cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
William Bradford Shockley
Shockley oli hiljem professor Stanfordis. Ta toetas eugeenilisi põhimõtteid.
Noorpõlv
Shockley sündis Londonis, kuid kasvas üles Californias. 1932 omandas ta bakalaureusekraadi California Tehnoloogiainstituudis.
1933. aasta augustis, olles ise veel tudeng, abiellus Shockley Jean Baileyga. Märtsis 1934 sündis neil tütar Alison.
1936. aastal sai Shockley doktorikraadi Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis (MIT). Tema doktoritöö pealkiri oli "Elektronlaine funktsiooni arvutamine naatriumkloriidi kristallides" (juhendaja John Slater). Pärast doktorikraadi saamist liitus Shockley New Jerseys Bell Labsi teadlaste töörühmaga, mille eesotsas oli C. J. Davisson.
1938. aastal sai ta oma esimese patendi elektronmultiplikaatori eest.
Kui algas Teine maailmasõda, hakkas Shockley tegelema radarialase uurimistööga Whippany laboratooriumis New Jerseys. Mais 1942 lahkus ta Bell Labsist ja temast sai Allveelaevatõrje Operatsiooni Grupi direktor Columbia ülikoolis. Allveelaevatõrje Operatsiooni Grupp tegeles allveelaeva taktikate väljatöötamisega. See projekt nõudis sagedasi külaskäike Pentagoni ja Washingtoni, kus Shockley kohtus ka väga kõrgete ametnikega.
1944. aastal korraldas ta B-29 pommituslenduritele koolituse, et katsetada uue radari pommisihtimisseadet. 1944. aasta lõpus korraldas ta kolmekuulise ringkäigu üle maailma asuvatesse baasidesse, et hinnata uue radari tulemusi.
17. oktoobril 1946 sai Shockley sõjaministrilt Robert Pattersonilt autasu.
Transistor
Kohe pärast sõja lõppu, 1945. aastal, moodustas Bell Labsi grupi füüsikutest. Grupi etteotsa kuulusid Shockley ja keemik Stanley Morgan. Töötajaskonda kuulusid veel Bardeen ja Brattain, füüsik Gerald Pearson, keemik Robert Gibney, elektroonikaekspert Hilbert Moore ja mitmed teised tehnikud. Nende ülesandeks oli otsida alternatiive elektronlambi võimendile. Esimesed katsetused põhinesid Shockley ideel kasutada elektrivälja pooljuhtide peal nii, et elektriväli mõjutaks pooljuhtide juhtivust. Üllatuslikult eksperimendid aga luhtusid, hoolimata paigutusest ja materjalist. Et teada saada, milles viga, siis otsustas grupp suunata oma tähelepanu pinnaseisundite õppimisele ja nad kohtusid peaaegu iga päev, et arutada oma tööd. Kooskõla grupis oli suurepärane ja ideid vahetati vabalt.
1946. aasta talveks oli neil piisavalt materjali, et Bardeen esitas ühele füüsikaajakirjale artikli pinnaseisunditest. Brattain alustas aga eksperimenti, mille vaatluste abil saaks pinnaseisundeid veelgi lähemalt uurida. See viis veel rohkemate paberiteni, mis hindasid pinnaseisundi tihedust. Nii oligi neil lõpuks piisavalt seletusi selleks, et teada saada, miks nende esimesed eksperimendid ebaõnnestusid, ning see kiirendas nende tööd märgatavalt. Pearson, kes järgis Shockley nõuandeid, sai lõpuks mingid tõendusmaterjalid võimsuse võimendamisest.
1947. aasta detsember oli Bell Labsis "imede kuu", sest Bardeen ja Brattain lõid punktkontakti transistori, mis teostas võimenduse. Järgmisel kuul asusid Bell Labsis volinikud töötama patenditaotluste kallal.
Volinikud avastasid aga, et Julius Lilienfeld oli neist ette jõudnud ja patenteerinud Shockley avastatud väljanähtusprintsiibi juba 1930. aastal. See nurjas neljast patendist ühe, mis oli Bardeeni-Brattaini punktkontakti disain. Samal ajal kinnitati aga ülejäänud kolm patenti ja elektrolüüsil põhinevad transistorid kandsid Bardeeni, Gibney ja Brattaini nime, nemad olevat olnud siis selle leiutajad. Shockley nime ei olnud aga üheski patendiavalduses mainitud. See vihastas Shockleyt, kes arvas, et tema nimi peaks samuti olema igal patendil, sest töö põhines ikkagi tema väljanähtuse ideel. Ta isegi üritas saavutada seda, et patent kirjutataks välja ainult tema nimele, ning andis ka Bardeenile ja Brattainile teada oma kavatsusest.
Samal ajal jätkas ta salaja oma tööd, et luua erinev transistor, mis põhineks punktkontakti asemel ühendustel. Ta oletas, et sellist tüüpi disain on arvatavasti kaubanduslikult elujõulisem.
Shockley töötas väsimatult ka oma peateose "Elektronid ja augud pooljuhis" kallal. See 558-leheküljeline uurimus avaldati 1950. aastal. Seal on ühtlasi kirjeldatud ka Shockley dioodivõrrandit. Sellest Shockley tööst sai piibel tervele teadlaste põlvkonnale, kes töötasid, et arendada ja täiustada uusi transistoreid ja teisi seadmeid, mis põhineksid pooljuhil. pisi|left|William Shockley (1956) Shockley ei olnud aga rahul seletustega selle kohta, kuidas punktkontakttransistor töötab. See viis Shockley mõttele, mille ta hiljem nimetas "võileivatransistoriks". Mõte viis aga lõpuks ühendustransistorini, mida tutvustati pressikonverentsil 4. juulil 1951. Patendi saavutas Shockley selle leiutise eest 25. septembril 1951. Ühendustransistor jättis varsti varju punktkontakttransistori ja selle järglasest sai mitmeks aastaks võimas valitseja turul. Shockley jätkas füüsikute grupi liidrina Bell Labsis.
Ta oli populaarne loengupidaja ja amatöörmustkunstnik, kes oli lausa kuulus selle poolest, et võlus ükskord Ameerika Füüsikute seltsi ees peetud kõne lõpus välja kimbu roose.
1951 valiti ta Rahvusvahelise Teaduste Akadeemia liikmeks. Shockley oli siis 41-aastane ja valituks saamise seisukohast väga noor. Kaks aastat hiljem valiti ta vastu võtma prestiižikat Comstocki auhinda füüsikutele.
Shockley pälvis avalikkuselt väga palju tähelepanu. See oli aga meelehärmiks Bardeenile ja Brattainile, kuigi Bell Labs esitles järjekindlalt kõike kolme leiutajat ühtse meeskonnana. Shockley sai lõpuks vihaseks ning võõrandus Bardeenist ja Brattainist. Ühtlasi ei lasknud Shockley neil töötada ühendustransistori kallal. Bardeen hakkas taga ajama ülijuhtivust ja lahkus Bell Labsist 1951. aastal. Brattain keeldus aga Shockleyga edasi töötamast ja viidi üle teise gruppi. Bardeen ja Brattain polnud transistori kallal töötanud praktiliselt üldse pärast leiutise esimest aastat.
