cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toulouse'i krahvkond
Ajalugu
Aastal 866 Charles Laps suri. Charles II Paljaspea tegi siis oma teisest pojast Louis Kogelejast (Louis le Bègue) uue Akvitaania kuninga. Selleks ajaks oli keskriik Prantsusmaa kuningriigis kiiresti kaotamas võimu. Charles II Paljaspea oli üsna edutu ohjeldama viikingeid, kohalik elanikkond pidi toetuma oma kohalikele krahvidele, et seista viikingitele vastu, ja krahvid muutusid varsti peamiseks võimuallikaks, esitades väljakutse Charles II Paljaspea keskvõimule Pariisis. Kui nende võim kasvas, hakkasid nad oma ametit perekonnas pärandama ja rajasid kohalikke dünastiad. Tekkisid sõjad keskvõimu ja krahvide vahel, samuti sõjad võistlevate krahvide vahel, mis veelgi kurnas kaitsjaid viikingite vastu. Lääne-Euroopa, eriti Prantsusmaa, oli taas sisenenud uude Pimedasse aega, mis osutus isegi rohkem hukatuslikuks, kui see, mis oli 6. ja 7. sajandil.
Aastal 877 oli Charles II Paljaspea alla andnud: ta sõlmis Quierzy kapitulaari, mis võimaldas krahvidel pärandada amet poegadele, kui nad surid. See oli feodalismi nurgakivi Lääne-Euroopas. Charles II Paljaspea suri neli kuud hiljem. Uus Prantsusmaa kuningas oli tema poeg Louis Kogeleja, endine Akvitaania kuningas. Louis Kogeleja ei valinud ühtegi oma poega uueks Akvitaania kuningaks, tehes seega lõpu Akvitaania kuningriigile, mida ei taastatud enam kunagi. Louis Kogeleja suri varsti pärast seda aastal 879 ja tema järglasteks olid kaks tema poega, Louis III ja Karlmann. Louis III päris Loode-Prantsusmaa ning Karlmann päris Burgundia ja Akvitaania. Tegelikult siiski oli keskvõim aastatel 870–890 nii nõrgenenud, et krahvid Lõuna-Prantsusmaal saavutasid täieliku autonoomia. Rajatud dünastiad valitsesid sõltumatult. Keskriik Pariisis ei suutnud oma võimu Lõuna-Prantsusmaal kinnistada järgmised neli sajandit.
9. sajandi lõpuks muutus Toulouse sõltumatu Toulouse'i krahvkonnna pealinnaks, seda valitses Frédoloni asutatud dünastia, kes teoorias oli Prantsusmaa kuninga ülemvõimu all, kuid tegelikult oli täielikult iseseisev. Toulouse'i krahvid pidid alguses võitlema oma positsiooni säilitamise eest. Enamasti esitas neile väljakutse Auvergne'i krahvide dünastia, kes valitsesid endise Akvitaania kirdeosa ja nõudsid Toulouse'i krahvkonda kui oma, ja ajasid isegi ajutiselt Toulouse'i krahvid Toulouse'i linnast välja. Siiski suutsid Toulouse'i krahvid Pimeda aja keskpaigas oma säilitada ja erinevalt paljudest kohalikest dünastiatest, mis kadusid, jäid nemad püsima. Nende krahvkond oli vaid väike osake endisest Akvitaaniast, tegelikult selle kaguosa. Siiski võtsid nad Auvergne'i krahvi Guillaume Vaga (Guillaume le Pieux) surmaga aastal 918 Gootia, mis oli olnud Auvergne'i krahvide perekonnas kaks põlvkonda. Sellega nad rohkem kui kahekordistasid oma territooriumi, ühendades taas kord Toulouse'i Vahemere rannikuga Narbonne'ist Nîmes'ini. Toulouse'i krahvkond võttis oma selge kuju, Toulouse'ist läänes Rhône'i jõeni idas, üksus, mis säilis kuni Prantsuse revolutsioonini kui Languedoc'i provints. Toulouse ei saanud kunagi enam Akvitaania osaks, mille pealinnaks hilisematel aegadel sai Poitiers, siis Bordeaux. Algul küll säilisid mälestused Akvitaaniast Toulouse'is tugevalt. Auvergne'i krahv Guillaume Vaga oli esimene, kes taastas endale 890. aastatel Akvitaania hertsogi tiitli. Siis päris Poitiers' krahv aastal 927 tiitli. Aastal 932 võitles Prantsusmaa kuningas Raoul Poitiers' krahvi vastu ja see andis Akvitaania hertsogi tiitli üle oma uuele liitlasele Toulouse'i krahvile Raymond III Ponsile (Raimond III). Siiski ei tähendanud tiitel palju. Endise Akvitaania erinevad krahvid olid kõik sõltumatud ja ei tunnistanud kellegi ülemvõimu.
Erinevad kildkonnad võistlesid Prantsusmaa trooni pärast, kuid kuna kogu keskvõim oli kadunud, omas Prantsusmaa kuningas peaaegu tühja tiitlit. Pärast Raouli surma õnnestus teisel kildkonnal panna troonile Inglise tõugu Karolingide prints Louis IV Meretagune (Louis IV d'Outremer). Raymond III Pons oli vastaskildkonnast ja kohe, kui ta aastal 950 suri, kinkis Louis IV Akvitaania hertsogi tiitli Poitiers' krahvile Guillaume III Linalakale (Guillaume III Tête d'Étoupe), kes oli Louis IV liitlane. Sellest ajast alates kasutas Akvitaania hertsogi tiitlit Poitiers' krahvide perekond, kelle võimubaas Poitou oli endise Akvitaania loodeosas. Toulouse'i krahvid unustasid varsti igasuguse unistuse Akvitaaniast. Karolingist Prantsusmaa kuninga Louis V surmaga aastal 987 õnnestus Robertiinide kildkonnal lõpuks oma pealik Hugues Capet Prantsuse troonile valida. Sellega lõppes Karolingide dünastia tõhusalt. Hugues Capet oli Kapetingide dünastia asutaja, mis valitses Prantsusmaal järgmised kaheksa sajandit. Siiski on siit alates Prantsusmaa ajalugu Toulouse'i jaoks ebaoluline, vähemalt kuni 13. sajandini.
Ka sissetungid tulid tagasi. Kuulsal Córdoba emiraadi valitsejal ‘Abd ar-Raḩmān III-l õnnestus taasühendada moslemite Hispaania ja tõsta Córdoba emiraat oma kõrgpunkti, muutes selle aastal 929 prestiižseks Córdoba kalifaadiks. 920. aastatel käivitas ta üldise pealetungi kristlike kuningriikide vastu Hispaania põhjaosas. Aastal 920 (ja võib-olla ka aastal 929) ületas üks tema armeesid Püreneed ja jõudis kuni Toulouse'ini, ilma linna vallutamata. Aastal 924 käivitasid madjarid (ungarlaste esivanemad) ekspeditsiooni lääne suunas ja jõudsid Toulouse'ini, kuid neid võitis Toulouse'i krahv Raymond III Pons. 10. sajandi lõpus jätsid kõik Karolingide sõjad ja neile järgnenud sissetungid Toulouse'i krahvkonna korratusse. Suured maa-alad jäid harimata, paljud talud tühjenesid. Toulouse tuli ehk veidi paremini toime, kui Põhja-Prantsusmaa selles mõttes, et selle lähedus moslemite Hispaaniale tähendas, et oli tugev teadmiste ja kultuuri vool, mis tuli Córdoba koolidest ja trükikodadest. Toulouse säilitas erinevalt Põhja-Prantsusmaast ka Rooma õiguse, ja hoidis üldiselt rohkem Rooma pärandit, isegi nendel rasketel aegadel. Seal oli pinnas tsivilisatsiooni taastumiseks.
