cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lasteraudtee
Kohtla-Järve – Kukruse
Kogu projekt aga seiskus, sest tööde vastuvõtukomisjon ei kiitnud sellist kolmerööpalist lahendust heaks. Põhjuseks oli, et sel lõigul oleks säilinud ka laiarööpmeliste rongide liiklus, mis ei vastanud tollastele reisijaveo eeskirjadele. Vedurid jäid aastateks seisma Pavandu depoosse. 1986. aastal prooviti neid Lavassaare turbatööstusele osta, kuid asi takerdus bürokraatiasse. Tänapäeval asub üks vedur Lavassaare raudteemuuseumis. Kogu nimetatud raudteelõik on demonteeritud, osa raudteedetaile viidi Lavassaarde.
Campo Formio rahu
pisi|Rahuleping Campo Formio rahu on 1797. aasta 18. oktoobril (Prantsuse revolutsioonikalendri järgi 27. vandemjääril) allkirjastatud rahuleping, mille allkirjastasid ühelt poolt Prantsusmaa Esimese Vabariigi esindajad Napoleon I ja krahv Philipp von Cobenzl ning teiselt poolt Austria monarhia. Rahu tähistas Prantsuse revolutsioonisõdade Itaaliasse suunatud sõjakäikude võidukat lõpptulemust, esimese koalitsiooni lagunemist ja revolutsioonisõdade esimese faasi lõppu.
Campo Formio, tänapäeval Campoformido, on Itaalia kirdeosas Udine linnast läänes asuv küla, mis jäi tollal Udines asunud Austria peakorteri ja Bonaparte'i residentsi vahele. Prantslaste väejuht resideeris Codroipo lähedal olevas Villa Maninis, mis oli viimase Veneetsia doodži Ludovico Manini maahäärber. Just seal allkirjastas Napoleon rahulepingu.
Rahulepingu tingimused
pisi|Kaart, mis kujutab Kesk-Euroopat pärast Campo Formio rahu Lisaks tavapärastele punktidele "kindlast ja puutumatust rahust" läksid rahuga mitmed Austria alad Prantsusmaa kätte. Loovutatud alade hulka kuulusid Austria Madalmaad (suurem osa tänapäevasest Belgiast) ja teatud Vahemere saared, sealhulgas Korfu ja teised Aadria meres olevad Veneetsia saared. Veneetsia ja selle alad (Venetia) jagati kahe riigi vahel: Veneetsia, Istria ja Dalmaatsia läksid Austria keisrile. Austria tunnustas Tsisalpiini vabariiki ja Genova aladest moodustatud vastloodud Liguuria vabariiki kui sõltumatuid jõude. Lisaks sellele ei olnud Itaalia kuningriiki kuuluvatel riikidel enam läänitruudust Püha Rooma keisrile, lõpetades viimaks selle kuningriigi formaalse eksistentsi.
Leping sisaldas ka Napoleon Bonaparte'i ja Austria keisri esindajate allkirjastatud salajasi klausleid, milles määrati teatud alade kuuluvus, tehti Liguuria iseseisvaks ning millega nõustuti ka Prantsusmaa piiride laiendamisega kuni Reini, Nette ja Ruri jõeni. Veel tagati prantslastele vaba laevatamine Reini, Maasi ja Moseli jõgedel. Sellega laienes Prantsusmaa Vabariik aladele, mis ei olnud kunagi varem Prantsusmaa kontrolli all olnud.
Rahuleping koostati ja allkirjastati pärast viie kuu pikkusi läbirääkimisi. Põhilises osas oli tegemist sellega, milles oli juba varem 1797. aasta aprillis Leobeni rahu sõlmimisel kokku lepitud, kuid läbirääkimised venisid eri põhjustel. Läbirääkimiste käigus olid prantslased sunnitud septembris suruma maha ka rojalistide riigipöördekatse. Riigipööret kasutati ettekäändena, et arreteerida ja pagendada Prantsusmaa Direktooriumi rojalistlikke ja mõõdukaid saadikuid.
Napoleoni biograaf Felix Markham on kirjutanud: "Veneetsia tükeldamine ei olnud mitte ainult moraalne plekk rahulepingul, vaid jättis Austriale Itaaliasse tugipunkti, mis võis viia vaid täiendava sõjani". Kuigi Campo Formio rahu kujundas ümber Euroopa kaarti ja märkis olulist sammu Napoleoni kuulsusele, oli tegemist vaid ajutise kergendusega. Selle üks tagajärgi oli 1798. aastal Lõuna-Madalmaades puhkenud talupoegade sõda (1798), mis järgnes sellele, et prantslased kehtestasid seal ajateenistuse.
Rahu tulemusena vabastati ka Prantsuse revolutsiooni aegne vang Gilbert du Motier de La Fayette austerlaste vangistusest.
Austria väed sisenesid Veneetsiasse 1798. aasta 18. jaanuaril ning sama kuu 21. päeval peeti Doodžide palees ametlik vastuvõtt, kus aukülalisena viibis ka endine doodž Ludovico Manin, kelle villas oli leping allkirjastatud.
Montgomery maakond (Alabama)
thumb|Montgomery maakonna kohtumaja Montgomery linnas
Udria jõe ürgorg
Udria jõe ürgorg on ürgorg, kus praegu voolab Udria jõgi (ka: Udria oja); halduslikult asub see Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas. Org on järskude veergudega ja orus kasvab laialehine mets.
Org on aastast 1986 kaitse all ; praegu jääb org Udria maastikukaitsealale.
Montgomery maakond (Alabama)
Montgomery maakond (Montgomery County) on maakond USA-s Alabama osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Montgomery.
Maakonna pindala on 2071 km². Veepindala on 26 km².
Ajalugu
Montgomery maakond moodustati 6. detsembril 1816. aastal endise Mississippi territooriumil. Maakond sai nime major Lemuel P. Montgomery järgi, kes sai Horseshoe Bendi lahingus surmavalt haavata.
Jere Uronen
Jere Uronen (sündinud 13. juulil 1994 Turus) on Soome jalgpallur, kes mängib kaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Brest ja Soome jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Turu Palloseura, mille meeskonnas debüteeris ta Soome kõrgliigas 2011. aastal.
Aastatel 2012–2016 mängis ta Rootsi kõrgliiga klubis Helsingborgs IF.
Aastatel 2016–2021 mängis ta Belgia kõrgliiga klubis Genk. Hooajal 2018–19 tuli ta klubiga Belgia meistriks.
2021. aasta juulis liitus ta Brestiga.
Soome jalgpallikoondises debüteeris Uronen 26. mail 2012 mängus Türgi vastu, saades Soome koondise läbi aegade kolmandaks noorimaks debütandiks. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 9. juunil 2018 sõprusmängus Valgevene vastu. Ta kuulus Soome koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Rudamina
pisi|left Rudamina on alev Leedus Lazdijai rajoonis Lazdijai vallas. Alevis on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 1592. aastal valminud katoliku kirik, Rudamina mõisa hoonetekompleks ja linnamägi.
Ajalugu
Sealne linnamägi võeti kasutusele V sajandil ja oli kasutusel kuni XIV sajandini. Linnuse pindala on 75 x 51 meetrit ja kõrgus on 15 meetrit (koos laugema ümberkujundamata künka osaga 25 meetrit). Linnuse juures oli nelja hektari suurune muinasasula, kus elasid jatvingid. Linnuse juures asuvad tumulused dateeritakse veel varasemasse aega (III-IV sajand).
