cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Manuel Marrero
Manuel Marrero Cruz (sündinud 11. juulil 1963) on Kuuba poliitik, alates 21. detsembrist 2019 Kuuba peaminister. Ta on 43-aastase pausi järel riigi esimene peaminister, aastatel 1976–2019 sellist institutsiooni Kuubal ei olnud. Enne Marrerot oli viimati peaminister Fidel Castro.
Marrero kuulub Kuuba Kommunistlikku Parteisse ning oli aastatel 2004 kuni 2019 riigi turismiminister. Tema ametiajal taastus riigi turismisektor jõudsasti.
Ta on varem olnud arhitekt ning töötanud Gaviotas, Kuuba sõjaväe turismiharus, kus ta oli auastmelt kolonel.
Jaanika mõis
Mõisast on teateid alates 17. sajandist (Jonick), Laitse, hiljem Munalaskme kõrvalmõis. Mõis kuulus Ulrichi, Mohrenschildti perekonnale.
Mõisahoone hävis tulekahjus ajavahemikus 1976–1986.
Kümnevõistlus
Kümnevõistlus on kümnest kergejõustiku alast koosnev mitmevõistlus. Võistlused toimuvad kahel päeval järjest ning võitjaks tuleb suurima punktisummaga sportlane. Kümnevõistluses võistlevad mehed, naiste mitmevõistlus toimub seitsmevõistluses.
Kümnevõistluse maailmarekord on Kevin Mayeri 2018. aastal kogutud 9126 punkti.
Kümnevõistlus on kaasaegsete olümpiamängude kavas alates 1912. aastast.
Kümnevõistluse alad
Kümnevõistlus kestab kaks päeva, mõlemal päeval on kavas viis ala.
Esimene päev:
Teine päev:
Igal alal saab sportlane vastavalt tulemusele punkte. Võistluse võidab kokkuvõttes kõige rohkem punkte saanud sportlane.
Punktisüsteem
A, B ja C on parameetrid, mis sõltuvad konkreetsest üksikalast. P on aga sportlase tulemus vastaval alal, mida mõõdetakse sekundites (jooksud), meetrites (heited) või sentimeetrites (hüpped).
Kõigi alade valemites on astendaja (C) ühest suurem, mistõttu on punktiskaala progressiivne. See tähendab seda, et väga hea tulemuse parandamine annab suurema punktilisa kui samavõrra keskpärase tulemuse parandamine.
Kümnevõistlejad ei teeni kõigil aladel võrreldaval hulgal punkte. Keskmisest märksa enam punkte saab tüüpiline kümnevõistleja kaugushüppes, alla keskmise aga kuulitõukes ja 1500 meetri jooksus. See tuleneb sellest, et punktitabeli koostamisel on arvestatud iga ala tippude tasemega. Keskmine kümnevõistleja on aga kehaehituselt märksa lähedasem kaugushüppajale kui kuulitõukajale või 1500 meetri jooksjale, mistõttu on ka kümnevõistlejate tulemused kaugushüppes maailmatasemele palju lähemal kui kuulitõukes ja keskmaajooksus.
Ajalugu
Terminit decathlon kasutasid esimest korda 20. sajandi algul rootslased. Kümnevõistlus loodi praegusel kujul kaks aastat enne 1912. aasta olümpiamänge, kui töötati välja punktitabelid, et paremini võrrelda saavutusi kümnel alal.
Esimene olümpiakümnevõistlus kestis ootamatult suure osalejate arvu (29) tõttu kolm päeva. Hiljem on kümnevõistlus läbi viidud kahe päevaga.
Reeglid
Kui vähegi võimalik, peab mitmevõistluse peakohtunik tagama igale osavõtjale vähemalt 30-minutilise pausi eelmise ala lõpu ja järgmise ala alguse vahel. Võimaluse korral tuleb jätta esimese päeva viimase ja teise päeva esimese ala vahele vähemalt 10-tunnine paus.
Võistlusjärjekord võidakse loosida enne iga ala algust. 100 ja 400 meetri jooksudes ning 110 meetri tõkkejooksus paigutab võistlejad jooksudesse tehniline delegaat. Seejuures peab igas jooksus olema 5 või enam, kuid mitte mingil juhul vähem kui 3 võistlejat.
Mitmevõistluse viimasel alal paigutatakse pärast eelviimast ala liidergruppi kuuluvad võistlejad ühte jooksu. Teised võistlejad võidakse paigutada (loosida) jooksudesse vastavalt sellele, millal nad lõpetavad eelviimase ala.
Mitmevõistluse peakohtunikul on õigus vajaduse korral muuta mis tahes jooksu koosseisu.
Mitmevõistluse üksikaladel rakendatakse IAAF-i võistlusmäärusi, välja arvatud järgmised erandid:
Kaugushüppes, kuulitõukes, kettaheites ja odaviskes antakse igale võistlejale kolm katset.
Igal jooksudistantsil arvestatakse tulemusi ainult ühe (käsi- või elektriaeg) ajavõtumeetodi alusel. Iga võistleja aeg tuleb fikseerida kolme kellaga või fotofinišiga. Rekordite püstitamisel arvestatakse elektriaega ka juhul, kui seda pole saadud kõigile võistlejatele.
Võistleja, kes ei alusta mõnel mitmevõistluse alal võistlemist (ei soorita alal ühtegi katset), loetakse mitmevõistluse katkestanuks, ta ei saa osaleda järgmistel mitmevõistluse aladel ning talle ei määrata kohta võistluste koondprotokollis.
Võistleja, kes otsustab mitmevõistluse katkestada, peab sellest kohe informeerima mitmevõistluse peakohtunikku.
Pärast iga ala lõppu tuleb punktiseis (st antud ala tulemusele vastavad punktid IAAF-i ametliku punktitabeli alusel ja punktide summa pärast kõiki seni lõppenud alasid) kõigile võistlejatele teatavaks teha.
Mitmevõistluse võitja on suurima punktisumma kogunud võistleja. Võrdsete punktisummade korral on võitja sportlane, kes suurimal arvul üksikaladel on saanud samale kohale konkureerivatest sportlastest suurema punktisumma. Eeltoodud näitaja võrdsuse korral on võitja see sportlane, kes mingil üksikalal on saanud konkurentidest suurema punktisumma. Eeltoodud meetodit kasutatakse ka kõigi teiste kohtade väljaselgitamiseks.
Kümnevõistlus Eestis
pisi|NSV Liidu - USA - Saksa FV kümnevõistluses Tallinnas [[Kadrioru staadionil 1974 . aastal]] 1909. aasta südasuvel Tartus spordiseltsi Aberg korraldatud võistluse kavas oli 100 m jooks, kaugus- ja kõrgushüpe, odavise, kuulitõuge ja palliheide. Sellest võistlusest ei ole säilinud ühtegi dokumenti, sest Abergi arhiiv hävis sõjatules.
Võitjaks tuli Abrams järgmiste üksiktulemustega (100 m 13,0; ketas 29.65; kuul 10.15; heitepall 43.77; oda 35.24; kaugus 5.42; kõrgus 1.55; "kepihüpe" 2.90; 110 m "aiajooks" 20,0 ja 1500 m 5.53,8). Kalevi tabeli järgi andsid need tulemused 9289 punkti.
