cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tancrémont'i fort
Teise maailmasõja ajal
12. mail 1940 jõudis Saksa sõjavägi Tancrémont'i fordi alla. Fordis oli tollal 587 sõjaväelast (10 ohvitseri, 54 allohvitseri ja umbes 500 sõdurit). Fordi komandant kapten Abel De Vos otsustas hakata vastu ning fordi piiramine kestis kuni 29. maini (kokku 469 tundi).
Ehk siis vastupanu alustati, kui Ében-Émaeli fort oli juba langenud (sellise võimsa kindlustise uskumatult kiire rivist väljalöömine avaldas niigi suurt demoraliseerivat mõju) ja lõpetati päev pärast Belgia üldist kapituleerumist. Aga ka siis oli selleks vaja kuningas Léopold III kirjalikku käsku, sest kapten De Vos keeldus enne andmast alla, arvates, et üldine kapituleerumine käib ainult jalaväe kohta.
Tänapäeval
Fort on küllaltki hästi säilinud ning seda hooldatakse peamiselt vabatahtlike abiga. Fort kuulub küll Belgia sõjaväele, kuid seda haldab vabaühendus Amicale du Fort de Tancrémont, mille eellane oli kapten De Vosi poolt septembris 1942 asutatud Fraternelle du Fort de Pepinster, et koondada fordi kaitsmisel osalenuid ja nende pereliikmeid.
Himmaste külanõukogu
Himmaste külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. Külanõukogu halduskeskus asus Himmaste külas.
Himmaste külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võrumaa Põlva valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Põlva vald likvideeriti ja Himmaste külanõukogu territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu.
Külanõukokku kuulusid Adiste, Eoste ja Himmaste küla.
Himmaste külanõukogu likvideeriti 1954. aastal ja selle alad liideti Põlva külanõukoguga.
Himmaste külanõukogu hõlmas osa praeguse Põlva valla alast.
Grand Rapids
Grand Rapids on linn USAs Michigani osariigis. Asub Grand Riveri ääres umbes 50 km Michigani järve kaldast lääne pool.
USA 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli linna elanike arv 188 040 ja see on Detroiti järel osariigi teine linn.
Grand Rapids asutati 1826 kaubapunktina ottavate küla juurde ja sai linnaõigused 1850. aastal.
Grand Rapids oli USA presidendi Gerald Fordi kodulinn. Tema ja ta abikaasa Betty Ford on sinna ka maetud.
Tipi tee
Tipi tee on mitteametlik tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Tallinna Tehnikaülikooli ülikoolilinnakus aadressil Ehitajate tee 5.
Łaziska Górne
Łaziska Górne (saksa Ober Lazisk) on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Mikołówi maakonnas. Łaziska Górne asub Katowice kesklinnast umbes 18 km edelas.
Küla oli olemas alates 15. sajandi teisest poolest. 19. sajandi keskpaiku hakati asulas kaevandama kivisütt. Kuni 1922. aastani oli asula Saksamaa koosseisus, seejärel läks rahvahääletuse tagajärjel Poolale. Linnaõigused sai Łaziska Górne 1951. aastal.
Khadija Saye
Khadija Mohammadou Saye (ka Ya-Haddy Sisi Saye; 30. juuli 1992 London – 14. juuni 2017 London) oli Gambia päritolu Suurbritannia fotograaf, kelle fototeoseid, mis käsitlesid tema Gambia ja Briti identiteeti, eksponeeriti 2017. aastal Veneetsia biennaalil. Saye hukkus 2017. aastal Grenfelli tornmaja tulekahjus.
Saye sündis Londonis ja õppis North Kensingtonis asuvas katoliiklikus tüdrukutekoolis. 14-aastaselt pälvis ta stipendiumi, millega sai õppida Inglismaal Rugby linnas asuvas Rugby erakoolis. Ta lõpetas Lõuna-Inglismaal asuva kunstiülikooli (University for the Creative Arts) fotograafia erialal. Tema mentoriks oli kunstnik Nicola Green.
2017. aastal eksponeeriti tema fotosarja "Dwellings: in this Space we Breathe", mis oli inspireeritud Gambia spirituaalsetest praktikatest, Veneetsia biennaali Diasporaapaviljonis. BBC oli 17. juunil plaaninud eetrisse anda saate "Venice Biennale: Sink or Swim", mis oli varem salvestatud ja kus astus üles ka Saye. Pärast Grenfelli tornmaja tulekahju 14. juunil 2017, milles Saye ja tema ema Mary Ajaoi Augustus Mendy hukkusid, jäeti saade ära ning seda näidati 2017. aasta septembris.
Glageon
Glageon on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
pisi|tühi|Glageoni raekoda
Faruk Çelik
pisi|Faruk Çelik (aastal 2009) Faruk Çelik (sündinud 17. jaanuaril 1976 Yusufelis) on Türgi poliitik, ta on Õigluse ja Arengu Partei liige. Ta oli 24. novembrist 2015 kuni 19. juulini 2017 Türgi toitlustuse, põllumajanduse ja loomakasvatuse minister.
Ta sündis aastal 1976 Yusufelis Artvini provintsis. Ta on lõpetanud Bursas Uludaği Ülikooli. Lisaks on ta lõpetanud Yıldızi Tehnikaülikoolis kaheaastastel ärijuhtimise kursustel.
Ta on olnud õpetaja ja ärimees. Ta on kuulunud islamistlikku erakonda Fazilet Partisi. Aastast 2001 kuulub ta Õigluse ja Arengu Parteisse. Ta valiti 1999. aasta Türgi parlamendivalimistel, 2002. aasta Türgi parlamendivalimistel, 2007. aasta Türgi parlamendivalimistel, 2011. aasta Türgi parlamendivalimistel ja 2015. aasta Türgi erakorralistel parlamendivalimistel Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks.
Ta oli 29. augustis 2007 kuni 1. maini 2009 Türgi töö- ja sotsiaalkaitseminister. Seejärel oli ta 1. maist 2009 kuni 6. juulini 2011 Türgi Riigiminister. Teist korda oli ta Türgi töö- ja sotsiaalkaitseministri ametis 6. juulist 2011 kuni 28. augustini 2015. 24. novembrist 2015 kuni 19. juulini 2017 oli ta Türgi toitlustuse, põllumajanduse ja loomakasvatuse minister.
Isiklikku
Faruk Çelik on abielus ja tal on neli last.
Philipp Frank
Philipp G. Frank (20. märts 1884 Viin – 21. juuli 1966 Cambridge, Massachusetts, USA) oli Austria filosoof, füüsik ja matemaatik.
Elulugu
Philipp Franki vanemad olid Ignaz Frank ja Jenny Feilendorf. Tema vend oli arhitekt Josef Frank.
Philipp Frank õppis Viini ülikoolis Ludwig Boltzmanni käe all füüsikat ja sai sealt 1907 doktorikraadi teoreetilise füüsika alal. Juba õpingute ajal huvitasid teda filosoofilised küsimused. Ta osales üliõpilaste ringis, mis käis koos neljapäeviti ühes vanas kohvikus. Nad arutasid, kuidas vältida filosoofia traditsioonilist kahemõttelisust ja hämarust ning kuidas teadust ja filosoofiat lähendada. Nad uurisid teaduskeelt ja teadusfilosoofiat. Tema kaaslased olid Otto Hahn, Richard von Mises ja Otto Neurath. Frankil tekkis Richard von Misesega eluaegne sõprus ja koostöö. Nende koostöös valmis muu hulgas raamat "Differentialgleichungen und Integralgleichungen der Mechanik und Physik" ("Mehaanika ja füüsika diferentsiaalvõrrandid ja integraalvõrrandid; 1925).
