cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Akadeemiline Rahvaluule Selts
Alates 2011. aastast annab Akadeemiline Rahvaluule Selts Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali rahalisel toel välja Eesti folkloristika aastapreemiat aasta parimale folkloristile. Preemia eesmärk on tõsta esile preemia saamisele eelnenud aasta jooksul silma paistnud rahvaluuleteadlase tegevust.
EKLA töid kirjandusest ja kultuuriloost
"EKLA töid kirjandusest ja kultuuriloost" on Eesti Kultuuriloolise Arhiiviga (EKLA) seotud eelretsenseeritav jätkväljaanne. Esimene number ilmus 2002. Sarja kirjastab EKM Teaduskirjastus.
Sarja toimetajad on Sirje Olesk, Janika Kronberg ja Piret Noorhani. Toimetuskolleegiumisse kuuluvad Cornelius Theodor Hasselblatt, Piret Viires, Daniele Monticelli, Peeter Torop ja Jaan Undusk
Harilik mürt
Harilik mürt  (ka mirt) (Myrtus communis) on mürdilaadsete seltsi mürdiliste sugukonna taimeliik.
Botaaniline lühikirjeldus
Harilik mürt on igihaljas kuni 4 m kõrguseks kasvav põõsas või väike puu.
Hariliku mürdi lehed on vastakud, elliptilised kuni munajad, terveservalised.
Hariliku mürdi vili on ümar või ovaalne tumesinine mari.
Levik
Harilik mürt kasvab looduslikult Euroopas, Aasias ja Põhja-Ameerika lähistroopilises osas.
Kultuurtaimena kasvatatakse harilikku mürti paljudes maades.
Regi
Regi on kahel looduskõveral või painutatud jalasel libisev loomade abil veetav veo- ja sõiduvahend. Regedega veeti tavaliselt talvel palke, suvel heinu, aga madalregedega ka kive, turvast, sõnnikut, samuti põllutööriistu. Kerget sõidurege inimeste vedamiseks nimetatakse saan, väikest järelveetavat rege kelk.
Harilik mürt
Levik
pisi|vasakul|Harilik mürt
Regi
Eestis on rege vedanud üldiselt üks hobune. Saaremaa lääneosas ja Eesti loodeosas kasutati 20. sajandi alguseni kahe härja poolt veetavat vehmriga härjarege.
Harilik mürt
Kasutus ja toime
Maitsetaimena kasutatakse mürdilehti teatud piirkondades, sarnaselt loorberilehtedega, kastmete maitsestamiseks.
Regi
Ajaloost
Tänapäeva reele ehituselt sarnase kodarree võtsid eestlased ja teised läänemeresoome rahvad kasutusele arvatavasti kokkupuutes balti hõimudega. Regi oli vajalik areneva põllumajanduse veovajaduste rahuldamiseks.
Harilik mürt
Kasutus ja toime
Mürditaimi külastanud mesilastelt on varem saadud mürdimett. Itaalias valmistatakse marjadest ja lehtedest alkohoolseid jooke Mirto Rossot ja Mirto Biancot.
Regi
Ajaloost
19. sajandini kasutati rege ilma laiema veoaluseta, reepõhja kattis pikivarbadest laudi. Puude ja heinaveoks paigaldati reele risti loogakujulised reemalgad. 20. sajandi regededele oli iseloomulik lai reepeas kitsenev veoraam (nimetatud ka laam, laavits, kresla jne), mis võeti Eestis kasutusele 19. sajandi lõpul venelaste eeskujul. Samal ajal hakati sõiduks kasutama reele seotavat varbpära, mida nimetati ka kanakorv, kresku, korup jne. Regede puitkonstruktsiooni ilmusid raud osad 19. sajandi keskel, kui rauast tehti reetallad. Üldisemalt hakati rege rautama sajandivahetusel.
Harilik mürt
Kasutus ja toime
Droogina kasutatakse hariliku mürdi lehti (Myrti folium) ja eeterlikku õli (Myrthi aetherolum).
Regi
Ree osad ja tüübid
Ree osad on jalased, kodarad, kaustad, ristpuud või painardid, laudi, aisad.
Harilik mürt
Kasutus ja toime
Pikaajalisest kasutamisest hoolimata, ravivõtteid mürdiosadega kirjeldas juba arvatavasti Hippokrates, pole mürdi toimed (bioaktiivsus) teaduslikult tõestatud.
In vitro katsetes on mürdi eeterlikul õlil tuberkuloosi mükobakteri kliinilistele isolaatidele inhibeeriv toime.
Vastunäidustusena on mainitud eeterliku õli ja selle preparaatide toimet lastele – näopiirkonda määritult võib see põhjustada bronhiaalastmat, ja seespidiselt manustatuna mõjub halvasti neile, kellel esineb seedeelundite (eriti maksa ja sapiteede) põletikke.
Eeterliku õli mürgine annus on üle 10 grammi. Õlis leiduv tsineool langetab vererõhku, tekivad hingamisraskused ja võib kujuneda kollaps. Mürgistuse korral vajab inimene arstiabi – hapnikumaski, diasepaami, atropiini jt aineid.
Wolter von Loe (Vindavi komtuur)
Wolter von Loe oli Liivi ordu liige ja Vindavi komtuur 16. sajandi alguses.
Harilik mürt
Kultuuris
Vanarooma mütoloogias oli see põõsas pühendatud armastusjumalanna Venusele. Legendi järgi oli Venus merevahust sündides ehitud mürdiokstega ning tema templite ümber kasvasid mürdipõõsad.
Wolter von Loe (Vindavi komtuur)
Tema vanemad olid tõenäoliselt Reiner von Loe ja Elisabeth von Kalkum. Ta pärines Vest Recklinghausenist Kurkölnist Loe kojast Marli lähedalt. Tema suguvõsa omas lääne nii Kölni peapiiskopkonnas, Brabantis kui ka Geldernis. Tema vanem vend Wessel von Loe oli Tartu piiskopi vasall aastatel 1457–1471.
Harilik mürt
Kultuuris
Mürdipärga on seostatud ka Jupiteri ja Ceresega.
Wolter von Loe (Vindavi komtuur)
Wolteri kohta pole teada, millal ta täpselt Liivimaale saabus, kuid 1499. aastal on teda märgitud Vindavi komtuurina. Selles ametis oli järgmised kaheksa aastat. 1507 on teda nimetatud endiseks Vindavi komtuuriks ja seejärel teated temast lõppevad.
Harilik mürt
Allikad
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Myrtus communis seisuga 16.06.2015.
Douglase maakond (Illinois)
Douglase maakond (Douglas County) on maakond Ameerika Ühendriikides Illinoisi osariigis.
Maakonna halduskeskus on Tuscola.
Ajalugu
Maakond moodustati 1859. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 19 980.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Kulokiškės
Kulokiškės (poola keeles Kułakowszczyzna) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Kulokiškės piirneb idas Liudvinavasega, lõunas Mūrinė Vokėga, edelas Bališkėsega ja läänes Mačiuliškėsega.
Kulokiškės jääb osaliselt Vokė hüdrograafilisele kaitsealale.
Linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Selle alad liideti Vilniusega aastal 1996.
