cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sonett
Inglise sonett
Inglise soneti tuntud autorite seas on William Shakespeare, Edmund Spenser, John Donne ja John Milton. 17. sajandi lõpus läks sonett inglise kirjanduses moest, naastes alles Prantsuse revolutsiooni aastail. Hiljem on inglise sonetti kasutanud paljud kirjanikud, teiste seas näiteks William Wordsworth, John Keats, Percy Bysshe Shelley, Dante Gabriel Rossetti, Robert Frost, E. E. Cummings, Wilfred Owen ja Seamus Heaney.
Inglise soneti üht varianti nimetatakse Edmund Spenseri järgi Spenseri sonetiks. Selle riimiskeem on a-b-a-b, b-c-b-c, c-d-c-d, e-e.
Onegini stroof ehk Puškini sonett
Ka Onegini stroofi, milles Aleksandr Puškin kirjutas värssromaani "Jevgeni Onegin", kutsutakse ingliskeelses kirjandusteaduses sageli Puškini sonetiks. Onegini stroofi värsimõõt on jambiline tetrameeter ehk nelikjamb. Riimiskeem on a-B-a-B-c-c-D-D-e-F-F-e-G-G, kus väiketähed tähistavad naisriime ja suurtähed meesriime. Onegini stroof on teiste sonetivormidega võrreldes haruldane, ent selles on kirjutanud poeeme näiteks Mihhail Lermontov, värssromaane aga Vikram Seth ja H. R. F. Keating.
Sonett eesti kirjanduses
Eesti kirjanduse esimesed (saksakeelsed) sonetid pärinevad 17. sajandist Reiner Brockmannilt. Ka Kristjan Jaak Peterson avaldas Leipzigis saksakeelse soneti, samuti kirjutas neid Friedrich Reinhold Kreutzwald. Esimese teadaoleva eestikeelne sonett oli Bernard Kangro andmetel Matthias Johann Eiseni "Õnnesoov isamaale" 1881.
Eestikeelsete sonettide loojatest on kirjandusteadlane Arne Merilai esile tõstnud Marie Underit, Johannes Semperit, Jaan Kärnerit, Juhan Sütistet, Betti Alverit, Bernard Kangrot ja Indrek Hirve. Sonett on eesti kirjanduses populaarne, ilmunud on terveid sonetivormis luulekogusid (Kalju Kangurilt, Marie Underilt jt).
Eesti luules on sonetikäsitus klassikaliste vormidega võrreldes küllaltki vaba. Kasutatakse nii mees- kui ka naisriime, samuti daktül- ja peoonriime. Eksperimenteeritud on keerukate sonetivormidega, muuhulgas ees- ja siseriimidega. Bernard Kangro märgib monograafias "Eesti soneti ajalugu" (1938), et jambiga sarnanevate värsimõõtude kõrval on sonetis laialt tarvitatud ka trohheust ja daktüli; 1885–1900 oli neid eesti sonetis vastavalt 11% ja 1%.
2000. aastal esitles Märt Väljataga Tallinna Linnagaleriis sonetimasinat, mis kombineeris ridu tema kirjutatud kümnest Shakespeare'i stiilis sonetist ning lõi sel viisil uusi sonette. Idee pärineb prantsuse kirjanduseksperimentaatorilt Raymond Queneau lt. Väljataga algsonetid ilmusid ribaraamatus "Sada tuhat miljardit millenniumisonetti".
Sonetipärg
Sonetipärjaks nimetatakse 15 sonetist koosnevat läbiva teemaga sarja, milles 14 soneti puhul iga soneti viimane rida on ühtlasi järgmise soneti esimene rida. Pärja 1. või 15. luuletus – magistraal ehk juhtsonett – koosneb teisi sonette siduvatest värssidest.
Skandinaavia
298px|pisi|Skandinaavia kitsam mõiste punases Skandinaavia laiem mõiste oranžis Skandinaaviaks ehk Skandinaavia maadeks (varasem nimekuju Skandinaaviamaad) nimetatakse kitsamas, geograafilises tähenduses Rootsit ja Norrat (riike, mille territooriumi põhiosa asub Skandinaavia poolsaarel).
Laiemas, kultuurilises ja ajaloolises tähenduses nimetatakse Skandinaaviaks Rootsit, Taanit ja Norrat või maid, kus kõneldakse põhjagermaani ehk skandinaavia keeli – lisaks nimetatud maadele ka Islandit ja Fääri saari.
Inglise- ja saksakeelsetes maades käsitletakse Skandinaaviana enamasti Rootsit, Taanit ja Norrat, kuid vahel ka kõiki ülalnimetatud maid, mõnikord ka Soomet.
Nime päritolu
thumb|right|Satelliidifoto [[Skandinaavia poolsaarest ja naabermaadest]] Teadaolevalt kasutas nime Skandinaavia (Scatinavia) esimest korda Plinius Vanem 1. sajandil pKr oma teoses "Looduslugu" ("Naturalis historia"). Plinius kirjutas, et teisel pool Jüütimaad asub Codanuse (Kattegati) väin, mis on täis saari. Suurim neist kandvat nime Scatinavia. Arvatavasti mõtles Plinius selle all Skånet Skandinaavia poolsaare lõunaosas. Pliniuse Scatinavia põhjal on rekonstrueeritud germaani nimekuju *Skaðin-awjo. Selle nime esimese osa tähendus ei ole selge, awjo tähendas arvatavasti saart.
2. sajandil kirjutas kreeka geograaf Ptolemaios ("Geographia") Skandiaist (Σκανδίαι) – neljast Läänemeres saarest, mis asusid Jüütimaast ida pool ja millest kolm olid väikesed (arvatavasti Fyn, Lolland ja Sjælland) ning üks suur (Skåne). Suurima saare kohta kasutas Ptolemaios nime Σκανδία (Skandia).
Jordanes ("De origine actibusque Getarum") kirjutas 6. sajandil, et goodid pärinesid Scandza saarelt.
Anglosaksi eeposes "Beowulf" (8.–11. sajand) kasutatakse Skandinaavia või Skåne kohta nimekujusid Scedenigge ja Schedeland, mis on nimega "Skandinaavia" etümoloogiliselt seotud.
Skandinaavia nimi on etümoloogiliselt seotud kohanimedega Skåne ja Skanør, mõlemad paigad asuvad Skandinaavia poolsaare lõunaosas.
Skandinaavia ala ajalugu
thumb|298px|[[Olaus Magnuse kaart "Carta Marina" aastast 1539]] Skandinaavia asustasid esimesena viimase jääaja lõpul, nooremas paleoliitikumis Hamburgi kultuuri põhjapõdrakütid, kes liikusid saagi otsingul taanduvate liustike järel. Viimasel jääajal, mis lõppes umbes 12 000 aastat tagasi enne meie ajaarvamist, jõudis jää Wisła jõeni jagunes Põhja-Euroopa kahte eraldi asetseva jääliustiku piirkonda: väike jääala, kuhu kuulusid Šotimaa, Wales, Põhja-Inglismaa ja kogu Iirimaa, ning suurem ala, kus jää kattis maad tänapäeva Läänemere ümbruskonnas. Jää all olid tänapäeva Norra, Rootsi, Soome, Eesti, Läti ja Leedu, Jüüti poolsaare idapoolne osa, Schleswig-Holsteini idaosa, Kirde-Saksamaa, Põhja-Poola ja Ida-Preisimaa. Weichseli jäätumine algas umbes 110 000 aasta eest ning lõppes 10 000 – 15 000 aastat tagasi. pisi|[[Rooma impeerium aastal 117 pKr oma suurimates piirides]] Jõudnud umbes 14 000 aasta eest Skånesse, liikusid põhjapõdrakütid nahkpaatide abil üle kogu poolsaare ja tungisid umbes 7000. aastaks eKr Lõuna-Soomesse. Varased sisserändajad sõltusid täielikult jahipidamisest ja korilusest – põllumajandus jõudis Skandinaaviasse umbes 4000. aastal eKr. Sellest alates kuni rauaaja alguseni umbes 500. aastal eKr kasvas Skandinaavias tasapisi elanikkond, jõukus ja ühiskondlik liigendus. Siis saabus aga kriis, kui kliima jahenemine (ja vihmade sagenemine), lõunapoolsete pronksi varumisteede läbilõikamine Kesk-Euroopas levima hakanud keltide poolt ning luksuskaupade suundumine lõunasse, Vahemere äärde, hakkas tugevasti mõjutama Skandinaavia ühiskonda.
