cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rein Vahisalu
Ta töötas kardioloogina Ida-Tallinna Keskhaiglas (põhikohaga) ja City Tervisekliinikus. Ta on töötanud laevaarstina Livonial ja Regina Baltical.
Elektrooniline maksevahend
Elektroonilised maksevahendid on
Rein Vahisalu
Aastatel 1995–1996 viibis ta laevaarstina kolm kuud Kanada Kõrg-Arktikas (kaks korda läbiti Loodeväil) ja neli kuud Antarktikas. Livonia teaduslaevast reisilaevaks ümber ehitatud alusel tehti polaarturistidele tutvustavaid ringreise (ekstreemturismi).
Elektrooniline maksevahend
Pangakaart
pisi|Pangakaardid Pangakaart on arveldusarve omanikule finantsasutuse väljastatud elektrooniline maksevahend, millega saab teha kaarditehinguid. Pangakaarte on kahte liiki: deebetkaart ja krediitkaart.
Olemas on ka viipekaardid ja virtuaalkaardid, mis on olemasoleva deebet- ja krediitkaardi edasiarendused ning mis võimaldavad klientidel pangakaardiga mugavamalt ja kiiremalt teha maksetoiminguid.
Rein Vahisalu
Teoseid
Ta on kirjutanud neli meditsiinist rääkivat raamatut, sealhulgas ühe neist ulmežanris – "Viies kabinet" (pilguheit tänapäeva ja lähituleviku meditsiini ), kaks polaarreisiraamatut ja ühe jalgpalliraamatu.
Elektrooniline maksevahend
Pangakaart
Esimese krediitkaardi töötas välja John Biggins Flatbushi Rahvusvahelises Pangas 1920. aastatel. Kaart kandis nime Charge It ja seda said kasutada vaid selle panga kliendid.
Diners Club International oli esimene asutus, kes pakkus 200 kliendile 1950. aastal New Yorgis eri söögikohtades võimalust maksta ilma sularaha või tšekita. Esimene üldkasutatav krediitkaart anti välja 1951. aastal samuti Ameerika Ühendriikides. Tuntumad rahvusvahelised maksekaartide kaubamärgid on Visa International ja Mastercard International.
Rein Vahisalu
Isiklikku
Tal on mitu last, nende seas mägironimisega tegelenud Raul Vahisalu.
Elektrooniline maksevahend
Pangakaart
1994. aastal hakkasid Eestis kõik suuremad pangad väljastama magnetribaga pangakaarte. Kiipkaarte hakati väljastama 2003. aastal. Rahvusvahelised pangakaardid võeti Eestis kasutusele 2000. aastal.
Viipekaart
Viipekaart annab võimaluse kontaktivabalt ilma pangakaarti ja PIN-koodi makseterminali sisestamata sooritada toiminguid pangaautomaadis või maksta poes ostude eest. Viipemakset saab teha vaid ühe korra ostu kohta. Viipekaardiga toimingu tegemiseks peab viipekaarti viipama ettenähtud ja märgistatud koha juures, pangakaardi andmed loetakse automaatselt. Viipemakseid saab teha igal pool, kus viipemakse märk üleval. Välisriigis viipekaardiga makstes peab enne välja selgitama sihtriigi viipemakse tingimused, sest viipemaksetele on igas riigis kehtestatud oma limiit. Viipemakse limiite või selle funktsiooni väljalülitamist saab seadistada interneti- või telefonipangas.
Mäiste järv
Mäiste järv on looduslik järv Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas Mäiste külas. Järv ei ole avalik ega avalikult kasutatav. Registrikood VEE2051100
Elektrooniline maksevahend
Viipekaart
Viipemaksekaarte hakati Eestis kasutama 2016. aasta suvel, Eestis saab viipekaardiga maksta kuni 25-euroste ostude eest. Viipekaart tuleb asetada kuni 2 cm kaugusele makseterminalist.
Virtuaalkaart
Virtuaalkaart on nagu krediitkaart, kuid füüsiliselt seda ei eksisteeri. Virtuaalkaardiga saab tasuda ostude eest internetikaubamajades, kus aktsepteeritakse Visa kaardimakseid. Virtuaalkaart võimaldab kasutada vaid arveldusarvel olevat raha. Eestis pakub praegu virtuaalkaarti vaid SEB Pank. Virtuaalkaardi saab vormistada internetipangas ja seda saab hakata kasutama kohe.
Virtuaalkaardi omadused:
Internetipank
Internetipangandus (online banking) sai alguse 1981. aastal, kui New York City Bank võimaldas oma nelja panga (Citybank, Chase Manhattan, Chemical Bank ja Manufacturers Hanover) klientidel hakata kasutama panga kaugteenuseid. Inglismaa internetipangadus sai alguse 1983. aastal, kui loodi Homelink.
Eesti esimene offline-lahendusega Telehansa võeti kasutusele 1993. aastal Hansapangas. Eesti Forekspank ja Eesti Hoiupank hakkasid 1996. aastal esimesena osutama internetipanga teenused.
Eestis on võimalik internetipangas ööpäev läbi teha kõiki pangatehinguid lihtsalt ja turvaliselt. Internetipanga kasutamiseks peab sõlmima teenusepakkuja juures lepingu ning sisse logimiseks kasutama ID-kaarti, Smart ID-d, Mobiil-ID-d, PIN-kalkulaatorit või paroolikaarti (kehtib kuni 2019. aasta alguseni). Internetipangas saab hea ülevaate oma rahast, tehingutest, laenudest, liisingust ja väärtpaberikontodest. Samuti saab taotleda laenu, liisingut, küsida kindlustuspakkumisi, sõlmida lepinguid, teha riiklikke ja rahvusvahelisi rahaülekandeid (makseid), määrata pangakaardi limiite, koostada ning jälgida isiklikku ja pere eelarvet, sõlmida kogumiskonto lepingut.
Telefoni- ja mobiilipangandus
Telefoni- ja mobiilipanganduse teenust saab kasutada ööpäev läbi. Mobiilipanganduse teenuse kasutamiseks on vaja alla laadida rakendus ja tagada internetiühendus. See on kiire viis saada ülevaade oma finantsasjadest.
Esimese telefonipanganduse teenuse maailmas võttis 1984. aastal kasutusele Girobank Inglismaal. 2000. aastate alguses internetipanganduse levikuga jäi telefonipangandus tagaplaanile ning seda varjutas veelgi mobiilipanganduse levik 2010. aastatel.
Eestis on mobiilipangandust arendanud SEB Pank ja Swedbank, kes 2000. aasta suvel tulid välja uute rakendustega maksete tegemiseks mobiili vahendusel. Mobiilipangas on võimalik vaadata konto seisu, blokeerida kadunud pangakaart, tasuda veebipoe ostude eest, muuta pangakaardi limiite, teha ülekandeid.
Digitaalraha
Digitaalraha, mis jaguneb virtuaal- ja krüptorahaks, on kindlas vääringus digitaalne makseühik. Virtuaalrahal ei ole üldjuhul mingit katet, seda haldab infotehnoloogia arendaja ja seda kasutatakse tavaliselt arvutimängudes.