Guinness
pisi|Klaas Guinnessi õlut Guinness ([ˈɡɪnɪs]) on Iirimaa tuntuim õllesort, mis sündis Arthur Guinnessi (1725–1803) pruulikojas Dublinis St. Jamesi värava juures. Guinness pärineb porteritest, mis loodi Londonis 18. sajandi alguses, ning on maailma edukamaid õllesorte.
Svenska Hockeyligan
Svenska Hockeyligan (SHL) on Rootsi klubijäähoki kõrgeim liiga.
Sándor Zöld
pisi|Sándor Zöld Sándor Zöld (19. mai 1913 Nagyvárad (tänapäeval Oradea, Rumeenia) – 20. aprill 1951 Budapest) oli Ungari kommunistlik riigitegelane.
Sándor Zöld oli 23. juunist 1950 kuni oma surmani 20. aprillil 1951 Ungari Rahvavabariigi siseminister.
Vastavalt ametlikule versioonile sooritas Sándor Zöld koos oma perekonnaga enesetapu enne, kui teda oleks tuldud vahistama.
1. Eesti Üksik Tagavara Laskurpolk
1. Eesti Üksik Tagavara Laskurpolk (vene keeles 1-й Эстонский отдельный запасной стрелковый полк) oli Punaarmee 8. Eesti Laskurkorpuse ohvitseride, allohvitseride ja reakoosseisu väljaõppeüksus, mis asutati veebruaris 1942.
1. Eesti Tagavara Laskurpolk, algselt 7. eesti laskurdiviisi tagavarapolk alustas tegevust Uraali sõjaväeringkonnas Sverdlovski oblastis 7. diviisi formeerimise asukohas veebruaris 1942. aastal.
Teise maailmasõja ajal juulis 1944 paiknes Eesti tagavarapolk Leningradi oblastis Veimarni raudteejaama lähedal, sõja lõppedes paigutati tagavarapolk algul Tartusse, kust see viidi hiljem koos teiste punaarmee eesti väeosadega Kloogale.
Guinness
Guinnessi õllele on iseloomulik röstimekk, mis tuleneb röstitud fermenteerimata odralinnastest. See suhteliselt uus tehnoloogia võeti kasutusele alles 20. sajandil. Pikka aega segati osa vanemat keedust värske toodangu sekka, et anda sellele teravat piimhappearoomi, mis oli algselt porterite juures levinud. Ehkki Guinnessi maitses on sellist teravust endiselt tunda, ei ole ettevõte kinnitanud, kas segamistehnikat endiselt kasutatakse.
Guinness on iirlaste seas populaarne nii Iirimaal kui ka mujal. Vaatamata tarbimise langusele 2001. aastast, on see endiselt Iirimaa müüduim alkohoolne jook ning toob seal Guinnessi kompaniile aastas sisse ligi 2 miljardit eurot.
Marshalli Saarte riigipeade loend
Marshalli Saarte riigipeade loend esitab Marshalli Saartel ametis olnud presidentide nimestiku alates riigile laialdase omavalitsuse andmisest 1979. aastal.
Guinness
Alates 1932. aastast paikneb firma peakorter Londonis. 1997. aastal ühines Arthur Guinness Son & Co firmaga Grand Metropolitan, moodustades maailma suurimate alkoholitootjate hulka kuuluva korporatsiooni Diageo.
Guinnessi algse pruulikoja juures asub nüüd ka Guinnessi muuseum, mis on Iirimaa kõige populaarsem turismiatraktsioon.
Sortiment
Guinnessi õlut valmistatakse mitmes variandis.
Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik
Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik (Valgevene keeles Касцёл Найсвяцейшай Тройцы) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Šarašova alevis, aadressil вул. Перамогі, 3"А".
Kirikut kasutavad katoliiklased, see on muinsuskaitse all. Šarašova kirik kuulub Pinski piiskopkonda.
Kirikuhoone
Šarašova kirik on klassitsistlik kahe torniga hoone, mille fassaadi kaunsiatavad kaks apostleid kujutavat puidust skulptuuri. Tornide ülaosas on kaaraknad. Hoone on kolme lööviga, lööve eraldavad kuus sammast. Lae moodustab silindervõlv. Altarit piiravad korintose stiilis sambad. Altari kõrval asuvad kaks käärkambrit.
Ajalugu
Šarašova kirik valmis aastal 1848. Sel perioodil toetati riiklikult ainult õigeusu kirikute ehitamist, seega finantseeriti ehitust usklike annetustest. Nii on Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik ainus Pružany rajooni kirik, mis sel ajal ehitati.
Maie Lepp
Maie Lepp (aastani 1968 Maie Paju; sündinud 12. novembril 1938 Tallinnas) on Eesti filoloog (germanist).
Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik
Ajalugu
XIX sajandi viiekümnendatel ja kuuekümnendatel aastatel valmisid kirikus asuvad muusikariistadega ingleid kujutavad freskod.
Teise maailmasõja järel muudeti kirik laohooneks, kirikuvarad riisuti. Kirik tagastati kogudusele XX sajandi lõpus.
Maie Lepp
Elukäik
Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli saksa filoloogia osakonna.
Ta töötas aastatel 1963–1973 Tartu Riiklikus Ülikoolis ning aastatel 1973–2003 Tallinna Polütehnilises Instituudis ja Tallinna Tehnikaülikoolis saksa keele õpetajana.
Ta on peamiselt uurinud võõrkeelte õpetamise metoodikat, võõrkeeleõpikute koostamise põhimõtteid ja tehnikakirjanduse tõlkimise probleeme. Ta on koostanud üle 20 võõrkeelte õpiku ülikoolide jaoks.
Árpád Házi
Árpád Házi (20. september 1908 Komádi – 13. november 1970 Budapest) oli Ungari kommunistlik poliitik.
Árpád Házi oli 20. aprillist 1951 kuni 14. novembrini 1952 Ungari Rahvavabariigi siseminister.
Mitmeõiene piiphein
Mitmeõiene piiphein (Luzula multiflora) on loaliste sugukonda arvatud taimeliik.
Taim kasvab näiteks niisketel niitudel, segametsades, teeservadel. Taim on Eestis tavaline.
Kuueteistkümnendarv
Kuueteistkümnendarv (ka heksadetsimaalarv) on kuueteistkümnendsüsteemis kujutatud arv. Selle numbrikohal saab olla 16 väärtust ehk numbrid 0-st 9-ni ja 9-st suuremate numbrite jaoks tähed A-st F-ini.
Kapist välja tulemine
Kapist väljatulemine on metafoor selle kohta, kui LGBT-inimene jagab enda seksuaalset sättumust või sooidentiteeti teise inimesega. Mõistet kapist väljatulemine võidakse mõnikord kasutada ka mitte-LGBT teemade puhul (näiteks religioon).
Kapist väljatulemist on raamitud ja sellest arutletud privaatsuse teemana. Seda on kirjeldatud ja kogetud erineva psühholoogilise protsessi või rännakuna; otsustusprotsessi või riskivõtmisena; strateegia või plaanina; massi- või avaliku üritusena; kõne akti ja isikliku identiteedi küsimusena; siirderiitusena; vabanemisena või emantsipatsioonina rõhumisest; tuleproovina; vahendina tundmaks uhkust häbi ja sotsiaalse stigma asemel; või isegi karjääri lõpuna. Sotsiaalteadlane Steven Seidman kirjutab, et "kapi võime muuta indiviidi elu tuuma on muutnud homoseksuaalsuse oluliseks isiklikuks, sotsiaalseks ja poliitiliseks draamaks". Ameerika sooteoreetik Judith Butler väidab, et "väljatulemise" protsess ei vabasta geisid rõhumisest. Seda vaatamata sellele, et paljud võivad tunda end vabana, et käituda iseendana. Butleri järgi kaasneb mitteheteroseksuaalsusega läbipaistmatus, mis vihjab nende identiteedile antavale hinnangule.
