cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veeteede Amet
Meresõiduohutuse teenistus
Meresõiduohutuse teenistuse põhiülesanne on riikliku järelevalve teostamine õigusaktidest tulenevate ohutut meresõitu reguleerivate nõuete täitmise üle laevades, väikelaevades, ettevõtetes, asutustes ja sadamates. Meresõiduohutuse teenistus koosneb järgmistest üksustest:
Hüdrograafia ja navigatsioonimärgistuse teenistus
Hüdrograafia ja navigatsioonimärgistuse teenistuse põhiülesanded on usaldusväärse teabe hankimine ja levitamine navigatsioonitingimuste kohta Eesti vetes ning kaasaegsetele nõuetele vastavate tingimuste loomine ohutuks laevaliikluseks üldkasutatavatel veeteedel. See teenistus koosneb järgmistest üksustest:
Veeteede Ameti laevastik
pisi|EVA-316 ja Tarmo Hundipea sadamas 2018. pisi|Jakob Prei ja ameti kontorihoone Hundipea sadamas 2012. pisi|Laevakontrolli mootorpaat EVA-026. Enamik Veeteede ameti merelaevu paikneb Hundipea sadamas. Laevanimi EVA tähendab Eesti Veeteede Amet, kuid alates 1. jaanuarist 2021 kuulub laevastik Transpordiameti taristu haldamise teenistuse koosseisu.
Asutamine ja areng merejõudude alluvuses 1918-1920
Veeteede Ameti ajalugu sai alguse 1918. aastal. Seoses Saksa okupatsioonivõimude lahkumisega Eestist läks 13. novembril Tuletornide ja Meremärkide Valitsus Eesti Ajutise Valitsuse kätte. Samal päeval moodustati Tuletornide ja Meremärkide Valitsus.
Järgmisel päeval, 14. novembril võttis Ajutise Valitsuse esindaja sakslastelt üle Tallinna sadama. Moodustati Tallinna sadama komandantuur, millest hiljem kujunes Sadamate Valitsus.
Novembris 1918 tekkisid ka Pärnusse, Narva, Kuressaarde, Haapsallu, Paldiskisse, Loksale, Kärdlasse ja Käsmu sadamate komandantuurid, millest hiljem kujunesid välja sadamate kaptenite asutused.
Merejõudude juhataja 1. veebruari 1919. a. päevakäsuga reorganiseeriti Sadamate Valitsus. Lisaks olemasolevale Sadamate Valitsusele loodi kaks uut valitsust:
12. veebruaril 1919 loodi iseseisev Välistellimiste Amet, millest 15. aprillil 1919 kujunes Laevasõidu Amet, mis juhtis ja ekspluateeris riiklikku kaubalaevastikku. Laevasõidu Amet eksisteeris 1923. aastani.
1. detsembril 1919 nimetati senine Lootside, Tuletornide ja Meremärkide Valitsus ümber Lootside, Tuletornide ja Meremärkide osakonnaks.
Mereasjanduse Peavalitsus 1920-1929
1. märtsil 1920 koondati moodustatud valitsused ja osakonnad Mereasjanduse Peavalitsuseks, mis allutati Kaubandus- ja Tööstusministeeriumile. Mereasjanduse Peavalitsusel olid peale keskasutuste (kantselei, raamatupidamine ja keskladu) järgmised osakonnad:
12. veebruaril 1921 loodi Traalerite Osakond, mis tegutses 1. maini 1923.
1. jaanuaril 1922 likvideeriti iseseisev Uppunud Varanduste Pääste Osakond. Selle ülesanded pandi uppunud varanduste likvideerijale ja alates 1. juulist 1929 anti need ülesanded kõrvalametina Masinate Inspektori abile.
1. jaanuaril 1925 nimetati senine Lootside, Tuletornide ja Meremärkide Osakond Tuletornide Osakonnaks ning likvideeriti administratiivosakond, millest jäi iseseisvate osakondadena töötama Masinate Inspektsioon ja Sadamate Inspektsioon. Kuni 1930. aastani oli tuletornide ja meremärkide ameti juhataja William Andreas Dampf.
Alates 24. augustist 1926 hakkas Mereasjanduse Peavalitsus tegelema ka jõgede süvendamistöödega.
1. aprillil 1927 moodustati Sadamate Inspektsioonist Navigatsiooni Inspektsioon.
1. aprillil 1928 võttis Mereasjanduse peavalitsus a/s Balti Päästeseltsilt üle mandri ja saarte vahelised ning Viru ranniku laevasõiduliinid ning asus neid ekspluateerima.
Seoses Meremeeste Kodu asutamisega 1. juulil 1928 tulid Mereasjanduse Peavalitsusele uued ülesanded mainitud asutuse järelevalve näol.
Veeteede Valitsus 1929–1938
1. juulil 1929 korraldati Teedeministeeriumi Mereasjanduse Peavalitsus ümber ja nimetati Veeteede Valitsuseks, mille põhiülesanded olid laevade liikumise korraldamine Eesti mere- ja sisevetes, uute sadamate projektide ja veeteede korralduskavade koostamine, Eesti kaubalaevastiku tehniline järelevalve ja riikliku kaubalaevastiku tegevuse juhtimine. Nende ülesannete täitmiseks jagunes Veeteede Valitsus järgmisteks osakondadeks:
1. novembril 1930 nimetati Tuletornide Amet Tuletornide, Meremärkide ja Navigatsiooni Inspektsiooniks, kusjuures likvideeriti iseseisev Navigatsiooni Inspektsioon. Ehituse Amet nimetati Ehitustöödeks. Sellest ajast kujunes Veeteede Valitsuse struktuur järgmiseks:
Seoses laevade kinnitamise ja registreerimise seaduse jõustumisega 22. oktoobril 1937 hakkas Veeteede Valitsuse juures töötama Laevakinnistus-Inspektuur, mis moodustus senisest Tallinna Ringkonnakohtu juures asuvast Laevakinnistusjaoskonnast ja Veeteede Valitsuse laevade registreerimise alast.
Riigihoidja otsusega 17. novembrist 1937 loodi Veeteede Valitsuse juurde Sadamate Nõukogu, mis koosnes riigi, eraomanike ja linnavalitsuse esindajaist. See oli ühendav lüli sadamate asjade korraldamisel riigi ja eraomanike vahel.
Veeteede Talitus 1938–1940
Riigihoidja poolt 8. aprillil 1938 dekreedina välja antud valitsemise korraldamise seaduse alusel nimetati Veeteede Valitsus ümber Veeteede Talituseks. Veeteede Talituse ülesandeks oli: laevade liiklemise korraldamine Eesti mere- ja sisevetes; uute sadamate projektide ja veeteede korralduskavade koostamine ning teostamine; Eesti kaubalaevanduse arendamine ja riikliku kaubalaevastiku tegevuse juhtimine. Veeteede talitus asus Sadama tänav 21, Tallinnas.
Veeteede Talitus eksisteeris kuni nõukogude valitsusasutuste loomiseni. 31. detsembri 1940 aktiga anti Veeteede Talituse varad, kapital ja arhiiv üle Eesti Riiklikule Merelaevandusele Tallinna Mere Kaubasadama isikus. Tuletornid koos inventariga anti üle NSVL Mereväe Hüdrograafia Teenistusele.
