cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Proteaasid
Klassifikatsioon
pisi|[[Karboksüpeptidaas A on metalloproteaas, mis kasutab kofaktorina tsinki ]] Proteaase klassifitseeritakse tänapäeval põhiliselt kolmel viisil: katalüüsi keemilise mehhanismi alusel (aktiivtsentri põhjal), katalüüsi reaktsiooni detailide alusel (substraadispetsiifilisus) ja molekulaarse struktuuri ning homoloogia alusel. Lisaks saab proteaase jagada aluselisteks, happelisteks ja neutraalseteks. Vastavalt ensüümi aktiivtsentris paiknevale funktsionaalrühmale jaotatakse proteaasid järgnevaks seitsmeks katalüütiliseks tüübiks: pisi|[[Kümotrüpsiin A1]] Katalüütilise tüübi järgi klassifitseerimine paigutab ühte rühma proteaasid, mille aktiivtsentris on küll sama funktsionaalne rühm, kuid näiteks erinevate seriinproteaaside katalüüsimehhanism on väga erinev ning samuti ei ole nad kõik omavahel homoloogid. Ükski proteaas ei hüdrolüüsi kõiki peptiidsidemeid, vaid on spetsiifilised peptiidahelas kindlas positsioonis paiknevatele peptiidisidemete suhtes. Substraadispetsiifilisuse alusel jaotatakse proteaasid järgmistesse gruppidesse:
Erinevad proteaaside klassid jaotatakse omakorda perekondadeks ensüümide aminohappelise järjestuse alusel, kusjuures kõige olulisem on klassifitseerimisel katalüütilise domeeni järjestus. Igal perekonnal on ka tüüpensüüm, milleks on tavaliselt proteaas, mida on enim uuritud. Osa proteaase, mis pärinevad samast eellasensüümist, on evolutsiooni käigus nii palju muutunud, et nende sugulust on raske aminohappelise järjestuse alusel tõestada. Sel juhul võrreldakse valkude 3D-struktuure, mille põhjal jagatakse proteaasid veel klannidesse. Aminohappelise järjestuse ja 3D-struktuuri alusel on proteaasid perekondadesse ja klannidesse jagatud MEROPS andmebaasis, mida perioodiliselt uuendatakse.
Uderna raudteepeatus
Uderna raudteepeatus oli raudteepeatus Tartu maakonnas Rõngu vallas (tänapäeval Elva vald) Kalme külas Tartu–Valga liinil.
Raudteepeatus asus Uderna küla lähedal Elva ja Palupera raudteejaama vahel (kilometraaž 459,35 ). Avamisel jäi see Uderna valda.
Viimane reisirong peatus Uderna raudteepeatuses 2008. aastal, enne Tartu–Valga raudtee remondi algust. Majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi otsuse järgi pärast rongiliikluse taastamist (2010) reisirongid enam Uderna peatuses ei peatunud. Peatuskoht suleti seda kasutavate reisijate vähesuse tõttu.
Uderna raudteepeatuses oli madal, 20 cm kõrgune ja 100 meetri pikkune perroon, mis lammutati raudteelõigu remondi käigus 2009. aastal. Reisijate ooteruum oli lammutatud juba mõni aasta varem.
Linda Kaljundi
pisi|Linda Kaljundi 2022. aasta Arvamusfestivalil Linda Kaljundi (sündinud 6. juunil 1979) on eesti ajaloolane ja kuraator.
Kaljundi õppis aastatel 1986–1997 Pirita Majandusgümnaasiumis ning astus seejärel Tartu Ülikooli ajalugu õppima. 2002. aastal sai ta bakalaureuse- ja 2005. aastal magistrikraadi. 2014. aastal sai ta doktorikraadi Helsingi Ülikoolis kaitstud väitekirjaga "The Baltic Crusades and the Culture of Memory: Studies on Historical Representation, Rituals and Recollection of the Past".
Starõi Sambir
Starõi Sambir (ukraina keeles Старий Самбір; poola keeles Stary Sambor) on linn Ukrainas Lvivi oblastis Lvivi rajoonis. Kuni 2020. aastani oli linn Starõi Sambiri rajooni keskus. Starõi Sambir asub Dnestri jõe ääres, Sambirist 17 km edela pool.
Linda Kaljundi
2007. aastast on Kaljundi Tallinna Ülikooli õppejõud.
Starõi Sambir
Linna läbib Sambiri–Tšopi raudteeliin.
Linda Kaljundi
Ta on 2005. aastal asutatud Tallinna Ülikooli Keskaja Keskuse asutajaliige.
Starõi Sambir
Kroonikates on Sambiri-nimelist asulat esmamainitud 1071. aastal. 1241. aastal vallutasid ja hävitasid mongolid Sambiri. Ellujäänud Sambiri elanikud asusid elama Pogonitši külla. Pogonitši uueks nimeks sai Novõi Sambir (Новий Самбір, 'Uus Sambir') ja hiljem lihtsalt Sambir. Kui esialgne Sambir taas üles ehitati, sai see uueks nimeks Starõi Sambir (Старий Самбір, 'Vana Sambir'). Starõi Sambiri nime mainitakse ürikutes esimest korda 1301. aastal. Magdeburgi linnaõigused sai Starõi Sambir 1553. aastal. 1837. aastal toimunud maavärin hävitas Starõi Sambiri peaaegu täielikult ja linn kaotas endise tähtsuse.
Valimisringkond nr 4
pisi|Valimisringkond nr 4 Valimisringkond nr 4 on Riigikogu valimiste ringkond, mis hõlmab Harju maakonna (ilma Tallinnata) ja Rapla maakonna.
Starõi Sambir
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Starõi Sambiri elanikest ukrainlasi 98,59%, venelasi 0,95% ja poolakaid 0,23%.
Valimisringkond nr 4
1992. aasta Riigikogu valimised
Ringkonda kuulus Ida-Tallinna linnaosa (endine Mererajoon) ja seal oli saadaval 6 mandaati.
1995. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval 11 mandaati.
1999. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval 11+1 mandaati.
2003. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval 12 mandaati.
2011. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval 14 mandaati. Hääleõiguslikke valijaid oli 130 270, neist käis valimas 87 957 ehk 67,52%. E-hääli anti 25 074.
2015. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval 14 mandaati. See oli suurima mandaatide arvuga ringkond. Hääleõiguslikke valijaid oli 129 068, neist käis valimas 88 279 ehk 68,4%. E-hääli anti 32 520.
Isikumandaadi said Taavi Rõivas (RE; 15881 häält), Jüri Ratas (KE; 7932 häält) ja Artur Talvik (EVA; 7308 häält). Ringkonnamandaadi said Sven Mikser (SDE), Henn Põlluaas (EKRE), Juhan Parts (IRL), Marko Mihkelson (IRL), Yoko Alender (RE), Madis Milling (RE), Aivar Sõerd (RE), Kalle Palling (RE) ja Vladimir Velman (KE). Kompensatsioonimandaadi sai Laine Randjärv (RE).
2019. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval 15 mandaati.
Bocconi ülikool
Bocconi ülikool (itaalia keeles Università Commerciale Luigi Bocconi) on ülikool Itaalias Milanos. See annab haridust majanduse, rahanduse, õiguse, juhtimise, politoloogia, avaliku halduse ja infotehnoloogia valdkonnas.