Aastatuhande alguses algatas vaimulikkonna minnalaskev suhtumine ja kiriku konfiskeerimine Toulouse'i valitsuse poolt jumalateenistuste allakäigu. Saint-Sernini kirik, Daurade'i basiilika ja Saint-Étienne'i katedraal ei säilinud korralikult. Tekkisid uued religioossed voolud, nagu Cluny reform.
Piiskop Isarn püüdis paavst Gregorius VII abiga kõike tagasi korda teha. Ta andis Daurade'i basiilika aastal 1077 Cluny abtidele. Saint-Serninis kohtas ta tugevat vastuseisu praost Raymond Gayrardi isikus, kes oli just ehitanud haigemaja vaestele ja oli teinud ettepaneku ehitada basiilika.
Krahv Guilhem IV toetusel sai Saint Raymond aastal 1096 lõpuks paavst Urbanus II-lt loa pühenduda ehitamisele. Religioossed tülid olid just äratanud Toulouse'i usu. See taassünd kaasnes uue demograafilise kasvuga, mida toetas tehniliselt palju tõhusam põllumajandus.
Saint-Micheli ja Saint Cyprieni eeslinnad ehitati sel perioodil. Daurade'i sild ühendas aastal 1181 Saint-Cyprieni eeslinna linna väravatega. Saint-Sernini ja Saint-Pierre des Cuisinesi eeslinnad laienesid samuti märkimisväärselt.
11. sajandi lõpp tähistas krahv Raymond IV lahkumist ristisõtta. Järgnesid erinevad pärilussõjad, milles piirati mitu korda Toulouse'i. Aastal 1119 kuulutas Toulouse'i rahvas Alfonso Jordani krahviks. Alfonso Jordan, soovides tänada rahvast, vähendas kohe makse.
Krahvi surmaga loodi 8 capitularii valitsus. Krahvi alluvuses vastutasid nad regulatsioonide ja seaduste jõustamise eest. Rae esimesed aktid on dateeritud aastal 1152.
Swinburne Island
pisi|Swinburne'i saare nakkushaigla 1879. aasta illustratsioonil Swinburne'i saar ehk kunagine Lower Quarantine on väikseim ja lõunapoolseim kahest tehislikult saarest, mis 19. sajandi teises veerandis tekitati New Yorgi alamlahte. Koos Hoffmani tehissaarega asuvad need Stateni saare ranna South Beachi lähistel.
Toulouse'i krahvkond
Ajalugu
Aastal 1176 omas chapitre 12 liiget, igaüks neist esindas mõnd Toulouse'i piirkonda või eeslinna. Konsulid asusid kiiresti krahv Raimond V vastaspoolele. Toulouse'i rahvas jagunes ja pärast 10 aastat võitlust, aastal 1189, sai raad lõpuks krahvi oma alluvusse.
Swinburne Island
Karantiinjaam
Saared rajati sisserändajatele kohaldatud täiendkarantiini jaoks, seoses nakkushaigete ja ebasoositud kontingendi isoleerimisega.
Toulouse'i krahvkond
Ajalugu
Aastal 1190 algas tulevase raekoja ehitamine. 24-liikmeline arvatavasti valitav raad andis endale politsei, kaubanduse, kehtestamise õigused ja algatas mõne konflikti lähimate linnadega. Toulouse oli tavaliselt võidukas, laiendades patria tolosana domineerimist.
Vaatamata kuninga sekkumisele andis raehärrade valitsus ligikaudu 600 aastaks linnale suhtelise sõltumatuse, kuni Prantsuse revolutsioonini.
Anekdootlikult kannavad kohaliku ragbitiimi Stade Toulousain mängijad täna raehärrade punast ja musta värvi.
Katarlus on doktriin materiaalse ja vaimse eksistentsi eraldiasumisest, mille üheks võimalikuks inspiratsiooniks võisid olla Bulgaaria bogomiilid. See läks konflikti ortodoksse usutunnistusega. "Ketseriteks" kutsutuna leidsid katarid tugevat poolehoidu 12. sajandi Lõuna-Prantsusmaal. Simon IV de Montfort püüdis neid välja juurida.
Toulouse'i jõudis katarite doktriin samuti. Ortodoksne Valge vennaskond jälitas ketserlikku Musta vennaskonda linna tänavail. Abt Foulques kasutas seda ära, kuna ketserid olid tema võlausaldajad, ja julgustas inkvisitsiooni.
Mõned inimesed ühinesid "valgete" võitlejatega, teised otsustasid aidata piiratavat rahvast. Konsulid ei soovinud julgustada Toulouse'i jagunemist ja trotsisid paavsti võimu, keeldudes ketsereid tuvastamast. Katoliiklasest Toulouse'i krahv Raymond VI, kes oli kirikust välja heidetud vaidluse tõttu paavstiga, pooldas hiljem ketsereid, kuna ta nägi, et ristisõda võttis Bézier' hävitamisega õela tee.
Simon de Montfort tapeti kiviga Toulouse'i piiramisel aastal 1218. Kuni viimase piiramiseni võitlesid "valged" Toulouse'i rahva vastu. Louis VII otsustas aastal 1219 lõpuks loobuda. Raymond VI tunnistas rahva toetust, kes aitas kaitsta tal tema huve, andes raehärradele ära viimased eesõigused.
13. sajandil liikus poliitika vastassuunas, võrreldes eelmiste sajanditega. Aastal 1229 algatas Pariisi leping Toulouse'i ülikooli asutamise, mis oli mõeldud teoloogia, samuti Aristotelese filosoofia õpetamisele. Kopeerituna Pariisi mudelist pidi õpetamine lagundama ketserliku liikumise.
Algatati mitmeid mungaordusid, nagu frères prêcheurs kogudus. Nende koduks sai Les Jacobins. Paralleelselt algas Toulouse'i müüride vahel pikk inkvisitsiooniperiood. Hirm repressioonide ees sundis tähtsad kodanikud maapakku, või usku vahetama. Inkvisitsioon kestis ligikaudu 400 aastat, tehes Toulouse'ist oma pealinna.
Krahv Raimond VII tunnistati ketseriks ja suri aastal 1249 pärijata. Toulouse'i krahvkond anti Prantsusmaa kuningale, kes kehtestas oma õiguse. Raehärrade võimu vähendati. 13. sajandil alustasid Prantsuse kuningad abielude kasutamist oma mõju laiendamiseks Prantsusmaa lõunaosas. Kuningas Louis VIII "Lõvi" üks poeg, Poitou krahv Alphonse abiellus Toulouse'i krahvi pärijanna Jeanne'iga. Teine poeg Louis IX "Püha" (1214–1270) abiellus Marguerite de Provence'iga. Louis VIII noorem poeg Anjou krahv Charles abiellus aastal 1246 Provence'i pärijanna Béatrice'iga.
Aastal 1323 rajati Toulouse'is trubaduuride lüürika säilitamiseks Consistòri del Gai Saber. Toulouse'ist sai oksitaani kirjaliku kultuuri keskus järgmiseks sajaks aastaks; Consistori oli viimati aktiivne aastal 1484.