Veeteede Ameti taasloomine 1990
29. aprillil 1990 kinnitas valitsus Veeteede Ameti põhimääruse, millega Veeteede Amet sai iseseisva juriidilise isiku staatuse. Veeteede Amet määrati Eesti Vabariigi Teede- ja Sideministeeriumi alluvusse.
Veeteede Ameti esimene suur ülesanne oli kaubandusliku meresõidu koodeksi ettevalmistamine, mis pärast mahukat tööd 9. detsembril 1991 Riigikogus vastu võeti. Samas hakati looma Eesti laevaregistrit.
8. novembril 1991 kinnitas Vabariigi Valitsus laevaregistri põhimääruse. Kuid juba 30. augustil oli välja antud liputunnistus nr 002 ro-ro-laevale Transestonia. Liputunnistus nr 001 oli reserveeritud jäämurdjale Suur Tõll, kuid sellel laeval heisati Eesti lipp alles järgmise aasta algul.
8. jaanuaril 1994 anti välja esimesed Eesti meresõidudiplomid 15 kaptenile ja 12 vanemmehaanikule.
Samm-sammult lisandusid Veeteede Ametile uued kohustused. 3. augustil 1993 kirjutati alla Eesti ja Venemaa vahelisele kokkuleppele Eesti territooriumil paiknevate Venemaa sõjalaevastikule kuuluvate hüdrograafiavarade üleandmise kohta. Sama aasta 1. oktoobrist võttis Eesti endale vastutuse tagada ohutu laevaliiklus oma vetes. Selle kohustuste täitmiseks osteti 1993. a. Veeteede Ametile jäämurdja Tarmo. Alustati ka Eesti merekaartide trükkimist, mille esimene seeria Pärnu lahest ilmus trükist juba 27. juulil 1993.
Veeteede Ameti taaseksisteerimise esimestel aastatel kuulus organisatsiooni tegevusvaldkonda ka lootsimine. Merepäästeks ja merereostuse likvideerimiseks moodustati allüksus Eesti Rannavalve. 1995. aastal see likvideeriti ning merepääste läks üle Piirivalveametile ja merereostuse likvideerimine Mereinspektsioonile, nendele asutustele anti üle ka vastavad laevad. 1996. aastal moodustati Laevaliikluse Juhtimise Keskus, millele anti üle lootsimis- ja jäämurdekohustused koos vastavate laevadega. Alates 2000. aastast on jäämurdekohustus taas Veeteede Ametil, lootsimist korraldab aga AS Eesti Loots.
31. jaanuaril 1992 astus Veeteede Amet Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni (IMO) liikmeks. Kiiresti ühineti ka tähtsaimate merendusalaste rahvusvaheliste konventsioonidega. Lisaks IMO-le ühineti jaanuaris 1994 Rahvusvahelise Meremärgistuse ja Tuletornide Assotsiatsiooniga (IALA), veebruaris 1997 Rahvusvahelise Hüdrograafiaorganisatsiooniga (IHO) ja märtsis 2001 Rahvusvahelise Navigatsiooni Liiduga (PIANC). Alates 1. juulist 2005 on Eesti Pariisi vastastikuse mõistmise memorandumi (Paris MOU riikliku sadamakontrolli) täisliige.
Enamik Veeteede Ameti töötajaid jätkab tegevust 1. jaanuaril 2021 tööd alustanud Transpordiametis. Transpordiamet moodustati Veeteede Ameti ja Lennuameti liitmisel Maanteeametiga.
Helipea
Helipea on seade helisignaali saamiseks.
Keelpillide helipead (ingl sound pickup) muundavad keelte või pilli kõlakoja võnkumised elektriliseks võnkumiseks.
Mikrofoniefektil põhinevad helipead (piesoelektriline jt) muundavad elektriliseks signaaliks selle pinna võnkumisi, millele nad on kinnitatud, või selle ruumiosa helisid, kuhu nad on paigutatud (mikrofonid).
Grammofoni puhul kasutatakse helipead (ingl. turntable head, pick-up) heliplaadi spiraalselt koonduvasse vakku salvestatud heliinformatsiooni taasesitamiseks. Selleks pannakse heliplaat grammofoni ajami (veomehhanismi) poolt ühtlaselt pöörlema. Helipea juurde kuulub nõel ehk astel, mis plaadi spiraalvaos liueldes hakkab selle looklemist järgides võnkuma.
Grammofonides on kasutatud nii mehaanilisi kui ka elektrilisi, sealhulgas elektromagnetilisi, elektrodünaamilisi või piesoelektrilisi helipäid. Mehaaniline helipea edastas mehaanilise võnkumise vahetult – vagu kompiva nõela võnkumine kanti mehaaniliselt üle membraanile, mis tekitas õhku helilaineid, mida reeglina suunati kuulaja poole ruupori kaudu. Mehaaniline helipea koormas meeletult heliplaati sest mõjuvad jõud olid suured. Kogu heli võimsus saadi plaadilt nõelale üle kanduva mehaanilise energia arvel. Seetõttu kulusid nii plaat kui ka nõel kiiresti. Alles elektriliste helipeade tulek võimaldas vähendada plaadile ja nõelale mõjuvaid hõõrdejõude või need üldse kaotada (optiline lugemine). Samuti lubas see laiendada ka edastatavat sagedusala ning edastada stereofoonilist ja hiljem ka kvadrofoonilist heli.
Magnetofonide helipead on reeglina kinnise, kuid tööpilu (või muud töö-osa) sisaldava magnetahelaga ühe või mitme mähisega seadised signaalide salvestamiseks magnetkandjale (magnetlindile, magnetkettale) ja/või nende taasesitamiseks. Kustutuspea on eriline helipea olemasoleva salvestise kustutamiseks.
1109
1109. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad - 1100. aastad - 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad
Aastad: 1104 1105 1106 1107 1108 - 1109 - 1110 1111 1112 1113 1114
Anabari jõgi
thumb Anabar (vene Анабар (Anabar), jakuudi Анаабыр (Anaabõr)) on jõgi Aasias Sahha loodeosas.
Moodustub Suur-Kuonamka ja Väike-Kuonamka ühinemisel Anabari platool. Voolab järskude kallastega orus, Põhja-Siberi madalikul laias orus. Suubub Laptevite mere Anabari lahte. Suubumisel moodustab madalaveelise estuaari.
Suuremad lisajõed on Udja, Ebeljahh, Suolama ja Harabõl.
Jõe ääres asuvad Saskõlahh, Ebeljahh ja Jurjung-Haja.
Anabari pikkus on 939 km, valgla pindala umbes 100 000 km².
Jõe järgi on nime saanud Anabari rahvusuluss.
Vanga
Vanga (bulgaaria Ванга; sünninimi Vangelija Pandeva Dimitrova, Вангелия Пандева Димитрова; pärast abiellumist Vangelija Gušterova, Вангелия Гущерова; 3. oktoober 1911 Strumica, Osmanite riik (praegu Põhja-Makedoonia) – 11. august 1996 Sofia, Bulgaaria) oli pime bulgaaria müstik, selgeltnägija ja ennustaja, kel oli palju veendunud järgijaid.
Elu
Vanga sündis Strumica linnas, mis kuulus 1911. aastal Osmanite riigi koosseisu. Tänapäeval asub linn Põhja-Makedoonia territooriumil. Kui Bulgaaria 1941. aastal piirkonna annekteeris, kolis Vanga Bulgaariasse Petriči linna. Vanga oli enneaegne laps. Esialgu arvati, et ta ei jää elama, ning seepärast ei pandud talle isegi nime.
