cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iru linnamägi
pisi|Iru linnamägi (2009) pisi|Iru linnamägi 1920. aastatel pisi|[[Pirita jõeoru maastikukaitseala ja Iru linnamägi]] Iru linnamägi ehk Iru Linnapära on Tallinna idapiiril Pirita jõe äärsel neemikul asuv kuni 15 meetri kõrgune küngas.
Slovakkia lipp
pisi|Slovakkia lipp pisi|püsti|Kui lipp heisatakse vertikaalselt, on vapp pööratud Slovakkia lipp on Slovakkia riigilipp.
Iru linnamägi
Ajalugu
Iru linnamäel oli muinaseestlaste kindlustatud hilispronksiaja asulakoht. Asustuse ajalugu aga ulatub tagasi III aastatuhandesse eKr.
Tähthein
Tähthein (Stellaria L.) on taimeperekond nelgiliste sugukonnas.
Iru linnamägi
Ajalugu
Otse linnamäe põhjaosa ees, samuti mäe läänepoolsel jalamil on jälgi vanadest asulatest. Nii on Iru ümbrus põline asustuskeskus ja Linnapera selle südameks.
Iru linnamäel ei ole valli jäänuseid ainult otstes. Risti üle mäeseljaku kulgeb veel kolmas vall, mis jagab linnuse kaheks ebavõrdseks osaks. Suuremaks lõunapoolseks ja väiksemaks põhjapoolseks. Põhjapoolse ja keskmise valli idaküljel olevad avad tunnistavad, et siin olid tõenäoliselt väravakohad.
Kindlustatud asula seisis linnamäel 8.–5. sajandil eKr, samuti 4.–2. sajandil eKr. Sealt pärinevad vanimad teadaolevad ristnurgaga seotud rõhtpalkhoonete jäänused Eestis ja Eesti üks vanimaid teadaolevaid raudesemeid: naaskel.
5.–11. sajandil pKr asus samas paigas linnus, mis arheoloogiliste kaevamiste andmetel enne mahajätmist korduvalt põles.
Iru linnamägi kannab rahvasuus ka Linnapära nime.
29. augustil 1937 paigutati Iru linnusesse sümboolne garnison (Kaitseliidu Iru kompanii), Iru kompanii pealik nimetati Iru linnuse pealikuks, talle anti pealiku mõõk ja kilp.
Iru linnamäge on korduvalt mainitud eeposes "Kalevipoeg" ja seda on pakutud Kalevipoja sünnikoduks.
Haldusjaotuslikult jääb Iru linnamägi Tallinna linna Lasnamäe linnaosa Priisle asumi territooriumile.
Slovakkia lipp
See on kasutusel alates 1992. aastast.
Raikküla valla vapp
thumb|Raikküla valla vapp Raikküla valla vapp on Rapla maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Raikküla valla vapp.
Vapp kinnitati 12. juunil 1997, kuid vapi sünnipäevaks peetakse 19. oktoobrit 1997.
Vapi kirjeldus
Rohelisel kilbil kuldne ristikuleht ja hõbedane müüritisega vapitüvi.
Põhjendus
Vapikilbi roheline värvus tähendab üldiselt noorust ja lootust; siin aga looduslähedust ja vallaelanike põhitegevust – põllumajandust. Kuldne ristikuleht sümboliseerib samuti põlluharimist ja karjakasvatust – kohaliku rahva põlist elatise ja jõukuse allikat; kolm ristikulehe südamekujulist haru meenutavad ka veel valla kolme peamist keskust – Purku, Raikküla ja Tamme küla. Ristikuleht on ühtlasi ristiusu jumaliku kolmainsuse sümbol. Hõbedane müüritisega vapitüvi on Raikküla valla paese pinnase võrdkuju.
Slovakkia lipp
Lipp kasutab sarnaselt teiste slaavi maadega valget, sinist ja punast värvust. Trikoloori vasakul poolel on Slovakkia vapp.
Tähthein
Perekonda kuulub 90-120 liiki.
Tulnukad (film)
"Tulnukad" (originaalis "Aliens") on 1986. aasta ulmefilm, mis on järg Ridley Scotti 1979. aasta filmile "Tulnukas" ("Alien").
Peaosades Sigourney Weaver, Michael Biehn, Lance Henriksen ja Bill Paxton.
Võtted toimusid Inglismaal stuudios Pinewood Studios.
Filmi eelarve oli 18 miljonit USA dollarit.
"Tulnukad" sisaldab rohkem action 'it ja põnevust kui "Tulnukas", mis keskendus rohkem ulmelise atmosfääri loomisele.
Meistrimees
Meistrimees või meistermees on isik, kes oskab teostada mitmesuguseid remondi- ja parandustöid, tavaliselt kodus. Nende tööülesanded hõlmavad kaubandusoskuseid, remonditöid, hooldustöid, mis on nii sise- kui ka välistingimustes. Meistrimehe tööks võivad olla ka kerged sanitaartehnilised tööd, näiteks lekkiva tualeti parandamine või kerged elektritööd, näiteks valgusti vahetamine.