pisi|Euroopa rändeteed Lõuna-Skandinaaviast, Taanist ning naabermaadest Elbe ja Oderi jõe vahel lahkusid pärast 1000 eKr germaani rahvad. Esimene laine liikus läände ja lõunasse (surudes keldid Reini jõest läände umbes 200 eKr) ning jõudis Lõuna-Saksamaale Rooma provintsi Gallia piiridele 100 eKr, kus neid peatasid Gaius Marius ja Julius Caesar. See oli see läänegrupp, keda kirjeldasid rooma ajaloolane Tacitus (56–117 pKr) ja Julius Caesar (100–44 eKr).
Germaani hõimude hilisem laine liikus Skandinaaviast 600 ja 300 vahel eKr itta Läänemere vastaskaldale, liikudes Vislat pidi Karpaatidesse. Tacituse ajal olid nendeks vähetuntud hõimud nagu heruskid, hermundurid ja katid; siiski tekkisid liitude sõlmimisel tuntumad grupid nagu alemannid, frangid, saksid, friisid ja tüüringid.
Rooma rauaajal (1–500 pKr) jõudsid Skandinaaviasse Rooma impeeriumi kaubad, sealhulgas pronksnõud, väärisesemed ja eriti roomalikud relvad. Viimased võisid saabuda põhja koos sõjameestega, kes teenisid Rooma abivägedes ja naasid koju. On rajatud kindlustatud linnamäed Lõuna-Norras, Rootsis ja Soomes, millest suurimal, Gotlandil asuval Torsburgenil, oli peaaegu 2,5 km pikkune vall. Soodest on leitud relvaohvrid, eriti perioodist 200–500. Ainuüksi Jüütimaal on neid leitud paarikümne ringis ja suurim neist on leitud Kesk-Jüütimaalt Illerup Ådalist.
Rahvasterännuajale, mis tavaliselt paigutatakse aastatesse 450–600, järgnes eelviikingiaeg ja viikingiaeg. pisi|Taani (958–986) ja Norra kuninga (976–986) [[Harald Sinihammas|Harald Sinihamba kuningriik (punasega) ja tema vasallide ja liitlaste alad (roosaga)]]
Gosport
Gosport on linn ja mittelinnaringkond (borough) Lõuna-Inglismaa rannikul Hampshire'is Solenti väina ääres. Kuni 20. sajandi viimase veerandini oli linn tähtis merendus- ja sõjanduskeskus, mis oli seotud Portsmouthi sadama infrastruktuuri kaitse ja varustamisega.
Skandinaavia
Skandinaavia ala ajalugu
, Jomsborg, Jomsviikingid pisi|left|Viikingiaja linnad Skandinaavias Skandinaavia ulatus (Norra põhjatipust Jüütimaa lõunapunktini on ligemale 2000 km) põhjustab maastiku väga suurt varieeruvust. Lõunas on Taani valdavalt tasane maa, selle peamine koostisosa Jüütimaa on Põhja-Saksa tasandiku jätk. Väike-Beldi väin lahutab Jüütimaad kahest peamisest saarest Sjællandist ja Fynist, millest edasi jäävad Skåne ja Blekinge. Skåne ja Blekinge kuulusid suurema osa rauaajast ja varakeskajast Taani kuningate mõjusfääri ning kuulusid ka 9. sajandi lõpul ja 10. sajandi algul tekkinud esimesse ühendatud Taani kuningriiki, kuid kuuluvad tänapäeval Rootsile.
Skandinaavia poolsaarel endal eraldab võimas, põhjas Finnmargist lõunas Norra Stavangeri lähistele ulatuv mäeahelik ida- ja lääneosa. Lääneosa on avatud Atlandi ookeanile ja liigendatud rannik on valdavalt jäävaba isegi kõige külmematel kuudel, kuid Läänemere poole jääv idaosa kannatab karmide talvede käes ning jää takistab meresõitu mitu kuud. Need erinevused aitasid kujundada tingimusi, mis soodustasid eraldi läänepoolse (Norra) ja idapoolse (Rootsi) kuningriigi teket.
Suuremat osa Skandinaavia poolsaarest, kui ta ei olnud juba ligipääsmatu mägede tõttu, katsid tihedad metsad. Maismaasuhtlust raskendas veelgi maastik, millel leidus ohtralt jõgesid ja järvi (eriti Rootsis ja Soomes), mis koos Norra pika ranniku ja Taani saarelise iseloomuga seletab hästi skandinaavlaste harjumust kasutada liikumiseks paate. pisi|Põhjamere impeerium koos tribuuti maksvate aladega. Riigid, mille kuningas Knud oli, on tähistatud punaselt, vasallriigid oranžilt ja teised liitlasriigid kollaselt
Taani kuningas Svend Harkhabe vallutas 1013. aastal Inglismaa, mida valitses tema poeg Knud Suur, kes oli hiljem nii Taani, Norra, Inglismaa kui ka mõne Lõuna-Rootsi piirkonna kuningas. Vanema venna Harald II surma järel 1018. aastal sai Knudist sai ka Taani kuningas.
, Vendi ristisõda
Blackburn with Darwen
Omavalitsuse elanikest olid 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 52,6% kristlased ja 27% moslemid. 20,4% elanikest on Lõuna-Aasia päritolu.
Tartu valla vapp
thumb|150px|Tartu valla vapp Tartu valla vapp on Tartu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Tartu valla vapp.
Vapp kinnitati 2. juunil 1994.
Vapi kirjeldus
Hõbedasel kilbil kuue lehega rukkilille õis ja laineline varras, mõlemad sinised. Õie südamik on kuldne ring.
Põhjendus
Rukkilille kuus õielehte viitavad sellele, et Tartu vald on kujunenud endiste Raadi, Sootaga, Tammistu, Tartu, Vesneri ja Äksi valdade maadest ning elanikkonnast. Nende valdade inimeste töö ja vaimne looming moodustavad Tartu valla jõukuse ja on osa Eesti kultuurist - sellele osutab rukkilille õie kuldne südamik. Sinine laineline varras meenutab, et valla piires asuvad Amme jõgi ja Saadjärv.
13. veebruar
13. veebruar on Gregoriuse kalendri 44. päev. Juliuse kalendri järgi 31. jaanuar (1901–2100).
Giuseppe Garibaldi
thumb|right|Giuseppe Garibaldi, 1866 Giuseppe Maria Garibaldi (4. juuli 1807 Nice – 2. juuni 1882 Caprera) oli Itaalia rahvuskangelane, kindral. Ta juhtis revolutsioonilist rahvuslikku vabadusliikumist, mille eesmärk oli Itaalia ühendamine. 9. veebruaril 1849 kuulutati tema ettepanekul küll välja Rooma vabariik, kuid Itaalia ühinemist see kaasa ei toonud.