Vanga jäi siiski elama ning sai kreekapärase nime Vangelija. Tema isa oli talupidaja ja ema suri varakult. Lapsepõlves oli Vanga tavaline tüdruk, kaasaegsete iseloomustuse järgi oli ta arukas siniste silmade ja heledate juustega laps.
12-aastaselt jäi Vanga suure keeristormi kätte, mis paiskas ta mitmesaja meetri kaugusele. Tema silmadesse sattus rohkesti liiva ja tolmu ning ta kaotas nägemise. Sellest sai tema elu pöördepunkt.
1925. aastal asus Vanga elama ja õppima Zemuni linna pimedate majja Serbias, kus veetis kolm järgnevat aastat. Seal õppis ta lugema, klaverit mängima ja toitu valmistama. Kui Vanga võõrasema 1928. aastal suri, pöördus naine tagasi koju, et hoolitseda oma õdede ja vendade eest.
1939. aastal haigestus ta meningiiti. Arvati, et ta sureb, kuid Vanga paranes täielikult.
Teise maailmasõja ajal hakkas Vangat külastama palju inimesi, lootes saada teavet oma lähedaste kohta. 8. aprillil 1942. aastal külastas Vangat Bulgaaria tsaar Boris III.
10. mail 1942. aastal abiellus ta Dimitǎr Gušteroviga ja asus elama Petriči külla, kus sai peagi laialt tuntuks. Üsna pea abikaasa mobiliseeriti ja viidi Kreekasse aega teenima. Hiljem langes mees alkoholi küüsi ning suri 1. aprillil 1962. aastal.
Tegevus
1941. aastal (30-aastaselt) pärast pikka transisviibimist hakkas Vanga tulevikku ennustama. Ta väitis, et saab informatsiooni mitteinimese hääle kaudu. Vanga väitis, et suhtleb maavälise tsivilisatsiooni, Vamfimi planeedi esindajatega, kes on saledad ja ilusad.
Vanga oli kirjaoskamatu. Ta ei kirjutanud ühtegi raamatut ning tema sõnavõttudest ja ennustustest oli raske aru saada. Seetõttu on tema ennustustes tänini palju ebaselget.
ZiU-5
pisi|250px|Muuseumtroll ZiU-5 ([[Nižni Novgorod, Venemaa).]] ZiU-5 (ЗиУ-5) on Nõukogude Liidu trollibussimudel, mida valmistas Saratovi oblastis Engelsis asuv firma Trolza aastatel 1959–1972. Tüübitähis ZiU tuleneb tootja toonasest nimest (vene keeles Завод имени Урицкого, Uritski-nimeline tehas).
Esimesel II maailmasõjale järgnenud kümnendil arenes trolliliiklus Nõukogude Liidus tormiliselt. Trollibussi peeti innovatiivseks lahenduseks võrreldes „vananenud“ ja kallite trammidega. Tollal oli kasutusel peamiselt väga lihtne, töökindel ja vastupidav MTB-82. See oli aga liiga väike ning ebamugav nii juhile kui ka sõitjatele. Pärast väikest eksperimentaalset TBU-1 seeriat töötas ZiU masstootmiseks välja täiesti uue mudeli ZiU-5, millel olid kõrvaldatud kõik MTB-82 puudused. Valmistati enam kui 200 trollibussi, mida testiti Moskvas 1959. aastal. Saadud kogemuste alusel muutsid insenerid ZiU ehitust ja 1960. aastal käivitati masstootmine. Ka selle käigus tehti mõningaid tehnoloogilisi muudatusi. 1971. aastal tõi ZiU välja täiesti uue trollibussi ZiU-9. See oli odavam ja mahutas rohkem reisijaid, mistõttu ZiU-5 masstootmine 1972. aastal lõpetati.
Konstruktsioon
ZiU-5 on kõrge põrandaga trollibuss. Selle alumiiniumkere on monteeritud terasest raamile ja karkassile. Uksi on kaks ja need paiknevad otstes. Trollil on 95 kW elektrimootor DK-207A. Veojõu muutmine toimub kiirendi abil. ZiU-5 on varustatud mootorgeneraatoriga 550 V alalispinge muundamiseks 24 V alalispingeks. Selleks on 550 V pingega töötav elektrimootor otse ühendatud 24 V elektrigeneraatoriga. Sellise lihtsa konstruktsiooni puudus on pidev müra, mida on hea õlitamise ja tsentreerimisega võimalik vähendada talutava tasemeni. 24 V pingega töötavad muuhulgas kontroller, sise- ja välisvalgustus ning uksed. Kõik reisijateruumis ja juhikabiinis olevad seadmed töötavad ainult selle ohutu pingega. 550 V jõuahelad asuvad põranda all. Pidurisüsteem koosneb elektrodünaamilisest, seisu- ja õhkpidurist. Õhkpiduri toitmiseks on trollil elektriline suruõhugeneraator.
Kasutamine
Seda tüüpi trollibusse toodeti üle 20 000, mistõttu see oli tolleaegsetes nõukogude linnades domineeriv mudel. Samuti olid seda tüüpi trollid kasutusel Budapestis ja Bogotás. Viimased ZiU-5-d kõrvaldati kasutusest 80. aastate keskel ja järel on vaid mõned seda tüüpi muuseumtrollid.
ZiU-5 Tallinnas
Tallinn sai 1965. aastal 9 trolli ZiU-5 (1–9). Tegu oli esimeste trollidega Tallinnas ja nendega avati liiklus marsruudil Teater "Estonia"–Hipodroom. Viimane seda tüüpi troll kanti maha 1973. aastal.
Variatsioon (muusika)
Variatsioon on muusikas uus objekt, mis on teatud kompositsioonimeetodi või reegli põhjal tuletatud olemasolevast objektist.
Olemasolevaks objektiks (teemaks) võib olla näiteks meloodia, rütmifiguur, harmooniajärgnevus vms.
Teema ja variatsioonid võivad moodustada variatsioonivormi.
Sanatooriumi park (Tallinn)
Sanatooriumi park on park Tallinnas Nõmme linnaosas Pargi, Sihi ja Põllu tänava vahel. Pargi pindala on 22 ha ja seal domineerivad männid.
Park on rajatud endisaegse Põllu tänav 61/63 asunud Vabariikliku tuberkuloosidispanseri ümber. pisi|Sanatooriumihoone Sanatooriumi pargis
Helene
See nimi tuleneb vanakreeka mütoloogia tegelaskuju Ilusa Helena nimest.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 21. mai 2012 seisuga 277 Helene-nimelist inimest. 1995. aastal oli neid 794.
Ameerika Ühendriikides kuulus Helene alates 1880. aastast, kui vastavat statistikat pidama hakati, igal aastal 500 populaarseima tüdrukunime hulka. Kõrgeim koht oli 1916. aasta 228. koht. 1962 langes see nimi välja 500 ja 1971 ka 1000 populaarseima tüdrukunime hulgast. 1900. aastatest kuni 1960. aastateni oli see nimi umbes sama populaarne kui Helena, varem ja hiljem aga vähem populaarne. Mis tahes aastal oli ta vähem levinud kui Helen.
