cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vikerkaar (ajakiri)
Ajalugu
Märt Väljataga sõnul muutus ajakirja ilme kiiresti. Veel 1988. aasta 3. detsembri Pravdas kirjutas Eesti Kommunisti peatoimetaja Lembit Annus, et ajakirjad Looming ja Vikerkaar viljelevad nõukogudevastast bakhanaali. . Aga juba 15. juunil 1989 vabanes Vikerkaar Glavliti tsensuuri alt. . Uutmisprobleemid vahetusid kiiresti kultuuriteemade vastu. "1990ndate keskpaigast hakkas Vikerkaar süstemaatiliselt avaldama teemanumbreid ning ilmumistsükliks kujunes neli üksik- ja neli topeltnumbrit aastas."
Hallmänsak
Hallmänsak (Nucifraga columbiana) on vareslaste sugukonda mänsaku perekonda kuuluv lind.
Levila
Hallmänsak on levinud Põhja-Ameerika lääneosa mäestikes Briti Columbiast ja Alberta lääneosast kuni Baja California ja New Mexico lääneosani. Väike eraldi asurkond on Kirde-Mehhikos Nuevo Léoni osariigis Cerro Potosí mäel.
Hallmänsakuid leidub enamasti mägedes 900–3900 meetri kõrgusel männimetsades. Väljaspool pesitsusaega ja eriti männiseemnete ikalduse järel võib ta sooritada ulatuslikke väljarändeid madalamale ja kaugemale, kuni Alaska, Illinoisi ja isegi Pennsylvania osariigini.
Hallmänsak kuulub soodsas seisundis liikide hulka.
Välimus ja käitumine
Hallmänsak on mänsakust natuke väiksem. Ta on peaaegu üleni tuhkhall, välja arvatud valkjas näoala, valge sabaalune, mustvalged tiivad ja keskmised tüürsuled (välimised tüürsuled on valged). Nokk ja jalad on mustad. Sugupooled on sarnased. Noorlind on tuhmim ja natuke pruunikashallim.
Häälitsused on mitmesugused. Kõige sagedasemat häälitsust kirjeldatakse khaaa-khaaa-khaaa või khraa-khraa-khraa, tavaliselt kolmesilbilise järgnevusena.
Tavaliselt tegutseb hallmänsak paarides või väikestes salkades. Väljaspool pesitsusperioodi võib ta moodustada saja- ja enamaisendilisi seltsinguid.
Paarid hoiavad oma territooriume aastaringselt.
Elupaik ja pesitsemine
Pesa sarnaneb varese pesaga. Kurnas on 2–4 muna, mida mõlemad vanalinnud hauvad tavaliselt 16-18 päeva. Pojad järgnevad vanematele mitu kuud, et õppida keerulist seemnete varumise käitumist.
Toitumine
Lind hoiab oma ühe või mõlema jalaga käbi kinni, lammutab seda oma tugeva nokaga ja nokib kõik väljatulevad seemned ära. Hallmänsakul on keele all paun, milles ta võib korraga hoida umbes 90 seemet ja mis suurendab linnu võimet seemneid vedada ja varuda.
Hallmänsak varub tohutu suurel hulgal männiseemneid. Ta peidab need 20×20 km suurusele maa-alale kuni 2500 panipaika 5–10 kaupa. Kokku võib ta peita kuni 33 tuhat seemet, mis on märksa rohkem kui tal vaja läheb. Liiaga on vaja seemneid varuda sellepärast, et nagunii leiab keegi (oravad ja teised) osa panipaiku üles ja sööb tühjaks. Kuid suur osa panipaikadest jääbki välja otsimata ning seemned neis lähevad kergesti idanema. Niimoodi taastoodab hallmänsak omaenese elukeskkonda.
Tal on tähelepanuväärselt pikaajaline ruumiline mälu; hallmänsakud suudavad seemnete panipaiku taasleida tähelepanuväärse täpsusega, isegi pool aastat hiljem ja isegi kui panipaigad on mattunud kuni meetripaksuse lumekihi alla.
Hallmänsak sööb veel putukaid, marju ja puuvilju, väikeseid imetajaid, mõnikord linnumunad ja poegi ning isegi liha loomakorjustelt. Vahel lammutab ta mädanevat puitu, lootes sealt suuri maitsvaid tõuke leida, või sorib nokkapidi sõnnikus, otsides sealt putukaid. Inimasulate lähedal külastab ta lindude söögimaju.
Toitu otsib ta nii maast kui puudelt, mille okstel ta on osav.
Hajuvusdiagramm
Hajuvusdiagramm ehk korrelatsiooniväli on kahe tunnuse ühisjaotuse graafiline esitus. Teisiti öeldes: korrelatsiooniväli on koordinaattasandile kantud punktide hulk, kus punkti esimeseks koordinaadiks (x-koordinaadiks) on objekti esimese tunnuse väärtus ja teiseks koordinaadiks (y-koordinaadiks) sama objekti teise tunnuse väärtus.
Hajuvusdiagrammile kantakse kõik valimi objektid.
Kui hajuvusdiagrammil paiknevad punktid tõusvas või langevas "pilvekeses", siis viitab see ühisele tendentsile tunnuste käitumises.
Pitiuusid
thumb|Pitiuusid
Pitiuusid (hispaania Islas Pitiusas) on saarestik Vahemeres, Baleaari saarestiku edelapoolsemad saared.
Suurim saar saarestikus on Eivissa.
Saared kuuluvad Hispaaniale.
Naima Neidre
Naima Neidre (sündinud 20. märtsil 1943 Kivikülas Ridala vallas Läänemaal) on eesti kunstnik, graafik ja illustraator.
Elulugu
1974. aastast kuulub ta Eesti Kunstnike Liitu ja 1992. aastast on Eesti Vabagraafikute Ühenduse liige. Ta on kuulunud kunstirühmitusse Para '89.
Isiklikku
Naima Neidre abikaasa on Benjamin Vasserman.
Kose suvemõis
pisi|[[Kose suvemõisa elumaja 2014. aastal]] Kose suvemõis (saksa keeles Alt-Kosch) oli 1790. aastal Tallinna kaupmeeste Kochide poolt Tallinna lähedale rajatud suvemõis, Pirita jõe lõunakaldal.
Suvemõisa järgi sai nime Kose asum.
Ajalugu
pisi|[[Kose suvemõisa ait]] 1784. aasta paiku eraldati Väo küla Varsaallika talupoja Christiani maadest hilisem Carlshofi suvemõis. Kose suvemõisa maa eraldati 1790. aastal Gerdrutha Thomasia Kochi palvel Tondi linnamõisast ja anti Gerdrutha Thomasia Kochi (s Salemann, 1734–1807) Grudzins-le. Juba tema mees kaupmees Berend Heinrich Koch (1722–1780), mustpeade vennaskonna liige, Suure Gildi oldermann, raehärra, oli olnud Koitjärve, Nehatu ja Tondi (Väo) linnamõisade rentnik. Nende poeg Joachim Christian Koch (1765–1816), suurfirma Joachim Christian Kochi omanik, mustpeade vennaskonna liige, Suurgildi oldermann, Vene Piibliseltsi Eestimaa osakonna juht, kes sai 1808 suvemõisa omanikuks, oli Kose suvemõisa tegelik väljaehitaja. Kivist elumaja ehitati tema juhtimisel juba 1792. Ka liitis ta suvemõisaga uusi maid – poolsaare ja nn uue piiri maad.
