cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jäneda mõis
Mõisakompleks
Mõisasüdant hakati välja ehitama suuremas osas 19. sajandi lõpul, Aleksander Gustav Konstantin von Benckendorffi (1846–1910) ajal. Enamik kõrvalhooneid on ehitatud maakivist. Friedrich Ferdinand Modi juhtimisel ehitati Jäneda mõisa mõisasüdamest Piibe maanteele suunduva tee äärde kõrge telliskorstnaga kahekorruseline Jäneda mõisa viinavabrik (1888–1890). Viinavabriku seob teiste majandushoonetega tervikansambliks ühtne kujunduslaad, mis põhineb lõhutud raudkivi ja punase tellise dekoratiivsel kasutusel. Viimasena ehitati 1915. aastal esinduslik lossilaadne Jäneda mõisa härrastemaja, kümmekond aastat varem maha põlenud historitsistliku puithoone asemele. 1902. aastal pärast suurt tulekahju Jäneda keskuses sai kannatada päris palju hooneid, kaasaarvatud tolleaegne mõisahoone (tol ajal puithoone). 1970. aastatel lisati sellele mahukas Jäneda Sovhoostehnikumi juurdeehitis. Peahoone tagant voolab läbi Jänijõgi, mis on mõisa kohal paisutatud. Mõisa kohal suubub Jänijõkke paremalt väike Allikoja, mis Jäneda mõisapargis on paisutatud paistiigiks, mida näeb Jänedal Piibe maantee ääres.
1921. aastal toodi Tallinnast Jänedale Eesti vanim põllumajanduslik keskeriõppeasutus – Põhja-Eesti Põllutöökeskkool. Kogu Jäneda areng 20. sajandil on seotud põllumeeste kooliga. Seal on õppinud ja õpetanud paljud tuntud inimesed, näiteks kirjanikud Sophia Vardi, Veera Saar, ühiskonnategelased Jaan Raamot, Tõnis Kint, Kaarel Liidak, August Miljan, Harald Männik, Arnold Rüütel jpt.
82 tegutsemisaasta jooksul on kool ette valmistanud 2308 agronoomi (1918–2000), 51 piiritusemeistrit (1933–1943) ja 298 maastikukujundajat (1981–1999). Kool lõpetas tegevuse 2000. aastal. Tänapäeval töötab endises koolihoones Maamajanduse Infokeskus, seal asub ka maaettevõtjaile tuntud projekteerimisfirma Agorek OÜ ning Jäneda Raamatupidamise ja Nõuandebüroo, samuti MTÜ Abiks Põllumehele, mis on ainus taasiseseisvumise algusest peale järjepidevalt tegutsenud põllumajanduslik nõuandeteenistus Eestis.
Asula, mõisa ja kooli ajaloost saab põhjaliku ülevaate Jäneda muuseumis. Lossi tornis asub muusika-tähetorn, mis on helilooja Urmas Sisaski töö- ja kontserdiruum ning astronoomiliste vaatluste läbiviimise koht.
Vaata ka
.
Javier Solana
pisi|Javier Solana (2007) Francisco Javier Solana de Madariaga (sündinud 14. juulil 1942 Madridis) on Hispaania poliitik ja diplomaat. Tema vanaisa Rogelio de Madariaga y Castro nõbu oli kuulus Hispaania diplomaat Salvador de Madariaga (1886–1978).
Javier Solana oli 1999–2009 Euroopa Liidu välis- ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ning Euroopa Liidu Nõukogu ja Lääne-Euroopa Liidu (WEU) peasekretär.
Solana sündis keemiaprofessori Luis Solana 5 lapsest kolmandana. Isa suri, kui Javier ei olnud veel kahekümnenegi. Vanem vend Luis Solana oli vangis oma Franco-vastase poliitilise tegevuse tõttu, aga hiljem sai temast Hispaania telekommunikatsioonitööstuse juht ja Trilateraalse komisjoni üks esimesi sotsialistist liikmeid.
Eva Perón
Eva María Ibarguren' (7. mai 1919 Los Toldos, Argentina – 26. juuli 1952 Buenos Aires), tuntud kui María Eva Duarte de Perón, Eva Perón ja Evita oli Argentina presidendi Juan Peróni teine abikaasa, Argentina esimene leedi aastatel 1946–1952.
Javier Solana
Solana lõpetas katoliikliku keskkooli ja astus Complutense ülikooli. Tudengina karistati teda 1963 selle eest, et ta organiseeris opositsioonimeelse foorumi Ülikooli Uuendamise Nädal. 1964 astus ta salaja Hispaania Sotsialistlikku Töölisparteisse, mille Franco oli 1939 keelustanud. Samal aastal lõpetas ta ülikooli ja jätkas enda täiendamist Suurbritannias. 1965 läks ta USA-sse, kus õppis mitmes ülikoolis 6 aastat. Seal osales ta Vietnami sõja vastastes protestides ja sai Välistudengite Assotsiatsiooni presidendiks.
Eva Perón
Enne abiellumist Juan Peróniga 1945. aastal oli ta mänginud teisejärgulistes melodraamafilmides ja Radio El Mundo seebiooperites ning oli Peróni armuke.
Kui Perón oli saanud presidendiks, mängis Eva Argentina poliitikas olulist rolli.
Javier Solana
1971 kaitses ta Virginia ülikoolis doktoritöö teemal "Ülivoolava heeliumi lihtsa ergastatud spektri teooria: rootoni eluiga". Järgmisel aastal tuli ta Hispaaniasse tagasi ning sai Madridi ülikoolis tahke keha füüsika lektoriks ja 1975 Complutense ülikooli professoriks. Ta on avaldanud üle 30 teadustöö ja kuni 1990. aastate alguseni kaitsti tema juhendatud doktoritöid.
Kuni 1977 töötas Javier Solana füüsikaprofessorina Madridis Complutense ülikoolis. Seejärel valiti ta Sotsialistliku Töölispartei esindajana Hispaania parlamenti. Ta on olnud Hispaania kultuuriminister (1982–1988), haridusminister (1988–1992) ja välisminister (1992–1995). Ühtlasi oli ta 1985–1988 parlamendi spiiker. Enne Hispaania liitumist NATO-ga 1982 oli Solana liitumise äge vastane.
Eva Perón
Lapsepõlv
pisi|Juan ja Eva Perón, 1945 Eva Peróni ema oli vallaline kokk Juana Ibarguren (1894–1971) ja isa rantšopidaja Juan Duarte (1872–1926). Neil oli viis last. Eval olid õed Erminda, Elisa, Blanca ja ning vend Juan. Eva isa oli abielus teise naisega ja Juana Ibarguren oli ta armuke.
Javier Solana
Aastatel 1995–1999 oli ta NATO peasekretär.
Eva Perón
Lapsepõlv
Juan Duarte oli viljaka mullaga Los Toldosesse saabunud sajandi alguses. Ta oli rentinud põlluharimiseks maad. Tal oli Chivilcoys oma abikaasa Adela d'Huart'iga mitu last. Jõuka ja lugupeetud estancia-omanikuna nimetati konservatiiv Juan Duarte 1908 rahukohtuniku asetäitjaks. Pärast radikaalide võimuletulekut Duarte majanduslik olukord halvenes. Talle pakuti põldude ülevaataja kohta lähedal asuvas Quirogas. Ka Ibargureni perekond kolis sinna. Erminda käis seal esimeses klassis. Et Quiroga ei pakkunud neile loodetud võimalusi, siis nad kolisid Los Toldosesse tagasi. 8. jaanuaril 1926 Juan Duarte hukkus autoõnnetuses Chivilcoys.
