cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2019. aasta meeste Euroopa meistrivõistlused võrkpallis
Kolmandat korda krooniti Euroopa meistriks Serbia, kes võitis finaalis 3:1 Sloveeniat. Turniiri väärtuslikuimaks mängijaks (MVP) valiti Serbia nurgaründaja Uroš Kovacevic.
Eesti võrkpallikoondis kvalifitseerus põhiturniirile läbi kvalifikatsiooniturniiri. Põhiturniiri alagrupimängudes võiduarvet avada ei suudetud ning meistrivõistluste lõppkohaks jäi 24.
Kaputsiinahv
Kaputsiinahv (Cebus) on Lõuna-Ameerikast pärit ahvide perekond, mis kuulub haploriinsete primaatide alamseltsi. Varasema klassifikatsiooni järgi olid graatsilised ja robustsed kaputsiinahvid ühes perekonnas, kuid 2011. aastal uuendati süstemaatikat ja robustsed kaputsiinahvid eraldati omaette perekonda Sapajus. Kaputsiinahvid on laialt levinud primaadid, kelle levila on Kesk-Ameerika märgadest rannikumetsadest Argentina põhjaosariikideni. Nad on 30–56 cm pikad, kusjuures saba võib olla kehapikkune.
Liigid
pisi|Robustsete kaputsiinahvide levila: Lilla: Sapajus apella (ehk Cebus apella) Punane: Sapajus cay (ehk Cebus cay) Sinine: Sapajus flavius (ehk Cebus flavius) Roosa: Sapajus libidinosus (ehk Cebus libidinosus) Oranž: Sapajus macrocephalus (ehk Cebus apella macrocephalus) Roheline: Sapajus nigritus (ehk Cebus nigritus) Kollane: Sapajus robustus (ehk Cebus nigritus robustus) Pruun: Sapajus xanthosternos (ehk Cebus xanthosternos) Perekonnas Cebus on neli liiki.
Graatsiline kaputsiinahv, Cebus
Uue klassifikatsiooni järgi on robustsed kaputsiinahvid eraldi perekonnas Sapajus.
Robustne kaputsiinahv, Sapajus
Intelligentsus
Kaputsiinahvid kuuluvad Ameerika intelligentsemate ahvide hulka, mistõttu kasutatakse neid palju laborites, varem ka tänavameelelahutuses. Pruun ehk tupsuline kaputsiinahv on eriti tähelepanuväärne, sest on üks vähestest mitteinimahvidest, kes on pikalt, mitme põlve jooksul, kasutanud tööriistu (üle 30 aasta). Kaputsiinahvid valivad araraunade söömist jälgides kõige rohkem valmis viljad, joovad pähkli vedela sisu ära ning viskavad selle siis koos viljaga maha, justkui kaotaks selle vastu huvi. Kui pähklid on aga mõne aja pärast kuivanud ja rabedaks muutunud, korjavad kaputsiinahvid need uuesti üles ning viivad suure lameda kivi juurde, kuhu on kogunud ka jõest leitud kive. Kasutades lamedat kivi alasina ja jõekive haamrina, purustavad nad pähklid ja söövad selle sisu. Noored kaputsiinahvid õpivad seda vanadelt kogenumatelt ahvidelt, kuid neil võib kuluda kuni 8 aastat, et ise pädevaks saada. On tõestatud, et see pole uudishimulik, vaid etteplaneeritud ja tasu nimel tehtav käitumine.
2005. aastal tehti eksperiment, kus uuriti kaputsiinahvide võimet kasutada raha. Pärast mitmekuist treeningut hakkasid ahvid käituma viisil, mis näitas nende arusaama rahast kui vahetusvahendist. Sarnaselt inimestega reageerisid nad ratsionaalselt hinnatõusudele ja püüdsid vältida kahjusid.
Moskiitohooajal kasutavad kaputsiinahvid sajajalgseid ja teatud taimede lehti loodusliku putukatõrjevahendina, hõõrudes neid oma karvastikule ja seljale.
Eneseteadlikkus
Kui kaputsiinahvidele näidata peegelpinda, siis on nende reaktsioonist aru saada, et nad ei pea peegelpilti teiseks isendiks. Siiski ei pruugi nad aga mõista, et see on nende endi peegeldus.
Peeglikatse kolm etappi:
Esimeses etapis olid emased ahvid närvilised ja vältisid kontakti, isased tegid ähvardavaid liigutusi. Teises etapis ei reageerinud ei enamik isastest ega emastest ahvidest. Peegelpilti nähes tegid emased ahvid sõbralikke liigutusi ja vaatasid pikalt silma. Isased olid aga segaduses või häiritud ning mõni püüdis isegi toast põgeneda.
Riigi Kesklaboratoorium
Riigi Kesklaboratoorium oli aastal 1919 asutatud riigiasutus (labor), mis keskendus rakendusuuringutele. Aastal 1923 liideti labor Riikliku Katsekojaga.
Kesklaboratoorium varustas näiteks tööstusettevõtteid kemikaalidega, tegi keemilisi analüüse (nt uuris eri kütuseid), loodusvaradega seotud uuringuid (nt uuris põlevkivi ja fosforiidi keemilist koostist, tervisemuda radioaktiivsust).
Sambo
Sambo (vene keeles самбо) on Nõukogude Liidus loodud enesekaitse süsteem, võitluskunst ja kahevõitlussport.
Sambo nimi on tuletatud sõnadest samooborona bez oružija ("самооборона без оружия" ehk "enesekaitse ilma relvata"). Sambo sünniajaks loetakse 16. novembrit 1938, mil NSV Liidu Spordikomitee tunnistas sambo spordialaks.
Sambo jaguneb tänapäeval judoga sarnaseks nn sambomaadluseks (sportlikuks samboks), milles löögid ei ole lubatud, ja nn lahingusamboks, milles on lubatud täiskontaktsed jala- ja käelöögid. Mõlemas samboharus korraldatakse rahvusvahelisi võistlusi. Tänapäeval harrastatakse sambot ka mitmel pool mujal maailmas (nt USA-s ja Jaapanis), mitte ainult SRÜ riikides või endistes sotsialistlikes riikides. Samboga (paralleelselt judo, vaba- või Kreeka-Rooma maadlusega) on tegelenud ja tegelevad ka eestimaalased.
Sambost on välja kasvanud Venemaa kuulsus ja mitmekordne maailmameister sportlikus vabavõitluses Fjodor Jemeljanenko.
Ajalugu
Arvatavad loojad: Viktor Spiridonov, Vassili Oštšepkov, Anatoli Harlampijev jne.
Aa (arhitekt)
Aa (võib-olla AaAa) oli Vana-Egiptuse arhitekt ja ehitusmeister. Tema tiitel oli "ehitustööliste ülem" või "suur ehitustööliste ülem" (imy-rȝ-iqdw või imy-rȝ-iqdw-ˁȝ). Ta elas Keskmise riigi ajal.
Aa on üks mitmest nimest, mis on loetletud Abydose põhjapoolsest nekropolist pärineval gildi ülema (jmj-rȝ-wˁrt) Sahepu surnusteelil. Aa seos Sahepuga on ebaselge. Nime lugemine on problemaatiline: pole selge, kas esimene element "Aa" (egiptuse keeles 'suur') on nime osa või kirjeldav omadussõna tiitli osana.
Suman Kumar Mallick
pisi|Suman Kumar Mallick (vasakul), 2018 Suman Kumar Mallick (sündinud 5. juulil 1965 Patnais) on India poliitik, advokaat ja ajakirjanik.
