cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tüüringid
pisi|350px|Rooma keisririigi ja tolleaegsete Euroopa põlisrahvaste kaart aastal 125, näidates tüüringite paiknemist tänapäeva [[Saksamaal.]]
Tüüringid või toringid olid germaani hõim, kes ilmus umbes aastal 280, Suure rahvasterändamise lõpul Harzi mägedesse Kesk-Germaanias, piirkonda, mis kannab veelgi nende nime – Tüüringi. Nad täitsid ilmselt tühimiku, mis jäi, kui eelmised asukad – alemannid – kolisid lõunasse piirkonda, mis on nimetatud nende järgi, Alemannia. Nad võisid olla jäänukid alemannide konföderatsioonist, või lihtsalt mõni väiksem hõim. Mõned on arvanud, et nad olid jäänukid hermunduuridest, kelle nime viimane osa (-duri) oli vigane (-thuri) ja hiljem saanud lõpu -ing, mis tähendab "hermunduuride järglasi". Ptolemaios ei maini oma geograafias kumbagi hõimu, kuid nende asemel mainib teuriochaemae, kes võisid olla seotud hilisemate tüüringitega.
Poliitiline ajalugu
pisi|400px|Lääne-Euroopa 5. sajandi lõpul.
Tüüringid rajasid riigi 5. sajandi lõpul. See jõudis oma territoriaalse tipuni 6. sajandi esimesel poolel, enne kui see frankide poolt aastatel 531–532 vallutati. Tüüringi hauaväljade uurimine paljastab koljuomadusi, mis näitab hunnide naiste või orjade tugevat kohalolekut, mis võib tähendada, et paljud tüüringid võtsid pärast hunnide impeeriumi kokkuvarisemist hunni naisi või orje. Haudadest leitud ehetest on ka tõendeid, et tüüringid abiellusid idagoodi ja langobardi naistega. Langobardide kuningas Agilulf (590–616) oli tüüringi päritolu.
Pärast vallutusi pandi tüüringid Frangi duces (hertsogite) võimu alla, kuid nad mässasid ja tegid endid 7. sajandi lõpul Radulfi ajal jälle sõltumatuks. Selle sajandi lõpu poole läks osi Tüüringist Saksimaa võimu alla.
Karl Martelli ja Püha Bonifatiuse ajal olid nad taas frankide alamad ja neid valitsesid Frangi hertsogid oma residentsist Würzburgis, lõunas. Martelli ajal laienes Tüüringi hertsogite võim osale Austraasiale ja Baieri platoole. Kaasa arvatud olid Lahni, Maini ja Neckari jõgede orud. Raab moodustas sel ajal Tüüringi kagupiiri. Werra ja Fulda orud kuulusid ka sellesse ja see ulatus kuni Saksi tasandikuni põhjas. Selle keskne asupaik Germaanias Reini taga oli põhjuseks, miks sai sellest Bonifatiuse misjonitöö point d'appui.
Tüüringid omasid eraldi identiteeti aastateni 785–786, kui üks nende juhte, Hardrad, juhtis nurjunud ülestõusu Karl Suure vastu. Karolingid vormistasid Tüüringi õigustavad (kuid võib-olla ei kasutanud neid laialdaselt) kui Lex Thuringorum ja jätkasid provintsist sigadeandami väljanõudmist, oletatavasti Merovingide kehtestatud. 10. sajandil, Saksi dünastia ajal, kolis Tüüringi võimukeskus kirde poole, Erfurdi lähistele. Veel 10. sajandi lõpul oli sigadeandam Saksamaa kuningale kehtiv.
Kirikuajalugu
Tüüringid pöörati kristlusse 5. sajandil, kuid nende kokkupuude oli piiratud. Nende tegelik ristiusustamine leidis aset, kõrvuti kirikliku organisatsiooni tekkega nende territooriumil, 8. sajandi algul ja keskel Bonifatiuse ajal, kes langetas aastal 724 nende "püha tamme" Geismaris, kaotades jäljed nende paganlusest.
1020. aastatel alustas piiskop Aribo raha müntimist Erfurdis, vanimas kaubalinnas Tüüringis, mille ajalugu läheb tagasi Merovingide perioodi. Majandus, eriti kaubandus (nagu slaavlastega), kasvas pärast seda suuresti.
Sotsiaalne ajalugu
Tüüringi ülikkond, milles oli segunenud frangi, tüüringi ja saksi veri, ei olnud maaga nii seotud kui ülikud Frangi riigis. Seal oli ka rohkem vabu talupoegi kui Frangi riigis, kuigi oli ka palju pärisorje. Pärisorjade kohustused olid üldiselt ka vähem koormavad. Seal oli ka vähem vaimulikke enne Bonifatiuse tulekut. Seal oli ka väike arv käsitöölisi ja kaupmehi, kes kauplesid peamiselt slaavlastega idas. Erfurdi linn oli sel ajal idapoolseim kaubapunkt frankide territooriumil.
Historiograafia
Tüüringite ajalugu on hästi tuntud nende vallutajate, frankide, kirjutistest. Galloroomlane Gregorius Toursist annab lähima seletuse Tüüringi riigi langusajast. Widukind Corveyst, kes kirjutas 10. sajandi Saksimaal, annab sarnase seletuse legendidega.
Tüüringid ilmusid lühidalt tolleaegsetesse Itaalia allikatesse, kui nende tegevus mõjutas maad Alpidest lõunas. Bütsantsi autor Prokopios mainib neid ja räägib nende langusest. 7. sajandi Origo Gentis Langobardorum mainib tüüringite kuningat Fisudit, kui Theudebert I kaasaegset.
Chichi
Chichi (ka Chi-chi, tõlkes 'nibu' või 'rind') on väga vanade hõlmikpuude okste alumistel külgedel ja tüvel suunaga allapoole kasvavad moodustised. Nende silinderjate puidumoodustiste pikkus võib ulatuda kuni 5 ja ümbermõõt 2 meetrini.
Chichide varasem inglikeelne termin oli Burrs. Henry John Elwes ja Augustine Henry on nähtust täheldanud ka Kew Kuninglikus botaanikaaias (London) kasvaval hõlmikpuul.
Suurajukoor
Suurajukoor ehk ajukoor (ladina keeles cortex cerebri) on neuronitest ja neurogliiarakkudest koosnev 1–5 mm paksune hallaine kiht suuraju poolkerade pinnal. pisi|Tumelillaga märgitud välimine osa on suurajukoor
Georg Leonhard Schnell
Georg Leonhard Schnell (17. oktoober/28. oktoober 1799 Suure-Jaani – 4. september/16. september 1869 Suure-Jaani) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis Pärnu kreiskoolis ja aastatel 1814–1818 Tallinna kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1818–1821 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 16. detsembril/28. detsembril 1823 õpetajaks.
Suurajukoor
Suurajukoor on üks keerulisemaid ajuosasid, sisaldades väga palju närvirakke (ligikaudu 10–14 miljardit), mis paiknevad kuues kihis. Näriliste ning teiste väiksemate imetajate ajukoor on sile, kuid suuremate imetajate (näiteks inimese) suuraju pind on liigendunud vagude varal sagarateks ja käärudeks. Need võimaldavad pinda suurendada, mahutades seega rohkem närvirakke ning soodustades verevarustust. Liigendatuse tõttu on koore pindala suhteliselt suur – ligikaudu 1500–2200 cm². Ehk siis teisendatuna 0,15–0,22 m². Ajukoor moodustab suuraju kaalust umbes kolmandiku. Suurajukoor on kõige hilisema arenguga osa kesknärvisüsteemist. Sellega on seotud mõtlemine, meeleelundite talitlus, aistingute ja tajude teke, õppimine ning täpsete tahtlike liigutuste sooritamine.
