cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ludwig V (Baieri)
Baieri hertsog
Ludwig suri ootamatult 1361. aasta septembris Müncheni lähedal Zornedingis, reisil Tiroolist Münchenisse. Tema järglaseks sai tema poeg Meinhard III, kes suri kaks aastat hiljem, pärast mida pärandas tema ema Margarethe oma Tirooli valduse Habsburgist Austria hertsogile Rudolf IV-le. Ludwig V on maetud Müncheni Frauenkirchesse.
Perekond ja lapsed
Ludwig oli kaks korda abielus.
Vähinatt
Vähinatt (lõunaeesti murdes ja Tartumaal ka kahv) on vähipüügivahend.
Vähinatt oli traadist, harvemini puidust rõngas, mis oli kaetud võrgulinaga, nii et moodustus kott, mis riputati nööriga ridva otsas veekogu põhja. Sööt kinnitati nata keskele, et seda ei saaks ära viia. Püügivahendit tuli tihti kontrollida, sest natt ei takistanud vähke lahkumast.
Püüti mitme nataga korraga, söödaks kas kalatükid, vareseliha, nülitud konn vms.
Tänapäev
Vähinata definitsioon kehtivas kalapüügieeskirjas – lubatud kurnpüünis, söödastatav, kuni 50 cm läbimõõduga veekogu põhja asetatav tõstetav püünis, võib olla varustatud ridvaga.
Damian Lillard
Damian Lamonte Ollie Lillard seenior (sündinud 15. juulil 1990 Oaklandis) on USA elukutseline korvpallur, kes mängib 2012. aastast NBA klubis Portland Trail Blazers.
NBA karjäär
Damian Lillard valiti 2012. aasta NBA draft'i kuuenda valikuna Portland Trail Blazersisse. Debüüthooajal keskmiselt 19 punkti visanud ja 6,5 resultatiivset söötu jaganud Lillard võitis 2013. aastal ühehäälselt NBA aasta uustulnuka auhinna.
Lillardi statistiliselt parim hooaeg on olnud 2019/20, mil ta tõi keskmiselt 30 punkti, 4,3 lauapalli ja 8 tulemuslikku söötu mängus.
Mahu-Rannametsa looduskaitseala
Mahu-Rannametsa looduskaitseala on looduskaitseala Lääne-Viru ja Ida-Viru maakonnas. Kaitseala pindala on 412,8 hektarit.
Looduskaitseala moodustati, et kaitse alla võtta väärtuslikke elupaigatüüpe (näiteks lammi- ja lodumetsad, vanad loodusmetsad, vanad laialehised metsad) ja kaitsta kaitsealuseid loomaliike.
Ain Allas
pisi|Ain Allas 1989. aastal Foto: Jaan Künnap Ain Allas (sündinud 25. juulil 1948) on eesti teleajakirjanik.
Etikukivi
pisi|Etikukivid [[Tallinna Linnateater|Tallinna Linnateatri hoone sissepääsu ees]]
Ain Allas
Ta alustas ligi 40 aastat kestnud ajakirjanikukarjääri Eesti Televisioonis 1980. aastate alguses krimi- ja muude uudiste reporteri ja toimetajana. Ta on teinud "Aktuaalset kaamerat" ja ühiskonnaelusaateid nii rea- kui ka peatoimetajana; patriootilist noortesaadet "Sõduriks ei sünnita" ja saatesarja "Orden" ning juhtinud ETV saadet "Politseinädal".
1990. aastatel töötas ta avalike suhete juhina ühes transiidiettevõttes, hiljem jätkas ajakirjanikutööd TV3 krimireporterina. Ta tegi ühe saatejuhina (mitmest) 16 hooaega (2001–2017) kestnud tarbijakaitse- ja ühiskonnaelusaadet "Kaua võib!".
Ain Allas oli 25. novembrist 1997 kuni 16. augustini 2017 Keskerakonna liige.
Belozerski rajoon
Belozerski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaal Vologda oblastis. Selle keskuseks on Belozerski linn.
Rajoon jaguneb halduslikult 10 kohalikuks omavalitsuseks.
Rajooni kirdeosas asub Valgjärv.
pisi|tühi|Belozerski rajooni haldusjaotuse kaart
Surnud 4. septembril
Siin loetletakse 4. septembril surnud tuntud isikuid.
Leo Nurmand
Leo Nurmand (12. juuni 1929 Tartu – 13. mai 2016 ) oli eesti farmakoloog.
Elulugu
Leo Nurmand oli Ludmilla Nurmandi poeg.
1947. aastal lõpetas Nurmand Tallinna 2. Keskkooli, 1953 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna raviosakonna, meditsiinikandidaat (1964, TRÜ), väitekiri "Organismi farmakodünaamilisest reaktiivsusest barbituraatidele üldisel jahutamisel", meditsiinidoktor (1975, TRÜ).
Nurmand oli 1954–1965 Tartu Riikliku Ülikooli farmakoloogia kateedri assistent, 1965–1971 vanemõpetaja, 1971–1976 dotsent, 1976–1992 professor, 1992–1994 TÜ farmakoloogia instituudi erakorraline professor, 1994– emeriitprofessor. Koostanud õpikuid jm õppevahendeid.
Teadustöö
Leo Nurmandi uurimisvaldkonnad on üldfarmakoloogia, uinutite, analgeetikumide ja trankvilisaatorite toimemehhanismid ja kineetika, neurotroopsete ainete farmakodünaamika. Erilise tähelepanu all on olnud ravimite manustamisele järgnevad adaptiivsed muutused. Oli Eesti Farmakoloogia Seltsi sekretär, mitme teadusnõukogu liige, TÜ arstiteaduskonna metoodikakomisjoni esimees. Üle 120 teadustrükise, arvukalt aimeartikleid.
Ponice
Ponice on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Targi maakonnas Rabka-Zdrój vallas. Ponice asub Rabka-Zdrój kesklinnast umbes 5 km lõunakagus.
Luus
"Luus" on Peeter Sauteri 1997. aastal ilmunud arenguromaan.
Enne romaanina ilmumist oli "Luusi" lõike avaldatud ajakirjas Vikerkaar ja eelnevas romaanis "Indigo" (1990).
Romaani keskmes on O. V. nime kandev mees, kelle minavormis teksti kaudu antakse edasi tema päevade sisu. Ta küll deklareerib, et soovib lihtsalt olla, kuid teisalt muutub see lihtne minnalaskmismeeleolu talle aeg-ajalt ka koormavaks. Ta otsustab minna Inglismaale kerges lootuses, et sealne elu erineb Eesti omast, kuid tõdeb varjupaigas elades ja teiste elu hammasrataste vahele jäänutega suheldes, et see ei ole nii, ning Eestisse naasnuna on muutunud hoopis ta ise. Peategelase sisemonoloogi ja otsekõne vaheldumise tulemusena tekib pilt ka tema põlvkonna arusaamadest ja probleemidest.
Daniel da Silva
Daniel da Silva (tuntud ka lihtsalt nime all Daniel; sündinud 27. mail 1973 São Paulos) on Brasiilia endine jalgpallur, kaitsja.
Lai tänav (Tallinn)
Lai tänav on Tallinna vanalinna üks vanemaid tänavaid, mida on mainitud juba 1314. aastal.
Lai tänav algab Toompea jalamilt Nunne tänavalt ja ulatub kuni Tallinna algse sadama juures asunud Tallinna linnamüüri välispiirde Suure Rannaväravani. Lai tänav on üks keskaegse vanalinna põhitänavaist. See suundub paralleelselt Pika tänavaga Toompealt alla Tallinna lahe suunas.