Javier Solana
2009. aasta juulis teatas ta, et ei soovi pärast ametiaja lõppemist oktoobris Euroopa välispoliitikajuhi kohal jätkata.
Sõjakuritegudes süüdistatav Vojislav Šešelj kirjutas vangistuses temast paskvilli "Kurikael ja sõjakurjategija Javier Solana".
Eva Perón
Lapsepõlv
Pärast isa surma kujunes äraelamine väga raskeks. Ema, kellel olid jalgadel haavandid, õmbles arsti soovitusi ignoreerides väsimatult Singeri õmblusmasina taga. Elisa töötas postkontoris. Blanca õppis pampade linnas Bragados õpetajaks.
Eva läks algkooli 8-aastaselt. Esimeses ja teises klassis käis ta Los Toldoses. Ta mängis õues, ronis puude otsas, kasvatas siidiusse, mängis peitust ja keksu ning kandis kodus tehtud riideid. Ostetud mänguasju tal ei olnud. Nad mängisid koos Ermindaga. Vend Juan meisterdas neile lohesid ja isegi liikuvate klahvidega klaveri. Ta ehitas neile mängumajasid.
1930 otsustas Juana oma perega kolida paremat õnne otsima lähedal asuvasse linna Juníni, kus Elisa juba elas. Blanca hakkas varsti sealses Püha Südame koolis õpetama. Juan leidis tööd apteegis. Erminda läks keskkooli ja Eva läks kolmandasse klassi.
Lõuna ajal oli perekonnal kolm alalist külalist, kes said aja jooksul perekonnaliikmeteks. Sõjaväeringkonna komandör major Alfredo Arrieta abiellus hiljem Elisaga. Keskkooli (Colegio Nacional) rektor José Alvarez Rodriguez tuli koos oma venna dr Justo José Alvarez Rodriguez, kes hiljem abiellus Blancaga.
Eva hakkas silma paistma luuletuste deklareerimise oskusega. Hiljem ütles ta oma autobiograafias: "Juba väikese tüdrukuna ma tahtsin deklameerida. Ma oleksin nagu tahtnud teistele midagi ütelda, midagi tähtsat, mida ma sügaval südames tundsin." Erminda oli keskkooli teatritrupi liige ning ka Eval lubati osaleda lavastuses "Arriba Estudiantes". Junínis transleeriti Eva häält esimest korda valjuhääldite kaudu. Kino (ta kogus näitlejate pilte) ja raadio õhutasid Eva soovi näitlejaks saada. 1935. aastal otsustas ta enda jaoks, et temast peab saama näitleja. Teda ahistas perspektiiv saada õpetajaks või teenistujaks nagu õed, sest ta ei talunud vabaduse puudumist.
Selle kohta, kuidas Eva Junínist lahkus, on mitu versiooni.
Tee tippu
1934. aastal tutvus Eva kuulsa kitarristi ja laulja Agustin Magaldiga, kellega koos läks Buenos Airesesse. Nende kooselu ei kestnud kaua. Viie aasta kestel teenis Eva elatist lauljana ööklubides ja abilisena teatreis. Tal õnnestus saada tööd ka raadios ning teatri kaudu pääses mõnda filmi. Raadioreporterina tutvus Eva 1944. aastal poliitik Juan Peróniga, kelle toel sai tööle Belgrano raadiokompaniisse. Eva ja Juan abiellusid järgmisel aastal. Juan Perón valiti 1946. aastal Argentina presidendiks. Selles oli oma roll ka Eva toel, kes oli oma päritolu tõttu populaarne vaese rahva hulgas. Ka kasutas Eva oskuslikult raadio võimalusi Juan Peróni presidendivalimiste kampaanias.
Presidendi abikaasa
Ta asutas Eva Peróni Fondi, institutsiooni vaeste abistamiseks (mis ei takistanud tal luksuslikult riietumast), ja asutas Justitsialistliku Partei naisharu. 1949. aastaks oli Evita, nagu rahvas teda sel ajal hellitavalt hüüdma oli hakanud, kõige mõjukam tegelane Argentinas.
Töölised jumaldasid Evitat, aga Argentina jõukas anglofiilne eliit vihkas teda. 1951. aastal püüdis Evita oma võimu ametlikuks teha, taotledes asepresidendi kohta, kuid sõjavägi blokeeris selle katse.
Eva Perón suri 26. juulil 1952 kell 20.25 33-aastaselt emakavähki. Informatsiooni alamsekretariaadi ametlik kommünikee kõlas: "Meie kurb kohus on Vabariigi rahvale teatada, et rahvuse vaimne juht Eva Perón suri kell 8.25 pärast lõunat." Matused toimusid 11. augustil.
Tema keha palsameeriti ning seda eksponeeriti, kuni sõjaväeline riigipööre 1955 tema abikaasa kukutas. Siis viidi see Itaaliasse Milanosse ja maeti. 1971 tema surnukeha ekshumeeriti ning viidi lennukiga Hispaaniasse. Tema abikaasa tuli pagendusest presidendina Argentinasse tagasi. Pärast Juan Domingo Peróni surma 1974 toodi Eva surnukeha tagasi Argentinasse ning seda eksponeeriti lühikest aega kõrvuti abikaasa surnukehaga. Ta maeti Duarte perekonnahauda Buenos Aireses La Recoleta kalmistul.
Kujutamine kunstis
Eva Peróni elust ja karjäärist jutustab Andrew Lloyd Webberi muusikal "Evita", mis anti 1976. aastal välja muusikaalbumina. Plaadi edule järgnesid lavastused Londoni West Endis 1978. ja Broadwayl 1979. aastal. 1996. aastal valmis filmiversioon. Broadwayl mängis peaosa Patti LuPone, Londoni West Endis Elaine Paige ja filmis Madonna. Televisioonis on teda mänginud Faye Dunaway. Eestis mängis Vanemuine "Evitat" 2002. aastal Tartu Raekoja platsil, nimirollis Siiri Sisask. 2009. aastal lavastas Vanemuises "Evita" Georg Malvius Rootsist, peaosas Maarja-Liis Ilus, hilisema taasetenduses Evelin Võigemast.
Maria I
Maria I Bragança, sünninimi: Maria Francisca Isabel Josefa Antónia Gertrudes Rita Joana de Bragança (17. detsember 1734 Lissabon – 20. märts 1816 Rio de Janeiro) oli Portugali kuninganna 24. veebruar 1777 – 16. detsember 1815 ja Portugali, Brasiilia ja Algarvede kuninganna 16. detsember 1815 – 20. märts 1816.
Tema täielik valitsejatiitel oli: Por graça de Deus, Rainha do Reino Unido de Portugal, e do Brasil, e Algarves de aquém e de além-mar em África, Senhora de Guiné e da Conquista, Navegação e Comércio da Etiópia, Arábia, Pérsia, e da Índia pisi|vasakul|Maria I Bragança
Ta oli Portugali kuninga José I ja kuninganna Mariana Vitória vanim tütar. Maria oli abielus alates 6. juunist 1760 oma onu Dom Pedroga, kuningas João V (valitses 1706–1750) pojaga. Aastal 1777 sai ta Portugali troonile koos oma abikaasaga, kes sai kaaskuningaks Pedro III nime all.
Afganistani sõda
Afganistani sõja nime all on tuntud:
Eduard Limonov
pisi|Eduard Limonov, 2016 Eduard Veniaminovitš Limonov (õieti Savenko; vene keeles Эдуард Вениаминович Лимонов (Савенко); 22. veebruar 1943 Dzeržinsk, Gorki oblast – 17. märts 2020 Moskva) oli vene kirjanik, publitsist ja poliitik, Natsionaalbolševistliku Partei juht.