Frank analüüsis Henri Poincaré konventsionalismist lähtudes põhjuslikkuse seadust ja avaldas 1907 avaldas selle kohta töö, mis avaldas Albert Einsteinile muljet ja nad suhtlesid tihedalt. Sellest sai alguse eluaegne sõprus. Hiljem arendas ta selle töö edasi tuntud raamatuks "Das Kausalgesetz und seine Grenzen" (1932). Frank habiliteerus 1910. aastal Viini ülikoolis ja sai seal õppejõuks. Einsteini soovitusel sai Frankist 1912 tema järglane teoreetilise füüsika professorina Praha saksa ülikoolis, kuhu ta jäi 1938. aastani. Ta osales Viini ringi töös. Ta oli loogiline positivist, kuid mitte kuigi doktrinäärne. Anschlussi ning Viini ringi purunemise tõttu emigreerus Frank USA-sse. Seal oli ta algul külalisõppejõud ja seejärel füüsika ja matemaatika õppejõud Harvardi ülikoolis kuni 1954. aastani. Ta luges muu hulgas filosoofia ajaloo kursust. Richard von Mises järgnes talle sinna. Frank avaldas USA-s 1947 oma sõbra Albert Einsteini biograafia.
Frank töötas mitmel matemaatika ja füüsika alal: variatsioonarvutus, Fourier' read, funktsiooniruumid, geomeetriline optika, Schrödingeri lainemehaanika ja relatiivsusteooria. Tema publikatsioonid katavad laia teemade ringi. Näiteks tuletas ta 1910 koos Hermann Rothega Lorentzi teisenduse rühmateooria raames, kasutamata valguse kiiruse konstantsuse postulaati.
Isiklikku
16. novembril 1920 abiellus Frank Hania Gersoniga.
Carlos Soler
Carlos Soler Barragán (sündinud 2. jaanuaril 1997 Valencias) on Hispaania jalgpallur, kes mängib kesk- või parempoolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Paris Saint-Germain ja Hispaania jalgpallikoondises.
2005. aastal liitus ta Valencia noorteakadeemiaga 2005. aastal. Debüüdi Hispaania kõrgliigas tegi ta Valencia meeskonnas 10. detsembril 2016 mängus Real Sociedadi vastu. Esimese värava Hispaania kõrgliigas lõi ta 21. jaanuaril 2017 mängus Villarreali vastu. 2019. aastal võitis ta Valenciaga Hispaania karika.
2022. aasta septembris sõlmis ta viieaastase lepingu Paris Saint-Germainiga.
2019. aastal tuli Soler Hispaania kuni 21-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks. 2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis ta Hispaania võistkonnaga hõbemedali. Hispaania jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 2. septembril 2021 MM-i valikmängus Rootsi vastu ja lõi selles mängus ka värava.
Eesti Teatriliidu algupärase dramaturgia auhind
Eesti Teatriliidu algupärase dramaturgia auhind on üks Eesti teatri aastaauhindadest.
Auhinda antakse välja 2008. aastast. Auhind antakse kahe viimase aasta jooksul lavale jõudnud algupärase teatriteksti eest.
Auhinnaga kaasneb klaasikunstnik Ivo Lille loodud Theodori silm (rahastab EV Kultuuriministeerium) ja stipendium, mida rahastab Eesti Kultuurkapitali näitekunsti sihtkapital.
Ragbi-7
Ragbi-7" või seitsme mängijaga ragbi (tuntud ka kui 7-inimese ragbi, inglise k. Rugby Sevens) on ragbispordi üks spordiala ja see oli ka 2016. aasta olümpiamängude kavas. See pärineb klassikalisest ragbist ning erinevalt tavavariandist mängitakse 15 mängija asemel vaid 7-ga.
Rugby-seitsmed (üldtuntud kui lihtsalt seitsmed) ja algselt tuntud kui seitsme mängijaga ragbi on ragbi liidu variant, kus meeskonnad koosnevad seitsmest mängijast, kes mängivad seitsmeminutilisi poolaegu, tavalise 15 mängija asemel, kes mängivad 40 minutilisi poolaegu. Ragbi seitsmeid haldab World Rugby, mis on kogu maailmas ragbi liidu eest vastutav organisatsioon. Mäng on populaarne kõikidel tasemetel, amatöör- ja klubiturniirid toimuvad tavaliselt suvekuudel. Seitse on ragbi üks levinumaid vorme ning see on populaarne Aafrikas, Aasias, Euroopas ja Ameerikas ning eriti Vaikse ookeani lõunaosas.
Nicola Green
pisi|Nicola Green 2013. aastal Nicola Green (sündinud 1972) on Briti kunstnik ja portretist.
Ta on maalinud muuhulgas dalai-laamat, Barack Obamat ja Elle Macphersonit. Greeni teoseid on eksponeeritud Londonis National Portrait Gallerys; tema sari, mis käsitleb Barack Obama presidendikampaaniat, on Metropolitani muuseumi kogudes.
Isiklikku
Green on 2005. aastast abielus Suurbritannia parlamendi alamkoja liikme David Lammyga, paaril on kolm last.
Zhang Lin
Zhang Lin (sündinud 6. jaanuaril 1987 Pekingis) on endine Hiina meesujuja. Ta on olümpia hõbemedalist, maailmameister ja praegune maailmarekordi omanik 800 meetri vabaujumises.
Zhang sündis Pekingi linna Haidiani rajoonis. Ta on oma vanematele Zhang Zhongquanile ja Zhang Fenglanile teine ​​poeg. Tal on vanem vend Zhang Cong, kes on viis aastat temast vanem. Tema mõlemad vanemad töötavad kinnisvarahaldusettevõttes.
Zhang hakkas ujuma seitsmeaastaselt. 2000. aastal otsustas ta saada elukutseliseks ujujaks. Tema ujumise iidol on austraallane Grant Hackett. Zhang on Pekingi 101. keskkooli vilistlane. Alates 2016. aastast on Zhang õppinud Pekingi Spordiülikoolis.
Zhang oli spetsialiseerunud 200 m, 400 m, 800 m ja 1500 m vabaujumise võistlustele. Zhang valiti rahvuskoondisse 2002. aastal.
2003. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta ainus Hiina meesujuja, kes jõudis individuaalsesse finaali, saavutades kaheksanda koha. 2005. aastal ületas ta riigi meistrivõistlustel Hiina 400 m vabaujumise rekordi ja krooniti ka 200 m ja 1500 m vabaujumise meistriks.
Zhang Lin võitis 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis meeste 400 meetri vabaujumises hõbemedali ajaga 3.42,44. 0,58 sekundiga edestas teda kuldmedali võitja Park Tae-hwan Lõuna-Koreast. Zhangi hõbe oli Hiina meeste ujuja läbi aegade esimene olümpiamängude medal.