Peale tema surma oli suvemõis tema lese Helene Dorothea (s Wetterstrand, 1775–1846) valduses, kellele 1846 ehitati ka puust elumaja, mida ta ei jõudnud kasutada. Kose suvemõisa peahoone, Kose põik 8 ehitati 1792. aastal. Kõrvalhooned (Kose suvemõisa ait ja Kose suvemõisa tall-tõllakuur ) olid ehitatud 18.–19. sajandite jooksul. Mõisa peahoonest lõuna pool asetseb Kose suvemõisa paviljon. Kose suvemõisa paviljoni omapäraks oli selle valmistamine tahutud puidust. Kaheksanurkse plaaniga puhasnurkadega rõhtpalkhoone oli valmistatud kuusepalkidest, katuse konstruktsioon oli valmistatud tahutud kuuseprussidest. Kogu hoone on valmistatud kirvega, ilma sae kasutuseta Valduse põhjapoolsesse ossa rajati väike erakalmistu ja hiljem ka Kochi perekonna mausoleum.
Järgmine omanik peale ema surma nende poeg Andreas Christian Koch (1803–1895), samuti suurärimees, Tallinna Börsikomitee viitsepresident, Kaubanduskomisjoni liige, Preisi ja Põhja-Saksa Liidu ning Saksa konsul, Mustpeade vennaskonna liige jne. 1875 rajas ta suvemõisa perekonna rahula.
Varsaallika oja, Kose tee ja Pirita jõe kõrge kalda vahelised alad, Kose metsas tükeldati aastatel 1875–1876 suurteks suvilakruntideks, kuhu mitmed baltisakslastest linna eliiti kuulunud isikud rajasid villasid, mis kandsid suvemõisatele iseloomulikke nimesid: Annenhof,  Robert Kochi  (1837–1890) Waldfriedi suvemõis, Marienwald, Marie Amalie Knüpfferi (1849–1940) Friedhelmi suvemõis, Kurna ja Lehmja mõisniku Nikolai Kochi (1843–1925) Tannenrode suvemõis jne.
Järgmine omanik oli Andreas Christian Kochi poeg dr med Carl Reinhold Christian Koch (1841–1909), oli ametis lastearstina Peterburis Saksa Alexandri hospidalis, aga suvekuudel viibis Kosel. , kes omandas rendiõigused ka 1898. aastal Jõelähtme kihelkonna Nehatu Laksbergi paemurrule. Karl Reinhold Christian Kochi pärija oli tema poeg, kaupmees Tallinnas Andreas Robert Alexander Koch (1882–1925)
Kose suvemõisa piirkonna omanik olid pärast 1939. aastat Klaus Scheel.
Scheeli krunt
Kose suvemõisa (Kose tee 9) omandiküsimus on seniajani segane, omandiõiguse muutmise alusena on Scheelide järglased viidanud 1939. aastal enne viimase omaniku Andreas Kochi ja Scheelide vahel sõlmitud allkirjastamata eellepingule. Pärast nimetatud eellepingu kooskõlastamist oli aga Andreas (Andrei) Koch surnud ning tema pärijad, alaealised tütred (2-aastane Henriette ja 2-kuune Ilse) polnud veel teovõimelised. 1935 suri ka Henriette ning temagi õigused omandile läksid Ilsele. Lepinguprojekti kohaselt Andreas (Andrei) Koch jättis endale vaid 1,4 hektarit suguvõsa kalmistu ümbruses ja ülejäänud ligi 20 hektarit kavatses müüa Klaus Scheelile.
Pärast baltisaksa päritolu pärija – Ilse Kochi lahkumist koos emaga Umsiedlungi käigus 1939. aastal, sai Kose suvemõisa haldajaks Klaus Scheel, millest ka nimi "Scheeli villa". pisi|300px|Scheeli mõis e. Kose suvemõis
1940.–1941. aastatel mõrvasid Scheeli krundi territooriumil Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi ja Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi töötajad massihukkamiste käigus seni tuvastamata arvu isikuid. Alates 1941. aastast kasutasid mõisa Nõukogude okupatsioonivõimud - NKVD ja sõjavägi. Kokku avastati 1941. aasta sügisel Pirita-Kose haudadest 40 punase terrori ohvri laipa. 1942. aasta kevadel, kui jätkati kaevamisi, avastati sulasemaja kuuri põranda alt veel 38 laipa.
Theodoor Hendrik van de Velde
Theodoor Hendrik van de Velde (12. veebruar 1873 – 27. aprill 1937) oli Hollandi günekoloog, Haarlemi Günekoloogiainstituudi direktor.
Kose suvemõis
Scheeli krunt
Pärast saksa okupatsiooni algust 1941. aasta sügisel asus Scheeli suvilasse Saksamaa Ida maa-ala Riigikomissariaadi Eesti kindralkomissariaadi kõrgeim politsei ja SS juht Hinrich Möller.
Theodoor Hendrik van de Velde
Van de Velde tuntuim teos on "Het volkomen huwelijk" ('Täiuslik abielu'; eesti keeles "Abielutehnika").
Kose suvemõis
Scheeli krunt
Eesti NSV ja Nõukogude okupatsiooni ajal valdas Scheeli mõisa ja tiiki Nõukogude armee õhutõrje ja NSV Liidu mereväe Tallinna mereväebaasi sõjaväeosad. Mõisa territooriumil paiknes sõjaväele kuuluv katlamaja, millest imbus pinnasesse suuremas koguses naftasaadusi (eri hinnangutel umbes 50 tonni).
Ernst Ludwig
Ernst Ludwig (25. november 1868 Darmstadt – 9. oktoober 1937 Schloß Wolfsgarten) oli viimane Hesseni suurhertsog 13. märtsist 1892 kuni 9. novembrini 1918.
Chinook
Chinook on föön Kaljumäestiku idajalamil.
Et Kaljumäestik on Alpidest kõrgem, on chinook veel kuivem ja soojem kui Alpide föön.
Chinook 'i nimetatakse ka lumeõgijaks (inglise keeles snoweater), sest ta võib tunni ajaga sulatada 30 cm paksuse lumekihi.
Chinook puhub peamiselt talvel.
കാറ്റ്
Abielutehnika
"Abielutehnika" (originaali pealkiri hollandi keeles Het volkomen huwelijk), alapealkirjaga "Uurimus täiusliku abielu füsioloogiast ja tehnikast" on Theodoor Hendrik van de Velde koostatud seksuaalelu käsiraamat, mis ilmus 1926. aastal.
Katoliku kirik paigutas selle raamatu oma keelatud raamatute nimekirja (Index librorum prohibitorum).
Eesti keeles ilmus "Abielutehnika" 1933. aastal (2. tr 1934). Avaldamisraskuste tõttu trükiti raamat Läti Valkas.
"Abielutehnika" uus trükk ilmus kahes köites aastatel 1990 ja 1992 kirjastuse Perona väljaandel.
Junga
Ajalugu
Jungade tegevus laevadel ulatub sajandite taha. Algul kasutati neid muuhulgas ohvitseride kajutiteenijatena. Üldjuhul ei võetud tekipoisiks alla teismeliseiga. Mitmed ajaloost tuntud meresõitjad või kõrgemad mereväeohvitserid on alustanud oma laevateenistust jungana. Jungad pidid sageli sooritama teatud teenistusaja järel purjelaevadel pädevus- ja julguskatseid, misjärel nad ülendati nooremmadrusteks.
Kuni teise maailmasõjani oli näiteks pea kõigi suuremate Eesti purje- ja aurulaevade meeskonnas alaealine tekipoiss.