Tänav algab Toompea jalamilt Nunne tänavalt. Põhja, Tallinna lahe poole suundudes ristub see paremalt Laia ja Pikka tänavat ühendava unikaalse hoonetevahelise kinnise Börsi käigu ja seejärel Hobusepea tänavaga. Seejärel ristuvad Laia tänavaga vasakult Suur-Kloostri tänav ja Aida tänav. Pika tänavaga ühendab Laia tänava paremalt taas Vaimu tänav, millele järgneb vasemalt Põhja puiesteelt alguse saav Suurtüki tänav. Paremalt ühendavad Laia tänava Pika tänavaga Pagari ja Oleviste tänav, misjärel Laiast tänavast jookseb üle Pika ja Laboratooriumi tänava vahel kulgev Tolli tänav. Enne Rannamäge käänab Lai tänav paremale ja suubub Suure Rannavärava ees lõplikult Pikka tänavasse. Tänav on 650 m pikk.
Lai 1
Lai 1 // Nunne 4, kolmekorruseline juugendstiilis hoone ehitati aastatel 1904–1907 Aadliklubiks (arhitekt Nikolai Thamm noorem, korrigeerimisprojekt 1907. aastal Arthur von Hoyningen-Huene poolt). thumb|NUKU teatrimaja Lai 1 tänaval Hoone kinnistu parempoolsel osal, Lai 1–3 asus varem Tallinna Teater (ehitati aastatel 1807–1809), arhitekt Gottfried Henning, saal Carl Ludvig Engel. 1784. aastal alustas hoones tegevust esimene Tallinna asjaarmastajate teater, rajajaks (1812–1813) August von Kotzebue. Hoone taastati pärast põlemist aastatel 1859–1860, arhitekt A. Arhierejev, Rudolf Otto von Knüpffer, kuid hävis lõplikult 1902. aastal. 1920. aastatel oli hoones kindlustusseltsi Esimene Eesti Kinnituse Selts maja kontserdisaali, restoraniga; suuremad ümberehitused viidi hoones läbi aastatel 1923 ja 1927, mille käigus ehitati trepikoda hooviküljele, mille projekteeris arhitekt Artur Perna. 1924. aastast tegutses hoones Tallinna Majaomanike Pank.
1930–1940 aastatel asusid hoones ka NMKÜ keskliidu ruumid, mis pärast 1940. aasta juunipööret natsionaliseeriti ning anti legaliseeritud EKNÜ käsutusse. Pärast teist maailmasõda tegutses hoones kuni 1950. aastani ENSV Vabariiklik Noorre Maja ja oli siis ALMAVÜ kasutuses.
Lai 2
Hoones Lai 2 // Pikk 1 // Nunne 2 asuvad kaubanduspinnad ja ülemistel korrustel korterid.
Lai 4
Lai 4 // Pikk 5 asub 1936. aastal renoveeritud neljakorruseline kivihoone, kus esimesel korrusel asuvad kaubanduspinnad.
Lai 5
pisi|Elamu Lai 5 pisi|left|Elamu Lai 5|Lai 5
Hoone Lai 5 ajalugu ulatub 1437. aastasse. 1780. aastal paiku ostis kinnistu maanõunik A. Budberg ja rajas seejärel varasemate hoonete põhjaliku ümberehituse teel tänaseni säilinud kolmekorruselise klassitsistliku aadlielamu, mida on osaliselt muudetud 1830. aastail. 20. sajandi alguses asus hoones saksakeelse ajalehe Revalsche Zeitung toimetus.
Hoonetes asus Tallinna Tehnikaülikooli raamatukogu, pärast hoonete remonti asuvad hoones Hotell St Olav ning Eesti Evangeelsete ja Vabakoguduste Liidu ruumid.
Lai 7
Hoone Lai 7 on hiliskeskaegne Tallinnale iseloomulik kahe ruumiga kivielamu, mille ehitas ilmselt aastail 1430–1465 voorimees Kersten Bunde. 1882. aastal laskis kaupmees D. Haase maja arhitekt Nikolai Thamm vanemal põhjalikult ümber ehitada. Ümberehituse käigus lammutati vana fassaad. Uus peafassaad sai historitsistliku ilme, seina müüriti renessanssdekooriga aknasammas ja kolm reljeefdekooriga kivikonsooli. Majale püstitati kolm elukorrust, uus kivitrepp; ruumid kapitaalseinte vahel jaotati puust vaheseintega. Endisest elamust jäi muutmata neljatahulisele kesksambale toetatud ristvõlvidega keldriruum endise diele all. Krundi idaosa varasem hoonestus likvideeriti.
Hoone äripindadel tegutses alates 1887. aastast kuni vähemalt 1930. aastani Hans Granbergi ja seejärel Jan (Juhan) Tschipani (Jan Czipan) juhitav juuksetööstus "Granberg", kellel seejärel avas äri Pikk 19 hoones.
Lai 9, Engelhardti maja
pisi|püsti|Engelhardti maja katusedetail Hoone Lai 9 asub Suur-Kloostri tänavale ulatuval kinnistul pindalaga 1903 m². Suur paekivielamu (kinnistu idaserval), aidahoone ja väikemajaga ehitati 15. sajandil. Selline hoonestust täiendati 18. sajandi lõpul, kui endiste hoonete ümberehituse tulemusel valmis kahekorruseline aadlielamu. Hoone ehitati ümber arhitekt Rudolf von Engelhardti projekti järgi 1899. aastal, kuid säilitati varasem maht ja korruste arv.
Lai 10
Lai 10 // Pikk 11 hoone üks osa paikneb Laia tänava ääres, teine ja kõrgem osa paikneb Pika tänava ääres. Hoones asuvad elamispinnad II, III ja katusekorrusel, mitu korterit on kahel tasapinnal. Esimesel korrusel asuvad äripinnad. Hoonet on ürikutes esmamainitud 1360. aastal. Kinnistu tänapäevane ilme ja osaliselt ka praegune hoone plaanilahendus on pärit 19. sajandi teisest poolest ja 20. sajandi esimesest poolest, mil hoone ehitati ümber arhitektide Rudolf Otto von Knüpfferi ja Eugen Habermanni projekti kohaselt. Hoonet on kapitaalselt renoveeritud ka 2008. aastal.
Lai 15
Laia tänava 15 asuva krundi ostis 1681. aastal Palmse mõisa omanik Gustav Christian von der Pahlen ning rajas sinna elamu, talli ja tõllakuuri. Praeguste mõõtmetega barokkelamu ehitas 19. sajandi alguses krundile uus omanik von Brevern (arhitekt Carl Ludvig Engel, uuele hoonele lisati III korrus ning hoone fassaadid kujundati klassitsistlikuna. Aastatel 1711–1729 kuulus hoone koos Lai 17-ga Eestimaa kindralkuberner Aleksandr Menšikovile.
Esimese maailmasõja ajal asus hoones Peeter Suure merekindluse Suurtükivalitsus. Enne teist maailmasõda Kindlustusaktsiaselts „Polaris”. 1941. aasta 15. jaanuaril asutati Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu otsusega Lai tänav 15 Tallinna Pioneeride Maja.