Peter Carl Fabergé
thumb Peter Carl Fabergé (ka Karl Gustavovitš Fabergé; 30. mai 1846 Peterburi – 24. september 1920 Lausanne) oli Venemaa kullassepp, kes sai tuntuks eelkõige oma rikkalikult juveelidega kaunistatud väärismetallist lihavõttemunadega.
Päritolu ja õpiaeg
Peter Carl Fabergé isa oli Pärnus sündinud kullassepp Gustav Fabergé ja ema taani kunstniku tütar Charlotte Jungstedt. Isa suguvõsa oli algselt pärit Prantsusmaalt, kuid 17. sajandil olid tema hugenottidest esivanemad sunnitud tagakiusamise eest Saksamaale pagema. Peter Carl Fabergé vanaisa Peter Fabergé kolis 1800. aastal Liivimaale. Paar aastat enne Peter Carli sündi oli pere kolinud Peterburi. Peter Carl oli pere vanim poeg ning traditsiooni kohaselt lasus tal kohustus oma isa tööd jätkata.
Peter Carl õppis Peterburi Püha Anna saksa koolis. 1860. aastal asus perekond elama Dresdenisse, kus Peter Carl jätkas õpinguid Dresdeni kaubanduskoolis ja Pariisi kaubanduskolledžis. Peter Carl õppis ametit kuulsa Frankfurdi meistri Friedmani juures. Õpipoisiajale järgnes ringreis Euroopas, et tutvuda kunstieluga muu hulgas Londonis, Pariisis ja Firenzes.
Tegevus juveliiri ja ettevõtjana
thumb|Fabergé äri [[Moskvas, aadressil Kuznetski Most 4 (aastal 1893)]] thumb|Fabergé logo Aastal 1864 kolis Fabergé perekond tagasi Peterburi. Peter Carl Fabergé asus tööle oma isa 1842. aastal asutatud kullassepaäris ning 1872. aastal võttis firma juhtimise üle.
Algul jätkas Fabergé ettevõttes seni valitsenud stiilis, luues peamiselt prantsuse moe järgi valmistatud käevõrusid, prosse ja medaljone. Samal ajal töötas ta vabatahtlikuna Ermitaažis keisrikoja aardeid parandades, hinnates ja kataloogidesse kandes, õppides selle töö käigus põhjalikult tundma vene stiili. Selle tulemusel lõi ta originaalse stiili, mis ühendas vene käsitöö- ja Euroopa juveliirioskused.
Noorema venna Agatoni liitumine firmaga 1882. aastal tõi kaasa uued tuuled ning töökoja stiil muutus tundmatuseni. Agatoni pealekäimisel osalesid vennad samal aastal ülevenemaalisel näitusel, kus võitsid kuldmedali ning äratasid enneolematut tähelepanu.
Fabergé teosed jäid teiste hulgas silma ka keiser Aleksander III-le ja keisrinna Marija Fjodorovnale, kes ostis mõne pisiasja. Kolm aastat hiljem, 1885. aastal, nimetati Fabergé õukonna kullassepaks. Sellest alates tellis keiser igal aastal keisrinnale kinkimiseks ühe lihavõttemuna. Traditsiooni jätkas Nikolai II, kes tellis lisaks teise muna oma ema jaoks. Viimase pühademuna valmistas Fabergé 1917. aastal, kuid see jäi keisrile üle andmata. Kokku valmistati keisrikojale 50 keiserlikku pühademuna.
Peale keisriperekonna tegi ta erandkorras pühademune ka teistele. Kaheteistkümnest teadaolevast munast seitse valmistas ta kullakaevanduste omaniku Aleksandr Kelchi abikaasale Varvara Kelchile ning ühe hertsog Marlborole, Emanuel Nobelile, krahvinna Zinaida Jussupovale ja Feliks Jussupovile ning Kreeka kuningale Geórgios I-le.
Alates 1880. aastatest valmistas Fabergé üha rohkem ka luksuslikke tarbeesemeid, sealhulgas kirjatarbeid, pildiraame, tuhatoose, portsigareid, kelli. Fabergé ei olnudki mitte niivõrd meisterlik juveliir, vaid eelkõige suurepärane ideede generaator, taibukas ärimees ja hea organisaator. Ta leidis oma ideede teostamiseks parimad käsitöömeistrid nii Venemaalt kui ka välismaalt (Mihhail Perhin, G. Wingström, V. Zujev, A. Holmström, Viktor Aarne kuni 1904. aastani). Tema meistrid olid enamasti iseseisvad ettevõtjad. Välismaa meistrid meelitas ta Venemaale, pakkudes neile muu hulgas tasuta töökodade kasutamise võimalust ja head tasu.
Naomi Watts
Naomi Ellen Watts (sündinud 28. septembril 1968) on Austraalia filminäitleja.
Peter Carl Fabergé
Tegevus juveliiri ja ettevõtjana
1897. aastal sai Fabergést ka Rootsi kuningakoja kullassepp.
Fabergé esindas Venemaad 1900. aasta Pariisi maailmanäitusel. Selle eest autasustati teda Auleegioni ordeniga. Selleks ajaks oli tema töökojast saanud suurettevõte, kus töötas sadu inimesi. Ainuüksi Peterburis oli umbes 500 töötajat; lisaks olid allüksused Moskvas, Kiievis, Odessas, Nižni Novgorodis ja Londonis. Aastatel 1882–1917 valmistati umbes 150 000 eset.
Oktoobrirevolutsioon sundis Fabergé oma ettevõttest loobuma. Ta müüs selle töötajatele ning põgenes Lätti; võimaluse selleks andis Bresti rahulepingu klausel, mis võimaldas Saksa sõjaväe poolt okupeeritud territooriumitelt pärit isikutel sinna tagasi pöörduda. Kui Punaarmee Läti 1919. aastal vallutas, põgenes ta edasi Saksamaale. Fabergéde varanduse väärtuseks hinnati tollal 1 603 614 rubla kullas. See jäi Peterburi ning kadus revolutsioonisündmuste käigus ega pole siiani välja ilmunud. Osa Peterburi jäänud väärisesemeid (2400) konfiskeeris Fabergé töökodade läbiotsimisel Peterburi Tšekaa 1919. aastal ning teise osa (322 eset), mille Fabergé oli Šveitsi ja hiljem Norra Peterburi esindusse hoiule andnud, röövisid "tundmatud" relvastatud isikud Norra esindusest. Vene ajakirjanduse andmetel müüdi Nõukogude Venemaale jäänud 32 Fabergé pühademuna välismaale, neist 30 omandas Armand Hammer.
Maadeavastajate loend
Siin on loetletud maadeavastajaid.
Peter Carl Fabergé
Tegevus juveliiri ja ettevõtjana
Peter Carl Fabergé suri veidi hiljem Šveitsis Lausanne'is ning maeti Cannes'i.
Maadeavastajate loend
Nimekujud ja nimede järjestus vajavad kontrollimist.
Peter Carl Fabergé
Tegevus juveliiri ja ettevõtjana
Emigratsioonis müüsid Fabergé pojad 50 000 dollari eest kaubamärgiõigused (välja arvatud juveliiritööd) ameerika päritolu seebiärimees Runinile, kes müüs need hiljem firmale Unilever. Fabergé kaubamärgi õigused juveliiritoodete loomiseks sai aga Saksa juveliir Karl Meyer.