Identiteedi küsimused
Kapist väljatulemist kirjeldatakse sageli järkjärgulise protsessi või teekonnana. Selline kirjeldus hõlmab ka perioodi, kui inimene saab teadlikuks enda samasoolistest ihadest või sooidentiteedist. Väljatulemisele eelnevaks etapiks on eneseanalüüs ja enda avastamine, mis tähistab enese aktsepteerimise protsessi algust. Sageli nimetatakse seda "endale väljatulemiseks". Paljud LGBT-inimesed teatavad, et see etapp algas neil noorukieas või lapsepõlves, kui nad esmakordselt said teadlikuks enda seksuaalsest sättumusest. Väljatulemist kirjeldatakse protsessina ka seetõttu, kuna uued inimesed sageli eeldavad, et LGBT-inimesed on heteroseksuaalsed või cis-soolised. Seetõttu on LGBT-inimestel vaja korduvalt välja tulla. Diana Fuss selgitab, et sees-väljas retoorika peidab asjaolu, et enamus LGBT-inimesi on samaaegselt nii sees kui ka väljas.
Kapist väljatulemine on isiku katse aktsepteerida iseennast koos oma seksuaalse sättumusega. Kapist väljatulemist LGBT-identiteedi loomise protsessina on kirjeldatud mitmesuguste mudelitega. Neist mudelitest on kõige levinum Vivienne Cassi välja töötatud identiteedi mudel, mis kirjeldab geide ja lesbide identiteedi kujunemist. Selle mudeli järgi läbib kapist väljatulev inimene kuus eraldi etappi: Arvestama peab seda, et kõik LGBT-inimesed ei järgi seda mudelit. Näiteks mõned LGBT-noored saavad teadlikuks ning aktsepteerivad enda samasoolisi ihasid või sooidentiteeti puberteedieas sarnaselt heteroseksuaalsete teismelistega. See tähendab, et nad ei koge erinevust, häbimärgistamist ega häbi isikute soo tõttu, kelle vastu tuntakse külgetõmmet.
Williamsi maakond (Põhja-Dakota)
Williamsi maakond (Williams County) on maakond USA-s Põhja-Dakota osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Williston.
Maakonna pindala on 5563 km². Veepindala on 202 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 22 398. Aastal 2000 oli elanike arv 19 761.
2019. aastal hinnati elanike arvuks 37 589.
Ajalugu
Williamsi maakond moodustati 1891. aastal varasema Williamsi maakonna ja Divide'i maakonna osadest. Maakond on saanud nime poliitik Erastus Appelman Williamsi järgi. Maakonna valitsus koostati 8. detsembril 1891 ja maakonna halduskeskuseks sai Williston.
2010. aastatel on maakonna elanike arv, mis seni püsis suhteliselt stabiilne 20 000 ringis, tänu Bakkeni naftaväljadele peaaegu kahekordistunud. 2014. aastal oli maakonnas tööpuudus 1.2 protsenti, mis oli USA maakondadest kõige madalaim.
Etüüde nüüdiskultuurist
"Etüüde nüüdiskultuurist" on Eesti raamatusari, mida on välja andnud Eesti Kirjandusmuuseumi kultuuri- ja kirjandusteooria töörühm (1.-4. köide) ja Eesti Kirjandusmuuseum koos Tallinna Ülikooli eesti keele ja kultuuri instituudi ja Tallinna Ülikooli eesti kirjandus- ja kultuuriuuringute keskusega (5. köide). Sarja esimene raamat ilmus 2009. Sarja kujunduse autor on Piia Ruber.
Martellato
Martellato (itaalia keeles 'vasardavalt') on peamiselt poogenkeelpillide mängutehnika, kus teravat heli tekitatakse poogna keeltele surumisega ja sealt järsult eemaldamisega.
Seda on kirjeldatud ka eriti jõulise vasardava staccato 'na.
Mūrinė Vokė
pisi|Mūrinė Vokė pais Mūrinė Vokė (poola keeles Waka Murowana) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Mūrinė Vokė piirneb idas Liudvinavasega, lõunas Gureliaiga, põhjas Kulokiškėsega ja läänes Bališkėsega.
Mūrinė Vokė jääb osaliselt Vokė hüdrograafilisele kaitsealale.
Linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Selle alad liideti Vilniusega aastal 1996.
Mūrinė Vokė tööstuskompleks, sealhulgas pais, vesiveski-paberi- ja kartongivabrik ning hüdroelektrijaam, on muinsuskaitse all. Pais ja veski rajati XIX sajandil, aastal 1887 ehitati sealne vesiveski ümber paberi. ja kartongivabrikuks, mis tegutses aastani 1964. Hüdroelektrijaama võimsus on 300 kW.
DuPage'i maakond
DuPage'i maakond (DuPage County) on maakond Ameerika Ühendriikides Illinoisi osariigis.
Maakonna halduskeskus on Wheaton.
Ajalugu
Maakond moodustati 1839. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 916 924.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Kadrina viadukt
Kadrina viadukt on Pärnu-Rakvere-Sõmeru maanteel olev sild (viadukt) Kadrinas. Sild ületab Tallinna-Narva raudtee.
Sild valmis 1979. aastal ja selle pikkus on 114 m.
Kaido Ivask
Kaido Ivask (sündinud 26. mail 1970) on eesti ehitaja ning omavalitsuspoliitik.
Paide linnapea 17. märtsist 2011 kuni novembrini 2013. Taas valitud linnapeaks 13. juulil 2023. Ta kuulus aastatel 1999–2014 Isamaa ja Res Publica Liitu ja on alates jaanuarist 2022 taas erakond Isamaa liige.
Vanakreeka rahasüsteem
Vanakreeka rahasüsteemi ajalugu saab sarnaselt enamiku muude vanakreeka kunstivormidega jagada neljaks ajajärguks: arhailine, klassikaline, hellenistlik ja Rooma ajajärk.
Arhailine ajajärk ulatub ajast, mil Kreeka aladel mündid 7. sajandil e.m.a kasutusele võeti kuni 5. sajandil e.m.a toimunud Kreeka-Pärsia sõdadeni. Seejärel algas Vana-Kreeka ajaloo klassikaline periood, mis kestis seni, kuni algasid Aleksander Suure vallutused 330. aastatel e.m.a. Sellele perioodile järgnes hellenistlik ajajärk, mis kestis omakorda seni, kuni Kreeka alad said 1. sajandil e.m.a Rooma keisririigi osaks.
Ka Rooma võimu all andsid Kreeka linnad veel mitme sajandi vältel välja omi münte ning neid münte kutsutakse kas Rooma provintsiaalseteks müntideks või Kreeka keiserlikeks müntideks. Kõigi nelja ajajärgu mündid olid kokku kasutusel rohkem kui kümne sajandi vältel.