Roomas toimunud 2009. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Zhang meeste 400 meetri vabaujumises pronksi ja meeste 800 meetri vabaujumises kuldmedali (7.32,12); see oli maailmarekord ja Hiina mees tegi seda esimest korda viimase 73 aasta jooksul maailma ujumisvõistlustel. Zhang nimetati 2009. aasta Vaikse ookeani äärsete riikide seas meeste aastaujujaks ajakirja Swimming World Magazine kaudu, see on ka esimene Hiina meesujuja, kes selle auhinna võitis.
Zhangi juhendasid Zhang Yadong ja Chen Yinghong. Teda on alates 2007. aasta lõpust juhendanud ka austraallane Denis Cotterell, kes on endise ujuja Grant Hackett treener. 2011. aasta sügisel treenis ta koos Dave Saloga Trooja ujumisklubis 52-päevasel treeninglaagril.
2010. aastal avastati, et Zhangil on harvaesinev astmavorm ja see viis ta madalseisu. Ta jättis 2012. aasta suveolümpiamängud vahele.
2013. aasta teatas Zhang et lõpetab tippspordi. Vahel osaleb ta spordiga seotud üritustel.
Mario Bunge
pisi|Mario Bunge 2007. aastal. Mario Augusto Bunge (21. september 1919 Buenos Aires – 25. veebruar 2020 Montreal) oli Argentina päritolu filosoof, kes tegutses kaua Kanadas.
Ta oli Buenos Airese Ülikooli ja McGinni Ülikooli professor.
Mudeli mõisted
Artiklis "Concepts of Model" valgustab Bunge faktiteaduses (loodusteaduses ja sotsiaalteaduses) esinevat kaht mudeli mõistet: mudelobjekt ehk skeem ja teoreetiline mudel ehk konkreetne teooria.
Mõlemad on reaalsete, kuigi võib-olla fiktiivsete asjade või faktide hüpoteetilised visandid. Üht ja sedasama mudelobjekti võib vaadelda eri teooriate raames või teha sellest hüpoteetilis-deduktiivne süsteem. Nii saadakse teoreetiline mudel. Just teoreetilisi mudeleid saabki empiiriliselt kontrollida. Üldisi teooriaid ei saa kontrollida ilma nende objektide mudeliteta, ja mudelobjektid on teooriata viljatud. Seosed esteetilise tähendusega (näitlikustamine), heuristilise tähendusega (analoogia tuttava objektiga) ning mudeliteoreetilise tähendusega (formaalse süsteemi realiseerimine ehk tõene interpretatsioon) on juhuslikud, tähtis on ainult reaalsuse mingi osa osaline representeerimine.
Objekti skemaatilist representatsiooni võib nimetada mudelobjektiks. Kui see objekt on konkreetne või füüsiline, siis mudel on selle idealisatsioon, olgu siis pildiline (näiteks joonistus) või mõisteline (näiteks matemaatiline valem). Ta võib olla figuratiivne (molekuli joonis), poolsümboliline (molekuli kontuurkaart) või sümboliline (molekuli hamiltoniaan). Mudel võib olla teooriaväline (Pseudo-Dionysios Areopagita taevahierarhia) või teooriasisene (aju juhusliku võrgu mudel). Konkreetse objekti representatsioon on alati osaline ning rohkem või vähem konventsionaalne. Mudelobjektil puuduvad objekti teatud jooned, ta kipub sisaldama imaginaarseid elemente ning ta kajastab ainult ligikaudselt nende aspektide vahelisi suhteid, mida ta kehastab. Näiteks ignoreeritakse meelega mõne klassi elementide individuaalseid erinevusi ning jäetakse kõrvale nendega toimuvate sündmuste enamik üksikasju. Ebaolulisena tunduv jäetakse kõrvale.
Reaalsuse mõisteline vallutamine algab selle idealiseerimisest, mitterealistlike abstraktsete olukordade, keeruka olukorra osaliste, lihtsamate aspektide uurimisest. Kõige julgem mudelobjekt on kolmemõõtmelise süsteemi ühemõõtmeline esitus. Tuntuim selline on Isingi mudel kondenseeritud aine kohta. Eeldatakse, et molekulid või ioonid on lineaarselt järjestatud ning igaüks on vastastikuses toimes ainult lähima naabriga. Selle mudeli esitas 1920 Wilhelm Lenz, kes tegi oma üliõpilasele Ernst Isingile ülesandeks konstrueerida vastav teoreetiline mudel. Ising sai kasutada klassikalist statistilist mehaanikat. Ising töötas selles raamistikus välja teoreetilise mudeli ning sai 1925 täpse lahendi, mis aga ei representeerinud kvalitatiivseid siirdeid, näiteks hüpe ferromagnetilisse olekusse. Nähtavasti oli viga mudelobjektis, ning seda sai nähtavasti parandada mudeli keerustamisega, aga juba kahemõõtmeline mudelobjekt tundus Isingile nii keerukas, et ta loobus füüsikast. Asja võttis paarikümne aasta pärast üles Lars Onsager, kes sai nii häid tulemusi, et kolmemõõtmeliselt mudelobjektilt on loota veel paremaid tulemusi, aga probleem polnud Bunge artikli kirjutamise ajal lahendatud. Isingi mudel lihtsustab asja, ignoreerides muu hulgas molekulide kaugmõjusid, kuid on matemaatiliselt väga raske. Milleks niisuguse mudeliga vaeva näha? Sest me ei oska teisiti kui algset jämedat mudelit järk-järgult peenendades või keerustades. Ükskõik kas ruumimõõtmete arvu suurendatakse või vähendatakse, kas antut lihtsustatakse või eeldatakse, et see koosneb ülemeelelistest osadest, konstrueeritakse mõistelisi mudeleid ja need on ainsad mõistlikud reaalsuse sümbolilised pildid. Ainult intuitsiooni ja matemaatika abil loodud mudelitel, mida saab empiiriliselt kontrollida, on õnnestunud reaalsust representeerida, ja ainult neid saab korrigeerida, nii nagu tarvis. Isegi Isingi mudeli taoline jäme mudel seletab bioloogiale huvi pakkuvaid keerukaid fakte, nagu makromolekulide elastsus ja valkude lahtikeerdumine. Kõik need ühemõõtmelised fantaasiad tahavad reaalsust haarata: näidates, et on tarvis ranget ja täpset analüüsi, viivad need ülelihtsustatud esmaste teooriate juurest kriitilisema ja matemaatilisema lähenemise juurde ja lõpuks reaalsuse parema representatsiooni juurde.
Mudelobjektidega töötades jäetakse küll hulk reaalseid keerukusi kõrvale, see-eest aga saadakse täpsed lahendid, mida on lihtsam interpreteerida kui keerukamate ülesannete ligikaudseid lahendeid. See on parim ettevalmistus keerulisemate probleemide jaoks. Täpse idee ebaõnnestumine on õpetlikum kui segase idee õnnestumine, sest sealt võib nähtuda täpseid modifikatsioone, mis annavad realistlikumaid mudeleid. Reaalsuse haaramiseks jäetakse esialgu suurem osa infost kõrvale ning lisatakse imaginaarseid või hüpoteetilisi komponente. Loodetakse, et skemaatiline mudelobjekt annab modelleeritavast objektist aimu.