Algselt asus Rudamina Šeštokai vallas, ent 2003. aastal läks see Lazdijai valla koosseisu.
Ambrose Bierce
pisi|Ambrose Bierce Ambrose Bierce (24. juuni 1842 – 11. jaanuar 1914) oli USA õuduskirjanik.
Elukäik
Bierce sündis Ohio osariigis vaeses, kuid kirjandushuvilises perekonnas. Tema ekstsentrikust isa oli võtnud kinnisideeks panna kõigile oma 13 lapsele A-tähega algav eesnimi. Aastatel 1861–1864 võitles Bierce Ameerika kodusõjas. Kogetud sõjakoledused ja haavatasaamine süvendasid tema negativistlikku hoiakut. Pärast sõda kolis mees Californiasse ning temast sai teravmeelseid juhtkirju kirjutav ajakirjanik.
Bierce oli tuntud kui kibestunud mees, kes kaasinimesi eriti ei armastanud. Oma 60. eluaastatel avaldas ta "Saatana sõnaraamatu", sisuks pessimistliku alatooniga ja satiirilised sõnaseletused, mis ühtlasi annavad edasi autori arusaamu inimloomusest. Tema elu lõpp on jäänud saladuseks – ta siirdus Mehhikosse tööülesannet täitma, kus ta hukkus.
Bierce'i jutustuste teemad
Tema lood julmusest ja surmast on kirja pandud fantaasiarohkelt ning külmaverelise suhtumisega. Bierce'i kuulsaim jutustus "Owl Creeki silla juhtum" ilmus kogumikus "Elu keskel". See algab sõjajutustusena vangist, kes ootab enda poomist, ent äkitselt saab sellest üleloomulike sündmustega õudusjutt. Vang suudab ühtäkki ajas rännata ja ta usub, et on sellega kurvast lõpust pääsenud, ent paraku naaseb ta reaalsusesse täpselt poomise hetkel. Ajarännud on Bierce'i loomingus korduv motiiv. Novell "Corcosa elanik" jutustab mehest, kes rändab mööda kõrbe ning leiab sealt omaenese haua. Bierce'i nägemuses oli maapealne elu õudne, ent sellele järgnev veelgi hullem. Tema lood olid kõhedust tekitavad, ent samas sisaldasid paraja annuse absurdihuumorit.
Estonian Social Science Online
Estonian Social Science Online on esimene sotsiaalteaduslik online-ajakiri, mille väljaandmisele pani aluse Paul Kenkmann. Nii 1999 kui ka 2000 aastal ilmus üks eelretsenseeritav ingliskeelne väljaanne. Esimese numbri toimetaja oli Margus Paas. Pärast Paul Kenkmanni surma ilmusid kaks eestikeelset, Eesti sotsiaalteaduste V ja VII aastakonverentside eestikeelsete ettekannete erinumbrit, vastavalt 2004 ja 2008 aastal.
Jaapani võrkpallikoondis
Jaapan võrkpallikoondis on Jaapani esindusmeeskond võrkpallis. Koondise liikmed valib välja peatreener ning seda haldab Jaapani Võrkpalliliit.
Jaapan on maailma edetabelis 123 riigi seas 16. kohal.
Berehomet
Berehomet asub Sireti jõe ääres ja seal on Võžnõtsja rahvuspargi halduskeskus.
Elanike arv 2017. aastal oli 7686.
Navlja
Navlja on alev Venemaal Brjanski oblastis, Navlja rajooni keskus. Asub Navlja jõe ääres.
Navlja on asutatud 1904. aastal raudteejaama juurde. Alev aastast 1938.
Marien Ngouabi
Marien Ngouabi (31. detsember 1938 Ombele – 18. märts 1977 Brazzaville) oli Kongo Vabariigi sõjaväelane ja poliitik. Ta oli Kongo Vabariigi kolmas president.
Ngouabi juhtimise ajal jätkas Kongo vasakpoolset poliitikat, olles Kongo Rahvavabariigi president aastatel 1968–1977. Ngouabi järgi on Brazzaville'is nimetatud Marien Ngouabi Ülikool.
Elulugu
Ngouabi sündis 31. detsembril 1938 tollasel Prantsusmaa asumaal Põhja-Kongos, Fort Rousset lähedal Ombele külas, kojo rahvusest talupoja perre. Ta õppis põhikoolis Fort Rousset's aastatel 1947–1953, mille lõpetamise järel asus samal aastal Brazzaville'is omandama sõjalist haridust Kindral Leclerci Sõjalises Ettevalmistuskoolis. Hariduse omandamise järel 1957. aastal lähetati Ngouabi Ubangi-Šari kolooniasse Bouari linna. Aastatel 1958–1960 teenis ta seersandi auastmel Prantsuse Kamerunis, kus ta võitles Prantsusmaa 2. Kameruni laskurirügemendi koosseisus eest kohalike vastu. 1960. aastal jätkas Ngouabi õpinguid Prantsusmaal Strasbourgis ohvitseride koolis, omandades Coëtquidanis haridust kõigepealt Saint-Cyri sõjakoolis ja seejärel École militaire interarmes'is.
Timo Suslov
Timo Suslov (sündinud 2. juulil 1981 Tallinnas) on Eesti politseinik ja poliitik, 2013. aastast Reformierakonna liige, Riigikogu XIV ja XV koosseisu liige, Balti Assamblee president.
Marien Ngouabi
Elulugu
Poliitikas asus Ngouabi tegutsema 1966. aastal. Aastatel 1966–1968 oli ta vasakpoolse Revolutsioonilise Rahvusliikumise (MNR) erakonna keskkomitee liige, esindades seal armeed. 1966. aasta juunis mässas Ngouabi sõjaväge üle kontrolli tugevdava seaduse vastu, mille tõttu tollane president Alphonse Massamba-Débat määras ta uuesti Pointe Noire'i. Kui ta lähetusest keeldus, arreteeriti ta ja alandati reamehe auastmele. Pärast mitmepäevast kojode ja Ngouabi sõdurite mässu ta vabastati ja positsioon taastati. Vastuhakk tegi Ngouabi vasakpoolsete seas populaarseks. 1968. aastal arreteeris 29. juulil president Ngouabi uuesti, kuid tema sõdurid vabastasid Ngouabi vanglast juba 31. juulil, millele järgnes mitmete teiste poliitvangide vabastamine. Põgusalt eemaldas Ngouabi presidendi võimult, kuid talle asendajat leidmata lubas ta 4. augustil tagasi.
Lucrezia Borgia (film 1919)
"Lucrezia Borgia" on Augusto Genina poolt Itaalias 1919. aastal loodud tummfilm.
Timo Suslov
Ta lõpetas 1999. aastal Keila Gümnaasiumi ja 2004. aastal Sisekaitseakadeemia politseinikuna.
1999. aastal oli ta Keila Linnavalitsuse spordinõuniku abi. Aastatel 2004–2008 oli ta Põhja Politseiprefektuuri kriminaalpolitseinik, 2008–2009 korrakaitsepolitseinik, 2009–2012 konstaablijaoskonna juht.
Aastatel 2012–2021 oli ta Keila abilinnapea. Aastatel 2013 ja 2017 valiti ta Keila Linnavolikokku.
Seoses Riigikogu liikme Kaja Kallase volituste peatumisega tema nimetamise tõttu Vabariigi Valitsuse liikmeks asus Timo Suslov Kaja Kallase asendusliikmena 27. jaanuaril 2021 XIV Riigikogu liikmeteks.
