cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tartu Ülikooli bio- ja siirdemeditsiini instituut
Tartu Ülikooli bio- ja siirdemeditsiini instituut (varem Tartu ülikooli biomeditsiini instituut ehk ARMP) on Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonda kuuluv instituut.
ARMP loodi 2013 viie TÜ arstiteaduskonna üksuse liitmisel. Need üksused olid biokeemia instituut, farmakoloogia instituut, füsioloogia instituut, biomeditsiini instituut ja vivaarium.
Instituudi nimi oli pikka aega üld- ja molekulaarpatoloogia instituut (lühend: ÜMPI), mis asutati 1979. aastal.
Praegusesse ARMPi kuulub kolm õppetooli ja üks uurimisgrupp :
Ben Smith
pisi|Ben Smith 2014. aastal [[Chicago Blackhawksi mängijana]] Benjamin Alexander Smith (sündinud 11. juulil 1988 Winston-Salemis, Põhja-Carolinas) on USA jäähokimängija, kes mängib Saksamaa kõrgliiga klubis EHC München ründajana paremäärel.
Aastatel 2006–2010 mängis ta Boston College'i jäähokimeeskonnas. Aastatel 2008 ja 2010 tuli ta Boston College'iga USA ülikoolide meistriks. 2010. aastal valiti ta ülikoolide liiga kõige väärtuslikumaks mängijaks.
2008. aastal valis Chicago Blackhawks ta NHL-i draft'is 169. valikuna. Hooaja 2009–10 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Blackhawksi tütarklubis Rockford IceHogs. NHL-is debüteeris Smith hooajal 2010–11. Esimese värava lõi ta liigas 8. aprillil 2011 mängus Detroit Red Wingsi vastu. Ka järgmisel kahel hooajal mängis ta põhiliselt IceHogsis. NHL-i hooaja 2012–13 põhiturniiril osales Smith vaid ühes mängus, kuid ta kutsuti samal hooajal Blackhawksi meeskonda Stanley karika finaalmängudele Boston Bruinsi vastu, et asendada vigastada saanud Marián Hossa. Blackhawks alistas Bruinsi mängudega 4:2 ja võitis Stanley karika. Smith sai sellega esimeseks Põhja-Carolinas sündinud jäähokimängijaks, kelle nimi Stanley karika võidutrofeele graveeriti.
Hooajal 2013–14 mängis Smith esmakordselt Blackhawks põhikoosseisus. 75 mänguga sai ta kirja 14 väravat ja 12 väravasöötu. Hooaja 2013–14 väljalangemismängudes jäi tema arvele neli väravat ja kaks väravasöötu. 2015. aasta märtsis kaubeldi Smith Andrew Desjardinsi vastu Blackhawksist San Jose Sharksi. 2016. aasta veebruaris müüs Blackhawks Smithi mängijaõigused omakorda Toronto Maple Leafsile. 2016. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu Colorado Avalanche'iga, kuid ei suutnud hooaja 2016–17 silmapaistvalt esineda ning naasis juba 2016. aasta oktoobris Toronto Maple Leafsi. Hooajal 2017–18 mängis Smith vaid AHL-is Maple Leafsi tütarklubis Toronto Marlies, kellega võitis samal hooajal Calder Cup'i.
2018. aasta juunis sõlmis ta lepingu Saksamaa kõrgliiga klubiga Mannheimi Adler. 2019. aastal tuli ta Adleriga Saksamaa meistriks. Hooaja 2020–21 alguses asus ta mängima Rootsi kõrgliiga klubis Rögle BK, kuid naasis varsti Adleri. 2021. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu EHC Müncheniga.
USA jäähokikoondise koosseisus võitis Smith 2015. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Tema onu on Kanada dirigent Peter Oundjian.
Aleksander Ferdinand Leopold Hörschelmann
Aleksander Ferdinand Leopold Hörschelmann (12. november 1801 Tallinn – 30. mai 1871 Ridala) oli Eesti vaimulik.
Oli aastatel 1830–1868 Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja. Sai 22. oktoobril 1866 Ranna-Lääne praostkonna praostiks. Jäi 30. mail 1868 õpetajaametist emerituuri, kuid jäi edasi praostiks.
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia raamatukogu
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia raamatukogu (EMTA raamatukogu) on avalikku teenust osutav ülikooli- ja teadusraamatukogu.
Aleksander Ferdinand Leopold Hörschelmann
Ta asutas aastal 1840 Ridala abipiibliseltsi ja oli selle juhatajaks.
Isiklikku
Tema isa Ferdinand Ludwig Hörschelmann oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, vanaisa Ernst August Wilhelm Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja aastatel 1786–1807 Revalische Wöchentliche Nachrichteni väljaandja, vend Otto August Leopold Hörschelmann oli Martna Püha Martini koguduse õpetaja. Tema naise Rosalie Eugenie isa Christoph Heinrich Rinne oli arst, naise vanaisa Johann Friedrich Rinne oli Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja. Poeg Magnus Heinrich Ferdinand Hörschelmann oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja, hiljem Tallinna toomkoguduse ülemõpetaja ja Eestimaa kindralsuperintendent.
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia raamatukogu
Raamatukogus on 2017. aasta alguse seisuga umbes 205 000 teavikut, sh ligikaudu 130 000 nooti, 40 000 raamatut, 2900 käsikirjalist teadustööd, 27 000 helisalvestist, 2500 videosalvestist ning arvukalt trükitud ja elektroonilisi perioodikaväljaandeid. pisi|Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia
Asukohad
Raamatukogu asub Tallinnas Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia peahoones aadressil Tatari 13; filiaali aadress on EMTA lavakunstikooli raamatukogu, Toom-Kooli 4, Tallinn.
Alates 1999
pisi|Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia raamatukogu pisi|Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia raamatukogu
Annetajad
Algusaastatest peale on õppejõud ja interpreedid annetanud raamatukogule oma materjale. Viimastel aastakümnetel on meile jõudnud raamatuid, noote ja plaate paljudest isikukogudest: Zelia Aumere, Juhan Kaljaspoolik, Irmgard Kaudre, Anna Klas, Eri Klas, Venno Laul, Hugo Lepnurm, Endel Lippus, Urve Lippus, Bruno Lukk, Anti Marguste, Juha Metsäpeltö, Leo Normet, Toomas Paul, Naan Põld, Lilian Semper, Heljo Sepp, Lepo Sumera, Veljo Tormis, Taru Valjakka, Andrei Volkonski jt.
Väärilist lisa meie kollektsioonile on andnud arvukad toetajad: Wolfgang Wagner (en), Tõnis Rüütel, François Rossé (fr), Klassikaraadio, Eesti Segakooride Liit, Ameerika Ühendriikide Suursaatkond Eestis, Poola Suursaatkond Tallinnas, Prantsuse Instituut Eestis, Soome Muusika Infokeskus (FIMIC), Taani Kultuuri Instituut, Eesti Helikunsti Keskus New Yorgis, Eesti Kultuuri Koondis Rootsis, Packard Humanities Institute, The Associated Board of the Royal Schools of Music, Bärenreiter, Müller-Speiser, Helbling, Wilhelm Hansen jt.