Tugevdades oma kohta halduskeskusena, kasvas linn rikkamaks, osaledes Bordeaux veini kaubanduses Inglismaaga, samuti teravilja ja tekstiili.
Koos inkvisitsiooniga mõjutasid linna mitmed ohud. Katk, tuli ja üleujutus laastasid piirkondi. Saja-aastane sõda hävitas Toulouse'i. Vaatamata tugevale sisserändele vähenes rahvastik 70 aastaga 10 000 asuka võrra. Toulouse'is elas aastal 1405 vaid 22 000 inimest.
Moskva Kreml
Moskva Kreml (vene keeles Московский Кремль) on Venemaa pealinna Moskva kesklinnas asuv kindlustus (kreml).
See on Moskva suurvürstiriigi, Moskva tsaaririigi (kuid mitte Venemaa keisririigi), Nõukogude Venemaa, NSV Liidu ja Venemaa Föderatsiooni valitsejate residents, mille ehitamist alustati 1330. aastal ning viidi lõpule 1520. aastal. Kolmnurkse kujuga Kremlit ümbritsevad: lõunast Moskva jõgi, loodest Aleksandri aed ja idast Punane väljak.
Nõukogude võimu algusaastail oli kremli territoorium avatud, kuid 1924. aastal paigutati Moskva Kremli komandandi Petersoni korraldusel seni kremlis elanud ning kaitse all olnud isikud ümber väljapoole kremlit ning territoorium suleti 1927. aastal külastajatele. Kuni 1955. aastani oli Moskva Kremli territoorium kinnine ala, mida võisid külastada ainult erilubade alusel NLKP Kongresside saadikud ja NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud, vaatamisväärsustena esitati ainult Moskva Kremli relvapalatit, mis ehitati aastatel 1844–1851. 14. märtsil 1955 Nikita Hruštšovi juhtimisel toimunud NLKP KK Presiidiumi pleenumil vastu võetud otsusega avati suur osa Moskva Kremli territooriumist külastamiseks. Territooriumile pääses läbi Troitskaja värava ning väljapääsuna kasutati Spasskaja ja Borovitski väljapääse.
Ajalugu
pisi
Moskva Kremli ehitised
Kremlit ümbritseb kaitseehitisena Moskva kremli ringmüür, mis on 2,25 km pikk, 6,1 m paks ja kus asub 20 torni:
Moskva Kremli Katedraalide väljakul (Соборная площадь) asuvad:
Kreml Venemaa valitsejate residentsina
Suur Kremli palee (Большой Кремлёвский дворец), mis ehitati aastatel 1838–1849, oli Venemaa keisrite Moskva residents.
1918. aasta märtsis, pärast Venemaa Nõukogude Vabariigi Rahvakomissaride Nõukogu ja VSDT(b)P juhtkonna evakueerimist rindelähedastest Petrogradist Moskvasse, asusid nõukogude valitsus ja parteijuhtkond alaliselt elama Moskva Kremlisse, kus paiknesid nende töö- ja eluruumid. Nõukogude valitsuse ja parteijuhtide ruumide valveks ning kaitseks moodustati Moskva Kremli komandantuur, mille kohustuste hulka kuulusid Kremli valve- ja majandusküsimused. Komandant määrati ametisse ÜK(b)P KK Poliitbüroo otsusega. Kremli esimene komandant (1918–1920) oli koos riigi juhtkonnaga Moskvasse evakueerunud Petrogradi Smolnõi komandant Pavel Malkov, aastatel 1920–1935 oli komandant endine Läti punane kütt ja kütipolgu komissar Rudolf Peterson (1897–1937) , aastatel (1935–1936) Pjotr Tkalun (ru:Ткалун, Пётр Пахомович) ja Kremli Komandandi Valitsuse ülem (1936–1937), Fjodor Rogov (1937–1938), Nikolai Spiridonov (1941–).
Moskva Kremlis paiknesid võimuorganid:
Viru ring
thumb|Viru ring ja vaade [[Pärnu maanteele Tallinna kesklinnas]] Viru ring on ringristmik Tallinna kesklinnas, mis ühendab Pärnu maanteed, Narva maanteed ja Mere puiesteed. Viru ringi loetakse Tallinna keskpunktiks. Viru ringil asub Tallinna trammiliinide 1 (Kopli–Kadriorg), 2 (Kopli–Suur-Paala), 3 (Tondi–Kadriorg), 4 (Tondi–Lennujaam) ristmik, kus Tallinnas kattev trammiliiklus ainukeses kohas ristub.
Tom Cairney
pisi|Tom Cairney 2016. aastal [[Fulham FC|Fulhami särgis]] Thomas Cairney (sündinud 20. jaanuaril 1991 Nottinghamis) on Šotimaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Premier League'i klubis Fulham ja Šotimaa jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Hull Citys, millega liitus 2007. aastal. Hooajal 2009–10 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Inglismaa kõrgliigas. Sel hooajal jäi Hull City liigas eelviimaseks ning langes esiliigasse, kus Cairney mängis Hull Cityga järgmised kolm hooaega.
Hooajal 2013–14 suundus ta laenule Inglismaa esiliigasse kuuluvasse Blackburn Roversi. 2014. aasta jaanuaris sõlmis ta klubiga püsiva lepingu. 2014. aastal valiti Cairney Blackburn Roversi aasta mängijaks.
Debüüdi Šotimaa jalgpallikoondises tegi Cairney 22. märtsil 2017 sõprusmängus Kanada vastu.
Selma Kobla
Selma Kobla (neiuna Selma Punab 27. juuli 1910 Kuressaare – veebruar 1990 Tapa) oli eesti arst.
Ta õppis Kuressaare algkoolis ja lõpetas 1930. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi. Vahepeal töötas mitmesugustel ametikohtadel ja astus 1936. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas (tal oli õppetöös vaheaegasid) 1946. aastal arstina. Ta kuulus Eesti Naisüliõpilaste Seltsi Ilmatar.
Sõjaväeorkester
Sõjaväeorkester on Eesti riigi esinduspuhkpilliorkester, mis tegutseb alates 1. oktoobrist 2021 Kaitseministeeriumi valitsemisalasse kuuluva Eesti sõjamuuseumi – kindral Laidoneri muuseumi struktuuriüksusena.
Põldluste
Põldluste (Bromus arvensis) on kõrreliste sugukonda arvatud taimeliik.
Selma Kobla
Juba üliõpilasena 1944. aastal töötas ta Tartumaal Kursi jaoskonnaarstina ja jätkas tööd seal ka pärast ülikooli lõpetamist. 1946. aastal asus ta tööle Tapa haiglasse, kus töötas kuni pensionile siirdumiseni.
Põldluste
Taime leidub Eestis harva.
Selma Kobla
Selma Kobla suri 1990. aasta veebruaris Tapal.
Isiklikku
Tema abikaasa oli (nad abiellusid aastal 1945) pastor August Kobla, isa oli kooliõpetaja Aleksander Punab.
Sõjaväeorkester
Orkester moodustati pärast seda kui Eesti kaitsevägi oli 2021. aasta kevadel teatanud soovist koondad seoses riikliku kärpekavaga täies koosseisus Kaitseväe orkester. Selle asemel alustas 1. oktoobril 2021 Kaitseministeeriumi valitsemisalasse kuuluva Eesti sõjamuuseumi – kindral Laidoneri muuseumi struktuuriüksusena tööd Sõjaväeorkester. Eesti kaitsevägi andis Sõjaväeorkestrile kasutada vormiriietuse ja Riigi Kaitseinvesteeriungute Keskus otsustas katta orkestri olemasolevate prooviruumide rendi Tallinnas Tatari tänaval.
