cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wehrmachti tankidiviisi koosseis
Sõja hilisem periood
Diviisi koosseisu kuulus veel:
Hermann Rossländer
Hermann Rossländer VR III/3 (10. detsember 1886 Härjanurme vald, Kursi kihelkond, Tartumaa – 2. detsember 1924 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Rossländer õppis Tšugujivi (praegu Ukrainas) junkrukoolis 1906–1908 ja sai selle lõpetamisel nooremleitnandi auastme. Ta läks Venemaa Keisririigi sõjaväe koosseisus esimesse maailmasõtta, kuid langes 31. augustil 1914 vangi. Ta oli terve sõja Saksamaal sõjavangis ja tuli Eestisse tagasi, kui Novembrirevolutsiooni tõttu vangist vabanes.
Rossländer võttis osa Vabadussõjast 2. jalaväerügemendis. Ta pidas hiljem sõjakoolis loenguid. Ta teenis kindralstaabis alates 1. augustist 1924 ja määrati hiljem sõjaväe kehalise kasvatuse ala juhatajaks.
Rossländer sai haavata 1. detsembri riigipöördekatse ajal Balti jaamas ning suri selle tagajärjel 2. detsembril 1924.
Rossländer maeti 4. detsembril. Matusetalitus toimus Tallinna Kaarli kirikus. Kirstud viidi vankritel mööda Kaarli puiesteed Vabaduse väljakule. Sealt viidi tema kirst rongile. Rossländer maeti Tartu Jumalaema Uinumise kalmistule.
Wilhelm von Hohenzollern
pisi|Riia viimane peapiiskop Wilhelm
Wilhelm von Hohenzollern (ka Wilhelm von Brandenburg või Wilhelm von Brandenburg-Ansbach, tuntud ka kui markkrahv Wilhelm (Markgraf Wilhelm); 29. juuni 1498 Ansbach, Ansbachi markkrahvkond – 4. veebruar 1563 Riia, Liivimaa) oli viimane keskaegne Riia peapiiskop aastatel 1539–1563.
Wilhelm oli Brandenburgi kuurvürsti Albrecht Achillese poja, Ansbachi markkrahvi Friedrichi poeg ning esimese Preisimaa hertsogi Albrechti vend ja paljude mõjukate valitsejate lähisugulane.
Perekonna ühe noorema pojana nähti Wilhelmile ette vaimuliku karjäär, mis talle aga kuigivõrd ei sobinud. 1520. aastatel sai Wilhelmist tõenäoliselt vend Albrechti eeskujul protestant, kuid Riia peapiiskopina pidi ta kuni elu lõpuni olema formaalselt kõrge katoliiklik aukandja. Vaimulikuks ei pühitsetud teda siiski kunagi ning tõenäoliselt soovinuks Wilhelm Liivimaad sekulariseerida. See tal siiski ebaõnnestus, kuid tema tegevus Liivimaal tõi kaasa kaks tõsist sisekonflikti: Saare-Lääne ja koadjuutorivaenuse. Viis aastat enne Wilhelmi surma puhkes Liivi sõda ning peapiiskop pidi koos ordumeistriga Poola kuningale Zygmunt II-le alistuma. Peapiiskopi tiitel jäi Wilhelmile siiski kuni surmani.
Suguvõsa ja noorus
pisi|Markkrahv Wilhelmi kujutis Nürnbergis aastast [[1515]] pisi|Wilhelmi vend [[Albrecht von Hohenzollern Lucas Cranach vanema maalil 1533. aastal]]
Wilhelm sündis Brandenburg-Ansbachi markkrahvi Friedrich II ja Poola kuninga Kazimierz IV tütre Sophie 14. lapse ja 7. pojana Ansbachis (toonases kirjaviisis Onolzbach) 1498. aasta 29. juunil kella 10 ja 11 vahel õhtul. Tema ristivanemateks olid vaimulikud: härra Lebolt, Haylspronni (Heilsbrunni) abt; härra Euckarius, Steinachi abt ja proua Birgitta, Aufses'i suguvõsast, Sultzi kloostri meistrinna.
Wilhelmil oli kokku üheksa venda, neist kuus olid temast vanemad: tulevane Kulmbachi markkrahv ja keiserliku sõjaväe juht Kasimir (1481–1527), Ansbachi markkrahv ja reformatsiooni eestvõitleja Georg (1484–1543), Saksa ordu kõrgmeistriks ja Preisimaa hertsogiks saanud Albrecht (1490–1568), noorena surnud vanem Friedrich (1491–1497), Valencia asekuningaks tõusnud Johann (1493–1525) ja vaimulikuks saanud noorem Friedrich (1497–1536). Wilhelmi kolm nooremat venda olid: vaimulikust Johann Albrecht, noorelt surnud Friedrich Albrecht (1501–1504) ja samuti vaimulikuks saanud Gumprecht (1503–1528). Peale vendade oli tal ka seitse õde, kes kõik olid temast vanemad. Wilhelmi võimalused ilmaliku valduse valitsejaks saada olid seega üsna kasinad ja nõnda valiti talle vaimuliku karjäär.
Lisaks õdede-vendade muljetavaldavale arvule olid Wilhelmil ka võimsad sugulased: tema ema vend Zygmunt I Vana oli Poola kuningas, teine onu Vladislav II aga Ungari ja Tšehhi (Böömimaa) valitseja. Onupoeg Joachim I Nestor valitses Brandenburgi markkrahvkonda, tolle vend Albrecht oli aga Mainzi ja Magdeburgi peapiiskop, üks võimsamaid kuurvürste ning Saksamaa priimas (kirikupea) ja peakantsler.
Vaimulikuks saamine nõudis 16. sajandi alguses kõrgema hariduse saamist ja seetõttu anti Wilhelm koos vanema venna Albrechtiga juba noores eas koduõpetaja Udalrich Segeri hoole alla. 1514. aastal asus ta koos vend Friedrichiga õppima Ingolstadti ülikooli. Sealjuures kuulus ta vürstipojana 1516. aastal rektoraati. Toona oli ülikool oma õitsengu tipul ning seal õpetasid mitmed paavstivõimuga rahulolematud humanistid, kuid ka hiljem Lutheri üheks kõige vihasemaks vastaseks olnud Johannes Eck. Tõenäoliselt jätsid Wilhelmile sügavama mulje siiski esimesed ning seetõttu hakkas ta õige pea kalduma protestantismi suunas.
Millalgi 1520. aastate keskpaiku õnnestus Wilhelmile hankida Mainzi ja Kölni toomhärra kohad, kuid väga säravaid karjäärivõimalusi talle seal ei paistnud. 1520. aastate alguses, kui tema Saksa ordu kõrgmeistrist vennal Albrechtil oli tõsine konflikt oma Poola kuningast onu Zygmunt I-ga, pakkus viimane ordule välja võimaluse, et Albrecht loovutab oma koha just Wilhelmile, kes tunnistaks Poola ülemvõimu. See variant jäi siiski realiseerimata, sest Albrecht otsustas Preisimaa 1525. aastal sekulariseerida. Enne seda jõudis Wilhelm Albrechti kõrval aga juba Preisi orduriigi valitsemisest osa võtta.
