikele järelmitele. Kaua on väidetud, et loomade hing on mõistuslik (D), skolastikud eksivad väga, kui nad seda tagasi lükates veenavad end, et nad väldivad selle arvamuse soovimatuid järelmeid, mis omistab loomadele tundliku (sensitive) hinge (E). Neil härradel pole puudust ei distinktsioonidest, eranditest ega jultumusest (hardiesse), et otsustada, et selle hinge toimingud ei ületa kunagi teatud piire, mis nad talle ette kirjutavad: ent kogu sellest segasest ja mõistetamatust lobast pole mingit abi, et konstateerida [établir] liigierisust inimese hinge ja tolle vahel (F), ja vaevalt on näha, et nad suudaksid kunagi välja mõelda parema selgituse kui see, millele nad seni on viidanud. Autor, kes on hr Descartesi loomade hinge küsimuses kõige paremini kummutanud, oleks meile suurt heameelt valmistanud, kui ta oleks suutnud puhastada tavalise arvamuse [sentiment ordinaire] (G). Armuline härra Leibniz, üks Euroopa suurimatest vaimudest, teadis hästi neid raskusi ning on teinud ettepanekuid, millega tasub töötada [des ouvertures qui méritent d'être cultivées] (H). Ma ütlen selle kohta midagi, üksnes selleks, et näidata minu kahtlusi. Et aga tagasi tulla Rorariuse juurde, siis arvan, et ma ei eksi, kui usun, et ta oli pärit Pordenonest Itaaliast (I). Ma tahaksin, et oleksin lugenud kaitsekõnet, mis ta kirjutas rottidele (Oratio pro muribus adversus Nicolai Bostii edictum [Kõne hiirtest Nicolaus Bostiuse vastu]. Auguste Rhetice ap. Phil. Ulhard. Draudius, Biblioth. pag. 1093.) See trükiti Graubündenis 1548. aastal. Midagi sarnast on president Chassanée kirjutistes. Me viime siin lõpule kogu, mille põhiosa on nähtud artiklis Pereira.
B
Kartesiaanide puhul ei vaja see tõestust: pole kedagi, kes ei teaks, kui raske on seletada, kuidas pelgad masinad saavad teha seda, mida teevad loomad. Tõestame siis ainult, et peripateetikud on suures kimbatuses, kui tuleb nende käitumist seletada. Iga peripateetik, kes kuuleb öeldavat, et loomad on vaid automaadid, vaidleb kohe vastu, et koer, keda on löödud, sest ta on sööstnud lihataldriku juurde, ei liiguta end enam, kui ta näeb peremeest kepiga ähvardamas. Et aga näha, et selle näite tooja ei suuda seda nähtust seletada, piisab, kui ütelda, et kui selle koera tegevusega kaasneks teadmine, siis peab koer mõtlema: ta peab võrdlema olevikku minevikuga ning tegema sellest järelduse: ta peab mäletama nii talle antud hoope kui ka seda, miks ta need sai: ta peab teadma, et kui ta tormaks lihataldriku juurde, mis tema meeli erutab, oleks see sama tegevus, mille eest teda löödi; ja ta peab järeldame, et uute kepihoopide vältimiseks peab ta sellest lihast eemale hoidma. Kas see mitte pole tõeline arutlus [raisonnement]? Kas te saate seda tõika seletada lihtsalt eeldades hinge, mis on tundlik [se sent], kuid ei reflekteeri oma toimingute poole, ei mäleta, ei võrdle kahte ideed, ei tee mingit järeldust? Uurige hoolega näiteid (Vaadake Lipsiuse teosest, Epist. L Centur. I Miscellan. elevantide mitmeid üllatavaid toiminguid. See kiri on näiteid kasutav kommentaar Pliniuse sõnade kohta, mida tsiteeritakse märkuses D. Vaadake hobuste kohta samal Lipsiusel, Cent III ad Belgas, Epist. LVI, ja koerte kohta Cent. I ad Belg. Epist. XLIV.), mida tuuakse ja millega kartesiaanidele vastu vaieldakse, ja te leiate, et nad tõestavad liiga palju; sest nad tõestavad, et loomad võrdlevad eesmärki vahenditega ning et nad mõnel juhul eelistavad ausat kasulikule, ühesõnaga käituvad õigluse ja tänulikkuse reeglite järgi. Ta ütleb, et on olnud hobuseid, kes on keeldunud oma emaga paaritumisest, või kui nad on tallipoisi kavalustest petetuna seda teinud, on pärast teadasaamist, mis on juhtunud, kuristikku viskunud. "Testantur litterarum monumenta, fuisse gregis custodem, qui equum ut matrem iniret, nunquam inducere potuerit; & quoniam ambo eximia specie erant, fraude tamen illusisse, velatis oculis, ne matrem videret, detracto postmodum operimento, et agnito cum matre concubitu, petiisse prærupta, & se patrati sceleris reum pessundedisse. Maris hæc virtus, alibi fœminæ, siquidem in Reatino agro equa lacerato priùs auriga, qui flagitii auctor fuerat, eundem exitum habuit (Rotarius, Libr. II, pag. 72) [Kirjalikud mälestised tunnistavad,
Resolver
Resolver ehk pöördtrafo on pöörlemise positsiooniandur. Ta kujutab endast kõrgsageduslikku pöördtrafot, mille primaarmähis on istutatud pöörleva masina võllile ja sekundaarpoolel on kaks mähist, mis on nihutatud üksteise suhtes 90 kraadi. Primaarmähise pöörlemisel indutseeritakse sekundaarpoolel muutuva amplituudiga signaal, mis peale kandesageduse filtreerimist annab tulemuseks siinussignaali A ja koosiinussignaali B. Nende signaalide hetkväärtuste alusel on võimalik määrata võlli asend ja sellest omakorda peale tuletamist ka kiirus.
Resolver on absoluutandur, mille abil saab määrata võlli asendit täisringi suhtes. Kasutatakse nii sünkroon- kui ka asünkroonmasinate juures.
Seadme eeliseks on harjade puudumine.