Sõjaväeorkestri koosseisu kuuluvad puupillirühm, vaskpillirühm ja löökpillirühm. Orkestri juht on Simmu Vasar ja dirigent Teet Raik.
Užusienis
pisi|Užusienise kabel aastal 2012 Užusienis (ka Užusieniai, poola keeles Zaścianki) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lõunaosas Naujininkai valla territooriumil. Užusienis piirneb põhjas Žemieji Paneriai ja Riovonysiga, läänes Aukštieji Paneriaiga, lõunas Raisteliaiga, kagus Ąžuolijaiga, kirdes aga Dilgynėga.
Užusienis jääb osaliselt Paneriai erosiooniküngaste maastikukaitsealale. Sealset maastikku liigendavad sügavad orud. Linnaossa ulatub Paneriai parkmets. Linnaossa jääb aastal 1922 püstitatud katoliku kabel.
Praeguse linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Aastal 1905 oli seal 208 elanikku. Aastal 1931 oli Užusienises 294 elanikku.
Paphose tuletorn
thumb|Paphose tulejaam (2014) Paphose tuletorn on tuletorn tulejaamas Küprose saare edelarannikul Paphose linna lähedal. Halduslikult kuulub see Paphose ringkonda Küprosel.
Paphose tulejaam rajati 1888. aastal Briti võimu ajal. Torn ja jaama muud hooned on valget värvi.
Liivalaia kohtumaja
Liivalaia kohtumaja on Tallinnas Kesklinna linnaosas aadressil Liivalaia tänav 24 asuv ehitis.
Ehitis oli Harju Maakohtu üks kolmest kohtumajast (teised kaks olid Kentmanni kohtumaja ja Tartu maantee kohtumaja) kuni uue kohtumaja valmimiseni Lubja tänaval.
Ehitis valmis 1987, arhitekt Paul Madalik ning hoone jäi tühjaks 2018. aastal. Kui hoonet 1970. aastate lõpul projekteerima hakati, arvestati toonaste vajadustega, kui Tallinnas oli nelja kohtumaja peale kokku kaksteist kohtunikku. Igale kohtunikule oli projekti järgi ette nähtud oma saal, lisaks veel üks avaram auditoorium suuremate protsesside menetlemiseks. Kohtutegevus kolis hoonesse aga alles 1990. aastal ja selleks ajaks oli õigusemõistjaid juba märksa rohkem. Tipphetkel töötas majas kohtunikke lausa 56. Riigi Kinnisavara Aktsiaseltsi teatel on plaan hoone lammutada.
Hoone seinal asus Aime Kuulbusch-Mölderi 1991. aastal loodud bareljeef "Justitia", mis koliti ümber Lubja tänava kohtumaja suurde kohtusaali.
Nõmmeküla rändrahn
thumb|Nõmmeküla rändrahn Nõmmeküla rändrahn ehk Varbla suurkivi on looduskaitsealune graniidist rändrahn Pärnumaal Lääneranna vallas Nõmme külas.
Kivi pikkus on 4,7 m, laius 4,5 m, kõrgus 2,7 m ja ümbermõõt 15 m.
Rändrahnu geograafilised koordinaadid on.
Otto Reinhold von Taube
Otto Reinhold von Taube on olnud mitme ajaloolise isiku nimi:
Gregor Baci
pisi|Gregor Baci, tundmatu kunstniku õlimaal, 16. sajand pisi|Paksy Gergely vasekravüür Baci'st 1695. Gregor Baci, ungari Gergely Paksy (* 16. sajand; † 16. sajand) oli Ungari aadlik, kes elas üle raske trauma, mille käigus tungis piik sisse tema paremast silmast ja väljus kaelast. Sellest on olemas ka kaasaegne maal.
Dango Ouattara
Dango Aboubacar Faissal Ouattara (sündinud 11. veebruaril 2002 Ouagadougous) on Burkina Faso jalgpallur, kes mängib Premier League'i klubis AFC Bournemouth ja Burkina Faso jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Burkina Faso jalgpalliklubis Majestic FC.
2020. aastal liitus ta Prantsusmaa klubiga FC Lorient. Esimese profilepingu sõlmis ta klubiga 2021. aasta mais. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta 8. augustil 2021 mängus Saint-Étienne'i vastu. Esimese ja ainsa värava lõi ta sel hooajal 20. aprillil 2022 mängus FC Metzi vastu. Hooaja 2022/23 esimeses pooles lõi ta 18 mänguga kuus väravat.
Noormägi
Noormägi on eesti perekonnanimi.
Dango Ouattara
2023. aasta jaanuaris sõlmis ta viieaastase lepingu Bournemouthiga. Esimese värava lõi ta Inglismaa kõrgliigas 15. aprillil 2023, tuues viiendal lisaminutil Bournemouthile 3:2 võidu Tottenham Hotspuri üle.
Noormägi
Perekonnanime Noormägi (Noormäggi) on pandud Võikvere mõisas Laiuse kihelkonnas Tartumaal. Nimede eestistamisel määrati Noormägi uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Jungberg, Noorberg ja Norenberg. 1. jaanuaril 2018 sellise nimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Dango Ouattara
Burkina Faso jalgpallikoondises debüteeris Ouattara 30. detsembril 2021 sõprusmängus Mauritaania vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste veerandfinaalis Tuneesia vastu, tuues Burkina Fasole 1:0 võidu ja pääsu poolfinaali. Samas mängus sai Ouattara aga punase kaardi ja jäi kogu ülejäänud turniirist eemale. Burkina Faso kaotas poolfinaalis Senegalile ja kolmanda koha mängus Kamerunile.
Mustamäe Laste Loomingu Maja
Mustamäe Laste Loomingu Maja (lühend MLLM) on Tallinnas Mustamäe linnaosas aadressil Eduard Vilde tee 54 tegutsev noorteasutus. MLLMi direktor on Erna Podanjova.
MLLM asutati 1. novembril 1984. Tollal õppis MLLMis 200 õpilast.
Virtuaalne üllatusmuna
Virtuaalne üllatusmuna (Easter egg), ka pühademuna on peidetud nali või sõnum, mis võib olla filmis, arvutiprogrammis, veebilehel, arvutimängus või mujal virtuaalkeskkonnas. Termini lõi Warren Robinetti sõnul Atari, kui nad avastasid Robinetti jäetud salasõnumi mängust "Adventure".
Mustamäe Laste Loomingu Maja
Tänapäeval on MLLMis 45 huviringi, 40 pedagoogi ja umbes 1100 õpilast.
Pääsküla prügila
pisi|Suletud Pääsküla prügila Maa-ameti kaldaerofotol Pääsküla prügila on Pääsküla raba servas asuv endine prügila.
Pääsküla prügila rajati 1972. aastal ajutisena, kuid see kujunes rohkem kui 30 aastaks Tallinna ja selle lähiümbruse valdade olme- ja tööstusjäätmete ladestamiskohaks.
Prügila on nõuetekohaselt suletud. Sulgemistööd lõpetati 2007. aasta juunis. Nende käigus rajati prügila nõrgvee ja pinnavee kogumissüsteemid, prügilagaasi kogumis- ja niisutussüsteem koos pumplatega. Muu hulgas pandi ümber prügila vinüülplaadist tõkendsein ning paigaldati ka savikangas, drenaažimatt ning täiendavad pinnase kattekihid koos haljastusega. Samuti rajati prügila elektrivarustus-, valgustus- ja kaugvalvesüsteem ning keskkonnaseire süsteem.
