cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pagaripärmi adhesiinid
A-aglutiniin
A-aglutiniin koosneb kahest alaühikust – AGA1 ja AGA2 geenide produktidest – Aga1 ja Aga2 valkudest. Aga1 on polüpeptiid, mida suudavad ekspresseerida mõlemad paardumistüübid. Aga2 alaühik annab a-aglutiniinile seondumise spetsiifilisuse ja on ekspresseeritud ainult a-paardumistüüpi rakkudes. Aga2 alaühik seondub alfaaglutiniiniga.
Alfaaglutiniin
Alfaaglutiniin koosneb globulaarsest peaosast ja kõrgelt glükosüleeritud varreosast. Alfaaglutiniin seondub a-aglutiniiniga.
Fig2
Fig2 valk sarnaneb Aga1 valguga. Lisaks paardumisele on see oluline ka invasiivseks kasvuks agaril.
Aglutiniinide omavaheline interaktsioon
Aglutiniinid paiknevad rakuseina välispinnal. Nende kontsentratsioon 100 nm läbimõõduga rakkudevahelises alas on 10–100 μM. Selliste kontsentratsioonide puhul on üksteisega seondumine üsna aeglane.
2. Flokuliinid
Paljud adhesiinid vahendavad interaktsioone pärmirakkude vahel, et moodustada agregaate. Sellist interaktsiooni nimetatakse flokulatsiooniks või agregatsiooniks. Flokulatsioon ja agregatsioon on aseksuaalsed protsessid – võivad toimuda mis tahes paardumistüübiga rakkude vahel ja ei ole osalised paardumisel. Flokulatsiooni protsess on sõltuv kaltsiumist. Flokuliinid on lektiinid – valgud, mis seonduvad rakupinnal paiknevatele süsivesikutele. Pagaripärmil on viieliikmeline flokuliini-geenide perekond. Geenide FLO1, FLO5, FLO9 ja FLO10 kodeeritud valgud on võimelised flokuleeruma. Geeni FLO11 poolt kodeeritav valk aga ei flokuleeru. Kõigil neist valkudest on erinevad omadused, näiteks erinev seondumise tugevus, agregaadi suurus, süsivesikute äratundmine.
Flo1
Flo1 on rakuseina valk, mis seondub teiste rakkude pinnal paiknevatele mannoosiahelatele. Flo1 on Flo1-tüüpi flokuliin. Flo1-tüüpi flokuliinid on tundlikud mannoosile – mannoos inhibeerib nende adhesiooni. See tüüp on põhjustatud spetsiifilisest N-terminaalsest mannoosi seondumise domeenist. Flo1-tüüpi flokuliinid ei ole tundlikud glükoosi, sahharoosi, maltoosi ega galaktoosi suhtes.
Flo5
Flo5 on väga sarnane Flo1 flokuliiniga. Valk seondub samuti teiste rakkude pinnal paiknevatele mannoosiahelatele ja on inhibeeritav mannoosi poolt.
Flo9
Flo9 on väga sarnane Flo1 ja Flo5-ga – tegemist on flo1-tüüpi flokuliiniga, mis seondub teiste rakkude mannoosiahelatele.
Flo10
Flo10 on samuti rakuseina valk, mis on vajalik flokulatsiooniks. Enamikus laboritüvedes sellele valgule vastav geen ei ekspresseeru. Kui Flo10 üle toota, indutseerib see flokulatsiooni, mida saab inhibeerida mannoosi, sahharoosi või glükoosiga. Samuti algatab ületootmine haploidsetel pärmirakkudel invasiivset kasvu ja diploidsetel rakkudel filamentset kasvu.
Lg-Flo1
Lg-Flo1 on Flo1 valgu homoloog, mis isoleeriti õlletööstuses kasutatavate pagaripärmide tüvedelt. Antud valk on uusflo-tüüpi, mis tähendab, et valku saab inhibeerida mannoosi, glükoosi, maltoosi ja sahharoosiga, aga mitte galaktoosiga.
Flo11 (Muc1)
Flo11 on kõige enam uuritud FLO-geenide poolt kodeeritav flokuliin pagaripärmis. See GPI-ankrut sisaldav valk on vajalik pseudohüüfide tekkeks, invasiivseks kasvuks, biokile moodustumiseks, aga see ei osale flokulatsioonis. Flo11 võimaldab pärmil kohaneda muutuvate toitainete hulgaga keskkonnas. Erinevalt teistest flokuliinidest ei ole Flo11 lektiinilaadne valk, kuid kuulub Flo1-tüüpi adhesiinide hulka.
ExpressCard
Toitepingete tabel
Kõik ExpressCardi moodulid, sõltumata hoolimata hostsüsteemi pakutavast võimsusest, ei tohi ületada soojusvõimsuse piiranguid. Kahte tüüpi ExpressCardide puhul on võimsuse piirangud vastavalt:
Pagaripärmi adhesiinid
Adhesioonigeenide kromosomaalne paiknemine
FLO1, FLO5, FLO9 ja FLO10 geenid paiknevad subtelomeersetes alades, FLO11 paikneb telomeeri piirkonnast tunduvalt kaugemal. FLO1 ja FLO9 paiknevad esimeses, FLO5 kaheksandas, FLO10 üheteistkümnendas, FLO11 üheksandas kromosoomis. AGA1 paikneb telomeeri ja tsentromeeri keskel, FIG2 asub tsentomeeri lähedal. AGA1 asub nejateistkümnendas, AGA2 seitsmendas ja FIG2 kolmandas kromosoomis.
Adhesiooni indutseerimine
Adhesioonigeenid aktiveeritakse teatud keskkonnamuutuste tagajärjel, näiteks süsiniku- ja/või lämmastikuallika nälja, pH muutuste või etanoolitaseme tõusu puhul. Mitteadhesiivsete rakkude ümberlülitumine adhesiivseteks lubab pärmidel ilmselt kohaneda stressitingimustega. Näiteks FLO11 geeni aktivatsioon lämmastikunälja puhul põhjustab pärmirakkude kinnitumist mitmetele substraatidele (agarile, plastile).
Adhesiooni olulisus
Pärmirakkude võime kinnituda erinevatele pindadele on nii meditsiiniliselt kui ka tööstuslikult tähtis. Adhesioon abiootilistele pindadele, näiteks kateetritele või proteesidele, võib osutuda heaks võimaluseks patogeensetele pärmidele, mis on seeläbi võimelised pääsema patsientide vereringesse. Lisaks saavad mitmed patogeensed seened seeläbi kinnituda peremeeskudedele ja nii põhjustada infektsioone. Tööstuslikult on adhesioon oluline näiteks šerri tootmisel, kus käärimisprotsessi lõpus tõusevad pärmirakud vedeliku pinnale ja moodustavad selliseid struktuure (kutsutakse ka flor-pärmikihiks), mis puutuvad kokku õhuga. Sellisel kihil on parem võimalus omastada hapnikku ja rakud on seeläbi võimelised kasutama mittekääritatavaid süsinikuallikaid. See on vajalik andmaks šerrile iseloomuliku aroomi.
Viljandi ajalugu
Viljandi raad
1768. aastal valmis endise linnakiriku varemete asemele esimese kivimajana Viljandis pärast Põhjasõda kestnud stagnatsiooniaega, Viljandi Maakohtu hoone. , Viljandi raekoda Tänapäevani säilinud Viljandi raekoda valmis ümberehituste järel arhitektide Johannes Fuksi ja insener Erich Ottingu rekonstruktsiooniprojekti alusel alles 1931. aastal. Viljandis avatud raekoda oli esimene moodne raekoda Eesti Vabariigis. Ühe esimestest kivimajadest ehitas aastatel 1768–1774 Viljandisse advokaat ja linna justiitsbürgermeister Nicolaus Otto, 1783. aastal üüris omanik oma hoone välja rentei ja Viljandi rae istungite tarbeks. 1820. aastal ostis linn Viljandi raekojahoone endale päriseks.
