Corine_Besson
Lahtine tulevik, bivalents ja väitmine
Teine strateegia on viidata mõnele füüsikalisele või metafüüsilisele ajateooria ning väita, et sellest tuleneb, et kontingentsed tulevikuväited ei ole bivalentsed. Siis peavad olema ka sõltumatud alused selle ajateooria eelistamiseks. Jääb veel ikka küsimus, kas see ajateooria vastab intuitsioonile, et tulevik on lahtine. Kui ainult vaade, et kontingentsed tulevikuväited on ühitatavad on ühitatav teooriaeelse intuitsiooniga tuleviku lahtisuse kohta, siis ajateooria, millest järeldub mittebivalents, ei ole kooskõlas intuitiivse arusaamaga lahtisest tulevikust. Lahtise tuleviku inkompatibilismi pooldajatel peab olema veateooria meie pragmaatiliste otsustuste kohta kontingentsete tulevikuväidete väitmise kohta. Mõned lahtise tuleviku inkompatibilistid väidavad aga ka, et nende eelistatud ajateooria vastab ka kõige paremini meie intuitiivsele teooriaeelsele arusaamale, et tulevik on lahtine. Näiteks John MacFarlane'i järgi on vastab intuitsioonile kõige paremini ajapilt, mille järgi aeg on paljude hargnevate ontoloogiliselt võrdväärsete tulevikulugude juureta puu. Selle järgi väide, et homme Londonis päike paistab, ei ole tõene, sest selleks, et see oleks tõene, peaks ta olema tõene kõigis lugudes, mis väitmise hetke läbivad. David Lewis mõistab lahtisuse asümmeetriat tuleviku ja mineviku vahel kontrafaktuaalse sõltuvuse asümmeetria kaudu. Lewise järgi on eri tulevikud alternatiivsed viisid, missugune maailm oleks olnud, kui olevik oleks olnud teistsugune, kui ta tegelikult on. Tulevik on lahtine selles mõttes, et tulevik sõltub kontrafaktuaalselt olevikust ja olevik minevikust, aga minevik on kinnine selles mõttes, et minevik ei sõltu kontrafaktuaalselt olevikust. Lahtisuse intuitsioone saab seega seletada meie valmisoleku kaudu aktsepteerida nende kontrafaktuaalide tõesust, mis kirjeldavad, missugune tulevik oleks, kui olevik oleks olnud teistsugune. Kontrafaktuaali tõesuse hindamisel jäetakse tavaliselt puutumata minevikufaktid, mis on ühitatavad kontrafaktuaalse oletusega, et olevik on teistsugune, kui ta tegelikult on. Lewise järgi on väited tuleviku kohta bivalentsed. Kuidas otsustada, kumb teooria vastab teooriaeelsele intuitsioonile paremini? MacFarlane väidab, et Lewise teooria on ebaõnnestunud, sest tema vaade ei vasta "määramatuse intuitsioonile", et kontingentsed tulevikuväited ei ole bivalentsed. Aga meil ei ole sõltumatut alust arvata, et lahtisusest intuitiivselt järeldub mittebivalents. MacFarlane ütleb ka, et Lewise teooria ei ole kooskõlas "ehtsa lahtisusega", sest Lewis ei aktsepteeri mitut tegelikkust. Barnes ja Cameron väidavad, et iga ehtsa lahtisuse teooria peab eeldama, et praegu on tegelikult mitu võimaliku viisi, milliseks tulevik võib osutuda. Ent ka siin on teoreetiline eeldus, sest Lewis ei aktsepteeri mitut tegelikkust, aga ometi väidab, et tema teooria vastab lahtisuse intuitsioonile. On ka raske uskuda, et intuitiivne lahtisuse mõiste toob kaasa metafüüsilise mitme tegelikkuse sidumuse. Sellepärast on tarvis teoreetiliselt neutraalset lähtekohta, mis ei eelda keerulist metafüüsilist teooriat, kuid haarab teooriaeelset intuitsiooni, et tulevik on lahtine ja minevik kinnine.