Lai 17
Lai 17 ja Aida tänava nurgal, nn Menšikovi maja. Kahekorruseline ruudulähedase põhiplaaniga hoone Lai 17 valmis umbes 1685. aastal ning meenutab oma kõrge kelpkatuse, baroksete proportsioonide ja peakarniisilt kerkiva väikese kolmnurkviiluga Hollandi barokkmaja. Hoone on ehitatud varasema madalama hoone baasil 1680–1685 (müürseppmeister Gert Forberg) Jürgen von Wangersheimi poolt. Aastail 1711–1729 kuulus valdus koos Lai 15-ga Eestimaa kindralkuberner Aleksandr Menšikovile. Hoone frontoonil on hilisemate omanike Stenbockide polükroomne perekonnavapp. Kultuurimälestis nr 3025.
20. sajandi 30. aastail asus hoones Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi konsulaaresindus.
Hoones Lai 17 asub Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum.
Lai 18
Hoonetekvartalis Pikk 19 // 21 // Hobusepea 3 // Lai 18, Lai tänav 18 hoones asub Venemaa suursaatkonna konsulaarosakond.
Eesti NSV ajal asus hoones Eesti NSV Siseministeeriumi OVIR (Viisade ja välismaalaste registreerimise osakond).
Lai 19
Kolmekorruseline hoone kahe katuseärkliga Lai 19 ehitati arvatavasti aastatel 1631–1641 raehärra Matthias Poorteni tellimisel. Hoone edelanurgaga liitub kahekorruseline teenijaskonna tiibhoone, tiibhoone kõrval olnud kahekorruseline kivimaja väravaportaali ja võlvitud kangialusega Aida tänava joonel hävis Teises maailmasõjas.
Lai 21
pisi|Lai 21 Krunt Lai 21 oli 16.–17. sajandil hoonestatud, kuid pärast Põhjasõda seisis pikka aega varemetes. Krundile ehitati aastatel 1772–1787 kolmekorruselise hoone.
Lai 23
Hooneid Lai 23, Aida 6 ja Aida 8 on ürikuis mainitud 1467. aastal, tänaseni säilinud hoone aadressil Lai 23 on ehitatud mitmes järgus. Praeguse mahu sai hiljemalt 16. sajandi II veerandil. pisi|left|Lai 23, [[Tallinna Linnateatri maja]] pisi|Lai 23 Tänapäeval asub hoones Tallinna Linnateater, Tallinna Linnateater asub hoonetes alates 1965. aastast, kui hoone eraldati Eesti NSV Riiklikule Noorsooteatrile kontori- ja prooviruumideks. Tänapäeval asuvad Lai 23 majas Väike saal, Linnateatri kohvik, Kaminasaal, Voldemar Panso saal, teatri kontoriruumid ja diele.
Tallinna Linnateatri kaminasaali tõenäoliseks ehitamisajaks on 1434. aasta, mis on tuvastatud 2007. aastal saali laepalkide vanuse tuvastamise teel.
Lai 23 põhiplaan annab küllaltki hea ettekujutuse keskaegsest hilisgooti elamust, mille ehitamist alustati 15. sajandil, lõpliku kuju sai ta 16. sajandil. Diele nurgas asub mantelkorsten, mille alumine osa moodustas koos küttekoldega kööginurga. Dielele esinduslikke lisamiseks ehitati teise korruse galeriile viiv paraadtrepp ja baroksed talamaalingud. Kööginurga all keldris paiknesid hüpokaustahjud, mis ühtlasi soojendasid peretuba ja dornset, kust pääseb siseportaali kaudu tagamajja (bikamer). Keskaegse elamu interjöör taastati aastail 1968–1975 Teddy Böckleri juhtimisel tehtud restaureerimistööde käigus.
Lai 25
Lai 25 hoones asus üks Tallinna vanemaid koole, 1852. asutatud keskharidust andev Tallinna Kõrgem Linna-Tütarlastekool, mis 1916. aastal reorganiseeriti Tallinna Tütarlaste Gümnaasiumiks ja 1919. aastal Tallinna Linna I Tütarlaste Gümnaasiumiks.
Lai 27
Lai 27 ja Laboratooriumi tänava vahelisel kinnistul asunud keskaegse elamuga hävines Teises maailmasõjas ning kinnistule ehitati 1947. aastal arhitekt N. Kusmini projekti järgi büroohoone (korrustel on põhiliselt piki koridori avanevad tööruumid), tänavafassaadi arhitekt oli Aleksandr Vladovski. Hiljem ehitati lisaks Laboratooriumi tänava äärde ehitati uus neljakorruseline hoone plokk.
Lai 28
Esimesed teated elamust pärinevad 15. sajandi algusest, 18. sajandil ehitati elamu ümber aidaks, kusjuures lõunapoolsesse Laia tänava poolsesse ossa jäeti alles kaks vana kõrvuti asetsevat kangialust, mistõttu ei ole hoonel elamule iseloomuliku fassaadi ja interjööri ning allkorrusel on suured aidale ja kangialusele iseloomulikud kaaravad.
Lai 28 asusid Eesti Vabariigi algusaastatel Tallinna komandandi ametiruumid.
Hoones asub Eesti Tervishoiu Muuseum.
Lai 29, Huecki maja
left|pisi|Elamu Lai 29 väravahoonega pisi|püsti|220px|Põhjamaade Ministrite Nõukogu ja Restori lipp Lai 29 sissepääsu kõrval Foto: [[Ave Maria Mõistlik, 2. aprill 2011 ]] Kinnistul asunud väikest hoonet mainiti ürikuis 14/15. sajandi vahetusel, 1413. aastal ehitati hoone suureks diele-dornse tüüpi kivimajaks. 15. sajandil elas hoones Bernt Notke. 1683. aastast kuni Teise maailmasõjani kuulus elamu perekond Hueckile.
Peahoonega liitunud väravahoone hävis Teises maailmasõjas, selle asemele ehitati 1950. aastal arhitekt A. Kukkuri projekti järgi uus väravamaja. Sellest ajast kasutas hoonet Vabariiklik Restaureerimisvalitsus, praegu aga AS Restor ja Põhjamaade Ministrite Nõukogu esindus Eestis. Kultuurimälestis nr 3028.
Lai 29a
Hoone Lai 29a asub kinnistu Laboratooriumi tänava poolsel küljel. Hoone omanik keskajal oli kaupmees Hans Pawels, kelle kenotaaf on Oleviste kiriku Maarja kabeli idaküljel.
Tänapäeval asub hoones Eesti Loodusmuuseum.
Lai 30
Lai tänav 30 // Lai 30a // Pikk tänav 33 hoonete ansambel koosneb tänapäeval mitmest eraldi kinnistust, mis hõlmavad hooneid aadressiga Pikk 33, Lai 30 ja Lai 30a. Kultuurimälestis nr 3043.
Hoonetes asub Eesti Tervishoiu Muuseum.
Lai 31
Hoonet on esmamainitud 1412. aastal, kuid tänapäevane hoone on kujunenud mitmes ehitusetapis. 1929. aastal tehti hoones radikaalne ümberehitus, mis muutis algse keskaegse diele-dornse tüüpi ruumijaotust ning sealtpeale on hoone korrustel (?) korterid. Hoone fassaadil on aga üldjoontes säilinud 1829. aastal kubermanguarhitekt Johann David Bantelmanni projekteeritud klassitsistlik lahendus.
pisi|Elamu Lai 32
Lai 33
Lai tn 33 // Suurtüki tänav 2, hoone mis tunnistati parimaks restaureeritud hooneks Tallinna vanalinnas 2018. aastal.