Optiline inkrementaalandur
Optiline inkrementaalandur on pöörlemise positsiooniandur. Optilise inkrementaalanduri põhielemendiks on inkrementaalketas, mis asetseb pöörleval võllil. Ketas on jaotatud paljudeks valgust läbilaskvateks ja mitteläbilaskvateks sektoriteks (tavaliselt 1024, 2048 või 4096 läbilaskvat sektorit). Neid sektoreid valgustatakse enamasti LED-valgustiga, mille valgusvihk suunatakse läbi kondensori ja filtri. Kondensor koondab valgusvihu ja filter omab samuti valgust läbilaskvaid ja mitteläbilaskvaid sektoreid, mille laius vastab ketta sektorite laiusele. Teisel pool ketast asetsevad neli fotoelementi, mis on nihutatud üksteisest neljandiku sektori laiuse võrra ning mis on paari kaupa vastulülitatud. Selle tulemuseks on olukord, kus inkrementaalketta pöörlemisel tekitatakse fotoelementides vool, mis vastab siinus- ja koosinussignaalidele, kus signaali periood vastab kahe sektori laiusele (üks valgust läbilaskev ja üks mitteläbilaskev), mitte aga võlli pöördele. Seega saadavate signaalide sagedus on sektorite arvu ja võlli pöörlemiskiiruse korrutis. Aga tangensiga on võimalik määrata võlli asukoht ühe perioodi lõikes, mistõttu peab antud andur lugema, mitu perioodi on juba möödunud antud pöörde keskel, ehk inkrementeerima. Selleks et vahepealseid arvutustulemusi kontrollida, on inkrementaalkettal ka referentspunkt, mida jälgitakse viienda fotoelemendiga. Referentspunkt kinnitab, et üks võlli pööre on toimunud.
Lia Sildver
Lia Sildver (aastani 1954 Lia Taso; 22. september 1926 Tallinn – 3. veebruar 2021 Viimsi) oli eesti arstiteadlane ja pediaater.
Ta lõpetas 1942. aastal Tallinna 4. Gümnaasiumi, 1946. aastal Tallinna Meditsiinikooli ning 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
Ta kaitses TRÜ-s 1963. aastal väitekirja “Uurimus tuberkuloosse meningiidi haigete laste ravi lähi- ja kaugtulemustest” ning sai meditsiinikandidaadi kraadi.
1953. aastast töötas ta TRÜ õppejõuna peamiselt arstiteaduskonna pediaatriakateedris, sealhulgas oli aastatel 1971–1975 ja 1977-1991 dotsent.
Isiklikku
Tema abikaasa oli arstiteadlane Ants Sildver (1928–1999).
Reheselja
Reheselja on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Reheselja piirneb põhjas Kabuna ja Sepaste, läänes Tohvri ja Sõru, idas Viiri ja kagus Pärna külaga ning lõunas Soela väinaga.
Nimi
Kohanimi koosneb sõnadest rehi ja seljandik. Nime aluseks on loodusnimi, mis talunime vahendusel on saanud külanimeks. Kohanime on mainitud 1577 kui Resel, 1622 Rihieselck ja 1844 Rehheselj.
Loodus
Küla alale jäävad Sõru küla metsarahnud.
Ajalugu
Reheselja kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. 1577 elas Agapäe vakuses talunik Resel Jürgen. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli külas kuus talu, mille peremehed olid Wieta Proos, Siemo Peter, Siemo Mart, Siemo Claus, Perdi Matz ja Pauli Matz.
1835 oli külas üheksa talu, mille elanikud said omale perekonnanimedeks nimed Alter, Dorfland, Kaljo, Kirs, Kõrva, Köster, Luup, Mäh, Pohl, Purro, Sau, Sööl, Treisalt, Vaim ja Voo.
Külas asus Sõru kalurikolhoosi kontor. Reheselja kuulus 1977–1997 Sõru küla koosseisu.
Erongo ringkond
thumb|Tuletorn Swakopmundis
Erongo ringkond on Namiibia 1. järgu haldusüksus (ringkond).
Erongo piirneb põhjas Kunene, kirdes Otjozondjupa, edelas Khomasi ja lõunas Hardapi ringkonnaga ning läänes Atlandi ookeaniga.
Reheselja
Taristu
Küla lõunaosa läbib Emmaste–Tohvri tee, kust algab Reheselja tee. Küla teedevõrgu moodustavad veel Püta tee ja Antstooma tee.
Kultuur
Külas asub Sõru kalurikolhoosi kontori hoone.
Erongo ringkond
Ringkonna suurimad jõed on põhjapiiril voolav Ugab ja Kuiseb. Mõlemad jõed on ajutised, alalisi jõgesid ringkonnas polegi.
Ringkonna rannikuala põhjaosa on tuntud Luukereranniku nime all. Rannikul asub Namibi kõrb.
Ringkond jaguneb 7 valimisringkonnaks. Halduskeskus on Swakopmund, kuid suurim asula on sellest 30 km lõunas olev Walvis Bay. See ala on ringkonna kõige arenenum piirkond, kus on palju koole ja haiglaid.
Victoria I
Victoria I on Eesti laevandusettevõtte Tallink parvlaev, mis on ehitatud 2004. aastal Soomes Rauma laevatehases.
Laev sõidab liinil Tallinn–Stockholm–Tallinn Eesti lipu all. Sõsarlaev Romantika sõidab alates 13. detsembrist 2016 Riia-Stockholmi liinil.
Laev nimetati Rootsi kroonprintsessi Victoria järgi. Kuid laeva ei saanud nimetada Victoriaks, sest Eesti laevaregistris juba oli sellenimeline laev. Seepärast on laeva nimi Victoria I.
Erongo ringkond
Suur osa ringkonna elanikest elatub karjakasvatusest. Naaberringkondadega võrreldes on kaevandusi suhteliselt vähe. Karibibis on marmorikaevandus. Walvis Bays on Namiibia suurim kalatööstus. Swakopmund ja Langstrand on rannakuurordid.
Rahvastik
Vastavalt Namiibia 2001. aasta rahvaloendusele elab Erongos 107 663 inimest, neist 57 616 meest ja 50 040 naist ehk 115 meest iga 100 naise kohta. Rahvastiku keskmine tihedus on 1,7 inimest/km². Rahvastik suureneb 1,3% aastas. Sündimus on keskmiselt 3,2 last naise kohta. Iga 1000 elussünni kohta tuli 87 väikelapsesurma, neist 43 olid tüdrukud ja 54 poisid.