Ta õppis Harkivi Pedagoogilises Instituudis.
Aastatel 1967–1974 elas ta Moskvas.
1970. aastate keskpaigas ta emigreerus Nõukogude Liidust ning elas USA-s ja Prantsusmaal, 1980. aastast Pariisis.
Luulet kirjutas ta kuni 1980. aastate alguseni, seejärel hakkas kirjutama proosat ning lõpuks publitsistikat.
1990. aastate algul naasis ta Venemaale ning alustas seal aktiivset poliitilist tegevust. Ta asutas ajalehe Limonka.
7. aprillil 2001 arreteeriti ta relvade hoidmise süüdistusega ning mõne päeva pärast vangistati Lefortovosse. 15. aprillil 2003 mõisteti talle neli aastat vabadusekaotust. Ta vabanes ennetähtaegselt.
Bookeri auhind
Bookeri auhind (inglise Man Booker Prize for Fiction, ka Booker Prize) on Suurbritannia kirjandusauhind.
Bookeri auhinnaga tunnustati algselt viimase aasta jooksul ilmunud ingliskeelset täispikka romaani, mille autor on Suurbritannia, mõne muu Rahvaste Ühenduse riigi, Iirimaa või Zimbabwe kodanik. Tänapäeval ei ole autori kodakondsus enam oluline.
Auhind loodi 1968. aastal prantsuse Goncourti auhinna eeskujul. Esialgu kandis see finantseerija järgi nime Bookeri-McConnelli auhind. Alates 2002. aastast finantseerib auhinda investeerimisfirma Man Group, kelle järgi ka auhind ümber nimetati.
Aastast aastasse vahetuvasse žüriisse kuuluvad tunnustatud kriitikud, kirjanikud ja akadeemikud.
KG
KG või kg või Kg võib tähendada mitut asja:
Opava
thumb| Opava (saksa keeles Troppau) on statutaarlinn Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas, Opava ringkonna halduskeskus. Linn asub Odra lisajõe Opava ääres.
Opava sai linnaõigused 1224. aastal Tšehhi kuningriigis. Linna on esmamainitud 1185. aastal.
Opava on oluline liiklussõlm. 1820. aastal toimus Opavas Püha Liidu II kongress.
Biograafiad (K)
Biograafiad (K)
Ka
Vaata Biograafiad (Ka)
Ke
Vaata Biograafiad (Ke)
Ki
Vaata Biograafiad (Ki)
Kl
Vaata Biograafiad (Kl)
Ko
Vaata Biograafiad (Ko)
Kr
Vaata Biograafiad (Kr)
Ku
Vaata Biograafiad (Ku)
Kõ
Vaata Biograafiad (Kõ)
Folkloristika
Folkloristikaga tegelev teadlane on folklorist.
Eestis
Eesti rahvaluuleuurimist on mõjutanud ühelt poolt eesti kultuuri ja teaduse üldine arengujoon (19. sajandi kultuurimurrang jne), teiselt poolt rahvusvahelised teaduskontaktid (saksa, nõukogude, soome jm).
Valgustus- ja romantismiajastul hakati Euroopas huvi tundma väikeste eksootiliste rahvaste vastu. Eestis avaldus see baltisakslastest estofiilide tekkega, kes uurisid eesti keelt ja kultuuri.
Eestikeelne rahvaluulealane terminoloogia kujunes 19. sajandil saksa keele mõjul. Esimesed eestikeelsed terminid olid tõlkelised ja kirjeldavad. Friedrich Reinhold Kreutzwald kasutas oma 1861. aasta rahvaluule kogumise üleskutses sõnu "vana vara". Esimest korda kasutas terminit "rahvaluule" Jaan Bergmann vana rahvalaulu tähenduses 1878. aastal. Jakob Hurt viis oma 1896. aasta kõnes lõpuks saksakeelsed terminid eestikeelsetega vastavusse. Hurt nimetas "rahvamälestusteks" (die Volksüberlieferungen) kõike, mida rahvas oma minevikust mäletab: need on nii jutud kui ka kombed, arvamised, usk, ütlemised ja ka laulud. "Rahvamälestuste" alaliikideks olid näiteks "vanad jutud" (die Märchen), "rahvalikud ajaloolised jutustused" (die Sagen), "vaimulikud rahvajutud" (die Legenden), "pruugid ja kombed" (die Sitten und die Gebräuche).
Folkloristika mõisteid
- itk - Kalevala-mõõt - Kalevala-mõõduline luule – legend – loomismüüdid – müüt – parömioloogia – pärimus – regilaul – regivärss – saaga
Pektiin
Pektiin on keemiliselt polü-D-galakturoonhape. See on taimne polüsahhariid, mis kuulub lahustumatu liitpolüsahhariidi pektoosi koostisse. Pektoosi osana kuulub ta peaaegu kõigi taimede rakukesta koostisse.
Pektiini kasutatakse moosi tegemisel moosipaksendajana.
Röstimine
Selleks kasutatakse näiteks panni, hõõguvate süte kohale asetatud metallresti, rösterit vmt.
Aseri mõis
Aseri mõis (saksa keeles Asserien) oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal asub mõis Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas.
Röstimine
Röstitakse näiteks saia ja leiba.
Aseri mõis
Aseri mõis oli Viru-Nigula kihelkonna vanemaid mõisaid, mainitud juba aastal 1367 nime Asserien all, kuid moodustamise ajal kuulus mõis Lüganuse kihelkonda 15 – 16. sajandil arvestades rahva liikumist liideti need alad Viru-Nigula kihelkonnaga.
Omanikud
Mõis kuulus 1581. aastani Lodede suguvõsale. Aastal 1433 valdas mõisa lühikest aega Lodede allvasall Asserien (Acerus), kelle järgi mõis on nime saanud, olgugi et Aseri omanikeks on olnud kuulsaid Rootsi ja Vene võimukandjaid. Pärast Liivi sõda (1558–83) redutseeritud mõisana oli Aseri Rootsi kõrgema riigivõimu lääni- ja kinkeobjekt.
Röstimine
Vaata ka
Torrada Rösten (Garmethode) Roosteren (voedselbereiding) Rostning
Aseri mõis
Omanikud
Aastatel 1520–1920 oli mõisaomanikke 18. 160 aastat oli mõis Tiesenhausenite ja Essenite valduses ning 1807. aastal sai Aseri mõis Koogu mõisaga ühise omaniku, Essenid. Koogu mõis sai siis peamõisaks, Aseri jäi kõrvalmõisaks. Aseri mõisale kuulus Mereküla, Rannu,, Raudna, osa Viru-Nigula külast ja Oru mõisa karjamõis.
Mõisahooned
Tänaseks on Aseri mõisa hooneist säilinud vaid paar väiksemat maja. Maastikul on eristatavad kümmekonna hoone alusvaremed.
Seeria
Seeria on samalaadsete asjade rida või rühm.
Sõna on kasutusel ka terminina:
Riina Dmohovski
Riina Dmohovski (aastani 1951 Peterhoff; 28. aprill 1931 Tartu – 27. september 2009 Tartu) oli eesti kirjanik. Ta on oma neiupõlvenimest tuletatud varjunime Peeter R. Hoff all avaldanud kaks romaani.
Ta õppis aastatel 1946–1951 Tartu 2. Keskkoolis, lõpetas 1956 Tartu Riikliku Ülikooli farmaatsia alal.