Modelleerimisel jagatakse indiviidide piirkond klassideks, mille elemente võib vaadelda mingis mõttes omavahel ekvivalentsetena. Iga klassi elementidele omistatakse teatud võtmepredikaadid, mis käivad suuremalt jaolt mittevaadeldavate omaduste ja suhete kohta. Need vastavad tegelikkusele ainult ligikaudselt, kui üldse. Saame mõistelise mudeli seoste süsteemi näol. Teoreetiline mudel on lihtsam või keerulisem konstruktsioon. Üldjuhul ei ole ta näitlik, kuid tal on alati faktiline referent, kas või hüpoteetiline. Ta ei ole täiesti abstraktne, sest tal on faktiline referent. Iga teaduslik teooria, mis hoolib oma sümbolite faktilisest tähendusest, peaks eksplitseerima modelleerimissuhte. Iga valemit, mis sisaldab modelleerimissuhte sümbolit, võib nimetada interpretatsiooniaksioomiks või semantiliseks eelduseks. Iga faktiteaduse teoreetiline väide sisaldab implitsiitselt modelleerimissuhet. Näiteks võib eeldada, et rakku r modelleerib diferentseeruva muutkonna alamhulk, millel on antud teatud reaalmuutuja funktsioonid (temperatuur, tihedus jne). Näiteks raku r kogumassi valem oleks: "Kui s on r-i mudel, siis M (r) = df massitiheduse Lebesgue'i integraal üle hulga s". Muidu kipub välja tulema "hulga s kogumass". Neid semantilisi eeldusi tavaliselt ei eksplitseerita, aga teaduse alustes, eriti teooria aksiomaatilisel rekonstrueerimisel, ilma selleta läbi ei saa, kas või sellepärast, et üks matemaatiline formalism sobib mitmesugustele konkreetsetele objektidele. Eksplitseerimine näitab, millest on jutt, ja tuletab meelde, et mudelobjekt on reaalsena või realiseeritavana vaadeldava süsteemi või fakti idealisatsioon. Idealisatsioon oleneb idealiseerijast, andmetest ja eesmärkidest. Mure, et teoreetilist tööd tarbetult dubleeritakse, on asjatu. Aga teoreetikud peavad omavahel suhtlema ning arendama välja teoreetilised mudelid.
Mudelobjekt vajab üksikasjalikku kirjeldust, mis võimaluse korral on kooskõlas tuntud üldiste seadustega: teoreetilist mudelit. Näiteks gaaside kineetiline teooria on gaasi teoreetiline mudel, üldine statistiline mehaanika ja termodünaamika aga mitte.
Teoreetiline mudel on hüpoteetilis-deduktiivne süsteem mudelobjekti kohta, mis omakorda on tegelikuks või võimalikuks peetava asja või olukorra skemaatiline mõisteline esitus. Kui teooria on matemaatiline, nimetatakse seda sageli matemaatiliseks mudeliks.
Samamoodi käib asi mittefüüsikalistes teadustes. Warren McCulloch ja Walter Pitts esitasid aju mudeli, mis katab ainult närvikiud ega seleta närviimpulsse: see on poolfenomenoloogiline mudel (ehk halli kasti teooria), mida tuleb täiendada närvide elektrijuhtivuse mudelitega. Ignoreeritakse ka aega, mida võtab impulsi juhtimine aksonis, ning viivitus sünapsis võetakse konstantseks ja kõigi neuronite puhul samaks. Edasi formuleeritakse teoreetilise mudeli keskne hüpotees: neuron on erutatud ainult juhul, kui eelmised neuronid olid eelmisel hetkel erutatud. See väide esitatakse iga ühendusetüübi jaoks valemiga. Nüüd püütakse need paigutada mingisse olemasolevasse matemaatilisse teooriasse, et poleks tarvis uut teooriat leiutada. Antud juhul on see Boole'i algebra. Nii õnnestus saada teooria, mis seletab mõningaid neurofüsioloogilisi protsesse. Et edasi minna, tuleb seda mudelit keerustada. Näiteks kui eeldada, et sünapsikontaktid tekivad juhuslikult, siis saab püstitada küsimuse teatud ühenduste tsüklite juhuslikult tekkimisest ning selle lahendada, seletades, miks tekivad ideed ilma jälgitava välise stiimulita. Anatol Rapoport koos kaastöölistega töötaski välja kesknärvisüsteemi stohhastilised mudelid. Stohhastilised mudelid tulid matemaatilises psühholoogias moodi, kui taibati, et loomade käitumine pole kaugeltki järjekindel ega süstemaatiline. Lihtsate tegevuste (labürindis jooksmine) õppimise kohta tasu või karistuse abil on palju stohhastilisi mudeleid. Neil on järgmised ühisjooned. Esiteks, need ignoreerivad loomaliikide ja õpitavate tegevuste erinevusi. Teiseks, need jätavad kõrvale bioloogilised muutujad, keskendudes stiimulitele, reaktsioonidele ning viimaste tagajärgedele (eriti tasule ja karistusele), minnes kesknärvisüsteemist mööda. Kolmandaks, igas mudelis on keskseks hüpoteesiks valem, mis esitab reaktsiooni tõenäosuse katsete arvu funktsioonina. Need funktsioonid on igas mudelis erinevad. Õppimise stohhastiline mudel on tegelikult konkreetse teooria (teoreetilise mudeli) keskne hüpotees vastavuses õppimisteooria üldise raamistikuga. (Kesksele hüpoteesile lisandub abihüpotees konstruktsioonide matemaatilise struktuuri või faktilise sisu kohta.)
Kui asja mudel on olemas, tuleb teda matemaatiliste mõistete abil täpselt iseloomustada. Võimaluse korral tuleb saadav konkreetne teooria viia mõne üldise teoreetilise skeemi raamistikku. Füüsikateadustes on see tavaline, uutes teadustes aga vaevalt võimalik, kuigi seal on palju grandioosseid, kuid segaseid kontseptsioone. Mahajäänud teadusharudes on paremal juhul säärased kontseptsioonid, arenevates valdkondades on ainult teoreetilised mudelid ja arenenud valdkondades on nii teoreetilised mudelid kui ka suured teooriad, mis neid mahutavad.
Kõik mudelobjektid ei ole mõistelised, ja need, mis on, ei pruugi olla teoreetilised mudelid, kuigi need võivad olla neile aluseks. Mitmevärvilistest helmestest kee võib representeerida polümeeri ahelat ja sotsiogramm võib representeerida indiviididevahelisi suhteid, aga esimene on füüsiline mudel või analoog, viimane aga on lihtsalt andmestik. Isegi James Watsoni ja Francis Cricki DNA mudel on mudelobjekt, millele Bunge artikli kirjutamise ajal alles otsitakse täielikku teoreetilist kirjeldust ehk laiendust teoreetiliseks mudeliks. Et saada teoreetilist mudelit, tuleb mudelobjekti täiendada või paigutada mõnda teoreetilisse raamistikku. Kui mudelobjekt on paigutatud olemasolevasse või ad hoc teooriasse, siis ta omandab teooriast tulenevad seadused jms. Näiteks kui rakumudel paigutada olemasolevasse difusiooni teooriasse, siis ta peab järgima sellest tulenevat difusioonivõrrandit.