Victoria I
Tehnilised andmed
Victoria I on 193,8 m pikk, 29 m lai ja süvisega 6,5 m. Laeva kogumahutavus on 40 975 ja suurim kiirus 22 sõlme. Laeva jääklass on 1A Super.
Laeva jõuallika moodustavad 4 Wärtsilä 16V32 peamasinat, võimsus kokku on 26,24 megavatti.
Erongo ringkond
Rahvastik
80% inimestest elab linnalistes asulates, 20% maa-asulates. 11% elanikest oli alla 5 aasta vana, 18% oli 5–14 aastat vana, 64% 15–59 aastat vana ja 6% vähemalt 60-aastased. Vastsündinud lapse elueaootus oli 59 aastat tüdrukule ja 54 aastat poisile. Alla 15-aastastest lastest oli 3% kaotanud ema, 5% isa ja 1% mõlemad vanemad.
Victoria I
Tehnilised andmed
Laeva autotekil on 1030 rajameetrit ning see mahutab 400 autot.
Victoria I oli veeskamise järel kajutite arvu poolest maailmas 6. parvlaev. Tal on 740 kajutit.
Victoria I kasutab 16 400 tonni kütust aastas.
Erongo ringkond
Rahvastik
Rahvastik jagunes 27 496 perekonda, mistõttu perekonna keskmine suurus oli 3,8 inimest. 65% juhtudest oli perekonnapeaks mees ja 35% juhtudest naine. Vähemalt 15-aastastest inimestest polnud 57% kunagi abiellunud, 24% olid ametlikus abielus, 2% rahvakommete järgi sõlmitud abielus, 10% registreerimata kooselus, 2% olid lahutatud või elasid lihtsalt abikaasast eraldi ning 3% olid lesed. Elanikkonnast 4% olid puudega, neist 41% pimedad, 21% kurdid, 10% tummad, 10% käest sandid, 22% jalast sandid ja 4% vaimupuudega.
Victoria I
Tehnilised andmed
Victoria I läbib aasta jooksul 90 000 meremiili ehk teisisõnu teeks ta aastaga 4,2 ümbermaailmareisi.
Laeva ajalugu
pisi|Victoria I 2013. aastal saabumas Tallinna sadamasse. 15. oktoobril 2002 allkirjastati laevaehitusleping Stockholmis Eesti saatkonnas.
Erongo ringkond
Rahvastik
Kõige sagedamini räägitavad keeled ringkonnas on ambo keel (37% peredest), afrikaani keel (22%) ja damarate seas kõneldav nama keel (21%).
Vähemalt 15-aastaste kirjaoskus oli 92%. 6–15-aastastest lastest 89% tüdrukuid ja 86% poisse käis koolis. Vanematest 79% olid kooli lõpetanud, 9% käisid parajasti koolis, 4% olid koolis käinud, kuid mitte lõpetanud, ja 8% polnud kunagi koolis käinud. 71% vähemalt 15-aastastest kuulusid tööjõu hulka. Viimastest 66% käis tööl ja 34% ei käinud. Nendest, kes tööl ei käinud, olid 35% õpilased, 34% kodused ning 31% pensionärid või lihtsalt liiga vanad.
Victoria I
Laeva ajalugu
Laev ehitati Soomes Raumas tollases Aker Finnyardsi laevatehases. 11. märtsil 2003 pandi laevale tehasenumbriga NB 434 kiil.
16. oktoobril 2003 lasti laev vette. Seega kulus laevaehituslepingu allkirjastamisest laeva veeskamiseni aasta ja 1 päev. Ehitamine maksis 2,4 miljardit Eesti krooni. Laeva ristiema on Ilon Wikland.
2004. aasta veebruaris toimusid laeva proovisõidud. 21. ja 22. veebruaril pidi laev Naantalis vööripõtkurite vea tõttu dokkima. 9. märtsil andis tehas laeva Tallink Grupile üle.
18. märtsil 2004 lahkus Victoria I Raumast ja saabus järgmisel päeval Tallinna. 20. märtsil esitleti uut laeva Helsingis ja päev hiljem saabus ta Stockholmi. Samal päeval alustas ta liiklust liinil Tallinn–Stockholm.
Pärast Eesti astumist Euroopa Liitu 1. mail 2004 lisandus liinile sissesõit Maarianhamina sadamasse. See oli vajalik tax-free kaubanduse õiguse säilitamiseks.
Erongo ringkond
Rahvastik
96% peredel oli joogivesi, 12% käimla, 73% elektrivalgus, 89% raadio ja 20% puitu või kivisütt toidu valmistamiseks. 67% peredest elas palgast, 4% põllumajandusest, 8% mittepõllumajanduslikust ärist, 8% intressidest ja teistest sularahaülekannetest ning 10% pensionist.
Victoria I
Laeva ajalugu
10. septembril 2005 oli Victoria I Stockholmi sadama päeval Stadsgårdenis.
19. ja 20. novembril 2005 korraldas Victoria I tšarterreisi. Liinil Helsingi–Tallinn korraldati valimiskohtumised Soome presidendi Tarja Halose tagasivalimiskampaania käigus.
7.–11. juunil 2007 korraldas Victoria I tšarterreisi konverentsilaevana Peterburi IX majandusfoorumi jaoks, 8.–10. augustil 2008 Gotlandile Visbysse ja 11.–12. septembril 2008 Peterburi.
17. ja 18. jaanuaril 2011 sõitis Eesti presidendipaar liinireisiga riigivisiidile Rootsi.
Šotimaa valitsus rentis 2022. aastal laeva kuueks kuuks, et majutada sinna Ukraina sõjapõgenikke.
1. augustil 2023 saabus Victoria I tagasi Tallinna ja jäeti Vanasadamasse seisma kuni septembrini, mil Tallink otsustab, mis laevast edasi saab.
Erongo ringkond
Välislingid
🇳🇦
Anikatsi
Anikatsi on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Tarvastu vallas.
Küla idapiiril asub Purgi järv.