Riia koadjuutoriks saamine ja esimesed aastad Liivimaal
pisi|Liivi ordu maameister [[Wolter von Plettenberg]]
1525. aastal esitas värske Preisimaa hertsog Albrecht plaani teha Wilhelmist Masoovia hertsog, sealjuures pidanuks too abielluma mõne Zygmunt I tütrega. Kuid see plaan nurjus, sest Poola kuningas polnud huvitatud Preisimaa hertsogi mõjuvõimu kasvust.
1529. aastal alustas hertsog Albrecht aga uut plaani, tegemaks Wilhelmist Riia koadjuutorit. Selleks olid soodsad võimalused, sest 1528. aastal peapiiskopiks valitud Thomas Schöning soovis taastada 1526. aastal kaduma läinud peapiiskopi sõltumatust ordumeister Wolter von Plettenbergist. Albrecht pakkus Schöningile oma tuge paavstilt ja keisrilt kinnituse saamiseks ning orduvastaseks tegevuseks, soovitades tal endale võtta ka riigivürstist koadjuutor. 1529. aasta sügisel pakkus Albrecht esialgu välja küll kolm kandidaati: krahv Johann von Hennebergi ning oma vennad Friedrichi ja Wilhelmi, kuid asus neist peagi selgelt esile tõstma viimast. Et Wilhelmist oli selleks ajaks saanud veendunud protestant ja vennad said omavahel hästi läbi, siis sobis Wilhelm hästi oma venna Liivimaa-poliitika elluviijaks. Varasematel aastatel oli Albrecht nimelt lootnud ka Liivimaa orduharu sekulariseerimise peale, kuid et Plettenberg ja teised kõrgemad orduametnikud olid selle vastu, siis otsustas Albrecht protestantlust Liivimaal edendada just oma venna saatmise teel.
Pole selge, kas katoliiklasest Thomas Schöning teadis oma koadjuutori protestantlikust meelestatusest, kuid tõenäoliselt oli talle sel momendil olulisem toetuse saamine ordu vastu. Seetõttu nõustus ta 1529. aasta septembris Wilhelmi enda koadjuutoriks. Ordu tugevast vastuseisust hoolimata õnnestus peapiiskopil, suures osas tänu teiste piiskoppide toele, 1530. aastal saavutada Wilhelmi aktsepteerimine tema koadjuutorina. Sama aasta septembri lõpus saabus Wilhelm Liivimaale, kus viibis öömajal kõigepealt tolleaegse Kuldīga komtuuri ja hilisema ordumeistri Heinrich von Galeni juures. Seejärel liikus ta edasi peapiiskopkonda, kus võttis rüütelkonnalt ja kapiitlilt truudusevande ning sai enda võimu alla seitse peapiiskopkonna ametkonda kaheksateistkümnest.
Wilhelmi ambitsioonid osutusid siiski suuremateks kui koadjuutorikohaga rahuldumine. Et oma sissetulekuid suurendada, püüdis ta endale saada mitmeid vaimulikke ameteid nii Riia peapiiskopkonnas, Tartu, Saare-Lääne ja Tallinna piiskopkonnas. Kuid paraku tal ühtegi neist saada ei õnnestunud ning läks selle asemel tülli nii Schöningi, Tartu piiskopi Johannes Bey kui ka Saare-Lääne piiskopi Reinhold von Buxhoevedeniga. 1532. aasta maapäeval üritasid Liivimaa seisused Wilhelmi positsiooni Liivimaal konkreetsemalt fikseerida ning tema isetegevust piirata. Selleks võeti vastu otsus (koadjuutoriretsess), millega Wilhelmil keelati peapiiskopi eluajal ilmalikku võimu enda kätte haarata, peapiiskopiks saades pidi ta aga austama kõiki Liivimaal sõlmitud lepinguid ning välismaiseid valitsejaid mitte Liivimaa asjadesse segama. Lisaks pidanuks Wilhelm vastu võtma ka katoliikliku preestripühitsuse, mis talle kui veendunud protestandile oli äärmiselt vastumeelne. Siiski oli üks maapäeva otsus talle ka soodne: nimelt lubati Liivimaal vabalt levitada protestantlikku usutunnistust.
Pärast 1532. aasta maapäeva oli Wilhelmile selge, et Liivimaa maaisandad ei soovi tema võimu kasvamist, kuid samas ei jätnud ta siiski selle püüdlemist. Pealegi tekkis tal selleks juba sama aasta suvel ka äärmiselt soodne juhus, kuna tema nõunik ja Läänemaa üks rüütelkonna juhtidest Georg von Ungern läks koosteiste vasallidega piiskop Buxhoevedeniga tülli ning otsustas tema asemel piiskopiks teha Wilhelmi.
Saare-Lääne vaenus ja viimased aastad Riia koadjuutorina
Kuid 1532. aasta 12. novembril valisid Läänemaa aadlikud ja osa toomkapiitlist Wilhelmi piiskopiks ning pikemalt mõtlemata suundus too Läänemaale, jõudes 21. novembriks Haapsallu. Selleks ajaks oli ka selge, et piiskop Reinhold oma ametist vabatahtlikult ei loobu, kuna Kuressaare foogt Gotthard von Gilsen oli koos Saaremaa aadlikega talle truuks jäänud. Nii sai Wilhelm enda kätte piiskopkonna mandriosa, kuid saared jäid Buxhoevedenile. Seetõttu kujunes nende vahel vastasseis, mis on tuntud Saare-Lääne vaenusena ja kestis kuni 1536. aastani.
Wilhelmi ja tema venna Albrechti eesmärgiks oli ilmselt Saare-Lääne piiskopkonna sekulariseerimine ja ilmalikuks vürstiriigiks muutmine. Kohati kõneldi Wilhelmist kui "Liivimaa kuningast" ning tema liitlane Georg von Ungern otsis markkrahvile ka abikaasat. 1533. aasta lõpul esitas Wilhelm Albrechtile plaani abielluda Poola kuninga Zygmunt I tütrega, kuid too laitis selle maha: katoliiklasest kuningas poleks kunagi aktsepteerinud formaalselt katoliikliku vaimuliku abielu tema tütrega.
Vaenus kulges samuti algusest peale Wilhelmile negatiivselt, kuna peagi selgus, et Reinhold von Buxheoveden oli juba 1532. aasta augustis paavsti poolt piiskopiks kinnitatud ning Wilhelmi katsed seda tühistada ei kandnud vilja. Vaenuse kõige otsustavamad sündmused leidsid aga aset aastatel 1533–1534, kui Wilhelm ja piiskop Reinhold üksteise võimu all olevaid alasid rüüstasid ja erinevatele Liivimaa jõududele apelleerisid. Wilhelmil õnnestus esialgu saavutada ordu toetus, kellega 1. aprillil 1533 sõlmiti Võnnu liit, kuid tõenäolisemalt oli tegu Liivimaa ordumeister Wolter von Plettenbergi osava käiguga Wilhelmi ohjeldamiseks. Mingit reaalset abi ordu talle ei andnud, pigem vastupidi: Pärnu ja Tallinna komtuurid ning Maasilinna foogt asusid avalikult Reinholdi toetama. 1534. aastal toimunud Viljandi maapäeval ühinesid kõik Liivimaa seisused juba piiskop Reinholdi toetuseks ning sama aasta sügisel oli Wilhelm sunnitud Haapsalust lahkuma. Seejärel kukkusid läbi ka tema katsed olukorda paavstile ja keisrile apelleerides enda kasuks pöörata. 1535. aastal läks ka Riia linn ordu kontrolli alla, kui Wilhelmi sealne peamine toetaja, sündik Johann Lohmüller sealt põgenema pidi. 1536. aasta juulis lahendati asi lõplikult piiskop Reinholdi kasuks, kui Wilhelm pidi loobuma kõigist taotlustest Saare-Lääne piiskopkonnale, sai selle eest 25 000 marka (millest ta kätte sai küll vaid ilmselt 9000) ja oli sunnitud oma liitlastest Läänemaa aadlikud piiskopi meelevalla alla jätma.