Isiklikku
pisi|left|Augusta Julia Jacobs (Fabergé) (?? – 1925) Aastal 1872 abiellus Peter Carl Fabergé keiserliku mööblitöökoja juhi tütre Augusta Julia Jacobsiga. Neil sündis neli poega – Jevgeni, Agaton (Agafon ), Aleksandr ja Nikolai.
Teosed
thumb|Aleksander III jaoks valmistatud ratsanik
Aastatel 1885–1917 valmistas Peter Carl Fabergé koos oma abilistega 69 luksuslikku lihavõttemuna. Neist 50 tehti Vene keisrikojale, nii Aleksander III kui ka Nikolai II jaoks.
Seitse lihavõttemuna valmistati Kelhi perekonna tellimusel. Kaheksa muna asukoht on teadmata (Vene keisri Aleksander II portreega, Taani kuninga Christian IX ja kuninganna kujutistega).
Fabergé munad on kunstioksjonitel äärmiselt hinnatud kaup, mille eest makstakse miljoneid. Suurim erakogu kuulub vene miljardärile Viktor Vekselbergile. Suur osa munadest on hoiul USA ja Venemaa muuseumides. Fabergé munade omanike hulgas on ka Briti kuninganna Elizabeth II, kellele kuulub kolm muna, ja Monaco vürst Albert II.
Lisaks lihavõttemunadele valmistas Fabergé arvukalt lauahõbedat, ehteid ja muid esemeid.
Aastal 2002. müüdi Christie's oksjonil Fabergé 1913. aastal keiser Nikolai II-le valmistatud Talvemuna 9,579 miljoni dollari eest.
Aastal 2004. omandas Vene miljardär Viktor Vekselberg oksjonile väljakuulutatud kirjastusmagnaat Malcolm Forbesile kuulunud üheksa pühademuna veel enne oksjonit väidetavalt 120 miljoni dollari eest.
Aastal 2007 maksis vene ärimees Aleksandr Ivanov Rotchildi perekonnale kuulunud Fabergé Rotchildi muna eest Christie'si oksjonil 18,5 miljonit dollarit.
Liva
Liva on küla Valga maakonnas Tõrva vallas.
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Põdrala valda, pärast Eesti omavalitsuste haldusreformi jääb küla Tõrva valla territooriumile.
Eduardo da Silva
pisi| pisi|Eduardo da Silva Eduardo Alves da Silva (ka Eduardo; sündinud 25. veebruaril 1983) on Brasiilia päritolu endine Horvaatia jalgpallur (ründaja).
Aastatel 2001–2007 mängis ta Zagrebi Dinamos, 2007–2010 Arsenalis ning 2010–2014 ja 2015–2016 Donetski Šahtaris. Zagrebi Dinamoga tuli ta kolmel korral Horvaatia meistriks ja Donetski Šahtariga neljal korral Ukraina meistriks. Aastatel 2005 ja 2006 valiti ta Horvaatia kõrgliiga aasta jalgpalluriks. Tema jalgpallurikarjääri viimaseks klubiks jäi 2018. aastal Poola kõrgliiga klubi Varssavi Legia.
Aastal 2006 valiti ta Horvaatia aasta jalgpalluriks.
Koondisekarjäär
Da Silva võttis endale Horvaatia kodakondsuse 2002. Esimest korda kutsuti ta Horvaatia koondisse 2004. aasta Euroopa U-21 meistrivõistluste finaalturniiriks, kus Horvaatia jäi alagrupis viigi ja kahe kaotusega viimaseks. Ta kuulus koondisse ka 2006. aasta U-21 valikturniiril, kus da Silva lõi 9 mängus 7 väravat. Horvaatia võitis alagrupi suure eduga (+8 =1 -1), aga otsustavates kohtumistes kaotas Serbiale ja Montenegrole 1:3 võõrsil ja 1:2 kodus ning jäi finaalturniirilt eemale. Da Silva lõi sealjuures mõlemad Horvaatia väravad. Kokku lõi ta Horvaatia 16 väravast valikturniiril pooled.
Vahepeal kutsuti da Silva ka täiskasvanute koondisse. Ta debüteeris 16. novembril 2004 sõprusmängus Iirimaa jalgpallikoondise vastu. Oma esimese värava koondises lõi ta 1. veebruaril 2006 Hongkongi jalgpallikoondise vastu. See oli 4:0 lõppenud mängu kolmas värav.
Da Silva oli Horvaatia koondise kandidaat 2006. aasta MM-iks, aga peatreener Zlatko Kranjčar ei valinud teda koondisse, kuna ta oli liiga noor. MM-il ei pääsenud Horvaatia alagrupist edasi.
Pärast MM-i sai ta koondise põhikoosseisu liikmeks. Juba 16. augustil 2006 lõi ta sõprusmängus maailmameistri Itaalia jalgpallikoondise vastu avavärava – mäng lõppes 2:0. 11. oktoobril skooris ta ka 2008. aasta EM-valikturniiril kodus Inglismaa jalgpallikoondise vastu, lüües jällegi 2:0 lõppenud mängus avavärava. Ning 15. novembril 2006 lõi ta EM-valikmängus Iisraeli jalgpallikoondise vastu 3 väravat, lüües võõrsil 4:3 võidetud mängus Horvaatia 2 viimast väravat. Samasse alagruppi kuulus ka Eesti jalgpallikoondis, keda Horvaatia võitis võõrsil 1:0 ja kodus 2:0. Da Silva lõi neis mängudes kõik väravad. Peale Iisraeli ja Eesti ei ole da Silva ühegi teise riigi vastu 3 väravat suutnud lüüa. Horvaatia võitis alagrupi (+9 =2 -1) ja da Silva oli kõigi alagruppide peale kokku resultatiivsuselt teine pallur. Finaalturniiril võitis Horvaatia oma alagrupis kõik mängud, aga langes välja veerandfinaalis Türgi jalgpallikoondise vastu, kui Horvaatia pärast 1:1 lisaaega suutis 4 penaltist vaid 1 realiseerida. Da Silva finaalturniiril väravaid ei löönud.
2010. aasta MM-valikturniiril lõi da Silva ainult 3 väravat Horvaatia 19-st. Horvaatia jäi alagrupis Inglismaa ja Ukraina jalgpallikoondise järel kolmandaks ega pääsenud MM-ile.
Aastatel 2004–2014 mängis da Silva Horvaatia rahvuskoondises 64 mängu ja lõi neis 29 väravat.
Gaston, Orléansi hertsog
pisi|püsti|Gaston (1634)
Gaston Jean-Baptiste (25. aprill 1608 Fontainebleau – 2. veebruar 1660 Blois) oli Henri IV kolmas poeg ja Louis XIII noorem vend.
Jürg Wyttenbach
Interpreet
Dirigendina kandis ette üle saja nüüdisheliteose, millest enamiku puhul oli tegu esiettekandega. Juhatas Dresdeni Filharmoonikuid (Dresdner Philharmonie), Baden-Badeni Raadio Sümfooniaorkestrit (SWR Sinfonieorchester Baden-Baden) ja Freiburgi Raadio Sümfooniaorkestrit (Südwestfunk-Orchester), Hesseni Raadio Sümfooniaorkestrit (Hessischer Rundfunk-Orchester) ning Krakówi Sümfooniaorkestrit. Ta juhatas ka paljusid nüüdismuusikale spetsialiseerunud ansambleid, nagu näiteks Ensemble Modern, Klangforum Wien, Ensemble recherche, Baseli nüüdismuusikaühingu (Internationale Gesellschaft für Neue Musik IGNM) ansambel, Ensemble l'Itinéraire ja Ensemble Forum Lyon.
