cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sufražett
19. sajandi lõpp – 20. sajandi algus Suurbritannias
1903. aastal asutas Emmeline Pankhurst uue organisatsiooni – Naiste Sotsiaalse ja Poliitilise Liidu (WSPU). Pankhurst leidis, et rahumeelsusest soovitud muutuste saavutamiseks ei piisa, ja otsis tõhusamaid strateegiad. WSPU moto "Deeds not Words" järgi lugesid teod, mitte sõnad.
Nimetuse "sufražett" võttis 1906. aastal kasutusele ajalehe Daily Mail ajakirjanik Charles E. Hands. Ajakirjaniku eesmärgiks oli naisõiguslaste (eriti WSPU liikmete) naeruvääristamine, kuid mõnituse sihtmärgid võtsid termini omaks ja defineerisid selle ümber. Ingliskeelses kirjapildis "suffragette" sisalduv sõna "get" ('saama') näitas, et nad mitte ainult ei taha valimisõigust saada, vaid ka saavad selle.
Sufražetid õppisid mitmeid protestiavaldamismeetodeid tsaarivõimu eest Inglismaale pagenud vene põgenikelt. Neilt võeti üle näiteks näljastreigi kasutamine.
pisi|left|Emily Davisoni mälestuseks välja antud sufražettide ajalehe erinumber (13.06.1913) 1909. aastal hakkas WSPU avalikkuse teadlikkuse tõstmise ja raha kogumise eesmärgil müüma lauamängu "Pank-A-Squith". Mängija ülesandeks oli jõuda spiraalikujulisel mängulaual kodust parlamenti ning seejuures pääseda mööda peaminister Herbert Asquithi ja liberaalide valitsuse poolt ette lükatud takistustest.
1912. aasta oli briti sufražettide jaoks pöördelise tähtsusega. Siis hakati kasutama sõjakamaid taktikaid – ennast aiapiirete külge aheldama, postkastisisu põlema panema, aknaid purustama ja mõnikord ka pomme õhkima. Põhjuseks oli see, et peaminister Asquith ei allkirjastanud dokumenti, mis oleks andnud vähemalt 30-aastastele varaomanikest (või vara omava mehega abielus olevatele) naistele õiguse valimistel hääletada. Asquith loobus viimasel hetkel alla kirjutamast, kuna kartis, et naised võivad järgmistel valimistel tema erakonna vastu hääletada.
4. juunil 1913 astus sufražett Emily Davison Epsom Derby hobuste võiduajamisel keset võistlust rajale ning sai kuningas George V hobuse kapjade all surmavalt vigastada. Siiani vaieldakse, kas ta üritas kuninga hobuse külge naistele hääletusõigust nõudnud loosungit kinnitada. Davison sai sufražettide esimeseks märtriks, tema matuserongkäigul marssisid Londoni tänavatel tuhanded sufražetid. Samas küsisid paljud mehed, et kui kõrgeltharitud naine kihutava hobuse ette läheb, siis kuidas saab naistele hääleõigust anda.
Sufražetid vanglas
20. sajandi algusest Esimese maailmasõjani vahistati Suurbritannias avaliku korra rikkumise eest ligikaudu tuhat sufražetti. Esimesteks vangi pandud sufražettideks olid 1905. aasta oktoobris kinni võetud Christabel Pankhurst ja Annie Kenney. Vanglamüüride taha sattunud sufražetid soovisid, et neid koheldaks poliitvangidena. Poliitvangidel oli tavavangidest rohkem õigusi – neil tohtis käia rohkem külastajaid ja nad võisid soovi korral raamatuid või artikleid kirjutada. Kuid et eri kohtute vahel polnud järjepidevust, polnud poliitilise vangi staatus ja kergema režiimiga esimesse osakonda saatmine sufražeti jaoks sugugi kindel. Neid võidi paigutada ka vanglate teise või kolmandasse osakonda, kus kinnipeetavatel oli palju vähem vabadusi kui esimeses osakonnas hoitud poliitvangidel.
WSPU hakkas teemaga tegelema. Korraldati kampaania, et vangistatud sufražettidele antaks poliitvangi staatus. Kampaania kukkus suures osas läbi. Võimud kartsid, et poliitvangi staatust võidakse kasutada hüppelauana märtri staatuseni, kohtud ja siseministeerium andsid teada, et nende nägemuses kuritarvitasid esimesse osakonda paigutatud sufražetid neile antud vabadusi ja töötasid vanglas WSPU eesmärkide edendamise nimel. Selle tulemusena hoiti sufražette edaspidi vanglate teises ja mõnel juhul ka kolmandas osakonnas, neile lõpetati igasuguste privileegide osutamine.
Näljastreigid
Kui sufražette ei tunnistatud enam poliitvangidena, hakkasid paljud vangistuses viibinud sufražetid näljastreike pidama. Esimesena keeldus söömisest 1909. aasta juulis kuuks ajaks vandalismi eest vangi mõistetud Marion Wallace Dunlop. Oma plaane sufražettide juhtidega läbi arutamata hakkas Dunlop protestima selle vastu, et talle ei antud poliitvangi staatust, ja lõpetas söömise. Siseminister Herbert Gladstone otsustas, et 91 tundi näljastreiki pidanud Dunlop tuleb meditsiinilistel põhjustel vanglast vabadusse lasta. Gladstone kartis, et muidu saab Dunlopist sufražettide märter. Kuid Dunlopist sai hoopis eeskuju, kelle tegevust paljud teised vangistatud sufražetid jäljendama hakkasid. Peagi sai toidust keeldumine vangistatud sufražettide jaoks tavapraktikaks, millega avaldati meelt selle vastu, et neile ei antud poliitvangi staatust. Näljastreiki pidanud sufražetid lasti paari päeva pärast vabadusse, kus nad jätkasid korrarikkumist ja oma võitlust naiste valimisõiguse saavutamise nimel.
Sundtoitmine
Varem oldi sundtoitmist kasutatud vaid patsientide puhul, kes ise süüa või neelata ei suutnud. Kuigi arstid olid sundtoitmise meetodi haigete inimeste jaoks sobilikuks tunnistanud, kaasnesid täiesti tervete sufražettide jaoks sundtoitmisel terviseriskid. Mõnda aega sufražettide sundtoitmist jälginud arstid leidsid, et see tekitab lühiajalist kahju vereringele, seedeelundkonnale ja närvisüsteemi talitlusele ning on pikemas perspektiivis kahjulik sufražettide füüsilisele ja vaimsele tervisele. Valesti paigaldatud toru võis põhjustada ka kopsukelme põletikku ja kopsupõletikku.
Seadused
Avalikkuse nõudmisel muudeti sufražettide vangistust puudutanud reegleid. Märtsis 1910 võttis Winston Churchilli juhitud siseministeerium vastu reegli 243A, millega anti teises ja kolmandas osakonnas kinnipeetud kergemate rikkumiste eest karistust kandnud vangidele mõned esimese osakonna vangide privileegid. Nii suudeti näljastreigid kaheks aastaks lõpetada. Näljastreigid algasid siiski uuesti, kui Emmeline Pankhurst viidi vangla teisest osakonnast üle esimesse osakonda, ja teised sufražetid ei olnud rahul enda staatusega.