2011. aasta mais jõudis Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia saksa ooperilavastaja prof Joachim Herzi (1924–2010) mahukas raamatukogu. Tegemist oli suurejoonelise rahvusvahelise projektiga, ettevõtmist organiseeris ja finantseeris Akademie der Künste. Joachim Herzi raamatukogus on ligi 9000 teavikut: 542 nooti, 2254 helisalvestist, umbes 6200 raamatut. Herzi kogu hakatakse edaspidi hoidma eraldi ruumis Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia juurdeehitusena valmivas saalikompleksis.
Andmebaasid
2002. aastal tekkis EMA lugejatel esimest korda võimalus kasutada rahvusvahelisi teadusandmebaase. Algatuseks hangiti ELNET Konsortsiumi vahendusel EBSCO Publishing andmebaasid, lisandusid Grove Music Online, Cambridge University Press Journals, Oxford University Press Journals. Alates 2004. aastast on Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias kättesaadav rahvusvaheline muusikakirjanduse bibliograafia RILM, sellele on järgnenud Naxos Music Library, Naxos Video Library, RISM (Répertoire International des Sources Musicales), RIPM (Retrospective Index to Music Periodicals), JSTOR Music Collection, International Phonetic Alphabet (IPA Source), Digital Theatre+, RILM Music Encyclopedias, Die Musik in Geschichte und Gegenwart (MGG) Online jt.
EMTA raamatukogu alustas 2014. aastal vokaalteoste eestikeelsete tõlgete andmebaasiga Loreta. Praeguseks on andmebaasi kantud umbes 1000 teose tõlked.
Vjatšeslav Razbegajev
Vjatšeslav Vjatšeslavovitš Razbegajev (vene Вячеслав Вячеславович Разбегаев; sündinud 14. oktoobril 1965 Moskvas) on vene teatri- ja filminäitleja.
Vjatšeslav Razbegajev sündis Moskvas. Õppis Moskva Kunstiteatri stuudiokoolis, mille lõpetas 1992. aastal.
Töötas aastatel 1992–2006 Vene Armee Teatris.
Seatigu
Seatigu (Limax) on perekond nälkjaid
Perekonda kuulub 33 liiki. Nad on pärismaised Euroopas. Vähemalt üks liik (suur seatigu) on introdutseeritud ka Põhja-Ameeriasse. Seateod on suurimad pärismaised nälkjad Eestis.
Eesti liigid
Eestis elab 2 liiki seatigusid.
Paadla kihistu
pisi|Paadla kihistu Uduvere kihtide paljandiks on [[Katri pank]] Paadla kihistu (inglise keeles Paadla Formation) on siluri ladestu Paadla lademe kihistu.
Kihistut hakkas esimesena eristama Henrik Bekker aastal 1925. Kihistu stratotüübiks on Paadla murdu tehtud Paadla puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 0.1..12.8 meetril. Kihistu neostratotüübiks on aga Kuressaare (Kingissepa) G1 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 19.8..43.4 meetril. Kihistule on nime andnud endine Paadla küla.
Kihistus eristuvad järgmised kihid: Ka arvatakse vahel nende hulka Himmiste kihid..
Kihistu on 20-35 meetri paksune ja esineb Saaremaal, välja arvatud Sõrve poolsaar. Selle moodustavad lubimudast tekkinud kildalaadsed lubjakivid ja dolomiidid,mille vahel on lubjakivi, mergli ja korallidest ning stromatopooridest fossiilikogumike vahekihid.
Trmice
Trmice (saksa keeles Türmitz) on linn Tšehhis Ústí maakonnas Ústí nad Labemi ringkonnas. Trmice asub Ústí nad Labemist vahetult läänes.
Trmicet on esmamainitud 1264. aastal. Aastatel 1939–1993 Ústí nad Labemi linna osa. Alates 1. jaanuarist 1994 on Trmice iseseisev linn.
Georg Vanamölder
Georg Vanamölder (23. aprill (vkj)/ 6. mai 1915 Tallinn – 11. detsember 1978 Tartu) oli eesti veemootorisportlane, -treener ja sporditegelane.
Lõpetas 1934. aastal Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1934–1938 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna majandusosakonnas. Akadeemiliselt oli ta EÜS Põhjala liige.
Oli aastatel 1937–1941 "Shell Co" laovalitseja ja peakontori ametnik Tallinnas, aastatel 1941–1942 "Ostland Öl GmbH" laovalitseja Narvas ja 1942–1944 Võrus. Aastatel 1944–1945 oli ta Tartu Naftabaasi direktori asetäitja ja 1945–1946 Haapsalu Naftabaasi direktor.
Oli aastatel 1946–1948 Tartu Riikliku Ülikooli sportmängude kateedri assistent ja õpetaja, 1948–1949 kehakultuuri ja spordi kateedri vanemõpetaja ning 1949–1951 kehakultuuriteaduskonna õppebaaside juhataja.
Töötas mööbliartellis "Puit". Juhtis pikka aega Tartu Pioneeride Maja mudellaevandusringi. On olnud Tartu Jahtklubi ülem.
Avaldas ajakirjanduses artikleid paatide ja mootorite ehitamisest ning sõidutaktikast, vahendas veemotouudiseid.
Sportlasena
Võistles veemotospordis aastatel 1954–1960. Tuli aastatel 1957–1959 250 cm3 päramootoriga vabapaatide võistlusklassis (O-250 või OA) kokku kolm korda Eesti NSV meistriks ning sai ühe hõbe- ja ühe pronksmedali. Püstitas kokku viis Eesti rekordit.
Sporditegelasena
Oli 1953. aastal koos Karl Kivastikuga Tartus Eesti esimese veemotospordiühingu asutajaid. 1957–1959 oli Eesti NSV Veemotospordisektsiooni esimees, hiljem Eesti NSV Veemotospordiföderatsiooni aseesimees ja presiidiumi liige ning NSV Liidu Veemotospordiföderatsiooni nõukogu liige.
Üleliidulise kategooria veemotokohtunik (1968).
Tartu ülikooli anatoomikum
Mõlema anatoomikumi õppetoolid on aastast 1999 Biomeedikumis.
Skovorodino
Skovorodino (vene keeles Сковородино) on linn Venemaal Amuuri oblastis, Skovorodino rajooni halduskeskus. Linn asub Hiina piirist 54 km kaugusel, oblastikeskusest Blagoveštšenskist ligikaudu 475 km põhjaloodes.
Linna läbib Siberi maantee.
Tekkis 1908. aastal Siberi raudtee ehitajate asulana ja kandis esialgu nime Zmeinõi. Hiljem sai nimeks Never-I ja 1911. aastal Ruhlovo. Ruhlovo sai linnaks 1927. aastal. Praeguse nime sai Skovorodino 1938. aastal.
Balti provintsiaalseadustik
Balti provintsiaalseadustik (ka Balti provintsiaalõigus, lühend BPS; saksa keeles Provinzialrecht der Ostseegouvernements) oli 19. sajandil koostatud Eestimaa, Liivimaa, Kuramaa ja Narva seaduste kodifikatsioon. Seadustik puudutas eelkõige aadlikke, vaimulikke ja linnaelanikkke; talupoegi aga peaaegu üldse mitte.
Seadustikust kavatseti välja anda 5 jagu nii saksa kui vene keeles, ent kodifitseeritud kujul avaldati 3 osa :
IV ja V jagu jäid venestamise tõttu ametlikult välja andmata ja Baltimaades kehtestati vastavad Vene seadused.
Eesti esimeses vabariigis jäi kehtima Balti provintsiaalseadustikust 3. jagu ehk tsiviilseadustik.