Tulnukad (film)
Süžee
Filmi alguses päästetakse kosmosest veltveebel Ellen Ripley (Sigourney Weaver), kes jäi ainsa inimesena kosmoselaevas Nostromo viibinutest ellu jäi. Ta äratatakse 57 aastat kestnud hüperunest. Järk-järgult teatatakse talle vahepeal aset leidnud muutustest. Oma kohkumuseks saab ta teada, et planeedi LV-426 (kus Nostromo meeskonnal oli esimene saatuslik kohtumine kosmosetulnukaga (ksenomorfiga)) keskkond on ümber kujundatud inimesele sobivaks ning sinna on rajatud inimeste koloonia Hadley's Hope. Kui Ripley saab teada, et ühendus kolooniaga on kadunud, kardab ta kohe kõige halvemat. Ripley sõbrad ja perekond on ammu surnud. Ta on nüüd ülendatud leitnandiks. Vastu tahtmist nõustub ta minema kaasa päästeekspeditsiooniga, mille saadab välja kõikvõimas Kompanii (Weyland-Yutani). Ta nõustab entusiastlike Ameerika Ühendriikide Koloniaalmerejalaväelaste jagu, mis saadetakse koloniste päästma. Nad kasutavad kosmoselaeva Sulaco, mis on nime saanud Joseph Conradi teose järgi nagu Nostromogi.
Meistrimees
Mõiste "meistrimees" kirjeldab üha enam palgatöötajaid, kuid hõlmab ka oskuslikke majaomanikke või "tee-seda-ise" hoiakuga isikuid. Meistrimehe mõistet kasutatakse aeg-ajalt ka omadussõnana, et kirjeldada poliitikuid või ärijuhte, kes teevad olulisi organisatsioonilisi muudatusi, näiteks teevad mahukaid uuendusi äristruktuuris või edendavad riigi valitsemist ning sellega ka ühiskondlikku elu.
Tulnukad (film)
Süžee
Jõudes planeedile LV-426 avastavad Ripley ja tema kaaslased peagi, et kolooniat on rünnanud tulnukad ning kõik asunikud on nähtavasti surnud. Päästesalk on ise varsti asulas lõksus: neid jahivad terved armeed ksenomorfe, keda juhib kuninganna. Lõpuks leiab Ripley ainsa inimesena ellu jäänud tüdruku hüüdnimega Newt, kes on tapatalgutest imekombel pääsenud. Olukorra teeb veelgi keerulisemaks see, et Burke'il (Paul Reiser), kes on Kompanii esindajana kaasa võetud, on salaplaan võtta iga hinna eest Maale kaasa üks ksenomorfidest. Kui tulnukad Newti röövivad, peab Ripley lapse päästmiseks eluga riskima. Planeedilt tuleb põgeneda enne, kui tuumaplahvatus planeedi "steriliseerib".
Versioonid
"Tulnukate" kinoversioon oli 137 minuti pikkune. Hiljem koostas Cameron 157 minuti pikkuse special edition 'i. See ei ole director's cut, sest Cameron oli kinoversiooniga rahul. Selles versioonis sisalduvad stseenid kolooniast enne tulnukate rünnakut, lahingustseen merejalaväelaste robot-tunnimeestega ning lugu Ripley tütrest).
Special Edition anti esmakordselt välja laserdiskil ja VHS-videokassetil 1992. aastal. Mõlemad versioonid koos avaldati esmakordselt 2003 anti esmakordselt koos DVD-kogumikus "Alien Quadrilogy".
Tuivere mõis
Tuivere mõis on paik Läänemaal, millele viidatakse Karl Ristikivi romaanides "Tuli ja raud" ning "Rooma päevik".
"Rooma päeviku" väljaandjapoolses järelsõnas öeldakse Tuivere mõis Kaspar von Schmerzburgi sünnikohaks.
Øystein Grødum
thumb|Øystein Grødum 2005. aastal Moskvas Øystein Grødum (sündinud 15. veebruaril 1977) on norra kiiruisutaja, kes sai Torino taliolümpiamängudel 4. koha nii 10 000 m kiiruisutamises kui ka võistkondlikus jälitussõidus.
Sergei Kovaljov (laevakonstruktor)
pisi|Sergei Kovaljov aastal [[2009]]
Ta õppis aastatel 1937–1942 Leningradi laevaehitusinstituudis, kuid lõpetas õpingud Teise maailmasõja tõttu evakueerituna 1943. aastal Mõkolajivi laevaehitusinstituudis.
Pärast instituudi lõpetamist asus ta tööle konstrueerimisbüroos Rubin. Alates 1948. aastast osales ta allveelaeva S-99 konstrueerimisel ning 1954. aastal sai projekti peakonstruktoriks. S-99-st sai tollase Nõukogude Liidu kiireim allveelaev.
Sergei Kovaljovi käe all on valminud 92 erinevat allveelaeva. Hiljem tegeles ta muu hulgas naftaplatvormide ja teiste energeetikarajatiste konstrueerimisega.
Sergei Kovaljov oli alates 1981. aastast Nõukogude Liidu Teaduste Akadeemia ja 1991. aastast Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemik.
Mari Möldre nimeline preemia
Mari Möldre nimeline preemia antakse üle Külateatrite festivalil ühele silmapaistvale eesti harrastusnäitlejale.
Preemia algatas 2008. aastal Tabivere vallavalitsus ja -volikogu koos Tabivere rahvamaja ja harrastusteatriga. Preemiale Mari Möldre nime andmine on igati põhjendatud – rahva hulgas väga armastatud näitlejanna oli pärit Tabivere lähedalt Tormi külast. Tabiveres toimus 2001. aastal ka I Külateatrite festival.
Pärast Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal paneb preemiaraha välja Tartu vald.
Rahalise preemiaga koos kingitakse laureaadile ka metallist teatrimask.