Lai 34
Hoone Lai 34 // Vaimu 3 ehitati aastatel 1809–1811, hoone valdaja oli hüdrograaf, Mohni tuletorni ja Tallinna alumise tuletorni ehitaja ning Tuletornide Järelevalveameti juhataja Leonti Spafarjev, hoone arhitekt Carl Ludvig Engel. Hoone rajati algselt Pikalt Laiale tänavale ulatunud krundi tagaosas asunud kahe keskaegse ehitise – väikese elamu ja aida ning nurgapealse vaba platsi kohale. 1950ndatel asus hoones Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuv Kehakultuuri- ja Spordikomitee. left|pisi|Tallinn, elamu Lai 35 left|pisi|püsti|220px|Tallinn, elamu Lai 37 hooviansambliga, 15.–19. saj left|pisi|Lai 39 / Lai 41
Lai 35, 37
Kinnistutel Lai 35, 37 asus juba 14. sajandist Oleviste kiriku pastoraat, hooned ehitati 15. sajandil, kuid on hiljem oluliselt ümber ehitatud. Elamul Lai 37 on põhiliselt 18. sajandi ilme, hoovis asuv ait-ladu sai 1894. aastal uusgooti välimuse, lahenduse autor arhitekt Konstantin Wilcken. Laia tänava 37 hoonel pole välisust; sissepääs on hilisemate ümberehitustega viidud Lai 35. pisi|Elamu Lai 40
Lai 36 // Vaimu 4
Lai 36 // Vaimu 4 maja omanikuks sai 1762. aastal pagar Julius Valentin Jaeksch, kes oli pärit Rudolfstadtist ja sai samal aastal ka Tallinna kodanikuks. Seda aega loetakse tööstusliku leivatootmise alguseks Eestis ja Leiburi leivatööstuse kaudseks alguseks. Eesti NSV ajal tegutses Lai tänav 36, Eesti NSV Toiduainetetööstuse Ministeeriumi 1. Tallinna Vabriku-Tehase õpilaste Kool. pisi|püsti|left|220px|Elamu Lai 45
Lai 39 ja Lai 41
Hooned Lai 39 ja Lai 41 ehitati ümber arhitekt Boris Krümmeri projekti järgi ETK hooneks. Kolmekorruseline, mansard- ja katusekorrusega büroo- ja üürimaja valmis 1925. aastal. Hoone sai 1944. aastal kannatada ja taastati hiljem.
Lai 40
Hoone Lai 40 pärineb arvatavasti 15. sajandist ning on üks paremini säilinud keskaegseid elamuid Tallinnas. Tänavapoolsed hooned olid koos naaberhoonetega Lai 38 on tuntud ka ühisnimega Kolme venda. Hoones Lai 40 asusid 1940. aastast Tallinna Linna ja Harjumaa arhiiv, aastatel 1941–1944 Eesti Omavalitsuse Haridusdirektooriumi juures asuv Tallinna Linna Arhiiv; 1945–1950 Tallinna Linna ja Harju Maakonna Riiklik Arhiiv; 1951–1963 Tallinna Linna ja Harju Rajooni Riiklikuks Arhiiv; 1964–1950 Tallinna Linna Riiklik Arhiiv ja Harju Rajooni Riiklik Arhiiv.
Pärast arhiivide üleviimist 2000. aastal Parteiarhiivi majja – Tõnismägi 16 ja Tallinna Linnaarhiivi hoonesse Tolli 8, asus hoonesse Kodakondsus- ja Migratsiooniamet.
Lai 43
Hoone Lai 43 pärineb 18. sajandist, see on neljakorruseline korterelamu.
Lai 44 ja 46
Hooned aadressidel Lai 44 ja 46 kuuluvad 1911. aastal ehitatud Venemaa Keisririigi Peeter Suure merekindluse staabihoonete juurde. Lai tänav 46 // 48 ja Oleviste 3 kaks väiksemat hoonet liideti 1900. aastal Konstantin Wilckeni koostatud projekti alusel, üheks kolmekorruseliseks uusklassitsistliku väliskujundusega elumajaks. Aadressil Lai 46 // 48 asus aastatel 1925–1940 Tallinna Politseikool.
1946. aastal esitas ENSV Riikliku Julgeoleku Ministeerium tellimuse kvartali taashoonestamiseks. 1948. aastal taastati Lai 46 // 48 hoone Friedrich Wendachi projekti alusel elumajaks, hoones olid korterid 1970. aastateni, peale mida kohandati ruumid ENSV Siseministeeriumi ametiruumideks ning sinna kolisid Eesti NSV Siseministeeriumi Transportmiilitsa Valitsus ja teised siseministeeriumi asutused. Hiljem asus hoones Eesti Politsei Riigi Politseiameti Keskuurimisbüroo ja Harju Uurimisbüroo ning Keskkriminaalpolitsei.
Lai 45
Lai 45 asub 18. sajandil ehitatud Laia ja Laboratooriumi tänava vahel asuv elamutekompleks, mille moodustavad suur kolmekorruseline varaklassitsistlik peahoone ja sellega külgnevad tiib- ning kõrvalhooned koos väikese sisehooviga. Ruumide asetus põhikorrustel on klassitsismipäraselt telgsümmeetriline, igal korrusel neli eluruumi, vaid saali (II korrusel) on avardatud koridori arvel.
Hoones tehti ümberehitus aastatel 1922–1924, arhitektid Herbert Johanson ja Eugen Habermann, kes muutsid algset plaanilahendust, ümberehituse käigus muudeti ka tiib- ja majandushoonete ilmet (tallid-tõllakuurid tehti elamuteks, samuti väravahoone koos kangialusega vastu Tallinna Hobuveskit. Kultuurimälestis nr 3033.
Lai 47
Laia tänava otsas asuvat hobuveskit on esmamainitud 1379. aastal. Pärast ulatuslikku parandust aastatel 1700–1702 läks veski 1732. aastal venemaa keisririigi sõjaväevõimude valdusse. 1657. aastal toimunud tulekahjust tugevasti kannatanud hoone varemed remonditi 1772. aastal eraisikule lao- ja hoiruumiks hiljem kasutati Oleviste kiriku koguduse surnuvankri kuurina.
2011. aastast kasutab Tallinna Linnateater seda teatrisaalina.
Lai 49
Lai 49 asuv kolmekorruseline kivimaja ehitati aastatel 1880–1881, arhitekt Nikolai Thamm vanem vastu Tallinna linnamüüri, kasutades ära endise Renteni torni müüre (torni alusmüürid osaliselt säilinud).
Hoones asusid Kristlik Meremeeste Selts ja aastatel 1881–1883 Peetri reaalkool.
Lai 49 hoones asub tänapäeval Old Town hotell (Rixwell Old Town Hotel) ja kohvik Mademoiselle.
Ajalugu
Lai tänav Tallinnas on olnud ajalooliselt ka Lai ulits; saksa keeles Breitstraße; Süsterstraße; Schwestergasse; Cisterngasse; Breitgasse; Cisternstraße; ladina keeles platea sororum; platea longa monialium; monialium, vicus; platea sanctimonialium; Süsterstrate; susterstrate; vene keeles ''ул. Лай; Широкая ул.''
Alexander Georg von Bulmerincq
Alexander Georg von Bulmerincq (16. august 1909 Tallinn – 1945 Poznani lähistel) oli baltisaksa päritolu Eesti orientalist.
Ta õppis orientalistikat Tübingeni Ülikoolis Enno Littmanni juhendamisel ja kaitses 1932. aastal Tartus magistriväitekirja. Doktoritöö jäi alanud sõja tõttu lõpetamata.