Ta nimetati 2022. aasta mais Reformierakonna peasekretäriks.
Marien Ngouabi
Elulugu
Armee sunnil pidi nõrgestatud Massamba-Débat vabastama ka ülejäänud poliitvangid ja moodustama Rahvuslikku Revolutsiooninõukogu, mida juhtis Ngouabi. 4. septembril 1968 astus armee survel Massamba-Débat ametlikult tagasi ja presidendi ametikoht jäi aasta lõpuni ametlikult täitmata, kuigi Alfred Raoul täitis kuni presidendi positsiooni taastamiseni ajutise riigipea rolli.
Presidendina
31. detsembril 1968 taastati Kongo Vabariigi presidendi ametikoht, mille täitis Ngouabi. 1969. aastal koondas ta võimu enda kätte, olles korraga vabariigi president, MNR-ist ümberkorraldatud Kongo Tööpartei keskkomitee esimees, riiginõukogu esimees ja Kongo armee ülemjuhataja. Samal aastal nimetati Kongo ümber Kongo Rahvavabariigiks ja ainsaks lubatud parteiks jäi Kongo Tööpartei (PCT). Ngouabi lükkas tagasi Aafrika sotsialismi idee ja kehtestas marksistlik-leninistliku mudeli, lähenedes sellega Nõukogude Liidule ja tema liitlastele. Valitud poliitika tõstis küll toetust Nõukogude Liidust, kuid üleüldiselt peeti Ngouabit "mõõdukaks" sotsialistiks ja ta suhtus majandusse pragmaatiliselt. Riigistamisi viidi läbi vähe ja riigis tegutsevaid lääne ettevõtteid kiusati harva. Hoolimata oma sotsialistlikust suunast üritas Ngouabi valitsus leida ka erainvesteeringuid riiki nii välis- ja kodumaisete investorite seast.
Lisaks sotsialistliku suuna valimisele pidi Ngouabi režiim tegelema killustatud ühiskonnaga. Kongos püsisid pinged marksistide ja maoistide, katoliiklike konservatiivide ja kohalike kultusradikaalide ning põhjapoolsete ja lõunapoolsete rahvaste vahel. Olles ise vähemusrahvusest kojo, korraldas Ngoubi kõigepealt võimu koondamisele talle truule Põhja-Kongo gruppidele, puhastadest juhtkonnast 1970. aastatel alguses lõunamaalased. Hoolimata hilisematest katsetest maandada pingeid kongolaste ja põhjapoolsete vähemusrahvuste vahel jäid lõunapoolsed rahvad, eriti larid, põhjast pärit juhi suhtes umbusklikuks. 1970. aastate keskpaigas vastuolud teravnesid, sest riigi majandus oli kriisis ja PCT-d nähti lõunas põhjapoolse eliidi domineerimise vahendina. Arvukad meeleavaldused muutusid tavaliseks ning Ngouabi režiim ei suutnud riiki stabiliseerida. Ngouabi suutis ära hoida kümmekond riigipöördekatset, kuni ta 1977. aastal mõrvati.
Surm
18. märtsil 1977 ründas "enesetapukommando" Brazzaville'is presidendipaleed, millele järgnenud tulevahetuses sai Ngouabi surmavalt haavata. Täpsed mõrva põhjused on tänaseni teadmata, kuigi kahtlustatakse Prantsusmaa võimusid, opositsiooni või nendevahelist koostööd presidendi mõrva korraldamisel. Mõrvale järgnesid 1978. aastal mitmed kohtuprotsessid ja poliitiliste konkurentide hukkamine, keda kahtlustati mõrva korraldajateks olevat. Uus võim tuvastas väidetavad seosed ka tapjate ja endise presidendi Massamba-Debat vahel, kes arreteeriti, tunnistati süüdi vandenõus ja lasti samuti maha.
Isiklikku
Ngoabi oli katoliiklane. Ta abiellus kaks korda, esimene kord prantslase Clotilde Martiniga, kellega sai kaks poega. Teine abielu oli Céline Mvoukaga, kellega ta sai mitu last, viimane sündis pärast Ngoabi surma.
Vana-Kuuli tänav
pisi|Vana-Kuuli tänav (juuni, 2014) Vana-Kuuli tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Paevälja asumis.
Krotoszyn
Krotoszyn (saksa Krotoschin) on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas, Krotoszyni maakonna ja Krotoszyni valla halduskeskus. Krotoszyn asub Ostrów Wielkopolskist umbes 26 km läänes ja Poznańist ligikaudu 87 km lõunakagus.
Vana-Kuuli tänav
Tänav algab Narva maanteelt ja Liikuri tänavaga ristudes läheb üle Lindakivi puiesteeks. Tänava pikkus on umbes 550 m.
Krotoszyn
Krotoszyn sai linnaõigused 1415. aastal. Teise Poola jagamise tulemusel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). 1919. aastal läks Krotoszyn Poola koosseisu tagasi.
Vana-Kuuli tänav
Vana-Kuuli tänav sai nime 5. aprillil 1991, enne seda oli praegune Vana-Kuuli tänav ajaloolise Kuuli tänava algusosa. Tänav on saanud nime läheduses asunud sõjaväe lasketiiru järgi.
Queenslandi Tehnikaülikool
Queenslandi tehnikaülikool (inglise keeles Queensland University of Technology) on tehnikaülikool Austraalias Queenslandi osariigis Brisbane'is.
Ülikool asutati 1989.
Ülikoolis õpib üle 49 000 üliõpilase (2017).
Timo Suslov
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 1033 häält ning osutus valituks.
Chicoti maakond
Chicoti maakond (Chicot County) on maakond Ameerika Ühendriikides Arkansase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Lake Village.
Ajalugu
Maakond moodustati 1823. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 11 800.
Arvestusliku rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga):
Kosovo lahing (1389)
Kosovo lahing (türgi: Kosova Savaşı; serbia: Косовска битка) toimus 15. juunil 1389 Serbia vürsti Lazar Hrebeljanovići juhitud armee ja sultan Murad I juhitud Osmanite riigi sissetungiarmee vahel. Lahing peeti Kosovo väljal Serbia aadliku Vuk Brankovići valitsetud territooriumil praeguse Kosovo alal, u 5 km tänapäeva Priština linnast loodes.
Vürst Lazari juhitud armee koosnes tema enda vägedest, Brankovići juhitud üksusest ja Bosnia kuninga Tvrtko I saadetud üksusest, mida juhatas Vlatko Vuković. Vürst Lazar oli Morava Serbia valitseja ja tolleaegsete Serbia piirkonnaisandate seas võimsaim, samas Branković valitses Brankovići maad ja teisi alasid, mida Lazar tema ülemisandana tunnustas.
Usaldusväärseid ajaloolisi teateid lahingust on vähe. Suurem osa mõlemast armeest hävitati ning Lazar ja Murad tapeti. Mõlemad armeed hävitati tõhusalt, kuid Serbia inimressurss oli ammendunud ja neil ei olnud suutlikkust välja panna suuri armeesid tulevaste Osmanite kampaaniate vastu, mis toetusid uutele Anatoolia reservvägedele. Järelikult muutusid Serbia vürstkonnad, mis ei olnud veel Osmanite vasallid, selleks järjestikku järgmistel aastatel.