Shockley pooljuht
"Tema moodi" tähendas kokkuvõtlikult domineerivalt ja kasvava paranoiaga. Ühes intsidendis väitis ta, et sekretäri kogemata verele lõigatud pöial oli kuritahtliku teo tagajärg, ning nõudis valedetektorit, et leida selle abil süüdlane. Hiljem selgus, et pöial oli saanud viga seetõttu, et kontori uksel oli olnud katkine knopka. See kõik tekitas aga palju vaenulikkust. Samal ajal suurenesid tema nõudmised uue ja tehniliselt keerukama seade loomiseks (praegu tuntud kui Shockley diood) ja see tähendas, et projekt edenes väga aeglaselt.
1956 sai Shockley koos Bardeeni ja Brattainiga Nobeli füüsikaauhinna. Auhinnatseremoonial peetud kõnes tunnustas ta kõrgelt Brattainit ja Bardeeni, kes olid punktkontakttransistori leiutajad. Kõik kolm koos oma naiste ja külalistega nautisid hiliste õhtutundideni pidu ja šampanjat.
1957 lahkus Shockley ettevõttest kaheksa töölist, kes kutsusid ennast nimega Reeturlik Kaheksa, kui Shockley otsustas mitte jätkata uurimusi ränil põhineva transistori arendamiseks. Paljud nendest kaheksast kohtusid Sherman Fairchildiga ja kirjeldasid talle oma olukorda ning lõpuks panid nad kaheksakesi aluse pooljuhte tootvale firmale Fairchildi Semiconductors. Reeturliku Kaheksa hulka kuulusid ka Robert Noyce ja Gordon Moore, kes hiljem lahkusid ettevõttest ja lõid Inteli. Teiste Fairchild Semicondutori järglaste hulka kuuluvad veel National Semiconductor ja Advanced Micro Devices.
Ajal, kui Shockley üritas veel saada tööle oma kolme osaliselt valmis seadet, tutvustasid ettevõtted Fairchild ja Texas Instrument mõlemad esimest terviklikku vooluringi. See tegi aga Shockley töö selles vallas üleliigseks.
Hilisemad aastad
1961. aasta juulis sattusid Shockley, tema naine Emmy ja poeg Dick raskesse autoavariisse. Shockleyl võttis mitu kuud aega, et vigastustest taastuda. Tema firma müüdi Clevitele, aga kunagi ei teeninud see kasumit. Shockley loobus juhatuse liikme ametist ja läks tööle Stanfordi ülikooli, kus sai inseneri- ja rakendusteaduse professoriks.
1956. aastast alates on Stanfordis kohtunud Shockley kolleegid, et mõlgutada mälestusi koos temaga veedetud ajast ja tema kesksest säravast rollist infotehnoloogia revolutsioonis. Kokkusaamiste organiseerija ütleb: "Shockley on mees, kes tõi räni (inglise keeles silicon) Silicon Valleysse."
Shockleyl ei saanud oma kolme lapsega läbi. Kui ta 1989 eesnäärmevähki suri, oli ta neist peaaegu täielikult võõrdunud ning lapsed said tema surmast teada alles ajalehest.
Shockley arusaamad
Elu lõpus hakkas Shockley tõsimeelselt huvituma rassiküsimustest, kasvatusest ja pärilikkusest. Ta arvas, et see töö on vajalik populatsiooni geneetilise tuleviku huvides, ja kirjeldas ise seda kui tema karjääri kõige tähtsamat tööd, ehkki see tuhmistas tugevasti tema mainet.
Rägavere vald
Rägavere vald oli vald Lääne-Virumaa idaosas.
Vald piirnes läänes ja lõunas Vinni, põhjas Viru-Nigula ja Sõmeru ning idas Sonda vallaga. Valla keskus on Ulvi (17 km Rakverest). Rägavere vallavanem on alates 2012. aastast Virgo Koppel.
William Bradford Shockley
Shockley arusaamad
Shockley uskus, et neegrite kõrge sigivus tekitas "väärgeneetilise" efekti, kuna väiksema haridusega neegritel on keskmiselt tunduvalt rohkem lapsi kui haritud neegritel. Shockley avaldas sellel teemal lausa raamatuid ja pidas loenguid sellistele teadusorganisatsioonidele nagu National Academy of Science.
Rägavere vald
Ajalugu
Esimesed teated Rägavere vallast pärinevad Liivi sõja aegsest perioodist, 1540. aastast, kui Mõdriku pärusmõisast eraldus Rägavere (Raygafer, Raggafer). Rägavere valla tekke alguseks võib pidada aastat 1856, mil laiendati talupoegade õigusi ning sai võimalikuks talude päriseks ostmine. Vald jälgis koormiste täitmist, talupoegade omavahelisi riiuprobleeme ja lahendas varanõude asju.
Rägavere valla elanike põllumajandussaadustele avas Tallinna ja Peterburi turu 1870. aastal valminud Tallinna–Peterburi raudtee. 1870. aastal hakkas tööle ka Põlula mõisa piiritusetehas, mille toodang müüdi Venemaale. Põlulas töötasid veel poti- ja telliskivivabrik, Põlula jõel oli kolm vesiveskit, ketrusvabrik ja lauatehas. Vallas oli üheksa kooli: Milla, Randlepa, Vetiku, Rägavere, Mõdriku, Kantküla, Võlumäe, Kuivajõe ja Vaeküla. Põlulas avati uus kool 1922. aastal.
Rägavere valla haldusala suurenes uute vallaseadustega aastal 1938, mil Rägavere külge liideti Pada valla Urtja, Haansalu, Aarla ja Kabala küla. 13. septembril 1945 jagati Rägavere vald Kabala, Põlula ja Rägavere külanõukoguks. 1950. aastal moodustati Eesti territooriumil maakondade asemele rajoonid. Rakvere rajooni jäid Rägavere ja Põlula külanõukogud, Kabala külanõukogu liideti Kiviõli rajooniga. 1954. aastal toimus järjekordne haldusreform ning osa Rakvere rajooni kuulunud Rägavere külanõukogu maid liideti Kaarli külanõukoguga.
William Bradford Shockley
Meedia reaktsioon
Shockleyt rünnati meedias sageli tema eugeenikal põhinevate tööde eest. Eugeenikast oli saanud avalikkuse silmis tabuteema, seda suuresti tänu natsismile ja vähemusrahvuste massilisele hävitamisele Teises maailmasõjas. Oma hilisemas elus võttis Shockley tarvitusele ettevaatusabinõud, et veidigi suhet meediaga parandada. Ta võttis reporteritega tehtud telefonikõned linti ja saatis siis ümberkirjutised reporteritele kirja teel. Ühel hetkel ta kaalus isegi ideed teha reporteritele enda töödel põhineva lihtsa viktoriini enne, kui nad hakkavad temaga teemat arutama. Korra käis ta ka ühe ajalehe vastu kohut ning võitis.
Shockley suur panus
Kuigi Shockley pidas oma eugeenika põhimõtete levitamist tähtsamaks kui kõiki oma teedrajavaid uurimusi füüsika alalt, lõi ta ometi oma avastuste ja leiutistega tohutu suure, täna 130 miljardi dollarilise aastakäibega tööstusharu. Tänu Shockley avastatud väljaefektile pooljuhtides leiutati punktkontakttransistor, sealt edasi ühendustransistor, millest tänapäevaks on suudetud välja arendada juba imepisikesed mikrokiibid. Ilma nendeta ei töötaks meil aga suurem osa tehnoloogiast. Ja kui töötaks, siis oleks kogu see tehnoloogia ilmselt mitusada korda suurem ega mahuks sugugi nii hõlpsasti ära töölauale toanurgas, rääkimata siis veel püksitaskust.