Ta oli Tübingeni üliõpilaskorporatsiooni Landsmannschaft Schottland liige.
Isiklikku
Tema isa oli Tartu Ülikooli vana testamendi professor Alexander von Bulmerincq (1868–1938).
Chastel Neufi senjööria
Chastel Neufi senjööria (prantsuse keeles Seigneurie de Chastel Neuf) oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. Selle senjöör oli Toroni senjööri vasall.
Poola–Türgi sõda (1620–1621)
Poola–Türgi sõda (1620–1621) oli Rzeczpospolita ja Osmanite riigi vaheline konflikt Moldova kontrolli üle. See lõppes sellega, et Rzeczpospolita võttis tagasi nõuded Moldovale, ja lõpuks sultan Osman II surmaga.
Taust
Traditsiooniliselt oli Moldova olnud Poola kuningriigi ja hiljem Rzeczpospolita alam. Kui Osmanite mõju 16. sajandil kasvas, hakkasid nad selle piirkonna vastu üha enam huvi tundma. 16. sajandi lõpust ja 17. sajandi algusest sekkusid Rzeczpospolita magnaadid Moldova asjadesse, mida Osmanite riik pidas oma mõjusfääriks. Lisaks ärritasid Osmaneid kasakate, tollal nimeliselt Rzeczpospolita alamate pidevad rüüsteretked üle piiri Osmanite aladele. Teine sõja põhjustanud põhjus oli hiljutine Kolmekümneaastase sõja puhkemine ja Böömimaa protestantlike mässuliste juhtide abipalve.
Sel ajal möllas üle Euroopa Kolmekümneaastane sõda. Transilvaania vürst Gábor Bethlen nägi võimalust ühendada kaks Ungari vürstiriiki, Transilvaania ja Kuningliku Ungari, ning rüüstas 1619. aasta novembris Viini. Ta palus abi ka sultan Osman II-lt, kuid see ei õnnestunud. Rzeczpospolita ei olnud selles sõjas suhteliselt seotud, kuid Poola kuningas Zygmunt III Waza saatis oma Habsburgidest liitlastele appi halastamatu palgasõdurite eliitüksuse Lisowczykid. Nad võitsid 1619. aastal Humenné lahingus Ungari isandat György Rákóczit ja lõikasid sellega läbi Transilvaania vägede varustusliinid. Siis vahetas Moldova valitseja Gaspar Graziani poolt ja ühines Poolaga.
Seega nõustus sultan Bethlenit aitama, kogudes suure Osmanite armee kavatsusega Rzeczpospolitad karistada.
Sõda
1620. aastal purustasid Osmanite väed Rzeczpospolita armee Ţuţora lahingus. Sõjakäik peatati talveks, kuid 1621. aastal jätkasid mõlemad pooled vaenutegevust.
Pärast võitu Ţuţora lahingus olid türklastel suured lootused vallutada Ukraina (siis Poola osa) ning võib-olla isegi Rzeczpospolita täielikult kukutada ja Läänemereni jõuda. Seekord aga peatas nad Hotõni lahingus Rzeczpospolita armee, keda aitas suur kasakate üksus. 65 000 poolakat ja kasakat suutsid kogu septembrikuu jooksul Osmanite armeele vastu seista. Kui Poola ratsavägi oktoobris kogunes, murdsid nad piirajate tahte ja sultan otsis rahu. Sellele järgnenud rahulepingu tulemusel piiri ei muudetud, kuid Rzeczpospolita nõustus lõpetama oma sekkumise Moldovas. Mõlemad pooled väitsid võitu, kuna Rzeczpospolita nägi Hotõni lahingus Osmanite sissetungi edukat peatamist oma maadele ja Osmanite riik saavutas oma eesmärgi kõrvaldada eelseisev oht Moldova maadele.
Poola–Osmanite piir jäi suhteliselt rahulikuks kuni Poola-Türgi sõjani (1633–1634) ja Poola–Türgi sõjani (1672–76).
Michael Faraday auhind
pisi|170px|[[Michael Faraday, kelle auks on auhind nimetatud]]
Michael Faraday auhind, ka Michael Faraday medal ja loeng, (inglise keeles Michael Faraday Prize) on iga-aastane teadusauhind, mida annab välja Londoni Kuninglik Selts alates 1986. aastast erakordselt heade saavutuste eest teaduskommunikatsiooni valdkonnas Suurbritannias. Auhind on nimetatud Michael Faraday järgi.
Auhind koosneb medalist, 2500-naelasest auhinnarahast ja avalikust loengust.
Limbaži vald
Valla pindala on 228 km². 2016. aasta seisuga elas seal 2318 inimest. Valla keskus on Limbaži linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu, vallamaja asub aadressil Jūras ielā 58. Vallavanem on Dainis Jurka.
Vallas asub Limbaži lennuväli.
Ajalugu
Aastal 1935 oli Limbaži valla pindala 94,5 km². 1945 moodustati valla aladele Limbaži ja Pauki külanõukogud, vald ise aga likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 liideti Limbaži külanõukoguga likvideeritav Pauki külanõukogu. Aastal 1956 arvati külanõukogu Limbaži linna maaterritooriumi koosseisu. Aastal 1971 moodustati Limbaži linna maaterritooriumist taas Limbaži külanõukogu, sellega liideti ka osa Katvari külanõukogust ja Stiene külanõukogu. Aastal 1977 liideti külanõukoguga osa Umurga ja Viļķene külanõukogudest, samas arvati osa Limbaži külanõukogu maadest Liepupe ja Skulte külanõukogude koosseisu, samuti liideti osa selle maadest Limbaži linnaga. Aastal 1991 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub Limbaži vald Limbaži piirkonda.
Loodus
Limbaži vallas on arvukalt järvesid. Täielikult või osaliselt jäävad selle koosseisu 2,46 km² suurune Lāde järv, 32 hektari suurune Dziļezers ja sellest kitsa maaribaga eraldatud Riebezers, Limbaži Suurjärv, Dūņezers ja 32 hektari suurune Auziņase järv. Valla tähtsamad jõed on Vitrupe jõgi ja Svētupe jõgi.
Looduskaitse all on Ozolaine tammed, Ērlavase pajud, Kaktiņi tammed, Spurģi tamm, Spurģi künnapuu, Markši haab, Pālīši tamm, Nabe tammed, Nabe Siberi seedermänni tukk, Ziedgravase tamm, Vilkmuiža tammed, Dārznieki karjamõisa vaher, Paldaži saar, Liepkalnsi tammed, Kalnmuiža tamm, Ozolkalni tamm, Skomaki Jumalapärn, Ikšķiļese tamm, Ikšķiļese püha pärn, Eiķēni tamm, Lāde mõisa pärnad, Samši tammed, Dravenieki allikad, Spirgase pahaga haab, Eglīši paju, Karūsase pajud, Empagi kask, Elfijase tamm ja Armastuse tamm. Lisaks neile on looduskaitse all veel arvukalt nimetuid põlispuid. Valla kirdeosa asub osaliselt Dūņezersi järve hoiualal, osalt aga Purgaiļi soo hoiualal, edelaosa Pemme soo ja Suursoo hoiualal. Täielikult jääb valla territooriumile 351,7 hektari suurune Dziļezersi ja Riebezersi hoiuala. Suurem osa vallast asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.
