cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dokumentalistika
Pressifotograafia võidukäik
Pildiajakirjade autorid hakkasid ka väljaannete vahel liikuma, rikastades nõnda nende sisu. Näiteks Ungari päritolu juut, Berliner Illustrirte rivaali München Illustrierte Presset juhtinud Stefan Lorant (1901–1997) lahkus natside survel 1930. aastate alguses Saksamaalt ja sai 1938. aastal briti pildiajakirja Picture Post esimeseks toimetajaks. Ta tõi koos fotograafide Kurt Huttoni (1893–1960), Felix Mani (1893–1985) jt Euroopa põgenikega Suurbritanniasse 35 mm kaamerate kasutamise ning Saksamaa pildiajakirjade ideed ja kujunduse. Nad täitsid Picture Posti (ja selle rivaali Weekly Illustratedi) tegevusfotode ja artiklitega, mis erinesid traditsiooniliste briti nädala(aja)kirjade, näiteks Tatleri või Illustrated London Newsi omadest nagu öö ja päev. Ameerika Ühendriikides andsid Euroopa fotograafidest immigrandid, nagu Alfred Eisenstaedt (1898–1995) ja Robert Capa (1913–1954), väljapaistva panuse ajakirjas Life. Suurbritannias oli Life'i tuntuim fotoajakirjanik Larry Burrows (1926–1971).
1930. aastatel levis uus ajakirjandusžanr üle kogu Euroopa ja Ameerika. Tollaste tuntumate fotoajakirjanike seas olid näiteks
20. sajandi teine pool ja fotomanipulatsioon
Teise maailmasõja aastatel töötas enamik fotoajakirjanikke USA Luure Keskagentuurile ja Suurbritannia luureteenistusele või õhujõu või sõjaväe fotograafiaüksustes, näiteks Briti Armee Filmi- ja Fotograafiaüksuses (tegi rünnakutest 137 000 dokumentaalfotot) ja Saksamaa Propagandagrupis. Tuntumaid sõjafotograafe oli Robert Capa, kes püüdis kujutada sõja tühisust. Nagu paljud sõjafotograafid hukkusid Capa ja David Seymour sõjategevuse tõttu – Capa 1950. aastatel Vietnamis ja Seymour Egiptuses.
Vaatamata paberipuudusele õitsesid pildiajakirjad Teise maailmasõja ajal ning neil oli tohutu staatus. 1950. aastateks hakkas aga Picture Post lugejaid kaotama. Hääbumist ei takistanud ka kõige uudsem mitme värvilise lehekülgede kasutamine ja 1957. aastal ajakiri suleti. Weekly Illustrated lõpetas ilmumise 1958. aastal ja Look 1971. aastal. Life ilmus algses iganädalases vormis aastani 1972. Pildiajakirjad ja traditsioonilised reklaamifirmad tõrjus välja televisioon, sest selle kaudu sai uudiseid ja arvamuslugusid edastada kiiremini ja universaalsemalt. 1970. aastateks oli fotoajakirjandus mõju kaotanud, kuigi seda kasutati enam sellistes ajakirjades nagu Stern Saksamaal, Paris Match Prantsusmaal ning paljudes kütusetööstuse firmade ajakirjades.
20. sajandi teist poolt ilmestab katsetamine fotomanipulatsiooniga. Viis, kuidas maailma dokumentaalfotode kaudu kujutatakse, on mingil määral alati moonutatud, objektiivsus ja aus kujutamine on vaid ideaalid. Varustuse ja materjalide kvaliteedi paranemine andis fotograafidele suurema vabaduse otsustada, mida ja millal pildistada. Kui teoseid hakati meedias välja andma, lisandusid fotograafi esimesele valikule järgmised: milliseid fotosid kasutada ja milliseid mitte, kuidas trükitud fotod omavahel suhestuvad.
Pooltooni reproduktsiooni mõjul suurenes publik veelgi, fotodokumentalistika muutus mõjuvõimsaks ja viis soovini avarduvate võimalustega manipuleerida. Fotograafid hakkasid seda tegema pildistatavaid poseerima pannes ning vaatenurka, valgust ja ajahetke valides, toimetajad aga tulemuste vahel valides ning nende jaoks sobivat esitlust välja mõeldes. Manipulatsiooni piire kompas 19. sajandi lõpus juba lastekodude asutaja Thomas John Barnardo, kes lasi teha lastest enne-ja-pärast-fotosid, riietas lapsed sageli kaltsudesse, et taaselustada nende trööstitut olukord ja luua hilisema pildiga tugev kontrast. Ameerika Ühendriikide asutuse Works Progress Administrationi fotograafi Arthur Rothsteini (1915–1985) kritiseeriti selle eest, et ta oli enne foto tegemist nihutanud kaadris olevat lehma pealuud mõne meetri selleks, et tekiks tugevam kompositsioon. Ometi ei moonutanud kumbki neist näidatavas olukorras valitsevat üldisemat tõde, vaid edastasid seda visuaalselt tugevamal viisil.
Teisest küljest on pildiajakirjade algusaegadest peale olnud tavapärane praktika koguda prominentsetest inimestest fotosid, kus nad näevad välja enesekindlad, löödud, agressiivsed, rumalad vm. Sellised fotod tuuakse esile kui pressiportreed, mis sobitub tolle hetke meeleoluga, kus inimest armastatakse või vihatakse. Selliselgi juhul võib toimetaja valida pildiseeriast foto, mille ta tavapärases olukorras kõrvale jätaks, lisab pealkirja ja seletava teksti ning annab seega sellele tugeva tähenduse. Selliste valiku- ja materjalimängude mõjul hakati viimaks mõistma, millist kajastust võib pakkuda fotograafia. Näiteks võisid demonstratsioonid muutuda vägivaldseks, kui märgati tegutsemas kutselisi fotograafe või televisiooni võttegruppi. 1960. aastatest pärineb äärmuslik näide, kus avaliku hukkamisega viivitati 12 tundi, sest õhtune valgus oli liiga kehv, et meediaesindajad saaksid fotosid teha.
Lähiminevikus
Modernistlike kunstnike hulka, kes on teinud märkimisväärseid dokumentaalfotosid, kuuluvad Diane Arbus, kelle alandlikuks tegevad mustvalged fotod eripärastest ja marginaalsetest inimestest New Yorgis on kunstikriitikute seas vastuolulisi tundeid tekitanud. Oma koht on siin tüpoloogiaid loonud Bernd Becher'il (1931–2007) ja Hilla Becher'il (1934–2015), kes tegid taksonoomia formaadis käsitlusi kaduvatest tööstuslikest objektidest (veetornid jm); Garry Winogrand (1928–1984), kes käsitles tänavaid teatrina ja Lee Friedlander (sündinud 1934), kes keskendus Ameerika kultuurilise maastiku keerulistele visuaalsetele struktuuridele (peegeldused, pildipinna koormatud ülesehitus jmt); William Eggleston (sündinud 1939), kes hakkas ühena esimestest tegelema värvifotodokumentalistikaga, mille aines oli ammutatud igapäevasest olmest jpt.