Hertzi pinge
Hertzi pinge ka Hertzi kontaktpinge on analüütiliselt arvutatav survepinge laotus Hertzi kontaktis, kontaktpinge erijuht. Hertzi kontakt on kahe elastse poolruumi vahel, kui kontaktpind, mis üldjuhul on ellipsikujuline tasapind, mille joonmõõtmed on kehade kõverusraadiustega võrreldes väikesed ja kontaktis ei esine hõõrdumist.
Gagarin
Asutatud 1719, linnaõigused sai 1776. aastal. 1968. aastani oli linna nimi Gžatsk, seejärel nimetati linna lähedal Klušino külas sündinud ja äsja hukkunud Juri Gagarini järgi Gagariniks.
Maksumaksja vaenlane
Maksumaksja vaenlane on nimetus, mille annab Eesti Maksumaksjate Liit isikule või organisatsioonile, kes käitus Eesti Maksumaksjate Liidu hinnangul eelnenud aastal maksumaksja suhtes kõige vaenulikumalt.
Nimetust antakse alates 1999. aastast.
Sloveenia lipp
thumb|Sloveenia rahvuslipp. Proportsioonid 2:3
Sloveenia lipp on Sloveenia Vabariigi ametlik lipp.
Lipuvarda pool on Sloveenia vapp, mis asetseb tsentreerituna valge ja sinise triibu põhjal. Vapikilp on sinine. Alt ümbritseb seda mõlemalt poolt punane ääris. Kilbi alumises osas on Aadria merd ning Sloveenia jõgesid Dravat ja Savat sümboliseeriva kahe laine kohal Sloveenia kõrgema mäe Triglavi kolm tippu. Nende kohal on tipule toetuva kolmnurgana kolm kuueharulist kuldset tähte Celje krahvide vapilt. Vapp sümboliseerib ühtlasi Sloveenia kolme ajaloolist piirkonda Kranjskat, Štajerskot (Alam-Steiermark) ja Goriškot. Vappi on kritiseeritud heraldikareeglitele mittevastavuse pärast.
Lipu värvid on panslaavi rahvusvärvid, mis on seotud ka vanemate vappidega. Lipuna kasutati neid esimest korda 1848. Värvide järjekorda inspireeris Venemaa lipp. See lipp jäi Sloveeniale ka Jugoslaavia koosseisus, mil lipu keskele lisati punane kollase äärisega viisnurkne täht. Pärast Sloveenia iseseisvumist täht eemaldati ja lisati vapp ning sellisena võeti lipp ametlikult kasutusele 27. juunil 1991.
Uued lipukavandid
Praegu arutatakse uue, samade värvidega lippudest, eriti Slovakkia lipust, paremini eristuva riigilipu kasutuselevõttu. Ajendiks oli Sloveenia ja Slovakkia sagedane segiajamine rahvusvahelisel areenil. Valitsus kuulutas 2003 välja konkursi, mille võitis triipudega lipp, millel samuti esineb Triglavi motiiv. Parlament ei ole uue lipu kasutusele võtmist veel otsustanud. Juunis 2003 läbi viidud arvamusküsitlusel oli 67% vastanutest vana lipuga rahul, mingi uue lipu kasutuselevõttu pooldas 17% vastanutest.
Morbihani laht
Morbihani laht on laht Bretagne'i poolsaare lõunakaldal.
Lahe pindala on 120 ruutkilomeetrit. Kitsa väina kaudu on ta ühenduses Biskaia lahega.
Diana Aitai
pisi|Diana Aitai Diana Aitai (3. september 1988 Pärnu – 26. jaanuar 2011 Pärnu) oli Eesti luuletaja ja esperantist.
Hariduskäik
Diana koolitee algas 1995. aastal Pärnu Kuninga Tänava Põhikoolis, paralleelselt õppis ta Pärnu Muusikakoolis. Muusikakooli lõpetas ta 2003. aastal klaveri erialal. Põhikooli eripära oli soome keele õpe alates esimesest klassist. Soome keel oli Dianale juba neljas keel lisaks kodus omandatud eesti, vene ja esperanto keele. Isa rääkis Dianaga eesti keeles, ema vene keeles ja omavahel kasutasid vanemad vaid esperanto keelt.
2004. aastal alustas Diana õpinguid Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumis. Gümnaasiumis lisandusid keeleloetellu prantsuse ja ladina keel. Kui mõned aastad hiljem oli vaja Hispaanias õppimiseks omandada suhteliselt kiiresti hispaania keel, õnnestus seegi Dianal üsna sujuvalt. Gümnaasiumis õppimise ajal käis ta mitmel rahvusvahelisel aineolümpiaadil, kus teenis välja auhinnalisi kohti (IV Rahvusvaheline Lingvistikaolümpiaad 2006 Tartus – pronksmedal, V Rahvusvaheline Lingvistikaolümpiaad 2007 Peterburis Venemaal , 15. Rahvusvaheline Filosoofiaolümpiaad 2007 Antalyas Türgis ).
2007. aastal lõpetas ta gümnaasiumi hõbemedaliga ja valiti Pärnu linna aasta õpilaseks.
Muu tegevus
Diana osales B. G. Forseliuse Seltsi tegevuses: oli enne Hispaaniasse minekut 2009. aastal Forseliuse Noorte juhatuse liige ja esines loengutega seltsi suvekoolitustel, näiteks B. G. Forseliuse Seltsi suvekoolis Olustveres 2008. aastal.