Järgnevatel aastatel püüdis Wilhelm koos peapiiskop Schöningiga lahendada tüliasja Riia linnaga, kuid edutult, see jäi jätkuvalt ordu tegeliku ainuvõimu alla. Ordumeister Hermann von Brüggenei osutus Wilhelmi veendunud vastaseks, kes keeldus temale ja peapiiskopile igasuguste järeleandmiste tegemisest. Nii oli Wilhelmi elu jõudnud madalseisu ning 1538. aastal vennal külas käies tundis ta end niivõrd halvasti, et koostas lausa testamendi. Järgnevatel aastatel hakkas tal siiski paremini minema.
Peapiiskopiks saamine, tüli Riiaga ja koadjuutoriplaanid
pisi|Riia peapiiskopi vapp
1539. aasta augustis suri Riia peapiiskop Thomas Schöning ja nii sai koadjuutor Wilhelmist tema mantlipärija. Keiser ja paavst kinnitasid ta peapiiskopi ametisse 1540. aastal. Kohe tekkisid Wilhelmil aga ka probleemid, sest Riia linn, mis pidanuks talle Kirchholmi lepingu kohaselt truudust vanduma, seda linnas ainuvõimu ordu vahelesegamise tõttu ei teinud. Olukord muutus veelgi problemaatilisemaks siis, kui Riia liitus 1541. aastal Schmalkaldeni liiduga, saades nõnda enda selja taha ka Saksamaa protestantlike vürstide toetuse. Pärast pikki läbirääkimisi õnnestus Wilhelmil viimaks 1542. aastal niikaugele jõuda, et tema ja Riia vahel sõlmiti Lemsalus leping, millega linn pidi talle truudusevande andma, tema aga loobus vaimulikust (ehk nominaalselt katoliiklikust) ülemvõimust Riia üle. Müntimisõigus otsustati reguleerida kuueks aastaks. Kuid ordu segas end taas vahele ja linn taganes lepingust.
Reformatsioon peapiiskopkonnas ja Volmari retsess
pisi|Wilhelmi näopildiga taaler aastast [[1559]]
Suutmata oma positsiooni poliitiliste vahenditega parandada, püüdis Wilhelm seda teha usulistega: ta otsustas kogu Liivimaal sisse viia luterliku usutunnistuse. Et ta oli maa kõrgeim vaimulik pea, siis oli tal vähemalt teoreetiliselt ka õigus liturgilist korraldust muuta. Tema kantsler Christoph Sturtz, kes õppis Wittenbergis Lutheri enese juures, töötaski 1545. aastal välja uue usukorralduse. Kuid et enamik Liivimaa toomkapiitlitest olid jätkuvalt katoliiklikud (kaasa arvatud ka Wilhelmi enda, Riia oma), piiskopid ei soovinud peapiiskopi ettekirjutustele alluda ning ordu ei soovinud Wilhelmi mõju kasvu, siis tema reformatsioonikatse ebaõnnestus. 1547. aastal õnnestus Wilhelmil see reformatsioonikorraldus peapiiskopkonna territooriumil vähemalt osaliselt läbi viia.
Samal ajal õnnestus aga ka Wilhelmi ja ordu vahel teatav lepitus leida. 1546. aastal toimunud Volmari maapäeval sõlmiti leping (Volmari retsess), millega otsustati, et Liivimaa maaisandaid ei tohi ilma kõigi seisuste nõusolekuta valida ega kinnitada, eriti pidi see aga kehtima vürstkoadjuutorite kohta. See lepingupunkt oli selgelt suunatud peapiiskop Wilhelmi vastu, aga vastutasuks nõustus ordu võimu Riia üle jagama: retsessi teise punktina nõustuti, et Riias peab taastatama Kirchholmi leping, millest linn olevat omakasupüüdlikult loobunud. 1547. aasta kevadel võttiski Wilhelm Riialt koos ordumeistriga truudusevande. Järgnevatel aastatel olid peapiiskopi ja ordu suhted üpris harmoonilised.
Koadjuutoriplaan ja vaenus
pisi|Mecklenburgi hertsog [[Johann Albrecht I]]
1550. aastate alguses hakkas Liivimaal suurenema Vene oht, kuna vaherahu Moskvaga oli lõppemas. 1551. aastal õnnestus rahu pikendada vaid ühe aasta, maksimaalselt viie peale, 1554. aastal aga nõudis tsaar 15-aastase rahulepingu eest Tartu maksu. Vene ohu pärast eriti sügavalt mures olnud Wilhelm oli juba varem püüdnud sõlmida Liivimaa ja Poola liitu, kuid teised liivimaalased olid sellele vastu olnud, kartes Poola sõltlaseks muutumist. Nüüd otsustas Wilhelm aga täielikult toetama koadjuutoriplaani, millega tema vend Albrecht oli alustanud juba 1552. või 1553. aastal, samal ajal, kui ka Wilhelm viibis Preisimaal, olles üle aasta Liivimaast eemal.
Nimelt oli Albrecht koos uue Poola kuninga Zygmunt II Augusti ja Mecklenburgi hertsogi Johann Albrecht I-ga (viimasest sai peagi Albrechti väimees) Liivimaale Wilhelmi koadjuutoriks tuua viimase noorema venna Christophi. Poola lootis sellega Liivimaa enda poliitilisele tahtele allutada, kuid ilmselt mitte otseselt vasalliks teha. Albrechti ja Johann Albrechti plaanid olid aga ilmselt ulatuslikumad: Liivimaast taheti teha Preisimaaga sarnast Poolale alluvat vasallriiki, mille valitsejaks saanuks Christoph. Peapiiskop Wilhelm lootis aga ilmselt ennekõike oma poliitilist mõju Liivimaal tänu välisvalitsejate sekkumisele tõsta.
1555. aasta lõpus saabus koadjuutor Christoph Liivimaale ning Wilhelm püüdis tema positsiooni kindlustada. Kuid see ei läinud korda: Riia toomkapiitel hakkas tema kinnitamisega venitama ning samas otsustasid ordu ja teised piiskopid, et Christophi küsimust saab lahendada vaid maapäeval. See kutsuti kokku 1556. aasta märtsis ja seal selgus, et Wilhelm ja teised liivimaalased ei leia ühist keelt. Varsti pärast maapäeva põgenes maalt ka Poola-meelne Münster ning ordukoadjuutoriks valiti Fürstenberg. Wilhelm pöördus abipalvetega küll oma venna ja Poola kuninga poole, kuid need polnud valmis sõjaliselt sekkuma. Ordu sai Wilhelmi sõjaplaane sisaldavad kirjad aga kätte ning süüdistas teda reetmises. Juunis toimunud seisustepäeval Võnnus otsustasid liivimaalased peapiiskopi sõjalisel teel võimult kõrvaldada.
