John_Cottingham
Erapoolikus, soosimine ja moraal
On veel üks ja vähem vaieldav partsialismi tüüp, mis tundub olevat väga paljutõotav kandidaat õigustamiseks eetilise elukavandi kaudu. Kõigi või vähemalt enamiku elujõuliste eetikasüsteemide üks alussammas on erapoolikus armastatute suhtes ehk "filofiilne partsialism". (Philophilos väärib Aristotelese järgi kiitust (Nikomachose eetika 1155a29, 1159a35). See printsiip väidab, et otsustamisel, kas edendada X-i või Y-i huve, on legitiimne omistada teatud moraalset kaalu asjaolule, et mina armastan X-i. Kuigi siin on kõrvaldamatu eneseosutus, ei ole siin siiski midagi isekat ega kitsalt omahuvilist, nagu mõnikord väidetakse. Armastus kellegi vastu on tema õnnelikkuse soovimine tema enda pärast, ja sellepärast on see altruistlik. Vanema soov, et tema laps oleks õnnelik, ei ole lihtsalt soov, et vanem ise selle üle rõõmustaks, sest vanem soovib näiteks ka, et tema laps oleks õnnelik ka pärast tema surma. Vanem võib omistada lapse heaolule suuremat kaalu kui enda omale. Kuigi seksuaalne armastus, romantiline armastus ja abieluline armastus on mõnes suhtes dünaamilisemad ning isikliku arengu ja psühholoogilise tasakaalu seisukohast tähtsamad, ei ole nad tavaliselt nii silmatorkavalt eneseohverduslikud, ja enamik inimesi ütleks, et ei tohikski olla. Siiski on ka need armastuse liigid altruistlikud. Armastav abikaasa soovib oma abikaasa heaolu tolle enda pärast, mitte lihtsalt sellepärast, et õnneliku ja täitunud inimesega on lihtsam koos elada. Seega on igasugune tõeline armastus altruistlik, kuigi tal on kõrvaldamatu eneseleosutuslik aspekt. Nende suhtes, keda armastatakse ("eneseleosutusliku altruismiga" (John Mackie, Ethics: Inventing Right and Wrong, lk 132)), ei olda erapoolikud mitte nende omaduste pärast, mis väärivad erilist tunnustust, (muidu oleks tegu erapooliku väärtustamisega), vaid erilise suhte pärast nendega, keda armastatakse. (Aristoteles ütleb selle kohta, keda armastatakse, (philos) allos autos ('teine mina', alter ego, pidades silmas, et sellest, keda armastatakse, hoolitakse eriliselt, nagu iseendastki (Nikomachose eetika, 1166a32).) Filofiilset erapoolikust ei saa pidada lihtsalt suvaliseks või kapriisseks soosimiseks. Ta on eetiliselt usutav sellepärast, et tõelisel armastusel on koht peaaegu kõigis elujõulistes heaolu kavandites. Eriline hoolimine teatud inimestest on hädavajalik, et saaksid toimida need lähedased suhted, mida enamik inimesi peab oluliseks psühholoogilise rikastumise allikaks. Olukord, milles subjekt on tunnistajaks selle õnnele, keda ta armastab, ja armastus on vastastikune, on üks inimelu peamisi rahuldusi. Filofiilset partsialismi on seega väga lihtne kaitsta: kui ma ei omista erilist kaalu asjaolule, et tegu on inimesega, keda ma armastan, kui ma hindan nende inimeste vajadusi ainult erapooletult, siis kaob see eriline hoolimine, mis on sõpruse ja armastuse olemus. Erapooletus nende vastu, keda armastatakse, on õigustatud sellepärast, et see on ühe ülima inimliku hüve koostisosa. Loomulik on küsida, kas see argument põhineb mõnel oletataval mõistelisel tõel selle kohta, milles seisneb inimeseks olemine, või lihtsalt psühholoogilisel üldistusel enamiku inimeste konstitutsiooni kohta. Esimese võimaluse vastu on otsustav argument, et olnud inimesi (erakud, rändmungad), kes on elanud ilma erilise armastuse sidemeteta. Sellist elu peetakse moraalselt kiiduväärseks, eriti kui see on mõne väärtusliku eesmärgi (vaeste aitamine, haigete põetamine) teenistuses. Ilmselt ei saa siis filofiilset erapoolikust pidada mis tahes elujõulise eluplaani tarvilikuks tingimuseks (nagu öeldud, hea elu võimalikke kavandeid on mitu). Aga kui mittefilofiilne elu on võimalik ja võib olla isegi väärtuslik, on tal siiski puudused, mis on analoogsed ilma subjektiga seotud erapoolikuseta elu omadega. Esiteks, enamik inimesi pole selleks lihtsalt suutelised. Teiseks, selline elu on mõnevõrra parasiitlik, sest sellise eluviisi harrastajad sõltusid lastena vanemate erapoolikust armastusest. Nii et esiteks ei paku mittefilofiilne elukavand enamikule inimestest usutavat eluplaani ja teiseks on selle püsimise eelduseks, et enamik inimesi seda omaks ei võta.