Võttis osa mitmest rahvusvahelisest esperantoüritusest, sh ülemaailmsest esperanto kongressist 2008. aastal Rotterdamis ja 2009. aastal Białystokis. Oli UEA individuaalliige.
Hukkumine
Puhkuse ajal 26. jaanuari pärastlõunal 2011 kodulinnas Pärnus jõe ääres jalutades kukkus Diana lume all märkamatuks jäänud kaaneta kanalisatsioonikaevu ja uppus. Diana Aitai on maetud Vana-Pärnu kalmistule.
Filosoofiaolümpiaadil antakse Diana Aitai mälestuseks välja igal aastal temanimelist eriauhinda eelvooru parima essee eest.
Loomingut
Diana Aitai kirjutas luuletusi ja lühemaid proosatekste pseudonüümi Andeora Astraea all. Ta oli Eesti Luuleliidu ja Pärnu Luuleklubi liige ning osales nende üritustel.
Salatsi piirkond
Salatsi piirkond (läti keeles Salacgrīvas novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis. Piirnes põhjas Eestiga.
Piirkonna keskus oli Salatsi linn.
Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Salatsi piirkonna elanikest lätlasi 89,9%, venelasi 5,0%, ukrainlasi 1,5% ja teistest rahvustest inimesi 3,6%.
Sierra Leone lipp
thumb|Sierra Leone lipp Sierra Leone lipp on Sierra Leone riigilipp.
Salatsi piirkond
Piirkond moodustati 2009. aastal Salatsi ja Heinaste linnast ning Liepupe vallast. Hiljem moodustati piirkonnas veel Salatsi vald ja Heinaste vald. 2021. aastal liideti Salatsi piirkond Limbaži piirkonnaga.
Sierra Leone lipp
Lipp võeti kasutusele aastal 1961.
Töö (sotsiaal-majanduslik)
Töö, tööhõive, töökoht või amet, on isiku roll ühiskonnas. Täpsemalt öeldes on töö sageli korrapärane tegevus, mida sageli teostatakse tasu eest ("elatise teenimiseks"). Paljudel inimestel on mitu tööd (näiteks: lapsevanem, koduperenaine/-mees ja töötaja). Inimene saab tööd alustada, saades töötajaks, vabatahtlikuks, asutades ettevõtte või saades lapsevanemaks. Töö kestus varieerub ajutisest (näiteks paaritunnised tööd) kuni kogu eluni (näiteks kohtunikud).
Tegevus, mis nõuab inimese vaimset või füüsilist pingutust, on töö. Kui inimest koolitatakse teatud tüüpi tööks, siis omandab ta elukutse. Töö on karjääri alustala. Karjäär võib lõppeda seoses pensionile jäämisega, tagasiastumisega, koondamisega või töölt lahkumisega.
Inimeste tööd
Enamik inimesi veedab igal nädalal palgatööl nelikümmend või enam tundi. Eranditeks on lapsed, pensionärid ja puuetega inimesed; Nendes rühmades töötavad paljud osalise tööajaga, vabatahtlikult või koduloojatena. Alates 5. eluaastast on enamiku laste peamine roll ühiskonnas (ja seega ka nende töö ) õpilaseks olemine ja õppimine.
Impilahti
Impilahti on alevik Venemaal Karjalas Pitkäranta rajoonis. 1944. aastani kuulus Soomele (Impilahti vald).
1996. aastal elas seal 939 inimest.
VHS
VHS (lühend inglise k sõnadest Video Home System 'kodune videosüsteem') on videomagnetofonide ehk videomakkide salvestus- ja taasesitusstandard, mis pärineb aastast 1976. Algselt oli lühendil VHS teine tähendus: Vertical Helical Scan, mis viitas pöörlevate magnetpeadega salvestusmeetodile. Standard näeb ette analoogsignaalide salvestamise videokassetis paiknevale magnetlindile ja selle töötas välja Jaapani firma JVC (Japan Victor Company).
Laiatarbemagnetofonide turul võitis VHS võistluse süsteemiga Betamax ja oli kasutusel 1980. ja 1990. aastatel, kuni asendus sajandivahetuse paiku DVD-formaadiga, mis hakkas pakkuma palju paremat kvaliteeti ja mugavamat kasutust. 2006. aastaks lõpetas Ameerika Ühendriikide filmistuudio uute filmide väljalaskmist VHS-formaadis. Edaspidi toodeti vaid kuue- kuni kaheksatunniseid tühje kassette.
pisi| VHS-kaamera
Salvestustehnika
pisi|400px| Videolindi kulgemine VHS-videomakis Analoogsignaalid jäädvustatakse magnetlindile samal füüsikalisel põhimõttel kui audiomakis, kuid mitte piki linti. Videosignaali palju suurema infomahu tõttu salvestatakse videosignaal kaldsetele radadele tiirlevate magnetpeade abil, mis paiknevad pöörleval trumlil. VHS-makkides on 12,65 mm laiuse lindi liikumiskiirus 2,3 cm/s (PAL) ja pea kiirus piki kaldrada 4,8 m/s (liikuva lindi suhtes). Magnetpäid võib olla trumlil 2, 4 või 6; koos peade arvuga paraneb videomaki kvaliteet.