Koodikopeerimine
Koodikopeerimiseks (ingl code-copying) nimetatakse keelekontaktidest johtuvate muutuste protsessi, mille käigus ühe keele elemendid sisestatakse teise keelde. Kontaktis olevaid keeli nimetatakse koodideks. Koodikopeerimise tulemusel võib mõjualuses keeles toimuda struktuurimuutusi. Koodikopeerimise mudelile (ehk KKM) pani aluse keeleteadlane Lars Johanson. Mudel näeb ette, et kopeerimine toimub kolmes astmes: täielike, valikuliste ja segakoopiatena. Eesti keeleteaduses on uuritud koodikopeerimist erinevate keelepaaride näitel, näiteks eesti-inglise, eesti-vene, eesti-läti, eesti-soome jne.
Koodikopeerimise mudel
Mudeli kohaselt eristatakse kontaktsituatsioonis mudel- ja põhikoodi (ehk ka mudel- ja põhikeelt), mille vahel toimub keeleelementide kopeerimine. Kopeerimine toimub kahes suunas: kas mudelkoodist põhikoodi või ka vastupidi. Kopeerimise käigus sisestatav kood võib olla nii inimese esimene (K1) kui teine keel (K2). Reeglina on põhikoodiks ühiskonnas domineeriv keel ja mudelkoodiks ühiskonnas mittedomineeriv keel.
Koodikopeerimine toimub astmete kaudu. Johanson kirjeldab, et igalt keelendilt saab kopeerida neli tüüpi omadusi:
Kopeerimisaste sõltub sellest, mis ulatuses nimetatud omadusi kopeeritakse. Kokku eristab mudel kolme tüüpi koopiaid: täielikud, valikulised ja segakoopiad.
Täielikud koopiad
Täielikuks koopiaks (ingl global copy) nimetatakse sisestust, kus koopia kantakse üle terviklikul kujul koos kõigi selle häälduslike ja tähenduslike omadustega. Näiteks näidetes (1) ja (2) sisaldab kopeeritav element (paksus kirjas) originalkeele vormi ja funktsiooni. (1) esmalt ostsin stippling brush’i (2) Lindexis on müügil uued cool 'id päikeseprillid
Segakoopiad
Segakoopiaks (ingl mixed copy) nimetatakse sisestusi, mis kombineerivad nii mudel- kui põhikoodi elemente. Siia hulka kuuluvad sageli liitsõnad, vt näited (5) ja (6), kus üks osa on eesti- ja teine ingliskeelne. (5) see on nagu mingi festivali-look (6) see nädal oli epic-kiire
Koodikopeerimine vs koodivahetus
Koodikopeerimine seevastu vaatleb kitsamalt, kuidas lausungisiseselt kopeeritakse (või integreeritakse) ühe keele elemente teise keelde. Muuhulgas kirjeldatakse koodikopeerimise raamistuses selliseid üleminekuid, mis pealtnäha ei sisalda teise keele elemente: näiteks kui mudelkoodist toimub tähenduslik ning mitte vormiline ülekanne.
Keeltevaheliste üleminekute uurimisel vaieldakse sageli selle üle, kust käib piir koodivahetuse ja laenamise vahel. Lars Johanson väldib nii koodivahetuse kui laenamise mõistete kasutamisest, kuna nende eristamine morfosüntaktilisel tasemel on pea võimatu. Laenamist on ta kritiseerinud väitega, et keeles ei saa otseselt midagi "laenata": "laenuandjast" keel ei jää millestki ilma ning samas "laenuvõtjast" keel ei ole kohustatud laenu tagastama.
Kotkas (laev)
Kotkas (pardanumber EK-0903) on Baltika-klassi Eesti kalapüügilaev.
Laev ehitati 1985 Nõukogude Liidus Sosnovkas Sosnovski laevatehases.
Maido Ruusmann
pisi|Maido Ruusmann Maido Ruusmann (sündinud 27. juunil 1983 Tõrvas) on Eesti poliitik ja mootorisportlane, XV Riigikogu liige. Ta on endine Tõrva linnapea ja Tõrva vallavanem ning praegune Tõrva Vallavolikogu esimees.
Poliitiline tegevus
Olnud aastatel 2005–2009 Tõrva Linnavolikogu liige ning töötanud aastatel 2009–2013 Tõrva Linnavalitsuses abilinnapeana. 2013–2017 oli Maido Ruusmann Tõrva linnapea. 2017. aastal valiti Maido Ruusmann Tõrva vallavanemaks. Alates 14. septembrist 2016 kuulub Eesti Reformierakonda. 2020. aasta novembris valiti ta Eesti Reformierakonna juhatusse. Ruusmann on Reformierakonna Tõrva piirkonna ja Valga maakonna juht.
Valimistulemused aastatel 2002–2023:
Töökäik
2016. aastal valiti Maido Ruusmann seitsmendaks Mulgimaa vanemaks. Ta on Mulgi Elamuskeskuse rajamise üks eestvedajatest ning projekti kõneisik.
Võru FC Helios
Eesti meistrivõistlustel debüteeris Võru FC Helios 2014. aastal ja mängis esimesed kolm hooaega IV liigas. 2016. aasta lõpul ühines Võru FC Heliosega Võru JK, kelle II liiga koha Helios endale sai. 2017. aastal sai Võru FC Helios II liiga ida-põhjapiirkonnas kolmanda koha ja tõusis Esiliiga B-sse, kus mängis kolmel hooajal aastatel 2018–2020. 2023. aastal mängib Võru FC Helios II liiga ida-põhjapiirkonnas.
Maido Ruusmann
Töökäik
Lisaks on Ruusmann MTÜ Eesti Reformierakond juhatuse liige, MTÜ Valgamaa Omavalitsuste Liit juhatuse esimees, SA Tõrva Kirik-Kammersaal i juhatuse liige, MTÜ Tõrva Spordiselts juhatuse liige, AS Tõrva Tervisekeskus nõukogu esimees, OÜ Tõrva Veejõud nõukogu liige, MTÜ Mulgimaa Arenduskoda juhatuse esimees, SA Valgamaa Arenguagentuur nõukogu esimees, SA Keskkonnainvesteeringute Keskus nõukogu liige. 2021. aastal nimetas maaeluminister Urmas Kruuse Ruusmanni Maaelu Edendamise Sihtasutuse nõukogu liikme ametisse. Maido Ruusmann on liige kahes Riigikogu alatises komisjonis: Maaelu komisjonis ja Euroopa Liidu asjade komisjonis.
Isiklikku
Ruusmann on sündinud ja kasvanud Tõrva linnas. Lõpetanud 2002. aastal Tõrva Gümnaasiumi ja õppinud aastatel 2002–2009 Tartu Ülikoolis õigusteaduse erialal. Ta on kahekordne Balti meister bagikrossis. Tal on kaks last. Tegutsenud erasektoris nii juristi, kvaliteedispetsialisti kui ka kinnisvaraettevõtte arendusjuhina. Ta on olnud aastatel 2010–2017 Tõrva Loitsu peakorraldaja.
Võru FC Helios
Praegune koosseis
''Seisuga 3. aprill 2023.
Hõbehaigur
pisi|Hõbehaigur saakloomaga ([[Microtus californicus) Californias]] Hõbehaigur (Ardea alba) on haigurlaste sugukonda kuuluv lind.
Hõbehaigrul on suur levila, mis hõlmab kõiki mandreid peale Antarktise. Linnuliigi esindajad eelistavad madalaid rannikul asuvaid roostikke ja muid kõrgema taimestikuga piiratud veesoppe. Samuti võib teda tihti kohata kalatiikide läheduses (näiteks Ilmatsalus Tartumaal). Kuigi hõbehaigru nimetusest võib järeldada, et linnu sulestik on hõbedane, siis nii see päris pole – hõbehaigru sulestik on lumivalge.