Aprillis 1913 võeti vastu rahvasuus "kassi ja hiire seadusena" tuntuks saanud "Prisoners (Temporary Discharge for Ill Health) Act 1913". Seadus legaliseeris näljastreigid – nälgiv sufražett lasti tervise halvenedes vabadusse, kuid võeti terveks saanuna tagasi vanglasse, kus ta pidi oma karistuse lõpuni kandma. Nii ei saanud Briti valitsust süüdistada toidust keelduva meeleavaldaja nälga suremise või nälgimisest tekkinud tervisekahjustuste eest. Seaduse vastuvõtmine lõpetas suuresti sufražettide sundtoitmise. Sundtoitmist kohaldati edaspidi naistele, kes olid korda saatnud mõne tõsisema kuritöö, ja kes võisid tagasi vabadusse saanuna korrarikkumist jätkata.
Ihukaitse
pisi|left|Karikatuur jiu-jitsu tehnikaid valdava sufražeti vahistamisest 1913. aasta algul loodi WSPU juurde ihukaitsjatena tuntud naiste ühing. Ihukaitsjate ülesanne oli Emmeline Pankhursti ja teiste oluliste sufražettide füüsiline kaitsmine vahistamise ja rünnakute eest. Üks läänemaailma esimesi naissoost võitluskunstide treenereid Edith Margaret Garrud õpetas WSPU ihukaitsjatele jiu-jitsut ja enesekaitsetehnikaid. Ihukaitse liikmed osalesid oma juhte kaitstes mitmes politsei vastu suunatud vägivaldses ettevõtmises.
Esimene maailmasõda
Maailmasõja puhkedes panustasid sufražetid aktiivselt ühiskonna sõjaaegsesse toimimisse. Näljastreigid lõppesid. Augustis 1914 andis Briti valitsus vangistatud valimisõiguse aktivistidele amnestia ja Emmeline Pankhurst lõpetas peagi kõik ühingu sõjakad tegevused. Et sufražetid töötasid sõja ajal ühiskonna heaks, suhtus avalik arvamus sõja lõppedes neisse soosivalt.
Naised võtsid sõja ajal enda kanda paljud traditsiooniliselt meeste täita olnud ülesanded. Seetõttu muutus arusaam sellest, milleks naised suutelised on. Sõja käigus tekkis briti sufražettide liikumises lõhe – Emmeline ja Christabel Pankhursti juhtimisel kuulutas WSPU sõja ajal välja vaherahu, samas kui radikaalsemalt meelestatud sufražetid moodustasid Sylvia Pankhursti juhtimisel Naiste Valimisõiguse Föderatsiooni (Women's Suffrage Federation) ja jätkasid võitlust.
Järjepidevalt seaduse piires tegutsenud NUWSS jätkas sõja ajal lobitööd ja jõudis koalitsioonivalitsusega mitmes küsimuses kompromissile. 6. veebruaril 1918 võeti vastu seadus, mis andis vähemalt 30-aastastele majanduslikult kindlustatud naistele valimisõiguse. Samuti said valimisõiguse kõik vähemalt 21-aastased briti mehed. Seadus lubas valimistel hääletama 40% Suurbritannia naistest ehk umbes 8,4 miljonit naist. Novembris 1918 võeti vastu seadus, mis lubas naistel parlamenti kandideerida. 1928. aastal laiendati valimisõigus kõigile vähemalt 21-aastastele naistele.
Mõju ja hinnangud
pisi|Emmeline Pankhurst Üldiselt leitakse, et sõjakate sufražettide liikumise esimene faas aitas mobiliseerida valimisõiguse eest seisnud huvigruppe. Naised toetasid tänavatel toimunud mässamist ja NUWSS ja WSPU aitasid teineteist. Samas on arvatud, et ajakirjanduse tähelepanu püüdmiseks oleks piisanud näljastreikidest ja sundtoitmisest, kuid Pankhurstid jätkasid avalikkuse huviorbiidis püsimise nimel tegutsemise laiendamist. Sufražetid hakkasid häirima Liberaalse Partei koosolekuid, kahjustasid avalikke hooneid ja mõnikord ka süütasid tühju hooneid. On kõlanud hinnanguid, et sellise käitumisega mindi liiga kaugele. Teised naiste valimisõiguse pooldajad ei kiitnud nende taktikaid heaks. Öeldi, et sufražettide käitumine pigem takistas naiste valimisõiguse saamist, kui aitas sellele kaasa.
Värvid
1908. aastal võttis WSPU oma lippudel, loosungitel, märkidel, postkaartidel ja muudel materjalidel kasutusele lilla, valge ja rohelise värvikombinatsiooni. Lilla pidi sümboliseerima väärikust, valge puhtust ja roheline lootust. Rahva seas levinud müüdi kohaselt moodustus värvidest akronüüm GWV (sõnadest green, white ja violet) – Give Women Votes ('andke naistele hääled').
Gis
Gis (tähtnimetus) ehk sol-diees (silpnimetus) on noodinimed. Gis on saadud g noodi altereerimisel pooltooni võrra üles (kõrgendamisel).
Tõlet (muinsuskaitseklubi)
Muinsuskaitseklubi Tõlet tegutses aastail 1987–1995 (maausu ajaarvamise järgi 10200–10208) peamiselt Tartus.
Muinsuskaitseklubi Tõlet sai nime taarausuliste kaelas kantava ripatsi tõleti järgi.
Sverre Magnus
Tal on vanem õde printsess Ingrid Alexandra ja emapoolne poolvend Marius.
Prints ristiti 4. märtsil 2006 ning tema ristivanemad on kuninganna Sonja, Madalmaade kroonprintsess Máxima, Kreeka kroonprints Pávlos, Bulgaaria printsess Rosario, Mette-Mariti vend Espen Høiby, Bjørn Steinsland ja Marianne Gjellestad.
Koht troonipärimisjärjekorras
Ta on Norra troonipärimisjärjekorras kolmandal kohal oma isa ja õe järel. Kuningas Edward VII järeltulijana on ta ka Briti troonipärimisjärjekorras 1. augusti 2007 seisuga 63. kohal.
Nimi ja tiitel
pisi|Sverre Magnuse monogramm. Prints sai nime 12. sajandi Norra kuninga Sverre järgi. Magnus on olnud mitme Norra kuninga nimi, samuti on see tema isa teine eesnimi.
Tema nimi teatati 5. detsembril ning samuti teatati, et ta on Tema Kõrgus ja ta saab kuninglikuks kõrguseks isa troonile saades.
Adenosiindifosfaat
ADP esineb arvatavasti kõigis organismides. Ta toimib paljudes ainevahetusreaktsioonides (näiteks glükolüüsis ja hingamisahelas) energia ja fosfaadi ülekandjana.
ATP moodustub ADP-st; ATP-s talletunud energia vabanemisel hüdrolüüsis vabaneb ADP.
Keemiline valem on C10H15N5O10P2.
Surnud 3. jaanuaril
''Siin loetletakse 3. jaanuaril surnud tuntud inimesi.
Tõnu Ojala
Tõnu Ojala (sündinud 7. veebruaril 1969) on eesti ajakirjanik.
Ta lõpeta 1987. aastal Keila 1. Keskkooli ja hiljem Tallinna Tehnikaülikooli mehaanikateaduskonna aparaadiehituse erialal.
Ta on ajakirja Tehnikamaailm peatoimetaja, varem on ta töötanud ka Äripäevas (algul reporterina, hiljem rubriigi- ja erilehtede toimetajana).
Tehnikamaailma peatoimetajana juhib Eesti aasta auto žüriid ja on Eesti aasta auto peakorraldaja.
Esinenud autoalaste ettekannetega seminaridel ja konverentsidel.