Tänapäev
Tänapäeval on n-ö ametlikke palgalisi jungasid või tekipoisse laevadel harva. Selleks on nii juriidilisi kui ka praktilisi põhjuseid. Neid võib esineda pigem abilistena väikelaevadel või purjejahtidel.
Noortele meresõiduhuvilistele on tänapäeval asutatud esmaste merenduskogemuste saamiseks huviringe ja organisatsioone, kus on võimalik omandada praktilisi oskusi noortele mõeldud väiksematel õppelaevadel või õppeväljasõitudel. Vastavas organisatsioonis või huvihariduses osalejat nimetatakse ka mõnikord jungaks ja neile korraldatakse jungade katseid või ristimisi.
Willingeni vald
100px|pisi|[[Willingeni vapp.]]pisi|MK-etapp [[suusahüpped|suusahüpetes Mühlenkopfschanze]] pisi|Willingeni viadukt [[Der Viadukt]] Willingen on vald Saksamaal Hesseni liidumaal Waldeck-Frankenbergi kreisis, 80 kilomeetrit Kasselist läänes.
Valla pindala on 80,19 km². Willingeni kõrgus merepinnast on 584 m. Vallas oli 31. detsembri 2009 seisuga 6293 elanikku, mis teeb keskmiseks rahvastiku tiheduseks 78 in/km².
Willingeni vald piirneb kirdes Diemelsee vallaga ja kagus Korbachi vallaga. Tema ülejäänud naabrid kuuluvad Nordrhein-Westfaleni liidumaale ning need on lõunas Medebachi vald, edelas Winterbergi vald, läänes Olsbergi vald ja loodes Briloni vald.
Willingenis on aasta keskmine õhutemperatuur +6,4 °C. Kõige soojemad kuud on juuli (+14,3°) ja august (+13,9°), kõige külmemad kuud on jaanuar (–1,3°) ja veebruar (–1,0°).
Aastas sajab keskmiselt 1226 mm. Kõige sademeterohkemad kuud on detsember (132 mm) ja jaanuar (123 mm), kõige kuivemad on september (83 mm) ja veebruar (84 mm).
Aastas paistab päike keskmiselt 3,7 tundi päevas. Kõige päikesepaistelisemad kuud on mai, juuli ja august (5,7 tundi), kõige vähem päikest paistab jaanuaris ja detsembris (1,2 tundi).
Ajalugu
Willingeni valla maa-ala kuulus kuni 1929. aastani Waldecki Vabariiki, pärast ühendati Preisimaaga, kuhu kuulus kuni Preisimaa likvideerimiseni 1947.
Willingeni vald rajati Waldeck-Frankenbergi Uplandi piirkonda 1974. aastal, kui liideti Willingeni, Bömighauseni, Eimelrodi, Hemmighauseni, Neerdari, Rattlari, Schwalefeldi, Welleringhauseni ja Usselni küla.
26. märtsil 2006 toimunud kohaliku omavalitsuse valimisel valiti 31-liikmeline vallavolikogu, kuhu Kristlik-Demokraatlik Liit sai 11, Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei 10, Vaba Demokraatlik Partei 5 ja kohalik valimisliit FWG samuti 5 kohta.
Vaatamisväärsused ja üritused
Willingeni vaatamisväärsus on suur raudteesild Uplandbahnil, Der Viadukt, mis on ehitatud 1918. aastal.
Valla põhiline sissetulekuallikas on turism. Linnas ööbis 2003. aastal 1,3 miljonit turisti.
Willingeni populaarseim üritus on igal aastal peetav maailma karikavõistluste etapp suusahüpetes Mühlenkopfschanzel. Sealne suusahüppemägi võimaldab vastu võtta 100 000 pealtvaatajat.
Deklinatsioon
Deklinatsioon on kõrvalekalle, hälve, kääne.
Sõna on eri teadusharudes kasutusel terminina:
Põldealune laht
Põldealune laht (ka Põldalune laht) on järv Saare maakonnas Saaremaa vallas Siiksaare küla lähedal.
Kifisós
Kifisós (Κηφισός) on kahe jõe nimi Kreekas:
Briis
Briis ehk vinu on iseloomulik suurte veekogude rannikualadele, kohalik ööpäevase tsükliga puhuv  tuul, kus õhk võib minutitega  muutuda lausa kaks korda jahedamaks.
Mere- ja maabriis
pisi|A – päevane briis meretuulega; B – öine briis maatuulega Mere- ja maabriis esineb mere, ookeani või suure järve rannikualadel. Vee suurema soojusmahtuvuse tõttu soojeneb veekogu kohal olev õhk aeglasemalt kui rannikuala kohal paiknev õhk. Päeval päikese käes maapinna kohal soojenenud õhk tõuseb kõrgemale ning selle asemele voolab veepinna kohalt jahedam õhk. Tekib õhu tsirkulaarne liikumine ehk briis. Öösel on olukord vastupidine, näiteks mere kohal paiknev õhk jahtub aeglasemalt kui rannikuala maapind ning õhk hakkab tsirkuleerima vastupidi, tuul puhub maalt merele.
Briisi tuult on kõige tugevamini tunda rannikul. Sisemaa poole briis nõrgeneb, kuid võib ulatuda siiski rohkem kui 20 km kauguseni rannikust. Merebriis on tugevaim pärastlõunal, mil maapinna ja veekogu temperatuurierinevus on kõige suurem. Öösel on briis tunduvalt nõrgem kui päeval, sest õhu temperatuurierinevused on öösel väiksemad kui päeval.
Mäe- ja orubriis
Mäe- ja orubriis on põhimõtteliselt sarnane nähtus mere- ja maabriisiga. Päikesekiired soojendavad orukülgi, mis omakorda annab osa soojusest õhule, mis hakkab mööda mäe külge tõusma – seda nimetatakse orubriisiks. Öösel jahtuvad mäetipud kiiremini ning külm ja tihedam õhk laskub alla orgudesse – tekib mäebriis.
Põhjapoolkeral esineb orubriis lõunapoolseil mäekülgedel palju tugevamini kui põhjapoolseil (varjus olevail). Et Päike tõuseb idast, algab orubriis mäe idapoolsel küljel ning saavutab suurima tugevuse keskpäeval. Põhjapoolsel mäeküljel esineb orubriis nõrgemini või puudub. Mäebriis ehk mäelt laskuv tuul saavutab oma suurima tugevuse umbes päikesetõusu ajaks. Mäe-, nagu ka orubriis, algab kõigepealt idapoolsel mäeküljel. Kui tõusev orubriis on piisavalt niiske, võivad mägedes tekkida rünkpilved. See tähendab, et mägedes võib oodata sadu või isegi äikest eelkõige pärastlõunal.
Mäebriis ja katabaatiline tuul, mille levinuimad nimetused on boora ja mistraal, ei ole sama nähtus. Briisi tuleb eristada ka märksa suurema ulatusega, kuigi tekkepõhjuselt sarnasest mussoonist.
Vaata ka
Seewind
2004. aasta Sloveenia parlamendivalimised
2004. aasta Sloveenia parlamendivalimised toimusid 3. oktoobril 2004. aastal. Nende olulisem tagajärg oli enam kui 10 aastat ühe lühikese pausiga kestnud LDS valitsemisaja lõppemine. Osales 20 nimekirja ja 3 üksikkandidaati, parlamenti pääses 7 nimekirja; kandidaate oli kokku 1395.
Tulemused
Valijaid: 1 634 402 Osales: 991 263 Osalusprotsent: 60,65% Äraantud hääli: 991 123 Kehtetuid hääli: 22 351 Kehtivaid hääli: 968 772
-
Rahvusringkonnad
Itaallastes valiti Roberto Battelli, ungarlastest Mária Pozsonec. Rahvusvähemuste valimine toimus eraldi, üldhulka nende hääli ei arvestatud.