1556. aasta juuni teisel poolel algaski ordu sõjakäik Wilhelmi vastu. Vaid kahe nädalaga vallutati kogu peapiiskopkond, kuna ka Wilhelmi alamad: Riia linn, rüütelkond ja kapiitel, olid tema vastu astunud. Wilhelm ise varjas ennast Koknese linnuses, mis 28. juunil sisse piirati. Järgmisel päeval andis koadjuutor Christoph end ordu kätte ja veel päev hiljem ei jäänud ka Wilhelmil muud üle, kui koos linnusega alistuda, vältimaks verevalamist. Wilhelmit, keda ordu pidas maa reetjaks, koheldi ka vastavalt: teda hoiti esialgu vangistuses Smiltenes, alates oktoobrist aga Koivaliinas (Gaujiena). Esialgu olid Wilhelmi vangistustingimused rasked, kuid alates augustist need tänu Pommeri saadikute sekkumisele siiski paranesid.
Hertsog Albrecht ja tolle liitlased püüdsid Wilhelmi vangistamise järel teda diplomaatiliselt aidata, pöördudes Saksa-Rooma riigi vürstide, keisri ja erinevate teiste riikide kuningate poole. Sõjaliselt polnud valmis aga sekkuma keegi, isegi mitte Poola. Taani püüdis olukorda 1557. aastal vahendada, kuid lõppkokkuvõttes edutult. Ordu lootis siiski, et tal õnnestub Wilhelm peapiiskopi kohalt tagandada ja ta järeleandlikuma Christophiga asendada. See plaan aga läbi ei läinud, sest 1557. aasta suvel asus tegutsema Poola. Zygmunt II August kuulutas augustis Liivimaale sõja ning koondas väed piirile. Septembri alguses lõppes konflikt siiski kompromissiga, kui Liivimaa ja Zygmunt II Posvoli lepingu sõlmisid. Sellega ennistati Wilhelm peapiiskopiks, Christophist sai tema koadjuutor ning kõik nende valdused ja õigused tagastati. Lisaks sõlmiti ka salajane Venemaa-vastane liit Liivimaa ja Poola-Leedu vahel. Wilhelmi eesmärk oli sellega justkui täitunud: ta oli endale saanud koadjuutori ning ka sõjalise liidu Poolaga. Kuid selle hinnaks oli enam kui aastane vangistus ning suhete jätkuv pingestumine Venemaaga.
Wilhelm Liivi sõjas: alistumine Poolale ja surm
pisi|Poola kuningas [[Zygmunt II August]]
1558. aastal alanud Liivi sõja ajal püüdis Wilhelm esialgu oma riiki seekord koostöös orduga päästa. Ta lootis jätkuvalt eelkõige Poola abile. Wilhelmi huvides tegutsesid ka tema vend Albrecht ning Mecklenburgi hertsog Johann Albrecht I, kes Saksa-Rooma riigist aktiivselt abi otsisid. Ehkki Riigipäev lubaski Liivimaa abistamiseks vahendeid otsida, ei tundnud keegi selle vastu suuremat huvi ja 1561. aastaks oli selge, et sealt olulisemat abi ei tule.
Selleks ajaks oli ka selge, et kohalikud riigid ei suuda end kaitsta: Saare-Lääne ja Kuramaa piiskop oli oma valdused müünud Taanile, Tartu piiskopkond ning Ida- ja enamik Lõuna-Eestist langenud venelaste kätte, Tallinn ja Harju-Viru rüütelkond alistunud aga Rootsile. Wilhelm ja viimane ordumeister Gotthard Kettler jõudsid järeldusele, et neil ei jää muud üle kui Poolale alistuda. Juba 1559. aastal oli Zygmunt II saanud enda valdusse rea ordu ja peapiiskopkonna linnuseid, lubades selle eest venelaste vastu abi osutada, mida ta tegelikult aga ei teinud. 1561. aasta sügiseks oli olukord Liivimaal aga niivõrd problemaatiline, et enamik peapiiskopkonna ja ordu vasalle nõudsid Poolale alistumist. Ainsana oli Poolale alistumise vastu Riia linn, mis tegi seda alles 20 aastat hiljem, 1581. aastal. Kettler ja Wilhelm olid samuti vasallide alistumisnõudele mõnda aega vastu, kuid andsid viimaks järele. 28. novembril 1561 sõlmisid ordumeister ja peapiiskop Poola kuninga ametliku alistumislepingu (pacta subjectionis), millega allesjäänud orduriigi ja peapiiskopkonna alad läksid tema võimu alla. Kettlerist sai Zygmunti vasallina Kuramaa hertsog, Wilhelmil lubati aga kuni surmani kasutada Riia peapiiskopi tiitlit ning resideerida endise peapiiskopkonna linnustes. Esialgu jäeti alles ka peapiiskopkonna valitsemisstruktuur: stiftifoogtid ja toomkapiitel, kuigi selle aladest koos mõningate orduvaldustega moodustati Üle-Väina hertsogkond.
Oma elu viimased aastad veetis Wilhelm protestantlikus Riia linnas. Alates 1562. aasta sügisest halvenes ta tervislik seisund kiiresti ning järgmise aasta alguseks oli ta suremas. Arstide soovitusi eirates jätkas ta aga veini ja mõdu joomist ning võimalusel ka pidusöökide nautimist. Veebruari esimestel päevadel külastasid teda veel mitmed kõrged ametikandjad, sealhulgas endine ordumeister Kettler. Tema koadjuutor Christoph aga, kes oli viimased aastad väljaspool Liivimaal veetnud, asus küll Wilhelmi poole teele, kuid ei jõudnud temani. Riia viimane peapiiskop suri 3. veebruaril. Tema viimased sõnad olid: "Ma olen vaid inimene. Hea Jumal, minu härra vend ja Poola kuningas on võimsamad kui mina."
Wilhelmi surm ei likvideerinud veel lõplikult Riia peapiiskopkonda. Alles 1566. aasta 26. detsembril saadeti laiali toomkapiitel ja teised valitsemisstruktuurid ning peapiiskopkonna alad liideti Leeduga.
Sugupuu
pisi|Ansbachi ja Bayreuthi markkrahvide vapp
Mikrokosmos (Psychoterror)
"Mikrokosmos" on ansambli Psychoterror album, mis ilmus 2002. aastal.
Sauaru
Sauaru on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Cheap Holidays
"Cheap Holidays" on ansambli Psychoterror album, mis ilmus 2000. aastal. Albumi andis kassetil välja FC Records. Materjal salvestati stuudios Orbital Vox 1999. aasta oktoobris.
Kai Tabun
Kai Tabun (aastani 1985 Kai Siilbek; sündinud 29. detsembril 1957 Tartus) on eesti näitleja ja grimeerija.
Aastatel 1979–1982 töötas Ugalas grimeerijana, 1982–1996 näitlejana.
Isiklikku
Ta on olnud abielus näitleja Andres Tabuniga.
Rollid Pärnu Draamateatris
1979, Mati Unt "Doktor Noormanni kirjasõprade kokkutulek" (osaline), lavastaja Ingo Normet
Rollid Ugalas
1980, Robert van Gulik "Kohtunik Di. Libarebaste mõrvad" (Peoonia), lavastaja Priit Pedajas
Kuldvillak (telesaade)
"Kuldvillak" on Eesti telekanalitel Kanal 2 ja siis TV3 eetris olnud telesaade, mis põhineb maailmas levinud "Jeopardy!" saateformaadil. Programmi toodavad Sony Pictures Television (omanik) ja Paramount International Networks (levitaja). Alates 2021. aasta septembrist on Michael Davies Sony tegevprodutsendina. Teemamuusika arranžeeris John Hoke ja salvestas Chris Bell Music and Sound Design, mis on variatsioon saate looja Merv Griffini laulust "Think!", mida kasutati viimases 30-sekundilises osas, mida kasutati algselt Ameerika versioonis aastatel 2008–2021. .