Rägavere vald
Ajalugu
Vallad taastati pärast Eesti taasiseseisvumist 1991. aastal. 1992. aastal sai vald omavalitsusliku staatuse. 2017. aastal ühines Rägavere vald Vinni vallaga.
Asustus
Vallas olid järgmised külad: Aarla, Aasuvälja, Kantküla, Kõrma, Lavi, Miila, Mõedaka, Männikvälja, Nurkse, Nõmmise, Põlula, Sae, Uljaste, Ulvi ja Viru-Kabala. Suurim asula on Ulvi (302 elanikku).
Tähtsad asutused ja paigad
Rägavere valla territooriumil asuvad järgmised haridus- ja kultuuriasutused: Põlula kool, Ulvi lasteaed, Ulvi hooldekodu, Ulvi raamatukogu ja Ulvi klubi. Rägavere vallavalitsus asub Ulvi külas. Vallas asub ka Mõedaku spordibaas, kus on võimalik tegeleda matkamise, metsajooksu, kepikõnni ja jalgrattasõiduga ning talvel suusatamis, kelgutamise, lumelauasõidu ja mäesuusatamisega.
Looduskaunitest paikadest asuvad Rägavere vallas Võlumägi, Lavi ohvriallikas, Põlula püha mänd, Männikvälja mõhnastik, Mõdriku-Paasvere oosistik, Nurkse linnamägi ja Saueaugu linnamägi.
Sandžak
pisi|Sandžaki [[Bosnialased|bosnialaste lipp ]] pisi|[[Austria-Ungari poolt okupeeritud Osmanite riigi alad (triibulised – Bosnia, Hertsegoviina ja Sandžak) 1904. aastal]] pisi|Sandžaki ala jagunemine [[Montenegro ja Serbia vahel tänapäeval]] Sandžak (serbia kirillitsas Санџак, türgi Sancak, saksa Sandschak, ungari Szandzsák) on piirkond Euroopas Montenegro kirde- ja Serbia edelaosas.
Nime päritolu
Sandžakk oli Osmanite riigi 2. järgu haldusüksus. Kui Novi Pazari sandžakk anti Osmanite riigile 1908. aastal tagasi, kinnistuski ala nimeks lihtsalt Sandžak.
Serbias nimetatakse seda ka Raška piirkonnaks, kuigi ajalooline Raška oli palju suurem.
Ajalugu
15. sajandil Osmanite riigi alla läinud Bosnia kuningriigi kaguosas moodustati Novi Pazari sandžakk. Austria-Ungari okupeeris 1878. aastal Berliini kongressi tulemusel Bosnia, Hertsegoviina ja Novi Pazari sandžaki. Kui 1908. aastal Austria-Ungari annekteeris Bosnia ja Hertsegoviina, siis Novi Pazari sandžakk anti Osmanite riigile tagasi.
Pärast Osmanite riigi kaotust Esimeses Balkani sõjas jagati Sandžak Londoni rahulepinguga 1913. aastal Montenegro ja Serbia vahel umbes pooleks. Enam-vähem selline jaotus on säilinud tänapäevani.
Sandžaki ajalooline pealinn on Novi Pazar. Pindala on erinevate määratluste järgi umbes 7100–8700 km².
Suur-Bosnia idee järgijad näevad Sandžakki kui ajaloolist ja olulise bosnialaste osakaaluga ala Suur-Bosnia osana.
Tänapäeva Montenegro Sandžak
Montenegro Sandžaki ala jääb kuue valla (Andrijevica, Berane, Bijelo Polje, Plavi, Pljevlja ja Rožaje) territooriumile.
2011. aastal oli bosnialaste osakaal rahvastikus umbes 22% ja moslemite osakaal rahvastikus umbes 44%. Suurim linn on Pljevlja.
Tänapäeva Serbia Sandžak
Serbia Sandžaki ala jääb kahe ringkonna (Zlatibori ja Raška) territooriumile.
Zlatibori ringkonnas on Sandžaki ala nelja omavalitsuspiirkonna (Nova Varoši, Priboj', Prijepolje ja Sjenica) territooriumil.
Raška ringkonnas on Sandžaki ala kahe omavalitsuspiirkonna (Novi Pazari ja Tutini) territooriumil.
2011. aastal oli bosnialaste osakaal rahvastikus umbes 58% ja moslemite osakaal rahvastikus umbes 66%. Suurim linn on Novi Pazar.
Belle Starr
Pärast tema surma tekkis legende fantastiliste tegude kohta, mida Belle Starr tegelikult ei olnud korda saatnud. Üks legend räägib, et ta oli korraga abielus kolme Youngeri vennaga, kes olid bandiidid. Esimene laps sündis tal Cole Youngeriga. Belle pani oma kuriteod toime USA Missouri, Kansase, Arkansase ja Texase osariigis. Peamiselt röövis ta panku, hobuseid jms.
Ajakirjandus on nimetatnud Belle Starri ka Metsiku Lääne Robin Hoodiks.
Belle Starrist on kirjutatud raamatuid ja tehtud Hollywoodi filme.
Franz Beckenbauer
Koondisekarjäär
Franz Beckenbauer mängis rahvuskoondises 103 mängu ja lõi 14 väravat. Kõik mängud, kus Beckenbauer on värava löönud, on Saksamaa võitnud.
Esimesed kaks väravat Saksa FV jalgpallikoondise kasuks lõi ta 23. märtsil 1966 sõprusmängus Hollandi jalgpallikoondise vastu. Ta lõi Saksamaa kaks viimast väravat 4:2 lõppenud mängus.
1966. aasta MM-il Inglismaal osales Beckenbauer igas kohtumises. Juba avamängus Šveitsi jalgpallikoondise vastu lõi Beckenbauer 2 väravat, 5:0 võidetud mängus 3:0 ja 4:0. Järgnesid 0:0 viik Argentina jalgpallikoondisega ja 2:1 võit Hispaania jalgpallikoondise üle. Saksa FV ja Argentina jagasid esikohta, aga Saksa FV tunnistati parema väravate vahe tõttu alagrupivõitjaks. Veerandfinaalis alistas Saksa FV Uruguay jalgpallikoondise 4:0 (Beckenbauer lõi 3:0), poolfinaalis NSV Liidu jalgpallikoondise 2:1 (Beckenbauer lõi 2:0) ja finaalis kaotas ta lisaajal Inglismaa jalgpallikoondisele 2:4.
1970. aasta MM-il Mehhikos võitis Saksa FV kõik alagrupimängud ja pääses veerandfinaali. Seal kohtuti taas Inglismaaga. Inglismaa läks 49. minutil 2:0 ette. 68. minutil lõi Beckenbauer seisuks 1:2 ja 76. minutil Uwe Seeler viigistas. Lisaajal lõi Gerd Müller võiduvärava ja Saksa FV edenes poolfinaali. Seal tuli Itaalia jalgpallikoondiselt lisaajal vastu võtta 3:4 kaotus. Pronksimängus võideti Uruguay jalgpallikoondis 1:0. Beckenbauer mängis need mängud algusest lõpuni kaasa, välja arvatud teine alagrupimäng, kus ta seisul 4:1 välja vahetati, ja pronksimäng, kus ta ei osalenud.