Ta töötas haiglates ja alates aastast 1971 biokeemikuna Tartu Linna Polikliinikus laborandina.
Looming
Ta debüteeris 1940. aastal ajakirjas Pioneer. Ta on avaldanud luulet (Looming, 1963, nr 12), lühiproosat ja kirjutanud kuuldemänge ("Ärklituba", "Kõige parem kingitus").
Tegutses ka harrastuskunstnikuna.
Gus Grissom
Virgil Ivan Grissom (tuntud kui Gus Grissom; 3. aprill 1926 Mitchell, Indiana – 27. jaanuar 1967 Cape Canaveral, Florida) oli USA astronaut.
Grissom õppis Purdue Ülikoolis mehaanikat ning lõpetas selle bakalaureusekraadiga. Seejärel liitus ta USA õhujõududega ja sooritas Korea sõjas üle 100 lahingulennu. 1955. ja 1956. aastal õppis ta lennundustehnikat ning omandas katselenduri kutse.
1959. aastal valiti Gus Grissom NASA astronautide esimesse gruppi. 21. juulil 1961 sai temast Al Shepardi järel teine kosmoselennu sooritanud ameeriklane. Suborbitaalne lend kosmoselaeva Liberty Bell 7 pardal kestis 15 minutit ja 37 sekundit. Ookeani maandumisel oleks Grissom peaaegu uppunud, kui kapsli luuk seletamatul põhjusel iseenesest avanes.
Gemini 3 komandörina tegi Gus Grissom koos John W. Youngiga kolm tiiru Maa orbiidil. Temast sai esimene astronaut, kes oli teist korda kosmoses.
Gus Grissom valiti esimese Apollo-lennu komandöriks. Ta hukkus 27. jaanuaril 1967 Apollo 1 lennueelsel testimisel puhkenud tulekahjus, jäädes koos meeskonnakaaslaste Ed White'i ja Roger B. Chaffeega põlevasse kapslisse lõksu.
Nina Grieg
pisi|Nina Grieg (1934) Nina Grieg (sünninimi Nina Hagerup; 24. november 1845 Bergen – 9. detsember 1935 Kopenhaagen) oli norra laulja (sopran), helilooja Edvard Griegi abikaasa ja nõbu.
Nad abiellusid 11. juunil 1867 Kopenhaagenis. Koos reisisid nad mööda Euroopat ja andsid kontserte. Arvustused olid tavaliselt ülihead. Ninat peeti oma abikaasa laulude väga tundlikuks interpreediks.
Inglise helilooja Frederick Delius pühendas talle kaks laulutsüklit (1888, 1890).
Pärast abikaasa surma 1907 elas ta Kopenhaagenis.
Pell
Pell on muistne mulgi viljakushaldjas või majavaim. Nimi on pärit kas piiblist (Baal, Bel) või läti naaberaladelt.
Pellile ohverdati peamiselt karjasaadusi; talud ohverdasid omaette kivi või puu juures, aianurgas, varemeis või ohvriaias. Pelli kummardati, et vältida õnnetusi ja haigusi.
Maavalla Koja vanem Ahto Kaasik on lugenud Pelli üles piirkondlikult tuntud maausu jumalate hulgas.
Ruhnu lennuväli
Ruhnu lennuväli (ICAO: EERU) asub Ruhnu saare lõunaosas, Ringsu sadama läheduses.
Lennuväljal on üks loode-kagusuunaline 7-tonnise kandevõimega 600 m pikkune ja 60 m laiune lennurada, mis on 20 m laiuselt perfokattega tugevdatud. Lennuväli on valgustuse ja raadiomajakateta.
Septembrist maini toimuvad Ruhnust regulaarlennud Pärnusse ja Kuressaarde. Liine teenindab Luftverkehr Friesland Harle lennukil Britten-Norman Islander.
Lennufirmad ja sihtkohad
Peale lisatud suvine 2017
Binyamin Netanyahu
Binyamin Netanyahu (kasutatakse ka nimekuju Benjamin Netanyahu; heebrea keeles בִּנְיָמִין נְתַנְיָהוּ‎; sündinud 21. oktoobril 1949 Tel Avivis) on Iisraeli paremtsentristlik poliitik, Likudi partei esimees, alates 31. märtsist 2009 kuni 13. juunini 2021 Iisraeli peaminister.
Tilk
Tilk (ka piisk) on väike kogus vedelikku, mis on kas täielikult või peaaegu ümbritsetud vabapinnaga.
Tilga kuju on enamasti kerajas, sest pindpinevusjõud on tilga kaaluga võrrelduna ülekaalus.
Binyamin Netanyahu
Ta oli Iisraeli peaminister ka aastatel 1996–1999 ning oli esimene Iisraeli riigis sündinud Iisraeli peaminister.
Tilk
Tilgad võivad tekkida näiteks veeauru kondenseerumisel. pisi|Vihmapiisa kuju olenevalt selle suurusest
څاڅکې
Binyamin Netanyahu
Elulugu
Binyamin Netanyahu vanemad olid Varssavis sündinud juudi ajaloo professor Bentsiyyon Netanyahu (sünninimi Benzion Mileikowsky) ning Tsila Segal, kelle vanemad sündisid Leedus. Isa kuulus Revisionistlikku liikumisse.
Haridus
Kõrghariduse omandas Netanyahu aastail 1972–1975 Ameerika Ühendriikides Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis, kus ta õppis ärijuhtimist ja arhitektuuri.
Ametikohad
10. veebruaril 2009 toimunud parlamendivalimistel sai tsentristlik Kadima partei ühe koha rohkem kui Likud, kui paremjõududel on Knessetis enamus. 20. veebruaril 2009 tegi Iisraeli president Shimon Peres Netanyahule ettepaneku moodustada uus Iisraeli valitsus.
Perekond
Netanyahu on kolmandat korda abielus. Esimesest abielust dr Miki (Miryam) Haraniga on tal täiskasvanud tütar No'a. Praeguse abikaasa Sara Netanyahuga (Ben-Artsi) on tal kaks poega: Ya'ir ja Avner. Tema isa Benzion Netanyahu (1910–2012) oli Iisraeli ajaloolane.
Slovakkia kroon
thumb|Slovakkia krooni kurss [[euro suhtes 1999–2009]] Slovakkia kroon (slovaki keeles slovenská koruna) oli Slovakkia rahaühik 1939–1945 ja alates 8. veebruarist 1993 kuni 1. jaanuarini 2009, kui selle asendas euro.
Enne Slovakkia krooni kasutuselevõtmist käibis Slovakkias Tšehhoslovakkia kroon.
Slovakkia krooni ISO 4217 kood oli SKK ja lühend oli Sk.
Üks kroon jagunes 100 helleriks (slovaki keeles halier, lühend hal või h).
Mündid 1993–2009
10- ja 20-hellerised mündid eemaldati kasutusest 31. detsembril 2003.
Rahatähed 1993–2009
Paberrahatähed olid väärtuses 20, 50, 100, 200, 500, 1000 ja 5000 Sk.
Slovakkia paberraha saab Slovakkia Riigipangas eurode vastu vahetada tähtajatult.
Valuutakursid 1993–2009
Sedamööda, kuidas Slovakkia majandus kosus, tugevnes ka Slovakkia kroon teiste valuutade suhtes. Slovakkia ühines Euroopa II Valuutavahetusmehhanismiga 28. novembril 2005 kursiga 1 euro = 38,4550 krooni. Lubatud oli kursi kõikumine 15%. 17. märtsil 2007 revalveeriti krooni 8,5% ja kursiks sai 1 euro = 35,4424 krooni. 28. mail 2008 revalveeriti krooni veel 17,7% ja kursiks sai 1 euro = 30,1260 krooni. Enam krooni kurss oluliselt ei muutunud.