Minna Haapkylä
Minna-Maria Erika Haapkylä (sündinud 10. juunil 1973) on Soome näitleja.
Ta on näidelnud nii teatris, telesarjades kui ka filmides. Tema tuntuimad rollid on olnud Soome filmides "Kuutamolla", "FC Venus" ja "Lapsia ja aikuisia". Ta on näidelnud ka Prantsusmaal toodetud filmides.
Minna Haapkylä on abielus Hannu-Pekka Björkmaniga. Neil on kaks poega: Eliel (2004) ja Luukas (2008).
Sankt Johann im Saggautal
Sankt Johann im Saggautal on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.
thumb|Sankt Johann im Saggautali kihelkonnakirik
Sankt Johann im Saggautal asub Eichbergil Lõuna-Steiermargis.
Susanne Bormann
pisi|Susanne Bormann (2005) Susanne Bormann (sündinud 2. augustil 1979 Kleinmachnowis) on saksa näitleja.
Esimest korda mängis Susanne Bormann filmis juba 1988. aastal. Gümnaasiumi lõpetas ta 1999. aastal. 2000–2005 õppis ta Rostocki Muusika ja Teatri Kõrgkoolis (Hochschule für Musik und Theater in Rostock).
Bernd Nielsen-Stokkeby
Lõpetas 1939. aastal Tartus keskkooli ja asus õppima farmaatsiat, kuid asus samal aastal ümber Saksamaale (vrdl Umsiedlung). 1995 pälvis ta eestluse tutvustajana Saksa avalikkusele ja Eesti taasiseseisvumise toetajana Maarjamaa Risti II klassi teenetemärgi.
Pelayo
Pelayo (algupärane ladina nimi Pelagius; umbes 685 – 737 Cangas de Onís) oli Astuuria kuningriigi asutaja (astuurlaste vürst), kes valitses seda aastast 718 kuni surmani aastal 737.
Pelayo elu enne kuningaks saamist
Pelayo oli läänegooti aadlik, Falifa poeg. Chronica Albendensise väitel oli Falifa Galicia hertsog, kes tapeti tolleaegse läänegooti kuninga Wittiza poolt. Alfonso III kroonika põhjal on Pelayo Chindasuinthi lapselaps ning samuti väidetakse seal, et ta isa torgati Córdobas pimedaks Wittiza käsul. Seal väidetakse ka, et peale troonile saamist aastal 702 saatis Wittiza Pelayo Córdobast eksiili. Kõik see on aga varajane rahvapärimus. Hilisema pärimuse kohaselt armus Munuza, berberist legione (Gijón või León) valitseja Pelayo õesse ning saatis sõna Tariq ibn Ziyadile, kes lasi Pelayo vangistada ning Córdobasse saata. See, et Munuza valitsuspaik oli Gijónis või Leónis, tõestab, et araablased olid selleks ajaks oma võimu Pürenee poolsaarel kindlustanud ning Pelayo näol ei olnud tegemist regionaalse ülestõusu juhiga araablaste invasiooni vastu. Pigem eeldatakse, et Pelayo sai kokkuleppele araablastest valitsejatega, kes tagasid läänegootidele võimaluse kohalikul tasandil väikeseid maa-alasid hallata.
Mingil hetkel hakkas Pelayo oma valitsejate vastu tundmatutel põhjustel mässama. Sellised mässud oli läänegootide Hispaanias suhteliselt tavalised. Tema vastu saadeti ülejäänud Pürenee poolsaarelt mobiliseeritud armee, mida juhtisid Alkama ja Seville'i piiskop Oppa. Covadongas peetud lahingus tapeti Alkama ning Oppa võeti vangi. Mauride kroonikad kirjeldavad Pelayot ja tema armeed kui "kolmekümmet metsikut eeslit". Covadonga lahing paigutatakse ajaliselt tavaliselt aastasse 718 või 719, al-Hurri ja as-Shami valitsemisaegade vahele, ent mõned ajaloolased on paigutanud lahingu ka aastasse 722 ning Chronica Albendensis paigutas selle koguni 740ndatesse.
Pelayo elu pärast kuningaks saamist
Pärast tema valimist princepsiks (vürstiks, kogukondlikuks liidriks) astuurialaste poolt läänegootide moodi, tegi Pelayo oma riigi pealinnaks Cangas de Oníse.
Ta kuningriik, mille kese asus algselt Ida-Astuurias, kasvas varsti. Ta pani oma naise mehele tulevasele kuningale Alfonso I-le, kes oli Pelayo idanaabri Kantaabria hertsogi Pedro poeg. Pelayo valitses kaheksateist või üheksateist aastat, kuni oma surmani 737. Peale teda sai kuningaks tema poeg Fafila.
Ta on maetud Santa Eulalia de Abamia kirikusse, mis asub Corao külas, Cangas de Onise ligidal. Alfonso X käsul toimetati tema, ta õe ja ta naise Gaudiosa säilmed Covadonga pühasse koopasse.
Chikashi Masuda
Ta sündis aastal 1985 Miyazakis (asub Miyazaki prefektuuris).
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 2012 1 mängu.
Vabaduspartei (Holland)
Vabaduspartei (hollandi keeles Partij voor de Vrijheid) on paremliberaalne partei Hollandis, mis on tuntud oma islamivastasuse poolest.
Vabadusparteil on 2013. aasta seisuga Hollandi parlamendi alamkojas 15 ja ülemkojas 10 saadikut. Vabaduspartei liider on karismaatiline poliitik Geert Wilders.
Lüganuse kivikalmed
Lüganuse kivikalmed (ka Tark-Jaagu vared) on muistsed kivikalmed (tüübilt kivikirstkalmed) Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Lüganusel.
Kivikalmetest on säilinud kolm. kivikalmet uuriti 1954 Marta Schmiedehelmi ja 1957 Silvia Lauli juhendamisel. See kivikalme koosnes neljast paekividest laotud kontsentrilisest müürist (läbimõõdud vastavalt 5,3, 7,5, 12 ja 14–15 m). Kalme dateeriti umbes I aastatuhande II poolde eKr.
Valérie André
Valérie André (sündinud 21. aprillil 1922 Strasbourgis Alsace'is) on prantsuse sõjaväearst ja kopterijuht, esimene prantsuse naiskindral.
André käis enne sõda lennukursustel. Teise maailmasõja ajal osales ta Prantsuse vastupanuliikumises. Pärast sõda õppis arstiks ja harrastas langevarjuhüppeid. 1948. aastal astus sõjaväkke, kus teenis meditsiiniteenistuses. Osales aastatel 1948–1953 Vietnami Indohiina sõjas. Vahepeal käis Prantsusmaal, kus läbis kopterijuhtide kursused. Temast sai esimene naispiloot, kes kopteril on osa võtnud lahingutegevusest. Hiljem oli ta kopterite rühma komandör. Aastatel 1959–1962 osales ta Alžeeria sõjas. Hiljem (1981) määrati André meditsiiniteenistuse peainspektoriks.
Sõjaväelised auastmed
Sõjaväelised auastmed (meditsiiniteenistuses): kapten (1948), major (1962), kolonelleitnant (1965), kolonel (1970) ja brigaadikindral (1976).