Haploidsus
Haploidsus (kr. keelest haplos üksik ja eidos kuju; inglise haploidy) indiviidi (raku) kromosoomistiku poolkordsus, liigi haplofaasile omase (gameetse) kromosoomistiku olemasolu. Haploidsust tähistatakse tavaliselt sümboliga "n".
Suguliselt sigivatel organismidel vahelduvad elutsüklis haploidne ja diploidne faas. Inimese haploidsetes rakkudes, sugurakkudes (gameet) on 23 kromosoomi.
Lee Myung-bak
Lee Myung-bak (korea keeles 이명박, hanja: 李明博, sündinud 19. detsembril 1941 Jaapanis Ōsakas) on Lõuna-Korea poliitik, 17. Lõuna-Korea president 25. veebruarist 2008 kuni 25. veebruarini 2013.
Lee vanemad olid emigreerunud Jaapanisse ajal, mil Korea oli Jaapani poolt okupeeritud. Tema isa Lee Chung-u töötas karjafarmis sulasena, ema Chae Taewon oli koduperenaine. Myung-bakil oli kolm venda ja kolm õde ning ta oli vanuselt seitsmest lapsest viies.
Pärast seda, kui 1945 lõppes Jaapani okupatsioon Koreas, pöördus pere Koreasse tagasi. Laev, millega nad kodumaale tahtsid sõita, läks aga Tsushima saare juures põhja ning perekond kaotas kogu oma varanduse.
Perekond hakkas elama Lõuna-Korea idarannikul Pohangis, kus isa oli üles kasvanud. Lee õppis seal algul õhtukoolis, pärast pealinnas Korea Ülikoolis. 1964, kui ta oli kolmandal kursusel, valiti ta ülikooli üliõpilasnõukogu presidendiks. Samal aastal osales ta üliõpilaste demonstratsioonis presidendi Park Chung-hee vastu. Teda süüdistati vastuhaku organiseerimises ning selle eest mõisteti talle karistuseks 3 aastat vangistust pluss 5 aastat tingimisi. Kuid tegelikult istus ta Sŏulis vanglas pisut vähem kui 3 kuud.
Lõuna-Koreas on kohustuslik sõjaväeteenistus, kuid Lee vabastati sellest tervislikel põhjustel. Tal diagnoositi äge bronhektaasia.
1965 asus Lee tööle ehitusettevõttes Hyundai Engineering and Construction. Samal aastal sai Hyundai oma esimese tellimuse välismaalt. See oli 5,2 miljoni USA dollari suuruse mahuga hange kiirtee ehitamiseks Taisse. Kuigi Lee oli uus töötaja, saadeti ta Taisse projektis osalema. Maantee valmis 1968. aasta märtsis. Lee naasis kodumaale ja seejärel ülendati ta Hyundai masinatehase juhatajaks Sŏulis. Selleks pidi ta eelnevalt Park Chung-heele tõotama, et ei protesti rohkem tema poliitika vastu. Juba 29 aasta vanuselt sai Lee Hyundai direktorite nõukogu liikmeks ja 35-aastaselt selle tegevdirektoriks. 1988, 47 aasta vanuselt nimetati ta Hyundai presidendiks. Kui ta 1965 tööd Hyundais alustas, oli seal kõigest 90 töötajat, aga kui ta ettevõttest 1992 lahkus, oli neid üle 160 000.
Enne presidendiametisse asumist oli Lee Sŏuli linnapea.
Lee Myung-bak on kristlane. Ta on abielus ja tal on neli last.
2018. aasta 5. oktoobril mõisteti talle 15 aastat vangistust korruptsiooni eest.
Haldjas
pisi|Haldjas Haldjas (murdes ka haldijas, aljas, algjas ) on looduses, elamus või mujal valitsev kujuteldav üleloomulik olend, (kaitse)vaim.
Üldiselt
Ta on kohakaitsevaim, kelletaolisi esineb mitmetes usundites ja mütoloogiates. Tänapäeva popkultuuris on levinud ka haldjad kui mõistuslike inimesesarnaste olendite rass, keda üldjuhul kirjeldatakse looduselähedastena. Üks tuntumaid haldjate kirjeldusi moodsas kirjanduses on J. R. R. Tolkieni "Keskmaa" sarja teostes, mis on mõjutanud haldjate kujutamist kogu tänapäeva kultuuris. Euroopa muinasjuttude eestikeelsetes tõlgetes nimetatakse haldjateks ka maagiliste võimetega olevusi, kes võivad olla nii hea- kui ka pahatahtlikud (nt haldjast ristiema "Okasroosikese" jutus).
Eesti rahvausund
Rahvapärimustes oli haldjas ehitise, aga ka mingi loodusobjekti või -nähtuse kaitsevaim. See tulenes muistsest usust loodushingede olemasolusse. Kui objektist eraldus hing (enamasti inimesekujuline), siis muutus ta vaimuks, kes kandis hoolt oma objekti eest ning kaitses teda. Eesti kirjakeeles tavaliseks saanud nimetus "haldjas" oli rahvapärane varem vaid Põhja-Eestis ja Saaremaal. Eriti Virumaal, kus nendega on seotud rohkelt uskumusi, muistendeid, pärimusi. Üldtuntud oli vee-, maja-, õue-, metsa- jm haldjad. Lõuna-Eestis seevastu püsisid veel 19. sajandil loodushingede vanemad nimetused ema, isa, vana (metsa-, karja-, nurmeisa, veteema, järvevana jt), samuti jumalad (maa-, vee-, kodujumal). Hiljem on laialt levinud nimetus "vaim" (maja-, metsa-, soo-, järvevaim jt). Mõni haldjas on saanud ka pärisnime (Metsik, Peko, Pell, Tõnn).
Haldjate poolehoiu võitmiseks tehti ohverdusi ning peeti kinni töökeeldudest. Ristiusu mõjul said haldjad ajapikku pärimustes halva iseloomu - nad olid kurjad olendid, kes tegid inimestele halba. Haldjate head omadused kanti üle katoliku pühakutele. Haldjausk püsis Eestis 19. sajandini.
DOC
DOC on tekstitöötluse dokumentide failinime laiend. Kasutusnäide: "mingifail.doc".