Valuuta korduva revalveerimise ja tugevnemise tõttu teiste valuutade suhtes oli Slovakkias inflatsioon suhteliselt väike: 2,2% aastas.
1 Slovakkia kroon = 0,421553 Eesti krooni (seisuga 6. oktoober 2006).
Seisuga 16. september 2006:
Pella
pisi|Pella varemed
Pella oli Makedoonia pealinn 5. sajandi lõpust kuni aastani 168 eKr. Pella oli keisririigiaegse Rooma koloonia.
Arkadi Harlampijev
Arkadi Harlampijev (vene keeles Аркадий Георгиевич Харлампиев; 29. jaanuar 1888 Smolensk – 14. juuni 1936 Moskva) oli Vene, Prantsuse, Eesti, Saksa ja Nõukogude poksija ning poksitreener ja -tegelane.
Harlampijev tuli 1921. aastal Tallinna. Ta asutas Tallinna Spordis poksiosakonna ja korraldas 5. juunil 1921 esimese Tallinna ametliku poksivõistuse. Ta osales ka Tallinna Spordi ja Helsingi poksiklubi HNS vahelisel võistlusel treenerina ning lisaks veel treenerite omavahelisel kohtumisel. Harlampijev võitis selle kohtumise.
Ta lahkus Tallinna Spordist ja Eestist 29. oktoobril 1922 ühe Riia spordiseltsiga peetud võistluse ajal tekkinud probleemide tõttu. Ta läks Saksamaale ja oli seal poksitegelane teadmata aja jooksul.
Millalgi 1920. aastatel läks Harlampijev Nõukogude Venemaale. Ta töötas 1930. aastatel poksitreenerina, tema õpilane oli näiteks ka Nikolai Koroljov. Võimalik, et ta sai kannatada Nõukogude Liidus 1936.–1937. aastal toimunud massirepressioonide käigus. Tema surma asjaolud pole teada.
Isiklikku
Arkadi Harlampijevi poeg oli Nõukogude sporditegelane ja üks sambo leiutajaid Anatoli Harlampijev.
Ameerika Džässimuuseum
thumb|Muuseumi peasissepääs Ameerika Džässimuuseum (American Jazz Museum) on džässiteemaline muuseum Missouri osariigis Kansas Citys.
Muuseumi eksponaatide hulka kuuluvad üle saja lindistuse, fotod, kuulsate džässmuusikute isiklikud asjad, näiteks Charlie Parkeri saksofon, filmid jpm.
Muuseumis on džässiklubi Blue Room ja üle tänava asub džässiteater The Gem Theatre.
Samas majas asub neegriliiga pesapallimuuseum.
Allikõnnu
Allikõnnu on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Allikõnnu külas endises Kadaka koolis asub Karl Ernst Särgava sünnikodu.
Pärnu Vanalinna Põhikool
Pärnu Vanalinna Põhikool on Pärnus tegutsev põhikool.
Ajalugu
1971. aastal avati ajaloolises Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi hoones aadressil Kuninga 29 Pärnu IX 8-klassiline kool.
1979. aastal kolis kool ajaloolisse Pärnu Tütarlaste Gümnaasiumi hoonesse aadressil Nikolai 26. Alates 1991. aastast kannab kool Pärnu Vanalinna Põhikooli nime.
Vaki
Vaki on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Samasügavusjoon
Samasügavusjoon ehk isobaat on joon kaardil, mis ühendab sama sügavusega punkte.
Contour line
Kivi-Vigala mõis
Kivi-Vigala mõis (saksa keeles Stein-Fickel) oli rüütlimõis Läänemaal Vigala kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Rapla maakonnas Märjamaa vallas Naravere külas.
Varasem ajalugu
Kõige varasem teade Uexküllide poolt rajatud mõisast on XIII sajandii 2. poolest. Esimesed kindlad teated mõisa kohta pärinevad 1420. aastast, mil ühtlasi mainitakse vesiveskit. Vigala vasallilinnust nimetatakse allikais mõnevõrra hiljem; see hävis 1581. aastal Liivi sõjas ja 1645. aastal olid alles vaid varemed. Vigala kujunes Läänemaa Uexküllide vasallisuguvõsa keskseimaks mõisaks, mille kõrgaeg langes XVI ja XVII sajandisse. XVIII sajandil viidi Uexküllide peamõis Vana-Vigalasse ja Kivi-Vigala mõisast sai Vigala kirikumõis. Lõplikult jäi mõis kiratsema pärast häärberi põlengut 1786. aastal.
Tänapäev
Tänapäeval on vanas mõisasüdames Enge jõe vasakul kaldal Märjamaa valla hooldekodu ja perearstikeskus.
Mõisa suurus
1568. aastal oli mõisa suurus 80 adramaad. Kaugeimad alad olid Loodna piirkonnas. 1774. aastal oli mõisamaad 35,75 adramaad.
Mõisa nimest
Mõisa tunti varem Vigala (Fickel) nime all. Pärast mõisa jagunemist tuli käibele nimi Suur-Vigala (Groß Fickel). XVIII sajandil hakati mõisa kunagise kivilinnuse järgi kutsuma Kivi-Vigalaks (Stein Fickel).
Mõisaansambel
Vana puidust häärber põles 1786. aastal. Seejärel ehitati kirikumõisa südamesse tagasihoidlik ühekorruseline palkmaja, mida on hiljem ümber ehitatud. Viimane suurem ümberehitustöö toimus 1990. aastate lõpus.
Aléxandros I
Aléxandros I (1. august 1893 Ateena – 25. oktoober 1920 Ateena) oli hellenite kuningas alates 1917. aastast kuni surmani.
Ta oli abielus Aspasia Manosega, kuid viimast ei loeta ametlikult kuningannaks.
Kaks ahvi hammustasid teda ja ta suri veremürgistusse.
Roger Penrose
pisi| Roger Penrose (sündinud 8. augustil 1931) on inglise füüsikateoreetik. Ta pälvis 2020. aastal Nobeli füüsikaauhinna.
Roger Penrose rajas aegruumilisi singulaarsusi käsitlevate uurimustega üldrelatiivsusteoorias rakendatavate globaalmeetodite aluse. Lisaks sellele on Penrose arendanud ka nullmassiga väljade üldteooriat.
Jädivere mõis
Ajalugu
pisi|150px|Uexkülli suguvõsa aadli- ja parunivapp Velise mõisa omanik Hans Uexküll rajas XVI sajandi esimesel poolel Enge jõe kaldale Jädivere karjamõisa. See eraldati 1709. aastal Velisest iseseisvaks rüütlimõisaks. Mõisaomanikud vaheldusid võrdlemisi sagedasti; nende hulka kuulusid Schwengelmid, Pistohlkorsid, Hoyningen-Huened, Rosenthalid.
19. sajandil valdasid mõisa pikemalt Uexküllid. Viimane omanik oli 1917. aastast Maximilian von Arronet (1878−1976), kellelt see 1919. aastal võõrandati.
Uhja karjamõis
Jädivere ainus karjamõis Uhja (Meyekorwer) asutati 1789. aastal.
Vesiveski ja kõrts
Vesiveski rajati Enge jõele 18. sajandi algul. See hävis tulekahjus 1929. aastal. Tallinna–Pärnu maantee äärne Sillaotsa kõrts pärines 1732. aastast ja tegutses 1900. aastani. Tänapäeval on kõrtsihoone hävinud.