Raamatukogu (ajakiri)
Raamatukogu on raamatukogundusajakiri, Eesti Rahvusraamatukogu ja Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu (ERÜ) ühisväljaanne. Ajakiri ilmub kuus korda aastas ning sisaldab üldteoreetilisi artikleid Eesti ja maailma raamatukogunduse kohta, tutvustab teadus-, eriala-, rahva- ja kooliraamatukogude tööd, käsitleb raamatuloo, vabahariduse, kirjastamise ja muid kultuuriküsimusi (kirjanduse, kirjastamise, raamatukujunduse, bibliofiilia kohta) ning vahendab ERÜ infot. Samuti avaldab korrapäraselt bibliograafianimestikku „Raamatukogunduse uudiskirjandus” ning raamatukogude statistikatabeleid.
Ajakirja loomine ja tänapäev
Ajakirja esimene number ilmus 1923. aastal ERÜ väljaandel (toimetaja Aleksander Karro). 1940. aastal ajakirja väljaandmine lõpetati. 1964. aastal hakkas F. R. Kreutzwaldi nimeline ENSV Riiklik Raamatukogu (praegune Eesti Rahvusraamatukogu) Raamatukogu asendajana välja andma info- ja metoodikaväljaannet Huvitavat raamatukogude tööst, mis 1968. aastast alates kandis nime Raamatukogu (toimetaja Kalju Oja jt). Taas ajakirjana ilmub Raamatukogu 1990. aastast. A-il 1990–1992 oli peatoimetaja Kai Maran ja a-il 1992–2016 Ene Riet. 2016. aastast toimetab ajakirja Mihkel Volt.
Kättesaadavus
Alates 2019. aastast ilmub ajakiri Raamatukogu nii võrguväljaandena kui ka nõudetrüki kujul. Ajakirja e-versiooni on võimalik lugeda Eesti Rahvusraamatukogu saidil, Issuu-keskkonnas ja veebiarhiivis Digar. Ajakirja Raamatukogu trükieksemplare saab tellida Trükiviis OÜ-lt.
Kõhunäärme endokriinsed kasvajad
Kõhunäärme endokriinsed kasvajad on kasvajaterühm, mille moodustavad kõhunäärme endokriinsed (Langerhansi saarte rakkude) kasvajad. Kõhunäärme endokriinseid kasvajaid esineb nii loomadel kui ka inimestel.
Klassifikatsioon
Kõhunäärme endokriinsed kasvajad on
Hea- või pahaloomulisus
Enamik kõhunäärme neuroendokriinsetest kasvajatest võivad kas eritada hormoone või olla endokriinselt mitteaktiivsed.
Eesti Loodusturismi Ühing
MTÜ asutasid Eesti loodusturismiga tegelevad ettevõtted ja ettevõtjad: OÜ Viis aastaaega, OÜ Natourest, Naturum OÜ (Thea Perm ja Mati Kose), Kumari Reisid OÜ, Sea Kayaking Estonia OÜ, OÜ Estonian Nature, Kaks Hunti OÜ, Urban Pirate OÜ ja Peeter Vissak.
Liikmed
Aivar Ruukel, Aivar Merila, Algirdas-Andrus Martsoo, Bert Rähni, Eleri Lopp-Valdma, Mariell Jüssi, Marika Mann, Marko Poolamets, Mati Kose, Peeter Vissak, Tarmo Pilving, Tauri Purkas ja Thea Perm.
Citigroup Center
Citigroup Center, aadressil 601 Lexington Avenue, on 279-meetri kõrgune ja 59-korruseline äripindadega pilvelõhkuja New Yorgis.
Kevin Clark
pisi|Kevin Clark 2022. aastal [[Berliini Eisbäreni meeskonnas]] Kevin Clark (sündinud 29. detsembril 1987 Winnipegis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib Saksamaa kõrgliiga klubis Berliini Eisbären ründajana paremäärel.
Aastatel 2006–2010 mängis ta Alaska Anchorage'i Ülikooli jäähokimeeskonnas.
Hooaja 2009–10 lõpus asus Clark mängima American Hockey League'i (AHL) klubis Manitoba Moose. Aastatel 2011–2013 mängis ta samasse liigasse kuuluvas St. John's IceCapsis.
2013. aasta veebruaris liitus ta Saksamaa kõrgliiga klubiga Krefeld Pinguine. Hooajal 2014/15 mängis ta Saksamaa kõrgliiga klubis Hamburg Freezers. Hooajal 2013/14 oli Clark Saksamaa kõrgliigas 30 väravaga Patrick Reimeri järel teine parim väravakütt. Järgmisel hooajal sai Clarkist endast 32 väravaga liiga suurim väravakütt. Lisaks valiti Clark hooajal 2014/15 Saksamaa kõrgliiga hooaja parimaks ründajaks ja mängijaks.
2015. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Šveitsi kõrgliiga klubiga SCL Tigers. Aastatel 2016–2018 mängis ta kaks hooaega Rootsi kõrgliiga klubis Brynäs IF. Hooajal 2016/17 oli Clark Rootsi kõrgliiga suurim väravakütt (23 väravat). Samal hooajal jõudis ta Brynäsiga Rootsi meistrivõistlustel finaali, kus kaotati HV71-le mängudega 3:4. Rootsi kõrgliiga hooaja 2016/17 väljalangemismängudes oli Clark resultatiivseim mängija (9+8). Hooaja 2018/19 esimeses pooles mängis ta KHL-i klubis Riia Dinamo. 2019. aasta jaanuaris naasis ta Šveitsi kõrgliigasse, liitudes SC Rapperswil–Jona Lakersiga, kus mängis kuni hooaja 2020/21 lõpuni.
2021. aasta mais liitus ta Berliini Eisbäreniga.
Aastatel 2015 ja 2019 võitis Clark Kanada võistkonnaga Spengler Cupi.
Sankt Nikolai im Sausal
Sankt Nikolai im Sausal on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.
thumb|
Turkish Airlines
Turkish Airlines (türgi keeles Türk Hava Yolları Anonim Ortaklığı) on Türgi rahvuslik lennukompanii, mille peakorter asub İstanbulis.
Lennufirma opereerib 123 rahvusvahelist ja 34 riigisisest sihtkohta (35 riigisisest lennujaama), teenindades kokku 160 lennujaama Euroopas, Aafrikas, Ameerikas ja Aasias. Turkish Airlinesi kodulennujaam on Atatürki rahvusvaheline lennujaam. Aastatel 2006, 2007, 2008 ja 2009 lennutas THY vastavalt 17 miljonit, 19,7 miljonit, 22,5 miljonit ja 25,1 miljonit reisijat. Turkish Airlines on Star Alliance'i liige alates 1. aprillist 2008.
Lennukipark
thumb|[[Airbus A310-300]] thumb|[[Airbus A321-200]] thumb|[[Airbus A340-300]]
Turkish Airlinesil on järgmised lennukid (2010. aasta juuni seisuga) :
Koodijagamine
Turkish Airlinesil on koodijagamise lepingud järgmiste lennufirmadega:
Sint-Gillis-Waas
Asulad
Sint-Gillis-Waas jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:
Štramberk
Štramberk (saksa keeles Stramberg) on linn Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas Nový Jičíni ringkonnas. Štramberk asub Kopřivnicest vahetult läänes, Nový Jičínist ligikaudu 8 km idas ja Ostravast umbes 28 km lõunaedelas.