Taust
Tsaar Stefan Uroš IV Dušan Võimsa (valitses 1331–1355) järglaseks sai tema poeg Stefan Uroš V Nõrk (valitses 1355–1371), kelle valitsemisaega iseloomustas keskvõimu langus ja arvukate praktiliselt sõltumatute vürstiriikide esilekerkimine; see periood on tuntud kui Serbia tsaaririigi langemine. Uroš V ei suutnud ei säilitada oma isa loodud suurt tsaaririiki ega tõrjuda välisohte ega piirata aadli iseseisvust; ta suri lastetuna 4. detsembril 1371, pärast seda, kui Osmanid olid sama aasta alguses Maritsa lahingus hävitanud suure osa Serbia aadlist. Endise tsaaririigi põhjaosa (Morava Serbia) valitseja vürst Lazar oli Osmanite ohust teadlik ning alustas diplomaatilisi ja sõjalisi ettevalmistusi nendevastaseks kampaaniaks.
Pärast Osmanite lüüasaamist Pločnikis (1386) ja Bilećas (1388) viis valitsev Osmanite sultan Murad I oma väed 1388. aasta kevadel Plovdivist Ihtimani (tänapäeva Bulgaaria). Sealt liiguti üle Velbaždi ja Kratovo (tänapäeva Põhja-Makedoonia). Kuigi see oli pikem kui teine võimalik marsruut läbi Sofia ja Nišava oru, viis see Osmanite väed Kosovosse, mis on üks olulisemaid ristteid Balkanil. Kosovost võisid nad rünnata kas vürst Lazari või Vuk Brankovići maid. Olles viibinud mõnda aega Kratovos, marssis Murad oma vägedega Kumanovo, Preševo ja Gjilani kauduPrištinasse, kuhu nad saabusid 14. juunil.
Kuigi Lazari ettevalmistuste kohta on vähe teavet, kogus ta oma väed Niši lähedale Južna Morava paremale kaldale. Tema väed jäid sinna tõenäoliselt seniks, kuni ta sai teada, et Murad oli liikunud Velbaždi, misjärel ta liikus üle Prokuplje Kosovosse. See oli parim koht, mida ta sai lahinguväljaks valida, kuna see andis talle kontrolli kõigi Muradi marsruutide üle. Lahingu historiograafiline uurimine on keeruline. Lahingus osalejate vahetuid muljeid pole. Kaasaegsed allikad on kirjutatud väga erinevatest vaatenurkadest ja neis pole eriti räägitud lahingutaktikast, armee suurusest ja muudest lahinguvälja detailidest.
Armee koosseis
Hinnangud armee suuruse kohta on erinevad, kuid Osmanite armee oli suurem. Tõenäoliselt oli Lazari juhitud armees 12 000/15 000 – 20 000 meest Muradi juhitud 27 000 – 30 000 mehe vastu. Suurema hinnangu kohaselt oli Muradi armee suurus kuni 40 000 ja Lazari armee suurus kuni 25 000 sõdurit. Osmanite ajaloolane Neşrî, kes kirjutas Osmanite historiograafia esimese üksikasjaliku aruande Kosovo lahingu kohta 1521. aastal, esindab Osmanite riigi narratiivi. Kuna Osmanite sultan suri enne lahingut või lahingu ajal, on Osmanite allikates kujutatud kristliku armee suurust oluliselt suuremana. Neşrî hinnangul oli see umbes 500 000, mis on kaks korda suurem kui Osmanite armee. Sõltumata armee täpsest suurusest oli Kosovo lahing üks hiliskeskaja suuri lahinguid. Võrdluseks, Azincourti lahingus (1415) osales isegi armee suuremat hinnangut õigeks võttes umbes 10 000 sõdurit vähem.
Muradi armeesse kuulus kuni 2000 janitšari. Osmanite armeed toetasid abiväed Anatoolia turkmeenide Candaroğulları beilikist. Muradi armeesse võis kuuluda ka kristlasi: katalaanid, kreeklased ja itaallased.
Lazari armeesse kuulusid suured üksused tema vürstiriigist ja Vuk Brankovići omast. Koos serblaste vägedega moodustus kristlik koalitsioon lähedalasuvatest kristlikest vürstiriikidest ja kuningriikidest. Lazari juhitud armees võitlesid bosnialased, albaanlased, bulgaarlased, kreeklased ja ungarlased. Bosnia Tvrtko I sõlmis Lazari ja Vuk Brankovićiga Osmanite-vastase kaitsepakti ning saatis Vlatko Vukovići Bosnia vägede komandöriks Kosovos. Hospitaliitidega seotud ristisõdijate rühmitusi Domine Johanne Bano alluvuses mainitakse teoses "Annales Forolivienses" lahingus võitlemas. Rühmituse Domine Johanne Bano nimi viitab tõenäoliselt Ivan Paližnale, kuigi on pakutud välja ka samastamist Ivan Horvatiga. Lahingus osalejateks on pakutud Dhimitër Jonima, Teodor II Muzaka, Andrea Gropa ja teised Albaania aristokraadid. Neist Teodor Muzaka võitles ja hukkus tõestatult lahingus. Neşrî jutu põhjal on Đurađ II Balšićit seostatud ka Kosovo lahingus võidelnud kristliku koalitsiooniga. Hüpoteesi tema osalemise kohta peetakse "peaaegu täiesti valeks", kuna temast oli saanud Osmanite vasall; ta oli vaenulik Lazari liitlase Tvrtko I suhtes; ja lahingu ajal oli ta suure tõenäosusega Ulcinjis.
Vägede paigutus
thumb|220px|right|Vägede paigutus
Armeed kohtusid Kosovo väljal. Murad juhtis Osmanite armeed, tema pojad Bayezid paremal ja Yakup vasakul tiival. U. 1000 vibulaskjat oli esirinnas tiibadel, neid toetasid azabid ja akindžid; rinde keskel olid janitšarid, kelle taga oli Murad, ümbritsetud oma ratsakaardiväest; lõpuks valvas tagaosas asuvat voori väike hulk vägesid. Üks Osmanite komandöre oli Paşa Yiğit Bey. Serbia armees oli vürst Lazar keskel, Vuk paremal ja Vlatko vasakul tiival. Armee esirinnas olid raskeratsavägi ja viburatsavägi tiibadel, jalavägi oli taga. Kuigi paralleelselt, ei olnud armeede paigutus sümmeetriline, kuna Serbia tsenter oli laiemal rindel kui Osmanite tsenter.
Lahing
thumb|220px|right|Lahingu plaan
Tyrone Mings
pisi|Tyrone Mings 2014. aastal [[Ipswich Town FC|Ipswich Towni särgis]] Tyrone Deon Mings (sündinud 13. märtsil 1993 Bathis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Aston Villa ja Inglismaa jalgpallikoondises.
Reykjavíki Ülikool
Reykjavíki ülikool (islandi keeles Háskólinn í Reykjavík) on eraülikool Islandil Reykjavíkis.
Kosovo lahing (1389)
Lahing
Serbia ja Türgi lahinguaruanded erinevad, mistõttu on sündmuste käigu rekonstrueerimine keeruline. Arvatakse, et lahing algas Osmanite vibulaskjatega, kes tulistasid serbia ratsaväge, kes seejärel rünnakuks valmistusid. Pärast positsioneerimist kiilformatsioonis suutis Serbia ratsavägi Osmanite vasakust tiivast läbi murda, kuid ei olnud kesk- ja paremtiiva vastu nii edukas.
Tyrone Mings
Ta kuulus noorena Southamptoni ja Bristol Roversi akadeemiasse. Hooajal 2012–13 alguses mängis Mings Inglismaa tugevuselt seitsmenda liiga klubis Chippenham Town.
