cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Puka valla lipp
thumb|Puka valla lipp Puka valla lipp on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Puka valla lipp.
Lipp on kinnitatud 27. juunil 1995.
Lipu kirjeldus
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.
Tõlgendus
Tähtristid sümboliseerivad kolme Puka valla territooriumil paiknevat muinasaegset eestlaste linnamäge: need on Kuigatsi linnamägi, Kivivare linnamägi ja Vooremägi. Veel viitavad tähtristid minevikule, olevikule ja tulevikule, märkides sihikindlust ja lootust.
Roheline taust tähistab põllumajandust, metsi ja loodust.
Lipu kasutamise kord
Puka valla lippu kasutati valla ajaloolistel ja kultuurilistel pidupäevadel ning muudel tähtsündmustel kõrvuti Eesti riigilipuga ning samadel alustel, mis kehtivad Eesti riigilipu kohta. Päevad, mil valla lipp heisati, otsustas Puka vallavalitsus.
Kasutamiskõlbmatuks muutunud vallalipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.
Emanatsioon
Emanatsioon (ladina sõnast emanatio 'väljavoolamine') on teatud usundite ja filosoofiate järgi madalama iseeneslik tekkimine kõrgemast, mis jätab kõrgema puutumata. See tekkimine ei pruugi omada ajalist iseloomu. Maailma tekkimine emanatsiooni teel on alternatiivne maailma loomisele.
Tuntuima emanatsiooniõpetuse on esitanud Plotinos, kelle järgi Ühest emaneerub Nus, sellest omakorda maailmahing koos üksikhingedega ning viimasest meeleline füüsiline maailm.
Taimõri neem (Bolševiku saar)
Taimõri neem (vene мыс Таймыр) on neem Bolševiku saare lõunapoolseimas osas. Neem on nimetatud jäälõhkuja Taimõri järgi.
Varem kandis ta hüdrograaf Pavel Messeri auks nime Messeri neem.
Stop the Clocks
"Stop the Clocks" on britpop-bändi Oasis valikalbum. Lugude valikul on rõhk asetatud eriti bändi varasemale loomingule: albumitelt "Definitely Maybe" ja "(What's the Story) Morning Glory?" on mõlemalt viis lugu (koos nelja B-poolega). Kõigest kaks lugu on nende viimaselt albumilt "Don't Believe the Truth", albumitelt "Heathen Chemistry" ja "Standing on the Shoulder of Giants" vaid üks lugu ning album "Be Here Now" on hoopiski unustatud.
Hain Rebas
Elulugu
Hain Rebas on Robert (Rain) Rebase poeg. Sõjapõgenike lapsena kasvas ta üles Rootsis.
1961 lõpetas ta Göteborgis gümnaasiumi ja 1967 Göteborgi Ülikooli filosoofiakandidaadina, 1976 kaitses samas filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Infiltration och handel. Studier i senmedeltida nordisk Balticum I. 1441–1479".
1969–80 oli Rebas Göteborgi Ülikoolis ajaloo-osakonna õppejõud (aastast 1979 dotsent), 1980–91 ja 1993 –2008 Kielis Christian Albrechti Ülikoolis Põhjamaade ajaloo professor, ühtlasi 1987–88 Toronto Ülikooli Eesti õppetooli külalisprofessor, 1991–92 ja 1996 Tartu Ülikooli esimene täisaasta veetnud Läänest tulnud külalisprofessor. 1990 oli Hain Rebas Eesti Komitee, 1990-92 Eesti Kongressi ja 1991–92 Põhiseaduse Assamblee liige, samuti Eesti välisministri Lennart Meri nõunik. 21. oktoobrist 1992 kuni 5. augustini 1993 oli ta Eesti Vabariigi kaitseminister Mart Laari esimeses valitsuses, 1994. aastast taas Kieli Ülikooli professor. Ta oli 1977 ja 1978 METROO (Metsaülikool Rootsis) ja 1979, 1984, 1987 Metsaülikooli lektor Kanadas.
Hain Rebas ja Pullapää kriis
Hain Rebase aega kaitseministrina langes Pullapää kriis, kus Asso Kommeri juhitud Läänemaa Vabatahtlik Jäägrikompanii ei allunud enam Eesti kaitseväe juhtkonna käskudele. Tollal väitis ajaleht Eesti Ekspress, et Rebas olevat kriisi ajal laevaga Eestist põgenenud. Rebas on süüdistusi hiljem eitanud ning leidnud, et kriisi lahendamisel läksid peaminister Mart Laar ja justiitsminister Kaido Kama Rebasest kui kaitseministrist mööda ning ohverdasid ta poliitilistel põhjustel. 3. augustil 1993 astus Rebas ametist tagasi. Sama aasta novembris viis sündmuste jätkumine ka siseminister Lagle Pareki tagasiastumiseni.
Teadustöö
Hain Rebase peamised uurimisvaldkonnad on olnud Skandinaavia ja Balti riikide välis- ja kaitsepoliitika, eesti kultuur, hiliskeskaegse Rootsi ja Läänemere ruumi ajalugu, Rootsi eestlaskond ja rahvusvaheline julgeolekupoliitika. Ta on avaldanud uurimusi Rootsi, Eesti, Saksa, Soome, USA, Taani ja Tšehhi väljaannetes.
Camille Pissarro
thumb|Autoportree thumb|Montmartre Camille Pissarro (10. juuli 1830 – 13. november 1903) oli prantsuse maalikunstnik, kes maalis impressionistlikus stiilis.
Kõder
alt=|pisi|Rapsi kõdrad Kõder on pikuti kaheks poolmeks avanev kahepesaline (kileja vaheseinaga) avavili. Seemned kinnituvad kõdra keskkohal pikivaheseinale. Kõder võib olla lüliline.
Kõdra pikkus ületab laiuse üle kolme korra. Lühemat, kuid samasuguse ehitusega vilja, nimetatakse kõdrakeseks. Kõder võib olla ka üsna väike, lühike ja mitte avanev (näiteks põldsinepil).
Kõder esineb ristõielistel.
2002. aasta Kuldgloobuse auhinnad
2002. aasta Kuldgloobuse auhinnad olid 59. Kuldgloobuse auhinnad, mis jagati välja 20. jaanuaril 2002 Beverly Hiltoni hotellis Beverly Hillsis Californias.
Cecil B. DeMille'i nimeline elutööauhind anti Harrison Fordile.
Kosmos (kino)
pisi|Kino Kosmos Foto: [[Ave Maria Mõistlik, juuli 2008 ]] pisi|Kino Kosmose sissekäik Kosmos oli panoraamkino Tallinna kesklinnas, aadressil Pärnu maantee 45.
Kino avati 10. märtsil 1964. Hoone arhitekt on Ilmar Laasi. Kosmose suurimasse saali mahtus 1015 inimest. 1990ndail oli suure saali kohtade arvu vähendatud 739ni ja ehitatud ka väike saal.
Kinokett Cinamon lõpetas hoones äritegevuse 20. märtsil 2022.
Kino järgi on nimetatud Kosmose trammi- ja bussipeatus. Samuti sai kino järgi nime Alar Pikkoraineni koomiks "Kosmosemutid".
Kinohoone on arvatud ehitismälestiseks.
Konrad III (Saksa kuningas)
thumb|Konrad III [[13. sajandi miniatuuril]] Konrad III (1093 Bamberg – 1152 Bamberg) oli esimene Hohenstaufenite dünastiast Frangimaa hertsog 1115–1138 ja Saksamaa kuningriigi kuningas 1138–1152.