Hõbehaigur pesitseb Eestis alates 2009. aastast ning pesitsejaid võib mitmes kohas üle Eesti kokku olla mitusada paari.
Välistunnused
Hõbehaigur on haigrutest üks suuremaid, sarnanedes suuruselt meil märksa tavalisema haigurlasest hallhaigruga. Linnu pikkus väljasirutatud kaelaga on 85–100 cm, siruulatus 143–169 cm. Kehamass on 700 ja 1500 grammi vahel. Hõbehaigrut saab teistest valgetest haigrutest eristada tema kollase noka (mis küll pesitsusajal muutub mustaks) ja mustade varvaste järgi. Lindude sulestik on sünnist surmani lumivalge. Paaritumisajal muutub nokk mustaks, tagaseljale tekivad ehissuled (egretid), mis tihti vees lohisemisest määrduvad. Vahel võivad nende sääred punakaks muutuda. Mittepesitsuse jooksul on lindude nokk üleni kollane ja ehissuled puuduvad. pisi|Hõbehaigur lendamas
Lendamine
Hõbehaigrud on head lendajad, kuigi nende lend jätab raske ja kohmaka mulje. Lend sarnaneb teiste haigurlaste omaga – see on aeglane, kael on kõveras ja tiivad on kumerad.
Häälitsused
Hõbehaigur on küllaltki vaikne, välja arvatud koloonias. Tema häälitsus on jämehäälne, kuivalt põrisev "kr'r'r'rah".
Süstemaatika
Nagu kõik haigrud, kuulub ka hõbehaigur haigurlaste sugukonda. Haigurlased kuuluvad toonekureliste seltsi.
Hõbehaigrul on maailma eri osades kokku neli alamliiki, kes aga välimuselt erinevad vähe.
Levik
Hõbehaigur pesitseb kõikidel mandritel peale Antarktise. Teda võib kohata Põhja-Ameerika lõunaosas, Lõuna-Ameerikas, Aafrikas Saharast lõuna pool, Madagaskaril. Euroopa lõunapoolseim asurkond asub Türgis ja põhjapoolseim Eestis.
Eesti maalikunst
Eesti maalikunsti all võidakse mõista nii Eestis kui ka eestlaste loodud maalikunsti.
Hõbehaigur
Levik Eestis
Esimene hõbehaigru pesitsuskatse Eestis registreeriti 2008. aastal Tartumaal Tüki küla hallhaigrukoloonias, esimene kindel pesitsemine samas kohas kinnitati aga 2009. aastal. Tänaseks on hõbehaigur pesitsemas juba mitmes kohas üle Eesti ning pesitsejaid on kokku mitusada paari.
Eesti maalikunst
See artikkel võtab kokku maalikunsti ajalugu ja tänapäeva Eestis.
Hõbehaigur
Ökoloogia
right|thumb|Hõbehaigur poegadega Hõbehaigur on osaliselt rändlind – põhjapoolsema levikuga isendid lendavad lõunasse, kuna sealsete veekogude vesi jäätub ning haigrutel pole võimalik veealust toitu kätte saada. Linnud pesitsevad kolooniates (võivad elada ka koos teiste lindudega, näiteks hallhaigrute, kormoranide, iibistega ) järvede (ka riimvee) või suuremate kalatiikide läheduses, kus kõrval asub ulatuslikke märgalasid. Hõbehaigrud ehitavad pesa praktiliselt ligipääsmatusse kohta, suurte haraliste puude latva. Emaslind muneb 1–6, tavaliselt 3 muna. Haudumine algab pärast esimese muna munemist. Hauvad mõlemad vanemad ning haudumine kestab keskmiselt 25 päeva. Ka poegade eest hoolitsevad mõlemad vanemad. Lennuvõimeliseks saavad noored hõbehaigrud 6–7 nädala vanuselt. Linnud hakkavad pesitsema kaheaastaselt. Pikim teadaolev eluiga on 23 aastat.
Eesti maalikunst
Maalikunst okupatsiooniperioodidel
pisi|Okupatsiooniperioodil ei olnud abstraktne kunst soositud. [[Lola Liivati "Kevad I" (1967)]]
Hõbehaigur
Toitumine
Hõbehaigur toitub kaldavees, märgaladel või ka kuivematel lagealadel. Liigi toidulaua moodustavad peamiselt kalad, kahepaiksed (konnad), väiksemad imetajad, vahel ka roomajad ning suuremad putukad ja nende vastsed. Kui toitu napib, rüüstavad hõbehaigrud ka värvuliste pesi. Nad varitsevad toitu seistes madalas vees või rohus ning saaklooma lähenedes teevad nokaga kiire liigutuse.
Arvukus ja kaitse
Eestis on hõbehaigur suvine, järjest sagedasem eksikülaline. Euroopas pesitseb 2500–5000 paari, Venemaal ja Türgis 10 000 – 15 000 paari. Hõbehaigru arvukus on stabiilne, pigem kasvav, ning erilist kaitset liik ei vaja.
Eesti maalikunst
Maalikunst okupatsiooniperioodidel
Esimene Nõukogude okupatsiooni aasta põhjustas Eesti kunstis väiksemaid muutusi kui Eesti ühiskonnas. Režiimi eesmärk oli kunstnikke näiliselt olukorraga lepitada ning seeläbi rahvastki rahustada. Riigi rahaga telliti võimudele meelepärase temaatikaga kunsti ning igasuguste miitingute ja rongkäikude kujundusi. Nõukogude võimule lojaalsete kunstnike elu kujunes heaks, sest neid kasutati propagandas.
Hõbehaigur
Arvukus ja kaitse
Hõbehaigur on Austria rahvuslind.
Eesti maalikunst
Maalikunst okupatsiooniperioodidel
Saksa okupatsioonivõimud ei pidanud Eesti kunstnike ümberkasvatamist oluliseks, seega töötati edasi 1930. aastate stiilis.
Kui Punaarmee 1944. aastal Eestisse tungis, pagesid paljud kunstnikud Nõukogude okupatsiooni eest läände. Nende asemele saabusid kunstielu korraldajad Jaroslavlist. Kui alguses lubati kõigil oma kunstisuunda arendada, siis 1950. aastaks allutati kultuurielu täielikult stalinismi reeglitele. Ideoloogiale mittevastamise korral ähvardas kunstnikke terror. Mitmeid kunstnikke ja suur rühm üliõpilasi vangistati või küüditati, Eesti Nõukogude Kunstnike Liidus toimus suurpuhastus ning professionaalide asemele tulid truualamlikud ja enamasti andetud karjeristid.
Michy Batshuayi
Michy Batshuayi-Atunga (sündinud 2. oktoobril 1993 Brüsselis) on Belgia jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi kõrgliiga klubis Beşiktaş ja Belgia jalgpallikoondises.
Eesti maalikunst
Maalikunst okupatsiooniperioodidel
Paguluses hakati looma ja edendama oma kultuuri- ja kunstielu ning 1950. aastate alguseks kujunes välja kolm pagulaskultuuri suuremat keskust: Stockholm, Toronto ja New York. Esimestel sõjajärgsetel aastakümnetel alternatiivset eesti pagulaskultuuri Nõukogude Liidu jaoks olemas ei olnud. 1956. aastal näidati Moskvas toimunud Eesti NSV kunsti ja kirjanduse dekaadil esmakordselt pagulaskunstniku Eerik Haameri töid. 1960. aastatel jõuti pagulaskunstnike esimeste väljapanekuteni Eesti muuseumides. 1960. aastatel algasid pagulaste kontaktid kodumaaga ning tekkis võimalus Eestit külastada. Esimene pagulaskunstniku osalusel toimunud näitus toimus 1970. aastal, kui Rootsist saabus Eerik Haamer.
