cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liverpool
Muud vaatamisväärsused
Kuigi valdav enamus Liverpooli hoonestusest on 18. sajandist ja hilisemast perioodist, on linnas ka vanemaid hooneid. Üks vanimaid allesjäänud hooneid on Speke Hall, Tudorite mõisamaja linna lõunaosas, mis valmis 1598. aastal. Hoone on üks väheseid vahvärk Tudori hooneid Põhja-Inglismaal ning on tuntud 19. sajandil ehitatud Victoria stiilis siseruumide poolest. Vanade hoonete hulka kuulub teisigi mõisamaju, näiteks Croxteth Hall ja Woolton Hall, mis ehitati vastavalt 1702. ja 1704. aastal. Vanim hoone kesklinnas on I klassi kaitse all olev Bluecoat Chambers, mis ehitati 1717–1718. Algselt ehitatud Bluecoati kooli tarbeks, hoone on alates 1908. aastast olnud Liverpoolile kunstikeskuseks.
Liverpool on tuntud oma kahe katedraali poolest, mõlemad kõrgumas üle oma ümbruskonna. Anglikaani katedraal, mis ehitati 1904–1978 vahel, on suurim katedraal Suurbritannias ja viies suurim maailmas. Hoone ehitati gooti stiilis ning seda loetakse 20. sajandi üheks võimsaimaks ehitiseks. Roomakatoliku Metropoli katedraal ehitati 1962–1967.
Muud märkimisväärsed hooned on art déco stiilis Liverpooli lennujaama endine terminalihoone, Liverpooli Ülikooli Victoria hoone ja Adelphi hotell.
Pargid ja aiad
Inglise muinsuskaitse ajalooliste parkide registris on mainitud Merseyside'i Victoria-stiilis parke kui "riigi tähtsamaid". Liverpoolis on kümme muinsuskaitse all olevat parki ja kalmistut, neist kaks loetletud I klassi ja viis II klassina – seda on rohkem kui üheski teises linnas peale Londoni.
Transport ja taristu
Liverpooli tähtsaim taristu on hästi välja ehitatud maantee- ja raudteevõrk, mis ühendub ülejäänud Suurbritannia infrastruktuuriga. Merseytravel haldab linna ühistransporditeenuseid, mis hõlmavad bussiliiklust, ronge ja parvlaevu. Linnal on ka rahvusvaheline lennujaam ja suur sadam.
Teedevõrk
Liverpoolil on suurlinnale vastav teedevõrk. Tee M62 ühendab Liverpooli Hulliga ning teele jäävad sellised suurlinnad nagu Manchester, Leeds ja Bradford. Tee M62 on ühenduses ka teedega M6 ja M1, mille teenindatavad sihtkohad on muuhulgas Birmingham, London, Nottingham, Prestoni, Sheffield. Jõesuudme all kulgevad Kingsway ja Queensway tunnel ühendavad Liverpooli Wirrali poolsaarel asuvate Birkenheadi ja Wallaseyga. Birkenheadist alguse saavad teed A41 ja M53 kulgevad Cheshire'i ja Shropshire'i ning tee A55 kaudu Põhja-Walesi. Tee A562 ühendab Liverpooli Widnesi ja Warringtoniga ning A533 sildade kaudu Runcorniga.
Raudteed
Liverpooli teenindab kaks eri raudteevõrku. Kohalikku raudteevõrku haldab Merseyrail, millega teenindatakse Merseyside'i ja seda ümbritsevat piirkonda. Riiklikku võrku haldab Network Rail ning see ühendab Liverpooli suurlinnadega üle Inglismaa. Linna suurim jaam on Lime Streeti raudteejaam, mis on lõpp-peatuseks mitmetele linna saabuvatele, näiteks Londonist (Pendolino rongidega kestab sõit 2 tundi ja 8 minutit), Birminghamist, Newcastle upon Tyne'ist, Manchesterist, Prestonist, Leedsist, Scarborough'st, Sheffieldist, Nottinghamist ja Norwichist pärit rongidele. Liverpool South Parkway raudteejaamal on bussiühendus lennujaamaga.
Sadam
Liverpooli kruiisiterminalist väljuvad kruiisid lähevad Islandile, Prantsusmaale, Hispaaniasse, Norrasse.
Lennujaam
Liverpooli John Lennoni lennujaam paikneb linnast lõunas ning ühendab linna sihtkohtadega üle Suurbritannia ja Euroopa. 2008. aastal läbis lennujaama 5,3 miljonit reisijat. Lennujaamast väljub lende 68 sihtpunkti, sealhulgas Berliini, Rooma, Milanosse, Pariisi, Barcelonasse ja Zürichi. Lende pakuvad peamiselt odavlennuliinid nagu Ryanair ja Easyjet, kuid suviti lisandub tšarterliine.
Rongid
Liverpooli kohalik raudteetaristu on üks suurimaid riigis. Linna teenindab kolm liini: Põhjaliin, mis läheb Southporti, Ormskirki, Kirkbysse ja Hunts Crossi; Wirrali liin, mis suundub läbi Mersey raudteetunneli ja hargneb New Brightonisse, West Kirbysse, Chesterisse ja Ellesmere Porti; ja City liin, mis algab Lime Streeti jaamast ning mille sihtkohad on Helens, Wigan, Preston, Warrington ja Manchester.
Raudteevõrk on valdavalt elektrifitseeritud. City liini elektrifitseerimine valmis 2015. aastal. Kahel liinil osutab teenust Merseyraili frantsiis ja teid haldab Merseytravel. Merseyraili kaks liini on riigi enim kasutatud linnareisiliinid väljaspool Londonit, liinide kogupikkus on 121 km ja äripäeviti teenindab 110 000 reisijat. City liini teenindab Northern, kuid raudtee ise kuulub ikka Merseyraili alla. Suurem osa linna raudteevõrgust kulgeb läbi tunnelite (kogupikkus 10,5 km).
Bussid
Liverpooli ja lähiümbruse bussiliiklust haldab Merseytravel ning teenust osutab mitu ettevõtet, sealhulgas Arriva ja Stagecoach. Kaks peamist bussiterminali on Queen Square'i bussijaam (Lime Streeti raudteejaama lähistel), kust väljuvad bussid põhja- ja idasuunale, ja Liverpool One bussijaam lõuna- ja idasuunalistele bussidele. Wirrali poolsaarele suunduvad bussid väljuvad Castle Streetil ja Sir Thomas Streetil asuvatest peatustest. Laupäeviti töötab ka öine bussiliin. City Sights ja City explorer by Maghull opereerivad turismibusse.
Mersey praam
Merseytravel osutab ka jõge ületavat praamiteenust. Laev sõidab Liverpooli Pier Headist Woodside'i Birkenheadis ja Seacombe'i Wallaseys. Parvlaev sõidab iga 20 minuti kuni tunni aja tagant. Kuigi laev on linnale tähtis transpordiühendus, on sellest saanud ka turismiatraktsioon, päevastel laevasõitudel pakutakse ka ajaloolist ülevaadet jõe ümbruskonnast.
Jalgrattasõit
2014. aasta mais avati CityBike jalgrattarenditeenus, 140 jalgrattajaamast saab rentida üle tuhandet ratast. Liverpooli läbivad riiklikud rattateed numbritega 56, 62 ja 810.