Valimisringkond nr 4
2019. aasta Riigikogu valimised
Isikumandaadi said Kaja Kallas (RE) 20 072 häälega, Jüri Ratas 9702 häälega ja Henn Põlluaas (EKRE) 7390 häälega. Ringkonnamandaadi said Marina Kaljurand (SDE) 5504 häälega, Jüri Luik (IE) 4806 häälega, Siim Pohlak (EKRE) 4152 häälega, Marko Mihkelson (RE) 3655 häälega, Aivar Sõerd (RE) 2476 häälega, Madis Milling (RE) 2310 häälega, Kalle Palling (RE) 1655 häälega, Rene Kokk (EKRE) 1458 häälega ja Vladimir Arhipov (KE) 944 häälega. Kompensatsioonimandaadi sai Paul Puustusmaa (EKRE) 419 häälega.
Philip Roth
Philip Milton Roth (19. märts 1933 Newark, New Jersey – 22. mai 2018 Manhattan, New York) oli ameerika kirjanik. Ta oli juudi päritolu.
Bocconi ülikool
Ülikoolis õpib üle 14 000 üliõpilase (2012).
Valimisringkond nr 4
2023. aasta Riigikogu valimised
Ringkonnas oli saadaval 16 mandaati.
Philip Roth
Roth pälvis esimest korda tähelepanu 1959. aastal novelliga "Goodbye, Columbus", mille eest võitis ta National Book Awardi.
Valimisringkond nr 4
2023. aasta Riigikogu valimised
Isikumandaadi said Kaja Kallas (RE) 31 816 häälega ja Jüri Ratas 7672 häälega. Ringkonnamandaadi said Henn Põlluaas (EKRE) 5781 häälega, Urmas Reinsalu (IE) 4509 häälega, Siim Pohlak (EKRE) 4223 häälega, Marina Kaljurand (SDE) 4145 häälega, Lauri Hussar (E200) 3343 häälega, Marko Mihkelson (RE) 2640 häälega, Toomas Uibo (E200) 2420 häälega, Aivar Sõerd (RE) 1248 häälega, Timo Suslov (RE) 1033 häälega, Kristina Šmigun-Vähi (RE) 1005 häälega ja Mario Kadastik (RE) 962 häälega. Kompensatsioonimandaadi said Mart Võrklaev (RE) 908 häälega ja Rene Kokk (EKRE) 1016 häälega.
Läänemaa Vabatahtlik Jäägrikompanii
Läänemaa Vabatahtlik(e) Jäägrikompanii (ka Läänemaa Vabatahtlik(e) Jäägerkompanii) oli Asso Kommeri 1993 moodustatud ja samal aastal laiali saadetud Eesti väeüksus.
Philip Roth
Oma teostele sai ta inspiratsiooni juudi perekondade elust ning Ameerika ideaalidest. Tema üks tuntumaid teoseid on romaan "Ameerika pastoraal" ("American Pastoral"; 1997), mille eest pälvis ta Pulitzeri preemia. Eesti keeles on ilmunud veel tema teosed "Portnoy tõbi" ("Portnoy's Complaint"; 1969), "Operatsioon Shylock" ("Operation Shylock"; 1993) ja "Igamees" ("Everyman"; 2006).
Läänemaa Vabatahtlik Jäägrikompanii
25. juulil astus jäägrikompanii Eesti kaitsejõudude koosseisust välja ja alguse sai Pullapää kriis.
27. juulil saatis Eesti valitsus jäägrikompanii laiali, kuna see ei allunud Eesti kaitseväele ja tegutses põhiseadusevastaselt.
Väeosa asutaja ja ühtlasi selle esimene ülem oli Asso Kommer. Hiljem oli ülem Jaak Mosin.
Türkmeeni keel
Türkmeeni keele kõnelejaid on üle 6 miljoni, kellest üle 3,5 miljoni elab Türkmenistanis.
Enne 1928. aastat kasutati araabia kirja. 1928—1940 ja alates 1996. aastast kasutatakse ladina kirja. 1940. aastal mindi üle kirillitsale, mida täiendati tähtedega ә, ө, ү, җ ja ң. Iraanis, Afganistanis ja Iraagis kasutatakse türkmeeni keele kirjutamiseks siiani araabia kirja.
Jääger (perekonnanimi)
Jääger on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Jääger Eestis 114 mehel ja 127 naisel.
Ilmar Tammur
Ilmar Tammur (kuni 15.07.1940 Trampärk; 11. mai 1921 Narva – 19. juuli 1989 Tallinn) oli eesti teatrijuht, näitleja, lavastaja ja õppejõud.
Elukäik
Ta sündis Narvas, tema isa oli elektrimontöör, ema kangur. 14-aastaselt lõpetas Tammur algkooli. 15-aastaselt töötas Kopli metallitehastes sepapoisina. Aastal 1936 lõpetas ta Tallinna 26. algkooli ja aastal 1941 Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli, õppides aastatel 1938–1941 ühtlasi kodukeskkoolis, stažeeris 1951 ja 1953 Moskva Akadeemilise Kunstiteatri juures. Kutsuti 1941 Estoniasse, kuid mobiliseeriti samal suvel Punaarmeesse, kuulus 1942–1944 Eesti Riiklikesse Kunstiansamblitesse.
Aadu Lassi nimeline teedevaldkonna auhind
Aadu Lassi nimeline teedevaldkonna auhind on alates 2018. aastast Maanteeameti ja Eesti Asfaldiliidu väljaantav iga-aastane teedevaldkonna tunnustusauhind.
Ilmar Tammur
Elukäik
Oli aastatel 1944–1946 Vanemuise ning 1946–1947 ja 1948 Draamateatri näitleja ja lavastaja, 1947 töötas Võru teatris Kannel (tegutses 1944–1948), 1948–1952 oli Endla direktor ja kunstiline juht.
Aadu Lassi nimeline teedevaldkonna auhind
Auhind Aadu antakse välja kahes kategoorias: Aadu elutööpreemia ja Aadu inseneripreemia.
Auhinna laureaate tunnustatakse igal aastal Eesti Asfaldiliidu korraldataval asfaldipäeval.
pisi|2019. aasta Aadu elutööpreemia laureaat Koit Tsefels (vasakul) ja Aadu inseneripreemia laureaat Märt Puust (Maanteeameti fotokogu)
Ilmar Tammur
Elukäik
Aastatel 1952–1970 oli Ilmar Tammur Draamateatri peanäitejuht. Ta oli olnud teatrikoolis esimese lennu õppejõud ning võttis teatrisse tööle suure grupi lõpetanutest (Mikk Mikiver, Meeli Sööt, Tõnu Aav, Sander Raus, Mati Klooren, Maila Rästas, Hanno Kalmet), kuid suurem osa noortest näitlejatest vindus suures teatris mõnda aega oluliste rollideta. Suuremad rollid tulid alles Panso Draamateatris tehtud lavastustega (“Inimene ja jumal”, “Kihnu Jõnn”). Kuigi tolleaegne kultuuriminister Ansberg olekski tahtnud just Tammurit kui parteilast näha teatrikooli juhina, siis sai tema soovi ometi pareerida sellega, et Tammuril puudus teatrialane kõrgharidus. Nii sai teatrikooli etteotsa ikkagi parteitu, kuid hiljaaegu Moskva teatrikooli lõpetanud Voldemar Panso. Üheksa aastat hiljem pidi Tammur nägema, et oli Panso õpilasi oma teatrisse võttes soojendanud ussi rinnal: Pansolt eetikasüsti saanud noored näitlejad ei suutnud taluda Draamateatri juhi alkoholilembust ning sellest tulenenud teatri allakäiku ning just esimese lennu lõpetanud (Meeli Sööt, Maila Rästas) olid ühed Tammuri tagandamise aktiivsed organiseerijad. Mati Klooreni sõnul, kes tol ajal oli teatri partorg, olevat ka tema partei keskkomitees kinnitanud, et Tammur ei sobi teatri juhiks. Vastupidi Kaarel Irdi vastasele mässule Vanemuises (Irdil alkoholiprobleeme ei olnud) läks Tammuri tagandamine läbi ning Panso õpilaste suureks rõõmuks tuli nende endine õpetaja teatrit juhtima.