Krüptorahaks nimetatakse rahasüsteemi, mis on üles ehitatud plokiahelasüsteemile. Krüptovaluuta on turvatud krüptogaafia alusel ehk matemaatiliselt pikkade arvude jadana. Krüptorahaga saab arveldada anonüümselt. Krüptoraha bitcoin avalikustati 2009. aastal. Ethereumi krüptoraha avalikustati 2015. aastal. Krüptoraha tuntumad esindajad on bitcoin, Ethereum, NEO ja Ripple.
Miitavi ordulinnus
120px|pisi|Miitavi (Jelgava) vapp Miitavi ordulinnus (läti keeles Jelgava ja Mītava, saksa Mitau, poola Mitawa ja Jełgawa, liivi Jālgab, leedu Mintauja ) oli keskajal kivist Liivi ordu suurlinnus, mis asus Lätis Semgallia (Zemgale) kultuuriajaloolises piirkonnas Jelgava (Miitavi) linnas Lielupe jõe ja selle harujõe Drisa (saksa Drixen) vahelisel Pilssala ('linnusesaare') saarel.
Nimekujud
Läti ajaloouurijate arvates võis liivi keeles olla sõna jelgab, mis võis tähendada kas linna või vee-linna. Tõenäoliselt tuleb nimetus siiski saksakeelsest lausest "Mitte an der Aa" – '(linnus) jõe keskpaigas'. Saksa keeles oli jõe nimi Semgallische Aa (hiljem ka Buller Å või Bolderaa), nagu Koiva jõe nimi oli Livlandische või Threydensche Aa.
Zemgale enda kohta, on arvatud, et ristisõdijad võisid seda nimetada ka Semi Galliaks e Pool-Prantsusmaaks. Arvatavasti tuleb see siiski lätikeelsest ja semgalikeelsest väljendist "zeme", mis tähendab maad ja semgal tähistab nende keeles lihtsalt "maainimest" ja Semigallia e Zemgale "maapiirkonda" ehk maa-ala, kus maainimesed elasid.
Asukoht
Asukoht oli hoolega valitud: sinna, peaaegu Semgallia (Zemgale) keskele voolasid kokku kõik suuremad Semgallia jõed, moodustades suure Lielupe jõe. Linnus asetses jõe keskjooksul – vana suudmeni Väina jõel jäi u 75 km, jõe alguseni Bauskas u 55 km. Kuna veeteed olid liiklemiseks tollal esmatähtsad, oli sealt hea kontrolli alla võtta kogu Semgallia ja kõige lähem korraldada sealtkaudu sõjaretki Põhja-Leetu. Ka vabaks läbipääsuks maad mööda Kuramaale ja Preisimaale tuli Semgallia võtta kontrolli alla. Lielupe keskjooks Miitavi juures oli tähelepanuväärne veel sellegi poolest, et jõgi asus sealkohas vaid 20 cm üle merepinna, samas kui mereni oli jõge mööda ligi 70 km, mis tähendab, et langus praktiliselt puudus. Sellest johtub, et vesi liikus mere poole vaid juurdetulevate veemasside arvelt, ujutades tihti üle soostunud kaldad ja rannajärved Miitavi ja Sloka (saksa Schlock – 'lukk') vahel, ning tugevama tormi korral merel voolates tõenäoliselt hoopis vastupidises suunas. Esimene väiksem kärestikulaadne koht ja ka võimalik koolmekoht oli alles Miitavi linnuse kohal (langus 20 cm) ja sedagi madala veeseisu korral. Tegelikult sai rahulikult laevadega sõita kuni 20 km ülesvoolu Emburgani (saksa Annenburg) välja ja väiksemate alustega isegi peaaegu Bauska ordulinnuseni Lielupe alguses. Lielupe oli Miitavi juures ka peaaegu 100 m lai ja hea sadamakohaga. Sellest kõigest tulenevalt on üsnagi arusaadav, miks Riia linn piiskopiga Albert von Buxhövdeniga eesotsas keelas kaubalaevadel nende kaptenite surma ja laevade konfiskeerimise ähvardusel mööda Lielupet ülesvoolu sõitmise ja muu sadama kasutamise juba isegi enne Riia linna asutamist aastal 1201. Mitte ainult tolli- ja kauplemistulude laekumise pärast, vaid seda ühendusteed sulgedes sai tõhusalt "kägistada" semgalite ja kogu Põhja-Leedu väliskaubandust ja majandust. Siit on ka arusaadav semgalite raevukas vastupanu ristisõdijate ilmumisele Väina äärde ja Liivimaale ja nende edasistele anneksioonipüüdlustele Kuramaa suunas.
Otsejoones jäi Miitavi ordulinnus 40 km Riia omast edelasse.
Puitlinnuse aeg XIII sajandil ja XIV sajandi algul
pisi|Liivi ordu maameistri pitser XIII sajandist
1226. aastast on teateid Miitavis asunud semgalite sadamast ja kaubandusasulast.
1230ndatel kavatses Riia piiskop ise ehitada sinnakanti omale tugipunktiks linnuse, kuna Semgallia varasemal jagamisel oli 1/3 sellest – põhjapoolne ja pool keskosast määratud piiskopile. Piiskop vahetas hiljem need maad orduga ringi.
1236 purustasid leedulased just koostöös semgalitega viimaste maadelt läbitulnud Mõõgavendade ordu väed Leedus Saule lahingus (Šiauliai).
1242. aasta paiku andis Rooma paavsti legaat Modena Wilhelm Liivi ordule loa "ehitada linnus Lielupe äärde sobivasse kohta, kuhu ainult laevad saavad ligi tulla koos varustusega, või teisel juhul ka Mežotnesse veelgi ülessevoolu, kui see koht ehk enam soodsamaks peaks osutuma...".
1265 hakati Konrad von Manderni käsul 4 miili kaugusale Riiast semgalite maale ehitama sõjalist tugipunkti – Miitavi linnust. Oletatavasti puidust. Samal aastal korraldasid mitte veel valminud linnusest rüütlid uue röövretke Semgallia teistele aladele rüüstates külasid ja põldusid. Semgalid koondasid kiiresti maleva ja ründasid linnusesse tagasi pöörduvaid rüütleid. Orduvägi kaotas niipalju hobuseid, et paljud rüütlid jäid jalameheks ja pidid viimase maa linnuseni joostes läbima. Riimkroonika räägib, et meister ratsutas koos oma väikese salgaga eespool aeglasemat põhiväge, et teed vajadusel parandada ja sildu üle vaadata, kui varitsenud semgalid tungisid tema ja järeltuleva rüütliväe vahele. Mandern oli sunnitud Miitavisse taganema, ülejäänud rüütlivägi sai kaotuse osaliseks ja paljud ei jõudnudki linnuseni.
1266. aasta 25. mail välja antud paavst Clemens IV bullast saab välja lugeda, et linnuseehitus käib. Arvatakse, et samal aastal sai see valmis. Wartberge Hermanni Liivimaa kroonikas kirjutatakse selle aja kohta, et orduvennad olid saanud vastvalminud linnuses peavarju pärast üht ebaõnnestunud semgalite küla ründamist. Seejärel tuli rüüstamistele mõneks ajaks lõpp, kuid siis jätkus semgalite survestamine rüüstamiste läbi uue hooga.
