cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Podolsk
Nõukogude periood
12. oktoobril 1941 liideti Podolsk Riikliku Kaitsekomitee otsusega Moskva kaitsetsooni. Kuigi tervikuna pommitati Podolski vähe, toimusid mõned õhurünnakud, mis olid suunatud peamiselt kahe objekti vastu: püüti hävitada silda üle Pahra jõe ja tänase Lenini väljaku ääres asuvat pangahoonet. Nende rünnakute käigus said kahjustusi ka elumajad. 27. oktoobril 1941 toimunud õhulahingus Podolski lähistel hukkus silmapaistev hävituslendur Viktor Talapihhin.
11. septembril 1943 viidi Podolskisse Amerovo suvelaagrist üle naissnaiprite kool, mis tegutses kokku 27 kuud. Podolski linna ja rajooni territooriumile rajati 30 välihaiglat. Kokku saadeti linnast ja rajoonist aastatel 1941–1945 sõtta 40 000 inimest.
Nii oli Podolski elu allutatud sõja-aastatel täielikult kaitserežiimile. Podolski tööstusettevõtted häälestati suuremas osas ümber sõjatööstusele: valmistati laskemoona, remonditi tanke ja muud sõjatehnikat. Ordžonikidze-nimeline masinaehitustehas tootis tankidele T-40 ja hävituslennukitele Il-2 soomuskorpusi. Novembriks 1941 evakueeriti tehas Podolskist ja selle ruumidesse paigutati teine tehas, mis tootis tankimiine, labidaid, soomustatud vedureid jpm. 1942. aastal toodi samadesse hoonetesse veel lisaks Taganrogist evakueeritud tehas Krasnõi kotelštšik (Punane katelsepp), mis jätkas ka Podolskis katelde tootmist. Linnast evakueeritud Ordžonikidze-nimeline masinaehitustehas andis 1. jaanuaril 1942 43. armeele üle soomusrongi Podolskii rabotšii (Podolski tööline).
Pärast sõja lõppu viidi linna ettevõtted taas üle rahuaja toodangule, mis tõi esmalt kaasa taas järsu tootmise vähenemise (1946. aastal vähenes linna ettevõtete toodang sõja-aastatega võrreldes kolm korda). Seda vaatamata uute tehaste avamisele – pärast sõda alustasid linnas tööd katsetehased Lutš (Kiir) ja GIREDMET, samuti konstruktorbüroo Gidropress tootmisüksus. Sõjaeelne tööstustoodangu tase ületati esmakordselt 1948. aastal. Tööstuse kiire areng võimaldas esimesel sõjajärgsel viisaastakul suurendada Podolski linna eelarvet üle kahe korra. Suur osa rahast investeeriti linnamajandusse, iseäranis tõhustades linna taristuid. 1948. aastal saavutas Podolsk Vene NFSV linnade heakorravõistlustel esikoha. Aastatel 1949–1950 viidi lõpule tammi rajamine Pahra jõele. Algas uute elamurajoonide rajamine linna edelaossa Kutuzovosse, Guljovosse ja Krasnaja Gorkasse.
1950. aastatel jätkus Podolskis tööstuse areng. Käiku anti veel terve rida uusi tehaseid: masinaehituse, ehitusdetailide ja keemia-metallurgiatehas (1954), ümarate emaileeritud juhtmete tehas (1956). 1950. aastate alguses revideeriti ka linna üldplaneeringut. Vastavalt täpsustatud plaanile pidi elamuehitus keskenduma Podolski edelaossa, linna idaosas keelustati see täielikult. 10.–11. juunini 1957 toimusid linnas massilised rahutused, mille kutsus esile miilitsatöötaja tapmine kinnipeetud autojuhi poolt. Kuigi võimud nimetasid toimunut joobes kodanike rühmade huligaanitsemiseks, osales rahutustes ligi 3000 inimest. 1959. aastaks elas linnas juba 129 000 inimest.
Hella
Hella on mitme koha ja muu nähtuse nimi:
Podolsk
Nõukogude periood
Podolski tööstusettevõtted tegutsesid edukalt ka järgmistel kümnenditel ja aitasid seeläbi parandada linna elukvaliteeti. 1962. aastal kiitis Moskva oblasti nõukogu täitevkomitee heaks Podolski uue üldplaneeringu, mis nägi ette uuenduslike linnaehituspõhimõtete kasutuselevõtmise ja suurte, 6000 – 10 000 elanikuga mikrorajoonide rajamise. Linnaga liideti Novo-Sõrovo töölisasula. 1979. aastaks kasvas linnaelanike arv 201 700 inimeseni. Nii sai Podolskist esimene Moskva oblasti linn, mille rahvaarv ületas 200 000 piiri.
18. jaanuaril 1971 autasustati linna tema elanike saavutuste eest tööstuses Tööpunalipu ordeniga.
Lähiminevik
21. sajandi alguses on Podolsk Moskva oblasti üks suuremaid tööstuslinnu, mille territooriumil asub üle kümne suure tootmisettevõtte. Lisaks sellele on Podolsk koduks kõrgtehnoloogiaettevõtetele: linnas asub arvukalt üleriigilise tähtsusega teadusettevõtteid, millest mitmed on seotud tuumauuringute ja tuumaseadmete valmistamisega.
1999. aasta linnapea valimistel valiti Aleksandr Nikulin uuesti ametisse tagasi. 1. mail 2001 avati Podolski esimene trollibussiliin ja tänaseks tegutseb neid linnas juba neli. 12. märtsil 2003 lahkus linnapea Nikulin tervislikel põhjustel ametist. Mais 2003 valiti uueks linnapeaks Aleksandr Fokin. 2004. aastal anti Podolskile rajooni õigustega linna (oblastilise alluvusega linna) staatus.
Kevadel 2005 sattus Podolsk suure skandaali keskmesse, kui 22. aprillil esitati linnapea Fokinile ametlik süüdistus oma peamise konkurendi Pjotr Zabrodini mõrva organiseerimises 2002. aastal. Juunis 2002 avasid tundmatud isikud Zabrodini ametiauto pihta tule – autos viibinud kolmest inimesest kaks hukkusid, kaasa arvatud Zabrodin. Fokin vahistati. 9. novembril 2005 leiti ta pooduna vangla Matrosskaja tišina haigla palatist.
thumb|Podolski kesklinn. Põlvkondade skväär. Taamal raamatukauplus Dom Knigi
Detsembris 2005 asus linnapea kohuseid täitma Nikolai Pestov ja 12. märtsil 2006 valiti ta 83,03% valijate toetusel uueks linnapeaks.
Aastatel 2006–2011 tehti Podolskis ulatuslikke heakorratöid: 2006. aastal rajati Lenini väljakule Põlvkondade skväär koos linnakellaga; 2008. aastal avati uuendatud Katariina skvääril Podolskile linna õigused andnud keisrinna Katariina II ausammas, samuti viidi läbi kultuurikeskuse Oktjabr kapitaalremont koos selle juures asuva väljaku remondiga, mille raames püstitati sinna valgusmuusikaga purskkaev; Suure Isamaasõja võidu 65. aastapäevaks avati 6. mail 2010 uuendatud Au väljak (varem kandis see Oktoobrirevolutsiooni 50. aastapäeva väljaku nime), kuhu rajati mälestusmärgid NSV Liidu poolel võidelnud välismaistele sõduritele (internatsionalistidele) ja tagalas oma panuse andnud töölistele. Oluline sündmus oli uue maanteesilla avamine linna päeval 3. oktoobril 2009 Kutuzovskaja raudteepeatuse lähedal Moskva–Serpuhhovi raudtee 45. kilomeetril ja Podolski maantee 11. kilomeetril. Enam kui 500 meetri pikkuse silla avamine võimaldas likvideerida senise vähese läbilaskevõimega raudteeülesõidu.