Michy Batshuayi
Varem on ta esindanud selliseid klubisid nagu Liège'i Standard, Marseille Olympique, Chelsea, Crystal Palace ja Dortmundi Borussia.
Eesti maalikunst
Maalikunst okupatsiooniperioodidel
Pärast stalinismi kriitikat hakkas 1956. aastal kõige süngem aeg Eesti kunstis mööda saama. Kommunistliku partei kontroll kunstielu üle nõrgenes, Siberist hakkas kunstnikke tagasi tulema ja Kunstnike Liit hakkas väljaheidetuid tagasi võtma. Võimalusel sooviti vabaneda sotsialistliku realismi ikkest, kuid sobiva aseaine leidmine oli keeruline. Nooremad kunstnikud tahtsid kasutada Lääne kunsti kogemusi, kuid saadav informatsioon oli katkendlik, vanem generatsioon tahtis tagasi pöörduda 1930. aastate kunstivoolude juurde. pisi|vasakul|[[Tiit Pääsukese maal "Ekspositsioon" (1982). Tartu Kunstimuuseum]] 1960. aastate keskel kujunenud rühmituse ANK '64 tegevust võib pidada järgmiseks oluliseks sammuks, milles osalejad kujundasid kõik omapärast käekirja ja loobuti nõukogulikust temaatikast. Neile sai tüüpiliseks isiklike subjektiivsete, fantastiliste maailmade loomine ja esteetiline nõudlikkus. Modernistlik kunst jõudis laiemalt ametlikele näitustele 1966. aastal ja seda muutust on nimetatud ka kunstirevolutsiooniks Eestis.
Michy Batshuayi
Koondisekarjäär
Belgia jalgpallikoondises debüteeris Batshuayi 28. märtsil 2016 Euroopa meistrivõistluste valikmängu raames Küprosega ja lõi viimase värava 5:0 võidumängus.
Eesti maalikunst
Maalikunst okupatsiooniperioodidel
pisi|[[Ludmilla Siim. "Metall" (1977). Tartu Kunstimuuseum]] 1970. aastatel kujunes Eesti maalikunstis oluliseks hüperrealism. Lisaks Lääne sama stiiliga sarnasele jahedusele ja objektiivsusele oli eesti hüperrealismil ühiskonnakriitiline mõõde, sest suunas märkama võõrandunud ja ohtlikku tegelikkust. Tehniliselt erines uus vool samuti eelnenust – külmade, siledate, tehnitsistlike värvipindade loomiseks kasutati tihti aerograafi.
Michy Batshuayi
Koondisekarjäär
2016. aasta Euroopa meistrivõistluste kaheksandikfinaalis lõi ta värava Ungari vastu.
Eesti maalikunst
Taasiseseisvunud Eesti
1980. aastatel lääne kunstimaailmas hoogu kogunud debatt “maali surma” üle jõudis Eesti maalikunstnike teadvusse ja Eesti kunsti kajastavate kriitikute leksikasse kümmekonna-aastase hilinemisega 1990. aastatel. Kui varem "sai maalikunsti põhjal otsustada kogu eesti kunsti potentsiaali üle", siis ühtäkki hakati seda käsitlema stagnaaja kunstina ning maalikunst "omandas imago kui kõige vanameelse, konservatiivse ja aegunu käsitlus".
Michy Batshuayi
Koondisekarjäär
2018. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus lõi ta värava Tuneesia vastu.
Eesti maalikunst
Taasiseseisvunud Eesti
Lääneliku kunstimudeli oluliseks katalüsaatoriks sai Sorosi Kaasaegse Kunsti Eesti Keskuse (SKKE) loomine Avatud Eesti Fondi juures 1992. aastal. 1994. aastal võttis Riigikogu vastu ka seaduse Eesti Kultuurkapitali taastamise kohta, mis läbi kunstiprojektide finantseerimise tõi stabiilsust.
1996. aastaks kujunenud maalikunsti seisu võtab kunstikriitik Ants Juske kokku sõnadega: "Tänaseks võib öelda, et eesti kunsti mudeli uuenemine on jõudnud lõpule: nõukogudeaegne kunstiliikide hierarhia (maal, graafika, skulptuur, tarbekunst jne) on kadunud, rahvakunstniku nomenklatuur pjedestaalilt tõugatud ning uued institutsioonid paigas". Oma graafilises skeemis "Eesti kunst kui kihiline tort" paigutas Ants Juske maalikunsti madalaimale kihile.
Eesti maalikunstnikud
Eesti maalikunstnikke koondab Eesti Maalikunstnike Liit.
Eesti muuseumite kogudes olevate maalide arvult on enim esindatud sellised maalikunstnikud nagu näiteks Adamson-Eric, Erna von Brinckmann, Paul Burman, Elmar Kits, Ants Laikmaa, Karin Luts, Konrad Mägi, Paul Raud, Nikolai Triik, Johannes Uiga, Ado Vabbe ja Aleksander Vardi.
Eesti maalid
Eesti muuseumitest on kõige suuremate maalikogudega Eesti Kunstimuuseum ja Tartu Kunstimuuseum, kuhu kuulub kokku üle 11 tuhande maali.
Kõige kallimalt müüdud Eesti maalid
Kunstioksjonitel on hinnarekordeid löönud Konrad Mägi ja Johann Köleri looming.
Kõige kallimalt on müüki läinud Konrad Mägi maal "Rooma", mille eest maksti 2021. aastal umbes 370 000 eurot. Eelmine hinnarekordi omanik oli Johann Köleri "Tatarlanna Mšatka mõisa aias", mis müüdi 2008. aastal 172 561 eurot.
Avatud standard
Avatud standard on avalikuks kasutamiseks mõeldud standard. Avatud standard on avaldatud ja kõigile kättesaadav, levitamise ja korduvkasutuse piiranguteta ja eeldab enamasti avatud süsteemide rakendamist.
Rael Artel
pisi|Rael Artel 2013. aastal Tartus. [[Lauri Kulpsoo foto]] pisi|Rael Artel 2015. aastal Tartus Rael Artel (sündinud 11. veebruaril 1980 ) on eesti kunstiteadlane, kuraator ja galerist.
Elulugu
Ta lõpetas Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi 7. lennu 1998. aastal ja Eesti Kunstiakadeemia (EKA) 2003. aastal kunstiteaduse erialal. Aastatel 2004–2005 läbis ta kuraatorikoolituse De Appel Art Centeris (De Appeli kaasaegse kunsti keskuses) Amsterdamis. 2009. aastal kaitses ta EKA-s magistritöö teemal "Rahvuslusekriitilisest kunstist endises Ida-Euroopas 2000–2008" (juhendaja Virve Sarapik).
Aastatel 2004–2008 tegutses Pärnus kunstigalerii Rael Artel Gallery, täieliku nimega Rael Artel Gallery: Non-Profit Project Space. 2006. aasta märtsist 9. jaanuarini 2009 tegutses galerii ka Tartus Tartu Linnaraamatukogu keldris Kompanii tänaval.
2007. aastal algatas Artel koostöös Airi Triisbergiga projekti "Public Preparation. Euroopa kaasaegsele kunstile ja natsionalismile keskendunud teadmuskorje- ja võrgusuhtlusplatvorm", mille raames on 2008. aastast korraldatud seminare ja näitusi.