Reykjavíki Ülikool
Ülikool asutati 1998.
Tyrone Mings
2013. aastal sõlmis ta lepingu Inglismaa esiliiga klubiga Ipswich Town. Hooajal 2014–15 sai ta Ipswich Towni põhikoosseisu liikmeks.
Reykjavíki Ülikool
Ülikoolis õpib üle 3500 üliõpilase (2017).
Valge tänav
pisi|Valge tänav Valge tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Kurepõllu ja Uuslinna asumis.
Kosovo lahing (1389)
Lahing
Serblastel oli esialgne eelis pärast esimest rünnakut, mis kahjustas oluliselt Yakup Çelebi juhitud Osmanite tiiba. Kui rüütlite rünnak oli lõppenud, asusid Osmanite kergeratsavägi ja kergejalavägi vasturünnakule ning Serbia raske soomus muutus miinuseks. Tsentris õnnestus Serbia vägedel Osmanite väed tagasi tõrjuda, välja arvatud Bayezidi tiib, mis vaevu hoidis Vlatko Vukovići juhitud bosnialasi tagasi. Vuković tekitas seega Osmanitele ebaproportsionaalselt suuri kaotusi. Osmanid tõrjusid Bayezidi juhitud metsikus vasturünnakus Serbia väed tagasi ja saavutasid hiljem päeva jooksul võidu, purustades Serbia jalaväe. Mõlemad tiivad olid endiselt käes, Vukovići Bosnia väed triivisid tsentri suunas, et kompenseerida Serbia jalaväele tekitatud suuri kaotusi.
Valge tänav
Tänav algab Laagna teelt ja lõppeb Turba tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 1400 m.
Kosovo lahing (1389)
Lahing
Mõni aeg pärast Brankovići lahingust taandumist lahkusid järelejäänud Bosnia ja Serbia väed väljalt, uskudes, et võit pole enam võimalik.
Valge tänav
Aadressil Weizenbergi 34 / Valge 1 asub Kumu.
Aadressil Valge 3 on Tallinna Põhja tuletorn ehk Valge majakas.
Aadressil Valge 3/1 asub Laevaliikluse Korraldamise Keskuse hoone.
Aadressil Valge 4 asub Transpordiameti peahoone.
Kosovo lahing (1389)
Lahing
Kui lahing pöördus serblaste vastu, teeskles üks nende rüütlitest, hiljem tuvastatud kui Miloš Obilić, väidetavalt Osmanite vägedele deserteerumist. Muradi ette toomisel tõmbas Obilić välja peidetud pistoda ja tappis sultani teda pussitades, misjärel sultani ihukaitsjad ta kohe tapsid.
Valge tänav
Aadressil Valge 6a asub endise Uuslinna mereväelinnaku Uuslinna staabihoone (Novõi Gorodok) ja Uuslinna mereväelinnaku peavahihoone.
Kosovo lahing (1389)
Varased aruanded
upright=0.5|thumb|right|[[Miloš Obilić, sultan Murad I väidetav mõrvar.]]
Lahingu sündmus sai Euroopas kiiresti teatavaks. Nendes levivates varajastes kuulujuttudes ei pööratud tulemustele erilist tähelepanu, kuid need kõik keskendusid tõsiasjale, et Osmanite sultan sai lahingus surma. Mõned varasemad teated lahingust pärinevad Bosnia Tvrtko õukonnast, kes väitis eraldi kirjades Trogiri senatile (1. august) ja Firenze volikogule, et ta võitis Osmaneid Kosovos. Firenzelaste vastus Tvrtkole (20. oktoober 1389) on oluline ajalooline dokument, kuna see kinnitab, et Murad hukkus lahingu ajal ja see toimus 28. juunil (Püha Vituse päeval). Tapjat ei ole nimetatud, kuid see oli üks kaheteistkümnest Serbia aadlikust, kellel õnnestus Osmanite liinidest läbi murda:
Loveč
Loveč (bulgaaria keeles Ловеч) on linn Bulgaarias Loveči piirkonnas. See asub riigi pealinnast Sofiast umbes 150 kilomeetri kaugusel kirdes. Geograafilised koordinaadid 43°08′N, 24°43′E. pisi|left|Loveč
Valge tänav
Valge tänav sai nime 5. detsembril 2001. Tänav on saanud nime Põhjatuletorni (Valge majaka) järgi. Enne seda oli praegune Valge tänav Lasnamäe tänava osa.
Kosovo lahing (1389)
Varased aruanded
Teine Itaalia allikas, Bertrando de Mignanelli töö 1416. aastast, väidab, et Lazar tappis Osmanite sultani.
Geopoliitilised tagajärjed
Mõlemad armeed purustati lahingus. Nii Lazar kui ka Murad kaotasid oma elud ja nende armeede riismed taganesid lahinguväljalt. Muradi poeg Bayezid tappis isa surmast kuuldes oma noorema venna Yakup Çelebi, saades seega Osmanite trooni ainupärijaks. Serblastele jäi liiga vähe mehi, et oma maid tõhusalt kaitsta, samal ajal kui türklastel oli idas palju rohkem vägesid. Serbia inimressursi ammendumise vahetu mõju oli nihe Ungari poliitikas Serbia suhtes. Ungari püüdis lahingute tagajärgi ära kasutada ja Põhja-Serbiasse laieneda, samas kui Osmanid uuendasid oma sõjakäiku Lõuna-Serbiasse juba aastatel 1390–1391. Siseriiklikult jagunes Serbia feodaalklass vastuseks neile ohtudele kaheks fraktsiooniks. Põhjapoolne fraktsioon toetas leplikku Osmanite-meelset välispoliitikat kui vahendit oma maade kaitsmiseks Ungari vastu, samas kui lõunapoolne fraktsioon, keda Osmanite laienemine kohe ähvardas, püüdis kehtestada Ungari-meelset välispoliitikat. Järelikult said mõned Serbia vürstkonnad, mis ei olnud veel Osmanite vasallid, selleks järgnenud aastatel. Need feodaalid - sealhulgas vürst Lazari tütar - sõlmisid abielusidemeid uue sultan Bayezidiga. Pärast neid abielusid sai Lazari pojast Stefan Lazarevićist Bayezidi ustav liitlane ja ta andis märkimisväärse panuse paljudesse Bayezidi tulevastesse sõjalistesse tegevustesse, sealhulgas Nikopoli lahingusse. Mõned Serbia feodaalid jätkasid võitlust Osmanite vastu ja teised integreeriti Osmanite feodaalhierarhiasse. Smederevo vallutamine 20. juunil 1459 tähistab keskaegse Serbia riikluse lõppu.
Pärand
thumb|200px|left|[[Adam Stefanović "Kosovo lahing" (1870)]] upright=0.5|thumb|Türgi turvis Mariza ja Kosovo lahingutes
Kosovo lahing on eriti oluline Serbia ajaloo, traditsioonide ja rahvusliku identiteedi jaoks.