1280. aasta paiku, meister Konrad von Feuchtwangeni valitsusajal tahtis semgalite üks pealikke Nameisis tungida Väina äärde Riia vastu. Miitavi linnuse omad said sellest teada ja saatsid sõna maamarssal Gerhard von Katzenelnbogenile, kes Riia lähedal kaitseks sõjaväe kokku kogus. 1281 läksid orduväed viitsemeister Mangoldi juhtimisel Riiast Miitavi kaudu Tērvete muinaslinnust vallutama. Orduvennad andsid meister Wilken von Endorpile nõu ehitada Semgalliasse kohalike vastu uus Tērvete ordulinnus, mida hakati hüüdma Heiligenbergiks ("Püha mägi"). Suvel koondati Miitavisse ehitusmaterjali, talvel saadeti see mööda külmunud jõge kohapeale edasi ja hakati ehitama. Orduvägi ehitas Tervetes ja meister hoidis Miitavist asjadel silma peal. 1286 sai linnus valmis. Meister Konrad von Hattstein varustas oma Tervete linnust 1288. aasta talvel Miitavist regedel saadetud moonavooridega, mida suvel Miitavisse kokku oli kogutud.
1290 langes viimane semgalite linnus Sidrabe, mis asus praeguses Põhja-Leedus. Sealt saadeti saatkond alistumisläbirääkimisteks Miitavisse. Sakslaste taktika survestada semgaleid Miitavist korraldatavate pidevate rüüsteretkede läbi kandis lõpuks vilja. Enamus semgaleid põletasid oma linnused ja elamised maha ja läksid ära Leetu, kus osalesid leedulaste poolel Preisimaa vastases sõjategevuses. Mõned semgalid, kes jäid Semgalliasse pidid leppima ristisõdalaste võimuga ja vastu võtma ristiusu.
1305–1307 jäi Riia kaupmees Albert Wiman "Riia võlaraamatu" andmetel vilja eest Miitavi komtuurkonnale 100 marka võlgu. Linnus oli mitte ainult kaitseehitis, vaid ka piirkonna põllumajanduslik keskus, kus aeti viljaäri ning osa viljasaagist müüdi Riia kaupmeestele maha.
Konvendihoone ehitusest XVI sajandil kuni orduriigi lõpuni XVI sajandi keskel
1328–1340 oli Liivimaal ordumeistriks Eberhard von Monheim. Ta laskis ehitada samat tüüpi Riia ordulinnuse ja baltisaksa ajaloolased arvavad, et tema ajal püstitati Miitavi linnusesse konvendihoone selle hilisemal kujul.
1345. aasta talvel, kui ordumeister Burchard von Dreileben koos oma vägedega parasjagu Saaremaal eestlaste Jüriöö ülestõusu maha surus, piirasid leedulased vürst Algirdase ja tema venna Kestutise juhtimisel Miitavit, kuid ei suutnud linnust vallutada, kuna selle seinad suurtest tahutud kivikvaaderplokkidest laotud olid. Teistel andmetel pandi eeslinnus põlema ja pealinnus vallutati, kuid maha lõhkuda seda ei suudetud. Linnuses olnud 7 orduvennast ja 600 ordu teenistuses olnud semgalist pääsesid põgenema ainult 2 orduvenda, üks preester ja 16 semgalit. Teistel andmetel põletati alles sellel aastal maha puitlinnus, pärast mida hakati konvendihoonet rajama. Ilmselt vallutasid leedulased avara puidust eeslinnuse ja selles oleva asula (Hakelwerk) ja panid selle põlema. Pealinnust küll vallutada ei suudetud, kuid eeslinnuse põleng kahjustas seda tugevalt ning sellesse põgenenud lämbusid enamjaolt suitsu ja kuumuse kätte. Sealt leiti hiljem üle 600 hukkunu.
1347. aasta andmetel olid praeguse Läti territooriumil komtuurkonnad Riias, Siguldas, Ventspilsis, Miitavis, Kuldigas ja Dünamündes. 1422. aastaks olid lisandunud Aizkraukle, Aluliina, Dobele ja Vana-Väina (Dünaburg).
1361. aastal ründasid leedulased taas Miitavit.
Emmaste mõis
Emmaste mõis (saksa keeles Emmast) oli rüütlimõis Emmaste kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Hiiumaa valda.
Miitavi ordulinnus
Konvendihoone ehitusest XVI sajandil kuni orduriigi lõpuni XVI sajandi keskel
1370. aastal vastasid orduväed maamarssali juhtimisel "koos oma meestega Kuramaalt, Miitavist ja Koknesest" rünnakule omapoolse põhjaliku rüüstamise ja põletamisega mitmel pool Põhja-Leedus.
Emmaste mõis
Emmaste mõisas tegutses 18. sajandil ka Emmaste tellisetehas.
Miitavi ordulinnus
Konvendihoone ehitusest XVI sajandil kuni orduriigi lõpuni XVI sajandi keskel
XV sajandi keskpaigaks muutus linnuse külje all olev asula u 500 elanikuga väikeseks linnakeseks. Seda soodustas ka sealtkaudu Riiast Leetu kulgev kaubatee.
1492. aastal anti Miitavi komtuurkond Liivi ordu maamarssali otsejuhtimise alla. Edaspidi määras viimane ise linnusepealikke Miitavisse. Koos Miitaviga olid Sigulda alluvuses Väinasuu (Daugavgriva), Askrade (Aizkraukle), Nitaure, Skujene ja Tukumsi ordulinnused.
1495. aastal allutati Bauska foogtilinnus Miitavile.
1556. aasta suvel, "koadjuutorivaenuse" ajal, jäi maamarssali Jasper von Münsteri alluvusse kümmekonnast linnusest vaid 2: Miitavi (Jelgava, Mitau) ja Nitaure (Nitau), ent viimased olid vastupanuks liiga nõrgad ja nagu kroonik kirjutas, "nende peale loota ei võinud". Veel ametis olev, aga vana ja väsinud ordumeister Heinrich von Galen tagandas maamarssali ametist orduvastaste salasepitsuste pärast peapiiskopi ja Poolaga ning käskis kõigi linnuste väravad tema ees sulgeda ja Munsteri vangistada.
1561 saadeti Eestimaalt delegatsioon Miitavisse ordumeister Gotthard Kettleri juurde, et Liivi ordu võimu ja kaitse puudumise tõttu viimasele truudusvanne üles öelda. Harju-Viru rüütelkonda esindas Reinolt Lode ja Tallinna linna raehärra Johann Winter. 1561–1562, Liivi sõja ajal loodi Poola-Leedule alluv Kuramaa hertsogkond, mille esimeseks hertsogiks sai viimane ordumeister Gotthard Kettler. Vana Liivi orduriik sekulariseeriti, ülejäänud orduriigi osadest loodi Üleväina hertsogkond ja Latgalest Poola Liivimaa.