Kultuur
Liverpool on Suurbritannia tähtsamaid kultuurikeskusi, mis on tuntud oma muusika, muuseumite, kunstigaleriide, kirjanike ja ööelu poolest. 2008. aastal tähistati linna kultuuripärimust Euroopa kultuuripealinnana. Liverpoolis on kolmel korral – 1884., 1900. ja 1929. aastal – tähistatud Euroopa suurimat muusika- ja luuleüritust, Walesi rahvusfestivali Eisteddfodi, kuigi linn asub Inglismaal (Walesi piir on ligikaudu 20 km kaugusel).
Muusika
Liverpool on muusika poolest rahvusvaheliselt tuntud, Guinnessi maailmarekordite raamatus on linn kirjas kui maailma popmuusika pealinn. Liverpoolist pärit muusikud on kokku loonud 56 esikohasinglit, millega ei suuda võistelda ükski teine linn maailmas. Liverpoollasi on kuulunud nii maailma ajaloo edukaimasse meeste- kui ka naisteansamblisse. Liverpool on kuulus The Beatlesi sünnipaigana ning oli 1960. aastatel biitmuusika ja järgnenud Briti invasiooni esirinnas. Teised ajastust tuntud muusikud on Billy J. Kramer, Cilla Black, Gerry and the Pacemakers ja The Searchers. Liverpooli muusikute ja ka näiteks luuletajate mõju ja kuulsus sünnitas Ameerika poeedilt Allen Ginsbergilt teate, et linn on "inimuniversumi teadvuse keskpunkt". Liverpoolist pärit muusikute hulgas on ka Billy Fury, A Flock of Seagulls, Echo & The Bunnymen, Frankie Goes to Hollywood, Frankie Vaughan, Anathema, Ladytron, The Zutons, Cast, Atomic Kitten ja Rebecca Ferguson. The La'si 1990. aastate hittsingel "There She Goes" oli Rolling Stone'i väitel britpopi vundamente.
Linn on koduks ka Ühendkuningriigi vanimale (endiselt olemasolevale) sümfooniaorkestrile Liverpooli Kuninglikule Filharmooniaorkestrile, kelle koduks on Philharmonic Hall. Orkestri peadirigent on Vassili Petrenko. Sir Edward Elgar pühendas oma teose "Pomp and Circumstance March No. 1" Liverpooli orkestriseltsile ning teose esmaesitus oli 1901. aastal Liverpoolis. Tuntud on ka Austriast emigreerunud Fritz Spiegl, kes lisaks scouse'i dialekti eksperdiks saamisele kirjutas ka Z-carsi ja BBC Raadio 4 tunnusmuusika.
Iga-aastane Mathew' tänavafestival on üks tähtsamaid muusikaüritusi Liverpoolis. Tegu on Euroopa suurima vabaõhu muusikaüritusega ning seda peetakse augustis. Lisaks peetakse linnas ka Africa Oyé ja Brazilica festivale, mis on vastavalt Suurbritannia suurimad Aafrika ja Brasiilia muusika festivalid. Tantsumuusikafestivali Creamfields korraldati selles linnas aastatel 1999–2005, nüüd peetakse seda Merseyside'i lähistel Cheshire'is. Linnas on mitu kontserdisaali, suurim neist on Echo Arena. See avati 2008. aastal ning mahutab 11 000 inimest, seal on toimunud ka näiteks MTV Euroopa Muusikaauhindade jagamise tseremoonia ning seal on esinenud Andrea Bocelli, Beyoncé, Elton John, Kanye West, Kasabian, The Killers, Lady Gaga, Oasis, Pink, Rihanna ja UB40.
Kunst
Liverpool on Londoni kõrval suurim kunstigaleriide ja muuseumite linn. National Museums Liverpool on ainus Inglise rahvuskollektsioon väljaspool Londonit. Tate'i Liverpooli galerii hoiustab Põhja-Inglismaa kunsti ning oli Tate Moderni avamiseni Londonis suurim moodsa kunsti näitus Ühendkuningriigis. Walker Art Gallerys on muljetavaldav prerafaeliitide kunsti kogu, Sudley House'is on samuti suur kogu 20. sajandi eelset kunsti. Liverpooli ülikooli Victoria Building taasavati ülikooli kunsti ja ajalooliste kogude näitamiseks, muuhulgas on seal suurim Auduboni kunstikogu väljaspool Ameerika Ühendriike. Liverpoolist endast on samuti kunstnikke pärit, näiteks 1724. aastal sündinud George Stubbs.
Kirjandus
Felicia Hermans sündis Dale Streetil Liverpoolis 1793. aastal, kuigi ta kolis hiljem Flintshire'i Walesis. Felicia sündis Liverpoolis, ta oli Veneetsia konsuli lapselaps. Isa äritegevuse tõttu kolis pere Denbighshire'i Põhja-Walesis, kus ta veetis oma nooruspõlve. Seal omandas ta kõmri identiteedi, hilisemates luuletustes viitas ta Walesile kui "mu lapsepõlve, mu kodu ja mu surnute maale". Tema esimesed luuletused, mis olid pühendatud Walesi printsile, avaldati Liverpoolis 1808. aastal.
Liverpooli on külastanud mitmed tuntud kirjanikud nagu Daniel Defoe, Washington Irving, Thomas De Quincey, Herman Melville, Nathaniel Hawthorne, Charles Dickens, Gerard Manley Hopkins ja Hugh Walpole. Daniel Defoe nimetas linna pärast oma külaskäiku "üheks Britannia imedest".
Herman Melville'i romaan "Redburn" käsitleb 19-aastase Wellingborough Redburni esimest meresõitu New Yorgi ja Liverpooli vahel (1839. aastal). Teos on valdavalt autobiograafia, teose keskosa tegevustik leiab aset Liverpoolis ja kirjeldab noore kaupmehe tegemisi ja mõtisklusi. Hawthorne elas Liverpoolis Ameerika Ühendriikide konsulina aastatel 1853–1856. Charles Dickens külastas linna mitmel korral. Hopkins oli preester Püha Franciscus Xavieri kirikus aastatel 1879–1881.
"Her Benny" on Silas K. Hockingi traagiline romaan Liverpooli agulitänavate elust. Raamat oli bestseller ja oli esimene raamat, mida müüdi ühe kirjaniku eluaja jooksul üle miljoni eksemplari. Seiklusraamatute autor Harold Edward Bindloss sündis Liverpoolis. Kirjanik ja poliitiline aktivist George Garrett sündis Secombe'is Wirrali poolsaarel 1896. aastal ja kasvas üles Liverpoolis. 1920. ja 1930. aastatel korraldas tema organisatsioon töötute proteste ja näljamarsse. Ta asutas rahvarinde osana Unity teatri 1930. aastatel. Garrett suri 1966. aastal.
James Hanley sündis Kirkdale'is Liverpoolis 1897. aastal töölisperes. Hanley kasvas üles dokkide lähedal ning tema varajased teosed räägivad valdavalt madrustest. "The Furys" on viieosaline osaline autobiograafia töölisklassi elust Liverpoolis. Tema vend Gerard Hanley sündis samuti Liverpoolis. Romaanide kõrval kirjutas ta ka kuuldemänge BBC-le ja filmistsenaariume, tuntuim neist "The Blue Max". Kirjanik Beryl Bainbridge sündis Liverpoolis ja kasvas lähedalasuvas Formbys. Ta oli enim tuntud oma psühholoogiliste romaanide poolest. Bainridge võitis Whitbreadi auhinna parima romaani eest 1977. ja 1996. aastal ja oli viis korda nomiteeritud Bookeri auhinnale. The Times nimetas Bainbridge'i 50 suurima Briti kirjaniku hulka alates 1945. aastast.