Aadu Lassi nimeline teedevaldkonna auhind
Ajalugu
Preemia andmise algatasid 2018. aastal Maanteeamet ja Eesti Asfaldiliit. See nimetati Aadu Lassi (1928–2001) järgi, kes oli pikima staažiga maanteede tehnoloogiline juht Eestis. Ta oli Eesti teedega seotud 50 aastat, neist 33 aastat töötas ta Eesti teede peainsenerina. 1998. aastal autasustati Lassi Valgetähe teenetemärgiga.
Statuut
Auhind Aadu antakse välja kahes kategoorias:
Ilmar Tammur
Elukäik
1970–1974 töötas Eesti Riiklikus Filharmoonias peanäitejuhina, 1974–1976 Rakvere Teatri lavastaja ja näitlejana, 1976–1978 Eesti Televisiooni kunstisaadete lavastajana ning 1978–1989 Noorsooteatri näitlejana. Juhtis 1952–1970 Draamateatri õppestuudiot, õpetas 1955–1957 konservatooriumi ooperiklassis ja 1957–1961 lavakunstikateedris ning 1966–1970 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuriteaduskonnas.
Aadu Lassi nimeline teedevaldkonna auhind
Statuut
Auhinna laureaate tunnustatakse igal aastal Eesti Taristuehituse Liidu korraldataval asfaldipäeval. Auhinnasaajad valib välja Eesti Taristuehituse Liidu ja Transpordiameti koostöös üheksaliikmeline auhinnažürii.
Inseneripreemia laureaadi preemia juurde kuulub sihtotstarbeline rahaline preemia ja auhinnaskulptuur, mille autor on Elo Liiv. Auhinna eesmärk on teedeinseneri kutse propageerimine, erialase tegevuse ja väljapaistvate saavutuste väärtustamine ning teedevaldkonnale pühendunud ja valdkonna arengut mõjutanud inseneride tunnustamine.
Ilmar Tammur
Elukäik
Eesti NSV Teatriühingu juhatuse esimees 1954–1969.
Aadu Lassi nimeline teedevaldkonna auhind
2018
pisi|2018. aasta Aadu inseneripreemia laureaat Marek Koit (Maanteeameti fotokogu) Aadu inseneripreemia laureaat oli Marek Koit, kes on ÜLE OÜ juhatuse liige. Ta on olnud Eesti pindamisturu edasiarendaja üle 20 aasta ja tema eestvedamisel on ÜLE OÜ teostanud pindamistöid ka Soomes ja Rootsis, olles oma tegevustega sihiseadjaks alternatiivturgudel ka teistele teedeehitusettevõtetele.
pisi|2018. aasta Aadu elutööpreemia laureaat Aleksander Kaldas (ees vasakul) ja Maanteeameti peadirektor Priit Sauk (ees paremal) (Maanteeameti fotokogu) Aadu elutööpreemia laureaat oli Aleksander Kaldas, kes on pärast Tallinna Polütehnilise Instituudi lõpetamist 1965. aastal autoteede ja sildade erialal rakendanud oma inseneriteadmisi ja rahvusvahelises suhtluses omandatud kogemusi 43 aasta vältel Eesti teedemajanduse arendamiseks, töötades riigi teehoiuorganisatsioonis koos Aadu Lassiga peainseneri asetäitjana, peainsenerina, tehnikadirektorina, programmidirektorina ja peadirektori nõunikuna.
Ilmar Tammur
Looming
Lavastanud Eesti Televisioonis („Tuli ja öö“, 1967, „Legend hundimõrsjast“, 1979, „Lehekandja nr. 17“, 1980), mänginud telelavastustes („Südamevalu“, 1964, „Kolm rubiini“, 1978), filmides ("Valgus Koordis" 1951, „Laulu sõber“ 1961, „Nipernaadi“ 1982, „Vernanda“ 1988, kõik Tallinnfilm; „Kapten Farkas“,1984, Dovženko-nim. Stuudio) ja kuuldemängudes („Kuningal on külm“, 1955, „Prohvet Maltsvet“, 1965). Kokku lavastas Ilmar Tammur 94 teost. Neist 33 olid eesti algupärandid. Tammuril oli kindel veendumus, et eesti näitekirjandus saab areneda vaid koostöös teatriga ning pidas väga oluliseks tutvustada vaatajatele oma rahva uusi autoreid.
Aadu Lassi nimeline teedevaldkonna auhind
2019
Aadu inseneripreemia laureaat oli Märt Puust, kes on üle 20 aasta tegelenud teedel valitseva ilmastiku uurimisele ning panustanud Eesti teeilmajaamade võrgu ja teehoolde tugisüsteemide rajamisse ja kujundamisse.
Aadu elutööpreemia laureaat oli Koit Tsefels, tänu kellele on sotsialismiaegne teedesüsteem viidud vastavusse kaasaegse ühiskonnamudeliga. Tema eestvedamisel teostavad riigiteedel hooldetöid erafirmad, mis on muutnud süsteemi paremaks ja efektiivsemaks.
Ilmar Tammur
Isiklikku
Oli abielus Aasa Väljaotsaga (kellega tal on poeg Ants ja tütar Kadri), Ellen Liigeriga (kellega tal on tütar kiirabiarst Mare Liiger) ning teatri- ja filmitegelase Vaike Org-Tammuriga (kellega tal on poeg Vahur); elukaaslased on olnud Karin Ruus (kellega tal on tütar Merike), Ita Ever ja Mai Mering.
Aadu Lassi nimeline teedevaldkonna auhind
2020
Aadu inseneripreemia laureaat oli Anti Palmi, kelle eestvedamisel on Maanteeametis katsetamisele või kasutusele võetud mitmed uued ja innovaatilised lahendused.
Aadu elutööpreemia laureaat oli Raimo Unt, kelle elutööks on aastatel 1988 - 2008 iseseisva Eesti Vabariigi teehoiu masinapargi moderniseerimise protsessi juhtimine, mille käigus vahetati välja nõukogudeaegne tehnika kvaliteetsemate lääne masinate vastu, ning spetsialistide koolitamine kursustel ja kutsevõistlustel.
2021
Aadu inseneripreemia laureaat oli Aivar-Oskar Saar, kes on olnud üks juhtivaimaid järelpinge konstruktsioonide projekteerijaid ja nende konstruktsioonide  ehitajaid nii peaettevõtjana kui alltöövõtjana.
Aadu elutööpreemia laureaat oli Peeter Vilipuu, kes oli aastatel 1982-2006 TREV-2 juhataja ja AS Teede REV-2 juhatuse esimees. Tema panus Eesti teedeehituse valdkonda ja TREV-2 arengusse on žürii hinnangul olnud märkimisväärne.
