cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nolcken
Nolckenid rüütelkonna matriklis
1726. aastal introdutseeriti Rootsi rüütelkonda Erich Matthias von Nolcken (1694−1755), kes oli saanud samal aastal naturalisatsiooni korras Rootsi aadlikuks. 1747. aastal sai ta vabahärra tiitli ja introdutseeriti 1752. aastal. 1741. aastal võeti suguvõsa Saaremaa rüütelkonna matriklisse. Eestimaal võeti suguvõsa matriklisse 14. veebruaril (vkj) 1746. Samuti immatrikuleeriti Eestimaal 11. veebruaril 1914 Saaremaalt pärit parun Alexander von Nolcken koos ema ja õega. Erich Matthias von Nolckeni pärijad immatrikuleeriti Liivimaal 1797. aastal. Saaremaalt pärit Gustav Friedrich Heimart von Nolcken (1783−1855) võeti Liivimaal matriklisse 1844. aastal. 1812. aastal said Nolckenid naturalisatsiooni korras Soome vabahärradeks ja võeti 13. oktoobril 1818 Soome rüütelkonda. 1. mail (vkj) 1845 võeti Kuramaa rüütelkonna matriklisse vabahärra Georg Johann Friedrich von Nolcken (1789−1853). Lisaks kuulus suguvõsa Poola-Leedu haru Minski ja Mogiljovi kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Varia
Nolckeni suguvõsa järgi on nime saanud Nolgimõisa.
Andres Adamson
Looming
pisi|Andres Adamson esitlemas oma raamatut "1242. Müüti murdes" Tallinna raamatumessil 5. aprillil 2013 Ta on autori või koostajana avaldanud kolm monograafiat, 13 üldhariduskooli õpikut ajaloo, õiguse ja kunstiõpetuse ainetes (koos täiendatud uustrükkide ja tõlgetega), mitu õppemetoodilist abivahendit, õpetajaraamatuid, elektroonilisi väljaandeid, ühe romaani. Lisaks avaldanud sadakond artiklit trükiajakirjanduses ja elektrooniliselt peamiselt ajaloo ja hariduspoliitika alal.
Nõukogude okupatsioon Eestis (1918–1919)
ETK Tartu Töörahva Täidesaatev Komitee
30. detsembriks koostas Tartu uus võimukandja esimesed omapoolsed sundmäärused ning pani need ka kohe kehtima.
Kõigepealt keelustati ETK Nõukogu juba varasema dekreedi põhjal nüüd ka Tartus jumalateenistuste pidamine ning igasugune muu ametlik usukommete täitmine.
Et linnas olevat ringi liikunud liialt palju alkoholijoobes inimesi, ähvardati kõiki joovastavate jookide valmistajaid, hoidjaid, müüjaid ja joojaid karistada kuni mahalaskmiseni.
Sisejulgeolekuasutused Tartus
Pärast Tartu hõivamist bolševike vägede poolt vahistati ETK kontrrevolutsiooniga võitlemise komisjoni Tartu osakonna juhtimisel 24 päeva jooksul linnas umbes 500 inimest, kes paigutati Tartu Krediidikassa keldrisse Kompanii 5. 14.-15. jaanuaril 1919 vabastati Tartu eesti vägede poolt, kuid enne lahkumist hukkasid Tartu Sõjarevolutsiooniline Tribunal ja bolševikud komissaride (Kull, Rästas, Otter) juhtimisel 20 vangi – nende seas Tallinna piiskopi Platoni (Kulbusch), ülempreestrid Mihhail Bleive ja Nikolai Bežanitski, luteri kiriku pastorid Traugott Hahni ja Moritz Wilhelm Paul Schwartzi ning 14 Tartu kodanikku (vt Tartu Krediidikassa massimõrv).
Christian IV
Christian IV oli Frederik II poeg.
Christian oli väga ambitsioonikas valitseja ning püüdis ka Kolmekümneaastases sõjas Saksamaa saatuse otsustamisel olulist rolli mängida, kuid sai lüüa. Protestantide peamiseks kaitsjaks sai siis Rootsi kuningas Gustav II Adolf ning Taani jäi peagi ka põhjas Rootsi varju.
Christian IV on valitseja, kes on kõige kauem valitsenud mingit Eesti ala: Saaremaal kestis tema võim kokku 57 aastat.
Abielud
30. novembril 1597 abiellus Christian IV Brandenburgi Anna Katharinaga, kellega sai kuus last. Kuninganna suri 14 aasta pärast ning Christian IV abiellus kammerneitsi Kristen Munkiga, kellega sai 12 last (neist tuntuimaks sai memuaaride kirjutaja Leonora Christina Ulfeldt (1621–1698)).
Gewürztraminer
thumb|"Gewürztraminer" "Gewürtztraminer" [gev'ürtstram'iiner] (IPA: [ɡɛʼvyːʀtstʀamiːneʀ]) on vähehappeline tumeroosade marjadega mutatsioon Itaaliast pärinevast viinamarjasordist Tramini.
Peamiselt kasvatatakse "Gewürtztraminerit" Prantsusmaal, Alsace'i piirkonnas ja Saksamaal.
Kitarood
Tuntumad kitaroodid olid Terpandros ja Arion. Kitaravirtuoos oli ka keiser Nero.
Gewürztraminer
Veini omadused
See on viinamarjasort, millest valmistatud vein on kõige täidlasem valgete veinide hulgas. Veini aroom on väga parfüümne, selles on tunda mitmesuguste eksootiliste troopiliste puuviljade lõhna. Suure täidluse ja madala happesuse tõttu sobib neile, kes ei armasta kuivi veine nende happesuse tõttu.
Kiievi vürstiriik
Kiievi vürstiriik oli pärast Kiievi Suurvürstiriigi lagunemist Lääne-Kiievimaa, Loode-Tšerkassõ, Ida-Žitomiri maa-aladel, moodustunud riik, mis eksisteeris aastatel (1132–1471), riigi pealinnaks oli Kiievi linn.
pisi|Endise Kiievi-Vene ja Ukraina alad enne mongolite invasiooni, 1220–1240 pisi|[[Kuldhordi, Poola, Vana-Liivimaa, Leedu, Vene, Ukraina, Valgevene alad 1250]]
Territoorium
Kiievi vürstiriik eksisteeris pärast Mongolite invasiooni Vene aladele, Kuldhordi vasallina kuni allutamiseni Leedu suurvürst  Algirdase poolt ja liitmiseni 1362. aastani, mil liideti Vene Suurvürstiriigina Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigiga ning moodustas osa  Leedu Suurvürstiriigi territooriumist oma lääne-slaavi päritolu elanikkonnaga.
Aastatel 1471–1654, kuulus ta Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigi koosseisu ning suurvürstiriigi liitumisel personaaluniooniga Rzeczpospolitaga oli Rzeczpospolita koosseisus.
1654. aastal pärast Moskva tsaaririigi ja Rzeczpospolita sõda liideti Paremkalda-Ukraina territoorium Moskva tsaaririigiga.
Kiievi vürstiriigi vürstid ja valitsejad
Vürstiriik liitus 1362. aastal Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigiga.
Kaabeltau
Kaabeltau (inglise keeles cable length) on laevajuhtimisel kasutatav pikkusühik.
1 kaabeltau võrdub 1/10 meremiili ehk 185,2 meetriga.
Algselt tähendas "kaabeltau" pukseerimisotsa pikkust, mis sõltus laevadest, nende lastist ning ilmast.
Riia rajoon
Riia rajoon oli 1. juulini 2009 1. järgu haldusüksus Lätis.