Muud
Ojala on korduvalt osalenud legendaarsel ajakirjanike kümnevõistlusel (parim tulemus 4383 punkti, Tartu 1999) ning selle ühel korral ka võitnud (Kuressaare, 2000).
Videvik (ajakiri)
Videvik oli muinsuskaitseklubi Tõlet ajakiri, mida ilmus 1988.-1989. aastal kokku neli numbrit. Neljandale Videviku numbrile järgnes Tõleti väljaandel ajakirja Hiis viies number.
Aleksander Teiss
Aleksander Teiss (7. august 1895 Suuremõisa vald, Läänemaa – 15. juuni 1936 Nõmme) oli eesti sõjaväelane (aastast 1936 major) ja keemik.
Hukkus Männiku laskemoonalao plahvatusel.
Dublbemoll
Dublbemoll on topelt-madaldusmärk, mis madaldab heli tervetooni võrra.
Malle Hämarik
Malle Hämarik (neiupõlvenimega Malle Mälksoo; 22. juuni 1958 Rakvere – 2. veebruar 2007) oli eesti lastearst, lasteneuroloog.
Elukäik
Aastal 1984 jätkas õpinguid Tartu Riikliku Ülikooli neuroloogia ja neurokirurgia kateedri aspirantuuris. 1988. aastal kaitses dissertatsiooni teemal "Asfüksias sündinud vastsündinute uurimine".
1987–1990 oli ta Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi Kardioloogia Teadusliku uurimise Instituudi teadur.
1990–2006 oli Hämarik Tartu Ülikooli lastekliiniku vanemassistent ja dotsent, töötades kuni aastani 2002 ka arsti ja õppejõuna.
Hämarik oli Ludvig Puusepa nimelise Eesti Neuroloogide ja Neurokirurgide Seltsi Tartu osakonna juhatuse liige.
Alfred Kivimäe
Osales Vabadussõjas, oli 1922–1926 maamõõtja, alates 1927 notar Jõgeval.
1944. aastal põgenes Saksamaale, 1949 USA-sse.
Marius Borg Høiby
Marius Borg Høiby (sündinud 13. jaanuaril 1997) on Norra kroonprintsessi Mette-Mariti ja tema endise elukaaslase Morten Borgi poeg. Tema bioloogiline isa on vanglas kokaiini ostmise tõttu.
Norra kroonprintsi Haakoni kasupojana ning printsess Ingrid Alexandra ja prints Sverre Magnuse poolvennana on ta Norra kuningliku perekonna liige.
Marius ei kuulu Norra troonipärimisjärjekorda. Meedia on palju Mariusest rääkinud, kuid kroonprintsess on palunud austada poja privaatsust.
Marius õpib Askeris tavakoolis.
Dubldiees
Dubldiees on kõrgendusmärk, mis kõrgendab heli tervetooni võrra.
Erika Haggi
Erika Haggi lõpetas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi 1952. aastal. Ta töötas Riiklikus Kunstimuuseumis ja kultuuriministeeriumis, Tallinna Polütehnilise Instituudi graafikakateedris ning vabakutselise kunstnikuna. Aastatel 1970–1980 oli ta Kuku klubi direktor.
Dubldiees
Dubldiees kirjutatakse noodipea ette nii, et sama mõtteline horisontaalliin läbib nii noodipea kui ka dubldieesi keset.
Erika Haggi
Erika Haggi lõi peamiselt portreesid ja dekoratiivfiguure. Ta on portreteerinud näiteks Helmi Puuri, August Jansenit, Heino Ellerit, Hugo Seppa, Georg Otsa, Tiit Kuusikut, Gustav Ernesaksa, Olga Lauristini ja Jevgeni Nikonovi.
Adiantum
pisi|Varvas-adiantum pisi|Talbjas adiantum pisi|Karvane adiantum Adiantum (Adiantum) on adiantumiliste sugukonda kuuluv sõnajalgtaimede perekond.
Perekonna nimi tuleb kreeka keelest ja tähendab 'ei saa märjaks'. Sellega näidatakse taimede võimet vihmana pealesadav vesi maha poetada, ilma et lehed märguksid.
Levik
Adiantumi liike on üle 200, enamik troopikas ja lähistroopikas. Nad kasvavad troopikas ja lähistroopikas, peamiselt Andides, Ida-Aasias (Hiinas leidub neid 40 liiki) ja Uus-Meremaal (10 liiki).
Juusadiantum kasvab Lõuna- ja Lääne-Euroopas looduslikult. See on vastupidav ilutaim, mis sobib ka niiskesse jahedasse ruumi.
Adiantumid eelistavad kasvada varjus. Nad kasvavad vee lähedal ja kaljudel, mõned adiantumid on epifüüdid.
Välimus
Adiantumi vars on lühike või pikk, roomav kuni poolpüstine ja harunenud.
Lehed on suured, helerohelised ja tugevalt lõhestunud, moodustades lehviku äraspidimunajatest, trapetsikujulistest või kiiljatest leheosadest. Leherootsud on pikad ja läikivad, värvilt tumedad, vahel isegi mustad. Lehelaba on sulgjagune, liht- kuni viielisulgjas. Steriilsed lehed on kujult sageli teistsugused kui fertiilsed lehed. Leheseis on vahelduv või vastastikune.
Adiantumi eoskuhjad on ümarad või piklikud. Tavaliselt paiknevad nad sulglehekese serva lähedal. Adiantumitele on iseloomulik eoskuhjasid kattev pöördunud leheserv.
Adiantumite risoom on lühike. Risoom on kaetud tuhmide pruunide või mustade soomustega.
Kasvatamine
Paljusid adiantumeid kasvatatakse toataimena või lõikelillena. Eestis on toataimena tuntud karvane, kaunis, talbjas, saba-, varvas- ja õrn adiantum.
Eesti avamaal saab looduslikult kasvatada himaalaja adiantumit. Kõige külmakindlamad adiantumid on aleuudi ja varvas-adiantum, mis on omavahel nii lähedalt sugulased, et neid peetakse sama liigi alamliikideks.
Clint Eastwood
pisi|Clint Eastwood (2007) Clinton "Clint" Eastwood Jr. (sündinud 31. mail 1930 San Franciscos Californias) on USA filminäitleja ning Oscariga pärjatud filmirežissöör ja -produtsent.
Eastwood on tuntud peamiselt vesternide kaudu. Ta tõusis esile 1960. aastatel Sergio Leone "dollaritriloogia" spagetivesternides. 1970. ja 1980. aastatel mängis ta viies "Dirty Harry" filmis Harry Callahani. Tänu nendele ja teistele rollidele sai ta püsiva mehelikkuse ikooniks.
Tema teised edukamad osatäitmised on seikluskomöödias "Mees San Fernandost" ("Every Which Way But Loose"; 1978) ja selle järjes "Täie auruga San Fernandosse" ("Any Which Way You Can"; 1980), vesternis "Lintšitud" ("Hang 'Em High"; 1968), psühholoogilises põnevikus "Mängi midagi mahedalt" ("Play Misty for Me"; 1971), krimifilmis "Thunderbolt and Lightfoot" (1974), vesternis "Lindprii Josey Wales" ("The Outlaw Josey Wales"; 1976), vanglafilmis "Põgenemine Alcatrazist" ("Escape from Alcatraz"; 1979), märulifilmis "Firefox" (1982), põnevikus "Köis" ("Tightrope"; 1984), vesternis "Kahvatu ratsanik" ("Pale Rider"; 1985), sõjafilmis "Murtud südamete kõrgendik" ("Heartbreak Ridge"; 1986), trilleris "Tulejoonel" ("In the Line of Fire"; 1993), romantilises draamafilmis "Madisoni maakonna sillad" ("The Bridges of Madison County"; 1995) ja draamas "Gran Torino" (2008).