Kłodzko
Kłodzko (saksa Glatz) on linn Poola edelaosas Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Kłodzko maakonna ja Kłodzko valla halduskeskus. Linn asub Kłodzko oru keskosas Nysa Kłodzka jõe ääres.
Kłodzko sai linnaõigused 1233. aastal.
Suurajukoor
Anatoomia
Suurajukoor koosneb peamiselt hallaine kihist. Hallaine kihi all paikneb valgeaine. Koore pinnal on mitmeid vagusid ja käärusid. Suuremad vaod jagavad suuraju poolkerade selgmise-külgmise pinna neljaks sagaraks: otsmiku-, kiiru-, oimu- ja kuklasagaraks.
Struktuur
Närvirakud asetsevad fülogeneetiliselt vanades peaajuosades tihkelt koos, kuid suuraju koores asetsevad nad kihiti, mis võimaldab efektiivsemat talitlust. Närvirakkude kuus kihti erinevad üksteisest rakulise koostise ja rakkude tiheduse poolest. Kihid märgitakse enamasti Rooma numbritega I, II, III, IV, V ja VI, kus I on välimine ning VI sisemine kiht.
Kuju ja jätkete kuju poolest jaotatakse rakke pika- ja lühineuriidilisteks rakkudeks. Pikaneuriidilised närvirakud on suured ja püramiidja kujuga. Viiendas ja kuuendas kihis on need peamisteks närvirakkudeks. Lühineuriidilised närvirakud on väikesed ämbliku- ja tähekujulised rakud. Neid leidub suuraju koore kõikides kihtides, kõige enam teises ja kolmandas kihis. Lühineuriidilised rakud võtavad vastu erutusi ja levitavad neid koore kaugematesse piirkondadesse.
I. Molekulaarkiht (lamina molecularis), kus paiknevad vaid üksikud närvirakud.
II. Välimine granulaarkiht (lamina granularis externa) on tihedalt pakitud arvukate püramiid- ja sõmerrakkudega.
IV. Sisemine granulaarkiht (lamina granularis interna) sisaldab väikeseid sõmerrakke.
V. Sisemine püramidaalkiht (lamina pyramidalis interna s. ganglionaris) sisaldab suuri püramiidrakke. VI. Multiformne kiht (lamina multiformis), mis jaotub kaheks alakihiks:
Suuraju koore viimane kiht läheb üle valgeaineks, kus paikneb rohkelt müeliniseerumata ja müeliniseerunud rakke ning gliiarakke. Närvirakkude vahel eristatakse kiude: radiaal-, interradiaal-, supraradiaal- ja tangentsiaalkiude.
Funktsionaalsed väljad
Suurajukoores eristatakse projektsiooni- ja assotsiatsioonivälju. Projektsiooniväljad võivad olla kas sensoorsed või motoorsed.
Motoorsed väljad
Motoorsed väljad on koondunud peamiselt otsmikusagara pretsentraalkääru- ning paratsentraalsagariku piirkondadesse. Alumiste kehaosade (alajäsemete) tahteliste liigutuste alad asuvad pretsentraalkääru ülemistes osades ning ülemiste kehaosade (näo, kaela, ülajäsemete) motoorsed alad paiknevad pretsentraalkääru alumistes osades. Päraku ja kusiti tahtelise sulgemise väljad paiknevad paratsentraalsagarikus. Otsmikusagaras asuvad veel mälumislihaste, neelu, keele ja kõri tahteliste liigutuste väljad. Nimetatud motoorsetest piirkondadest saavad alguse tahtelise liigutuste sooritamiseks püramidaalteed. Püramidaalteed ristuvad piklikaju tasandil, mille tõttu juhib ühe poolkera tegevus vastaskehapoole motoorikat.
Sekundaarsed motoorsed väljad on vajalikud üksikute liigutuste mälupiltide talletamiseks. Sellisteks keskusteks on näiteks keskses otsmikukäärus paiknev motoorne kirjutamisväli ning alumises otsmikukäärus asuv kõneväli. Kui motoorne kirjutamisväli kahjustub, ei saa inimene teha kirjutamisliigutusi. Motoorse kõnevälja häire korral ei saa inimene rääkida, kuigi selleks vajalikud lihased on terved.
Sensoorsed väljad
Sensoorsed väljad võtavad vastu ning töötlevad meeleelunditelt saabuvat informatsiooni. Ajukoore sensoorsed väljad asuvad eelkõige posttsentraalkäärus ja paratsentraalsagarikus. Seal paiknevad temperatuuri-, kompimis-, valu- ning lihase- ja liigesetundlikkuse piirkonnad.
Alajäsemete sensoorsed väljad on kääru kõige kõrgemas ning ülajäsemete sensoorsed väljad kõige madalamas osas. Kui nimetatud sensoorsed piirkonnad on vigastastatud, ei tunne inimene kompimisel esemeid ära. Nägemispiirkond asub kuklasagara piirkonnas ja selle vigastamise korral kaotab inimene nägemise. Nägemispiirkonna lähedal paikneva nägemismälu vigastamise korral näeb inimene esemeid, kuid ei tunne neid ära.
Georg Leonhard Schnell
Schnell oli aastatel 1823–1824 Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1841–1843 Viljandi praostkonna vaimulik koolirevident ja aastatel 1842–1854 Viljandi praostkonna praost.
Eesti Linnade ja Valdade Liit
Eesti Linnade ja Valdade Liit (lühend ELVL; varem Eesti Linnade Liit, varasemas kirjanduses ka Eesti Linnadeliit) on üleriigiline omavalitsusliit. 2013. aasta seisuga oli ELLi liikmete seas 30 Eesti linna, 15 valda ja 1 alev, 2019. aasta juunikuu seisuga aga 77 omavalitsust, milles rahvastikuregistri andmeil elas 99% Eesti rahvastikust. 2021. aastast juhib ELVLi Tallinna linnapea Mihhail Kõlvart.
Ajalugu
1920. aasta 19. septembril toimus Tallinnas Eesti Linnade Liidu asutamiskoosolek. Liidu asutajateks on Tallinn, Tartu, Narva ja Pärnu. Eesti Linnade Liidu põhikiri võeti vastu 11. aprillil 1920 ja registreeriti Tallinn-Haapsalu Rahukogus 28. juunil 1920. 18. mail 1922. aastal registreeriti Tallinna-Haapsalu Rahukogus ka Eesti Maakondade Liidu põhikiri ja 1926. aastal muudeti Maakondade Liidu põhikirja, nüüd võisid liikmeteks astuda ka vallaomavalitsused. 31. augustil 1927. aastal muudeti Eesti Maakondade Liidu põhikirja ning nime ja liit hakkas kandma nime Eesti Maaomavalitsuste Liit.