2006. aastal hakati ette valmistama Podolski uut üldplaneeringut, mida ei olnud üle vaadatud ega muudetud alates 1975. aastast. Võttes arvesse ulatuslikku ehitustegevust ning 2010. aasta alguses toimunud linnapiiride laiendamist endise sõjaväe lennuvälja ja sõjaväelaste elamurajooni arvel, pidid spetsialistid andma hinnangu senisele linnaehitusele ja tegema ettepanekud Podolski edasiseks terviklikuks arendamiseks, võttes eesmärgiks nii mugava elukeskkonna kujundamise kui ka samaaegselt tingimuste loomise linna tööstusliku potentsiaali arenguks. Oktoobris 2011 andis uuele üldplaneeringule heakskiidu Moskva oblasti valitsus.
13. märtsil 2011 toimunud linnapea valimistel valiti 84,84% häältega ametisse tagasi senine linnapea Nikolai Pestov.
2012. aastal sai Podolsk ajakirja Sekret firmõ koostatud Venemaa linnade paremusjärjestuses teise koha.
Linna sümbolid
Podolski vapi tänase kujunduse kinnitas 24. detsembril 2004 otsusega nr 30/17 Podolski linna saadikute nõukogu ja see taasregistreeriti koos lipuga 30. juunil 2006. Vapi alusena on kasutatud linna ajaloolist vappi, mis võeti kasutusele detsembris 1781. Sinisel vapikilbil on kujutatud kahte ristatud kuldset kirkat. Vapikilbi ülemises vasakpoolses servas on Moskva oblasti vapp. Podolski vapp on registreeritud Venemaa Föderatsiooni riiklikus heraldikaregistris numbri 1801 all.
Podolski vappi on lubatud kasutada ka ilma Moskva oblasti vapita ülemises vasakpoolses servas. Lisaks väikesele vapile on Podolskil ka suur vapp: sel juhul on vapikilp ümbritsetud Tööpunalipu ordeni lindiga (linna autasustati selle ordeniga 18. jaanuaril 1971 vastavalt NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi otsusele) ja kilbi kohal on viietipuline kroon, mis sümboliseerib linna staatust oblastilise alluvusega linnana.
Podolski lipu nüüdisaegse kujunduse kinnitas 30. juunil 2006 otsusega nr 11/22 Podolski linna saadikute nõukogu ja see on kantud Venemaa Föderatsiooni riiklikku heraldikaregistrisse numbri 2641 all. Lipu idee autor on Konstantin Motšjonov, sümbolid kujundas Kirill Perehodenko ning lõplik kunstiline teostus pärineb Galina Russanovalt. Lipu aluseks võeti linna praegune vapp, mis omakorda põhineb kahel varasemal linna vapil. Podolski lipp kujutab endast ristkülikut proportsioonis 2:3, mis on jagatud kahte ossa: kitsam punane väli lipu ülaosas moodustab ühe viiendiku lipu pinnast ja sinine väli lipu alaosas, millel on kujutatud kahte ristatud kuldset kirkat, moodustab neli viiendikku lipu pinnast.
Podolski vapil ja lipul kasutatud värvidel ja esemetel on järgmine tähendus:
Linna juhtimine
thumb|Podolski linnavalitsuse hoone (Kirovi tn 4)
Talisman
Talisman on amuletitaoline ese, mis erinevalt amuletist on oma jõu omandanud väljastpoolt.
Podolsk
Linna juhtimine
Podolski linna kohalik omavalitsus, selle õiguslikud, majanduslikud ja rahanduslikud alused on sätestatud Podolski linna põhimääruses, mille võttis 14. märtsil 2007 vastu Podolski linna saadikute nõukogu.
Podolski linna omavalitsusorganid on järgmised: linna saadikute nõukogu (esinduskogu), linnapea, linnavalitsus ja linna kontrollorgan, millel kõigil on oma vastutusvaldkonna piires täielikud volitused kohaliku tähtsusega küsimuste lahendamiseks. Podolski linna kohaliku omavalitsuse asutused ei kuulu riigivõimu teostavate asutuste süsteemi.
Podolski linna saadikute nõukogu on kohaliku omavalitsuse esinduskogu, kuhu kuulub 25 saadikut, kes valitakse vabadel salajastel valimistel ühemandaadilistest ringkondadest viieks aastaks. Kasutusel on majoritaarne valimissüsteem. Linnanõukogu saadikuks võib valida Venemaa Föderatsiooni kodaniku, kellel on vastavalt föderaalseadustele valimisõigus; samuti võib linnanõukogusse valida välisriigi kodaniku, kes elab alaliselt ja legaalselt Podolski linna territooriumil. Saadikud täidavad reeglina oma ametiülesandeid osakoormusega ja muu töö kõrvalt. Täiskoormusega saadikuna töötavate isikute osakaal ei tohi ületada 10% linnanõukogu koosseisust. Linna saadikute nõukogu esimees ja tema asetäitja valitakse saadikute seast nõukogu kodukorras sätestatud tingimustel. Mõlemal ametikohal on ette nähtud täiskoormus.
thumb|Skväär linnavalitsuse hoone ees
Talisman
Esemed, mis igapäevases elus kipuvad talismaniga segi minema:
Podolsk
Linna juhtimine
Podolski linna kõrgeim ametiisik on linnapea, kes valitakse viieks aastaks vabadel salajastel valimistel, milles on lubatud osaleda kõigil linna territooriumil elavatel valimisõigusega kodanikel. Linnapea suhtes teostab järelevalvet linna saadikute nõukogu, mille ees linnapea on ühtlasi aruandekohustuslik.
Linnavalitsus on juriidiline isik, millel on eelkõige täidesaatev funktsioon. Linnavalitsus allub kohaliku tähtsusega küsimustes linna saadikute nõukogule ja riikliku tähtsusega küsimustes riigivõimu asutustele. Linnavalitsuse moodustab linnapea vastavalt saadikute nõukogu kinnitatud linnavalitsuse struktuurile.
Podolski linna kontrollorgani eesmärk on teostada järelevalvet linna eelarve täitmise üle, jälgida, et linna eelarve projekt koostatakse ja vaadatakse läbi ettenähtud korras, kontrollida eelarve täitmise aruandeid ning linnavara kasutamist. Kontrollorgani moodustab saadikute nõukogu ja see täidab oma ülesandeid vastavalt kontrollorgani määrusele.
Majandus
thumb|Büroohooned Podolski ajaloolises kesklinnas
Podolski võib kirjeldada Moskva-lähedase dünaamiliselt areneva tööstuslinnana, mis on üks Moskva oblasti viiest majanduslikult enam arenenud piirkonnast. 2011. aasta andmetel oli Podolsk Moskva oblastis kolmandal kohal kõigi majandusvaldkondade toodangu kogumahult ja teisel kohal tööstustoodangu kogumahult. Peamisteks majandusharudeks on töötlev tööstus (46%), elektrienergia, gaasi ja vee tootmine ning nendega varustamine (43%), teadus (4%), ehitus (3%) ning transport ja side (2%).
Käsikäes tööstuse kasvuga on toimunud kahjumiga töötavate suurte ja keskmiste ettevõtete likvideerimine: 2011. aasta andmetel oli nende osakaal 10%, nende koguarv vähenes aga 16 ettevõttelt 10 ettevõttele. Vaatamata arvu vähenemisele kasvas taoliste ettevõtete kahjum aastaga siiski 1,3 korda. Linna 21 tööstuspargis tegutses 2010. aastal 813 ettevõtet ja üksikisikust ettevõtjat.