Štramberk paikneb merepinnast keskmiselt 415 meetri kõrgusel. Madalaim kõrgus on 295 meetri merepinnast ja kõrgeim 557 meetrit.
Štramberki vanalinn on alates 1969. aasta juunist linnakaitsereservaat.
Štramberki on esmamainitud 1211. aastal, linnaõigused sai 1359. aastal.
Štramberkis on sündinud tšehhi maailmarändur ja kirjanik Jiří Hanzelka (1920–2003).
Šimanovsk
Šimanovsk (vene keeles Шимановск) on linn Venemaal Amuuri oblastis, Šimanovski rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu). Linn asub Bolšaja Pjora jõe ääres, oblastikeskusest Blagoveštšenskist ligikaudu 190 km põhjas.
Linna läbib Siberi raudtee.
Naoya Kondō
Naoya Kondō (jaapani keeles 近藤 直也 Kondō Naoya; sündinud 3. oktoobril 1983 Utsunomiyas) on Jaapani jalgpallur, kaitsja.
Ostuturism
Ostuturism on turismivorm, mille puhul peamine eesmärk reisida on selleks, et osta kaupu.
Ostlemisele kulunud summa peaks ületama 50% reisikuludest, arvates välja ööbimisele ja transpordile kulunud summad.
Päritolu
Massiturismi päritolu kohta on mitu versiooni. Esimene versioon on ostlemistähtsuse suurenemine. Ostlemine on saanud turismi tuumelemendiks, olles umbes sama oluline kui ööbimine, söömine, transport ja vaatamisväärsused. Seda ei peeta enam lihtsalt reisimisega kaasas käivaks tegevuseks, teisisõnu on ostlemine saanud peamiseks reisimotiiviks.
Massiturismi teine päritolu versioon on turismi infrastruktuuri lisandumine piiriülesele ostlemisele. See turismi infrastruktuur kujuneb järk-järgult ostuturismiks. Riigipiiride ületamine on olnud pikaajaline ja oluline poliitiline, kultuuriline ning geograafiline uurimisteema. Riigipiiride lähedal asuvad alad on enamasti arenenud välja kommertspiirkondadeks, mistõttu osteldakse naaberriikides aina rohkem. Kui ühe riigi valuuta on tugevam kui naaberriigi oma, siis jõukama riigi rahvas kipub piiri ületama rohkem, et naaberriigis ostelda.
Sten Reinkort
Sten Reinkort (sündinud 29. aprillil 1998 Tartus) on Eesti jalgpallur (ründaja). Ta mängib Eesti Premium liiga klubis Tallinna FC Flora.
Koondis
''Uuendatud seisuga 6. märts 2023''
Lev Tsitserošin
Lev Tsitserošin (vene keeles Лев Григорьевич Цицерошин; 2. juuli 1870 Hersoni kubermang – ?) oli Venemaa keisririigi politseiohvitser.
Ta õppis Elizavetgradi sõjaväegümnaasiumis. Lõpetas Odessa jalaväekooli 1888. aastal. Oli hea laskur, võitis sageli laskevõistlustel auhindu. Saadeti Politseisõdureid treenima, 1904. aastal oli kapteni auastmes. 1905. aastal saadeti ta Libaus (Liepāja) revolutsioonääride rahutusi maha suruma. Nimetati Reveli (Tallinna) linna politseiülemaks Eestimaa kuberneri määrusega 27. maist 1907.
Esimese maailmasõja alguses määrati ta Peeter Suure merekindluse garnisoni. 1916. aastal määrati ta Nižni Novgorodi politseimeistriks.
Viimane Venemaa arhiivist leitud dokument Tsitserošini kohta on dateeritud 23. septembril 1917.
Muutuv Tartu neljas vaates
thumb|Vaade näituselt "Muutuv Tartu neljas vaates" Tartu Kunstimuuseumis "Muutuv Tartu neljas vaates" oli maali- ja graafikanäitus Tartu Kunstimuuseumis, mis esitles Tartu paiku kujutavaid kunstiteoseid 19.–21. sajandini. Näitus oli üleval 11. novembrist 2016 kuni 12. märtsini 2017.
Näituse kuraator oli Merli-Triin Eiskop. Selle kujundas Inga Heamägi ning graafilise kujunduse tegi Jaan Evart.
"Muutuv Tartu neljas vaates" pälvis meediatähelepanu sellega, et Tartu Kunstimuuseum avaldas näitusepildid ka keskkonnas ajapaik.ee ning vabakasutuses olevad kujutised Wikimedia Commonsis. Seda põhjendati sooviga muuta Eesti kunst paremini nähtavaks ning võimaldada inimesel näitusega täiendaval tasandil suhestuda.
2016. aastal ilmus näituse neljakeelne kataloog.
Näitus
Väljapanek oli üles ehitatud kujutistele neljast paigast, mis tihti Tartuga seostuvad – Tartu äärelinnad, Emajõgi, Tartu Ülikooli peahoone ning Toomemägi.
Näitusel olid väljas tööd Tartu Kunstimuuseumi kogudest alates 19. sajandist kuni 20. sajandi teise pooleni, mil Pallase Eestisse jäänud õpilaskond veel tegev oli. Lisaks on näitusel võrdlusena esitatud ka mõned Tartu kaasaegsete kunstnike tööd, pakkudes võimalust kõrvutada tänapäevast kunsti sajandite pikkuse kohaliku traditsiooniga. Kuigi valdav osa teostest pärineb Tartu Kunstimuuseumi kogust, on mõned eksponeeritud teosed ka Tartu Ülikooli Kunstimuuseumist ning erakogudest.
Kunstnikest oli näitusel esindatud Indrek Aavik, Ellinor Aiki, Albert Anni, Peet Aren, Nigul Espe, August Matthias Hagen, Hermann Eduard Hartmann, Helgi Hirv, Louis Höflinger, Andrus Johani, Richard Kaljo, Albert Kesner, Elmar Kits, August Philipp Klara, Johann Wilhelm Krause, Woldemar Friedrich Krüger, Kaja Kärner, Mailiis Laur, Erich Leps, Kaarel Liimand, Lola Liivat, Lepo Mikko, Hando Mugasto, Ella Mätik, Kalju Nagel, Villem Ormisson, Erich Pehap, Varmo Pirk, Karl Pärsimägi, Gustav Raud, Friedrich Schlater, Hermann Friedrich Schrenck, August Schuch, Imat Suumann, Ernst Tiido, Albert Toomapoeg, Nikolai Triik, Nadežda Tšernobai, Johannes Uiga, Lüüdia Vallimäe-Mark, Aleksander Vardi ja Johannes Võerahansu.
Vuvuzela
thumb|right|Punast värvi vuvuzela Vuvuzela (tsvana keeles: lepatata, ka staadionisarv) on plastist umbes meetri pikkune värvikas pasun.
Seda puhuvad fännid jalgpallimängude ajal.
Pasun on väga populaarne Lõuna-Aafrika Vabariigis. Seda peetakse riigi spordikultuuri sümboliks.
Lauri Nurkse
Lauri Nurkse alustas oma filmitegijakarjääri 2000. aastal soome mängufilmides näitlemisest. Juba järgmisel aastal sai ta kätt proovida režissöörina ("Isän kuva", 2001). Järgnesid üha uued näitlejarollid ja sekka juba teleseriaalide režissööritöö.