Rajoonis oli 7 linna (Baldone, Baloži, Olaine, Salaspils, Saulkrasti, Sigulda, Vangaži) ja 16 valda.
Arion
thumb|right|Arion [[William-Adolphe Bouguereau maalil]] Arion oli legendaarne Vana-Kreeka muusik ja poeet, silmapaistev kitarood.
Zoobentos
Zoobentos ehk põhjaloomastik on mingi veekogu bentaali asustavad loomorganismid. Zoobentos on bentose ehk põhjaelustiku tähtsaim osis (fütobentos koos zoobentosega moodustab bentose).
Enamikus veekogudes asustab zoobentos ka suurimaid sügavusi, näiteks on teda leitud üle 10 000 m sügavuselt meresüvikutest.
Merede ja mageveekogude zoobentose dominantrühmad on mõneti erinevad: esimeses prevaleerivad sageli limused, okasnahksed, hulkharjasussid jt, mageveekogudes aga vähid, limused, putukate vastsed jt.
Liigitused
Sõltuvalt sellest kas põhjaloomad elavad veekogu põhjasetete pinnal või setteis, saab eristada epifaunat ja infaunat.
Zoobentos saab liigitada ka suuruse järgi. Makrozoobentoseks nimetatakse loomi, kes on üle 1–2 mm (palja silmaga nähtavad), neist väiksemaid, submikroskoopilisi loomi nimetatakse meiozoobentoseks (kuni väikseimad hulkraksed loomad), üherakulisi protiste nimetatakse mikrozoobentoseks.
Christian III
thumb|Christian III Christian III (eestipäraselt ka Kristian III; 12. august 1503 – 1. jaanuar 1559) oli Taani kuningas 1534–1559 ja Norra kuningas 1537–1559.
Christian III oli Taani ja Norra kuninga (1523–1533) Frederik I poeg ja Taani ja Norra kuninga (1559–1588) Frederik II ning hertsog Magnuse isa.
Krahvivaenus
1544. aastal jagati Schleswig-Holstein kuningas Christian III ning tema poolvendade Schleswig-Holstein-Haderslebeni hertsogi (1544–1580) Hansu ja Schleswig-Holstein-Gottorpi hertsog (1544–1586) Adolfi vahel. 1580. aastal Hans suri meessoost järglasteta ja aastal 1581 jaotati tema hertsogkond kuningas Frederik II ja Adolfi vahel.
Christian III ja Liivimaa
Christian III oli seotud ka Eestiga, kuna Liivi sõja alguses pöördusid mitmed Vana-Liivimaa võimukandjad, sealhulgas ordumeister Wilhelm Fürstenberg, abipalvetega tema poole. Vana kuningas oli ettevaatlik midagi lubama, kuid 1558. aasta augustis püüdis Christoph von Münchhausen (Saare-Lääne ja Kuramaa piiskopi Johann V von Münchhauseni vend) isikliku kasu huvides Tallinna Taanile maha mängida. Asi kukkus läbi, kuna Christian polnud huvitatud oma riigi kahtlasesse afääri ja Moskooviaga konfrontatsiooni kiskumisest. Samuti otsustas ta loobuda piiskop Johann von Münchhauseni müügitehingust, millega Saare-Lääne piiskopkond ja Kuramaa oleks läinud Taanile, otsesemalt tema teisele pojale Magnusele. Kuid enne, kui ta sellest piiskopile teatada jõudis, kuningas suri. Uus kuningas, Frederik II, võttis pakkumise aga vastu ning segas Taani Liivi sõtta.
Johann VI
Johann VI nime kandvad valitsejad:
Kibuvits
Kibuvits (Rosa) on roosõieliste sugukonda kuuluv heitlehiste, harvem igihaljaste püstiste või ronivate põõsaste perekond.
Kibuvitsa perekonda kuulub umbes 100 looduslikult levinud liiki, lisaks hulgaliselt hübriide ning kultivare.
Kibuvitsast aretatud dekoratiivtaime nimetatakse roosiks. Kibuvitsa vilju kibuvitsamarju kasutatakse rahvameditsiinis.
Kibuvitsa seemnetest pressitakse õli, mida kasutatakse parfümeeriatööstuses.
Kirjeldus
Kibuvitsad on madalad (50–100 cm) või kõrgemad (1–2 m) puitunud vartega põõsad. Varred on tugevad ja püstised või peenemad ja loohjad, aga alati ogadega. Lehed on paaritusulgjad ning sulglehekeste arv on sõltuvalt liigist 5–9. Lehekeste värvus, kuju ja karvasus on olulised tunnused liigi määramisel.
Õied asuvad üksikult või õisikutena varte tippudes. Kroonlehti on alati viis või kordne arv. Õite suurus on sõltuvalt liigist 2–6 cm. Meie kliimas õitsevad kibuvitsad enamasti jaanipäeva paiku, üksikud liigid varem või hiljem. Kurdlehine kibuvits õitseb külmadeni. Viljadeks on pähklikesed, mis asuvad lihakaks muutunud õiekarika sees.
Eesti pärismaised liigid
pisi|Banksi kibuvitsa sort 'Lutea' pisi|Hiina kibuvitsa sort 'Viridiflora' pisi|Rosa hugonis
Idiofonid
Idiofonid (kr. idios 'oma' + phōnē 'heli' = 'iseheliseja') ehk korpuspillid on löökpillid, mille heli tekib kogu instrumendi võnkumisest.
Musical instruments, 1976
Igor Tõnurist, toetudes väljaandele "Musical Instruments" liigitab idiofonid kaheksasse, paljude alaliigitustega põhirühma : esemest, millega lüüakse vastu maad või mõnda teist kõva alust, nt kepi või seest õõnsa helitoru (inglise k hollow tube, õõnes bambusest või puust toru, mille alumine ots on kinnine) löök vastu maad või põrandat, ühe-kahe-kolme nuiaga tampimine uhmris, stepkingades tantsimine. mille vastu lüüakse, nt löök rusikaga vastu söögilaua pealispinda, löök kepiga vastu palki, rütmiline tants augu kohal, mis on kaetud kõva resoneeriva kattega (seda viimast Eestis ei tunta), jms. (laste kõristid, kuljused, helisevad metallkaunistused riietel, kõrinatega õllekann jms). sellistena, et heli saamiseks tuleb neid lüüa pulga või erilise nuiaga jms (nt ksülofon, gong, triangel, kõraga (= tilaga) kell, väljastpoolt palgilöögiga helisema pandav kell, eesti lokulaud). See on kõige ulatuslikum pillirühm. sarnase osa (= eseme) kokkulöömisega (nt metallist taldrikud, kastanjetid). (nagu muusikalise sae puhul) hõõruvad kaks pinda vastamisi, samuti tekib heli hõõrudes niiske sõrmega mööda klaasi serva, heli võib tekitada ka kampoliga määritud ust sõrmega hõõrudes. või muu sellisega järsult üle riibitud või ebaühtlase aluspinna (pesulaud, vaalikurikas, käristi, eesti tuhapill-pingipill). heli tuleb ühest või enamast raami külge kinnitatud laastukujulisest keelekesest, mis näppides helisema pannakse (nt parmupill, sansa).
Hornbosteli-Sachsi muusikainstrumentide liigitus
Hornbosteli-Sachsi muusikainstrumentide liigituses moodustavad idiofonid 1. kategooria ja on jaotatud nelja alamkategooriasse:
Eesti rahvapilld
Eesti rahvapillidest on idiofonid lokulaud, heliraud, pingipill, jauram, käristi, kilk, parmupill.