Kai Tabun
Rollid Ugalas
1980, Juhan Liiv / Riho Räni "Vari" (Kai; Kukulinna vaene), lavastaja Riho Räni
Kuldvillak (telesaade)
Mälumängusaadet tehti seitse aastat. Saadet on juhtinud Mart Mardisalu, Teet Margna ja Eeva Esse
Kai Tabun
Rollid Ugalas
1981, Vladimir Sang "Maa (Õh-Mifi) inimene" (osaline), lavastajad Mikk Sarv, Riho Räni
1981, Mikk Sarv "Maa laulud" (osaline), lavastaja Mikk Sarv
Kuldvillak (telesaade)
2016. aastal, osana aprillinaljast, algas Ameerika versiooni viimane voor klipiga sellest versioonist, mille saate veebisaidil on silt "Jeopardy! Estonia". (Kõik programmi versioonid kuuluvad Sony Pictures Television Studiosele ja Paramount Televisionile.)
Kai Tabun
Rollid Ugalas
1981, Eduard Vilde / Osvald Tooming "Rahva sõda" (episoodid), lavastaja Jaan Tooming
1982, Charlotte Bronte "Jane Eyre" (Jane Eyre), lavastaja Jaan Tooming
Kuldvillak (telesaade)
2014– on "Kuldvillak" taas Kanal 2 programmis, saadet juhtis 2014-2019 Teet Margna ja 2020 - Eeva Esse.
Saue-Putla
Saue-Putla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Kai Tabun
Rollid Ugalas
1982, Tauno Yliruusi "Suveõhtu valss" (Siiri; Tuulikki), lavastaja Väino Uibo
1982, Ion Drudse "Maa ja päikese nimel" (Jeanette; hääl tagumisest pingist), lavastaja Kaarin Raid
1983, John Millington Synge "Üle lääne kangemees" (Nelly), lavastaja Priit Pedajas
1984, Karel Capek "Valge katk" (meditsiiniõde), lavastaja Viljo Saldre
1985, Lion Feuchtwanger "Vennad Lautensackid" (inimene), lavastaja Kalju Komissarov
1985, Henrik Ibsen "Nora" (toatüdruk Helene), lavastaja Viljo Saldre
1986, Aleksandr Gribojedov "Häda mõistuse pärast" (vürstitar), lavastaja Jaak Allik
1987, Aleksis Kivi "Seitse venda" (sündimata õde), lavastaja Väino Uibo
1987, George Bernard Shaw "Androkles ja lõvi" (Lavinia; kristlane), lavastaja Jaan Tooming
1987, Romain Rolland "Giljotiin Dantonile" (kodanik), lavastaja Viljo Saldre
1988, Eduard Vilde "Side" (Agnes Schönfeldt; ostja; tuttav), lavastaja Ilmar Tammur
1988, Oscar Wilde "Salome" (näitsik), lavastaja Andres Lepik
1988, John Boynton Priestley "Greenfingersi saladus" (Ellen Tannent), lavastaja Andres Lepik
1989, Vladislav Koržets "Idakonn" (erinevad rollid), lavastaja Kalju Komissarov
1989, Alfred Mering, Huko Lumet, Leo Normet, Edgar Arro "Rummu Jüri" (episoodid), lavastaja Kalju Komissarov
1990, Aleksander Buravski "Kui veski mürin vaibub" (Niina), lavastaja Peeter Tammearu
1990, Tennessee Williams "Kass tulisel plekk-katusel" (teener Lacey), lavastaja Kaarin Raid
1991, Peeter Tammearu "Tornikukk ja võlusõrmus" (õuedaam), lavastaja Peeter Tammearu
1991, Alan Ayckbourn "Abielufarss" (Jan Davies), lavastaja Peeter Tammearu
Romulus Aavakivi
Jaan Romulus Aavakivi (7. veebruar 1903 Jēkabpils – 8. aprill 1942 Solikamsk ) oli eesti majandustegelane.
Kai Tabun
Rollid Ugalas
1991, Ain Kalmus "Jumalad lahkuvad Maalt" (episoodid), lavastaja Peeter Tammearu
Romulus Aavakivi
Õppis Tartu Ülikoolis majandust aastatel 1923–1928 (lõpetas), Pariisi Ülikoolis 1927 ja Berliini Kaubandusülikoolis 1928, Fraternitas Estica vilistlane.
Kai Tabun
Rollid Ugalas
1992, John Millington Synge "Püha läte" (Bride), lavastaja Peeter Tammearu
Romulus Aavakivi
Osales Eesti Vabadussõjas laiarööpmelisel soomusrongil nr. 4.
Kai Tabun
Rollid Ugalas
1992, Walter Kollo "Mees minevikuga" (Hilde), lavastaja Margus Vaher
1993, Oscar Wilde "Dorian Gray portree" (episoodid), lavastaja Andres Noormets
Romulus Aavakivi
Arreteeriti NKVD poolt veebruaris 1941 süüdistatuna spionaažis. Lasti maha Ussollagi vangilaagris.
Kai Tabun
Rollid Ugalas
1994, Bertolt Brecht, Kalju Komissarov "Kolmekrooniooper" (lits), lavastaja Kalju Komissarov
1994, Tennessee Williams "Suvi ja suits" (Rosemary), lavastaja Kaarin Raid
1994, Adolf Šapiro "Jutustus tõelisest pardipojast" (kirju kana), lavastaja Kaarin Raid
John Tyler
John Tyler (29. märts 1790 – 18. jaanuar 1862) oli Ameerika Ühendriikide kümnes president (1841–1845). Ta oli esimene asepresident, kes sai presidendi surma tõttu sellele ametipostile.
Tyler oli üpris edukas president, kuid keeldus 1844. aastal kandideerimast. Ta oli algava USA-Mehhiko sõja vastu ning muretses ka Põhja ja Lõuna üha suurenevate vastuolude pärast.
1861. aastal valiti Tyler Konföderatsiooni Kongressi, kuid ta suri enne, kui see kokku tuli.
Sandla
Sandla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas Sandla poolsaarel.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pihtla valda.
Seal on Sandla sadam ja Allirahu tulepaak. Külas tegutseb Sandla raamatukogu.
Külast on pärit Eesti meremees, sõjaväelane ja poliitik Tarmo Kõuts.
August Neander
Johann August Wilhelm Neander (17. jaanuar 1789 Göttingen – 14. juuli 1850) oli saksa teoloog ja kirikuloolane.
Sepa (Pihtla)
Sepa oli küla Saare maakonnas Pihtla vallas.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus liideti küla Salavere külaga.
Ahmed Mohamed Ag Hamani
Ahmed Mohamed Ag Hamani (ka Ahmed Mohamed ag Hamani; sündinud 1941) oli Mali peaminister 2002–2004. Enne peaministriks saamist (2001–2002) oli ta Mali suursaadik Suurbritannias. Valitsusjuhiks hakkas president Amadou Toumani Touré ettepanekul 9. juunil 2002. Hamani valitsus astus tagasi aprillis 2004.
Art-Ong Jumsai Na Ayudhya
Dr. Art-Ong Jumsai Na Ayudhya on Tai teadlane, pedagoog ja poliitik.