1125, Heinrich V surma järel peeti tema vanemat venda Friedrichit kõige tõenäolisemaks troonipärijaks, kuid Mainzi peapiiskopi intriigide tõttu valiti kuningaks hoopis Lothar von Supplinburg. Konrad protesteeris seepeale ning alustas tollega sõda. Ta lasi end isegi 1127. aasta detsembris Saksa vastukuningaks kuulutada, kuid sai lõpuks Lothari käest lüüa. Lothar võttis nendelt valdused ära ja andis tagasi alles siis, kui vennad 1135 Lotharit keisrina tunnustasid. Alles Lothari surma järel 1137. aasta detsembris krooniti ta Konrad III nime all Saksa kuningaks, sest tema vend Friedrich oli sellest aust loobunud.
Tema valitsusaeg polnud aga õnnelik, sest riiki laastasid sõjad, peamiselt vaenus Welfide ja Hohenstaufenite vahel. Võib-olla oleks Welfid ja Hohenstaufenid lepitanud Konradi venna Friedrichi asumine keisriks, sest ta oli abielus Welfide hulgast pärit naisega. Konrad ei jõudnudki Rooma, olles nii esimene Saksa kuningas pärast Saksa-Rooma riigi loomist, kes ei saanudki keisriks. See-eest osales ta Teises ristisõjas, mis lõppes kristlaste kaotusega. Welfid püüdsid trooni endale haarata, kuid said 1150 toimunud Flochbergi lahingus lüüa ja pidid 1152 rahu sõlmima, mis tagas võimu rahuliku ülemineku Konradi järglasele.
Enne oma surma nimetas Konrad troonipärijaks, Saksa kuningaks, oma venna Friedrichi samanimelise poja, kes hiljem sai tuntuks nime all Friedrich I Barbarossa. Kõigest mõne nädala pärast valiti Barbarossa Kölnis uueks Saksa kuningaks.
Isiklikku ja järglased
Konradi isa oli Švaabimaa hertsog Friedrich I ja tema ema oli Saali dünastiast Saksa-Rooma keisri Heinrich IV tütar Agnes.
Leukokraatne kivim
Leukokraatne kivim on kristalne kivim (enamasti tardkivim), mille koostisest moodustavad värvilised mineraalid kuni 35%.
Leukokraatseid kivimeid iseloomustab hele värvus. Nende tüüpilisteks koostismineraalideks on kvarts ja päevakivi, nad sisaldavad vähe rauda ja magneesiumi. Tüüpiliseks leukokraatseks kivimiks on graniit.
Kivimit võidakse nimetada leukokraatseks ka siis, kui ta on heledam vastava kivimtüübi keskmisest heledusest.
Konrad III (Saksa kuningas)
Isiklikku ja järglased
Konrad oli abielus kaks korda. Esimesest abielust Gertrud von Comburgiga sündis kolm tütart, kellest üks, Agnes abiellus Kiievi-Vene suurvürsti Izjaslav II-ga. Gertrud suri 1130. või 1131. aastal.
Teist korda abiellus Konrad Gertrud von Sulzbachiga, kes suri 14. aprillil 1146, ning sellest abielust sündis kaks last, mõlemad pojad: Heinrich-Berengar ja Friedrich. Vanem poeg kuulutati 1147 isa kaaskuningaks, aga juba 1150 ta suri. Friedrich oli isa surma ajal 6-aastane.
Rahvaluule
Rahvaluule ehk folkloor (inglise sõnast folklore 'rahvapärimus') on laias tähenduses vaimne rahvalooming, mis on pärandunud eelmistelt põlvkondadelt suuliselt, kirjasõna vahenduseta. Rahvaluule on kultuuriliselt kokkukuuluva inimeste rühma sünkreetiline pärimus, milles on koos teadmised, kogemused ja esteetika. Rahvaluule kujuneb, püsib ja levib kommunikatsiooniprotsessis ning talle on omane pidev muutumine.
Rahvaluule hulka kuuluvad näiteks laulud, jutud, vanasõnad, mõistatused, ütlused, salmid, uskumused, kombed, rahvamuusika, rahvatantsud ja mängud.
Tehakse vahet rahvaluulel kui vaimsel rahvaloomingul, mida uurib folkloristika ehk rahvaluuleteadus ning esemelisel rahvaloomingul, mida uurib etnograafia.
Rahvaluuleks kitsamas tähenduses peetakse ka ainult rahva sõnaloomingut: näiteks rahvalaule, rahvadraamat, rahvajutte (muinasjutte, muistendeid, naljandeid, pajatusi), mõistatusi, vanasõnu ja kõnekäände.
Eestikeelne sõna folkloor on mugandvorm ingliskeelsest sõnast folklore, mille võttis 1846. aastal kasutusele antikvaar William John Thoms.
Eesti rahvaluule liigid
Rahvaluule jaguneb:
Rahvaluule uurimine
Euroopas pani rahvaluule kogumisele ja uurimisele aluse Johann Gottfried Herder eri rahvaste rahvalaulude antoloogiaga "Volkslieder".
Eesti tähtsaim rahvaluulekoguja oli Jakob Hurt, suurkoguja oli ka Mattias Johann Eisen. Oskar Loorits on uurinud eriti rahvausundit, Herbert Tampere rahvalaule ja rahvamuusikat, August Annist "Kalevipoega". Eesti suurim rahvaluulekogu (umbes 1,2 miljonit lehekülge) asub Tartus Eesti Kirjandusmuuseumis.
20. sajandil on folkloristika huviorbiiti tõusnud ka kaasaegne folkloor, samuti rahvapärimuse kirjalikud ja mittetraditsioonilised vormid (näiteks grafiti ja linnalegendid).
Rahvaluule kahjulik mõju
Tartu Ülikooli eesti ja võrdleva rahvaluule teadur Margaret Lyngdoh leidis oma uurimistöös, et folkloor võib mõnikord toimida inimgruppide lõhestajana ja viia lausa grupivägivallani ja mõrvadeni.
Kevadkogrits
Kevadkogrits (Gyromitra esculenta) on kottseente hulka kuuluv seen kogritsa perekonnast.
Nimi
Rahvapäraselt tuntakse teda hoonisa ja lehmanisa nime all.
Teadusliku liiginime autorid on Christiaan Hendrik Persoon ja Elias Magnus Fries. Persoon kirjeldas teda esmakordselt 1800. aastal nime Helvella esculenta all. Praeguse nime andis talle Fries 1849. aastal.
Süstemaatika
Kogritsa perekond on traditsiooniliselt arvatud koos helvelli perekonnaga helvelliliste sugukonda. Paljude liudikulaadsete ribosomaalse DNA uuringud on näidanud, et kevadkogrits ja tema lähemad sugulased on teiste helvellistega vaid kauges suguluses, lähemas suguluses aga hoopis kogritsliudiku perekonnaga. Nad moodustavad klaadi, kuhu kuuluvad ka perekonnad Pseudorhizina ja Hydnotrya. Nüüd arvatakse need neli perekonda sugukonda Discinaceae.
Levik ja elupaik
Kevadkogrits on laialt levinud Euroopas ja Põhja-Ameerikas. Ta kasvab liivastel muldadel okaspuude all kevadel ja varasuvel.
Eestis on seen väga sage liivastes männikutes, kus ta kasvab lagedal. Ta esineb aprilli keskpaigast või maist juuni keskpaigani. Nad ilmuvad tavaliselt toomingate õitsemise ajal. Võib esineda massiliselt. Kevadel korjatavatest seentest on ta kõige populaarsem.