1940. aasta 17. augustil likvideerisid Eesti Linnade Liidu ja Eesti Maaomavalitsuste Liidu ja nende organite tegevuse 24. augustist 1940. a., Eesti NSV võimud. ENSV konstitutsioon sätestas, et kogu võim ENSVs kuulub töötavale linna- ja maarahvale rahvasaadikute nõukogude kaudu. Liidu tegevus taastati 1990. aastal. 27. veebruarist 2018 on liidu uus nimi Eesti Linnade ja Valdade Liit. .
Juhatuse esimehed läbi aegade
---
Georg Leonhard Schnell
Isiklikku
Tema isa Carl Reinhold Schnell ja vanaisa Johann Georg Schnell olid samuti Suure-Jaani Johannese koguduse õpetajad.
Suurajukoor
Sensoorsed väljad
Kui vigastatud on alumises kiirusagarikus paiknev lugemiskeskus, on inimene võimeline nägema numbreid ja tähti, kuid ei saa aru nende tähendusest. Ülemise oimukääru keskosas paikneb kuulmiskeskus, mille taga on akustiline kõnekeskus. Selle vigastamise korral kuuldakse sõnu, kuid ei mõisteta nende tähendust.
Assotsiatsioonipiirkonnad
Ülejäänud suuraju poolkerade koore piirkondades asuvad assotsiatsioonipiirkonnad. Sinna jõuab informatsioon kas projektsiooniväljadelt või otse talamuselt. Assotsiatsioonipiirkonnad moodustavad inimesel kuni poole ajukoore pinnast. Neist kõige tähtsam ala paikneb otsmikusagaras. Seal toimub tahte kujundamine ning informatsiooni talletamine.
Assotsiatsioonipiirkonna vigastamise korral aeglustub inimese käitumine, kaob huvi erinevate tegevuste ja ümbruse vastu ning mõtlemisvõime. Oimu- ja kuklasagara assotsiatsioonipiirkonnad on seotud rääkimisega ning oma keha asendi tajumisega ruumis. Kiirusagara vastavates piirkondades ühendatakse kõikidest retseptorrakkudest saadav informatsioon ning edastatakse see otsmikusagarale.
Projektsiooniteed
Projektsiooniteed on olulised, sest nende kaudu toimub ühendus suurajukoore ja madalamal asuvate ajuosade vahel. Projektsiooniteed jaotuvad kaheks: alanevad ja ülenevad teed.
Neuropsühholoogilised häired
Mitmed neuropsühholoogilised häired on tingitud ajukoore kahjustusest.
Madudel
Madude suurajukoor on 0,5–1,0 mm paksune ja koosneb 3 närvirakkude kihist:
Tatjana
Tatjana on vene päritolu naisenimi. Nime lühivariant on Tanja. Vene keelest translitereerimisel on kasutusel variant Tatiana.
6. detsembri 2015 seisuga elas rahvastikuregistri andmetel Eestis 10 586 Tatjana-nimelist inimest.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Tatjana 10 408 naisel ja Tatiana 2965 naisel. Tatjana on Eestis populaarsuselt 3. naisenimi. Nime kandja oli keskmiselt 53 aasta vanune (mediaanvanus oli 55).
Värska Kultuurikeskus
Värska Kultuurikeskus on kultuurimaja Võru maakonnas Värskas aadressil Pikk tänav 12. Kultuurimaja kuulub Setomaa Kultuurikeskuse koosseisu koos Lüübnitsa Külakeskus e, Obinitsa Külakeskuse ja Luhamaa Külamajaga. Kultuurikeskuse kahte saali on võimalik kasutada kontsertide, diskode, tantsuklubide, teatrite, seminaride, kinoõhtute ja muude sündmuste korraldamiseks
Keskus ehitati 1941–1960. Keskus renoveeriti 2008.
Vannozza Cattanei
pisi|Catanei hertsoginna "Vanozza" Giovanna portree Giovanna dei Cattanei, hüüdnimega Vannozza (13. juuli (?) 1442 Mantova – 26. november 1518 Rooma), oli Itaalia aadlinaine, keda tuntakse ühena kardinal Rodrigo de Llançol-Borja y Borja, hiljem paavstiks valituna Aleksander VI, paljudest armukestest.
1470. aastal alanud ja umbes viisteist aastat kestnud suhtest tulevase paavstiga sündis neli last: Cesare, Giovanni, Lucrezia ja Goffredo.
Vanozzal oli neli abikaasat: Domenico d'Arignano, Antonio da Brescia, Giorgio della Croce (kellega tal oli poeg Ottaviano) ja Carlo Canale.
Mustafa IV
Mustafa IV (osmanitürgi keeles: مصطفى رابع Muṣṭafā-i rābi) (8. september 1779 – 16. november 1808) oli Osmanite riigi sultan aastatel 1807–1808.
Ta oli Abdülhamid I ja Rabia Sultaana poeg.
Gnarrenburg
Gnarrenburg on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 122,91 km². 31. detsembril 2017 elas seal 9222 inimest. Vald asub umbes 15 km Bremervördest edelas ja 40 km Bremenist kirdes.
Gnarrenburg kuulus vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territooriumist sai Stade regiooni osa.
Ávvir
right|thumb|Aili Keskitalo lugemas Ávvirit 2009. aastal
Ávvir (põhjasaami 'Hool') on põhjasaamikeelne ajaleht, mis sündis ajalehtede Min Áigi ja Áššu liitumisel.
Ávvir ilmub viis korda nädalas, teisipäevast laupäevani. Ajalehe esimene number ilmus 2008. aasta saami rahvuspühal, 6. veebruaril.
Ajalehe toimetus jaguneb põhiliselt Guovdageaidnu ja Kárášjohka vahel, kuid esindused on ka Altas ja Leavnjas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelse Vikipeedia artiklit seisuga 12.04.2011.
Alan Huõgatõ
Alan Huõgatõ (osseedi keeles Хуыгаты Анатолийы фырт Алан; venepäraselt Alan Hugajev; sündinud 27. aprillil 1989) on osseedi rahvusest Venemaa maadleja.
Ta võitis 2012. aastal Londoni suveolümpiamängudelt Kreeka-Rooma maadluses kuldmedali.
Anna-Liisa Eller
Anna-Liisa Eller (sündinud 13. septembril 1988) on eesti kandlemängija.
Anna-Liisa Eller alustas muusika- ja kandleõpinguid Tallinna Muusikakoolis Malle Vihuli juures. 2008. aastal lõpetas ta Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli. 2011. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia bakalaureuseõppe ja 2014. aastal magistriõppe (cum laude) dotsent Kristi Mühlingu kandleklassis. 2013. aastal täiendas ta end Lyoni Kõrgemas Riiklikus Muusika ja Tantsu Konservatooriumis professor Yves Rechsteineri, Jean Marc Aymesi, Rolf Lislevandi, Angelique Mauilloni ja Pierre Hamoni juures ning 2013.–2014. aastal Trossingeni Muusikakõrgkoolis Rolf Lislevandi juures.
Alates 2016. aasta sügisest jätkab Anna-Liisa Eller õpinguid Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia doktoriõppes (juhendajad professor Toomas Siitan ja Imbi Tarum).
Ignatjev
Ignatjev, tänapäeval ka Igantieff (vene keeles Игнатьев) on Venemaa aadlisuguvõsa, Pleštšejevite suguvõsa haru.
Anna-Liisa Eller
Anna-Liisa Eller on saavutanud silmapaistvaid tulemusi konkurssidel nii Eestis kui ka välismaal.