Peremõšljanõ
Peremõšljanõ (ukraina keeles Перемишляни; poola keeles Przemyślany) on linn Ukrainas Lvivi oblastis Lvivi rajoonis. Kuni 2020. aastani oli Peremõšljanõ rajooni keskus. Peremõšljanõ asub Lvivist umbes 43 km idakagus.
Orange'i maakond (Texas)
Orange'i maakond (Orange County) on maakond Ameerika Ühendriikides Texase osariigis.
Peremõšljanõ
Kirjalikes ürikutes mainitakse Peremõšljanõt esimest korda 1437. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1623. aastal.
Orange'i maakond (Texas)
Maakonna halduskeskus on Orange.
Peremõšljanõ
Esimese Poola jagamise tulemusel läks Peremõšljanõ 1772. aastal Habsburgide Austria keisririigi võimu alla. 1919–1939 oli linn Poola koosseisus.
Orange'i maakond (Texas)
Maakond moodustati 1852. aastal.
Peremõšljanõ
1857. aastal rajati Peremõšljanõs mesinduskool, mille tõttu on linna vapil ja lipul kujutatud taru ja mesilasi.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Peremõšljanõ elanikest ukrainlasi 98,65%, venelasi 0,87% ja poolakaid 0,35%.
Maigi Käige
Maigi Käige (sündinud 5. aprillil 1984) on eesti rohelise liikumise aktivist.
Ta on õppinud Mainori Kõrgkoolis ärijuhtimist.
Ta on Erakonna Eestimaa Rohelised büroojuht ja juhatuse liige.
Olli Jalonen
pisi|Olli Jalonen (aastal 2008) Olli Jouko Johan Jalonen (sündinud 21. veebruaril 1954 Helsingis) on soome kirjanik.
Ta lõpetas 1973. aastal keskkooli. Ta sai 1986. aastal Tampere Ülikoolis tööga "Hitaasti kudotut nopeat hetket. Kirjoittamisen assosiaatiosta 1900-luvun suomalaisessa proosassa" filosoofiadoktori kraadi.
Tema esikteoseks oli aastal 1978 ilmunud novellikogu "Unien tausta" ('unenägude taust'), aastal 1979 ilmus romaan "Sulkaturkki" ('sulgkasukas').
Isiklikku
Ta on 1974. aastast abielus kirjanik Riitta Jaloneniga, neil on üks laps.
Laatre mõis
Laatre mõis (saksa keeles Fölk) oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal.
Austraalia põhiseadus
pisi|Austraalia põhiseadus Austraalia põhiseadus on Austraalia kõrgeim õigusakt. Põhiseadus kehtestab Austraalia kui konstitutsioonilise monarhiaga föderatiivse riigi ning kirjeldab Austraalia seadusandliku-, täidesaatva- ja kohtuvõimu struktuuri ja volitused.
Laatre mõis
Mõisa omanikud olid Mengdenid.
Austraalia põhiseadus
Austraalia põhiseadus töötati välja aastatel 1891 kuni 1898 kui toimus mitu konverentsi, kus osalesid kuue Briti Austraalia koloonia esindajad. Lõplik versioon põhiseadusest kiideti heaks aastatel 1898 kuni 1900 toimunud referendumitel. Briti valitsus vaidlustas mõned osad põhiseadusest, kuid veidi muudetud põhiseadus võeti vastu. Briti monarh andis põhiseadusele oma heakskiidu 9. juulil 1900 ja see kuulutati välja 17. septembril 1900. Põhiseadus jõustus 1. jaanuaril 1901.
Austraalia põhiseadust võib muuta ainult referendumil, mille läbiviimisprotseduur on kirjeldatud 128. paragrahvis. Põhiseaduse parandus peab pärast vastuvõtmist Austraalia parlamendis saama üleriigilisel referendumil üle poole häältest ning üle pooltes osariikides samuti rohkem kui 50 % häältest. Referendumi läbiviimisprotseduuri tõttu on vähesed parandused referendumil vastu võetud. Toimunud on 44 referendumit, millest edukad olid kaheksa. Viimati muudeti Austraalia põhiseadust 1977. aastal.
Viljandi Linnavalitsus
Viljandi linnavalitsus on Viljandi linna täitevorgan. Viljandi linnavalitsuse moodustab Viljandi linnavolikogu, linnavalitsuse juht on linnapea. Eestis on linnapeadel ja abilinnapeadel poliitilised ametikohad, linnavalitsuse ametnike ja töötajate ametikohad on apoliitilised. 2017. aasta 3. novembrist on Viljandi linnapea Madis Timpson.
Linnavalitsus asub Viljandi raekojas aadressil Linnu tänav 2.
Friedrich II (Braunschweig-Lüneburg)
Friedrich II (1418–1478), tuntud ka kui Friedrich Vaga (saksa der Fromme), oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Lüneburgi vürst aastatel 1434 kuni 1457 ja aastast 1472 kuni oma surmani 1478.
Järglased
Friedrich II abiellus aastal 1437 Brandenburgi kuurvürsti Friedrich I tütre Magdalenega (1412–1454). Nad said kolm last:
Nassau krahvkond
thumb|[[Nassau loss.]]
Nassau krahvkond oli Saksa riik Saksa-Rooma riigis ja hiljem osa Saksa Liidust. Selle valitsev dünastia, mille meesliin on nüüd hääbunud, oli Nassau dünastia.
Juured
Nassau territoorium jäi Taunuse ja Westerwaldi vahele Lahni kesk- ja alamjooksul. Aastal 1128 omandati Wormsi piiskopkonna foogtkond, millel oli piirkonnas arvukalt õigusi, ja sellega loodi ühendus Lahni alamjooksu pärusvalduste ja Siegeni lähedaste valduste vahel. 12. sajandi keskpaigas tugevdas seda suhet Hesseni-Tüüringi feodaalkuningriigi osade omandamine, nimelt Herborni Mark, Kalenberger Zent ja Heimau kohus (Löhnberg). Sellega oli tihedalt seotud "Westerwaldi isandkond", sel ajal samuti Nassau valduses. 12. sajandi lõpus omandas dünastia Reichshof Wiesbadeni, tähtsa baasi edelas.
Aastal 1255, pärast seda, kui Nassau krahvid omandasid Weilburgi mõisad, jagasid krahv Heinrich II pojad Nassaud esimest korda. Walram II sai Nassau-Weilburgi krahvkonna. Alates 1328. aastast valdas tema noorem vend Otto I mõisu Lahni jõest põhjas, nimelt Nassau-Siegeni ja Nassau-Dillenburgi krahvkondi. Piirijooneks oli loomulikult Lahn, kusjuures Otto sai krahvkonna põhjaosa Siegeni, Dillenburgi, Herborni ja Haigeri linnadega ning Walram sai lõunaosa, sealhulgas Weilburgi ja Idsteini linnad.