Välimus
Jalg on kübaraga ühenduses mitmest kohast. Ta on ebakorrapäraselt silindriline, valget või roosakat värvi. Jalg on 1,5–5 cm (äärmuslikel juhtudel kuni 10 cm) kõrgune, läbimõõt on 1,5–5 cm. Erinevalt mürklitest, mille jalg on õõnes, on kevadkogritsa jalg õõnsuseta.
Lõhn võib olla meeldiv ja seda on nimetatud puuviljaseks. Maitse on mahe.
Eospulber on valkjas. Eosed on läbipaistvad, elliptilise kujuga, 17–22 μm pikkused.
Kasutamine
Kevadkogrits on kupatatult söödav, ilma kupatamata väga mürgine. Võib olla väga mürgine ka kuivatatult ja kupatatult. Rootsis on kevadkogrits 1996. aastast pärast mürgistusjuhtumeid registreeritud mittesöödava seenena. Mürgistus võib olla surmav. Mürkained lenduvad kergesti kaaneta potis kupatamisel või lahtisel pannil praadimisel, kuid mitte mikrolaineahjus. Kevadkogritsat tarvitatakse toiduks palju. Viimased uurimused näitavad, et isegi kupatamine ei pruugi ohtu täielikult kõrvaldada.
Soomes kupatatakse kevadkogritsaid kaks korda rohke veega (1 osa seeni ja 3 osa vett) 5 minutit korraga, Leedus kupatatakse kolm korda 10 minutit korraga. Kupatamiskordade vahel loputatakse seeni külma veega ja kupatamise ajal hoitakse aknaid lahti, kuna seenest lenduvad mürgid on ka sissehingatult kahjulikud.
Kevadkogrits on populaarne söögiseen Skandinaavias, Ida-Euroopas ja Suure järvistu piirkonnas. Kuigi ta on Püreneede idaosas populaarne söögiseen, ei tohi teda Hispaanias avalikult müüa. Soomes on lubatud toorest kevadkogritsat müüa, kuid lisatud peavad olema hoiatused ja õige valmistamise õpetused. Soome köögis süüakse teda omlettides ja suppides ning rasvas praetuna.
Mürgisus
Kuumutamata seene tarvitamisel hüdrolüüsub kevadkogritsas sisalduv güromitriin mürkaineks monometüülhüdrasiiniks. See mürk on hepatotoksiline (kahjustab maksa), neurotoksiline (kahjustab kesknärvisüsteemi) ja mõnikord nefrotoksiline (kahjustab neerusid). Mürgistuse sümptomid on oksendamine ja kõhulahtisus mõni tund pärast tarvitamist ning hiljem peapööritus, letargia ja peavalu. Rasketel juhtudel võib järgneda deliirium, kooma ja surm 5–7 ööpäeva pärast.
Britannic
pisi|Britannic Britannic (algselt prefiksiga RMS 'kuninglik postiaurik', hiljem HMHS ehk 'Tema Majesteedi sõjaväehaigla-laev') oli White Star Line'i viimane Olympic-klassi reisilaev.
HMHS Britannic oli oma sõsarlaevadest Olympic ja Titanic veidi pikem: selle pikkus oli 269,1 m. Laev oli ehitatud neist turvalisem ja seetõttu käis ka Britannicuga kaasas tema "uppumatuks" pidamine. Ometi uppus Britannic Titanicust poole kiiremini.
See laev ei jõudnudki reisilaevana sõita, sest algas Esimene maailmasõda ning laev tuli muuta ujuvhaiglaks. Laeva kapten oli Charles A. Bartlett, kes oli omal ajal kapten Edward John Smithiga enam-vähem võrdne.
Britannic uppus 21. novembril 1916 Kéa saare lähedal türklaste veesatud võimsa miini plahvatuse tagajärjel. Arvatakse ka, et laeva võis uputada Saksa allveelaevalt lastud torpeedo. Kogu vöör oli halvatud. Laeval tekkis alguses süvenev kalle vööri suunas ning mõne aja pärast ka kerge kreen tüürpoordi. Hukkus 30 inimest, kelle paat läks voolude jõul sõukruvidesse. Ka pärast laeva hülgamist sõitis Britannic kiiresti edasi Kéa saare poole ning vajus peagi külili ja uppus. Miinitabamuse ja uppumise vahele jäi umbes 55 minutit.
Laeva vrakk lebab külili umbes 120 m sügavusel merepõhjas koordinaatidega. Löögist vastu merepõhja on laeva vöör natuke katki.
Konjunktsioon (astronoomia)
pisi|[[Kuust ülevalpool on näha Merkuuri ja Veenuse konjunktsiooni]]
Konjunktsioon ehk ühendus (märk ☌) on Päikesesüsteemi kahe keha asend taevasfääril, kui nende geotsentriline ekliptiline pikkus on võrdne (või ligilähedane).
Viited
Conjunction (astronomy and astrology)
Lothar III (Saksa-Rooma keiser)
thumb|Lothar III pitsat
Lothar III von Supplinburg (ka Lothar von Süpplingenburg; juuni 1075 – 4. detsember 1137) oli Saksa kuningas alates 1125, Saksa-Rooma keiser alates 1133 kuni surmani, 1137. Ta oli ka Saksimaa hertsog alates 1106. thumb|300px|right|[[Kesk-Euroopa kaart aastatel 919 - 1125, William Robert Shepherdi järgi. ]]
Elu
Lothar sai Saksa kuningaks seetõttu, et talle eelnenud Frangi ehk Saali dünastia viimane esindaja Saksa-Rooma keiser Heinrich V suri (1125) ilma pärijateta ning loogilisim pretendent troonile, Švaabimaa hertsog (1105–1147) Friedrich von Hohenstaufen, oli paavsti ja tema toetajate, eriti Mainzi peapiiskopi vaenlane. Nii valiti kuningaks üpris neutraalne, aga mõjukas Saksimaa hertsog Lothar. Ta oli juba üpris vana ning ilma pärijateta, mistõttu paavst lootis, et temaga saab kergesti manipuleerida, eestkätt troonijärglase määramise koha pealt.
Friedrich von Staufi vend ja Švaabimaa hertsogi Friedrich I ja Saksa-Rooma keisri (1056–1106) Heinrich IV tütre Agnese poeg Konrad aga protesteeris avalikult Lothari valimise vastu ning alustas tema vastu sõda. Lõppkokkuvõttes lõppes see siiski Lothari võiduga ning ta krooniti 1133. aastal Roomas pidulikult Saksa-Rooma keisriks. 200px|pisi|left|Sitsiilia kuningriik tema asutaja [[Roger II (Sitsiilia)|Roger II surma ajal aastal 1154.]]
Seejärel läks ta sõtta Sitsiilia kuningriiki ja Lõuna-Itaaliat valitsenud normannide vastu. Aastal 1136 veenis Anacletuse rivaal paavst Innocentius II Saksa-Rooma keisrit Lothar III-t ründama Sitsiilia kuningriiki Bütsantsi keisri Johannes II Komnenose abiga. Kaks peaarmeed, ühte juhtis Lothar, teist Baieri hertsog Heinrich Uhke, tungis Sitsiiliasse. Tronto jõe ääres alistus Guglielmo di Loritello Lotharile ja avas talle Termoli väravad. Talle järgnes Molise krahv Hugh II. Kaks armeed ühinesid Baris, kust nad aastal 1137 jätkasid sõjakäiku. Roger II pakkus Apuuliat keisrile lääniks, millest Lothar keeldus pärast Innocentiuse survet. Samal ajal Lothari armee mässas. See tekitas saksa vägedes arusaamatut ja viha.