Näitlejana on Lauri Nurkse saanud 2003. aasta Brüsseli rahvusvahelisel filmifestivalil parima osatäitja auhinna Ilkka Takkuse rolli eest filmis "Pahat pojat".
Režissöörina jäi tal napilt puudu, et oleks saanud publiku auhinna 2008. aasta Hamburgi filmifestivalil komöödia "Sooloilu" eest.
Tal on oma filmiettevõte FantasiaFilmi Oy.
Lauri Nurkse kuulub ka Soome filmiauhindade Jussi žüriisse.
Isiklikku
Lauri Nurkse elukaaslane on alates 2013. aastast näitleja Tuuli Mattila, 2021. aasta lõpus nad kihlusid.
Kõrge mätashari
Kõrge mätashari (Celosia pyramidalis, ka Celosia argentea plumosa) on rebasheinaliste sugukonda kuuluv taimeliik, mis on saanud nimetuse õisiku kuju järgi.
Vanakreeka keeles on κήλεος "põlev".
Mätasharjad on omapärase välimusega 20–40 cm kõrgused rühmataimed. Kõrge mätashari on mätasharja kuuluv taimeliik, mille perekonda kuulub lisaks veel 30–60 liiki.
Taimeperekonna levikalaks on Ameerika, Aasia ja Aafrika lähistroopilised piirkonnad. Aafrika kultuuris on kombeks mätasharja keeta söömise eesmärgil, mis keedetuna ning maitsestatult meenutab lillkapsa maitset. pisi|Kõrge mätashari.
Välimus
Värvikirev kõrge mätashari on üheaastane või mitmeaastane suvelill, millel on harjataolised, pikad, mitmeharulised õisikud. Õisikus on väikesed üksikud õied koondunud tihedaks, laiaks kogumiks.
Taime värvivalikus on punane, kollane, lilla ja roosa toon. Oma silmatorkavate ja erksate värvidega meelitab taim putukaid kohale, mille abil aitavad putukad taimel tolmelda ehk tegemist on putuktolmlemisega, kuid taim suudab ka omal abil tolmelda. Ühest taimest võib optimaalselt tolmlemise käigus kuni 43 000 seemet untsi kohta eralduda, mille eraldumispiirkond on ligi 400 meetrit. pisi|Kõrge mätashari.
Kasvutingimused
Troopilise päritoluga mätashari armastab soojust, mistõttu tuleb taimi külma ning külmade tuulte eest kaitsta. Mätasharjad õitsevad kõige paremini päikeselisel või poolvarjulisel kasvukohal. Mätashari talub ka vähest vihma. Talle sobivad keskmise viljakusega, veidi kuivemad mullad, mille pH tase jääb 5.5 kuni 6 vahemiku, eelistab õhu- ja toiteainerikast mulda. Ei talu niisket ega pehmet mulda, mis tekitavad kasvuhäireid. Ebasoodsate tingimuste tõttu võib taim hakata närtsima, taimevars mädanema, taimel ei moodustu õisi või kasv jääb kiduraks ehk jääb arengu normaalsest tasemest maha. pisi|Kõrge mätashari. pisi|Kõrge mätashari.
Istutamine, kasvamine
Taime seemned istutatakse varakevadel istutuspotti, mida kastetakse regulaarselt. Vältida tuleb taime ülekastmist, sest mätashari ei talu seisvat vett ja seetõttu tuleb taim ka potis kasvades paigutada kaitstud kohta. Taime väetatakse iga kahe nädala tagant, et tagada taime maksimaalne kasvamine ning õitsemisperiood. Mätashari istutatakse avamaale kui öökülmade oht on möödunud ja ööd on muutunud soojemaks (taimi karastatakse eelnevalt).
Taim istutatakse koos mullapalliga 15–30 cm vahedega maapinda. Täiskasvanud taim on 70–100 cm pikkune, taime õitsemisperiood on ligi kaheksa nädalat. Kuna mätashari ei talu isegi kõige väiksemat öökülma, istutatakse nad sügisel enne öökülmi potti ja tuuakse ruumi, kus nad õitsevad veel kaua. Närtsinud õied ja lehed nopitakse ära.
Richard Kaljo
Richard Kaljo (15. (vkj 2.) juuli 1914 Peterburi – 5. juuli 1978 Tallinn) oli eesti graafik.
Elukäik
Richard Kaljo sündis Petrogradis metallivabriku töölise Jaan Kaljo ja Minna Kaljo pojana. Umbes 1917–1918 siirdus perekond Tartusse, kus Richard lõpetas. 1924 suri isa. Ema sai tööle metallpärgade töökotta pärgade ehtijana ja kui töökoda Tallinna üle viidi, läks ema sinna. Richard Kaljo jäi elama Tartusse õmblejast tädi Pauline Kukli juurde. 1928–1933 õppis ta Hugo Treffneri Gümnaasiumis, kus tema joonistusõpetajad olid Eduard Ole ja Agu Peerna. 1933. aastal suri ka kunstniku ema. 1933–1935 läbis Kaljo ajateenistuse Peipsi Laevastiku Divisjoni II järgu madrusena. Pärast ajateenistust töötas lühiajaliselt Tartu kirjastusühingus Loodus ladujaõpilasena.
1935. aastal astus Tartu Ülikooli veterinaariateaduskonda. Juba järgmisel aastal vahetas ta eriala ning jätkas õpinguid 1936–1940 Kõrgmas Kunstikoolis Pallas. Esmalt katsetas ta skulptuuri- ja maaliõpingutega vastavalt Anton Starkopfi ja Aleksander Vardi ateljeedes. Lõplikuks valikuks said graafikaõpingud Arkadio Laigo ateljees, õppejõuks oli ka Roman Vaher.
1940–1941 tegutses ta Tartus kunstnik-graafikuna. 1941. aastal töötas raamatuillustraatorina, teostades kaanepilte kirjastuse Ilukirjandus ja Kunst väljaannetele. Sama aasta juulis hävis tema Tartu kodu koos raamatukogu, kunstikogu ja töövahenditega. Vältimaks Saksa okupatsioonivõimu tagakiusamist 1940. aastal võistlustööde tõttu, astus vabatahtlikult Saksa sõjaväkke. Määrati 181. julgestusgrupi kompanii kirjutajaks, kuid vabastati peagi teenistusest tervislikel põhjustel. Naasnud 1942 sõjast, tegutses kuni 1944. aastani vabakutselisena.
1944–1948 töötas Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis assistendi ja hiljem vanemõpetajana. 1945. aastal astus Eesti Kunstnike Liidu liikmeks. 1949. aastast vabakutseline Tallinnas ja 1964. aastast Eesti NSV teeneline kunstnik.
Richard Kaljo suri 5. juulil 1978 Tallinnas, kuid on maetud Tartusse Raadi kalmistule.
Looming
Richard Kaljo põhiala oli puugravüür, mille kõrval viljeles ka linoollõiget ja kuivnõela. Valmisid figuraalkompositsioonid, portreed, linnavaated ja aktid. Juba varastes teostes avaldus kunstniku armastus värvikate inimtüpaažide ja kõnekate stseenide vastu. Kaljo varasemad teosed on ekspressiivsed ning kannavad Eduard Wiiralti loomingu mõjutuste märke. 1938. aastast hakkas ta esinema elukutseliste kunstnike näitustel. Kaljo osales regulaarselt Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse näitustel Eesti Vabariigi ajal ning nõukogude ajal eesti graafika valiknäitustel ja üleliidulistel grupinäitustel.