Tänapäeval
pisi|Bernd ja Hilla Becheri foto põhjaliku uuenduskuuri läbinud majast, mis varem oli väsinud ilmega puitmaja, aadressil Kronprinzenstrasse 25 (2014) Postmodernistlikus kunstis on 1960. aastatest alates nähtud dokumentaaloperaatoritöö haarde laienemist: teemade valik üha avardub, jäädvustatakse näiteks globaliseerumist, muutuvaid moraalseid arvamusi ja suurenevat sotsiaalset kihistumist. Postmodernset dokumentalistikat tuleb eristada modernsest. Kui modernne dokumentaalfotograafia keskendus sotsiaalse sisu kõrval või isegi selle arvelt vormiga koketeerimisele (fotojadad, taksonoomiad ja tüpoloogiad), siis postmodernne dokfoto on suunatud tihti ühiskondlikule kriitikale.
Robert Adams (sündinud 1937), kes tõi esiplaanile pooleldi kultuurmaastiku ja kes on tuntud eelkõige näitusega "Uued topograafiad: fotod inimese muudetud maastikust" (New Topographics: Photographs of a Man-Altered Landscape, 1975); Lewis Balts Park City jm. Varajasse postmodernse dokumentalistika autorite hulka kuulub ka Nan Goldin, kelle panus tänapäevasesse kunsti hõlmab dokumentaalfotode seeriaid vähemusgruppidest, narkosõltlastest ja feminismist.
Kriitiline fotodokumentalistika
Kõige kaasaegsemateks kriitilisteks dokumentalistideks on aga Michael Moore filmimaailmas ja Allan Sekula fotograafias. Kui Moore kasutab oma filmides tihti sekkuvat meetodit intervjuude tegemisel jmt. siis Allan Sekula on parim näide intellektuaalse kunstniku loomusest. Õppinud Herbert Marcuse käe all kriitilisi ühiskonnateooriaid, asus ka Sekula ise 1980.te aastate lõpus pildilis-tekstiliselt uurima hiliskapitalistlikku ühiskonda, selle seaduspärasusi nii nende nähtavates kui varjatud aspektides. Neoliberaalses ühiskonnas püütakse dokumentalistika kriitilist potentsiaali tühistada ja redefineerida dokumentalistikat kui pelgalt sotsiaalsete probleemide teatava "ilu" näitamist. Selle on omakorda iroonilise vaatluse alla võtnud "banaalse dokumentalistika" suurim esindaja tänapäeval - Martin Parr (sündinud 1952), kes uurib konsumerismi The Cost of Living 1989, abielutüdimust Small World, 1995, elatustaset Signs of the Times, 1992 jm.
Filmis
Dokumentaalfilmides kombineeritakse tavaliselt mitut teemakäsitlusvõtet ning varieerub ka nende käsitlemise ulatus, nii et võib olla keeruline määratleda, milline võte on konkreetses filmis ülekaalus. Kõige laiemalt on käsitlusvõtteid kuus:
Fotograafias
Fotodokumentalistika on sama avar kui maailm, mida see püüab salvestada. Seega võib küll nimetada suuremaid fotodokumentalistika teemavaldkondi, kuid need hõlmavad sellest vaid väikese osa. Peamised teemad:
Kindlalt kategoriseerimata on aga näiteks Walker Evansi depressiooniajastu maapiirkonna portreed, Hans Namuthi fotoseeria Jackson Pollocki tegevusmaalidest, Eugène Atget' koostatud mahukas fotokollektsioon kaduvast Pariisi arhitektuurist, Prantsuse fotograafi Brassaï fotod Pariisi ööelust, Charles Sheeleri fotod River Rouge'i autotehasest ning Roman Vishniaci kroonika juutide kultuurist Kesk- ja Ida-Euroopas enne holokausti. Samuti võib mainida holokausti kunsti, mille hulka kuuluvad Margaret Bourke-White'i Buchenwaldis tehtud mõjuvad dokumentaalfotod.
Loomeliitude kultuurinõukogu
Loomeliitude kultuurinõukogu, tolleaegse nimetusega Eesti NSV Loominguliste Liitude Kultuurinõukogu, oli 1987. aasta mais asutatud organisatsioon, kuhu kuulusid Eesti NSV kõigi loominguliste liitude esindajad. Organisatsiooni idee sündis arhitekt Ignar Fjukil 1986. aasta detsembris ja tema oli ka tegelik algataja, "kusjuures Fjuk peab oma akadeemiliseks isaks Lennart Merit, kes andis nõu, soovitas ja õpetas."
Kultuurinõukogu eesmärgid
Kultuurinõukogu eesmärkideks seati liita kõikide loomeliitude vaimupotentsiaal ja saavutada autoriteet suhetes võimuesindajatega. Organisatsioon pidi olema avalik, legaalne ja tegutsema perestroika käigus avarduvates raamides.
Ajalugu ja koosseis
Märtsis 1987 algas põhikirja koostamine. Organisatsioon asutati 25. mail 1987. Loomeliitude kultuurinõukogus oli 24 liiget, igast loomeliidust neli esindajat. Nõukogu liikmetest olid 21 NLKP liikmed (teistel andmetel 9), neist 9 olid olnud partorgid (partei allorganisatsioonide juhid). Neli kultuurinõukogu liiget (Jaak Allik, Kaljo Kiisk, Jaan Rääts, Enn Põldroos) olid EKP Keskkomitee liikmed.
Asutamisaastal hakkas loomeliitude kultuurinõukogu lähetama märgukirju, mis käsitlesid vajadust peatada massiline elamuehitus migrantidele ja muuta elamispinna jaotamise põhimõtteid, fosforiidiprobleeme ning eesti keele muutmist riigikeeleks.
Patarei
pisi|70px|Patarei tingmärk pisi|Mitut tüüpi patareid
Patarei on keemiline vooluallikas, mis koosneb ühest või mitmest galvaanielemendist või akust, mis muundavad salvestatud keemilise energia elektrienergiaks.
Patareisid valmistatakse paljudes suurustes, alates kõige väiksematest, mida kasutatakse näiteks kuuldeaparaatides või käekellades, kuni kõige suuremateni, mida kasutatakse näiteks reservenergiaallikana elektrikatkestuse korral. Patareid on muutunud igapäevaseks energiaallikaks nii kodumajapidamistes, transpordilahendustes kui ka tootmisettevõtetes.
Ajalugu
pisi|180px|Volta sammas Esimesena kasutas elektrotehnikas mõistet "patarei" Benjamin Franklin, kirjeldades nõnda mitut omavahel ühendatud Leideni purki. Mõiste laenas ta sõjandusest, kus selle abil kirjeldati sarnastest relvadest koosnevat gruppi.
Esimese elektrokeemilise vooluallika, Volta samba leiutas ja valmistas 1800. aastal itaalia füüsik Alessandro Volta. Volta sammas koosneb üksteise peale laotud vask- ja tsinkplaatidest, mida eraldavad soolveega immutatud riidest poorsed kihid. Sammas suutis toota mõõdetavat voolu märkimisväärselt kaua.
Algselt oli patareidest kasu teaduseksperimentide läbiviimisel, kuid nad ei suutnud toota piisavalt püsivat ja tugevat voolu muude rakenduste tarbeks. 1836. aastal leiutas briti keemik John Frederic Daniell esimese praktilist rakendust võimaldava vooluallika, Danielli elemendi, millest koostatud patareid võeti kasutusele telegraafivõrgus. Niisugused vedelat elektrolüüti sisaldavad patareid olid lekkeohtlikud ja mõeldud üksnes kohapealseks kasutamiseks. Kaasaskantavad vooluallikad said alguse kuivelementide leiutamisega 19. sajandi lõpul.