Siis andis Lothar, kes lootis Sitsiilia täielikku vallutamist, Capua ja Apuulia Sitsiilia kuningriigist Rogeri vaenlastele. Innocentius protestis, väites, et Apuulia Kagu-Itaalias kuulub paavsti huviorbiiti. Lothar liikus põhja, kuid suri Alpide ületamisel 4. detsembril 1137. Sitsiilia kuningriik liideti keisrite võimu alla alles Saksa-Rooma keisri (1190–1197) Heinrich VI sissetungi oma naise Costanza nimel, kes oli Roger II tütar. 1194. aastal Costanza ja Heinrich VI võitsid lõpuks ja kuningriik läks aastal 1194 Hohenstaufenitele.
Jägala koonduslaager
Jägala koonduslaager oli Tallinnast 30 km kaugusel Harju maakonnas Jõelähtme vallas asunud välilaager. See loodi Saksa okupatsioonivõimude poolt 1942. aasta augustis endise Eesti suurtükiväe laagri ja polügooni alal ning see tegutses kuni 1943. aasta septembrini.
Lothar III (Saksa-Rooma keiser)
Elu
Lothari viimastel valitsusaastatel muutus üha ägedamaks vaen Saksa-Rooma riigi kahe võimsaima dünastia, Welfide ja Hohenstaufenite ehk Staufide vahel. 1137, kui Lothar suri, valiti Saksa kuningaks Staufist Konrad ning algas tõeline kodusõda.
Nimest
Lothar von Supplinburgi on tavaliselt nimetatud Lothar III, ehkki tegelikult on sellenimelisi Saksamaa valitsejaid olnud vaid kaks, kuna Lothar I, Kesk-Frangi kuningas ja keiser (843–855), valitses teoreetiliselt ka Ida- ja Lääne-Frangi riike (ehkki reaalselt tegid seda tema vennad Charles II Paljaspea ja Ludwig Vaga) ehk sealhulgas Saksamaad, ent tema poja Lothar II võim piirdus vaid Lotharingiaga, mis jääb Saksamaa piiridest enamjaolt väljapoole. Seetõttu pole tema nimetamine Saksamaa valitsejaks ilmselt õigustatud, kuid kuna ajaloolises traditsioonis on juurdunud nimetus Lothar III, siis on ehk parem kasutada ikkagi seda nimekuju.
Jägala koonduslaager
Jägala laagri komandant oli Aleksander Laak, tema asetäitja oli Ralf Gerretz ja üks valvuritest oli Jaan Viik.
Laagris oli neli barakki, see oli ümbritsetud okastraattaraga, taranurkades olid valvetornid. Hukkamiskoht asus Kalevi-Liival. pisi|[[Holokausti mälestusmärk Kalevi-Liival]] 5. septembril 1942 saabus Eestisse Raasiku raudteejaama rongiešelon 1002 peamiselt Tšehhoslovakkiast Terezini getost pärit juudiga, 30. septembril rongiešelon 1049 Saksamaalt Berliinist ja Frankfurdist pärit juudiga. Kokku oli ešelonides 2051 inimest.
Raasiku raudteejaamas jaotati inimesed kahte rühma – ühte mehed, teise naised ja lapsed. Noored ja tööjõulised isikud (umbes 450 inimest) viidi autobussidega laagrisse, ülejäänud umbes 1600 inimest aga viidi bussidega Kalevi-Liivale, kus nad hukati. Järgmise kolme kuu jooksul sorteerisid laagris kinnipeetavad hukatutel kaasas olnud esemeid, kust leitud väärisesemed edastati laagri juhtkonnale. Haigeid või laagri juhtkonnaga konflikti sattunuid hukati Kalevi-Liival ka järgnenud kuude jooksul. Kokku hukati Kalevi-Liival 1800–2000 inimest, nende seas ka mõnikümmend Eesti mustlast.
Laager suleti 1943. aasta septembris, allesjäänud vangid viidi Keskvanglasse Tallinnas. Senine laagriülem Aleksander Laak jätkas Keskvangla alal moodustatud Tallinna Töö- ja Kasvatuslaagri ülemana.
Florence Griffith-Joyner
pisi|left|Florence Griffith-Joyner kohtub [[Ronald Reaganiga Valge Maja Ovaalkabinetis]]
Florence Griffith-Joyner (21. detsember 1959 Los Angeles – 21. september 1998 Mission Viejo, California) oli USA kergejõustiklane.
Florence Griffith-Joyner oli kolmekordne olümpiavõitja (1988) ja maailmameister (1987). Tema nimel on kehtiv 100 m jooksu (10,49) ja 200 m jooksu (21,34) maailmarekord.
Olümpiamängudel
Los Angeles 1984 Seoul 1988
Maailmameistrivõistlustel
Rooma 1987
Adolf von Seckendorff
Vabahärra Franz Adolf von Seckendorff (17. märts 1857 Gera – 8. mai 1941 Waldsieversdorf) oli Preisimaa jalaväekindral, 1918. aastal Eestimaa sõjakubernerina Saksa okupatsioonivõimu kõrgeim esindaja Eestis.
Päritolu
Põlvnes vanast Frankimaa aadlisuguvõsast, mille kohta on ürikulisi teateid 1254. aastast. Ta oli vabahärra Evan von Seckendorffi (1821−1882) ja tema abikaasa Pauline von Flemmingi (1826−1864) poeg; tema vanem vend oli hilisem jalaväekindral Gustav von Seckendorff (1848−1924).
Sõjaväeteenistus Esimese maailmasõjani
Õppis kadetikorpuses. Seejärel astus sõjaväeteenistusse ja temast sai 1874. aastal 7. Tüüringi jalaväerügemendi portepée-lipnik. Ta oli selles väeosas esmalt pataljoni- ja alates 1881. aastast rügemendiadjutant. 1884. aastal viidi ta üle Berliini 2. kaardiväerügementi ja 1889. aastal Suure kindralstaabi koosseisu. 1890. aastal määrati sõjaväeatašeeks Viini. Järgmisel aastal teenis Hannoveris 20. jalaväediviisi staabis. 1895. aastal määrati 1. kaardiväe jalaväediviisi staapi. Majoriks ülendatuna oli alates 1897. aastast 2. kaardiväe jalaväerügemendi pataljonikomandör. 1899. aastal oli sõjaväeinspektor kindralstaabi juures. Seejärel õppis Preisi sõjaväeakadeemias ja ülendati 1902. aastal ooberstleitnandiks. Kaks aastat hiljem sai temast Magdeburgis asunud IV armeekorpuse staabiülem. 1905. aastal anti talle oobersti aukraad ja määrati järgmisel aastal 7. Pommeri jalaväerügemendi komandöriks. 1908−1910 oli ta Mainzi kindluse komandant. 1909. aastal anti talle ajutine kindralmajori auaste, mis muudeti järgmisel aastal alaliseks. 1910−1913 oli ta Königsbergi kindluse komandant, kellena ülendati kindralleitnandiks.