Välislingid
en:List of idiophones by Hornbostel-Sachs number
Kuie mõis
Kuie mõis (saksa keeles Kui) oli rüütlimõis Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tapa vallas Lääne-Viru maakonnas.
Ajalugu
Kuie mõis eraldati 18. sajandi alguses Roosna mõisast. Mõis on kuulunud Friedrich Magnus von Ungern-Sternbergile (1728–1771), krahv Peter Manteuffelile (1768–1842) ja parun Reinhold von Uexküll-Güldenbandile (1790–1860). Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Carl Wilhelm Ernst von Stackelberg (20.07.1868–26.07.1941).
Mõisakompleks
Pärast võõrandamist asus hoones kool ja endist härrastemaja ehitati veelgi ümber.
Johann VII
Johann VII nime kandvad valitsejad:
Keelitse mõis
Keelitse mõis (saksa keeles Keelitze) oli Vana-Vigala mõisa kõrvalmõis Vigala kihelkonnas Läänemaal.
Laasi kraav
Laasi kraav (ka Sipelga kraav) on kraav Raplamaal Märjamaa vallas Oese, Tiduvere ja Vana-Vigala külas.
Kraavi pikkus on 3,8 km ning see suubub vasakult Vigala jõkke (17,2 km suudmest). Kraavi valgla on 4,2 km².
Kraavi lähe on Oese külas Tõnumaa raba kirdeservas. Kraavi suue on Vana-Vigala külas. Alamjooksul ületab kraavi Hirvepargi–Tiduvere tee.
Nurtu mõis
Nurtu mõis (saksa keeles Nurms) oli eramõis Vigala kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Märjamaa valda Rapla maakonnas.
Mõis rajati 17. sajandil Valgu mõisast eraldatud alast.
Claude Monet
Claude Monet ([klood mon'ee]; ka Oscar-Claude Monet ja Claude Oscar Monet; 14. november 1840 – 5. detsember 1926) oli prantsuse maalikunstnik, impressionismi rajaja ja peaesindaja. Impressionismi vool on saanud nimetuse tema maali "Impression, soleil levant" ("Impressioon. Tõusev päike") järgi. Monet'lt pärineb umbes 2500 maali.
Lapsepõlv ja noorus
thumb|Claude Monet' autoportree Monet sündis 1840. aastal Pariisis vürtspoodnike Adolphe ja Louise-Justine Monet' peres. Ta ristiti Notre-Dame-de-Lorette'i kirikus Oscar-Claude'iks. Kuue-aastaseks saanud, kolis Monet oma perega Põhja-Prantsusmaale Le Havre'isse, mis on ka paljude tema maalide teemaks.
Tema kunstianne avaldus väga noorelt, algul küll karikaturistina. Varsti hakkas ta aga huvi tundma maalikunsti vastu ning 1858. aastal võeti üks tema maal vastu kohalikule näitusele, millest tal tekkis plaan saada elukutseliseks kunstnikuks.
Ta asus õppima Pariisi vabameelse õhkkonnaga kunstikooli Académie Suisse'i, kus tutvus ka mitme kuulsa kunstnikuga.
Aastatel 1861–1862 oli Monet sõjaväeteenistuses Alžeerias. Alžeerias pidi ta algul teenima seitse aastat, kuid haigestus kõhutüüfusse ja demobiliseeriti.
1862. aastal suundus ta õppima Pariisi kuulsa kunstniku Charles Gleyere ateljeesse.
Le Havre'i aastad
thumb|left|"Impressioon. Tõusev päike" Pärast ateljee sulgemist pöördus Monet tagasi Le Havre'isse ja pühendus maalimisele.
Ta huvitus eelkõige suurtest vabaõhustseenidest ja õppis hindama päikesevalgust. Selleks, et päikeselise päeva meeleolu ja valgust jäädvustada, pidi ta töötama kiiresti, mistõttu nägid tema teosed välja rutakad ja lõpetamata.
Camille Doncieux
1860. aastatel kohtus Monet Camille Doncieux'ga, keda ta kasutas oma modellina. Kui nad koos elama hakkasid, tekitas see palju pahameelt ja Adolphe Monet loobus oma poja rahalisest toetamisest. Monet suutis maha müüa vaid üksikuid maale, isegi impressionismile aluse pannud maal "Impressioon. Tõusev päike" ei olnud menukas. Perekond võitles pidevalt vaesusega, mis viis Monet isegi nii kaugele, et ta üritas 1868. aastal enesetappu sooritada, hüpates Seine'i jõkke.
Aastal 1866 valminud "Camille (Naine rohelises kleidis)" ("La femme à la robe verte") oli üks paljudest maalidest, mis kujutasid tema tulevast abikaasat Camille'i. Aastal 1867 sündis neil esimene poeg, kes sai nimeks Jean, ning 1870. aastal nad abiellusid. Poeg Michael sündis 1878. aastal. Aastal 1875 jäi Camille haigeks ning 1879. aastal suri tuberkuloosi. Pärast seda vajus Monet masendusse ega suutnud veidi aega enam maalida.
Koorvere
Koorvere (kohalik hääldus Kuurvere) on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Claude Monet
Camille Doncieux
Aasta hiljem Monet armus oma sõbra naisesse Alice Hoschedésse, hakkas uuesti maalima ning tema maale saatis suur menu.
Viimased eluaastad
thumb|"Le bassin aux Nympheas" (1899) Oma elu lõpuni üritas Monet järjest paremini jäädvustada meeleolu, eriti valgusefekte ja värve.
Tema elu viimasteks teosteks jäid pärast naise surma 1911. aastal maalitud vesiroosimaalid, mis moodustavad sarja.
Koorvere
Aastatel 1945–1990 kuulus Koorvere küla Vastse-Kuuste külanõukogu koosseisu. Aastatel 1990–2017 kuulus küla Vastse-Kuuste valda.
Pöide kirikumõis
Pöide kirikumõis (saksa keeles Pastorat Peude) oli kirikumõis Pöide kihelkonnas Saaremaal.
Koorvere
Külas asub Öpiku talu ristipuu.
Claude Monet
Viimased eluaastad
Ta armastas maalida valguse peegeldamist vee pealt, tihtipeale maalides sama objekti mitu korda eri kellaaegadel, et saavutada erinevaid valgusefekte.
Tuntumad teosed
Monet' tuntumateks teoseks peetakse maale "Eine vabas looduses", mille ta maalis 1866. aastal, "Impressioon. Tõusev päike" 1872. aastal, "Moonipõld" umbes aastal 1880 ja "Udu Londonis" 1903. aastal. thumb|left|„Les Meules“ 2019. aasta mais müüdi kunstniku teos sarjast „Heinakuhjad“ („Les Meules“) oksjonil rekordilise 110 miljoni dollari eest. 1986. aastal oli sama maal müüdud oksjonil 2,5 miljoni dollari eest.
Alus (laevandus)
Alus ehk ujuvvahend on inimese kätetööna valminud vees ujuv asi, kui seda kasutatakse inimese, lasti, seadmete või muude asjade hoidmiseks või edasitoimetamiseks vee peal või vee all.
Alusel peab olema positiivne tõstejõud ehk veeväljasurve.
Liigitamine
Aluseid liigitatakse:
Välislingid
Wasserfahrzeug Судно
Riigivolikogu 2. valimisringkond
'''Riigivolikogu 2. valimisringkond''' asus Tallinnas.