Iga kooskõlaline tingimuste (postulaatide) komplekt, mis seob objekti mudeli sõltumatud parameetrid, on objekti teoreetiline mudel. (Teoreetiline mudel ei pea olema aksiomatiseeritav, kuid mõiste kiireks ja täpseks defineerimiseks on aksiomaatika vajalik.) See, kas teoreetiline mudel on mingil määral tõene, on teine asi. Konkreetse objekti teoreetiline mudel jääb kindlasti objekti keerukusele alla, kuid ta on palju rikkam kui paljas mudelobjekt, mis on lihtsalt konkreetse objekti joonte nimekiri. Näiteks kui planeeti modelleeritakse punktmassina või isegi kerana, on vähe öeldud. Alles siis, kui eeldada, et see mudel järgib teatud seadusi, eriti liikumisseadusi, saame teaduslikku teadmist.
Mudelobjekte ja seega teoreetilisi objekte on mitmesuguseid. Spektri ühes otsas on must kast, millel on ainult sisendid ja väljundid. Teises otsas on kast, mille sees on rohkem või vähem varjatud mehhanismid kasti välise käitumise seletamiseks. Loomulik (kuigi see ei pruugi nii käia) on alustada lihtsaimast, struktuurita mudelobjektist. Edasi omistatakse sellele lihtne struktuur, näiteks jagatakse algne kast kaheks, ja võib-olla jätkatakse keerustamist seni, kuni kõik, mida tarvis, on seletatud. Mehhanisme tuleb tavaliselt oletada, mitte tingimata olemasoleva teadmise põhjal. Igatahes ei tule lihtsalt vaadeldava käitumist iga hinnaga seletada, vaid tuleb püüda tegelik mehhanism ära arvata. Hüpoteetilisi mehhanisme tuleb tõsiselt võtta: nõuda, et need oleksid empiiriliselt kontrollitavad.
Fourmies
Fourmies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis. See asub Helpe Mineure'i (Väike-Helpe) jõe ääres.
Mario Bunge
Mudeli mõisted
Oletame, et me tahame süsteemi käitumist kirjeldada ja ennustada, pööramata tähelepanu seesmistele protsessidele. Siis konstrueeritakse musta kasti mudel, mis representeerib süsteemi üldist käitumist. Oletame ka, et meid huvitab ainult üks sisend ja üks väljund. Siis sündmuste lihtsaim esitus koosneb sisendi ja väljundi järjestatud paaridest. Elegantsem esitus on üldine valem, mis seob sisendi ja väljundi väärtusi. Kui see valem seostatakse teiste valemitega, eriti kui õnnestub paigutada see üldisesse teooriasse, saadakse süsteemi musta kasti mudel. Niisugune lihtsustatud esitus võib tunnetusjanu esialgu kustutada, eriti kui lõppeesmärk ei ole süsteemi tundmaõppimine ega täiustamine, vaid selle kasutamine. Järgmises staadiumis tuuakse sisse uusi sisendeid ja väljundeid. Edasi võib tekkida vajadus võtta kasutusele süsteemi siseolekut kirjeldav muutuja. Nüüd seob süsteemi käitumise teoreetiline mudel sisendeid, väljundeid ja olekuid. Et oletust mehhanismi kohta ei ole, on kast ikka veel tume; olekute tõttu pole ta enam must, vaid hall. Olekumuutujate väärtus on arvutuslik, mitte representatsiooniline. Süsteemi käitumismudel täidab empiristlike filosoofiate (positivism, pragmatism, operatsionalism, fenomenalism) ja konventsionalismi nõudeid, sest see võimaldab andmetest palju kaugemale minemata andmeid tihendada ja isegi süsteemi evolutsiooni ennustada. Aga ükski selline mudel ei seleta süsteemi välist ja sisemist käitumist. See jääb ka ülejäänus teadmistest isoleerituks või vähemalt ei kasuta neid. Et saada seletust ja seost teiste teadmistega, tuleb püüda luua mudel, mis avab selle seesmise struktuuri ja mehhanismi. (See, et igal süsteemil on seesmine struktuur ja mehhanism, on julge metafüüsiline oletus, mis on alati julgustanud, musta kasti paradigma aga julgustab pealiskaudsust.) Üldjuhul on see raske ülesanne, sest enamik sisemisi struktuure ja mehhanisme on meelte eest varjatud. Sellepärast tuleb püüda neid kujutleda. Isegi kui sisestruktuuri õnnestub lõpuks näha, tuleb enne püstitada hüpoteese ja neid kontrollida. Süsteemide kasutajatel on loomulik piirduda musta kasti mudeliga, inseneride jaoks on need läbipaistvad kastid. Oleks absurdne naerda autojuhtide ja programmeerijate üle sellepärast, et nad erinevalt inseneridest lähenevad masinatele fenomenoloogiliselt, sest masin on nende jaoks vahend. Sama absurdne oleks kritiseerida uurimisinsenere selle eest, et nad ei rahuldu välise lähenemisega ning tahavad teada kõiki mehhanisme. Aga just seda teeb biheivioristlik filosoofi: naerab nende üle, kes uurivad, kuidas asjad töötavad. Sealhulgas nad ei soovita uurida vaimu neurofüsioloogilisi mehhanisme, vaid ütlevad, et ajust tuleb põhimõtteliselt mööda minna. Biheiviorismi pealesurumine teaduses on nagu autokonstruktorite ja -mehaanikute ärakeelamine.
Fourmies
pisi|Fourmies
Mario Bunge
Mudeli mõisted
Kuigi must kast on kasulik mudel, peaks see olema ainult esialgne. Uurimine peab igasse kasti valgust heitma. Teoreetiku jaoks ei ole see avastamine, vaid leiutamine. Musta kasti toimimist saab seletada lõpmata paljude hüpoteesidega, kui mitte nõuda, et hüpoteesid oleksid kooskõlas tuntud loodusseadustega. Empiristide meelest on see iga vaadeldavast väliskäitumisest kaugemale mineva mudeli puudus. Realistid aga leiavad, et läbipaistva kasti lähenemisel on see eelis, et kui tegelik mehhanism õnnestub leiutada, siis saab näiva käitumise sellest tuletada, ümberpöördult aga mitte. Mehhanismi äraarvamist tuleb muidugi kontrollida. Mehhanismi hüpoteesi võib pidada esialgselt kinnitatuks, kui see seletab vaadeldavat käitumist, ennustab uusi fakte, mida musta kasti mudel ei kata, ja uued vaatlused või katsed kinnitavad neid ennustusi, ja see on kooskõlas põhiosaga tuntud seadustest.
Fourmies
Ajalugu
Fourmies's on avastatud Rooma münte. 11. sajandil on linna esmamainitud nimega Formeias, mis võib viidata märgalale Helpe Mineure'i jõe orus. 12. sajandist alates on küla nimetatud Formies, Furmies, Formies, Formiis ja Fourmies. Mingil ajal oli see Avesnesi perekonna ja Liessies' kloostri omanduses.