Selle nime prantsuspärane variant on Hélène.
Erlau
Erlau on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis Erlau vallas.
Asula on esmamainitud 1290. aastal Erllowe nime all.
Artur Kotenko
Artur Kotenko (sündinud 20. augustil 1981 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (väravavaht), kes mängib Eesti Meistriliiga klubis FCI Levadia.
Koondisekarjäär
Kotenko on esindanud Eestit koondises 27 korral. Oma koondisedebüüdi tegi Kotenko 18. augustil 2004 MM valikmängus Liechtensteini vastu. Ta kaitses koondise väravat kõik 90 minutit. Mäng võideti 2:1. Mängu päeval oli Kotenko 22-aastane.
Savka
Savka on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Jüri Voodla
Jüri Voodla (sündinud 4. veebruaril 1947 Avandusel Lääne-Virumaal) on eesti suusataja.
Haridus
Lõpetanud 1966. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1978. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Sporditulemused
Võitnud NSV Liidu meistrivõistlustel Dünamo koondises kulla 1971. aastal 70 km meeskonnavõistluses ja 1972. aastal 4×10 km teatesõidus, olnud 1972 30 km ja 1973 70 km distantsil 4. Eesti meistrivõistlustel võitnud 1968–1978 individuaalselt 2 kulda, 5 hõbedat ja 3 pronksi ning teatesõidus 5 kulda ja 2 hõbedat.
Sporditöö
Töötanud spordiühingus Dünamo 1966–1969 instruktorina, 1978–1983 suusatreenerina ja 1989–1992 õppespordiosakonna juhataja asetäitjana. Olnud 1998–2016 Tallinna rattamaratoni peakorraldaja ja alates 1997 Spordiklubi Kõrve Ring juhatuse esimees. Alates 2013 on Jüri Voodla Aegviidu Spordiklubi president.
Sipelga
Sipelga on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Valgjärve vald (Kanepi kihelkond)
Valgjärve vald (saksa keeles Weissensee) oli vald Võrumaal Kanepi kihelkonnas. Valla pindala oli 86 km² ja elanikke oli 1648 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866 –1939.
1891 liideti Valgjärve vallaga Vana-Piigaste ja 1893 Tõdu vald.
Tepia
Tepia (ka: Tepija, Tepja) on küla Võrumaal Setomaa vallas.
Küla kuulub Koolina nulka.
Külas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 4 elanikku, kõik eestlased. 2000. aastal oli elanikke 5.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Ateistlik universum
"Ateistlik universum : vastus kristlikule fundamentalismile" ("Atheist Universe: Why God Didn't Have a Thing To Do With It") on 2004. aastal ilmunud David Millsi teose 2008. aastal valminud eestikeelne tõlge, milles autor selgitab, miks tema arvates Jumalat universumi mitmekesisuse seletamiseks vaja pole. Raamatus kirjutatu üritab ümber lükata levinumaid jumalatõestusi. Raamatu kirjastas algselt autor ise.
Raamatu on toimetanud Tartu Ülikooli professor Jaak Kikas, Martin Vällik ja Keijo Sarv. Jaak Kikas kirjutas raamatule ka eessõna. Eesti keeles ilmus teos 2008. aastal kirjastuselt Noria Books. Raamatu tõlkis inglise keelest Raul Jaanson, kes kujundas ka raamatu kaane.
Raamat on illustreeritud mitmekümne usuteemalise karikatuuriga.
Raamatus üritab autor vastata muuhulgas järgmistele küsimustele:
Lisaks käsitleb autor religiooni ning üritab lihtsal viisil vastata Universumit ja inimelu lõplikkust või lõpmatust puudutavatele küsimustele. Autor üritab ümber lükata mitmeid väärarusaamu ateismi ja ateistide olemuse ning nende maailmapildi kohta.
Jeff Stinco
thumb|right|Jeff Stinco Jeff Stinco (sünd. Jean-François Stinco; sündinud 22. augustil 1975) on Kanada muusik, kitarrist.
Tuntust kogunud Kanada populaarse bändi Simple Plan koosseisus. Lisaks on ta koostööd teinud ka rokkansambliga The Rush.
Jüriöö park
pisi|Jüriöö park augustis 2009 Jüriöö park on park Tallinnas Lasnamäe linnaosas Ülemiste asumis Sõjamäe kõrgendikul Sõjamäe hiie alal. See rajati Jüriöö ülestõusu Sõjamäe lahingu arvatavasse toimumiskohta. Parki tuntakse Jüriöö pargina aastast 1995.
Praeguse pargi ala korrastamise algatas 1950. aastate lõpus pedagoog ja haridustegelane Karl Laane. 1960. aastatel hakati sinna puid istutama. Aastal 1993 loendati pargis kokku 27 liiki puid ja põõsaid.
Pargi haldamiseks moodustati 1996. aastal Jüriöö pargi fond. Fondi õigusjärglane on aastal 2002 asutatud MTÜ Jüriöö Park.
Pargis asub kolm mälestusmärki, sealhulgas mälestusmärk "Eesti Vabadussõja võitlejatele 1918–1920" (valminud 2000, arhitektid Alar Oruvee ja Jüri Uppin).
Mageveebioloogia
pisi|Mageveelises [[akvaariumis elav kala sirpuime perekonnast]]
Mageveebioloogia on bioloogia haru, mis uurib magevee elustikku ja ökosüsteeme. See hõlmab nii loomade, taimede kui ka bakterite elu järvedes, jõgedes ja tiikides. Magevee-elustik sõltub peamiselt vee temperatuurist, päikesekiirguse hulgast ja taimestikust.
Buluni uluss
Buluni uluss on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaa Sahha Vabariigi põhjaosas. Asub Leena jõe suudmealal ja hõlmab Leena jõe delta.
Ulussi halduskeskus on Tiksi alev.
2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanike arv 9775, neist 36% venelased, 23% jakuudid ja 24% evengid.
Uluss jaguneb kaheksaks kohalikuks omavalitsuseks (nasleg).
Valguta vald
Valguta vald (saksa keeles Walguta) oli vald Tartumaal Rannu kihelkonnas. Valla pindala oli 91 km² ja elanikke oli 1233 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866 –1939.
Heaoluriik
Heaoluriik või ka hoolekanderiik (inglise keeles welfare state) või sotsiaalriik (saksa keeles Sozialstaat) on valitsemisvorm, mille puhul riik kaitseb ja toetab kodanike majanduslikku ja sotsiaalset heaolu, mis põhineb seadustega sätestatud õiguskorral ja ametnike hoolekandel, mille eesmärgiks on tagada riigi elanikele võrdsed võimalused tulusid ümber jagades ning avalikul vastutusel nende kodanike ees, kes ei ole suutelised endile tagama minimaalselt vajalikke elutingimusi.
Valguta vald
Vallas oli 274 talundit ja elamut ning need kasutasid 4682 ha maad (1929. aasta seisuga). Vallamaja asus Lapetukme külas.
Heaoluriik
Heaoluriiki iseloomustab kõrge elatustase, liigendatud ja riiklikult garanteeritud sotsiaalhooldussüsteem, madal tööpuuduse tase, stabiilne sotsiaalne õiglus ja majanduslik areng koos demokraatia põhimõtetega. Heaoluriigi tekkega kaasneb üldise elatustaseme tõus ning suureneb keskklass osakaal ühiskonnas.