Uusaeg Viljandis
1772. aastal asutati Viljandi vanalinnas, Turuplatsi ääres eesti linnakodanike lastele Viljandis algkool, hilisem Viljandi linna I algkool. 1790. aastal hilisem Viljandi linna II algkool ehk Moksi kool.
1800. aastal loodi Viljandis innaarsti ametikoht ja 1827 loodi Viljandis esimene haigla, mis paiknes Järve tänaval ja teenis esmajoones küll kohaliku garnisoni huve, kuid allus Viljandi linnaarstile, kes sai sinna suunata ka kodanikke.
Usuvahetusliikumine õigeusku jõudis 1846. aastal Viljandisse. Pühima Sinodi korraldusel avati Viljandis õigeusu kogudus ning ehitati järgmisel 1847. aastal Vaksali tänav 2 lihtne puukirik, mis pühitseti Issanda Eelkäija ja Ristija Johannese auks.
1860. aastal ostis Viljandi mõisa Liivimaa maanõunik parun August Paul Adolph von Ungern-Sternberg ja see läks von Ungern-Sternbergide perekonna Ungru-Erastvere liini valdusse. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Oswald von Ungern-Sternberg. 19. sajandil kasvas linn jõudsalt. August Paul Adolph von Ungern-Sternberg eraldas oma maadest krundi Viljandisse maakoguduse kiriku ehitamiseks. Tollase saksa kirikuks nimetatud Jaani kiriku kõrvale kerkis uus, Pauluse kirik, mida nimetati eesti kirikuks.
Pärast Tartu Ülikooli taasavamist (1802. taasavati Tartu ülikool rüütelkondadest sõltuva Balti (provintsiaal)ülikoolina) tõusis Viljandimaa jõukamatel rahvakihtidel, eeskätt mõisnikel, kirikuõpetajatel ja varakatel linnakodanikel huvi anda oma poegadele ülikooliastumiseks vajalik gümnaasiumiharidus. Viljandis asutati Viljandi Kreiskool, kus õppisid Hans Wühner, Adam Peterson, Juhan Kunder, Villem Reiman, Jaan Lõo, Karl August Hindrey, Johann Köler, H. Kappel, Jaan Tõnisson jt. 1820. aastal loodi Viljandis koduõpetajate Leopold von Holsti (1795–1864) ja Albert Woldemar Hollanderi (1796–1868) erakasvatusasutus, mis töötas viis aastat, misjärel kolis Cesise külje alla Birkenruh’sse. Viljandimaa poisid õppisid eeskätt Tartu ja Birkenruh’ gümnaasiumis ning ka Krümmeri Anstaltis Võrus (1832—1866), mis oli Tartu ülikooli poole pürgivate viljandimaalaste seas soositud õppeasutus. 1844. aastal hakkas Viljandis  koolitarkust jagama Saksimaalt pärit Gustav Max Schmidt Gustav Max Schmidti Eragümnaasiumis. 1874. aastal, Gustav Max Schmidt suri ja Liivimaa rüütelkond lõi oma maagümnaasiumi, kasvatusasutust asus juhtima Viljandi Jaani koguduse pastor Liborius Gustav Wilhelm Krüger. Kooli krundi kui hooned ostis Liivimaa Rüütelkond, asutades vastavalt juba 1872. aastal tehtud otsusele neisse Liivimaa Maagümnaasiumi. left|pisi|[[Viljandi raudteejaam 1905. aastal]] Linnale andis täiendava kasvuimpulsi 1895. aastal avatud Viljandi–Mõisaküla kitsarööpmeline raudtee, mis ühines Valga–Pärnu raudteega. 1901. aastal avati ka Viljandi–Türi–Tallinna raudteeharu.
20. sajand Viljandis
1907. aastal asutati Viljandis Viljandi Vastastikuse Krediidi Ühisus, Krediit-Ühisus töötas Kaarel Baarsi juhatusel kuni 29. veebruarini 1920, mil moodustati ümber Sakala Pangaks. 1934. aastal läks Sakala pank pankrotti. 1908. aastal avati Viljandis Viljandi Eesti Haridusseltsi II järgu tütarlastekool (progümnaasium), 1910. aastal avati Vaksali tänaval Kantremaa 2-klassiline ministeeriumikool, mis nimetati 1918. aastal Viljandi Linna 3. Algkooliks.
1917. aastal valiti Viljandi maavalitsus. 27. oktoobril 1917 Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee juurde asutatud Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee kuulutas end kõrgemaks võimuks Eestis ja kubermangu komissariks määrati Viktor Kingissepp, kes andis kõigile sõja-revolutsioonilistele komiteedele käsu võimu üle võtta. Viljandis võtsid täidesaatva komitee esindajad Ella Pöögelmann, August Koffer ja Peeter Puis 1. novembril 1917. a. Ajutise Valitsuse Viljandi maakonna komissari kantselei ja asjaajamise üle ja 4. novembril kuulutas kohalik sõja-revolutstoonikomitee end ainsamaks kõrgemaks võimuks Viljandi linnas ja maakonnas. Maakonna komissarideks valiti August Koffer ja Ella Pöögelmann. 1917. aasta 28. novembril üldisel Viljandi maakonna tööliste, soldatite ja talupoegade saadikute nõukogu koosolekul võeti vastu otsus, tunnistada Viljandi maakonna nõukogu kontrrevolutsiooniliseks ja viibimata laiali ajada. Samal koosolekul moodustati ka uus maakonnavalitsus, kes pidi vana asemele astuma. Enne Saksa sõjavägede poolt Viljandi okupeerimist, kogunesid Viljandis 23. veebruaril ligi 10 maanõukogu liiget, kus ühel häälel valisid ajutise maanõukogu ja maavalitsuse esindajaks Henrik Treufeldti, asemikuks maanõukogu liige J. Välba ja tema abiks H. Tambergi, kuid Saksa võimud ei lubanud neil oma tegevust jätkata.
Teise maailmasõja ajal 1941. aastal, pärast Riia vallutamist 1. juulil liikus Saksa Väegrupp Nordi 18. armee kiiresti edasi ja ületas 7. juulil Eesti lõunapiiri. Saksa XXVI armeekorpus (61. ja 217. jalaväediviis) tungis Eestisse kahe eelüksusega 7. juulil, Saksa motoriseeritud üksus liikus Viljandi suunas ja jõudis Raudna jõeni. 8. juulil vallutati Pärnu. Viljandi maakonnas rajati Võrtsjärve-Ördi raba joonel kindlustusliin, kindlustusvöönd kulges looduslike vesitõkete Tänassilma jõe - Viljandi järve - Raudna jõe põhjakaldal. 3. juulil avaldati vastav otsus, millega kohustati kõik Viljandi linna, Tänassilma, Kõpu, Raudna, Vastemõisa, Paistu, Holstre ja Tarvastu valla 14–55-aastased kodanikke koos vajalike tööriistadega kindlustustöödele ilmuma. Kindlustustöid juhtis Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee volinik Paas. 4.–5. juulini olid Viljandist väljunud ešelonid viinud tagalasse partei-, komsomoli- ja nõukogude aktivistide perekonnad. 8. juulil kogunesid evakueeritavad osalt EKP Viljandi maakonna parteikomitee juurde, autod evakueeritavatega väljusid Viljandist keskhommikul ning suundusid Põltsamaale.