Rael Artel oli aastatel 2010–2015 kaasaegse kunsti festivali ART IST KUKU NU UT kunstiline juht.
Aastatel 2019–2021 töötas Narva Muuseumi kunstigalerii juhatajana.
Tegevus Tartu Kunstimuuseumi direktorina
Novembris 2012 valiti Artel Tartu Kunstimuuseumi direktoriks, ta asus ametisse 1. aprillil 2013. Ta võitis 2015. aasta lõpus seoses tähtajalise töölepingu lõppemisega toimunud konkursi ning jätkas 2016. aasta märtsist direktorina, kuid lahkus 2017. aastal ametist.
Arteli tegevuses direktorina oli kaks aktuaalset aspekti: muuseumi struktuuri korrastamine ja kaasajastamine ning kaasaegse kunsti suurem tähtsustamine näituseprogrammis, samuti näituse- ja publikuprogrammist mõtestatud terviku kujundamine.
Tartu Kunstimuuseumi töötajad polnud rahul Arteli juhtimisstiiliga ning kritiseerisid ka tugevat keskendumist kaasaegsele kunstile. Kollektiiv saatis veebruaris 2014 kultuuriminister Urve Tiidusele selle kohta esildise. Artel koondas direktoriks saamise järel 9 töötajat, nende seas kunstiajaloolase Tõnis Tatari. Kahe aasta jooksul toimusid asutuses ulatuslikud struktuurimuutused, samuti vanaduspenionile minek. Kokku vahetus 28 töötajast 21. Pingete maandamiseks ja tööõhkkonna parandamiseks määrati 2014. aastal Artelile mentoriks Eesti Ajaloomuuseumi direktor Sirje Karis.
Kuraatoritöö
2000. aastast on Rael Artel kureerinud kunstiprojekte Eestis, Varssavis, Lissabonis, Amsterdamis ja New Yorgis. Nende seas: "Räägime rahvuslusest! Ideoloogia ja identiteedi vahel" Kumu kunstimuuseumis (2010), "Lost in Transition" Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumis (2011), "Art Must Be Beautiful. Marina Abramovići valitud teosed" Tartu kunstimuuseumis (2011), "Life in the Forest" Arsenal galeriis Białystokis (2011), "After Socialist Statues" kaasaegse kunsti keskuses KIM? Riias (2011), "Plahvatus Pärnus" Kumu kunstimuuseumis näituse "Eesti kunstiskeenede arheoloogia ja tulevik" raames (2012), "Marge Monko. Kuidas kanda punast?" Tartu kunstimuuseumis (2013) ning "Minu Poola. Mäletamisest ja unustamisest" Tartu kunstimuuseumis (2015). 2012. aastal kureeris Artel koos Kaisa Eichega Tartu Kunstimuuseumis toimunud näitust "MÖH? FUI! ÖÄK! OSSA! VAU!".
2021. aastal avati Arteli koostatud püsiekspositsioon "Elu või karma. Narva lood" Narva muuseumi kunstigaleriis. Ekspositsioon pälvis Muuseumiroti tunnustuse.
Günther Krupkat
pisi|Günther Krupkat Günther Krupkat (5. juuli 1905 Berliin – 14. aprill 1990 Ida-Berliin) oli saksa ulmekirjanik, silmapaistvamaid Saksa DV ulmekirjanduse esindajaid.
Günther Krupkat õppis kõrgkoolis inseneriks, kuid pidi rahapuuduse tõttu õpingud pooleli jätma. Ta töötas seejärel vabrikutöölise, filmidramaturgi, ärireisija, elektromontööri, reklaamitekstide kirjutaja, laboradi ja ajakirjanikuna.
19-aastaselt kirjutas ta esimese utoopilise romaani "Od", mis oli inspireeritud Aleksei Tolstoi "Aeliitast". Kirjastajad leidsid, et raamat oli ühiskonnakriitika tõttu liiga vasakpoolne ning see jäi ilmumata. Günther Krupkatil õnnestus aga avaldada juba sel perioodil oma esimesed lühijutud.
Günther Krupkat võttis osa vastupanuvõitlusest natsionaalsotsialistide vastu ja põgenes Tšehhoslovakkiasse. Teise maailmasõja järel pöördus ta Berliini tagasi. Ta lõpetas poolelijäänud inseneriõpingud, töötas seejärel toimetajana ning oli alates 1955. aastast Berliinis vabakutseline kirjanik. Põhiliselt kirjutas ta ulmekirjandust. Romaan "Das Schiff der Verlorenen" ("Kadunute laev") käsitleb Titanicu hukkumist. Saksa DV Kirjanike Liidus oli ta aastatel 1972–1978 ulmekirjanduse töögrupi esimees.
Voloveci mäestik
pisi|left|Pipitka maastik Kuigi geoloogiliselt moodustab Voloveci mäestik Lääne-Karpaatides ühtse piirkonna, pole see morfoloogiliselt sugugi ühtne regioon. Selle koosseisus eristatakse mitmeid alampiirkondi. Mäestiku kaguosas asub Holička. Selle kõrgeimaks punktiks on samanimeline mägi (727 m). Lõunaosas asub Pipitka, mille kõrgeimaks punktiks on Pipitka mägi (1224,8 m). Pipitka aladele jääb veel kaks kilomeetrist kõrgemat mäetippu. Selle madalamad osad ulatuvad 300 meetrit üle merepinna.
Mäestiku loodeosas asub Havranie kõrgustik, mille kõrgeimaks punktiks on Čierna hora (1152 m). Madalamad alad jäävad kõrgustiku lääneossa (500 m). Mõned autorid seda omaette piirkonnana ei erista. Kõrgustikust lõunasse jääb Hnileci kõrgustik, mille kõrgeim tipp on Bukovec (1127 m). Üle kilomeetri ulatuvad seal veel Korban (1109,6 m), Ostrý vrch (1982 m) ja Skala (1013,6 m). Hnileci kõrgustiku madalamad alad asuvad selle idaosas (330 m).
Havranie kõrgustikust lõunas mäestiku lääneosas asub ka Knola, mille kõrgeim tipp on Babiná (1 278 m). Selle kõrguselt neljanda tipu Muráňi (1 260 m) ümbrusesse on loodud looduskaitseala. Looduskaitse all on ka Knola mägede (neist kõrgeim on Veľká Knola (1 266 m)) ümbruskond.
Mäestiku idaosas asub Kojšovská hoľa, mille kõrgeimaks kohaks on samanimeline mägi (1246 m). Lisaks Kojšovská hoľale on seal veel neli üle kilomeetri ulatuvat mäetippu. See piirkond ulatub Košiceni, kus linna kohal asub 798 meetri kõrgune Štósi sadul.
Mäestiku edelaosas asub selle kõrgeim osa Zlatý stôl, mille kõrgeimaks kohaks on samanimeline mägi. Selle madalamad osad jäävad läände, kus piirkond ulatub vaid 350 meetrit üle merepinna. Seal asub ka mäestikule nime andnud Skalisko ehk Voloveci mägi (1293,1 m).
Kaitstavaid maid on mäestikus 12 014 ha. See on üks kolmest Slovakkia piirkonnast, kus elavad herilaseviu, must toonekurg, händkakk ja hallpea-rähn.
Mäestiku lääneosa veed voolavad Hornádi jõkke. Suurem osa mäestikust on kaetud metsaga. Valdavad puud on kuusk ja nulg, kohati kasvavad seal ka tamm ja harilik pöök. Selle territooriumile jäävad mitmed vanad kaevanduslinnad nagu Gelnica, Rudňany ja Smolník. Seal on kaevandatud kulda, hõbedat, vaske, elavhõbedat ja rauda.