VHS-makkides töödeldakse ja salvestatakse videoandmeid komposiit- ehk liitsignaalina, mis sisaldab komplekssel kujul heledus- ja värviinfot, samuti sünkrosignaale. Helisignaalid salvestatakse piki magnetlindi äärt paiknevale kahele heliribale. Lindi väikese lineaarkiiruse tõttu (mis on vaid pool kiirusest helikassetis) on helikvaliteet tagasihoidlik. Hi-Fi-kvaliteediga makkides salvestatakse heli sagedusmoduleeritult kahe helipeaga, mis paiknevad koos videopeadega pöörleval trumlil.
Janika Kronberg
pisi|Janika Kronberg esinemas kirjandusfestivali [[HeadRead raames Tallinna Keskraamatukogus Foto: Ave Maria Mõistlik, 29. mai 2014 ]] pisi|Janika Kronberg 2011. aastal [[Lilli (Karksi)|Lilli külas Nava talus Tartu NAK-i suveseminaril Lätete Pääl]] Janika Kronberg (sündinud 24. novembril 1963 Võrus) on eesti kirjandusteadlane ja -kriitik.
VHS
Salvestustehnika
Süsteemis S-VHS (Super-VHS) edastatakse heledussignaali Y ja värvisignaali C eraldi, ka on heledussignaali sagedusriba laiem. Seetõttu on pilt teravam ja selgem ning värvid puhtamad, seda küll spetsiaalse S-VHS-kasseti kasutamisel. Vahe on märgatav eriti kopeerimisel, millega analoogsignaali korral paratamatult kaasneb kvaliteedikadu – ümbervõetud S-VHS-pilt on kvaliteedilt võrreldav VHS-i omaga. NICAM-dekoodrist saadav heli on Hi-Fi-stereo tasemel ja heliväljundisse ühendatud AV-võimendist võib saada neljakanalilist ruumiheli.
Janika Kronberg
Ta lõpetas aastal 1982 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja aastal 1989 Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti keele ja kirjanduse erialal.
VHS
Kassettide lindistamisajad
Nii NTSC kui ka PAL/SECAM VHS kassetid on füüsiliselt identsed. Kuigi lindi kiirused erinevad NTSC ja PAL/SECAM vahel, oleneb esitusaeg iga kasseti kohta süsteemist. Segaduse ärahoidmiseks näitavad tootjad ära kasseti salvestusaja pikkuse. On perfektselt võimalik salvestada ja mängida T-XXX kassetti PAL-seadmel või tühja E-XXX kassetti NTSC-seadmel, aga esitusajad on erinevad. Panasonicu NTSC/ATSC salvestid rakendavad väga pikka esitusaja (VP) meetodit, mis võimaldab salvestamist 1/5 SP kiirusest, nii et T-180 suudab lindistada 15 tundi.
Janika Kronberg
8. jaanuaril 2016 valiti Janika Kronberg ajakirja Looming peatoimetajaks, ametisse astus ta 1. märtsist 2016. 1. märtsil 2021 alustas Loomingu peatoimetajana Indrek Mesikepp.
VHS
Eluiga
VHS-kasseti eluiga sõltub lindi kvaliteedist, esituse sagedusest, videomaki mehhanismi seisust ja hoiutingimustest.
Janika Kronberg
Ta oli raamatusarja "Eesti mälu" nõustaja.
VHS
Eluiga
Kui plastriba ilmastiku, niiskuse, kriipsude-kraapsude, tolmu ja puru mõjul või välja venides amortiseerub, on lindile talletatu jäädavalt kadunud. Magnetkihti plastribal kulutab õhemaks ka iga esituskord. Kassette ei tohiks hoida magneti läheduses, näiteks suurte kõlarite juures, sest magnet rikub ja kustutab lindilt infot. Eelmainitust tingituna jääb VHS-kasseti eluiga 10–20 aasta vahele.
Janika Kronberg
Janika Kronberg on EYS Veljesto vilistlane.
Serbia ja Montenegro lipp
thumb|360px|[[Pilt:FIAV historical.svg|23pxSerbia ja Montenegro lipp]] Serbia ja Montenegro lipp
Vaata ka
Flagge Jugoslawiens
Pingejagur
pisi|Resistiivne ehk [[Takisti|takistuslik pingejagur]] Pingejagur on passiivne lineaarne elektriahel, mille sisendpinge jaotub ahela komponentide vahel, ning seetõttu on väljundpinge murdosa sisendpingest.
Lihtne pingejaguri näites on kasutatud kahte jadaühenduses takistit, kus sisendpinge on rakendatud takistipaarile ning väljundpinge võetud takistite ühenduskohast.
Pingejagureid kasutatakse tihti võrdluspinge tekitamiseks, kõrgema pingetaseme muundamiseks mõõteseadmele sobivasse vahemikku või attenuaatoritena madalatel sagedustel.
Üldisel juhul väljundpinge leidmiseks saab kasutada Ohmi seadust:
Pingejaguri pingetegurit, mida nimetatakse ka ülekandefunktsiooniks, arvutatakse järgmise valemiga:
Lennox Lewis
Lennox Claudius Lewis (hüüdnimega The Lion; sündinud 2. septembril 1965 West Hamis Londonis) on Suurbritannia ja Kanada endine poksija.
Lewis võitis üliraskekaalus (üle 91 kg) 1988. aasta Seouli olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales üliraskekaalus (üle 91 kg) ka 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Tyrrell Biggsile (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Lewis poksis juunist 1989 kuni juunini 2003 elukutselisena. Ta pidas kokku 44 kohtumist, millest võitis 41 (neist 32 nokaudiga) ja kaotas 2 (need mõlemad nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki.