Punavägi oli Viljandi kaitseks korraldanud kaitsepositsioonid, Viljandi-Loodi, Viljandi-Pärnu ja Viljandi-Tarvastu ning Tartu maantee suundadel, kuid 61. jalaväediviisi üksused hõivasid õhtuks Viljandi, mida kaitses 22. NKVD motoriseeritud laskurdiviisi, 5. laskurpolgu väeosad ja 17. hävituspataljon, kes jättis 9. juulil ümberpiiramist kartes linna maha. Hävituspataljoni allüksused koondati Tobra silla juurde, sealt viidi mehed Võhma lähedale, kust nad järgmisel päeval Põltsamaale, hiljem Roosna-Allikule liikusid. Tõkkelahing Viljandi juures pidurdas saksa väeosade edasiliikumist ja võimaldas Navesti jõe-Põltsamaa joonel uue kaitsepositsiooni rajada. Enne taganemist hukati Viljandi vangla õuel 13 meest
Dimitri Foulquier
Dimitri Christophe Foulquier (sündinud 23. märtsil 1993 Sarcelles'is) on Prantsusmaa-Guadeloupe'i jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Valencia.
2007. aastal liitus ta Rennes'i noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Prantsusmaa kõrgliigas 2. oktoobril 2011 mängus Lille'i vastu. Enam hakkas ta Rennes'i põhimeeskonnas mänguaega saama järgmisel hooajal.
Aastatel 2013–2017 mängis Foulquier Hispaania kõrgliigaklubis Granada.
2017. aasta augustis sõlmis ta lepingu Inglismaa klubiga Watford, kuid ta saadeti pärast seda tagasi laenule Strasbourgi. Hooajal 2018/19 oli Foulquier laenul Hispaania kõrgliigaklubis Getafe. Watfordi meeskonnas debüteeris Foulquier 27. augustil 2019 EFL Cup'i mängus Coventry City vastu. Inglismaa kõrgliigas debüteeris ta 21. septembril mängus Manchester City vastu. 2020. aasta jaanuaris naasis ta laenule Granadasse, kellega sõlmis hooaja lõpus püsiva lepingu.
2021. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Valenciaga.
Aastatel 2010–2014 mängis Foulquier Prantsusmaa noortekoondistes. 2018. aastal kutsuti ta Guadeloupe'i jalgpallikoondisse, kus ta tegi debüüdi 19. novembril 2018 mängus Curaçao vastu.
Robin Williams
pisi|Video Robin Williamsist 2014. aastal Robin McLaurin Williams (21. juuli 1951 Chicago, Illinois – 11. august 2014 Paradise Cay, California) oli Ameerika Ühendriikide filminäitleja.
Ta pälvis oma filmirollide eest Oscari (1997, "Hea Will Hunting", parim kõrvalosatäitja), kuus Kuldgloobust ja kaks Emmyt.
Lapsepõlv ja noorus
Robin Williams on öelnud, et naljasoone päris ta oma modellina töötanud emalt, kes eelistas lapse kasvatamisel köita tema meeli tähelepanu juhtimisega kõiksugustele lõbusatele seikadele ning oli talle eeskujuks naljakate seoste märkamisel ja loomisel.
Keskkoolis tegeles ta maadlusega ja kuulus kooli meeskonda.
Looming
Tema rollide hulka kuuluvad osatäitmised Eestiski linastunud mängufilmides "Hea Will Hunting", "Surnud poeetide ühing", "Aladdin", "Good Morning, Vietnam", "Jumanji", "Kiirfoto", "Meie issi, proua Doubtfire" ("Mrs. Doubtfire"), "Unetus", "Narrkuningas" ("The Fisher King"), "Linnupuur", "Kapten Konkskäsi", "Lustakad jalakesed", "Ärkamised", "Patch Adams", "Öö muuseumis" jne.
Terviseprobleemid ja surm
Williams kannatas pikaajalise depressiooni käes. 2013. aasta novembris diagnoositi tal Parkinsoni tõbi.
11. augustil 2014 leiti Williams oma kodust teadvusetuna ning teda ei suudetud enam päästa. Surma põhjuseks oli enesetapp püksirihmaga poomise läbi ja sellest tingitud lämbumine. Lahkamisel ilmnes, et Williams põdes ka hallutsinatsioone tekitavat Lewy kehakeste haigust.
Novembris 2015 ütles Williamsi lesk, et peab enesetapu põhjuseks Lewy kehakeste haigusega kaasnenud vaimse ja motoorse võimekuse allakäiku. Williamsil oleks elada jäänud veel kuni kolm aastat.
Kitselaid
Kitselaid (rööpnimega Püskeldi rahu) on Saare maakonnas Atla lahes Vilsandi rahvuspargis asuv saar; üks ja suurim Püskeldi rahudest.
Laiu pindala on 2,99 hektarit ja rannajoone pikkus 1,6 kilomeetrit.
Laid asub Eeriksaare poolsaarest 300 meetrit kaugemal. Laid on pikliku kujuga ja sopilise rannajoonega.
Saare koordinaadid on.
Γ-aminovõihape
pisi|γ-aminovõihape γ-aminovõihape ehk gammaaminovõihape ehk GAVH (ka GABA; inglise keelest lühendatuna Gamma-AminoButyric Acid) on peamine pidurdusvirgatsaine imetajate kesknärvisüsteemis. GABAt leidub ja seda sünteesivad peaaegu kõik organismid.
Dragan Mektić
pisi|Dragan Mektić Dragan Mektić (sündinud 24. detsembril 1956 Prnjavoris) on serblasest Bosnia ja Hertsegoviina poliitik. Ta oli 31. märtsist 2015 kuni 23. detsembrini 2019 Bosnia ja Hertsegoviina julgeolekuminister.
Ta on lõpetanud Zagrebi ülikooli.
Saoutši keel
Saoutši keel on austroaasia keelte moni-khmeeri keelkonda kuuluv keel, mida kõnelevad saoutšid Kambodžas ja Tais. Keel on hääbumas, seda räägib vaid umbes 30 inimest 450 hõimu liikmest Tai Kanchanaburi provintsis ja Kambodža Preăh Seihânŭ provintsis.
Saoutši keeles on 18 vokaalfoneemi ja 21 konsonantfoneemi. Eristatakse pikki ja lühikesi vokaale.
Kaablikanalisatsioon
Kaablikanalisatsioon on maa või veekogu all paiknev sidevõrkude rajatis, millesse saab paigutada kaableid.
Kaablikanalisatsioooni kasutatakse kohtades, kus on vaja sagedasti kaableid vahetada või ümber paigutada. Kaablikanalisatsiooni puhul välditakse keerukaid ja kulukaid kaevetöid.
Eamonn Toal
Eamonn Toal (sündinud 1968 Castleblayneys) on iiri laulja.
Ta esindas lauluga "Millennium of Love" Iirimaad 2000. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Stockholmis, kus saavutas 92 punktiga 6. koha.
Härjasilmaken
Härjasilmaken (prantsuse keeles œil de bœuf 'härja silm') on väike ovaalne või ümaraken, mis on sageli lopsaka karniisi ja lukukiviga raamistuses. Esineb barokkehitistel, enim kasutatud prantsuse barokis.