International University Audentes
International University Audentes ('rahvusvaheline ülikool Audentes', lühend IUA; varem Audentese Ülikool ja International University Concordia Audentes) oli eraülikool, mis asutati 1995. aastal Tallinnas. 2008. aastal liitus Audentes Tallinna Tehnikaülikooliga ning sellest sai TTÜ majandusteaduskonna struktuuriüksus. 1995. aastal alguse saanud ülikool kasvas suurimaks eraülikooliks Eestis. 2006. aasta kevadel oli selles üle 2300 üliõpilase 30 riigist, õppejõude 12 riigist ning õppetöö toimus inglise, eesti ja vene keeles. Ülikoolis oli kolm teaduskonda: sotsiaal- ja humanitaarteaduskond, õigusteaduskond ja ärikool. Audenteses anti bakalaureuse-, magistri- ja doktoriõpet. 2006. aasta suvel loodi ülikooli juurde College of International University Audentes, kus pakuti rakenduskõrgharidust liikumise ja spordi erialal.
2003. aasta suvel ühines Audentese Ülikooliga Concordia Rahvusvaheline Ülikool Eestis. Ühinemise järel kasutati mõnda aega nime International University Concordia Audentes. 2006. aastal võeti kasutusele uus nimi International University Audentes. Samal aastal avati eestikeelne päevane õpe (seni toimus eestikeelne õpe vaid kaugõppena).
Tallinna Tehnikaülikooli ühinemise järel 2008. aastal jätkas Audentes 2009. aastani tegevust senise nime all samas vormis, säilisid erialad, õppevormid, -keeled ning asukoht Tallinnas Tondi 55 paiknevas õppehoones. Hiljem loodi IUA õigusteaduskonna baasil TTÜ sotsiaalteaduskonna õiguse instituut, osa õppetegevust integreeriti ärijuhtimise ja rahvusvaheliste suhete õppekavadesse TTÜ majandusteaduskonnas.
Jeziidid
pisi|Melek Taus Jeziidid ehk jaziidid (kurdi keeles Êzidîtî) on antiikajast pärineva Lähis-Ida monoteistliku usundi jezidismi järgijad.
Nad kummardavad Paabulind-inglit (Melek Taus, araabia keeles ملاك طاووس Malāk Tā'ūs). Jeziidid usuvad, et ta on langenud ingel, kes kahetses pattu ning seejärel lõi taas maailma, mille olemasolu oli vahepeal katkenud.
Jeziidid on rahvuselt kurdid. Enamik jeziide elab Iraagis Mosuli lähistel. Väikeste rühmadena on neid ka Süürias, Türgis, Gruusias, Armeenias (moodustavad rõhuva enamuse seal elavatest kurdidest) ja Iraanis. Jeziidide koguarvuks on pakutud umbes pool miljonit.
Kogukonnast ei tohi väljuda, kusjuures surm ei tähenda neile kogukonnast lahkumist.
Religioossed riitused
Jeziididele on olulised kõik sündmused, mis on seotud surma ja abiellumisega.
Vastsündinute juuste lõikamise riitus puudutab eelkõige meessugu. Poisslaste juukseid ei tohi ise lõigata, seda tuleb teha rituaalselt 40 päeva pärast sündi. Riituse viivad läbi lapse õed ja vennad. Lapsel lõigatakse otsa eest lokikene.
Poisslapsed lõigatakse ümber pühitsetud paigas. Poiss saab ümberlõikamise käigus ristiisa.
Mürmekofiilia
Mürmekofiilia on sümbiootiline suhe sipelgatega.
Näiteks esineb mürmekofiilia paljude sinilibliklaste röövikutel.
Mürmekofiilid on ka metspipar ja sinilill, kelle seemneid levitavad sipelgad.
Lähedased mõisted (mürmekofiilia vormid) on
Mürmekofüüdiks nimetatakse mürmekofiilset taime.
Munaderahu
Munaderahu on rahu Saare maakonnas Saaremaa vallas Siiksaare küla alal 200 meetri kaugusel Saaremaa rannikust.
Saar on kivise pinnamoega, kuulub Laidevahe looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Javier Zanetti
Javier Adelmar Zanetti (sündinud 10. augustil 1973 Buenos Aireses) on Argentina endine jalgpallur.
Enamiku oma mängijakarjäärist mängis ta Itaalia Serie A jalgpalliklubis Milano Internazionale. Javier Zanetti võis mängida nii poolkaitsja kui ka kaitsjana.
Klubis Internazionale Milano mängis ta 1995. aastast ja oli meeskonna kapten 1999. aastast. Internazionales mängis Javier üle 700 mängu. 40-aastaselt lõpetas ta sportlaskarjääri ja temast sai Milano Internazionale asepresident.
Argentina jalgpallikoondises võistles Zanetti 1996. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril ning 1998. ja 2002. aasta. jalgpalli maailmameistrivõistlustel.
Pangarööv
Pangarööv on raha või muude väärtasjade omastamine pangast vägivalda kasutades või vägivallaga ähvardades.
Raudvärava lahing
Kuna kroonikast ei selgu, kus Raudväravad asusid ja kes olid novgorodlaste vastased, on selle kohta välja pakutud erinevaid variante, ennekõike Põhja-Venemaad, aga ka Aegna saare ja Rohuneeme vahelist väina Tallinna lahes. Viimast seisukohta toetanud uurijad on Ragvaldssoni vastaseks pidanud eestlasi. Nii on seda on peetud ka esimeseks teadaolevaks merelahinguks Tallinna sadama kaitseks.
Allikas
Ainus kirjalik allikas Raudvärava lahingu kohta on Novgorodi Nikoni ja Voskressenski kroonika, mille tekst lahingu kohta on järgmine:
Lahingu toimumiskoht
Et kroonikas Raudväravate asukohta märgitud pole, on lahingu toimumiskoht teadmata, enamasti on selleks peetud Põhja-Venemaad.
Paul Johanseni hüpotees ja selle edasiarendused
Hüpoteesi Raudvärava lahingu toimumisest Tallinna lähistel püstitas esimesena Taani päritolu Eesti-Saksa ajaloolane Paul Johansen, kes jõudis vanu kohanimesid uurides arvamusele, et lahing võis toimuda Rohuneeme, Kräsuli ja Aegna vahelises Ulfsundi merekitsuses, mis nüüdisajal ei ole enam laevatatav. Veel 1698. aastal oli tänapäeva Rohuneeme nimeks Raunemy – Rauaneem. Aegna saare saksakeelseks nimeks oli 20. sajandi alguseni Wulfsö, mis assotsieerub varjaag Ulfi nimega. Kumbl tähendab rootsi vanas keelepruugis hauakivi ja 1544. aastal nimetati Kumbli saart eestikeelse nimega Kalm. Merearheoloog Vello Mäss on pidanud ebatõenäoliseks, et Ulf maeti Kumbli saarele, kuna saar on väike ja kivine ning Raudvärava lahingu ajal oli see alles merest kerkimas.
Lineaarne korrelatsioonikordaja
Lineaarne korrelatsioonikordaja ehk Pearsoni korrelatsioonikordaja r kasutab hajuvusdiagrammi informatsiooni ning on kõige levinum kordaja. Excel'is r = CORREL(X,Y)
Raudvärava lahing
Paul Johanseni hüpotees ja selle edasiarendused
Robert Nermani arvates läbisid esimesel aastatuhandel Laadogasse ja Novgorodi sõitvad laevad pidevalt Ulfsundi. Tema hinnangul kulges üle Aegna ja Kräsuli vahelise väina aastail 800–1050 oluline kaubatee Skandinaaviast läbi Venemaa Bütsantsi. Keskajast on pärit palju teateid piraatide rünnakutest sellesamas merekitsuses.