J. G. Farrell sündis Liverpoolis 1935. aastal, kuid lahkus linnast sõja alguses. Iiri juurtega Farrell saavutas kuulsuse oma ajalooliste teostega, enim Impeeriumi triloogiaga ("Troubles", "The Siege of Krishnapur", "The Singapore Grip"), kus käsitles Briti koloniaalvõimu tagajärgi.
June Bhatia, alias Helen Forrester, oli tuntud teostega, kus käsitles oma lapsepõlve Liverpoolis suure depressiooni ajal. 1960. aastatel sai linn tuntuks Liverpooli luuletajate poolest, kelle hulgas Roger McGough ja Adrian Henri.
Liverpool on sünnitanud mitmeid tuntud õuduskirjanikke, kelle teoste tegevustik on tihtilugu Merseyside'is: muuhulgas Ramsey Campbell, Clive Barker, Peter Atkins. Liverpooli õuduskirjanduse kogumiku "Spook City" toimetas Liverpoolist pärit Angus Mackenzie.
Lavakunst
Liverpoolil on ka rikas lavakunsti ajalugu. Liverpooli katedraalis toimub iga aasta Liverpooli Shakespeare'i festival ning Everywordi teatrikirjanduse festival, ainus omalaadne riigis. Physical Fest on rahvusvaheline füüsilise teatri festival; Liverpooli John Mooresi ülikool, Liverpooli etenduskunstide instituut, teatrid Empire, Epstein, Everyman, Playhouse, Royal Court ja Unity korraldavad samuti oma festivale.
Tuntud näitlejad Liverpoolist on näiteks Arthur Askey, Tom Baker, Kim Cattrall, Jodie Comer, Stephen Graham, Rex Harrison, Jason Isaacs, Tina Malone, McGanni vennad (Joe, Mark, Paul ja Stephen), David Morrissey, Elizabeth Morton, Peter Serafinowicz, Elisabeth Sladen, Alison Steadman ja Rita Tushingham. Muuhulgas on sidemeid Liverpooliga ka Kanada näitlejal Mike Myersil (kelle vanemad olid mõlemad Liverpoolist) ja Ameerika näitlejal Halle Berryl (kelle ema oli Liverpoolist).
Ööelu
Liverpoolil on rikkalik ööelu paljude baaride, pubide, ööklubide, musitseerimiskohtade ja komöödiaklubidega. TripAdvisori 2011. aasta küsitluses hääletati Liverpooli ööelu parimaks Ühendkuningriigis Manchesteri, Leedsi ja isegi Londoni ees. Concert Square, St. Peter's Square ja ümbritsevad tänavad on täis kuulsaid ööklubisid, nagu Alma de Cuba, Blue Angel, Bumper, Chibuku, Heebie Jeebies, Korova, Electrik Warehouse, The Magnet, Nation, Popworld, nende kõrval väiksemad asutused. Teine populaarne piirkond on Mathew Street ja Gay Quarter, mis on tuntud The Cavern Clubi ja mitmete geibaaride poolest. Albert Dock ja Lark Lane on samuti tuntud baaride poolest.
Haridus
Liverpoolis on põhi- ja keskharidust võimalik omandada sekulaarsete koolide kõrval ka Inglismaa Kiriku, juudi ja roomakatoliku koolides. Islami-suunalisi koole on vaid põhiharidustasemeni. Üks Liverpooli olulisimaid ja varajasemaid koole oli Liverpool Blue Coat School, asutatud 1708. aastal.
Liverpool Blue Coat School on linna parim kool, GCSE-testides on selle õpilased riigis 30. kohal. Märkimisväärsed on ka 1840. aastal asutatud Liverpooli kolledž, 1620. aastal asutatud Merchant Taylors' School ja St. Edward'si kolledž. 1980. aastatel suletud Liverpool Institure High Schooli ja Liverpool Collegiate Schooli mälestatakse endiselt kõrgtasemeliste koolidena. Bellerive Catholic College on linna parimate GCSE tulemustega sisseastumiskatseteta kool.
University of Liverpool rajati 1881. aastal University College Liverpooli nime all. 1884. aastal sai kool osaks üleriigilisest Victoria Universityst, ent sai taas iseseisvaks kooliks 1903. aastal. Kool oli esimene, mis andis haridust biokeemia, arhitektuuri, inimkeskse disaini, veterinaarteaduse, okeanograafia ja sotsiaalteaduste valdkondades.
Liverpool Hope University saadi kolme kolledži liitmisel, vanim neist rajati 1844. aastal. Kool sai ülikooliks 2005. aastal. Tegu on ainsa oikumeenilise ülikooliga Euroopas.
Liverpool School of Tropical Medicine (otsetõlkes 'Liverpooli troopilise meditsiini kool') rajati kaubandussidemetega linna toodud troopiliste haiguste uurimiseks. Koolis asub vastumürkide hoidla.
Liverpool John Moores University oli varem tehnikainstituut ning sai ülikooliks 1992. aastal. Kool on nimetatud kooli suurtoetaja Sir John Mooresi auks. Institutsiooni haldas varem Liverpooli linnavolikogu. Kool alustas 1823. aastal Liverpooli mehaanikainstituudina ning seega võib teda lugeda vanuselt kolmandaks ülikooliks Inglismaal.
Liverpoolis on üks täiendkoolituskool, Liverpool Community College. Liverpooli linnavolikogu abil tegutseb lähedalasuvas Burtonis ka täiskasvanutekool.
Liverpoolis on kaks juudi kooli, King David School (keskkool) ja King David Primary School (põhikool), lisaks tegutseb ka King David Kindergarten (lasteaed). Kõiki neid haldab King David Foundation, kelle peakorter asub Childwalli sünagoogi kõrval.
Jalgpall
Liverpool on edukaim jalgpallilinn Inglismaal. Jalgpall on linna populaarseim sport ning linn on koduks Everton F.C-le ja Liverpool F.C-le. Omavahel on klubid võitnud 28 Inglise esiliiga tiitlit, 12 FA karikat, 10 EFL karikat, 6 Euroopa meistrikarikat, 1 UEFA karikavõitjate karika, 3 UEFA karikat, ja 24 FA Community Shieldi. Klubid võistlevad mõlemad Premier League'is, olles selle asutajaliikmed, ning nendevahelist mängu kutsutakse Merseyside'i derbiks. Derbit on nimetatud ka "sõbralikuks derbiks" (hoolimata asjaolust, et selles on rohkem punaseid kaarte antud, kui üheski muus vastasseisus), ning ei ole haruldane, et peres on mitme klubi toetajaid. Liverpool F.C. on enim Euroopa meistri karikaid (6) võitnud meeskond nii Inglismaal kui ka Suurbritannias, viimane karikas saadi 2019. aastal.
Everton F.C. asutati 1878. aastal, nende kodustaadioniks on Goodison Park. Liverpool F.C. asutati 1892. aastal ning nende kodustaadioniks on Anfield. Kuulsaimate Evertoni mängijate hulka kuuluvad Dixie Dean, Alan Ball, Gary Lineker, Neville Southall ja Wayne Rooney, kuulsaimate Liverpooli mängijate hulka kuuluvad Kenny Dalglish, Alan Hansen, Kevin Keegan, Ian Rush ja Steven Gerrard. Märkimisväärsemate treenerite hulka kuuluvad Harry Catterick ja Howard Kendall Evertonis, Bill Shankly ja Bob Paisley Liverpoolis. Liverpooli linnast on pärit jalgpallurid nagu Peter Reid, Gary Ablett, Wayne Rooney, Steven Gerrard, Jamie Carragher ja Tony Hibbert. Liverpooli linn on ainus, kus on igal hooajal Inglise Football League'i algusaastast (1888) mängitud kõrgeima liiga jalgpalli. Mõlemad klubid mängivad suurstaadionitel.