Nassau-Weilburgi krahvkond
Walrami poeg Adolf sai aastal 1292 Saksa kuningaks. Tema poeg, krahv Gerlach tõugati aastal 1344 troonilt ja krahvkond jagati aastal 1355 tema poegade vahel:
Aastal 1605 taasühendati kõik Nassau-Weilburgi osad krahv Ludwig II alla; kuid pärast tema surma aastal 1627 jagasid tema pojad taas krahvkonna:
Nassau-Dillenburgi krahvkond
Pärast krahv Otto I surma jagati tema riik aastal 1303 tema poegade vahel:
Aastal 1504 päris Nassau-Dillenburgi krahv Heinrich III krahvkonna mõisad Bredas, Brabanti hertsogkonnas, samas tema noorem vend Wilhelm sai aastal 1516 Nassau-Dillenburgi. Pärast Heinrich III poja, René van Chaloni surma aastal 1544 sai krahv Wilhelmi vanemast pojast Willem Vaikijast Oranje prints ja Breda isand, aastast 1559 Madalmaade riigihoidja. Tema noorem vend Johann VI taasühendas aastal 1561 taas kõik Nassau-Dillenburgi valdused, kuigi krahvkond jagati taas pärast tema surma aastal 1606:
Nassau-Dietzi krahvid, Willem Frederiki järglased olid Friisimaa, Groningeni ja Drenthe riigihoidjad ning 1702. aastast alates Oranje printsid. Kui nad kaotasid Napoleoni sõdade ajal oma Hollandi valdused, said nad kompensatsiooniks Nassau-Oranje-Fulda vürstkonna. Kuigi nad kaotasid oma Saksa valdused aastal 1806, oli Oranje-Nassau dünastia naisliini pidi aastani 1890 Luksemburgi suurhertsogkonna valitsev dünastia ja on siiani Hollandi kuninglik dünastia.
Isanti maakond
Isanti maakond (Isanti County) on maakond Ameerika Ühendriikides Minnesota osariigis.
Joseph Cimpaye
Tema isa Michel Cimpaye, hilisem senaator, töötas sanitarina Rwanda loodeosas. Joseph käis algkoolis Rulindos katoliiklikus misjonikoolis. Keskkoolis käis ta Butares koolis Groupe scolaire d'Astrida.
26. jaanuarist 1961 kuni 28. septembrini 1961 oli ta autonoomse Urundi (Burundi) ajutise valitsuse juht, Urundi esimene peaminister. Tema järel sai peaministriks prints Louis Rwagasore.
Isanti maakond
Maakonna halduskeskus on Cambridge.
Joseph Cimpaye
Hiljem oli ta SABENA direktor.
Isanti maakond
Ajalugu
Maakond moodustati 1857. aastal.
Joseph Cimpaye
Aastal 1972 arreteeriti nii Joseph Cimpaye kui ka tema isa. Mõlemad lasti hutudevastase kampaania käigus maha, süüdistatuna vandenõus riigi julgeoleku vastu. Josephi pojal Médardil õnnestus põgeneda Kongosse ning Kinshasas kunsti õppida.
Joseph Cimpaye on kirjutanud romaani "L'Homme de ma colline".
Isanti maakond
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 37 816.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Puritaanid (ooper)
Ajalugu
Bellini saabus Pariisi oktoobris 1833, et veeta talv selles linnas. Pealegi olid parajasti Pariisi Théâtre-Italienis suure eduga ettekandmisel tema "Il pirata" ja "I Capuleti e i Montecchi". Teater pakkus talle kohe lepingut uue ooperi komponeerimiseks, kuid Bellini ei huvitunud. Saades aga teada, et tema karm konkurent Donizetti on teatriga uue ooperi kirjutamiseks lepingut sõlmimas, soostus Rossini innustusel ja vahendusel ettepanek vastu võtta. Ta soovis tõestada, et on Donizettist parem looja. Jaanuaris sõlmiti leping igati sobivatel tingimustel, et Bellini komponeerigu järgmise aasta alguseks oma äranägemisel uus ooper. Libreto otsingud kestsid kolm kuud. Noor ja enesekindel helilooja asus tööle aprillis 1834 ja töötas uue ooperi kallal praktiliselt kuni kostüümiproovini 20. jaanuaril 1835. Rossini oli olnud abiks nii komponeerimise käigus kui ka orkestreerimisel.
Esietendus toimus 24. jaanuaril 1835 Pariisi Théâtre Italienis. Peamiste rollide loojad olid Giulia Grisi (Elvira), Giovanni Battista Rubini (Arturo), Antonio Tamburini (Riccardo) ja Luigi Lablache (Giorgio). Neid nelja lauljat koos, kelle võimeid arvestades teos oli loodud, hakati hiljem nimetama "Puritaanide kvartetiks".
Ooper esietendus kaks kuud varem kui Donizetti "Marin Faliero" ja sai triumfaalse vastuvõtu osaliseks. Donizetti teos osutus keskpäraseks. Tunnustust jagas ka Donizetti ning paljud teised tollased heliloojad. Auahne Bellini pidas kolleegide ja ajakirjanduse tunnustust väga oluliseks. Mitmed ooperi muusikanumbrid tulid kordamisele ning muutusid populaarsed väljaspool teatrimaja. Bellini protežee ja kaunite kunstide toetaja printsess Cristina Belgioioso eestvedamisel koostasid ja esitasid näiteks kuus Pariisis elavat rahvusvaheliselt tunnustatud pianisti Ferenc Liszt, Frédéric Chopin, Henri Herz, Carl Czerny, Johann Peter Pixis ja Sigismund Thalberg ooperi II vaatuse Riccardo ja Giorgio patriootliku dueti "Suoni la tomba" alusel oma klaverivariatsioonid "Hexaméron – Morceau de Concert" ("Symphonie Fantastique").
Ooperist sai "Pariisi hullus". Kahe kuu jooksul kuni hooaja lõpuni etendati 17 korda. Kuni 1909. aastani mängiti üksnes Théâtre-Italienis üle 200 korra. Londonis oli ooper esietendusel juba 1835. aasta mais. La Scala avas selle tükiga sama aasta detsembris karnevalihooaja. Järgnesid Palermo, Napoli, Rooma, Messina ja teised Itaalia teatrid oma lavastustega. 1836. aastal oli "Puritaanid" ettekandmisel Madridis, Berliinis ja Viinis. Aastatel 1836–1845 esitleti ooperit igal aastal eri linnades.
Ooper püsis pärast väljatulekut ligi 100 aasta jooksul vahetpidamatult maailma ooperilavade püsirepertuaaris. Õieti pole see kunagi pikaks ajaks sealt välja langenudki, ehkki nõuab eriti kõrgetasemelist lauljate kvartetti. 20. sajandi viimasel veerandil vähenes küll ooperi esitamise sagedus väljaspool Itaaliat tunduvalt ja seda peamiselt sobivate lauljate kokkusaamise raskuste tõttu. Itaalias on aga teos püsinud vahetpidamatult teatrite mängukavas.
Eestis on "Puritaane" esitatud vaid ühel korral, 2007. aastal Estonias kontsertettekandena.
Ooperi sisu
Tegevus toimub Plymouthi lähedal asuvas puritaanide kindluses 1640. aasta paiku Oliver Cromwelli valitsemise ajal kui Cromwelli toetanud range usulise elukorraldusega puritaanid võitlesid hukatud kuningas Charles I poolehoidjate kavaleride (rojalistide) vastu.
I vaatuse sündmused arenevad Playmouthi kindluses, Elvira eluruumis ja Arturo relvahallis. Kindluse kindralkuberner lord Gualtiero Valton on puritaanlaste üks juhte. Ta hoiab enda juures pantvangis kuningas Charles I leske Enrichettat (Henrietta Maria). Lord Valtoni tütar Elvira armastab lord Arturo Talbot, kes on aga rojalist. Lord Valton on aga lubanud tütre puritaan Sir Riccardo Forthile. Elvira ongi juba Riccardoga kihlatud.