Samal päeval leidis Tallinnas aset teinegi, täiesti olümpialik kümnevõistlus. Selle korraldas võimlemisseltsi Sport asutanud Artur Kukk. Selle kümnevõistluse võitis Soome 1912. aasta meister, Helsingi rootsi klubi IFK esindanud Lars Hornborg Venemaa mitmekülgsema atleedi Garri Gangvargi ees. Kolmas-neljas olid IFK-i esindanud Paul Jefimoff ja John Engberg. Viiendaks jäi eestlane Gustav Kiilim. Kiilim oli püstitanud eelmistel hooaegadel Eesti tipptulemusi 100 meetrist 1500 meetrini. Kõnealust võistlust alustas Kiilim oma võimetele vastavalt. Väljakualadel ta aga külalistele konkurentsi ei pakkunud. Kiilimi üksiktulemused (11,9 – 5.46 – 7.90 – 1.40 – 56,0 – 22,0 – 27.52 – diskv. – 30.40 – 4.47,2) andsid 1912. aasta punktiskaala järgi esimeseks Eesti rekordiks 4438,195 punkti.
Tulemuste võrdlusest selgub, et Pirital võistelnud Abrams oli kümnevõistlejana Kiilimist võimekam. Seda ta ka järgmisel suvel Riias II Venemaa olümpial 5642,255 punkti ja pronksmedali võitmisega tõestas.
Antwerpeni olümpiamängude lähenedes kirjutas Eesti Spordilehe esimene toimetaja ja riigitegelane Ado Anderkopp võimalusest püstitada maailmarekord. Eesti meistrivõistlustel 1920. aasta juunis koguski üha enam imetlust äratav lühikesekasvuline (174 cm), kuid kehaliselt tugev atleet Aleksander Klumberg rekordilise punktisumma – Stockholmi olümpial kasutatud tabeli järgi 8025,520. Maailmarekordiks ei kinnitatud seda tulemust (samal aastal uuendatud tabeli järgi 7363,625) siis ega hiljem, sest Eesti polnud veel Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu (IAAF-i) liige. IAAF-i maailmarekordite statistikakogumikus (1999) on Klumbergi 1920. aasta saavutus märgitud kui viimane mitteametlik tipptulemus kümnevõistluses.
Antwerpeni olümpiamängudel meie mehe lootused ei täitunud. Ta sai odaviskes viienda koha tulemusega 62.39. Eelvõistlusel tühistas soomlasest kohtunik eestlase parima viske, mis kandus 65 meetrini. Kuna soomlased tegutsesid ka märkijatena väljakul, võis kahelda, kas nende tegevus oli erapooletu. Esimesed neli olid kõik soomlased. Kümnevõistlus jäi pooleli haigestumise tõttu.
1922. aasta hilissuvel asus küps ja ambitsioonikas kümnevõistleja Helsingis IFK-i juubelivõistlustel maailmarekordit ründama. Vaatamata jahedale ilmale, tuulele ja sajule õnnestus maailmarekord püstitada. Esimene päev 100 m 12,3; kaugus 6.59; kuul 12.92; kõrgus 1.75; 400 m 55,0. Teine päev 110 m tõkkejooks 17,0 (Eesti rekord); ketas 39.64; teivas 3.40; oda 62.20; 1500 m 5.11,3. 1912. aasta tabeli järgi saavutas Klumberg Helsingis maailmarekordiks 8147,505, 1920. aasta tabeli järgi 7485,610 punkti.
1924. aasta Pariisi olümpiamängudel võitis Klumberg kümnevõistluses pronksi.
Eesti edetabel
Eesti parimad kümnevõistlejad nende isiklike rekordite järgi. ''Seisuga 24. veebruar 2023.
27px Olümpiamängude medalivõitjad
* 1912. a. kaks olümpiakulda võitnud Jim Thorpe tulemused (ka viievõistluses) tühistati, kuna sportlane tunnistati elukutseliseks. Alles 70 aastat hiljem tema õigused taastati.
Murmansk
Murmansk (vene keeles Мурманск) on linn Venemaal, Murmanski oblasti keskus, Arktika suurim linn. Linn asub Koola poolsaare põhjakaldal, polaarjoone taga.
Linn on asutatud 1916. aastal.
Ajalugu
Koola poolsaare alad olid ajaloolised saamide asualad. Keskajal laienes aladele Novgorodi vabariigi võim, hiljem liideti alad Moskva suurvürstiriigiga. Venemaa keisririigis 1916–1917 kandis linn Romanovite dünastia auks nime Romanov-Murmanil (Романов-на-Мурмане).
Esimene maailmasõja ajal toimetati Venemaa keisririigi Antanta-liitlaste poole Koola poolsaarele ja Murmanskisse üle miljoni tonni sõjavarustust keisririigi sõjaväele. Saksamaa keisririigi ja Nõukogude Venemaa vahel sõlmitud separaatrahulepingu sõlmimise ja rindejoone lähenemisel Petrogradile, 1918. aasta 6. märtsil maabusid Murmanskis lahingulaev "Glory"lt Suurbritannia sõjaväelased, kokkuleppel Nõukogude valitsusega linnas asuva varustuse kaitseks ning võimaliku saksa pealetungi eest. Alanud Vene kodusõjas kuulutas Murmanski Nõukogu 30. juunil end enesemääramisõiguse alusel iseseisvaks ja eraldunud Nõukogude Venemaast. Murmanski koalitsiooninõukogu toetas ka Suurbritannia, kelle toel moodustati piirkonnas Briti-Slaavi ja Prantsuse-Slaavi sõjaväeosad. 1918–1920 oli Murmansk okupeeritud lääneriikide poolt, kes toetasid Vene kodusõjas valgeid, Põhjarindel.
Demograafia
Elanike arv on viimastel aastatel kiiresti vähenenud peamiselt väljarände tõttu. Kui 1992. aastal elas linnas 468 300 inimest, siis 2018. aasta alguseks oli elanike arv langenud 295 374 peale.
Laevakere
right|thumb|Aurulaeva Great Britain kere
Laevakere on veesõiduki veekindel põhiosa, mis koosneb seintest ehk parrastest ja sõltuvalt materjalist tavaliselt ka seda toetavast karkassist ehk talastikust.
Kattematerjal
Puulaeva kere kattematerjali nimetatakse plangutuseks, metallkerega laeval plaadistuseks. Puulaeva välisplangutus koosneb parda-, põhja- ja tekiplangutusest. Välisplaadistus koosneb parda-, põhja- ja tekiplaadistusest või pannulist, mida toetab karkass või talastik. Karkassi talastik on pannuliga kindlalt ühendatud ja need moodustavad ruum- ja tasandkonstrutsioonid, tagamaks vajaliku üld- ja kohaliku tugevuse.
Sisemus
Laeva keres paiknevad tavaliselt lasti- või eluruumid ja jõuseade masinaruumiga. Seest on laevakere jaotatud ruumideks piki- ja põikvaheseintega, vahetekkidega ja platvormidega. Laevakerel võib olla topeltpõhi ja topeltparras. Tavaliselt on laevas või muus ujuvvahendis veekindlad ja tulekindlad põikvaheseinad.
Talastik
pisi|Laevakere lõige talastiku põhiosadega. 2 -kaared, 5 -kiil,7 -parras, 8 -tekk, 9 - vahesein Laevakere talastik jaotatakse paiknemise järgi põhja-, parda-, teki-,vaheseinte-, vööri- ja ahtritalastikuks. Põhjataladest tähtsaim on kiil,mida puulaeval nimetatakse ka emapuuks. Pardatalastikus on tähtsaim kaar. Talade suuna järgi nimetatakse neid põik-, püst-, piki- ja rõhttalastikuks.