Asend
Voloveci mäestiku piiride ääres on järgmised geograafilised piirkonnad:
Rafa Silva
Rafael Alexandre Fernandes Ferreira da Silva (sündinud 17. mail 1993 Forte da Casas) on Portugali jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Portugali kõrgliiga klubis Lissaboni Benfica ja Portugali jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Portugali esiliiga klubis Feirense. Oma esimesel profihooajal 2012–13 lõi ta liigas koguni 10 väravat. 2013. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu Portugali kõrgliiga klubiga Braga. Debüüdi Portugali kõrgliigas tegi ta 26. augustil mängus Belenensese vastu. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas 10. novembril Portugali karika neljanda ringi mängus Olhanense vastu ning lõi 19 päeva hiljem sama vastase vastu värava ka Portugali kõrgliigas. 2016. aastal võitis ta Bragaga Portugali karika.
Debüüdi Portugali jalgpallikoondises tegi ta 28. veebruaril 2014 sõprusmängus Kameruni vastu. Samal aastal osales ta Portugali koondisega maailmameistrivõistlustel. 2016. aastal tuli ta Portugali koondisega Euroopa meistriks.
Karl Hjalmar Branting
1921. aastal anti talle ja Christian Langele Nobeli rahuauhind.
Bouna Sarr
Bouna Junior Sarr (sündinud 31. jaanuaril 1992 Lyonis) on Prantsusmaal sündinud Senegali jalgpallur, kes mängib paremkaitsja või äärepoolkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Müncheni Bayern ja Senegali jalgpallikoondises.
Aastatel 2005–2009 kuulus ta Lyoni Olympique'i jalgpalliakadeemiasse. Seejärel liitus ta FC Metziga, debüteerides hooajal 2011–12 Prantsusmaa esiliigas. Prantsusmaa kõrgliigas mängis Sarr Metziga hooajal 2014–15.
2020. aasta oktoobris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Müncheni Bayerniga.
Senegali jalgpallikoondise juurde kutsuti Sarr esmakordselt 2018. aastal, kuid koondisedebüüdi tegi ta 9. oktoobril 2021 MM-i valikmängus Namiibia vastu. 2022. aastal tuli ta Senegali koondisega Aafrika meistriks.
Tema isa on Senegali päritolu ja ema Guinea päritolu.
Tsensor
Tsensor on ametnik, kelle ülesandeks on trükkimiseks mõeldud teoste, ajakirjanduse ning tele- ja raadiosaadete avalikustamise eelne või järgne läbivaatus ehk tsensuur eesmärgiga piirata riiklikult mittesoovitava info levikut.
Tänapäeva demokraatlikes riikides tsensuuri ei ole. Samas on tsensoreid rakendatud suure osa vältel inimkonna ajaloost, samuti on demokraatlikud riigid kasutanud mitmesuguseid tsensuuri vorme sõjatingimustes.
Eesti kultuuriloos on tsensorid mänginud korduvalt tähtsat rolli. Vene keisririigis töötas tsensorina mitu Eesti kultuuritegelast (nagu Jaan Jõgever), kes aitasid kaasa isamaaliste raamatute ja ajalehtede trükkipääsemisele, andes autoritele ja ajakirjanikele nõu, kuidas tekste tsensuurist läbipääsemiseks viimistleda ja ümber sõnastada. Tsensorite mõju aitas muuta tollast eesti rahvuslust avalikult venemeelsemaks ja saksavaenulikuks.
Eesti Vabariigis põhiseaduste järgi trükitoodete tsensuuri ei olnud. Vabadussõja ajal kehtis sõjatsensuur ja 1933. aastal kehtestas Jaan Tõnissoni valitsus seoses kogu riigis kaitseseisukorra kehtestamisega trükitoodete eelkontrolli, mida teostasid kontrollametnikud.
1935. aasta kinoseadusega kehtestati filmitsensuur, mida teostas filmiinspektor.
Mengden
pisi|200px|Mengdeni suguvõsa vapp Mengden on Vestfaalist pärit baltisaksa aadlisuguvõsa.
Ajalugu
Suguvõsa esindajatest on esimest korda mainitud 25. juunil 1249 Ernestus de Mengede'd.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Juuru, Keskvere mõis.
Laiuv jumikas
Laiuv jumikas (Centaurea diffusa) on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim on Eestis haruldane tulnukliik. Ta kasvab teeservadel ja raudteedel.
KSI
pisi|1x1px KSI, kodanikunimega Olajide William "JJ" Olatunji (sündinud 19. juunil 1993), on Briti juutuuber, professionaalne poksija, muusik ja näitleja.
KSI vs Logan Paul 2 poksimatš peeti 9. novembril 2019 Staples Centeris Los Angeleses (USA). KSI võitis selle matši. KSI v Logan Paul 1 poksimatš peeti Suurbritannias, kus kuulutati välja viik. KSI YouTube'i kanalil on 23,7 mln tellijat ja ta teisel kanalil JJ Olatunji on 15 mln tellijat.
Tartu JK Taara
Tartu JK Taara on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tartus.
Raadio Duo
Raadio Duo on meediakontserni Duo Media Networksile kuuluv Eesti raadiojaam.
Kärstna raamatukogu
Kärstna raamatukogu on haruraamatukogu Kärstna mõisas Kärstna külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas.
Elina (laev)
Elina on Eesti reisilaev.
Ajalugu
Laev ehitati 1953 Saksamaal Gehlsdorfis laevatehases Schiffs und Bootswerft.
Algselt oli kasutusel päästelaevana. Hiljem on kasutatud ja kohandatud reisijate veoks, mis ei takista vajadusel ka päästelaevana toimimast. Kuulub Saartereisid OÜ-le ja seisab tavaliselt Tallinnas Kalasadamas.
Reini jumikas
Reini jumikas (Centaurea rhenana) on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim on Eestis haruldane tulnukliik.
Boiry-Saint-Martin
Boiry-Saint-Martin on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 11 km Arrasist lõunas tee D32 ääres.
pisi|tühi|
Yu Xiaoyu
pisi|Yu Xiaoyu ja [[Jin Yang 2015. aasta juunioride iluuisutamise maailmameistrivõistlustel Tondiraba jäähallis Foto: Ave Maria Mõistlik, 4. märts 2015 ]] Yu Xiaoyu (于小雨, Yú Xiǎoyǔ; sündinud 2. jaanuaril 1996 või 1998 Pekingis) on Hiina naisiluuisutaja.
Oma partneri Jin Yangiga on ta võitnud juunioride iluuisutamise maailmameistrivõistlused kahel korral (2014 ja 2015) ning 2012. aasta noorte taliolümpiamängud.
Pille Lille Muusikute Fond
Pille Lille Muusikute Fond (lühend PLMF) on fond, mis loodi 7. veebruaril 2003 heategevusliku missiooniga toetada igakülgselt muusikatalente nende erialaste oskuste arendamisel. Asutajad otsustasid anda fondile ooperilaulja Pille Lille nime.
PLMF on ainulaadne kodanikualgatuslik nähtus nii Eestis kui ka rahvusvaheliselt, mis aitab muusikutel leida esinemisvõimalusi nii kodu- kui ka välismaal, täiendõppeks, järjepidevaks konsultatsiooniks, kvaliteetsete instrumentide soetamiseks jpm.