Texas (ansambel)
Texas on 1986. aastal Šotimaal Johnny McElhone ja Sharleen Spiteri poolt moodustatud britipopi bänd, kuhu kuuluvad veel Ally McErlaine, Eddie Campbell, Tony McGovern, Michael Bannister ja Ross McFarlane. Nende suurimateks hittideks on In Our Lifetime, Summer Son, In Demand, Say What You Want, Put Your Arms Around Me ja When We Are Together.
Mihhail Vrubel
Mihhail Vrubel (17. märts (5. märts vkj) 1856 Omsk – 14. aprill (1. aprill vkj) 1910 Peterburi) oli vene maalikunstnik.
Elukäik
Mihhaili isa Aleksander Mihhailovitš Vrubel saadeti 1853. aastal pärast Anna Grigojevna Bassarginaga abiellumist Omskisse elama. Märtsis 1856 sündis Omskis Mihhail Vrubel. Karmi Siberi kliima tõttu oli Vrubeli ema tervis nõrk ning ta suri pärast neljanda lapse sündi, kui Mihhail ise oli alles 3-aastane. Ta küll ei mäletanud oma ema, aga pidas teda alati meeles, kandes kaasas ema fotosid ning hiljem joonistas nende järgi ema portreesid. Mihhaili isa leidis endale lahke naise Jelizaveta Hristianova Vesseli, kes oli lastele ema eest. Mihhaili lapsepõlves elas perekond Odessas.
Mõlemad vanemad olid kultuuri- ja kunstilembesed. Mihhaili kasuema oli klaverimängija ning väiksest peale kuulas Mihhail Beethoveni, Mozarti, Schuberti, Haydni ja Chopini teoseid. Vanemad toetasid igati Mihhaili kunstioskust: juba väikse poisina käis ta Kunstide Edendamise Seltsi kursustel ning talle lubati Saratovis joonistusõpetajalt eratunde. Mihhail Vrubel hakkas varakult maalima ka õlivärvidega, ta kopeeris neli pilti: Aivazovski "Loojang merel", Gerard Dou' "Lugev eideke" ning Hildebrandti "Pealuud silmitsev vanamees" ja "Päikese tõus", millest viimane müüdi kaupluses 25 rubla eest.
Mihhail armastas suhelda teiste intellektuaalidega. Eriti pakkus talle huvi teatri kulissidetagune elu, kus ta viibis palju aega näitlejate seltsis. Mihhaili ja tema õe Anja kirjavahetusest selgub, et Mihhail luges palju raamatuid, mida ta soovitas ka oma õele. Ta luges palju isamaalist kirjandust: Trugenevi, Gogoli ja Belinski teoseid. Samuti olid talle hingelähedased Tolstoi ja Dostojevski. Revolutsiooni ajal uuris Mihhail Vrubel sügavuti Kanti teoseid. Mihhaili huvitasid eetika, kohusetruuduse postulaad ja kategooriline imperatiiv. Mihhail Vrubel sõbrunes Valujevi lastega ja suurema osa oma ülikooli algusaastast veetis Valujevi perekonna juures, kus käisid koos teised tuntud intellektuaalid, kunstiinimesed ja boheemid. Näiteks avaldas Vrubelile mõju äkiline ja tuline maestro Mussorgski.
Teisel õpinguaastal oli Mihhail Vrubel kunsti, raamatute ja teiste intellektuaalidega niivõrd ametis, et pidi õigusteaduse kursust kordama. 1880 lõpetas ta siiski õigusteaduskonna, kuid tegevüliõpilase kraadiga, mis ei tõotanud edukust. Kuid kunstist ei suutnud Mihhail enam loobuda ning astus Peterburi Kunstide Akadeemiasse, kus õppis Pavel Petrovitš Tšistjakovi käe all. Mihhail oli väga püüdlik ning ühes kirjas oma õele on ta kirjutanud, et ta enam ei käi kuskil, vaid on tõmbunud endasse ja pühendunud ainult kunstile. Akvarellimaalimistunde sai Vrubel ka Ilja Repinilt, kes oma noore õpilase andeid imetles. Juba akadeemia õpingute ajal peeti Mihhail Vrubeli annet tähelepanuväärseks. Akadeemias oli Vrubelile eeskujuks Raffael ja antiik. Vrubel sai oma teose "Maarja ja Joosepi kihlus" eest aumedali.
1890 sai Vrubelist Abramtsevo kunstirühmituse liige ning teda toetas mõjukas patroon ja ringiliige Savva Mamontov. 1896 kohtus Vrubel Savva Mamontovi alluvuses teatris töötades oma naise Nadežda Zabelaga, kes oli kuulus ooperilaulja. Vrubel tegi ka talle kostüümi- ja lavakujundusi. 1900 sai Vrubelist ka Mir Iskusstva (vene keeles Мир искусства, 'kunstimaailm') liige. Moskvas oli kihamas juugendi, dekoratiivkunsti voog ning lisaks maalimisele tegeles Vrubel keraamikaga, majoolika- ja vitraažkunstiga.
1902 pöördus Mihhail Vrubel taas "Deemoni" kujutamise juurde. Tal avaldus lõpuks vaimuhaigus ja ta veetis aega ka vaimuhaiglas. Poeet Valeri Brusovi portree (1906) jäi tema viimaseks maaliks. Pärast seda jäi Vrubel täielikult pimedaks, mis oli kunstniku jaoks piin. Mihhail Vrubel suri 1910 talvel kopsupõletikku. Ta on maetud Peterburi. Mihhaili naine Nadežda suri mehest kolm aastat hiljem.
Looming
Loetud kirjandusteosed inspireerisid Vrubelit. Tolstoi teose "Anna Karenina" kangelannat Annat on Vrubel kujutanud 1878 tumedana ja süüst deemonliku näoga, saatusliku kire ohvrina. Ilukirjanduslikest tegelastest on Vrubel maalinud veel näiteks Hamletit ja Opheliat (1884), Goethe loodud kangelasi Fausti ja Mephistot (1896), Rimski-Korsakovi ooperitest tsaaritar Volhovat (1898) ja "Luik tsaaritari" (1900). Tsaaritaride rolli laulis ooperis Mihhaili naine Nadežda Zabela, kelle kostüümid ja lavakujundus olid kunstniku enda disainitud. Vene muinasjuttudest on inspireeritud muidki teoseid, nagu "Sirelid" (1900) ja "Paan" (1899).
Kiievi Kirilli kiriku ikoonimaalide puhul ei kartnud kunstnik näidata endale omast käekirja. Kujutatud figuuride näod on jõulised ja kirglikud. Vrubeli peateoses, "Püha Vaimu väljavalamise" (1884) freskos kajastuvad apostlite erinevad näoilmed. Ikoonidest on kõige õnnestunum "Madonna lapsega" (1884–1885). Ikoonide eeskujuks on Vrubelile olnud Bütsants ning Veneetsia kunstnikud Bellini, Carpaccio ja Cima da Conegliano. Vrubel on suutnud ühitada Bütsantsi müstilisuse ja askeetlikkuse renessansi elutäiusega. Freskodel suutis Mihhail Vrubel imiteerida isegi mosaiiki. Vrubel oli oma loomingus huvitatud ka idamaadest, mustritest ning püüdis imiteerida Pärsia vaipu. Sellised teosed on näiteks "Väike tüdruk pärsia vaiba taustal" (1886) ja "Kaardimoor" (1895). Orientalistliku perioodi ajal valmisid ka "Deemoni" sketšid ja kavandid.