Kuramaa hertsogkonna ajastu XVI sajandi keskelt kuni XVIII sajandi lõpuni
1560ndatel käskis mitme Kuramaa linnuse ja ka Riia ordulinnuse vahet sõitev hertsog Kettler Miitavi linnuse talle residentsiks ümber ehitada. Ehitustööd kestsid 1565–1577. Üks uus L-tähe kujuline nurgaga hoonekorpus hakkas vana konvendihoonet ümbritsema edelast ja teine idast Lielupe jõe poolt. Uus Miitavi loss oli kujundatud renessansielementidega gootipärases põhjamaade manerismi stiilis. Keskaegsest linnusest sai luksuslik valitseja residents.
1566. aasta märtsis abiellus hertsog Kettler Königsbergis Mecklenburgi hertsogi tütre Anna von Mecklenburg-Güstrowiga. Miitavi loss koos ümberkaudsete mõisatega kirjutati hertsoginna nimele talle piisava sissetuleku tagamiseks. Tolleaegsest Preisi hertsogi nõunike visitatsiooniprotokollist selgub, et lossis oli ahi telliste ja ehituslubja põletamiseks. Kohalikuks linnusepealikuks oli hauptman Frantz Wilhelm von Plettenberg, kes jälgis nii jahipidamise kui ka metsaraie-eeskirjade ja kalapüügireeglite täitmist jõgedel. Samuti teostas ta kohtupidamist ringkonnas ja koos lossifoogti ja ehitusmeistriga pidi organiseerima linnusehoone ja kindlustuste korrashoidmist.
1571 kirjutas Kuramaa hertsogkonna õuemarssal Georg Prois Kettlerile, et "üks välismaa frontoon on peaaegu valmis ja kindlasti meeldib Teie Armulisusele! Võite olla minu sõnades kindel, et kõik frontoonid kaunistavad väga kõiki hooneid!". 1573 palus hertsog kahel oma õukondlasel saata kummalgi ehitusele 300 palki. Samal aastal kolis hertsogi pere Miitavisse elama.
1578 hakkas hertsog Kettler pidevalt resideerima Miitavi uues lossis. 1581 välja antud määruse järgi oli õukond 163-liikmeline.
1583 ehitati lossikompleksi lõunaküljele kahe uue korpuse vahele kirik, mille keldritesse seati sisse kabel-matusekamber Kettleri perekonna liikmete tarbeks. 1587 mais suri hertsod Gotthard Kettler. Ka 1602 surnud hertsoginna Anna on maetud Miitavisse.
1596 jagasid Gotthardi pojad Friedrich ja Wilhelm vanas Tervete ordulinnuses Hofzumbergal Kuramaa valitsemise pooleks: Wilhelm sai Kuramaa pealinnaga Kuldigas ja Friedrich Semgallia pealinnaga Miitavis. Linnusepealik oli sellal ka õuemarssali ametis olev Vadakste mõisnik Kristoph Bertram (Bistram). Hertsogkonna maapäevad (Landtag) hakkasid toimuma 2 korda aastas Miitavis. Vanem poeg Friedrich jätkas isa ehitustegevust lossi juures: jõepoolset idatiiba pikendati ja sinna äärde rajati lossikirik, varasema kiriku külge lõunatiivas püstitati ümmargune torn. Hoonetiivad piirasid nüüd vana ordulinnust 3 küljest. Sellisena säilis ta põhijoontes 1737. aastani.
1614. aasta 28. septembril sai linnuse komandandiks (Hauptmann) pärast Johann Treydeni surma Code mõisnik Gothard Schroeder. Sellal oli linnus juba ümbritsetud muldvallidega, sest üleandmiskirjas manitseti teda lossi ja kaitsevalle (Wahl und Festung) korras hoidma. Võimalik, et käsu muldvallide ehituseks andis juba hertsog Gotthard, kes kartis moskoviitide rünnakut Kuramaale.
1621. aasta 3. oktoobril alistus kindlus piiramiseta Rootsi vägedele. 18. septembril, 2 päeva pärast Riia vallutamist oli Rootsi kuningas Gustav II Adolf saatnud kapitulatsiooniettepaneku Kuramaa hertsogile, millest viimane keeldus. 1. oktoobril läks Kuramaa hertsog Friedrich Miitavist Poola piirile hetman Radziwilli juurde abi järele, olles enne oma pere Bauska linnusesse varjule saatnud ning jättes Miitavisse kaitseks 40 sõdurit ja 40 talupoega Schroederi alluvuses, lisaks tuli sinna varjule 200 linnakodanikku pereliikmetega. Linnuse langemine oli hertsogile suureks üllatuseks, sest linnus oli hästi kindlustatud ja varustatud nii lahingumoona kui ka toiduainetega. Gustav Adolf jättis Miitavi linna 2000-mehelise garnisoni feldmarssal Wrangeli juhtimisel ja pöördus ise ülejäänud sõjaväega tagasi Riiga. Linnus rööviti rootslaste poolt paljaks ja rüüstati koos kõige arhiivi ja väärisesemetega. 1622 peeti endise linnusepealiku Schroederi üle kohut, süüdistatuna hertsogile vande murdmises ja liiga kergekäelises linnuse loovutamises.
1622. aasta jaanuaris vallutasid poolakad Miitavi ja piirasid linnuse ümber. Rootsi garnison pani linnuses visalt vastu ja alistus alles juunis. Samal aastal sõlmiti vaherahu.
pisi|Kuramaa hertsog [[Ernst Johann von Biron (Bühren), kunstnik L. Schorer, 1760. aastad]]
1642 sai vanast linnusest ametlikult Kuramaa hertsogite residents.
1648. aasta paiku hakati lossikindlustusi põhjalikult ümber ehitama. Vana nelinurkse muldkindlustusvööndi ja rondeelide asemele rajati 5 bastioniga hollandi Vaubani-stiilis tähekujuline kindlus. Peavärav ja sild jäid edelaküljele, mida kaitses veel omakorda "sillapea"-raveliin. Lisaks püstitati 2 raveliini vastavalt kindluse põhja- ja lõunaküljele. Küllaltki suureks kasvanud Miitavi linn teisel pool Driksa jõge ümbritseti 13 bastioniga.
1658 vallutasid rootslased linnuse, vangistasid hertsog Jakobi ja viisid ta 1660 Ingerimaale vangi. Hertsogi arhiiv konfiskeeriti. Hiljem vallutasid lossi venelased. Sõjategevuses sai loss niipalju kannatada, et polnud enam elamiskõlbulik ja vangistusest vabanedes sai hertsog Jakobi residentsiks Grobina linnus.
1718–1722 lasi hertsoginna Anna ehitada uue lossi varasema Academia Petri hoone asukohale. Vana linnust ei remonditud, see jäi tühjaks ja hakkas lagunema.