1. mail 1891 toimus Fusillade de Fourmies. See oli esimene Prantsuse ja rahvusvaheline töörahvapüha tähistamine. Fourmiesis tulistas sõjavägi rahumeelseid streikijaid: 9 sai surma, sealhulgas kaheksa alla 21-aastast meeleavaldajat, kelle seast jäi sümboliks noor töötaja Marie Blondeau. 358 streikijat sai veel haavata.
1. mai tulistamine Fourmies's tekitas Prantsusmaal tugevaid tundeid. Seda peetakse tänapäeval Section française de l'Internationale ouvrière'i üheks asutamissündmuseks. Jean Jaurès külastas seejärel Fourmies'd, et seal sõna võtta, samas kui Georges Clemenceau kuulutas Prantsuse parlamendi ees, et "see on neljas riik, kes tõusis".
Mario Bunge
Mudeli mõisted
Mõnes uurimisvaldkonnas ehitatakse teoreetiline mudel mudelobjekti ümber, teistes saab mudelobjekti sageli seostada olemasoleva üldise teooriaga. Näiteks tänapäeva matemaatilises sotsioloogias on vaevalt mingi üldine teooria: iga teooria on konkreetne ja konkreetsed teooriad ei moodusta ühtset teooriat. Seevastu aatomi- ja molekulaarfüüsikas seisneb teoreetiliste mudelite konstrueerimine tavaliselt üldise teooria rakendamises. Üht mudelobjekti saab paigutada mitmesse üldisesse teooriasse, saades mitu teoreetilist mudelit. Antud üldise teooriaga võib seostada mitut alternatiivset mudelobjekti, saades erinevad teoreetilised mudelid. Kui on olemas üldine teooria, saab teoreetilise mudeli, lisades sellele abihüpoteesid, mis iseloomustavad ("defineerivad") antud mudelobjekti. Arenevates teadusharudes aga lähtub mudeli konstrueerimine enamasti mudelobjektist. Peaaegu iga kord tuleb otsast alustada, toetudes ainult andmetele ja puhtale matemaatikale. Arenenumates teadusharudes on üldine raamistik sageli enesestmõistetav. Erinevalt näiteks meteoroloogiast seda näiteks psühholoogias ja sotsioloogias ei ole. Psühholoogid ja sotsioloogid alles ootavad teist mõistelist revolutsiooni (esimene oli matemaatiliste mudelite kasutuselevõtt).
Konkreetsete olukordade representeerimise teoreetilisi probleeme saab lahendada ainult teoreetiliste mudelite raames. Ainult teoreetilised mudelid on empiiriliselt kontrollitavad. Mudelivabad teooriad ei ole empiiriliselt kontrollitavad. Teooria võime lahendada teoreetilisi probleeme ja empiiriline kontrollitavus on pöördvõrdelised teooria loogilise tugevusega. Üldiste teooriate kontrollimine nõuab teoreetiliste mudelite koostamist. Näiteks informatsiooniteooria ja kvantmehaanika ei ole kontrollitavad. Kui kontrollitakse teoreetilist mudelit valdkonnas, kus on olemas üldised teooriad, siis pole alati selge, kas viga on üldises teoorias või mudelobjektis.
Kui teoreetiline mudel pole faktidega kooskõlas ning võib olla mõistlikult kindel, et viga pole andmetes, siis tuleb teoreetilisi ideid muuta. Kui mudel pole üldises raamistikus, tuleb katsetada teisi keskseid hüpoteese, mis annavad teised teoreetilised mudelid. Kui mudel on paigutatud üldisesse teooriasse, siis võib kas muuta mudelit või võtta omaks või konstrueerida uus üldine teooria. Soovitatav muutus sõltub sellest, kui kasulikud on üldine teooria ja mudelobjekt varem olnud. Kui teooria on olnud väga edukas või kui mudelobjekt on ilmselt liiga jäme, siis on tark proovida teist mudelobjekti. (Kui Robert Dicke ja Carl Brans oleksid seda reeglit arvestanud, siis nad võib-olla poleks pakkunud Albert Einsteini üldrelatiivsusteooriale alternatiivi (Bransi-Dicke teooria)). Aga kui üldisel teoorial on olnud ebaõnnestumisi või see on väga uus, siis on soovitatav proovida alternatiivseid üldisi teooriaid. Igal juhul ei saa üldist teooriat verifitseerida, konstrueerimata hulka mudelobjekte, ja iga teoreetilise mudeli kontrollimine võib osutuda väga keeruliseks. Näiteks ei teata, milline õppimise stohhastiline mudel on kõige tõesem, kuigi nad on üsna erinevad. Kõik see paneb kahtlema lihtsustatud metodoloogiates, mis soovitavad teooria omaks võtta siis ja ainult siis, kui see on tõenditega kooskõlas.
Iga hüpoteetiline protsessi mehhanism on mudelobjekt, aga iga mõisteline mudel ei visanda mehhanismi. Must kast on mudel, mis ignoreerib mehhanismi. Mehhanismimudelid ei pea olema mehaanilised ega mehhanitsistlikud. Mudelobjekti samastamine mehhanismiga on ekslik. Mudelobjektid ei pea olema ka deterministlikud. Mõned mudelid on literaalsed ja mittetuttavad, teised aga analoogilised, st tuttavaid olukordi jäljendavad. Paljud mudelobjektid on literaalsed, näiteks elektronidel, ökosüsteemidel ja turgudel ei ole adekvaatseid analoogilisi mudeleid. Analoogiliste mudelite, näiteks osakese- ja laineanaloogiate rõhutamine on kvantteoorias tekitanud suurt segadust. Mudelobjekti iseloomustamine metafoorina (Max Black, Mary Hesse) on eksitav. Sama käib ammugi diagrammi kohta, mida väljaspool puhast matemaatikat võib vaadelda omamoodi analoogina. Faktiteaduses on diagramm mudelobjekti visuaalne ja visandlik representatsioon: ta on mudelobjekti pilt ega asenda seda. Et diagramm on rohkem või vähem konventsionaalne, siis ta ei ole oma referendi ainus representatsioon ning on seetõttu ilma tõlgenduskoodita arusaamatu. Mudelobjekti pildid ei pruugi olla omavahel isomorfsed, nii et nad ei saa objekti asendada, isegi kui nad aitavad sellest aru saada. Piltdiagrammid ei ole teoreetilise faktiteaduse osa, kuigi nad võivad teooria mingeid osasid ekvivookselt illustreerida. Asi on selles, et teooria koosneb väidetest, mitte väidetest ja piltidest. Pildid ja üldiselt metafoorid võivad teooria konstrueerimisel, õppimisel, õpetamisel või rakendamisel esineda, kuid nad pole teooria osa.
Mudelobjektid võivad olla mehaanilised ja mittemehaanilised, deterministlikud ja stohhastilised, literaalsed ja analoogilised, figuratiivsed ja sümbolilised jne. Ükski neist omadustest pole iseenesest soovitav, sest mudelobjekt töötab sellepärast, et ta on idee asja või fakti mingite aspektide kohta, mille tõttu teda saab laiendada hüpoteetilis-deduktiivseks süsteemiks.