Alates 1990. aastatest on ta rohkem keskendunud lavastajatööle. Tema lavastatud vestern "Armutu" ("Unforgiven"; 1992) ja spordidraama "Miljoni dollari tüdruk" ("Million Dollar Baby"; 2004) võitsid parima filmi ja parima lavastaja Oscari, lisaks pälvis ta veel mõlema filmis näitlemise eest parima meespeaosatäitja Oscari nominatsiooni.
Alates 1967. aastast on ta juhtinud oma tootmisettevõtet Malpaso Productions.
Aastatel 1986–1988 oli ta California linna Carmel-by-the-Sea linnapea.
Aastal 1988 anti talle Cecil B. DeMille'i nimeline elutööauhind.
Filmograafia
pisi|Clint Eastwood filmis "Peotäis dollareid" (1964)
Filmiauhinnad
Oscar
Los Angelese filmikriitikute parima meesnäitleja auhind
Suletud süsteem
Suletud süsteem on mitmetähenduslik termin:
Delwa Kassiré Koumakoye
Nouradine Delwa Kassiré Koumakoye (sündinud 1949) on Tšaadi poliitik.
Ta on "Rahvusliku arengu ja progressi partei" (prantsuse Rassemblement national pour le développement et le progrès) esimees.
Koumakoye on olnud kahel korral Tšaadi peaminister: 6. novembrist 1993 kuni 8. aprillini 1995 ja 26. veebruarist 2007 16. aprillini 2008.
Kaarel Ird
Kaarel Ird (enne eestistamist Kirill Irdt 27. august 1909 Riia – 25. detsember 1986 Jämejala või Viljandi) oli eesti näitleja, lavastaja, teatrijuht ja kultuuripoliitik.
Noorpõlv
Kui Ird olid 18-aastane, suri tema isa ning noorukil tuli kool pooleli jätta ja tööle asuda. Lootes paremaid majanduslikke võimalusi, kolis Ird koos lesestunud võõrasemaga 1927. aastal Riiga. Seal tegutses ta töö kõrvalt ka kohalikus eesti seltsis, lüües eriti innukalt kaasa näiteühingu tegevuses.
1930. aastal tuli Ird tagasi Eestisse sõjaväeteenistusse. Pärast ajateenistust proovis ta leida Tallinnas tööd ning soovis astuda kolledžisse. Majanduskriisi ja tööpuuduse tõttu pidi aga nooruk pöörduma tagasi Kilingi-Nõmme kunagisse noorpõlvekoju.
Teatritegemise algus
Saanud peamise sissetuleku maalritöid tehes, jätkas Ird põhitöö kõrvalt ka teatritegemist. Ta võttis osa näitemänguseltside tegevusest ning jälgis järjepidevalt repertuaariteatrite etendusi. 1932. aastal alustas Ird tööd poolkutselises Pärnu Töölisteatris kunstnik-dekoraatori ja näitlejana, peagi proovis kätt ka lavastajana. 1933. aastal lavastas Ird enda dramatiseeritud Eduard Vilde "Mahtra sõja".
Pärnus elades tekkis Irdil lähedane suhe Leida Rosenblattiga (lavanimega Epp Kaidu), kellest sai hiljem tema abikaasa. 1934. aastal avati Tartu Draamateatri Seltsi Näitekunsti Stuudio. Leida ja Kaarel otsustasid koos Tartusse õppima asuda. Peagi tekkisid Irdil seal maailmavaatelised probleemid õppejõududega. 1936. aastal visati ta Tartu Draamateatri stuudiost välja ning kool jäigi lõpetamata.
Pärast Tartu Töölisteatri sulgemist proovis Ird leida tööd Vanemuises. Poliitilise mineviku tõttu ei võetud teda koosseisulisse truppi, küll aga "punktialuseliseks" ja lisakohaga ka koori.
Kaarel Ird ja Vanemuine
Päev pärast 1940. aasta juunipööret korraldasid Ird ja August Pring Vanemuise Seltsi ülevõtmise aktsiooni:
August Pringist sai uus majandusjuht ja Kaarel Irdist peanäitejuht, direktori ülesandeid hakkas täitma Kaarli Aluoja. See koosseis püsis kuni sõja alguseni 22. juunil 1941, mil teater oma uksed sulgema pidi. Irdist sai Tartu hävituspataljoni liige ning ta lahkus koos taganevate vägedega Venemaale.
Jõudnud 1944. aastal Venemaalt tagasi Tartusse, alustas Ird sõjas hävinud Vanemuise taastamist. Tööd alustati vähem kannatada saanud Vanemuise väikesest majast (endine saksa teatrimaja). Taastatud teatrihoone avati 21. detsembril 1944 Kaarel Irdi lavastatud August Kitzbergi näidendiga "Enne kukke ja koitu". 1948. aastal suunati Ird vastu tema tahtmist (seoses juhtkonnavahetusega) teatridirektori kohalt Kunstide Valitsuse juhatajaks.
Ka sellesse ametisse ei jäänud ta pikalt pidama. Peagi vabastati ta juhataja kohalt ning saadeti lühikeseks ajaks Vanemuisesse tagasi. Süüdistatuna kodanlikus natsionalismis, lasti Ird Vanemuisest lahti. Aastatel 1950–1952 viibis Ird suurtest teatritest eemal.
1952. aastal suunati ta tööle Pärnu teatri peanäitejuhiks. Alates sellest ajast rõhutas Ird eriliselt vajalikkust lavastada rohkem eesti algupärandeid: August Kitzbergi "Punga Märt ja Uba-Kaarel", Lydia Koidula "Kosjaviinad" jt. Pärnus töötas Ird 1956. aastani.
Tagasi Vanemuises
1956. aastal anti Irdile võimalus hakata uuesti juhtima Vanemuise teatrit ning sellele ametile jäi ta kuni surmani. Tartusse naastes hakkas Ird tööle selle nimel, et Vanemuine pääseks Moskva dekaadile, milles ei olnud osalenud veel ükski Eesti NSV teatritest. Dekaadist osavõtmine omandas Vanemuise jaoks suure tähenduse, kuna selle kaudu suudeti põhjendada Nõukogude Liidu kultuuriorganisatsioonidele harukordse nähtuse, Vanemuise mitmežanrilisena eksisteerimise rahastamise küsimus.
Eesmärgiga Tartu vaatajaskonnaga paremaid suhteid luua hakkas Ird pidama vaatajatega vestlusringe, mis leidsid aset pärast esietendusi. Sellest tsensuurivabast mõttevahetusest arenes 1960. aastate lõpul ja 1970. aastate alguses välja oluline suhtlussild Tartu üliõpilaskonna ja teatri vahel.
Teatriuuendus
1960. aastate lõpus ja 1970. aastatel sai Irdi toetusel Vanemuisest teatriuuenduse keskus ja tagala. Ird toetas noore põlvkonna lavastajate pealekasvu, seisis toona radikaalsena mõjunud etenduste ärakeelamiste vastu ja kasutas oma mõjuvõimu nii parteiorganisatsioonis kui ka Moskva ja Leningradi tunnustatud teatriteadlaste ja kriitikute seas, sõltumata isiklike konfliktide tekkimisest. Vanemuises asusid tegutsema teatriuuendajad Jaan Tooming, Evald Hermaküla, Kaarin Raid, Mati Unt jt.