Otto Kuntze
pisi|Otto Kuntze (1867) Otto Carl Ernst Kuntze (23. juuni 1843 Leipzig – 27. jaanuar 1907 Sanremo) oli saksa botaanik.
Kuntze tegeles esialgu rohuteadusega. 1863–1866 töötas ta Berliinis kaubaagendina ning reisis Kesk-Euroopas ja Itaalias. 1868–1873 oli tal oma ettevõte, mis tootis eeterlikke õlisid ja võimaldas tal jõukalt elada.
Aastal 1886 külastas ta Venemaa Kaug-Ida ning 1887–1888 Kanaari saari. 1890. aastate algul reisis ta Lõuna-Ameerikas, külastades peaaegu kõiki sealseid riike. 1894 külastas ta Lõuna-Aafrika riike ja Saksamaa kolooniaid Aafrikas.
Aastal 1891 avaldas ta oma reiside põhjal 7700 taime kirjeldava teose "Revisio Generum Plantarum" esimese ja teise köite, 1893 kolmanda ja 1898 viimase köite. Selles teoses tutvustas ta uudset taksonoomiat, mis korraldas ümber kogu senise süstemaatika, ning kutsus sellega esile kolleegide meelepaha.
1904 reisis ta Austraalias, Uus-Meremaal, Tseilonil, Samoal, Hawaii saartel ja USA-s.
Rahvusvahelisel 2. botaanikute kongressil Viinis 1905 tekitas tema nomenklatuur suure konflikti ja pärast seda olid akadeemilise maailma uksed tema jaoks suletud. Samal aastal kolis Kuntze Sanremosse, kus suri kaks aastat hiljem.
Otto Kuntze kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend Kuntze.
Troopiline geograafiline vööde
Troopiline geograafiline vööde on geograafiline vööde Maa põhja- ja lõunapoolkeras peamiselt vastavalt 20. ja 30. laiuskraadide vahel.
Talvised keskmised õhutemperatuurid on üle +10 °C, suvised keskmised õhutemperatuurid on +30...+35 °C. Aastane sademete hulk on 50–200 mm, ainult mussoonkliimaga mandrite idaosas ületab see 1000–2000 mm. Kuivades piirkondades on levinud kõrbed ja poolkõrbed, niisketes piirkondades troopilised lehtmetsad. Ookeanides on iseloomulikud kõrged veetemperatuurid ja suur soolsus.
Valitseb antitsükloonalne õhuringlus, madal relatiivne õhuniiskus ja väike pilvisus. Selle tõttu on selles piirkonnas suur summaarne päikesekiirgus (140–220 kkal/cm² – suurim maakeral) ja samal ajal suhteliselt madal kiirgusbilanss – 60–70 kkal/cm² (suure soojuse kaotuse tõttu kiirguse kaudu) ning suured päeva ja kuu keskmiste ning äärmiste temperatuuride amplituudid.
Hamazasp Babadžanjan
pisi|Hamazasp Babadžanjan Hamazasp Babadžanjan (venepärane eesnime kuju Amazasp; armeenia Համազասպ Բաբաջանյան, vene Амазасп Бабаджанян; 18. veebruar (vana kalendri järgi 5. veebruar) 1906 – 1. november 1977) oli Nõukogude sõjaväelane, rahvuselt armeenlane.
Ta sündis Gəncə lähedal. 1944 sai ta Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse.
1956. aastal juhtis ta tankivägesid Budapestis Ungari ülestõusu mahasurumisel.
1975 ülendati ta tankiväe peamarssaliks.
Ahi (tähtkuju)
right|250px|Ahi thumb|13 miljardi aasta vanused galaktikad Ahju tähtkujus Ahi (ladina Fornax) on lõunataeva nõrga valgusega tähtkuju. See kuulub tänapäeva 88 tähtkuju hulka ning see on suuruselt 41. tähtkuju, kattes tähistaevast 398 ruutkraadi.
Tähtkujule andis nime 1756. aastal Prantsuse astronoom Nicolas Louis de Lacaille.
Ahju tähtkujus asub 18 galaktikast koosnev galaktikaparv ja palju kääbusgalaktikaid.
Paul Feyerabend
Paul Karl Feyerabend (13. jaanuar 1924 Viin – 11. veebruar 1994 Zürich) oli Austrias sündinud teadusfilosoof, kes hiljem elas Inglismaal, USA-s ja Uus-Meremaal. Tema kuulsamad raamatud on "Against Method" ("Meetodi vastu"; 1975, eesti keeles 2016) ja "Farewell to Reason" ("Hüvasti, mõistus"; artiklite kogumik; 1987).
Feyerabendit peetakse koos Thomas Kuhniga pigem sotsioloogilise orientatsiooniga relativistliku teaduseteooria esindajaks, kuid ta oli Kuhnist palju radikaalsem ja vastuolulisem. Feyerabend nägi teaduses näiteks religiooni ja kunsti kõrval üht paljudest tunnetusvõimalustest. Erinevaid lähenemisi tõele ei saa tema arvates võrrelda, sest need on omavahel ühismõõduta.
Noorus
Feyerabend sündis Viinis ametniku ja õmblejanna pojana. Perekonnal oli kolmetoaline korter vaiksel Wolfganggassel 15. linnajaos. Feyerabend õppis reaalgümnaasiumis. Ta huvitus eriti matemaatikast, füüsikast, astronoomiast ja filosoofiast, samuti teatrist ja laulmisest. Ta oli väga hea laulja. Laulmine jäi eluks ajaks üheks tema põhihuviks.