Eestimaa sõjakuberner 1918. aastal
Pärast Lääne-Eesti saarte vallutamist Saksa vägede poolt nimetati Seckendorff 1917. aastal Saaremaa kuberneriks. Alates 1918. aasta veebruarist oli ta Põhjakorpuse juhataja. Märtsis nimetati see väeüksus ümber 68. kindralkomandoks. Märtsist novembrini oli Seckendorff sõjakubernerina Saksa okupatsioonivõimu kõrgeim esindaja Eestis. 28. veebruaril 1918 andis Seckendorff korralduse, mille alusel võisid Eesti rahvuslikud väeosad jätkata oma tegevust elanike julgeoleku, nende varanduse ja korra tagamisel. Kuid loodava rahvusvägede organisatsiooni iga − selle ülemaks pidi saama kindralmajor Andres Larka − ei olnud kuigi pikk. 27. aprillil 1918 tühistas Seckendorff Brest-Litovski rahulepingu alusel oma esialgse loa ja andis käsu organisatsiooni likvideerimiseks.
Hilisem karjäär
Seckendorff jäi 68. kindralkomando juhatajaks 1919. aasta jaanuarini. Sõjaväelise karjääri lõpetas ta jalaväekindrali auastmes.
Tsitaadid
Eestimaa maakoosolekul 9. aprillil 1918:
Teadaanne pärast Eesti mandriosa okupeerimist:
Tiina-Mall Kreem
Tiina-Mall Kreem (sündinud 10. aprillil 1971 Tallinnas) on eesti kunstiajaloolane.
Tiina-Mall Kreem on lõpetanud Kehra Keskkooli 1989. aastal. Aastatel 1989–1994 õppis ta Tartu Ülikoolis ajalugu. 1999. aastast kunstiteaduse magister (Tartu Ülikool), "Puunikerdaja Christian Ackermann. Puunikerdus ja tislerikunst Tallinnas 1674–1710" (juhendaja Kaur Alttoa). 2010. aastast filosoofiadoktor (Eesti Kunstiakadeemia), "Viisipäraselt ehitatud: luterlik kirikuehitus, -arhitektuur ja -kunst Eestis Aleksander II ajal (1855–1881)" (juhendaja Krista Kodres). Tema doktoritöö pälvis peapreemia 2011. aasta üliõpilaste teadustööde riiklikul konkursil.
Tiina-Mall Kreem on Eesti Kunstimuuseumi Kadrioru kunstimuuseumi skulptuurikogu kuraator.
Tiina-Mall Kreemi peamised uurimisvaldkonnad on Eesti ja Euroopa 19. sajandi skulptuur ning sakraalarhitektuur ja -kunst.
Isiklikku
Tiina-Mall Kreemi abikaasa on ajaloolane Juhan Kreem.
Egle Tamm
Egle Tamm (sündinud 1969) on eesti kunstiajaloolane ja muinsuskaitseametnik.
Egle Tamm on Tartu Linnavalitsuse arhitektuuri ja ehituse osakonna kultuuriväärtuste teenistuse vanemspetsialist arhitektuuri- ja ajaloomälestiste kaitse ja järelevalve valdkonnas.
Teadustöö
1999 magister artium (Tartu Ülikool), ''Eesti 1920.-1930. aastate sakraalarhitektuur''.
Egle Tamme peamine uurimisvaldkond on Eesti 19. ja 20. sajandi sakraalarhitektuur.
Pastišš
Pastišš (prantsuse keeles pastiche, itaalia keeles pasticcio 'tainas, pasta', ’pirukas, pasteet, puding’, 'jäljendus') on teos, mis teadlikult jäljendab ühe või mitme kirjaniku, helilooja, koolkonna, ajastu stiili, laadi, iseloomu, sõnavara ja lausestust. Enamasti on tegu mängulise laenamise või tsiteerimisega, harvemini originaalsuse puudumisega. Pastišši on kirjeldatud ka definitsiooni “ei originaal ega ka koopia” abil. Pastišš võib olla nii osa teosest või ka kogu teos tervikuna.
Pilkavast paroodiast ja travestiast erineb pastišš tunnustava, plagiaadist aga avaliku jäljendamise poolest. Pastišid on laialdaselt tuntud visuaalse kunsti, kirjanduse, teatri ja muusika valdkonnas.
Erilist huvi on pastišš pälvinud poststrukturalismis ja postmodernismis, mis käsitlevad kirjanduslikke tekste või muusikalisi kompositsioone tihedas omavahelises põimingus. Tekst või muusikaline oopus on seotud sellele eelnenud ja seda ümbritsevate teiste autorite loominguga ja kujutab endast omamoodi uut kombinatsiooni varem kirjutatud tekstidest (intertekstuaalsus) või muusikalistest teostest.
Hoolimata jäljendi staatusest on pastišš ainulaadne, sisaldades lisaks matkimisele uusi elemente. See on vähemal või rohkemal määral iseseisev; seda on võimalik mõista ka ilma algteost tundmata. Mõningad pastišid aga eeldavad algteose ära tundmist, muidu jääb teos arusaamatuks või näib sisutu.
Kirjanduses
Kirjanduses kujutab pastišš endast teksti loomist, milleks kasutatakse teise autori loomingut, imiteeritakse teise autori stiili, kuid antakse varasemale tekstile hoopis uus sisu, samal ajal suhtudes autorisse lugupidavalt, kellelt uueks loominguks idee saadi.
Eesti kirjanduslikest pastiššidest on hea näide Gustav Suitsu paguluses pastišeeritud Mihkel Veske üldtuntud ärkamisaegset luuletust "Kodumaa" ("Kas tunned maad, mis Peipsi rannalt"). Suitsu versioon: "Kas tunned maad, kus häitseb kahur, mis vanad lõhkund piiriraad? ..." Teine näide on Oskar Looritsalt, kes Rootsis paguluses olles tõlgendas eesti seltskondades Sergius Lipu poolt saksa helilooja Max Oscheiti laulule "Das Schwarzwaldlied" tõlgitud sõnu "Mets mühiseb ja kägu kukub ra’al..." tublisti teistsuguses kontekstis: "Mets mühiseb ja küla lõikab puid Pätt istub Toompeal, jagab tema maid Pea Stalin lippab juudikarjaga Tal saks on kannul võidupärjaga."
Muusikas
Muusikas on pastišeerimine laialt levinud. Mozarti mitmed teosed imiteerivad barokiajastu stiili. Edvard Griegi Holbergi klaverisüidi eeskujuks on olnud samuti vanamuusika. Mõned Tšaikovski variatsioonid rokokoo teemadel lähtuvad tema lemmikhelilooja Mozarti juurutatud klassikalisest vormist.
Popansambli Queeni "Bohemian Rhapsody" on pastišš paljudest varasematest muusikastiilidest nagu ka The Beatlesi "Happiness is a Warm Gun".
Filmikunstis
Filmikunstis on pastišš samuti laialdaselt kasutusel. Austatakse ja matkitakse teise filmitegija stiili ja käekirja, kaamera kasutamist, valgustamise nippe, misanstseene, millele antakse uus sisu ja reeglina arendatakse edasi. Stsenaristid võivad pastišeerida teiste filmide faabulat või lülitada oma teosesse "tsiteeritavaid" katkendeid muudest linateostest, andes nendele katkenditele üldises kontekstis hoopis teise sisu. Praktiseeritakse eriti ajaloolistes ja dokumentaalsetes, aga ka komöödia- ja õudusfilmides.
Arhitektuuris
Arhitektuuris on sageli kasutusel linnaplaneerimises, kus pastišeeritakse nii teiste autorite linnaosade planeerimist kui ka lähtutakse uute hoonete rajamise üldisest moevoolust. Arhitektuuris väljendab pastišš suundumusi ja seda kasutatakse ilma viitamiseta. Paljud teise maailmasõja järgsed linnaplaneerimise kombed ja suundumused on linnade ja riikide kaupa pastišid, kus algseteks ideede andjateks olid sellised nimekad arhitektid ja linnaplaneerijad, nagu šveitsi-prantsuse arhitekt Charles-Édouard Jeanneret (tuntud kui Le Corbusier) või inglise aedlinnade rajamise edendaja Ebenezer Howard. Eesti arhitektid Mart Port ja Malle Meelak ammutasid ideid Tallinna Väike-Õismäe elamurajooni planeeringuks Stockholmi Täby linnaosa planeeringust.