Ta on õppinud mehaanikateadusi Cambridge'i Ülikoolis, saanud doktorikraadi suhtekorralduse alal Londoni Ülikoolis ja haridusteaduste alal Chulalongkorni Ülikoolis.
Ta on Tai haridusministeeriumi õppekava arenduse nõukogu nõunik, Sathya Sai Kooli tegevjuht, Lobpuri Sathya Sai Haridusinstituudi direktor. Ta esineb külalislektorina paljudes maades üle maailma.
Ta on olnud Tai parlamendi ülemkoja liige.
Köstrikool
Köstrikool (teiste nimetustega kihelkonnakool, talurahvakool) oli 17. sajandi lõpust kuni 19. sajandi alguseni kihelkonnakeskustes kiriku juures tegutsenud eestikeelse talurahvakooli kõige vanem tüüp, kus lapsi õpetas kösterkoolmeister.
Köstrikoolide ulatuslikum asutamine algas pärast Rootsi kuningas Karl XI 1686. aasta korraldust, mille kohaselt tuli igasse Eestimaa ja Liivimaa kihelkonda asutada kool. 1688. aastal oli Eesti- ja Liivimaa 41 kihelkonnas kokku 49 talurahvakooli (köstrikoolid, külakoolid, mõisakoolid) ligikaudu 1100–1200 õpilasega. 1694. aastal tegutses Mandri-Eesti 45 kihelkonnas 59 kooli. Koolivõrk oli tihedam Lõuna-Eestis, eriti Tartumaal. Köstrikoolides õpetati lugemist, katekismust ja kirikulaulu.
Rootsi aja lõpul asutatud köstrikoolide tegevus katkes Suure näljahäda (1695–1697) ajal ning sellele järgnenud Põhjasõja aastatel. Köstrikoolide taastamine ja uute loomine kihelkonnakeskustesse algas 1720.–1730. aastatel. 18. sajandi keskpaigas tegutsesid köstrikoolid enamikus Liivimaa ja paljudes Eestimaa kihelkondades. Köstrikoolide peamiseks ülesandeks oli endiselt talurahva lastele lugemise õpetamine.
Köstrikoolid muudeti 19. sajandi esimese veerandi talurahvareformide käigus uut tüüpi kihelkonnakoolideks – luteri usu kihelkonnakoolideks, mis moodustasid talurahvakoolide teise ehk kõrgema astme.
Mart Vahtel
Mart Vahtel on eesti näitleja.
Sugutäkk
Sugutäkk ehk tõutäkk (ka paaritustäkk) on puhtatõuline isane hobune. Ta on ühte tõugu täkk, kes pole mitte ühegi muu tõuga segatud.
Mart Vahtel
1971. aastal lõpetas ta Tallinna 10. keskkooli.
Töötas 1976–1983 Ugala teatris.
Bremer Bay
Bremer Bay on asula Austraalias Lääne-Austraalia osariigi lõunarannikul Albany ja Esperance'i linna vahel.
Osariigi pealinn Perth on Bremer Bayst 515 km kaugusel.
Kohale andis mereväekapteni James Bremeri järgi nime seda paika 1831. aastal külastanud John Septimus Roe.
Harilik kõrrerooste
Harilik kõrrerooste (Puccinia graminis) on taimehaigus, mis kahjustab oluliselt kõiki teravilju, kõrsheintaimi, looduslikke kõrrelisi ja kõrsumbrohte, eriti orasheina.
Roostehaigused on maailmas kõige kahjulikumad teraviljakultuuride haigused. Iga maapealne osa taimest võib nakatuda tärkamise staadiumist valmimise staadiumini.
Kõrrerooste esineb meie kõikidel teraviljadel ja enamikul kõrsheintest, samuti vaheperemeestaimedel harilikul kukerpuul ja mahoonial.
Roostehaigus, roosteseente tekitatud taimekahjustus. Avaldub taime rohelistel osadel paiknevate kollakas- kuni mustjaspruunide padjanditena. Eestis on kahjulikemad roostehaigused harilik kõrrerooste ja kaera-kroonrooste.
Haigustunnused
Kõrtel, lehetuppedel, vähem lehtedel, ohetel ja sõkaldel tekivad suve algul oranžid suvieospustulid, milles arenevad suvieosed Kasvuhooja lõpul arenevad suvieose nakkusest varrele tumedad talieospustulid. Talieosed ei ole võimelised nakatama kõrrelisi, vaid ainult vaheperemeestaime, milleks on kukerpuu. Hariliku kõrrerooste sümptomid võivad tekkida ka pähikutel. Kõrreroostega nakatunud taimedel on suurenenud veekadu, kuna läbi katkise epidermise aurustub rohkem vett. Lisaks tarbib seen taimes olevat vett ja toitaineid. Haigust soodustab soe ilm.
Haiguse levik
Haigustekitaja talvitub talieostena taimejäänustel, aga ka mitmeaastaste kõrreliste eriti orasheina maa-alustes osades ja vaheperemeestel. Nakatunud taliviljalt levib haigus kevadistele ja vaheperemeestaimedele, millelt edasi kevadel külvatud teraviljadele. Kahjustab enam varaseid tali- ja hiliseid suviteraviljakülve. Kaaliumväetised eriti koos fosforväetistega, suurendavad taimede haiguskindlust. Ühekülgne lämmastikuga väetamine suurendab vastuvõtlikkust kõrreroostele. Soodsateks tingimusteks on päevane temperatuur +20..+25 kraadi ja kastesed ööd +15 kraadi.
Vältimine ja tõrje
Vaheperemeestaimede hävitamine. Kõrreliste umbrohtude tõrje. Pritsida taimi kasvuajal Falconi, Rombus'e ja Folicur'iga. Sertifitseeritud ja puhitud seemne kasutamine, haigus kindlate teravilja sortide kasutuselevõtt haigust aitab ennetada ka korraliku viljavaheldus süsteemi kasutamine ja koristusjäätmete õigeaegne sissekünd, künnisügavus peaks olema 20+cm. Nakatumist soodustab ühekülgse lämmastik väetise kasutamine ja enda vilja seemneks kasutamine, juhul kui seda ei puhita, sellepärast ongi ülioluline haigusvaba seemne külvamine.
Kahjulikkus
Tihedalt kõrt ümbritsevad pustulid katkestavad pea varustamise vee ja toitainetega. Pea (pööris) kuivab enneaegselt, terised jäävad kõlujaks, saak väheneb, seemnete kvaliteet langeb. Taliviljade talvekindlus väheneb. Varase nakkuse puhul võib saak langeda 5-10%. Haigus kahjustab enam varaseid tali- ja hiliseid suviteraviljakülve.
Victoria (Austraalia)
Loodus
Osariigi põhja- ja edelaosa hõlmab Murray jõe madalik. Ida- ja lõunaosas Suur Veelahkmeahelik (Kõrgus Austraalia Alpides kuni 1986 m).
Kliima
Valitseb lähistroopiline kliima: sademeid mägedes 750-1250 mm, madalikualal alla 500 mm aastas.
Taimkate
Metsad katavad 36% territooriumist.
Loodusvarad
Leidub ja kaevandatakse pruunsütt, Bassi väina põhjast ammutatakse naftat ja maagaasi.
Põllumajandus
Kasvatatakse nisu, otra, kaera, kartulit, viinamarja, puuvilla, veiseid ja lambaid.