Sõjas
1942 lõpetas ta kooli. Ta värvati tööteenistusse (Arbeitsdienst) ning saadeti koolitusele Saksamaale Pirmasensi, hiljem Bretagne'i, Bresti lähedale Quelerne en Bas'sse. Novembris 1942 tuli ta Viini tagasi, kuid enne jõule astus ta Saksa armee (Wehrmachti) pioneerikorpusse. Pärast sõjalise algväljaõppe saamist Viini lähedal Kremsis läks ta vabatahtlikuna ohvitseride kooli, et vältida kohe rindele sattumist. Väljaõpe toimus Jugoslaavias Vukovaris. Juulis 1943 sooritas tema ema enesetapu. Detsembris 1943 saadeti Feyerabendi üksus lahingusse Venemaa rinde põhjaossa. Nad lõhkasid seal hooneid, vaenlase sõduritega kokku puutumata. Märtsi alguses 1944 sai Feyerabend Raudristi selle eest, et viis oma mehed vaenlase tule all ühte külasse ja hõivas selle. 1944. aasta jooksul sai ta reamehest leitnandiks. Novembri lõpus 1944 pidas ta loengusarja ohvitseride koolis Leipzigi lähedal Dessau-Rosslaus. Loengute teemaks oli varjatud side baroki, rokokoo ja gooti ajastu vahel ajaloos. 1944. aasta jõulude ajal sai Feyerabend koju. 1945. aasta jaanuaris sõitis ta rindele Poolasse, kus ta pandi juhtima jalgratturite kompaniid, kuid oli sunnitud üle võtma haavata saanud kõrgemate ohvitseride ameteid. 1945. aastal sai ta Nõukogude vägede eest taganedes selgroost haavata. Kuul jäi selgroogu pidama ja tekitas alakeha ajutise halvatuse. Sõja lõpuks käis ta veel karkudel. Kui sõda lõppes, oli ta hospidalis Weimari lähedal Apoldas. Ta läks linnapea juurde ja küsis tööd. Ta sai meelelahutusega tegelevaks ametnikuks linnavalitsuses.
Kõrgkooliõpingud
Feyerabend sai 1946 aastase riikliku stipendiumi laulmise ja lavastamise õppimiseks Weimaris. Ta läks Apoldast otse Weimarisse. Ta õppis Weimari Saksa Teatri Metodoloogilise Uuendamise Instituudis teatrikunsti ning võttis muusikakõrgkoolis itaalia keele, harmooniaõpetuse, klaveri-, laulu- ja artikuleerimistunde. Ta käis Weimari Rahvusteatri etendustel ja kontsertidel ning vaidles teatriküsimuste üle Maxim Vallentini, Hanns Eisleri ja teistega. Ta mängis ka kõrvalosa ühes Georg Wilhelm Pabsti filmis.
1947 läks ta koju Viini, käies ikka veel karkudel. Kuigi tal oli olnud plaanis õppida füüsikat, matemaatikat ja astronoomiat, hakkas ta hoopis Viini ülikoolis ajalugu ja sotsioloogiat õppima, leides, et ajalugu on elulähedasem kui füüsika. Ajalugu ei pakkunud talle siiski rahuldust ning ta pöördus tagasi teoreetilise füüsika, matemaatika ja astronoomia juurde. Koos mitmete teiste täppisteaduste üliõpilastega, kes tundsid suurt üleolekut teiste alade üliõpilastest, hakkas ta käima filosoofialoengutel ja -seminaridel. Sel ajal oli ta kindlalt loogilise positivismi positsioonil ning leidis, et teadus on teadmise alus, teadus on empiiriline, ning mitteempiiriline tunnetus on kas loogika või mõttetus. 1947 avaldati ka tema esimene artikkel, mis käsitles näitlikkust tänapäeva füüsikas.
Augustis 1948 käis ta esimest korda Alpbachi seminaril. Ta sai tuttavaks Karl Popperiga. Feyerabend jäi kauaks ajaks Viini ringi seisukohti vastustava Popperi mõju alla, kuigi hiljem hakkas ta Popperi vaateid vastustama. Feyerabend imetles Popperi vaba olekut, oskust probleeme lihtsas vormis esitada ja huumorimeelt. Feyerabend käis Alpbachi seminaril kokku umbes 15 korda, algul üliõpilasena, hiljem lektori ja moderaatorina. Ta sai seminare korraldava ühingu teadussekretäriks. Alpbachis lähenesid talle ka kommunistid, sealhulgas Walter Hollitscher, kellest sai tema õpetaja ja sõber. Ta veenis Feyerabendit, et realism välismaailma suhtes kui teadusfilosoofiline positsioon on mõistlik. Alates 1957. aastast kaitses Feyerabend oma töödes realismi.
1949. aastal sai ta oma doktoritöö juhendaja, kunagise Viini ringi liikme Viktor Krafti ümber koondunud Krafti ringi üliõpilasjuhiks. Krafti ringis esinesid teiste seas Béla Juhos, Walter Hollitscher, Georg Henrik von Wright, Elizabeth Anscombe ja Ludwig Wittgenstein. Anscombe käis Viinis saksa keelt täiustamas, et Wittgensteini "Filosoofilisi uurimusi" paremini tõlkida. Ring käis koos 1952. või 1953. aastani. Seal püüti lahendada filosoofilisi probleeme mittemetafüüsiliselt ja võttes arvesse teaduse saavutusi. Põhiliselt arutati teoreetiliste entiteetide ja välismaailma reaalsuse probleemi.