Kuni 2012. aasta märtsini haldas endist prügilat AS Tallinna Vesi. Huvide konflikti tekkimise tõttu korraldas linn riigihanke ning uueks haldajaks sai OÜ Megido. Huvide konflikt tekkis sellest, et prügilat haldas veefirma, kes on ise vee kulutamisest huvitatud. Väidetavalt juhtis Tallinna Vesi aastatel 2007–2009 prügilast kanalisatsiooni 105 178 kuupmeetri vett ning 2010. aastaks oli prügila vett täiesti täis. Liigse vee kanalisatsiooni juhtimise eest pidi Tallinn veefirmale maksma täiendavalt 7,2 miljonit krooni. Linnavalitsuse ja veefirma vahel tekkis vaidlus, kas ja kuidas veefirma vett prügilasse pumpas. Linnavalitsus kavatses veefirma eksimuse selgumisel ülekohtuselt makstud raha tagasi nõuda.
Elu Vaod
Elu Vaod oli Tallinnas aastatel 1921–1922 ilmunud ajakiri.
Ajakirja väljaandja oli Kristliku Kultuuri ja Ilmavaate Edendamise Selts, tegevtoimetaja oli Leopold Raudkepp.
Ühtekokku ilmus ajakirja neli numbrit.
Waidhofen an der Thaya
thumb|Waidhofen an der Thaya raekoda Waidhofen an der Thaya on linn Austrias Alam-Austria liidumaal Thaya jõe ääres, Waidhofen an der Thaya ringkonna keskus.
Linnast on pärit vormelipiloot Alexander Wurz ja jalgpallur Daniel Sikorski.
Hollandi lauljate loend
''Siin on loetletud Hollandi lauljaid; ooperilauljaid on loetletud ka Hollandi ooperilauljate loendis.
Raisteliai
pisi| Raisteliai (poola keeles Rojstele) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lõunaosas Naujininkai valla territooriumil. Raisteliai piirneb põhjas Užusienisega, läänes Aukštieji Paneriaiga, kagus Kelmijaga, idas Salininkaiga, kirdes aga Ąžuolijaiga.
Linnaossa ulatub Raisteliai parkmets.
Praeguse linnaosa kohal asus varem samanimeline küla.
Piik
Piik on pikk odataoline torkerelv, mille erinevaid tüüpe kasutati ratsa- ja jalaväelaste poolt keskajast alates. Kui jalaväepiike kasutati kuni 18. sajandini, siis ratsaväepiigid olid kasutuses ka pärast Esimest maailmasõda (nt NSV Liidus oli ratsaväe relvastuses 1931. aasta piik).
Ohtetu luste
Ohtetu luste (Bromus inermis) on kõrreliste sugukonda arvatud taimeliik.
Taim on Eesti üsna sage.
Tübeteika
Tübeteika (tatari keeles түбәтәй tübätäy; vene keeles тюбетейка) on Kesk-Aasias, Krimmis, Tatarstanis, Baškortostanis ja mujal kantav ümmargune või neljakandiline kerge müts.
Enamasti on tübeteika kaunistatud tikitud mustri või ornamendiga.
Tübeteikat kannavad nii mehed kui ka naised.
90. aastad eKr
90. aastad eKr olid aastad 99 eKr kuni 90 eKr.
Vladimir Jeremejev
Vladimir Jeremejev (25. september 1964 Nižneaverkino – 6. märts 2018 Hmeimim) oli vene sõjaväelane, kindralmajor.
Totoriškėse mõis
pisi|Mõisa häärber Totoriškėse mõis (leedu Totoriškių dvaras) on endine mõis Leedus Trakai rajooni Trakai vallas Trakai linnas. Mõisakompleks asus varem Totoriškėse külas.
Mõisakompleks asub Galvė järve põhjakaldal. Selle juures asub kämping Kempingas slėnyje.
Mõisa omanikuks oli endine Poola sõjamerelaevastiku kapten Petrowski. Mõisakompleks rajati XIX sajandil. Pärast Petrowski lahkumist rajati mõisa südamesse pioneerilaager. Selle tarbeks püstitati sinna uusi puidust eluhooneid ja ehitisi kultuuriürituste tarbeks.
Säilinud on endine mõisa kontorihoone ja häärber, nende juures paiknevad pioneeride elumajad, kultuurimaja ja söökla. Häärberi juurde on rajatud Galvė poole laskuv terrass.
Drake Batherson
Drake Batherson (sündinud 27. aprillil 1998 Fort Wayne'is, Indiana osariigis) on Ameerika Ühendriikides sündinud Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Ottawa Senators ründajana paremäärel.
Aastatel 2015–2018 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubides Cape Breton Screaming Eagles ja Blainville-Boisbriand Armada.
2017. aastal valis Senators ta NHL-i draft'is 121. valikuna. Sama aasta oktoobris sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. Hooaja 2018–19 alguses mängis Batherson American Hockey League'i (AHL) klubis Belleville Senators. NHL-is debüteeris ta 15. novembril 2017 mängus Detroit Red Wingsi vastu ja lõi selles mängus Ottawa Senatorsi võiduvärava. NHL-is lõi Batherson hooajal 2018–19 kolm väravat ja üheksa väravasöötu. Samal hooajal tegi ta AHL-is 22+40 ning valiti 2019. aastal AHL-i tähtede mängule. Hooajal 2018–19 valiti ta AHL-i uustulnukate sümboolsesse koosseisu. AHL-i tähtede mängul osales Batherson ka 2020. aastal.
2018. aastal tuli Batherson Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Ta lõi turniiril seitse väravat.
Saare taat
Saare taat on müütiline tegelane rahvuseeposes "Kalevipoeg".
Teda on mainitud eepose neljandas loos (Kalevipoja ujumisreis. Saare piiga.  Laul merest.). Kalevipoeg alustab ujumist Soome rannale, et vabastada oma ema Linda teda röövinud Tuuslari käest. Ujudes jõuab ta öösel saareni, kus otsustab puhata. Saarel kohtab ta Saarepiigat ja neil tekib vastastikune tõmme. Äkitselt neiu kiljatab ja tõstab kisa. Tema vanemad kuulevad lärmi ja taat tuleb vaatama:
Saare taat nägi kaldal kange mehe kuju ning langetas vembla. Kalevipoeg küsis Tuuslari kohta, kuid saare taat polnud toda näinud ja uuris ise mehe päritolu. Kuulnud, kes on kange mehe vanemad, ehmatas Saarepiiga ja kukkus kaljult vette. Kalevipojal ei õnnestunud teda veest päästa, ta jättis kurvastava taadiga jumalaga ning jätkas ujumisretke. Saare eit ja taat võtsid appi pika varrega rehad ning tugevad võrgud, et tütar merepõhjast kätte saada, kuid tulutult.
Eepose viiendas loos (Kalevipoeg Soomes. Suur tamm. Kättemaks tuuslarile.) istutab saare taat koos eidega merepõhjast välja tõmmatud tamme tütre kiikumiskoha lähedusse. Tamm kasvab kiiresti suureks:
Eepose kuuendas loos (Mõõga ostmine. Liigud ja taplus. Tamme raiumine.) oli tamm nii suureks kerkinud, et varjas kuu ja kattis päeva ning mattis maa pimedusse. Saare taat oli mitmel rannal käinud kirvemehi otsimas, kes määratu tamme maha raiuks, kuid abi ei tulnud. Saare eit aga leidis heinakaare alt kotka, kelle tiiva all seisis vangipaelades väikene mees kirvega. Taat küsis mehikeselt, kas too tahab minna tamme raiuma: Väike mees kasvas mitme sülla kõrguseks, raius tamme kolm päeva, mispeale tamm langes, mattes kogu saare. Tammest tehti seejärel kuulus Soome sild.