Lineaarne korrelatsioonikordaja
Korrelatsioonikordaja r omab tähendust vaid pidevatele ja normaaljaotusega tunnustele.
Raudvärava lahing
Teiste ajaloolaste hinnangud lahingu toimumiskohale
Enamik eesti ajaloolasi ei ole Johanseni hüpoteesi õigeks pidanud. Evald Blumfeldt pidas Raudväravate asukohaks Põhja-Venemaad ning samal seisukohal on ka Vene kroonikaid uurinud Sulev Vahtre. Ka Vene ajaloolaste arvates asuvad Raudväravad kusagil Põhja-Venemaal. Andres Tvauri, kes oma doktoritöös Muinas-Tartu käsitleb põhjalikult sündmusi aastatel 1030–1061, Raudvärava lahingut selles ei käsitle, pidades selle toimumist Eestis ilmselt vähetõenäoliseks.
Disney joonisfilmide loend
Siin on loetletud täispikad Disney joonisfilmid, mis on toodetud kinofilmideks.
Raudvärava lahing
Teiste ajaloolaste hinnangud lahingu toimumiskohale
On ka versioon, et lahing peeti sadama lähedal maismaal, praeguse Olevimäe või Sulevimäe kandis.
Lineaarne korrelatsioonikordaja
Mida lähemal on r absoluutväärtus ühele, seda tugevamalt on tunnused omavahel seotud.
Disney joonisfilmide loend
Disney raudvara
Disney raudvaraks (official canon) loetakse joonisfilme, mille on täielikult loonud Walt Disney Animation Studios (endise nimega Walt Disney Feature Animation).
Raudvärava lahing
Teiste ajaloolaste hinnangud lahingu toimumiskohale
Arvatavas lahingupaigas Tallinna juures ei ole ka teostatud arheoloogilisi töid ja kõik teadmised lahingu kohta põhinevad oletustel.
Lineaarne korrelatsioonikordaja
Matemaatiline definitsioon
Lineaarne korrelatsioonikordaja r avaldub kujul ː
Disney joonisfilmide loend
Disney-Pixari joonisfilmid
Joonisfilmid on valminud Walt Disney Company ja allüksuse Pixar koostööna.
Lineaarne korrelatsioonikordaja
Matemaatiline definitsioon
,
kus n on juhuslike suuruste X ja Y väärtuste x_i ja y_i paaride arv (valimi maht), ja  aritmeetilised keskmised ning \sigma_X ja \sigma_Y vastavad standardhälbed.
Disney joonisfilmide loend
DisneyTooni stuudio joonisfilmid
Joonisfilmid on tootnud Walt Disney Company allüksus DisneyToon Studios.
Muud joonisfilmid
Joonisfilmid on tootnud Walt Disney Company'st eraldiseisvad stuudiod. File on levitanud ja rahastanud Walt Disney Company.
Lineaarne korrelatsioonikordaja
Puudused
Kõigil juhtudel on üldjuhul probleem nähtav hajuvusdiagrammilt.
Viited
Корреляция
Alpide geograafia
thumb|right|Alpid nähtuna kosmosest
Alpid katavad suure ala. See artikkel kirjeldab Alpide piiritletud piirkondi tervikuna ja mäestiku alajaotisi, jälgib Alpide peaaheliku kulgu ning arutleb piirkonnas leiduvate järvede ja liustike üle.
right|thumb|400px|DEM-põhine [[varjutatud reljeef / hüpsomeetriline kujutis Alpidest koos riikide piiridega.]]
Alpid moodustavad Kesk-Euroopas domineeriva suure mäeaheliku, hõlmates Itaalia, Prantsusmaa, Šveitsi, Liechtensteini, Austria, Sloveenia, Saksamaa ja võib-olla ka Ungari osi (kui selle hulka arvata Günseri mäed või Ödenburgi mäed Alpides). Mõnes piirkonnas, nagu Po valgla servas, on mäestiku serv ühemõtteline, kuid kui Alpid piirnevad teiste mägiste või künklike piirkondadega, võib piiri olla raskem määratleda. Nende naaberalade hulka kuuluvad Apenniinid, Keskmassiiv, Juura mäed, Schwarzwald, Böhmerwald, Karpaadid ja Balkani poolsaare mäed.
Apenniinide ja Alpide vaheliseks piiriks peetakse tavaliselt Colle di Cadibonat, 435 m üle merepinna, Savona kohal Itaalia rannikul.
Rhône moodustab selge piiri tektooniliselt tekkinud Alpide ja suuresti vulkaaniliselt tekkinud Keskmassiivi vahele. Ülesvoolu liikudes pöördub Rhône Lyoni juures itta ja liigub enne Genfi järve jõudmist Juura mäestikust lõunasse. Sealt ulatub tasase maapinnaga ala Neuchâteli järveni, jätkates piiri Juuraga loodes ja Alpidega kagus. Neuchâteli järvest kuni Reini suubumiseni moodustab piiri Aare jõgi.
Schwarzwaldi eraldavad Alpidest Rein ja Bodeni järv, kuid täpne piiritlemine on Lõuna-Saksamaal raske, kus maa kaldub õrnalt üles, et kohtuda mägedega (Schwäbisch-Bayerisches Alpenvorland, "Švaabi-Baieri Eel-Alpid").
Austrias kulgeb Doonau Alpidest põhja pool, eraldades selle enamikust Böhmerwaldist, ehkki mõned väikesed alad, nagu Dunkelsteinerwald Wachaust lõunas, kuuluvad geoloogiliselt Böhmerwaldi, vaatamata sellele, et nad asuvad Doonaust lõuna pool. Wienerwald Viini lähedal moodustab Alpide kirdenurga ja siin möödub Doonau Alpidele kõige lähemalt (vaata Viini bassein).
Viinist idas eraldab idapoolseid Alpe Väikestest Karpaatidest ainult Marchfeld, 30 km lai lamm. Pärast Viini kohtub suur stepiala Kesk-Doonau madalik Alpide servaga, mis piiristab selgelt Alpide idapiiri.
Alpide kagupoolseim sopp asub Sloveenia, sealhulgas Pohorje, Kamniki–Savinja Alpid ja Julia Alpid (viimast jagatakse Itaaliaga). Idrija linna võib pidada eraldusjooneks Alpide põhjas ja Karsti platoo lõunas vahel, mis muutub seejärel Balkani poolsaare mägedeks.
Ülejäänud Alpide lõunaserva piiritleb selgelt Po madalik.
Alpide piiritlemine on siiski suuresti subjektiivne ja argumenteerimiseks avatud. Eelkõige piiravad mõned inimesed mõiste "Alpid" kasutamist mäestiku keskosas asuvate kõrgemate mägedega, andes ümbritsevatele mägedele ja küngastele staatuse "Eel-Alpid" või jalamid. See võib mõnikord põhjustada vastandlikke määratlusi, näiteks peetakse Mont Ventoux'd Alpidest väljaspool asuvaks (selle ümber pole võrreldava suurusega mägesid ja see asub Alpide peaahelast märkimisväärses kauguses).