Laiendit kasutati algselt arvutiprogrammide ja riistvara kohta käinud dokumentatsiooni ASCII tekstifailide juures. 1980. aastatel kasutas laiendit WordPerfect. 1990. aastatel võttis laiendi kasutusele tekstitöötlustarkvara Microsoft Word oma binaarsete tekstifailide laiendina. Operatsioonisüsteemis Palm tähistab DOC PalmDoc failivormingut.
Sulgjas kalanhoe
Taim on levinud Aasias, Austraalias, Galápagosel, Uus-Meremaal, Filipiinidel, Hawaii saartel ja veel paljudes saarestikes. Mitmes kohas (näiteks Havail) loetakse seda ohtlikuks võõrliigiks. Sulgjas kalanhoe on laialt levinud aiataim.
Sulgjas kalanhoe on kiirelt kasvav taim, mis võib kasvada 30–200 cm kõrguseks. Tema lihakad lehed on ümarad, saagja lillaka servaga, 5–20 cm pikad ja 2,5–12 cm laiad.
Õied on umbes 2–10 cm pikkused, rippuvad ja kellakujulised. Need on rohekaskollased ja tüve poolt punakad. Tupplehed on 21–30 mm pikad ja 6–12 mm laiad. 5 punast kuni lillat kroonlehte on 34–54 mm pikad ja 4–7 mm laiad. 4 tolmukat on 2–4,5 mm laiad. Viljalehed on 6–12 mm pikad.
Vili on 10–14 mm pikkune kukkur. Selle sees on palju seemneid, mis on 0,8–1,2 mm pikad ja 0,2–0,35 mm läbimõõduga.
Sulgjas kalanhoe suudab paljuneda nii, et tema mahaulatuvate lehtede servadesse kasvavad uued noored taimed. Kõigil kalanhoedel seda omadust ei ole.
Sulgjas kalanhoe kasvab kuivades päikselistes kohtades kuni 1000 m kõrgusel merepinnast.
Johann Wolfgang von Goethe hindas kirglikult sulgjat kalanhoed ja armastas oma sõpradele kinkida noori taimi, mis kalanhoe leheservadesse olid kasvanud. Ta käsitles sulgjat kalanhoed põhjalikult oma essees "Geschichte meiner botanischen Studien" ("Minu botaanikauurimuste ajalugu").
Kasutamine meditsiinis
Taime kloroformiga konserveeritud mahl on antiseptilise ja põletikuvastase toimega (sisaldab polüsahhariide, parkaineid, orgaanilisi happeid, ensüüme ja mikroelemente). Seda kasutatakse halvasti paranevate haavade, põletuste, lamatiste, nahalõhede raviks, aga ka tonsilliidi ja igemepõletiku raviks. Ravitakse ka mitmesuguseid nakkusi ja reumat. Kalanhoeekstraktil on üldine immuunsust tugevdav toime.
Kalanhoe sisaldab A- ja C-brüofiliini. Neist esimene takistab kasvajate arengut ja teisel on täheldatud putukaid tõrjuvaid omadusi. Seevastu südamele mõjub kalanhoe kahjulikult, eriti kariloomadel.
Pluuto (astroloogia)
pisi|Pluuto astroloogiline sümbol pisi|Pluuto astroloogiline sümbol Pluuto kuulub tänapäeva Lääne astroloogias transtsendentaalsete planeetide hulka ning teeb Maalt vaadatuna sodiaagile ringi peale umbes 246 aastaga.
Pluuto on seotud inimhinge sügavaimate soppide ja kõigega, mis silma eest varjus: näiteks psühholoogia, geoloogia ja salaluurega, aga ka tuumaenergiaga. Pluuto on vaimne tahe, mis aitab isiksusel muutuda, kui inimene on mõistnud, milles ta on liiga jäik. Pluuto on inimese nii psüühiline kui ka füüsiline taastumisjõud, aga ka võimuiha, äärmuslikkus, kirg ja armukadedus.
Pluuto asend sünnikaardis näitab valdkondi, millesse inimene ei tohiks mingil juhul pealiskaudselt suhtuda ning kus tal on vaja elu jooksul täielikult muutuda, et võimuiha asenduks vastutusega. Pluuto valdkond toob paratamatult kaasa kriise ja ekstreemsusi, midagi võetakse pöördumatult käest, nähtavale tulevad inimese varjatud motiivid ja allasurutud hirmud, mille teadvustamine aitab tal areneda ja end uuesti üles ehitada.
Inimkehas on Pluuto seotud reproduktiivelundite, jämesoole ja pärasoolega.
Pluuto valitseb Skorpioni märki ja on seotud 8. astroloogilise majaga.
Mütoloogia
Kreeklaste Hades (roomlaste Pluto) oli allmaailma, surnute riigi jumal. Pärast isa Kronose troonilt tõukamist jagas Hades koos vendade Poseidoni (Neptunus) ja Zeusiga (Jupiter) universumi omavahel ära. Hadese riiki kardeti väga, sest see oli koht, kust tagasi enam ei tuldud. Erandina tohtisid surnute riigist sisse-välja käia vaid üksikud isikud, nende hulgas jumalate käskjalg Hermes, kes saatis surnuid üle Styxi jõe Hadese riiki.
Kuna inimesed kartsid Hadest väga, on temast säilinud väga vähe müüte.
Hadese hirmutavat poolt mahendati hiljem sellega, et ta võrdsustati rikkuse jumala Plutoniga.
Alexander Berkman
Alexander Berkman (21. november 1870 Vilno – 28. juuni 1936 Nice) oli Vene juudi päritolu kirjanik ja aktivist, üks anarhistliku liikumise juhte.
Elulugu
Kohe pärast Ameerikasse jõudmist sai temast poliitiline aktivist ja ta hakkas huvi tundma ameerika anarhismi vastu, kuna ta osales kampaanias, mis nõudis 1886. aasta Heinaturu mässust osa võtnud inimeste vabastamist. New Yorgis kohtus ta Emma Goldmaniga, kes oli samuti vene immigrant. Nad jäid elu lõpuni lähedasteks sõpradeks. Nende mõlema maailmavaadet mõjutas saksa anarhist Johann Most.