Möllirand
Möllirand on tüüp mererandu. Möllirannad on peeneteraliste setetega, tavaliselt väga lauge ja taimestunud kuhjerand.
Eesti randadest on 1/3 möllirannad.
Möllirandu iseloomustavad lauged rannaniidud, mis vahel ulatuslikult mereveega üle ujutatakse; mullad on sooldunud. Traditsiooniliselt on möllirandu kasutatud rannakarjamaadena. Tänapäeval on möllirannad sageli roostunud.
Chur
pisi Chur (romanši Cuira, itaalia Coira) on linn Šveitsi idaosas, Graubündeni kantoni ja Plessuri ringkonna keskus. Asub Reini paremal kaldal.
Chur on Šveitsi vanimaid linnu. 4. sajandil sai Churist piiskopilinn.
Liu tulepaak
pisi|püsti|Liu tulepaak
Liu tulepaak on tulepaak Pärnumaal Pärnu linnas Liu külas.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on.
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 28 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 30 meetrit.
Tulepaak ehitati 1956. aastal.
Ąžuolijai
Linnaossa ulatub Dilgynė parkmets.
Praeguse linnaosa kohal asus varem samanimeline huutor. Aastal 1931 oli Ąžuolijais 3 elanikku. Aastal 1959 oli elanikke 50, aastal 1970 aga 78.
Peter von Glehn (täpsustus)
Peter von Glehn on mitme Glehni suguvõsaliikme nimi:
2090. aastad
2090. aastad on ajavahemik 2090. aasta algusest kuni 2099. aasta lõpuni.
Stanislav Stepaškin
Stanislav Stepaškin (1. september 1940 Moskva – 4. september 2013) oli Nõukogude Liidu poksija.
Stepaškin võitis 1964. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs poksis kuldmedali. Ta võistles sulgkaalu kategoorias ning finaalis alistas ta Filipiinide poksija Anthony Villanueva.
Aastatel 1963 ja 1965 tuli Stepaškin Euroopa meistriks.
Karjääri jooksul pidas kokku 204 kohtumist ja võitis neist 193.
Gert Stråhle
Gert Stråhle (sündinud 25. juulil 1929) on Rootsi endine poksija.
Stråhle oli Rootsi meister II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1952. aastal.
Stråhle sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 9. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1951) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Zygmunt Chychłale (Poola).
Zrínyi
Zrínyi on Ungaris toodetud ründesuurtükk.
1943–1944 toodeti seda 66 tükki.
Suurtükk sai nime krahv Miklós Zrínyi järgi.
Tallinna FC Levadia III
Tallinna FC Levadia III on Eesti jalgpalliklubi Tallinna FC Levadia duubli Tallinna FC Levadia II duubel.
John Norman Davidson Kelly
John Norman Davidson Kelly (sageli J. N. D. Kelly; 13. aprill 1909 Bridge of Allan – 31. märts 1997) oli inglise vaimulik ja kirikuajaloolane.
Åke Wärnström
Karl Tore Åke Wärnström (29. detsember 1925 Österåker, Vingåkeri vald – 6. juuni 2018) oli Rootsi poksija.
Liu säär
pisi|Liu säär Liu säär on kitsuke, kivine, poolkaare moodustav neem Pärnu lahe läänerannikul Lius.
Åke Wärnström
Wärnström oli kolmekordne Rootsi meister sulgkaalus (kuni 57 kg) aastatel 1952–1954.
Rootsi-Novgorodi sõjad
Rootsi-Novgorodi sõjad olid seeria 12. sajandil ja 13. sajandil toimunud konflikte Novgorodi vabariigi ja keskaegse Rootsi vahel. Kummagi poole eesmärk oli saavutada kontroll Soome lahe kui Hansa Liidu jaoks olulise piirkonna ning varjaagide juurest kreeklasteni viiva kaubatee osa üle. Rootslaste rünnakutel õigeusklike venelaste vastu olid ka religioossed põhjused, kuid enne 14. sajandit ei ole andmeid paavsti ametlike ristisõdade bullade kohta.
Taust
Skandinaavlastel olid kaubanduslikud ja muud suhted Novgorodiga juba alates viikingiajast. Gotlandi kaupmeestel oli Veliki Novgorodis ka oma kauplemise hoone Gutagård ning Püha Olavi kirik. Toimusid ka üksikud skandinaavlaste rüüsteretked Novgorodi: näiteks Eiríkr Hákonarson rüüstas Ladogat aastal 997 ning tema vend Sveinn Hákonarson tegi sama aastal 1015. Pärast seda, kui Jaroslav Tark abiellus aastal 1019 Rootsi kuningatütre Ingegerd Olofsdotteriga, sai Ladogast Kiievi-Vene riigi mõjualas olev piirkond jarli võimu all. Seda valitses Rootsi kuninga Stenkili isa jarl Ragnvald Ulfsson. Venemaa ja Rootsi kuninglike perekondade vahel esines mitmeid dünastilisi abielusid: näiteks abiellus Stenkili lapselaps Kristina Mstislav Suurega (tuntud ka kui Novgorodi Mstislav ja Kiievi Mstislav), kelle surma järel lõi Novgorodi vabariik Kiievi-Vene riigist lahku.
Åke Wärnström
Wärnström osales sulgkaalus (kuni 57 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Ján Zacharale (Tšehhoslovakkia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Rootsi-Novgorodi sõjad
Taust
Peamine pöördepunkt Rootsi ja Novgorodi vahelise püsivama konflikti suunas saabus siis, kui Rootsi riik sidus end 12. sajandil kindlamini katoliku kirikuga ja paavst hakkas välja andma nõudeid ristisõdadeks aladele, mida kontrollis Vene Õigeusu Kirik.
Åke Wärnström
Wärnström sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 9. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1951) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Kosta Lekovićile (Jugoslaavia).
Rootsi-Novgorodi sõjad
Võitlus jätkub
12. sajand on Rootsi allikates kehvasti dokumenteeritud ning Venemaa dokumendid on katkendlikud. Kuid säilinud allikate põhjal tundub ilmne, et vastrajatud vabariik ja Rootsi kaldusid vaenutegevusele, mida ei suudetud enam kunagi päriselt klaarida.
Novgorodi esimese kroonika järgi ründasid Rootsi väed aastal 1142 kusagil Läänemere piirkonnas Novgorodi kaupmehi ning tapsid 150 inimest. Tegemist on esimese teadaoleva sõjalise konfliktiga rootslaste ja novgorodlaste vahel. Aastal 1164 lähenes tugev Rootsi laevastik Laadogale, kuid nad alistati ja Novgorod sai enda kätte enamiku laevadest. Mainitud kroonika kirjelduste järgi pidasid aastatel 1142 ja 1164 lahingut vastavalt 60 ja 55 laeva. On arvestatud, et vastavad laevastikud (rootsi keeles ledung) mahutasid kõige rohkem 280 laeva, kuid korraga mobiliseeriti neist tavaliselt vaid veerand. See arv on lähedane kroonikates väidetule. Sellises laevastikus võis olla ligikaudu 2500 meest.