"Istuv deemon" (1890) on inspireeritud Mihhail Lermontovi romantilisest poeemist "Deemon". 1830. aastatel kirjutatud poeem jutustab lugu deemonist, kelle on saatus määranud armastama Gruusia printsessi, kes sureb deemoni suudlusest. Printsessi päästavad inglid, kuid deemonile on karistuseks määratud veeta igavik üksinduses. Vrubel kirjeldas deemonit kui hinge, kes ei ole mitte niivõrd kuri, vaid kannatav ja haavatud, samal ajal võimas ja üllas. Maali puhul on tähelepanuväärne deemoni romantiline pilk, mis ei vaata justkui seda ilma. Samuti on taustal sümbolitest laetud kujundeid, nagu päikseloojangu maailmalõpuline tuli ning agressiivselt maalitud mitterealistlikud lilled.
"Istuv deemon" tekitas palju vastukaja ja kriitikat. Kriitikutes tekitas pahameelt deemoni koledus ning samas ülistamine, kui tegemist on ju antikristusega. Venemaal nimelt oli romantismile ülemineku periood. 1880. aastate keskel vene realismi liikumine mingil moel ammendus. Suurtest kirjanikest Dostojevski ja Turgenev olid surnud ning Tolstoi oli kuulutanud kunsti [null]religioonist ülemaks. Alates 1890. aastatest hakkasid ilmnema uued kunstivoolud, mis olid mõjutatud Prantsuse kirjandusest. Vene kirjanikud pöördusid romaani proosast lüürilise luule ja draama poole. Hüljati idee, et kunst peab teenima ühiskonda. Kunstnikku hakati positsioneerima kui jumalikku isikut, kelle looming võib osutuda ideaalidele. Kunsti järsk muutus realismist romantismi ja sümbolismi poole kajastubki Vrubeli teostes, mille ilmekaim esindaja on "Istuv deemon".
Deemoni kujutamist jätkas Mihhail Vrubel ka hiljem. Tuntud on ka "Deemoni pea" (1890–1891) illustratsioonina Lermontovi poeemile. Deemoni pead on kujutanud Vrubel ka keraamiliselt 1890. Säilinud on veel illustratsioon Tamarast ja deemonist (1890). Suurteosele "Istuv deemon" on hiljem lisaks valminud "Troonilt tõugatud deemon" (1902), mis on mõõtmetelt suurim deemoniga teos, pikkust üle meetri ja laiust ligi neli meetrit (139 cm x 387 cm).
Elu lõpuperioodi loomingusse jäävad haiglas maalitud "Pärl auster" (1904), "Kuuetiivuline seerav" (1904). Autoportreed on joonistatud 1904 ja 1905. Viimaseks teoseks jäi 1906 söe, sangviini ja kriidiga joonistatud vene sümbolistliku kirjaniku Valeri Brjussovi (1873–1924) portree.
Simo vald
Naabervallad on Ii vald, Kemi (Soome), Keminmaa vald, Ranua vald ja Tervola vald.
Läbi valla voolab Simojoki.
Vallas tegeletakse põllu- ja metsamajandusega. Tööstust ei ole.
Poks 1936. aasta suveolümpiamängudel
11. suveolümpiamängude võistlused poksis peeti 10.–15. augustil 1936 Berliinis Saksamaal. Võistluspaik oli Deutschlandhalle, võisteldi kaheksas kaalukategoorias.
Osalejad
Võistlustel osales 179 võistlejat 31 riigist. Vanim osaleja oli Lajos Szigeti (Ungari; sündinud 27. novembril 1906) ja noorim Walter Siegfried (Šveits; sündinud 21. märtsil 1919). Eestit esindas sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) Evald Seeberg ja kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) Nikolai Stepulov.
Val Barkeri karikas
Briti poksitegelase Val Barkeri mälestuseks hakati võistluse parima tehnikaga poksijale andma Val Barkeri karikat. Selle sai kärbeskaalu (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) pronksmedalivõitja Louis Laurie (USA).
Medalitabel
Kokku sai medaleid 13 riigi võistlejad.
Punktitabel
Kokku said olümpiasüsteemi punkte 24 riigi võistlejad.
Kärbeskaal (kuni 112 naela ehk 50,8 kg)
24 võistlejat
Sulgkaal (kuni 126 naela ehk 57,2 kg)
24 võistlejat
Kergekaal (kuni 135 naela ehk 61,2 kg)
26 võistlejat
Keskkaal (kuni 160 naela ehk 72,6 kg)
19 võistlejat
Poolraskekaal (kuni 175 naela ehk 79,4 kg)
21 võistlejat
Raskekaal (üle 175 naela ehk 79,4 kg)
17 võistlejat
Bad Laer
Bad Laer on vald ja kuurort Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Osnabrücki kreisis.
Valla pindala on 46,85 km². 31. detsembril 2017 elas seal 9264 inimest. Vald asub Teutoburgi metsas, umbes 20 km Osnabrückist lõunas.
Valda kuuluvad Bad Laer, Remsede, Müschen, Hardensetten, Westerwiede ja Winkelsetten.
Mitch Nichols
Mitch Nichols (sündinud 1. mail 1989 Southportis) on Austraalia jalgpallur, poolkaitsja. Ta mängib Austraalia kõrgliiga klubis Wellington Phoenix.
Hooaegadel 2011–12 ja 2015–16 on ta valitud Austraalia kõrgliiga hooaja sümboolsetesse koosseisudesse.
Koondisekarjäär
Austraalia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2009–2014 5 mängu.
Kitselaid (Liivi laht)
thumb|250px| Kitselaid.
Kitselaid on 7,6 hektari suurune saar Liivi lahes, üks Varbla laidudest. Laiu rannajoone pikkus on 1,5 kilomeetrit.
Laid asub Varbla laidude looduskaitsealal ja on looduskaitse all.
AS Küttejõud
AS Küttejõud (ka: AS Kütte-Jõud) oli aastatel 1920–1940 Kiviõlis tegutsenud kaevandusettevõte.
Ettevõte oli Põhja Paberi- ja Puupapivabrikute Aktsiaühingu tütarühing.
1920. aastal anti Põhja Paberi- ja Puupapivabrikule loa alustada maardlauuringuteks Sonda ja Püssi raudteejaama vahelisel maa-alal. Aastal 1922 sai ettevõte loa Püssis põlevkivikaevanduse rajamiseks ja 1920ndail aastail alustas tööd Küttejõu karjäär. pisi|[[Kiviõli 1936. aastal]] 1922. aastal andis Põhja Paberi- ja Puupapivabrik kõik õigused ja kohustused üle aktsiaseltsile Eesti Kiviõli, mis rajas Erra-Sala küla maadele Kiviõli põlevkivikaevanduse, kus alustas põlevkivi avakaevandamisega. AS “Kütte-Jõud” oli arvestatav põlevkivi tootja. Erakaevanduste hulgas oli ta pikka aega konkurentsitult esimene ning ületas 1920-ndate lõpul oma umbkaudu saja tuhande tonnise aastatoodanguga enamikku riigikaevandusigi. Üks edu aluseid oli kindlasti toonaste karjääride moodsaim tehnika.
1924. aastal alustas Eesti Kiviõli põlevkivi termilise töötlemisega. 1927. aastal ehitati esimene katseline tunnelahi võimsusega 75 tonni põlevkivi ööpäevas. 1928. aastal hakati tööstuse läheduses jõudsalt kasvanud asulat nimetama Kiviõliks. Aastal 1939 oli ettevõtte toodang 132 000 tonni. Ettevõttes töötas 200–250 inimest.