Häärber ja kõrvalhooned
Mõisa esialgne puidust häärber hävis Põhjasõja ajal. Hilisem puitehitis põletati maha 1905. aasta sündmuste käigus ja seda enam ei taastatudki. Säilinud on mõned kõrvalhooned.
Park
Mõisapark on 4,4 hektari suurune esinduslik metsapark, mis asub endise mõisasüdame naabruses Enge jõe parempoolsel kaldal. Pargis annavad looduslikku järelkasvu näiteks nulud. Valged männid on saavutanud hiigelmõõtmed (kõrgus küündib 40 meetrini ja ümbermõõt jalamil 4 meetrini). Tänapäeval parki peaaegu ei hooldata ja see on metsistunud. Mõisapark on looduskaitse all.
Evi Krass
Evi Krass (21. mai 1925 - 9. oktoober 2021 Tartu) oli eesti kergejõustiklane ja spordipedagoog.
1944. aastal lõpetas ta Tartu 2. Keskkooli ja 1948. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (õppis kehakultuuriteaduskonnas).
Sportima hakkas ta 1942. aastal ja on tulnud 9 korda Eesti meistriks: 1945–1946 ja 1948–1051 kaugushüppes, 1948 viievõistluses, 1949–1950 teatejooksus. Krassi parim kaugushüppetulemus on 5.23.
Medaleid on ta võitnud ka 100 ja 200 meetri jooksus (1944–1945), 80 meetri tõkkejooksus (1946–1949) ja kõrgushüppes (1945).
Ta on kuulunud 21 korral Eesti koondisse. Töötanud 1947–1980 TRÜ kergejõustikukateedris õppejõuna. Tegutsenud kergejõustikukohtunikuna.
Maipo
thumb Maipo on kihtvulkaan Lõuna-Ameerikas Andides. Tipp kõrgusega 5264 meetrit jääb Tšiili ja Argentina piirile 100 km Santiagost kagus. Vulkaan purskas viimati 1908. aastal. Tipust idas asub maaliline, aga raskesti ligipääsetav Laguna del Diamante järv - veepind 3289 m üle merepinna.
Vulkaaniga sama nime kannab ka Maipo provints Santiago linnaregiooni lõunaosas.
Ubaleht (perekond)
Ubaleht (Menyanthes) on õistaimede perekond ubaleheliste sugukonnast. Perekonna ainus esindaja on ubaleht (Menyanthes trifoliata).
Oimjakoni uluss
Oimjakoni uluss ehk Öjmökööni uluss on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaa Sahha Vabariigis. Asub Oimjakoni kiltmaal Indigirka valglas. Põhjaosa jääb Tšerski mäestikku.
Edward I
Edward I, ka Edward Longshanks (Edward Pikk-koib; 17. juuni 1239, Westminster, Middlesex – 7. juuli 1307, Burgh-on-Sands, Cumberland) oli alates 20. novembrist 1272 kuni surmani Inglismaa kuningas ja Iirimaa isand ning alates 14. veebruarist 1254 Chesteri krahv.
Valitsejatiitel: Jumala armust Inglismaa kuningas, Iirimaa isand ja Akvitaania hertsog (inglise keeles By the Grace of God, King of England, Lord of Ireland and Duke of Aquitaine, ladina keeles Dei Gracia Rex Anglie Dominus Hibernie et Dux Aquitanie). thumb|vasakul|Edward I
Pärast 1282 alanud ülestõusu mahasurumist 1284 läks Wales Inglismaa koosseisu. Alates 1301, kui Edward I andis Walesi printsi tiitli oma pojale Edward II-le, kannab Inglise troonipärija tiitlit Walesi prints.
Andrei Vladimirovitš
1921. aastal abiellus suurvürst Andrei Vladimirovitš morganaatiliselt endise priimabaleriini Matilda Kšessinskajaga.
Oimjakoni uluss
Ulussi halduskeskus on Ust-Nera. Kehtib Magadani aeg (Moskva aeg +8 tundi).
Andrei Vladimirovitš
Suurvürst on maetud Sainte-Geneviève-des-Bois' kalmistule.
Oimjakoni uluss
1989. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanike arv 32 320. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanike arv 14 670, neist 57% venelased, 23% jakuudid, 10% ukrainlased ja 2% eveenid. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanike arv 10 102.
Uluss jaguneb 7 kohalikuks omavalitsuseks.
Suuremad asulad on Ust-Nera, Artõk, Elginski, Predporožnõi ja Nelkan. Oimjakoni küla on üks põhjapoolkera külmapooluse kandidaate.
Edward I
Edward I püüdis allutada ka Šotimaad, mis tal sealse pärimistüli tõttu ajutiselt ka õnnestus. William Wallace'i juhtimisel suutsid šotlased end küll uuesti vabaks võidelda, kuid pärast aastatepikkust võitlust suutis Edward Wallace'i vangistada ja Šotimaa uuesti allutada. Robert Bruce'i juhtimisel suutsid šotlased oma iseseisvuse siiski taastada.
Oimjakoni uluss
Oimjakoni ulussi läbib föderaalse tähtsusega maantee M56 "Kolõma".
Edward I
Isiklikku ja järglased
1. novembril 1254 abiellus Edward I Kastiilia Eleanoriga, kellega sai 15 last, 5 poega ja 10 tütart. Eleanor suri 1299. aastal. Lastest said täiskasvanuks 5 tütart ja 1 poeg. Neist lastest üks oli nunn, aga kõigi ülejäänute järeltulev sugu kestab tänapäevani. 15 lapsest noorim, Edward II, päris oma isa trooni.
10. septembril 1299 abiellus Edward I Prantsuse Marguerite'iga, kellega sai kolm last, kaks poega ja noorelt surnud tütre. Kummagi poja sugu kestab tänapäevani.
Vigala vasallilinnus
Vigala vasallilinnus oli keskaegne Uexküllide suguvõsale kuulunud linnus Lääne-Eestis Vigala kihelkonnas.
Kaarel Eelma
Kaarel Eelma (sündinud 18. detsembril 1973 Tallinnas ) on eesti kunstnik.
Vigala vasallilinnus
Kirjeldus
Linnus paikneb jõeneemikul, mida piirasid Enge jõgi ja Naravere oja. Neemik lõigati lõuna- ja idaküljel läbi vallikraaviga, millest läks üle sild. Paisutamissüsteemi abil sai vajadusel tõsta linnust ümbritsevate veekogude taset.
Kaarel Eelma
Elukäik
Kaarel Eelma sündis kunstnike Herald Eelma ja Marju Mutsu pojana Tallinnas. Õppis aastail 1992–1995 Tallinna Pedagoogikaülikoolis joonestamist ja kunstiõpetust ning 1995–1999 Eesti Kunstiakadeemias maali.
Vigala vasallilinnus
Kirjeldus
Linnuse lõunaotsas asunud peahoone mõõtmed olid 24 × 22 ja müüride paksus umbes 3–5,3 meetrit. Kokku olid peahoonest kuni jõeni ulatunud pikliku linnuse välismüüride mõõdud 68x33,5 meetrit.
Kaarel Eelma
Looming
Maalikunstnikuna alustanud, kuid aastatega järjest enam end läbi mahuliste objektide teostanud kunstnik kirjeldab oma loomingus elamise absurdust, kujutades asjade nihestatud seisu ruumis. Eelma installatsioonid on napid ja teravmeelsed, lakooniliste kujundite kaudu esitab ta päevakajalisi teemasid viisil, kus need muutuvad omamoodi universaalideks.