Ringkonda kuulusid Tallinna linna tänavad: Aia o.-ü. "Kodu", Balti Puuvillavabrik, Boeckeri tehas, Eerika, Väike-Eerika, Girgensoni – paaritud numbrid 17-st alates, Graniidi – paaritud numbrid 17-st ja paarisnumbrid 28-st alates, Kalevi pataljon, Kanepi, Suur-Karjamaa, Väike-Karjamaa, Kopli – paaritud numbrid 9-st ja paarisnumbrid 22-st alates, välja arvatud raudtee territooriumil asuvad raudtee majad, Kopli rand, Kungla, Suur-Laevaehituse, Väike-Laevaehituse, Leigri, Lina, Linda – paarisnumbrid, Lõime, Maleva, Malmi – paarisnumbrid, Miinisadam, Neeme, Niidi, Paavli, Paljassaar, Piiri, Polaari, Puuvilla, Põhja, Sitsi, Soo – paaritud numbrid 21-st ja paarisnumbrid 24-st alates, Sõja – paaritud numbrid 1–19 ja paarisnumbrid 2–28, Telliskivi – paaritud numbrid 57-st alates, Tõllu, Uussadam, Vabriku – paaritud numbrid 15-st ja paarisnumbrid 10-st alates, Vene-Balti tehas, Volta.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 10 119 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Erich Joonas, Louis Metslang, Johann Suurmets (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Aleksander Tois, kes said vastavalt 1213, 2419, 2185 ja 1141 häält, seega valiti 2. valimisringkonnast Riigivolikogusse Louis Metslang.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Nadežda Tihanova, vastaskandidaat Mihkel Tasur.
Membranofonid
Membranofonid ehk membraanpillid on löökpillid, mille heli tekitab membraani, kas pingul kile või naha võnkumine.
Membranofonid on näiteks basstrumm, bongod, tabla, tamburiin, timpan.
Eesti rahvapillidest kuuluvad membranofonide hulka:
Membranofonide hulka kuuluvad ka näiteks indiaani "näpitavad trummid", mille membraani panevad võnkuma trummi külge kinnitatud pillikeeled.
Välislingid
en:List of membranophones by Hornbostel-Sachs number
Rägavere valla vapp
thumb|[[Rägavere vald|Rägavere valla vapp.]] Rägavere valla vapp on Lääne-Viru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Rägavere valla vapp.
Vapi kirjeldus
Kuuselõikega põigiti poolitatud kilbi sinisel ülapoolel hõbedane neljaharuline täht; kilbi alumine pool hõbedane.
Põhjendus
Vapikilpi poolitav kuuselõige osutab sellele, et Rägavere vald asub metsarikkal alal ning mets on andnud elatist kohalikele elanikele juba vanast ajast.
Nõmmküla
Nõmmküla on mitme küla nimi Eestis:
Aleksander Elango
pisi|Aleksander Elango
Aleksander Elango (aastani 1924 Johanson; 21. veebruar 1902 – 17. märts 2004) oli eesti pedagoogikateadlane ja Vabadussõja veteran.
Elango oli eesti pedagoogikateooria arendaja, uurinud pedagoogilist psühholoogiat, hiljem ka eesti kooli ja pedagoogika ajalugu. Pedagoogina propageeris ja rakendas aktiivsuspedagoogikat.
Haridus- ja teenistuskäik
Õppis aastail 1911–1913 Hugo Treffneri Gümnaasiumis, 1913–1915 Tartu Aleksander I Gümnaasiumis ja 1915–1921 Tartu Kommertskoolis.
Elango astus vabatahtliku koolipoisina 1919. aasta alguses Eesti sõjaväkke ning osales ka Vabadussõja lahingutegevuses, mis jäi siiski vaid nädalapikkuseks. Selle aja jooksul langes aga kaheksa tema klassikaaslast. 1919. aasta 1. detsembril osales ta 17-aastaselt emakeelse Tartu ülikooli avaaktusel, kutse andis talle perekonnatuttav Villem Ernits. Aastatel 1921–1927 õppis Elango Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, mille lõpetas pedagoogika ja psühholoogia alal filosoofiamagistri kraadiga (1946. aastal ümber atesteeritud pedagoogikateaduste kandidaadi kraadiks). 1928. aastal õppis Tartu Ülikooli Didaktilis-metoodilises seminaris ning aastail 1929–1931 täiendas end Tartu Ülikooli teadusliku stipendiaadina Viini Ülikoolis pedagoogilise psühholoogia alal. Omandas 1937. aastal keskkooliõpetaja kutse.
Töötas aastail 1921–1924 Eesti Karskusliidu noorsootöö instruktori ja raamatukoguhoidjana, 1928–1929 ja 1939–1941 Vahi Põllutöökooli õpetajana.
Juba 1930. aastail sai temast üks Eesti tunnustatumaid pedagoogikateadlasi. Oli 1931–1983 Tartu Riiklikus Ülikoolis õppeülesannete täitja ja õppejõud, 1944. aastast pedagoogika dotsent, 1951–1963 pedagoogika ja metoodika kateedri juhataja. Töötanud aastail 1935–1937 Tartu Pedagoogiumis õpetajana, 1940–1946 Tartu Linna Pedagoogika Keskuses, 1944–1957 Tartu Õpetajate Instituudis.
Ühiskondlik tegevus
Ta osales ka ühiskondlikus elus, olles näiteks 1936–1940 Koduse Kasvatuse Instituudi asutajaid ja juhataja. Oli Ülemaalise Õppiva Noorsoo Keskbüroo esimees (1919), Eesti Noorsoo Karskusliidu esimees (1924–1928), ajakirja Uudismaa toimetaja (1919–1924).
Nõukogude ajal jätkas Elango pedagoogikaalast ühiskondlikku tööd, algatades näiteks 1962. aastal õpetajate kasvatusteadusliku seminari, millest kujunes Ühiskondlik Pedagoogika Uurimise Instituut. Elango osales instituudi töös kuni 1993. aastani, olles üks selle juhte, lektor ja kooliajaloo probleemgrupi juhataja.
Isiklikku
pisi|Aleksander Elango haud [[Tartu Pauluse kalmistul]] Elango jäi kuni elu lõpuni vitaalseks, tegeledes teadustööga kuni 98-aastaseks saamiseni. Ta hoidis end kursis ka päevauudistega ja oli näiteks Euroopa Liitu astumise vastu, kartes, et see on Saksamaa diktaadile alluv organisatsioon. Elango suri natuke aega pärast 102-aastaseks saamist, olles sinnani üks viimaseid elusolevaid Vabadussõja veterane ning viimane eestikeelse Tartu ülikooli avaaktusel osalenu.
Abiellus 1933 Tartu Ülikoolis ajaloo eriala lõpetanud Linda Lossmanniga (1902–1977). Tema vend oli Julius Elango. Tema poeg oli Mart Elango. Tema tütar on Anne-Liis Sõmermaa.
Seem
Seem (inglise seme) on lingvistikas ja semiootikas tähendusüksus, semeemi (semanteemi) konkreetne avaldumine; tähenduse väikseim osa.
Riiklik Georuumiluure Agentuur
Riiklik Georuumiluure Agentuur, tõlgitud ka kui Riiklik Ruumiandmete ja Luure Agentuur, (ingl. National Geospatial-Intelligence Agency; NGA) on Ameerika Ühendriikide agentuur, mille ülesanne on kõiki saadaolevaid visuaalse luure vahendeid kasutades luua ja hoida ajakohasena kolmemõõtmeline interaktiivne maakera kaart, mida kasutatakse kõikide USA luure- ja uurimisagentuuride töö tõhustamiseks.