2011. aastal oli Podolski suurte ja keskmiste ettevõtete töötajate keskmine töötasu 35 444 rubla (võrreldes 2006. aastaga oli see kasvanud kaks korda ja võrreldes 2009. aastaga 35%). Kõige kõrgemad palgad ja kõige suurem palgatõus oli teadussektoris (70 012 rubla), kõige madalamad palgad aga hariduses (18 774 rubla) ja kultuuris (15 767 rubla).
Detsembris 2011 oli linna keskmine pension 9148 rubla.
Tööstus
Podolski majanduse alus on tööstus, mis annab 25% linna majanduse kogutoodangust ja suurema osa linnaeelarvesse laekuvatest maksudest. 2011. aastal andsid Podolski ettevõtted 5,4% kogu Moskva oblasti tööstustoodangust. Seejuures kasvas suurte ja keskmiste ettevõtete kasum aastaga 43%, tõustes 6,4 miljardi rublani.
Podolski territooriumil tegutses 2011. aastal 49 suurt ja keskmist ettevõtet, üle 100 väikeettevõtte ja ligi 80 mikroettevõtet. Tööstuse kogutoodangust andsid märkimisväärse osa metallitööstus (40%), elektrotehnikatööstus (18%), toiduainetööstus (10%) ja masinaehitus (9%).
Linna suurettevõtetest väärivad mainimist:
Podolsk on oluline teaduskeskus, kus tegeletakse tuumauuringute ja tuumaenergeetika seadmete väljatöötamisega. Linnas tegutsevad ettevõtted Gidropress (tuumareaktorite arendus) ja Lutš (monokristallidest pooljuhid, safiirist tooted, rakised elektroonikatööstusele, röntgenitorud jms), Gazpromi arenduskeskus (gaasi- ja naftatööstuse seadmete teaduslik-tehniline projekteerimine), RusGazInžiniring (inseneriteenused nafta- ja gaasileiukohtade kasutusele võtmiseks), NIITSEMENT (tsemenditööstuse uuringud) ja ALFA TM (safiirist toodete valmistamine, seadmed safiiri monokristallide aretamiseks jms).
Podolski teadusega seotud organisatsioonides ja ettevõtetes töötab kokku üle 3000 inimese, nende teostatud tööde rahaline väärtus oli 2011. aastal 5,6 miljardit rubla.
Väikeettevõtlus
Üle 80% Podolski firmadest ja füüsilisest isikust ettevõtjatest liigituvad väikeettevõtluse alla. 2011. aastal oli taolisi ettevõtteid ja ettevõtjaid kokku 7607. Väikeettevõtluses oli tegev üle 38 000 inimese, see tähendab – üle 40% töötavast elanikkonnast. Väikeste ja keskmiste ettevõtete käive moodustas linna majanduse kogukäivest 34%. Peamiselt tegelevad väikesed ja keskmised ettevõtted autode, mootorrataste, kodumasinate ja isiklikuks kasutamiseks mõeldud kaupade jae- ja hulgimüügi ning remondiga (40%), kinnisvara ostu, müügi, üürimise ja muude teenustega (21%), töötleva tööstusega (10%), ehitusega (13%), transpordi- ja sideteenuste osutamisega (6%).
Finantsteenused
thumb|Promsberbanki peakontor Podolskis
Podolskis tegutseb kohalik pank Promõšlennõi sberegatelnõi bank (Promsberbank) ning mitmete suurte Venemaa ja välismaa pankade filiaalid. Tuntumatest pankadest on esindatud: pank Absoljut, Moskva Pank, pank Vozroždenije, Ida Ekspresspank, VTB, pank Inteza, Master-Bank, Moskva Krediidipank, Moskva Oblasti Pank, pank Trast, Nomos-bank, Petrokommerts, Promsvjazbank, Raiffeisen, Rosbank, Rosselhozbank, Vene Ehituspank, Russ-Bank, Sberbank, Sotsiaalne Linnapank, Transkapitalbank, UniCredit Bank ja teised.
1. jaanuari 2012 seisuga oli Podolski elanikel kokku üle 690 000 hoiuse, millel hoiti rahalisi vahendeid summas 20,7 miljardit rubla.
Ilon Wikland
thumb|Ilon Wikland (2007)
Podolsk
Tarbijaturg
Aastatel 2009–2011 oli Podolski tarbijaturu käive 50 miljardit rubla ja see kasvas kolme aastaga 35%. 2011. aastal oli see 20,59 miljardit rubla (118,3% võrreldes 2010. aastaga). Sellest 1,05 miljardit rubla tuli toitlustusest, 8,72 miljardit rubla tasulistest teenustest (115,6% võrreldes 2010. aastaga). Kokku tegutses tarbijaturul 17 900 töötajat (üle 10% linna majanduses hõivatud inimestest).
2011. aastal tegutses linnas kokku 1256 kauplust ja müügipunkti. Lisaks on Podolskis 8 kaubanduskeskust kogupinnaga 82 375 m². Linnas on esindatud mitmed kaubandusketid: esmatarbekauplused (Ašan, Karusel, Perekrjostok, Pjatjorotška, Dixie-Uniland, Kvartal, Aromatnõi Mir), kodumasinate kauplused (Tehnosila, Eldorado), arvutikaupade poed (Belõi Veter, DNS), spordikaupade poed (Sportmaster), lastekaupade poed (Detski Mir, Korablik, Dotški i Sõnotški), mobiilsidefirmade esindused (Svjaznoi, Jevroset, AltTelekom, MTS, Bilain), parfümeeria- ja kosmeetikakauplused (L'Etoile, Arbor Mundi) ning arvukad muud jaekaubandusettevõtted.
left|thumb|Taastatud Punane turg Podolski kesklinnas
2011. aastal oli toidukorvi minimaalne maksumus Podolskis 2317 rubla. Tarbijahinnaindeks oli samal perioodil 105,6% ja jäi alla inflatsioonile, mis oli 2011. aastal 6,1%. Seejuures kasvasid tööstuskaupade hinnad 5%, arstimite hinnad 3% ja bensiini hind 17%.
Ehitus
Podolskis jätkub ulatuslik elamuehitus: ehitusfirmad andsid 2011. aastal üle 446 300 m² elamispinda. Järjekindlalt viiakse ellu programmi inimeste ümberasustamiseks amortiseerunud majadest. 2011. aastal asustati uutesse korteritesse ümber 32 perekonda.
Sündinud 12. märtsil
''Siin loetletakse 12. märtsil sündinud tuntud inimesi.
Podolsk
Ehitus
Koostöös Moskva oblasti munitsipaalehitusettevõttega NIiPI gradostroitelstva töötati 2008. aastaks välja Podolski uus üldplaneering, mida ei olnud uuendatud alates 1975. aastast. 2011. aastal kooskõlastas selle Moskva oblasti valitsus.
Linnaeelarve
Podolski linnaeelarve tulud koos Moskva oblasti rahalise toetuse ja ettevõtlusest saadava sissetulekuga olid 2011. aastal 7,6 miljardit rubla, 2010. aastaga võrreldes oli eelarve kasvuindeks 122,4%. Podolski ettevõtetelt ja organisatsioonidelt laekus kokku maksutulu summas 25,6 miljardit rubla – sellest 16 miljardit rubla läks föderaaleelarvesse, 7,2 miljardit rubla Moskva oblasti eelarvesse ja 2,4 miljardit rubla Podolski linna eelarvesse.