Jürg Wyttenbach oli regulaarne külaline Donaueschingeri Muusikapäevadel (Donaueschinger Musiktage), Pariisi festivalil "Festival d’Automne", festivalidel "Wien modern", "Festival musica“ Strasbourgis ja "Varssavi sügis". Tegi pidevalt koostööd Basel Sinfoniettaga, osaledes selle orkestriga festivalidel "Archipel" Genfis ja "Octobre en Normandie" Rouenis.
Õppejõud
Ta töötas õppejõuna Bieli Muusikakoolis ja Berni Konservatooriumis. 1967–2003 juhtis ta Baseli linna muusikaakadeemia juures asuva konservatooriumi (Konservatorium der Musik-Akademie der Stadt Basel) klaveriklassi ja alates 1970. aastast nüüdismuusika interpretatsiooni klassi.
Helilooja
Teda kui heliloojat mõjutas kõigepealt Béla Bartók ja hiljem Mauricio Kagel. Jürg Wyttenbach kirjutas enamasti teoseid, mis lähenevad erinevatele teatrivormidele.
Tunnustus
Lisaks paljudele positiivsetele heliplaadiarvustustele on Jürg Wyttenbachi dirigeeritud Giacinto Scelsi kogutud koori- ja orkestriteoste CD saanud auhinna Grand Prix du Disque ning Saksa heliplaadikriitika preemia (Preis der Deutschen Schallplattenkritik).
Darren Fletcher
Darren Fletcher (sündinud 1. veebruaril 1984 Dalkeithis Midlothianis) Šotimaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa esiliiga klubis Stoke City.
Klubikarjäär
Aastatel 1995–2015 mängis Fletcher Manchester Unitedis (ManU).
2001./02. aastal mängis ManU UEFA Meistrite liigas. Veerandfinaalis alistati Deportivo de La Coruña võõrsil 2:0 ja kodus 3:2, kuid poolfinaalis langeti välja Leverkuseni Bayeri vastu (kodus 2:2, võõrsil 1:1). Inglismaa karikavõistlustel kaotas ManU 2001. aasta lõpus juba 3. ringis Londoni Arsenalile 0:4.
Lõve
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Põdrala valda, pärast Eesti omavalitsuste haldusreformi jääb küla Tõrva valla territooriumile.
Küla servas asub ohvrikivi, Lõve mõisa süda ja mõisa kalmistu.
Darren Fletcher
Klubikarjäär
2003. aastal tuli ManU Inglismaa meistriks Arsenali ja Newcastle Unitedi ees ning pääses järgmiseks aastaks Meistrite Liigasse. Seal kaotas ManU 16 parema hulgas FC Portole (võõrsil 1:2, kodus 1:1). Porto tuligi Euroopa meistriks. Sama kaugele jõudis ManU Inglismaa karikavõistlustel (kaotas võõrsil 0:2 West Bromwich Albionile).
2004. aastal tuli ManU Inglismaa meistrivõistlustel Arsenali ja Chelsea järel kolmandaks, aga pääses siiski Meistrite Liigasse. Seal jõudis ManU 16 hulka, kus kaotas AC Milanile nii kodus kui ka võõrsil 0:1. Inglismaa karikavõistlustel jõudis ManU seekord poolfinaali: veerandfinaalis alistas Arsenali kodus 1:0, kuid poolfinaalis kaotas Chelseale (võõrsil 0:0, kodus 1:2).
2005. aastal tuli ManU Inglismaa meistrivõistlustel Chelsea ja ManU järel kolmandaks ning pääses Meistrite Liigasse, aga alagrupiturniiril jäi ManU viimaseks ja langes välja. Inglismaa karikavõistlustel kohtus ManU 16 parema hulgas nagu üle-eelmiselgi aastal West Bromwichiga, kuid seekord võitis 3:1 ManU, sama tulemusega alistas ta ka veerandfinaalis Birmingham City. Poolfinaalis alistas ManU Blackburn Roversi (võõrsil 1:1, kodus 2:1) ja finaalis Wigan Athletici 4:0.
2006. aastal tuli ManU Inglismaa meistrivõistlustel Chelsea järel ja Liverpooli ees teiseks ning jätkas Meistrite Liigas. Seal võitis ManU alagrupi. Edasisel olümpiasüsteem]]is peetud turniiril alistas ManU Lille'i (1:0 ja 1:0), AS Roma (võõrsil 1:2 ja kodus 7:1), aga kaotas poolfinaalis AC Milanile (kodus 3:2, võõrsil 0:3). Seevastu Inglismaa karikavõistlustel kaotas ManU juba 16 hulgas Southend Unitedile võõrsil 0:1.
2007. aastal tuli ManU Inglismaa meistriks Chelsea ja Liverpooli ees. ManU võitis Meistrite Liigas alagrupi ning edasi Lyoni Olympique'i, AS Roma ja FC Barcelona. Finaalis alistas ManU penaltiseerias Chelsea. Seevastu Inglismaa karikavõistlustel kaotas ManU juba 3. ringis Coventry Cityle 0:2.
2009. aastal tuli ManU taas Inglismaa meistriks Liverpooli ja Chelsea ees. Meistrite Liigas võitis ManU alagrupi ning edasi AC Milani (võõrsil 3:2, kodus 4:0), kuid veerandfinaalis kaotas Müncheni Bayernile (võõrsil 1:2, kodus 3:2). Bayern võitiski sarja. Inglismaa karikavõistlustel kaitses ManU tiitlit, alistades veerandfinaalis Tootenham Hotspuri 2:0, poolfinaalis Manchester City (võõrsil 1:2, kodus 3:1) ja finaalis Aston Villa 2:1.
2010. aastal tuli ManU Inglismaa meistrivõistlustel Chelsea järel ja Arsenali ees teiseks.
Koondisekarjäär
Šotimaa noortekoondistes hakkas Fletcher mängima 2002. aastal. Sel ja järgmisel aastal mängis ta U20 koondises 2 mängu (ja lõi 2 väravat), U21 koondises 4 mängu ja B-koondises 1 mängu.
thumb|Darren Fletcher (2009) Šoti põhikoondises hakkas ta mängima 2003. Juba teises koondisemängus lõi ta värava: kodus Leedu jalgpallikoondise vastu 11. oktoobril 2003 2004. aasta EM-valikmängus. See jäigi mängu ainsaks väravaks. Veel skooris ta 30. mail 2004 kodus sõprusmängus Trinidadi ja Tobago jalgpallikoondise vastu (lõppes 4:1), 12. oktoobril 2005 2006. aasta MM-valikmängus võõrsil Sloveenia jalgpallikoondise vastu (lõppes 3:0) ja 2. septembril 2006 2008. aasta EM-valikmängus kodus Fääri saarte jalgpallikoondise vastu (lõppes 6:0). Kõigis neis mängudes lõi ta avavärava.
26. mail 2004 sai Fletcher Šoti koondise kapteniks. Ta oli siis 20 aastat ja 114 päeva vana. See mäng toimus Eesti jalgpallikoondise vastu Tallinnas ja Šotimaa võitis selle 1:0. Niimoodi sai ta Šoti jalgpallikoondise kõige nooremaks kapteniks pärast 1886. aastat, mil Šotimaa kapten kohtumises Iirimaa jalgpallikoondisega oli 17 aasta ja 92 päeva vanune John Lambie. Treener Alex McLeishi ajal oli Fletcher abikapten, kes täitis kapteni kohuseid siis, kui Barry Fergusoni platsil polnud, aga 2009. aasta novembris pärast Fergusoni koondisekarjääri lõppemist sai Fletcher põhikapteniks.