Riigivolikogu 1. valimisringkond
'''Riigivolikogu 1. valimisringkond''' asus Tallinnas.
Ringkonda kuulusid Tallinna linna tänavad: Aia, Aida, Apteegi, Suur-Patarei, Väike-Patarei, Girgensoni – paaritud numbrid 1–15 ja paarisnumbrid, Graniidi – nr. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 11, 13, Gümnaasiumi, Hobuse, Inseneri, Jahu, Kalamaja kalmistu, Uus-Kalamaja, Vana-Kalamaja, Kesk-Kalamaja, Kalda – nr. 1, 2, 4, 6, 8, 10, 12, 14, 16, Kalevi – paaritud numbrid 1–15, paarisnumbrid 2–26, Kalju, Keskvangla, Kinga – paarisnumbrid, Suur-Kloostri, Väike-Kloostri, Kooli (Kloostri), Kopli – paaritud numbrid 1–7 ja paarisnumbrid 2–20, Kotzebue, Köie, Küti, Suur-Laagri, Väike-Laagri, Laboratooriumi, Lai, Linda – paarisnumbrid, Malmi – paaritud numbrid, Merepuiestee – nr. 1 ja paarisnumbrid 2–14, Mundi, Munga, Müürivahe – paaritud numbrid 29-st ja paarisnumbrid 40-st alates, Niine, Noole, Nunne – paarisnumbrid, Olevimägi, Oleviste, Pagari, Pikk – paaritud numbrid ja paarisnumbrid 10-st alates, Prii, Põhja puiestee – paaritud numbrid 1–27 ja paarisnumbrid, Pühavaimu, Raekoja plats – välja arvatud nr. 1–5, Rannamäe tee, Suur-Rannavärava, Väike-Rannavärava, Balti jaama ja Balti Puuvillavabriku vahekohas raudtee territooriumil asuvad raudtee majad, Saiakang, Soo – paaritud numbrid 1–19 ja paarisnumbrid 2–22, Sulevimägi, Suurtüki, Sõja – paaritud numbrid 21-st ja paarisnumbrid 30-st alates, Teenri, Telliskivi – paarisnumbrid 60-st alates, Tolli, Toompuiestee nr. 33, 35 ja 37, Uus, Vabriku – paaritud numbrid 1–13 ja paarisnumbrid 2–8d, Vaimu, Valgevase, Veelennujaama plats, Vene, Vana-Viru, Viru – paaritud numbrid, Võrgu.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 10 521 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat Ado Anderkopp, Helmi Jansen ja Jaan Reinbach, kes said vastavalt 3490, 891 ja 2186 häält, seega valiti 1. valimisringkonnast Riigikogusse Ado Anderkopp.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Aleksander Kiidelmaa, vastaskandidaat EELK Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja Theodor Tallmeister.
Dolores Jane Umbridge
Dolores Jane Umbridge on Harry Potteri sarja 5. osas mustade jõudude vastase kaitse õpetaja, viiendas osas ka direktriss. Ta saadetakse kooli, kuna Võlukunsti minister Cornelius Fudge tahab koolis toimuvast ülevaadet. Fudge on veendunud, et Dumbeldore soovib tema ministrikohta endale, ning püüab seega summutada kõikvõimalike "kuulujutte" Voldemorti naasmisest. Eriti on Fudge huvitatud sellest, et nii Potter kui ka tema uskujad saaksid karmilt karistada "valeinfo" levitamise eest. Kuna Umbridge on väga võimukas, on ta selleks tööks just sobiv inimene.
Umbridge on pealtnäha malbe, kuid ülimalt lipitsev tegelane. Ta riietub alati roosasse ja üle kõige meeldivad talle kassipojad – tema kabinet on üleküllastatud keraamiliste taldrikutega, millelt vaatavad vastu näuguvad kassipojad. Ka tema patronuseks on kass.
Umbridge on küll Fudge'i ustav teener, kuid samas ka allumatu ja salakaval. Talle meeldib intriige punuda ja sõnakuulmatuse korral rakendada ka keelatud meetmeid. Just Umbridge saadab dementorid Harryt ründama, millest puhkeb suur probleem. Umbridge naudib oma võimu ja üleolekut teistest – olgu nendeks siis kooli õpilased, maagilised loomad või isegi tema kolleegid.
Eluaegne vangistus
Eluaegne vangistus on Eesti Karistusseadustiku mõistes esimese astme kuriteo üks karistustest. Kui süüdimõistva kohtuotsusena on karistuseks mõistetud eluaegne vangistus, siis sellise kohtuotsuse täitmine ei aegu.
Paha Polly
Paha Polly oli meloodilist alternatiivrokki viljelenud Tartu ansambel, mis alustas tegevust 2005. aastal Võrus. 2013. aasta suvel teatas ansambel laialiminekust.
Rakvere valla vapp
pisi|[[Rakvere vald|Rakvere valla vapp]] Rakvere valla vapp on Lääne-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Rakvere valla vapp.
Rakvere vald ja Sõmeru vald ühinesid haldusreformi käigus 2017. aastal ja ühendvalla vapina võeti kasutusele varasem Sõmeru valla vapp.
Vapi kirjeldus
Sinisel vapikilbil on vertikaalselt paiknev kuldne viljapea kahe kuldse ringi (kuldraha) vahel.
Vapp 1993–2017
thumb|[[Rakvere vald|Rakvere valla vapp]]
Vapp kinnitati 14. mail 1993.
Vapi kirjeldus
Kilp põikjaotatud; ülemisel, sinisel väljal kaks langevat hõbetriipu; alumisel, hõbedasel väljal roheline tamme kaksikleht.
Leevijõe
Leevijõe on küla Põlva maakonnas Põlva vallas Leevi jõe ääres.
Küla kuulus Võnnu kihelkonda. 1978. aastani oli küla nimi Leevi.
Aastatel 1945–1990 kuulus küla Vastse-Kuuste külanõukogu koosseisu. Aastatel 1990–2017 kuulus küla Vastse-Kuuste valda.
Küla läbib Põlva–Reola maantee. Idas piirneb küla Tartu–Koidula raudteega.
Riigivolikogu 3. valimisringkond
'''Riigivolikogu 3. valimisringkond''' asus Tallinnas.
Ringkonda kuulusid Tallinna linna tänavad: Aiavilja, Baikovi kallas, Estonia puiestee ― paaritud numbrid 1―29, Gonsiori ― Vene turu ja Raua tänava vaheline osa, Väike-Gonsiori, Hollandi, Hollandi põik, Uus-Hollandi, Imanta ― paaritud numbrid 1―31 ja paarisnumbrid 2―34, Jaama, jahtklubid, Jannseni ― nr. 1 ja 2, Jõe, Ülem-Jõe, Kaasani ― paaritud numbrid, Kalda ― paarisnumbrid 18―26, Kana, Karu, Klaasingi ― paarisnumbrid, Kesk-Kompassi, Suur-Kompassi ― paaritud numbrid 23-st ja paarisnumbrid 32-st alates, Väike-Kompassi, Kreutzwaldi ― paaritud numbrid 1―5 ja paarisnumbrid 2―4, Kuke, Laeva, Lembitu ― paaritud numbrid, Lennuki ― paaritud numbrid 1―15 ja paarisnumbrid 2―28, Maakri, Maneesi, Merepuiestee ― paaritud numbrid 3-st alates, Narva maantee ― paaritud numbrid 1―79, paarisnumbrid 2―64, Paadi, Pronksi, Põhjakants, Suur-Pääsukese, Väike-Pääsukese, Raua ― paaritud numbrid ja nr. 2, Reimani, Sadam, Sadama, Sadama politsei-jsk., Uus-Sadama, Sakala ― paaritud numbrid 1―23 ja paarisnumbrid 2―28, Seltersi, Siimoni, Tartu maantee ― paaritud numbrid 1― 43 ja paarisnumbrid 2―28, Tornimäe, Vambola, Vene turg, Vilmsi ― paarisnumbrid 2―8, Õuna.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8115 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Lembit Paap-Ilves ja Järvo Tandre (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), kes said vastavalt 2159 ja 2407 häält, seega valiti 3. valimisringkonnast Riigivolikogusse Järvo Tandre.