Aastal 1892, 22-aastaselt, üritas Berkman Mossi mõjutusel Pennsylvanias mõrvata Henry Clay Fricki, rikast terasetöösturit. Ametiühing kutsus töölisi streikima, kuid Frick palkas kolmsada relvastatud streigimurdjat Pinkertoni Detektiivibüroost. Streikijad ootasid neid ja puhkes terve päeva kestnud võitlus. Kümme inimest sai surma ja kuuskümmend haavata. Berkman tulistas Fricki tema enda büroos kaks korda kaela, kuid kolmanda lasi mööda. Pärast seda lõi ta Fricki kaks korda mürgitatud noaga, kuid Frick jäi siiski ellu. Berkman sai 22 aastat vanglakaristust, millest ta istus ära 14 aastat ja vabanes mais 1906.
1914. aastal tegelesid Berkman ja Goldman Esimese maailmasõja vastaste kampaaniatega ning kui ka USA sõjaga liitus, siis sõjaväekohustusevastase kampaaniaga. 1919 deporteeriti nad mõlemad koos teiste vene päritolu radikaalidega Nõukogude Venemaale. Alguses toetasid nad bolševikke, kuid peagi mõistsid, et kommunismist on tegelikkus Venemaal aina kaugenemas. 1921. aasta märtsis, kui jõhkralt suruti maha Kroonlinna mäss, otsustasid nad minna ära Saksamaale.
Berkmanilt ilmus 1925. aastal raamat "The Bolshevik Myth", mida on hinnatud nii kirjanduslikult kui ka dokumentaalse sisu poolest.
Elu viimased aastad veetis ta Prantsusmaal, kus ta kirjutas, tõlkis ja toimetas. 1929. aastal ilmus tema raamat "Now and After: The ABC of Communist Anarchism".
Elise Rosalie Aun
Elise Rosalie Aun (alates 1903. aastast perekonnanimi Raup; 3. (vkj) / 15. juuni 1863 Pikareinu, Kanepi kihelkond, Võrumaa – 2. juuni 1932 Tallinn) oli eesti luuletaja ja proosakirjanik.
Elulugu
Sündis Pikareinul renditaluniku peres, noorusaastatel elas koos vanematega Setumaal Ulitina mõisas. Õppis 1879–1882 Räpina-Lokuta tütarlastekoolis.
1888–1903 elas Võtikveres, Viljandis, Pärnus, Riias, Kroonlinnas, Valgas, Vändras ja Tallinnas.
Töötas Viljandis ajakirja Linda toimetuses (1890–1892, 1898), Kroonlinnas koduõpetajana (1895–1896), Pärnus raamatukaupluse müüjana (1897–1898), Vändra kurttummade koolis kasvatajana (1899–1900), Tallinnas Kristliku Rahvakirjanduse Agentuuri abikaupluse juhatajana ja mujal.
1903. aastal abiellus ta kooliõpetaja Friedrich Raupiga ja elas 1903–1911 Venemaal Simbirskis. 1911–1932 elas Tallinnas. Maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
Looming
Avaldanud mitu luulekogu. Luules on valdav armastus- ja looduslüürika, esineb ka koduigatsuse teema. Luuletused on peamiselt järelromantilises stiilis, realismi elementidega. Esile on tõstetud tema värsikultuuri, eriti riimitehnikat.
Tema luuletusi ja artikleid avaldati ajalehtedes Eesti Postimees, Olevik, Postimees, Rahva Leht ja ajakirjas Meelejahutaja.
Kogus setu rahvaluulet, tõlkis proosat ja luulel. Kirjutas ka proosat, avaldas kirjeldusi Setumaast ja setude elust.
Isiklikku
Tema vend oli Karl Eduard Aun.
Arakumäe
Arakumäe oli küla Viljandimaal Tarvastu kihelkonnas.
Küla asus Õhne jõe vasakkaldal ja hõlmas Vooru Umbjärve ümbruse. 1977. aastal liideti ta naaberasulatega.
Arakumäe jääb nüüdse Vooru küla piiresse.
Gaugamela lahing
Gaugamela lahing ehk Arbela lahing peeti 1. oktoobril 331 eKr Aleksander Suure vallutusretkede käigus Vana-Makedoonia ja Pärsia vägede vahel.
Marid
Marid ehk marilased (endanimetus Марий) on soome-ugri rahvas. Nende põline asuala asub tänapäeva Venemaa Föderatsioonis Volga keskjooksul ning maridele on loodud omahalduslik föderatsiooni vabariik Mari El. Marid räägivad enamuses mari keelt ning jagunevad geograafiliselt ja kultuuriliselt kolmeks: niidumarid, idamarid ja mäemarid. Tänapäeval on marisid maailmas umbes poole miljoni jagu. Suurem osa maridest on õigeusklikud, kuid paljud on säilitanud põlise usu. Väike osa marisid on muslimid. Marid on volgasoomlaste seas üks eneseteadlikumaid ja organiseeritumaid rahvaid, keda on nimetatud "idapoolsete soomeugri rahvaste lipulaevaks," kuna marid on sageli esimesed katsetama uute kultuuriliste, ühiskondlike ja organisatsiooniliste võtetega. Kui neil on edu, jäljendavad neid teised idapoolsed soomeugrilased. Ajaloo jooksul on just marid olnud enim võõrvallutusele vastupanu osutanud nii sõjaliselt kui ka vaimselt.
Gaugamela lahing
Makedoonia väge juhtis Aleksander, pärslaste eesotsas oli kuningas Dareios III. Lahing toimus tänapäeva Iraagi põhjaosas Arbīlist (Arbela) lääne pool asuva Tel Gomeli (Gaugamela) kohal ja lõppes makedoonlaste võiduga.