Kaitstavad mälestised
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Stūri muinaskalmed ehk Pärnaküngas, Buļļumuiža muinaskalmed, 14. sajandil ehitatud Nabe lossi torn, ja Nabe keskaegne vasallilinnus. Regionaalse kaitse all on Griguļi muinaskalmed, Auri muinaskalmed ehk Pärnamägi, hiiepaik Ikšķiļese püha pärn ja Nabe mõisa hoonetekompleks (sealhulgas mõisa häärber, viinavabrik, kuur, ait, elumaja ja tootmishoone).
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 2013 lätlast, 116 venelast, 28 valgevenelast, 42 ukrainlast, 20 poolakat ja 14 leedulast.
Valla külad on:
Kodurott
Kodurott (Rattus rattus) ehk mustrott on hiirlaste sugukonda roti perekonda kuuluv näriline.
Prabuty
Prabuty (saksa Riesenburg) on linn Poolas Pomorze vojevoodkonnas Kwidzyńi maakonnas, Prabuty valla halduskeskus.
Asula kohal asus preislaste linnus, mille ristirüütlid 1236. aastal hävitasid. Alates 1249. aastast oli asula Pomesaania piiskoppide residents, linnaõigused sai enne 1330. aastat. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa (Ida-Preisimaa) koosseisus.
Kodurott
Päritolu ja levila
Koduroti looduslik levila on Indias. Sealt on ta inimese kaasabil levinud üle maailma.
Vahemere maadesse jõudis ta Vana-Rooma ajal, sest roomlased importisid Indiast vürtse. Vahemere maades elas rotte ennegi, aga need ei olnud kodurotid ega rändrotid. Ajalooliselt on kodurott seotud laevandusega, sest levis eeskätt laevade abil. Eestisse jõudsid kodurotid 13. sajandil, enne Eestis rotte ei elanud. Kodurott levis kiiresti üle Eesti ja muutus kõikjal tavaliseks.
Rändrott jõudis Euroopasse 16. sajandil ja levis pikapeale üle Euroopa, kodurotti välja tõrjudes. Eestisse jõudis ta 18. sajandil. Tänapäeval elab kodurott Eestis peamiselt lõuna- ja kaguosas. Sama on juhtunud mujal maailmas: kodurott on levinud paljudes piirkondades üle maailma ning samuti on paljudes piirkondades rändrott ta välja tõrjunud.
Välimus
Koduroti tüvepikkus on 15–25 cm ja kaal 190–250 g.
Kodurott sarnaneb rändrotiga, kuid nende vahel on väikesi erinevusi. Kõigepealt on kodurott tavaliselt tumedam. Kodurott on saleda, rändrott jässaka kehaga. Koduroti saba on pikem kui keha, rändrotil lühem kui keha. Koduroti kõrvad ja silmad on suured, rändrotil väikesed. Koduroti ninamik on terav, rändrotil tömp. Karvadest vabad kehaosad (kõrva sisemus, käpad, saba ja ninaots) on rändrotil enamasti roosad, vahel pruunid, aga kodurotil tuhakarva hallid, välja arvatud ninaots, mis on temalgi erkroosa. Koduroti karv on läikivam ja hoiab rohkem keha ligi.
Eluviis
pisi|Kodurott rotilõksus Kompimis-, maitsmis-, lõhna- ja kuulmismeel on kodurotil suurepärased, nägemine on tal kehv.
Kodurott suudab hüpata kuni meetri kõrgusele.
Kodurott sööb kõike, mida kätte saab, aga eelistab taimetoitu. Ta eelistab puuvilju, pähkleid, teri ja köögivilju, mida sööb 25–28 g päevas. Putukaid sööb ka. Söögi suhtes ta nõudlik ei ole, võib süüa nii raibet kui liigikaaslast.
Kodurotid elavad rühmades, kus domineerivad isased. Grupisisesed kaklused on tavalised ja neid algatavad emasloomad.
Protsess, mille käigus rändrott hakkas kodurotti linnadest välja tõrjuma, langes kokku muutustega arhitektuuris. Kasutamata pööninguid ja lakkasid muutus järjest vähemaks, ühtlasi tekkisid inimtühjad keldrid ja torustikud. Kodurott hea jooksja ja ronijana eelistab elada kõrgel, aga rändrott on osavam ujumises, kaevamises ja eri tasapindade vahel hüppamises ning seetõttu eelistab elada keldrites ja tunnelites.
Paljunemine
pisi|Kodurotid Kodurott on inimkaasleja. Nähtavasti ei suudaks ta ilma inimese abita Eestis ellu jääda. Ta on hea ronija ning sellepärast eelistab elada pööningul või lakas, keldrit ta väldib. Teda võib sageli katuselgi kohata. Tal võimaldavad levida torud, kaablid ja kangid.
Kodurott sigib 2–6 korda aastas, tavaliselt märtsist oktoobrini. Heades tingimustes võib ta aga aasta ringi paljuneda. Tiinus kestab 20–24 päeva ja selle järel sünnib 7–12 poega.
Vastsündinud pojad on paljad ja pimedad. Nägijaks saavad nad 2 nädala vanuselt. Ema imetab poegi 3 nädalat. Suguküpseks saavad nad juba 2 kuu vanuselt. Kodurott elab 2½, maksimaalselt 3 aastat vanaks.
Rotil on 42 kromosoomi.
Tähtsus
pisi|Kodurott Inimesele on rotid kahjulikud. Koduroti hambad kasvavad pidevalt ja nende kulutamiseks peavad nad palju närima. Niimoodi rikuvad nad puitehitisi ja mööblit. Nad rikuvad ka toiduaineid ja levitavad haigusi. Kuid kodurott on muutunud haruldaseks ja selletõttu jääb tema tekitatud kahju paljukordselt alla rändroti tekitatud kahjule.
Kodurotte söövad paljud kiskjad ja röövlinnud, kes aitavad leevendada koduroti suurest sigivusest tekkivaid ohte. Siiski on koduroti peamine vaenlane inimene.
Subfossiil
Subfossiil on geoloogilises mõttes suhteliselt hiljuti mattunud taime- või loomajäänus, mis pole veel jõudnud muutuda kivistiseks ehk fossiilistuda.
Kodurott
Tähtsus
Antiikajal ja keskajal oli kodurott peamine katku levitaja. Koduroti veres säilivad paljude haiguste tekitajad paremini kui rändroti veres. Euroopas hakkasid katkuepideemiad levima pärast seda, kui kodurott oli Rooma riigis kõikjale jõudnud, ja katkuepideemiad lõppesid laias laastus sellel ajal, kui rändrott oli koduroti sadamatest välja tõrjunud.
Subfossiil
Subfossiilid on nt tarvaluud, mammutilaip, mis on säilinud igikeltsas.
Kodurott
Kasvatamine
pisi|Kodurotid Karni Mata templis Ehkki nime põhjal võiks vastupidist arvata, ei ole kodurott mingi koduloom. Teda pole õnnestunud kodustada, kuigi on proovitud, ja temast pole aretatud ühtki kodus pidamiseks sobivat tõugu. Näiteks rändrott kodustub kergesti ja rändrotist on aretatud palju tõuge.
Tallinna loomaaias kasvatatakse nii kodu- kui rändrotte, mitte niivõrd külastajatele vaatamiseks kui toiduks teistele loomadele. Kummagi rotiliigi jaoks on loodud erisugune keskkond. Rändrotid elavad nagu koduloomad ikka keset mänguasju, plastpudeleid ja muud inimestele omast träni, võttes loomulikuna külastajate horde ja eredat valgustust. Seevastu kodurotid elavad hämaruses ega näita end inimesele, kui vähegi võimalik.