Valguta vald
1939. aasta vallareformiga moodustati Rannu ja Valguta vallast Rannu vald ja Rõngu, Valguta ja Palupera vallast Rõngu vald.
Heaoluriik
Heaoluriik ehk sotsiaalriik garanteerib kodanikele poliitilised ja sotsiaalsed õigused. Riik otseselt ei sekku turumajandusse, kuid vähendab ühiskonna liikmete vahelist sotsiaal-majanduslikku ebavõrdsust maksu-, majandus- ja sotsiaalpoliitikaga, ühendab turumajanduse sotsiaalse õiglusega. Samuti tagab ta inimestele nende loomupärastele eeldustele ja sissetulekute suurusele vaatamat võrdse võimaluse osa võtta ühiskonna üldisest heaolust.
Heaoluriigi tunnused ja funktsioonid on:
Nendele põhimõtetele vastavad rohkem või vähem Lääne- ja Põhja-Euroopa riigid nagu Austria, Belgia, Holland, Island, Norra, Prantsusmaa, Rootsi, Saksamaa, Soome, Suurbritannia, Šveits, Taani jt, samuti Kanada ja Ameerika Ühendriigid Põhja-Ameerikast ning Austraalia ja Uus-Meremaa. Aasiast mahub heaoluriigi mõiste alla Jaapan ning teatud mööndustega Lõuna-Korea. Ka Saudi Araabiast, Kuveidist ja Katarist, kui jätta arvestamata demokraatia põhimõtted, on saanud teatud heaoluriigid, kuid vaid oma kodanikele.
Nimetatud riikides on loodud võimalused inimeste materiaalsete, sotsiaalsete ja kultuuriliste vajaduste igakülgseks rahuldamiseks, on tagatud sotsiaalse õigluse põhimõtete realiseerimine, kehtib võimalus end teostada ja vastavalt võimetele oma tööjõudu rakendada. Eraomanduslikud põhimõtted on riigi poolt kaitstud, tagatud on vaba ettevõtlus ning loodud kõik tingimused vabaks demokraatlikuks poliitiliseks tegutsemiseks. Heaoluriikide rahvusliku taastootmise tase on maailma kõrgemaid ning nad kuuluvad demokraatliku maailma juhtivate tööstusmaade hulka. Euroopa Liit (EU) on seadnud oma poliitilise integratsiooni läbiviimise lõppeesmärgiks liikmesriikide üleüldise majandusliku ja sotsiaalse heaolu tagamise ja liikmetevahelise arengutaseme ühtlustamise.
2018. aasta andmetel kulutasid OECD riigid sisemajanduse kogutoodangust sotsiaalseteks kulutusteks kõige rohkem (protsentides) Prantsusmaa (31,2), Belgia (28,9), Soome (28,7), Taani (28,0), Itaalia (27,9), Austria (26,6), Rootsi (26,1), Saksamaa (25,1), Norra (25,0) ja Hispaania (23,7). Eesti oli kolmekümne kolme OECD riigi hulgas 20. kohal (18,4) kohe pärast Ameerika Ühendriike ja enne Austraaliat ning edestab Lätit ja Leedut.
Kui reastada riigid sotsiaalkulutuste järgi inimese kohta (per capita), siis juhtis seda edetabelit 2013. aasta andmetel (dollarites) ülekaalukalt Luksemburg (22207,8). Järgnesid Norra (14541,8), Taani (13259,8), Austria (13070,7), Belgia (12715,5), Prantsusmaa (12356,2), Rootsi (12342,2), Soome (12073,2), Šveits (11392,5) ja Saksamaa (11140,9). Eesti oli 29. kohal (4304,9) kohe Slovakkia järel ja Läti ees.
Mõiste tuli laialdaselt käibele 1960. aastatel, kui Lääne-Euroopa riigid reformisid oma sotsiaalhoolduse süsteeme ning kehtestasid tööturu reguleerimise uusi suundi. Heaoluriigist räägivad propagandistlikel kaalutlustel ka keskpärase arengutasemega, sageli sotsiaaldemokraatliku suunitlusega riigid. Paljud parteid ja erakonnad kasutavad heaoluretoorikad valimiseelses võitluses.
Eesti Vabariigi põhiseaduse § 10 viitab õigustele, mis "vastavad... sotsiaalse ja demokraatliku õigusriigi põhimõtetele". Enne 2007. aasta riigikogu valimisi andis Reformierakonna esimees, toonane peaminister Andrus Ansip lubaduse viia Eesti viie jõukaima Euroopa riigi hulka. Lubaduse täitmise tähtajaks määras Reformierakond 15 aastat, ehk selle järgi pidi Eesti olema eeldatavasti heaoluriik 2022. aasta lõpuks.
Tamsalu valla lipp
thumb|Tamsalu valla lipp 2005-2017.
Heaoluriik
Viited
Социальное государство
Voosi kurk
Voosi kurk on väin Läänemeres Vormsi saare ja Noarootsi poolsaare vahel. Ta eraldab Vormsi saart Mandri-Eestist ja ühendab Väinamerd Läänemere avaosaga. Halduslikult jääb väin Lääne maakonda Lääne-Nigula ja Vormsi valda. Voosi kurk jääb Väinamere hoiualale. Väina veepeegli pindala on 20,6 km². Väina jäävad mitmed väikesaared: Nätegrunne, Seasaar, Ulassaar (rootsi Olasäurn), Väike-Tjuka saar.
Liigisõna kurk esineb maa- või veekitsuste (väinade) nimedes. Einbis on Voosi ühe külaosa nimi, kus asus varem Voosi kõrts, mille kaudu sõideti Vormsile. Carl Russwurm on kõrtsi nime (rootsi keeles Osö, 1798 Osö, 1855 Wosö, Wôse) tuletanud sõnast ås + ö. Rootsi keeles on ås voor, oos, vallseljak, tagumine osa tähistab aga saart. Oletatavasti on kõrts ja külaosa omal ajal väinale nime andnud.
Voosi kurgu keskkonnaregistri kood oli VEE3316000.
Tamsalu valla lipp
Tamsalu valla lipp oli Lääne-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Tamsalu valla lipp kuni ühinemiseni Tapa vallaga uueks Tapa vallaks oktoobris 2017..
Lipu kirjeldus
Tamsalu valla lipp on horisontaallaidudega trikoloor – valge, heleroheline, helesinine, mille normaalsuurus on 105×165 cm. Selle külgede suhe on 7:11.
Ka Tamsalu vallavolikogu on oma lipp, milleks on vallalipp ja selle keskele on paigutatud vallavapi kujutis.
Lipu kasutamise kord
Valla lipp heisatakse:
pisi|Tamsalu valla lipp aastatel 1993–2005.
Vana lipp
2005. aastani kasutusel olnud lipp kinnitati 25. mail 1993. aastal. Valgel ruudukujulisel kangal on ka endisel vapil olevad 6 rohelist tammelehte. Lipu kavandamisel lähtuti Tamsalu valla nimest ja looduslikust omapärast. Selle normaalsuurus on 105 × 105 cm.
Vallavalitsuse tollase kandelipu varras oli roheline, vardaehiseks hõbedane tammeleht.