Ilon Wikland
Ilon Wikland (sünninimi Maire-Ilon Pääbo; sündinud 5. veebruaril 1930 Tartus) on eesti päritolu Rootsi kunstnik ja illustraator, kes on tuntud kui Astrid Lindgreni raamatute illustreerija.
Podolsk
Linnaeelarve
Linna tulude struktuuris moodustas füüsiliste isikute tulumaks 49,3%. Suurim juriidilistelt isikutelt saadud maksutulu pärines firmadelt ZiO-Podolsk, Gidropress, PŽI-Stroi, Podolski DSK, ROSTA, Vodokanal ja Podolskkabel.
Eelarve kulude struktuuris moodustasid 41,4% hariduskulud, 27,5% tervishoiu- ja spordikulud, 16,3% elamu- ja kommunaalmajanduse kulud.
Transport
thumb|left|Podolski raudteejaam (1889)
thumb|right|Podolski raudteejaam (2010)
Raudteeühendus Podolski ja Moskva vahel loodi 1865. aastal. Linn jäi Moskva–Kurski raudteemagistraalile, mille ehitamine viidi lõpule 1871. aastal. Kivist raudteejaam, mis kavatseti esialgu ehitada linnast 2 km kaugusele Šeptšinki külla (üks tänastest Podolski linnarajoonidest), valmis 1889. aastal insener J. Skornjakovi projekti alusel. Kuni selle ajani kasutati puidust jaamahoonet. Raudteeühenduse loomine avaldas suurt mõju taristu ja majanduse arengule linnas: vähenes hobutranspordi tähtsus, raudteejaamast linna ehitati maantee ja anti uus tõuge tööstuse kasvule.
Tänapäeval asub Podolsk Moskva–Harkivi–Krimmi raudteel. Lisaks Podolski raudteejaamale jäävad linna aladele veel Silikatnaja ja Kutuzovskaja raudteepeatused ning Grivno raudteejaam ja Vesennjaja raudteepeatus Klimovskis. Podolski raudteejaamas peatuvad kõik linnalähirongid, mitmetele neist on see lõpp-peatus. Läbi Moskva on tagatud otseühendused Riia ja Smolenski suunal. Lähim raudteejaam, millel on ühendus Moskva metrooga, on Tsaritsõno. See asub Podolskist 25–30 minuti rongisõidu kaugusel. Linnadevahelised rongid Podolskis ei peatu.
Ilon Wikland
Lapsepõlve veetis ta Haapsalus. Õpinguid alustas Tallinnas, kuid aastatel 1939–1944 õppis ta Haapsalu 1. algkoolis.
Podolsk
Transport
Raudteejaama ees väljakul on autobussijaam, kust väljuvad linnalähiliinide bussid ning marsruuttaksod Moskva Južnaja, Annino, Ulitsa Akademika Jangelja, Pražskaja ja Bulvar Dmitrija Donskoja metroojaamadesse. Lisaks on mitmetel Podolski rajoonidel otseühendus Moskvaga. Autobussijaamast väljuvad ka bussiliinid teistesse Moskva oblasti linnadesse ja Moskva piiridesse kuuluvatesse asundustesse: Domodedovosse, Klimovskisse, Štšerbinkasse, Troitskisse, Tšehhovisse, Vidnojesse ja mujale. Samuti on bussitranspordiga kaetud Podolski rajooni väiksemad asulad ja külad.
Podolskist 1 km idas möödub linnast föderaalmaanteede süsteemi kuuluv Krimmi-suunaline maantee M2. Vana Varssavi maantee kulgeb läbi Podolski.
Podolski linnatransporti teenindab munitsipaaltranspordiettevõte Podolskii trolleibus, mis haldab kümneid bussiliine ja nelja trolliliini. Trolliliiklus avati linnas 1. mail 2001; esimesena käiku antud liin ühendas Podolski raudteejaama Jubileinõi rajooniga. Podolsk on üks vähestest Venemaa linnadest, kus jätkub trollibussivõrgu laiendamine. 2008. aastal kasutas Podolski trollibusse 13,3 miljonit inimest, kellest 6,9 miljonit tegid seda sõidusoodustusega.
Ilon Wikland
1953. aastal soovis ta saada tööd illustraatorina kirjastuses Rabén & Sjögren. Tänu sellele kohtus ta 23-aastaselt Astrid Lindgreniga, kellele tema joonistused meeldisid – sellest sai alguse nende pikk koostöö. Astrid oli just lõpetanud raamatu "Mio, mu Mio" kirjutamise ning sai kohe aru, et Wikland suudab joonistada "muinaslugusid". Wikland tegi "Mio, mu Mio" raamatu jaoks test-joonistused ning see oligi algus nende kahe naise omavahelisele pikale koostööle.
Podolsk
Tervishoid
thumb|püsti|Elamud ja vereülekandejaam Kirovi tänaval
Podolskis on kokku 14 munitsipaalsüsteemi kuuluvat tervishoiuasutust: 4 haiglat, 5 polikliinikut (ja 2 haigla polikliinilised osakonnad), sünnitusmaja, kiirabijaam ja spordimeditsiini keskus. Samuti asub linnas 5 riiklikus haldusalas tegutsevat meditsiini- ja hoolekandeasutust, mis teenindavad kogu Moskva oblastit: tuberkuloosihaigla, tuberkuloosidispanser, naha-suguhaiguste dispanser, vereülekandejaam, narkoloogiadispanser ja lastekodu.
Ilon Wikland
Teoseid
Esimene raamat, mida Wikland ametlikult illustreeris, oli 1954 ilmunud "Mio, mu Mio". Lisaks sellele on Ilon Wikland illustreerinud veel hulga Astrid Lindgreni raamatuid, kaasaarvatud:
Podolsk
Tervishoid
Samuti asub Podolskis Venemaa Föderatsiooni kaitseministeeriumi Loode sõjaväeringkonna sõjaväehaigla nr 1586, mis on selle sõjaväeringkonna keskne raviasutus ning ringkonna meditsiinipersonali metoodiline keskus ja õppebaas. Haigla peamised funktsioonid on abi osutamine haavatutele ja haigetele, nende jälgimine, ravi, meditsiiniline rehabilitatsioon ja sõjaväelis-arstlik ekspertiis. Haigla asutati Suure Isamaasõja esimestel aastatel vastavalt ÜK(b)P Podolski linnakomitee otsusele ja sai oma käsutusse endise garnisoni ohvitseride maja hoone.
2011. aastal töötas Podolski tervishoiusüsteemis 3539 inimest, nende seas 725 arsti ja 1469 keskastme meditsiinitöötajat (õed, abiarstid, velskrid, ämmaemandad). Linna haiglates oli kokku 1797 voodikohta, polikliinikud suutsid ühe vahetuse jooksul teenindada 3225 inimest, mis moodustas alla 80% reaalsest vajadusest.
Haigestumises on esikohal hingamiselundkonna haigused (2011. aastal 480 juhtumit 1000 elaniku kohta), millele järgnevad südame-veresoonkonna haigused (215 juhtumit), traumad, mürgitused ja muud välistegurite mõjul tekkinud terviserikked (182 juhtumit). Pahaloomulisi kasvajaid esines 574,7 juhtumit 100 000 elaniku kohta (esikohal oli rinnavähk), suremus onkoloogilistesse haigustesse oli 0,2%.
Haridus
thumb|left|Venemaa Riikliku Turismi ja Teeninduse Ülikooli filiaal Podolskis
Ilon Wikland
Teoseid
Lisaks juturaamatutele on Wikland illustreerinud ka mitmeid Astrid Lindgreni pildiraamatuid.