1972. aasta EM-il Belgias osales neli meeskonda. Poolfinaalides alistas Saksa FV Belgia jalgpallikoondise 2:1 ja NSV Liit Ungari jalgpallikoondise 1:0. Finaali võitis Saksa FV 3:0.
1976. aasta EM-il Jugoslaavias osales neli meeskonda. Poolfinaalides alistas Tšehhoslovakkia jalgpallikoondis lisaajal 3:1 Hollandi ja Saksa FV lisaajal 4:2 Jugoslaavia jalgpallikoondise. Finaalis lõppesid normaal- ja lisaaeg 2:2 ning penaltiseerias võitis Tšehhoslovakkia.
Kärjekann
pisi|Omavahel ühendatud kärjekannud moodustavad mesilaskärje Kärjekann on mesilasvahast tehtud kuusnurkse prisma kujuline anum.
Silindri põhi on keskelt sügavam ja servast kõrgem. Omavahel ühendatud kärjekannusid nimetatakse mesilaskärjeks ehk kärjeks. Mesilaskärjed on kahepoolsed, st kärje kummagi poole kärjekannud on omavahel põhjapidi ühendatud. Seejuures on kärjekannude põhjad omavahel poole kannu laiuse võrra nihkes.
Kärjekannusid on mitut liiki. Töölise-kärjekannust kooruvad töömesilased ja sinna koguvad mesilased meelsasti ka mett. Lese-kärjekannudest kooruvad lesed (ehk isasmesilased) ning sinna mesilased meelsasti mett ei kogu. Vahe-kärjekannud on ebasümmeetrilised ning nendega on töölise-kannud ja lese-kannud omavahel ning omakorda kärjeraamiga ühendatud. Ka vahekannudesse koguvad mesilased mett.
Kabeli (Viru-Nigula)
Kabeli on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas.
110. aastad
110. aastad
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Kümnendid: 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad 100. aastad - 110. aastad - 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad 160. aastad
Kaido Jaanson
Kaido Jaanson (21. juuni 1940 Pärnu – 2. mai 2015 Tartu) oli eesti ajaloolane ja politoloog.
Aastatel 1971–1991 töötas ta Tartu Ülikooli üldajaloo kateedri õppejõuna, oli 1991–1995 lähiajaloo õppetooli dotsent, 1995–1999 politoloogia osakonna juhataja, 1995–2001 rahvusvaheliste suhete professor ning alates 2001. aastast rahvusvaheliste suhete õppetooli hoidja.
John Jacob Abel
John Jacob Abel (19. mai 1857 Clevelandi lähedal (Ohio osariik) – 26. mai 1938) oli USA biokeemik ja farmakoloog.
Ta sai 1883. aastal Michigani Ülikoolist doktorikraadi ning rajas 1891. aastal seal USA esimese farmakoloogiaosakonna ja asus seda juhatama. 1893. aastast juhtis ta Johns Hopkinsi Ülikool farmakoloogiaosakonda.
1897. aastal isoleeris ta Napoleon Cybulski järel teisena adrenaliini, nimetades seda epinefriiniks. Tegu oli enamalt jaolt mitteaktiivse metaboliidiga. 1913. aastal sõnastas ta tehisneeru idee ja 1914. aastal isoleeris ta verest aminohapped. Ta otsis aastaid edutult hüpofüüsi hormooni; hiljem selgus, et tegu oli mitme hormooniga. 1926. aastal teatas ta insuliini isoleerimisest ja kristalliseerimisest. See teade võeti vastu suure skepsisega ning jäi aastateks aktsepteerimata.
Soodla sild
pisi|Soodla sild pärast [[Renoveerimine|renoveerimist (2012). Foto aastast 2015.]] Soodla sild on maanteesild Kiiu–Soodla maanteel üle Soodla jõe.
Soodla sild asub Harjumaal Anija vallas Soodla külas.
Ajalugu
Kolmesildeline sild rajati 1930. aastate lõpul monoliitsest raudbetoonist talasillana kivisammastel. Mõlemad jõesambad on raudkivivooderdisega. Ehitas ehitusettevõtja Ins Lõvi ja Ko. Teises maailmasõjas sai sild osaliselt kannatada. Taastati 1953. aastal (vaata fotot taastamisest ).
Silla tehnilised andmed enne renoveerimist 2010. aastal: silla pikkus 28 m, sõidutee laius 5 m.
Silla renoveerimine 2010
pisi|Soodla silla [[Kandetarind|peakanduri toetus jõesambale.]] Soodla silla renoveerimisprojekti koostas 2009. aastal Stricto Project OÜ. Projekti autoriks oli Taavi Kolts. Sillateki plaadid projekteeriti AS E-Betoonelemendi, AS Merko Ehituse ja OÜ EstKONSULT ühistööna.
Soodla silda võib liigitada mõõduka sildega sillaks. Sellistele on tänapäeval levinuim lahendus terasest ja raudbetoonist komposiitkonstruktsiooniga talasild – terasest talad koos raudbetoonist tekiplaadiga. Nii tehti ka Soodla sillaga.
Silla kogu sildeehitis eemaldati. Uus pealisehitus oli projekteeritud liitkonstruktsioonina, koosnedes kahest metall-jätkuvtalast (HE 1000B) kogupikkusega 28 m (6 + 16 + 6 m) ning taribetoonist tekiplaadist. Metalltalad tarnis OÜ Monik. Raudbetoonist tekiplaadid toodeti ühe kuu jooksul AS E-Betoonelemendi Tamsalu tehases. Kokku valati 12 monteeritavast raudbetoonist tekiplaati mõõtudega 2,375 × 9,48 m, plaadi paksus oli 165–300 mm ning ühe plaadi mass kuni 12,5 tonni. Tekiplaadi pindala on kokku 270 m² (Vaata pilte montaažist ). Tekiplaadile paigaldati peale valu armatuur ja valati pealevalu. Uue laiema sõidutekiga suurenes silla sõidutee laius 8,7 meetrini.
Sillale rajati uued kaldasambad ja olemasolevad jõesambad renoveeriti. Jõesammaste raudkivivooder puhastati ja vuugid täideti uuesti.
Projekt ei näinud ette silla kandevõime tõstmist, kuna uus konstruktsioon on kergem ja kui liita kokku suurenenud liikluskoormus ja uus vähenenud omakaal, siis ei ole muutusi võrreldes endise olukorraga.
Broom
Broom esineb kahe stabiilse isotoobina, mille massiarvud on 79 ja 81, mida leidub looduses vastavalt 50,69% ja 49,31%.
Keemilistelt omadustelt on broom halogeen. Metallidega reageerides tekitab ta bromiide.
Molekulaarne broom
pisi|Broom Ta moodustab kaheaatomilisi lihtaine molekule ja on tavatingimustel pruun vedelik tihedusega 3,1 g/cm³, mis keeb temperatuuril 58 °C ja külmub temperatuuril –7 °C.
Broom on tugev oksüdeerija ning reageerib paljude liht- ja liitainetega. Seetõttu on broom nii vedeliku kui ka auruna inimkehale (nii kopsudele kui ka teistele limaskestadele ja nahale) söövitav ja ärritav.
Broomil on tugev lõhn.