Ragnar Klavan liitus Liverpool F.C-ga 2016. aastal. 1. jaanuaril 2018 sai temast esimene eestlane, kes löönud Premier League'is värava, lüües 94. minutil võiduvärava Burnley vastu. Klavan osales kaheksal korral 2017-2018 UEFA Meistrite Liiga mängudes, sealhulgas AS Roma vastu poolfinaalis ning oli kasutamata vahetusmängija finaalis Madridi Reali vastu, ning on seega ainus Euroopa karikasarja kõrgetasemelises mängus osalenud eestlane.
Ragbi liiga
Ragbi liiga on Liverpoolis alles arenemas, kogukond panustab aktiivselt selle spordiala kasvamisse. Muuhulgas aitavad kaasa ka profiklubid lähipiirkonnast, nagu St. Helens ja Widnes. Õpilastasemel on osavõtt rikkalik: Liverpool University meeskond osales oma esimesel mängul juba 1968. aastal ja ka teised ülikoolid osalevad ülikoolidevahelistel võistlustel.
Linnas on ka amatöörklubisid, näiteks Liverpool Buccaneers. Croxtethis ja Childwallis tegutsevad kaks noorteklubi, Liverpool Lions ja Liverpool Storm.
Poks
Poks on Liverpoolis väga populaarne. Linnal on rikkalik poksiajalugu ning seal on 22 harrastuspoksiklubi, kust on tulnud palju andekaid poksijaid, nagu Ike Bradley, Alan Rudkin, John Conteh, Andy Holligan, Paul Smith, Shea Neary, Tony Bellew ja David Price. Liverpoolist on pärit suur osa Briti olümpiakoondise poksijatest ning mitmed neist on võitnud ka olümpiamedaleid. Poksivõistlusi peetakse Echo Arenal või Liverpool Olympias, vanasti toimusid võistlused Liverpool Stadiumil.
Hurtade võiduajamine
Liverpoolis on ajaloo jooksul olnud neli hurdajooksu rada: Seaforthi, Breck Parki, Stanley ja White City staadion. Breck Parkis toimusid ka poksiüritused ning nii Stanleys kui ka Seaforthis toimusid speedway-sõidud.
Kergejõustik
Wavertree Sports Park on koduks Liverpool Harriersi kergejõustikuklubile, mille mitu liiget on võistelnud olümpiamängudel: Curtis Robb, Allyn Condon (ainus Briti sportlane, kes on osalenud nii suve- kui ka taliolümpiamängudel) ja Katarina Johnson-Thompson. Johnson-Thompson esindas kaheksavõistluses Suurbritanniat 2012. aasta Londoni olümpiamängudel, ning 2019. aasta kergejõustiku MM-il võitis kulla, lüües sealjuures Briti rekordit ning tuues Liverpoolile esimese MM-kulla.
Võimlemine
2012. aastal võitis Liverpoolist pärit Beth Tweddle 2012. aasta olümpiamängudel pronksmedali ning sai sellega Briti ajaloo edukaimaks sportvõimlejaks.
Ujumine
Liverpoolist on pärit mitu olümpiamängudel võistelnud ujujat, kuulsaim neist on Steve Parry, kes tuli olümpiavõitjaks 200 m liblikujumises 2004. aasta Ateena olümpiamängudel. Tuntud on ka Herbert Nickel Haresnape, Margaret Kelly, Shellagh Ratcliffe ja Austin Rawlinson. Wavertree Sports Parkis on ujumiskeskus. City of Liverpool Swimming Club on tulnud riiklikuks meistriks kaheksal korral viimase 11 aasta jooksul.
Kriket
Linn on keskpunktiks Liverpool and District Cricket Competitionile, mis on Inglismaa ja Walesi kriketiliidu korraldatav esiliiga. Sefton Park ja Liverpool on liiga asutajaliikmed, Wavertree, Alder ja Old Xaverians liitusid hiljem. Liverpoolis peetakse ka Lancashire'i krahvkonnaklubi karikamänge.
Tennis
2002. aastast on linnas korraldatud iga-aastast Tradition-ICAP Liverpooli näidisturniiri, kus on osalenud Novak Đoković, David Ferrer, Mardy Fish, Laura Robson ja Caroline Wozniacki. 2019. aasta turniiri võitis naiste arvestuses Kaia Kanepi. Kui varem peeti seda turniiri Calderstones Parkis, siis nüüd peetakse Aigburthi kriketiväljal.
Korvpall
Liverpooli esimene elukutseliste korvpalliklubi oli 2007. aastal Briti korvpalliliigasse (BBL) sisenenud Everton Tigers. Klubi loodi Everton F.C. toetusega Toxteth Tigersi noorteprogrammi põhjal, ent Everton lõpetas klubi toetamise 2009-2010 hooaja lõpus. Mersey Tigersi nime all jätkanud klubi võitis kuueaastase eksistentsi jooksul BBL-i liiga, BBL-i karika ja BBL-i auhinna. Klubi likvideeriti 2012-2013 hooaja lõppedes. Nende lähimaks rivaaliks on 29 km kaugusel Chesteri linnast pärit Cheshire Phoenix.
Pesapall
Liverpool on üks kolmest Briti pesapalli kodulinnast ning seal peetakse üle aasta Inglismaa-Walesi vahelist mängu. Liverpool Trojans on Ühendkuningriigi vanim pesapalliklubi.
Rattasõit
2014. aasta Briti velotuur sai alguse Liverpoolist 7. septembril, esimene etapp oli linnarada Liverpooli kesklinnas. Velotuur koosnes kokku üheksast etapist ning päädis Londonis 14. septembril.
Muud
2016. aasta uuringu põhjal on Liverpoolis 4,3 spordi- ja puhkekeskust 100 000 inimese kohta, mis on Ühendkuningriigi suurlinnade kohta parim tulemus.
Spordistaadionid
Liverpool on koduks Premier League'i jalgpalliklubidele Everton ja Liverpool. Liverpool on mänginud Anfieldil alates 1892. aastast, pärast Evertoni lahkumist staadionilt renditüli tõttu. Liverpool mängib staadionil endiselt, kuigi seda on ajaloo jooksul väga palju ümber ehitatud ja laiendatud. Hiliseim lisandus staadionile oli peatribüüni laiendus 2016. aastal. Värskelt on arendatud ka staadioni ümbruspiirkonda ning plaanis on ka Anfield Roadi tribüüni laiendus. Spion Kop on üks tuntumaid tribüüne maailmas, tänu fännide entusiasmile ja staadionil loodud atmosfäärile. Anfield on UEFA neljatärnisertifikaadiga staadion ning see mahutab 54 000 pealtvaatajat. Staadion kõrgub madalamate elamuhoonete vahel.
Pärast Anfieldilt lahkumist 1892. aastal kolis Evertoni jalgpalliklubi teisele poole staadioneid lahutavat parki Goodison Parki staadionile. Tegu oli esimese suurema jalgpallistaadioniga Inglismaal. Molineux (Wolvesi kodustaadion) avati kolm aastat varem, kuid oli pigem vähe arenenud, 1892. aastal avatud St. James's Park Newcastle'is oli vähe rohkemat kui lage väli. Vaid Šotimaal oli kõrgema tasemega staadione. Rangersi Ibroxi staadion avati 1887. aastal, Celtic Park avati samal ajal kui Goodison Park. Everton arendas staadioni välja 3000 naela eest (tänapäeva väärtus 452 000 eurot). Staadioni senine nimi Mere Green asendati nimega Goodison Park ja staadion avati 1892. aasta augustis, kuigi esimene spordiüritus seal oli hoopiski kergejõustikuvõistlus. Everton mängis staadionil oma esimese mängu 2. septembril 1892, kui võideti Boltonit 4-2. Staadion mahutab nüüd natuke alla 40 000 pealtvaataja.