On väidetud ka, et novgorodlased koos oma Karjala liitlastega sooritasid 12. sajandil meritsi röövretki Rootsi maismaa-alade vastu. Vastavalt legendile toodi ühe sellise reidi ajal sõjasaagina Novgorodi Sigtuna katedraali uksed, millest said sealse Sofia katedraali uksed. Kuid Sigtuna hävitajate taust ei ole kindel: Rootsi allikad kutsuvad neid lihtsalt paganateks ning Novgorodi allikad ei maini seda sündmust sõnagagi (juhul kui nemad selle retke sooritasid, on see üpris üllatav). Ainus allikas, mis väidab, et ründajad olid karjalased, on 14. sajandi alguses Novgorodi-vastase propagandana kirjutatud Eriku kroonika. Enamik ajaloolastest arvab, et ründajad tulid Läänemere rannikult. Lisaks väidavad Rootsi allikad, et Jon jarl veetis 12. sajandi lõpus üheksa aastat novgorodlaste ja isurite vastu võideldes. Neid retki ei ole Venemaa allikates dokumenteeritud.
Neeva lahing
Pärast pikemat pausi avalikus vaenutegevuses võtsid rootslased 1240. aastal ette rünnaku Novgorodi vastu. Ainus allikas, mis seda rünnakut kajastab, on 100 aastat hiljem kirjutatud esimene Novgorodi kroonika. Spekuleeritakse, et rünnakut juhtis Birger Magnusson, kes ülendati aastal 1248 jarliks. Ainus selles allikas mainitud Novgorodi vaenlaste pealik on Spiridon, kes aga lahingus tapeti; kuid siiski on püütud teda samastada Birgeriga. Kroonika väidab ka, et lisaks tapeti sõjaväge saatnud piiskop, kuid ei ole teada, et ükski Rootsi piiskop oleks sel ajal surnud. Varsti pärast seda, kui rootslaste laevastik Neeva jõe suudmesse jõudis, alistas noor prints Aleksander nad kuulsas Neeva lahingus. Aleksander sai hiljem selle võidu mälestuse jäädvustamiseks epiteedi "Nevski".
Sellest hetkest alates suunas Rootsi oma huvid Soome poole ning nende sõjasalgad ei naasnud Neevale enne 13. sajandi lõppu, mil Rootsi oli saavutanud kindla kontrolli Soome alade üle. Varem olid rootslased üritanud Lihula lahinguga tulutult rajada sillapead Eesti aladele.
Tähelepanu koondub Soome
Lisaks Laadogale põrkusid Rootsi ja Novgorodi huvid ka Soomes – kohas, mida Vene väed olid alates 11. sajandist korduvalt rüüstanud. Talvel 1226–1227 toimunud rüüsteretk tõi soomlaste poolel kaasa suuri kaotusi. Soomlaste kättemaksurünnak Ladoga vastu aastal 1228 lõppes hävinguga. See aitas kaasa soomlaste alistumisele katoliiklikele rootslastele teise ristiretke ajal aastal 1249. Seitse aastat hiljem laastasid novgorodlased taas siis juba Rootsi valduses olevat Soomet.
Aastal 1293 õnnestus rootslastel võita osa läänepoolsest Karjalast ning nad rajasid sinna Viiburi lossi. Seda retke on traditsiooniliselt nimetatud ka kolmandaks Rootsi ristiretkeks. Seitse aastat hiljem rajasid nad Neeva jõe suudmesse Ohta jõele Landskrona kindluse ning hävitasid Neeval olnud Novgorodi asulad. Veel samal aastal maksid novgorodlased kätte ja hävitasid Landskrona.
14. sajandi alguses sõjalised pinged eskaleerusid ning kaks osapoolt olid pidevalt sõjas. Aastal 1311 rüüstasid Novgorodi väed Soome keskosa, kuhu rootslased olid hiljuti ehitanud uue lossi (soome keeles Hakoisten linnavuori). Vastusena asus Rootsi laevastik teele Ladoga poole ning süütas selle olulise kaubandusliku keskuse. Kolm aastat hiljem pääses valla karjalaste rahulolematus Novgorodi valitsemisega ning nad tapsid novgorodlastest valitsejad ja otsisid abi Rootsist. Pärast mitme kuu pikkust vaenutegevust andis Karjala end taas Novgorodi võimu alla.
1318. aastal ründas Novgorod Åbo asulat Edela-Soomes, põletades nii linna kui Turu katedraali ja Kuusisto (rootsi keeles Kustö) piiskopilossi. Neli aastat hiljem piirasid nad Viiburit ning rajasid Orešeki, olulise kindluse, mis valitses Laadoga järve sissepääsu üle.
Nöteborgi leping ja selle tagajärjed
Juba aastal 1328 õhutas Rootsi asunikke võtma üle Põhjalahe põhjarannikut, mis oli lepingu järgi määratletud Novgorodi omandusena. Kui karjalased 1337. aastal Novgorodi vastu mässasid, saatis Rootsi kuningas Magnus IV oma väed neid toetama, suutes lühikeseks ajaks hõivata ka Käkisalmi kindluse. Järgmisel aastal piiras Novgorod Viiburit, kuid peagi lepiti kokku relvarahus.
Pärast kümme aastat kestnud rahu tundis Rootsi kuningas end olevat valmis vaenutegevust uuesti alustama ning nõudis, et novgorodlased tunnustaksid paavsti võimu. Novgorodi esimese ja neljanda kroonika järgi nõudis kuningas, et nad väitleksid tema "filosoofidega" (katoliiklike teoloogidega) ning kaotaja pool pidi astuma võitja usku. Novgorodi peapiiskop Vassili Kalika pidas nõu possaadniku (linnapea) ning teiste linna eliidi liikmetega ja teatas kuningale, et kuna nemad on saanud ristiusu Konstantinoopolist, peaks ta saatma oma filosoofid sinna, et väidelda bütsantslastega. Olles selle vastuse kätte saanud, saatis kuningas oma sõjaväe Orešeki ning süütas selle põlema. Novgorod taastus aga peagi.
Aastal 1350 üritas kuningas järjekordset tulutut rünnakut. Samal ajal puhkes Põhja-Euroopas must surm, mis lõpetas ka edasise vaenutegevuse.
Hilisem tegevus
Hilisemad kokkupõrked olid juhuslikuma loomuga. Rootsi püüd Põhjalahte kontrollida andis tagajärjeks, et Novgorod hakkas 1370. aastatel Oulu jõe suudmealale lossi rajama. Rootsi vastas oma lossi ehitamisega selle lähedusse. Novgorod ründas seda aastal 1377, kuid ei suutnud lossi vallutada. Järgmisel aastal sekkus paavst Gregorius XI, andes välja bulla ristisõjaks Novgorodi vastu. Varsti pärast seda taganesid venelased Pohjanmaalt, jättes selle rootslastele.
14. sajandi lõpus rajasid novgorodlased piirialadele mitu lääni, mis pidid moodustama puhverala Novgorodi peamiste dominioonide ja Rootsi vahel. Seda Ingeri hertsogiriiki kutsuti valitsema mitu sõjaliste oskuste poolest kuulsat Leedu hertsogit: Narimantas, tema poeg Patrikas ja seejärel Lengvenis. Nemad aitasid kindlustada Vene-Rootsi piiri ja ehitasid piirkonda mitu uut kindlust, sealhulgas Jami kindluse.