Kaalu standardid ja nimiväärtused
pisi|Ülal: [[Ateena Numismaatikamuuseumis välja pandud kuus kepikujulist obooli, mis leiti Argose heraionist. All: Ühe drahmi moodustava kuue obooli haaramine .]] right|pisi|[[Ephesose päritolu elektronist valmistatud münt (620–600 e.m.a.), mida tuntakse kui Phanese münti.]] Vanakreeka rahasüsteemi põhilised standardid olid 4,3 grammi hõbedat sisaldaval Ateena drahmil põhinev Atika standard ja 8,6 grammi hõbedat sisaldaval stateeril, mis jagunes kolmeks 2,9 grammiseks hõbedrahmiks, põhinev Kórinthose standard. Sõna "drahm" tähendab "peotäis" või täht-tähelt ka "haare". Drahmid olid jagatud kuueks obooliks (nimi tulenes kreekakeelsest sõnast, mis tähistas küpsetusvarrast ) ning kuus obooli moodustasidki "peotäie".
See viitab sellele, et enne kui Kreekas tulid käibele mündid, kasutati Vana-Kreeka nn tumeda ajajärgu ajal igapäevaste tehingute väärtuste tähistamiseks vardaid. Muistsetel, müntide kasutamisel eelnenud aegadel hinnati rauda kui vastupidavate tööriistade ja relvade materjali ning selle varrasteks valamine võis tegelikult kujutada endast kaasaskantavat metallikangi (sarnaselt tänapäevase kullakangiga), mille kasutamine muutus aga pärast väärismetallide tarvitusele võtmist liiga suureks ja ebamugavaks.
Seetõttu keelasid Sparta seadused müntide väljaandmise ning sundisid peale rauast varraste jätkuva kasutamise, et mitte soodustada rahaahnust ja varanduse kogumist. Lisaks oma algsele tähendusele (millest tuli ka eufemistlik vähendussõna obelisk ehk "väike varras") jäi sõna obool (ὀβολός, obolós või ὀβελός, obelós) keelde alles: sellega tähistati väikese väärtusega münte ja seda kasutatakse sellisena ka tänapäevases slängis (όβολα ehk "rahad").
Obool oli omakorda jaotatud neljaks: iga neljandikosa ehk tetartemorion oli seega väärt 1/24 drahmi. Just seda münti, mida teadaolevalt löödi Ateenas, Kolophonis ja paljudes teistes linnades, mainib Aristoteles kui kõige väiksemat hõbemünti. Lisaks valmistati ka selle vääringu erinevate kordarvudega münte, sealhulgas trihemitetartemorion (sõna-sõnalt "kolm pool-tetartemorioni"), mille väärtuseks oli 3/8 obooli.
Arhailine ajajärk
left|pisi|Elektronist ilma tekstita münt Lüüdiast, 6. sajand e.m.a. Esiküljel lõvi pea ja päike. Tagaküljel ruudukujulised vajutusjäljed, mida tõenäoliselt kasutati kaalu ühtlustamiseks. left|pisi|Ephesose päritolu elektronmünt, 620–600 e.m.a. Esiküljel isahirve osaline kujutis. Tagaküljel ruudukujuline vajutusjälg. Esimesed teadaolevad mündid võeti kasutusele enne 600. aastat e.m.a Väike-Aasias (kas Lüüdias või Joonias) ning seda kas mittekreeklastest Lüüdia elanike poolt omaks otstarbeks või seetõttu, et sealsed Kreeka palgasõdurid soovisid oma teenistusaja lõppedes saada tasu väärismetallidest ning nii, et seda märgistataks viisil, mis võimaldaks nende ehtsust tõendada. Need mündid valmistati kulla ja hõbeda sulamist elektronist, mida sealses piirkonnas kõrgelt väärtustati ja mida seal ka külluslikult leidus. 6. sajandiks e.m.a oli edasi arenenud tehnoloogia teinud lihtsamaks puhtast kullast või hõbedast müntide valmistamise. Seetõttu võttis Lüüdia viimane kuningas Kroisos kasutusele kahel metallil põhineva standardi, mis võimaldas puhtast kullast ja hõbedast müntide löömist ja nendega kauplemist. pisi|Hõbedane [[Aígina staater ajast 550–530 e.m.a. Esiküljel merikilpkonn, tagaküljel sisse vajutatud kaheksaosaline ruut. Pärast Peloponnesose sõda aastal 404 e.m.a. asendati merikilpkonn maal elava kilpkonna kujutisega.]] pisi|Aígina hõbedrahm, 404–340 e.m.a. Esiküljel [[kilpkonn, tagaküljel delfiin ja tekst AΙΓ (Aígina elanikele viitavast sõnast AΙΓINAΤΟΝ).]] Vana-Kreeka oli jaotatud rohkem kui kaheks tuhandeks end ise valitsevaks linnriigiks ehk poliseks ja rohkem kui pooled neist vermisid ka omi münte. Mõned mündid ringlesid laialdaselt ka väljaspool polist, näidates, et neid kasutati ka linnadevahelises kauplemises. Varaseim näide sellest on Aígina hõbedast staater ehk didrahm, mida on regulaarselt leitud Egiptuse ja Levandi aaretest ehk kohtadest, kus olid ebapiisavad hõbedavarud. Kuna sedasorti mündid ringlesid laialdaselt, hakkasid ka teised linnad vermima sellele Aígina standardile vastavaid münte (6,1 grammi hõbedat drahmi kohta), lisades neile omad sümbolid.
Ent Ateena münte löödi hoopis Atika standardi järgi, kus drahm võrdus 4,3 grammi hõbedaga. Aja jooksul muutsid ateenlaste rikkalikud hõbedavarud, mis pärinesid Laúrios asunud kaevandustest, ja linnriigi kasvav ülekaal kaubanduses just selle standardi kõige olulisemaks. Ateena münte, mida tuntakse nende keskse kujunduselemendi poolest nimega "öökullid", vermiti ka äärmiselt rangete puhtuse ja kaalu standardite järgi. Seegi panustas nende edusse oma ajastu juhtiva kaubavahetuses kasutatava mündina. Selle standardi järgi valmistatud tetradrahmid olid laialdaselt kasutusel (sageli kõige kasutatavamad mündid) ka klassikalisel ajajärgul. Aleksander Suure ja tema diadohhidest õigusjärglaste ajaks kasutati seda suurt vääringut suuremate maksete tegemiseks või sageli ka varanduste kogumisel.
Klassikaline ajajärk
left|pisi|[[Siracusa tetradrahm (ca 415–405 e.m.a.). Esiküljel nümf Arethusa, keda ümbritseb neli ujuvat delfiini ja tüür. Tagaküljel võidu kihutav kvadriiga, mille juhile asetab krooni lendav võidujumalanna Nike.]] left|pisi|Ateena tetradrahm ([[5. sajand eKr|5. sajand e.m.a.). Esiküljel Atika kiivrit kandva Athena (linna kaitsejumalanna) portree. Tagaküljel Ateena öökull koos oliivioksaga ja tähtedega "ΑΘΕ" (lühend Ateena elanikele viitavast sõnast ΑΘΕΝΑΙΟΝ.]] Kreeka klassikalisel ajajärgul jõudsid mündid kõrge tehnilise ja esteetilise tasemeni. Selleks ajaks suutsid suuremad linnad toota juba valikut hõbedast ja kullast münte, mis suuremas osas kujutasid ühel küljel linna kaitsejumala, -jumalanna või legendaarse kangelase portreed ning teisel küljel linna sümbolit. Mõnedel müntidel leidus ka visuaalseid sõnamänge: mõned Rhodoselt pärinevad mündid kujutasid roosi, kuna roos on kreeka keeles rhodon. Algas ka müntidele tekstide lisamine, tavaliselt oli selleks mündi välja andnud linna nimi.