Vastupidine olukord on inimese kodus, kui rott tahab ühe seina juurest minna vastasseinani. Rändrott hoiab end pidevas kokkupuutes teiste objektidega, liibub sel teekonnal seina vastu või jookseb voodi alt läbi. Seevastu kodurott tuiskab kõige lühemat teed pidi otsejoones üle toa.
Rändrott oma peremeest naljalt ei hammusta ja lubab end isegi vannitada, kuigi see on talle ebameeldiv. Kodurott seevastu võib kergesti peremeest hammustada. Unest üles äratatud kodurott lööb äratajale kõhklemata hambad kätte. Rändrotiga võrreldes on tal pisemad kihvad ja nõrgem hammustus kui rändrotil olla võiks.
Indias Karni Mata templis peetakse kodurotte pühade loomadena. Külastajatelt oodatakse, et nad toovad rottidele toitu, ja neil on keelatud jalanõusid kanda, et nad kogemata rottidele peale ei astuks. See on maailma ainus poolkodustatud kodurottide asurkond.
Paljudele loomatõugudele on omased geneetilised haigused, sealhulgas rändrotitõugudele. Need tulevad lähisugulaste vahelisest ristamisest. Kodurotte ei aretata, nad on metsikud, seetõttu pole neil ka levinud geneetilisi haigusi.
Appletoni kiht
pisi|300px Appletoni kiht ehk F-kiht on kiht ionosfääris 150–800 km kõrgusel maapinnast. Ta paikneb Kennelly-Heaviside'i kihi kohal Maa termosfääris ning on osa heterosfäärist. Appletoni kiht koosneb ioniseeritud gaaside aatomitest. Seal on kogu Maa atmosfääri suurim vabade elektronide ja ioonide kontsentratsioon. Vaikse Päikese aastatel on 240 km kõrgusel maksimaalne vabade elektronide kontsentratsioon Ne=4*1011/m³. Aktiivse Päikese aastatel on see maksimaalne 320 km kõrgusel (Ne=16*1011/m³).
Appletoni kiht püsib ka öisel ajal, kuid nõrgemal kujul.
Appletoni kiht ehk F-kiht jaotatakse kaheks: F1-kihiks ja F2-kihiks.
Appletoni kiht sai nime Briti füüsiku Edward Victor Appletoni järgi.
Viited
Ионосфера
Watermelon Sugar
"Watermelon Sugar" on briti laulja Harry Stylesi laul tema teiselt stuudioalbumilt "Fine Line" (2019), mis on lisatud albumi teise loona. Styles kirjutas loo koos Mitch Rowlandi ja laulu produtsentide Tyler Johnsoni ja Kid Harpooniga. Need olid inspireeritud Ameerika romaanikirjaniku Richard Brautigani romaanist Arbuusisuhkrus (1968).
Lepa-antrodiell
Lepa-antrodiell (Antrodiella hoehnelii) on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Seent on leitud ka Eestist.
Axel Roosmann
Axel Bernhard Roosmann (ka Rossman, Rosmann, Roosman; 14. august 1899 Tartu – 22. veebruar 1974 Toronto) oli eesti graafik, kes põhiliselt tegeles graafilise disainiga.
Elulugu
Axel Roosmanni pärines trükitöölise perekonnast, tema isa August Rossmann oli aastatel 1923–1932 Tallinna Kunsttööstuskooli trükitöö meister.
Axel Roosmann oli väljaõppinud litograaf, kes alustas sel alal õpinguid 1913. aastal Riias ja jätkas hiljem Petrogradis. Kui tuli tagasi Eestisse, astus ta vabatahtlikuna Vabadussõtta, kus teenis topograafina. 1922. aastal õppis Tallinna Kunsttööstuskoolis. Hiljem töötas ta üheksa aastat Tallinnas Riigi Trükikojas litograafina ja hiljem vabakunstnikuna, olles kavandanud ka näituse paviljone.
Kuna tema ema oli saksa soost, sai perekond emigreeruda 1941. aastal Saksamaale. Sõja lõppedes siirduti edasi Rootsi Stockholmi, kus neil oli sugulasi. 1966. aasta detsembris asus ta elama Kanadasse Torontosse.
Looming
Ta on kujundanud järgmiste ajakirjade esikaasi:
Ta tegi õli- ja akvarellmaale ning kujundas Eesti marke. On kujundanud hulga plakateid, postkaarte, eksliibriseid, reklaamplakateid ja pakendeid. Paljud pakendid olid edukad võistlustööd. Samuti on ta illustreerinud rohkearvuliselt raamatuid ja kujundanud Eesti esimesi mängukaarte.
Tema karikatuure avaldati ajakirjades Vaba Eestlane, Kodanik Mats ja Tallinna Elu.
Muid töid:
Villu Tamul
Villu Tamul (sündinud 15. juunil 1954 Tartus) on eesti ajaloolane.
Haridus
Ta lõpetas 1972. aastal Tartu 7. Keskkooli ja 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloolasena. Kaitses 1988. aastal ajalookandidaadi kraadi väitekirjaga "Профессорский институт и международные научные связи Тартуского университета в первой половине XIX века".
Akadeemiliselt on ta Korporatsioon Sakala liige.
Töökäik
Ta töötas pärast ülikooli lõpetamist Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis ja teenis Nõukogude armees sundaega.
Ta oli aastatel 1980–1997 Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonnas ja Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ajaloo õppejõud. Aastast 1997 töötab ta kaitseväe peastaabi pressiosakonnas.
Gryfino
Gryfino (saksa Greifenhagen) on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas, Gryfino maakonna ja Gryfino valla halduskeskus. Gryfino asub Odra jõe paremal kaldal.
Villu Tamul
Looming
Ta on uurinud Tartu Ülikooli ajalugu ja Eesti kultuurilugu, eriti 19. sajandi esimest poolt.
Gryfino
Asula sai linnaõigused 1254. aastal, 13.–16. sajandil oli linn Hansa Liidu liige. 19. sajandil arenes linnas tööstus. Raudteeühenduse sai linn 1877. aastal. Teises maailmasõjas hävis umbes 70% linnast. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Villu Tamul
Isiklikku
Tema ema oli näitleja Elo Tamul.
Tema abikaasa oli Sirje (Asu) Tamul.
Tema elukaaslane oli keemik ja teaduse populariseerija Tiiu Sild.
Tal on poeg Kaarel Tamul.
Mai Reet Järve-Vomm
Mai Reet Järve-Vomm (sündinud 18. aprillil 1938 Tallinnas) on Kanadas elav eesti kunstnik.
Mai Reet Järve-Vomm esines näitusel esmakordselt 1960. aastal. Kriitik Jüri Haini sõnul on ta "paistnud silma erakordse aktiivsusega pagulaskunstnike ühistegevuse organiseerimisel".
Eesti Rahvusraamatukogu kunstikollektsiooni kuulub tema maal "Pilvitus rannas", mis Haini hinnangul on "suure üldistusastmega".
Mai Reet Vommi isa August Vomm oli tuntud skulptor, kes jäi ka sõja järel Eestisse. Ema, maalikunstnik Benita Vomm põgenes 1944. aastal koos lastega Saksamaale. Mai Reet Järve-Vommi vend oli maalikunstnik Ants Erik Vomm, Mai Reeda poeg on kunstnik Jaak Toomas Järve (sündinud 1956).