Tööstus
Osariigis töödeldakse ammutatud naftat.
Välislingid
🇦🇺
Pakalitha Mosisili
thumb|right|Pakalitha Mosisili Pakalitha Bethuel Mosisili (sündinud 14. märtsil 1945) on Lesotho poliitik. 29. maist 1998 kuni 8. juunini 2012 ja 17. märtsist 2015 kuni 16. juunini 2017 oli ta Lesotho peaminister. Kuni oktoobrini 2006 oli ta ühtlasi ka erakonna Lesotho Vabaduskongress juht.
Peale valimisvõitu 1998 süüdistati LCD valimistulemuste võltsimises ning poliitilised vastased organiseerisid rahvameeleavaldused Lesotho Vabaduskongressi vastu. Rahvarahutused haarasid kogu riigi ning kodusõja ärahoidmiseks oli vajalik politsei, armee ja kuninga sekkumine. Aastal 2002 toimunud uutel valimised võitis jällegi LCD.
Oktoobris 2006 Mosisili lahkus LCD-st ja tegi uue partei. Temaga liitus ka 17 parlamendi liiget, kuid LCD-le jäi parlamendis endiselt napp enamus (120-nest kohast 61). Kuna ette oli näha valitsuskriisi saatis kuningas Letsie III parlamendi 24. novembril 2006 laiali ning kuulutas välja uued valimised, mis toimusid 17. veebruaril 2007. Valimised võitis LCD saades jällegi 61 kohta 121-est.
Terje Luik
Terje Luik (sündinud 13. aprillil 1941) on eesti filminäitleja, telerežissöör ja pedagoog.
Ta lõpetas 1959. aastal Tallinna 7. Keskkooli. Koolitüdrukuna õppis ta balletti ja muusikat ning oli tubli sportlane.
1959. aastal mängis ta kaksikõdede Mareti ja Vaike peaosi suure populaarsuse saavutanud mängufilmis „Vallatud kurvid“. See film tõi talle 1960. aasta Baltimaade ja Valgevene filmifestivalil parima naisnäitleja auhinna. „Vallatutele kurvidele“ järgnesid veel osatäitmised filmides „Perekond Männard“ ja „Ohtlikud kurvid“, kuid näitlejat temast siiski ei saanud, ta alustas hoopis tööd ETV-s režissööri abina.
Kahekümne ühe aastaselt Terje Luik abiellus ja kolis Moskvasse. Moskvas lõpetas ta pedagoogilise instituudi ja töötas kolm aastat õpetajana. Seejärel astus ta kaugõppesse Leningradi Riiklikus Muusika- ja Kinematograafiainstituudis. Peale instituudi lõpetamist asus ta tööle Kesktelevisioonis, kus töötas seitseteist aastat telerežissöörina.
Ta kolis Eestisse tagasi 1990. aastal. Ta oli pedagoog Rapla maakonnas Juuru gümnaasiumis ja Hagudi põhikoolis.
Isiklikku
Tema ema oli kunstnik Laine Lepp (1918–2007) ja abikaasa Moskvast pärit Lev Maksimov. Abielu kestis seitseteist aastat ja sellest on sündinud kaks poega, Aleksandr ja Martin.
Deftones
Deftones on Grammy võitnud alternatiivroki/metal 'i bänd Ameerika Ühendriikidest California osariigist Sacramento linnast. Bänd tegutseb aastast 1988.
Neid on nimetatud üheks viimaste aastate innovatiivsemaks ja unikaalsemaks rokkmuusikat viljelevaks bändiks. Johnny Loftus on kirjutanud: "Rokkmuusika kriitikud asetavad tavaliselt Deftonesi sajandivahetuse nu-metali liikumisest kõrgemale või vähemalt toovad nad esile. Deftones on alati paistnud rohkem kummalisena ja valmis ühendama traditsionaalselt austatud saundi nagu dream pop või D.C. hardcore oma California alternatiivmetaliga."
Chino Moreno poeetilised laulusõnad, mida Time'i ajakirja kriitik kirjeldas kui "raevukalt intelligentseid", on tihti provokatiivsed, kuid interpretatsioonile avatud. Moreno on tuntud oma iseloomuliku karjumishääle ja rahustava tenori poolest. Ta on lemmiklauljatena nimetanud Morrisseyd, Rivers Cuomot Weezerist, Robert Smithi The Cure'ist, H.R-i Bad Brainsist ja David Gahanit Depeche Mode'ist.
Eestis käis bänd 19. juunil 2006.
Varasemad aastad
Kui Stephen Carpenter oli 15-aastane, sai ta rulaga sõites purjus juhi autolt löögi. Paariks kuuks ratastooli aheldatuna hakkas ta iseseisvalt kitarrimängu õppima. Väidetavalt maksis autojuht Carpenterile kahjutasu ja see võimaldas tollel bändile muusikavarustust soetada, kuid Abe Cunningham on intervjuus (ajakiri Metal Edge, jaanuar 2007) öelnud, et see on müüt. Chino Moreno, Carpenter ja nende sõber Abe Cunningham hakkasid 1988. aastal regulaarselt Carpenteri garaažis proovi tegema. Moreno polnud kunagi esinenud kellelegi peale oma perekonna. Kui nende esimene trummar Winter Fayee loobus bändis Rosary mängimise kasuks, mängis Cunningham ajutiselt trumme. Lisaks Deftonesis basskitarri mängimisele oli Cunningham koos Joe Garciaga bändis Phallucy. Pärast veenmist nõustus Cunningham Phallucyst lahkuma ning Deftonesi alaliseks trummariks hakkama. Basskitarristiks tuli Chi Cheng, keda Carpenter tundis rulasõitjate seltskonna kaudu.
Nimi "Deftones" kombineeriti hiphopi slängiterminist "def" ja järelliitest "-tones", mis oli 1950. ja 1960. aastate surf rock bändide ja souli viljelevate artistide seas populaarne sufiks. Nime saamisloos on märkimisväärne ka termin "tone deaf" (muusikalise kuulmiseta). Inglise keelest tõlkides tähendab Deftones "osavad" ("deft" – osav, vilunud, "ones" – ühed).
Deftones lindistas neljaloolise demolindi ja alustas kahe aasta jooksul mängimist kohalikes klubides, hiljem juba kaugemates kohtades nagu San Francisco ja Los Angeles. Nad sõbrunesid Bakersfieldist pärit metal-bändiga Korn ja käisid nendega turneedel. Sellel ajal mõjutasid Cunninghami loominguliselt endine bänd Phallucy ja Bad Brains.
Bänd mängis võimalikult tihti ja suhtus pillimängimisesse kui oma töösse. Algne neljalooline demolint oli nüüdseks vananenud. Nad lindistasid laulud kassetile ja müüsid neid oma esinemiste ajal. Varasemate laulude hulka kuulusid "(Like) Linus", "Plastic", "Venison", "Christmas", "Hump", "Freaks", "Some People", "God's Hands", "Hopburg Hop", "Gift" ja "Answers" (originaallint sisaldab ka kitarrisoolot). Nende eesmärgiks oli teenida võimalikult palju raha ja lindistada võimalikult palju demokassette plaadifirmadele. 1994. aasta juulis avaldas Deftonesi esinemine Los Angelese klubis The Coconut Teazer muljet Maverick Recordsi esimehele Guy Osearyle. Järgmisel päeval pakkus Oseary neile plaadilepingut. Deftones nõustus lepingutingimustega ja alustas üsna pea debüütalbumi planeerimist.