Sõnakasutusest tänapäeval
On kahte tüüpi keemilisi vooluallikaid:
Igapäevases keelekasutuses on välja kujunenud lühinimetused: kõiki ühekordselt kasutatavaid keemilisi vooluallikaid (seega siis ka üksikuid primaarelemente) nimetatakse patareideks (nt kellapatarei) ja laetavaid allikaid (ka mitmest elemendist koosnevaid) akudeks (nt autoaku).
Mõnes seoses tähendab patarei mistahes liiki keemilist vooluallikat; nii võib seadme (taskulambi, seinakella, juhtmeta hiire) patareitoite (st mitte võrgutoite) allikaks olla üks või mitu nn ümarpatareid või vastavat akut. Inglise keeles ongi battery üldiselt kasutusel selles laias tähenduses. Primaar-sekundaar-liigitus on aga eri keeltes samatähenduslik.
Patareide kasutamisega seotud ohud
pisi|Löögi saanud liitiumioonaku plahvatus
Plahvatusohtlikkus
Enamasti on plahvatused tingitud patareide mittesihtotstarbelisest käsitsemisest, nagu näiteks katse ühekordset patareid laadida või lühise tekitamine patarei klemmide vahel.
Patarei laadimisel tekib plahvatusohtlik gaaside segu (võib eralduda nii hapnikku kui vesinikku). Seetõttu võib ülelaadimine põhjustada plahvatuse, elektrolüüdi lekke või püsiva kahjustuse. Autoaku võib lühise korral tekkiva tugeva voolu tagajärjel plahvatada. Autoakude laadimisel teiselt autoakult võib suur voolutugevus põhjustada kiiret vesiniku eraldumist ning sädeme tekkimine (näiteks laadimiskaabli eemaldamisel) võib selle süüdata.
Lekkimine
pisi|150px|Lekkega nööppatarei Patareides sisalduvad kemikaalid on enamasti korrodeerivad ja mürgised. Lekke korral patareist väljunud ained on ohtlikud nii patarei toidet kasutava seadme kui ka patareid käsitseva inimese jaoks. Seetõttu soovitavad tootjad võtta kestvalt seisvatelt seadmetelt patareid välja.
Toksilised materjalid
Eri tüüpi patareides võib leiduda mitmesuguseid toksilisi ühendeid: plii, elavhõbe, kaadmium jm. Seepärast tuleb kasutatud patareid seaduse kohaselt jäätmekäitlusse viia, vältimaks mürgiste ainete sattumist loodusesse. Euroopa Liidu direktiivides on reguleeritud patareide käitlemine. Samuti on reguleeritud patareidel olev sümboolika, mis keelab patareisid olmeprügi hulka visata.
Paul Halmos
pisi|Paul Halmos Paul Halmos (ungari Halmos Pál; 3. märts 1916 Budapest – 2. oktoober 2006 Los Gatos, California) oli Ungari juudi päritolu USA matemaatik.
Aastast 1925 elas ta USAs.
Tuntud on tema tööd tõenäosusteooria, statistika, operaatorite teooria, funktsionaalanalüüsi ja matemaatilise loogika valdkonnas. Ta oli ka silmapaistev metoodik ja õppejõud.
Kōan
Kōan (jaapani keeles 公案; hiina keeles 公案 gōng'àn [kʊ́ŋ ân]; korea keeles 공안 gong-an; vietnami keeles công án) on budistlik mõistatus, lugu, kahekõne, küsimus või seisukoht, mida kasutatakse chan- ehk zen-budismi praktikas.
Kōan ehk gōng'àn võib olla õpetaja antud ootamatu või paradoksaalne vastus õpilase küsimusele. See võib olla ka õpilasele antav küsimus, millel polegi vastust. ("Kuidas kõlab ühe käe plaks?" vmt) See võib olla õpilasele antav ülesanne, mida pole võimalik täita. ("Peata selle kauge kella heli" vmt)
Päritolu
Chan’i sõna gōng'àn on üle võetud vanahiina kohtukorraldusest, kus see tähendas 'avalikku kohtuasja'. Hiljem hakkas gōng'àn tähendama ka pikematest lugudest võetud paradoksaalseid ütlusi, mida chan’i õpetajad kasutavad meeleharjutuse vahendina õpilase juhtimiseks virgumisse (hiina keeles wu; jaapani keeles satori). Selles tähenduses on gōng'àn teatud määral huatou sünonüüm.
Kas koeral on budaloomus?
Üheks tuntumaks gōng'àn 'iks on nn wú (jaapani keeles mu) koan, tuntud ka kui "koera koan".
Vastuseks küsimusele, kas koeral on budasus, hüüatab õpetaja Zhaozhou (778–897): "Wú!", mis tähendab eitust ja olematust.
Kolm kepihoopi
15. gōng'àn kogumikust "Väravata värav":
Õun martsipan
Valminult muutub vili kohati klaasjaks.
Huatou
Huatou (hiina keeles 話頭 'ütlus'; jaapani keeles wato) on kōanil põhinev kummalise või paradoksaalse sisuga lühike ütlus, mida chan’is ja zen-budismis kasutatakse mõtluse abivahendina, et vabastada meel mõistete ja sõnade kammitsaist.
Kirjaklamber
pisi|Eri värvi kirjaklambrid Kirjaklamber ehk nell on peamiselt paberilehtede kooshoidmiseks kasutatav vahend, mis on harilikult valmistatud piklikuks spiraaliks keeratud traadist.
Esimene patent traadist valmistatud kirjaklambrile registreeriti Ameerika Ühendriikides 1867. aastal Samuel B. Fay nimele. Kuigi Fay klamber oli praktiline ja funktsionaalne, ei peeta seda ega 50 teist enne 1899. aastat patenteeritud klambrit tänapäevase kirjaklambri disaini aluseks.
Eesti Vene Kultuuriselts
Eesti Vene Kultuuriselts või Eesti Vene Kultuuriühing võib tähendada järgmisi Eesti venelaste organisatsioone:
Chauntra
Chauntra on asula Indias Himachal Pradeshis Mandi ringkonnas (Pathankoti ja Mandit ühendava) National Highway 20 ääres Joginder Nagari lähedal. Geograafilised koordinaadid on 32°00′53″N, 76°44′05″E.
Asula asetseb umbes 1300 km kõrgusel merepinnast. Põhja pool paiknevad Dhauladhari mäed, kus paikneb tiibvarjukeskus Billinger. Asulast idas on Bajgad Khadi jõgi, mis saab alguse Gunheri lähedalt põhja poolt ja voolab lõunasse Bhaterhi poole. Maastik alaneb lõuna suunas terrasspõldudena (Lower Chauntra, mis hõlmab ka väikesed külad Bhaterhi ja Sainthal). Suure osa praeguse tiibetlaste asunduse asulast hõlmas varem teepõld, millest väike osa on säilinud. Ala on teekasvatuseks soodne.
Tiibetlaste kogukond
Tiibeti põgenikud, kes on pärit peamiselt Khamist, asusid Chauntrasse elama 1970ndadel, rajasid kaks väikest asulat, mida hüütakse "Khang-sarma" ja "Khang-nyingma" ('uute majade' ja 'vanade majade'). Algseid asunikke oli umbes kuuskümmend perekonda.