1737. aasta novembris lasti vana ordulinnus hertsog Ernst Johann von Bironi (Bühren) käsul õhku, et saada vaba platsi ja ehitusmaterjali itaalia päritolu Venemaa arhitekti Bartholomeo Francesco Rastrelli projekteeritava Kuramaa hertsogkonna uue esinduspalee tarvis. Kuni 1738. aasta aprillini lammutasid vene sõdurid ja kiviraidurid vanu lossimüüre, et platsi siledaks saada 14. juunil toimuma pidanud uuele lossile nurgakivi paneku jaoks.
Vene tsaaririigi all kuni tänapäevani
Oma 1791. aastal välja antud "Uues maadekirjelduse" raamatus kirjutab Anton Büsching, et linnuse ja kindlustuste kraavid ja vallid on lagunenud seisus.
1918. aastani asusid Bironi lossi edelapoolses keldrikrüptis, mis võib pärineda veel Kettleri ordulinnuse juurdeehituste ajast, 21 hertsogite ja nende pereliikmete kivist sarkofaagi ja 4 puidust sarka.
1955–1961 läbi viidud vana hertsogipalee remondi käigus leiti vana linnuse asukohast ka peenelt töödeldud pirnikujulise nurgaga profiiltelliseid, mis annavad tunnistust professionaalse meistri ehitusoskustest ja eristavad näiteks konvendihoone võlve varem ehitatud Riia ordulinnuse veel raskete vormidega varagootika võlvidest.
Ehitus
Miitavi kuulus lõppviimistluselt neljatorniliste hulka, kuid mahult jäi vanade XVII ja XVIII sajandi plaanimaterjalide põhjal väikeste konvendihoonete hulka kuuluvaks. Ehitatud oli ta maakividest, dolomiidist ja tellistest. Miitavis jäi konvendihoone küljepikkusteks u 30*35 meetrit (Viljandi ordulinnusel 55 m), kusjuures pikemad küljed olid paralleelselt jõega põhja-lõunasuunalised. Värav asus lõunaküljel. Konvendihoone oli traditsiooniliselt kolmekorruseline, range ja lihtsa vormikeelega, ilma eriliste ilustusteta, gootikat näitasid mõned aknaavade vormid ja võlvid. Harvaesinevalt Läti kohta oli ülamüüri kaitserinnatis hammastatud ka tornil. Konvendihoonet ümbritses ka majandushoonete ja töökodadega avar eeslinnus vallikraavide ja tõstesillaga väravatorniga. Osaliselt võis kivist välisringmüüri asemel olla ka püstpalktara (näiteks jõepoolsel küljel). Eeslinnus oli isegi nii avar, et seal olid kirik ja orduametnike elumajad
Praegune seisukord
Vanu keskaegsete kindlustuste – konvendihoone ja eeslinnuste müüre näha ei ole, kuna plats enne uue palee ehitust tasandati korralikult. Maa sees võib leiduda veel mingeid vundamendi alusmüüre.
Kaan Ayhan
Kaan Ayhan (sündinud 10. novembril 1994 Gelsenkirchenis) on Saksamaal sündinud Türgi jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Galatasaray ja Türgi jalgpallikoondises.
1999. aastal liitus ta Schalke noorteakadeemiaga. 2012. aasta jaanuaris sõlmis ta klubiga profilepingu. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2013. aasta oktoobris. Esimese värava Saksamaa kõrgliigas lõi ta 3. mail 2014 mängus SC Freiburgi vastu. Hooaja 2015–16 teises pooles oli ta laenul Eintracht Frankfurtis.
Aastatel 2016–2020 mängis Ayhan Düsseldorfi Fortunas. Hooajal 2017–18 võitis ta klubiga Saksamaa esiliigas, misjärel tõusti Bundesligasse.
2020. aasta liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga Sassuolo. 2023. aasta jaanuaris läks ta laenule Galatasaraysse, kellega sõlmis hooaja lõpus püsiva lepingu.
Aastatel 2009–2012 mängis Ayhan Saksamaa noortekoondistes. Türgi jalgpallikoondises debüteeris ta 31. augustil 2016 sõprusmängus Venemaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 25. märtsil 2019 EM-i valikmängus Moldova vastu. Ta kuulus Türgi koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Jaama tänav (Tartu)
pisi|Jaama tänava algus pisi|Jaama tänav umbes 1911. aastal Jaama tänav (Jamasche Straße) on tänav Tartus ja selle pikkus on umbes 3340 meetrit.
Jaama tänav algab Narva maanteelt, jätkudes sellest teisel pool Staadioni tänavana. Tänav kulgeb linna piirini, kus temast saab Tartu–Räpina–Värska maantee (nn. Räpina maantee).
Madura keel
Madura keel on Austroneesia keelkonna Malai-Polüneesia keelte rühma kuuluv keel. Madura keele kõnelejaid on Indoneesias 6 770 000 (2000. aasta loenduse põhjal). Segaabielude, keelehoiakute ja muude sotsiaalmajanduslike küsimuste tõttu on madura keele kõnelejate arv suure tõenäosusega tegelikult teadaolevast suurem. Rohkelt kasutavad madura keelt inimesed Ida-Jaava provintsis ja Madura saarel, Sapudi saartel, Jaava saare rannikualadel, Surabaja linna lõuna- ja lääneosas saarel ning ümberasujad mujal Indoneesias. Samuti Singapuris. Peamiselt räägitakse madura keelt maakohtades.
Jaama tänav (Tartu)
Tänav ristub algusest lõpu poole minnes Mäe tänavaga (paremalt), Roosi tänavaga (risti), Kivi tänavaga (paremalt), Raatuse tänavaga (risti), Pärna tänavaga (risti), Puiestee tänavaga (vasakult), Paju tänavaga (paremalt), Jaamamõisa tänavaga (vasakult), Papli tänavaga (paremalt), Sõpruse puiesteega (paremalt), Põhja puiesteega (vasakult), Ida tänavaga (vasakult), Kadaka tänavaga (risti), Rõõmu teega (vasakult), Kaunase puiesteega (paremalt), Annemõisa tänavaga (paremalt) ja Nõlvaku tänavaga (paremalt).
Madura keel
Kirjaviis
Madura keelt kirjutati algselt Jaava tähestiku abil, kuid nüüd on rohkem kasutusel ladina tähestik.
Jaama tänav (Tartu)
Jaama tänava ääres asub Laulupeomuuseum (Jaama 14).
Madura keel
Arvsõnad
Madura keeles on arvsõnadel täisvorm, lühendatud vorm ja kliitik.
Jaama tänav (Tartu)
Jaama tänava ääres linna piiril asub Rahumäe kalmistu.
Madura keel
Arvsõnad
Tavaliselt arvsõnad eelnevad madura keeles nimisõnale, mille juurde nad kuuluvad. Sellisel juhul esinevad nad kas täisvormina või kliitikuna. .
Järgarvsõnu moodustatakse kahel viisil. Esimene võimalus on kasutada sõna “kapeng”, mis tähistab järge, enne põhiarvu. Kapeng settong – esimene; kapeng dhuwa – teine; jne. .
Teine võimalus järgarvude moodustamiseks on siduva osalausega, lisades numbrile eesliide –ka: se kasettong – esimene; se kadhuwa' – teine; jne. .