Everton kolib 2024/2025. aasta hooajaks jõe äärde Bramley-Moore'i dokile ehitatavale staadionile, mis hakkab mahutama 53 000 pealtvaatajat.
Välislingid
pisi|228px|[[Royal Liver Building, Cunard Building, George's Dock Building, Port of Liverpool Building ja Liverpooli katedraal]]
Mihhail Ivanov
Mihhail Ivanov (sündinud 20. novembril 1977) on vene murdmaasuusataja ja olümpiavõitja.
Maailmameistrivõistlused
1999 Ramsaus
2001 Lahtis
2003 Val di Fiemmes
2005 Oberstdorfis
Maailma karikasarja etappide võidud
Mihhail Ivanov on seni võitnud kaks maailma karikasarja etappi.
Simon Eder
pisi|Simon EderSimon Eder (sündinud 23. veebruaril 1983 Zell am Sees) on Austria laskesuusataja.
Eder hakkas laskesuusatamist treenima 1995. aastal. Juunioride maailmameistrivõistlustel tuli ta 2002. aastal juunioride maailmameistriks 15 km eraldisstardiga sõidus ja 2004. aastal sai pronksmedali 10 km sprindis.
Täiskasvanute maailmameistrivõistlustel osales ta esimest korda 2007. aasta MM-il Anterselvas, kus ta sai teatesõidus kuuenda koha. 2008. aasta maailmameistrivõistlustel Östersundis oli ta teatesõidus neljas ja 15 km ühisstardiga sõidus viieteistkümnes. 2009. aasta MM-il Pyeongchangis suusatas Eder teist vahetust pronksmedali võitnud Austria teatemeeskonnas. Individuaalselt sai ta nii sprindis kui ka ühisstardiga sõidus 8. koha ja jälitussõidus 14. koha. Maailma karikavõistlustel osales Eder esimest korda 18. jaanuaril 2003 Ruhpoldingis 10 km sprindis. Esimesed MK-etapi punktid sai ta 2006. aastal Hochfilzenis, kui oli sprindis 22. Esimest korda jõudis ta kolme parema hulka 24. jaanuaril 2009 Anterselvas, kui oli teine 12,5 km jälitussõidus. Samal aastal hooaja viimasel MK-etapil 29. märtsil Hantõ-Mansiiskis sai ta esimese võidu 15 km ühisstardiga sõidus.
Maailma karikavõistluste etapivõidud
Simon Eder on osalenud 67 maailma karikavõistluste etapil ( seisuga 1. jaanuar 2010 ) ja jõudnud poodiumile 7. korral, millest üks kord kõige kõrgemale astmele.
Väimela
Väimela on alevik Võru maakonnas Võru vallas, mis asub 5,7 kilomeetrit Võru linnast põhja pool.
Alevikku poolitab Võru–Põlva maantee, läänest piirab seda Puskaru–Väimela maantee (endine Võru–Tartu maantee). Väimela asub Turgi ürgoru järvede Mäe- ja Alajärve kallastel.
Väimela on üks suuremaid alevikke Võrumaal, pakkudes tööd nii kohalikele kui ka teiste valdade elanikele. Väimelas elab 2020. aasta seisuga 574 inimest ja aleviku rahvaarv pole aastatega palju muutunud.
Väimela alevik on kujunenud tänu Võrumaa Kutsehariduskeskusele maakonnas Võru linna kõrval teiseks arvestatavaks hariduskeskuseks. Kutsehariduskeskuse hoonete baasil areneb ja paraneb aleviku ja selle ümbruskonna elanike teenindamine märkimisväärselt, kuid lisab ka kohustusi sotsiaalsfääris, teeninduse ja kaubanduse alal.
Väimelas on hästi arendatud teenindussfäär. Seal asuvad valla perearstikeskus, maakonna ainuke ujula, lasteaed Rukkilill, Väimela staadion, rulapark, hobusetall, pensionäride päevakeskus, jalgrataste müügi-, rendi- ja remondipunkt, kaks kauplust, söökla, raamatukogu ja Võrumaa Kutsehariduskeskus. Aleviku tööstusala arendamine on loonud soodsad võimalused ettevõtluse edendamiseks ja laiendamiseks.
Väimela kujundamisest tänapäeva asulaks on osa võtnud paljud Eesti haridus- ja kultuuritegelased nagu Gustav von Ewers, Lulu Kitzberg-Pappel jt.
Ajalugu
Väimelat on esmamainitud 1403. aastal vakusena (Veymel). Rohkem on infot Väimelast alates 1590. aastast, kust on pärit esimesed teated Väimela mõisast. .
Väimela-Loosu maastikuala
Väimela-Loosu maastikuala paikneb Väimela järvede, mõisahoonete ja Loosu külakabeli ümbruses. Loodust ilmestavad kaks järve: Võru–Põlva maanteest vasakule jääv allikaterohke Väimela Mäejärv ja maanteest paremale liigirohkesse parki jääv Väimela Alajärv. Alevikus on säilinud 18. sajandi teisel poolel rajatud mõisapark ja 20. sajandil rajatud uus park. .
pisi|[[Väimela Mäejärv]]
Väimela Mäejärv
Väimela Mäejärv (Väimela Ülajärv, Suur Väimela järv) on looduslikult tekkinud piklik orujärv, mis paikneb alevikust lääne pool. Järve pikkus on 900 meetrit ja suurim laius 200 meetrit. Järve pindala on 13,3 hektarit ja selle suurimaks sügavuseks on mõõdetud 11,6 meetrit. Mäejärve keskmiseks sügavuseks on 4,9 meetrit. Järve maht on ligikaudu 660 000 kuupmeetrit ja kaldajoone pikkus on 2076 meetrit. Kõige sügavam on järve keskosas, kaldad on tõusvad. Mäejärve valgla pindala on 20,2 ruutkilomeetrit, veevahetus toimub 8 korda aastas. Väimela Mäejärv on eutroofne ehk rohketoiteline läbivoolujärv. Järve põhi on enamasti mudane, kuid kohati ka liivane. Vesi on kollakaspruun ja vähe läbipaistev (1,5 m). Mäejärve taimestik on üsna rikkalik ja planktonit leidub veekogus keskmisel hulgal. Ujuda saab järve kaguosas. .
pisi|[[Väimela Alajärv]]
Väimela Alajärv
Väimela Mäejärvest kagu suunas asub ka Väimela Alajärv (Väike Väimela järv). Väike Väimela järv on loode-kagu suunas paiknev looduslikult tekkinud piklik orujärv. Järve absoluutne kõrgus on 72,1 meetrit. Alajärve keskmine sügavus on 1,6 meetrit ja maksimaalne sügavus ainult 2,5 meetrit. Järve pikkuseks on 760 meetrit ning maksimaalseks laiuseks 130 meetrit. Kaldajoone pikkus on 1815 meetrit ning järve pindala on 7,4 hektarit. Väimela alajärv on tuntud kui Eesti kõige paksema mudakihi paksusega järv, kus mudakihi läbimõõt ulatub kuni 18 meetrini. Järve piirab kirdest looduskaitsealune Väimela park, edelast metsatukk ning mujalt põhiliselt niidud ja põllud. Väimela Alajärv on eutroofne ehk rohketoiteline järv. Alajärv on läbivoolujärv, mis saab vett Väimela Mäejärvest ning temast väljuv oja viib vee Eesti pikimasse jõkke – Võhandusse. Järvevee läbipaistvus on väike, ligikaudu 1 meeter. Tänu ühendusele Mäejärvega on Alajärv üsna kalarikas. .