29.detsembril 2005 toimus Lääne-Viru maavalitsuse lipuväljakul ühinenud kohalike omavalitsusüksuste lippude langetamise tseremoonia. Tamsalu valla endise lipu langetas endise vallavalitsuse liige Aadu Uudemäe.
Sergei Pavlov
pisi|240px|Sergei Pavlov (1966)
Pavlov oli aastatel 1959–1968 Üleliidulise Leninliku Kommunistliku Noorsooühingu Keskkomitee esimene sekretär ja 1968–1983 NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Kehakultuuri ja Spordi Üleliidulise Komitee esimees. 1983. aastal suunati ta diplomaatilisele tööle – erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Mongoolias (1983–1985) ja Birmas (1985–1989). 1989. aastal saadeti pensionile.
Pavlov oli aastatel 1961–1971 NLKP Keskkomitee ja 1971–1986 NLKP Keskkomitee revisjonikomisjoni liige.
Aastatel 1977–1983 oli ta NSV Liidu Olümpiakomitee esimees. Neljadel suveolümpiamängudel (1968, 1972, 1976, 1980) ja kolmedel taliolümpiamängudel (1972, 1976, 1980) oli Nõukogude Liidu delegatsiooni juht.
Grete Treier
Grete Treier (aastani 2002 Grete Pedmanson; sündinud 12. detsembril 1977 Tartus) on eesti maanteejalgrattur.
Mesonid
Mesonid on kvargist ja antikvargist koosnevad elementaarosakesed bosonid (st. nende spinn on täisarvuline). Mesonid osalevad (lisaks teistele vastasmõjudele) ka tugevas vastastikmõjus. Näiteks vahendavad mesonid aatomituumades tuumajõudu (mis on tugeva vastasmõju teisene väljendus) nukleonide vahel. Kõik mesonid on ebastabiilsed.
Grete Treier
Ta esindas Eestit 2008. aasta suveolümpiamängudel naiste maantee grupisõidus ning tuli 30. kohale.
2012. aasta suveolümpiamängudel naiste maantee grupisõidus sai ta 17. koha.
Mesonid
Üldine kirjeldus
Mesonid on liitosakesed hadronid, mis koosnevad kvargi ja antikvargi paarist. Teoreetiliselt on võimalik ka kahest kvargist ja antikvargist koosnevate eksootiliste mesonite olemasolu (tetrakvargid), kuid selliste osakeste olemasolu on kahtluse all. Igal mesonil on olemas antimeson, milles kvark ja antikvark on asendatud vastava antikvargi ja kvargiga. Kui meson (näiteks neutraalne piion koosneb kvargist ja selle antikvargist, siis on ta iseenda antiosake. Selliseid mesoneid nimetatakse ka kvarkooniumiks.
Chuck Comeau
thumb|right|Chuck Comeau Chuck Comeau (õieti Charles-André Comeau; sündinud 17. septembril 1979) on Kanadast pärit muusik.
Mesonid
Üldine kirjeldus
Tulenevalt koostisest on mesonid bosonid (kvarkide poolarvuline spinn liitub täisarvuliseks) ja ei ole barüonid (antikvargi negatiivne barüonlaeng tühistab kvargi positiivse barüonlaengu). Seetõttu ei takista barüonlaengu jäävus mesonite lagunemist ning kõik mesonid on ebastabiilsed osakesed.
Grete Treier
Tema treener on abikaasa Edgari Treier.
Mesonid
Mesonite jagunemine
Mesonid jagunevad lõhnaga mesoniteks ja ilma lõhnata mesoniteks. Mesoni lõhna määrab ära tema koostises olevate kvarkide lõhn. Et u-kvark ja d-kvark ei kanna lõhna, siis kõik ainult seda tüüpi kvark/antikvarkidest koosnevad mesonid on lõhnatud. Samuti on lõhnatud kõik mesonid, mis koosnevad kvargist koos omaenda antikvargiga (antikvargi negatiivne lõhn tühistab kvargi lõhna). Lõhnatu meson on näiteks piion ja lõhnaga meson kaaon.
Chuck Comeau
Chuck alustas oma muusikukarjääri bändis Reset trummarina. Pärast esimese plaadi välja andmist lahkus bändist ja läks ülikooli advokaadiks õppima. Siiski jättis ta kooli pooleli, et tegeleda edasi muusikuna. Comeau moodustas uue pundi nimega Simple Plan. Bänd tegutseb siiani ja on populaarne üle terve maailma. Bändikaaslased arvavad, et just Comeau on see, kes bändi nii kaugele on aidanud.
Mesonid
Mesonite jagunemine
Lisaks jagunevad mesonid spinni ja paarsuse alusel. Kuna mesoni moodustanud kvarkide spinnid võivad olla kas samasuunalised või vastassuunalised (1/2 või -1/2), siis mesoni spinn võib olla vastavalt 1 või 0.
Jüri Tarmak
Jüri Tarmak (21. juuli 1946 – 22. juuni 2022) oli eesti endine tippkõrgushüppaja, 1972. aasta suveolümpiamängude võitja kõrgushüppes.
Võistlustel esindas ta Nõukogude Liitu.
Elulugu
Jüri tegeles lapsena paljude spordialadega, kuid tema kehalised võimed olid keskpärased. Pikaks kasvas ta alles keskkooli lõpuklassis. Kergejõustikuga hakkas ta tegelema 11-aastaselt.
1963. aastast harjutas Viktor Vaiksaare juhendamisel kõrgushüpet. Ta lõpetas aastal 1965 Tallinna 10. Keskkooli. Kooli lõpetades tuli ta tulemusega 2.00 Eesti NSV meistriks. Tarmak oli astronoomiahuviline ning läks 1965 Leningradi ülikooli astronoomiat õppima. Seal hakkas ta harjutama kõrgushüpet Leonid Kuznetsovi juures. Pärast kolmeaastast õppimist Eesti NSV-le ette nähtud kohal hakkas Tarmak õppima Leningradi ülikooli majandusteaduskonnas, mille lõpetas 1975. Sellest ajast peale ei loetud teda enam Eesti NSV sportlaseks.
Liitiumioonaku
pisi|300px|Sülearvuti liitiumioonaku Liitiumioonaku ehk Li-ioonaku on aku, milles kannavad elektrilaengut ühelt elektroodilt teisele liitiumi ioonid. Liitiumi kõrge elektroodipotentsiaali tõttu on liitiumioonelemendi nimipinge vähemalt 3 volti.
Jüri Tarmak
Sporditulemused
Tuli 1972. aasta Müncheni olümpiamängudel kõrgushüppes olümpiavõitjaks, võites kuldmedali tulemusega 2.23.
Sise-EM-il 1971 võitis hõbeda ja 1972 pronksi, Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 1970 pronksi ning Nõukogude Liidu sisemeistrivõistlustel 1972 kulla, 1973 hõbeda ja 1968 pronksi. Tuli 1966 Nõukogude Liidu juunioride meistriks. Eesti NSV meistriks tuli aastatel 1965–1967 ja sisemeistrivõistlustel 1966.
Tema isiklikuks rekordiks jäi aastal 1972 hüpatud 2.25, mis oli maailmas tolle aasta parim tulemus. Hiljem on tegelenud orienteerumise ja mägimatkamisega.
Maetud Tallinna Metsakalmistule, sportlaste kvartalisse.
Grete Treier
Isiklikku
Tal on tütred Anete Treier ja Lisete Treier.