Iloni Imedemaa
1. juulil 2009 avati Haapsalus Läänemaa Muuseumis Ilon Wiklandile pühendatud teemakeskus Iloni Imedemaa.
Isiklikku
Tema isa oli tsiviilinsener Max Pääbo ning ema Pallase lõpetanud maali- ja tekstiilikunstnik Vida Pääbo-Juse.
Aastal 1951 abiellus ta mereväelasega. Paaril on neli tütart.
Wikland elab praegu Stockholmis.
Jötunheim
Jötunheim on muinaspõhja mütoloogias maa, mille Odin ja tema vennad loomise ajal härmahiidudele andsid. Oma kindluse Útgardiga oli see üks üheksast maailmast, mida kaitses ilmapuu Yggdrasil. Jötunheim oli eri versioonide järgi kas Midgardi sees või mere kohal.
Podolsk
Haridus
2009. aastal tegutses Podolskis 28 üldhariduskooli, 2 algkool-lasteaeda, 1 õhtukool, 3 täiendõppeasutust, 3 orbudele ja arengupuudega lastele mõeldud eriõppeasutust (lastekodu, 2 internaatkooli), 44 koolieelset lasteasutust, 3 ametkondlikku koolieelset lasteasutust (kaitseministeeriumi ja Venemaa Raudteede haldusalas), 2 hoolekandeasutust lastele ja 11 noortekeskust. Lisaks on linnas veel mitmeid eraõppeasutusi ja 3 kutsekeskkooli (Podolski kolledž, Podolski teeninduskolledž, Podolski meditsiinikool).
Koolieelsetes lasteasutustes õppis 2008.–2009. õppeaastal 7112 last vanuses 1,5–7 eluaastat. Lasteaiad suutsid rahuldada 86% lasteaiakohtade vajadusest, järjekorras oli sel perioodil 989 last. Elanikkonna seas läbi viidud uuringu kohaselt oli koolieelse ja täiendharidusega rahul 35,5% inimestest.
Podolski haridussüsteemis töötas 2008.–2009. õppeaastal 4059 inimest, nende seas 2359 pedagoogi. Üldhariduskoolides oli sama õppeaasta seisuga 17 771 õpilast. Päevase õppevormiga munitsipaalsetes üldhariduskoolides õppis 16 783, õhtukoolis 227, internaatkoolides 363 ja riikliku alluvusega koolides 389 inimest. Koolid suutsid katta 160% elanikkonna vajadusest õppekohtade järele.
2006. aastal pälvisid linna 1., 5. ja 26. lütseum riikliku projekti "Haridus" toetuse, mille tulemusel eraldati igale koolile rahalist abi 1 miljon rubla. 2007. aastaks viisid veel kolm kooli (23. lütseum, 21. keskkool, 4. gümnaasium) edukalt ellu innovatiivse arengu programmi ja võitsid sellega riikliku üldhariduskoolide konkursi. 2007.–2008. õppeaastal võitsid sama konkursi veel 8. ja 29. keskkool ning 7. gümnaasium.
Podolski 29. Keskkoolis asub Venemaa esimene kooliplanetaarium. 2009. aastal hakkas see kool katsetama infotehnoloogia rakendamist õppeprotsessis. Igale eksperimentaalklassi õpilasele anti minisülearvuti. See kujutab endast "elektroonilist ranitsat", mis asendab õpilasele traditsioonilisi õpikuid, vihikuid ja päevikuid.
Podolskis asub ka 9 kõrgkooli, mis annavad haridust 29 erialal:
Podolski 16 kutse- ja kõrgkoolis omandas 2008.–2009. õppeaastal haridust 11 252 õpilast ja üliõpilast.
Elamu- ja kommunaalmajandus
Podolski elamufondi suurus oli 2011. aasta alguse seisuga 4 578 300 m² ehk 4523 elumaja, nende seas 3176 individuaalelamut. Elamufondi haldamisega tegelevad Podolski majavalitsus (ДЭЗ города Подольска) ja 9 munitsipaalomandis elamuekspluatatsiooni ettevõtet. Lisaks neile tegutses 2010. aastal elamu- ja kommunaalmajanduse sektoris veel 8 eraettevõtet, 38 elamuehituskooperatiivi ja 23 korteriühistut. Kommunaalteenuseid osutavad linnaelanikele munitsipaalettevõtted Vodokanal (Водоканал), Podolski Elektrivõrk (Подольская электросеть) ja Podolski Soojusvõrk (Подольская теплосеть), aga ka 17 ametkondlikku soojusettevõtet.
Veevarustus
Podolski munitsipaalfirma Vodokanal on suurim veevarustus-, kanalisatsiooni- ja veepuhastusettevõte nii Podolski linnas kui ka kogu Moskva oblastis. Ettevõte asutati 1917. aastal (linna veevärgi ehitus algas juba 1915. aastal, kuid vesi lasti torudesse 1917. aasta keskel) ja teenindab praegu lisaks Podolskile veel ka Klimovskit ja Štšerbinkat ning mitmeid teisi Podolski rajooni asustatud punkte.
Joogivee allikatena kasutatakse Podolski-Mjatškovo ja Oka-Kaširskoje põhjaveekihtidest ammutatavaid veevarusid. Suurem osa arteesia vee puuraukudest asub Podolski rajooni läbiva kolme jõe (Pahra, Desna ja Motša) lammidel. Vee-ettevõtte bilansis on 10 veejaama, 100 arteesia vee puurauku, 30 veehoidlat kogumahus 46 100 m³, 20 olmevee pumbajaama, 6 heitvee pumbajaama, 2 tehnilise vee pumbajaama, 5,6 km tehnilise vee torustikke, 370,7 km olmevee torustikke, 249,5 km kanalisatsioonitorustikke, puhastusseadmed läbilaskevõimega 183 000 m³ ööpäevas, jaam vee puhastamiseks rauast, Pahra jõe veehoidla tamm. Kanalisatsioonivõrkude ja -seadmete amortisatsioon oli 2009. aastal 56,8%, veevarustusvõrkude ja -seadmete amortisatsioon 53,5%. Kokku tarbiti 2009. aastal 27,2 miljonit m³ vett.
2012. aastal lasi Vodokanal käiku täiendavad puhastusseadmed läbilaskevõimega 100 000 m³ ööpäevas. Need olid ühed esimesed taolise võimsusega puhastusseadmed Venemaal.
Soojusvarustus
Linna soojusvarustussüsteemi kuulub 57 katlamaja, soojustorustike kogupikkus (kahetorulises arvestuses) on 278,4 km.
Linna peamine munitsipaalne soojusvarustusettevõte on Podolski Soojusvõrk (Подольская теплосеть), mis moodustati 1969. aastal katlamajade ja soojusvõrkude ühendettevõttena. Algselt kuulus neile 13 katlamaja koos soojusvõrkudega kogupikkuses 7,4 km. Ettevõte varustab soojusega 74,5% elamufondist ja üle 60% sotsiaalvaldkonna asutustest. Firma bilansis on 38 katlamaja, 19 soojusjaotuspunkti ja 157,7 km soojustorustikke. 2009. aastal toodeti 841 500 gigakalorit (Gkal) soojusenergiat – sellest kulus ettevõtte vajadusteks 19 700 Gkal, võrgus läks kaduma 97 000 Gkal ja realiseeriti 724 000 Gkal.