Albumid
Deftonesi esimese albumi eelprodutseerimine algas 1994. aastal. Plaati produtseeris Terry Date, kes oli varem töötanud selliste bändidega nagu Pantera, White Zombie ja Soundgarden. Date produtseeris ka järgmised kolm Deftonesi albumit.
"Adrenaline" ilmus 3. oktoobril 1995. Album saavutas suure müügiedu ning sai palju positiivset vastukaja. "Bored" ja "7 Words" olid põhilised hitid. Frank Delgado polnud veel bändi ametlik liige, kuid ta aitas mõnes loos kaasa. Ühes Adrenaline’i retsensioonis märgiti ära Cunninghami "üllatavalt keerukas trummimäng" ja kirjutati: "Erinevalt paljudest eakaaslastest on Deftones väga kontrollitud isegi keset kaost."
Arter
Arter (ladina keeles arteria) ehk tuiksoon on veresoon, mis viib verd südamest eemale. Tavaliselt voolab arteris hapnikuga küllastunud arteriaalne veri. Erandiks on kopsuarter, kus voolab hapnikuvaene venoosne veri südamest kopsudesse.
Deftones
Albumid
Plaadi produtseeris Terry Date. Plaat salvestati Seattle'i stuudios Studio X. 26. oktoobril 1997 välja lastud album sisaldas koostööd Sepultura laulja Max Cavaleraga. Laul "Headup" pühendati tema surnud kasupojale Dana Wellsile. Laulust inspireerituna lõi Cavalera bändi Soulfly, mis on samuti pühendatud Wellsile. Laulus "MX" kuuleb Cunninghami elukaaslase Annalynni häält. "My Own Summer (Shove It)" ja "Be Quiet and Drive (Far Away)" olid alternatiivmuusika hitid. Mõlemale loole valmisid muusikavideod. "My Own Summer (Shove It)" lisati filmi The Matrix heliribale.
Arter
Kõige suurem arter on aort.
Arteri sein koosneb kolmest kihist: väliskihist ehk adventiitiast, keskkihist ehk meediast ja sisekihist ehk intimast.
Deftones
Albumid
Akustilist varianti laulust "Be Quiet and Drive (Far Away)" esitati bändi sõprade DJ Crooki ja Jonah Matrangaga bändist Far. Selle versiooni tõttu avastas Chino Moreno kergema muusika ning alustas kõrvalprojekti Team Sleep.
Kuld- ja plaatinaplaadi tiitlitega pärjatud plaati müüdi USAs 1999. aasta seisuga umbes 500 000, selle aasta jaanuariks aga 942 177 eksemplari.
Albumikaane reproduktsioon asub Deftones Worldi kodulehel.
20. juunil 2000 avaldas bänd kolmanda albumi White Pony. Albumi produtsent oli Terry Date ning salvestuspaigaks Deftonesi enda stuudio Sausalitos Californias. Album platseerus 177 000 müüdud eksemplariga US Billboardi edetabelis kolmandaks. Nii fännid kui ka kriitikud peavad üldiselt plaati läbimõelduks ja terviklikuks. Hittideks kujunesid "Change (In the House of Flies)" ja "Digital Bath".
Arvustused olid ülekaalukalt positiivsed. Märgati Moreno laulusõnade suurenevat keerukust ning grupi eksperimentalismi. Melanhoolse loo "Teenager", milles leidub glitchi ja trip hop'i elemente, kavandas Moreno sõber ja Team Sleepi bändikaaslane DJ Crook (algselt oli "Teenager" Team Sleepi lugu). Laulus "Passenger" tehti koostööd bändi Tool laulja Maynard James Keenaniga. Rodleen Getsici vokaali kuuleb "Knife Prty" refräänis.
Mustas ja punases karbis piiratud väljaanded sisaldasid boonusena 12. laulu "The Boy's Republic". White Pony uus versioon ilmus 3. oktoobril 2000. Plaadil oli uus versioon laulust "Back To School (Mini Maggit), kuid intervjuus ajakirjale Visions ütles Moreno, et laulu panemine plaadi uusversioonile oli viga. "See laul tehti vaid ühel eesmärgil: saada singel. "Back To School" ilmus, sest ma olin idioot ja tahtsin plaadifirmale midagi tõestada." Deftones esitas laulu "Back to School" ainult albumi White Pony tutvustamiseks. Lõuna-Ameerika ja Euroopa turnee kavva lisati eeltoodud laul ametlikult.
Brošüüris on vulgaarsed laulusõnad asendatud foneetiliselt sarnaste sõnadega. Näiteks laulu "Feiticeira" laulusõnad brošüüris on "Stop I’m drunk" ("Stopp, ma olen purjus"), kuid tegelikult laulab Chino küllalt kuuldavalt "Fuck I’m drunk" ("Persse, ma olen purjus"). Brošuuris järgi on laulus "Street Carp" rida "Now take it home and have fun with it" ("Nüüd võta see koju ja lõbutse sellega"), kuid tegelikult lauldakse "Now take it home and fuck with it" (Nüüd võta see koju ja kepi sellega"). Laulus "Change (In the House of Flies)" on sõnad "Give you the lung, blow me away" ("Annan sulle kopsu, puhu mind ümber"), tegelikult kõlab aga "Give you the gun, blow me away" ("Annan sulle relva, lase mind maha").
2007. aasta jaanuariks müüdi USAs albumit 1 274 364 eksemplari.
"Deftones" ilmus poelettidele 20. mail 2003. Seda müüdi esimese nädalaga 167 000 eksemplari. Album püsis US Billboardi edetabelis üheksa nädalat. Esimene singel "Minerva" lisati mängude NHL 2004 ja True Crime: Streets of L.A. heliribale.
Teisele singlile "Hexagram" filmiti video, kus fännid vaatavad bändi laulu esitamas Simi Valley rulapargis Californias. Bänd tegi ka laulule "Bloody Cape" muusikavideo, kuid see ei jõudnud kunagi televiisoriekraanidele. Video oli saadaval ainult ühe päeva nende ametlikul kodulehel.
Palju materjali kirjutas kitarrist Carpenter, mistõttu kõlab album "raskemalt". Frank Delgado mängis süntesaatorit, klahvpille ja samplerit.
Esimesed neli kuud salvestati Sacramentos, hiljem Seattle's. Produtseeris Terry Date, Greg Wells aitas muusikalise ülesehitusega. Hiljem produtseeris Wells Team Sleepi debüütplaati.
Stephen Thomas Erlewine kirjutas oma retsensioonis: "Albumi avalugu "Hexagram" mõjutab sügavuti, sügavamini kui iialgi varem ning näitab, kui läila on ansambel Staind või kui jõuetu on Linkin Park. /---/ Tundub nagu oleks Deftones sunnitud oma metal-juuri tugevdama ohverdades selle, mis teeb nad paremaks ja huvitavamaks kui teised: nende armastuse art rocki vastu. /---/ Reeglite järgi mängides on nad head, kuid reegleid järgimata veelgi paremad."
Rokikriitik Greg Kot kirjutas väljaandes Chicago Tribune: "Ta (Chino Moreno) on kõige dadaistlikum metal-karjuja: nuuksuv, pilves ja veidralt sensuaalne, nagu üritaks ta peas olevate häältega poolt tosinat vestlust üleval hoida."