Avastuslugu
Broomi avastasid teineteisest sõltumatult Prantsusmaa keemik Antoine Jérôme Balard ja Saksamaa keemik Carl Jacob Löwig.
Balard eraldas broomi 1826. Lähteainena kasutas ta Montpellier' lähedalt soolakutelt korjatud adrut. Tema eesmärk oli adrust eraldada joodi, aga adru sisaldas pisut ka broomi. Ta põletas adru tuhaks, lisas siis vett ning destilleeris broomi küllastunud joodilahusest. Ta sai aine, mille omadused olid joodi ja kloori vahepealsed. Balard järeldas algul, et on saanud joodmonokloriidi ja püüdis seda tõestada, aga ei suutnud seda. Sellest järeldas ta, et on saanud uue elemendi. Esialgu nimetas ta selle muriidiks. Nimetus tuli ladinakeelsest sõnast muria, mis tähendas soolvett.
Löwig eraldas broomi 1825 mineraalveest, mis pärines tema kodulinna Bad Kreuznachi ühest allikast. Selle mineraalvee soolad olid klooriga küllastunud. Broomi eraldamiseks kasutas ta dietüüleetrit. Pärast eetri aurustamist jäi järele pruunikas vedelik. Seda vedelikku oma võimete näitena kasutades kandideeris ta tööle Heidelbergis Leopold Gmelini laboratooriumis. Avastuse avaldamine aga viibis ja Balard jõudis selle enne avaldada.
Prantsuse keemikud Louis Nicolas Vauquelin, Louis Jacques Thénard ja Joseph-Louis Gay-Lussac kordasid Balardi katseid ja jäid nendega rahule. Neid tulemusi esitleti Prantsuse Teaduste Akadeemia loengul ja avaldati aastaraamatus "Annales de Chimie et Physique". Aastaraamatus teatas Balard, et otsustas M. Anglada soovitusel muuta elemendi nimetuse broomiks. Teistel andmetel soovitas elemendi nimetust muuta Gay-Lussac, et rõhutada selle auru iseloomulikku lõhna.
Broomi ei toodetud suures koguses enne 1860. aastat.
Broomi esimene äriline kasutus, kui välja jätta mõned meditsiinilised rakendused, oli dagerrotüüpias. 1840 avastati, et broomil on mõningaid eeliseid varem kasutatud joodiauruga võrreldes, kui on tarvis moodustada valgustundlikku hõbehalogeniidikihti.
Kaaliumbromiidi ja naatriumbromiidi kasutati 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi alguses antikonvulsantide ja rahustitena, kuni nende asemel võeti kasutusele 2,2,2-trikloroetaan-1,1-diool ja barbituraadid.
Kiviküla (Viru-Nigula)
Kiviküla on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas.
Ferrovedelik
Ferrovedelikud on kolloidsed segud, mis koosnevad kandvas vedelikus suspenseeritud üliväikestest magnetiliste omadustega osakestest (tavaliselt magnetiidi (Fe3O4) nanosuuruses tükkidest), mis ei sadestu välja isegi väga tugeva magnetvälja mõjul ning mis on kokkukleepumise vältimiseks kaetud väga õhukese pindaktiivse polümeerikihiga.
Kirjeldus
pisi|[[Õlisel pinnal asetsev ferrovedelik on koondunud võimsa magneti pooluste lähedale]]
Kasutamine
pisi|Ferrovedelik klaasplaadil, mille all asub tugev magnet
Elektroonikaseadmed
Ferrovedelikud leiavad kasutust näiteks CD-ajamites, kus neid kasutatakse võnkumise summutamiseks, ja kõvaketastes, kus nad toimivad tihendajatena. Veel on peetud võimalikuks nende vedelike kasutamist näiteks lülitusseadmete ja sensorite juures, kus loodetakse nende abil parandada nimetatud seadmete täpsust.
Kaevandamine
Ferrovedelike iseloomulikuks omaduseks on tiheduse sõltumine magnetvälja tugevusest ja see võimaldab neid kasutada mineraalide separatsiooniks erikaalu järgi. See meetod on aga võrreldes konkureerivate moodustega osutunud seni liiga vähest lisanduvat majanduslikku kasutegurit pakkuvaks, et selle senisest laiem kasutuselevõtt võiks aset leida. Küll käib aga arendustöö selle muutmiseks.
Masinaehitus
Ferrovedelikud leiavad kasutust mõnede masinate või sõiduautode reguleeritavates vibratsioonisummutites (näiteks Ferrari kasutab seda mõne oma automudeli puhul vedrustuse omaduste parandamiseks), tihendina pöörlevate võllide ja võllišahtide vahel ning üha sagedamini ka näiteks tihendajatena vaakumkonteinerite keermeavades.
Meditsiin
Vastavad vedelikud on kasutust leidnud ka meditsiinis, kus need on abiks vähkkasvajate leidmisel. Paljud võimalikud rakendused selles valdkonnas on aga alles uurimisel ning sellelt loodetakse abi nii kasvajate ravimisel (peetakse võimalikuks, et magnetvälja abil saaks ferrovedelikku kasvajarakkudesse juhtida ning siis magnetvälja tugevuse muutmise abil tekitatava kuumuse abil hävitada, mille põhjustaks vedeliku hõõrdumine), medikamentide kehas vajalikku kohta juhtimisega kui ka magnetresonantstomograafi (MRI) töö parandamist.
Optika
Ferrovedelikud leiavad kasutust optiliste läätsede täppislihvimisel.
Soojuse ülekanne
Ferrovedelikke kasutatakse osade kõlarite (tweeter) jahutamiseks, kus need aitavad liikuva membraaniga seotud mähise loodava takistuse tõttu tekkivat soojust mähise ja püsimagneti vahelises pilust ära juhtida ja tagavad seeläbi parema jahutuse. Veel aitab ferrovedelik tolles kohas summutada membraani võnkumist, mis on samuti kasuks helikvaliteedi parandamisele.
Kuna ferrovedelikud on paramagnetilised, siis nad alluvad Curie seadusele, mis tähendab, et nad muutuvad kõrgemal temperatuuril vähem magnetilisteks. Seeläbi tõmbaks mähise juurde paigutatud ringikujuline tugev püsimagnet enam vedeliku jahedat kui sooja osa ja sunniks viimast liikuma soojusvaheti suunas. See meetod on väga efektiivne ka selle poolest, et see ei vaja täiendavat energiat.
Sõjaline otstarve
Ameerika Ühendriikide õhujõud kasutavad radarite tekitatavaid elektromagnetlaineid neelavat värvi, mille koostises on lisaks mittemagnetilistele osadele ka ferrovedelikku. Vähendades tagasipeegelduva kiirguse hulka, aitab selline värv muuta lennukid radaritele raskemini märgatavaks, vähendades nende radarile nähtavat läbimõõtu.
Koszalin
Koszalin (saksa keeles Köslin) on maakonnaõigustega linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas.
Tirza vald
pisi|Endine [[Ieriķi–Gulbene–Abrene raudtee]] Tirza vald (läti keeles Tirzas pagasts) on vald Lätis Gulbene piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Lejasciemsi, Galgauska, Lizumsi, Druviena ja Jaungulbene vallaga ning Madona piirkonna Dzelzava ja Cesvaine vallaga.