Keele struktuur
Madura keeles on rohkem konsonante kui selle naaberkeeltes, kuna sellel on helitud aspireerimata, helitud aspireeritud ning helilised häälikud. Nimisõnade puhul ei eristata sugusid ning mitmus moodustatakse reduplikatsiooni abil. Põhiline sõnade järjekord on alus-tegusõna-sihitis. Eitus moodustatakse eitava abisõnaga enne tegusõna, omadussõna või nimisõnafraasi. Madura keeles on kasutusel prepositsioonid, ei esine morfoloogilist käänete märkimist. .
Keele elujõulisus
See graafik madura keele kohta näitab madura keelt pilves koos kõikide elus keeltega. Iga maailma keel on esindatud väikse täpina skaalal oma kõnelejate arvu ja arengu või ohustatuse põhjal, suurimad ja tugevaimad keeled asuvad üleval vasakul ning väikseimad ja nõrgimad keeled all paremal.
Madura keel on näidatud graafikul suurema värvilise täpiga. Sinine värv näitab seda, et keel on arenev (EGIDS 5), seda kasutatakse aktiivselt standardiseeritud vormis kirjandusega, kuid see pole veel laialt levinud ega jätkusuutlik.
Steffen Flath
Elu
Pärast gümnaasiumi lõpetamist 1975. aastal ja sõjaväeteenistuse läbimist õppis Steffen Flath 1977–1982 põllumajandust Martin Lutheri Ülikoolis Halles ja lõpetas selle põllumajandusinsenerina. 1982–1990 töötas ta agrokeemiatoodete keskuses Schlettaus ja VEB (Volkseigener Betrieb) Annaberg-Buchholzi teraviljatööstuses. 1990. aastal siirdus Annaberg-Buchholzi linnavolikokku.
Steffen Flath on katoliiklane, abielus ja tal on kaks last.
Poliitika
Flath on alates 1983. aastast CDU (endises SDV-s) liige. Aastatel 1991–1994 oli ta Annabergi piirkonna esimees, 1995–1999 CDU Saksimaa peasekretär, alates 2001. aastast CDU Sachseni aseesimees.
1999–2004 oli ta Sachseni keskkonna- ja põllumajandusminister, 2004–2008 kultuuriminister. Ajavahemikul 28. mai 2008, kui Stanislaw Tillich valiti peaministriks, kuni valitsuskabineti moodustamiseni täitis ta rahandusministri kohuseid. Juunis 2008 sai temast Sachseni parlamendi CDU fraktsiooni esimees.
Aastatel 1994, 1999, 2004, 2009, 2010 ja 2012 oli Flath Saksamaa presidendivalmistel Sachseni liidumaa esindajana valimiskogus.
Seisukohad
Flath on vastu, et samasoolised paarid oleksid maksustatud võrdselt erisooliste paaridega. Sellega seoses teatas ta: „Jumal lõi meid naise ja mehena ning ma usun, et ta tegi seda põhjusega.“ CDU üleriigilisel kongressil 2012.a. Hannoveris keeldus ta diskussioonist antud teemal, ta ütles: „Meie eesmärk ei saa olla homoseksuaalsete ühenduste ning naise ja mehe vahelise abielu maksustamise võrdsustamine. CDU jaoks oleks juba selleteemaline diskussioon absurdne.“
Zuikinė
Zuikinė on Kaunase asum, mis asub linna idaosas Panemunė valla territooriumil Vaišvydava linnaosas. Zuikinė piirneb idas Kaunase veehoidlaga ja jääb Kaunase veehoidla regionaalparki.
Zuikinė aladele rajati Kaunase kindluse V fort. Samuti rajati sinna XX sajandil ilmasõdade vahelisel ajal põhikool. Aastal 1949 asutati sealne raamatukogu.
Suren Nalbandjan
Suren Nalbandjan (sündinud 3. juunil 1953) on armeenia rahvusest endise NSV Liidu maadleja.
Ta on neljakordne NSV Liidu meister Kreeka-Rooma maadluses – 1976, 1977, 1979, 1980.
Ta on võitnud esikoha NSV Liidu meistrivõistlustel juunioride ja noorsoo vanuseklassis 1972. ja 1974. aastal.
1975. aastal võitis ta NSV Liidu rahvaste spartakiaadil kuldmedali, samal aastal võidutses juunioride maailmameistrivõistlustel, alistades finaalis Ștefan Rusu. Aasta varem (1974) juunioride Euroopa meistrivõistluste finaalis oli ta Rusule kaotanud. Rumeenlasega kohtus ta veel 1976. aasta suveolümpiamängudel, kus võitis teda. 1977. aasta EM-il saavutas jällegi võidu. Ivan Poddubnõi mälestusvõistlustel 1978. aastal edestas ta nii rumeenlast Rusut kui ka poola maadlejat Andrzej Suproni.
1980. aasta suveolümpiamängudel kaotas ta kõigepealt punktidega Supronile, lisaks sai kaotuse kirja ka matšis Rusuga passiivse maadluse eest ja jäi lõpuprotokollis neljandale kohale.
Viljandi Avatud Noortetehas
Viljandi Avatud Noortetehas (VANT) on noorte vaba aja veetmise koht, mis avas uksed 8. septembril 2013.
Tegu on vana Viljandi Lennukitehasega, mis tegeles ka lihtsate liinibusside ehitusega. Seal valmistati ka Baltimaade esimene furgoonkerega gaasikaitse auto. Sealt majast leiab ka noorsootöötajaid. Noortetehases on võimalik rentida musta saali, bändiruumi, sauna, valgus- ja helitehnikat, sise-skatehall´i.
Tegevused:
Massu mõis (Vändra)
Massu mõis (saksa keeles Masso) oli Vana-Vändra mõisa karjamõis Vändra kihelkonnas Pärnumaal.
Umut Meraş
Cengiz Umut Meraş (sündinud 20. detsembril 1995 İstanbulis) on Türgi jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis Beşiktaş ja Türgi jalgpallikoondises.
Aastatel 2014–2018 mängis ta Türgi esiliiga klubis Boluspor. Hooajal 2018–19 mängis ta Türgi kõrgliigas Bursaspori meeskonnas. 2019. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Prantsusmaa esiliiga klubiga Le Havre.
2021. aasta augustis liitus ta Beşiktaşega.
Türgi jalgpallikoondises tegi Meraş debüüdi 30. mail 2019 sõprusmängus Kreeka vastu. Ta kuulus Türgi koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Kloostri tänav
Vahepeal, kuni 1989. aastani oli ta Väike tänav.
Zolotšiv
Zolotšiv (ukraina keeles Золочів; poola keeles Złoczów) on linn Ukrainas Lvivi oblastis, Zolotšivi rajooni keskus. Linn asub Lvivist umbes 60 km ida pool.
Linna tähtsamaid vaatamisväärsusi on 17. sajandil rajatud Zolotšivi kindlus.
Kirjalikes allikates mainitakse Zolotšivi esimest korda 1427. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1523. aastal. 1772. aastal läks Zolotšiv Esimese Poola jagamise tagajärjel Habsburgide Austria keisririigi võimu alla.