1940. aastal osales ta Eesti Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse korraldatud ideekavandite võistlusel, kus jagas Eduard Järve ja Paul Liivakuga I preemiat. Teisel võistlusel pälvis tema kavand "Poliitiliste vangide vabastamine 1940. aasta 22. juunil" I preemia. 1940–1941 tegutses Tartus kunstnik-graafikuna. Valmisid teosed "Sõjapõgenikud" (1942), "Taastamas", "Rünnakul".
1946. aastal sõitis Kaljo koos Evald Okase, Günther Reindorffi, Alo Hoidre ja Elmar Kitsega Armeeniasse, kus jäädvustas nähtut arvukates, vabades ja elavates tuši- ja pliiatsijoonistustes. Reisi tulemusena toimus kunstnike ühisnäitus Tallinna Kunstihoones. Aastatel 1947–1949 töötas Kaljo tõhusalt vabagraafika alal. 1950 valmis esimene neljast V. I. Lenini portreest, mida loeti oma žanri üheks parimaks esindajaks Nõukogude Eesti graafikas. 1950. aastate lõpus kordas linoollõike tehnikas varem puugravüüris käsitletud teemasid, millele otsis jõulisemat väljendusviisi.
Pärast Pallase lõpetamist tegi Kaljo mitmeid eksliibriseid ning pöördus selle juurde taas 1950ndate keskpaigas. Alates 1957. aastast võttis osa kõigist suurematest ja enamikust temaatilistest Nõukogude Eesti eksliibrisenäitustest. Eksliibrisekunstnikuna saavutas ta tuntust ka väljaspool NSV Liitu. Tema töid osteti Lääne-Euroopa, Ameerika ja Austraalia erakollektsionääride kogudesse.
1964. aastal toimus tema juubelinäitus Tallinna Riiklikus Kunstimuuseumis ja Kunstnike Liidu juhatuse saalis Moskvas. Richard Kaljo pälvis Eesti NSV teenelise kunstniku aunimetuse.
Isiklikku
Esimesest abielust Ellen-Erika Kaljoga on tal kaks poega: graafik Jaan Kaljo (sünd. 1945) ja Taavet Kaljo (sünd. 1947). Teisest abielust Mia Kaljoga (1929–2012) sündinud tütar Kai Kaljo (sünd. 1959) on vitraaži-, installatsiooni- ja videokunstnik. Kai Kaljo videoteos "Isa kirjad" (2014) põhineb Richard Kaljo kirjadel tütrele aastatest 1969–1978.
Savino rajoon
Savino rajoon (vene keeles Савинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Ivanovo oblastis, asudes oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Savino alev.
Rajoon piirneb põhjas Šuja rajooniga, idas Juža rajooniga, lõunas Vladimiri oblastiga ja läänes Ležnevo rajooniga.
Nomos
Nomos (kreeka keeles 'reegel') muusikas on reeglite kogum, mida peab kitara saatel lauldav kultuslik laul järgima. Reeglid puudutavad karakteerseid meloodiakäike, rütmi, helilaade ja laulu vormi. Nomose mõiste kujunes arhailisel ajastul Vana-Kreeka muusikas.
Savino rajoon
Haldusjaotus
Savino rajoonis on 134 asustatud punkti ja nad kuuluvad ühe (Savino) alevi ja viie külaasunduse koosseisu.
Nomos
Nomos võimaldas kindlates raamides improvisatsiooni ja mängis erilist rolli muusikute võistlustel, mida sageli peeti koos suurte spordivõistlustega, näiteks olümpiamängudega (alates 776 eKr). Nomoseõpetuse kujunemist seostatakse Lesbose saarelt pärit lauliku Terpandrosega, kes võitis muusikute võistluse 676. aastal ekr Spartas.
Aleksander Gerassimov-Kalvet
Aleksander Gerassimov-Kalvet (11. veebruar 1904 Tallinn – 13. märts 1970) oli eesti jalgpallur.
Budasus
Budasus ehk budaloomus (sanskriti keeles buddhatā, buddhatva; tiibeti keeles sangs rgyas nyid; hiina keeles 佛性 foxing; jaapani keeles busshō) on budismis mõiste, mis võib tähistada virgunud seisundit, kõigile olenditele omast võimet saada budaks või kõikjal olevat üldist printsiipi või välja.
Mõiste kujunemine
Varabudismis mõisteti budasuse all olekut, mis on omane ainult Buddhale ja eristab teda kõigist teistest olenditest, ka arhatitest. Budasuse avalduseks on kindlad sisemised ja välised omadused.
Budade paljususe idee tõi endaga kaasa idee budaloomusest ehk budasusest, mis on omane kõigile budadele ja avaldub neis kõigis. Mahajaanas kujunes selle alusel välja igavene ja kõikjalviibiv printsiip või omadus, loomus või olemus, mis võib avalduda mitmesuguste kehastustena, inimestena või muude olenditena. Arenes välja idee, et budaloomus on omane kõigile olendeile.
Mahajaana koolkondades, eriti chan’is, võib budasus tähendada kõigile olenditele sisemiselt omast võimet saada budaks, olles seega teataval määral tathāgatagarbha sünonüüm.
Buda loode
Tathāgatagarbha (sanskriti keeles ‘nõndaläinu üsk, nõndaläinu loode’; tiibeti keeles de bzhin gshegs pa’i snying po; hiina keeles 如來藏 rulai zang; jaapani keeles nyoraizō) on mahajaanas mõiste, mis kõige üldisemalt tähendab kõikidele olenditele sisemiselt omast võimet saada budaks. Tathāgatagarbha teooria järgi on kõikidel olenditel algusest peale täielikult virgunud loomus, mis saab aga avalduda alles siis, kui seda varjutavad meeleplekid ja muud takistused on kõrvaldatud. Senikaua on see olemas vaid avanemata võimalusena nagu loode emaihus.
Erinevates tekstides ja koolkondades on tathāgatagarbhat tõlgendatud mõnevõrra erinevalt. Ühtedes võrdsustatakse see tühjuse kategooriaga, rõhutades, et budasus ongi kõikide seadmuste olemuslik tühjus. Teistes räägitakse tathāgatagarbhast kui tegelikult olemasolevast kõikeläbivast ja kõikjalviibivast olemusest. Mõlema seisukoha järgi on kujustamine ja mõistmine need, mis viivad tathāgatagarbha avaldumiseni ja arenemiseni tõeliseks budasuseks.
Joogatšaaras ehk Vidžnjaanavaadas mõistetakse tathāgatagarbhat kohati ālayavijñāna ehk "ait-teadvuse" sünonüümina, mis sisaldab ‘kõige oleva seemneid’ (sanskriti keeles sarvabījaka), sealhulgas ka võimet ja võimalust saavutada budasus.
Tathāgatagarbha teooria põhitekstiks on Sthiramati (6. saj) «Aardeühenduse jaotus» (Ratnagotravibhāga). On olemas ka mahajaana suutra Tathāgatagarbha-sūtra, mis on tervikuna säilinud ainult tiibeti- ja hiinakeelses tõlkes.
Kõik ongi buda
6. sajandil Hiinas kujunenud tiantai koolkonnas jõuti Lootossuutra tõlgendustele tuginedes veendumusele, et igaühel, kõigil olenditel on budaloomus, igaüks võib saada budaks. Veelgi enam, kogu kõiksus on budaloomusega väestatud, kõik toimuv on budaloomuse ilmnemine. Budaloomus on ka mägedel ja jõgedel, kuni tolmukübemete ja rohulibledeni välja.