Semantikas ja eriti mudeliteoorias tähendab mudel abstraktse teooria interpretatsiooni, mille korral kõik teooria väited on tõesed. Kuidas see mõiste on seotud mudelobjekti ja teoreetilise mudeli mõistega? Iga teaduslik teooria on interpreteeritud teooria: see sisaldab omistamisreegleid ja semantilisi eeldusi, mis annavad formalismile faktilise sisu. Kui interpreteeritud teooria osutub täiesti tõeseks, siis ta on aluseks oleva abstraktse formalismi mudel semantilises mõttes. Aga asi pole nii lihtne. Esiteks, kõigi teoreetiliste mudelite tõesust pole kontrollitud, nii et kõigile ei saa tõeväärtust omistada. Teiseks, iga kontrollitud teoreetiline mudel osutub paremal juhul osaliselt tõeseks selles mõttes, et mõned selle kontrollitavad väited osutuvad ligikaudu tõesteks. Mudeliteoreetiline mudel aga nõuab, et teooria iga valem oleks rangelt tõene. Semantilised mudelid ei ole ka mudelid metateaduslikus mõttes: ad hoc mudelid ja matemaatilised mudelid (interpretatsioonid matemaatika sees) ei peegelda reaalseid süsteeme. Semantiline ja metateaduslik mudeli mõiste ei lange kokku, hoolimata Patrick Suppesi väitest. Saab ainult öelda, et teoreetiline mudel, mis on läbi läinud, on selle aluseks oleva formalismi kvaasimudel.
Munteenia
pisi|Munteenia Munteenia (rumeenia keeles Muntenia) ehk Suur-Valahhia on ajalooline piirkond Rumeenias. Munteenia hõlmab Valahhia kesk- ja idaosa.
Läänes on Munteenia piiriks Olti jõgi, põhjas Karpaadid ja lõunas ning idas Doonau.
Munteenias asub Rumeenia pealinn Bukarest. Teised suuremad linnad on Ploiești, Brăila, Pitești, Buzău ja Târgoviște.
Lineaarne mootor
Lineaarne mootor on elektrimootor, mille staator ja rootor on "lahti keeratud" nii, et selle asemel, et tekitada pöördemomenti, tekitab see jõudu piki enda pikkust. Lineaarsed mootorid ei pea olema sirged. Erinevalt tavapärastest mootoritest on lineaarse mootori aktiivsel sektsioonil eristatavad otsad.
Lineaarsete mootorite tüübid jagunevad kahte peamisesse kategooriasse: madala kiirendusega lineaarsed mootorid ja suure kiirendusega lineaarsed mootorid.
Kõrgkiirendusega lineaarmootoreid kasutatakse tavaliselt hüperkiirusel kokkupõrgete uurimiseks, näiteks relvade puhul, või kosmoselaevade orbiiti saatmiseks. Need mootorid on tavaliselt vahelduvvoolu kasutavad lineaarsed induktsioonmootorid (LIM), mille ühel küljel on aktiivne kolmefaasiline mähis ja teisel küljel passiivne juhtplaat. Teine kõrgkiirendusega lineaarmootori tüüp on homopolaarne lineaarne mootor.
Madala kiirendusega, suure kiiruse ja suure võimsusega mootorid on tavaliselt lineaarsed sünkroonsed mootorid (LSM), millel on aktiivne mähis õhupilu ühel küljel ning varieeruvate polaarsustega magnetite komplektid teisel küljel. Need magnetid võivad olla püsimagnetid või elektromagnetid. Näiteks on LSM Shanghai Transrapidi mootor.
Tüübid
Lineaarseid mootoreid on nelja põhilist tüüpi: sünkroonsed, induktsioonil põhinevad, homopolaarsed ja piesoelektrilised.
Sünkroonsete lineaarsete mootorite puhul juhitakse magnetvälja liikumise kiirust (tavaliselt elektrooniliselt), et jälgida rootori liikumist. Kulupõhjustel kasutatakse sünkroonsetes lineaarmootorites harva kommutaatoreid, seega sisaldavad rootorid sageli püsimagneteid või pehmet rauda. Näiteks on siinkohal Gaussi püssid, maglev-süsteemides kasutatavad mootorid ja mitmed teised lineaarsed mootorid.
Homopolaarse lineaarse mootori puhul läbib suur vool libisevatel kontaktidel olevat metallist objekti üle kahe pinge all oleva rööpa. Selliselt genereeritav magnetväli põhjustab metalli liikumist piki rööbast (nt railgun).
Piesoelektrilised lineaarsed mootorid on tavaliselt väikesed mootorid, mis põhinevad piesoelektriliste materjalide kujumuutusel elektrivälja muutudes. Sellised mootorid liiguvad edasi nagu röövikud.
Madala kiirendusega lineaarsed mootorid
Lineaarsete elektrimootorite ajalugu sai alguse juba alates 1840ndatest, mil Charles Wheatstone töötas Londoni kolledžis välja esimese madala kiirendusega lineaarse mootori. Wheatstone'i mudel oli aga liiga ebaefektiivne, et olla praktiline. Teostatavat lineaarset induktsioonmootorit on Maini-äärsest Frankfurdist pärit leiutaja Alfred Zehden 1905. aastal kirjeldanud rongide või liftide juhtimiseks USA patendis 782,312. 1935. aastal ehitas saksa insener Hermann Kemper hõljuva elektromagnetilise rongi töötava mudeli. 1940ndate lõpus töötas Manchesteri ülikooli doktorant Eric Laithwaite välja esimese täissuuruses töötava madalkiirendusega lineaarse mootori.
Väljaspool ühistransporti on vertikaalsete lineaarsete mootorite kasutamist välja pakutud süvakaevandustes tõstemehhanismidel. Ka suureneb lineaarsete mootorite kasutamine liikumisjuhtimise rakendustes. Neid kasutatakse sageli lükandustes, näiteks madala põrandaga trammides nagu Citad ja Eurotram.
On olemas ka kaheteljelised lineaarmootorid. Enamik lineaarsetest mootoritest on lineaarsed induktsioonmootorid (LIM) või lineaarsed sünkroonmootorid (LSM). Samuti on välja töötatud lineaarseid alalisvoolumootoreid, kuid neid ei kasutata suurema kulukuse tõttu. Lineaarse sünkroonmootori puhul võib probleemiks olla madal tõukejõud. Seetõttu eelistatakse pikemas perspektiivis LIM-e ja lühemas perspektiivis LSM-e.
Kõrgkiirendusega lineaarsed mootorid
Mitmel kasutusalal on soovitatud kasutada just kõrgkiirendusega lineaarmootoreid.
Kõrgkiirendusega lineaarmootoreid on kaalutud relvadena kasutamiseks, kuna soomust läbivad kuulid on tavaliselt väikese massi ning väga suure kineetilise energiaga, mille puhul on sellised mootorid sobivad. Paljude lõbustusparkide Ameerika mägedes on lineaarsed induktsioonmootorid kasutuses esialgse kiirenduse andmiseks. Neid mootoreid kasutatakse alternatiivina liftikünka kasutamisele.