2010. aastast töötab Anna-Liisa Eller Georg Otsa nimeline Tallinna Muusikakoolis ning alates 2016. aastast Tallinna Muusikakoolis kandleõpetajana.
Tema erihuvi on varajane muusika ja nüüdismuusika. Ta on esinenud arvukatel muusikafestivalidel Eestis, Leedus, Poolas, Hispaanias, Itaalias, Saksamaal, Norras ja Prantsusmaal, tehes nii solisti kui ka ansamblistina aktiivset koostööd nii eesti kui ka rahvusvaheliste ansamblitega Supersonus (2019. aasta juunis valmis ansambli esikplaat koostöös plaadifirmaga ECM), Kapsberger, Oni Wytars, Vox Clamantis, Floridante, Rondellus, The Bright Future Ensemble jt. 2021. aasta septembris valmis Anna-Liisa Elleril sooloplaat “Strings Attached. The Voice of Kannel” koostöös plaadifirmaga Harmonia Mundi.
Peale kandle esineb Anna-Liisa Eller ka käsitrummidel, plokkflöödil, torupillil ja psalteeriumil.
Kilodalton
Kilodalton (lühend kDa) on aatommassi mõõtühik, mis võrdub 1000 daltoniga.
Aatommassi väljendatakse tihti just kilodaltonites mugavama esituse pärast. Näiteks valgul molaarmassiga 64000 g⋅mol−1 on aatommass 64 kDa (64 000 daltonit).
Áššu
Áššu oli 1993. aastal asutatud põhjasaamikeelne ajaleht, mille toimetus asus Guovdageaidnus.
Áššu ilmus kaks korda nädalas.
Teise põhjasaamikeelse ajalehe Min Áigiga liitudes moodustas Áššu viis korda nädalas ilmuva ajalehe Ávvir, mille esimene number ilmus 2008. aasta saami rahvuspühal, 6. veebruaril.
Kristina Viin
Kristina Viin (sündinud 22. novembril 1985 Võrus) on eesti kunstnik, illustraator ja luuletaja. Ta kuulub Tartuga seotud naiskunstnike rühmitusse Delegatsioon K.
Temalt on ilmunud luulekogud "Nõtkel elevandisammul " (2014) ja "Isepüüdleja " (2018) ning luuletusi Loomingus, Vikerkaares, Müürilehes, Värskes Rõhus ja mujal kogumikes, aga ka kunstiarvustusi ja artikleid.
Kristina Viin on illustreerinud luulekogusid, lasteraamatuid ja väljaandeid, esinenud näitustel Eestis ja Soomes. Ta on teinud lavakujunduse Tartu Üliõpilasteatri lavastusele "Daniil Harms ehk Geeniuse elu".
Viin on Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi ja Eesti Kirjanike Liidu liige.
Kade (Saksimaa suguvõsa)
Kade (vene keeles Каде) oli Saksimaalt Schlettaust pärit literaadi- ja aadlisuguvõsa.
Ajalugu
Suguvõsaliin algab Schlettau pastoriga, kelle poeg Friedrich Wilhelm Kade (1762−1843) siirdus pärast ülikoolistuudiumi lõppu 1784. aastal Kuramaale koduõpetajaks. Aastatel 1790−1807 oli ta Kursīši ja 1807−1843 Tērvete pastor. Tema pojad tõusid oma teenistuse kaudu Venemaa aadliseisusse.
Jordan Ayew
pisi|Jordan Ayew (2015) Jordan Pierre Ayew (sündinud 11. septembril 1991 Marseilles Prantsusmaal) on Ghana jalgpallur. Ta mängib ründajana Premier League'i klubis Crystal Palace ja Ghana jalgpallikoondises.
Ta alustas profikarjääri 2009. aastal kodulinnas Marseille Olympique'is, kellega mängis Prantsusmaa kõrgliigas kokku viiel hooajal. Hooaja 2013–14 teise poole mängis ta laenulepinguga Sochaux-Montbéliardis. Järgmisel hooajal mängis ta Lorientis ning lõi sel hooajal Prantsusmaa kõrgliigas 12 väravat.
Guillaume Cizeron
thumb|Cizeron koos oma partneri Gabriella Papadakisega (2014).
Jordan Ayew
Alates hooajast 2015–16 on Ajew mänginud Inglismaa liigasüsteemi klubides. Esimesed poolteist aastat mängis ta Aston Villas ja järgmised poolteist aastat Swansea Citys. Hooajal 2018–19 alguses läks ta laenule Crystal Palace'i, sõlmides 2019. aasta juulis klubiga püsiva lepingu. 2020. aastal valiti ta Crystal Palace'i aasta mängijaks.
Guillaume Cizeron
Guillaume Cizeron (sündinud 12. novembril 1994 Montbrisonis) on prantsuse iluuisutaja, kes võistleb jäätantsus.
Jordan Ayew
Ghana jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 5. septembril 2010 mängus Svaasimaa vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 1. juunil 2012 MM-i valikmängus Lesotho vastu. 2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste poolfinaalis lõi ta värava Ekvatoriaal-Guinea vastu. 2017. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste veerandfinaalis lõi ta värava Kongo DV vastu.
Guillaume Cizeron
Koos oma partneri Gabriella Papadakisega tuli ta 2015. aastal jäätantsu maailmameistriks, Euroopa meistriks ja Prantsusmaa meistriks.
Jordan Ayew
Isiklikku
Tema isa Abedi Pele oli üks kuulsamaid Aafrika jalgpallureid. Ka tema vennad André ja Ibrahim Ayew on jalgpallurid.
Ragne Kõuts-Klemm
pisi|Ragne Kõuts-Klemm 2021. aasta Arvamusfestivali alal "Tõde ja õiglus" Ragne Kõuts-Klemm (sündinud 14. oktoobril 1977) on eesti sotsioloog ja Tartu Ülikooli Ühiskonnateaduste instituudi ajakirjandussotsioloogia kaasprofessor.
Tema peamised uurimisteemad on meediasüsteem, meediakasutus ja ajakirjandus. pisi|Ragne Kõuts-Klemm 2021. aasta Arvamusfestivalil, alal "Tõde ja õiglus"
Haridus- ja töökäik
Kõuts-Klemm on Viljandi Carl Robert Jakobsoni nimelise gümnaasiumi matemaatika-füüsika 25. lennu vilistlane, õppinud Tartu Ülikooli sotsioloogia bakalaureuse- ja magistriõppes (lõpetas 2002. aastal) ning omandas doktorikraadi meedia ja kommunikatsiooni erialal 2013. aastal. Tema doktoritöö teema oli "Media-connected society: the analysis of media content and usage patterns from a systems-theoretical perspective" ("Meedia kaudu seostatud ühiskond: meedia sisu ja kasutusmustrite analüüs süsteemiteoreetilisest perspektiivist", juhendaja Peeter Vihalemm).
Kõuts-Klemm töötab alates 2021. aastast Tartu Ülikooli ajakirjandussotsioloogia kaasprofessorina, varem oli sealsamas lektor (aastast 2002). Ta on lugenud meedia ja kommunikatsiooni teooriate loenguid ka Tallinna Ülikoolis. 2022. aasta augustist on ta Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi juhataja.
Teadusorganisatsiooniline tegevus
Kõuts-Klemm oli 1999–2002 integratsiooni meediamonitooringu koordineerija ja aastatel 2008–2015 tegeles ajakirjandusmuuseumi asutamisega.