Valton on siiski vastu tahtmist nõus tütre abiellumisega Arturo Talboga ega tee noormehele takistusi pääseda kindlusesse. Alustatakse pulmaettevalmistusi. Talbotit aga vaevab kahtlus, kas abielluda või alluda Stuartitele antud vandele ning aidata kõigi poolt hüljatud kuninga Charles I lesel Enrichettal, keda peetakse kuninglikuks spiooniks, põgeneda. Arturo saab teada, et kuningannat ootab surmanuhtlus, kui Valton teatab, et Enrichettat oodatakse Londonis.
Talbo valib vandele allumise ja otsustab põgeneda koos Enrichettaga. Kuninganna varjub Elvira pulmaloori taha ja Arturo toimetab ta valvuritele märkamatult ruumist välja. Põgenemisteele satub Riccardo, kes arvab, et Elvirat röövitakse. Mehed haaravad mõõgad, kuid kuninganna näolt eemaldunud loor teeb asja Riccardole selgeks. Ta lubab neil minna, kuna arvab, et nüüd on ta tee Elviraga abiellumiseks vaba. Elvira avastab põgenemise ja usub, et Arturo on ta hüljanud. See veendumus põhjustab mõistuse kaotuse.
II vaatus toimub ühes puritaanide kindluse ruumis. Pulmalised neavad Arturot. Arturo mõistetakse surma ja Riccardo saab käsu teda jälitada ja kinni võtta. Elvira ei tea oma peigmehe saatusest midagi. Talle seletatakse, et Talbo on neiu armastuse reetnud. Mõistuse kaotanud Elvira usub kuulvat mehe häält. Giorgio ja Riccardo on ahastuses Elvira hullumeelsuse pärast. Giorgio annab Riccardole mõista, et Arturo hukkamine tapaks ka Elvira, ja veenab teda konkurendi elu säästma. Riccardo küll esialgu keeldub, kuid lõpuks nõustub Giorgio ettepanekuga, seades tingimuseks, et Arturo ei tõsta nende vastu relva.
III vaatus areneb kindluse lähedal metsas. Talbo on taas teelahkmel kas põgeneda, sest teda ähvardab surm, või minna enne Elviraga jumalaga jätma. Ta kuuleb metsasalus harfimängu ja Elvira meeltesegast laulu. Eluga riskides otsustab Arturo mõrsjaga kohtuda. Taaskohtumine toob Elvira hetkeks mõistusele. Arturo seletab, miks ta lahkus koos kuningannaga, keda taheti hukata. Kostev trummipõrin viib Elvira taas meeltesegadusse. Arturo peab põgenema, kuid Elvira takistab teda ja hüüab appi. Arturo Talbo tuntakse ära ja võetakse kinni. Arturo surmaotsuse väljakuulutamine taastab täielikult Elvira mõistuse. Surmaotsust hakatakse täide viima. Kuid saabub heerold, kes teatab, et rojalistid said puritaanidelt lahingus lüüa ning Cromwell on kõikidele vangidele armu andnud. Arturo lastakse vabaks. Elvira ja Arturo Talbo abielluvad.
Elvira rolli esitajaid
20. sajandil on olnud Elvira rolli väljapaistvaimad esitajad Maria Callas, Joan Sutherland, Anna Moffo, Leyla Gencer, Virginia Zeani, Mirella Freni, Beverly Sills, Montserrat Caballé, Anna Netrebko jt.
Lahe tänav (Tallinn)
Lahe tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kadrioru asumis. Lahe tänav algab August Weizenbergi tänavalt, ristub August Alle tänavaga ja lõpeb Narva maanteel.
Lahe tänav on enam-vähem lõuna–põhjasuunaline ja ligikaudu 145 meetri pikkune.
Aadressil Lahe 4 asub Tšehhi suursaatkond Tallinnas
Aadressil Lahe 6 asub Ukraina Suursaatkond Eestis.
Lahe tänav sai nime 12. detsembril 1928. Tänav on nime saanud selle järgi, et ta suundub Tallinna lahe poole.
Riffian
thumb|Riffiani valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
Riffian (itaalia: Rifiano) on vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 25 km Bolzanost loodes.
Geograafia
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 1306 inimest ja valla pindala on 35,8 km².
Riffian külgneb järgmiste valdadega: Kuens, Moos in Passeier, St. Leonhard in Passeier, St. Martin in Passeier, Schenna ja Tirol.
Frazioni
Riffiani vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Magdfeld ja Vernuer (Vernurio).
Keeleline jaotus
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 97,76% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 1,85% itaalia keelt ja 0,39% ladiini keelt.
Carl Haglund
pisi|Carl Haglund Carl Christoffer Haglund (sündinud 29. märtsil 1979 Espoos) on Soome poliitik, juunist 2012 kuni juunini 2016 Soome Rootsi Rahvapartei esimees.
10. juunil 2012 valiti Haglund Soome Rootsi Rahvapartei esimeheks. 5. juulil 2012 võttis ta eelmiselt partei esimehelt Stefan Wallinilt üle ka kaitseministri portfelli Jyrki Kataineni valitsuses. 24. juunist 2014 kuni 29. maini 2015 oli ta kaitseminister Alexander Stubbi valitsuses.
NASAMS
NASAMS (inglise keeles National Advanced Surface-to-Air Missile System) on keskmaa õhutõrje raketisüsteem.
Palo Pinto maakond
Palo Pinto maakond (Palo Pinto County) on maakond Ameerika Ühendriikides Texase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Palo Pinto.
Maakond moodustati 1856. aastal.
David Gross
pisi|püsti David Jonathan Gross (sündinud 19. veebruaril 1941 Washingtonis) on Ameerika Ühendriikide osakestefüüsik ja stringiteooria uurija.
2004. aastal sai ta koos Frank Wilczeki ja David Politzeriga Nobeli füüsikaauhinna.
Black Hornet Nano
Black Hornet Nano on militaarotstarbeline mehitamata õhusõiduk, mille on välja töötanud Norra ettevõtja Prox Dynamics AS ja mida kasutavad Norra, Ameerika Ühendriikide, Prantsusmaa, Ühendkuningriigi, Saksamaa, Alžeeria, Iirimaa, Austraalia, Madalmaade, Poola, Uus-Meremaa, India, Türgi, Lõuna-Aafrika Vabariigi, Ukraina ja Maroko relvajõud.
Guido Cavalcanti
Guido Cavalcanti (umbes 1255 Firenze – 1300 Firenze) oli itaalia luuletaja. Ta kirjutas sonette ("Voi che per li occhi mi passaste ’l core", "L’anima mia vilment’ è sbigotita") ja ballaade ("I’ prego voi che di dolor parlate", "Perch’i’ no spero di tornar giammai").
Muud
Guido Cavalcanti on tegelane Giovanni Boccaccio "Decameroni" kuuenda päeva üheksandas novellis, kus Firenze kuldne noorus tema sõltumatust ja oletatavat ateismi pilkab ja saab luuletajalt tabava vastuse.
Leon Spinks
Leon Spinks võitis poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängudel kuldmedali.
Tammemäe allikad
pisi|Tammemäe allikad Tammemäe allikad on allikad Harju maakonnas Kose vallas.
Claude Cohen-Tannoudji
pisi Claude Cohen-Tannoudji (sündinud 1. aprillil 1933 Constantine'is Alžeerias) on prantsuse füüsik.
1997. aastal sai ta koos Steven Chu ja William Daniel Phillipsiga Nobeli füüsikaauhinna.