Lahing leidis aset laial tasandikul, kus pärslastel oli võimalik täies ulatuses rakendada oma suurt ja võimsat ratsaväge. Pärsia sõjaväel oli lisaks veel 15 sõjaelevanti ja palju sõjavankreid, mille rataste külge olid kinnitatud pikad ja teravad lõiketerad. Sellised sõjavankrid kavatseti kihutada tihedalt rivistatud makedoonia faalanksi vastu ja tekitada talle suuri kaotusi. Kuid Makedoonia vibukütid tapsid sõjavankrite rünnaku ajal suurema osa vankrijuhte, mistõttu hobused kaotasid juhtimise. Faalanks astus laiali ja laskis tormavad sõjavankrid läbi, misjärel nad tagalas hobusemeeste poolt peatati. Pärast äpardunud sõjavankrirünnakut puhkes üldine lahing, mis kestis vahelduva eduga peaaegu terve päeva ja lõppes jällegi manööverdamisvõimelisema ja distsiplineerituma Makedoonia sõjaväe võiduga.
Arrianuse järgi oli makedoonlaste sõjajõud 40 000 jalaväelast ning 7000 ratsanikku. Pärslastel oli vastu panna 200 000 jalaväelast, lisaks suur ratsavägi, lõiketeradega sõjakaarikud ning sõjaelevandid.
Makedoonlaste kaotused ei olnud suured, langenud oli vaid ligikaudu 500 meest, pärslastel oli seevastu 50 000 langenut. Dareios ühes oma sõjaväe riismetega põgenes.
Gaugamela lahingus puutus Aleksander esimest korda kokku sõjaelevantidega.
Pärast lahingut tapeti Dareios III tema oma satraapide poolt. Aleksander aga liikus edasi Babüloni poole.
Riidaküla
Riidaküla on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Riidaküla piirneb põhjas Metsalauka, läänes Viiri, lõunas Emmaste, idas Tilga ja kirdes Kõmmusselja külaga.
Marid
Nimetus
Mari rahva enesenimetus tähendab kas inimest või (abielu)meest.
Kuni 20. sajandini nimetati marisid tšeremissideks või tsarmisteks. Nõnda on viidanud maridele ka ajalookroonikad, kuni 1930. aastatel loobuti nimetusest "mari" kasuks. Venekeelne etnonüüm "tšeremis" on ilmselt tuletatud tšuvaši sõnast sarmys (sarmas), mille tähendus on ebaselge. Hoolimata sellest, et nimetusel on kergelt halvustav küljes, kohtab seda etnonüümi rahvusvahelises teaduskirjanduses aeg-ajalt tänini.
Rahvastik
2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 547 605 mari, kellest 290 863 elas Marimaal. Seega elavad vaid pooled marid Mari Eli Vabariigis. Samuti moodustavad marid vaid 43,9% vabariigi rahvastikust. Kontrast on suur linna ja maakohtade vahel: linnas on enamuses venelased, maal ja külades on enamasti enamuses marid. Vabariigis elab ka märgatavalt tatarlasi. Marid on hajutatud laiemale alade väljaspool Marimaad nii suurema ajaloolise asumaa kui ka väljarände tõttu. Marid elavad kompaktselt veel Baškortostanis (103 658), Tatarstanis, Kirovi oblastis ja Udmurtias. Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 241 mari. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 423 803 marit. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 225 mari (97 meest ja 128 naist). Neist 98 emakeel oli mari keel ja 57 olid Eesti kodanikud.
Asuala
Marid elavad peamiselt Kesk-Volgamaal, Vjatka ja Vetluga jõe vahelisel tasandikualal (niidumarid), aga ka Volga kõrgel paremkaldal (mäemarid) ja Baškiiria kirdeosas (idamarid). Marimaa on üsna metsane (domineerivad männikud) ja veterohke. Põllumajanduseks sobivamad maad Marimaa kirdeosas ja Volga paremal kaldal on valdavalt üles haritud. Ka idamaride asuala on põllumajanduspiirkond.
Ajalugu
Marid on tõenäoliselt esimene rahvas, kes Marimaale saabus ja seal elama asus, kuna puuduvad jäljed järsust rahvastiku muudatusest. Kui see tõele vastab, siis on nad seal elanud viimased 8000 aastat. Tõenäoliselt elasid marid tollal laiemal alal kui nad tänapäeval elavad. Neist läänes elasid merjalased, põhjas permikomid, idas udmurdid. Raua kasutamine levis Marimaale umbes 2500 aasta eest, samuti loomakasvatus ja põllundus. Ka mari keele jagunemine niidu- ja mäemari keeleks toimus kas uuemal kiviajal või varasel rauaajal.
Marisid on kirjalikus ajaloos võib-olla esmamainitud 6. sajandil, kui kroonik Jordanes loetles 4. sajandil gootidele allunud rahvaid: mordens, merensa, imniscaris. Kui esimese kahe puhul on haritlaste seas üleüldiselt üksmeel, et räägitakse tõenäoliselt mokšerslastest ja merjalastest, siis kolmas nimi võib tähendada marilasi, ent üksmeelt selles küsimuses pole. Samuti tundub tõenäoline, et marilased sattusid 8. sajandil rohtlas elavate kasaaride ülemvõimu alla, aga ka selle kohta on vähe otseseid tõendeid. Vaieldamatult on marilasi esmamainitud 900. aastate kasaari allikais nimetusega tsarmis, millest venelased tuletasid oma kunagise nimetuse marilaste kohta, tšeremiss.
Kogu selle aja jätkasid marid oma klassikalist hõimuelu. Peamiseks tegevusalaks oli alepõllundus koos küttimise, kalastuse, koriluse ja ulatusliku mesindusega sarnaselt mokšerste eluviisiga. Arenes riide ja metalli töötlemine. Marilased võtsid kasutusse ka 14-kuulise kalendri, mis Baškortostani marilastel veel püsib. Samuti mõjutas kohalikku elu turgi rahvaste migratsioon Marimaale, mis toimus järk-järgult alates 5. sajandist.
Alates 9. sajandist sattusid marid Volga-Kaama Bulgaaria mõju alla. Idapoolsed maride alad liideti otse Volga Bulgaariaga, ülejäänud Marimaa jäi riigist kaudsesse sõltuvusse. Just sellel ajal jäi Volgast lõuna pool (v.a praegusel mäemari alal) peale bulgari keel (tänapäeva tšuvaši keele eelkäija).