John D. Barrow
pisi|John Barrow (2012)
John David Barrow (29. november 1952 London – 27. september 2020) oli Briti füüsik, matemaatik ja teaduskirjanik.
Ta oli 1999. aastast Cambridge'i Ülikooli rakendusmatemaatika ja teoreetilise füüsika osakonna professor. Tema uurimuste põhivaldkond oli matemaatiline füüsika aktsendiga kosmoloogiale, gravitatsiooniteooriale, osakestefüüsikale ja nendega seotud rakendusmatemaatikale.
John Barrow oli tunnustatud teaduse populariseerija. Ta on avaldanud üle 420 artikli ajakirjades, tema raamatuid on tõlgitud 28 keelde. Kokku on tal ilmunud 19 raamatut. Ta on pidanud loenguid paljudes kohtades, sealhulgas Downing Street 10-s, Windsori lossis, Vatikani palees ja Veneetsia filmifestivalil.
Haridus ja töökäik
Ta lõpetas 1974. aastal Durhami Ülikooli füüsika ja matemaatika erialal bakalaureusekraadiga ning kaitses 1977. aastal Oxfordi Ülikoolis doktoritöö astrofüüsikas (juhendaja Dennis W. Sciama).
Korvpall olümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Korvpall right|150px|3x3 korvpall Olümpiamängude korvpalliturniiri peetakse alates 1936. aasta suveolümpiamängudest Berliinis. Korvpall oli ka 1904. ja 1932. aasta olümpiamängude kavas, vaid ainult näidisalana. Alates 1976. aasta olümpiamängudest Montréalis toimuvad ka naiste korvpallikoondiste võistlused.
9. juunil 2017 teatas Rahvusvahelise Olümpiakomitee juhatus, et 3x3 korvpallist saab Jaapanis Tokyos toimuvast 2020. aasta suveolümpiamängudest alates meeste ja naiste ametlik olümpiaala.
USA on vaieldamatult edukaim riik olümpiakorvpallis: Ameerika Ühendriikide meeskonnad on võitnud 18 turniirist, kus nad on osalenud, 15, sealhulgas seitsme järjestikuse turniirivõiduga aastatel 1936–1968. Ameerika Ühendriikide naiskonnad on võitnud 10 turniirist, kus nad võistlesid, 8, sealhulgas kuus järjest aastatel 1996–2016. Lisaks Ameerika Ühendriikidele on turniiri võitnud Argentina ainus endiselt eksisteeriv riik, kes on võitnud kas meeste või naiste turniiri. Turniiri võitnud Nõukogude Liit, Jugoslaavia ja Sõltumatute Riikide Ühendus pole enam eksisteerivad riigid.
John D. Barrow
Tunnustus
pisi|100 px| [[Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedal ]]
Kanada peaminister
Kanada peaminister on Kanada valitsuse juht, üks ministritest. Peaministriks saab tavaliselt valimised võitnud partei juht.
Alates 4. novembrist 2015 on Kanada peaministriks Justin Trudeau, kes on riigi 23. peaminister.
Fun.
pisi| fun. on Ameerika Ühendriikide ansambel, mis tegutseb 2008. aastast.
Ansambli debüütalbum "Aim and Ignite" ilmus 2009. aastal.
Teine stuudioalbum "Some Nights" ilmus 2012. aasta veebruari lõpus. Albumi esimene singel "We Are Young" valmis koostöös Janelle Monáe'ga ja tõusis mitmete riikide edetabelite tippu, sh USAs ja Suurbritannias. 2013. aasta Grammy auhindade jagamisel võitis lugu aasta parima loo auhinna ja bänd uustulnuka Grammy-auhinna. Raadio 2 Aastahiti 2012. aasta muusikaküsitlusel valiti laul 11. kohale ja laul "Some Nights", mis oli selle albumi teine singel, 27. kohale.
Viktor Sinjukajev
Viktor Sinjukajev (vene Виктор Николаевич Синюкаев; sündinud 9. septembril 1941) on Eestis tegutsev kunstnik ja raamatukujundaja.
Ta on Eesti Kunstnike Liidu liige.
Peritsüüdid
Peritsüüdid on kontraktiilsed rakud, mis ümbritsevad endoteeli rakke kapillaarides ja veenulites. Peritsüüdid asuvad basaalmembraanis, kus nad kommunitseerivad nii parakriinse signaliseerimise kui ka füüsilise kontakti teel keha väikseimates veresoontes olevate endoteeli rakkudega. Peritsüüdid aitavad ajus säilitada hematoentsefaalbarjääri ning muid homöostaatilisi ja hemostaatilisi aju funktsioone. Peritsüüdid kuuluvad koos astrotsüütide ja neuronitega neurovaskulaarsete üksuste hulka. Peritsüüdid reguleerivad kapillaarset vereringet, rakujääkide fagotsütoosi ja hematoentsefaalbarjääri läbilaskevõimet. Peritsüüdid stabiliseerivad ja kontrollivad otsese signaliseerimise ja parakriinse signaliseerimise teel endoteeli rakkude küpsemist. Kui organismi kesknärvisüsteemis on liiga vähe peritsüüte, võib hematoentsefaalbarjäär katki minna.
Morfoloogia
Peritsüüdid, mis asuvad kesknärvisüsteemis, ümbritsevad kapillaarides endoteeli rakke. Neid kahte tüüpi rakke on kerge eristada: endoteeli rakkudel on lame ning väljavenitatud rakutuum ning peritsüütidel on esileküündiv ümmargune tuum. Peritsüütidel on ka jätked, mis ümbritsevad kapillaari seina ning selle kaudu saavad peritsüüdid reguleerida kapillaarset vereringet. Peritsüüdid ja endoteeli rakud asuvad basaalmembraanis, kus toimub palju rakusiseseid ülekandeid. Erinevat tüüpi integriini molekulid vahendavad peritsüütide ja endoteeli rakkude vahelist kommunikatsiooni. Peritsüüdid saavad ka seonduda läheduses olevate rakkudega, moodustades aukliiduse. Aukliiduses on võimalik ioonide ja teiste väiksemate molekulide vahetus peritsüütide ja naaberrakkude vahel.
Skeletilihaste regeneratsioon ja rasva moodustumine
Vöötlihaskoes asuvatel peritsüütidel on kaks erinevat tüüpi populatsiooni. Esimene alatüüp peritsüüte (I tüüp) võib muutuda rasvarakkudeks ning teine alatüüp (II tüüp) saab muutuda lihasrakkudeks. I tüüpi iseloomustab nestini negatiivne ekspressioon ning II tüüpi iseloomustab nestini positiivne ekspressioon (PDGFRβ+CD146+NG2+). Kuigi mõlemad tüübid on võimelised glütserooli või BaCl2 poolt tehtud vigastuse tõttu paljunema, siis I tüüpi peritsüüdid saavad muutuda rasvarakkudeks ainult glütserooli süstimisel ja II tüüpi peritsüüdid saavad muutuda mõlema vigastuse puhul lihasrakkudeks. Pole veel teada, kui suures ulatuses osalevad I tüüpi peritsüüdid rasva ladestumisel.