Kultivaator
pisi|Kultivaator Kultivaator on põllutööriist, mida kasutatakse järeltöötlemiseks. Üks nimetus tähendus viitab hammaste raamidele, mis läbivad mulda, libistades neid läbi lineaarselt. Teine tähendus viitab masinatele, mis kasutavad sama tulemuse saavutamiseks ketaste või hammaste pöörlemist. Peamine näide on pöörlev tiivik. Kultivaatorid segavad pinnast kas enne istutamist või pärast seda, kui põllukultuur on hakanud kasvama (umbrohu hävitamiseks). Erinevalt äkkest, mis häirib kogu mulla pinda, on kultivaatorid loodud selleks, et häirida mulda ettevaatlikumalt, säästes põllukultuure, kuid hävitades umbrohtu. Hammastega kultivaatorid on peaaegu sarnased atradele, kuid nende eesmärgid on erinevad. Kultivaatori hambad töötavad pinnase lähedal, tavaliselt umbrohutõrjeks, samal ajal kui adrad töötavad sügavuti pinnase all, lõhkudes kõvasti. Järelikult kultiveerimisel kulub ühe hamba peale palju vähem jõudu kui adral. Väikeste teradega kultivaatoreid lükatakse või tõmmatakse ühe inimese poolt kasutatava aiatööriistana, näiteks leibkonna enda tarbeks või väikeste turgude jaoks. Sama suurusega, pöörlevate puurimismasinatega ühendatakse äkke ja kultivaatori funktsioonid üheks mitmeotstarbeliseks masinaks.
Kultivaatoreid veetakse tavaliselt kahe- või neljarattaveolise traktoriga. Neljarattalistele traktoritele kinnitatakse need tavaliselt kolmepunktilise haakeseadeldise abil ja jõuülekanne toimub jõuvõtuvõlli kaudu. Veojõu konks on endiselt levinud kogu maailmas. Mõnikord kasutatakse ikkagi loomade jõudu, mis on arengumaades mõnevõrra levinum, tööstusriikides on see haruldane.
Ajalugu
pisi|Põllutööd käsil Algselt oli see mulla harimine et umbrohtu kontrolli alla saada, seda tehti kõblaste ja hangudega, aastatuhandeid enne kultivaatorite arenemist. Kultivaatorid olid algselt veetavad loomadega, (näiteks hobused, eeslite ja härgadega) või vedasid/lükkasid neid inimesed. Tänapäeva modernses põllumajanduses on kultiveerimise hulk vähenenud, sest umbrohutõrje on suuresti vähenenud herbitsiidide kasutamise tõttu. Herbitsiidid pole mitte alati vajalikud – näiteks mahepõllumajanduses.
Mootoriga töötavad/pöörlevad kõplad leiutas 1912. aastal Arthur Clifford Howard, kes hakkas eksperimenteerima pöörlevat mullaharimist oma isa talus Gilgandras Uus-Lõuna-Walesis Austraalias. Algul kasutas ta isa aurutraktorite mootorit toiteallikana, kuid siis avastas, et maapinda saab harida ka ilma tihese tekketa, mis on loomulik tavalise künni puhul. Tema varasem disain/leiutis Viskas/loopis mulda küljesuunda, kuni ta parandas oma leiutist ja leiutas L kujulise tera, mis on paigaldatud laialdaselt paiknevatele flantsidele, mis on kinnitatud väikese läbimõõduga rootorile. Koos oma õpipoisi Everard McClearyga tegid nad oma masinaehitusettevõtte, kuid plaane hakkas segama esimene maailmasõda. 1919. aastal naasis Howard Austraaliasse ja jätkas oma tööd, patenteeris viie pöörleva teraga kultivaatori ning aastal 1920 sisepõlemismootori.
1922. aasta märtsis moodustas Howard firma Austral Auto Cultivators Pty Ltd, mis hiljem sai tuntuks kui Howard Auto Cultivators. See asus 1927. aastal Sydney äärelinnas Northmeadis.
Samal ajal, 1910ndatel, arenesid Põhja-Ameerikas traktorid väiksemate, kergemate ja odavamate masinate suunas. Fordsoni traktor valmistas esimesena väikeste ja keskmiste farmide jaoks taskukohased ja praktilised traktorid. Kultiveerimine oli Fordsoni traktori hilisem täiendus, mis peegeldub selles, et ainuüksi väiketraktorite turule toomine oli omaette verstapost. Vahemikus 1915–1920 mitmed leiutajad ja põllumajandusettevõtted katsetasid/aretasid mootorikultivaatorite rühma kuuluvaid masinaid, mis olid modifitseeritud hobustega veetavad kultivaatorid, millele lisatud mootoriga ajam. Kuid aastaks 1921 oli ettevõte International Harvester oli ühendanud motoriseeritud kultiveerimise teiste traktori kasutamise võimalustega, et luua üldkasutatav traktor, millest sündis vahelt harimise traktorite kategooria.
1930. aastal oli Howardil Austraalias üha raskem vastavalt nõudlusele eksportida oma masinaid. Ta reisis Suurbritanniasse ja 1938. aastal asutas ettevõtte Rotary Hoe Ltd Ida Horndoni, Essexis. Selle ettevõtte harufirmad avati hiljem Ameerika Ühendriikides, Lõuna-Aafrikas, Saksamaal, Prantsusmaal, Itaalias, Hispaanias, Brasiilias, Malaisias, Austraalias, Uus-Meremaal. Hiljem sai selle omanikuks Howard Rotavator Co. Howard Group sai 1985. aastal ka Danish Thrige Agro Group omanikuks ning 2000. aasta detsembris sai osanikuks Kongskilde Industries of Sorore, mis asub Taanis.
Aiakultivaatorid
Väikesed maaharimisseadmed, mida kasutatakse väikestes aedades, näiteks majapidamisaedades ja väikestes kaubanduskeskustes, võivad pakkuda nii esmast kui ka sekundaarset mullaharimist. Näiteks pöörlev maaharija teeb ära kündmise ja äestamise, valmistades seemnele ette ühtlase ja kobeda pinnase. See ei paku aga ridapidi umbrohuhävitamist, mida suudaksid kultivaatori terad. Selle jaoks on käsitsi ühe inimese lükatav teradega kultivaator.
Variandid ja kaubamärgid
Pöörlevad maaharijad on üks tüüp kultivaatoreid. Pöörlevad maaharijad on populaarsed koduaednikele, kes tahavad suurt köögivilja aeda. Aeda võiks harida mõned korrad enne taime istutamist. Pöörlevad maaharijaid saab rentida ühekordseks kasutamiseks tööriista keskustest, näiteks muru istutamisel.
Mullafrees
Väike pinnasefrees liigub edasi üldiselt bensiinimootoriga, mis ajab ringi labasid ja sellel ei ole rattaid, mis liigutaks seda, kuigi võib neil olla väike ratas transportimiseks / taseme juhtimiseks. Et hoida masinat liiga kiirest edasi liikumisest, on sellell labade taga väike tera, mis käitub ka pidurina. See surub masinat rohkem maasse ning aitab mulda kobestada. Mida vaiksemalt frees edasi liigub, seda kobedam muld saavutatakse. Juht saab kontrollida pidurdamist tõstes ja madaldades juhtrauda. Mullafreesidel ei ole tagurpidi käiku, kuna igasugune tagurpidine liikumine võib ohustada juhti. Töötamise ajal saab aga freesi tõmmata tagurpidi, et käia üle alad, mis ei saanud piisavalt kobestatud, küll aga peab juht olema eriti ettevaatlik, et ei komistaks ning ei tõmbaks freesi omale peale. Mulla freesimine mootoriga freesiga on palju kiirem kui teha seda käsitsi, kuid see on väga raske ning väsitav freesi juhtida, eriti raskemate ja võimsamate mudelite puhul. Kui freesi labad tabavad etteaimamatut pinnast, näiteks nagu puu juured või maetud praht, siis võib põhjustada freesi liikumist väga jõuliselt ükskõik, mis suunas.