Olulisus Vanemuisele ja eesti teatriloole
Eesti teatriajalukku on Kaarel Ird jäänud konfliktse ja vastandliku isiksusena. Ühelt poolt oli tegu kommunistliku maailmavaatega jõulise, plahvatava ja diktaatorliku teatrijuhiga, teisalt aga režiimi poolt taunitud eesti algupärandite tulise kaitsjaga, Vanemuise üleliiduliseks nähtuseks muutjaga ja 1970. aastate teatriuuenduspõlvkonna eestkostjaga.
Ird kasutas lavastusmeetodina talle palju ette heidetud kaasarääkimise tehnikat, kus näitleja pidi kordama iga sõna täpse intonatsiooniga, kuni see talle häälepaeltesse kulus ja meeltesse kinnistus.
Isiklikku
Tema abikaasa oli Epp Kaidu, nende tütar oli näitleja Kais Adlas ja on näitleja Mari Palm.
Daman ja Diu
Daman ja Diu oli India liiduterritoorium. 2020. aastal liideti Dadra ja Nagar Haveli ning Damani ja Diu liiduterritoorium Dadra ja Nagar Haveli ja Damani ja Diu liiduterritooriumiks.
Moskva tsaar
Moskva tsaar või Vene tsaar oli Moskva (Vene) tsaaririigi valitseja tiitel 1547–1721.
Esimene Moskva tsaar oli Moskva suurvürst Ivan IV, kes 1547. aastal lasi end tsaariks kroonida. Viimane tiitli kandja oli Peeter I, kes 1721. aastal krooniti Venemaa keisriks.
Venemaa keisreid on sageli ekslikult Vene tsaarideks kutsutud.
Pärnu krahvkond
Pärnu krahvkond (rootsi keeles Grevskapet Pernau, ) oli Pärnumaal asunud läänivaldus 17. sajandil.
Pärnu krahvkonna moodustas 16. oktoobril 1627 Rootsi kuningas Gustav II Adolf. Krahvkonna koosseisu kuulusid Audru, Tahkuranna, Võlla, Tori, Pööravere, Kaelase, Koddesi ja Koonga mõis. Läänivalduse omanikuks sai Böömimaa aadliku ja sõjamehe krahv Heinrich Matthias von Thurni poeg ooberst krahv Franz Bernhard von Thurn-Valsassina (1592–1628).
Kuna Franz Bernhard suri juba järgmisel aastal, läks krahvkond tema lesele krahvinna Magdalena von Thurn-Valsassinale (sündinud krahvinna Hardeck). Temale kuulus krahvkond veel aastal 1632.
1654. aastal oli Pärnu krahviks Franz Bernhardi ja Magdalena poeg krahv Heinrich von Thurn-Valsassina (1628–1656), kel oli kindralmajori auaste ja kes oli Eestimaa kuberner (aastast 1653).
1661. aastal anti krahvkond kompensatsiooniks kaotatud Kuressaare krahvkonna eest krahv Magnus Gabriel De la Gardiele (1622–1686). Kuressaare krahvkond anti pärast Rootsi kuninganna Kristiina loobumist troonist 1654. aastal ja Rooma elama asumist Kristiinale elatusmaaks (rootsi keeles underhallsland).
Katehhees
Katehhees (ka katekees, kreeka sõnast katēkheō 'kuuldavaks tegema') on (suuline) õpetus kristlikust usust, ristimise ja konfirmatsiooni ettevalmistus. Traditsiooniliselt on katehheetiline õpetus esitatud küsimuste ja vastuste kujul.
Iokaste
See artikkel räägib vanakreeka mütoloogia tegelasest; planeedi Jupiter kaaslase kohta vaata artiklit Iokaste (kuu)
Iokaste (vanakreeka keeles Ἰοκάστη, ladinapäraselt Iocasta või Jocasta) oli vanakreeka mütoloogias Teeba kuninganna, Oidipuse ema ja naine.
Iokaste oli Teeba üliku Menoikeus vanema tütar ja Kreoni õde. Pärast eelmiste Teeba valitsejate Zethose ja Amphioni õnnetut surma valiti uueks kuningaks Laios, kes oli aastase poisina juba korra kuningas olnud, ent siis kukutatud. Laios valis endale abikaasaks Iokaste.
Vanuselt olid nad väga erinevad. Tõenäoliselt oli Laios üle 50 ja Iokaste alla 20 aasta vana.
Oraakel oli hoiatanud Laiost laste saamise eest. Laios muutus sellepärast väga murelikuks, kui Iokaste rasestus, ja läks Teiresiaselt nõu küsima. Ennustaja vastas, et sünnib poeg, kellele on määratud tappa oma isa ja abielluda emaga. Kui laps sündis, sidus Laios tal jalad kokku ja viis mägedesse, lootes, et laps nii peatselt sureb.
Poisi leidsid karjased, kes viisid ta Korintosesse. Sealne kuningas Polybos ja tema naine Periboia kasvatasid poisi üles ja andsid talle nimeks Oidipus. Kui poiss oli täiskasvanuks saanud, ennustati tallegi, et ta tapab oma isa ja abiellub emaga. Oidipus, kes uskus, et tema tõelised vanemad on Polybos ja Periboia, lahkus seepeale Korintosest ja suundus Teebasse. Teel kohtus ta kaarikus sõitva Laiosega, kes nõudis, et Oidipus annaks talle teed. Nad läksid tülli ja Oidipus tappis Laiose. Kumbki ei teadnud siis, et nad on sugulased.
Oidipus kohtus enne Teebasse jõudmist ka Sfinksiga, kes linna lähedal teekäijaid jahtis ja tappis, ning surmas ta. Oidipus valiti tänutäheks uueks kuningaks, sest Laiosel sugulasi ei olnud. Ta abiellus vana kuninga lese Iokastega. Nad said neli last: pojad Polyneikese ja Eteoklese ning tütred Antigone ja Ismene.
Lakshadweep
Lakshadweep on India liiduala.
🇮🇳
Iokaste
Iokaste järgi on nimetatud planeedi Jupiter kaaslane Iokaste.
Vaata ka
Olukorda, kus poeg armastab oma ema, nimetatakse Oidipuse kompleksiks.
Theodor Rosetti
Theodor Rosetti (4. mai 1837 – 17. juuli 1932) oli Rumeenia poliitik, peaminister 13. aprillist 1888 kuni 11. aprillini 1889.
Bernt Notke
Looming
Bernt Notke loomeaeg langeb keskaja ja varauusaja, hilisgootika ja renessansi piirimaile. Ühest küljest oli ta paljuski kinni keskaja kunsti kaanonites, ent teisest küljest katsetas julgelt uusi kunstilisi võtteid ja tehnilisi lahendusi. Tema loomingut iseloomustab monumentaalsus, jõuline väljendusrikkus ja oma aja kohta uudsete materjalide kasutamine (maalikunstis lõuend, polükroomsete skulptuuride juures nahk, klaas, põdrasarved jm). Notke oli eelkõige hiilgav maalija ja võimekas töökojajuhataja.
Dokumentaalselt on tõestatud Notke töökoja autorsus järgmiste teoste puhul: Lübecki toomkiriku 17 meetri kõrgune triumfirist (1477), Århusi toomkiriku peaaltar Taanis (1479) ja Tallinna Püha Vaimu kiriku peaaltar (1483). Stiililise võrdluse põhjal on talle omistatud ka Lübecki Maarja kirikus asunud maalid „Surmatants” ja „Püha Gregoriuse missa” (mõlemad hävinud), Stockholmi vanalinnas (Gamla stan) Suurkirikus (Storkyrkan) asuv Püha Jüri skulptuurigrupp, Tallinna Niguliste kiriku „Surmatants”.