Melba
Koristusaeg on septembris ja küpsemisaeg oktoobrist detsembrini. Kasvukoht peab olema päikeseline kuni nõrgalt varjuline, parasniiske, vett läbilaskev, viljakas muld. Talvekindlus on hea. Haiguskindlus: nõrgapoolne või keskpärane, tabab tihti tugevasti nii kärntõbi kui ka puuviljamädanik. Melba istiku suurus on 120-150 cm, kilepott 6L. Kõrgus on 350-400 cm ja laius on 150-200 cm. Suured viljad on üle 150 g. Melba töötas välja WT Macoun Ottawas Central Experimental Farmis 1898. aastal. 1924. aastal ilmus see kaubanduslikult ja kolm aastat hiljem sai see Ameerika Pomoloogiaühingult Silver Wilderi medali. Melba vanemad on McIntosh ja Liveland Raspberry. Melba järglased on: Caravel, Silva , Beverly Hills , Jamba 69 , Ranger , Pirja. Liveland Raspberry, tuntud ka kui madalvaarikas või punane põsk, on varajase hooaja õun, mis pärineb Leedu Livelandi provintsist. Nüüd on see haruldane, kuid see toodi Ameerika Ühendriikidesse 1883. aastal. Kui McIntosh aitab kaasa Melba lõhnavale, magushapukale maitsele, siis Liveland Raspberry mõjutab selle varajast küpsust ning annab selle õrna viljaliha ja õhukese naha. Avastatud: 1898, Kanada. Vanemad: McIntosh x Liveland Raspberry.
Viited
Joël Matip
Job Joël Andre Matip (sündinud 8. augustil 1991 Bochumis, Saksamaal) on Kameruni jalgpallur, kaitsja.
2016. aasta juulist mängib ta Inglismaa Premier League'i klubis Liverpool. Enne seda mängis ta Saksamaal Bundesliga klubi Schalke 04 ridades.
Esimese ja ainsa värava Kameruni rahvuskoondises lõi ta 23. juunil 2014 jalgpalli MM-i viimases alagrupimängus Brasiilia vastu. See oli Kameruni ainus värav 2014. aasta MM-il.
Tervola vald
Tervola on vald Soome Lapi maakonnas. Naabervallad on Keminmaa vald, Ranua vald, Rovaniemi linn, Simo vald, Tornio linn ja Ylitornio vald.
Läbi valla voolab Kemijoki.
Suuremad külad on Koivu, Lapinniemi, Runkaus ja Ylipaakkola.
Kirikukülas on kolm kirikut.
Valda läbib raudtee ja seal asub Tervola raudteejaam.
Blake Griffin
Blake Austin Griffin (sündinud 16. märtsil 1989) on USA korvpallur, kes mängib 2021. aastast NBA klubis Brooklyn Nets.
Karjäär
Griffin oli 2009. aasta NBA draft ' i esimene valik, kuid pidi vigastuse tõttu avahooaja vahele jätma. Griffin pääses Los Angeles Clippersi meeskonnas väljakule hooajal 2010/11, tuues meeskonna kasuks keskmiselt 22,5 punkti ja 12,1 lauapalli mängus. Samal hooajal valiti Griffin aasta parimaks uustulnukaks, ta pääses NBA tähtede mängule ja võitis seal pealtpanekuvõistluse.
Clippers pääses tänu triole Griffin, Chris Paul ja DeAndre Jordan aastatel 2012–2017 regulaarselt väljalangemismängudele, kuid läänekonverentsi poolfinaalist kaugemale ei jõudnud.
2018. aasta jaanuaris vahetati Griffin Detroit Pistonsisse, kelle koosseisus tõi ta hooajal 2018/19 karjääri parimad 24,5 punkti mängus.
2021. aasta märtsis vahetas Griffin klubi ja liitus Brooklyn Netsiga.
Ernst Gustav Kühnert
pisi|Ernst Gustav Kühnerti projekteeritud hooned Pikk 8/6/4. Pika tänava ja Kinga tänava nurgahoone Ernst Gustav Kühnert (21. jaanuar 1885 Tallinn – 14. september 1961 Lübeck) oli baltisaksa päritolu Eesti arhitekt.
Kühnert oli silmapaistvamaid baltisaksa arhitekte, kes lisaks uute hoonete projekteerimisele andis oma panuse Tallinna vanalinna ehitiste renoveerimisse ning avaldas ka erialaseid kirjutisi.
Tema varasema perioodi ehitistes on Karin Hallas-Murula sõnul tunda Kühnerti kiindumust tollal moodsasse uusbiidermeierisse ja uusbarokki: majad Süda 3 ja 3a (1914), Hans Vinnali kaubamaja Tatari 1 (1921), Eestimaa Kinnitus Aktsiaseltsi maja Pikk 4/6/8 (1920–1921) jt). 1930. aastate alguses katsetas Kühnert funktsionalismiga, mille parimaks tõenduseks on Rakvere saksa koolimaja (1931, Pikk tänav 29).
Vanemate majade renoveerimisel Tallinna vanalinnas oli tema esimeseks projektiks Olevi gildi hoone (Pikk 24/26) ümberehitus (1921–1922). Kühnert on restaureerinud vanu ja projekteerinud uusi kirikuid (Kunda, Paide Püha Risti Saksa koguduse kirik jt). Ta on panustanud ka linnaplaneerimisse. Koos Robert Natusega koostas ta aastatel 1924–1925 Merivälja aedlinna planeeringu, 1926–1927 Nõmme laiendusplaani ja 1932. aastal Klooga aedlinna plaani.
1939. aastal läks Kühnert baltisakslaste ümberasumisel elama Saksamaale, kust ta aga juba 1941. aastal Tallinna tagasi suunati. Tallinnas hakkas ta juhtima Saksa Ida-alade Tehnika Keskametile allunud Tallinna Tehnilise Peaameti ehitusosakonda. Kühnert oli NSDAP liige, sõjaväeauastmelt viitseveltveebel. Pärast sõda pühendus ta kujutavale kunstile.
Ernst Kühnert suri Lübeckis 14. septembril 1961.
Kühnerti isa Heinrich Kühnert (1848–1904) sündis Rakvere lähedal Paasvere mõisas. Aastatel 1867-1968 viibis ta metsanduse õppijana Saksamaal Leipzigi lähedal Wermasdorfis praktikal ja aastast õppis Dresdeni lähedal Tharandti Metsaakadeemias. Heinrich oli tolle ajal tuntuim metsaülem Tallinnas.
Kühnerti aed
Ajalehe Vaba Maa 23. augusti 1930 väljaandes avaldati Ernst Gustav Kühnerti kirjutis: "Imepuu" Viruväravamäel. Ernst Kühnerti sõnul on "Kingu" Jaapani puu Ginkgo biloba, mille mõned eksemplarid tõi tema isa Heinrich Kühnert Saksamaalt. Ühe neist istutas H. Walker Virumäele ja teise Ernst Kühnert Kühnerti parki – Vana-Pärnu mnt 19 (hiljem Süda tn 2).
Toetudes E. Kühnertile ja E. Viirokile (1932) jt, võib väita, et see puu oli H. Kühnerti toodud, kuid täpset istutusaega ei suudeta tuvastada. E. Viiroki andmete kohaselt öelnud E. Kühnert talle (ilmselt 1928. aastal), et puud olla toodud 30 aastat tagasi.(Sander, Elliku ja Paivel 13:1990)
Kühnertite aed Tallinnas oli tol ajal tuntumaid aedu, kus kasvatati mitut liiki ilupuid. 1913. aastal otsustati tollast Ahju tänavat pikendada ja E. Kühnertilt osteti seks puhuks osa aiast 7909 rubla ja 75 kopika eest. Ernst istutas hõlmikpuu ümber tema praegusesse asukohta Vana-Pärnu maantee ja P. Süda tänava nurgal 1913. aastal.(Viirok, 1932; viidanud Sander, Elliku ja Paivel 13:1990)
Hara rannabarrid ja soostunud laguunid
Hara rannabarrid ja soostunud laguunid on Juminda poolsaarel umbes 20 km2 alal olevad endisaegsed rannabarrid ja praeguseks soostunud laguunid.