Lahingu päev, Serbias tuntud kui Vidovdan (Püha Vituse päev) ja tähistatakse juliuse kalendri järgi (vastab 20. ja 21. sajandil Gregoriuse kalendris 28. juunile), on oluline osa serblaste etnilisest ja rahvuslikust identiteedist. Märkimisväärsed sündmused Serbia ajaloos langesid just sellele päevale: 1876. aastal kuulutas Serbia Osmanite riigile sõja (Serbia-Osmanite sõda (1876–1878)); 1881. aastal sõlmisid Austria-Ungari ja Serbia vürstkond salajase liidu; 1914. aastal sooritas serblane Gavrilo Princip Austria ertshertsogi Franz Ferdinandi mõrva (kuigi juhus, et visiit langes just sellele päevale, Vidovdan lisas sündmusele rahvuslikku sümboolikat); 1921. aastal kuulutas Serbia kuningas Aleksandar I välja Vidovdani põhiseaduse; 1989. aastal, lahingu kuuesajandal aastapäeval, pidas Serbia poliitiline juht Slobodan Milošević ajaloolise lahingu paigas Gazimestani kõne.
Sultan Muradi haud, paik Kosovo väljal, kuhu Murad I siseelundid maeti, on kohalike moslemite jaoks omandanud religioosse tähenduse. Hauamonumendi ehitas Murad I poeg Bayezid I, sellest sai esimene Osmanite arhitektuuri näide Kosovo territooriumil.
Tyrone Mings
2015. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu äsja Inglismaa kõrgliigasse tõusnud AFC Bournemouthiga. 2019. aasta jaanuaris suundus ta laenule Inglismaa esiliigas mänginud Aston Villasse. 2019. aasta juulis sõlmis ta klubiga püsiva lepingu.
Inglismaa jalgpallikoondises debüteeris Mings 2019. aasta oktoobris EM-i valikmängus Bulgaaria vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 15. novembril 2021 MM-i valikmängus San Marino vastu. Ta kuulus Inglismaa koondisse 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Vaniku tänav
pisi|Vaniku tänav (august, 2008) Vaniku tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosa Pelgulinna asumis.
Tänav algab Preesi tänavalt ja lõppeb Sõle tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 190 m.
Tänava esialgne nimi oli alates 27. augustist 1930 Pärja tänav. Nime kordumise tõttu asendati see pärja sünonüümiga ja praeguse nime sai Vaniku tänav 25. septembril 1959.
Karl III Philipp
Karl III Philipp (4. november 1661, Neuburg – 31. detsember 1742, Mannheim) oli valitseja Wittelsbachide perekonnast. Ta oli Pfalzi kuurvürst, Neuburgi pfaltskrahv ning Jülichi ja Bergi hertsog aastatel 1716–1742. Aastani 1728 oli Karl III Philipp ka Megeni krahv.
Elulugu
Sündinud Neuburg an der Donaus, oli Karl Philipp kuurvürst Philipp Wilhelmi ja Elisabeth Amalie von Hessen-Darmstadti 17 lapsest seitsmes.
Kuigi Karl Philipp sai Kölnis 14-aastaselt kleerikuks, sarnaselt aastal 1677 Salzburgis ja taas aastal 1679 Mainzis. Teda ei pühitsetud, vaid ta alustas aastal 1684 sõjaväelist karjääri. Ta ühines Habsburgide sõjaga türklaste vastu (1691–1694) ja edutati keiserlikuks välimarssaliks. Aastal 1712 nimetati ta Kaugema Austria kuberneriks Innsbruckis.
Karl Philipp järgnes oma vennale, kuurvürst Johann Wilhelmile, pärast selle surma aastal 1716 ning saatis venna armukese Dorothea von Veleni kuurvürstipaleest kohe minema. Ta viis Pfalzi pealinna aastal 1720 Heidelbergist uude Mannheimi linna, kuid mitte enne oma lemmikõuenarri Perkeo edutamist, kellest sai lossi veinivarude eest vastutaja. Wittelsbachide dünastia kõigi harude ühtsuse tugevdamiseks organiseeris Karl Philipp 17. jaanuaril 1742 laulatuse, kus tema lapselaps Elisabeth Auguste abiellus Pfalz-Sulzbachi Karl Theodoriga ja tema õde Maria Anna abiellus Baieri printsi Clemensiga. Keisri valimistel mõni päev hiljem hääletas Karl III Philipp oma Baieri nõo, kuurvürst Karl Albrechti poolt.
Pürast tema surma detsembris 1742 Pfalz-Neuburgi liin hääbus ning Pfalzi kuurvürstkonna (sealhulgas Neuburgi, Jülichi ja Bergi) päris Karl Theodor Wittelsbachide Pfalz-Sulzbachi harust. Veel üks Karl Philippi lapselaps, Maria Franziska von Pfalz-Sulzbach, abiellus hiljem Zweibrückeni pfaltskrahvi Friedrich Michaeliga. Nende poeg Maximilian I Joseph päris Pfalz-Sulzbachi haru.
Abielud
150px|thumb|Liudvika Karolina Radvilaitė, Icones familiae ducalis Radvilianae illustratsioon.
Karl Philipp abiellus kolm korda:
Jaden Conwright
Jaden Conwright (sündinud 29. mail 1999 Los Angeleses) on USA võidusõitja.
Karjäär
Samal aastal võitis Jaden kõigest 14-aastaselt oma esimese üheistmelise meistritiitli – Formula Car Challenge West Regioni.
Järgmine samm oli Pro Formula Mazda, kus Jaden saavutas meistrivõistlustel 3. koha.
2016. aastal kolis Jaden Itaaliasse, et sõita Vincenzo Sospiri Racingu meeskonnas Itaalia Vormel 4 meistrivõistlustel. Jaden võttis mõõtu 40 maailma motospordi parima juuniorsõitja vastu ja avaldas muljet oma võimest kiiresti kohaneda uhiuue auto ja võidusõidukeskkonnaga, saavutades 12 Top 10 ja 5 Top 5 finišit algajate meistrivõistlustel.
2017. aastal liitus Jaden Briti jõukojaga Carlin Racing ja selle F3 sõitjate arendusprogrammiga, et valmistuda 2018. aasta tiitlirünnakuks FIA Vormel 3 Aasia meistrivõistlustel avavõistlusel Absolute Racinguga, kus ta saavutas üldarvestuses 3. koha ja tagas 10 superlitsentsi punkti.
2019. aastal naaseb Jaden Itaaliasse sportautodebüüdiks Dinamic Motorsportiga, võisteldes Porsche Carrera Cup Italia (PCCI) meistrivõistlustel.
Reutern
pisi|172x172px|Reutern suguvõsa krahvivapp Reutern (vene keeles Рейтерн) oli Lübeckist pärit Liivimaa ja Venemaa aadlisuguvõsa.
Ajalugu
Suguvõsa esindaja kaupmees Johann Daniel Reuter tuli Lübeckist enne 1678. aastat Riiga. Riias sai ta Suurgildi vanemaks ja raehärraks. 1691 sai ta Rootsilt aadlitiitli ja nime Reutern. Johann Danieli pojapoeg Giesbert oli Väimela mõisnik. Suguvõsa kanti Eestimaa (1746. aastal) ja Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Arvutikelmus
Arvutikelmus on pahatahtlik tegu, mis on toime pandud arvutit kasutades. Selle alla liigitatakse isikuandmete vargus ja pahatahtlik kasutamine, elektrooniliste andmete pahatahtlik muutmine ning teiste isikute arvutite või võrgusüsteemide ilma loata kontrolli alla võtmine.
Arvutikelmus
Levinumad arvutikelmused:
Kõiki arvutikelmuse liike pole võimalik loetleda, sest ajaga mõeldakse uusi skeeme välja. Arvutikelmuse põhitunnuseks on arvuti ja interneti kasutamine teise inimese vara kahjustamiseks.