Alates 2007. aastast on ta Balti Ajakirjandusuurijate Assotsiatsiooni juhatuse esimees, 2010. aastast Akadeemilise Ajakirjanduse Seltsi revisjonikomisjoni liige, 2017. aastast Bibliotheca Mediorum et Communicationis kirjastuskolleegiumi liige ning 2020. aastast Pressinõukogu liige.
Hiina aedaster
Hiina aedaster (Callistephus chinensis) on korvõieliste sugukonda perekonda aedaster kuuluv üheaastane rohttaim.
Hiina aedaster on oma perekonna ainus liik, mis on levinud Ida-Aasias, eriti Hiinas ja Jaapanis.
Üheaastane sirgete ja harunevate vartega hiina aedaster võib kasvada 15–90 cm kõrguseks. Lehed on enamasti süstjad, teritunud tipuga, saagja servaga, varrel asetsevad vahelduvalt ja mõõtmed vähenevad varre tipu suunas. Varred on tugevad ja lehtedega kaetud. Varte tippu tekivad lihtõielised või täidisõielised korvõisikud. Õisiku suurus on väga varieeruv. Põhivorm on tumepurpursete keelõite ja kollaste putkõitega. Õitseaeg juulist oktoobrini.
Eestis kasvatatakse hiina aedastrit ilutaimena ja lõikelillena. Selle liigi metsistunud vorme on Eestist harva leitud ka prahipaikadelt ja jäätmaadelt.
Vaba Saaremaa
Vaba Saaremaa oli 1919. aastal Kuressaares ilmunud ajaleht.
Lehte andis välja C. Palk (numbrid 1–18), seejärel Saaremaa Kirjastusühisus (numbrid 19–43).
[https://dea.digar.ee/article/AKriigiteataja/1919/06/20/5 Riigi Teataja, nr. 39], 20. juuni 1919 andmetel oli ajalehe Waba Saaremaa väljaandja 27. märtsist Saaremaa Kirjastuse Ühisus ja vastutav toimetaja Adolf Aulik, 32 a. wana, elukoht Kuresaares, Komendandi uul.; nr. 9 lehte trükitakse Saaremaa Kirjastuse Ühisuse trükikojas Kuresaares, Lossi uul. nr. 3. 2. aprillist oli vastutav toimetaja Aleksander Lepik, 30 a. wana; elukoht Kuresaares, Suure-Põllu uul. nr. 9.
Thea Normet
Thea Normet (aastani 1968 Thea Heinrichson; sündinud 24. oktoobril 1942 Tartus) on eesti bioloog.
Elulugu
Thea Normet on trükitöölise tütar.
1961. aastal lõpetas ta Ahja Keskkooli, 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. 1994. aastal sai Eesti Põllumajandusülikoolist loodusteaduse magistri kraadi väitekirjaga "Tallinna puittaimede lehtede parasiitseened".
Normet oli 1968–1991 Tallinna Botaanikaaia botaanik, 1991–2000 nooremteadur.
Teadustöö
Thea Normeti uurimisvaldkond on puittaimede seenhaigused ja saastekahjustused. Üle 50 teadustrükise ja aimeartikli.
Svetlana
6. detsembri 2015 seisuga elab rahvastikuregistri andmetel Eestis 10 327 Svetlana-nimelist inimest.
Karolin Jürise
Karolin Jürise (sündinud 26. veebruaril 1996) on eesti näitleja.
Ta õppis aastatel 2003–2008 Mõisaküla Keskkoolis. Ta lõpetas 2015. aastal Abja Gümnaasiumi ja 2019. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia teatrikunsti õppekava näitleja erialal.
Carl August Pezold
pisi|Carl August Pezold, 1861-1867
Ta õppis aastatel 1840–1842 Tallinna Kubermangugümnaasiumis, aastatel 1843–1845 Tartus gümnaasiumis. Aastatel 1846–1850 õppis ta Tartu Ülikoolis majandust, aastatel 1850–1852 usuteadust. Töötas seejärel Võrus Heinrich Krümmeri erakoolis õpetajana ja Ohtus koduõpetajana. Ordineeriti 25. mail/6. juunil õpetajaks.
Ta oli aastatel 1858–1895 Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, olles aastatel Maa-Lääne praostkonna praost. Lisaks oli ta aastatel 1858–1861 Kuuda õpetajate seminari inspektor.
Jäi aastal 1896 emerituuri, elas aastatel 1896–1900 Männikul, aastast 1900 elas ta Lihulas, kus ta ka suri.
Isiklikku
Ta oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli Wilhelmine Spindler (1838–1866), teine abikaasa oli Arminia Anna Elisabeth Spindler (1835–1893, esimese abikaasa õde); nende isa Georg Wilhelm Spindler oli Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja. Abikaasade vend Bernhard Justus Thomas Spindler oli Lihula ja Kirbla Püha Nikolause koguduse õpetaja, teine abikaasade vend Nikolaus Friedrich Hermann Spindler oli Harju-Madise ja Harju-Risti koguduse õpetaja. Tema poeg (esimesest abielust) Wilhelm Dietrich Pezold oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja. Tema tütre Käthe abikaasa Wilhelm Eugen Leonhard Kentmann oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja ja Eestimaa kindralsuperintendent, teise tütre Anna Marie abikaasa Woldemar Reinhold Kentmann oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja.
Hapnikuandur
Hapnikuandur ehk lambdaandur on elektrooniline seade hapnikusisalduse mõõtmiseks gaasides või vedelikes.
Pierre Richard
Pierre Richard (sündinud 16. august 1934 Valenciennes) on prantsuse näitleja, filmirežissöör ja stsenarist.
Hapnikuandur
Kasutusalad
Kõige laialdasemalt kasutatakse hapnikuandurit sõidukite heitgaasides sisalduva hapniku mõõtmiseks. Samalaadset seadet kasutavad sukeldujad sissehingatavas õhus hapniku hulga mõõtmiseks. Teadlased kasutavad hapnikuandureid hapniku tootmisel. Hapnikuandureid kasutatakse ka hapnikuanalüsaatorites, mida kasutatakse meditsiinis.
Pierre Richard
Peamiselt on Richard tuntud rollide poolest komöödiafilmides.
Hapnikuandur
Ajalugu
Hapnikuanduri töötas välja Robert Bosch GmbH koostöös dr. Günter Baumaniga 1940. aastate lõpust kuni 1960. Algupärane andur oli sõrmkübarakujuline keraamiline tsirkooniumiühend, mis oli mõlemalt poolt kaetud õhukese plaatinakihiga. Esimest hapnikuandurit, mis oli mõeldud sõidukitele, esitleti 1976. aastal. Selles oli märgatavalt vähendatud tsirkooniumi kogust anduri tundliku osa ehituses ja lisatud kütteelement selle keraamilisse struktuuri. Need muudatused võimaldasid anduril saavutada sobiv töötemperatuur ja reageerida muutustele kiiremini. Esimesed hapnikuandurid paigaldati Volvodele ja Saabidele. Hapnikuandur tänapäevasel kujul leidis laialdasemat kasutamist Ameerika Ühendriikides umbes 1979. aastal ja alates 1993. aastast on see olnud kohustuslik mitmes riigis Euroopas.