PLMF-i klassikalised instrumentaal- ja vokaalmuusika kammerkontserdid toimuvad aasta läbi Eesti eri paigus peamiselt kontserdisarjade “Meistrite Akadeemia” ja “Hingemuusika” raames. Lastele ja noortele viiakse kvaliteetne muusika Eesti kõige väljapaistvamate solistide esitusel kooli kätte. Koos partneritega toimuvad kontserdid ja ühisprojektid välisriikides.
Korraldatavad festivalid
PLMF korraldab traditsiooniliselt nelja festivali:
Alates 2010. aastast toimub PLMF kunstilisel juhtimisel ja eestvedamisel Rapla kirikumuusika festival. Festivalide raames toimuvad meistriklassid/suvekoolid noortele dirigentidele, keelpillimängijatele, vokalistidele ning pianistidele.
PLMF pakub kunstilist juhendamist Valga-Valka Seitsme Kiriku Suvemuusikafestivalile ning on olnud 2009. aastal Väike-Maarja Muusikafestivali looja ja korraldaja, mille raames on läbi viidud Vabariiklik Vokalistide konkurss (2103, 2015, 2017), pühendatuna varalahkunud tenorile Vello Jürnale.
Rahvusvahelised esinemiskogemused
PLMF-i tugevuseks on aktiivne rahvusvaheline tegevus. Vahetus- ja koostööprojekte on korraldatud alates 2008. aastast. Seoses välistegevuse laienemisega loodi 2013. aastal fondi juurde PLMF Arts Management eesmärgiga arendada artistide esindamist/esitlemist väljaspool Eestit. Managemendi eestvedamisel alustati Põhjamaade vahelise laiema koostöö planeerimist 2011. aastal ning 2013. aastal loodi PLMF eestvedamisel veebis Põhja-Balti Festivalide Platvorm.
Lisaks organiseerib PLMF meistrikursusi, oratooriumide ja ooperite ettekandeid ning suurejoonelisi galakontserte, kus esinejateks on väljapaistvad solistid nii Eestist kui ka välismaalt.
PLMF aitab sisustada muusikaga asutuste, ettevõtete ja eraisikute korraldatavaid vastuvõtte ja üritusi.
Heategevus
Alates 2006. aastast on PLMF pööranud tähelepanu abivajajatele meie ühiskonnas ja loonud heateoalgatuse motoga “Tõsta pilk ja ava süda“. Kampaania toimub Tallinna Talvefestivali raames. Festival on kogunud raha Käo puuetega laste keskusele muusikaterapeutide koolitamiseks ja pillide ostmiseks, MTÜ-le Nirk igapäevaste sõidukulude katteks, Saaremaa lastele muusikainstrumente ostmiseks, Eesti tippinterpreetidele kvaliteetsete instrumentide soetamiseks, Tallinna ja Harjumaa Lasterikaste Perede Liidule uue kaubiku ostmiseks igapäevaseks toidu transpordiks, Tallinna Vanalinna Muusikakoolile võimaldamaks erivajadustega lastele senisest rohkem tugiisikute toetatud muusikaõpet, eramuusikakoolidele ja SOS Lasteküla andekatele lastele instrumentide soetamiseks ning muusikateraapia võimaldamiseks.
Gazanfer ağa
Gazanfer ağa (... – 1603) oli veneetslasest riigimees Osmanite riigis.
Elulugu
Gazanferi ja tema venna röövisid nooruses korsaarid. Gazanfer oli Selim II lemmikeunuhh. Ta nõustus kastreerimisega, et saada hea ametikoht sultani haaremis. Seal teenis ta ka Selimi orjatari ja hilisemat seaduslikku abikaasat Nurbanu Sultanit, kes oli tõenäoliselt samuti veneetslane.
Kujutamine kunstis
Türgi teleseriaalis "Sajandi armastus" mängib Gazanferi rolli Cavit Çetin Güner.
Rahvusvaheline astroloogiapäev
Rahvusvaheline astroloogiapäev on iga-aastane tähtpäev, mida peavad astroloogid ja astroloogiahuvilised, enamasti langeb 20. või 21. märtsile. Astroloogiapäeva tähistatakse kevade alguse päeval, mil Päike siseneb troopilise sodiaagi esimesse, Jäära märki ja seega algab uus astroloogiline aasta. Astronoomiliselt toimub sel päeval kevadine võrdpäevsus.
Rahvusvahelist astroloogiapäeva hakati tähistama 1993. aastast Ameerika astroloogiaühingu AFAN (The Association for Astrological Networking) eestvõttel, et soodustada astroloogidevahelisi suhteid ja teavitada avalikkust astroloogia võimalustest.
Tulbirevolutsioon
Tulbirevolutsiooniks nimetatakse president Askar Akajevi ja tema valitsuse kukutamist Kõrgõzstanis 2005. aasta kevadel.
Tulbirevolutsioon ei olnud vägivallatu, hukkus vähemalt kolm inimest.
Tulbirevolutsioon järgnes 27. veebruaril ja 13. märtsil toimunud parlamendivalimistele. Nime andis sündmusele Akajev ise, hoiatades oma kõnes "värviliste" revolutsioonide korraldamise eest Kõrgõzstanis.
Üheks revolutsiooni peamiseks ajendiks sai rahva pahameel Akajevi lähisugulaste rolli üle riigi poliitikas ja majanduses. 2005. aasta parlamendivalimistel juhtis Akajevi tütar Bermet presidendimeelset parteid Alga, Kõrgõzstan! ja püüdis end väidetavalt sisse seada Kõrgõzstani poliitika halli kardinali rollis, sellal kui tema abikaasa Adil Tojgonbajev ja vend Ajdar valitsesid mitut riigi tulutoovat ettevõtet.
Ebavöödik (perekond)
Ebavöödik (Leucocortinarius) on šampinjonilaadsete seltsi vöödikuliste sugukonda kuuluv seente perekond.
Tulbirevolutsioon
75-liikmelise Džogorku Kengeši valimistel sai opositsioon üksnes 6 kohta. Rahvusvahelised vaatlejad teatasid, et valimised ei vastanud rahvusvahelistele demokraatia standarditele. Ošis ja Džalal-Abadis puhkesid protestid valimistulemuste võltsimise vastu. Kurmanbek Bakijevi, Roza Otunbajeva ja Ömürbek Tekebajevi juhitud ühinenud opositsioon korraldas massimeeleavaldusi Biškekis.
Tulbirevolutsioonis oli võtmeroll Kurmanbek Bakijevil, kes oli Akajevi ajal küll peaminister, aga ühines opositsiooniga.
Meeleavaldused puhkesid riigis juba veebruari lõpus ja said hiljem üsna tavalisteks. 24. märtsil kogunes pealinna Biškeki keskväljakule 7 tuhat inimest. Näha oli Akajevi tagasiastumist nõudvaid plakateid ja rahvas skandeeris "Kel-kel!", mis kirgiisi keeles tähendab "Mine-mine!".
Esialgu kulges meeleavaldus rahumeelselt, aga siis ilmusid kaigaste ja isetehtud kilpidega relvastatud erariides inimesed, kes püüdsid demonstrante valitsushoone esiselt väljakult ära ajada ja hakkasid rahva hulka kive loopima. Rahvas vastas samaga ning presidendi pooldajate ja vastaste vahel puhkesid kähmlused. Miitingut valvanud miilitsad tulistasid paukpadrunitega, aga see mitte ei vaigistanud, vaid ärritas rahvast. Meeleavaldajad jooksid valitsushoonele tormi ja vallutasid selle. Hoonet valvanud sõdurid ei osutanud neile vastupanu ja lahkusid.
Meeleavaldajad rüüstasid valitsushoone, loopisid akendest välja arvuteid, mööblit ja dokumente ning andsid mõnele ametnikule peksa.