Mercatori universaalne põikprojektsioon
350px|pisi|60 UTM-pikkusvööndit Mercatori põikprojektsioonis pisi|350px|UTM-süsteemi vööndid (kaart [[ruutlabaprojektsioonis)]]
Mercatori universaalne põikprojektsioon (inglise keeles Universal Transverse Mercator (UTM)) on kaardiprojektsiooni liik. Sisuliselt on see liitprojektsioon, kus iga tsooni kohta moodustatakse oma ristkoordinaatide süsteem. UTM-süsteemil põhinevad paljude riikide ristkoordinaadistikud (Eesti oma mitte). Soomlased nimetavad oma kaardiprojektsiooni Gaussi-Krügeri projektsiooniks. Rootslased kutsuvad oma versiooni sarnaselt venelastega Gaussi projektsiooniks. Mõlemad süsteemid põhinevad Mercatori põikprojektsioonil.
UTM-projektsiooniga käib kokku UTM-koordinaatide süsteem ja kaardilehtede nomenklatuur, mille aluseks on 6-kraadised pikkuskraaditsoonid ja 8-kraadised laiuskraadi vööndid. Tsoone loendatakse ööpäevarajast alates ida suunas 1–60, laiusvööndeid alates 80° ll kuni 80° tähestikuga C-X. Koordinaatide alguspunkt asub iga tsooni jaoks eraldi ekvaatori ja telgmeridiaani ristumisest 500 kilomeetrit läänes ja 10 000 kilomeetrit lõunas.
UTM on nime saanud flaami kartograafi Gerardus Mercatori (1512–1594) järgi.
UTM Eestis
Eestis kasutatakse UTM rahvusvahelise koostöö tasandil sõjanduses, loodusteadustes jms asukoha viitamiseks. Kuna UTM on NATO standardiks, siis see koordinaatsüsteem ja sellega kaasnev kaardijagu on aluseks võetud ka kaitsejõudude 50-tuhandeliste kaartide puhul. UTM võrk kantakse ka Eesti põhi- ja baaskaardile. Eesti bioloogid on pikemat aega UTM viitamise süsteemi kasutanud leiukohtade ülesmärkimisel.
Logina
Logina on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1945–1990 kuulus küla Vastse-Kuuste külanõukogu koosseisu. Aastatel 1990–2017 kuulus küla Vastse-Kuuste valda.
Külas asus kuni 2001. aastani Laane raudteepeatus.
Akbar
pisi|Akbar ületamas Gangest pisi|Mogulite riik Akbari ajal Akbar (araabia جلال الدین محمد اکبر Jalāl ad-Dīn Muḩammad Akbar; 15. oktoober 1542 – 27. oktoober 1605) oli kolmas Suurmogulite riigi valitseja. Ta oli Humāyūni poeg ja valitses pärast oma isa surma 1556. aastal oma surmani.
Akbar vallutas tagasi peaaegu kogu Põhja-India, sealhulgas Gujarāti 1572, Bengali 1574 ja Kashmiri 1581. Ta valitses ka osa Afganistanist.
Akbar kuulutas 1583 välja usuvabaduse.
Akbari mausoleum asub Agra lähedal Sikandras.
Pärast tema surma sai suurmoguliks Akbari poeg Jahangir.
Ainepunkt
Ainepunkt (AP) on õppemahu arvestusühik , mida kasutatakse õppeasutustes (kõrgkoolides) töömahu mõõtmiseks.
Kuni 2009/2010. õppeaastani oli kõrghariduses kasutusel ainepunkt (AP), mis vastas 40 tunnile (astronoomiline tund ehk 60 min) ehk ühele õppenädalale tööle, mille üliõpilane on õppeks kulutanud, ning õppeaasta maht oli 40 ainepunkti.
Alates 2009/2010. õppeaastast on kasutusel Euroopa ainepunktisüsteem (European Credit Transfer and Accumulation System, ECTS), kus üks ainepunkt vastab 26 tunnile tööle, mille üliõpilane on õppeks kulutanud – see moodustab 1560 tundi ja 60 ainepunkti õppeaastas.
Ainepunkt (AP)
1 AP = 40 h ehk üks ainepunkt vastab 40 tunnile (1 õppenädal) üliõpilase poolt õppeks kulutatud tööle, millesse on arvestatud kontaktõpe (sh e-õpe), praktiline töö (sh praktika), iseseisev töö ja õpiväljundite hindamine.
Euroopa ainepunktisüsteemi ainepunkt (EAP)
1 EAP = 26 h ehk üks ainepunkt vastab 26 tunnile (astronoomiline tund ehk 60 min) üliõpilase poolt õppeks kulutatud tööle, millesse on arvestatud kontaktõpe (sh e-õpe), praktiline töö (sh praktika), iseseisev töö ja õpiväljundite hindamine. Üleminekul AP-delt EAP-dele on rõhutatud, et õppemahtude teisendamisel ei tohi lähtuda üksnes matemaatiliselt 1 AP = 1,5 EAP, vaid lähtuda tuleb eelkõige õpiväljunditest ja nende saavutamiseks tehtavast keskmise üliõpilase tööst.
Kokkuleppeliselt võrdub 60 Euroopa ainepunkti keskmise täiskoormusega õppiva üliõpilase aastase töö­koormusega. Üliõpilase aastane töökoormus võib seejuures olenevalt töökorral­dusest riigiti erineda, jäädes enamasti siiski 1500–1800 töötunni vahele. Niisiis võib ühe Euroopa ainepunkti saamise eelduseks olla olenevalt riigist 25–30 töötundi. Selline töömahu kõikumine ei või tunnustamisel ometi saada eri riikides välja antud Euroopa ainepunktide erineva käsitlemise aluseks, sest tihti on nende taga lihtsalt erinevad arvestusviisid või ajalooliselt kujunenud töökultuur. Eestis on ülikooliseaduse ja rakenduskõrgkooli seaduse muutmise seadusega üliõpilase õppeaasta jooksul tehtava töö piirmääraks seatud 1560 tundi, seega võrdub 1 Euroopa ainepunkt Eestis üliõpilasele 26 tunni tööga.
Lada
Lada (vene keeles Лада) on NSV Liidus ja Venemaal riigiettevõttes AvtoVAZ (algselt VAZ) toodetud automark, mis loodi koos Itaalia autotootja Fiatiga.
Esimesed AvtoVAZ-i autod toodeti Fiati tehnilise abiga ja turustati Žiguli nime all. Lada kaubamärk ilmus 1973. aastal, keskendudes algselt välisturule, enne kui sai 1990. aastatel AvtoVAZ-i peamiseks kaubamärgiks kõikidel turgudel. Renault võttis kaubamärgi üle kontrolli 2016. aastal. Tehniline abi Prantsuse ettevõttelt algas 2008. aastal pärast AvtoVAZ-i vähemusosaluse omandamist. Venemaa valitsus ostis Lada osaluse tagasi 2022. aastal.