Rannabarrid tekkisid Läänemere Litoriinamere staadiumil. Laguunisetete vanuseks on määratud 7080 ±75 aastat.
Pruudivend
Pruudivend, ka pruudipoiss või pruudiveli oli eesti talupojapulmas pulmategelane.
Harilikult oli pruudivennaks pruudi lähim vallaline sugulane. Ta oli pruudi saatja ja kaasanaise abiline pulmatseremoonial, mängude ja pulmanaljade juht pulmapeol. Pruudivend oli pruudi sõidutaja pulmarongis ning püüdis teel pruuti "ära ajada" ja minema sõita, selle pidid ära hoidma vastaspoole peiupoisid. Kui äraajamine õnnestus, pidid peiupoisid mõrsja välja lunastama. Tal olid pulmas mitmesugused ülesanded: käis mõrsja ees; ruumi sisenemisel lõi mõõgaga uksele risti; pruudiviina joomisel oli küünalde valvur; tõi veimevaka pea peal tuppa; kutsus põlle lappima; oli ka veimede jagaja, kirstukaku jagaja, raha eest õlle pakkuja (näit. Viru-Jaagupi, Väike-Maarja, Järva-Madise, Risti, Kursi, Pärnu-Jaagupi jne.).
Uszew
Uszew on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Brzesko maakonnas Gnojniki vallas. Uszew asub Gnojnikist ligi 3 km põhjas, Brzeskost umbes 5 km lõunas ja Krakówist ligikaudu 50 km idakagus.
Uszew sai linnaõigused enne 1346. aastat, kuid kaotas need pärast 1411. aastat.
Ühe riigi lahendus
Ühe riigi lahendus on üks võimalikest lahendustest Iisraeli-Palestiina konfliktile, mille kohaselt Iisrael, Läänekallas ja Gaza tsoon ühendataks üheks riigiks, kus kõigile, olenemata päritolust ja usust kehtib üks kodakondsus ja võrdsed õigused. Iisraelist saaks seega juudi riik suurema araablaste vähemusega.
Iisraeli juudid üldiselt ühe riigi lahendust ei toeta, kuna arvavad, et see võib kaasa tuua Iisraelis juutide vähemusse langemise.
Peter Lax
pisi|Peter Lax Peter David Lax (ungari Lax Péter; sündinud 1. mail 1926 Budapestis Ungaris) on ungari päritolu USA matemaatik.
1941 kolis ta perega USA-sse.
Tunnustus
Ta on valitud ka Norra Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
Mälestuse jäädvustamine
Tema järgi on nimetatud Laxi-Milgrami teoreem.
Ökorelv
Ökorelv (inglise ecological weapon) on ökosüsteemi mõjutuste kaudu sõjalise ülekaalu saavutamiseks kavandatud relv ja relvasüsteem.
Paratamatult kujunevad igasugused massihävituseks kavandatud relvad kasutamisel suuremal või vähemal määral ökorelvaks. Nii bioloogilise, keemilise kui tuumarelva mõju võib pöördumatult kahjustada ökosüsteemi. On viidatud ka võimalike klimaatiliste (meteoroloogiliste) relvade mehhanismidele, mille olemuseks on mitmesuguste mõjutusvahendite abil näiteks destruktiivsete atmosfäärimuutuste esilekutsumine ning nende nii ajas kui ka ruumis kontrollitud juhtimine. Samuti on viidatud tektoonilise relva toimepõhimõttele, mis võimaldaks maakoore teatud piirkonnas suurejõuliste plahvatuste abil vallandada maakoores olevaid pingeid ning kutsuda esile maavärinaid.
Ökosüsteemis kätketud energia ulatuslik kasutamine sõjalisel otstarbel on aga ilmselt pöördumatu iseloomuga ning väljub praktikas arvatavasti kontrolli alt.
Mõnuvere jõgi
Mõnuvere jõgi (ka Are jõgi) on jõgi Pärnu maakonnas.
Jõe pikkus on 29,1 km ja selle valgla suurus on 127,9 km².
Are jõgi suubub Sauga jõkke 24 km kaugusel tolle suudmest. Jõel asub Pärivere paisjärv. Are jõkke suubuvad Marjassaare kraav, Kõressoo oja ja Saki jõgi.
Ülekandetegur
Ülekandetegur, ka ülekandearv, ülekandesuhe, on tehnikas mehhanismi või energiamuunduri iseloomuliku sisendsuuruse ja väljundsuuruse suhe.
Elektriahela korral, mida saab käsitleda neliklemmina ehk kakspordina (näiteks elektrooniline võimendi), võrdub ülekandetegur väljundpinge amplituudi ja sisendpinge amplituudi suhtega või siis väljundvõimsuse ja sisendvõimsuse suhtega. Seda suhet väljendatakse harilikult logaritmilistes ühikutes – detsibellides (dB). Kui ülekandetegur on suurem kui 1 (suurem kui 0 dB), on tegemist signaali võimendamisega (juurdejuhitava energia arvel) ja ülekandetegurit võib nimetada võimendusteguriks. Kui ülekandetegur on väiksem kui 1 (detsibellid miinusmärgiga), toimub signaali nõrgendamine (summutamine), nagu näiteks atenuaatoris.
Friedrich von Schubert
thumb|Jalaväekindral Theodor Friedrich von Schubert Theodor Friedrich von Schubert (12. veebruar 1789 Peterburi, Venemaa Keisririik – 15. november 1865 Stuttgart, Württembergi kuningriik) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane, kartograaf ja Venemaa Keisririigi Peastaabi sõjalis-topograafilise depoo direktor.
Isiklikku
Tema väimees Vassili Korvin-Krukovski oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralleinant), tütretütar Sofja Kovalevskaja (neiupõlvenimega Sofja Korvin-Krukovskaja) oli esimene silmapaistev vene naismatemaatik, maailma esimene naisprofessor matemaatikas.
Kahe riigi lahendus
Kahe riigi lahendus on üks võimalik lahendus Iisraeli-Palestiina konfliktile, mille kohaselt saaks Palestiinast iseseisev riik Iisraeli kõrval. See on kõige populaarsem lahendus konfliktile, kuid riikide piirid on tüliküsimuseks – araablased nõuavad 1967. aasta Kuuepäevane sõja eelseid piire, millega Iisrael aga ei nõus ei ole. Iisrael tavaliselt nõuab, et Jeruusalemm peab jääma jagamata, ning ka Jordani oru annekteerimist.
Auli tänav
pisi|Auli tänav 9. augustil 2023 Auli tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi asumis.
Auli tänav algab Västriku tänavalt, ristub Käo tänavaga ja lõpeb seejärel umbtänavana. Auli tänav on ligikaudu 300 meetri pikkune.
Auli tänav sai nime 16. augustil 1949.
Põlvkonnasisene õiglus
Põlvkonnasisene õiglus (inglise keeles intragenerational equity) on säästva arengu põhimõte, mille kohaselt ühe sotsiaalse rühma tootmine, tarbimine jm tegevus ei tohi halvendada teise sotsiaalse rühma ökoloogilisi, sotsiaalseid ja majanduslikke eeldusi säilitada või parandada oma elukvaliteeti.