Mootorkobesti
Võrreldes väike mullafreesiga on iseliikuvad mootorfreesid varustatud käigukastiga ja ratastega, mis liigutavad seda edasi või tagasi. Käigukast võimaldab liikumiskiirust muuta, jättes labade kiiruse konstantseks. Kahe rattaga varustatud mullafrees muudab töö operaatori jaoks oluliselt kergemaks, võrreldes väike mullafreesidega. Need moto-mullafreesid on raskemad, varustatud võimsamate bensiini- või diiselmootoritega (4–18 hp või 3–13 kW), suutes harida tunnis palju suurema maa-ala. Rotovaator on inglise keeles üks pikemaid ühesõnalisi palindroome.
Minifrees
Minifreesid on uut tüüpi väiksed põllumajanduslikud freesid või kultivaatorid, mida kasutavad farmerid või majaomanikud. Need on ühtlasi tuntud kui ka mullafreesid või aiafreesid. Kompaktsed, jõulised ja mis kõige tähtsam, odavad minifreesid pakuvad alternatiivi neljarattalistele traktoritele väikefarmerite põldudel arengumaades.
Kaherattaline traktor
Suurema jõudlusega freesid laienevad aedadest põldudele, eriti Aasias, Aafrikas ja Lõuna-Ameerikas. Nad on võimelised töötlema 1 ha suurust pinda 8–10 tunniga. Nad on tuntud ka jõuliste freeside või kõndivate traktoritena. Aastaid tagasi peeti neid sobilikuks kasutada vaid riisi kasvatavatel aladel, kus neil olid metallist labadega rattad, tagamaks parem pidamine. Tänapäeval kasutatakse neid nii märgala- kui ka kuivalapõllumajanduses üle maailma. Nende kasutamisel on erinevaid võimalusi erinevate põllumajandusriistadega, näiteks pumpamine, transportimine, rehepeks, taimekaitsevahendite pritsimine. Neid võib kasutada küngastel, mägedes, kasvuhoonetes ja viljapuuaedades. Diiselmootorid on arengumaades populaarsemad kui bensiinimootorid.
Katarina Beskow
Katarina Beskow (ka Anna Catharina Beskow; 2. veebruar 1867 Stockholm – 12. august 1939 Salzburg) oli rootsi maletaja.
Males osales Beskow neljadel naiste maailmameistrivõistlustel. 1927. aastal Londonis sai ta esimesel MM-i turniiril Vera Menchiku järel teise koha edestades kolmandaks jäänud Paula Wolf-Kalmarit. 1930. aastal Hamburgis toimunud naiste MM-i turniiril (viis osavõtjat) sai 4. koha, 1931. aastal Prahas MM-i turniiril, kus Menchik võitis kõik mängitud partiid, jäi Beskow taas neljandaks viie osavõtja hulgas. Juulis-augustis 1937 peeti Stockholmis kuuendad naiste maailmameistrivõistlused. Kaasa teinud 70-aastane Beskow sai seal 23. koha 26 osavõtja hulgas.
August Merits
August Merits (18. oktoober 1887 Võisiku vald, Viljandimaa – 12. jaanuar 1942 Unžlag, Gorki oblast, Venemaa) oli Eesti riigiametnik ja ärimees.
Elulugu
Lõpetas Võisiku kaheklassilise ministeeriumikooli ja Sindi ministeeriumikooli juures tegutsenud pedagoogikaklassi. 1905. aastal sooritas eksternina reaalkooli lõpueksami ja sai Udeva vallakooli õpetajaks Järvamaal. 1909. aastal läks õpetajaks Uudeküla vallakooli, kus töötas kuni 1916. aastani.
Aastatel 1911–1914 õppis suvekuudel Strelitzi tehnikumis Saksamaal. 1916. aastal asus elama Peterburi, töötas konstruktorina Siemens-Schuckerti vabrikus elektrijaamade sisseseade osakonnas ning õppis töö kõrvalt Peterburi tsiviilinseneride instituudis arhitektuuri osakonnas. 1918–1919 oli õpetaja Moloskovitsa eesti asunduses Peterburi kubermangus.
1919. aastal tuli tagasi Eestisse ja 19. juunist alates oli Riigikontrolli tsiviilosakonna kontrolör, hiljem peakontrolör, tsiviilosakonna juhataja, riigikontrolli nõukogu liige ja riigikontrolöri asetäitja.
Anthony Beauvillier
Aastatel 2013–2016 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Shawinigan Cataractes.
August Merits
Elulugu
Lõpetas töö kõrvalt 1925. aastal Tartu Ülikooli, kus oli õppinud õigusteadust. Oli EÜS Põhjala liige.
1. oktoobrist 1929 sai Meritsast majandusministri abi ja ühtlasi riigi statistikanõukogu liige. 1930. aastal määrati riigiettevõtte Böckeri tehased direktoriks ja seejärel oli ta kuni 1940. aastani a/s Eesti Kiviõli peadirektor.
Parmeri maakond
Parmeri maakond (Parmer County) on maakond Ameerika Ühendriikides Texase osariigis.
August Merits
Elulugu
Ta oli kaubandus-tööstuskoja nõukogu liige, konjunktuuriinstituudi majandussektsiooni nõukogu esimees, loodusvarade instituudi liige, Eesti-Poola kaubanduskoja esimees ja Poola aukonsul Tallinnas.
Anthony Beauvillier
2019. aasta augustis pikendas ta Islandersiga lepingut kahe aasta võrra. Hooajal 2019–20 jõudis ta Islandersiga Idakonverentsi finaali, kus kaotati hilisemale Stanley karika võitjale Tampa Bay Lightningile. Hooaja 2019–20 väljalangemismängudes lõi Beauvilliler kokku üheksa väravat, millega oli Brock Nelsoni kõrval klubi suurim väravakütt. Islandersis jäi Beauvillier resultatiivseimaks põhihooajaks 2019/20, mil ta lõi 18 väravat ja andis 21 väravasöötu.
Parmeri maakond
Maakond moodustati 1876. aastal.
Anthony Beauvillier
2023. aasta jaanuaris kaubeldi Beauvilliler koos Aatu Räty ja ühe tulevase draft'i valikuga Bo Horvati vastu Islandersist Vancouver Canucksi.
Beauvilliler kuulus Kanada jäähokikoondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Janez Janša kolmas valitsus
Janez Janša kolmas valitsus on Sloveenia valitsus, mis astus ametisse 13. märtsil 2020. Valitsuse moodustasid Sloveenia Demokraatlik Partei (SDS), Kaasaegne Keskpartei (SMC), Uus Sloveenia (NSi) ja Sloveenia Pensionäride Demokraatlik Partei (DeSUS).
Esimese öö õigus (film)
'' Esimese öö õigus" oli 1925. aastal valminud Eesti mängufilm.
Film pole säilinud.
Sisukokkuvõte
Filmiainese inspireerijaks võib pidada Matthias Johann Eiseni poeemi "Kuldja" (1923).