Konstruktsiooniline iseärasus ja teatudsuunaliste talade ülekaal määrab talastiku kas põik-, piki- või segasüsteemseks. Vaheseintel ja tekkidel on peale laevakere ruumideks jaotamise ülesandeks ka vajaliku jäikuse ja tugevuse tagamine. Veetihedad vaheseinad ja tekid, teine põhi ja teine parras piiravad vee leviku avarii puhul ja tagavad laeva uppumatuse kas ühe või mitme ruumi täitumisel veega.
CSS
CSS (ingliskeelne lühend sõnadest Cascading Style Sheets – kaskaadlaadistik) on küljendamisel kasutatav märgistuskeel, milles märgitakse üles peamiselt veebilehtede kujundust. CSS leiab enim kasutust HTML- ja XHTML-lehtede kujunduse loomisel, samuti XML-,SGML-, XUL- ja SVG-lehtedel.
CSS-i kombineerimine XHTML-iga võimaldab lehe sisu ja kujunduse teineteisest eraldada. See annab parema ülevaate veebilehe ülesehitusest, on abiks lehekülje hilisemal muutmisel ning võimaldab luua laadilehti eri kasutustüüpide jaoks, sh printimiseks. Eraldi .css faili abiga on võimalik ühtlustada mitme veebilehe formatiseerimist, mis struktuurses sisus vähendab komplektsust ja kordamist; ning .css faili vahemällu salvestamine võimaldab kiirema laadimise lehtede vahel mis jagavad sama formatiseerimist. Lihtsamaks muutub kogu veebilehe haldus ja eelkõige kujunduse muutmine.
Süntaks
CSS-il on lihtne süntaks, milles kasutatakse ingliskeelseid märksõnu erinevate laadiomaduste nimede täpsustamiseks.
Laadileht
Selektor
Selektor deklareerib, mis märgenduse juurde laadi rakendatakse.
Klassid ja id-d on tõstutundlikud, algavad tähtedega ja võivad sisaldada tähe- ja numbrimärke, sidekriipse ja alakriipse. Id-d märkitakse trellidega  ja klassi punktiga. Ühele selektorile saab lisada mitu atribuuti.
Pseudo klassid
Pseudo klasse võib kasutada CSS selektorites, et võimaldada formatiseerimine teabe põhjal, mida dokumendi puu ei sisalda. Üks enim levinud näide on pseudo klass, mis tuvastab sisu ainult kui kasutaja osutab elemendile hiire kursoriga. See lisatakse selektorile  või.
Pseudo klass klassifitseerib dokumendi elemente nagu  ja   samas kui pseudo element tuvastab osalise elemendi nagu   või.
Täpsus ja paindiluks
Selektoreid võib ühendada mitmel eri moel, et saavutada täpsust ja paindlikust. Mitu selektorit võib kombineerida loendisse nende koha, tüübi, id, klassi või mingi muu kombinatsiooniga. Järjekord on oluline. Näiteks  viitab kõigile elementidele millel on klass myClass, mis on div elemendi sees kui aga   viitab div elementidele, mis on elementide myClass sees. Samas  viitab div elementidele millel on klass myClass.
Allolev tabel annab ülevaate kõikide CSS-i versioonide selektoritest. Tulbas "CSS-i versioon" on kirjas versioon, millal selektorit esmakordselt defineeriti.
Deklaratsioon
Deklaratsiooniväli sisaldab deklaratsioonide listi, mis pannakse sulgudesse. Iga deklaratsioon koosneb atribuutist, koolonist ja väärtusest. Kui deklaratsiooniväljal on mitu väärtust, tuleb need üksteisest eraldada semikooloniga.
Kasutamine
Enne CSS-i, kõik ettekandelised atribuudid kasutati HTM-märgenduse sees. CSS annab autoritele võimaluse paigutada suurema osa sellest informatsioonist teise faili, laadilehele, mis lihtsustab HTML-dokumenti.
Sama näide, aga kasutades CSS-i.
Eelis ei ole eriti selge, kuid see muutub selgemaks, kui CSS-i laadi omadused on paigutatud eraldi CSS-faili. Eeldame, et dokumendis on järgmine laadielement: Kõik dokumendis olevad h1 pealkirjad muutuvad punaseks, ilma et teha HTML-failis mingeid muudatusi. Kui autor soovib muuta kõik h1 pealkirjad siniseks, siis ta peab muutma värvi punasest siniseks ehk
Laadid võivad olla paigutatud ka eraldi CSS-faili ning laaditud, kasutades järgmist süntaksi
CSS-i eelised
Sisu ja vorm on eraldatud
CSS kergendab sisu erinevates formaatides avaldamist nominaalsete parameetrite põhjal. Nominaalsete parameetrite hulka kuuluvad konkreetse kasutaja eelistused, erinevad veebibrauserid, selle seadme tüüp, mida kasutatakse sisu kuvamiseks, kasutaja geograafiline asukoht ja palju muud.
Terviklikkus
CSS võimaldab mõjutada ja disainida lehekülje elemente sisu puutumata. Olukorras, kus on vaja muuta või lisada elemente, võib muudatusi teha globaalses laadilehes. See säästab aega ja raha.
Ülekandekiirus
Seespidine või välispidine laadileht täpsustab laade mitmele HTML-elemendile, mille juures on märgitud vastav klass, tüüp või relatsioon. See tähendab, et veebilehekülje koostaja ei pea iga elemendi juures kirjutama laadispetsifikatsioone, piisab ühest korrast. See on efektiivsem kui iga elemendi juures informatsiooni kordamine.
Kui veebilehe kujundus on paigutatud ühte faili, siis peab kasutaja selle alla laadima vaid ühe korra. Teised leheküljed näevad juba varem allalaaditud laadilehte.
Kättesaadavus
Ilma CSS-ita peaksid disainerid paigutama kogu informatsiooni ühte HTML-faili, mis raskendaks lehe arusaamist halva nägemisega inimeste jaoks.
Eestikeelne termin
CSS-i ingliskeelse täistermini lahtiseletus on "kaskaadlaadistik". Toortõlget "kaskaadsed stiililehed" kohtab harvemini.
Svante Nilsson
pisi|Svante Nilssoni pitser Svante Nilsson (1460 Penningby linnus – 2. jaanuar 1512 Västeråsi linnus) oli Rootsi riiginõunik ja riigieestseisja alates 1504 kuni surmani.
Pärnu JK Vaprus
Pärnu JK Vaprus on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Pärnus. Klubi mängib 2023. aastal Premium liigas.
Svante Nilsson
Svante Nilsson sündis riiginõunik Nils Bossoni ja Birgitta Karlsdotteri pojana. Tema isa ema oli pärit Sturede perekonnast. Nilsson ise ei nimetanud ennast iialgi Stureks, aga tema poeg Sten Sture noorem võttis endale oma vanavanaema nime sellega kaasneva prestiiži ja Rootsi iseseisvuse säilitamise maine pärast.
Pärnu JK Vaprus
Algusaastad
22. märtsil 1909 loodi 1890. aastal loodud Pärnu Karskusseltsi Vaprus juurde võimlemisosakond. Seda kuupäeva võib lugeda Pärnu organiseeritud sporditegevuse alguseks.
Pärast I maailmasõda jätkati sportimist Vapruse spordiosakonnana. 1922. aasta mais otsustasid spordimehed edasi tegutseda iseseisva spordiseltsina Vaprus. Spordiseltsi Vaprus asutasid Johann Tamm, Ago Pärtel, Arnold Oksa, Johan Põntson ja Arnold Luhaäär.