Vigala vasallilinnus
Linnuse ajalugu
Koduloouurija ja kirjanik Mihkel Aitsami (1877–1953) oletuste põhjal võis Enge jõe ja Naravere oja vahelisel neemikul hilisema Vigala kivilinnuse kohal olla ka muinasaja lõpul eestlaste linnus. Seda siiski ei kinnita 1896. aastal Gottfried von Hanseni juhtimisel toimunud väljakaevamised.
Mingi linnus võis seal olla kõige varem 13. sajandi teisest poolest alates. Kindlad teated kivilinnuse rajamisest on 15. sajandi keskpaigast. Uexküllide suguvõsa uurijad oletavad, et Vigala linnuse rajas Velise vasallilinnuse valdaja üks poegadest. Seejärel kujunes Vigala linnusest Lääne-Eesti Uexküllide üks olulisemaid tugipunkte, kes oli laialdase piirkonna suurim vasallisuguvõsa.
Linnus Liivi sõdade perioodil
Liivi sõdades sai linnus esimest korda tugevalt kannatada 1560. aastal venelaste sõjakäigu ajal. Linnus ehitati kiiresti üles, kuid 1576. aastal langes linnus uuesti venelaste kätte ning nad jäid sinna 1581. aastani. Kui venelased lahkusid, jätsid nad maha endast põletatud ja rüüstatud linnuse. Linnust mainiti 18. mail 1595 sõlmitud Täyssinä rahulepingus, kui venelased loobusid muuhulgas kõikidest õigustest mitme Eesti linnuse ja lääni üle.
Linnus hilisematel aegadel
17. sajandil linnust enam ei taastatudki, kuid taastatud üksikuid hooneid kasutas mõis. Kivilinnuse järgi sai koht 18. sajandi lõpus nime Kivi-Vigala (Stein Fickel), kui linnuses olnud Vigala mõisa süda viidi üle uude kohta.
Veel 19. sajandil olevat linnusest järel olnud kõrged varemed. Kuna Vigala kihelkonna piirkonnas ei ole looduslikult ehituseks kõlbulikku paekivi, siis kasutati varemeid paemurruna.
18. sajandil lõpul ehitati linnusesse Vigala kirikumõisa pastoraat, mis põles 1776. aastal. 1930. aastate keskel ehitati linnuse vundamentidele puithoone, mis on seal tänapäevani. On säilinud ka fragment vanast võlvkäigust ja lõike vanast vallikraavist, mis asuvad tänapäeval eramaal.
Hulgateooria
Hulgateooria on matemaatika haru, mis uurib hulkade üldisi omadusi, samuti järjestusi ja muid seoseid ning mõningaid muid valdkondi.
Hulgateooria on üks moodsa matemaatika alustaladest. Kogu tänapäeva matemaatika sõnastatakse tavaliselt hulgateooria terminites ja enamik matemaatilisi objekte on defineeritav hulkadena. Võrreldes teiste matemaatikaharudega on hulgateooria noor. Praeguse keskse koha matemaatikas omandas see alles pärast matemaatika aluste kriisi ületamist 20. sajandi alguses.
Moodsa hulgateooria rajajateks loetakse Georg Cantorit ja Richard Dedekindi. Pärast nende nn naiivse hulgateooria paradokside avastamist (matemaatika aluste kriis) pakuti välja mitmeid aksiomaatilisi hulgateooriaid, mille seas on Zermelo-Fraenkeli hulgateooria, mis sisaldab valikuaksioomi, ja Von Neumanni-Bernaysi-Gödeli hulgateooria.
19. sajand
Cantor klassifitseeris hulki, iseäranis lõpmatuid hulki, võimsuse järgi. Lõplike hulkade puhul on see nende elementide arv. Ta nimetas kaht hulka ekvivalentseteks (võrdvõimsateks), kui neid saab bijektiivselt teineteisele kujutada, st kui nende elementide vahel leidub üksühene vastavus. Nõnda defineeritud võrdvõimsus on ekvivalentsusseos ja hulga M võimsus ehk kardinaalarv on Cantori järgi hulgaga M võrdvõimsate hulkade ekvivalentsusklass. Ta märkas tõenäoliselt esimesena, et on erinevaid lõpmatuid võimsusi. Kõigi naturaalarvude hulka ja kõiki sellega võrdvõimsaid hulki nimetatakse Cantori eeskujul loenduvateks hulkadeks, kõiki teisi lõpmatuid hulki mitteloenduvateks hulkadeks.
Cantor nimetas kontiinumi probleemiks järgmist küsimust: kas on olemas naturaalarvude hulga võimsuse ja reaalarvude hulga võimsuse vahepealne võimsus? (Oletust, et vastus on eitav, nimetatakse kontiinumi hüpoteesiks.) Ta püüdis seda probleemi lahendada, kuid see ei õnnestunud. Hiljem selgus, et probleem on põhimõtteliselt lahendamatu.
Cantori kõrval oli hulgateooria oluline teerajaja ka Richard Dedekind. Ta rääkis hulkade asemel süsteemidest ning töötas 1872 välja reaalarvude hulgateoreetilise konstruktsiooni ja 1888 naturaalarvude sõnalise hulgateoreetilise aksiomaatika. Ta formuleeris seal esimesena hulgateooria ekstensionaalsuse aksioomi.
Giuseppe Peano, kes nimetas hulki klassideks, lõi juba 1889 esimese formaalse klasside loogika arvutuse, mis oli aluseks aritmeetika Peano aksiomaatikale, mille ta esimest korda formuleeris täpses hulgateoreetilises keeles. Ta töötas sellega välja tänapäevase hulgateooria valemite keele ja võttis kasutusele paljud matemaatilised sümbolid, sealhulgas elemendimärgi ehk kuuluvussümboli \in, mida loetakse "... on ... element" Märk \in on vanakreeka sõna ἐστί 'on' väike algustäht ε (epsilon).
Aritmeetikat püüdis hulgateoreetilisele alusele viia ka Gottlob Frege pisut hiljem oma 1893. aasta arvutuses. Selles avastas Bertrand Russell 1902. aastal vastuolu, mis sai tuntuks Russelli paradoksi nime all. See ja ka mõned teised vastuolud tekivad piiramatu hulgamoodustuse tõttu, mistõttu hulgateooria varajast kuju hakati nimetama naiivseks hulgateooriaks. Cantori hulgadefinitsioon ei pea aga silmas niisugust naiivset hulgateooriat, nagu näitab tema tõestus, et kõikide hulkade klass ei ole hulk (on mittehulk; (teine Cantori antinoomia).
Cantori kaasaegsed ei pidanud tema hulgateooriat revolutsiooniliseks saavutuseks. Paljud matemaatikud, näiteks Leopold Kronecker, lükkasid selle tagasi. Veel rohkem umbusku tekitas hulgateooria antinoomiate avastamine, nii et näiteks Henri Poincaré pilkas: "Loogika ei olegi enam viljatu, ta sigitab nüüd vastuolusid."
20. sajand
20. sajandil lõid Cantori ideed üha enam läbi; samal ajal tekkis areneva matemaatilise loogika raames aksiomaatiline hulgateooria, mis võimaldas vastuolud ületada.
Aastatel 1903 ja 1908 ilmunud teostes töötas Bertrand Russell välja tüüpide teooria, milles hulkadel on alati kõrgem tüüp kui nende elementidel, nii et problemaatilised hulgamoodustused on võimatud. Ta näitas esimese väljapääsu vastuoludest ning näitas teoses "Principia Mathematica" (1910–1913) ka, kuidas tüüpide teooriat saab rakendada. Lõpuks osutus, et tüüpide teooria ei ole Cantori hulgateooria jaoks piisav. Tüüpide teooria ei löönud läbi ka oma keerukuse tõttu.