Alpe ei ole ka geoloogiliselt võimalik määratleda, kuna samad orogeneetilised sündmused, mis tekitasid Alpid, tekitasid ka naabermäestikke, näiteks Karpaadid. Alpid on suurema alpiinse süsteemi füsiograafilise jaotuse eraldiseisev füsiograafiline provints, kuid Alpid koosnevad kolmest selgelt eristatavast füsiograafilisest lõigust: Ida-, Lääne- ja Lõuna-Alpide füsiograafilisest lõigust.
Alljaotused
Kui Alpides võib väiksemaid rühmi hõlpsasti määratleda mõlema külje kurudega, võib suuremate üksuste määratlemine osutuda problemaatiliseks. Lääne-Alpide ja Ida-Alpide vahel on traditsiooniline lõhe, mille määratlevateks tunnusteks on Splügeni kuru (itaalia: Passo dello Spluga) Šveitsi-Itaalia piiril, koos Reiniga põhjas ja Como järvega lõunas. Kuigi Splügeni kuru ei ole Alpide madalaim ega tähtsaim läbikäik, on see umbes peaaheliku poolel teel ja loob mugava piiri.
Ida-Alpid
Ida-Alpid jagunevad litoloogia (kivimikoostise) järgi tavaliselt Alpide kesksemateks osadeks ning sellest põhja ja lõunasse jäävateks osadeks:
Kesk-Ida-Alpide ja Lõuna-Lubjakivialpide vaheliseks piiriks on Periadriaatiline murrang. Põhja-Lubjakivialpide ja Kesk-Ida-Alpide vaheliseks piiriks on Grauwackenzone.
Lääne-Alpid
Lääne-Alpid jagunevad tavaliselt järgmisteks osadeks:
Ida-Alpide piirkonnas on kõige laialdasemalt kasutatav alajaotus Alpiklubi 1984. aasta klassifikatsioon, mis jagab piirkonna umbes seitsmekümneks väikeseks alaks.
Peaahelik
"Alpide peaahelik" järgib veelahet Vahemerest Wienerwaldini, läbides palju kõrgeimaid ja kuulsamaid Alpide tippe. Kõige olulisemad kurud ja tipud, mida see ületab, on toodud allpool (mäed on taandega, kurud mitte). Colle di Cadibonast Col de Tendeni kulgeb see läände, enne kui pöördub loodesse ja seejärel Colle de la Maddalena lähedal põhja poole. Šveitsi piirile jõudes suundub peaahela joon umbes ida-kirde suunas, kulgeb edasi kuni selle lõpuni Viini lähedal.
Mõned Alpide kõrgemad tipud langevad aga peaahelikust ühele või teisele poole. Need on:
Järved
Alpide põhiosas leidub väga vähe suuri järvi, kuid paljud asuvad serva ümber, eriti aladel, mida varem hõlmasid liustike keeled. Need on Genfi järv Alpide põhjaküljel Prantsuse/Šveitsi piiril, Lago Maggiore, Como järv ja Garda järv Alpide lõunaküljel Itaalias ning Šveitsi, Lõuna-Saksamaa ja Austria Salzkammerguti järved põhjas.
Jõed
Teised olulised jõed, mis Alpidest algavad, on Var, Adige jõgi ja Piave jõgi.
Reini-Rhône'i-Po veelahkmete kolmikpunkt on Furka kurust lõunas Witenwasserenstocki tipu lähedal ; Reini-Po-Doonau veelahkmete kolmikpunkt on Lunghini kurul Graubündeni kantonis (, 2645 m); Po-Doonau-Adige veelahkmete kolmikpunkt on Šveitsi-Itaalia piiril Monte Forcola tipu lähedal Val Müstairist lõunas.
Ristilaiu abaja
Ristilaiu abaja (ka Ristilaiu abajas, Ääreperete laht) on järv Saare maakonnas Saaremaa vallas Siiksaare külas.
Kiilasbülbül
Kiilasbülbül (Pycnonotus hualon) on bülbüllaste sugukonda bülbüli perekonda kuuluv lind.
Liide (masinaehitus)
Liiteid kasutatakse detailide omavaheliseks ühendamiseks. Masinates esinevad liited jagatakse kahte põhigruppi- liikuvad ja liikumatud liited. Liikuvad liited tagavad detailide suhtelise pöörlemis-, translatoorse või liitliikumise. Liikumatuid liiteid kasutatakse detailide omavahel jäigaks ühendamiseks ning masinate kinnitamiseks alustele või vundamentidele. Liikumatud liited võivad omakorda olla lahtivõetavad ja mittelahtivõetavad.
Kiilasbülbül
Liigi teaduslik epiteet hualon tähendab lao keeles kiilas. Kiilasbülbül kirjeldati teadusele 2009. aastal Laoses. Ta on Aasia värvulistest väga väheseid palja näoalaga liike ja viimase saja aasta jooksul Aasias avastatud ainus bülbüllane.
Välimus
Kiilasbülbüli sulestik on peamiselt oliivroheline. Tal on paljas roosa näoala ja sinakas silma ümbrus. Rind ja kõht on pruunikashallid, keha ülapool oliivitooni ja kurgualune on tuhmvalge. Kahe kogutud eksemplari pikkus oli umbes 20 cm ja kaal 32–40 g.
Kaitse
Esmakordselt hinnati kiilasbülbüli seisundit 2010. aastal. Rahvusvahelise linnukaitseorganisatsiooni BirdLife International hinnangul on liigi levila nähtavasti suur, kuigi arvukuse ja selle muutuse suuna kohta pole andmeid, ning kiilasbülbül on esialgu hinnatud soodsas seisundis liigiks. Kuid liigi asustatavat karsti-elupaika kahjustab kaevandamine ja ülekarjatamine.
Emajõe Suveteater
Teater sündis koos mittetulundusühingu Tartu Suveteatri Selts asutamisega 19. juulil 1996, et sisustada Tartus suvist kultuurielu. Tegemist on Eesti esimese iseseisva suveteatriga. Teatri juht on Andres Dvinjaninov.
Pikka aega suvelavastustele keskendunud teater omandas 2014. aastal Tartus Tähe 66a asuva teatrihoone (Karlova linnaosa järgi nimetatud ka Karlova teatriks). 1931. aastal Arnold Matteuse projekti järgi palvelaks ehitatud hoones on kaks saali: 150-kohaline teatrisaal ning kohvikusaal. Emajõe Suveteater annab hoones etendusi sügisest kevadeni.
Index Librorum Prohibitorum
pisi|100px|Index Librorum Prohibitorum, 1564 Index Librorum Prohibitorum ("Keelatud raamatute nimekiri") on Rooma katoliku kiriku poolt keelatud raamatute nimekiri. Nimekirjas loetletud raamatud olid katoliiklastele lugemiseks keelatud, kuna nad olid kas ebamoraalsed, sisaldasid teoloogilisi vigu või olid usu suhtes eksitavad.
Index Librorum Prohibitorum kehtestati 1559. aastal Paulus IV poolt ning seda täiendati regulaarselt kuni 32. väljaandeni, mis ilmus 1948. aastal ja mis sisaldas selleks ajaks üle 4000 nimetuse.
Nimekirjas sisalduvate raamatute autorite hulgas olid näiteks Laurence Sterne, Voltaire, Daniel Defoe, Kopernik, Honoré de Balzac, Jean-Paul Sartre, aga ka Hollandi seksuoloog Theodoor Hendrik van de Velde, "Abielutehnika" autor.
Nimekirja ei kuulunud Karl Marx ega Charles Darwin.