William Puust, kes oli 1927–1932 Pärnu Jalgpalli Klubis ja Pärnu Spordiseltside Liidu asutaja, oli 1924–1927 Vapruse aseesimees.
Svante Nilsson
Alates 1482. aastast oli Svante Nilsson Rootsi riiginõunik. Riiginõunikuna oli ta opositsioonis Sten Sture vanemaga, mis viis Sture kukutamiseni riigieestseisja ametikohalt ning Taani kuninga Hansu saamiseni Rootsi kuningaks 1497. Hiljem vahetas ta poolt ja aitas Sten Sturel 1501 kuninga kukutada.
Pärnu JK Vaprus
Algusaastad
Vapruse klubi liikmed võistlesid jalgpallis, võimlemises, maadluses, kergejõustikus, tõstmises, poksis, ujumises, suusatamises, jalgrattasõidus, jääpallis, lauatennises, korv- ja võrkpallis. Vaprus korraldas spordiajaloo esimesed linnadevahelised jooksuvõistlused Pärnust Tallinna ja Pärnust Riiga. Seltsi ruumid asusid Supeluse, Karusselli, Lõuna ja Pikal tänaval. Lisaks asutati osakonnad Raekülas, Vana-Pärnus, Surjus ja Vändras, millest eriti aktiivselt tegutses Raeküla osakond. Jalgpallivõistkondi oli Vaprusel kohati 3, millele lisandusid veel Raeküla ja Surju osakonna meeskonnad.
Svante Nilsson
Pärast Sture surma 1504. aastal sai Svante Nilssonist uus Rootsi riigieestseisja. 1511. aasta suvel nõudis riiginõukogu Nilssoni tagasiastumist, aga ta jäi siiski kuni surmani võimule. Pärast surma sai riigieestseisjaks tema poeg, kes püsis sel kohal oma surmani.
Pärnu JK Vaprus
Algusaastad
1927. ja 1934. aastal tuli Vapruse meeskond jalgpallis Pärnu meistriks. 1937. aastal liitus Vaprus mitme muu Pärnu spordiklubiga, pannes nii aluse Pärnu Kalevile.
Svante Nilsson
Svante Nilsson maeti Västeråsi toomkirikusse.
Perekond
Svante Nilsson abiellus Iliana Gäddaga. Abielu kestis 1490–1495 ja sellest sündis Sten Sture noorem, Rootsi riigieestseisja 1512–1520.
Pärnu JK Vaprus
62 aastat hiljem
Pärnu Kalevi staadionil kohtusid esimese Eesti Vabariigi aegse spordiseltsi Vaprus ründemängija (1932–1936) Aleksander Padu (Padumets) ja Reigo Tõnsberg, kellel tekkis idee taaselustada spordiselts Vaprus. Koos Raekülas elava ärimehe Ivo Tahiga kinnitati 25. juulil 1999 JK Vapruse põhikiri, mis registreeriti 2000. aastal. Otsustati osta koht III liigas ja sellega osaleda 2000. aasta Eesti meistrivõistlustel. Esimene aasta osutus niivõrd edukaks, et järgmiseks hooajaks kindlustati koht II liigas. Lisaks sellele tuldi Pärnu meistriks.
Svante Nilsson
Perekond
Teist korda abiellus Svante Nilsson 1504 Mette Dyrega. See abielu kestis kuni Svante Nilssoni surmani. Sellest lapsi ei sündinud.
Tarmo Kulmar
pisi|Tarmo Kulmar, veebruar 2010 Tarmo Kulmar (sündinud 13. augustil 1950 Rakveres) on teoloogiadoktor, Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse korraline professor. Aastatel 1998–2001 oli Tartu Ülikooli usuteaduskonna dekaan.
Pärnu JK Vaprus
62 aastat hiljem
2001. aastal algatas JK Vaprus Pärnumaa Meistrivõistlused Vapruse Karikale, mille võitis Levadia võistkond.
Tarmo Kulmar
Haridus
Esimese kõrghariduse omandas Kulmar aastatel 1970–1975 Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille lõpetas ajaloolase-arheoloogina. Hiljem õppis ta samas ülikoolis psühholoogiat ja kaitses 1991 magistrikraadi eesti filoloogia alal. Aastal 1994 kaitses ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas teoloogiadoktori kraadi väitekirjaga "Eesti muinasusundi vanima kihistuse väe-, jumala- ja hingekujutluste teoloogia". Ordineeriti 20. mail 2004 kirikuõpetajaks.
Pärnu JK Vaprus
62 aastat hiljem
2001. aasta kujunes Vaprusele väga edukaks. Võideti madalamate liigade karikas ja sellega kindlustati pääs UEFA Regioonide Karikale. Paraku lubas EJL seal osaleda vaid kahel Vapruse mängijal, Priit Hansalul ja Hannes Lehel, kes lõi ka koondise auvärava. Samal aastal kohtuti Inglismaa amatöörklubi The Old Carthusian Football Clubiga Londonist. Samuti osaleti Eesti-Läti 100 võistkonna maavõistlusel, kus kohtuti FK Upesciemsiga. Lisaks kohtuti treeningumängudes veel Soome klubidega.
Tarmo Kulmar
Teadustegevus
Tarmo Kulmar tegeleb peamiselt üldise ja võrdleva religiooniteadusega, Kolumbuse-eelse Ameerika usundilooga (Peruu ja Mehhiko), vanagermaani usundilooga ja religiooni rolliga muistsetes totalitaarsetes riikides.
Pärnu JK Vaprus
62 aastat hiljem
Kuna Pärnu FC Levadia oli tõusnud meistriliigasse, otsustati laenulepingu alusel mängivatest 3 väljakumängijast ja väravavahist loobuda. 1. detsembril 2001 sõlmitud lepingu alusel siirdus Rain Põldme Pärnu Levadiasse. Seda võib pidada Vapruse klubi esimeseks ametlikuks mängijatega tehtud tehinguks. Lisaks Rain Põldmele, Ruslan Mironovile ja Sergei Samkovile, kes kõik olid klubis mänginud 1999. aastast, suundus Pärnu Levadiasse ka Artur Pinka, kes saabus Vaprusse 2000. aastal Tallinna FC Štrommist. Kuna juhtmängijate lahkumine nõrgestas oluliselt meeskonna võitlusvaimu, otsustati mitte pürgida esiliigasse ja II liiga lõpetati 2. kohaga.
Tarmo Kulmar
Teadustegevus
Ta on pidanud loenguid ja viibinud külalisteadlasena Peruu rahvusülikooli Universidad Nacional Mayor de San Marco, Münsteri ülikooli, Ciudad de Méxicos Mehhiko rahvusülikooli Universidad Nacinal Autónoma de México antropoloogiainstituudi, Helsingi Ülikooli, Turus Åbo Akademi ja Berliini Humboldti Ülikooli juures.
Tarmo Kulmar on Saksamaa Religiooniloo Seltsi liige ja Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi president.
Pärnu JK Vaprus
62 aastat hiljem
2002. aastal alustati nõrgendatud koosseisus ja seati eesmärgiks II liiga koha kindlustamine. Sama aasta lõpus otsustasid JK Vaprusega ühineda Marek Lemsalu Jalgpallikool, Pärnu Pataljoni JK ja Pärnu FC Levadia, mille tulemusel tekkis Vapruse ridadesse mitu noortevõistkonda.
Tarmo Kulmar
Tunnustus
Tarmo Kulmari 65. sünnipäevaks anti 2015. aasta detsembris välja pühendusteos "When Gods Spoke: Researches and Reflections on Religious Phenomena and Artefacts. Studia in Honorem Tarmo Kulmar".