Võimendustegur
Võimendustegur, ka võimendus (inglise keeles gain), on elektroonikas ja signaalitöötluses lineaarse süsteemi väljundväärtuse ja sisendväärtuse A_\text{in} suhe (jagatis): Suhestatavateks väärtusteks võivad seejuures olla süsteemi võimsuse, elektripinge amplituudi või voolutugevuse väljund- ja sisendväärtused. Vastavalt on siis tegemist võimsusvõimendusega (näiteks raadiosagedusvõimendis ja audiovõimendi võimsusvõimendis)]], pingevõimendusega (näiteks operatsioonvõimendis) või vooluvõimendusega (näiteks bipolaartransistoris). Võimendustegurit kui väljund- ja sisendsuuruste suhet väljendatakse sageli logaritmilistes ühikutes – detsibellides (dB).
kus P_\text{in} on võimsus sisendis ja võimsus väljundis.
Paljudel juttudel on sisendtakistus R_\text{in} ja väljundtakistus võrdsed, siis
Vooluvõimenduse avalduse saamiseks väljendame võimsuse voolu ja takistuse kaudu, P = I^2 R:
Kui sisendtakistus R_\text{in} ja väljundtakistus on võrdsed, siis valem lihtsustub:
V12 mootor
ÜLDISELT
Tekst käsitleb V12 mootorit, mis on kaheteistkümne silindriga sisepõlemismootor, mille kaks kuuest silindrist koosnevat panka on paigutatud V-kujuliselt ümber ühise väntvõlli. V12 mootorid on vähem levinud kui V8 mootorid, kuid tavalisemad kui V10 mootorid. Esimene V12 mootor ehitati 1904. aastal võidusõidupaadis kasutamiseks ning hiljem levisid need luksusautode, paatide, lennukite ja tankide kasutusse tänu oma tasakaalustatud olemusele ja sujuvale jõuülekandele.
V12 mootoreid on kasutatud kaasaegselt nii laevamootoritena, raudteevedurites, suure paigalseisva võimsusena kui ka mõnes Euroopa sport- ja luksusautos. V12 mootori iga pank toimib sisuliselt sirge kuue mootorina, millel on iseenesest täiuslik primaar- ja sekundaarmootori tasakaal.
V12 mootorite puudused hõlmavad lisakulusid, keerukust, hõõrdekadusid ning välist suurust ja kaalu, võrreldes vähem silindreid sisaldavate mootoritega. Mootorites, mille V-nurk on 60, 120 või 180 kraadi, on ühtlane tulistamisjärjekord. Mõned V12 mootorid kasutavad kahe silindripalga vahel 60-kraadist V-nurka.
V12 mootori kolm silindrit on igal ajahetkel jõukäigul, mis suurendab jõuülekande sujuvust, kõrvaldades lüngad jõuimpulsside vahel. 180-kraadise V-nurgaga V12 mootorit nimetatakse sageli kaheteistkümneaastaseks mootoriks.
V12 mootorite kasutamine autorallis on aga 21. sajandil haruldane. Teoreetiliselt võiksid V12 võidusõidumootori pöörlevad osad olla kergemad kui sarnase töömahuga risttasapinnalisel V8 mootoril, kuna V12 mootor ei vaja väntvõllile vastukaalu ega hoorattale nii palju inertsmassi. Lisaks on V12 mootori väljalaskesüsteem palju lihtsam kui risttasapinnalise V8 mootori oma, et saavutada heitgaaside impulsshäälestus.
VIITED
V12 engine (10. veebruar 2023). https://en.wikipedia.org/wiki/V12_engine Vaadatud 20.03.2023
Siduja
Siduja (inglise sink) on ökosüsteemi osa, mis suudab vastu võtta ja kahjutustada inimese tekitatud saaste- ja jääkaineid (sh CO2 sidumine; vette, õhku ja pinnasesse sattuvate heitmete neutraliseerimine, lagundamine ning uuesti looduslikku ringesse laskmine).
Süsiniku sidujana toimivad nt ookeanid, metsad ja sood, mis neelavad rohkem süsinikdioksiidi, kui eraldavad seda. Seetõttu on nende ökosüsteemide säilitamine ja kaitse väga oluline kliimamuutuse negatiivsete mõjude leevendamisel.
Mark (eesnimi)
Mark on ladina päritolu mehenimi. Nime on pandud ka eestlastele.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Mark 1899 mehel. Mark oli levikult 92. mehenimi. Mark oli keskmiselt 19 aasta vanune (mediaanvanus oli 16). Kõige populaarsem oli eesnimi Mark vanuserühmas 0–4, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 41,84.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Mark 2053 mehel. Mark oli populaarsuselt 83. mehenimi.
Heiki Raudla
pisi|Eesti kirjanik, publitsist ja karikaturist Heiki Raudla Viljandi Muuseumisõprade Seltsi üritusemiljöös veebruaris 2018 Viljandi Muuseumis
Heiki Raudla (sündinud 20. mail 1949 Võhmas ) on eesti pedagoog ja endine poliitik.
Hariduskäik
Õppis aastail 1956–1957 Suure-Jaani Keskkoolis, aastail 1957–1960 Kehtna 8-klassilises koolis ja aastail 1960–1967 Põltsamaa Keskkoolis. Ta lõpetas 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna füüsik-füüsikaõpetajana.
Töökäik
Aastail 1995–1999 töötas ta ajalehe Sakala arvamustoimetajana ja 1999–2002 siseministri nõunikuna.
Kohalikus omavalitsuses
Ta on valitud kõigisse Viljandi linnavolikogu koosseisudesse aastatel 1989, 1993, 1996, 1999, 2002, 2005, 2009, 2013 ja 2017.
Aastail 1991–1992 oli ta Viljandi linnapea.
Riigikogus
Aastatel 1992–1995 oli ta VII Riigikogu liige. 1992. aasta Riigikogu valimistel valiti Raudla Valimisliidu Isamaa nimekirjas 880 häälega Riigikokku.
Ta kandideeris Riigikokku ka aastatel 1995, 1999 ja 2003, kuid ei osutunud valituks.
Karikatuur
Karikatuure on ta joonistanud alates 1972. aastast ajalehtedele (Edasi, Tee Kommunismile, Sakala, Oma Maa jne.) ja ajakirjadele (Pikker, Noorus jne).
1972. aastast alates osales ta rühmituse NAKS karikatuurinäitustel, kümne aasta jooksul korraldati kokku 8 ühisnäitust. Hiljem osales mitmel korral ka Edmund Valtmani nimelisel karikatuurivõistlusel.
Sakala Kalender
Alates 1990. aastast on ta juhtinud kultuur-kirjandusliku "Sakala Kalendri" väljaandmist.
Raamatud
pisi|Kirjanik, pedagoog ja poliitik Heiki Raudla on andmas autogrammi oma raamatu "Rõõmus inimene" esitlusel Viljandi Muuseumisõprade Seltsi ettekandeõhtul veebruaris 2018 Reis läbi elu, 2023 Kemmerguraamat, 2023
Eesti-Vene Kultuuriselts (Viljandi)
Eesti-Vene Kultuuriselts on Eesti venelaste ja eestlaste organisatsioon.
Seltsi kontor asub Viljandis aadressil Turu tänav 11a. Selts asutati 18. mail 2000.
Seltsi juures tegutsevad muu hulgas rahvatantsurühm ja laulukoor.