Vallas elas 2016. aasta seisuga 925 inimest. Valla elanikest 93,5% on lätlased, 3,1% venelased. Valla halduskeskus on Tirza küla, vallavanemaks on Česlovs Barkovskis.
Ajalugu
Tirza valla alal asusid varem Tirza mõisa maad. Mõisade kaotamisel kuulus sellele 1664 ha maad. Lisaks asusid valla aladel veel Troška mõis, millele kuulus 348 hektarit, ja Tirza kirikumõis, millelel kuulus 286 ha maad.
Valla vana saksakeelne nimekuju oli Tirsen. Aastal 1935 oli valla pindala 79 km² ja seal oli 1578 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Tirza ja Upmalieši külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti Tirza külanõukoguga likvideeritav Upmalieši külanõukogu. Aastal 1954 arvati külanõukogu koosseisu Virāne külanõukogu kolhoosi «Boļševiks» maad, aastal 1977 aga osa likvideeritavast Sinole külanõukogust. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Gulbene piirkonda.
Apomiksis
Apomiksis on õistaimedel esinev suguta paljunemine, kus seeme areneb viljastamata õiest.
Tirza vald
Loodus
Tähtsamad jõed on Tirza jõgi ja selle lisajõgi Azanda.
Apomiksis
Apomiksis on aluseks pisiliikide kujunemisele. Apomiktilised pisiliigid esinevad näiteks võililledel, hunditubakatel, kortslehtedel, tuhkpuudel, kibuvitstel, silmarohtudel.
Tirza vald
Loodus
Looduskaitse all on Vecaduliena mänd ja üks nimetu põline pärn.
Kaitstavad mälestised
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Vecaduliena mõisa kabel, Tirza kirik,Tirza vasallilinnus, hiiepaik Tirza Püha allikas, hiiepaik Jāņukalni Suurkivi, bibliograaf Jānis Misiņši suguvõsa maja ja Zvanulejase muinaskalmed.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 859 lätlast, 24 venelast, 10 valgevenelast, 7 ukrainlast, 9 poolakat ja 3 leedulast.
Valla külad on:
Catherine Merridale
Catherine Anne Merridale (sündinud 12. oktoobril 1959) on inglise ajaloolane ja ajalooraamatute autor.
Ta on spetsialiseerunud Venemaa ajaloole. Raamatu "Punane kindlus" eest pälvis ta Wolfsoni ajalooauhinna.
Ta lõpetas ajaloo alal Cambridge'i King's College'i, filosoofiadoktoriks sai Birminghami Ülikoolis. Ta on olnud Bristoli Ülikooli ja Londoni Queen Mary ülikooli lähiajalooprofessor.
Mariann Fischer Boel
Mariann Fischer Boel (sündinud 15. aprillil 1943 Åsumis Taanis) on Taani poliitik, kes oli 2004–2010 Euroopa Komisjoni põllumajanduse ja maaelu arengu volinik. Boel kuulub Taani liberaalsesse parteisse Venstre.
Varem oli ta 2002. aastast Anders Fogh Rasmusseni valitsuses põllumajandus- ja toiduminister. Oma ametiajal pani ta ette, et igasugused põllumajandustoetused tuleks riigis täielikult kaotada.
Koos oma abikaasaga peab ta Taanis kolme farmi. See on mõnede vaatlejate suhtes üles tõstatanud Boeli neutraalsuse küsimuse, kuna Euroopa Komisjoni liikmena on tal õigus määrata erinevate põllukultuuride hinda, ning seega oma isiklikke sissetulekuid märgatavalt suurendada. Boel ise on öelnud, et farme peab tema abikaasa, ning isiklikult ta nendega seotud ei ole – seepärast suudab ta jääda ka neutraalseks.
Kavkaz Center
Kavkaz Center on radikaalne tšetšeeni uudisteagentuur, mis edastab uudiseid Kaukaasiast, Venemaalt ja mujalt maailmast, lähtudes islami vaadetest. Agentuuri asutas 1999. aastal Groznõis Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi infominister Movladi Udugov.
Nende internetiportaal on korduvalt suletud olnud Venemaa võimude, FSB ja vene häkkerite rünnakute tõttu. Vene võimude väitel on tegemist terroristide infoportaaliga.
Nende server on paiknenud Leedus, Lätis, Rootsis, Eestis, Soomes ja USAs. Internetiportaal on vene-, inglis- ja türgikeelne.
Santería
Santería (ka lukumí, la religión; tähendab umbes 'pühakute tee') on sünkretistlik afrokariibi usund, mis põhineb peamiselt Nigeeria päritolu jorubate uskumustel, kuid sisaldab ka katoliikluse elemente.
Santería kujunes välja Kariibi mere saartel (peamiselt Kuubal), kuhu Lääne-Aafrikast toodi mustanahalisi orje suhkrurooistandustesse tööle. Nad olid ristitud katoliiklased, kuid säilitasid tugevalt oma varasema usulise pärimuse, kuhu kuulus muuhulgas esivanemate (egun 'ite ) ja vaimudega suhtlemine transiseisundis, mis kutsuti esile rituaalsete tantsude ja trummimänguga, samuti loomohvrid. Santería oli algselt halvustav nimetus usulisele praktikale, kus katoliiklikud pühakud ja hõimujumalused-kaitsevaimud orisha 'd lõimiti ühtseks panteoniks ning pühakutekultus varjutas kristliku Jumala palvlemise. Brasiilias sündis samal viisil candomblé nimeline sünkretistlik usund, Haitil aga voodoo.
Jumalused-orisha 'd (on erinevaid kirjapilte): Olóffi (isa, looja), Olórum (poeg), Olodumare (vaim); Elegguá, Obbatalá, Babalú Ayé, Aggayú, Ochosi, Oduduwa, Oggun, Olokun, Yemaya, Changó, Orúla, Osaín, Ochún, Oyá, Xenaoth, Yewá jt. Igal orisha 'l on oma hüüdnimi, sümbolid, muusika, eelistatud ohvriannid jms. Tseremooniaid viivad läbi preestrid, mittepühendatuil reeglina juures viibida ei lubata. Preestreid nimetatakse babalorisha 'deks (orisha-isad) või iyalorisha 'deks (orisha-emad) või ka santero 'deks ja santera 'deks ning nende hulgas kehtib hierarhia, mille kõrgeimal astmel on ifá-preestrid ehk babalawo 'd (saladustetundjad), kelle orisha Orunmila on tarkuse ja prohvetliku teadmise kaitsja. Õpetus ei sisalda pärispatu ega kuradi mõistet, jorubate kujutluses sisaldub kõiges olevas nii positiivne (iré) kui ka negatiivne (ibi) aspekt. Taotletakse õiget ja head eluviisi (iwapele).
Kristliku ja europotsentristliku valitseva klassi kriitilise suhtumise tõttu oli santería kaua ametlikult põlu all ning selle kohta levis mitmeid eelarvamusi; seda seostati satanismi ja musta maagiaga.
Jean-Paul Marat
Jean-Paul Marat (24. mai 1743 Boudry – 13. juuli 1793 Pariis) oli arst ja radikaalne ajakirjanik, kes on tuntud Prantsuse revolutsiooni aegse poliitikuna.