Rikkad Sitsiilia linnriigid valmistasid aga eriti kõrge kvaliteediga münte. Siracusa suurt hõbedast dekadrahmi (10-drahmist) peetakse paljude kollektsionääride poolt kõige peenemaks antiikmündiks. Siracusa mündid olid oma tähistuste poolest üpris standardsed: nende ühel küljel kujutati nümf Arethusat ja teisel tavaliselt võidukat kvadriigat. Siracusa türannid olid muinasjutuliselt rikkad ja osa nende poliitikast oli kanda hoolt selle eest, et antiikolümpiamängudel osaleks kaarikute võidusõidus nende poolt toetatud kvadriiga. Kuna nad olid sageli suutelised finantseerima rohkem kui ühte kaarikut korraga, olid nad tihti ka selle väga prestiižika ürituse võitjad. Klassikalisel ajajärgul oli just Siracusa üks müntidel kasutatava kunsti keskpunkte ning graveerijate Kimoni ja Euainetose eestvedamisel loodi seal mõned antiikaja kõige suurepärasemad müntide kujundused.
Esimesed müntide valmistamise keskused Kreeka poolt koloniseeritud Itaalia lõunaosa aladel (Magna Græcias) olid Paestum, Crotone, Sybaris, Kaulon, Metapontum ja Taranto. Need muistsed linnad alustasid müntide vermimist vahemikus 550–510 e.m.a.
Hellenistlik ajajärk
Siiski peetakse mõningaid Kreeka-Baktria kuningriigi ja selle India aladel asunud järglase Indo-Kreeka kuningriigi münte kunstiliselt tasemelt Kreeka müntide ühtedeks parimateks näideteks üldse: neis ühinesid realism ja idealiseerimine. Nende hulka kuuluvad ka hellenistliku maailma suurimad vermitud mündid: suurim kuldmünt, mis vermiti Eukratides I ajal (valitsemisaeg 171–145 e.m.a.) ja suurim hõbemünt, mis vermiti Indo-Kreeka kuninga Amúntas Nikátori valitsemisajal (ta valitses ca 95–90 e.m.a.). Neil müntidel olnud portreed olid võrreldes lääne pool toodetud müntidega oluliselt isikupärasemad.
Hellenistlike müntide kõige silmatorkavam uus omadus oli elavate isikute (valitsevate kuningate) portreede kasutamine. Sitsiiliast alguse saanud tava teised Kreeka linnad heaks ei kiitnud, arvates, et see näitab liigset suurelisust. Ent Egiptuses valitsenud Ptolemaioste dünastia kuningatel ja Süüria aladel olnud Seleukiidide riigi kuningatel ei olnud selliseid südametunnistuse piinasid: olles juba endale andnud jumaliku staatuse, andsid nad ka välja suurejoonelisi kuldmünte, mis olid kaunistatud nende endi portreedega esiküljel ja nende riigi sümbolitega tagumisel küljel. Tihti löödi müntidele ka kuningate nimed.
Sellega pandi alus müntide kujundusele, mis on pidanud vastu tänapäevani: esiküljel kuninga portree (reeglina profiilis ja kangelaslikus poosis) koos tema nimega ja tagaküljel vapp või mõni muu riigi sümbol.
Vermimine
Kõik Kreeka mündid valmistati käsitööna nende löömise teel. Mündi mõlemal küljel olevad kujutised graveeriti sarnastele pronksist või rauast klotsidele ning seejärel asetati nende vahele kullast, hõbedast või elektronist varem valmis valatud tühi ketas. Seejärel löödi haamriga ühele klotsile, mis omakorda surus mõlemale mündi küljele soovitud kujutise.
Mündid kui linnriigi sümbolid
Kreeka linnriikide mündid kujutasid endast ainulaadset riiklikku sümbolit, embleemi varast vormi, mida numismaatikas tuntakse ka terminiga märk (inglise badge). Mündid esindasid linna ning aitasid kaasa linnriigi prestiiži suurenemisele. Müntide päritolu on võimalik selgitada ka nendel kujutatu põhjal:
Meenemündid
pisi|Siracusa dekadrahm. Arethusa või kuninganna Demarete pea. Siracusa elanikele viitav kiri ΣΥΡΑΚΟΣΙΟΝ, ümbritsetuna nelja delfiini poolt. Meenemüntide kasutamine võidu või riigi saavutuse tähistamiseks mõeldi välja just Kreekas. Mündid on hinnalised, vastupidavad ja neid näevad väga paljud inimesed. Ajalehtede ja muu massimeediata ajastul oli tegemist ideaalse viisiga poliitilise teate levitamiseks.
Esimene selline münt oli Ateena linnriigi poolt välja antud dekadrahm, millega tähistati Kreeka võitu sõdades Pärsiaga. Neil müntidel, mida vermiti ligikaudu aastal 480 e.m.a kujutati näoga vaataja poole olevat laialisirutatud tiibadega jumalanna Athena püha lindu öökulli, kes hoidis oliivilehtedega oksa. Athena püha taim oliivipuu oli ka rahu ja õitsengu sümbol. Sellega anti edasi sõnumit, et Ateena linn oli võimas ja võidukas, kuid samas ka rahuarmastav.
Vanakreeka mündid tänapäeval
Vanakreeka müntide kogusid leidub paljudes muuseumides ning nende seast peetakse parimateks Briti Muuseumi, Ameerika Numismaatikaühingu ja Taani Riikliku Muuseumi kogusid. Ameerika Numismaatikaühingu kogu sisaldab umbes 100 000 Vana-Kreeka aladelt pärinevat münti mitmest piirkonnast ja rahapajast, Hispaaniast kuni Afganistanini. Need mündid on erinevas ulatuses ka akadeemikutele ja uurijatele uurimise tarbeks kättesaadavad.
Vanakreeka müntide turg on kollektsionääride seas aktiivne. Paljud oksjonimajad Euroopas ja Ameerika Ühendriikides on spetsialiseerunud antiiksetele müntidele (sh Kreeka omadele) ja selliste müntide jaoks on suur turg ka Internetis.
Jätkuvalt leitakse Euroopast, Lähis-Idast ja Põhja-Aafrikast Kreeka münte sisaldavaid aardeid ning mõned neis sisalduvad mündid leiavad ka tee turule. Sellel, et need mündid on paljude kollektsionääride jaoks taskukohased, on mitu põhjust: pigem suured toodetud kogused, metallide vastupidavus ning antiikajal levinud komme hankida korraga suur hulk münte, et neid kõrvale panna.
Wolter von Loe (Tallinna komtuur)
Wolter von Loe oli Liivi ordu liige ja Tallinna komtuur 15. sajandi esimesel poolel.
Tema vanemad olid Heinrich von Loe ja Hilla von Westerholt. Ta pärines Vest Recklinghausenist Kurkölnist Loe kojast Marli lähedalt. Tema suguvõsa omas lääne nii Kölni peapiiskopkonnas, Brabantis kui ka Geldernis.