Seltsi juhatuse esimees on Rita Oja.
Toormemahukas tootmine
Toormemahukas tootmine (inglise raw-material-intensive production) on tooteühiku kohta palju loodusvarasid kasutav tootmistegevus (Eestis näiteks põlevkivi karjääriviisiline kaevandamine).
Kędzierzyn-Koźle
Kędzierzyn-Koźle ([kɛnˈd͡ʑɛʐɨn ˈkɔʑlɛ], saksa Kandrzin-Cosel; sileesia Kandrzin-Koźle) on 62,193 (2015) elanikuga linn Poola edelaosas Opole vojevoodkonnas, Kędzierzyn-Koźle maakonna halduskeskus. Linn asub 41 km Opolest edelas. Kędzierzyn-Koźle asutati kolmeteistkümnendal sajandil, Koźle linnaõigused sai aastal 1281 ja Kędzierzyn 1951. Kędzierzyn-Koźle on Kędzierzyn-Koźle maakonna halduskeskus.
Carl Knüpffer
Carl Knüpffer on olnud mitme tuntud isiku nimi:
Hedi Viisma
Hedi Viisma (sündinud 1979) on eesti kromaatilise kandle mängija.
Viisma on õppinud kromaatilist kannelt G. Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ja magistrantuuris Soomes Sibeliuse Akadeemias.
Viisma on kromaatilist kannelt õpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.
Alžeeria sihtnumbrite loend
''See on Alžeeria sihtnumbrite loend; esimesed kaks numbrit on provintsi kood. Suuremate linnade shtnumbrid koosnevad peamiselt provintsikoodidest ja nullidest pärast seda. Ametlikes linnapiirkondades on ka suuri linnaosasid, millel on oma sihtnumbrid.
Puhtam tootmine
Puhtam tootmine (inglise keeles cleaner production) on strateegia tootmistegevuse ja toodete täiustamiseks, et vähendada neist tulenevaid riske inimestele ja ümbritsevale keskkonnale ning tõsta nende ökotõhusust.
Puhtama tootmise põhimõte on saaste vältimine, mida saavutatakse taaskasutuse, töötlemise, tehnoloogia muutmise, kontrollmehhanismide, ressursikulu vähendamise, materjalide asendamise jms teel.
Kohtla-Järve Linna Vene Kultuuriühing
Kohtla-Järve Linna Vene Kultuuriühing on Eesti venelaste organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Kohtla-Järves aadressil Pärna tänav 49. Organisatsiooni juhatuse esimees on Gennadi Stolbov.
Sörwema - Sõrvemaa
Sörwema - Sõrvemaa on MTÜ Sörvemaa Pärimuse Seltsi tõlgitud ja avaldatud Sõrvemaast jutustavad peatükid Martin Körberi raamatust "Oesel einst und jetzt" (Saaremaa enne ja nüüd).
Suur-Beldi sild
pisi|Suur-Beldi silla idaosa pisi|Suur-Beldi sild väinalt vaadatuna 2020. aastal Suur-Beldi sild (taani Storebæltsforbindelsen) koosneb autotee ja raudteega sillast ning tunnelist. Sild oli esimene püsiühendus Sjællandi saare, kus asub Taani pealinn Kopenhaagen, ja Mandri-Euroopa vahel ning ületab Suur-Beldi väina. Raudtee avati 1. juunil 1997 ja autoliiklus toimib alates 14. juunist 1998.
Sillaehituse kogumaksumus oli 21,4 miljardit Taani krooni. Silla pikkuseks on 17 km ja lisaks raudteele asub sillal ka kaherealine maantee mõlemas suunas. Silla pilti on 1000-kroonisel rahatähel kasutatud alates 2009. aastast.
Justinus II
Justinus II või Justinus Noorem (ladina keeles: Iustinus Iunior; kreeka keeles: Ἰουστῖνος, valitsejanimega Imperator Caesar Flavius Iustinus Augustus; umbes 520 – 5. oktoober 578) oli Bütsantsi keiser 14. novembrist 565 kuni surmani, valitsedes seega 12 aastat, 11 kuud ja 22 päeva.
Suur-Beldi sild
Sildühendus asendas parvlaevaliikluse ja nüüd on võimalik läbida seda vahemaad palju kiiremini kui varem. Kui parvlaevaga sõites kulus väina ületamiseks umbes tund aega, siis sõites üle silla kulub selleks vaid 10 minutit. Jalgratturitel on silla kasutamine keelatud, kuid nad võivad silla ületamiseks kasutada rongi.
Justinus II
Võimuletulek
Justinianus I polnud otsest järeltulijat, kuid tal oli palju sugulasi. Viimastel valitsemisaastatel oli keisrile kõige lähedasem tema õepoeg Justinus, kellele oli antud tähtsad ametid ja ülesanded. Näiteks vastutas Justinus keisri laiaulatuslike ehitusplaanide elluviimise eest. Ka pidulikel protsessioonidel oli tal oluline roll – ta kõndis keisri ees, kullast sau käes. Tema eelisseisundi muutis veelgi kindlamaks abielu keisrinna Theodora õetütre Sophiaga, mis tegi temast keisri topeltsugulase. Justinus oli suurepäraselt kursis õukonnaintriigidega. Tema positsioon keisri kõrval on võrreldav Justinianus I enese positsiooniga eelneva keisri Justinus I kõrval, kuid selle vahega, et Justinianuse käes olid võimuohjad kuni surmani. pisi|Justin II Sophiaga Justinuse kroonimine toimus ilmselt mõni päev peale Justinianus I surma, 565. aasta 14. novembril, avalikkuse eest varjatuna palee siseruumides. Selles, et just Justinus troonile sai, oli väga suur osa Sophial, olles nii oma tädi Theodora vääriliseks järeltulijaks.
Justinus II võimuletulekut saadab ka üks legend. Öösel unes olevat tema juurde ilmunud Püha Neitsi ja teatanud Jumala ning äsja surnud onu tahtmisest, et ta hakkaks valitsema. Hetk hiljem astusid magamistuppa sisse õukondlased, kes palusid, et ta võtaks orvuks jäänud riigis juhtimise üle. Justinus ja Sophia kõhklesid, kuid õukondlased laskusid nende ette põlvili ja anusid mitte jätta lapsukest-riiki vanemateta, kuni Justinus lõpuks nõustus. Kõik see olevat toimunud Justinianus I surmaööl. Peale seda läksid Justinus ja Sophia surnud keisri juurde ja katsid ta vaibaga, millel oli kujutatud kõik keisri hiilgavad võidud. Kui troonile asumine oli paleevaikuses paika pandud ja seljatagune kindlustatud, astus Justinus hipodroomil rahva ette. Igaks juhuks koostati selleks sündmuseks kindel stsenaarium, mis pidi välistama kõik ootamatused ja kindlustama uuele keisrile rahva toetuse. Nii astusid Justinuse ette linna toiduainetega varustajad ja teatasid, et pole juba kaua saanud tasu, ning "hea" keiser andis kohe käsu neile raha välja jagada. Järgmisena astusid keisri ette naised, kelle mehed olid Justinianuse ajal vangistatud, ning keiser andis neile armu. Sama päeva lõunal toimusid Justinianuse matused, mille järel kattusid tänavad lillede ja vaipadega, mis märkisid uue keisri auks peetavate pidustuste algust. Kõikjalt kostsid uut keisripaari ülistavad hüüded – etendus hipodroomil andis tulemust.