Esimese maailmasõda ajal oli Zolotšiv 1914–1915 Vene vägede poolt hõivatud. Pärast Austria-Ungari kokkuvarisemist oli Zolotšiv 1918. aasta novembrist kuni 1919. aasta maini esmalt Lääne-Ukraina Rahvavabariigi ja seejärel Ukraina Rahvavabariigi koosseisus. 1919–1939 oli Zolotšiv Poola koosseisus.
1941. aasta juunis mõrvas NKVD Zolotšivis 700 inimest. Saksa väed hõivasid Zolotšivi 1. juulil 1941. 3. juulil 1941 algas mitu päeva kestnud pogromm, mille käigus lasti maha või tapeti üle 3000 juudi. Punaarmee vallutas Zolotšivi tagasi 17. juulil 1944.
Preili ja huligaan (film 1918)
"Preili ja huligaan" on Jevgeni Slavinski poolt Venemaal 1918. aastal loodud ballettfilm-tummfilm. Filmi süžee tugineb Itaalia kirjaniku Edmondo De Amicise jutustusele "Tööliste õpetajanna".
Lili Elbe
pisi|[[Gerda Wegeneri maal "Ärtu kuninganna (Lili)" 1928. aastast, millel on kujutatud Lili Elbet]] Lili Ilse Elvenes (sünninimega Einar Mogens Andreas Wegener; 28. detsember 1882 – 13. september 1931), kunstnikunimega Lili Elbe, oli taani kunstnik ja transnaine.
Lihtne lugu (film)
"Lihtne lugu" on 1960. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Süžee
Aleksandra Potapova on noor lesk, kes on sõjas mehe kaotanud. Oma otsekohesuse ja kompromissituse tõttu on tal kolhoosnike hulgas palju vastaseid, kuid sellest hoolimata valitakse ta kolhoosi esimeheks. Mahajäänud kolhoosi juhtimine on raske, tuleb tööle sundida neidki, kes olid varem looderdama harjunud. Potapovale on töös paljuski abiks partei rajoonikomitee sekretär Danilov. Ootamatu armastus Danilovi vastu muudab Potapova elu ühtaegu nii õnnelikuks kui ka raskeks.
Etsuko Handa
Etsuko Handa (jaapani keeles 半田 悦子 Handa Etsuko; sündinud 10. mail 1965) on Jaapani endine jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1981–1996 75 mängu.
Paindlik vahelduvvoolu ülekandesüsteem
Paindlik vahelduvvoolu ülekandesüsteem (inglise keeles Flexible AC Transmission System, lühendatult FACTS), hõlmab elektroenergeetikas juhtimissüsteeme, mida rakendatakse selleks, et vahetult mõjutada energiavoogusid elektritoitevõrkudes. Nendes süsteemides kasutatakse sama tüüpi jõuelektroonika komponente mis kõrgepingelise alalisvoolu (HVDC) ülekandmisel. Jõuelektroonikat aga ei kasutata siin alalisvoolu abil energia edastamiseks, vaid selleks, et mõjutada võimsusvoogusid kolmefaasilistes vahelduvvooluvõrkudes ilma elektrimasinateta.
IEEE definitsiooni järgi on FACTS jõuelektroonikal (ja muudel elementidel) põhinev süsteem, mis võimaldab juhtida vahelduvvooluvõrgu ühte või mitut parameetrit, et tõhustada juhitavust ja suurendada edastatavat võimsust. FACTS tõstab vahelduvvoolu ülekandesüsteemide töökindlust ja vähendab seejuures energia ülekande kadusid. Süsteem parandab ülekantava elektrienergia kvaliteeti ja suurendab ülekande efektiivsust induktiivse või mahtuvusliku reaktiivenergia reguleerimisega võrgus.
Võimsusvoogude ülekande efektiivsust vahelduvpingevõrkudes saab juhtida, muutes reaktiiv- ja aktiivvõimsuse vahekorda. Selleks on näiteks kasutatud toitetrafode tertsiaarmähistega ühendatud kondensaatorpatareisid või siis kompensatsioonimähiseid. See vastab paralleelkompensatsioonile. Lisaks saab võimsusvoogusid muuta jadakompenseerimise abil, näiteks faasinihketrafo abil. Piiratud ulatuses on võimalik muuta koormusnurka sünkroongeneraatoritel otse elektrijaamas.
.FACTS võimaldab võrgu stabiliseerimiseks juhtida koormusvooge jõuelektroonika vahenditega, seejuures otse vajalikus võrgupiirkonnas. Jõuelektroonikal põhineva juhtimise eeliseks on ka see, et reageerimine muutustele toimub peaaegu viivitamatult.
Paindlike vahelduvvoolu ülekandesüsteemide valdkonda kuuluvad näiteks:
Premjer-Liha
Premjer-Liga (ukraina keeles Прем'єр-ліга) on Ukraina jalgpalli kõrgeim liiga.
1992. aastal tuli esimeseks Ukraina meistriks Simferopoli Tavrija. Pärast seda on kõik meistritiitlid jagunenud kahe klubi vahel: 16 korda on võitnud Kiievi Dinamo ja 13 korda Donetski Šahtar.
Premjer-Liha
Märkused:
Nurme mõis (Karja)
Nurme mõis (saksa keeles Nurms) oli eramõis Karja kihelkonnas Saaremaal.
Fabry tõbi
Fabry tõbi, tuntud ka kui Andersoni-Fabry tõbi, on haruldane geneetiline haigus, mis võib mõjutada paljusid kehaosi, sealhulgas neere, südant ja nahka. Fabry tõbi on X-liiteline lüsosomaalne ladestushaigus, mis mõjutab glükosfingolipiidide metabolismi. Fabry tõve põhjuseks on mitmesugused mutatsioonid GLA geenis X-kromosoomis (Xq22.1), mille tulemuseks on lüsosomaalse ensüümi alfagalaktosidaas A (α-Gal A) defitsiit. See viib globotriaosüültseramiidi (GL3) järkjärgulise kuhjumiseni erinevate kudede veresoonte endoteeli lüsosoomidesse, põhjustades multisüsteemseid toimeid. Fabry tõve esinemissagedus üldpopulatsioonis on hinnanguliselt 1:117 000.
Sümptomid
Fabry tõve kliiniliste sümptomite progresseerumist võib jagada kolmeks järjestikuseks vanuseperioodiks. Kuigi haiguse protsess algab varakult, GL3 kuhjumist on kirjeldatud isegi sünnieelsel perioodil, kuid sümptomid avalduvad alles varases lapsepõlves. Esmased sümptomid lastel on põletav valu kätes ja jalgades, hüpohüdroos, iiveldus, kõhuvalu, söögijärgne kõhulahtisus, kehv kasv ja kooliraskused (peamiselt sagedased puudumised, vähene osalemine füüsilistes tegevustes ning kroonilise valu ja seedetraktiga seotud käitumisprobleemid. Mõnikord esineb ka õpiraskusi. Pärast 20. eluaastat kipuvad sümptomid progresseeruma ja meestel esineb sageli proteinuuria. Naistel tekivad ka sümptomid sellel perioodil, kuid proteinuuria on vähem väljendud. Lõpuks täheldatakse neerupuudulikkuse võimalikku tekkimist enamikul meestel. Ka teistes mõjutatud elundkondades toimub haiguse progresseerumine, põhjustades eluohtlikke südame- ja tserebrovaskulaarseid ilminguid.