Tehaseandmed
Žiguli tehaseandmete koondtabel, milles on näidatud auto mudel ja number, mootori mudel, varuosade koondnumber, auto variandi koondnumber ja valmistamisaasta, on paigutatud kere esipaneeli parempoolsesse ülaossa mootoriruumi kaane juures.
Tehnilised andmed
Žiguli mudelite põhiandmed tuuakse ära tehnilistes andmetes ja need erinevad mudelite lõikes, näit :
Lada nimedest
Palmiro Togliatti oli üks Itaalia Kommunistliku Partei loojaid. 1945–1946 oli ta Itaalia justiitsminister. Pärast tema surma 1964 anti Venemaa linnale Stavropolile tema nimi.
Tänapäeval on Togliatti tööstuskeskus, kus asub maailma suurim ammooniumi tehas TogliattiAzot. Aastal 2006 oli elanike arv 704 000, 1967 oli elanikke 88 000.
Žiguli nimi on tulnud Volga jõe paremal kaldal asuvast väikesest mäestikust, kus kõrgeim tipp Strelnoi ulatub 375 m kõrgusele merepinnast.
Lada on vanaslaavi mütoloogiast pärit õnne, armastuse ja abielu jumalanna. Lada on tänapäevalgi kasutusel naisenimena.
Katsetustel avastatud puudused
Katsetustel selgunud Fiati esimesed suured puudused: nõrk, lagunev kere; kehvad tagumised ketaspidurid; vananenud alumise nukkvõlliga ja tõukuritega mootor.
Algmaterjali ja lõpp-produkti erinevustest ning katsetustel ilmsiks tulnud vigade parandustest. Kirjeldatud on vaid põhilisi muudatusi Fiat-124-ga võrreldes, mida tuli enne mudeli 2101 tootmise alustamist ette võtta, et masin sobiks Venemaa karmidesse looduslikesse oludesse.
Katsetaja pajatab
R. Nasretdinov 3. jaanuaril 1967:
"Moskvast Krimmi sõitis autode kolonn, eesotsas Fiat 124, seejärel Peugeot 204, Fiat Primula (esimene esiveoline FIAT), Fiat 1500, Volga 21 ja Moskvitš 408.
1N4148
1N4148 on kiire (reageerimisaeg 4 ns) väikese võimsuse (kuni 500 mW) ja pingega (75 V) lülitusdiood (impulssdiood). Dioode valmistatakse tsingitud klaaskorpustes SOD27, DO-35, A24 ja SC-40.
Lada
Katsetaja pajatab
Oli 25 kraadi külma. Kohe selgus, et lõunast pärit Fiat 124 salong on soojem kui põhjast pärit Volgadel ja Moskvitšil. Aknad jääst ilusti puhtad. Marsruudiks oli Baidarskije Vorota – Sokolinoje – Orlinoje – Jalta. Sõit kulges mägedes, poristel ja märgadel teedel. Siin näitasid ennast paremast küljest esiveolised: Primula ja Peugeot 204.
Fiat 124-l oli juba peal modifitseeritud tagaketaspidurite süsteem, kuid klotside kulumine oli ikkagi suur. Pärast katsetusi tehti konstruktoritele ultimaatum pidurite konstruktsiooni uueks muutmiseks. Ega siis itaallased ei tahtnud meie muudatustega kohe nõustuda. Sõditi tugevalt ka selle vastu et Avtomobil No 1 (tulevane VAZ 2101) saaks omale kohe ülemise nukkvõlliga mootori. Pakuti välja variant, et alguses paneme peale vana mootori (sarnane nagu Moskvitš 403/407) ja tootmise arenedes saab auto uut tüüpi mootori. Venelased aga ei andnud järele ja nii saigi auto kohe uue mootori. Ka piduridetailide tootja Bendix ei tahtnud tagumistest ketaspiduritest loobuda. Katsetustel selgus, et NSV Liidu märgadel ja poristel teedel kulusid klotsid metallini juba pärast 2000–3000 km läbimist, hoolimata üha uutest variantidest, mida Bendix ka välja ei pakkunud. Suvel 1968 toimus viimane tagumiste piduriketaste katsetus autopolügooni poristel teedel. Võrdluseks toodi tagumiste trummelpiduritega Peugeot-204. Midagi ei olnud teha, ka siin võitis trummelpidur ja sestpeale loobuti ketaspiduritest lõplikult. Kokku tehti Fiati juures enne "null-üheks saamist" üle 800 muudatuse.
Katsetused Stop & Go ei läinud libedalt. Puudu oli isegi bensiinist. AI-93 liikus vähe ja katsetajad segasid aviobensiini A-76-ga. Lendurid, nähes tööriistade vaesust (Fiati "riistakomplekti" kuulus vaid 13 mm lehtvõti), kinkisid katsetajatele 13 silmusvõtme, mis oli tol ajal suur varandus. Juhtus ka avarii, kui teele kargas ootamatult hobune.  Veel näiteks lagunes Togliatti ligidal ära alumine šarniir. Kohapeal vahetada ei saanud, kuna Fiatil oli ta külge needitud, mitte poltidega. Helistati tehasesse ja auto juurde toodi terve õõtshoob. Samal ajal poisikesed hüüavad rõõmsalt: "Hurraa, Fiat läks katki!"
Tehase püstitamine
Niikaua kuni katsetati autosid, hakati ehitama tehast.
1967
14. jaanuaril alustas tööd esimene ekskavaator. Tehase ehitusel oli kasutusel 200 buldooserit, 500 ehituskraanat, 150 ekskavaatorit ja 2000 autot. Kaevetööde maht oli 129 miljonit kuupmeetrit, betooni kulus 3,3 miljonit kuupmeetrit. Valmis raudbetoondetaile kulus 2,9 miljonit kuupmeetrit ja kasutusele läks 323 000 tonni metallkonstruktsioone. Ehitusel töötas pidevalt ligi 3000 töölist ning 1700 tehast üle Nõukogude Liidu saatsid pidevalt erinevaid seadmeid ja materjale.
1970
''Vene keremeistrid käisid teooriat õppimas Fiati tehases Torinos ja kui õpiaeg läbi sai, arvasid Itaalia spetsialistid, et on aeg alustada praktikaga, aga seda juba VAZ-i tehases. Mehed mõtlesid, et ega me papist ole tehtud. Küsiti keevitajatelt must (värvimata) toorikkere ja n-ö põlve otsas ja salaja laotigi esimene sõitev auto kokku. Kindlaksmääratud päeval saabusid itaallased kohale aga venelasi polnud mitte kuskil, kui äkki nurga tagant tuli värvimata kerega auto rõõmsalt signaalitades.'' Itaallased olid üllatusest šokis ja said kohe aru, et tegemist ei ole mitte algajatega. Autoga said sõita kõik korpuse töötajad, kuid tehniline direktor käskis ebaseadusliku auto lammutada.''