Aastatel 1392 ja 1411 taastus kahe vastaspoole vaheline sõjategevus, kuid Rootsist oli selleks ajaks saanud konfliktiderohke Kalmari uniooni liige ja riik oli kogu 15. sajandi jooksul hõivatud võimuvõitlusega Skandinaavias. Viimane vaenupoolte kokkupõrge leidis aset aastal 1445, mitu aastakümmet enne seda, kui Novgorodist sai Moskva suurvürstiriigi osa. Novgorodi langus ei toonud aga siiski kaasa rahu ning konfliktid Venemaa ja Rootsi vahel kestsid 19. sajandi alguseni.
Viljandi Ringkonnakohus
Viljandi Ringkonnakohus (endise nimetusega Viljandi-Pärnu Rahukogu) oli Eesti 2. astme kohus asukohaga Viljandis.
Ungari lauljate loend
''Siin on loetletud Ungari lauljaid; ooperilauljaid on loetletud ka Ungari ooperilauljate loendis.
Viljandi Ringkonnakohus
Ajalugu
Eesti Vabariigi kohtusüsteemi alguseks loetakse Ajutise Valitsuse 18. novembri 1918. aasta määrust ajutiste kohtute sisseseadmise üle. Selle alusel andis kohtuminister korralduse Vene keisririigi ajal Eesti alal asunud kohtuasutuste tegevuse taasalustamiseks.
Viljandi-Pärnu Rahukogu
Tsaariaegsete ringkonnakohtute ja rahukogude liitmisel moodustati neli rahukogu: Tallinna-Haapsalu, Tartu-Võru, Rakvere-Paide ja Viljandi-Pärnu Rahukogu. Viljandi-Pärnu rahukogu tööpiirkond oli Viljandi maakond ja Pärnu maakond. 7. märtsil 1919. aastal laiendati Viljandi-Pärnu rahukogu tööpiirkonda võimalikul korral Eestimaa külge liidetavate Volmari maakonna osadega. .
Viljandi ringkonnakohus
1. veebruarist 1935. aastal hakkas Eestis kehtima V Riigikogu poolt vastu võetud ja Eesti Vabariigi Seaduste Kogusse kuulunud Kriminaalkohtupidamise seadustik, mille alusel said ka Eesti kohtuasutused uued nimetused. Senised rahukogud nimetati ringkonnakohtuteks ja kohtupalat kohtukojaks ning rahukohtunikud nimetati jaoskonnakohtunikeks.
Kohtureformiga muudeti ära ka senised ringkonnakohtute liitnimetused (Tartu-Võru rahukogu asemel Tartu ringkonnakohus, Tallinna-Haapsalu rahukogu asemel Tallinna ringkonnakohus, Rakvere-Paide rahukogu  asemel Rakvere ringkonnakohus ja Viljandi-Pärnu rahukogu  asemel Viljandi ringkonnakohus ).
Viljandi Ringkonnakohtu ringkondades töötasid:
Metsatööline
pisi|Metsatööline (2002) pisi|Metsatööline Soome 1930. aasta postkaardil Metsatööline (kõnekeeles metsamees) on metsatöid tegev töömees. Enamasti on need metsatööd seotud puulangetamisega ja puude ettevalmistamisega transpordiks.
Viljandi Ringkonnakohus
Viljandi ringkonnakohus
1940. aastal kuulusid kohtu koosseis esimees ja kriminaalosakonna esimees Jaak Tepandi, abiesimees ja tsiviilosakonna esimees Gustav Talts, August Ammon, Valter Märtson, Kaarel Leetmaa, Oskar Sein, Boris Trelin ja August Vihvelin.
Metsatööline
Metsakasvatuse alged
Esimesed leitud allikad teadlikust metsakasvatusest jäävad 13. sajandi Portugali, kus tollane kuningas lasi istutada Leiria linna lähedale puid, et hoida ära erosiooni ning samal ajal ka tuleviku jaoks saada laevapuitu. Majandusmetsadega ning suuremas koguses puidu nõudlusega tekkis ka vajadus oskustööliste järele. Suurimad tööstuslikud metsalangetused toimusid Kesk-Euroopas ning sealne puit parvetati mööda suuri jõgesid tsivilisatsioonile lähemale. Parved võisid olla 200–400 meetrit pikad ja sisaldasid suurtes kogustes puitu. Ühe meeskonna suuruseks võis olla umbes 400–500 töölist. Suures mahus puidu majandamine aitas hoogsasti kaasa kogu Euroopas omavaheliste sidemete tugevnemisele.
Viljandi Ringkonnakohus
Viljandi ringkonnakohus
Eesti NSV ajutise Ülemnõukogu Presiidiumi 16. novembri 1940. aasta seadlusega "Kohtute süsteemi ümberkujundamise kohta", kujundati ümber kehtiv kohtute süsteem ja ringkonnakohtud muudeti samanimelisteks kohtuteks esimese ja teise kohtuastme asjade arutamiseks. Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu 19.12.1940 määrusega "Ringkonnakohtute asukohtade ja piirkondade kohta"  määrati Viljandi Ringkonnakohtu asukohaks — Viljandi,  Viljandi 1. ja 2., Mustla, Suure-Jaani, Põltsamaa, Pärnu 1.—3., Vändra, Kilingi-Nõmme ning Abja-Paluoja rahvakohtujaoskondadest.
Metsatööline
Välismaa metsatöölised
Metsatöölised elasid enamasti laagrites, mis asusid kaugel tsivilisatsioonist. See oli hooajatöö, mida tehti talviti. Suurimad alad, kus tööd tehti olid Skandinaavia ja Põhja-Ameerika. Suur metsatööliste arv ühe metsa juures vajas ka erinevaid oskusi ning selle tõttu hakkasid tekkima ka erinevad töökohad. Üks neist oli “vilemees”, kes andis vilega teada puu langemisest, ohtlikust olukorrast ning oli tänapäeva mõistes ohutusspetsialist. Teiseks tööliseks oli ronija, kes suuri puid kõrgelt maha lõikas. Mõlemad töökohad on nüüdseks asendatud tõstuki ja raadiosaatjaga.
Jalgade kaitse
Kui kasutatakse mootorsaagi, siis peab kandma kaitsevarustust nagu näiteks: turvapüksid, põll, mis on tehtud lõigetele vastupidavast riidest. Veendu, et jalgade kaitsevarustus vastab Euroopa turvanõuetele. Vaata, et lõigetele vastupidav riietus katab sinu jalgade küljed ja pealmised. Turvavarustus peaks olema piisavalt mugav, et saaks vabalt liikuda ning ei oleks liiga lahtine, et kuskile vahele või taha jääda. Jalas peavad olema turvasaapad, mis kaitseksid pahkluud, taldu ja varbaid. Kindlasti peaksid saapad olema turvaninaga ning kaitsma sae sisselõigete eest.
Metsatööliste kohustused
Puude langetamine on füüsiliselt raske ja ohtlik töö. Töölised töötavad kogu tööaja väljas ning tihtipeale väga halbades ilmaoludes ning eraldatud aladel. Kinniste kabiinidega masinate kasutusele võtt on mugavdanud tööliste elu ja on teinud langetamise tunduvalt ohutumaks. Paljud langetustööd kaasavad tõstmist, ronimist ja teisi füüsiliselt nõudvaid töid, kuigi masinad on elu lihtsamaks teinud. Langevad puud, oksad ja raske maastik on püsivad ohud, millega peavad metsamehed arvestama.