Valu
Valu üle kogu keha, lokaalne valu jäsemetes (tuntud kui akroparesteesia) või seedetraktis (GI) on Fabry tõvega patsientidel tavaline. Valu võib aja jooksul muutuda tugevamaks. Arvatakse, et see akroparesteesia on seotud valu edasi kandvate perifeersete närvikiudude kahjustusega. Seedetrakti valu on tõenäoliselt põhjustatud lipiidide kogunemisest seedetrakti väikesesse veresoonkonda, mis takistab verevoolu ja põhjustab valu.
Seedeelundkond
Seedetrakti häired on üks kõige levinumaid sümptomeid lapsepõlves ja kipub püsima ka täiskasvanueas. Üldiselt teatab seedetrakti sümptomeid 19–52% patsientidest. Mõjutatud on mõlemast soost patsiendid, kusjuures mehed teatavad sümptomitest juba 5–6-aastaselt. Sümptomiteks on iiveldus, oksendamine, kõhuvalu ja kõhulahtisus, mis on eriti seotud söögiga. Kuigi seedetrakti probleemid ei ole üldiselt eluohtlikud, on neil meie kogemuste kohaselt siiski oluline mõju mõne haigusega patsientide elule. Sümptomid vähenevad paljudel ensüümasendusravi saavatel patsientidel. Muud teatatud ravimeetodid hõlmavad pankrease ensüümide ja motoorikat soodustavate ainete (nt metoklopramiid) lisamist.
Neerud
Renaalsed tüsistused on haiguse puhul tavalised ja omavad tõsiseid tagajärgi. Esmaselt tekib krooniline neeruhaigus, mis süvenedes muutub neerupuudulikkuseks. Valgu olemasolu uriinis on sageli esimene märk neerukahjustusest. Lõppstaadiumis neerupuudulikkus esineb Fabry tõvega patsientidel tavaliselt kolmandal elukümnendil ja on tavaline surmapõhjus.
Kuulmine
Võrreldes samavanustega, on Fabry tõvega inimestel kuulmine palju halvem. Märkimisväärset kuulmislangust on teatatud 16–54% meestest. Muude neuroloogiliste sümptomite hulka kuuluvad ebanormaalne temperatuuritunne, erineva raskusastmega tinnitus ja polüneuropaatiale sarnased sümptomid. Neuroloogiliste sümptomite ravi ei ole leitud.
Diagnostika
Fabry haigust kahtlustatakse indiviidi kliinilise pildi põhjal ja seda saab diagnoosida ensüümanalüüsiga, et mõõta alfa-galaktosidaasi aktiivsuse taset. Ensüümanalüüs ei ole naiste haiguste diagnoosimiseks usaldusväärne juhusliku X-inaktivatsiooni tõttu. GLA geeni molekulaargeneetiline analüüs on kõige täpsem diagnoosimeetod. Täheldatud on palju haigusi põhjustavaid mutatsioone. Neeru biopsia võib samuti viidata Fabry tõvele, kui täheldatakse liigset lipiidide kuhjumist. Kõigil sama perekonna lähi- ja laiendatud pereliikmetel on sama perekonna mutatsioon, nii et kui ühele pereliikmele tehakse DNA järjestuse analüüs, saab teisi pereliikmeid diagnoosida kogu geeni testimise asemel sihtjärjestuse analüüsiga. Suunatud järjestamine on kiirem ja odavam.
Konteinerlaev
Konteinerlaev ehk konteinerveolaev on laev, millega veetakse konteinereid.
Konteinerlaevad ilmusid 1950. aastate algul. Nüüdisajal tegutseb meredel üle 9000 konteinerlaeva, mis tagavad kaupade kiire ja kadudeta toimetamise saatjalt saajale ühtses veoprotsessis. Enamasti paigutatakse konteinerid laadruumides üksteise peale suunavatest juhttaladest moodust, pesadesse (nn kärgkonteinerlaevad). Kuni 30% konteinereid veetakse tekil, kus nad eriliste lukkude ja soringutega kinnitatakse kuni 4 rea kõrguselt teki külge ning omavahel. Harilikult lastiseade puudub, kuid on ka pukk- ja konsoolkraanadega konteinerlaevu. Suurimad konteinerlaevad mahutavad üle 10 000 TEU. Sellise võimsa jõuseadme (kuni 80 000 kW) ja suure kiirusega (kuni 21–25 sõlme) konteinerlaevad sooritavad kontinentidevahelisi vedusid ainult suurte terminalide vahel. Need laevad on projekteeritud, ehitatud ja varustatud püsivarustusega vastavuses rahvusvaheliste standardite nõuetega. Reeglina veavad konteinerlaevad standardkonteinereid (universaalkonteinerid, külmutus-, isotermilised, avatud, poolkonteinerid, tankkonteinerid), kuid neid on vajadusel võimalik kasutada ka universaalsete laevadena. Lastiruumid on ristkülikukujulise konfiguratsiooniga ja lastiluugid suuremõõtmelised. Lastiruumid ja ülatekk omavad spetsiaalseid kohti konteinerite kinnitamiseks, kinnitustööd toimuvad spetsiaalsete vahendite abil.
Fiiderkonteinerlaevad (mahutavad kuni 2000 TEU-d) veavad konteinereid suurtest sadamatest ja terminalidest väikestesse sadamatesse ja vastassuunas ühe mere piires. Konteinerlaevadeks on nimetatud ka teisi konteinereid vedavaid laevu (veeremilaev). Eesti esimene konteinerilaev on Muuga (ehitatud 1995 Hollandis).
Luhamaa piiripunkt
pisi|Luhamaa piiripunkt (juuni 2005) Luhamaa piiripunkt on piiripunkt Võrumaal Setomaa vallas Lütä külas Riia–Pihkva maanteel Eesti-Vene kontrolljoonel.
Lowndesi maakond (Alabama)
Maakonna halduskeskus on Hayneville.
Luhamaa piiripunkt
Venemaa Föderatsiooni poolel on Šumilkino  piiripunkt (vene keeles МАПП Шумилкино).
Lowndesi maakond (Alabama)
Ajalugu
Maakond moodustati 1830. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 11 299.
Luhamaa piiripunkt
1991. aasta 19. mail ja 8. juunil rünnati Eesti Vabariigi majanduspiiri piiripunkti Riia OMONi poolt
Muhal Richard Abrams
Muhal Richard Abrams (19. september 1930 Chicago, Illinois – 29. oktoober 2017 New York) oli Ameerika Ühendriikide helilooja, muusik ja muusikapedagoog.
Ta on ka muusika arranžeerija, klarnetist, tšellist ja free jazz'i mängiv pianist.
Võnnu külanõukogu (Haapsalu rajoon)
Võnnu külanõukogu oli külanõukogu Haapsalu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Ridala külanõukoguga.