Notke töid on ka Hollandis, Taanis ja Norras, sealhulgas altar Trondenesi kirikus Harstadi lähedal.
Stockholmi vanalinnas Österlånggatanil asub skulptuurigrupp "Püha Jüri ja lohe". Selle tellis Rootsi regent Sten Sture vanem, et tähistada Sture võitu Taani kuninga Christian I üle 1471 toimunud Brunkebergi lahingus. Selle skulptuurigrupi täpne koopia asub Lübeckis Katharinenkirches.
Laagna mõis
pisi|Laagna mõisa peahoone 20. sajandi alguses pisi|Laagna mõisa kõrvalhoonete varemed (märtsis 2008)
Laagna mõis (saksa keeles Kuydenurm, Alt-Waiwara, Lagena) oli rüütlimõis Vaivara kihelkonnas Virumaal, nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonna Narva-Jõesuu linna Laagna küla maadele.
Apollo 4
Apollo 4 oli NASA Apollo programmi missioon, mis sooritas programmi esimese mehitamata lennu kanderaketi Saturn V, juhtimismooduli ja kuumooduli mudeli testimiseks.
Lend startis Kennedy Kosmosekeskusest 9. novembril 1967 kell 12.00.01. Kosmoselaev tegi Maa orbiidil 185 km kõrgusel kaks tiiru ning jõudis tagasi Maale samal päeval kell 20.37.
Laagna mõis
Mõisale kuulusid Hanelu (Hannela) ja Tuulukse (Tulus) karjamõis.
Ajalugu
Laagna küla on esmamainitud 1412. aastal nimega Langhenal. 1498. aastast on Laagna mõisa mainitud nimega Kuydenurm, 1661 aga juba Lagena nime all.
1631. aastal läänistati mõis sõjaliste teenete eest Rootsi-Poola sõjas feldmarssal Herman Wrangelile. Rootsi-Vene sõjas (1656–1661) sai ümbruskond kannatada ja 1657. aastal mõis põletati.
1660. aasta paiku rajas mõisa uuesti Bernhard Johann von Wrangell. Hiljem mõis riigistati ja kuulus Rootsi riigile.
1711. aastal tagastati venelaste poolt mõis Wrangellidele. 1720. päris mõisa Anna Katarina von Maydell.
1726. aasta vakuraamatu järgi kuulusid mõisale Suur-Vaivara, Vana-Vaivara, Vaivara kiriku, Udria, Perjatsi, Meriküla ja Laagna küla.
1760. omandasid mõisa Siversid (Karl von Sivers), kes ehitasid mõisastatud Suur-Vaivara külla uue uhke mõisa. 1776. aastal oli härrastemaja kahekorruseline puidust hoone, mille külgedelt eendusid kolmnurkviiluga lõppevad risaliidid.
18. sajandi teisel poolel liideti Laagna mõisaga endine tähtis Karropalli ehk Puhkova mõis.
1835. aastal said mõisas 119 peret perenimed ehk perekonnanimed.
1836. aastal Udria külas avatud kooli nimetati ka Laagna mõisakooliks, kus lapsi õpetas Eduard Hacker.
1856. aastal ostis mõisa kindralmajor Arps von Arpshofeni väimees, Kuramaa tsiviilkuberner Iwan von Brevern (1812–1885).
1858. aasta hingeloenduse ajal elas mõisas 111 talupoja ja 12 mõisaperet. Kahes suuremas Udria ja Puhkova külas elas kokku 1018 inimest (503 meest ja 515 naist).
1861. aastal eraldati Laagna mõisast osa mereäärsetest maadest koos Udria ja Meriküla küla ning Hanelu karjamõisaga Meriküla poolmõisaks, mille omanikuks sai William Gendt.
Eesti Vabadussõja käigus toimus 18. jaanuaril 1919 Laagna mõisas lahing Utria dessandis maabunud dessantväelaste ja punaväe vahel.
Nüüdisajani on mõisast säilinud mõne hoone varemed ja park. Selles mõisas on peatunud oma Eestimaa ja Baltikumi ringkäikudel paljud kroonitud pead, neist korduvalt Katariina II.
Heiko Leesment
pisi|Heiko Leesment 2021. aasta [[Arvamusfestivalil]] Heiko Leesment (ka Herbert Roogmaa, Albert Marginal, Albmerty Marginal, sündinud 2. novembril 1985 Pärnus) on eesti nügimise uurija, muusik ja luuletaja. Ta on ansambli Sibyl Vane asutajaliige, bassist ja mänedžer.
Tema akadeemilise uurimishuvi fookuses on libertaarne paternalism ja nügimise teooria, mille kohta on avaldanud artikleid ja kaitsnud lõputööd Tartu ülikoolis 2019 filosoofia erialal (BA) ja Tallinna Ülikoolis 2021 politoloogia erialal (MA). Lõputööde teemad: "Nügimine kui võimu ja valitsemise tehnoloogia" (Tallinna ülikool 2021) ja "Kas libertaarne paternalism on rakendatav Robert Nozicki kontseptsioonina minimaalsest riigist? (Tartu Ülikool 2019)
Elukäik
Sündinud 2. novembril 1985 Pärnus, kus lõpetas 2005. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi sotsiaalkallaku. 1999. aastast tegelenud muusikaga ja 2001. aastast osalenud erinevate bändide koosseisusudes. Esimesed luulekatsetused pärinevad aastast 1999 ja 2001. aastast on ta Eesti Luuleliidu liige. Alates 2005 kasutab luuletajana pseudonüümi Herbert Roogmaa ja muusikuna Albert Marginal (või Albmerty Marginal).
Coton de Tuléar
thumb|Coton de Tuléar thumb|Coton de Tuléar Coton de Tuléar on koeratõug. Ta sai nime Toliara linna endise nime järgi.
Cotonid on energilised, aktiivsed ja liikuvad. Nad on sõbralikud, sotsiaalsed, kiinduvad ja ustavad. Nad on väga mänguhimulised ja heatujulised. Nad saavad hästi läbi nii lastega kui ka teiste koertega.
Coton de Tuléar on väikest kasvu, turjakőrgusega 22–32 cm, kaal on 3,5–6 kg. Karvkate on tihe, siidpehme, valgetes toonides, harvem mustvalge. Karvkatte hooldus ei ole raske.
See koeratõug on hüpoallergeenne ehk allergiaohutu, mis tähendab, et neid saavad pidada ka allergia all kannatajad. Koera karvad sarnanevad pigem inimese juustega kui teiste loomade karvadega. Coton de Tuléar ei aja karva, kuid tema karvastikku on aeg-ajalt vaja pügada.
Coton de Tuléari kõige tõsisemad terviseprobleemid on seotud südame, samuti maksa, selja ja silmadega. Siiski on enamik terviseprobleeme haruldased ning Coton de Tuléar on keskmisest tervem tõug. Keskmiselt elavad nad 14–16 aastat.
Ajalugu
See tõug aretati Madagaskaril ja on sellepärast Madagaskari rahvuskoer. Tema esivanemad toodi saarele 16. ja 17. sajandil piraadilaevadel. Madagaskar oli tollal piraatide paradiis ja tänapäevalgi võib seal näha piraatide surnuaedu. Mereröövlid kehtestasid seal isegi demokraatliku kuningriigi ja abiellusid kohalike malagassi naistega. Kas koerad võeti laevadele selleks, et võidelda rottidega, kaaslasteks pikkadel merereisidel või konfiskeeriti teistelt laevadelt hinnalise varandusena, on teadmata. Koeratõu esivanemate hulgas on nähtavasti Bichon Tenerife ja tenerife terjer.