Askar Askajev pages revolutsiooni eest esmalt Kasahstani ja seejärel Venemaale ning kirjutas oma tagasiastumisavaldusele alla 4. aprillil Kõrgõzstani saatkonnas Moskvas. Videopöördumises rahvale sõnas ta: «Sel moel hoidsin ma ära kodusõja, ei lasknud kaasmaalastel käsi verega määrida ja riigil laguneda. Muidu poleks mulle andestatud.». Ta pidas ülestõusu peamiseks põhjuseks rahva vaesust, kuid kinnitas, et lahkub puhta südametunnistusega.
Vanglast vabastati kunagine asepresident ja julgeolekuteenistuse ülem Feliks Kulov, kes 2002 oli süüdistusega ametiseisundi kuritarvitamises 9 aastaks vanglasse mõistetud. Kohus vabastas ta kõigist süüdistustest.
Kõrgõzstani ajutiseks juhiks nimetasid revolutsionäärid Kurmanbek Bakijevi. Hoolimata rikkumistest valimistel tunnistas uus juht parlamendi volitusi. Vastuteenena tunnustas parlament Bakijevit riigi ajutise liidrina. Bakijev nimetas Otunbajeva välisministriks ja Kulovi algul julgeolekujuhiks, seejärel peaministriks. Tekebajevist sai Džogorku Kengeši esimees.
Juulis toimunud presidendivalimistel saavutas võidu Bakijev, kogudes 89% häältest. Tema võit sai selgeks siis, kui ta sõlmis oma ainsa tõsiseltvõetava konkurendi Kuloviga kokkuleppe, et Bakijevi võidu korral saab Kulovist peaminister.
Castelnau hiiglane
pisi|Kolm luufragmenti Castelnau hiiglaselt võrreldes tavalise inimese õlavarreluuga (keskel).
Riiklik Katsekoda
Riiklik Katsekoda oli 1923. aastal Tallinna Tehnikumi juures tegevust alustanud asutus. Riiklik Katsekoda moodustati Riigi Kesklaboratooriumi ja Kaubandus-Tööstusministeeriumi haldusalas olnud katsekoja liitmisel.
Castelnau hiiglane
Castelnau hiiglane oli väidetavalt pikim elanud inimene.
Riiklik Katsekoda
Katsekoja tegevusala oli lai: tehti keemilisi, füüsikalisi, mehaanilisi jt katseid, samuti normiti ja uuriti mõõteriistu ja masinaid. Katsekojal oli keemia-, mehhanotehniline, elektrotehnika ja soojustehnika osakond.
Castelnau hiiglane
1890. aastal leidis Georges Vacher de Lapouge Castelnau-le-Lezi neoliitiliselt kalmistult kolm luufragmenti, mille omaniku kogupikkuseks arvutas ta 3,5 meetrit. Tänapäeval pole selle kinnitamiseks paraku ühtegi uuringut tehtud.
Riiklik Katsekoda
Alates 1925. aastast andis katsekoda välja Riiklise Katsekoja Teateid.
Castelnau hiiglane
Avastus
Antropoloog Georges Vacher de Lapouge avastas luud Prantsusmaalt Castelnau-le-Lezi pronksiaegsest surnuaiast 1890. aasta talvel. Tema leidudest avaldati samal aastal artikkel ajakirjas La Nature. De Lapounge'i arvates võis hiiglase tõenäoline pikkus olla 3,5 meetrit ja luud võisid pärineda neoliitilisest perioodist, sest need leiti pronksiaegse kalmu põhjast. Artiklisse lisatud fotol oli näha hiiglase õlavarre-, sääre- ja reieluud kõrvuti normaalsuuruses luudega.
Sam Smith
Samuel Frederick Smith (sündinud 19. mail 1992) on Briti laulja ja laulukirjutaja.
Nende teine samaväärne edulugu oli ka Naughty Boy lauluga "La La La", tegu oli nende esimese lauluga, mis sai nende esikohasingliks 2013. aasta mais.
Castelnau hiiglane
Avastus
Oma artiklis kirjeldab de Lapouge luid detailselt: "Ma pean ebavajalikuks märkida, et need luud on vaieldamatult inimese omad, vaatamata nende tohutule suurusele. /---/ Esimene [leid] on reieluu telje keskmine osa, 14 sentimeetrit pikk, peaaegu silindrikujuline, ja luu ümbermõõt on 16 sentimeetrit. /---/ Teine tükk on sääreluu keskmine ja ülemine osa. /---/ Ümbermõõt selle sidekoe juures on 13 sentimeetrit, /---/ fragmendi pikkus on 26 sentimeetrit. /---/ Kolmas, väga ringikujuline, on tublide anatoomide arvates õlavarreluu alumine osa. /---/ Need luud olid enam kui kaks korda suuremad kui nendele vastavad normaalse suurusega luud. Hinnates anatoomiliste punktide tavalisi intervalle, on nende pikkus samuti kahekordne. /---/ Käsitletava subjekti pikkus võis tõenäoliselt olla 3,5 meetrit."
Valentina Tolkunova
300px|right| Valentina Vassiljevna Tolkunova (Валентина Васильевна Толкунова; 12. juuli 1946 Armavir – 22. märts 2010 Moskva) oli vene laulja.
Castelnau hiiglane
Avastus
Georges Vacher de Lapouge kirjutab, et Castelnau kalmistult leidis ta veel puuduva otsmikuga kolju aluse. See võis kuuluda noorele, umbes 18-aastasele mehele ning selle mõõtmed olid suuremad kui kõikidel seni teada olevatel koljudel, kaasa arvatud polüneeslaste omadel. 11. leheküljel ennustas ta poisi pikkuseks "tublisti üle kahe meetri". Kolju omadused olid tüüpilised aaria rassist Lozère'i dolmeni inimestele, kellel olid muu hulgas pikad pead.
Castelnau hiiglase luid on uuritud Montpellier' ülikoolis: anatoomide abiga tegid seda zooloogia professor Armand Sabatier ja paleontoloogia professor Delange, 1892. aastal uuris neid hoolikalt patoloogilise anatoomia professor Paul Louis André Kiener. Ta leidis, et hiiglane esindas küll väga pikka rassi, ent arvas, et luude pikkus on tavatu ning tõenäoliselt on tegu ebanormaalse kasvuga. See tõstatas mütoloogiliste hiidude küsimuse, kuid ei lahendanud päritoluprobleemi.
1894. aastal mainiti ajakirjanduses rohkemate luude leidu eelajalooliselt kalmistult Montpellier'st (5 km Castelnaust) Prantsusmaal, kui töölised seal veehoidlat kaevasid. Sealt olevat leitud koljusid ümbermõõtudega 71, 78 ja 81 sentimeetrit. Leiti ka väga suuri luid, mis olevat kuulunud 3–4,5 meetrit pikale inimesele. Luud viidi täpsemateks uuringuteks edasi Pariisi Akadeemiasse.
Valentina Tolkunova
Haigus ja surm
2009. augustis avastati Tolkunoval pahaloomuline ajukasvaja. Pärast 16. veebruaril Valgevenes Mogiljovis toimunud kontserti viidi ta kiirabiga kohaliku haigla reanimatsiooniosakonda. Hiljem viidi ta üle Botkini haiglasse. 22. märtsil 2010 kell 6 hommikul langes ta koomasse ja suri.
Hüvastijätt lauljaga toimus 24. märtsil, ta maeti Moskva Trojekurovo kalmistule.
Tolkunova surma puhul avaldasid kaastunnet Venemaa president Dmitri Medvedev ja Moskva ja kogu Venemaa patriarh Kirill.