Isiklikku
Korp! Sakala vilistlane. Kuulub Kaitseliidu Tartu maleva Akadeemilisse malevkonda.
Pärnu JK Vaprus
62 aastat hiljem
2003. aasta osutus klubile majanduslikult raskeks. Eelarve paisus juba 1,3 miljonile kroonile, kuid vajaminevaid toetajaid ei leitud ja hooaeg lõpetati majanduslikus miinuses. Samal aastal hakati osalema rannajalgpallis, kus saavutati mitmel etapil esikoht. Järgneval aastal õnnestus Vaprusel tulla rannajalgpallis esimest korda Eesti meistriks.
2007. aastal saavutati Meistriliigas 8. koht, millega edastati liigast välja langenud Lasnamäe Ajaxit ning FC Kuressaaret. Fair Play arvestuses saavutati FC Flora järel 2. koht. Hooajal 2008 kukkus Vaprus pika hooaja järel Meistriliigast välja. Tänu FC TVMK likvideerimisele pääseti, vaatamata 10. kohast, üleminekumängudele Paide Flora Linnameeskonna vastu. Kuigi kahe mängu üldseis jäi 5:5, siis tänu rohkematele võõrsil löödud väravatele pääses Meistriliigasse Paide. Fair Play arvestuses saavutati taas 2. koht. 2009. aastal mängis Vaprus üle pika aja jälle Eesti Esiliigas. Tugevalt noorenenud koosseisuga kindlustati hooaja lõikes liigatabelis endale 7. koht. 36 mänguga koguti Esiliigas 39 punkti.
2010. aasta suvel toimus Pärnu Spordihoones kohtumine Pärnus noortejalgpalliga tegelevate klubide, Pärnu linna ja Eesti Jalgpalli Liidu vahel, et moodustada 2011. aasta hooajast Pärnu Linnameeskond. Pärnu Vapruse, Pärnu JK ja Pärnu Kalevi SK põhjal loodud uus klubi võttis üle Vapruse liigakoha, ning parimad mängijad kolmest klubist.
Taasalustamine IV liigast
2011.–2013. aastal tegeles Vaprus vaid noortetööga ja 2014. aastal hakati jälle mängima Eesti meeste meistrivõistlustel. Esimese hooaja lõpetas väga noore koosseisuga Vaprus IV liiga lõunatsooni ühe võiduga viimasel kohal. Järgneval hooajal mängiti IV liiga läänetsoonis, kus saavutati teine koht ning pääs III liigasse.
2016. aastal saavutati võitjatega võrdne arv (57) punkte, kuid kuna Vaprus kaotas mõlemad omavahelised kohtumised, siis jäid just nemad teisele kohale. II liiga üleminekumängudel alistati II liiga 12. kohal lõpetanud Tallinna FC Ararat TTÜ kahe mängu kokkuvõttes 14:2, ning sellega tagati koht 2017. aastaks II liigasse.
Tagasi kõrgliigas
2017. aasta hooaja eel teatas MTÜ Jalgpalliklubide Liit (Pärnu JK, Pärnu Kalevi SK, Pärnu JK Vaprus), et Premiumi liigas hakkab Pärnu Linnameeskonna asemel alates 2017. aasta hooajast suvepealinna esindama Pärnu JK Vaprus.
Praegune koosseis
''Seisuga 13. märts 2021''
Veronika Džiojeva
Veronika Džiojeva (vene keeles Вероника Романовна Джиоева; sündinud 29. jaanuaril 1979 Tshinvalis) on Vene ooperilaulja, sopran. Ta pälvis 2007. aastal Pärnus Klaudia Taevi nimelisel Rahvusvahelisel Ooperilauljate Konkursil II preemia.
Derivatiseerimine
Derivatiseerimine (ehk funktsionaalrühma modifitseerimine) on keemias kasutatav võte, kui keemilise ühendi üks funktsionaalrühm asendatakse teise ainele vajalikke spetsiifilisi omadusi andva rühmaga:
Veronika Džiojeva
Veronika Džiojeva õppis Valeri Gergijevi Muusikakolledžis (1997–2000) ja lõpetas Peterburi Konservatooriumi 2005. aastal (professor T. Novitšenko). Täiendanud ennast Jelena Obraztsova, Joan Sutherlandi ja Luciano Pavarotti meistrikursustel.
Þjórsá
Þjórsá on Islandi pikim jõgi. Asub Islandi lõunaosas ja saab alguse Hofsjökulli liustikult. Pikkus 230 km.
Papandayan
Papandayan on vulkaan Jaaval. Kõrgus 2665 meetrit.
Veronika Džiojeva
Tema ooperidebüüt oli 2004. aastal Mimina Giacomo Puccini "Boheemis".
Derivatiseerimine
Derivatiseerimisel tuleb arvestada, et
Papandayan
1772. aasta purse hävitas 40 küla. Hukkus peaaegu 3000 inimest.
Veronika Džiojeva
Rollid Venemaal
Esinenud koos Põhja-Osseetia Filharmoonia Orkestriga, Peterburi Riikliku Ooperi Orkestriga, Moskva Solistidega (Mozarti c-moll missa), Venemaa Rahvusorkestriga (Gustav Mahleri II sümfoonia), Novosibirski Filharmoonia Orkestriga (Beethoveni IX sümfoonia), Novosibirski Ooperi Orkestriga (Verdi "Reekviem"), Musica Aeterna Ensemble’iga (Carl Orffi "De Temporum Fine Comedia") jt.
Metsis
Metsis ehk mõtus (Tetrao urogallus) on Euroopa suurim kanaline.
Veronika Džiojeva
Esinemised mujal
Töötanud koos selliste dirigentidega nagu M. Pletnjov, A. Šahmametjev, G. Rinkevicius, J. Bašmet, A. Polištšuk, Erki Pehk jt.
Metsis
Süstemaatika
Liiki kirjeldas esimesena Carl von Linné oma Systema Naturae 1758. aasta väljaandes tänapäevani kehtiva teadusliku nime all. Metsise lähisugulaseks on kivimetsis (Tetrao parvirostris, ka Tetrao urogalloides), kelle eluala on Siberis, Mongoolias ja Hiinas.
Derivatiseerimine
Näiteid:
Metsis
Süstemaatika
pisi|left|Metsise emaslind [[Linnumängu hoiualal]]
Alamliigid
Metsisel on kirjeldatud 10 alamliiki. Läänest ida poole liikudes on tendentsiks valgete sulepartiide osakaalu suurenemine ning idapoolsel lähiliigil kivimetsisel on valget sulestikus veelgi rohkem. Eesti alal kattuvad metsise kahe alamliigi areaalid: kesk-euroopa alamliigi (Tetrao urogallus major) laul on kolmeosaline (naksutamine, nn pealöök (mis meenutab šampusepudeli lahtikorkimist) ja „ihumine") ning kesk-vene alamliigil (Tetrao urogallus pleskei) kaheosaline (naksutamine, „ihumine"). Seetõttu võib meil kuulda mõlemat lauluvormi, aga ka nende vahepealset laulu (pealöök jääb nõrgaks plumpsuks). Mõlemat alamliiki võib kohata kogu Mandri-Eestis, domineerib siiski kesk-vene alamliik.