Elektrivarustus
Linna peamine munitsipaalne elektrivarustusettevõte on Podolski Elektrivõrk (Подольская электросеть), mis asutati 25. novembril 1939. Ettevõtte bilansis on 518 transformaatorit, 624 km maa-aluseid kaablivõrke ja 196 km õhuliine. Objektide keskmine amortisatsiooni määr on üle 70%. 2009. aastal varustati kliente elektriga mahus 477,7 miljonit kWh.
Ettevõte saab ja vahendab elektrit firma MOESK tütarettevõtte Podolski Elektrivõrgud (Подольские электрические сети) 9 alajaamast: 61., 173., 182., 480., 494., 592., 596., 617. ja 791. alajaamast.
Kirikud ja kogudused
thumb|left|Püha Vaimu katedraal thumb|püsti|Kristuse Ülestõusmise kirik
Püha Vaimu katedraal ehk Troitski peakirik (Троицкий собор) ehitati aastatel 1819–1832 ja pühendati Venemaa võidule 1812. aasta Isamaasõjas. Tegemist on viie tornikupliga kolmelöövilise ampiirstiilis katedraalkirikuga. Kiriku arhitekt oli Ossip Bove, kes sai tuntuks Moskva ülesehitamisega pärast 1812. aasta tulekahju. Omal ajal pidi Püha Vaimu peakirik olema linna üldplaneeringu kese, seetõttu valiti selle ehitamiseks kõrge küngas Pahra jõe kaldal. Kirikus on ka reliikviad: Jumalaema Jeruusalemma ikoon, mille teeneks peetakse 1866. aastal linnast koolera tõrjumist, kaks kirstu 140 pühaku osaliste säilmetega ja Podolski uusmärtrite ikoon. Nõukogude ajal oli Püha Vaimu katedraal Moskva oblasti linnade ainus avatud peakirik.
Üks vanemaid Podolski kirikuid on Kristuse Ülestõusmise kirik (Воскресенская церковь) Punasel tänaval, mida on mainitud juba 1627.–1628. aasta katastriraamatus. Sel ajal oli tänapäevase linna asukohas Moskva Daniili kloostrile kuulunud Podoli asula. Esimene kirikuhoone oli puidust, kuid see põles 1722. aasta tulekahjus maha. 1728. aastal taotleti Pühimalt Valitsevalt Sinodilt luba uue kivikiriku ehitamiseks, kuid loa saamise järel kulus kiriku ehitamiseks veel 40 aastat. 18. sajandi lõpus sai Ülestõusmise kirikust linna katedraal ja selle esipreestrist Moskva piiskopkonna Podolski praostkonna praost. Pärast Püha Vaimu peakiriku ehitamist taandati Ülestõusmise kirik linna kalmistukirikuks. 19. sajandi keskel kirikut remonditi ja asutati selle juurde iseseisev kogudus. Nõukogude võim konfiskeeris esmalt kirikuvara ja märtsis 1929 suleti kirik üldse. Kirik plaaniti ümber ehitada koduloomuuseumiks, kusjuures peaaltarisse sooviti majutada väljapanek revolutsioonist. Lõpptulemusena muuseumit küll ei rajatud, kuid kirik purustati suures osas (täielikult hävitati kellatorn) ja muudeti hauasammaste valmistamise töökojaks. Kiriku juures asuvale kalmistule, kuhu on maetud 1848. aasta kooleraepideemia ohvrid ja mis suleti 1924. aastal, rajati tööstustehnikum koos spordi- ja laste mänguväljakutega. Lõpuks kasutati kirikut ka muudel majanduslikel eesmärkidel. Esimene jumalateenistus pärast Nõukogude perioodi toimus alles 1995. aastal, kirik taastati lõplikult aastatel 1995–1999.
Mõisaansamblid
thumb|left|Ivanovskoje mõisa häärber
Ivanovskoje mõis on üks Podolski tuntumaid vaatamisväärsusi. Praegu asuvad mõisaansamblis koduloomuuseum ja Venemaa kutsehariduse muuseum. Esimest korda on Ivanovskojet kui pärusmõisa mainitud 1627. aasta katastriraamatus. 17. sajandi lõpul kuulus mõis okolnitši Ivan Golovinile ja tema järeltulijatele, 18. sajandi teisel poolel aga feldmarssal Mihhail Kamenskile. 18. sajandi lõpus omandas mõisa kirjanik Lev Tolstoi vanaonu krahv Fjodor Tolstoi. Tema tellimusel rajati praegune hoonete kompleks. Mõisakompleksi telg kulgeb mööda sissesõidualleed, läbi mõisahäärberi ja piki terrasse kuni Pahra jõeni. Mõisaansambli keskmes on kolmekorruseline peahoone. Selle tiivad asuvad Pahra jõe kallastel. Paraadsissekäigu lähistel asub pargipaviljon. Peahoonega samal joonel asus algselt kahekorruseline teatrimaja, mille kõrval paiknesid majandushooned. Pärast Fjodor Tolstoi surma omandas mõisa Soome ja Moskva kindralkubernerina töötanud Arseni Zakrevski, kes lasi Ivanovskoje mõisaansambli ümber ehitada: rajati peahoone keskosa tiibadega ühendavad galeriid, idatiiba sisustati kirik, ansambel ümbritseti kivist väravapostidega aiaga. Ivanovskoje viimased omanikud olid krahvinna Agrafena Zakrevskaja, krahvinna Sofja Keller ja seejärel Barušinite perekond, kes andis mõisa 1916. aastal tasuta Moskva linnavalitsusele, et rajada sinna lastekodu.
Pleštšejevo mõisaansambel asub maadel, mis kuulusid 14. sajandil Tšernigovi vürstile Fjodor Bjakontile. Tema noorem poeg Aleksandr, kes teenis Dmitri Donskoi õukonnas, sai oma laiaõlgsuse tõttu hüüdnimeks Pleštšei (vene keeles on õlg плечо, 'pletšo'). Tema pani aluse Pleštšejevite suguvõsale, kelle järgi on nime saanud ka mõis. 17. sajandil läksid need maad Morozovite bojaarisuguvõsa, hiljem aga Vassili Pospelovi valdusse. Tema auks hakkasid talupojad mõisa nimetama Pospelovoks või ka Pospelkovoks. 17. sajandi teisest poolest kuulus Pleštšejevo-Pospelovo riiginõunik Aleksandr Perepetšinile. 19. sajandi alguses omandas mõisa vürst Aleksandr Tšerkasski, kes tellis 1820. aastal arhitekt Jevgraf Tjurinilt oma mõisaansambli projekti. Selle tulemusel rajati tellistest klassitsistlikus stiilis peahoone ja teenijatele mõeldud tiiva esimene korrus (teise korruse projekteeris hiljem arhitekt Dmitri Koritski). Hiljem kuulus mõis Lazarovite perekonnale ja seejärel Nadežda von Meckile. Nende külalisena viibis 1884 ja 1885 mõisas külalisena vene helilooja Pjotr Tšaikovski, kes kirjutas seal oma kontsertfantaasia. 1908. aastal andsid omanikud mõisa üle tsemendivabrikule. 1919. aastal rajati mõisaansamblisse laste töökoloonia, 1925. aastal tuberkuloosidispanser, Teise maailmasõja aastail tegutses seal aga Podolski naissnaiprite kool.
Skulptuurid
thumb|püsti|Miloradovitši grenaderide mälestusmärk
Podolskis on arvukalt ausambaid ja mälestusmärke, millest tuntuimad on järgmised:
Kultuuriasutused
thumb|left|Lepse kultuurikeskuse peasissekäik
Podolskis asuvad koduloomuuseum, muuseum-kaitseala Podolje, Venemaa kutsehariduse muuseum, näitusesaal, 2 kino ja 9 kultuurikeskust (neist suurimad on Ivan Lepse nimeline, Karl Marxi nimeline ja kultuurikeskus Oktjabr).