Eraelu
Fletcher on abielus inglase Hayley Grace'iga. Neil on 2007. aastal sündinud kaksikud pojad.
Afeni Shakur
Seotus muusikatööstuse ja heategevusega
Täpselt üks aasta pärast Tupacu surma rajas Afeni Tupacu surmajärgsetelt albumitelt teenitud rahaga Georgia osariigis baseeruva Tupac Amaru Shakur Sihtasutuse, mis pakub noortele inimestele kunstiprogramme. Veel asutas ta Amaru Entertainmenti, mis haldab Tupacu seni avaldamata stuudiosalvestisi. Hiljem on ta asutanud moeriietusega tegeleva Makaveli brändi. Kõik Makaveli brändi tulud lähevad tema heategevusasutusele Tupac Amaru Shakur Sihtasutusele.
Kohtukeeld Death Row Recordsi vastu
Teadaolevalt oli Shakur Föderaalkohtus 20. juulil 2007, et saada kohtukeeld, mis keelaks Death Row Recordsil müüa Tupacu seni avaldamata stuudiolindistusi. Death Row Records aga ei suutnud tõestada, et salvestised polnud osa pankrotilahendusest. Afeni asutas plaadifirma Amaru Records, et Tupacu salvestisi<sup class="noprint Inline-Template Template-Fact" style="white-space:nowrap;" contenteditable="false">[<span title="This claim needs references to reliable sources. (July 2010)">volituses vaja ]  väljastada. Afeni Shakur võitis kohtuasjas Death Row Recordsi ja sai kätte 150 poja lõpetamata lugu.
Külalisesinemised, loengud jms
Lisaks heategevusele on Shakur üle USA teinud külalisesinemisi, pidanud loenguid jne. 6 veebruaril 2007 oli Shakur peakõneleja Vanderbilti mälestamisel Mustanahaliste Ajaloo Kuul. Tema kõnet saab kuulata lingil: Afeni Shakuri peakõne 02-06-07
Surm
Ta suri 2. mail 2016 õhtul Sausalitos California osariigis.
Jaoskond vastas väljakutsele võimaliku südame seiskumise kohta Davise kodus umbes kell 21.30 esmaspäeval. Afeni toimetati kohalikku haiglasse, kus ta suri 22.28 kohaliku aja järgi. Arvatav surma põhjus on südameatakk.
Maailma karikavõistlused mäesuusatamises
Mäesuusatamise maailmakarikavõistlused on Rahvusvahelise Suusaföderatsiooni FIS-i korraldatav kõrgetasemeline mäesuusatamise rahvusvaheline mitmeetapiline sari.
Maailma karikavõistlustel mehed ja naised võistlevad kuues sarjas: slaalomis, suurslaalomis, ülisuurslaalomis, kiirlaskumises, Alpi kahevõistluses ja karika üldvõidu pärast. Esimest korda võisteldi maailma karika peale hooajal 1966/1967. Ülisuurslaalom või supersuurslaalom (super-G) on olnud karikavõistluste kavas hooajast 1985/1986 alates.
Tilla
Tilla on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halliste valda.
Külast voolab läbi Pale jõgi.
1977. aastal liideti Tilla külaga Hundimaa.
Närvikude
Närvikude (ladina keeles textus nervosus) on mitmekesine närvisüsteemi moodustav kude, mis esineb enamikul loomorganismidest. Närvikoel on mitmeid funktsioone, mis sõltuvad närvikoe paiknemisest, organismi anatoomilis-füsioloogilistest teguritest, elukeskkonnast ja paljudest muudest teguritest.
Närvikude koosneb närvirakkudest ja närvitoendirakkudest ehk gliiarakkudest ning rakuvaheainest. Närvikoe hulka loetakse ka neuronite jätked ehk närvikiud, mis moodustavad närve. Närvikude kogub ärritusi sise- ja väliskeskkonnast, muudab neid närviimpulssideks, juhib närvisüsteemi vastuvõtu-, korrelatsiooni- ja tõlgendusaladesse ning seejärel efektoorsetesse elunditesse.
Lühikokkuvõte
Närvikoe põhiülesanne on kommunikatsioon. Närvikude on levinud üle kogu keha ja on tihedasti seostunud enamiku kudede ja elunditega. Närvikoe peamisteks struktuuriühikuteks on kahesugust tüüpi rakud: neuronid ehk närvirakud ning neid ümbritsevad tugirakud ehk gliiarakud. Närvikude areneb neuroektodermist ja osaliselt mesenhüümist (mikrogliia). Närvisüsteemis moodustavad neuronid nn refleksikaare. Närvirakke ühendavad omavahel sünapsid ning info ülekandel on vajalik keemilise neurotransmitteri ehk virgatsaine olemasolu sünapsis.
Närvisüsteem
pisi|Närvisüsteem
Närvisüsteem jaotatakse kaheks osaks: kesknärvisüsteem (peaaju, seljaaju) ja perifeerne närvisüsteem (kogu närvikude väljaspool pea- ja seljaaju: ganglionid, närvid ja närvilõpmed).
Kesknärvisüsteem koosneb peaajust (encephalon) ja seljaajust (medulla spinalis). Morfoloogiliselt iseloomustab seda bilateraalne sümmeetria (koosnevad kahest sümmeetrilisest poolest), metameersus ehk segmentaarsus, neuronite koondumine morfofunktsionaalsete aladena. Siia kuulub närvirakkude põhimass, rakud on tihedalt üksteise kõrval ning kude võib nimetada väga spetsialiseerunud epiteelkoeks. Kuna epiteelkoe funktsioonideks kehas on kaitse ja kommunikatsioon, siis närvikude muudab epiteelkoelt saadud info närviimpulsiks. Stiimulid saabuvad kehasse väliskeskkonnast, närviimpulsid seevastu saabuvad kehast närvisüsteemi, seega käitub kesknärvisüsteem kui kommunikatsioonikeskus.
Piirdenärvisüsteemi ehk perifeersesse närvisüsteemi kuulub kogu ülejäänud närvikude, mis jääb välja pea- ja seljaajust. Eristatakse kahesuguseid närve: toomanärve ehk aferentseid ja viimanärve ehk eferentseid.
Funktsionaalselt jagatakse perifeerne närvisüsteem kaheks: Autonoomne närvisüsteem jaguneb omakorda kaheks:
Neuroni ehitus
pisi|Närvirakk Neuronite ehk neurotsüütide ehitus on rakuline ja kiuline. Neurotsüüdi raku keha nimetatakse närvirakuks kitsamas mõistes ja tema jätkeid närvikiududeks. Täpsemalt on närvikiud närviraku jätke koos teda ümbritsevate kaitsvate glioossete katetega. Müeliinikiududel on kateteks müeliinkest ja neurilemm ehk Schwanni kest, müeliinitutel kiududel vaid neurilemm. Iga neuron koosneb tuuma sisaldavast rakukehast ehk soomast ehk perikarüonist ja jätketest – aksonist ja dendriitidest. Rakutuum, mis asub perikarüoni keskel, on raku mõõtmetega võrreldes suur. Perikarüon on tsütoplasma mass, mis ümbritseb tuuma ning mis koos tuumaga moodustab rakukeha. Rakud ise varieeruvad oma suuruselt, tavaliselt on närvirakkudel pigem suured rakukehad. Kõige suuremad on suurajukoore püramiidrakud ja spinaalganglionide rakud ning kõige väiksemad on väikeaju sõmerrakud ja silma võrkkesta bipolaarrakud. Perikarüoni tsütoplasmas leidub kõige tavalisemaid raku organeid nagu näiteks Golgi kompleks, mitokondrid ja tsentrosoomid.