Wolteri kohta pole teada, millal ta täpselt Liivimaale saabus, kuid 1431. aastal oli ta Dünaburgi komtuur. Seejärel, 1436. aastal, sai ta Tallinna komtuuriks. 1446 oli ta Rēzekne foogti ametis. 1448. aastal vabastati ta aga sugulaste palvel Liivi ordust ja järgmisel aastal oli ta Utrechti orduprovintsis Saksa ordu ametnikuna.
Udehed
pisi|Udehe perekond 20. sajandi algul Udehed on tunguusi-mandžu rahvas Venemaal Primorje krai põhjaosas ja Habarovski krais. Udehed elavad hajusalt Sihhote-Alini mäestiku laiaulatuslikel taigaaladel. Udehed on orotšide lähedane sugulasrahvas. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 1496 udehet, neist Primorje krais 793 ja Habarovski krais 620.
Antropoloogiliselt kuuluvad udehed mongoliidse rassi baikali tüüpi.
Udehe keel kuulub tunguusi-mandžu keelte lõunarühma. Tänapäeval kõneleb enamik udeheid vene keelt. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal udehe keelt ainult 103 inimest.
Udehete traditsiooniline tegevusala on olnud jahipidamine, kalapüük on olnud teisejärgulise tähtsusega. Elatusallikana oli oluline ka ženšennijuurte korjamine, mida müüdi hiinlastele. Maaharimisega hakati laialdasemalt tegelema alles 20. sajandil.
Ostrężnica
Ostrężnica on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Krakówi maakonnas Krzeszowice vallas. Ostrężnica asub Krzeszowicest umbes 7,5 km loodes ja Krakówi kesklinnast ligikaudu 30 km lääneloodes.
2011.–2012. aasta maailma karikasari laskesuusatamises
2011.–2012. aasta maailma karikasari laskesuusatamises oli 35. ametlik maailma karikasarja hooaeg, mis algas Östersundis 28. novembril 2011 ja lõppes Hantõ-Mansiiskis 18. märtsil 2012.
Tulemused
{|
Kolgaküla rahvamaja
pisi|Kolgaküla rahvamaja (september 2017) Kolgaküla rahvamaja on rahvamaja Harju maakonnas Kuusalu vallas Kolgakülas.
Cheese (ajakiri)
Cheese (täieliku tiitliga Cheese : fotoajakiri = Estonian journal of photography) oli 2002–2010 ilmuv Eesti fotograafiaajakiri, mida andis välja MTÜ Eesti Loova Foto Keskus. Ajakirja peatoimetaja oli Tiit Lepp. 2002–2005 ilmus ajakiri 4 korda aastas, 2006–2008 6 korda aastas ja 2009–2010 3 korda aastas.
Kolgaküla rahvamaja
17. juulil 2006 põles süüdatud rahvamaja maha. Uus rahvamaja, mis on praktiliselt põlenud hoone koopia, avati pärast korjandusi ja heategevusaktsioone 19. juunil 2008. Kohal oli president T. H. Ilves.
19. ja 20. oktoobril 2012 korraldas Kolgaküla Selts rahvamajas filmifestivali, kus näidati kaheksat filmi, mille stseene on filmitud Kolgakülas.
Cirkliškise mõis
pisi|Mõisa häärber pisi|Jääkelder
Kolgaküla rahvamaja
Kohalikud inimesed on osalenud massistseenides sellistes mängufilmides nagu "Inimesed sõdurisinelis" (1968), "Verekivi" (1972), "Äratus" (1989), "See kadunud tee" (1990), "Tulivesi" (1994), "Vanad ja kobedad saavad jalad alla" (2002), "Seenelkäik" (2012) ning üldlaulupeo tule teekonda kajastavas dokumentaalfilmis "Tulekummardajad" (2000).
Festivaliga samal ajal avati maja kõrval Eesti filmi 100. aastapäevale pühendatud infotahvel-kaart.
Cirkliškise mõis
Cirkliškise mõis (leedu Cirkliškio dvaras) on endine mõis Leedus Švenčionyse rajoonis Cirkliškise vallas Cirkliškise külas.
Mõis oli algselt Leedu suurvürstide valdus. XV sajandil läks see Goštautaste valdusse. Selle liini esindaja Stanislovas Goštautas abiellus Barbara Radziwiłłównaga, tema surma järel läks mõis Radziwillide valdusse.
XVIII sajandi teisel poolel läks mõis Mostovskaste valdusse. Jaanuariülestõusu järel küüditati Vladislovo Mastovskis Tobolski kubermangu, kus ta suri, mõisa päris tema tütar. See abiellus Janusz Radziwiłłiga. 1900. aastal kuulus mõisale 4363 tiinu maad.
Kuna mõisnikud veetis suurema osa ajast Prantsusmaal, müüdi mõis 1905. aastal Romuald Chaleckile. Tolle abikaasa Wanda ja tütred Maria Brynk ning Zofia Burczak-Abramowicz olid Teise maailmasõja eel mõisa viimased omanikud.
Ühe versiooni kohaselt lasi häärberi rajada Juozas Mastovskis arhitekt Laurynas Gucevičiuse projekti järgi. Selle versiooni kohaselt renoveeriti hoonet aastail 1820–1823. Säilinud dokumentide põhjal valmis hoone aga aastail 1823–1880 Viinist pärit arhitekti projekti põhjal. Nõukogude perioodil rajati mõisa põllumajandustehnikum, tänapäeval asuvad seal vallamaja ja Švenčionysi kutsehariduskeskus.
Hoone on kahekorruseline, selle loodefassaadil on kuue dooria samba ja parapetiga portikus, kagus aga nelja pilastriga risaliit, mida ehib kolmnurkne frontoon. Selle ees on maakividest terrass. Esimest korrust ja keldrikorrust läbib koridor. Algselt olid need kujundatud anfilaadina, ent nõukogude perioodil ehitati need ümber. Siseruumides on algne interjöör säilinud osaliselt.
Mõisakompleksist on säilinud veel XIX sajandil rajatud ümmargune tornikesega jääkelder, maakividest, ent betoonpõrandaga laohoone, kontorihoone ja sepikoda.
Park on samuti rajatud XIX sajandi esimesel poolel. Häärberi juures asub ellipsikujuline parter. Ühe raja ääres on säilinud kividest pink. Keskse osa moodustab pärnadest ja vahtratest kaherealine allee. Pargis on veel teine tammedest ja vahtratest allee. Kaugemas osas läheb park üle parkmetsaks. Pargis asub looduslik väike järveke, sealsed väikesed kanalid on hooldamata. Pargi territooriumile jääb ka Cirkliskise linnamägi. Pargi pindala on 35 hektarit, linnamäe juurde viib pargi puid tutvustav õpperada.
Šartröösroheline
Šartröösroheline ehk šartröösiroheline, ka šartröösikarva on üks rohelistest värvitoonidest, tugevalt kollaka varjundiga roheline värvus, mis vastab samanimelise joogi värvusele.
Šartröösroheline on aniisirohelisest rohelisem ja küllastatum, kuid absindirohelisest kollasema tooniga. Kasutatakse eelkõige moevaldkonnas.