Podolski koduloomuuseum avati 11. juunil 1971 ja asub praegu Ivanovskoje mõisa peahoone läänetiivas. Muuseumi väljapanek käsitleb Podolski linna ja ümbruskonna ajalugu. Näitusepinda on kokku 150 m², keskmine külastajate arv on 35 500 inimest aastas. Muuseumi struktuuri kuuluvad ka arhiiv, teadusraamatukogu ja eksperdirühm.
Ajaloomuuseum-kaitseala Podolje avati 7. novembril 1937. Selle keskus asub õpetaja V. Kedrova majas, kus 1900. aastal elasid Vladimir Lenini sugulased. Muuseumi põhiosa moodustab Lenini majamuuseum, millele lisandub püsiekspositsioon Podolski linna ajaloost, kultuurist ja eluolust 19.–20. sajandil. Näitusepinda on kokku 300 m², muuseumi juurde kuulub veel park pindalaga 13,1 hektarit. Aastas külastab muuseumit keskmiselt 1700 inimest. Muuseumi struktuuri kuuluvad ka teadusraamatukogu ja eksperdirühm.
2010. aastal avati Nikolajevskaja tänaval V. Melihhovile kuulunud valdustes teaduslik uurimiskeskus ja muuseum, mis käsitleb bolševismivastast võitlust ja kasaklust. Väljapanekus on esindatud teemad Venemaa 20. sajandi ajaloost – valgekaartluse ajalugu, venelaste koostöö natsionaalsotsialistidega Teise maailmasõja päevil, vene emigratsioon.
thumb|right|Kino Rodina
Podolski raamatukogude võrku kuulub 16 raamatukogu. Neist tähtsaim on Podolski linna keskraamatukogu, mis asub Sverdlovi tänaval. Keskraamatukogul on 13 filiaali. Tähtsuselt teine on Podolski linna kesklasteraamatukogu, mis asub Revolutsiooni prospektil. Viimastel aastatel on kapitaalremonditud mitu raamatukoguhoonet, loodud lugejatele arvutitöökohad ja alustatud ühtse e-kataloogi juurutamist. 2007. aastal kasutas linnaraamatukogude teenuseid üle 40 000 lugeja, raamatukogude fondi kuulus üle 500 000 eksemplari raamatuid.
27. juunist 1977 on linnas näitusesaal, kuhu on võimalik üheaegselt mahutada vähemalt 4 näitust. Püsiekspositsioon käsitleb suurt isamaasõda. Kokku on saalis näitusepinda 1100 m² ja aastas külastab näitusi keskmiselt 22 667 inimest. Endise limonaaditehase territooriumile on ehitatud uus kultuurikeskus, kus asub linna maaligalerii.
Podolski suurim kultuuriasutus on 1975. aastal ehitatud kultuurikeskus Oktjabr. Podolski elektromehaanikatehase juhtkond otsustas kultuurikeskuse rajada juba 1960. aastatel, sest senisel töölisklubil polnud piisavalt ruumi kõigi kunstiliste kollektiivide mahutamiseks. Alates 1998. aastast on kultuurikeskus linna haldusalas. Kultuurikeskuse Oktjabr ruumides asuvad ka 850 inimest mahutav teatri- ja kontserdisaal, suur spordisaal, tantsusaal ja koreograafiaklass. Regulaarselt korraldatakse kontserte ja etendusi ning tähistatakse pühi. Loomingulise kollektiivi moodustavad rahvakunstiansambel Istoki, rahvatantsuansambel Pulss vremeni, muusikastuudio Raduga jamuud rühmad. Regulaarselt käib koos linna fotoklubi "50 mm".
2008. aastal moodustati peamiste teatrirühmade baasil Podolski draamateater. Linnas asuvad ka 2 kino – Rodina ja Karo film (sellest sai 2003. aastal esimene mitmesaaliline kino Moskva lähiümbruses).
Podolskis asub ka Venemaa Föderatsiooni kaitseministeeriumi keskarhiiv.
Filateelia
thumb|150px|Semtsvo postmark Podolski maakonnast (1878)
Venemaa keisririigi ajal tegutses Podolski maakonnas semstvo postiteenistus, mis andis aastatel 1871–1895 välja 11 marki. Kõigi markide kujundus oli sarnane: neil oli kujutatud ristatud kirkasid, mille leiab ka Podolski linna vapilt.
Nõukogude Liidus ja tänapäeva Venemaa Föderatsioonis ei ole välja antud ühtegi postmarki, mis oleks pühendatud otseselt Podolski linnale.
thumb|left|195px|Mälestuspostmark 1970. aastast, kus on kujutatud noort Leninit ja tema majamuuseumi Podolskis
1970. aastal anti siiski välja 10 eraldi postmargist ja 1 margiplokist koosnev mälestusseeria "100 aastat Vladimir Iljitš Lenini sünnist", mille autorid olid kunstnikud I. Martõnov ja N. Tšerkassov. Iga margi juurde kuulus kupong, millel oli kujutatud Lenini elu ja tegevusega seotud kohti. Ühel kupongil on kujutatud maja Podolskis, kus elas kunagi Uljanovite perekond ja kus peatus Lenin 1900. aastal. Tänapäeval tegutseb selles hoones Lenini majamuuseum.
Lisaks andis Nõukogude Liidu sideministeerium välja viis kunstilist markeeritud ümbrikku, millel on kujutatud Podolskiga seotud motiive. Kolmel neist on samuti Lenini majamuuseum:
Podolski oblasti postiteenistus andis 1990. aastate alguses välja ka kohalikke provisoorseid postmarke.
Sport
thumb|Jääspordipalee Vitjaz
Podolskis asuvad mitmed spordirajatised, millest peamised on jääspordipalee Vitjaz, staadion Trud, spordipalee Sport-servis, spordiklubid DK Oktjabr ja Kosmos, ratsaspordikompleksid Favorit ja Prestiž.
Tuntuim nendest on jääspordipalee Vitjaz, mis ehitati 2000. aastal ja suudab mahutada 5500 inimest. Spordikompleksi peahoones asuvad kunstjääkattega spordiväljak, restoran, kohvi-baar ajakirjanikele ja 5 kiirtoitlustuskohvikut. Peahoone kõrval asub kaetud tenniseväljak. Lisaks spordiüritustele korraldatakse kompleksis kontserte, telesaadete salvestusi ja muid massiüritusi. Jääareen on vajadusel võimalik muuta kontserdisaaliks, mis mahutab kokku 6800 inimest. Algselt oli jääspordipalee Vitjaz samanimelise jäähokiklubi koduväljakuks. Podolski hokiklubi Vitjaz kuulus ka Venemaa meistriliigasse. 2003. aastal kolis klubi ära Tšehhovi linna. Aastatel 2008–2009 kasutas spordikompleksi oma koduväljakuna hokiklubi Rõs, mis asutati 2008. aastal ja mängis Venemaa kõrgliigas. 9.–11. detsembrini 2011 toimus jääspordipalee õppe- ja treeningukeskuses Venemaa paraolümpialiikumise esimene jäähokiturniir.
thumb|Staadion Trud
13. septembril 2008 avati pärast rekonstrueerimist staadion Trud, mis kujutab endast jalgpalliväljaku ja jooksuradadega spordikompleksi. kus on kaks tribüüni 13 000 pealtvaatajale. Vana, 22 500 inimest mahutanud staadion oli Moskva oblastis suurim. Ühtlasi oli tegemist ainsa spordirajatisega oblastis, kus 1980. aasta olümpiamängude ajal "ööbis" olümpiatuli – sellel staadionil toimus ka tule üleandmine. Linnas hoiti kaua aega alles haruldasi tänavalaternaid, mille peal oli kujutatud olümpiarõngaid. Viimased neist demonteeriti 2000. aastatel Päästjate allee ja Stekolnikovi tänava skvääri renoveerimistööde käigus. Uue staadioni kahe tribüüni all asub kuus spordisaali. Idatribüüni all on võitluskunstide, koreograafia ja üldise füüsilise ettevalmistuse saal. Läänetribüüni all on mängu-, shaping 'u- ja kardiotreeningusaalid. Ühe tribüüni alla on rajatud ka 84-kohaline hotell. Staadion Trud on Podolski jalgpalliklubi Vitjaz kodustaadioniks. Klubi mängib Venemaa jalgpalli esiliigas.