Euroopa filmiauhind
Euroopa filmiauhind on Euroopa Filmiakadeemia filmiauhind, mida antakse auhinnagalal välja alates 1988. aastast. Kuni 1997. aastani kandis see nime Felix Award. Auhind on mõeldud stimuleerimaks Euroopa filmitegijaid ning see võidakse anda üksnes eurooplastele (Euroopa produtsendid, režissöörid ja näitlejad).
Auhinnagala toimumiskoht
Kuna Euroopa Filmiakadeemia asub Berliinis, siis on seal toimunud ka suurim arv auhinnatseremooniad. 2010. aasta Euroopa filmiauhindade kätteandmise tseremoonia toimus Tallinnas.
Kategooriad
Auhinnakategooriate hulka on aeg-ajalt muudetud. 2009. aastal anti auhindu välja 17 kategoorias. Kokku on olnud läbi aegade 27 kategooriat.
Euroopa parim film (aasta film)
Parima filmi auhind kuulub jagamisele filmi režissööri ja produtsentide vahel.
Džentelmenlik kokkulepe
"Džentelmenlik kokkulepe" ("Gentleman's Agreement") on 1947. aasta Ameerika Ühendriikide draamafilm, mille lavastaja on Elia Kazan ja stsenarist Moss Hart. Film põhineb Laura Z. Hobsoni 1947. aastal ilmunud samanimelisel romaanil, mis räägib ajakirjanikust, kes teeskleb, et ta on juut, et avalikustada antisemitismi New Yorgis ning New Caanani ja Darieni rikastes piirkondades.
Filmis näitlevad Gregory Peck, Dorothy McGuire, John Garfield, Celeste Holm, Anne Revere, June Havoc, Albert Dekker, Jane Wyatt ja Dean Stockwell.
Teos oli nomineeritud kaheksale Oscari auhinnale, millest pälvis kolm, k.a parima filmi Oscari. Kazan võitis parima lavastaja ja Holm parima naiskõrvalosatäitja Oscari. 2017. aastal tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning võeti USA Kongressi raamatukogu Riiklikku Filmiregistrisse.
Marsoroligheterna
pisi|Under Marsoroligheterna i Stockholm 1848. Fritz von Dardel - Nordiska Museet - NMA.0035335 thumb|upright|Marsoroligheterna 1848 Söndags-Nisse
UNESCO maailmapärand Serbias
Nimistusse on kantud:
Marsoroligheterna
Marsoroligheterna (Märtsirahutused) oli rida Rootsi pealinnas Stockholmis aset leidnud mässe 1848. aasta revolutsioonide ajal.
2. märtsil 1848 jõudsid Stockholmi uudised Prantsuse revolutsioonist. 18. märtsi hommikul leidis politsei kogu pealinnas üleskutseid, mis trotsisid valitsust ja nõudsid reforme, sealhulgas valimise ja valimisõiguse reformi. Samal pärastlõunal korraldati Hotel de la Croix bankett. Rahvahulk kogunes Brunkebergstorgi väljakule selle kõrval ja ähvardas hoonesse siseneda. Rahvahulk aeti politsei poolt laiali ja mõned vahistati, kuigi nad kaitsesid end kive loopides.
Õhtul kogunes rahvahulk Stockholmi kuningalossi ja Storkyrkani vahele. Kuningas Oskar I, kes käis Kuninglikus Ooperis Jenny Lindi etendusel, kohtus meeleavaldajatega Storkyrkobrinkenis, kuulas nende kaebusi ja käskis vahistatud vabastada, mispeale rahvahulk laiali läks.
19. märtsil kogunesid rahvahulgad taas ja rüüstasid ärisid. Kui rahvahulk Storkyrkobrinkenis keeldus laiali minemast, kutsus monarh välja miilitsa. Kõlasid lasud, mis viis 18 ohvrini meeleavaldajate hulgas. Norra Smedjegatanis ründas sõjavägi barrikaadi. Rikaste kaupmeeste klassi hulgas moodustati relvarühmitusi rahu hoidmiseks.
Järgmine päev oli rahulik. 21. märtsil saabusid pealinna armee tugevdused, et olla käepärast edasiste rahutuste puhul, kuid midagi ei toiminud.
Jaak Toomas Järve
Jaak Toomas Järve (sündinud 13. augustil 1956 Torontos) on Kanadas elav eesti kunstnik.
Ta on õppinud George Browni Kolledžis (en) filmikunsti, Ryersoni Polütehnilises Instituudis (en) disaini, illustratsiooni ning raadio- ja televisioonikunsti.
Isiklikku
Jaak Toomas Järve ema on kunstnik Mai Reet Järve-Vomm ja onu oli maalikunstnik Ants Erik Vomm. Emapoolne vanaisa August Vomm oli tuntud skulptor, kes jäi ka sõja järel Eestisse. Vanaema, maalikunstnik Benita Vomm põgenes 1944. aastal koos lastega Saksamaale.
Merike Phillips
Merike Komendant Phillips, ka Merike Phillips (sündinud 17. juunil 1939 Eestis) on eesti päritolu USA arhitekt.
Ta elas Eestis kuni Saksamaale põgenemiseni 1944. aastal. 1950. aastal emigreerus koos perega Ameerika Ühendriikidesse. Pärast abiellumist elab Wisconsini osariigis Kenoshas.
Ürgbuda
Tiibeti budismis peetakse ürgbudaks tavaliselt Samantabhadrat või Vadžradharat, hiina ja jaapani traditsioonis sagedamini Vairotšanat.
Merike Phillips
Ta on töötanud koos tuntud arhitektide Louis I. Kahni, Moshe Safdie ja Harry Weese'iga.
Isiklikku
Merike Komendant Phillips on August Komendandi tütar ja Aado Kommendanti nõbu.
1989. aastal külastas ta koos vend Jüriga isakodu Nurmsis Järvamaal.
Hea joonistajana on ta jäädvustanud isa portree (vaata )
Ta oli abielus arhitekt Bill Phillipsiga, kes suri 2007. aastal.
Alexandre Torres
Carlos Alexandre Torres (sündinud 22. augustil 1966 Rio de Janeiros) on Brasiilia endine jalgpallur, kaitsja.
Tema isa on Carlos Alberto Torres.
Sõjaväepolitsei
pisi|Lõuna-Korea sõjaväepolitseinikud [[Joint Security Area-s]] Sõjaväepolitsei (lühend SP) on riigi relvajõudude koosseisu kuuluv julgeoleku- ja korrakaitseüksus, mille ülesanded ja jurisdiktsioon on reeglina seotud relvajõudude isikkoosseisu ja territooriumiga.
Sõjaväepolitsei (inglise keeles military police, lühend MP), teostab järelevalvet sõjaväelise distsipliini üle ning aitab tagada relvajõudude isikkoosseisu ja sõjaliste objektide julgeolekut. Sõjaväeüksuste liikumisel on SP abiks kolonnide kiirel ja tõrgeteta liikumisel ettenähtud sihtkohtadesse. Sõjalise kolonnoperatsiooni ajal võib SP ülesannete hulka kuuluda ka sõjavangide eskortimine ja valve.
Mõnes riigis (näiteks Prantsusmaa, Itaalia, Hispaania) täidab sõjaväepolitsei ülesandeid sõjaväestatud politseiüksus ehk sandarmeeria, millel on riigis tavapolitseiga võrdsed õigused ja sarnased ülesanded
Sõjaväepolitseist üldiselt
Sõjaväepolitseil on riigiti erinevad tähendusega: