cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ujumine 2017. aasta veealade maailmameistrivõistlustel
4×100 m vabalt
Rootsi ujuja Sarah Sjöström püstitas esimeses vahetuses 100 meetris uue maailmarekordi – 51,71. Finaal: 23. juuli Osavõtjaid: 14 võistkonda Maailmarekord: 3.30,65 (2016) Austraalia Maailmameistrivõistluste rekord: 3.31,48 (2015) Austraalia Maailmameister 2015: 3.31,48 Austraalia Ametlikud tulemused: Finaal – Eelujumine <br style="clear:both;" />
4×200 m vabalt
Finaal: 27. juuli Osavõtjaid: 10 võistkonda Maailmarekord: 7.42,08 (2009) Hiina Maailmameistrivõistluste rekord: 7.42,08 (2009) Hiina Maailmameister 2015: 7.45,37 USA Ametlikud tulemused: Finaal – Eelujumine <br style="clear:both;" />
Valgevene vaksal
Vaksal avati 1870. aastal ja ehitati tänapäevani säilinud kujule ümber aastatel 1907–1912.
Valgevene vaksalit läbivad Moskva metrooliinid 2 ja 5.
Ujumine 2017. aasta veealade maailmameistrivõistlustel
4×100 m kompleksi
Finaal: 30. juuli Osavõtjaid: 17 võistkonda Maailmarekord: 3.52,05 (2012) USA Maailmameistrivõistluste rekord: 3.52,19 (2009) Hiina Maailmameister 2015: 	3.54,41 Hiina Ametlikud tulemused: Finaal – Eelujumine <br style="clear:both;" />
4×100 m vabalt
USA teatevõistkond ületas kehtiva maailmarekordi ligi kolme ja poole sekundiga (3.19,60). Kehtivast maailmarekordist ujus paremini ka hõbemedali võitnud Hollandi võistkond, kelle tulemus 3.21,81 on uus Euroopa rekord. Finaal: 29. juuli Osavõtjaid: 26 võistkonda Maailmarekord: 3.23,05 (2015) USA Maailmameister 2015: 3.23,05 USA Ametlikud tulemused: Finaal – Eelujumine <br style="clear:both;" />
4×100 m kompleksi
USA teatenelik koosseisus Ryan Murphy, Kevin Cordes, Kelsi Worrell ja Mallory Comerford püstitas maailmarekordi juba eelujumises (3.40,28). Finaalis parandati seda veel üle pooleteise sekundiga. Finaal: 26. juuli Osavõtjaid: 30 võistkonda Maailmarekord: 3.41,71 (2015) Suurbritannia Maailmameistrivõistluste rekord: 3.41,71 (2015) Suurbritannia Maailmameister 2015: 3.41,71 Suurbritannia Ametlikud tulemused: Finaal – Eelujumine <br style="clear:both;" />
Medalitabel
Korraldajariik
Meigo Tammsaar
Meigo Tammsaar (sündinud 20. augustil 1990) on Eesti kettaheitja.
Tema isiklik rekord on 58.43 (1,75 kg heitevahend).
Phyllopteryx
Phyllopteryx on narmaskalade monotüüpne perekond merinõellaste sugukonnast.
Surnud 3. novembril
Siin loetletakse 3. novembril surnud tuntud isikuid.
Adolf Šapiro
Adolf Šapiro (vene keeles Адольф Яковлевич Шапиро Adolf Jakovlevitš Šapiro; sündinud 4. juulil 1939 Harkovis) on juudi päritolu teatrilavastaja ja -pedagoog.
Phyllopteryx
Lähim sugulasperekond on Phycodurus. Koos nad moodustavad eraldi klaadi Phyllopteryginae.
Phyllopteryxi levila hõlmab Austraalia lõuna- ja edelaosa ning Tasmaania põhjaosa rannikumerd.
Euleri graaf
Euleri tee (ehk Euleri ahel) graafis on tee, mis kulgeb graafi kõiki servi pidi, läbides igat serva üks kord (võrdle Hamiltoni graafiga). Pildil oleva Königsbergi sildade probleemi lahendamine Leonhard Euleri poolt 1736. aastal pani aluse graafiteooria tekkele.
Euleri tsükkel – Euleri tee, mis suletult moodustab tsükli.
Ergo Nõmmiste
Elulugu
1974. aastal lõpetas Nõmmiste Nõo Keskkooli, 1979 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika osakonna. 1991 kaitses ta Tartu Ülikoolis kandidaadikraadi füüsikas väitekirjaga "Рентгеноэлектронная эмиссия щелочногалоидных кристаллов при облучении фотонами с энергией 70–140 эВ" ("Leelishalogeniidide röntgenelektronemissioon kiiritamisel footonitega energiaga 70-140 e", juhendaja Mart Elango).
Euleri graaf
Euleri graaf – graaf, mis sisaldab Euleri tsüklit.
Pooleuleri graaf – graaf, mis sisaldab Euleri teed (ahelat).
Euleri tsükli ja Euleri tee olemasolu
Euleri tsükkel/tee esineb ainult sidusas graafis või graafis, mis peale kõikide seostamata tippude eraldamist muutub sidusaks.
Lihtgraafis
Vastavalt Euleri teoreemile esineb Euleri tsükkel parajasti siis kui graaf on sidus ja selles ei ole paarituarvulise valentsiga (astmega) tippe.
Euleri tee graafis esineb parajasti siis kui graaf on sidus ja ei sisalda rohkem kui kaht paarituarvulise valentsiga (astmega) tippu. Vastavalt Handshakingi „kätlemise“ lemmale peab paarituarvulise valentsusega (astmega) tippude arv olema paarisarvuline. Seega, Euleri tee esineb vaid siis, kui see arv on null või kaks. Samas muutub see tee nulli puhul Euleri tsükliks.
Suunatud graafis
Suunatud graaf sisaldab Euleri tsüklit parajasti siis kui see on tugevalt sidus ja graafi iga tipu sisendi poolaste võrdub tema väljundi poolastmega.
Euleri tee leidmine
Alati on võimalik taandada Euleri tee leidmise ülesanne Euleri tsükli leidmise ülesandele. Tõepoolest, oletagem et need mõlemad on graafis olemas. Siis on selles täpselt 2 paarituarvulise valentsiga tippu. Ühendame need tipud servaga, ja saame graafi mille kõik tipud on paarisarv valentsed ning Euleri tsükkel eksisteerib. Leiame selles graafis Euleri tsükli ja eraldame saadust selle olematu serva.
Euleri tsükli leidmine
Vaadelgem kõige üldisemat – suunatud, multigraafi ja sõlmede juhtu. Samas eeldame, et Euleri tsükkel graafis esineb (ja koosneb vähemalt ühest tipust). Leidmiseks lähtume asjaolust, et Euleri tsükkel kujutab endast graafi kõikide lihttsüklite ühendit. Seega seisneb ülesanne nende efektiivses leidmises ja üheks ühendamises. See on teostatav, näiteks rekursiivselt või süvaotsingu teel.
Isotamm
Isotamm on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Isotamm on antud Laiuse kihelkonnas Tartumaal. Nimede eestistamisel anti Isotamm uueks perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Poroson ja Porroson. Aleksander Isotamme palvel kanti Isotamm perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 278 all (Siseministeeriumi teadaanne 28. oktoobrist 1936).
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Isotamm Eestis 20 mehel ja 29 naisel.
Ergo Nõmmiste
Elulugu
Pärast ülikooli lõpetamist asus Ergo Nõmmiste tööle Eesti Teaduste Akadeemia Füüsika Instituuti, kus oli aastatel 1979–1982 röntgenspektroskoopia labori insener, 1982–1986 nooremteadur, 1986–1991 teadur. 1992. aastal suundus ta järeldoktorantuuri Oulu Ülikooli, kus töötas eri ametikohtadel 1998. aastani. Aastatel 1994–1995 oli ta Soome kiirekanali teadlane MAX-labis ning 1995. aastal valiti Oulu Ülikooli dotsendiks. Pärast tagasipöördumist Eestisse (1998) töötas ta Tartu Ülikooli Füüsika Instituudis algul PHARE eksperdina, siis teadusala asedirektorina (1999–2003), direktori kohusetäitja ja direktorina (2004–2009). 2009. aasta sügisel valiti ta Tartu ülikooli elektronspektroskoopia professoriks.
2004. aastast oli ta SA Tartu Teaduspark nõukogu liige.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti ta 2012. aastal täppisteaduste alal. Ta kuulus akadeemias astronoomia ja füüsika osakonda, oli aastatel 2014–2019 akadeemia asepresident.
Teadustöö
Ergo Nõmmiste teadustöö põhisuunad olid aatomi- ja molekulaarfüüsika, kus eksperimendid tehti gaasfaas-metoodikatega erinevatel MAX-labi kiirekanalitel. Tartu Ülikooli Füüsika Instituudis töötas ta pinnafüüsika suunal, eriti selle praktiliste rakendustega, nagu näiteks metallipindade biofunktsionaliseerimine. Hiljem lisandusid eksperimendiarendus elektrokeemiliste reaktsioonide in situ tingimustes jälgimiseks ja ioonvedelike uuringud kasutades elektron- ja ioonspektroskoopiat ning nende samaaegsuse metoodikat.
Publikatsioonid
Ta on avaldanud üle 240 teaduspublikatsiooni, sh
Liikmesus
Ergo Nõmmiste oli Eesti esindaja paljudes rahvusvahelistes teadusorganisatsioonides. Eesti-siseselt kuulus ta riigi teaduspreemiate komisjoni, kosmosetehnoloogia ekspertgruppi, füüsikumi ehitamise juhtkomiteesse jne. Ta oli 1989 Eesti Füüsika Seltsi asutajaliige (1989) ja Soome Füüsika Seltsi liige (1993).
Kirjandus
Margus Maidla. Akadeemik Ergo Nõmmiste ja tema kiirgused. – Teaduste Akadeemia – Eesti kollektiivne aju. Tallinn, 2014, lk 667-674.
Jennie Churchill
Jennie Spencer-Churchill (neiupõlvenimega Jeanette Jerome; 9. jaanuar 1854 Brooklyn, New York – 29. juuni 1921 Paddington, London), oli Ameerikas sündinud Briti seltskonnadaam, lord Randolph Churchilli naine ja Briti peaministri Winston Churchilli ema. pisi|vasakul|Leedi Jennie Churchill, ca 1880.
Ta sündis investor Leonard Jerome'i neljast tütrest teisena (kolmas tütar suri lapsena). Jerome'i esivanemad olid emigreerunud Wighti saarelt 1710. aastal.
Józefów
Józefów on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas Otwocki maakonnas, Józefówi valla halduskeskus. Józefów asub Varssavi kesklinnast umbes 15 km kagus.
Asula hakkas tekkima pärast raudteeliini valmimist 1877. aastal. Linnaõigused sai Józefów 1962. aastal.
Wadowice
Wadowice on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas, Wadowice maakonna ja Wadowice valla halduskeskus. Wadowice asub Krakówi kesklinnast umbes 38 km lääneedelas.
Piirkonda on ürikutes esmamainitud 1325. aastal ja linna 1327. aastal. 1430. aastal hävis Wadowice tulekahjus. Ülesehitamise käigus sai Wadowice Chełmi linnaõigused. 1802. aastal sai Wadowice vabalinnaks.
Wadowices on sündinud paavst Johannes Paulus II (Karol Wojtyla, 1920–2005).
Daigone
Daigone on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Pūre valla lääneosas. Küla asub Abava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Pūrest 3, piirkonna keskusest Tukumsist 23 ja Riiast 85 kilomeetri kaugusele.
pisi|vasakul|Daigone mõisa häärber Küla on kujunenud endise Daigone mõisa (Deguhnen) keskuse juurde.
Soorea
pisi|Shorea ovalis [[Kuala Lumpuris.]] Soorea (Shorea) on taimeperekond sugukonnast kaksiktiibviljalised.
Perekonda kuulub 196 liiki, enamik neist on troopiliste vihmametsade puud. Mõned neist kasvavad kuni 80 m kõrguseks.
Juri Krupenski
Juri Krupenski (sündinud 24. märtsil 1982) on eesti maletaja, rahvusvaheline meister (2016).
Salzlandkreis
pisi|Kreisi asukoht Salzlandkreis (saksa keeles Salzlandkreis) on kreis Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaal. Kreisi keskus on Bernburg. Kreis moodustati 2007.
Oleg Striženov
pisi|Oleg Strizhenov, 1998 Oleg Striženov (vene keeles Олег Александрович Стриженов; sündinud 10. augustil 1929 Blagoveštšenskis) on vene teatri- ja filminäitleja.
Ta lõpetas 1953. aastal Moskvas Boriss Štšukini nimelise Teatriinstituudi.
Ta töötas aastatel 1953–1954 näitlejana Riiklikus Vene Draamateatris Tallinnas.
Beade (täpsustus)
Beade on mitme koha nimi Hispaanias Galicias:
Windsori lõbusad naised
"Windsori lõbusaid naisi" on mitmel korral lavastatud ka Eesti teatrites, näiteks 1939. aastal Tallinna Töölisteatris (lavastaja Andres Särev), Ugalas (lav. Enn Toona) , 1948. aastal Vanemuises (lav. Andres Särev) ja 1984. aastal Noorsooteatris (lav. Evald Hermaküla).
1947. aastal lavastas Anna Ekston Estonias "Windsori lõbusatel naistel" põhineva samanimelise koreograafilise komöödia 7 pildis.
Näidendi ainetel on kirjutatud ka mitmeid oopereid. 1799. aastal jõudis Viini Kärntnertortheateris publiku ette Antonio Salieri kahevaatuseline itaaliakeelne ooper "Falstaff, ossia Le tre burle" ("Falstaff ehk kolm nalja"), mille libreto kirjutas Carlo Prospero Defranceschi. 1838. aastal esietendus Londonis 19. sajandi ühe populaarseima briti ooperihelilooja Michael William Balfe itaaliakeelne ooper "Falstaff" (libretist Manfredo Maggioni). 1849. aastal valmis ja tuli Berliini kuninglikus ooperiteatris lavale Carl Otto Ehrenfried Nicolai saksakeelne ooper "Die lustigen Weiber von Windsor" ("Windsori lõbusad naised"), mille libreto kirjutas Salomon Hermann Mosenthal. Nicolai ooperit on Eestis lavastatud 1930. aastal Estonias (lav. Hanno Kompus) ja 1965. aastal Vanemuises (lav. Kulno Süvalep). 1893. aastal valmis Giuseppe Verdil ooper "Falstaff", mille süžee toetub peamiselt Shakespeare'i "Windsori lõbusatele naistele", kuid kasutab ka tema näidendite "Kuningas Henry IV" I ja II elemente. Ooperi libretist oli Arrigo Boito. Verdi "Falstaffi" on Eestis lavastatud ühel korral - 1996. aastal Vanemuises (lav. Taisto Noor, nimiosas Jaan Willem Sibul ja Jassi Zahharov ). 1929. aastal tuli Londonis Royal College of Musicus esmaettekandele aga inglise helilooja Ralph Vaughan Williamsi ooper "Sir John in Love" ("Armunud Sir John").
Must ja valge koer
"Must ja valge koer" (tšehhi keeles "Štaflík a Špagetka") on Tšehhoslovakkia, alates 3. hooajast Tšehhi animafilmide sari, mille režissöör on Václav Bedřich, stsenarist Alena Munková ja kunstnik Zdeněk Smetana, helilooja Jaroslav Celba (1924–2013). Seda näidati esmakordselt Tšehhoslovakkia televisioonis 1971. aastal.
Nurd-Kamali mošee
pisi|Nurd-Kamali mošee Nurd-Kamali mošee (vene keeles Нурд-Камал) on mošee Venemaal Krasnojarski krais Norilskis.
Nurd-Kamali mošee ehitamist alustati 1993. aasta oktoobri lõpus. Mošee pidulik avamine toimus 19. septembril 1998. Nurd-Kamali mošee ehitamist rahastas kohalik tatari rahvusest ettevõtja Mithad Bikmejev. Pühakoda sai nime tema isa Nuritdini ja ema Gainikamali auks. Hoone projekteeris arhitekt Jevgeni Solnõškin.
Nurd-Kamali mošee on maailma kõige põhjapoolsem mošee.
Kivirahu (Saare maakond)
Kivirahu on Saare maakonnas Saaremaa vallas Lahetaguse lahes asuv väike saar (rahu).
Faasijuht
Faasijuht on elektriahela juht, mis pingestatakse faasipingega. Kolmefaasilise ahela faasijuhtide tähised elektriskeemidel ja seadmetel on L1, L2 ja L3, ühefaasilises ahelas võib kasutada kas üht nendest tähistest või tähist L (inglise keele sõnast live, siin tähenduses 'pingestatud').
Kivirahu (Saare maakond)
Rahu koordinaadid on.
Faasijuht
Faasijuhi ja neutraaljuhi vaheline nimipinge on madalpingelises vahelduvvooluvõrgus 230 V ja kahe faasijuhi vaheline nimipinge 400 V (Euroopa riikides).
Välislingid
Electrical wiring Installatiedraad
Andro Roos
pisi|Andro Roos, Tartu HLÜ juhatuse esimees Andro Roos (sündinud 2. augustil 1983) on Eesti majandusteadlane ja ühistegelane. Ta on Tartu Hoiu-laenuühistu juhatuse esimees.
Haridus
Andro Roos on omandanud teadusmagistrikraadi Tartu Ülikoolis. Alates 2008. aastast omandab doktorikraadi majandusteaduses.
Liikmesus
Andro Roos kuulub Rahva Raadio Seltsi, Eesti Majandusteaduse Seltsi, korporatsiooni Fraternitas Tartuensis, Eesti Klubisse, Nõmme Haridus- ja Rahvamajaseltsi. Roos on Vanemuise Seltsi esimees, Akadeemilise Ühistegevuse Seltsi esimees ning Eesti Ühistegevuse Liidu esimees.
Poliitiline tegevus
Ta kandideeris Eesti Keskerakonna nimekirjas 2023. aasta Riigikogu valimistel, kus kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 528 häält ning ei osutunud valituks.
Jalvet
Jalvet on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Jalvet perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Jaanson (Viljandis, 1937). Jüri Jalveti palvel kanti Jalvet perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 340 all (Siseministeeriumi teadaanne 29. jaanuarist 1938).
Staldes
Staldes on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Smiltene piirkonnas Vireši vallas. Staldes asub merepinnast 80 meetri kõrgusel Koiva jõe kaldal, valla keskusest Virešist 3 kilomeetri, endisest piirkonnakeskusest Hopast 27 kilomeetri ja Riiast 153 kilomeetri kaugusel.
Külas asub riikliku kaitse all olev muinsusmälestis Staldese linnamägi. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Hopa piirkonda.
Sikšņi (Vireši vald)
Sikšņi, vanasti ka Sikšņu muiža (Sikšņi mõis), on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Smiltene piirkonnas Vireši vallas. Küla asub valla keskosas Koiva jõe kaldal ja jääb valla keskusest Virešist 9 kilomeetri, endisest piirkonna keskusest Hopast 33 kilomeetri ja Riiast 158 kilomeetri kaugusele. Seal asub Sikšņi bussipeatus.
Küla on kujunenud endise Sikšņi mõisa keskuse juurde. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Hopa piirkonda.
Sikšņis kasvab kaks looduskaitsealust nimetut põlispuud – pärn ja mänd.
Odisseas Vlachodímos
Odisseas Vlachodímos (kreeka keeles Οδυσσέας Βλαχοδήμος; sündinud 26. aprillil 1994 Stuttgardis) on Kreeka jalgpallur, kes mängib väravavahina Portugali kõrgliiga klubis Lissaboni Benfica ja Kreeka jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri VfB Stuttgardis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2002. aastal. Aastatel 2012–2015 mängis ta Stuttgardi reservmeeskonnas Saksamaa tugevuselt kolmandas liigas. Stuttgardi põhimeeskonnas debüteeris Vlachodímos 2015. aastal.
Aastatel 2016–2018 mängis ta Kreeka kõrgliiga klubis PAE Panathinaikόs.
2018. aasta mais sõlmis ta viieaastase lepingu Benficaga. Hooajal 2018–19 tuli ta klubiga Portugali meistriks.
Tema vanem vend Panayótis Vlachodímos on samuti jalgpallur.
Vlachodímos mängis Saksamaa noortekoondistes. 2011. aastal võitis ta Saksamaa kuni 17-aastaste koondisega noorte maailmameistrivõistlustel pronksmedali ja omavanuste Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali. 2017. aastal tuli ta Saksamaa kuni 21-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks. Kreeka jalgpallikoondises debüteeris ta 15. novembril 2018 UEFA Rahvuste Liiga mängus Soome vastu.
Mehmet Okur
Mehmet Murat Okur (sündinud 26. mail 1979 Yalovas) on Türgi endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku kümme hooaega, neist enamiku Utah Jazzis.
Okur on Detroit Pistonsiga tulnud 2004. aastal NBA meistriks ja võitnud Türgi koondisega 2001. aasta Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali.
Karjäär Euroopas
Enne NBA-sse siirdumist mängis Okur aastatel 1997–2002 Türgi kõrgliigaklubides, kellega tuli kolm korda Türgi meistriks ja võitis neli karikat.
Karjäär NBA-s
Detroit Pistons omandas Okuri mängijaõigused 2001. aasta NBA draft'i 38. valikuga. Debüüthooajal (2002/03) tõi ta Pistonsi kasuks keskmiselt 6,9 punkti ja 4,7 lauapalli mängus. Järgmisel, 2003/04. hooajal kogus ta keskmiselt 9,6 punkti ja 5,9 lauapalli mängus ning tuli Pistonsiga NBA meistriks.
Seejärel mängis ta seitse aastat Utah Jazzis, kus tõi oma karjääri parimal, 2005/06. hooajal keskmiselt 18 punkti, 9,1 lauapalli ja 2,4 resultatiivset söötu mängus ning valiti 2007. aastal NBA tähtede mängule.
Hooajal 2010/11 sai Okur vigastuse tõttu kaasa teha vaid 13 kohtumises, misjärel vahetati ta 2011. aasta detsembris New Jersey Netsi. Netsis kogus ta 17 mängus keskmiselt 7,6 punkti ja 4,8 lauapalli, kuni vahetati 2012. aasta märtsis Portland Trail Blazersisse. Blazers loobus mõni päev pärast vahetustehingut tema teenetest, misjärel lõpetas Okur vigastustele viidates karjääri.
Rahvuskoondis
Okur on Türgi koondises mänginud 2002. aasta maailmameistrivõistlustel ning 1999., 2001., 2003., 2005. ja 2007. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Ta on võitnud 2001. aastal Türgis peetud Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali.
Vene Kultuurikeskus
pisi|Vene kultuurikeskuse fassaad pisi|Vene kultuurikeskuse üldvaade pisi|Hoone [[portikus]]
Vene Kultuurikeskus on Tallinna linna hallatav kultuuriasutus aadressil Mere puiestee 5.
Linnaasutusena loodi Vene Kultuurikeskus 2001. aastal.
Hoone
Kultuurikeskuse hoone ehitati Nõukogude ajal Tallinna laevastiku ohvitseride majaks (vene keeles Таллиннский Дом офицеров флота). Silmapaistva stalinistliku uusklassitsistliku sammastega hoone projekteerimist Tallinna pommitamisel hävinud kino Grand Marina asemele alustati 1952. aastal. Ehitamisel kasutati osaliselt ära selles kohas 1914. aastast asunud esinduskino Grand Marina (hiljem Ars) ning Nikolai Imetegija kiriku kogudusele kuulunud hoone. Arhitekt Aleksandr Kuznetsovi projekteeritud maja valmis 1954. aastal. Hoone siseplaan koosnes 168 ruumist. Seal oli 1000 inimest mahutav saal, lugemistuba, loenguteruum ja kohvik. Lava mahutas kuni 150 inimest.
Hoone vestibüül ja saalid kaunistati sammastega, rõdud ja karniisid kuldornamendiga. Saali lage kaunistas NSV Liidu sõjalaevastiku päeva pühitsemist kujutav laemaal. Hoone kaunistamiseks loodi neliteist madalreljeefi Vene ja Nõukogude sõjalaevastiku ajaloo ja laevastiku igapäevase elu ainetel, mis kaunistavad hoone fassaadi koos 12 massiivse sambaga. Hoone vaatajatesaali paigutati kõrgreljeefid Marxi, Engelsi, Lenini ja Stalini portreedega. Reljeefide loomisel lõi kaasa hulk eesti skulptoreid: Enn Roos, Aleksander Kaasik, Arseni Mölder, Linda Rosin, Erika Haggi, Endel Taniloo ja Elfriide Maran. Uue kultuuriasutuse kõrvale rajati suur park.
Maja ees oli kaks Aegna Merekindlusest pärit suurtükki, mis praegu asetsevad Kaitsejõudude peastaabi ees.
Aastatel 1993–2000 rentis linn kultuurikeskuse hoonet AS-ile Rukon. 1997. aastal tunnistati hoone kultuuriministri määrusega arhitektuurimälestiseks. 2001. aastal hakkas hoones tegutsema Tallinna linna hallatav Vene Kultuurikeskus.
Aastatel 2006–2009 remonditi hoonet ulatuslikult ja taastati selle varasem hiilgus.
Jüri Jalvet
Jüri Jalvet (kuni 1937. aastani Jüri Jaanson; 28. märts 1899 Olustvere vald, Viljandimaa – 29. aprill 1945 Solikamsk, Permi oblast) oli Eesti metsandustegelane.
Tema vanemad olid Hans Jaanson ja Pauline Jaanson (sündinud Liigus).
Ta õppis 1922–1928 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsandusosakonnas, EYS Veljesto liige.
Ta osales Vabadussõjas, oli Koorküla ja Märjamaa metsaülem, arreteeriti 25. aprillil 1941 Märjamaa vallas.
Klaus Scharioth
pisi|Klaus Scharioth ([[2009)]] Klaus Erich Scharioth (sündinud 8. oktoobril 1946 Essenis) on Saksamaa diplomaat.
Ta on olnud Saksamaa välisministeeriumi poliitikaosakonna direktor.
2000. aastal autasustati teda Maarjamaa Risti II klassi teenetemärgiga.
Karmen Vagula
Karmen Vagula (sündinud 21. aprillil 2000) on eesti kabetaja. Tema treener on Heinar Jahu ja ta esindab Nõmme kabeklubi.
Individuaalselt on ta tulnud mitu korda Nõmme meistriks. Eesti meistrivõistlustel on ta tulnud esikolmikusse. Ta on 6–7 korda Eestit esindanud Euroopa noorte meistrivõistlustel.
Ta ema Janne Mumme on samuti kabetaja.
Bibliotheca Lotmaniana
pisi|150px|[[Juri Lotman, kellele sari pühendatud]] "Bibliotheca Lotmaniana" on Tallinna Ülikooli kirjastuse poolt Bibliotheca alasarjana välja antav raamatusari.
Sarjas ilmuvad ainult eelretsenseeritud tekstid.
Narmashobuke
Narmashobuke (ka merinarmaskala; Phyllopteryx taeniolatus) on merekala merinõellaste sugukonnast. Ta on monotüüpse perekonna Phyllopteryx esindaja.
Bibliotheca Lotmaniana
Sarja ühtse kujunduse maketi autor on disainibüroo Rakett.
Narmashobuke
Narmashobuke elab Austraalia lõuna- ja edelaranniku ning Tasmaania põhjaranniku vetes. Põhiliselt elutseb ta korallriffidel, madalas vees sügavusel 3–50 meetrit vetikatesse kasvanud kaljudel ning mererohuaasadel. Kui Tasmaania rannik välja arvata, siis pea samades vetes elutseb ka teine narmaskalana tuntud merinõellane, ühtlasi lähim sugulane austraalia narmaskala.
Bibliotheca Lotmaniana
pisi|150px|[[Mihhail Lotman, sarja teise köite koostaja]] pisi|150px|[[MRÜ juhtivteadur Igor Pilštšikov, sarja 5. köite koostaja]]
Narmashobuke
Kirjeldus
Eksootilise väljanägemisega narmashobukese keha on kaetud üksikute pikkade lehesarnaste lintjate nahajätketega. Neid pruunvetika lehti meenutavaid nahajätkeid on 6 suuremat (üks pealael ja kaelal, kaks sümmeetriliselt paiknevat seljaturjal ja kõhul) ning mõned väiksemad ka sabal. Keha on täpimustriline ja erksate toonidega, keha värvitoon võib vajadusel muutuda. Haardesaba neil ei ole, seega nad ei saa nagu merihobukesed ankurdada endid vajadusel vetikate varte külge.
pisi|240px|left|Merinarmaskala Narmashobuke liigub edasi kaela- ja seljauimede abil. Pikk seljauim asub sabajuure piirkonnas. Kaelal asuvad uimed aitavad tasakaalu hoida. Need väikesed uimed on peaaegu täiesti läbipaistvad ja värelevad kiirusega umbes 10 korda sekundis, millega tagavad kala sujuva liuglemise. Narmaskalad on aeglased ujujad ja loodavad seetõttu röövkalu petta oma maskeeringu abil.
Narmashobuke on austraalia narmaskalast suurem; keha pikkus võib ulatuda kuni 46 sentimeetrini.
Bibliotheca Lotmaniana
Sarja kolleegium
"Bibliotheca Lotmaniana" sarja toimetuskolleegiumi kuuluvad :
Varem on kolleegiumi liikmena tegutsenud ka California Ülikooli Los Angeleses professor Vjatšeslav Ivanov (suri 2017).
Narmashobuke
Kirjeldus
Narmashobuke toitub väikestest vähilaadsetest ja muust zooplanktonist. Kuna hambaid tal ei ole, siis neelab ta saaklooma tervikuna alla.
Paljunemine
Sarnaselt teiste merinõellastega on narmashobukese eripäraks see, et lõimetise eest kannavad hoolt isaskalad. Kuid merihobukestele omane haudetasku isasel narmashobukesel puudub, selle asemel paikneb tal saba varjus inkubatsioonirenn, mille pesadesse emaskala heidab paarumuse ajal kuni 120 marjatera, millest kooruvad umbes kuu aja pärast maimud. Kohe peale sündi algab kalamaimude iseseisev elu.
Narmashobukesed võivad elada kuni kümneaastaseks.
Ohustatus
Narmashobuke on väljasuremisohus eelkõige elupaikade vähenemise tõttu, mis on põhjustatud tööstusheitmetest. Suurim oht elupaikadele on suurlinnade (Sydney, Perth, Adelaide, Melbourne) lähedal, kus merre lastav sademevesi ja puhastatud reovesi põhjustab merevee eutrofeerumist ja setete suurenemist.
Narmashobukesi püütakse mitmel põhjusel. Nende eksootilise välisilme tõttu püütakse neid ohtralt akvaristide tarbeks, samuti leiavad nad jahvatatult laialdast kasutust hiina meditsiinis.
Narmashobuke on kantud IUCNi punasesse nimistusse   ohulähedase liigina.
Neutraaljuht
pisi|100px|Neutraaljuht Neutraaljuht on vahelduvvooluvõrgu kesk- või muu neutraalpunktiga ühendatud elektrijuht.
Neutraaljuhi tähis elektriskeemidel ja seadmetel on N (inglise k sõnast neutral 'neutraalne') ning tunnusvärv sinine.
Ühefaasilises juhistikus osaleb neutraaljuht elektrienergia edastamises võrdselt faasijuhiga. Kolmefaasilise võrgu neutraaljuhti läbib faaside ebaühtlasest koormusest tingitud vool; neutraaljuhis puudub vool üksnes juhul, kui vool kõigis kolmes faasijuhis on võrdne.
Menyhért Palágyi
Menyhért Palágyi (saksa variandis ka Melchior või Meinhert Palagyi, kuni 1895 Menachem Silberstein; 16. detsember 1859, Paks – 14. juuli 1924 Darmstadt) oli juudi päritolu ungari filosoof, matemaatik, füüsik ja tunnetusteoreetik.
Tema õpilasi oli Ludwig Klages.
Milena Dravić
pisi|Milena Dravić (1969) Milena Dravić (5. oktoober 1940 Belgrad – 14. oktoober 2018 Belgrad) oli serbia näitleja.
Afganistani ajalugu
Afganistani ajalugu ülevaatliku kirjeldusena tänapäeva Afganistani alade ajaloolistest sündmustest ja arengust. pisi|Afganistan 21. sajandil
Dzintars
Dzintars (ka Viljete) on küla (vidējciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Pūre vallas Viljetupe jõe kaldal.
Afganistani ajalugu
Vana- ja keskajal kuulus tänapäeva Afganistani territoorium eri riikide koosseisu ning seda läbisid rahvad ja sõjaväed, kes olid teel Indiasse. Seal elanud rahvaste ajalugu on tihedas seoses Kesk-Aasia, Iraani ja India rahvaste ajalooga. Kuni keskajani koosnes Afganistan peamiselt kohalikest dünastiatest, mida mõjutasid Pärsia riik ja India naabrus.
Dzintars
Dzintars on kujunenud endise Pūre mõisa Viljete karjamõisa (Wileten, Wiljatlen) keskuse juurde. Külas asub Dzintarsi bussipeatus. .
Afganistani ajalugu
Afganistani esiajalugu
Afganistanis algas tõsine arheoloogiline uurimistöö pärast Teist maailmasõda ning kestis kuni Afganistani sõja alguseni detsembris 1979.
Leiti paleoliitikumile, mesoliitikumile, neoliitikumile, pronksiajale ja rauaajale iseloomulikke esemeid. Pole aga veel selge, kui suurel määral on nad sünkroonis teiste piirkondade analoogiliste staadiumidega. Afganistani ala oli nähtavasti, nagu hiljemgi, tihedas kontaktis idapoolsete, läänepoolsete ja põhjapoolsete naaberaladega.
Linnatsivilisatsioon Iraani kiltmaal, mis hõlmab suurema osa Iraanist ja Afganistanist, võis saada alguse juba 3000–2000 eKr (vaata ka Baktria-Margiana arheoloogiline kompleks).
Arvatavasti 2. aastatuhande keskpaigas eKr jõudis Iraani kiltmaa idaossa nähtavasti indoeuroopa keelt kõnelev rahvas, kuid sellest piirkonnast on vähe teada kuni 1. aastatuhande keskpaigani eKr, kui Ahhemeniidide riigi ajal hakati ajalugu kirja panema.
Vana- ja keskajal kuulus tänapäeva Afganistani territoorium eri riikide koosseisu ning seda läbisid rahvad ja sõjaväed, kes olid teel Indiasse. Seal elanud rahvaste ajalugu on tihedas seoses Kesk-Aasia, Iraani ja India rahvaste ajalooga. Kuni keskajani koosnes Afganistan peamiselt kohalikest dünastiatest, mida mõjutasid Pärsia riik ning India naabrus.
7. ja 6. sajandil eKr tekkisid Kesk-Aasias suured riigid, millest suurim oli Baktria keskusega Balkhis.
Ahhemeniidide võimu all
4. sajandiks eKr oli Ahhemeniidide impeerium nõrgenenud. Baktria-taolised äärealad olid Ahhemeniidide valitsemise ajal alati rahutud olnud, aga otsustavast Gaugamela lahingust (330 ekr) võtsid Pärsia poolel osa ka Baktria väed. Aleksander Suurelt saadi lüüa. pisi|300px|[[Aleksander Suure riik]]
Seleukiidide võimu all
330–329 eKr vallutas need alad Aleksander Suur. Pärast tema surma läksid alad Seleukiidide riigi koosseisu. Pärast edutut sõjakäiku India vastu pidi Seleukos I nad 305. aasta paiku eKr loovutama India Maurjade riigi rajajale Tšandraguptale.
Ajalooline kaubatee Siiditee oli ida–läänesuunaline teedevõrk Hiinast Vahemere maadeni. Siiditeel asusid Samarkand, Horezm, Herāt, Buhhaara, Hiva jt. Sajandite jooksul oli siid kõige tuntum kaup, mida seda mööda veeti. Siiditee rajati umbes 120 eKr.
Kalifaadi võimu all (1258–1353)
pisi|vasakul|300px|Araablaste kalifaadi laienemine: {{legend|#a1584e|[[Muḩammad (622–632)}} {{legend|#ef9070|Neli esimest kaliifi (Rashidun, 632–661)}} {{legend|#fad07d|Umaijaadid (661–750)}}]] Araabia kalifaadi kaliifide mõju algas 664. Araablastega saabus Afganistani islam juba 7. sajandil ning esimene teadaolev islami kogukond tekkis 644. aastal Herātis, kuid islami usk pääses selles piirkonnas maksvusele suhteliselt hilja. 3.–8. sajandini oli Afganistani territooriumil valitsevaks usundiks budism. Valitsevaks usundiks muutus islam alles Ghaznaviidide ajal 11. sajandil.
Järgnevalt oli Afganistani ajalugu seotud muslemite kalifaadi ja Umaijaadide (661–750), Abassiidide (750–821) valitsemisega.
10. sajandil Samaniididest valitsejatest (875–999) lahku löönud türgi väepealik Alptegin (962–963) moodustas Gaznaviidide dünastia riigi. Gaznaviidide sultan Sabuktegini (977–997) ja Mahmud Gaznavi ajal, ajal liidendati Horezm ja sooritati 17 sõjaretke Põhja-Indiasse. Gaznaviidide võimule tegid 1186 lõpu Guriidid. Gaznaviidide (963–1187) ja Guriidide (enne 879–1215) ajal poliitiline, majanduslik ja kultuuriline õitseng islami tähe all.
Ilkhanaat
pisi|Hulagiidide Ilkhanaat oma suurimas ulatuses, 1256–1353 Kujunenud linnakultuurile andis 13. sajandil ränga hoobi mongolite sissetung. (1258–1353), Mongolite riik, Tšagatai khaaniriik (1225–1370) Järgnenud Kartiidide võimu ajal (1224–1266) oli maal teatav iseseisvus.
Šeibaniidide dünastia, mille rajas mongoli khaani Džutši suguvõsast pärinev Muhammad Šaibani (1451–1510), alustas 1499. aastal sõda Timuriidide vastu, vallutas neilt 1500. aastal Samarqandi ja tegi selle oma riigi pealinnaks ja alistas seejärel kogu Kesk-Aasia. Usbeki dünastia Šeibaniidid valitsesid Kesk-Aasias aastatel 1500–1599. 1508–1509 tegi Muhammad Šaiban rüüstava sõjakäigu kasahhide vastu, kuid sai 1510. aastal Mervi all Pärsia Safaviidide sõjaväelt lüüa. Šeibaniidide riik oli võimsaim Abdulla II [1557–98] ajal, 1560. aastal riigi pealinnaks tehtud Buxoro muutus oluliseks kultuurilinnaks. 1599 hakkas Šeibaniidide asemel Buxoros valitsema Džutši suguvõsa teisest harust pärit Aštarhaniidide dünastia (oli võimul aastani 1753).
Mount Woodroffe
Mount Woodroffe (ka Ngarutjaranya) on mägi Austraalias.
Afganistani ajalugu
Suurmogulite võimu all
Afganistani alad langesid 16. sajandil Timuriidide Suurmogulite riigi alla. 17. sajandiks oli Afganistani territoorium jagunenud põhiliselt kolme riigi vahel: põhjaosa kuulus Buhhaara khaaniriigile, lääneosa Pärsia Safaviidide dünastiale ning idaosa Mughali (Suurmogulite) impeeriumi koosseisu. Sunniitliku Mughali impeeriumi keskusega Kabulis rajas 1504. aastal Tšingis-khaani ja Timuri järglane Bābur. Kandahāri piirkond Lõuna-Afganistanis, mis kujunes hiljem Afganistani tuumikalaks, kuulus kord Mughalile, siis jälle Pärsia Safaviididele.
Hotaki impeerium
pisi|Hotaki impeerium kõrghetkel (1722–1729) Safaviidide vastase ülestõusu tulemusena tekkis Afganistani lõunaosas Hotaki dünastia impeerium (1709–1738) keskusega Kandahāris. Riik hõlmas lisaks Iraani kesk-, ida- ja lõunaosa ja Pakistani loodeserva ning ulatus kohati tänapäeva Turkmeeniasse ja Tadžikistani.
1738. aastal vallutas vahepeal Pärsias võimule tulnud Afshariidide dünastia valitseja Nader-šahh Hotaki impeeriumi ja tõi Afganistani ajutiselt jälle Pärsia võimu alla. Pärast Nader-šahhi mõrvamist 1747. aastal rajas Nādir Shāhi vägedes võidelnud väepealik Ahmad-šahh Durrani puštude hõim Durrani impeeriumi, mida võib lugeda tänase Afganistani eelkäijaks.
Iseseisev Afgaani Durrani riik
pisi|vasakul|Durrani impeerium kõrghetkel Durranide hõimu juht, puštu Ahmed-khaan Durrani rajas 1747 iseseisva afgaani riigi ning teda peetakse Afganistani rajajaks. 1747–1842 eksisteerinud Afganistani Durrani impeerium saavutas suurima ulatuse 1761. Sel ajal hõlmas Durrani riik tänapäeva Afganistani ja Pakistani, Iraani idaosa, Turkmenistani kaguosa, Usbekistani lõunaosa, Tadžikistani lääneosa ja India loodeosa kuni Delhini. Hõimutülide tõttu riik 19. sajandi algul killunes ning leidsid aset välissekkumised.
Afganistani emiraat
pisi|Afganistani emiraat, 1893 Durrani impeeriumi järel loodi 1826 Afganistani emiraat (1826–1919), 1880 sai Afganistani emiiriks ‘Abdur Raḩmān. 1826. aastal võimule tulnud Barakzai dünastia valitses Afganistani kuni kuningavõimu kukutamiseni 1973. aastal. Viimase Afganistani emiirina tegutses Habibullah Khan (1901–1919).
Suurriikide huvisfääris
pisi|Afganistani ja Briti India piirialad ja [[Briti India kaart aastast 1909]]
19. sajandil viis koloniaalvõimude Venemaa ja Suurbritannia konflikt (The Great Game, "suur mäng") selleni, et Suurbritannia sekkus Afganistani pärilussõtta, Dost Moḩammadi ja Suurbritannia toetatud Shiuja Shāh vahel ja puhkes Esimene Briti-Afgaani sõda 1838–1842. Brittidel ei õnnestunud Afganistani hõivata ning Briti Indiaga liidendada ning esimeses sõjas said Suurbritannia väed hävitavalt lüüa.
Suurbritannia väed tungisid 1838. aasta jaanuaris Briti Indiast Afganistani aladele, vallutasid kiiresti Kandahāri ja Kabuli ning seadsid võimule Shiuja Shāhi. 1841. aastal aga korraldasid afgaanid mässu ja tapsid Kabulis ka Suurbritannia saadiku ning ülestõus laienes kogu riigis. Hõimuliidritega saavutatud kokkuleppe alusel alustasid Suurbritannia väed läbi Jalālābādi taandumist Briti Indiasse, kuid mägedes tungisid afgaanid neile kallale ja tapsid nad. Taganemisele asunud 16 000 Briti sõjaväelasest ja neid saatnud kaaskonnast jäi ellu vaid 1 inimene. Briti Indiast 1842. aastal saadetud karistusekspeditsioonid vallutasid taas Afganistani alad, kuid valitsejaks sai Briti kontrolli all Dost Moḩammad.
Venemaa keisririigile eduka 1877–1878 aastate Vene-Türgi sõja mõjul piirkonnas Venemaa teostatud sõjalise demarši ja Venemaa sõjaväelaste visiit emiir Shīr ‘Alīle kutsus esile Teise Briti-Afgaani sõja (1878–1881), mis aga ei muutnud status quo'd. Sõja tulemusena saavutas Briti impeeriumi kontrolli Afganistani välisasjade üle ning valitsejana jätkas brittide toel emiir Moḩammad Yaqub. Suurbritannia valitsus subsideeris Afganistani valitsemist 60 000 naelsterlingiga aastas ning varustas Afganistani valitsejat relvadega tasuks nende mõju kindlustamisele Kabulis. 1898. aastal määrati Durandi liiniga Afganistan piir Buhhaara emiraadi lõunaosas. Sellega kujunes Afganistani tänini kehtiv põhjapiir.
Afganistani kuningriik
pisi|Afganistani kuningas (1926–1929) [[Amanullah Khan]] 1919. aastal asus Afganistani troonile Amanullah Khan ja Rawalpindi rahuga 1919 lõppenud Kolmas Briti-Afgaani sõda viis Kabuli lepinguni (1921), millega Nõukogude Venemaa ja Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik tunnustasid Afganistani kuningriigi (1919–1973) täielikku sõltumatust. Alates 1925. aastast oli Afganistan konstitutsiooniline monarhia. Afganistani kuninga Amanullahi algatatud riigi moderniseerimisprotsess kutsus esile vastupanu ja tekitas kodusõja riigis, mille käigus haaras võimu Habibullāh Kalakāni. pisi|vasakul|Afganistani kuningas (1933–1973) [[Moḩammad Zāher Shāh]] Pärast Moḩammad Nādir Shāhi (1929–1933) tõusis troonile tema poeg ja viimane Barakzai dünastia kuningas Moḩammad Zāher Shāh, kes valitses aastatel 1933–1973. Moḩammad Zāher Shāh viis läbi Afganistani riigi aeglast moderniseerimist, 1964. aastal võeti Afganistanis vastu esimene põhiseadus, mis nägi ette parlamentaarset monarhiat, vabu valimisi, inimõiguste, naiste õiguste ja üldise hääleõiguse kehtestamist. 1969. aastal rajasid Burhānuddīn Rabbānī, Gulbuddīn Ḩekmatyār ja Abdul Rasul Sayyaf islamistliku rühmituse Ilkhwan al-Muslimin ja omasid hiljem Afganistani riikluses juhtivat rolli.
1960.–1970. aastatel oli Afganistan veel suhteliselt ilmalik riik ning tema pealinn Kabul nägi neil aastatel üsnagi läänelik välja. Välisreisil viibinud kuningas Moḩammad Zāher Shāh kukutati 1973. aastal tema õemehe ja riigi endise peaministri Moḩammad Dā'ūd Khāni poolt ning riigis kuulutati välja vabariik. Pärast riigipööret erakonnad keelustati.
Afganistani Demokraatlik Vabariik
17. juulil 1973 kehtestati vabariik, mille presidendiks sai Moḩammad Dā'ūd Khān, kes tapeti Nõukogude Liidu poolt mahitatud kommunistide riigipöörde käigus 1978. aastal. Afganistan oli olnud heades suhetes Nõukogude Liiduga juba varasemast ajast. Paljud Afganistani haritlased omandasid seal hariduse, mille tagajärjena tekkis riigis tugev nõukogude orientatsiooniga kommunistlik liikumine. 1965. aastal rajati marksistlik-leninistlik Afganistani Rahvademokraatlik Partei (ARDP). Alates 1973. aasta riigipöördest (padišahh oli eksiilis) võitlesid võimu pärast traditsioonilised hõimud ja kommunistid.
1978. aastal korraldasid kommunistid Sauri revolutsiooni ning kukutasid ja tapsid president Moḩammad Dā'ūd Khāni. Võimule tulid ARDP valitsus Nūr Moḩammad Tarakī juhtimisel. Afganistani Demokraatliku Vabariigi presidendiks, peaministriks ja partei peasekretäriks sai Nūr Moḩammad Tarakī. Ḩāfiz̧ullāh Amīn ja Babrak Karmāl said peaministri asetäitjateks. ARDP oli lõhenenud kaheks rivaalitsevaks fraktsiooniks, radikaalsem Khalq Nūr Moḩammad Tarakī ja Ḩāfiz̧ullāh Amīni juhtimisel ning veidi mõõdukam Parchamis, mille eesotsas olid Babrak Karmāl ja Moḩammad Najībullāh.
Nūr Moḩammad Tarakī tapsid 1979. aastal peaminister Ḩāfiz̧ullāh Amīni toetajad ning Ḩāfiz̧ullāh Amīnist sai riigi uus president. 27. detsembril 1979 tapeti Amīn Kabulis riigipöörde käigus ning presidendiks sai NSV Liidu toel Babrak Karmāl. 1986. aastal asendati tadžiki päritolu Karmal ARDP juhina puštude seast pärineva KHADi (Afganistani Riiklik julgeolekuagentuuri) ülema Mohammad Najibullahiga, kellest 1987. aastal sai Afganistani president. 1987. aastal nimetati ka Afganistani Demokraatlik Vabariik, Afganistani Vabariigiks.
Nõukogude-Afganistani sõda
pisi|Afganistani [[Džihaad|mudžahiiddide vastupanupiirkonnad 1985. aastal]] , Al-Qā‘idah Külma sõja haripunktil viis Nõukogude Liit 27. detsembril 1979 Afganistani oma sõjaväe "piiratud väekontingendi", nagu Nõukogude propaganda kinnitas, ning pani Afganistani Demokraatliku Vabariigi presidendiks Nõukogude Liidust sõltuva Babrak Karmāli. Hoolimata üleolekust relvastuses ja 100 000-mehelisest väest ei õnnestunud Nõukogude Liidul Afganistani oma kontrolli alla saada, kuna läbiviidav sõjategevus ei vastanud Nõukogude Armeele omasele suurte väeüksuste lahingutaktikale ning uuel võimul puudus täielikult kohaliku elanikkonna toetus. Viimased Nõukogude väeüksused lahkusid 14. veebruaril 1989.
Pärast Nõukogude vägede lahkumist Afganistanist naasis mitu miljonit põgenikku kodumaale. USA ja Nõukogude Liit kindlustasid üheskoos kokkuleppe täitmist, ent mudžahiidid ei tunnustanud seda seni, kuni Mohammad Najibullah veel võimul püsis. Afganistani kommunistid, kellest oli saanud kõigest üks kodusõjas osalevatest kildkondadest, kukutati võimult 1992. aastal, kui mässuliste kätte langes pealinn Kabul.
Afganistani islamiriik
7. aprillil 1992 vallutasid mässulised sõjapealikud Gulbuddīn Ḩekmatyāri juhtimisel Kabuli ja Mohammad Najibullah kukutati võimult. 1992. aastal jõudsid Afganistani poliitilised parteid kokkuleppele ning asutati Afganistani Islamiriik, mille eesotsas oli ajutine valitsus. See ei teinud lõppu kodusõjale, sest Najibullahi vastu sõdinud sõjapealikud hakkasid nüüd võitlema omavahel. Kõrge sõjaväelane Gulbuddīn Ḩekmatyār oli kokkuleppele vastu ning alustas Pakistani toetusel Kabuli pommitamist. Vastuolude tõttu teiste sõjapealikega ei asunud peaministriks nimetatud ghilzai puštude sõjapealik Gulbuddin Hekmatyar aga kunagi ametisse. Sellel perioodil toimus sõjategevus Kabulis ja teistes suuremates linnades ning maakohad, mis said Nõukogude sõja ajal laialdaselt kannatada, jäid üsna rahulikuks.
Kui Afganistani kaitseminister Aḩmad Shāh Mas‘ūd oli 1994. aasta lõpuks suutnud Kabulis suhtelise rahu taastada, tekkis pealinnale ja valitsusele uus märkimisväärne oht, Ţālebān. Taleban tekkis algselt riigi lõunaosas asuvas Kandahāri linnas ning 1994. aasta jooksul suutsid nad endale allutada mitmeid Lõuna- ja Kesk-Afganistani provintse, kus keskvalitsuse võim oli olnud nõrk. Nad kukutasid võimult Burhānuddīn Rabbānī valitsuse ning kehtestas riigis teokraatliku šariaadivõimu ja kehtestasid 1996. aasta lõpuks Ţālebāni süsteemi Afganistani Islami Emiraadis. Aḩmad Shāh Mas‘ūd juhatas hiljem Põhja-Alliansi võitlust Ţālebāni vastu, ta asus relvastatud opositsiooni juhi kohale ja asus juhtima Ühinenud Islami Rinnet Afganistani Päästmise Eest ehk Põhja-Allianssi Panjshēri provintsis ja alustas sissisõda.
Afganistani Islami Emiraat
, Ţālebān, Al-Qā‘idah 1996. aastal kehtestas Ţālebān Afganistanis oma võimu, mille kõrghetkel aastal 2000 oli Ţālebāni kontrolli all umbes 90% Afganistani territooriumist – ülejäänud 10% riigi kirdeosas Badakhshani provintsis oli Põhja Alliansi kontrolli all. Ţālebāni liikumine sai alguse islami fundamentalistliku poliitilis-religioosse liikumisena Helmandi ja Kandahari provintsi üliõpilaste seas. Ülekaalukalt puštu etnilisse rühma kuuluvatest liikmetest koosnev Ţālebān ühendas Pashtunwali hõimukoodeksi Deobandi islami õpetustega. Selle tulemusel tekkis lääne kultuuri ja modernismi vastane ning äärmiselt piiranguterohke islami fundamentalistlik ideoloogia. Ţālebāni liikumist juhtis selle loomisest saadik 1980.-tel aastatel mujahediinide ridades nõukogude vägede vastu võidelnud mulla Moḩammad ‘Omar. Afganistani Islami Emiraati tunnustasid ametlikult Pakistani, Saudi Araabia ja Araabia Ühendemiraatide valitsused.
Ţālebāni ja Al-Qā‘idah juhid olid koos võidelnud Afganistani kodusõjas ja sealt pärinesid nende tugevad isiklikud sidemed, kuigi Ţālebān ei olnud Al-Qā‘idah tegevusega vähemalt otseselt seotud. Kui Al-Qā‘idah 1996. aastal Sudaanist lääneriikide survel välja saadeti, siis kolisid nad Afganistani, kus nad nautisid Ţālebāni võimude külalislahkust ning rajasid oma baaslaagrid džihaadi läbiviimiseks. Ţālebān toetas ka islami militaristlikke organisatsioone Tšetšeenias, Kašmiris ja Xinjiangis, asudes niimoodi vaenujalale Venemaa, India ja Hiinaga. 1999. aastal rakendas ÜRO Julgeolekunõukogu sanktsioonid al-Qaida, Ţālebāni ja Usāmah ibn Lādiniga seotud isikutele ja organisatsioonidele.
20. septembril 2001 esines USA president George W. Bush Ühendriikide Kongressi ees ning nõudis, et Ţālebān annaks välja Usāmah ibn Lādini ning hävitaks Afganistanis asuvad Al-Qā‘idah baasid. 7. oktoobril 2001 alustasid Ameerika Ühendriigid õhurünnakuid kolmele olulisele keskusele Ţālebāni kontrollitaval alal: Kabulile, Kandaharile ja Jalālābādile, millele järgnes maavägede interventsioon koos Suurbritannia, Austraalia ja Kanada üksustega. Operatsiooni sõjaline faas kestis 2001. aasta oktoobrist detsembrini, mille käigus Ţālebāni režiim kukutati ning sunniti põgenema. Pärast võimult kukutamist seadis Ţālebān end sisse Pakistanis ning moodustas vastupanuliikumise juhtimiseks Afganistanis Quetta Shura mulla Moḩammad ‘Omari juhtimisel.
Salvadora (perekond)
Salvadora on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Salvadora klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Neid madusid võib kohata Ameerika Ühendriikide lõunaosas ja Mehhikos.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Salvadora (genre) seisuga 10.09.2014.
Žagatas (Vireši vald)
Žagatas on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Smiltene piirkonnas Vireši vallas. Küla asub valla põhjaosas merepinnast 83 meetri kõrgusel Koiva jõe kaldal ja jääb valla keskusest Virešist 2 kilomeetri, endisest piirkonnakeskusest Hopast 26 kilomeetri ja Riiast 151 kilomeetri kaugusele. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Hopa piirkonda.
Külas asub looduskaitsealune Žagatase pank.
Jõerüüt (perekonnanimi)
Jõerüüt on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Jõerüüt uueks perekonnanimeks isikutele, kelle senine perekonnanimi oli Jõmm.
Leninski rajoon
pisi|left|Ohvitseride maja Leninski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski linna koosseisus Valgevenes. Rajooni pindala on 26 km². 2015. aasta seisuga elas seal 217 130 inimest.
Rajoon loodi aastal 1951, kuigi hoonestama hakati selle alasid juba aastal 1871, mil valmisid Moskva-Bresti raudtee ja Liibavi-Romno raudtee. Tänapäevastes piirides on rajoon aastast 1977. Rajoonis voolab Svisłači jõgi.
Täitevkomitee hoone asub aadressil вул. Маякоўскага 83, rajooni juhib Piatro Šastak.
Rajoonis asuvad Valgevene riiklik kunstimuuseum, Janka Kupala nimeline Riiklik Akadeemiline Teater, Valgevene Riiklik Nukuteater, Valgevene Vabariiklik Noorsooteater ja Valgevene Riiklik Tehnikaülikool, lisaks veel mitmed Valgevene Riikliku Ülikooli mitmed teaduskonnad. Leninski rajooni läbivad mõlemad Minski metroo liinid.
Rajooni territooriumile jäävad sellised linnaosad nagu Sierabranka ja Łošyca.
Beade
pisi|[[Beade Santa María kirik]] Beade on asula ja kihelkond (Santa María de Beade) Hispaanias Galicias Ourense provintsis Ribeiro maakonnas, Beade valla keskus.
Elanike arv on 2000. aasta andmetel 448 (sealhulgas 230 meessoost ja 218 naissoost).
Iive oli aastatel 2000–2005 kokku –40 (–7,48%; aastas keskmiselt –1,50%) ning aastatel 2005–2010 kokku –47 (–9,50%; aastas keskmiselt –1,90%).
Kihelkonna kirik on Beade Santa María kirik.
Madu (tähtkuju)
pisi|Konstellatsioon Mao Pea (Serpentis Caput) Maalt vaadatuna pisi|Konstellatsioon Mao saba (Serpentis Cauda) Maalt vaadatuna Madu (kreeka Ὄφις, ladina Serpens, omastav Serpentis, lüh Ser) on tähtkuju taevaskeral (põhjataevas). Mao tähtkuju koosneb kahest osast: vasakpoolne osa on Mao Saba (Serpentis Cauda) ja parempoolne Mao Pea (Serpentis Caput). Mao Saba, milles paikneb udukogu Messier 16, ja Mao Pead, milles paikneb kerasparv Messier 5, eraldab Maokandja (Ophiuchus) tähtkuju.