Välimus
Peamiselt musta sulestikuga metsisekukk kaalub 4–5 kg, ookrikirju metsisekana on märksa väiksem, 1,5–2 kg. Metsise isaslindude sulestik on peamiselt läikivmust ning neil on suur saba, mis mängu ajal lehvikuna laiali lüüakse. Isaslinnust ligi poole väiksem emaslinnu sulestik on ookrikirju, rinnal on suurem roostepunane laik. Metsisekukkede kulmudel on punased näsalised nahapadjandid. Metsise jalad on kaetud sulgkarvadega, mis talviti tiheneb. Sugupooled erinevad teineteisest nii suuruse kui värvuse poolest.
pisi|left|Metsise isaslind Eestis
Levik ja elupaik
Metsis on levinud Euraasia metsavööndis ja mägimetsades Hispaaniast ja Prantsusmaast kuni Leena jõgikonnani Siberis. Leviku põhjapiir ulatub teisele poole polaarjoont ja lõunapiir Sloveenia ja Lõuna-Uuralini. Eestis levinud kogu mandriosas sobivates elupaikades.
Metsise põhiliseks elupaigaks on vanad (enam kui 80-aastased) männikud. Eriti sobilikud on talle rabaservades, rabasaartel ja rabade läheduses paiknevad raieküpsed metsad, kuid linde kohtab sageli ka puisrabades ning mustikametsades.
Paljunemine
Nii nagu suurem osa kanalistest, on ka metsised polügaamsed. Metsiste pulmamängud kestavad tavaliselt märtsi keskpaigast mai alguseni. Hilisõhtul lendavad vanad kuked valju tiivaplagina saatel mängupaika ja jäävad sobivatele puudele ööbima. Nooremad metsisekuked võitlevad oma territooriumi mänguplatsil tavaliselt välja alles kolmandaks eluaastaks ning võivad seni õnne proovida eri mängukohtades. Pisut enne päikesetõusu algab puudel mäng, mida saadavad naksutamist ja ihumist meenutavad vaiksed häälitsused.
Pärast kanade sisselendu laskuvad ka kuked maapinnale ning hakkavad seal kaklema. Tugevaimad isaslinnud paarituvad seejärel kanadega. Mõni kukk võib mängu ajal sattuda ekstaasi ja asuda valimatult ründama keda tahes – kasvõi metsatraktoreid. Nn hullud metsised on enamasti noored kuked, kes mängus löögile ei pääse, vahel võib hormonaalse tasakaalutuse esile kutsuda ka mängu pidev segamine või mängupaiga hävimine/hävitamine (näiteks metsaraiete käigus).
Metsise maapinnale kaabitud pesas võib olla 4–11 kreemikat muna. Pojad kooruvad juunis ning on võimelised juba nädalavanustena lendu tõusma.
Toit
Metsis sööb talvepoolaastal peamiselt männiokkaid, aga ka erinevate puude ja põõsaste pungi. Suvel laieneb dieet oluliselt valgurikkamate lehtede (näiteks haab ja paju) ning võrsete arvel. Metsiste pesakondi võib kõige sagedamini kohata mustika kasvukohtades, kus pojad toituvad esialgu mustikalehtedel elavatest putukavastsetest, hiljem ka mustika lehtedest ja marjadest.
Koreda toidu seedimise hõlbustamiseks on metsisel tarvis neelata väiksemaid kivikesi gastroliite. Selle kombe tõttu võib metsiseid sageli kohata kruusateedel.
Seisund ja kaitse
pisi|Metsise skelett muuseumieksponaadina
Metsis on Eestis II kategooria looduskaitse all olev liik. Metsise kaitseks on moodustatud rohkesti püsielupaiku.
Metsis on 2018. aasta lind. 2018. aasta 1. märtsil kell 14:00-15:30 korraldas Matsalu rahvuspargi külastuskeskus Penijõe mõisas aasta linnu loodusõhtu, kus kõneles ja näitas metsisest pilte Arne Ader.
Ahjukartulid
Ahjukartulid on praeahjus või ahjus rasva või toiduõliga pannil või ahjuvormis küpsetatud kartulid.
Ahjukartulid on üks jõulutoitudest. Sealihaga ahjukartulid on eesti rahvustoit.
Mõnel Lääne-Eesti saarel võib toidu kohta kuulda ka nimetust ahjutuhlid, sest tuhlis tähendab seal kartulit.
Ahjukartuleid süüakse iseseisva roana või lisandina.
Valmistamine
Kartulid kooritakse ja tükeldatakse suurteks tükkideks. Tükid pannakse koos rasvase sealiha tükiga pannile. Kartulitele puistatakse peale keedusoola ja vastavalt maitsele köömneid. Pann pannakse praeahju ja toitu küpsetatakse 250°C juures. Aeg-ajalt kartuleid keeratakse.
Võib kasutada ka viilutatud peekonit.
Tervislik toitumine
250 g ahjukartuleid sisaldab 6 g valku, 12 g rasvu ja 63 g süsivesikuid ning selle kalorsus on 429 kilokalorit.
Ahjukartulitel on kõrge glükeemiline indeks: nad sisaldavad süsivesikuid, mis kutsuvad esile tugeva glükeemilise reaktsiooni, mis aitab kaasa rasvumisele.
Hüdrogeoloogia
Hüdrogeoloogia on põhjavee uurimisega tegelev teadusharu.
Hüdrogeoloogia on rakenduslikult tähtis teadus, sest suur osa inimkonna poolt tarbitavast mageveest on põhjavesi.
Plankton
pisi|Planktoni fotomontaaž pisi|Meroplanktoni näide – [[jääkala vastne (liik Channichthyidae sugukonnast)]] Plankton ehk hõljum (ainsuses plankter) on veekogus hõljuvate liikumisvõimetute või väga vähesel määral liikuvate organismide kogum.
Kuna nende kulgemiselundid on nõrgalt arenenud ja liikumisvõime piiratud, siis hõljuvad nad vees passiivselt, liikudes ühest kohast teise lainetuse ja hoovuste mõjul. Mõned liigid on võimelised ka iseseisvalt liikuma ja võivad ühe ööpäeva jooksul läbida vertikaalselt sadu meetreid (vertikaalne ränne), kuid nende horisontaalne liikumine on esmajoones määratud siiski hoovuste poolt.
Planktonil on väga tähtis roll selliste suuremate veeorganismide nagu kalade ja vaalade toidulaual. Nende hõljuvate organismide hulka kuuluvad nii loomad, protistid, arhed, vetikad kui ka bakterid, kes asustavad ookeanide pelagiaali, meresid ja ka mageveekogusid. Seega eristatakse planktonit pigem nende ökoloogilise niši kui fülogeneetilise või taksonoomilise klassifikatsiooni järgi.
Kuigi paljud planktilised liigid on mikroskoopilised, esineb planktonis siiski ka suuremaid organisme, isegi väga suuri, näiteks meduus.
Terminoloogia
Mõiste "plankton" võttis kasutusele 1887. aastal saksa bioloog Victor Hensen ning see tuleneb kreekakeelsest sõnast planktos, mis tähendab "ümberekslejat". Sõna planktos on tõlgitud ka kui "hulkuv", "triiviv". Asjaolu, et planktonisse kuuluvad organismid pole võimelised iseseisvalt liikuma, eristab neid selgelt nektonist, kes võivad ujuda vastuvoolu ja muuta oma asukohta (kalmaarid, kalad ja mereimetajad). Organisme, kes veedavad kogu oma elutsükli planktonina (nt enamus vetikaid, aerjalalised, meritünnikud ja mõned meduusid) nimetatakse holoplanktoniks. Need organismid, kes on planktilise eluviisiga vaid teatud perioodi oma elust (tavaliselt vastsejärk) nimetatakse meroplanktoniks. Pärast planktilist eluperioodi saavad neist kas nektoni või bentose organismid. Meroplanktilised on näiteks meritähe, merisiili, vähiliste ja enamiku kalade vastsestaadiumid. Planktoni hulk ja levik sõltub suurel määral ümbritsevast toiteainete kontsentratsioonist, vee füüsikalistest omadustest ja samuti ümbritseva planktoni hulgast. Teadusharu, mis tegeleb planktoni uurimisega, nimetatakse planktoloogiaks.
Liigitus toitumise järgi
pisi|Hyperia macrocephala Plankton jaguneb üldiselt funktsionaalseteks gruppideks: Mõnikord eristatakse veel ka ihtüoplanktonit, mis koosneb kalade pelaagilistest vastsetest. Selline skeem jaotab planktoni tootjateks, tarbijateks ja lagundajateks. Kuid ka selline jaotus pole alati üksühene. Näiteks mõned protistid on küll fotosünteesivõimelised, kuid suudavad samuti ka teisi planktereid süüa ja nende kloroplaste enda organismis säilitada. Selliseid organisme kutsutakse miksotroofideks.
Liigitus suuruse järgi
pisi|Planktilised organismid mikroskoobi all Planktilisi organisme võib klassifitseerida ka nende suuruse järgi:
Levik
pisi|left|Planktoni levikukaart, tumedam roheline tähistab kõige planktonirikkamaid alasid Plankton asustab nii ookeane, meresid, järvi kui ka tiike ning lompe. Tema hulk ning liigiline koosseis muutub horisontaalselt, vertikaalselt ja sesoonselt. Selline varieeruvus tuleneb peamiselt valguse hulgast ning kättesaadavusest. Teiseks oluliseks teguriks, mis planktoni levikut mõjutab, on toitainete kättesaadavus ja hulk. Kuigi troopilises ja subtroopilises kliimavöötmes paiknevates ookeanides on rohkelt valgust, on sealne primaarne produktsioon siiski üsna väike, kuna oluliste toitainete nagu nitraatide, fosfaatide ning silikaatide hulk on seal limiteeritud. See asjaolu põhjustab ka ookeani üldist tsirkulatsiooni ning vee kihistumist. Sellistes piirkondades tavaliselt ilmneb produktsioon sügavamal, kuid ka siin on määravaks teguriks siiski valgus. On paiku, mis on küll makrotoitainete poolest rikkad, kuid kus produktiivsus on siiski väike. Seda põhjustab rauadefitsiit. Kui rauda keskkonda suuremas koguses juurde lisandub, siis võib see viia mitmete fütoplanktoni liikide massilise juurdekasvuni („veeõitseng“).
Peamiselt satub rauda ookeani pinnakihi kaudu, kui sellele langeb tolm. Näiteks Atlandi ookeani idaosas esineb rohkesti fütoplanktonit just seetõttu, et tuuled kannavad Põhja-Aafrikas asuvast Sahara kõrbest rohkelt tolmu veepinnale. Kõige rohkem planktonit leidub vee pindmistes kihtides, kuid planktilise eluviisiga liike esineb ka sügavamal. Sügavuses, kus primaarset produktsiooni enam ei esine, tarbivad zoo- ja bakterioplankton orgaanilist materjali, mis langeb ülevalt. Selline protsess on kõige intensiivsem just kevadise õitsengu ajal.
Kohastumused planktiliseks eluviisiks
Osake jääb vees hõljuma ainult juhul, kui see on väiksema tihedusega kui merevesi; sellel on kuju, mis vähendab settimise kiirust; sellel on võime ujuda või juhul, kui vee liikumine hoiab osakest liikuvuses ning ei lase sellel põhja vajuda. Merevee liikumist tekitab peamiselt tuul, mis segab omavahel erinevaid veekihte ning seeläbi ei lase uppuda plankteritel, kes on veest suurema tihedusega. Kõik eelnevalt nimetatud neli mehhanismi ei lase planktonil uppuda või vajuda sügavusele, kus neil pole enam võimalik fotosünteesida või ellu jääda mõnel muul põhjusel. Mitmed planktilised organismid on siiski veest suurema tihedusega ning vajuksid liikumatus vees kindlasti põhja. Esineb ka hõljumist soodustavaid organeid, näiteks mõnedel putkloomade liikidel on suur gaasiga täidetud kott, mis käitub kui ujuk ning mille küljes ripub ka ülejäänud koloonia. Mõned liigid suudavad vajadusel ka gaasist vabaneda ning seeläbi vajuda sügavamale, et üle elada näiteks suuremad tormid ja vältida pinnalainetust. On liike, kes suudavad oma tihedust muuta läbi keemilise koostise. Dinoflagellaadid talletavad ioone, mis nende tihedust vähendavad ning mõned sinirohelised bakterid omavad usutavasti vakuooliga sarnaseid struktuure, mis sisaldavad väikese tihedusega gaasilist lämmastikku. Paljud zooplanktoni liigid asendavad rasked magneesiumi, kaltsiumi ja sulfaatioonid kergemate ammooniumi, naatriumi ja kloriididega. Mitmel planktilisel liigil aitab põhjavajumist vältida vastav kehakuju. Selgeks näiteks on kellukesekujuline meduus. Mõnedel troopilistel zooplanktoni liikidel on välja kujunenud kombitsad, mis aitavad uppumist vältida, kuid on samas kaitsevad ka kiskjate eest. Kõige tähtsam asjaolu, mis uppumist vältida aitab, on ujumine ning see on kõige paremini välja arenenud zooplanktonil.
Biogeokeemiline tähtsus
pisi|Angerja vastne Peale selle, et plankton on toiduks mitmele majanduslikult olulisele kalaliigile, on planktonil tähtis roll ka biogeokeemilises tsüklis, k.a ookeani süsinikuringes.
Peamiselt fütoplanktonist toitudes, tekitab zooplankton planktilisse toiduahelasse süsinikku juurde, kas hingamise käigus või pärast surma biomassi või detriidina. Kuna orgaaniline materjal on tihedam kui merevesi, siis vajub see avaookeani ökosüsteemis põhja ning kannab ka süsiniku rannikuäärest kaugemale. Sellist protsessi nimetatakse bioloogiliseks pumbaks (ingl k biological pump) ning see on üheks põhjuseks, miks ookeanid on ka kõige suuremad süsinikuhoidlad Maal. On võimalik, et inimtegevusega saaks ookeanide vastuvõtlikkust süsihappegaasile suurendada, viies läbi ookeanide rauaga „väetamise“, mis siis omakorda tõstaks planktoni produktsiooni. Suuremal skaalal selline meetod siiski eriti praktiline ei oleks, sest sel protsessil oleks ka mitmeid miinuseid, näiteks ookeanides tekkiv hapnikuvaegus ja metaan, mida põhjustab liigne remineraliseerumine ookeanisügavustes.
Biomassi varieeruvus
Fütoplanktoni populatsioonide juurdekasv sõltub valguse ja toitainete hulgast. Peamine tegur, mis juurdekasvu limiteerib, erineb regiooniti. Üldise seaduspärasuse järgi on oligotroofsetes troopilistes ja subtroopilistes keeristes limiteerivaks teguriks toitainete hulk ning subarktilistes keeristes valgus. Keskkonnamuutlikkus mõjutab valguse ja toitainete hulka fütoplanktoni jaoks ning kuna nemad on aluseks üldisele mere toiduahelale, siis nende hulk ja mitmekesisus mõjutab omakorda ka kõrgemaid troofilisi tasemeid. Näiteks El Nino perioodide ajal fütoplanktoni hulk ajutiselt langeb ning see mõjutab nii zooplanktoni, kalade, merelindude kui ka mereimetajate populatsioone. Seda, kuidas inimtekkeline globaalne soojenemine fütoplanktoni populatsiooni mõjutab, uuritakse tänapäeval aktiivselt. Muutused vertikaalses vee kihistumises, temperatuurisõltuvate bioloogiliste reaktsioonide kiirus ning toitainetega varustamine on ilmselt olulised tegurid, mis tulevikus fütoplanktoni produktiivsust mõjutavad. Lisaks võivad olulisteks teguriteks olla ka muutused fütoplanktoni suremuses, mis tulenevad zooplanktoni toitumisest. Ka kalavastsed kuuluvad seni, kuni nad ei suuda hoovustele vastu ujuda, planktoni hulka.
Tähtsus kaladele
Zooplankton on esmaseks saagiks peaaegu kõikidele kalamaimudele, pärast seda, kui kaob rebukott ja toitumine muutub välispidiseks. Kalad juhinduvad zooplanktoni tihedusest ja levikust, vastasel korral võiksid uued vastsed toiduta jääda. Looduslikud tegurid (nt hoovuste muutused) ning inimtekkelised tegurid (nt jõetammid) võivad tugevalt zooplanktonit mõjutada, mil on märkimisväärne mõju ka vastsete ellujäämusele ja selle kaudu ka sigimisedukusele. Kalamarjale settinud plankton takistab selle koorumist ja põhjustab kalamarja hukkumist.
Molekulaarsed meetodid planktoni uurimisel
pisi|Aerjalaline, liik seltsist Calanoida, Antarktikast, umbes 12 mm pikk Plankterite identifitseerimine on vajalik selleks, et mitmed neist vastutavad suurte koguste vees olevate toitainete tootmise eest. Kuna planktereid on ka väga väikseid, siis üksnes visuaalsel vaatlusel ja morfoloogiliste tunnuste abil pole tihti võimalik liike määrata. Määrata saab neid biokeemiliste ja DNA-l põhinevate katsetega. DNA sekveneerimine on selles väga edukaks osutunud. Palju leiab kasutust ka PCR. Immunofluorestsentsmeetodit saab edukalt kasutada liikide määramisel veeproovidest ja see võimaldab määrata isegi spetsiifilisi geene. Seda tehnikat saab kasutada nanofütoplanktoni liikide määramisel, mis üksnes valgusmikroskoobi abil oleks raske kui mitte võimatu. Monoklonaalseid antikehi on samuti edukalt kasutatud väiksema fütoplanktoni indentifitseerimiseks.
Plankton Läänemeres
Kõige rohkem on Läänemeres uuritud aerjalalisi. Neile järgnevad vesikirbulised, kuhu kuulub ka Läänemerre tunginud võõrliik sabaloom, kes kuulub Euroopa Liidu saja kõige ohtlikuma võõrliigi nimekirja.
Referendum
Referendum (ka rahvahääletus, rahvaküsitlus, plebistsiit) on üleüldine (üleriigiline) hääletus seadusandlikus või põhiseaduslikus küsimuses, poliitilise küsimuse esitamine otsesele valijaskonna hääletusele.
Rahvahääletusel võivad osaleda riigi hääleõigusega kodanikud.
Esindusdemokraatia riikides toimub perioodiliselt rahvahääletus, mida kutsutakse valimisteks ja mille käigus määratakse rahvaesindajad.
CPP
CPP või Cpp võib tähendada järgmist:
Vladimír Mečiari teine valitsus
Vladimír Mečiari teine valitsus astus ametisse 1992. aasta valimiste järel. Slovakkia kui riigi valitsus sai sellest 1. jaanuarist 1993. Kronoloogiliselt on eriti just algusaegade kohta käibel eri versioone nii sellest, mitu valitsust siin "Vladimír Mečiari esimese valitsuse" ajal all esitatu ajal tegelikult oli; ning vaieldav on ka koalitsiooni koosseis. Paistab olema lubatav rääkida ühest kuni neljast valitsusest. Valitses üldiselt Mečiari Liikumine Demokraatliku Slovakkia Eest (HZDS), samas oli ta koostöös Slovaki Rahvusparteiga (SNS). Viimane oli valitsuses esindatud, kuid vaid ühe ministriga, ülejäänuteks olid HZDS esindajad või iseseisvad, kuid HZDSi poolt ametisse pandud ministrid. Siit tuleb esimene erinevus mitmete autorite vahel: on vaieldav, kas tegemist oli üheparteilise võimu või koalitsiooniga. Teine, arvu puudutav vahe tuleneb asjaolust, et mõned kuud 1993. aastal ei olnud SNS valitsuses esindatud ja esitas toetuse jätkamiseks nõudmisi. Seda perioodi käsitleb mõni autor kahe valitsusvahetusena: esmalt sai koalitsioonist üheparteiline vähemusvalitsus, seejärel sõlmiti taas lepe endise partneriga ja võimule tuli uus koalitsioon, kuigi vanas koosseisus. Teiseks arvepidamist segavaks asjaoluks on loomulikult vahepealne iseseisvumine - kuigi uusi valimisi Slovakkias seetõttu ette ei nähtud ja parlamendi/valitsuse järjepidevus säilis, muutus nende staatus; ja seepärast arvestatakse tihti selle valitsuse algust alles 1. jaanuarist 1993. Siin on siiski praegu versioon 24. juunist 1992 kuni 16. märtsini 1994.
Valitsuse koosseis
1 Valitsuse lehekülg esimesel juhul unustab kuupäeva; teisel annab võimu ülevõtmise ajaks 1992, mis on nii sisult absurdne kui ka vastuolus muude allikatega 2 kohusetäitja
Riia peapiiskopkond
Riia peapiiskopkond oli katoliiklik piiskopkond ja riik, mis eksisteeris aastatel 1186–1562/1563 (1186–1202 Üksküla piiskopkonnana, 1202–1251/1253 Riia piiskopkonnana), Rooma-katoliku kiriku paavsti valitsemisalas.
Likvideeritud peapiiskopkond taastati 1918. aastal Läti ala katva katoliikliku peapiiskopkonnana (diötseesina), millel ilmalikku võimupädevust pole.
Üksküla piiskopkond
1184. aasta paiku Daugava jõe äärde Ükskülasse kohalike liivlaste seas misjonitööd läbi viima saabunud Meinhard pühitseti 1186. aastal Bremeni peapiiskop Hartwig II poolt Üksküla piiskopiks. Paavst Clemens III kinnitas selle 1188. aastal. Meinhardi rahumeelne misjonitöö suurt tulemust ei toonud. Pärast tema surma 1196. aastal piiskopiks saanud Berthold sai järgmise paavsti Coelestinus III toetuse ristisõdijate kasutamiseks Liivimaa ristiusuliste kaitsmiseks ja apostaatide karistamiseks, kuid praktikas hakati neid kasutama ka mittekristlaste usku sundimiseks. Pärast liivlaste väe üle võidu saamist 1198. aastal toimunud lahingus nõustusid Holmi ja Üksküla liivlased enda ristimisega ja võtsid piiskopi preestrid oma linnustesse ning kohustusid neid üleval pidama. Uus piiskop Albert andis 1201. aastal Üksküla ja Lielvārde piirkonnad benefiitsiks Konradile ja Danielile, esialgu küll reaalselt neid alasid valdamata, ja alustas Riia linna rajamist. Järgmisel aastal viis ta piiskopkonna keskuse Ükskülast üle Riiga.