Kriis
Kriis (kreeka keeles: κρίσις) on olukord, mis nõuab muutmist ning võib esineda isiklikul või sotsiaalsel tasandil. See võib olla traumaatiline või pingeline muutus inimese elus või ebastabiilne ja ohtlik sotsiaalne situatsioon poliitilises, sotsiaalses, majanduslikus, sõjategevuses või oluline looduskeskkonna nähtus, millega kaasneb ähvardavalt järsk muutus.
Hulgateooria
20. sajand
Mugavam ja edukam oli aksiomaatiline hulgateooria (Zermelo aksiomaatika), mille Ernst Zermelo töötas 1907 välja Cantori ja Dedekindi hulgateooria vastuoludeta põhjendamiseks. Abraham Fraenkel märkas 1921, et selleks on veel tarvis tema asenduse aksioomi. Zermelo lülitas selle oma 1930. aasta Zermelo-Fraenkeli aksiomaatikasse, mida ta nimetas ZF-süsteemiks. Ta nägi seal ette ka urelemendid, mis ei ole hulgad, aga saavad olla hulkade elemendid (Cantori "meie kaemuse objektid" hõlmab ka neid). Tänapäevane Zermelo-Fraenkeli hulgateooria seevastu on vastavalt Fraenkeli ettekujutusele puhas hulgateooria, mille hulgad on eranditult hulgad.
Et 1930. aasta Zermelo-Fraenkeli aksiomaatika nimetab ka valikuaksioomi, tähistatakse seda urelementideta variandis ka ZFC (C inglise sõna choice järgi). ZF on ZFC ilma valikuaksioomita.
Paljud matemaatikud eelistasid aga järjekindlale aksiomatiseerimisele pragmaatilist hulgateooriat, mis probleemseid hulki väldib, näiteks Felix Hausdorff (1914) ja Erich Kamke (1928). Tasapisi teadvustas üha enam matemaatikuid, et hulgateooria on matemaatika struktureerimise vältimatu alus. ZFC on end praktikas õigustanud, mistõttu enamik matemaatikuid tunnustab seda moodsa matemaatika alusena; sellest aksiomaatikast ei ole vastuolusid tuletatud. Selle mittevastuolulisus on tõestatud siiski ainult lõplike hulkade puhul. Gödeli esimese mittetäielikkusteoreemi (1931) järgi ei ole ZFC mittevastuolulisuse tõestamine põhimõtteliselt võimalik. Gödeli avastused panid küll piiri Hilberti programmile, mis nägi ette matemaatika ja hulgateooria tõestatavalt mittevastuolulise aksiomaatika rajamine, ent ei takistanud hulgateooria edukust, nii et matemaatika aluste kriis, millest rääkisid intuitsionismi pooldajad, ei olnud tegelikult tuntav.
Venekuusiku
Venekuusiku on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Diogo Antônio Feijó
Diogo Antônio Feijó [di'ogu ant'oniu feiž'o] (3. august 1784 São Paulo – 10. november 1843 São Paulo) oli Brasiilia ainuregent (Regente Único) 12. oktoobrist 1835 – 19. septembrini 1837, kes valitses Brasiilia alaealise keisri Pedro II eest.
Oimjakon
thumb|Oimjakon, 2019 Oimjakon (jakuudi keeles Өймөкөөн) on küla Venemaa Sahha Vabariigi Oimjakoni ulussis, Borogonski 1. naslegi halduskeskus.
Diogo Antônio Feijó
Feijó sündis enda sõnul "tundmatute vanemate pojana".
Oimjakon
Asub Indigirka vasakul kaldal. Elanike arv on 521 (2001).
Diogo Antônio Feijó
Feijó ordineeriti 25. veebruaril 1809 katoliku preestriks.
Oimjakon
Oimjakon on üks põhjapoolkera külmemaid paiku. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on −47,0 °C. Madalaim mõõdetud õhutemperatuur oli −67,7 °C 1933. aastal. Ekstrapoleerimise teel saadi 1924. aastal õhutemperatuuriks −71,2 °C. Ilmajaam asub tegelikult 40 km kaugusel Oimjakoni lennuväljal, mis asub 2 km kaugusel Tomtori külast.
Diogo Antônio Feijó
Ta valiti 1821 Brasiilia esindajana Portugali Üldisesse ja Erakorralisse Cortes 'isse 1821–1822. Koos teiste brasiillastest saadikutega keeldus Feijó alla kirjutamast Portugali konstitutsioonile ning hiljem (1824) kritiseeris ta väga teravalt selle autoritaarsust.
Saadikutekoja liikmena São Paulo poolt (1826–1829, 1830–1833), ründas Feijó ägedalt keiser Pedro I poliitikat. Samuti astus ta välja preestrite tsölibaadi kaotamise eest.
Pärast keisri loobumist troonist (7. aprill 1831) ja Alalise Regendinõukogu valimist (17. juuni 1831) sai Feijó juulis 1831 justiitsminister, kuid astus 3. augustil 1832 tagasi, sest Senat keeldus vallandamast José Bonifácior alaealise keisri Pedro II õpetaja kohalt.
Juulis 1833 sai ta senaatoriks. Tema tegevus parlamendis oli innukas, sõltumatu ja julge. 1834 valiti ta Senati Statistikakomitee liikmeks.
7. aprillil 1835 valiti Feijó valijameeste poolt neljaks aastaks regendiks. Häälte lugemise viis lõpule Üldkogu (Senati ja Saadikutekoja ühine istung), mis peeti Senati hoones Rio de Janeiros 9. oktoobril 1835.
Hääletamise tulemused
11. oktoobril valiti Feijó Mariana piiskopiks, kuid ei võtnud seda kohta vastu. 12. oktoobril 1835 andis Feijó Üldkogu ees Senati hoones Rio de Janeiros ametivande.
Feijó valitsus püüdis peatada riigi lagunemist, kuid ei suutnud jagu saada suurtest mässudest Pará provintsis ("Cabanagem") ja Rio Grande do Suli provintsis ("Farroupilha").
Halva tervise ja tema vastu suunatud ägeda kriitika tõttu kirjutas Feijó 19. septembril 1837 alla siseministrile adresseeritud tagasiastumisavaldusele. Järgmiseks regendiks sai Pedro de Araújo Lima.
1839 valiti Feijó Senati presidendiks. Hemorraagia tõttu tekkis tal sama aasta lõpul vasaku kehapoole halvatus. See sundis teda jääma São Paulosse. Rio de Janeiros käis ta ainult keiser Pedro II kroonimisel ja muudel erilistel puhkudel.
Aastal 1842 ühines Feijó liberaalidega, kes rahulolematutena parlamendivalimiste tulemustega tõstsid mässu (liberaalne revolutsioon). Kui Caxiasi hertsog revolutsiooni maha surus, siis Feijó arreteeriti Sorocabas ja pagendati Vitóriasse Espírito Santo osariigis. Mõni kuu hiljem ta vabanes ning naasis São Paulosse. Senati avaistungil 1843 esines ta kaitsekõnega oma asjas.
Diogo Antônio Feijó suri 10. novembril 1843, enne kui Senat jõudis tema asjas otsuse teha.
Seeria (muusika)
Seeria (inglise keeles series) on muusikalise parameetri väärtuste hulk.