Kasutus autotööstuses
Hapnikuandurid teevad võimalikuks saada sisepõlemismootorist kätte maksimaalne kasutegur nii, et see põhjustaks minimaalselt kahju ümbritsevale keskkonnale. Need aitavad reaalajas tuvastada kas mootoris põlev kütusesegu on rikas või lahja. Kuna hapnikuandur on paigaldatud väljalaskekollektori järgi summutitorus olevasse õõnsusse, ei mõõda see siiski mootorisse siseneva õhu ja kütuse suhet, vaid hapniku sisaldust heitgaasidest ja annab mootori juhtplokile signaali vastavalt kas mootorisse pihustatava kütusekoguse suurendamiseks või vähendamiseks. Nii on võimalik vältida liiga rikka segu korral hapniku puudulikkuse tõttu põlemata jäänud kütuseosade sattumist atmosfääri. Võrreldes selliste mootoritega, kus lambdaregulatsiooni ei toimu ja mootorisse pihustatava kütuse hulk sõltub peamiselt karburaatori seadekruvide asendist, töötavad hapnikuanduriga mootorid puhtamalt.
Hapnikuandur ei mõõda tegelikult hapniku sisaldust heitgaasides vaid pigem heitgaasides ja õhus oleva hapnikuhulga erinevust. Rikka küttesegu korral tekitab hapnikuioonide puudumine heitgaasides anduri sisemise ja välimise elektroodide vahel pinge, lahja küttesegu korral pinge langeb.
Heitgaasides on ohtlikke komponente ainult 1%. Siiski ei saa seda alahinnata, sest näiteks 2-liitrise töömahuga auto, mis töötab tühikäigule lähedasel pöörlemissagedusel 1000 l/min, toodab 1000 liitrit heitgaase minutis. Siit võib järeldada, et kaheliitrine mootor toodab minutis juba 10 liitrit mürgiseid gaase.
Heitgaaside mürgised komponendid on järgmised:
Vahel, näiteks kiirendamisel, võib mootori juhtplokk ignoreerida andurist tulevat signaali, et saavutada maksimaalne võimsus.
Anduril esinevad rikked
Hapnikuanduri eluiga on tavaliselt 160 000 km sõiduki läbisõitu. Hapnikuanduri vananedes selle reaktsioonikiirus väheneb ning mootori juhtplokile edastatav signaal ei kajasta enam hetke tegelikku õhu ja kütuse suhet.
Enneaegse anduri riknemise võib põhjustada pliid sisaldava kütuse kasutamine ja silikoone sisaldavate ainete sattumine mootorisse. Sellised ained võivad sattuda mootorisse valede tihendusainete kasutamisel mootori koostamisel. Mootoriõli lekkimisel silindrisse võib anduri tundlik osa kattuda õlise kihiga, mis aeglustab anduri reaktsioonikiirust, pideva rikka küttesegu kasutamine põhjustab anduri pinnale nõekihi tekke, mis lõpuks rikub anduri tundliku elemendi.
Rikkis anduri sümptomid:
Belum
Belum on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cuxhaveni kreisis.
Kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Land Hadeln.
Ajalugu
Belum kuulus 1180. aastal loodud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 16. sajandi keskpaigas võtsid elanikud vastu luterluse. Tilly (1628–1630) juhitud Liiga okupatsiooni ajal kannatasid nad vastureformatsiooni katsete all.
1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast alates Hannoveri krooni poolt. 1807. aastal annekteeris hertsogkonna üürike Vestfaali kuningriik, enne kui Prantsusmaa selle 1810. aastal annekteeris. 1813. aastal taastati hertsogkond Hannoveri kuurvürstkonda, mis – pärast selle Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Belumist, sai osa uuest 1823. aastal loodud Stade ringkonnast.
pisi|tühi|püsti|Luterlik Püha Vituse kirik
Viļķene vald
pisi|Mets Viļķene vallas Viļķene vald (läti keeles Viļķenes pagasts) on vald Lätis Limbaži piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Pāle, Limbaži, Katvari, Liepupe ja Salatsi vallaga.
Valla pindala on 224,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1282 inimest. Valla keskus on Viļķene küla, vallamaja asub aadressil Dārza iela 1. Vallavanem on Baiba Eglīte.
Ajalugu
19. sajandi lõpus liideti Rūstuži (Rüssel) ja Viļķene (Wilkenhof) mõisavallad. Maareformi eel olid praeguse valla aladel Viļķene (Wilkenhof), Šķirstiņi (Napkul), Ķirbiži (Kirbisch, Kürbis), Blome (Kulsdorf), Rūstuži (Rüssel) ja Āstere (Poikem) mõisad; säilinud on Ķirbiži, Blome ja Āstere mõisate häärberid, samuti ka Augustiņi karjamõisa hoonetekompleks. Aastal 1935 oli Viļķene valla pindala 89,4 km². 1945 moodustati valla aladele Viļķene ja Rūstuži külanõukogud, vald ise aga likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 liideti Viļķene külanõukoguga likvideeritavad Rūstuži ja Āstere külanõukogud, aastal 1975 aga Vitrupe külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub Viļķene vald Limbaži piirkonda.
Kaitstavad mälestised
Muinsusmälestistest on regionaalse kaitse all Katriņa kiriku orel, Ungurkalnsi linnamägi ehk Tammekesemägi ja Viļķene keskaegne kalmistu (Kirikumägi). Kohaliku kaitse all on Ivaši muinaskalmed ehk Kivivares.
Looduskaitse all on Mūrnieki tamm, Pērkoni saar, Pērkoni vaher, Melbārži pärn, Āstere pärn, Āstere tamm, Vēveri pärn, Roži tammed, Blāžase pärn, Ristitamm, Lejaskauguri pärnad, Tamkāji tamm, Saulgrieži tamm, Celmiņi tamm, Vaigaži Ozoliņi tamm, Ozoliņi pajud, Roči tammed, Ezeriņi kadakas, Kirikumäe pärn, Jaunītese metsõunapuu, Jaunītese tammed, Tīrumi hõbepaju, Tīrumi metsõunapuu, Toļļi soo tamm, Katrīna kalmistu tamm, Silzemnieki pärn, Indriķi mänd, Zaķi pärn, Svētupe kaksiktamm, Gāršase tamm, Jaunzemji vaher, Jaunieši pärnad, Gailīši pärn, Gulbīši tamm, Vairogi tamm, Zeltiņi pärn, Brīvzemnieki vaher, Zemnieki pärn, Viļķene õigeusu kiriku pärn, Viļķene õigeusu kiriku tamm, Ausekļi pärn, Rūstuži mõisa pärn, Jaunpori saar, Viesturi tamm, Mazurdziņase pärn, Mazurdziņase tammed, Lāšase paju, Lāšase kask, Lāšase pärnad, Poijase vaher, Upīši vaher, Blome pärnad, Blome saar, Blome tammed, Blome mõisa pärn, Gaitiņi tamm, Upītese paju, Baloži vaher, Lagasti tamm, Lagasti hõbepaju, Kolte paju, Kraukļi pärn, Sīpoli tammed, Sīpoliņi lehis, Sīpoliņi vaher, Oltūži vaher, Oltūži kuusk, Ciemiņi pärn, Laši esimene pärn, Vecķīķase tammed, Blome kooli elupuu, Brīdaga kalmistu männid, Ķirbiži künnapuu, Ķirbiži vana kooli elupuu, Ķirbiži tamm, Ķirbiži kanada kuusk, Šķirstiņi tamm ja Strauti tamm.