Variatsioonid
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com pakub šartröösrohelise (vert chartreuse) vasteks toonivahemiku soojadest kollakasrohelistest.
Veebi värvisõnastik Code couleur annab šartröösrohelise tooniks särava kollakasrohelise.
Pantone värvitoon 14-0445 Bright Chartreuse on pehme tooniga kollakasroheline.
ISCC-NBS-i värvide tähistamise süsteemi värvinimede käsiraamat "Color: universal language and dictionary of names" peab šartröösikarva värvust (Chartreuse, Bright Chartreuse, Vivid Chartreuse) murtud, heledaks või keskmiseks rohekaskollaseks ja erk-, särav-, murtud või keskmiseks kollaroheliseks. Šartrööskollast (Bright Chartreuse Yellow, Chartreuse Yellow) määratletakse erk-, särav-, murtud või heledaks rohekaskollaseks. Šartröösrohelist (Chartreuse Green) peab ta tumedaks rohekaskollaseks, erk-kollaroheliseks , särav-kollaroheliseks ja murtud kollaroheliseks.
Sajnšand
Sajnšand (mongoli keeles Сайншанд) on linn Mongoolias, Ida-Gobi aimaki halduskeskus.
Sajnšand asub merepinnast keskmiselt 938 meetri kõrgusel, Ulaanbaatarist ligikaudu 400 km kaugusel. Linn on asutatud 1931. aastal. Sajnšandi läbib Trans-Mongoolia raudtee.
Polarfilm
OÜ Polarfilm on Eesti filmitootja. OÜ asutati 1998.
Niella Tanaro
Niella Tanaro on vald Itaalias Piemonte maakonnas Cuneo provintsis.
Seekel (kinnitusvahend)
pisi Seekel on U-kujuline metallist kinnitusvahend, mis üldjuhul valmistatakse roostevabast terasest.
Niella Tanaro
Niella Tanaro kõrgus merepinnast on 371 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Niella Tanaro piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Briaglia, Castellino Tanaro, Cigliè, Lesegno, Mondovì, Rocca Cigliè, San Michele Mondovì, Vicoforte.
Miinijahtija
pisi|[[Eesti merevägi|Eesti mereväe Sandown-klassi miinijahtija Admiral Cowan Roomassaare sadamas]] pisi|Allveerobot Pinguin Miinijahtija on meremiinide ja muude mere põhjas paiknevate ohtlike objektide otsimiseks, tuvastamiseks ja hävitamiseks valmistatud sõjalaev.
Kirjeldus
Miinijahtijate kasutuselevõtu tingis arendatavate meremiinide keerukuse kasv 2. maailmasõja ja külma sõja ajal.
Miinijahtijad on valmistatud võimalikult mittemagnetilistest materjalidest, on enamasti väikese süvisega ja hea manööverdusvõimega. Miinijahtijatel on tavaliselt kerge relvastus lähienesekaitseks. Relvastuseks on peamiselt kerged kahurid ja kuulipildujad. Sageli on neil ka meremiinide veeskamise võime. Miinitõrjeoperatsioone viivad nad läbi suuremate sõjalaevade (fregatt, korvett) julgestusel.
Miinide otsimine ja hävitamine
Miinijahtija tegevus miinide avastamisel ja ükshaaval hävitamisel on erinevalt miinitraalerist väga ajamahukas. Miinide avastamiseks on miinijahtijal sonar ning avastatud objektide uurimiseks ja õhkimiseks ettevalmistamiseks veesatav allveerobot. Miinid või muud merepõhjast avastatud lõhkekehad õhitakse allveeroboti või miinituukri paigaldatud lõhkelaenguga. Laeng õhitakse kaugjuhtimisega.
Miinijahtijaid
Põhilised kasutusel olevad miinijahtijate klassid:
Vaata ka
Minenabwehrfahrzeug
Alexela Oil
AS Alexela Oil oli Eesti kütusemüügiettevõte. Ettevõtte asutati 1993. aastal ja see toimis kuni 2019. aastani, mil see Alexela Energiaga ühinedes moodustas AS Alexela. Ettevõttel oli 2017. aasta seisuga 75 tanklat ja seal töötas umbes 130 inimest.
Ajalugu
Ettevõtte asutasid 1993. aastal Heiti Hääl, Juhan Kolk, Urmas Past ja Aivar Riisalu.
2012. aasta suvest on Alexela Oil Alexela Groupi tütarettevõte.
2018. aasta mais müüs Ossinovski Alexelale oma ettevõtte 22,4% osaluse Alexela Oilis.
27. mail 2019 ühinesid Alexela grupi ettevõtted Alexela Energia AS ja AS Alexela Oil uueks ettevõtteks AS Alexela.
KLM Cityhopper
KLM Cityhopper on KLM Royal Dutch Airlinesi tütarettevõte. Lennuettevõtte peakontor asub Hollandis Amsterdami Schipholi lennujaama lähistel. KLM Cityhopper opereerib KLM-i nimel lühiliine Euroopas. Lennufirmal on sõltuvalt hooajast umbes 44 sihtkohta.
Lennufirma tunnuskujundus on identne emaettevõtte, KLMi omaga. Lennukite logo on samasugune nagu emaettevõttel, lisaks tekst "cityhopper" ning ära on jäetud hüüdlause "The Flying Dutchman" ja "Royal Dutch Airlines". Uut muudetud fonti esitleti 2010. aastal.
KLM Cityhopper opereerib toitelendudel Amsterdami, kust reisijad KLM-iga saaksid edasi lennata nii Euroopasse kui ka mujale.
Ajalugu
Tegevust alustati 1. aprillil 1991, lende alustati samal aastal. KLM Cityhopper tekkis NHL CityHopperi ja Netherlinesi ühinemisel. KLM restruktureerimise plaanidega ühendati KLM-i peamiselt regionaalseid lende tegevad tütarettevõtted KLM Cityhopperi nime alla novembris 2002. Selle omanik on 100% KLM ja töökohti on 910 (seisuga märts 2007).
Sihtkohad
Mitut KLM-i Euroopa-sisest liini opereerivad koos KLM ja KLM Cityhopper.
Mais 2014 alustati lende uutel liinidel: Bilbaosse (Hispaania), Torinosse (Itaalia) ja Zagrebi. Zagrebi liin pidi olema hooajaline, kuid nüüdseks on liin töös aasta läbi.
Evi Tihemets
Evi Tihemets (1968. aastast kodanikunimi Evi Viires; sündinud 21. augustil 1932 Tapal) on eesti graafik.
KLM Cityhopper
Pardateenindus
KLM Cityhopper pakub kõikidel reisidel reisijatele tasuta jooke ja einet. Maksuvabu poode pole.
Praegu
2014. aasta mais tutvustas KLM Cityhopper muudetud värvilahendust, mida hakatakse kasutama kõigil lennukitel.
Evi Tihemets
Elulugu
Tapal sündinud Evi Tihemets astus kunstiinstituuti sooviga õppida maalikunsti, kuid juhuste kokkulangemise tõttu hakkas õppima graafikat ja lõpetas 1958. aastal raamatugraafikuna. Diplomitööks valmisid temalt illustratsioonid Kitzbergi näidendile „Libahunt”. Pärast kooli lõpetamist on Evi Tihemets tegutsenud terve elu vabakutselise kunstnikuna.