Lavamuusikas
Lavamuusikas on pastišš massiliselt levinud. Seal võeti see mõiste kasutusele pärast 1720. aastat, et iseloomustada oopereid (19. sajandil ka operette), mis koostati algsele või uuele libretole eri heliloojate komponeeritud meloodiatest. Pastišš lavalise meelelahutuse vormina oli algselt kasutusel Itaalia (eriti Veneetsia) õukonnateatrites juba 1640. aastate paiku, kui järsult kasvas vajadus uute ooperite järele ja komponistid ei suutnud nõudmisega sammu pidada.
Et ooperid olid tollal valdavalt komponeeritud kasutada olnud lauljate võimetest lähtudes ning peegeldasid sisuliselt sageli kohalikke olusid, siis nende mujal ettekandmine tähendas vajalike muudatuste sisseviimist nii faabulas kui ka lauljate võimete arvestamist. Näiteks Francesco Cavalli ooper "Giasone" (1649) elas iga uue ettekande eel üle suuri sisulisi muudatusi. Peaaegu kõik Itaalia ooperid, mis tulid pärast väljatulekut uuesti ettekandmisele 17. sajandi viimastel aastakümnetel, läbisid pastišeerimise protsessi.
18. sajandil olid ettekantava opera seria või opera buffa loomisel tavaliselt aluseks Pietro Metastasio või Carlo Goldoni libretod. Kuid nende teksti edasiandmiseks valisid vajalikud aariad tavaliselt selles tükis üles astuvad lauljad ise. Retsitatiivid komponeeris vastav õukonnahelilooja, muusikajuht või koguni teatri impressaario. On teada juhus, kui Milanos esitatud ooper "Arione" koosnes 27 kohaliku helilooja komponeeritud aariatest, mis olid ühte sulatatud aktuaalseid sündmusi kommenteeriva faabula edasiandmiseks.
Pastišid olid 1725. aasta paiku saavutanud Itaalias tohutu populaarsuse. Paljud tippheliloojad, nagu Vivaldi, Bononcini, Johann Christian Bach, Sacchini, Anfossi, Händel, Hasse, Gluck, Mozart ja Haydn, tegelesid meelsasti pastiššide koostamisega. Neil polnud midagi selle vastu, et oma vanu või uusi aariaid mugandada mõnele teisele tekstile. Varem loodud aariad kõlasid seetõttu täiesti uues kontekstis. Antonio Vivaldi palus 1735. aastal Goldonit, et too kohendaks oma värsse olemasolevale libretole, sest ta "tahab keeta kokku draama" vastavalt oma maitsele.
Itaaliast levisid pastišid Hamburgisse, Braunschweigi, Brüsselisse ja eriti Londonisse, mis kujuneski Euroopas pastiššide esitamise keskuseks. Pastišibuum Londonis vallandus 1707. aastal, kui kanti ette Johan Jacob Heideggeri kokkupandud "Thomyris, Queen of Scythia", mis koosnes Alessandro Scarlatti, Francesco Gasparini, Albinoni, Bononcini jt meloodiatest, mida arranžeeris Johann Cristoph Pepusch, kes komponeeris ka värsked retsitatiivid. Kastraat Valentino Urbani esitas selle lugusid itaalia keeles, ülejäänud lauljad kasutasid inglise keelt. Paljud väljapaistvad ooperid, nagu Glucki "Orfeo ed Euridice", esitati Londonis esialgu pastiššidena.
Eriti paistis aga sellel alal silma Georg Friedrich Händel. Tema ooper "Elpidia" (London, 1725) on parim Londoni pastiššide loomise näide. Händel võttis Apostolo Zeno 1697. aastal kirjutatud libreto ja lisas sellele omalt poolt kahe dueti ja mõne retsitatiivi värsid. Seejärel valis aariad Leonardo Vinci ooperitest "Ifigenia" ja "Rosmira fede" ning Orlandini "Berenicest" ning komponeeris ise juurde vaid need kaks duetti ja osa retsitatiive. Aariad valis ta aga vastavalt lauljate Francesca Cuzzoni, Senesino (Francesco Bernardi), Francesco Bononcini ja teiste võimetele ning "keetis kokku" väga populaarse loo. Händeli teine ooper "Oreste" (1734) koosneb aga täielikult tema enda varasematest aariatest. Juurde on komponeeritud balletimuusika ja retsitatiivid.
Tüüpilisteks 18. sajandi esimese kolmandiku Londonis esitatud pastiššideks olid "Muzio Scevola" (1721), millele Händel, Giovanni Bononcini ja Filippo Mattei komponeerisid igaüks ühe vaatuse, samuti "La virtù triofante dell'amore, e dell'odio, ovvero Il Tigrane" (1724) Benedetto Micheli, Vivaldi ja Nicola Romaldo panusega.
Pariisis anonüümsele Circe legendile loodud prantsuse helilooja Henri Desmarets' samanimelist ooperit on samuti tituleeritud üheks oma aja väljapaistvaks pastišiks, mitte tänapäeva mõistes plagiaadiks. 1826. aastal esietendus Pariisi Théâtre de l'Odéonis Rossini 12 ooperi parimatest muusikapaladest Emile Deschamps'i ja Gabriel-Gustave de Wally libretole komplekteeritud "Ivanhoé". See lugu oli Prantsusmaal, USA-s, Inglismaal ja Saksamaal esitamisel veel 1833. aastal ja hiljem ning on ette kantud ka tänapäeval Rossinile pühendatud festivalidel. Pastišš-ooper on ka 1846. aastal Pariisi Opéras ette kantud 3-vaatuseline "Robert Bruce", mis samuti on kokku pandud Rossini muusikast. Teksti sellele koostasid Alphonse Royer ja Gustave Vaës Walter Scotti "History of Scotland" järgi. Muusika valiti Rossini ooperitest "La donna del lago", "Zelmira", "Elisabetta, regina d'Inghilterra" jt.
Operetimaailmas on parimateks näideteks Jacques Offenbachi meloodiatest koostatud "Christopher Columbus" (1876) ja "Der Goldschmied von Toledo" (1919, E. T. A. Hoffmanni libreto "Das Fräulein von Scuder" järgi), mille koostasid Alfred Zamara ja Julius Stern.
Viini operetiklassika parim pastiši näide on "Wiener Blut" ("Viini veri"), mis on kokku pandud Johann Straussi muusikast. Teksti kirjutasid Victor Léon ja Leo Stern. Operett kanti ette Viini Carltheateris 26. oktoobril 1899 ja see sai suure menu osaliseks.
Ilomantsi vald
Ilomantsi on vald Soomes Põhja-Karjala maakonnas. Ilomantsi naabervallad on Joensuu ja Lieksa.
AB0-süsteem
AB0-süsteem on veregruppide jaotamise süsteem, milles võetakse aluseks erütrotsüütide pinnal leiduvad aglutinogeenid A, B ja nende puudumine. A-veregrupi esindajatel on aglutinogeen A, B-grupi korral aglutinogeen B, AB- grupiga inimestel aglutinogeenid A ja B ning 0-grupi esindajatel mitte ühtegi. 1. eluaasta jooksul tekivad inimestel vereseerumisse aglutiinid nende antigeenide vastu, mis erütrotsüütide pinnalt puuduvad. A-grupi korral on aglutiin A, B-grupi omanikel aglutiin B, AB-grupiga indiviididel mitte ühtegi ja 0-grupiga inimestel nii aglutiin A kui B.