Angiogenees ja endoteeli rakkude ellujäämine
Peritsüüdid aitavad endoteeli rakkudel diferentseeruda, paljuneda, moodustada uusi veresooni (angiogenees), elada üle apoptoosi signaale ja liikuda organismis. Mikrovaskulaarsed peritsüüdid moodustuvad ümber kapillaaride seinte ning aitavad kaasa kapillaari tööle. Mikrovaskulaarsed peritsüüdid ei ole kontraktiilsed rakud, sest neis puuduvad α-aktiini isovormid: struktuurid, mida leidub kontraktiilsetes rakkudes. Need rakud kommunitseerivad endoteeli rakkudega aukliiduse kaudu ning põhjustavad endoteeli rakkude kiiret kasvu või valikulist inhibeerimist. Selle protsessi mitte toimimisel võib tekkida hüperplaasia või ebanormaalne vaskulaarne morfogenees. Seda tüüpi peritsüüdid saavad ka eksogeenseid valke fagotsüteerida, mis tähendab, et mikrovaskulaarsed peritsüüdid võivad tuleneda mikrogliiast.
Arvatakse, et peritsüüdid võivad olla suguluses teiste rakkudega, näiteks silelihasrakkudega, neuraalrakkudega, N62 gliiarakkudega, lihaskiudega, adipotsüütidega, fibroblastidega ning teiste mesenhümaalsete tüvirakkudega; samas pole kindel, kas need rakud diferentseeruvad teineteiseks või mitte. Vananemine mõjutab peritsüütide regeneratiivset võimet.
Lisaks võimele luua ja muuta veresooni on peritsüüdid võimelised kaitsma endoteeli rakke apoptoosi või tsütotoksiliste elementide eest. In vivo katsetes on leitud, et peritsüüdid eraldavad hormooni nimega peritsüütiline aminopeptidaas N/pAPN, mis võib soodustada angiogeneesi. Kui hormooni segati aju endoteeli rakkudega ja astrotsüütidega, siis peritsüüdid moodustasid kapillaare meenutavaid struktuure. Kui uuringugrupp segas eelnevalt nimetatud rakud kokku ilma peritsüütideta, siis läksid endoteeli rakud apoptoosi. Siit järeldati, et peritsüüdid tagavad endoteeli rakkude korrektse toimimise ning astrotsüüdid peavad olemas olema, et rakud püsiksid tervena. Kui üks tingimustest pole täidetud, siis angiogenees ei saa toimuda.
Hematoentsefaalbarjäär
Peritsüüdid mängivad olulist rolli vereringesüsteemi ja kesknärvisüsteemi vahel toimiva selektiivselt läbilaskva ruumi moodustumises ja toimimises Seda ruumi nimetatakse hematoentsefaalbarjääriks. Barjäär koosneb peritsüütidest ning tagab selle, et aju ja kesknärvisüsteem toimiksid nii, nagu vaja. Kui kunagi arvati, et astrotsüüdid olid postnataalse barjääri moodustamiseks vajalikud, siis nüüd on leitud, et seda funktsiooni täidavad peritsüüdid. Peritsüüdid vastutavad endoteeli rakkudes toimuva vesiikulite liikumise ja tiheda seondumise eest. Lisaks sellele inhibeerivad peritsüüdid kesknärvisüsteemi immuunrakke,mis võivad kahjustada barjääri tekkimist, ja vähendavad nende molekulide ekspressiooni, mis suurendavad vaskulaarset läbilaskvust.
Peritsüüdid reguleerivad verevoolu veresoontes ja veresoonte ning aju vahel. Peritsüüdid kui kontraktiilsed rakud suudavad avada või sulgeda verevoolu, et tagada või takistada teatud suurusega osakeste voolu verest ajju. Peritsüütide puudumisel toimub hematoentsefaalbarjääris transtsütoos. See tähendab, et erinevate suurustega osakesed, näiteks suured plasmavalgud, saavad kergesti liikuda ajju. See protsess ei ole soovitud, sest tavaliselt on hematoentsefaalbarjäär väga valiv erinevate osakeste suhtes. Peritsüüdid mängivad seega olulist rolli neuroloogilises funktsioonis, sest nad ei lase kahjulikel kemikaalidel ajju siseneda. Peritsüütide talitus (või väärtalitus) võib mängida rolli neurodegeneratiivsete haiguste tekkimisel, nagu Alzheimeri tõbi, Parkinsoni tõbi ja amüotroofne lateraalskleroos. Peritsüütide elastsus on vajalik põletiku alandamiseks ning nad mängivad olulist rolli kahjulike ainete ajust välja viimisel.
Patoloogiad
Peritsüüdid mängivad olulist rolli endoteeli rakkude struktuuri säilitamises ja reguleerimises, lisaks on nad olulised verevoolu reguleerimises. Kui peritsüüte on liiga vähe, siis võib see mängida rolli erinevate neurodegeneratiivsete haiguste tekkimisel. Kui peritsüüte on organismis liiga palju, võib tekkida kõrgvererõhktõbi ehk hüpertoonia või kasvaja.
Diabeetiline retinopaatia
Diabeeti põdevate inimeste võrkkestas ehk reetinas on vähem peritsüüte, ja peritsüütide hulga vähenemine on diabeetilise retinopaatia üks esmaseid staadiume. Uuringutest on selgunud, et peritsüüdid on vajalikud diabeetikutel kaitsmaks endoteeli rakke võrkkesta kapillaaride eest. Peritsüütide kaoga tekivad võrrkestas mikroaneurüsmid. Selle tulemusena võrkkest kas suurendab oma vaskulaarset permeaablust, mis tekitab silmamuna paisumise tõttu makulaarset ödeemi (kollastähni turset), või moodustab uusi veresooni, mis imbuvad klaaskeha membraanini. Tulemuseks on nägemise kehvenemine või kadu.
Neurodegeneratiivsed haigused
Uuringute käigus on selgunud, et peritsüütide vähenemine täiskasvanud organismi vananevas ajus võib häirida hematoentsefaalbarjääri tööd, mis võib tekitada neurodegeneratiivseid haigusi ning ajupõletikku. Peritsüütide apoptoos vananevas ajus võib tuleneda kasvuhormoonide ning peritsüüdi retseptorite kommunikatsiooni tõrgetest. Trombotsüütide kasvufaktor B (PDGFB) eritub endoteeli rakkudest aju vaskulatuuris ning seondub peritsüütidel oleva PDGFRB retseptoriga. See tagab peritsüütide kiire kasvu ja migreerumise aju vaskulatuuri säilitamiseks. Kui signaliseerimine on häiritud, siis peritsüüdid lähevad apoptoosi, mis võib viia erinevate neurodegeneratiivsete haigusteni, näiteks Alzheimeri tõve ja polüskleroosini.
Insult
Insuldi puhul pitsitavad peritsüüdid aju kapillaare ning surevad, mis võib tähendada pikemaajalist ajuverevarustuse halvenemist ja hematoentsefaalbarjääri funktsiooni kadu, mis omakorda suurendab närvirakkude surma.
Armistumine
Armistumine toimub pärast kesknärvisüsteemi kahjustavat vigastust, et tagada ümbritsevate rakkude terviklikkus. Tavaliselt seostatakse astrotsüüte armistusega, ning arme nimetatakse gliia armideks. Glutamaat-aspartaat transporteriga geneetiliselt märgistatud hiirtel tehtud katsed näitasid, et eksisteerivad alatüüp A ning alatüüp B peritsüüdid. A alatüüpi peritsüüdid moodustavad 10% seljaaju peritsüütidest ning seda tüüpi peritsüüdid on olulised armide tekkeks. Ülejäänud peritsüüdid kuuluvad B alatüüpi ning neis on desmiini ning α-silelihaseid. Pärast kahe alatüübi eraldamist ja märgistamist tehti aju dorsaalsesse osasse sisselõige. Tavaliselt on kahjustamata seljaajus kümme korda rohkem astrotsüüte kui A alatüübi peritsüüte. Siinkohal oli kaks nädalat pärast vigastust peritsüüte kaks korda rohkem kui astrotsüüte. Alatüüp A peritsüüte oli kolm korda rohkem kui alatüüp B peritsüüte, mis tuleneb sellest, et A alatüübi peritsüüdid on võimeline veresoonte seintest lahti tulema ning kõrvalistele rakkudele saatma väikeseid projektsioone ja hoiustama ekstratsellulaarse maatriksi valke.