Aastatel 1765–1776 elas ta Suurbritannias ja alates 1776. aastal Prantsusmaal Pariisis, kus ta peamiselt töötas arstina, kuid avaldas ka filosoofilisi ja poliitilisi töid. Septembrist 1789 kuni septembrini 1792 (vaheaegadega) andis välja ajakirja L'Ami du peuple ('rahva sõber'). Kirjutas peamiselt poliitilisi avaldusi, mis kaitsesid vaeste (sankülottide) huve ja nõudsid monarhia kukutamist (Prantsusmaa kuningas oli sel ajal Louis XVI) ja põhjalikku riigikorra muutmist.
Aastatel 1790–1792 varjas ta end kahel korral Suurbritannias, kuid pärast 10. augustit 1792, mil rahvahulk tungis Tuileries' paleesse ja kukutas monarhia ning 21. septembril, mil tuli kokku uus esindajatekoda Konvent, valiti Marat sinna. Aprillis 1793 Marat arreteeriti, kuid revolutsiooniline tribunal mõistis ta õigeks. Ta juhtis ka 31. maist kuni 2. juunini 1793 toimunud rahvaülestõusu. 13. juulil 1793 tappis žirondiine pooldav Charlotte Corday Marat'.
thumb|left|Jacques-Louis David "Marat' surm" Marat' mälestuseks maalis Jacques-Louis David maali "Marat' surm" ehk "Tapetud Marat".
Marat' järgi on nimetatud muu hulgas Nõukogude Liidu soomuslaev (endine Petropavlovsk) ja 1969. aastal Tallinnas Tartu maanteel tööd alustanud trikotaaživabrik.
Karlmann
Karlmann on mitme ajaloolise isiku nimi:
130. aastad
130. aastad
130. aastad on aastad 130–139 pKr.
Kümnendid: 80. aastad 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad - 130. aastad - 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad
Aastad: 130 131 132 133 134 135 136 137 138 139
Juan Linz
Juan José Linz Storch de Gracia (24. detsember 1926 Bonn, Saksamaa – 1. oktoober 2013 New Haven, Connecticut, USA) oli hispaania sotsioloog ja politoloog.
Ta oli tuntud tänu oma teooriatele autoritaarsetest ja totalitaarsetest valitsussüsteemidest.
Isiklikku
Tema kasuisa (ema elukaaslane) Hispaanias oli eesti poliitpagulane Aleksander Kesküla.
Othenio Abel
pisi|200px|Othenio Abel Othenio Abel (20. juuni 1875 Viin – 4. juuli 1946 Pichlhof Mondsee järve ääres, Ülem-Austria) oli Austria paleontoloog ja evolutsioonibioloog.
Koos Louis Dolloga rajas ta paleobioloogia.
Ta oli 1917–1934 Viini ülikooli paleontoloogiaprofessor, 1935–1940 Göttingeni ülikooli professor.
Ta uuris Mixnitzi koobast Drachenhöhle ja sealsete koopakarude (Ursus spelaeus) jäänuseid. Ta juhatas mitmeid ekspeditsioone.
Isiklikku
Antropoloog ja rassiteoreetik Wolfgang Abel oli tema poeg.
Loksu
Loksu on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
139
139. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 80. aastad 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad - 130. aastad - 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad
Aastad: 134 135 136 137 138 - 139 - 140 141 142 143 144
Peter Abel
Peter Abel (Peeter Abel; 9. detsember 1848 Tamme vald, Võrumaa – 12. veebruar 1920 Võru) oli eesti õpetaja.
Ta oli õpetaja poeg.
140. aastad
140. aastad
140. aastad on aastad 140–149 pKr.
Peter Abel
Koos Mihkel Veskega andis ta välja koorilaulude kogu "Laulu-kogu ..." (1880).
140. aastad
Kümnendid: 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad - 140. aastad - 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad
Aastad: 140 141 142 143 144 145 146 147 148 149
Monaco (täpsustus)
Monaco võib tähendada mitut asja.
150. aastad
150. aastad
150. aastad on aastad 150–159 pKr.
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Kümnendid: 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad - 150. aastad - 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad
Aastad: 150 151 152 153 154 155 156 157 158 159
Teletsi järv
pisi| Teletsi järv (vene keeles Телецкое озеро (teleuttide järgi), altai keeles Алтын Кӧл (Altõn Köl 'Kuldne järv') on järv Venemaal Altai Vabariigis Lääne-Siberi lõunaosas.
Sõmeru vald
Sõmeru vald oli vald Lääne-Virumaal.
Lokuta (Tapa)
Lokuta on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
Sõmeru vald
2017. aastal ühinesid Rakvere vald ja Sõmeru vald uueks Rakvere vallaks.
Sõmeru vallavanem oli Peep Vassiljev.
Asustus
Vallas oli Sõmeru, Näpi ja Uhtna alevikud ning 28 küla: Aluvere, Andja, Aresi, Jäätma, Kaarli, Katela, Katku, Kohala, Kohala-Eesküla, Koovälja, Muru, Nurme, Papiaru, Rahkla, Raudlepa, Raudvere, Roodevälja, Rägavere, Sooaluse, Sämi, Sämi-Tagaküla, Toomla, Ubja, Ussimäe, Vaeküla, Varudi-Altküla, Varudi-Vanaküla, Võhma.
Ajalugu
Enamiku praeguse Sõmeru valla territooriumil asuvate külade ajalugu ulatub muinasaega.
1241. aastal koostatud “Taani hindamisraamatus” on nimetatud Aluvere (Alouerae), Andja (Adnjias), Kohala (Tolks), Rägavere (Rakkeurae), Sõmeru (Someruerae), Sämi (Semis), Ubja (Ubias), Uhtna (Octinus), Vaeküla (Wayküll), Võhma (Vemais), Varudi (Waradas) külasid.Varudi küla oli oma 45 adramaaga üks suurematest küladest Põhja-Eestis.
Sõmeru valla maadel ei olnud oma kihelkonnakirikut, külad jagunesid kolme kirikukihelkonna – Viru-Nigula, Viru-Jaagupi, Rakvere kihelkonna vahel.
1945. aastal moodustati külanõukogud, Kaarli Küla Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee alustas tegevust 2. oktoobril 1945, olles esialgu kuni 1950. aastani koos Uhtna ja Kohala külanõukoguga veel Sõmeru valla alluvuses, ajani, mil likvideeriti maakonnad ja vallad ning moodustati rajoonid. 1. oktoobrist 1950 läks Kaarli külanõukogu Rakvere Rajooni TSN TK alluvusse.
Kaarli vald moodustati 1992. aasta 9. aprillil. Sama aasta 30. aprillil nimetati vald ümber Sõmeru vallaks.
Soon (sisselõige)
pisi|Sooned detailides Soon on kitsas ning sügav sisselõige.
Raul Otsa
Raul Otsa (sündinud 17. oktoobril 1978) on eesti advokaat. Ta töötab vandeadvokaadina advokaadibüroos Glikman Alvin & Partnerid.
Nektar
pisi|Nektaripiisad [[viltjas kurdlehik|viltja kurdlehiku õites]] Nektar (ka mesineste, mesimahl) on magus vedelik, mis eritub taimede nektarinäärmetest ja millest mesilased valmistavad mett.
Tamsalu vald
Tamsalu vald oli vald Lääne-Virumaal. Pärast 2017. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimisi tekkis olemasoleva Tapa valla ja Tamsalu valla ühinemisel uus Tapa vald.