Lasteaed Rukkilill
Väimelas asub lasteaed Rukkilill, mis on Võru Vallavalitsuse valitsemisalas töötav haridusasutus. Lasteaed on 6-rühmaline, neist töötab 5 rühma: 1 sõime- ja 4 aiarühma, millest üks on sobitusrühm. Ühest rühmaruumist on tehtud võimlemissaal ja mängu-puhketuba. Lapsi on lasteaias 92, neist sõimerühmas 16 ja aiarühmades 76 last.
Väimela lasteaaed asustati 1945. aastal, siis kandis asutus Väimela Loomakasvatustehnikumi Lasteaia nime. 1958. aastal moodustati lastepäevakodu, saadi juurde sõimerühm. 1964. aastal moodustati Väimela Näidissovhoostehnikum ning lasteaiast sai Väimela Näidissovhoostehnikumi Lastepäevakodu. Seejärel 1970. aastal taotles sovhoos Loomakasvatuse Instituudilt Lastepäevakodu laiendamist ning saadi juurde veel üks rühm. Aastal 1989 valmis Lastepäevakodule uus hoone ja sellest ajast kannab Väimela lastepäevakodu Rukkilille nime. Väimela Rukkilille Lastepäevakodu läks 1991. aastal Võru Hariduskoondise alluvusse ning 1. jaanuarist 1992. aastal Võru Vallavalitsuse valitsemisalasse. Väimela lastepäevakodu Rukkilill muudeti augustist 1999. aastal ümber Väimela lasteaiaks Rukkilill. .
Võrumaa Kutsehariduskeskus
pisi|[[Võrumaa Kutsehariduskeskus]]
1922. aastast tegutses Väimelas põllutöökool. 1927. aastal avati põllutöökooli juures karjatalitajate klass. Kool nimetati ümber Väimela Põllutöö- ja Karjatalitajate kooliks. 1938. aastal muudeti kool Väimela Põllunduskeskkooliks.
1940. aastal moodustati Väimela Põllundustehnikum. 1941. aastal nimetati kool Kõrgemaks Põllunduskooliks. 1944. aastal alustas õppeasutus tegevust Väimela Põllumajandustehnikumina. 1948. aastal nimetati kool Väimela Loomakasvatustehnikumiks. 1957. aastast hakkas kool kandma Väimela Zoo-Veterinaartehnikumi nime.
1964. aastal liideti tehnikum ja Väimela sovhoos Väimela Näidissovhoostehnikumiks. Näidissovhoostehnikumis tegeleti peamiselt tõuveise- ja seakasvatuse ning sordiseemnekasvatusega. Majandile kuulus 6364 hektarit maad, millest põllumaad moodustasid 4134 hektarit ja metsamaad 1334 hektarit. Tehnikumi juures töötas ka kunstliku seemenduse jaam, jõupärilikkuse katsejaam ja Võru Riiklik Sordikatsepunkt. Aastaks 1976 oli koolis 772 õpilast.
1993. aastal taastati Väimela Põllumajandustehnikum. 1999. aastal liitusid Väimela Põllumajandustehnikum ja Võru Tööstustehnikum ning kool nimetati ümber Võrumaa Kutsehariduskeskuseks. Kutsehariduskeskuses saab õppida põhikooli- ja gümnaasiumijärgses kutseõppes ning ka täiendavas ümber- ja tasemeõppes. Koolis õpib ligikaudu 750 õppurit (2014. aasta seisuga), kes jagunevad viie õppetooli ja 24 õppekava vahel. Kutsehariduskeskus annab tööd 98 inimesele. Kutsehariduskeskusel on ka oma õpilasküla, kus on kokku 223 majutuskohta. Koolis tegutseb ka üle-eestiline puidutehnoloogia ja mööblitootmise kompetentsikeskus, mis toetab vastava valdkonna arengut. Viimase 10 aasta jooksul on renoveeritud peaaegu kogu Väimela Kutsehariduskeskusele kuuluv õppekompleks. .
Väimela Tervisekeskus
Väimela Tervisekeskuses asuvad ka Võru valla perearsti ruumid, kus valla elanikud saavad esmatasandi tervishoiuteenust. .
Sportimisvõimalused
Alevikus on 400-meetrise ringrajaga kergejõustikustaadion, mille peasirgel on kuus telliskivipurukattega jooksurada. Enne Võru uue linnastaadioni ehitamist toimusid mitmesugused kergejõustikuvõistlused just Väimela staadionil. Lisaks on staadionil murukattega jalgpalliväljak, asfaltkattega korvpalliplats ja võrkpalliplats. Kergejõustikustaadioni ja selle ümbrust on pidevalt korrastatud ja uuendatud ning 2013. aastal ehitati sinna ka ekstreemspordipark (skatepark). Sportimisvõimalusi on alevikus muidki, näiteks asub Väimela mõisapargi kõrval Alajärve ääres eravalduses olev tenniseväljak.
Ümber Väimela Alajärve on ka rajatud ligikaudu 2,2 kilomeetri pikkune matkarada koos infotahvlitega. Võru-Väimela-Parksepa vahelisele trassile on ehitatud valgustatud ligikaudu 7,5 kilomeetri pikkune kergliiklustee. .Väimela Mäejärve ääres paikneb veel ka Väimela Tall. Tall tegutseb 1986. aastast. Tallis tegeletakse eesti sporthobuste, tori ja inglise täisvereliste hobuste aretamise, kasvatamise ja treenimisega. Võimalusel pakutakse ka huvilistele ratsutamisteenust. .
Väimela mõisakompleks
pisi|Väimela mõisa peahoone pisi|Väimela mõisa vankrikuur Väimela mõisast on esimesed teated 1590. aastast. Sajandite jooksul on mõisal olnud mitmeid omanikke. Alates 1791. aastast, mil O. J. M. von Richter ostis Väimela mõisa, kuulus mõis Richteritele. Ligikaudu 80 aastat hiljem, 1870. aastal müüdi mõis aga von Loewnitele, kelle kätte jäi see 1919. aasta võõrandamiseni. Mõisa viimaseks omanikuks oli Bernhard von Loewen. Pärast võõrandamist hakkas mõisahooneid kasutama Võru Põllutöökool. Mõisakompleksi barokkstiilis tiibhoonetega peahoone oli ühekorruseline ja see ehitati 1802. aastal. Hoone tagakülg oli Väimela Alajärve poole. Aastatel 1870–1875 ehitati peahoonele juurde teine korrus. Lisaks ehitati kellatorniga valitsejatemaja, teenijatemaja ja mõisamüürid. Sajandi lõpuks valmisid ka maakividest ja tellistest ehitatud laut (1882) ja vankrikuur (1885). Mõisa peahoone põles maha 1919. aastal Vabadussõja ajal. Kolme aasta pärast peahoone taastati ametikooli tarbeks. Mõisakompleksi peahoone põles maha ka teist korda 1950. aastal ja hoone taastati 1952. aastal. Sellest ajast saadik on mõisa välimus praeguseni säilinud. Mõisaansambli ülejäänud hooned on säilinud peamiselt oma algsel kujul. Tasapisi on toimunud ka mõisakompleksi kõrvalhoonete rekonstrueerimistööd. .