Läänepoolsetel maridel tuli alates 12. sajandi lõpust kokku puutuda venelaste röövretkede ja vallutuspüüetega. Pärast merjalaste hävitamist tungisid Novgorodi väed olevat 1174 mööda Volgat edasi, vallutades marilaste Kokšarovi kindluse. 13. sajandi alguses hõivas Vladimir-Suzdali vürstiriik vähehaaval Volga ülemjooksu oru kuni Vütla suudmeni praegusel Ida-Marimaal. Võimu kinnistamiseks rajati mari, mokšersa ja endiste muroma maade puutenurgas 1221. aastal Nižni Novgorod.
Mongolite sissetung 1236. aasta paiku alistas marilased koos nende naabritega. Pärast Mongoli Impeeriumi lagunemist jäi kogu regioon tatarikeskse Kuldhordi võimu alla ning selle lagunemise järel Kaasani khaaniriigi võimu alla. Kuldhordi ajal sulasid bulgarid ja tatarlased kokku üheks rahvaks ning Kaasani keskuseks kujunev Kaasani linn asutati endistel mari aladel, mistõttu mari kultuur sai tugevasti mõjutatud ka tatari ja turgi kultuurist. Kaasani riigis oli maridel oli teatav autonoomia. Marilasi haldasid nende endi kohalikud vanemad ja vürstid (lužavui), kelle ülesandeks oli tatari ülemuste jaoks jassakki koguda – andamit, mida maksti peamiselt karusnahkades ja mees. Lužavuide sõjaline koostöö khaaniriigiga oli osalt peale surutud, osalt vabatahtlik, kaitsmaks oma maid venelaste vastu või otsimaks seiklusi võõrsil. Mari vürstid ja nende asemikud loeti Kaasani aadlike hulka ja mõned neist olid vabastatud jassakist. Tatari ülikud jätsid mari ühiskondliku ja kultuurilise koetise üldiselt rahule ja islami usku maridele peale ei surutud. Kokkupuuted tatarlastega olid ulatuslikumad idapoolses Mari Elis ja piiratumad mäemarilaste hulgas.
16. sajandi teisest poolest alates pidasid marid pidevaid kaitselahingud venelaste sõjakäikude vastu. 1552 allutasid venelased Kaasani, marid aga võitlesid edasi. Vene ajaloos on maride allaheitmine tuntud ka Tšeremissi sõdadena (kokku toimus kolm sõda aastatel 1552–1557, 1572–1574 ja 1581–1584), mis olid väga verised ning lõppesid maride jaoks iseseisvuse kaotamisega. Nende laastavate vallutussõdade käigus asutati kindlustena tänase Marimaa linnad. Mari ülemkiht hajus vallutuse käigus. Maride maad jagati vene suurfeodaalidele ja kloostritele, sinna asustati vene talupoegi ning hakati marisid sundristiusustama. Allutatud marisid kasutati ka Moskva tsaari Ivan IV vägede koosseisus Vene-Liivi sõjas Vana-Liivimaal.
17.–18. sajandil lahkus suur osa niidumaridest venelaste ristiusustamise surve alt pääsemiseks oma põlistelt asualadelt Loode-Baškiiriasse. Nendest arenesid välja tänapäeva idamarid. Vägivaldse õigeusustamise saavutas oma tipu 18. sajandi esimesel poolel. Maride nõrgestamiseks jagati nende asuala Kaasani, Vjatka ja Nižni-Novgorodi kubermangu vahel. Hoolimata survest säilitas suur osa niidu- ja eriti idamarisid siiski oma vana animistliku usundi, mäemarisid puudutas misjonitöö sisulisemalt.
19. sajandil olid marid valdavalt kirjaoskamatu talupojarahvas. 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi algul hakkasid Ilminski süsteemi raames tekkima mari kirjakeeled, sündis mari haritlaskond ja rahvuslik tunnetus. Perioodi 1905–1907 loetakse maride rahvuslikuks ärkamisajaks. mille jooksul tegutses ka mari kirjanduse rajajaks peetav Sergei Tšavain (1888–1942). 1917. ja 1918. aastatel toimusid esimene ja teine Mari Rahva Kongress.
Mohrenschildt
Mohrenschildt on Eestimaa aadlisuguvõsa.
Mohrenschiltide suguvõsale panid alguse Tallinna raehärra Johann Kochi pojad Johann ja Bernhard, kes aadeldati Rootsi kuninganna Kristiina poolt 20. septembril 1650.
Vanema poja Johanni viimane meessoost järeltulija suri 1715. aastal, jättes järgi vaid perekonna noorema haru. Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse kanti Mohrenschildtide suguvõsa 1746.
Läbi aegade kuulusid suguvõsale Nurme, Seidla, Tammiku, Jõgisoo, Hatu, Valingu, Risti, Kumna, Haiba, Laitse, Laulasmaa, Leebiku, Kurisoo, Käesalu ja veel palju teisi mõisu.
Riidaküla
Nimi
Kohanime päritolu on selgusetu. Kohanime on 1922 mainitud kujul Riida.
Loodus
Küla kaguosa läbib Ollima kraav.
Ajalugu
Ala kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla ja mõisa likvideerimisel 20. sajandil kujunes küla. Riidaküla kuulus 1977–1997 Metsalauka koosseisu.
Taristu
Riidaküla läbib Emmaste–Luidja maantee, kust algab Viiterna–Mõisa tee. Küla piirneb idas Tilga–Ollima teega.
DOCX
DOCX on Microsoft Office'i tekstitöötlustarkvara Word 2007 failide failinime laiend ja tähistab Microsofti XML-i põhist failivormingut. DOCX-failid ei ühti OOXML-i e Microsofti Office Open XML-i vorminguga.
Marid
Ajalugu
Kuigi marid ei näidanud kodusõja ajal suurt poolehoidu enamlaste võimule, oli punaste võimu esimesed aastad mari rahvusliku kultuuri arengu jaoks üsna soodsad. Toimus põlismaistamine ehk korenizatsija, mille kestel loodi Marimaal omakeelne haridussüsteem ja ajakirjandus ning arendati edasi professionaalset mari kultuuri. 1920. aastal loodi Mari Autonoomne Oblast, millest 1936. aastal tehti ANSV. 1920.–1930. aastate vahetusel kollektiviseeriti põllumajandus.