Jüri Tarmak
Isiklikku
Jüri isa oli kettaheitja Aadu Tarmak.
Üliõpilasseltsi Liivika Tallinna vilistlaskogu liige.
Grete Treier
Isiklikku
Ta teatas pärast Londoni olümpia grupisõitu, et sõidab veel kaks velotuuri Prantsusmaal ja Itaalias ning lõpetab siis karjääri. Ta kavatseb sünnitada kolmanda lapse.
Liitiumioonaku
Terminitest
Liitiumioonakut nimetatakse lühemalt liitiumakuks (ioonid on elektrilaengukandjaks ka teistes keemilistes vooluallikates). Liitiumaku on üldnimetus erinevat tüüpi liitiumakudele, nagu liitiumpolümeeraku, liitiummangaanaku, liitiumtitanaataku, liitiumraudfosfaataku. Liitiumioonakuna käsitatakse mõnikord ainult esimese põlvkonna liitiumkoobaltdioksiidist plusselektroodiga liitiumakut.
Ehitus
Aku negatiivne elektrood on enamasti grafiidist, mille kristallivõretasandite vahele paigutuvad liitiumi neutraalsed aatomid. Niisuguse interkalatsiooni (ladina k intercalare vahele paigutama) tarvis on grafiidi pinnale moodustatud kattekiht, mis laseb läbi suhteliselt väikesed Li+-oonid, kuid on läbimatu elektrolüüdi ioonidele. Uuemates akutüüpides kasutatakse negatiivses elektroodis nanokristallilist räni vm.
Positiivne elektrood on liitiumi ja mõne teise metalli (koobalt, raud, mangaan) ühendist. Esimese põlvkonna ning senini kasutatavas akutüübis on elektroodimaterjaliks oksiid LiCoO2. Positiivse elektroodi materjal määrab aku nimipinge, mis jääb vahemikku 3,0–3,7 V.
Negatiivse elektroodi materjal on kantud kihina vaskfooliumile ja positiivse elektroodi materjal alumiiniumfooliumile.
Elektroode eraldav separaator on immutatud elektrolüüdiga, milleks on liitiumisool (nt LiPF6) aprootilises (prootonit mittekaasavas) lahustis.
Talitlus
Reaktsioonivõrrandid (aku tühjendamisel):
negatiivsel elektroodil positiivsel elektroodil Redoksreaktsiooni võrrand
Laadimine
Laadimispinge on 3,6-voldise nimipingega akuelementidel 4,1 V ja 3,7-voldistel liitiumpolümeerelementidel 4,2 V. Laadimisvool jääb normaallaadimisel vahemikku (0,6–1,0)C, seega nt akut mahutavusega C = 3 Ah laetakse 1C korral algul vooluga kuni 3 A. Laadimisvool väheneb sedamööda, kuidas aku täitub. Kui see vool on vähenenud näiteks väärtuseni 0,05C, lõpetab seade laadimise.
Kiirlaadimisel võib laadimisvool olla 2C, 4C ja isegi 8C, millele vastavalt lüheneb laadimiskestus, kuigi mitte võrdeliselt. Üldjuhul lühendab kiirlaadimine ka aku tööiga.
Et liitiumakuakudel puudub mäluefekt ning uued akud ei vaja formeerimist, pole tarvis erilisi laadimisrežiime. Siiski sügavtühjendatud aku "äratamiseks" on täiuslikumatel laadijatel võimalus alustada laadimist nõrga vooluga.
Kasutamatult seisvat akut on soovitatav isetühjenemise kompenseerimiseks iga poole aasta tagant veidi järele laadida, et ta pinge ei langeks alla 3 voldi. Samuti tuleb arvestada, et ka väljalülitatult võib seade vähest voolu tarbida.
Tühjendamine
Aku koormamisel langeb aku pinge laadimise lõpul saavutatud väärtuselt kiiresti nimipingeni ja jääb siis peaaegu püsima, kuni tühjaks saamisel langeb järsult. Tühjendamise lõpp-pingeks loetakse keskmiselt 2,5 V; edasine koormamine võib aku rikkuda. Ka aku üldise kestvuse huvides on soovitatav aku laadima panna enne, kui toidetav seade selle välja lülitab.
Sisseehitatud kaitselülitus
Liitiumioonaku süsteem töötati välja 1980. aastate algul, ent kulus veel kümme aastat, kuni jõuti töökindla ja ohutu aku tootmiseni. Nimelt on seda tüüpi aku väga tundlik äärmuslike töörežiimide suhtes, mistõttu vajab erisuguseid kaitsemeetmeid (BMS Battery Management and Monitoring System) nii akus kui ka laadijas. Sellest tulenevalt tohib laadimiseks kasutada üksnes seadmega kaasas olevat laadurit. Mõne teise laadija kasutamise tagajärjel võib aku kuumeneda, millega kaasneb süttimis- ja plahvatusoht.
Väikese ja keskmise suurusega akudesse on elektrooniline kaitselülitus sisse ehitatud. See lülitus kaitseb akut sügava tühjendamise, ülelaadimise ja soojusliku ülekoormamise eest. Tühjendamisel katkestab lülitus (enamasti ajutiseks) toiteahela, kui pinge akuelemendi kohta langeb alla 2,5–3 voldi; iseennistuv lülitus kaitseb akut liigvoolu ja lühise eest. Kaitselülitus jälgib ka laadimispinge muutumist ja muutumise kiirust ning katkestab ülelaadimes ohu tekkimisel laadimisahela. Akupatareis ühtlustab kaitselülitus elementidele langevad laadimispinged, et ära hoida mõne elemendi ülelaadimist ning ülekuumenemist. Akuelementide ülekuumenemisele reageerivad ka temperatuuriandurid.
Kuigi akusisene kaitselülitus on väga energiasäästlik, on tal siiski aku isetühjenemisel oluline osa.
Liitiumakude tüübid
pisi|Varta liitiumaku Akude tüüpe eristatakse elektroodide ja elektrolüüdi materjali järgi.
Tamsalu valla vapp
pisi|Tamsalu valla vapp 2005–2017 pisi|Tamsalu valla vapp aastatel 1993–2005
Tamsalu valla vapp oli Lääne-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Tamsalu valla vapp kuni ühinemiseni Tapa vallaga uueks Tapa vallaks.
Vapp kinnitati 16. juunil 2005 koos Tamsalu valla ja Tamsalu linna ühinemisega. See on linna varasem vapp.
Praegune vapp
Vapikujundiks on toponüümikal põhinev kompaktse võra ja väljajoonistatud juurestikuga tamm. Teiseks sümboolseks kujundiks on põhjavesi, mis Pandivere veekaitsealal muret tekitab.
Vana vapp
2005. aastani kasutusel olnud vapp kinnitati 25. mail 1993. Selle kilp on üleni hõbedane. Samuti Tamsalu kohanimest ja looduslikust omapärast lähtuvalt on vanal vapil 6 rohelist tammelehte.
Talka
Talka (ka: Talvikõstõ, Talvikeste, Tal'ka) on küla Võrumaal Setomaa vallas.
Küla kuulub Mokornulka.
Külas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 12 elanikku, kõik eestlased. 2000. aastal oli elanikke 19.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Apollo 16
Apollo 16 oli NASA Apollo programmi kümnes mehitatud missioon, mis sooritas viienda maandumise Kuule.