Valla loodeosa asub osaliselt Vitrupe oru hoiualal, vald ise asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 1161 lätlast, 31 venelast, 5 valgevenelast, 17 ukrainlast, 5 poolakat ja 6 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Sukaad
Sukaad on tervetest või tükeldatud puuviljadest või mitmete tsitrusviljade väliskoorest magusainega eriliselt valmistatud (suhkurdatud) kauasäiliv toiduaine ja maiustus.
Sukaadi magusainena (säilitusainena) võib kasutada olenevalt retseptist nii mett, suhkrut kui ka siirupit.
Sukaadi kasutatakse eraldi maiustusena, aga kooresukaadi ka mitmesuguste küpsetiste lisakoostisainena.
Kooresukaad
Sukaadi valmistatakse apelsini- (Cortex aurantiorum condita) ja sidrunikoorest (Cortex citri condita).
Koortelt tuleb eemaldada valge osa, sest see annab sissetehtud koortele kibeda maitse.
Ajaloolist
Arvatakse, et maailma vanimas säilinud kokaraamatus, mille autor on Apicius, on suhkurdatud puuviljade retsept.
Vanemates eestikeelsetes kokaraamatutes kannavad sukaadi ("sukkade") nimetust sissetehtud apelsinikoored.
Apelsini koori sisse keeta (1912)
Apelsini koored võetakse ühes valgega pealt ära ja pandakse külma vee sisse, mida viie päeva sees ümber vahetatakse. Siis kallatakse vesi pealt ära ja keedetakse apelsini koori vee sees 3 kuni 4 tundi ja pandakse siis sõela peale nõrguma. Nüüd võetakse ühe naela keedetud koorte kohta 1 kuni 1 1/2 naela suhkrut, keedetakse see ühe tassi täie veega siirupiks, pandakse apelsini koored sisse ja keedetakse neid umbes 20 minutit väikese tule peal. Siis võetakse koored välja, pandakse purki, keedetakse siirupit veel vähe paksemaks, kallatakse koorte peale ja puistatakse veel vähe kuiva suhkrut peale, et hallitama ei läheks.
Saare mõis
Saare mõis on olnud Eestis mitme mõisa nimi:
Irina
Irina on venepärane naisenimi. Vene nimi Ирина on algselt mugandus kreeka nimest Eirene (kreeka εἰρήνη 'rahu'). Sama päritolu on ka nimi Irene.
Min Áigi
Min Áigi oli põhjasaamikeelne ajaleht, mille toimetus asus Kárášjohkas.
Irina
6. detsembri 2015 seisuga elas rahvastikuregistri andmetel Eestis 10 486 Irina-nimelist inimest.
Min Áigi
Min Áigi esimene number ilmus 1993. aasta 22. mail. Ajalehte loetakse 1989. aastal pankrotistunud ajalehe Sámi Áigi järglaseks.
Irina
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Irina 10 396 naisel. Irina on Eestis populaarsuselt 4. naisenimi. Kõige populaarsem on eesnimi Irina vanuserühmas 55–59, kus neid on 10 000 elaniku kohta 191,15 ning Ida-Viru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 175. Irina on keskmiselt 49 aasta vanune (mediaanvanus on 51).
Min Áigi
Min Áigi ilmus kaks korda nädalas.
Teise põhjasaamikeelse ajalehe Áššuga liitudes moodustas Min Áigi viis korda nädalas ilmuva ajalehe Ávvir, mille esimene number ilmus 2008. aasta saami rahvuspühal, 6. veebruaril.
Roman Vlassov
Roman Vlassov (sündinud 6. oktoobril 1990 Novosibirskis) on Venemaa maadleja.
UNESCO maailmapärand Bosnias ja Hertsegoviinas
Bosnia ja Hertsegoviina alal on UNESCO maailmapärandi nimistus neli objekti ja 10 objekti kandidaati.
Nimistusse on kantud:
Külli Tammur
Külli Tammur (sünninimi Külli Urvik; sündinud 22. aprillil 1983) on Eesti riigiametnik ja poliitik, alates 30. oktoobrist 2017 Lääne-Harju vallavolikogu esimees.
Ta lõpetas aastal 2010 Tallinna Ülikooli, ta on töötanud viimastel aastatel Keskkonnaagentuuri projektijuhina.
Aastatel 2009–2017 oli ta Padise vallavolikogu esimees. Nii 2009. aasta kohalikel valimistel kui ka 2013. aasta kohalikel valimistel kandideeris ta valimisliidu "Koostöö" nimekirjas, sai 2009. aastal 22 häälega asendusmandaadi ja 2013. aastal 46 häälega otsemandaadi.
2017. aasta kohalikel valimistel kandideeris ta moodustamisel olnud Lääne-Harju vallas valimisliidu "Valimisliitude Ühendus" nimekirjas, sai kokku 134 häält ja pääses selle tulemusega vallavolikogusse. Vallavolikogu esimesel istungil valiti ta ühehäälselt volikogu esimeheks.
Karuki keel
Karuki keel on hoka hõimkonda kuuluv lähedaste sugulasteta väljasuremisohus keel, mida kõnelevad karukid Ameerika Ühendriikide California osariigis. 2011. aasta seisuga rääkis karuki keelt emakeelena vabalt vähem kui tosin inimest ning veel sai keelest aru või rääkis seda puudulikult määratlemata arv hõimuliikmeid. Teise keelena on karuki keelt sama aasta seisuga eri tasemel omandanud umbes kolmkümmend inimest.
Nimetus
Karukitel puudub üldnimetus oma keele kohta. Tavaliselt öeldakse selle kohta araráhih või ararachúupha, mis mõlemad tähendavad 'inimeste keelt'. Olenevalt kontekstist võidakse samu termineid kasutada ka muude indiaani keelte kohta.
Karukikeelsest sõnast káruk ('ülesvoolu') tuletatud rahvanimetuse karokid ja keelenimetuse karoki keel võttis kasutusele Stephen Powers, sest nimetus oli üldkäibiv kohalike valgete seas. Alfred Kroeber jätkas Powersi kirjaviisi kasutamist ning 20. sajandil kirjutati rahva ja keele nimetus valdavalt o-ga. Üksnes John Peabody Harrington kasutas foneetiliselt õigemat u-tähte. Karukid ise eelistavad nimetuses u-tähte ning 21. sajandil on see saanud tavaliseks.
Letesenbet Gidey
Letesenbet Gidey (tigrinja keeles ለተሰንበት ግደይ; sündinud 20. märtsil 1998 Tigray osariigis) on Etioopia pikamaajooksja.
Aastatel 2015–2017 võitis ta krossijooksu maailmameistrivõistlustel juunioride arvestuses neli kuldmedalit. 2019. aasta krossijooksu maailmameistrivõistlustel võitis ta 10 km distantsil pronksmedali ja naiskondlikus arvestuses kuldmedali.
2020. aasta suveolümpiamängudel Tokyos võitis ta 10 000 meetri jooksus pronksmedali. 2022. aastal tuli ta 10 000 meetri jooksus maailmameistriks.
John Garang de Mabior
pisi|John Garang de Mabior John Garang de Mabior (23. juuni 1945 – 30. juuli 2005) oli Sudaani poliitik ja Lõuna-Sudaani iseseisvusliikumise juht.