Nektar
Nektari kogumine
Õite magus nektar meelitab ligi putukaid. Kuna enamikul taimedel asuvad nektarinäärmed õiepõhjas, puutub nektarijahil putukas vastu õie emakat ja tolmukaid. Tolmuterad kleepuvad putuka keha külge ning kuna putukad külastavad nektari otsinguil mitmeid õisi, kanduvad tolmuterad õielt õiele. Seega aitavad putukate külaskäigud kaasa õite viljastamisele (tolmeldamisele). Nektarist toituvad ka mitmed linnud, tuntuimad neist on kahtlemata koolibrid.
Nektari hulk ja koostis
Nektari hulk ja koostis sõltub taimede õitsemise ajast, taimede kasvust ja õite asukohast taimel. Seda mõjutavad ka kasvutingimused, õhuniiskus, valgus, temperatuur, mullastik jms. Sõltuvalt mõjuritest võivad nektarid olla väga varieeruva koostisega. Olenevalt taimeliigist ja ilmastikust on nektaris 30–94% vett, 5–20% fruktoosi ja glükoosi, happeid, valke ja mineraalühendeid.
Tamsalu vald
Vald piirnes läänes Ambla, loodes Tapa, põhjas Rakvere, kirdes Vinni, idas Väike-Maarja ja lõunas Järva-Jaani vallaga.
Tamsalu viimane vallavanem oli Riho Tell.
Asustus
Vallas oli üks vallasisene linn (Tamsalu), üks alevik (Sääse) ja 30 küla:
Aavere, Alupere, Araski, Assamalla, Järsi, Järvajõe, Kadapiku, Kaeva, Kerguta, Koiduküla, Koplitaguse, Kuie, Kullenga, Kursi, Lemmküla, Loksa, Metskaevu, Naistevälja, Piisupi, Porkuni, Põdrangu, Sauvälja, Savalduma, Türje, Uudeküla, Vadiküla, Vajangu, Vistla, Võhmetu, Võhmuta.
pisi|tühi|Tamsalu jaamahoone
Konsul
"Konsul" (ladina sõnast consul) on mitmetähenduslik sõna.
Läpi
Läpi on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.
Elgõgõtgõn
Järv on 9 kuud aastast kaetud jääga. Vee temperatuur ulatub suvel 3,5°C-ni.
Järv on tekkinud umbes 3,6 miljonit aastat tagasi. Enamasti arvatakse, et järv tekkis meteoriidilöögi tagajärjel. Järve voolab sisse umbes 50 oja. Välja voolab Enmõvaami jõgi.
Elgõgõtgõnis elab neli endeemset kalaliiki, neist kaks on lõhelased Salvelinus elgyticus ja Salvethymus svetovidovi.
Järve pindala on 110 km², läbimõõt umbes 12 km ja sügavus kuni 175 m. Vee maht on 14,1 km³. Järve põhjas on kuni 400 m paksune settekiht.
Kjetil Jansrud
Jansrud võitis juunioride maailmameistrivõistlustel 13. veebruaril 2004 Mariboris suurslaalomis hõbemedali. 2006. aasta taliolümpiamängudel Torinos oli ta Alpi kahevõistluses kümnes ja 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Val-d'Isère'is samal alas üheksas. 2010. aasta OM-il Vancouveris võitis Jansrud suurslaalomis hõbemedali. Suures Alpi kahevõistluses oli ta üheksas ja ülisuurslaalomis kaheteistkümnes.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Beaver Creekis sai ta oma esimese MM-medali, kui võitis Alpi kahevõistluses hõbemedali.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Sankt Moritzis võitis ta hõbemedali ülisuurslaalomis.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis tuli ta kiirlaskumises hõbemedalile ja ülisuurslaalomis pronksmedalile.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Åres tuli ta kiirlaskumises maailmameistriks, edestades kodust konkurenti Aksel Lund Svindali kõigest kahe sajandikuga.
Maailma karikavõistlustel osales Jansrud esimest korda 19. jaanuaril 2003 Wengenis slaalomis. Esimesed MK-võistluste punktid sai ta 3. jaanuaril 2004 Flachaus suurslaalomis, kui ta sai 29. koha. Kümne parema hulka jõudis ta esimest korda 4. detsembril 2005 Beaver Creekis slaalomis, kui oli neljas. Esimest korda jõudis ta poodiumile 10. jaanuaril 2009 Adelbodenis suurslaalomis, kui ta sai kolmanda koha. Esimese etapivõidu sai ta 4. märtsil 2012 Kvitfjellis ülisuurslaalomis.
Jansrud võitis Euroopa karikavõistluste arvestuses 2005. aastal nii slaalomi kui ka suurslaalomi karika.
Maailma karikasarjas
Kjetil Jansrud on osalenud ( <FONT COLOR=Purple>seisuga 16. veebruar 2019</FONT> ) 315 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 50 korral, neist 22 etappi on ta võitnud.
Ants Raid
Ants Raid (sündinud 18. aprillil 1941) on eesti arhitekt.
Ta lõpetas 1968 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi.
Ants Raid osales Pirita purjespordikeskuse projekteerimises.
Truskava
Truskava on alev Leedus Kėdainiai rajoonis, Truskava vallas. Alevis on kultuurimaja. Vaatamisväärsuseks on aastal 1860 valminud kabel alevi surnuaial.
Ajalugu
XVIII sajandil oli Truskava Pavermenysi mõisa omanike Truskauskaste valduses, nende järgi sai asula ka oma nime. Aastal 1794 ehitasid Truskauskased alevisse kiriku. Aastal 1813 sai alevist kohaliku kihelkonna keskus. Aastal 1831 konfiskeerisid tsaarivõimud Truskauskastelt nende valdused. Aastal 1854 ehitati vana kiriku asemele uus.
Aastal 1863 osalesid osad alevi elanikud ülestõusus tsaarivõimude vastu, peale ülestõusu mahasurumist saadeti ülestõusnud Siberisse sunnitööle. Tsaari ajal oli alevi venekeelne nimetus Трусковъ. Knygnešystė ajal lõid salakaubavedaja kihelkonna raamatukogu, mida haldas kohalik vikaar.
Teise maailmasõja ajal sai alev rängalt kannatada: 1944. aasta juulis põles maha suur osa alevist, sealhulgas ka kohalik kirik. Nõukogude ajal oli Truskava kohaliku kolhoosi keskasulaks. Maha põlenud kiriku asemele valmis uus alles aastal 1998.
Alumiinium
Alumiinium on keemiline element järjenumbriga 13. Alumiinium on hõbevalge, pehme, plastne metall.
Alumiinium on kolmas kõige levinum element hapniku ja räni järel ning kõige levinum metall maakoores (8,3% massist). Alumiinium on keemiliselt nii aktiivne, et puhtal kujul teda looduses ei leidu. Alumiiniumi leidub umbes 270 mineraalis. Alumiiniumi peamine maak on boksiit.
Alumiiniumil on üks stabiilne looduslik isotoop massiarvuga 27. Radioaktiivne isotoop massiarvuga 26 tekib looduses kosmiliste kiirte mõjul.
Alumiiniumil on metalli kohta märkimisväärt väike tihedus ja hea vastupidavus korrosioonile. Alumiinium ja selle sulamid on olulised lennunduses ja muis transpordisektoreis. Kõige kasulikumad alumiiniumiühendid on oksiidid ja sulfaadid.