Stop & Go Vorkuta katsetustest ja Žiguli õlist
Vorkutas toimusid katsetused sellepärast et Fiati tehas jäi autode saatmisega Venemaale hiljaks. Autod pidid saabuma 1967. aasta detsembris, kuid jõudsid kohale 1968. aasta märtsis. Kus mujal sa külma leiad kui mitte Siberis. Autod (neid oli 8) mida hakati Vorkutas katsetama kandsid nime Fiat-124 R (Russia). Neil autodel olid juba ülanukkvõlliga mootorid. Seal tuli välja nende mootorite vigane koht. Nimelt esimestel ülanukkvõlliga mootoritel olid malmist nookurid. Need purunesid tihti ja asendati hiljem terasest nookuritega. Veel tuli välja kummidetailide kehv kvaliteet. Rooliotste ja šarniiride kummist tolmukatted rebenesid pidevalt. Siinkohal sai Fiati tehas väga väärtuslikke teadmisi. Itaallased said samal ajal kokku hoida suure summa raha, mis oleks muidu läinud kummidetailide eraldi katsetamiseks.
Katsetati ka kodumaist mootoriõli ja tulemused olid kehvad. Ega muidu Fiati tehase juhtiv spetsialist õlide alal senjoor Marantsani poleks öelnud, et teie mootoriõlid on suurepärane materjal toorõliks. Kui sinna juurde panna lisandeid, näiteks lubrisooli, võivad nad täitsa isegi kõlvata. NefteHimProm (NaftaKeemiaTööstus) siiski suutis õli kvaliteeti oluliselt parandada.
5. juunil 1968 lõppesid Stop & Go katsetused Vorkutas. Kuna Vorkutas toimusid ainult eelkatsetused, siis 1969. jaanuaris Moskvas toimusid riiklikud katsetused kodumaisele mootoriõlile. Võrdluseks olid kõrval Itaalia päritolu õlid. Ka seal osalesid 8 autot Fiat-214 R, kusjuures need sõitsid omal jalal Itaaliast läbi Poola Venemaale. 1969. aasta talv oli Moskvas karm. Jaanuaris-veebruaris oli külma 32–34 °C – just see mida katsetajad vajasid. Katsetused kulgesid vene mootoriõlidele edukalt. Itaallastel oli ka kohapeal õli testimiseks labor, kuid ühtäkki oli sinna sissepääs keelatud, kuigi enne oli kõigil asjasse pühendatuil sissepääs vaba. Hiljem selgus, et mingi aeg oli Vene õli parem Itaalia omast. Saadeti õliproovid Itaaliasse kontrollimiseks, sealt tuli vastus tagasi, et ongi nii. Itaallastel ei jäänudki muud üle kui hapu näoga venelastele õnne soovida riiklike katsetuste eduka lõpu puhul. Samal ajal toimusid Stop & Go katsetused Togliattis. Seal pandi proovile autode rehvid, õhufiltrid, automootorite gaasijaotusmehhanismid, esi- ja tagasild, autokere tolmukindlus ja palju muud. VAZ-2101 riiklike katsetusteni jäi kaks aastat.
1969. aastal osales katsetustes ka Fiat-125. Sellest autost oleks äärepealt saanud auto nr 2. Kangesti küll VAZ-2103 moodi, kuid Luxi "algmaterjaliks" oli hoopis Fiat-124 S.
1970
pisi|VAZ 2101 aastast 1976 Esimeste autode kokkupanekut viisid ellu lukksepp-monteerijad V. Prisjaznjuk, I. Ossipov, V. Gussev, V. Orlihin ja V. Glazunov. Esimese autoga sõitis liinilt maha Itaalia šeff-instruktor Benito-Guido Savonini ja ülejäänud viiega sõitis tsehhi No 45 ülem Vladimir Safonov. Kapotil kiri: "Võta vastu, kodumaa esimene automobiil". Pärast 18-aastast truud teenistust puhkab esimene VAZ 2101 tehase muuseumis.
VAZ 2101 edasiarendamine, facelifti takerdumine
Juba 1971. aastal püstitas ettenägelik peakonstruktor V. Solovjov disaineritele ja konstruktoritele ülesande uuendada VAZ-2101 välimust. Auto aga oli just välja ilmunud, kõik ei olnud teda veel näinudki, kui peakonstruktor vaatas juba tulevikku, mis nähtavasti ei pakkunud mingisugust huvi teiste juhtivate seltsimeeste ringkonnale. Kuidas ka disainerid ei katsetanud, ühtegi arvestatavat varianti tootmisse ei evitatudki. Näiteks prooviti kandiliste esituledega, mida kasutas sellel ajal AZLK (Moskvitši tehas) oma autodel. Selline esitulede lahendus leidis siiski kasutamist, kuid alles VAZ 2105 juures.
Need kandilised tuled ja teistmoodi radiaatorivõre leidsid rakendust hoopis Fiati kontsernile alluva Hispaania Seati edasiarendamise juures. Kas pole sarnane?
Ja nii toodetigi VAZ-2101 väliselt sellisena, nagu ta 1970. aasta 19. aprilli hommikul liinilt maha tuli, kuni 1988. aastal tootmisest mahavõtmiseni välja.
1966. aastal aasta auto tiitli võitnud Fiat 124 ja plaaniti teha kolmes kerevariandis: sedaan, universaal ja kabriolett.
Sedaan ja universaal jõudsid tootmisliinile, kuid kabriolett versioon jäigi prototüübiks. Valmistati ainult mõned eksemplarid. ''Tolleaegses Nõukogude Liidus toimus igasuguste pühade ja paraadide ettevalmistus suurejooneliselt ja seal võis kohata väga eriilmelisi sõidukeid. Näiteks lennunduspäevaks (Den Aviatsii) valmistati kabriolett AvioVAZ.''
LADA ja laietarbekaup
1970. aastate alguses "määriti" suurematele tehastele kaela nõue: toota ka midagi rahvale, n-ö laiatarbekaupu. Konstruktoribüroost tuli ettepanek, kui hakkaks tootma sõiduautode järelhaagiseid. Neid ju keegi veel ei tootnud. Kui hakati mõtlema milline ta peaks välja nägema, hüüatas tehase peainsener E. Bašindžagjan, et mis te pead murrate! Võtke lihtsalt kaks Žiguli tagumist osa, keevitage kokku ja ongi teil käru olemas.  Omavahel hakati käru nimetama B-2B (Bašindžagjan-2 bagaznikut) või lihtsalt lükka-tõmba (tjani-tolkai). Tootmisse asi siiski ei läinud,valmistati vaid mõned eksemplarid. Hea küll, haagised ei lähe tootmisse, kui midagi on ju vaja teha. Saadab siis peakonstruktor V. Solovjov ühe reakonstruktori Kuibõsevi, kus toimus parasjagu laiatarbekaupade näitus. Kindla peale tuleb sealt midagi leida, võtke fotoaparaat kaasa,see on tehase parteikomitee käsk! Käidi, vaadati ja tehti kaks filmitäit ülesvõtteid. Peakonstruktor tutvus näidistega ja edastab materjalid parteikomitee sekretärile I. Rumkevitšile. Kahe päeva pärast tuleb otsus: hakkame tootma malmpotti ja pliit/söesoendusega triikrauda. Opaa, malmpott ladna, see veel läheb läbi häda, kuid söetriikraud XX sajandi lõpul? Noorematele tuleb teha lausa selgitustööd mis asi see on. Kuid teha ei olnud midagi, partei roolib (partija naš rulevoi). Tuli asjad evitada projekteerimisse. Jõuti isegi tootmiseni, kuid see poolidiootlik lugu jõudis oma nutuse lõpuni. Malmpott, mida valati mootorplokkide jaoks mõeldud malmist (tehasel ju muud ei olnud) praakis välja sanepidjaam. Triikrauda sellisel kujul kah kellelgi vaja ei olnud ja nii lõppeski esimene katse toota laiatarbekaupu.