Ameerika Ühendriikide merevägi kasutab lineaarseid induktsioonmootoreid õhusõidukite laevalt liikuma panemiseks. Sellel otstarbel on soovitud kasutada neid mootoreid kosmosesõidukite liikuma panemiseks. Selles kontekstis nimetatakse neid tavaliselt massihalduriteks. Kõige lihtsam viis kosmosesõidukite massihaldurite kasutamiseks on ehitada suur massihaldur, mis võib lasti kiirendada, et saavutada atmosfäärist väljumiseks vajalik kiirus. Samuti on uuritud lineaarmootorite kasutamist rakettide stardiplatvormidel.
Kõrgkiirendusega lineaarseid mootoreid on raske välja töötada mitmel põhjusel. Nad vajavad väga lühikese aja jooksul suuri energiakoguseid. Näiteks vajaks massihaldur 1,5-tonnise raketi atmosfäärist välja heitmiseks 300 GJ energiat, mis tuleks ära kasutada ühe sekundi jooksul. Tavalised elektrigeneraatorid ei ole sellise koormuse jaoks ette nähtud, kuigi teoreetiliselt võib kasutada lühiajalisi elektrilisi energiasalvestusmeetodeid. Kondensaatorid, kuigi suured ja kallid, võivad kiiresti välja anda suurt kogust energiat. Kõrgkiirendusega lineaarsed mootorid vajavad ka väga tugevat magnetvälja; tegelikult on kasutatavad magnetväljad tihtipeale liiga tugevad, et võimaldada ülijuhtide kasutamist, kuigi hoolika disaini puhul ei pruugi see olla suur probleem.
Kõrgkiirendusmootoritel on kaks põhilist disaini: solenoidkahur ja rööbaskahur.
Madal-k dielektrik
Pooljuhtide tootjad vähendavad kiibi jõudluse parandamiseks transistori suurust integraalahelates (ingl. k. integral circuit, IC). Sellega kaasneb suurem kiirus ja rohkem seadmeid mahub väiksemale pindalale. Seda protsessi kirjeldatakse Moore’i seaduse abil, mille kohaselt kiibi jõudlus kahekordistub umbes iga 18 kuu tagant. Elektrisignaali kiirust mõjutavad transistori lülitusaeg ja signaali levimise aeg transistoride vahel (ehk RC viivitus, R - takistus, C - mahtuvus). RC viivitus on lineaarses seoses materjali eritakistuse ja suhtelise dielektrilise läbitavusega.
kus \tau_{RC} on RC viivitus, ρ on materjali elektriline eritakistus, κ on materjali suhteline dielektriline läbitavus.
Kui tehnoloogia jõudis nanoskaalasse, siis hakkas RC viivitus järjest suuremat mõju avaldama. Edasist jõudluse kasvu soovides on pooljuht-integraalahelate tootjatel võimalik valida materjale, millel on madalam elektriline takistus ja/või mahtuvus. Madal-κ dielektrikute kasutamine on selleks üks võimalik moodus.
Madalama κ saavutamine
pisi|259x259px|Materjali suhtelise dielektrilise läbitavuse vähendamise valikud Kaks põhilist võimalikku viisi κ vähendamiseks on materjalis dipooli tugevuse või dipoolide arvu vähendamine. See tähendab ränidioksiidi omadustega võrreldes madalama polariseeritavusega keemiliste sidemetega kui Si-O materjalide kasutamine või madalama tihedusega materjalide kasutamine. Kahte meetodit võib kombineerida, et saavutada veelgi madalamad κ väärtused.
Väiksem polariseeritavus
Üks viis saavutada madalamat suhtelist dielektrilist läbitavust on kasutada materjali, milles on madalama polariseeritavusega keemilised sidemed. IC tööstus on juba liikunud teatud madal-κ materjalide juurde, kus mõned ränidioksiidi Si-O sidemed on asendatud vähem polaarsete Si-F või Si-C sidemetega. Veelgi madalama polariseeritavuse saavutamiseks on võimalik kasutada mittepolaarsete keemiliste sidemetega (näiteks C-C või C-H) materjale. Seetõttu on proovitud näiteks erinevaid orgaanilisi polümeere.
Madalam tihedus
Materjali tihedust saab vähendada materjalis tühimike osakaalu suurendamisega. Selleks muudetakse materjali struktuuri või tekitatakse materjalis poore (ehk tõstetakse poorsust). Poorsus liigitatakse olemuslikuks ja lahutavaks poorsuseks. Üks võimalus on valmistada materjal, mille struktuur on iseloomult juba suure tühimike osakaaluga ehk olemuslikult poorne. Sel viisil on saadud materjalil märkimisväärne poorsus juba ilma täiendava järeltöötluseta. Olemuslik poorsus on suhteliselt madala ruumi osakaalu mõjuga (tavaliselt alla 15% ruumist on tühimikud) ja pooride läbimõõt on umbes 1 nm läbimõõduga (mikropoorid). Lahutavaks poorsuseks nimetatakse poorsust, mis on saavutatud materjali eemaldamisel. Seda tekitatakse materjalisse termiliselt lagundatava lisandi lisamisel, mis järeltöötlusel kuumutamisega eemaldatakse või selektiivse söövitamise teel (nt vesinikfluoriidiga Si-O-sidemete söövitamine SiOCH-materjalis). Lahutav poorsus võib olla isegi 90% ulatuses ja pooride suurus varieerub vahemikus kaks kuni kümned nanomeetrid (mesopoorid). Mesopoorne orgaaniline polümeer võib ühendada kõik kolm lähenemisviisi: madal polariseeritavus, loomupärane vaba ruum (olemuslik poorsus) ja järeltöötlusel saavutatud lahutatav poorsus). Parim materjal madal-κ dielektrikuna kasutamiseks oleks õhk (κ ≈ 1.0). Seetõttu kasutatakse materjalides õhuavasid, kuid sel lähenemisel on ka omad puudused näiteks mehaanilise vastupidavuse osas.
Madal-κ materjalide liigitus
Madal-κ materjale on võimalik rühmitada vastavalt nende keemilisele koostisele. Eristatakse ilma ränita ja ränipõhiseid materjale.
Si-põhised madal-κ materjalid
Ränipõhiseid madal-κ materjale grupeeritakse veel omakorda ränidioksiidi- ja silseskvioksaani-põhisteks (ehk SSQ-põhisteks). Ränidioksiidil ja SSQ-l põhinevate materjalide κ väärtus võib olla vahemikus 3 .. 4, mida saab lisanduvalt vähendada täiendava poorsuse tekitamisega.
SiO2-põhised madal-κ materjalid
pisi|a) SiO2 [[ühikrakk, b) metüülasendatud SiO2 ühikrakk ]] Ränidioksiidi ühikrakk koosneb omavahel ühendatud Si ja O aatomitest ning on tetraeedrilise kristallstruktuuriga. Vähendamaks ränidioksiidi κ väärtust asendatakse mõned hapnikuaatomid fluori F, süsiniku C või metüülrühmaga CH3. CH3-rühmade lisamine toob lisaks vähem polaarsetele sidemetele ka suurema tühimike osakaalu. Neid nimetatakse ränioksükarbiidideks (SiOCH) ning need on olemuslikult poorsed.
Ajalooliselt põhinesid esimesed madal-κ materjalid ränidioksiidil (F- või C-legeeritud SiO2). Seda põhjusel, et SiO2 oli integraalskeemide valmistamise ja töötlemise valdkonnas palju kasutatud ning uuritud.