KLM Cityhopper
Praegu
Seisuga 9. oktoober 2014 on KLM Cityhopperi lennukipargis 47 lennukit:
Evi Tihemets
Elulugu
1958. aastal, kui Evi Tihemets kunstiinstituudi lõpetas, oli üks võimalusi erialase tööga tegelda sõita loomematkale. Selliseid reise võimaldati kunstnikele Nõukogude Liidu eri piirkondadesse. Tihemets läks Koola poolsaarele ja Karjalasse koos maalikunstnike Elmar Kitse, Viktor Karruse ja Priidu Aavikuga. Ametlikult nõuti tööstuspiirkondade kujutamist; samal ajal huvitasid kunstnikke endid pigem looduslikult põnevad ja eksootilised kohad. Karjala-reisi pildimaterjal on väga rikkalik. Murmanskis, Arhangelskis, väikses Pegrema külas, Sortavala linnas ja Valamo saarel saadud kogemused võttis kunstnik endaga ellu kaasa. Kaks aastat hiljem oli tal võimalus elada ja töötada Krimmi lõunarannikul Gurzufis vene kunstniku Konstantin Korovini endises majas, mis oli olnud kuulus kunstnike kogunemise koht, kuuekümnendatel aga juba üleliiduline loominguline baas.
KLM Cityhopper
Sihtkohad
Aastaid tagasi lendas KLM Cityhopper ka Tallinna ja Amsterdami vahet. Sihtkohad on seisuga november 2014.
Viited
Allikas: ingliskeelne Wikipedia artikkel: KLM Cityhopper
Evi Tihemets
Elulugu
1960. aastate keskel tuli Tihemetsa teostes natuuri ümberjutustamise asemele ümbermõtestamine, tekkis huvi globaalsete teemade vastu. Keskkonna ja maailmaruumi üle juurdlemisele osutavad graafilised lehed „Kuumaastik” (värviline söövitus, 1966), „Linnud kuristiku kohal” (söövitus, 1966) ning „Ähvardus linna kohal” (1968) ja selle variant „Ohustatud maailm” (1970, mõlemad söövitus, värviline litograafia). Juba varakult sai Tihemetsale tüüpiliseks mitmete graafikatehnikate kombineerimine, lõpptulemuse nimel keerukate graafiliste võtete rakendamine. 1968. aastal toimus tema isikunäitus Tallinna kunstisalongis märgati noort graafikut ja määratleti tema andelaadi n-ö naiselikuna.
Looming
Ta on viljelenud paljusid tehnikaid, eelkõige värvilist litograafiat, pehmelakki ja teisi sügavtrükitehnikaid, segatehnikaid. Ta on loonud nii pisigraafikat, portreesid kui ka monumentaalseid suurvorme, illustreerinud raamatuid, kujutanud nii loodust kui ka tööstusmaastikke. Ta on üks esimesi, kes 1960. aastatel tõi eesti graafikasse, selle eri tehnikatesse järjekindlalt ja tulemusrikkalt värvi kui ühe olulise väljendusvahendi. Viimastel aastatel on Evi Tihemets armastanud kasutada kollaažitehnikat: ta on oma varasemaid graafikatõmmiseid lõiganud, sealsed kujundid teisiti asetanud ja need uute elementidega kokku liitnud. See on eakale kunstnikule leidlik võte, n-ö kunstimemuaarid. Kui heita pilk Evi Tihemetsa elutee kollaažile, võib kõigepealt märgata suuri, plahvatuslikult tugevate värvide, triibuliste, täpiliste ja ruuduliste faktuuridega pilditahvleid. Neil on ka rahvakunsti viiskandasid ja muhu mändasid, Eesti haritlaste portreid (Paul-Eerik Rummo, Villem Raam, Olga Terri, Tiiu Pallo-Vaik, Naima Neidre), risti- ja inglimotiive, Memento lipuvärve, hõimlaste halle varjunukke jne.
Alates Kunstiinstituudi lõpetamisest on kunstnik osa võtnud kõigist eesti graafika näitustest nii Eestis, teistes tolleaegsetes liiduvabariikides kui ka paljudes välisriikides. Tema teoseid on eksponeeritud Soomes, Saksamaal, Jugoslaavias, Poolas, Belgias, Uus-Meremaal jm. 2012. aastal, kui Tihemetsal täitus 80 eluaastat, moodustus tema isikunäitustest terve ahel: Tallinna Kunstihoone galeriis, Rahvusraamatukogus, Tallinna Jaani kirikus, Tapa raamatukogus, millele järgnesid 2013. aastasse üle kandunud näitused Viimsi Püha Jaakobi kirikus, Kumus (koos Avo Keerendi teostega) ja Eesti Draamateatris („Öine maskiball”).
Kiuru tänav
pisi|Kiuru tänav Kiuru tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis Linnu allasumis.
Kiuru tänav on Räägu tänavalt algav ligikaudu 290 meetri pikkune umbtänav. Kiuru tänav on paralleelne Püü ja Käo tänavaga.
Kiuru tänav sai nime 7. aprillil 1999.
Lavarone
thumb|Lavarone valla paiknemine Trento provintsis
Lavarone vallas on frazioni (alljaotused): Chiesa, Cappella, Gionghi, Masetti, Villanova, Longhi, Magrè, Slaghenaufi, Bertoldi, Nicolussi, Piccoli, Oseli, Gasperi, Lanzino, Albertini, Rocchetti, Malga Laghetto, Stengheli, Azzolini ja Masi di Sotto.
Gureliai
Gureliai (poola keeles Górale) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Gureliai piirneb idas Liudvinavasega, põhjas Mūrinė Vokėga, lõunas Trakų Vokėga, edelas Vaidegiaiga, loodes Bališkėsega ja läänes Mačiuliškėsega.
Lavarone
Lavarone külgneb järgmiste valdadega: Caldonazzo, Luserna, Folgaria, PPedemonte, Levico Terme ja Lastebasse.
20. sajandi alguseni kõneles Lavarone rahvas tsimbri murret, iidset saksa baieri murde alamdialekti.
Gureliai
Linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Selle alad liideti Vilniusega 1996. aastal. Tegemist oli ühega vähestest Leedu tänavküladest, milles majad olid tänava poole pööratud fassaadiga.
Lingvist Jonas Jurkštase andmetel on koha nime esmamainitud 1630. aastal (Gurałay, Gurale). Nimi tuleneb sõnast guras, mis tähendab mäetippu või eraldiseisvat küngast.
Muinsuskaitse all on Vokė jõe raudteesild.
Briaglia
Briaglia on vald Itaalias Piemonte maakonnas Cuneo provintsis.
Briaglia kõrgus merepinnast on 546 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Briaglia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Mondovì, Niella Tanaro, Vicoforte.
Inimõigused Eestis
Inimõigused on Eesti valitsuse poolt laialdaselt tunnustatud, ent siiski esinevad mõnes valdkonnas probleemid, näiteks kinnipidamise tingimused, politsei jõukasutus, ja laste väärkohtlemine. Eestit hinnatakse üle keskmise demokraatia, pressivabaduse, privaatsuse ja inimarengu edetabelites. Inimestele tagatakse peamised inimõigused põhiseaduse, õigusaktide ja Eesti valitsuse poolt heaks kiidetud inimõigusi puudutavate lepingute abil.