Suur-Beldi sild
Enne silla avamist ületas väina parvlaevadega keskmiselt 8000 autot päevas, 2008. aasta andmete põhjal ületab väina praegu silda kasutades ligikaudu 30 200 autot päevas. Kaubarongide püsiühendus parandas ka ühendust Rootsi–Saksamaa ja Rootsi–Suurbritannia vahel. Siiski kasutatakse Rootsi–Saksamaa vahel siiani parvlaevu, kuna raudteeliiklus on teatud määral piiratud. Ühe suuna pilet silla kasutamiseks maksab sõiduautole 230 Taani krooni ning mootorrattale 120 Taani krooni.
Candlemass
thumb|Candlemass esinemas [[2013. aasta Wacken Open Airil]]
Justinus II
Valitsemisaeg
pisi|Bütsants 565. aasta paiku
Suur-Beldi sild
Idasild ehitati aastatel 1991–1998 ning see ühendab Halsskovi ja Sprogøt. See on 6790 meetrit pikk, tänu millele on see maailmas pikkuselt kolmas rippsild. Sildeava kõrgus on 65 meetrit, mis võimaldab seda läbida ka maailma suurimatel kruiisilaevadel. Sild toetub 19 sambale. Püloonide tipp ulatub 254 meetri kõrgusele.
Candlemass
Candlemass on Rootsi doom metal 'i ansambel, mis on tegutsenud vaheaegadega 1984–1994, 1997–2002 ja aastast 2004.
Justinus II
Sisepoliitika
Justinus II otsustas jätkata traditsiooni ning tähistada keisriametiga kaasnenud konsuliks määramist laiaulatuslike pidustustega. Rahvas polnud viimased 25 aastat näinud selliseid pidustusi. Nende eesmärk oli üks – kindlustada laiapõhjaline toetus.
Justinus II peetakse haritud meheks, kellel oli kõigele lisaks väga hea mälu. Nii olevat keiser tundnud nägupidi kõiki õukonna ametnikke, keda oli tuhandeid. Samas on teda nimetatud ka erakordselt salakavalaks valitsejaks. pisi|Valesi akvedukt Tema üks esimesi sisepoliitilisi samme oli riigiametite müümise lõpetamine, mille juurutas omal ajal Justinianus I riigikassa täitmiseks. Edaspidi tuli riigiametisse saamiseks hankida piiskopi või mõne teise väljapaistva kodaniku soovitus. Üsna pea pidi keiser sellest uuendusest loobuma ja vana kombe juurde tagasi pöörduma, sest tekkinud oli rahapuudus ja riigikassa oli vaja täita.
Suur-Beldi sild
Läänesild ühendab Sprogøt ja Knudshovedit. See on 6611 meetrit pikk ja silla kõrguseks on 18 meetrit. Läänesild ehitati aastatel 1988–1994. Selle maantee/raudteelint koosneb 63 lõigust, mida toetab 62 sammast.
Candlemass
1984. aastal asutas bassimängija Leif Edling uue bändi, mille nimeks sai Candlemass. Selle lauljaks sai Johan Längqvist, trummariks Mats Ekström ning kitarristideks Mats Björkman ja Klas Bergwall. 1986. aastal ilmus bändi esimene album "Epicus Doomicus Metallicus", mis kindlustas Candlemassile kohe tugeva positsiooni doom metal 'i ringkondades. 1987. aastal lahkus Längqvist laulja kohalt ning Candlemassi uueks vokalistiks sai Messiah Marcolin. Samal aastal ilmus ansambli teine album "Nightfall", kuid bändist lahkusid ka Bergwall ja Ekström. Seejärel sai Candlemassi trummariks Jan Lindh ning kitarristiks Lars Johansson. Nii 1988. kui ka 1989. aastal anti välja uus album, vastavalt "Ancient Dreams" ja "Tales of Creation". 1991. aastal lahkus bändist Messiah Marcolin.
Justinus II
Sisepoliitika
Justinus II valitsemisaega peetakse üldjoontes rahulikuks. Ta ei pidanud vastu seisma nii ulatuslikele rahutustele nagu tema onu. Oma eelkäijaga sarnaselt pööras ta suurt tähelepanu ehitamisele. Tema käsul taastati näiteks keiser Valensi (364–378) akvedukt, millega lahendati pealinna veega varustatuse küsimus. Veepuudus oli Justinianus I valitsemisajal lõpul juba nii suur probleem, et see tekitas kaklusi ja koguni tapmisi.
Suur-Beldi sild
Tööõnnetused
Ehitamise käigus registreeriti 479 tööõnnetust, millest 53 lõppesid tõsiste vigastuste või surmaga. Vähemalt seitse töötajat sai ehituse käigus surma.
Candlemass
Marcolini lahkumise järel sai Candlemassi uueks lauljaks Thomas Vikström, kellega anti 1992. aastal välja album "Chapter VI". Kuna album polnud kuigivõrd edukas ning Leif Edling otsustas rajada uue ansambli, Abstrakt Algebra, siis peatus Candlemassi tegevus 1994. aastal. Kuid kolm aastat hiljem otsustas Edling Candlemassi tegevust jätkata. Peale tema olid ülejäänud bändi liikmed täiesti uued ning 1998 ja 1999 ilmusid uued albumid: "Dactylis Glomerata" ja "From the 13th Sun". 2002. aastal tulid Candlemassi nime all taas kokku selle varasemad liikmed ning lauljaks sai taas Messiah Marcolin. Kuid juba samal aastal läks Candlemass liikmetevaheliste erimeelsuste tõttu taas laiali ning Edling asutas koos Abstrakt Algebra laulja Mats Levéniga uue ansambli – Krux.
2004. aasta novembris tuli Candlemass aga uuesti kokku ning seejärel salvestati album "Candlemass" (2005), mis võitis ka Rootsi Grammy (Grammys). Vastuolud bändis siiski jätkusid ning 2006. aastal lahkus laulja Messiha Marcolin. 2007. aastal sai Candlemassi uueks lauljaks Robert Lowe, kellega salvestati juba samal aastal album "King of the Grey Islands". 2007. aastal tähistati tagantjärele ka Candlemassi asutamise 20. aastapäeva, mispuhul esines Candlemassiga esimest korda laval ka bändi esimese albumi laulja Johan Längqvist.
Suur-Beldi sild
Tööõnnetused
Läänesillaga on kahel korral kokku põrganud laevad. Alles ehituse käigus, 14. septembril 1994 põrkas parvlaev Romsų sillaga kokku halbade ilmatingimuste tõttu. 3. märtsil 2005 põrkas 3500-tonnine kaubalaev Karen Danielsen samuti kokku läänesillaga. Liiklus sillal oli häiritud, kuid pärast ekspertide hinnangut avati sild taas pärast keskööd, kuna tõsiseid kahjustusi sillal ei leitud.
Rapla tänav
Rapla tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kitseküla asumis. Rapla tänav algab Pärnu maanteelt ja lõpeb Kauba tänaval. Rapla tänav on lääneloode-idakagusuunaline ja ligikaudu 150 meetri pikkune.
Tänava nimed
Tänava endine nimi Siiversi tänav (saksa keeles Sieversstrasse, vene keeles Сиверская улица) on esmakordselt fikseeritud 1913. aastal.
Endine nimi oli pandud sealse köösneri Friedrich Sieversi perekonnanime järgi, kes selle maa-ala hiljem tükeldas. Praeguse nime sai Rapla tänav 25. mail 1939.