Lend startis Kennedy Kosmosekeskusest 16. aprillil 1972 kell 17.54,00 UT. Meeskond jõudis Kuule 21. aprillil kell 2.23,35, lahkus sealt 24. aprillil kell 1.25,48 ja jõudis Maale tagasi 27. aprillil kell 19.45,05. Lend kestis kokku 265 tundi 51 minutit ja 5 sekundit ehk 12 ööpäeva 13 tundi ja 52 minutit.
Apollo 16 meeskonda kuulusid komandör John Young, juhtimismooduli Casper piloot Kenneth Mattingly ja kuumooduli Orion piloot Charles Duke.
Erinevalt eelmistest Apollo lendudest laskus Apollo 16 kuumoodul mägisele alale. Selgus, et seda ala polnud geoloogiliselt kujundanud vulkanism, vaid see oli täis kokkupõrgete tulemusena moodustunud kivimeid (bretšat). Apollo 16 lend näitas, et Kuu mäestikke on meteoriidid kujundanud rohkem kui vulkaanid.
Young ja Duke väljusid Kuu pinnale kolm korda, veetes seal kokku 20 tundi. Kuuautoga läbisid nad 27 km kiirusega kuni 13 km/h. See on kantud Guinnessi rekordite raamatusse kui suurim ratastel liikuva sõidukiga väljaspool Maad saavutatud kiirus.
Koguti 94,7 kg kivimiproove. Sealhulgas toodi ära 11-kilone kamakas, mis on suurim Apollo astronautide poolt Maale toodud kivi.
Apollo 16 jättis 34 päevaks Kuu orbiidile väikese tehiskaaslase, mis uuris peamiselt magnetvälju ja päikesetuult. Tehiskaaslane koosnes kesksest silindrist, mille küljes olid 3 poolteise meetri pikkust varrast. Tehiskaaslane visati kosmosesse vedrumehhanismi abil, mis andis tehiskaaslasele suhtelise kiiruse kosmoselaeva suhtes 1,2 m/s ja pöörlemiskiiruse 2 pööret sekundis. Tehiskaaslase orbitaalperiood oli 120 minutit. Ta lasti välja orbiidi suboptimaalse kaldega, orbiit tuli Kuule järjest lähemale ja pärast 425 tiiru kukkus ta Kuu peale. Maandumiskoht on teadmata, sest see on Kuu tagaküljel. Teel tagasi Maale käis Ken Mattingly avakosmoses.
Apollo 16 logo on ringikujuline. Ringi ääristavad ülevalt 16 viisnurkset tähte ja altpoolt astronautide perekonnanimed. Ringis on kujutatud kuupind, millel asub kilp. Kilbi peal asub tiibu lehvitav valgepea-merikotkas nagu USA vapilgi. Kilbi ülaossa on sinisele taustale valgete tähtedega kirjutatud "Apollo 16", alumine osa koosneb 7 püsttriibust, mis on vaheldumisi punased ja valged. Üle kilbi ulatub kollane hark, mis pärineb NASA logolt (seal on see küll punast värvi). Logo kujundas NASA kunstnik Barbara Matelski.
Ahhalkhalakhi
Ahhalkhalakhi (varem ka Ahhalkalaki; gruusia omaladinas Akhalkalaki) on linn Gruusias Samtshe-Džavahhethi piirkonnas, Ahhalkhalakhi rajooni keskus.
93,8% linna elanikest on armeenlased (2014).
1994. aasta ujumise maailmameistrivõistlused
Võisteldi ujumises (meestel ja naistel oli kavas 16 ala), avaveeujumises nii meeste kui ka naiste 25 km distantsil, vettehüpetes (3 ala nii meestele kui ka naistele), kujundujumises (naistele 3 ala) ja veepallis (nii mehed kui ka naised). right|150px right|150px right|150px right|150px
100 m vabalt
Finaal: 7. september Osavõtjaid: 75 Maailmarekord: 48,21 (1994) Aleksandr Popov, Venemaa <br style="clear:left" />
200 m vabalt
Finaal: 5. september Osavõtjaid: 57 Maailmarekord: 1.46,69 (1989) Giorgio Lamberti, Itaalia <br style="clear:left" />
400 m vabalt
Finaal: 9. september Osavõtjaid: 35 Maailmarekord: 3.45,00 (1992) Jevgeni Sadovõi, SRÜ <br style="clear:left" />
1500 m vabalt
Finaal: 11. september Osavõtjaid: 30 Maailmarekord: 14.41,66 (1994) Kieren Perkins, USA <br style="clear:left" />
100 m selili
Finaal: 10. september Osavõtjaid: 52 Maailmarekord: 53,86 (1992) Jeff Rouse, USA Osavõtjaid: 52 <br style="clear:left" />
200 m selili
Finaal: 7. september Osavõtjaid: 45 Maailmarekord: 1.56,57 (1991) Martin López-Zubero, Hispaania <br style="clear:left" />
200 m rinnuli
Finaal: 9. september Osavõtjaid: 46 Maailmarekord: 2.10,16 (1992) Mike Barrowman, USA <br style="clear:left" />
100 m liblikat
Finaal: 6. september Osavõtjaid: 67 Maailmarekord: 52,84 (1986) Pablo Morales, USA <br style="clear:left" />
200 m liblikat
Finaal: 10. september Osavõtjaid: 38 Maailmarekord: 1.55,69 (1991) Melvin Stewart, USA <br style="clear:left" />
400 m kompleksi
Finaal: 6. september Osavõtjaid: 33 Maailmarekord: 4.12,36 (1991) Tamás Darnyi, Ungari <br style="clear:left" />
4x100 m vabalt
Finaal: 9. september Osavõtjaid: 15 võistkonda Maailmarekord: 3.16,53 (1988) USA Christopher Jacobs, Troy Dalbey, Tom Jager, Matt Biondi <br style="clear:left" />
4x200 m vabalt
Finaal: 6. september Osavõtjaid: 13 võistkonda Maailmarekord: 7.11,95 (1992) Venemaa Dmitri Lepikov, Vladimir Põšnenko, Veniamin Tajanovitš, Jevgeni Sadovõi Ametlikud tulemused: [Finaal] - [Eelujumised] <br style="clear:left" />
4x100 m kombineeritult
Finaal: 11. september Osavõtjaid: 20 võistkonda Maailmarekord: 3.36,93 (1988) USA David Berkoff, Richard Schroeder, Matt Biondi, Christopher Jacobs <br style="clear:left" />
50 m vabalt
Finaal: 11. september Osavõtjaid: 50 Maailmarekord: 24,79 (1992) Wenyi Yang, Hiina <br style="clear:left" />
100 m vabalt
Finaal: 5. september Osavõtjaid: 56 Maailmarekord: 54,48 (1992) Jenny Thompson, USA <br style="clear:left" />
400 m vabalt
Finaal: 7. september Osavõtjaid: 40 Maailmarekord: 4.03,85 (1988) Janet Evans, USA <br style="clear:left" />
100 m selili
Finaal: 7. september Osavõtjaid: 35 Maailmarekord: 1.00,31 (1991) Krisztina Egerszegi, Ungari <br style="clear:left" />
200 m selili
Finaal: 11. september Osavõtjaid: 33 Maailmarekord: 2.06,62 (1991) Krisztina Egerszegi, Ungari <br style="clear:left" />