Aastatel 1983–2005 oli ta Sudaani Rahva Vabastusarmee juht. 9. juulist 2005 kuni oma surmani 30. juulil 2005 oli ta Sudaani esimene asepresident. Hukkus helikopteriõnnetuses.
Ta oli rahvuselt dinka.
John Garang de Mabiori portree on kõigil Lõuna-Sudaani paberrahadel.
Karrösten
Karrösten on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Imsti ringkonnas. Vald asub 918 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 7,91 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 678 inimest. Vald paikneb 1,3 km Imstist idas. Küla asutati 16. sajandil kaevandusasulana. Nõlvadel kasvavad puuviljad ja mais, samuti Tirooli magus kastan.
Karres
Karres on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Imsti ringkonnas. Vald asub 830 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 7,52 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 598 inimest. Vald paikneb 2,5 km Imstist idas Pitze jõe suudme lähedal. Küla asutati keskajal kaevandusasulana.
pisi|tühi|Karres
Liidia Piirsalu
Liidia Piirsalu (2. detsember 1929 Kõo vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – november 2009) oli eesti õpetaja.
Ta lõpetas 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geograafia eriala diplomitööga "Geograafilise asendi käsitlemine välisriikide majandusgeograafias VIII klassis".
1951. aastast töötas ta Jõgeva Keskkoolis õpetajana, hiljem oli samas koolis õppealajuhataja. 1961. aastast töötas Jõgeva Rajooni TSN Täitevkomitee haridusosakonna inspektorina, 1962. aastast Rakvere Rajooni TSN Täitevkomitee haridusosakonna inspektorina. 1974. aastast oli ta Rakvere I Keskkooli direktori asetäitja õppe- ja kasvatustöö alal.
Antonivka (Bari rajoon)
Antonivka (ukraina keeles Антонівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Bari rajoonis. Elanike arv on 327. Pindala on 0,56 km².
Tourcoingi 1. kanton
'''Tourcoingi 1. kanton''' on kanton Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus. See moodustati 2014. aasta kantonireformiga, mis jõustus 2015. aasta märtsis. Kantoni keskus on Tourcoing.
Liidia Piirsalu
Aastatel 1980–1985 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu X koosseisu saadik, haridus- ja kultuurikomisjoni esimehe asetäitja.
Pärast Eesti iseseisvuse taastamist oli ta Lääne-Viru maakonna koolinõunik, hiljem Lääne-Viru maavalitsuse haridusosakonna inspektor.
Tourcoingi 1. kanton
See koosneb järgmistest valdadest:
Kandiru
Kandiru (Vandellia cirrhosa) on tuntud ka hambatikukalana või vampiirkalana. Kandirud on magevee säga parasiidi liigid. Kandirud kuuluvad Trichomycteridae perekonda. Nad on pärit Amazonase jõestikust ning neid leidub Boliivias, Brasiilias, Colombias, Ecuadoris ja Peruus.
Kandiru määratlus on autorite lõikes erinev. Seda sõna on kasutatud Vandellia cirrhosa, kogu perekonna Vandellia, alamsugukonna Vandelliinae või isegi kahe alamperekonna Vandelliinae ja Stegophilinae tähistamiseks.
Kuigi on teada, et mõned kandiru liigid kasvavad kuni 40 sentimeetri pikkuseks, siis tegelikult on teised liigid tunduvalt väiksemad. Väiksemad liigid on tuntud selle tõttu, et nad võivad tungida inimese kusejuhasse. Hoolimata 19. sajandi lõpust pärinevatest etnoloogilistest aruannetest, esines esimene dokumenteeritud juhtum kandiru eemaldamisest inimese ureetrast alles 1997. aastal ja isegi see juhtum on tekitanud poleemikat.
Kirjeldus
Kandirud on väikesed kalad. Kandirude keskmine pikkus võib olla kuni 17 sentimeetrit, kuid mõned isendid võivad kasvada kuni 40 sentimeetri pikkuseks. Mõlemal on üsna väike pea ja kõht, mis võivad tunduda väljaveninud, eriti peale toitumist. Keha on neil poolläbipaistev, mistõttu on neid häguses vees raske märgata. Ümber pea on lühikesed poised koos tahapoole suunatud ogadega, mis asuvad lõpuste kaantel.
Vimy kanton
thumb|300px|Pas-de-Calais' idaosa (Béthune, Lens, Hénin-Beaumont)
Vimy kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal, Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015.
Saint-Pol-sur-Ternoise'i kanton
Saint-Pol-sur-Ternoise'i kanton on kanton Põhja-Prantsusmaa Hauts-de-France'i piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus.
Koosseis
2015. aasta märtsis jõustunud haldusreformi järel kuulub kantonisse senise 42 valla asemel 87 valda:
Kandiru
Väidetavad rünnakud inimeste vastu
Inimrünnakute kohta on anekdoote palju, aga tõestatud on väga vähe juhtumeid. Praeguseks on ainult üks dokumenteeritud juhtum, kus kandiru sisenes inimese kusejuhasse. See leidis aset 1997. aastal. 1999. aastal sõitis Ameerika merebioloog Stephen Spotte Brasiiliasse, et juhtumit uurida. Ta kirjeldab oma uurimist raamatus "Candiru: Life and Legend of the Bloodsucking Catfishes". Siiski ei usuta, et juhtum tegelikult aset leidis, kuna uurimine näitas, et polnud kuidagi võimalik, et kandiru saanuks inimese kusejuhasse tungida.
Punaste pöökide mõistatus
"Punaste pöökide mõistatus" (inglise keeles The Adventure of the Copper Beeches) on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Algselt ilmus jutustus ajakirja Strand Magazine külgedel 1892. aastal. "Punaste pöökide mõistatus" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi seiklused".
Kosmolów
Kosmolów on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Olkuszi maakonnas. Kosmolów asub Olkuszist ligi 7 km idas ja Krakówi kesklinnast umbes 30 km loodes.
Pseudoboodon
Pseudoboodon on maoperekond.
Tüüp 63 (rünnakpüss)
Tüüp 63 (hiina keeles 63式7.62mm自动步枪; vahel Lääne allikates vääralt Tüüp 68) on Hiina vintpüss, mis sarnaneb Nõukogude Liidu SKS-ile. Sellel on Tüüp 56-lt pärit täisautomaatne pöörlev relvalukk, mitte SKS-i kaldus lukuga süsteem. Relv on kokku pandud Tüüp 56 karabiini (Hiina SKS-i) ja Tüüp 56 rünnakpüssi eeskujul.
Pseudoboodon
Klassifikatsioon
Perekonda Pseudoboodon klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Tourcoingi 2. kanton
'''Tourcoingi 2. kanton''' on kanton Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus. See moodustati 2014. aasta kantonireformiga, mis jõustus 2015. aasta märtsis. Kantoni keskus on Tourcoing.
Palmik
pisi|Palmik juustest
Pseudoboodon
Levila
Neid madusid võib kohata Aafrikas.
Tourcoingi 2. kanton
See koosneb järgmistest valdadest:
Palmik
pisi|Palmik teraviljast Palmik ehk on vähemalt kolmest juukse-, lõnga- vms. kimbust tehtud punutis.
Pseudoboodon
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Pseudoboodon seisuga 30.08.2014.
Palmik
Lõunaeesti murretes on palmiku tähenduseks ka arm või vorp.