Väimela mõisas on Võru maakonna ainuke kaitse alla võetud vanade mõisahoonete ansambel. Endistest mõisahoonetest on säilinud:
Väimela mõisas töötas 1800. aasta paiku kodukooliõpetaja, hiljem Tartu Ülikooli rektor J. Ph. G. Ewers. Aastatel 1923–1925 tegutses Väimela riigimõisas L. Kitzberg–Pappeli teatristuudio, kus õppisid ka näitlejad K. Ader, R. Tarmo, E. Neemre jt. .
Mõisapark
pisi|Väimela mõisa park Väimela mõisapark rajati 18. sajandi teisel poolel peahoone taha oru kallakule. Nõlva kaunistasid maakivist ehitatud müüridega terrassid, millelt viis alla suur kivitrepp. Kivitrepi äärtes asusid suured lillepotid. Ebakorrapäraselt paiknevate teerajakeste ümber kasvasid peamiselt pärnad, vahtrad ja tammed. Hiljem von Loewenite ajal kasutati pargi haljastuses alpi seedermändi, korgijalakat, kukerpuud ja teisi liike. Alajärve vastaskaldale uue koolimaja ümber rajati 1952. aastal uus park. Koolimaja ees maantee ääres on elupuuhekk ning maja taga on jalutusrajaga ümbritsetud muruplats, kus kasvavad mõningad puud. Vana mõisaparki rekonstrueeriti 2011. aastal, mille käigus säilitati nahkhiirte elupaikadeks sobivad õõnsustega puud. Lisaks istutati noori puuistikuid ja korrastati pargitreppe ja silda. Paigaldati uued istumispingid ning prügikastid, et inimestel oleks mugavam mõisaparki külastada. Nii vana mõisapark kui ka uus park on mõlemad looduskaitse all. Mõisapargis elab mitut liiki nahkhiiri: põhja-nahkhiir, tiigilendlane, pargi-nahkhiir, veelendlane ja kääbus-nahkhiir. Lisaks kasvab Väimela mõisapargis ka kaitsealune vahelmine lõokannus. .
pisi|Loewenite kalmistu kabel
Hang
pisi|Sõnnikuhark Hang ehk hark ehk vigla ehk vigel on tööriist.
Hangud jagunevad heina-, sõnniku-, kartuli- ja aiahangudeks. Sammalt ja turvast saab ka hanguda. Hangud on kolme- ja neljaharulised. Neljaharulised on rohkem sõnniku tõstmiseks, kolmeharulised rohkem heina ja põhu tõstmiseks. Kui teist võtta ei ole, siis võib neljaharulise hanguga ka heina ja põhku hanguda, aga kolmeharuline on kergem. Kolmeharulise hangu peale jääb jällegi sõnnik halvemini pidama. Vanasti oli ka kahe haruga hangusid linakubude tõstmiseks. Kartulihangudel on palju harusid ja igaühe otsas on nupp, et haru kartuli sisse ei läheks.
Varem valmistati hang sobivalt kasvanud harulisest puust. Tänapäevased hangud on metallist, hanguvars puidust või metallist. Puidust vars on märksa kergem, aga vähem vastupidav.
Heinahang on heinatööriist. Sellel on kolm-neli hanguhaara ehk hangupiid: kaks-kolm alumist ja üks peal keskel. Haarad moodustavad endi vahel tühemiku. Vahel on heinahangul all ka kolm haara. Heinahangu vars on pikk ja sirge. Vahel kasutati heinakuhjade tegemisel ka vahetatavaid pikki hanguvarsi.
Kessu
Kessu on peategelane mitmes Robert Vaidlo lasteraamatus (sealhulgas "Kessu ja Tripp") ning omanimelises Eesti Televisiooni lastelavastuses.
Suur-punasuru
thumb|Suur-punasuru röövik hoiatusasendis. Suur-punasuru (Deilephila elpenor) on liblikas surulaste sugukondast.
Suur-punasuru lähim sugulane on väike-punasuru, mis on pisut väiksem ja mitte nii värvikirev.
Minevikus eristati suur-punasuru nelja alamliiki: D. elpenor elpenor, D. elpenor lewisii, D. elpenor szechuana ja D. elpenor macromera. Tänapäeval peetakse neist kolme esimest sünonüümideks ja üldiselt nimetatakse seda alamliiki D. elpenor elpenor. Viimast alamliiki peetakse siiski eksisteerivaks. See elab Lõuna-Hiinas, Põhja-Indias, Bhutanis ja Birmas.
Põhja suunas elab liik kuni Ouluni.
Välimus
Suur-punasuru valmiku eestiivad on oliivrohelised ja roosade kirjadega. Tagatiivad on tumeroosad, musta taganurgaga. Tiibade siruulatus on 50–70 mm. Valmik on väga ilusalt värvunud ning kui ta liigub, siis näib ta roheliselt ja punaselt helkivat.
Valmikuid söövad mõned nahkhiireliigid.
Röövik on varases elustaadiumis roheline, täiskasvanuna enamasti pruun ja 75 mm pikk. Tagakehal on röövikul sarvjas väljakasv. Eesosas on londilaadne kärsak.
Häirimise korral tõmbab röövik kärsaku oma esimese kehasegmendi sisse, mis suureneb, tuues esile kehalülidel asuvad silmalaigud. Niimoodi meenutab röövik oma suure pea ja 4 suure silmlaiguga madu. Muidu jahivad röövikuid linnud, kuid rööviku selline maotaoline asend kohutab nad ära (vähemalt mõnikord). Ei ole teada, kas linnud peavad röövikut päriselt maoks või pelutab neid tuttava saagi üldine muutumine ebahariliku ja ereda mustriga kehaks.
Eluviis
Suur-punasurusid võib kohata hämaruses sireli, kuslapuu, tõrvalille ja petuunia õitel. Niisuguseid taimi kasvatatakse sageli aedades, nii et suur-punasuru võib kohata isegi linnades.
Ashley Cole
Ashley Cole (sündinud 20. detsembril 1980 Stepneys) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Inglismaa esiliiga klubis Derby County.
Klubikarjäär
Nooruses liitus Cole Londoni Arsenaliga ja 18-aastaselt tegi debüüdi põhimeeskonnas. Ashley Cole tuli Arsenaliga kaks korda Premier League'i meistriks ja võitis kolm FA Cupi.
2006. aasta augustis siirdus Ashley Cole Londoni Chelseasse, kellega tuli hooajal 2009–10 Inglismaa meistriks. 15. mail 2010 sai ta esimeseks jalgpalluriks, kes on võitnud kuus FA Cupi võitjate medalit. Seitsmes medal tuli 2012. aastal.
7. juulil 2014 sõlmis ta kaheaastase lepingu Romaga. Jaanuaris 2016 siirdus ta Los Angeles Galaxysse.
Koondisekarjäär
Oma esimese mängu Inglismaa koondises tegi ta 28. märtsil 2001. 2014. aasta mais lõpetas ta koondisekarjääri. Ühtegi väravat Cole rahvuskoondises ei löönud.
Isiklikku
Aastail 2006–2010 oli ta abielus Girls Aloudi laulja Cheryl Cole'iga.
Paul Gray
Paul Dedrick Gray (8. aprill 1972 – 24. mai 2010) oli Ameerika Ühendriikide muusik, Slipknoti basskitarrist.