Arvutikelmuse vältimine
Arvutikelmuse vältimiseks ja ärahoidmiseks on erinevaid viise. Selleks on loodud spetsiaalset tarkvara, samuti õpetatakse arvutikasutajale, kuidas oma andmeid kaitsta ja nende lekitamist vältida.
Mõned näpunäited oma arvuti kaitsmiseks tarkvara kasutades:
Arvutikelmuse ohvriks langemiseks ei piisa ainult kaitset pakkuva tarkvara paigaldamisest. Inimene peab teadlik olema varitsevatest ohtudest.
Arvutikelmuse juhtumid Eestis
Arvutikelmuseks peetakse Eestis olukorda, kus kurjategija kasutab ära teise isiku andmeid enda kasuks. Selleks kasutatakse arvutiprogrammi või mõnd muud viisi, millega petetakse inimestelt välja nende andmed. Kelmid otsivad inimesi, kes võtaksid endale laenu, aga raha saavad kelmid, mitte laenu võtja. Kelme ei pruugi olla ainult üks, neid võib olla ka mitu. Ülesanded jaotatakse ära mitme kurjategija vahel ja siis hakatakse otsima ohvreid.
Kelmid kasutavad varastatud krediitkaarte selleks, et osta teiste isikute andmetega endale meelepärast kaupa ja siis seda edasi müüa. Tooted müüakse inimestele, kes ei pruugi aimatagi, et kaup on ostetud varastatud krediitkaardiga. Arvutikelmid üritavad endast võimalikult vähe jälgi maha jätta, siis on neid raskem tuvastada ja leida.
Ringkanal
pisi|Vaade kanalile [[Novo-Kalinkini sild|Novo-Kalinkini sillalt]] pisi|Peterburi jõgesid ja kanaleid kujutav kaart Ringkanal (vene keeles Обводный канал Obvodnõi kanal) on Peterburi pikim kanal, mis 19. sajandil märkis linna lõunapiiri. Neeva jõest mööda siselinna äärt Jekaterinhofka jõkke suubuva kanali pikkus on 8 kilomeetrit. Kanal kaevati aastatel 1769–1780 ja 1805–1833. 19. sajandi lõpuks, pärast tööstusrevolutsiooni, oli sellest saanud kanalisatsioon, mis kogus kõrval asuvate tööstusettevõtete reovett. Seejärel muutus kanal madalaks ja ei olnud enam laevatatav. Kanali kaldad on kaetud graniidiga.
Larissa Joonas
Ta õppis Moskvas. Alates 1983. aastast elab Eestis Kohtla-Järvel. Ta töötab Tallinna Tehnikaülikooli Virumaa kolledži lektorina.
Luulekogumik "Lennuradari tühikud" ("Пустоши флайтрадара") sai 2021. aastal Eesti Kultuurkapitali venekeelse kirjanduse аastaauhinna.
Kharthlis Deda
pisi|Kharthlis Deda Kharthlis Deda (gruusia keeles ქართლის დედა 'Kharthli ema') on mälestusmärk Gruusia pealinnas Thbilisis. Monument püstitati Sololaki künka tippu aastal 1958, Thbilisi linna asutamise 1500. aastapäeval. Selle autor oli Elgudža Amašukeli.
Sevilla Ülikool
pisi|Ülikooli peahoone Sevilla ülikool (hispaania keeles Universidad de Sevilla) on ülikool Hispaanias Sevillas.
Kharthlis Deda
See on 20 m kõrgune gruusia rahvarõivastes naise kuju. Algvariant oli puust, 1963. aastal asendati see alumiiniumskulptuuriga (postament on rauast). 1990ndatel vahetati skulptuur veel kord välja: langetatud pea asendati püstise peaga ning lisati loorberipärg. Naine hoiab vasakus käes veinikaussi nendele, kes tulevad rahus, paremas käes mõõka nendele, kes tulevad kurjade kavatsustega.
Sevilla Ülikool
Ülikool asutati 1505.
Ülikoolis õpib üle 73 000 üliõpilase.
Karl Friedrich Schinkel
pisi|271x271px|Carl Friedrich Ludwig Schmid. "Karl Friedrich Schinkeli portree" (1832). Õli lõuendil, 48 x 48 cm Karl Friedrich Schinkel (13. märts 1781 Neuruppin – 9. oktoober 1841 Berliin) oli Preisimaa arhitekt, linnaplaneerija ja maalikunstnik. Schinkel töötas peamiselt Berliinis ning oli üks olulisemaid klassitsismiajastu arhitekte. Lisaks projekteerimisele ja maalimisele tegeles Schinkel ka mööbliesemete kujundamisega ning lõi lavakujundusi.
Saksa klassitsistlikku arhitektuurikeelt on suuresti samastatud Schinkeli loominguga. Schinkeli peamiseks eeskujuks oli Antiik-Kreeka arhitektuur.
Varraku tänav
pisi|Varraku tänav (juuli 2011) Varraku tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Laagna ja Tondiraba asumis
Karl Friedrich Schinkel
Lapsepõlv
Karl Friedrich Schinkel sündis 1781. aastal Neuruppinis, mis asub Berliini lähistel. Karl Friedrichi isa Johann Cuno Christoph Schinkel oli teoloog. Peres oli kokku viis last. Isa suri 1794. aastal ning seetõttu kolis ema lastega aasta hiljem Berliini elama. Seal asus Karl Friedrich õppima gümnaasiumi. 1798. aastal tutvus ta arhitekti ja õppejõu Friedrich Gillyga, kes mõjutas noort Schinkelit väga. Gilly suri noorelt ning nende tutvus Schinkeliga kestis vaid paar aastat, kuid see suunas Schinkeli arhitektuuriradadele ning tutvustas teda toonaste oluliste arhitektidega, kes koondusid Berliini kuninglikus ehitusakadeemias ehk Bauakademies. Sinna koolkonda kuulusid näiteks David Gilly ja Karl Gotthard Langhans, kelle projekteeritud on Brandenburgi värav (valmis 1798). 1799. aastal läbis Schinkel Bauakademie ühesemestrise arhitektuurikursuse.
Varraku tänav
Tänav algab Punaselt tänavalt ja lõppeb Liikuri tänavaga ristudes. Varraku sild on telgjoone suhtes nihkes ida poole. Selle põhjuseks peetakse projekteerimisviga kanali rajamisel. Antud anomaalia tekitab ka liikluse aeglustumist Tähesaju-Varraku tänava ristmikul.
Aadressil Varraku 14 on Tondiraba jäähall.
Karl Friedrich Schinkel
Karjääri algus
Esimene töö, mis Karl Friedrich Schinkel pärast õpinguid arhitektina tegi, oli Pomonale pühendatud tempel Pfingstbergik Potsdamis (1801). 1803. aastal asus Schinkel oma esimesele välisreisile Itaaliasse. Schinkel reisis koos eakaaslasest arhitekti Johann Gottfried Steinmeyeriga, reisil külastati veel Prahat, Viini, Lyoni ja Milanot. 1805. aastal naasis ta üle Pariisi ja Strasbourgi tagasi Berliini, kus alustas alalist tegutsemist arhitektina, võttes vastu väiksemaid eratellimusi. 1809. aastal abiellus Schinkel Susanne Bergeriga. Neil sündis neli last: Marie (sünd 1810), Susanne (sünd 1811), Karl Raphael (sünd 1813) ja Elisabeth (sünd 1822).
Varraku tänav
Aastatel 1979–1994 kandis tänav Punaarmee leitnant Johannes Lumiste auks nime Johannes Lumiste tänav.