Lahemaa Rahvamuusikud
Lahemaa Rahvamuusikud on aastal 1975 asutatud folkloorikollektiiv.
Ansambli viljeleb peamiselt Kadrina, Kuusalu ja Haljala kihelkonna pärimusmuusikat, -tantsu ja regilaulu.
Kollektiiv esineb peamiselt Lahemaa rahvuspargi turistidele. Kollektiiv on ka esinenud nii rahvusvahelistel kui ka kohalikel folkloorifestivalidel Baltica ja Viru särudel.
Kollektiivi on osalenud Lahemaa torupillipäevade korraldamise töös.
Fišti olümpiastaadion
Fišti olümpiastaadion on välistaadion Sotšis Venemaal. Asub Sotši olümpiapargis ja nimetatud Fišti mäe järgi, 40 000 pealtvaatajat mahutav staadion ehitati 2014. aasta taliolümpiamängudeks ja 2014. aasta taliparaolümpiamängudeks kus teda kasutati ava- ja lõputseremoonia jaoks.
Staadion ehitati algselt kinnise katusega; see avati 2016. aastal vabaõhu jalgpallistaadionina, et võõrustada 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karika ja 2018. aasta jalgpalli MM-i mänge.
Ehitus
Fišti olümpiastaadioni disainis Populous koos briti konsultatsioonifirmaga BuroHappold Engineering. Staadioni katuse ehitamiseks kasutati umbes 36 500 m² etüleen-tetrafluoroetüleeni (ETFE) ja disainiti nii, et katus näeks välja nagu lumine mäenõlv.
2013. aastal avatud staadioni ehitus läks maksma 696 miljonit eurot. Staadioni kompleksi kasutatakse nüüd Venemaa jalgpallikoondise treeningkeskusena ja mängupaigana, ning kasutatakse mängupaigana ka 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikas ja 2018. aasta jalgpalli MM-il.
Olümpia järgne kasutus
Jaanuaris 2015 algas 3 miljardit rubla (€41 miljonit) maksev projekt, et valmistada staadion FIFA konföderatsioonide karikaks ja Jalgpalli MM-iks; muude uuenduste seas eemaldati kinnine katus, et staadion vastaks FIFA määrustele. Töö pidi lõppema juunis 2016, aga lõpu kuupäev lükati novembrisse 2016.
Ainult üks staadion on varem võõrustanud nii taliolümpiat kui ka jalgpalli MMi – Stadio Olimpico Torinos Itaalias. Fišti on ainuke staadion, mis on võõrustanud taliolümpiat ja FIFA konföderatsioonide karikat.
Mälestamine
Oktoobris 2013 väljastas Venemaa keskpank mälestuseks 100-rublase paberraha, et märkida 100 päeva enne 2014. aasta taliolümpiamängude avatseremooniat. Sinist värvi rahatähe ühel poolel on lendav lumelaudur ja teisel pool on Fišti olümpiastaadion ja firebird.
Madis Ojamaa
Madis Ojamaa lõpetas Tallinna Kultuurhariduskooli ja 1961. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (1.lend). 1968. aastal lõpetas ta Moskvas A. V. Lunatšarski nimelise Riikliku Teatrikunsti Instituudi (GITIS) lavastajana.
Aastatel 1961–1963 töötas ta inspitsiendina Tallinna Riiklikus Akadeemilises Draamateatris. 1969–1970 ja 1974–1975 oli ta Lydia Koidula nimelise Pärnu Draamateatri lavastaja. 1971–1973 töötas Madis Ojamaa Tallinnfilmi ja 1976. aastast Eesti Reklaamfilmi režissöörina. Madis Ojamaa oli filmi "Verekivi" (1972) režissöör, see oli tema ainus mängufilm. Ta oli ka kontsertfilmi "Uksed" režissöör.
Ta mõtles välja tegelaskuju Elisabeth Jõhvi ja koostas tolle tekstid.
Isiklikku
Näitleja, teatritegelane, näidendite kirjastaja ja raamatukaupmees Taavet Mutsu oli Madis Ojamaa emapoolne vanaisa. Eesti Reklaamfilmi rajaja Peedu Ojamaa oli Madis Ojamaa vend.
Sankt Georgen ob Murau
thumb|Sankt Georgen ob Murau kihelkonnakirik
Sankt Georgen ob Murau oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Murau ringkonnas. 2015. aastast on see Sankt Georgen am Kreischbergi valla osa.
Bad Rothenfelde
Bad Rothenfelde on vald ja kuurort Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Osnabrücki kreisis.
Valla pindala on 18,19 km². 31. detsembril 2017 elas seal 8220 inimest.
Vald asub Teutoburgi metsas, umbes 20 km Osnabrückist kagus, Hilteri ja Disseni vahel.
Bad Rothenfeldes on spaa, haiglad, rõivapoed ja palju kohvikuid.
thumb|tühi|Galerie am Alten Gradierwerk
Amphiesma
Liigid
Amphiesma maoperekonna hulka loetakse 42 liiki.
Lastekaitse Liit
Lastekaitse Liit on aastal 1988 taasasutatud valitsusväline organisatsioon, mis on keskendunud lapse õiguste valdkonnale.
Organisatsioon on aastatel 1919–1940 tegutsenud Eesti Lastekaitse Ühingu õigusjärglane.
Sankt Ruprecht-Falkendorf
Sankt Ruprecht-Falkendorf on väike küla Austrias Steiermargi liidumaal Murau ringkonnas. See loodi 1. jaanuaril 2005, kui ühinesid Falkendorf ja Sankt Ruprecht ob Murau. 2015. aastast on see Sankt Georgen am Kreischbergi valla osa.
Lastekaitse Liit
Põhikirja järgi on organisatsiooni eesmärgid "lapse õiguste kaitsmine lähtudes lapse seaduslikest huvidest, lastekaitsealase tegevuse arendamine, osalemine noorsoo- ja perepoliitika väljatöötamises ja rakendamises ning Liidu liikmete ühiste huvide eest seismine".
Polaaruurimine
pisi|Briti Antarktika-uurija [[Ernest Shackletoni skulptuur Londonis Royal Geographical Society peakorteri ees, mis kujutab polaaruurija riietust vastavuses polaaralade karmidele ilmatingimustele 1910. aastatel]]
Algne eesmärk oli jõuda vastavalt põhjapoolusele ja lõunapoolusele. Ajalooliselt saavutasid selle uurimisreisijad ja retklejad, kes tegid neis piirkondades jalgsi või kelguga sageli raskeid ülipingutavaid retki, mida tuntakse polaarekspeditsioonidena. Tänapäeval tehakse polaaralade uuringuid paljudel juhtudel tehnoloogia, eriti satelliidipiltide abil. Rajatud on ka mitmeid polaarjaamu.
Lebiada
Lebiada on jõgi Valgevenes, Nemunase parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Лебяда, ka Лябёдка.
Jõe pikkus on 67 km ja valgla on 791 km². Jõe lang on 0.7 m/km.