Joey Jordison
thumb Nathan Jonas Jordinson; tuntud kui Joey Jordison (26. aprill 1975 – 26. juuli 2021) oli USA muusik, Slipknoti trummar, Murderdollsi kitarrist.
1919
1919. aasta (MCMXIX) oli 20. sajandi 19. aasta.
Puducherry
Puducherry (2006. aastani Pondicherry) on linn Indias Bengali lahe rannikul. Ta on Puducherry liiduterritooriumi keskus.
Hawthorne'i efekt
Hawthorne'i efekt (ehk publikuefekt) on inimese käitumuslik reaktsioon sellele, kui ta tunneb, et teda jälgitakse. Selle tulemusena inimene muudab (enamasti parandab) oma käitumist. Efekt sai nime Hawthorne'i tehase järgi Ciceros Illinoisi osariigis USAs, kus alates 1924. aastast korraldati eksperimente töötajate tööviljakust mõjutavate tegurite uurimiseks. Elton Mayo ja teised arvasid, et muudatused valgustuses ja tööaja struktuuris (töötunnid ja puhkehetked) ehk tähelepanu pööramine töötajate vajadustele võib suurendada tööviljakust. Hilisemad tõlgendused, näiteks Landsbergeri omad, viitasid, et uuringus osalemise uudsus ja sellest tulenev suurenenud tähelepanu võib ajutiselt soodustada töötajate tööviljakust.
Ajalugu
Mõiste võttis kasutusele Henry A. Landsberger 1958. aastal, analüüsides varasemaid, aastatel 1924–1932 tehtud eksperimente Hawthorne Worksi tehases (tehas Western Electric Chicago lähedal). Nimetatud tehas oli tellinud uuringu, et teada saada, kas nende töötajad on produktiivsemad kõrgema või madalama valgustaseme korral. Töötajate tööviljakus tundus paranevat muudatusi tehes ja langes pärast uuringu lõppu. Sellest lähtuvalt pakuti, et tööviljakuse kasv saavutati motivatsioonilise efektiga, kus töötajate suhtes näidati üles huvi.
Efekti täheldati valgushulga suurendamise puhul. Uuringutes muudeti valgustuse intensiivsust, et mõõta selle mõju töötajate tööviljakusele. Enamikus tööpsühholoogia ja organisatsioonikäitumise õpikutes viidatakse just eelmainitud uuringutele ning märksa vähem ülejäänud töödele.
Kuigi töökoha valgustuse uuring moodustas Hawthorne'i efekti baasi, siis suurendas tööviljakust lühiajaliselt ka näiteks töökohtade puhtana hoidmine, takistuste eemaldamine põrandalt ja isegi töökohtade ümber tõstmine. Seega kasutatakse mõistet, et identifitseerida ükskõik millist lühiajalist tööviljakuse suurenemist.
Samas varieeruvad interpretatsioonid ja vaated. H. McIlvaine Parsons defineerib Hawthorne'i efekti kui "segiajamist, mis ilmneb, kui eksperimentaatorid ei mõista, kuidas katseisikute tulemusi mõjutab see, mida katseisikud teevad" (st sooritust mõjutab – võib-olla ka alateadlikult – võimalik positiivne või negatiivne isiklik tagajärg, mida eksperimentaator pole arvesse võtnud). Elton Mayo kirjeldab seda positiivse emotsionaalse efektina, vaadeldes seda sümpaatilise või huvitatud vaatleja seisukohast. Clark ja Sugrue ütlevad, et kontrollimata uudsuse efekt põhjustab keskmiselt 30% standardhälbe kasvust (st tulemus tõuseb 50–63%), mis langeb madalale tasemele pärast kaheksat nädalat. Braverman väidab, et uuringud näitasid tegelikult, et töökoht ei ole "bürokraatilise formaalse organisatsiooni süsteem Weberi bürokraatliku mudeli järgi ega ka mitteformaalsete grupisuhete süsteem nagu interpreteerisid Mayo ja tema järgijad, vaid võimu- ja klassilise antagonismi süsteem". Nõudlusefekti uuringud viitavad aga, et inimeste eesmärk võib olla eksperimentaatori meele järele olemine.
Telefonireleede kokkupanemise eksperimendid
Ühes katses valisid uurijad katseisikuteks kaks naist ja palusid neil leida veel neli oma rühma. Naised töötasid koos eraldi ruumis viis aastat (1927–1932) ja panid kokku telefonireleesid.
Tulemuslikkust mõõdeti mehaaniliselt, kui loeti kokku mitu lõpetatud releed töötajad kaldteest alla saatsid. Mõõtmine algas salaja kaks nädalat enne, kui naised viidi üle katseruumi ja jätkati kogu uuringu vältel. Katseruumis oli neil järelevaataja, kes arutas muutusi nende tööviljakuses. Uurijad mõõtsid viie aasta jooksul, kuidas mitmed muutujad mõjutasid grupi ja individuaalset tööviljakust. Mõned muutujad on esitatud alljärgnevalt.
Muutujate vahetus tõstis tavaliselt tööviljakust, isegi kui muutus seisnes vaid esialgse tingimuse juurde naasmises. Siiski on see loomulik protsess, kus inimesed kohanevad keskkonnatingimustega ja nad ei tea toimuva eksperimendi eesmärki. Uurijad järeldasid, et töötajad olid töökamad, sest arvasid, et neid jälgitakse individuaalselt.
Veel oletati, et tootlikkuse paranemise tegelikud põhjused võisid olla kaastöötajate ise valimine, grupis töötamine, erilisena kohtlemine (eraldi tuba) ja osavõtlik järelevaataja. Peale selle oli üks selgitus, peamiselt tänu Elton Mayole, et "kuus inimest moodustasid meeskonna ning see meeskond pühendus spontaanselt ja täielikult eksperimendile".
Samuti esines teine releede kokkupaneku katseruum, aga selle tulemused ei olnud nii olulised kui esimese katse puhul.
Telefoniterminalide kokkupanemise eksperimendid
Järgmise uuringu eesmärk oli teada saada, kuivõrd muudab tööviljakust lisatasu. Üllatuslik oli tulemus, et tööviljakus langes. Töötajad ilmselt hakkasid kahtlustama, et nende tootlikkust tõstetakse, et õigustada hiljem mõne kaastöötaja vallandamist. Katse korraldasid Elton Mayo ja W. Lloyd Warner 1931. ja 1932. aastal 14 mehest koosnevas grupis, kus pandi kokku telefonide ümberlülitusseadmeid. Autorid leidsid, et kuigi töötajat tasustati individuaalsest tulemusest lähtuvalt, siis tööviljakus kokkuvõttes langes, sest mehed kartsid, et ettevõte langetab baasmäära. Detailne uurimine näitas, et formaalsetes gruppides eksisteerisid mitteametlikud rühmad või kambad. Kambad lõid mitteametlikud käitumisnormid ja nende kehtestamismehhanismid. Kampade eesmärk oli rühmaliikmete kontrollimine ja ülemuste juhtimine, nt kui ülemused esitasid küsimusi, siis andsid kõik kamba liikmed samu vastuseid ka juhul, kui need olid väärad. Tulemused näitasid, et töötajad olid rohkem tundlikumad oma kaaslaste sotsiaalsele survele kui juhatuse tasudele ja kontrollile.
Tõlgendused ja kriitika
Richard Nisbett on kirjeldanud Hawthorne'i efekti kui n-ö ülistatud anekdooti ja öelnud, et "kui juba on olemas anekdoot, siis võib faktid ära visata". Teised uurijad on üritanud efekti selgitada mitmel moel.