Index Librorum Prohibitorum lakkas olemast positiivse kirikuõiguse eeskiri, kuid säilitas vastavalt usudoktriini kongregatsiooni seletusele 14. juunist 1966 moraalse tähtsuse näidetena raamatuist, mida kristlased peaksid vältima. Kardinal Ottaviani seisukoha järgi oli selleks aastaks ilmunud pidevaks jälgimiseks juba liiga palju raamatuid.
Ludwig IV (Hessen-Darmstadt)
Ludwig IV (12. september 1837 Bessungen – 13. märts 1892 Darmstadt) oli Hesseni suurhertsog 13. juunist 1877 kuni surmani.
Ta oli abielus Suurbritannia printsessi Alice'iga. Nende tütar Aleksandra Fjodorovna oli  Venemaa keisrinna.
Laiakivi
pisi|Laiakivi Kõpu laiakivi on Põhja-Sakala vallas Supsi külas asetsev graniidist rändrahn, mille ümbermõõt on 21,2 meetrit ja kõrgus maapinnalt 3 meetrit. Kivi pikkus on 8,4 meetrit ja laius 5,4 meetrit. Arvatavasti on 2/3 kivist maa sees.
Legendid räägivad, et Rootsi ajal olevat kivil elusalt ära põletatud nõid. Pärast seda hakanud kivi pimedas hiilgama, mida võidud näha pimedal sügisööl. Kivil on lohk, mis meenutab inimese magamisaset.
Odessa Sõjaväeakadeemia
Odessa Sõjaväeakadeemia (ukraina keeles ''Військо́ва акаде́мія (м. Одеса)'') on kõrgem sõjaline õppasutus Ukrainas.
Yorki dünastia
pisi| Yorki dünastia oli Inglise kuningadünastia Plantagenetide kõrvalharu, mis oli nime saanud 3. Yorki hertsogi Richardi järgi. Yorkid võitlesid oma vaenlaste Lancasteritega Inglismaa trooni pärast 30 aastat. Seda verist kodusõda nimetatakse Rooside sõjaks, kuna Yorkide vapil oli valge ja Lancasterite vapil punane roos.
Yorke saatis selles võitluses pikka aega edu, kuid kui Richard III langes Bosworthi lahingus 1485. aastal, sai võimule tema vennatütre mees Henry Tudor ja pani aluse Tudorite dünastiale.
Kellel on Venemaal hea elada
"Kellel on Venemaal hea elada" (vene keeles "Кому на Руси жить хорошо") on Nikolai Nekrassovi poeem, milles ta kirjeldab seitsme talumehe reisi läbi Venemaa eesmärgiga leida õnnelikku inimest.
Eestis ilmus poeem 1955. aastal Eesti Riiklikult Kirjastuselt, selle tõlkija oli August Sang (Raamatukoi).
Teose ülesehitus
Proloog
Jacques de Molay
Jacques de Molay (1244 või 1245 – 18. märts 1314) oli prantsuse aadlik, Templiordu viimane suurmeister, üks tuntuimatest Templiordu liikmetest.
Paberist voltimine
Õpiku autor on Maie Steinberg, kes on kirjutanud ka teisi käsitööõpikuid: "Nukuriided (1977), "Lillornament; Rahvuslik lillkirjaline tikand" (1980), "Rahvapärane tikand" (1990) ja "Meisterdamine" (2003).
Prillitoos
"Prillitoos" on Eesti Televisiooni saade eakatele inimestele ja ka eakatest inimestest. Esimene saade oli eetris 30. oktoobril 1983.
Esimesed saated läksid eetrisse pealkirjaga "Lõunatund". Pealkirja "Prillitoos" leidis saatele aga peagi toimetaja Helgi Oiderma.
Sarisaate looja ja kauaaegne saatejuht oli teleajakirjanik ja ajakirjandusõppejõud Hagi Šein. Seejärel olid saatejuhid Hille Tarto, Kadri Pihelo, Heiki Meeri ja Ela Tomson. Pikemat aega olid saate toimetajad Hille Tarto ja Elve Tonts.
Pensionäride Liidu sünd
1989. aastal käis Hagi Šein saates välja mõtte, et pensionärid võiksid luua oma organisatsiooni. Televaatajate tagasiside oli aktiivne, saate toimetusse saabusid sajad soovi- ja toetusavaldused. Nii loodigi Eesti Pensionäride Liit, mille asutamiskoosolek peeti Eesti Raadio Valges saalis 30. märtsil 1990.
"Prillitoosi" uuenduskuurid
Alates 2009. aasta jaanuarist võeti kasutusele uus saateformaat ja saadet hakkas tootma Haridusmeedia OÜ. Autor oli Anne Lill, saatejuhid Diana Lorents, Hans Kaldoja ja Ewe Kaselaan.
2011. aastast juhib "Prillitoosi" Reet Linna. Just "Prillitoosi" saatejuhina tunnistati Reet Linna 2019. aasta Eesti filmi- ja teleauhindade galal parimaks naissaatejuhiks.
Vaadatavus
Alates 2011. aastast hakkas vahepeal populaarsust kaotanud "Prillitoosi" vaatajate arv uuesti kosuma. Kui 2011. aasta oktoobris oli "Prillitoosil" 85 000 vaatajat, siis 2018. aasta oktoobris juba 112 000 vaatajat.
2016. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused
2016. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused olid 80. jäähoki maailmameistrivõistlused. Võistlused peeti 6.–22. mail 2016 Venemaal. Mängud toimusid Moskvas ja Peterburis.
Osales 16 meeskonda. Maailmameistriks tuli Kanada, teise koha sai Soome ja kolmanda Venemaa koondis.
B-alagrupp
Lisaajal ja karistusvisete järel lõppenud mängude skoorid on kaldkirjas.
Edukamad väravakütid
Allikas:
Willingen
pisi|Restoran endises kirikus Willingen on küla Saksamaa Hesseni liidumaal Waldeck-Franckenbergi kreisis, Willingeni valla keskus. Küla paikneb Hoppecke ja Itteri jõe oru vahel.
Elanike arv on 2462 (10.01.2010)
Willingeni asumis Stryckis on suusahüppemägi Mühlenkopfschanze, kus igal aastal peetakse maailma karikavõistluste etapp suusahüpetes.
Nazca laam
Ta on nime saanud Peruu piirkonna Nazca järgi.
Selles piirkonnas on ookeaniline maakoor. Laam on peaaegu täies ulatuses kaetud Vaikse ookeaniga ja sellel on kõigest üksikud saared: Juan Fernándeze saared.
Siivert (perekonnanimi)
Siivert on perekonnanimi.
Nazca laam
Nazca laama idapiiril on subduktsioonivöönd, kus Nazca laam sukeldub Lõuna-Ameerika laama alla. Seal on tekkinud Peruu-Tšiili süvik. Sellega on seotud ka kurdmäestiku (Andide) teke Lõuna-Ameerika lääneosas.
Siivert (perekonnanimi)
Perekonnanime Siivert (Siewert) on Eestis pandud Massu mõisavallas Hanila kihelkonnas ja Vaiste mõisavallas Varbla kihelkonnas, mõlemad Läänemaal. Nimede eestistamisel on Siiverti-nimelistele isikutele määratud uueks perekonnanimeks Sinisalu. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Siivert Eestis alla viiel mehel ja alla viiel naisel.
Nazca laam
Laama lõuna- ja läänepiiril on seevastu uue maakoore moodustumise vöönd.
Nazca laam liigub kiirusega 3,7 cm aastas ida suunas (88°). Ta on üks kõige suurema absoluutse kiirusega laamasid. Nazca laama sukeldumisega Lõuna-Ameerika laama alla kaasnevad suured maavärinad ja Andides jätkuvad mäestikutekkelised protsessid tänapäevani.