pisi|Nissli substants Peaaegu iga närvirakk omab vähemalt kahte eri tüüpi jätkeid: dendriite ja aksonit. Ärritust vastu võtvad närviraku jätked on dendriidid ja tekkinud impulssi erutuslainena edasi juhtiv jätke on neuriit ehk akson. Igal neuronil on reeglina palju dendriite, kusjuures on harv juhus, kui neid kas pole või on ainult üks. Dendriidid suurendavad raku pinda ja tänu sellele ka raku ärritust vastuvõtvat võimsust, mida kutsutakse ka retseptiivväljaks. Dendriidid on lühemad kui aksonid ning nad muutuvad rakukehast kaugenedes peenemaks. Aksoneid on seevastu rakul ainult üks. Akson võib olla pikem kui üks meeter. Aksoni tsütoplasmat kutsutakse aksoplasmaks ja see on perikarüoni tsütoplasma jätk. Aksoni koostises puuduvad Nissli substantsid. Aksonid on üldiselt ümbritsetud lipiide sisaldavast müeliinkihist. Neuraalne vastus on sooritatud aktsioonipotentsiaali kaudu "kõik või mitte midagi" printsiibil. Aksonis leiab aset aksonaalne transport. Kuna akson ei sisalda ei ribosoome ega endoplasmaatilist retiikulumi, sünteesitakse proteiinid närviraku kehas ja mõned ka dendriitides. Valgud tuleb transportida rakukehast aksonisse. Nii transporditakse ka vesiikuleid, neurotuubuleid ja neurofilamente. Neuroni tsütoplasma on pidevas liikumises. Neuroni jätketes toimub tsütoplasma liikumine mõlemas suunas – terminalidesse (anterograadselt) ja tagasi (retrograadselt).
Jätkete arvu järgi liigitatakse neuronid neljaks rühmaks:
Gliiarakud
pisi|Neurogliia Gliiarakud täidavad närvikoes põhiliselt tugifunktsiooni ning erineva spetsialiseerumise korral nimetatakse neid järgmiselt.
Gliia funktsioonid
Vabad närvilõpmed
Vabad närvilõpmed on paigad, kus toimub närvikoe kontakt teiste kudedega – epiteel-, side- ja lihaskoega. Närvilõpmed on retseptoorsed (ärrituse vastuvõtmine ja transformeerimine erutuseks) ja efektoorsed (närviimpulsside ülekandmine närvist lõppelundisse). Retseptoorsed närvilõpmed on vabad (hargnevad isoleerimatult koeelementide vahel) ja mittevabad (tavaliselt kaetud glioosse ja sidekoelise kattega ning kannavad retseptoorsete inkapsuleerunud närvilõpmete nimetust: Vater-Pacini kehake, Meissneri kehake jt).
Erutuse ülekanne
pisi|Erutuse ülekanne Omavahel ühendavad rakke sünapsid ning seega erutuse ülekanne ühelt rakult teisele toimub sünapsi vahendusel. Neid võib ühel neuronil olla kuni mitukümmend tuhat. Närviraku akson võib moodustada akson-sooma (spinaalganglionis neurotsüüdi akson kontakteerub järgmise raku pinnaga), akson-dendriit (väikeaju glomeerulites neurotsüüdi akson kontakteerub naaberraku dendriitidega) või akson-akson (erutus ei läbi rakukeha, vaid läheb sellest mööda) sünapseid. Sünaps koosneb aksoni moodustatud presünapsist ning mõjutust vastuvõtval rakul olevast postsünapsist. Nende vahele jääb sünapsipilu. Presünapsis on arvukalt 30–50 nm diameetriga põiekesi ehk vesiikuleid, mis sisaldavad neurotransmitterit ehk mediaatorit ehk ülekandeainet. Mediaatorid jagunevad peamiselt kolme rühma:
Postsünapsimembraanil on transmitteriga reageerivad retseptorid. Rakumembraani pidi leviva aktivatsioonipotentsiaali toimel vabaneb presünapsi põiekestest transmitter, tungib sünapsipilusse ja kutsub sõltuvalt sünapsi liigist esile postsünapsi membraani potentsiaali muutuse.
The Ghost of You
"The Ghost of You" on neljas ja viimane singel ning kuues lugu My Chemical Romance'i teiselt stuudioalbumilt "Three Cheers For Sweet Revenge".
Toolse
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vihula valda.
The Ghost of You
Laul räägib hirmust kaotada lähedane inimene. See on bändi kaheksas singel.
Toolse
Seal asuvad Toolse ordulinnuse varemed, mis rajati 15. sajandil Toolse sadamakoha kaitseks.
The Ghost of You
Lugude nimekiri
Versioon 1
Toolse
Küla alal asusid ka kaks muistset linnamäge – Toolse linnamägi ja Toolse Ussimägi.
Asula idaosast voolab läbi Toolse jõgi.
Toolse küla territooriumil asuvad Uhtju saared.
Küla järgi on nime saanud Türisalu kihistu Toolse kihistik.
Tähtvere valla vapp
thumb|150px|Tähtvere valla vapp Tähtvere valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Tähtvere valla vapp.
Vapp kinnitati 11. juunil 1998.
Vapi kirjeldus
Kaldjaotusega vasakult poolitatud hõbe-rohelisel kilbil vaheldumisi kaks lainelist sinist tala ja hõbedast varrast. Ülemisel, hõbedasel väljal must-hõbedane rohunepp ja alumisel rohelisel väljal kaks püstist kuldset viljapead, mis ulatuvad osaliselt laineliste talade-varraste peale.
Põhjendus
Sinised lainelised laiud sümboliseerivad Tähtvere valla paiknemist Suur-Emajõe ääres. Kollased viljapead viitavad hästi arenenud põllumajandusele Tähtvere vallas. Rohunepp sai koha vapil tänu Tähtvere valla territooriumil Emajõe luhal asuvale rohuneppide mänguplatsile (rohunepp on eriti ohustatud liigina kantud Eesti punasesse raamatusse). Vapil sümboliseerib rohunepp arukat põllumajandust ja loodushoidu.
Georginio Wijnaldum
pisi|Georginio Wijnaldum Georginio Gregion Emile Wijnaldum (sündinud 11. novembril 1990 Rotterdamis) on Hollandi jalgpallur. 2021. aastast mängib Paris Saint-Germainis. Enne seda on kuulunud Rotterdami Feyenoordi, PSV Eindhoveni, Newcastle Unitedi ja Liverpooli ridadesse.
2011. aastast alates on ta mänginud Hollandi jalgpallikoondises.
2015. aastal valiti ta parimaks Hollandi liigas mängivaks jalgpalluriks.
Konrad Kesselhut
Konrad Kesselhut (ka Ketelhut, Ketelhod, Kezelhuth, Ketelhoed; surnud enne 28. septembrit 1334) oli Saksa ordu liige ja Liivi ordu viitsemeister aastatel 1322–1324.