Madagaskaril räägitakse Coton de Tuléari kohta palju kuulujutte, mis enamjaolt on täiesti valed. See tõug pole iial Madagaskaril metsikult elanud. Ta ei jahtinud metssigu ega alligaatoreid, nagu tema suuruse ja jõu põhjal võib kergesti järeldada. Tal on nõrk jahiinstinkt ja ta pole üldse jahikoer. Ta oli kõigest Madagaskaril valitsenud Merina hõimu seltsikoer.
Järgnes plahvatuslik levik. 1972 kinnitati tõu standard, 1973 viidi esimesed koerad USA-sse. Seda tegi Robert Jay Russell, kes 1976 asutas USA-s Coton de Tuléari klubi (Coton de Tulear Club of America). Tänapäevaks on USA-s teisigi selle tõu klubisid. 2001 tunnistas USA kennelliit Coton de Tuléari ametlikult tõuna. 2009. aasta juuli seisuga tunnustab USA kennelliit 63 koeratõugu.
Gldani-Varkethili liin
Gldani-Varkethili liin (gruusia დიდუბე-სამგორის ხაზი ; ametlikult Ahmetheli-Varkethili liin; varem Didube-Samgori liin) on Thbilisi metroo liin.
Gldani-Varkethili liini jaamad:
Rudolf Tikman
Õppis Tartu Ülikoolis 1914–1918 ja 1920 arstiteadust, 1921–1922 metsandust ja 1922–1925 õigusteadust, lõpetas 1925. Korporatsiooni Fraternitas Estica vilistlane. Oli notar Tallinnas ja Nõmmel.
Saksa sõjaväevõimude korraldusel nimetati 29. augustil 1941 Nõmme linnapeaks.
Madis Nõu
Madis Nõu (10. märts 1897 Sootaga vald, Tartumaa – 22. september 1944 Läänemeri) oli eesti keemik.
Õppis Tartu Ülikoolis 1917–1918 matemaatikat, 1919–1924 ja 1928–1929 keemiat (lõpetas 1929). 1932 mag. chem. teemal "Bensiini-alkoholi segud plahvatusmootorite jõuainena".
Ta osales Vabadussõjas, oli aastast 1939 Riigi Piiritusmonopoli juhataja. Hukkus aurikul Moero Eestist põgenedes.
Kirjandus
Album Academicum Universitas Tartuensis 1918–1944. II köide. Tartu, 1994. Lk. 258.
Metsamor
Metsamor on linn Armeenias Armaviri maakonnas. Asub Armavirist idas.
Metsamoris asub tuumaelektrijaam, mis toodab 40% Armeenia elektrienergiast.
Apollo 5
Apollo 5 NASA Apollo programmi missioon, mis sooritas programmi teise mehitamata lennu. Lennu käigus testiti Kuul maandumiseks mõeldud kuumoodulit, eelkõige selle laskumis- ja stardimootoreid.
Lend startis 1968. aasta 22. jaanuari õhtul ja maandus 23. jaanuari hommikul.
Põisrohi
Põisrohi (Silene L.) on taimeperekond nelgiliste sugukonnas.
Põisrohu perekonnale on iseloomulik paisunud õietupp. Kroonlehed on tavaliselt valged, harvemini kollakad või rohekad, naastuosa enamasti tugevasti lõhestunud. Perekonda kuulub umbes 600 liiki.
Tõlet (almanahh)
"Tõlet" oli 1978. aastal ilmunud omakirjastuslik kirjandusalmanahh, mida ilmus kolm numbrit ja millele lisandus "Tõleti Raamatukogu" välis-eesti autorite luulekogudega.
"Tõleti" koostaja ja toimetaja oli Hubert Jakobs.
Nimi "Tõlet" viitab taarausuliste ripatsile ehk tõletile.
Tõlet I
Autorid: Peeter Ilus, Katrin Kiik, Hubert Jakobs, Vello Raagmets, Urmas Urb, Eve Kivipõld, Ilmar Trull, Andres Sats.
Tõlet II
''Kirjanduslik almanak. Suvi, Tartu-Tallinn 1978. Väljaandja VVV.''
Autorid: Peeter Ilus, Leopold Propeller ( = Leonhard Lapin), Andres Sats, Hubert Jakobs, Ilmar Trull, Ott E. Arder ( = Ott Arder), Arvo Pesti, Avo-Willy Üprus ( = Avo Üprus), Ervin Õunapuu, Urmas Mikk, Jaanus Tamm, Tarmo Teder, Simo Kurik, V.V. Villendorf, Tiit Helrits, Arvo Mets, Enn Oja.
Tõlet III
Kujundanud Ervin Õunapuu.
Parasmaa
Parasmaa on elaniketa hajaküla Pärnu maakonnas Lääneranna valla idaosas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koonga valda.
Küla läbib Kõima–Avaste kohalik tee, millelt küla piires hargneb kohalik tee Vahenurme külla.
Küla ümbritsevad kirdes Kesu raba ja läänes Avaste soo. Küla põhjapiiriks Avaste külaga on vana Avaste oja säng. Külast lõunas voolab Allika jõgi.
Külatuumikust (kõvikust) lääne, põhja ja kirde poole jäävad soostuvate ja metsastuvate niitudega alad kuuluvad Avaste looduskaitseala koosseisu. Parasmaa küla naabruses asuva kaitseala koosseisus olev ala on silmapaistvalt tammederohke (jämedaim Mõnjama tamm 1,3 meetri kõrguselt ümbermõõduga 584 cm).
Nurme tänava residents
pisi|Nurme tänava residents Nurme tänava residents ehk Palitseri villa on Tallinnas Nõmme elamurajoonis aadressil Nurme tänav 47/49 asuv hoonetekompleks, mida Eesti Valitsus alates nõukogude ajast kasutas riigi külaliste ja ministrite majutamiseks ja nõupidamisteks.
Parasmaa
Ajalugu
Muinasaja lõpul kuulus Parasmaa Soontagana muinaskihelkonda, mille keskuseks oli Maalinna soosaarel olev Soontagana maalinn. Maalinna soosaarele viis Parasmaalt ka talitee.
Nurme tänava residents
Maja on 1932. aastal arhitekt Friedrich Wendachi projekteeritud ja seda peetakse Eesti tipparhitektuuri näiteks. Lisaks majale on tuntud ka selle juurde kuuluv Späthi firma kujundatud luksuslik iluaed.
Parasmaa
Ajalugu
Vanimad kirjalikud teated Parasmaa küla kohta pärinevad 1429. aastast, kui Diederick Uxkel (Uexküll) Vigalast ostis Parasmaa piirkonnast ühe heinamaatüki.
1620. aastatest alates on teateid Parasmaa mõisa (Parrasma) kohta, mis 17. sajandi lõpust kuulus riigile. Eesti Vabariigi ajal oli Parasmaal 12 talu, enamik neist asundustalud.
Nurme tänava residents
Maja kasutas nõukogude ajal ülemnõukogu ladvik.
Parasmaa
Ajalugu
Parasmaal oli ka vana triangulatsioonitorn, mis varises kokku alles 1990. aastate alguses.