Nazca laam on geoloogilises mõttes suhteliselt noor laam. Ta on jäänuk Faralloni laamast, mis on tänapäevaks kadunud, sukeldudes põhiosas Põhja- ja Lõuna-Ameerika laama alla. Magnetiliste anomaaliate uurimine on näidanud, et Nazca laam tekkis 22,9 miljonit aastat tagasi hilisoligotseenis, kui Faralloni laam lagunes. Tänapäeval on suuruselt teine Faralloni laama jäänus Cocose laam.
Nazca laam on noor ka selles mõttes, et temas olev maakoor ise on noor. See on seotud tema mitte väga suurte mõõtmete ja liikumise suure kiirusega: laama ühes servas tekkinud maakoor liigub üle laama ja kaob teises otsas, ilma et jõuaks väga vanaks saada.
Pius IX
Pius IX (Giovanni Maria Giambattista Pietro Pellegrino Isidoro Mastai Ferretti, 13. mai 1792 – 7. veebruar 1878) oli paavst 1846–1878. Ta oli 255. paavst.
Giovanni Maria Mastai Ferretti sündis 13. mail 1792 Senigallias krahv Girolamo Mastai Ferretti ja Caterina Sollazzi 9-lapselises peres noorima lapsena ning ristiti samal päeval. Ferretti kannatas nooruses langetõvehoogude käes, kuid tervenes hiljem. Saanud esimesed haridusalased teadmised oma emalt, õppis ta 1802–1809 Volterras piaristide kolleegiumis ja 1809–1810 Roomas, kuid pidi poliitilise olukorra tõttu pöörduma tagasi kodukanti. 1814 soovis ta liituda paavsti kaardiväega, kuid teda ei võetud langetõve tõttu vastu. 1814–1818 õppis ta Rooma seminaris teoloogiat, sai detsembris 1818 alamdiakoniks, märtsis 1819 diakoniks ja ordineeriti 10. aprillil 1819 preestriks. Oma esimese missa pidas Ferretti 1819 esimesel ülestõusmispühal. 1831 ülestõusu ajal Spoletos veenis peapiiskop Ferretti ülestõusnuid loovutama relvi. Pius IX on jäänud viimaseks paavstiks, kes pühitseti kardinaliks in pectore. Ta oli frantsisklaste kolmanda ordu ja Jumalaema vagaduse ühingu (Pia Unione Madre del Buon Consiglio) liige.
1846. aasta konklaav
pisi|Pius IX vapp Pius IX valiti paavstiks 16. juunil 1846 Roomas Quirinali palees ja krooniti 21. juunil. Ta võttis nime Pius VII järgi. Pius IX oli paavstiks saades 54-aastane, olles noorim isik pärast Clemens XI-t, kes paavstiks valiti. Hiljem pole kedagi nii noorelt paavstiks valitud.
14. – 16. juunini 1846 toimunud konklaavi viimases voorus osales 50 kardinali. Sellel konklaavil olid peamised soosikud traditsionalistide kandidaat kardinal Luigi Lambruschini ning progressivistide kandidaadid kardinal Pasquale Tommaso Gizzi ja kardinal Ferretti. Pius IX osutus valituks 4 voorus 36 häälega. Kardinal Karl Kajetan Gaisruck soovis Ferretti vastu esitada Austria keisri Ferdinand I veto, kuid ta saabus Rooma, kui paavst oli valitud ja vetot ei tunnustatud.
Sisepoliitika ja suhted Itaalia kuningriigiga
vasakul|pisi|[[Itaalia kuningas Vittorio Emanuele II]] Kirikuajaloolase J. N. D. Kelly järgi taotles Pius IX paavsti ilmaliku suveräänsuse eraldamatust vaimulikust sõltumatusest.
Olles saanud paavstiks, kuulutas Pius IX 16. juunil 1846 Kirikuriigis välja üldise amnestia poliitvangidele, mida liberaalid tunnustasid, kuid traditsionalistid süüdistasid paavsti vabamüürluses ja karbonaaride toetamises. Paavst annetas 6000 skuudot vaestele. 9. novembril 1846 avaldatud entsüklikas 'Qui pluribus' mõistis Pius IX hukka paavsti vastu suunatud intriigid. Pius IX teostas administratiivreformi, mille järgi moodustati 19. aprillil 1847 nõuandev kogu (Consulta di Stato) ja 29. detsembril 1847 esinduskogu. 5. juulil 1847 moodustas ta kaardiväeüksuse Guardia Civica.
8. veebruaril 1848 puhkesid Roomas rahutused, milles nõuti ilmiku määramist ministriks. 14. märtsil 1848 kogunes kahekojaline rahvaesindus, kus sooviti Austria vägede väljatõmbumist Itaaliast, kuid Pius IX keeldus 29. aprillil 1848 seda nõudmist tunnustamast põhjendusega, et kristlaste isana ei saa ta kuulutada sõda katoliikliku Austria vastu. Paavsti otsuse järel muutusid tänavarahutused majandusliku olukorra halvenemise ja minister Pellegrino Rossi mõrvamise tõttu üha vägivaldsemaks. Paavst kuulutati reeturiks, tema prelaati tulistati ja 24. novembril 1848 põgenes Pius IX Baieri suursaadiku krahv Karl von Spauri ja Prantsusmaa suursaadiku hertsog Eugène d'Harcourti soovitusel Gaetasse. Kui 9. veebruaril 1849 kuulutati välja Rooma vabariik, pöördus paavst abipalvega katoliiklike suurriikide poole ja 15. juulil 1849 okupeeris Prantsusmaa armee kindral Nicolas-Charles-Victor Oudinot juhtimisel Kirikuriigi. Paavst pöördus 12. aprillil 1850 tagasi Rooma ja asutas 14. detsembril 1850 aukaardiväe üksuse (Guardia d'Onore). Prantsusmaa väed jäid Kirikuriiki 1870.aastani.
1857 tegi Pius IX siseriikliku pastoraalse visiidi.
Sardiinias tühistati konkordaat, sekulariseeriti kirikud ja koolid, suleti kloostrid ning saadeti laiali ordud. Pius IX protestis Sardiinia tegevuse vastu 1850, 1852, 1853 ja 1855, kuid Itaalia ühendamise käigus ühendati enamik Kirikuriigi aladest pärast paavsti armee lüüasaamist Castelfidardo lahingus 18. septembril 1860 ja Ancona lahingus 30. septembril 1860 Itaalia kuningriigiga. 29. veebruaril 1868 avaldatud dekreedis 'Non expedit' keelas Pius IX katoliiklastel osaleda Itaalia kuningriigi poliitilises tegevuses. 1870 puhkenud Prantsuse-Preisi sõja tõttu pidid Prantsuse väed Kirikuriigist lahkuma ja 20. septembril 1870 sisenesid Itaalia väed Rooma.
Rooma liitmise järel Itaalia kuningriigiga peeti referendum, mille tulemusena lakkas Kirikuriik olemast, kuid paavstile võimaldati 13. mai 1871 otsusega pidev aastane sissetulek ning tema omandisse anti kinnisvara nii Roomas kui Itaalias. Pius IX nõudis Kirikuriigi taastamist, keeldus tunnustamast Itaalia valitsust ja kuulutas enda Vatikani vangiks.
Suhted Prantsusmaaga
Kui Napoleon III kuulutas end keisriks, oli kaalumisel Napoleoni kroonimine, kuid keiser ei soovinud selleks minna Rooma ega Pius IX Pariisi.