Kesselhut pärines tõenäoliselt Saksimaalt või Tüüringi kandist. Tema suguvõsa oli juba 13. sajandil üle kogu Põhja-Saksamaa levinud, seetõttu on tema täpset päritolupaika raske tuvastada. 1314. aastal sai temast Elbingi metsameister (Waldmeister), 1322 oli ta komtuur Papaus (Preisimaal), samal aastal nimetati ta aga ka Liivi ordu viitsemeistriks. Selles ametis oli ta kaks aastat, misjärel jätkas oma karjääri Preisimaal. 1327. aastal sai temast Saksa ordu Treßler ehk kõrgem finantsametnik. 1331. aastal tõusis ta aga Saksa ordu suurkomtuuriks ehk ordu juhtkonna hulka, alates 1333 täitis ta ka Kulmi maakomtuuri kohuseid. 28. septembril 1334 on teda mainitud surnuna.
Ameerika Ühendriikide Kongress
Ameerika Ühendriikide Kongress (inglise United States Congress) on Ameerika Ühendriikide parlament. See koosneb kahest kojast: ülemkojast ehk senatist ja alamkojast ehk esindajatekojast (House of Representatives, lühendatult House). Mõlemad kojad peavad istungeid pealinnas Washingtonis asuvas Kapitooliumis (Capitol Building).
Kongressivalimised toimuvad iga kahe aasta tagant paarisaastatel novembri esimesel teisipäeval (kui 1. november on teisipäev, siis 8. novembril), kui valitakse kõik esindajatekoja liikmed ja kolmandik senaatoritest. Igal liigaastal toimuvad kongressivalimised koos presidendivalimistega.
Rõngu valla vapp
thumb|150px|Rõngu valla vapp Rannu valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Rõngu valla vapp.
Ameerika Ühendriikide Kongress
Esimene kongress kogunes 4. märtsil 1789. Praegune 118. kongress kogunes 3. jaanuaril 2023. Iga kongress alustab tegevust valimistejärgsel aastal 3. jaanuaril ja kestab 2 aastat.
Rõngu valla vapp
Vapp kinnitati 29. novembril 1996.
Vapi kirjeldus
Punasel kilbil kuldne viieharuline rist tipuga allapoole ja selle peal kuldne rõngas, milles risti harude keskel punased sõõrid ja nende kohal rõngast väljuvad kuldsed kolmiklehed.
Ameerika Ühendriikide Kongress
Kapitoolium
Kapitoolium ehk Capitol Building on eraldi hoone, kus käivad koos istungitel nii USA senat kui ka esindajatekoda. Selles hoones on töökabinet USA asepresidendil, kes juhib senati ja ka kongressi (mõlema koja ühisistungit) tööd. Samuti on seal kabinet enamuse liidril (Majority Leader) ehk isikul, kelle partei saab enamuse esindajatekojas ning kelle partei valib või määrab Esindajatekoja esimeheks. Hoone on ajaloolise väärtusega ja on ajaloomälestiste kaitse seaduse alusel kaitse all. Hoones asus kunagi kongressi raamatukogu, mis tänapäeval asub kolmes eraldi hoones Kapitooliumi idaosas. Kapitooliumi hoone on avatud külastajatele, kes võivad jälgida avatud istungeid ning tutvuda hoones olevate kunstiväärtustega.
Rõngu valla vapp
Põhjendus
Viis ristiharu tähistavad Tartu, Valga, Otepää, Rannu ning Tõrva teeristi ja osutavad sellisena Rõngu geograafilisele asendile. Valla peamist tootmisharu, samuti suuri puuvilja ja marjaaedu tähistavad sõõrid. Rõngas on valla ühtsuse sümboliks ja viitab kaudselt Rõngu nimele. Värvid sümboliseerivad küpsust ja viljakust.
Ameerika Ühendriikide Kongress
Senat
Senat valitakse osariigiti avalikel valimistel, kaks senaatorit igast osariigist. Praegu on USAs sada senaatorit, kelle ametiruumid asuvad Kapitooliumi hoone naabruses, selle põhjaküljes, kolmes hoones: Russell Senate Office Building, Dirksen Senat Office Building ja kõige uuem Hart Senat Office Building.
Senaatorid on jagatud kolme klassi, iga kahe aasta tagant valitakse ühe klassi senaatorid. Viimane 1. klassi senaatorite valimine toimus 2018. aastal, järgmine toimub 2024. aastal. Viimane 2. klassi senaatorite valimine toimus 2020. aastal, järgmine toimub 2026. aastal. Viimane 3. klassi senaatorite valimine toimus 2022. aastal, järgmine toimub 2028. aastal.
Algselt ei valitud senaatoreid otse, nad nimetati ametisse osariikide seadusandlike kogude poolt. 1913. aastal võeti vastu konstitutsiooni 17. parandus, mille kohaselt valitakse senaatorid otsevalimistel. Alates 1918. aastast on kõik senaatorid valitud otsevalimiste kaudu.
Esindajatekoda
Esindajatekoda valitakse valimisringkondades, mis on moodustatud elanike arvu järgi: iga teatud arv elanikke peab olema esindatud ühe saadikuga. Ajalooliselt on kujunenud valimispiirkonnad, mis tänapäeval enam eriti rangelt seda nõuet ei järgi. Valimisringkondi muudetakse vastavalt rahvaarvule pärast üleriigilisi rahvaloendusi. Praegu on Esindajatekojas 435 liiget. Esindajatekoda asub Kapitooliumi lõunaküljel kolmes hoones: Cannon House Office Building, Longworth House Office Building ja kõige uuemas Russell House Office Building.
Kongressi Raamatukogu
Kongressi raamatukogu asub kolmes hoones Kapitooliumi idaservas. Algselt oli raamatukogu mõeldud vaid kongressi otsuste ja dokumentide säilitamiseks. Üks ametist lahkunud presidentidest kinkis oma isikliku raamatukogu ja pärast seda muudeti statuuti ning Kongressi raamatukogust on saanud tänaseks enamiku Ameerika Ühendriikides väljaantava kirjanduse, meedia ja ka digitaalmeedia kogumise ja säilitamise koht. Raamatukogu lugemisaalid on avatud kõigile soovijatele, kuid Kongressi liikmetele ja nende abilistele on eraldi ruumid ning üldjuhul ka prioriteet teenindamisel.
Balti kubermangud
Balti (kindral)kubermangud ehk Balti provintsid (vene keeles Прибалтийский край või Остзейский край) olid 18.–20. sajandil kuni Venemaa keisririigi lagunemiseni 1917. aastal Venemaa provintsid: Eestimaa kubermang, Liivimaa kubermang ja Kuramaa kubermang (vahel Liivimaast eraldi ka Saaremaa) ehk ligikaudu praeguse Eesti ja Läti alad ilma Latgaleta, mis kuulus Vitebski kubermangu.
Mõningates allikates on Läänemere-äärseks provintsiks nimetatud koos eelnimetatutega 18. sajandi keskpaigast kuni 19. sajandi alguseni, Vana-Soomet ehk hilisemat Soome Viiburi kubermangu territooriumi.
Piirkonna nimi
Piirkond kandis eri riikides (Rootsis, Venemaal, Saksamaal või baltisakslaste kasutatavaid) erinevaid nimesid:
Ajalugu
Esialgu sattus 1721. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla ainult Eesti ja Läti põhjaosa (Riia linn ja Vidzeme). Ülejäänud tänapäeva Läti ala jagunes ümberkaudsete riikide vahel: Latgale kuulus Poola ehk Rzeczpospolita koosseisu, Kurzeme Rzeczpospolita vasalliriigile – Kuramaa hertsogiriigile.
1772. aastal liideti pärast esimest Poola jagamist Venemaa Keisririigiga Latgale ning kolmandal Poola jagamisel 1795 Kuramaa hertsogiriik ja Piltene piirkond.