Veregrupi omaduste pärilikkus
Oma veregrupi pärivad lapsed vanematelt. AB0 – süsteemis eksisteerivad 6 genotüüpi ja 4 fenotüüpi. Veregrupi omadused A ja B on dominantsed, mistõttu 0-grupi veri saab olla vaid homosügootsuse korral. AB-grupi korral on tegemist kodominantsusega.
Ilomantsi vald
Loodus
Vallas asub Koitere järv, mis on pindalalt 12. Soomes. Ilomantsi vallas asuvad Petkeljärve rahvuspark ja Patvinsuo rahvuspark.
Transport
1967. aastal avati Joensuu-Ilomantsi raudteeliin, tänapäeval kasutatakse seda vaid kaubaveoks.
Rahvastik
2010. aastal oli valla elanikest 11,0% vanus alla 14 aasta, 60,1% olid vanuses 15–64 ja 28,9% üle 64 aasta. 97,9%-l elanikest on soome keel emakeel. 17,4% Ilomantsi elanikest on õigeusklikud, Ilomantsi on Soome kõige õigeusklikum vald.
1940. aasta suveolümpiamängud
1940. aasta suveolümpiamängud pidid olema XII olümpiaadi kaasaegsed olümpiamängud, kuid need jäid ära Teise maailmasõja tõttu.
Tura jõgi
Tura (ka Dolgaja, vene Тура või Долгая) on jõgi Aasias. Algab Uuralite idanõlvult. Laskunud Lääne-Siberi madalikule, voolab valdavalt kakku. Suubub vasakult Tobolisse.
Pikkus 1030 km. Suuremad lisajõed on Tagil, Nitsa ja Põšma. Jõel on kolm veehoidlat. Tura on laevatatav 635 km kaugusel suudmest. Tura jõe jõgikonnas on umbes 1500 järve, mille kogupindala on 557 km2.
Jõe ääres asuvad Verhnjaja Tura, Nižnjaja Tura, Verhoturje, Turinsk ja Tjumen.
Romaani keeled
Romaani keeled (harvemini ladina keeled või uusladina keeled) on tänapäevased keeled, mis arenesid 3. ja 8. sajandi vahel välja vulgaarladina keelest. Need on indoeuroopa keelkonna itali keelte alamrühm. Kuus enimräägitavat romaani keelt emakeelena kõnelejate arvu järgi on hispaania (489 miljonit), portugali (250 miljonit), prantsuse (77 miljonit), itaalia (67 miljonit), rumeenia (24 miljonit) ja katalaani (4,1 miljonit). Itaalia keel on ladina keelele lähim riigikeel, millele järgnevad hispaania, rumeenia, portugali ja kõige lahknevamana prantsuse keel. Võttes arvesse kõiki romaani keeli, sealhulgas rahvus- ja piirkondlikud keeled, on sardi, itaalia ja hispaania keeled koos kolm ladina keelest kõige vähem eristuvat ning oksitaani keel on ladina keelele lähemal kui prantsuse keelele. Kõik romaani keeled on aga üksteisele lähedasemad kui klassikalisele ladina keelele.
Maailmas on enam kui 900 miljonit romaani keelt emakeelena kõnelejat, peamiselt Ameerikas, Euroopas ja Aafrika osades. Suurtel romaani keeltel on ka palju muukeelseid kõnelejaid ja neid kasutatakse laialdaselt lingua francana. See kehtib eriti prantsuse keele kohta, mis on laialt levinud kogu Kesk- ja Lääne-Aafrikas, Madagaskaril, Mauritiusel, Seišellidel, Komooridel, Djiboutis, Liibanonis ja Põhja-Aafrikas (väljaarvatud Egiptus, kus see on vähemuskeel).
Kuna sellistele nähtustele nagu keeled, mis eksisteerivad pidevalt, on raske määrata jäiki kategooriaid, on hinnangud tänapäevaste romaani keelte arvu kohta erinevad. Näiteks Dalby loetleb 23, lähtudes vastastikuse arusaadavuse kriteeriumist. Järgnev hõlmab neid ja täiendavalt praeguseid elavaid keeli ning ühte surnud keelt, dalmaatsia keelt:
Romaani keelte loend (mittetäielik)
Romaani keeled on ladina keelest arenenud indoeuroopa keelte rühm, mille hulka kuuluvad:
Sali Berisha
Sali Ram Berisha (sündinud 15. oktoobril 1944 Viçidolis) on Albaania poliitik, endine president ja peaminister.
Berisha sai 1992. aastal Albaania esimeste demokraatlike valimiste tulemusena riigi presidendiks. Tema ametiajal viidi ellu mitmeid olulisi vabaturumajanduslikke reforme, kuid samuti lasti tegutseda spekulantidel. 1995 sai Albaania Euroopa Nõukogu liikmeks. Berisha ise sai tuntuks karmi käega valitsejana, kes nõudis opositsiooniliidri Fatos Nano vangistamist.
26. mail 1996 võitis Berisha juhitav Demokraatlik Partei valimised. Valimisi saatsid süüdistused valimistulemuste võltsimises ja opositsiooni rahumeelsete protestide vägivaldses mahasurumises. Demokraatlik Partei keeldus tühistamast valimisi, milles ametlikel andmetel oli Demokraatlik Partei saanud 80% parlamendikohtadest.
Pärast majanduslikke tagasilööke tema populaarsus vähenes ja 1997 teda enam tagasi ei valitud, kuid 2005 tõusis ta peaministrina taas Albaania poliitika tippu. Ta oli peaministri ametis 11. septembrist 2005 kuni 10. septembrini 2013.
29.–30. aprillil 2008 viibis Berisha visiidil Eestis. Ta kohtus siin presidendi Toomas Hendrik Ilvese, Riigikogu esimehe Ene Ergma ja peaminister Andrus Ansipiga.
Juuka vald
Juuka on vald Soomes Ida-Soome läänis Põhja-Karjala maakonnas.
Naabervallad on Kuopio linn, Kaavi vald, Kontiolahti vald, Lieksa linn, Nurmes, Polvijärvi vald ja Rautavaara.
Juuka vald on asutatud 1868. aastal.
pisi|tühi|Juuka kirik
Hendrik Lorentz
Hendrik Antoon Lorentz (18. juuli 1853 Arnhem – 4. veebruar 1928 Haarlem) oli hollandi füüsik, Nobeli auhinna laureaat.
Obštši Sõrt
Obštši Sõrt (vene Общий Сырт; kasahhi Жалпы Сырт) on kõrgustik Venemaa Euroopa-osa kaguosas. Idas ulatub Lõuna-Uuralini. Pikkus umbes 500 km. Piki kõrgustikku kulgeb veelahe Volga ja Uurali jõgikondade vahel. Idaosas ulatub kõrgus üle 500 m.
Hendrik Lorentz
Ta pälvis 1902. aastal koos Pieter Zeemaniga Nobeli füüsikaauhinna.
Liperi vald
Liperi on vald Soomes Ida-Soome läänis Põhja-Karjala maakonnas.
Liperi vald on asutatud 1875. aastal.
1944. aasta suveolümpiamängud
1944. aasta suveolümpiamängud pidi olema XIII olümpiaadi kaasaegsed olümpiamängud, kuid need jäid ära Teise maailmasõja tõttu.