2007. aastal avati linnas akadeemia kutseliste tennisistide ettevalmistamiseks. Tenniseakadeemia asub jääspordipalee Vitjaz kõrval, seal on neli kaetud ja viis avatud väljakut, jõusaal ning hotellikompleks. Oktoobris 2007 osales akadeemia Moskva oblasti kuberneri tennise karikavõistlustel.
Ajakirjandus ja side
Podolskis edastavad oma saateid nii riiklikud kui ka piirkondlikud telekanalid, kokku 40 kanalit. Lisaks sellele tegutseb linnas kohalik telejaam Kvarts, mis alustas tööd 1993. aastal ja on tänapäeval telekanali TNT partner. Kanali saated on nähtavad ka Klimovskis, Štšerbinkas, Vidnojes ja Domodedovos. Keskmiselt edastatakse saateid 5 tundi ööpäevas. Linnas asub ka raadiouudiste toimetus, mis tegutseb raadiojaama RTV-Podmoskovje filiaalina. Toimetus asutati 19. oktoobril 1927 ning annab igal nädalal eetrisse 6 tundi ja 40 minutit saateid.
thumb|Podolski telekommunikatsioonikeskus
Podolskis on kasutusel kuuekohalised telefoninumbrid. Linna suunakood on 4967. Peamine telefonside pakkuja on Podolski telekommunikatsioonikeskus, mis tegutseb firma TsentrTelekom Moskva filiaali allüksusena. Lisaks pakuvad linnas telefonsidet firma Tsifra Odin kohalik filiaal ja teised kohalikud ettevõtted. 2008. aastal oli Podolskis 67 120 eraisikust telefoniabonenti..
Kuulsaid inimesi
thumb|Podolski autahvel, kuhu on kantud linna aukodanike nimed ja portreed
Sõpruslinnad
1996. aastast kuulub Podolsk Ülemaailmsesse Sõpruslinnade Föderatsiooni, osaledes sellest ajast alates mitmes koostööprogrammis välismaiste linnadega.
Endiste sõpruslinnade hulka kuuluvad Bila Tserkva (30. aprillist 2007 kuni veebruarini 2016) ja Tšernivtsi (18. oktoobrist 2001 kuni 26. veebruarini 2016) Ukrainas.
Oleg Tšernjak
Oleg Chernyak (Олег Черняк; 10. august 1981 – 6. mai 2009) oli Ukraina kabetaja, kahekordne juunioride maailmameister rahvusvahelises kabes 1997 ja 1998 ning kadettide maailmameister 1996. Hukkus autoõnnetuses.
Vasalliteet
Vasalliteet oli vasallide omavaheliste sõltuvussuhete süsteem keskajal, mille aluseks oli feodaalne hierarhia: kuningalt ehk süseräänilt suurfeodaalidele, kes omakorda jagasid neile läänistatud maad väikefeodaalidele, olles neile kui vasallidele omakorda senjöörideks.
Vasallisuhete tekkimise aluseks suur- ja väikefeodaali vahel oli lään ehk feood, mis tavaliselt koosnes maavaldusest ning seal olevatest talupoegadest või muust varast (kindlus, linn).
Läänisuhted vormistati vasalli ja senjööri kokkuleppega ehk investituuriga (vasallilepinguga), mis Lääne-Euroopas kinnitati erilise kombetalitusega ja truudusvande andmisega senjöörile.
Vasallilepinguga kohustati vasalli kokkulepitud arvu ratsa- ja jalaväelastega osa võtma senjööri sõjakäikudest, osa võtma senjööri kohtuistungitest, andma rahalist abi jms. Senjöör kohustus kaitsma vasalli, tema maavaldust ja vara.
Horatiuste vanne
"Horatiuste vanne" kujutab heroilist stseeni, kus kolm venda annavad oma isale, Rooma patriitsile Horatiusele, vannet võidelda vapralt kodumaa eest. Poegade ema ja õed oma kurbusega rõhutavad sündmuse traagikat ja annavad eeskuju oma tunnete vaoshoidmiseks.
Teose puhul on suurepäraselt tabatud õige ajalooline riietus ja olustik. Teos kutsub üles kangelaslikkusele kodumaa kaitsmisele ja võtab hästi kokku revolutsiooni nõudeid maalikunstile, kuigi ilmus peaaegu viis aastat enne revolutsiooni.
Traviata
"Traviata" (itaalia "La traviata") on Giuseppe Verdi ooper neljas vaatuses. Ooperi libreto on kirjutanud Francesco Maria Piave. Ooper põhineb Alexandre Dumas noorema romaanil "Kameeliadaam", mis avaldati aastal 1848.
"Traviata" esietendus 6. märtsil 1853 Veneetsias Teatro La Fenices.
Ooperi sisu
I vaatus. Pariis, 19. sajandi keskpaik. Violetta on äsja paranenud raskest kopsuhaigusest ja korraldanud selle puhul balli. Taas ümbritsevad teda mehed. Alfredo räägib naisele oma kirglikust armastusest. Violetta lükkab armuavalduse tagasi, kuid noormehe sõnad ei jäta teda külmaks. Üksi jäädes avastab Violetta, et on esimest korda elus armunud.
III vaatus, ''2. pilt. ''Violetta sõbratari Flora juures on ball. Violetta saatjaks sellel ballil on Parun Douphol, Alfredo istub kaardilauas ja võidab palju raha. "Kel õnne kaardimängus, see on õnnetu armastuses," hüüab ta üle saali. See torge on mõeldud Violettale. Parun Douphol tunneb ennast puudutatuna ja kutsub Alfredo duellile. Violetta püüab Alfredo ja Doupholi vahelist duelli ära hoida, kartes, et see võiks olla ohtlik Alfredo elule. Noormees püüab Violettat veenda endaga kaasa tulema, kuid Violetta jääb kindlaks Germont'ile antud lubadusele ja väidab, et armastab nüüd Doupholi. Raevunult visakab ta rahahunniku Violetta jalge ette, öeldes, et maksab kinni naise armastuse.
IV vaatus. Violetta on raskesti haige ja üksi. Ainus, kes temast veel hoolib, on truu teenijanna Annina. Saabub doktor, kes lubab Violettale kiiret paranemist, aga Anninale ütleb, et Violettal on elada jäänud vaid mõni tund. Ka Violetta ise aimab seda. Vahepeal on Alfredo teada saanud Violetta ohvrist ja tuleb teda vaatama. Koos unistavad noored ühisest elust. Saabub ka Germont, kes kahetseb tehtut ja annab noortele abiellumisloa. Kuid on liiga hilja, Violetta sureb oma armastatu käte vahel.