Karl Friedrich Schinkel
Karjääri algus
Aastatel 1806–1812 hõivasid Napoleoni väed Berliini, Preisi kuningas Friedrich Wilhelm III viibis eksiilis. See oli kohalikele arhitektidele keeruline aeg, kuna riiklike tellimusi ja töid ei jagunud piisavalt. Schinkel tegeles siis taas maalikunsti ja lavakujunduste loomisega. Sõjad Napoleoni vägedega kulmineerusid 1814–1815 peetud Viini kongressi ja Preisimaa võiduga.
1810. aastal asus Schinkel Wilhelm von Humboldti soovitusel tööle Preisimaa ehitusvalitsusse. Tema tööks oli läbi vaadata kõik planeeritud rekonstrueerimis- ja laiendustööd ja uusehitiste planeeringud. Ühtlasi tegi ta ettepanekuid hoonete parendamiseks ja muutmiseks.
Tööaastad
1815. aastal määrati Schinkel Preisimaa ehitusülemaks, mistõttu vastutas ta Preisimaa arhitektuuri eest Reinimaast Köningsbergini. Enam ei tegutsenud ta vabakutselise arhitektina, vaid võttis vastu ja täitis riiklike tellimusi. Piirkonnana oli olulisel kohal Berliin kui kuningriigi pealinn. 18. sajandi lõpus hakati muutma Berliini keskaegset ilmet, keskpunktiks sai Mitte piirkond. Pärast sõdu Prantsusmaaga tegeles selle alaga edasi ka Schinkel. Eesmärgiks sai Mitte piirkonna suurejoonelise ja imperialistliku bulvari Unter den Lindeni hoonestamise jätkamine, et kujundada sellest veelgi mainekam paik, mida iseloomustas ajastule sobiv klassitsistlik arhitektuur. Lisaks ehitusplaanide korraldamisele tegeles Schinkel selles ametis ka mälestusmärkide rajamise ja hooldamise korraldusega. 1817. aastal koostas Schinkel Berliinile linnaplaneeringu. Selle arendamisega tegeles ta kogu oma karjääri vältel. Aasta hiljem valmis üks Schinkeli tuntumaid hooneid – Unter den Lindenil asuv Neue Wache.
1820. aastatel sai Schinkelist Berliinis asunud Preisi kunstiakadeemia arhitektuuriprofessor ning ühtlasi määrati ta senatisse. Ta ei andnud aga ühtegi loengut, vaid viis läbi eksameid ning kuulus hindamiskomisjonidesse.
Ajavahemikus 1819–1940 andis Karl Friedrich Schinkel välja mitmeköitelise kogumiku "Sammlung architektonischer Entwürfe", milles on lisaks tekstidele kokku 174 vasegravüüri. See teos on justkui Schinkeli koostatud arhitektuuriõpik.
1830. aastal määrati Karl Friedrich Schinkel riikliku peaehitusameti (Oberbaudeputation) direktoriks. Tegu oli väga kõrge ametiga, Schinkelile allusid kõik Preisi kuningriigi ehitusameti allasutused ja töötajad. Tema amet teenis kui kuninglik arhitekt. Samal aastal asus ajaloolane Franz Kugler kirjutama esimest biograafiat Schinkelist.
Elu lõpp ja pärand
Karl Friedrich Schinkel suri 9. oktoobril 1841 pikaaegse immuunsussüsteemi haiguse tagajärjel. Lahkamine näitas, et Schinkel põdes ateroskleroosi. Ta maeti kolm päeva hiljem Dorotheenstadti surnuaeda, mis asub Berliini Mitte linnajaos. Schinkeli hauamonumendi valmistas skulptor August Kiß.
Schinkeli järgijaid, õpilasi ja kolleege hakati nimetama terminiga Schinkelschule. Need arhitektid tegutsesid 1840. aastatest kuni 19. sajandi lõpuni. Sinna koolkonda kuulusid näiteks Schinkeli otsesed õpilased ja töötajad nagu Ludwig Persius, Friedrich August Stüler ja Carl Scheppig.
Arhitektuurilooming
Karl Friedrich Schinkelit peetakse arhitektuuriajaloos üheks mõjukamaks arhitektiks just tema viljeletud klassitstiliku arhitektuuri tõttu. Klassitsismi ajajärku arhitektuuris on mõistetud ja dateeritud erinevalt, näiteks mõne autori järgi õitses see stiil alates Andrea Palladiost ja kõrghetk lõppes Schinkeliga.
Schinkelile oli südamelähedane ka uusgootika, mille ilmekaim näide tema loomingus on Friedrichwerdersche Kirche (valminud 1824–1831). Karjääri hilisemas osas tegi ta samme moodsa ja industriaalse arhitektuuri poole.
Karl Friedrich Schinkeli tuntumad hooned asuvad Berliinis ja selle lähiümbruses. pisi|Pomona tempel Potsdamis
Pomonale pühendatud tempel (1800)
Karl Friedrich Schinkeli esimene projekt ja valminud hoone. Asub Pfingstbergi mäel Potsdamis.
Neue Wache (1818)
vasakul|pisi|Neue Wache Berliinis Unter den Lindenil Neue Wache hoonet peetakse Schinkeli klassitsistlikuks läbilöögiteoseks. Neue Wache ehitati vahemikus 1816–1818. See teenis vahihoone ja 1813. aasta vabadussõja monumendina (Befreiungskriege).
Schauspielhaus – Berliini teatrimaja (1821)
Aastatel 1818–1821 projekteeris Schinkel Berliini Gendarmenmarkti äärde teatrihoone, mis on selles asukohas juba kolmas. Esimene teatrimaja püstitati asukohta vahemikus 1774–1776 ning selle arhitektiks oli Johann Boumann. 1800 ehitati teatrimaja ümber, seda projekteeris Karl Gotthard Langhans. Hoone taasavati 1802. aastal August von Kotzebue näidendiga. Schinkel töötas tol perioodil samas teatris lavakunstnikuna. 29. juulil 1917 süttis hoone põlema ja sai väga suuri kannatusi. pisi|[[Schauspielhaus Berliinis]] Toonane teatrijuht Karl Graf von Brühl esitas Schinkelile tellimuse hoone uuesti üles ehitada. Schinkeli projekt kinnitati 30. aprillil 1818. Tellimuse sisu ja hoonele seatud tingimusi on Schinkel kirjeldanud oma teoses "Sammlung Architektonischer Entwürfe". Schinkeli soov oli luua teatrimaja fassaadid Antiik-Kreeka laadis, eeskujuks Vitruvius.
Schinkel lahendas hoone põhiplaani kolmes osas. Esimene mahuline osa on mõeldud kõigeks, mis kuulub teatritegemise juurde. See tähendab saale, aga ka etendusi ettevalmistavaid ruume. Teise ruumide komplekti kuuluvad teatri administratiivseteks tegevusteks mõeldud ruumid, näiteks teatrijuhi kabinet. Kolmas hooneosa koosneb kontserdi- ja peosaalidest. Hoones on kasutatud joonia orderit. Kogu hoone tervikuna pidi vastama ühendkunstiteose (Gesamtkunstwerk) tingimustele, mis tekkis 19. sajandil. Pildiprogrammi kujundamisel oli Schinkelile abiks Christian Friedrich Tieck. Kujutati sõnumit, et muusika ja teater on mõeldud kõigile.
vasakul|pisi|Altes Museum