Mängude toimumispaik pidi olema London.
Olympus µ 1030 SW
pisi| [[Olympus µ 1030 SW ]] Olympus µ 1030 SW (ka Stylus 1030 SW) on 10,1 megapiksline digitaalne fotoaparaat Olympuselt.
1944. aasta taliolümpiamängud
1944. aasta taliolümpiamängud pidid toimuma 1944. aasta veebruaris, kuid jäid ära Teise maailmasõja tõttu. Need oleksid olnud 5. taliolümpiamängud (5. taliolümpiamängud pidid toimuma juba 1940. aastal, kuid jäid samuti sõja tõttu ära).
Mängude toimumispaigaks oli 1939. aasta juunis määratud Cortina d'Ampezzo Itaalias. Otsus tühistamise kohta tehti 1941. aastal.
Järgmised taliolümpiamängud olid 1948. aasta taliolümpiamängud Sankt Moritzis Šveitsis. Cortina d'Ampezzos korraldati 1956. aasta taliolümpiamängud.
Eesti Aleksandrikool
Kooli juhtimine
Eesti Aleksandrikooli juhtis kuratoorium (hoolekogu) ja inspektor (juhataja). Kuratoorium pidi vastutama kooli majandusliku olukorra eest, sai teha ettepanekuid kooli lisaõppeainete õpetamise ja kooli heakorda puudutavate küsimuste kohta. Kuratooriumil oli õigus esitada kandidaate inspektori ja õpetajate kohtadele. Kuratooriumi osa kooli juhtimises aastate jooksul vähenes.
Inspektoriks oli aastail 1888–1905 Anton Anson, tema järel 1905–1906 agronoom ja hilisem riigitegelane Jaan Raamot.
Õppetöö
Aleksandrikool töötas linnakoolina Vene linnakoolide 1872. aasta põhimääruse alusel. Kool oli mõeldud kõikidest seisusest poeglastele alghariduse andmiseks ning oli kuueaastase õppeajaga. Õppimine koolis oli tasuline. Kooli võidi vastu võtta lapsi alates seitsmendast eluaastast.
1890/1891. õppeaasta tunniplaani järgi olid kooli õppeaineteks usuõpetus, vene keel, aritmeetika, geomeetria, üldajalugu, Vene ajalugu, maateadus, loodusõpetus, eesti keel, ilukiri, joonistamine, saksa keel, aiatöö. Hiljem lisandusid laulmine ja võimlemine. Kooli tegutsemise jooksul suurenes pidevalt vene keele tundide osakaal ning vähenes eesti ja saksa keele tundide arv. Aja jooksul süvenes ka kooli põllumajanduslik kallak.
Õpetajad
Kooli esimene inspektor Anton Anson andis ka aritmeetika, geomeetria, ajaloo, maateaduse, loodusloo ja vene keele tunde nooremates klassides. Anson pidas süstemaatilist nimekirja kooli lõpetanute käekäigust, kuhu kandis andmeid nende hilisema tegevuse kohta.
Õpetajad :
Abiõpetajad :
Lühemat aega on koolis tegutsenud veel teisigi õpetajaid ja abiõpetajaid.
Õpilased
Aleksandrikooli 35 semestrit kestnud tegevuse jooksul võeti kooli vastu kokku 1075 õpilast, kellest enamik lahkus enne täieliku kursuse lõpetamist. Lõputunnistuse sai 284 õpilast. Kooli lõpetanutel oli õigus ilma erieksamita astuda riigiteenistusse ning vastava täienduskursuse läbimise järel saada algkooliõpetaja kutse või astuda õpetajate instituuti.
Tuntumad lõpetajad :
Kooli sulgemine
Eesti Aleksandrikool suleti 1906. aasta jaanuaris. Koolile sai saatuslikuks mitmete õpetajate ja õpilaste osavõtt 1905. aasta revolutsiooni sündmustest.
Aleksandrikooli järglaseks loetakse 1914. aastal Kõos avatud Eesti Aleksandri Kõrgemajärgulist Alampõllutöökooli, millest tänaseks on läbi mitme asukoha- ja nimemuutuse saanud Olustvere Teenindus- ja Maamajanduskool.
Rahvausund
Rahvausund on usund, mis eksisteerib üksnes suulises pärimuses, ega ole rangelt organiseeritud ega hierarhiseeritud. Rahvausund on organiseerimata uskumuste kogum, mis on antud kultuuris omaks võetud, mida usutakse, kuid mis pole sanktsioneeritud ühegi organisatsiooni poolt.
Mõnikord nimetatakse rahvausundiks ka rahvusreligiooni.
Risti valla lipp
thumb|Risti valla lipp.
Lipp oli kasutusel 27. veebruarist 1998 kuni 20. oktoobrini 2013, mil ühineti Taebla ja Oru vallaga ühtseks Lääne-Nigula vallaks.
Lipu kirjeldus
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalmõõtmed 105x165 cm. Valla lipu üht originaali hoitakse vallamajas vallavanema kabinetis.
Mõrvad Mesopotaamias
"Mõrvad Mesopotaamias" on Agatha Christie 1939. aastal avaldatud kriminaalromaan, milles astub üles belglasest detektiiv Hercule Poirot.
Romaani sündmustik ja olustik on inspireeritud kirjaniku reisist Lähis-Itta tänapäeva Iraagi aladele, kus ta koos abikaasa Max Mallowaniga osales arheoloogiaekspeditsioonidel.
Sisututvustus
Loo sündmustik antakse edasi läbi 32-aastase Amy Leatherani silmade. Meditsiiniõde osaleb Hassaniehi lähedal arheoloog dr Leidneri Iraagi-ekspeditsioonil. Salapärastel asjaoludel tapetakse Louise Leidner ja hiljem ka professori sekretär Anne Johnson. Kaevetöid külastav Hercule Poirot avastab, et kuriteo lahendus peitub naiste minevikus.
Teose adaptatsioonid
2001. aastal valminud Suurbritannia telesarja "Hercule Poirot" samanimelises osas kehastab nimitegelast David Suchet. Uue tegelasena toodi sisse kapten Hastings ja Amy Leatherani osatähtsust vähendati drastiliselt.
1940. aasta taliolümpiamängud
1940. aasta taliolümpiamängud jäid ära Teise maailmasõja tõttu.
Mängude toimumispaigaks oli määratud Sapporo (tühistatud Hiina-Jaapani sõja tõttu), siis Sankt Moritz ja lõpuks Garmisch-Partenkirchen.
Cleveland Eaton
thumb Cleveland Josephus Eaton II (31. august 1939 Fairfield, Alabama osariik – 5. juuli 2020 Birmingham, Alabama osariik) oli USA džässmuusik ja kontrabassimängija.
Investeering
Investeering on kasu saamise eesmärgil tehtud pikaajaline kapitalimahutus.
Laiemas tähenduses võidakse investeeringu all silmas pidada ka näiteks hariduse omandamisega seotud kulutusi või näiteks kindla väljakutse lahendamiseks aja investeerimist.
Investeeritavaks kapitaliks on siiski enamasti raha. Raha saab investeerida näiteks:
Investeeringu kasulikkuse arvestamisel tuleb arvestada ka raha ajaväärtust.
Investeerimisel tuleb alati silmas pidada, et investeeringutega kaasnevad ka riskid (majandusrisk, valuutarisk, investeeringuobjektiga seotud riskid jne). Üldjuhul kehtib põhimõte, et mida suurem on risk, seda suuremat tulu on võimalik investeeringu õnnestumise korral teenida.