Parasmaa elanikkond kannatas tugevasti 1949. aasta suurküüditamise ja sundkollektiviseerimise tagajärjel. See põhjustas sealsete elanike rände linnadesse. Viimane elanik lahkus Parasmaalt 1979. aastal. Varsti pärast seda filmiti külas “Jõulud Vigalas” talude põletamise stseene.
1980. aastatel tehti Parasmaa kõvikul maaparandus, mille käigus hävitati mitu talukohta ja kannatada sai ka arhailine külastruktuur. Vanast külatuumikust põhja pool asuvad kruusakõrgendikud metsastati (kunagise metsavahikordoni ümbruses). Uusimad ehitised Parasmaal on 21. sajandi alguses ehitatud jahionnid.
Nurme tänava residents
Pärast Ilvese lahkumist rentis riigikantselei residentsi Konstantinoopoli jurisdiktsiooni alla kuuluvale Eesti Apostlikule Õigeusu Kirikule, mille peaks on metropoliit Stefanus.
19. märtsil 2002 otsustas sinod lõpetada Nurme tänava residentsi rendilepingu. 2002. aasta lõpus kuulutas valitsus välja kinnistu müümise enampakkumise, kus alghind oli 2 miljonit krooni. Kinnistut müüa ei õnnestunud. 2004. aastal soovitas riigikontroll villa võõrandada, kuna kontrolli ajal seisis maja tühjana.
2006 suvel sooviti Kadrioru presidendilossi suvise remondi ajaks president Arnold Rüütli käsutusse Nurme tänava residents, millega Riigikogu nõusse ei jäänud. Riigikantselei peadirektori Marten Koka väitel oli Nurme 47 asuv maja sellises seisus, mis ei võimalda kohe sisse kolida ja vajas väikest remonti ja riigikantseleil seal remonti teha pole plaanis.
Islandi käokõrv
Inglise keeles on selle sambliku nimetus Iceland moss. Siit tuleb ka ekslik sõnakasutus, kuna "moss" on tõlkes tegelikult 'sammal'.
Teised nimetused
Rahvapärased nimetused on põdrasammal, islandi samblik, kopsusammal, palukobrik jm. Eestis on ta sage. Samblik on oluliseks toiduks põhjapõtradele, põtradele ja muskusveistele. Sellest järeldubki seos ja võibolla ka rahvapärane nimetus põdrasammal.
Ladinakeelsed nimetused
Levik
Islandi käokõrv kasvab liivastes nõmme- ja palumännikutes ning liivakuil. Lisaks Eestile on Islandi käokõrv levinud kogu maailmas, kuid rohkem tudras ja metsavööndis.
Islandi käokõrv ja Island on seotud selle kaudu, et seda kasvab Islandi laavanõlvadel ja tasandikel. Selle järgi on samblik ka nimetuse saanud.
Kirjeldus
See põõsassamblike perekonda kuuluv taim kasvab 5–15 cm kõrguseks. Tema rakis (või ka tallus, nii nimetatakse varteks, juurteks ja lehtedeks jagunemata taimekeha) on lehtjas, püstjas või tõusev. Pealt on ta pruun, oliivroheline või hallikasroheline, tihti veripunaste täppidega, alt on ta helehall. Taime hõlmad on torujalt üles käändunud, nende servadel on viljakehad, milles asuvad spoorid. Põdrasammal paljuneb spooride kaudu või vegetatiivselt.
Eestis esineb kaks islandi käokõrva alamliiki – ssp. crispiformis (Räsänen) Kärnefelt ja ssp. islandica.
Keemiline koostis
Droog sisaldab 70% süsivesikuid, millest 20% moodustab nn samblikutärklis – lihheniin, valke, rasvu, B12-vitamiini, vaha, mõruainet, tsetrariini, tugeva antibiootilise toimega samblikuhapet ja rohkesti mikroelemente.
Islandi käokõrv sisaldab 3–5% peamiselt aromaatse struktuuriga mõrumaitselisi samblikhappeid (fumaarprototsetraarhapet 2–3%, prototsetraarhapet, tsetraarhapet) ja alifaatseid samblikhappeid (protolihhesteriinhapet 0,1–1,5%).
Ravimtaimena
Ravimtaimena kasutatakse kogu sambliku maapealset osa. Seda kogutakse suvel käsitsi, puhastatakse mullast ja prügist, kuivatatakse päikese käes või kuivatis. Pärast kuivatamist tuleb droog veel kord puhastada. Säilitatakse kotis või puunõus kaks aastat. Kuivatatult muutub sambliku pehme rakis rabedaks ja karedaks. Sellel puudub lõhn ning maitse on mõrkjaslimajas.
Islandi sambliku preparaatidel on arvatavalt põletiku- ja mikroobivastane, lahtistav, sapieritust ergutav ja haavu parandav toime. Peenestatud samblikust saab keetes paksu sültja massi, mis sisse võttes suurendab maomahla eritust, reguleerib seedetegevust ja on heade katvate omadustega, mistõttu kasutatakse seda kõhulahtisuse ja kroonilise kõhukinnisuse raviks. Kroonilise kõhukinnisuse ravi efekt on suurem, kui samblikku enne ei leotata. Lisaks on teada, et samblik ei tekita koos ravimitega tarvitamisel soovimatut koosmõju ega ole kasutades toksiline.
Põdrasamblik tõmmist on maarahvas tarvitanud tuberkuloosi, kopsupõletiku, läkaköha ja kroonilise bronhiidi korral. Mädaseid haavu, löövet, põletushaavu ja furunkuleid raviti tõmmisest tehtud mähisega ja pesemise teel.
Islandi käokõrva kasutatakse ka seepide valmistamiseks ja külmade kreemide tootmisel.
Eugen Reial
Alates 1932. aastast vandeadvokaat Põltsamaal. Põltsamaa linnavolinik.
1944. aastal põgenes Saksamaale ning sealt suundus 1949. aastal Rootsi. Seejärel siirdus laevaga Kanadasse.
Esiliiga 2005
Esiliiga 2005 võitis Pärnu JK Vaprus.
Liigatabel
(M) = Liiga võitja; (LV) = Langes liigast välja; (E) = Edutatud; (ÜV) = Üleminekumängude võitja.
Mängutulemused
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 36 mängu.
Hooaja esimene pool
2 Mängutulemus (1:6) tühistatud, kuna Kalev kasutas keelatud mängijat. 3 Mängutulemus (1:1) tühistatud, kuna TJK kasutas keelatud mängijat. 4 Mängutulemus (0:3) tühistatud, kuna Merkuur kasutas keelatud mängijat. 5 Võit määratud Merkuurile, kuna Tervis ei saanud õigeks ajaks väljakut korda.
Nagaland
Nagaland on India osariik, mis eraldati Assami osariigist 1. detsembril 1963. Piirneb idas Birmaga. Nagaland jaguneb 11 ringkonnaks.
Nagalandi põlisrahvad on erinevad hõimud, keda koos nimetatakse nagadeks.
Levinuim religioon Nagalandis on kristlus. Kristlasi on 90% (peamiselt baptisid), hinduiste 7,7% ja islamiusulisi 1,8%.
Välislingid
🇮🇳
Fela Kuti
Fela Anikulapo Kuti (sünninimi Olufela Olusegun Oludotun Ransome-Kuti; 15. oktoober 1938 Abeokuta – 2. august 1997 Lagos) oli Nigeeria (joruba (egba)) saksofonist ja bändijuht, afrobeat 'i rajaja, inimõiguste aktivist ja sõltumatu poliitik.
Ta on His Master's Voice'i koostatud 100 mõjukama muusiku edetabelis 46. kohal.