Piirkond (täpsustus)
Piirkond on mitmetähenduslik sõna.
Haldusüksuste tüübid:
Giorgi Kvirikašvili
Giorgi Kvirikašvili (gruusia keeles გიორგი კვირიკაშვილი; sündinud 20. juulil 1967 Thbilisis) on gruusia poliitik. Ta oli 30. detsembrist 2015 kuni 20. juunini 2018 Gruusia peaminister, enne seda oli ta alates 1. septembrist 2015 kuni 30. detsembrini 2015 Gruusia välisminister.
Ta lõpetas aastal 1992 Thbilisi Riikliku Meditsiiniinstituudi, aastal 1995 kiitusega Thbilisi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna ja aastal 1998 Illinoisi Ülikooli Urbana-Champaign'is.
Kristjan Lume
Kristjan Lume (sündinud 19. detsembril 1986) on Eesti šaržikunstnik.
Ta elab Võrus. Šarže hakkas ta tegema 28-aastaselt, olles saanud innustust oma suurelt iidolilt Hugo Hiibuselt. Kristjan kohtus Hugo Hiibusega mõni aasta enne vanameistri surma mitmel korral ka isiklikult, saades temalt näpunäiteid. Kristjan joonistab inimestest šarže nii silmast silma kohtudes kui ka piltide järgi. Kristjani tööd on olnud mitmel näitusel: Võrumaa Keskraamatukogus, Puiga raamatukogus, Tartu Linnaraamatukogus, Viljandis Kondase Keskuses.
pisi|Kristjan
Mõrvaennetajad
"Mõrvaennetajad", ka "Huviorbiidis" (originaalpealkiri "Person of Interest"), on Jonathan Nolani loodud ameerika telesari.
Sari esilinastus 2011. aasta 22. septembril. Sarja teine hooaeg esilinastus 2012. aasta 27. septembril. 2013. aasta 27. märtsil pikendas CBS sarja kolmandaks hooajaks, mis esietendus 2013. aasta 24. septembril. Sarja neljanda, 22 jaost koosneva hooaja viimane jagu linastus 5. mail 2015. Sarja viies hooaeg koosnes 13 jaost, viimane jagu linastus 21. juunil 2016.
Sarja keskmes on endise CIA agendi ja USA erivägede võitleja John Reese'i (Jim Caviezel) ning eraklikust arvutigeeniusest miljardäri Harold Finchi (Michael Emerson) tegevus raskete ja suure ulatusega kuritegude ennetamisel. Neile on abiks New Yorgi politsei uurijad Lionel Fusco (Kevin Chapman) ja Joss Carter (Taraji P. Henson). Tegevus toimub peaasjalikult New Yorgis.
Wolseley
Wolseley on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Cape Winelandsi ringkonnas Witzenbergi vallas.
Asula rajati 1875. aastal raudteejaamana, mille nimi oli Ceres Road Station. Praeguse nime sai Wolseley 1910. aastal Natali asumaa kuberneri Garnet Wolseley järgi.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Wolseley elanikest värvilisi 73,9%, mustanahalisi aafriklasi 16,0%, valgeid 8,0%, India või Aasia päritolu inimesi 0,3% ja teisi 1,8%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 84,0% inimesi, koosa keelt 8,9%, sotho keelt 3,3%, inglise keelt 1,6% ja teisi 2,2%.
Kalēti
Kalēti on küla (vidējciems) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas, Kalēti valla halduskeskus.
Küla on tekkinud endise Kalēti mõisa (Kalleten) keskuse juurde. Aastani 2021 kuulus küla Grobiņa piirkonda.
Kalētis on muusika- ja kunstikallakuga põhikool (asub mõisa häärberis), rahvamaja ja raamatukogu.
Aastal 2020 oli külas 247 elanikku. pisi|tühi
Kalēti vald
pisi|Piiriületuspunkt Kalēti vald (läti keeles Kalētu pagasts) on vald Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Virga, Gramzda, Dunika ja Bārta vallaga. Lõunas piirneb vald Leedu Skuodase rajooni Skuodase vallaga.
Valla pindala on 80 km². Aastal 2011 elas vallas 615 inimest, nende seas 446 lätlast, 6 venelast, 3 ukrainlast, 1 poolakas ja 159 leedulast. Valla keskus on Kalēti, vallamaja asub aadressil Liepu aleja 6. Vallavanem on Agrita Driviņa.
Ajalugu
Praeguse valla aladel asusid varem Mazkrūte mõis (Klein Kruhten) ja Kalēti mõis (Kalleten). Aastal 1935 oli Kalēti valla pindala 75,9 km² ja seal oli 1880 elanikku.
Aastal 1945 moodustati Kalēti vallas Kalēti ja Ozoli külanõukogu, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Kalēti külanõukoguga likvideeritav Ozoli külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Priekule piirkonda.
Kaitstavad objektid
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Kalēti linnamägi, Sauši asulakoht, Ozoli muinaskalmed, Lanki muinaskalmed ja Krūte linnamägi. Kohaliku kaitse all on Rači asulakoht.
Loodus
Suurim jõgi on Bārta.
Looduskaitse all on Pūčese tamm, Ratnieki tamm, Kalēti park, Kalēti metsapark ja Kalēti pärnaallee. Vallas kasvab arvukalt nimetuid looduskaitsealuseid põlispuid.
Külad
Vallas on neli küla. Valla keskus Kalēti on staatusega vidējciems ja seal oli 2020. aastal 247 elanikku. Teine sama staatusega küla on Ozoli 44 elanikuga aastal 2020. Kaks valla küla on staatusega mazciems – Meiri 28 elanikuga aastal 1999 ja Upesmuiža ligi 25 elanikuga aastal 2005. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Masato Kudō
Masato Kudō (jaapani keeles 工藤 壮人 Kudō Masato; 6. mail 1990 Suginami – 21. oktoober 2022 Miyazaki) oli Jaapani jalgpallur (ründaja).
Ta suri 2022. aasta oktoobris 31-aastaselt ajuoperatsioonist tekkinud tüsistustesse.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 2013 neli mängu ja lõi kaks väravat.
2010. aastal võitis ta Jaapani võistkonnaga kuldmedali Aasia mängude jalgpalliturniiril.
Alexandre Koyré
Alexandre Koyré (vene keeles Александр Владимирович Койре; 29. august 1882 Taganrog – 28. aprill 1964 Pariis) oli vene juudi päritolu prantsuse filosoof, kes kirjutas peamiselt teaduse ajaloost ja filosoofiast.
Elukäik
Koyré sündis Taganrogi linnas juudi peres. Tema isa oli jõukas tööstur, kes oli investeerinud Baku õliväljadesse, seega polnud Koyrél nooruspõlves vaja raha ja hariduse pärast muretseda. Ta alustas oma haridusteed Venemaal, õppides Thbilisis, Doni-äärses Rostovis ja Odessas. Süüdistatuna 1905. aasta revolutsioonile kaasaaitamises ja rünnaku ettevalmistamises Doni-äärse Rostovi kubernerile, ta vangistati 1905. aastal. 1908. aastal oli ta sunnitud ümberasumisele ning asus ülikooliharidust omandama Göttingenis.