1949 esitleti Feyerabendit Bertolt Brechtile. Hollitscher pakkus Feyerabendile võimalust saada üheks Brechti assistentidest, kuid Feyerabend keeldus. Hiljem nimetas ta seda üheks suuremaks veaks oma elus. Autobiograafias ta ütleb siiski, et ta poleks tahtnud kuuluda Brechti jüngrite gruppi. Viini ülikoolis õpetasid füüsikat Hans Thirring, Karl Przibram ja Felix Ehrenhaft. Feyerabend imetles Thirringit ja Ehrenhafti, ning teda mõjutas Ehrenhaft, kes õpetas seal 1947. aastast. Ehrenhaft oli tuntud sõltumatu füüsikuna, kes kritiseeris üldiselt omaksvõetud vaateid. Teda kiputi pidama šarlataniks. Feyerabend ja tema kaasüliõpilased lootsid paljastada pettuse Ehrenhafti katsetulemustes. Ehrenhafti vastased ei uskunud tema tulemusi, kuid samas uskusid, et teadus peab põhinema faktidel. Feyerabend leidis, et nende suhtumine Ehrenhafti tulemustesse oli samalaadne nagu Galileo Galilei vastaste suhtumine Galilei tulemustesse.
Feyerabend kavatses algul kirjutada doktoritöö füüsikast. Ta püüdis lahendada üht elektrodünaamika probleemi, kuid ei jõudnud edasi. Siis vahetas ta eriala ja kirjutas doktoritöö filosoofiast. Töö pealkiri oli "Zur Theorie der Basissätze" ("Baaslausete teooriast"). Töö valmis 1951 Viktor Krafti juhendamisel. Töö teemaks olid protokoll-laused, mis loogiliste positivistide järgi moodustavad teadusliku teadmise aluse. Töö võttis kokku arutelud Krafti ringis. Tulemused ilmusid tema varastes artiklites, teiste seas artiklis "An Attempt at a Realistic Interpretation of Experience" (1958).
Doktoritööjärgne periood
Feyerabend taotles Briti Nõukogult stipendiumi Wittgensteini juures õppimiseks, kuid Wittgenstein suri enne, kui Feyerabend stipendiumi sai ja 1952 Inglismaale jõudis. Feyerabend valis siis juhendajaks Karl Popperi ning hakkas õppima tema juures õppeasutuses London School of Economics, keskendudes kvantmehaanikale ja Wittgensteini filosoofiale.
Popperi loengud algasid väitega, et teaduses ei ole meetodit, kuid on mõned lihtsad rusikareeglid. Feyerabendit veenis Popperi ja Pierre Duhemi induktivismikriitika ning ta vaimustus falsifikatsionismist. Erinevalt Popperist oli Feyerabend liberaalne falsifikatsionist, kes rõhutas kangekaelsust, millega teadlased kaitsevad oma teooriaid, ning pidas lubatavaks teooriaid, mis esialgu ei ole kontrollitavad. Popperi ustavad õpilased John Watkins ja Joseph Agassi noomisid teda selle eest. Feyerabend nägi hiljem Popperi positsioonis abstraktse mõtlemise ja ratsionalismi ohtusid. Ratsionalism annab üleolekutunde, kuid ta on liiga skemaatiline, et tal oleks reaalne seos teaduse praktikaga. Reaalne teadus ei järgi Popperi falsifikatsionismi nõudeid ja nende järgimine teeks ta vaesemaks.
1952 esitas Feyerabend oma ideed muutuste kohta teaduses Popperi seminaril ning Wittgensteini järgijate (Elizabeth Anscombe, Peter Geach, H. L. A. Hart ja Georg Henrik von Wright) kogunemisel Anscombe'i kodus Oxfordis.
Ta uuris Londonis Wittgensteini "Filosoofiliste uurimuste" korrektuurpoognaid, mille ta sai Elizabeth Anscombe'ilt. Nad arutasid neid Anscombe'iga pikalt mitu kuud. Feyerabend koostas raamatust kokkuvõtte, kus ta esitas selle ideed sidusa arutluste jadana. Anscombe tõlkis selle kokkuvõtte inglise keelde ning saatis ajakirjale The Philosophical Review, mille toimetaja Norman Malcolm võttis selle vastu (ajakirja Mind toimetaja Gilbert Ryle oli selle tagasi lükanud). See oli Feyerabendi esimene ingliskeelne artikkel (1955), mida ta hiljem nimetas oma Wittgensteini-monstrumiks, sest vastupidi Wittgensteini kavatsustele esitas ta tema vaateid teooriana. 1950. aastate algul avaldas ta Wittgensteini kohta ka mitu saksakeelset artiklit.
Wittgensteini raamatu kokkuvõttes pööras ta erilist tähelepanu tema kriitikale teooriate pihta, mille kohaselt sõna tähendus on objekt, mida see sõna tähistab. Feyerabend leidis, et Wittgenstein püüdis need "realistlikud" teooriad absurdini viia, näidates, et neist järeldub, et me ei pruugi sõna tähendust teada, olgugi et me seda sõna probleemideta kasutame. Feyerabend omistas Wittgensteinile "kontekstuaalse" tähendusteooria, mille kohaselt termini või lause tähendus on roll, mida see mängib teoreetilistes kontekstides. Feyerabend kritiseeris Wittgensteini arusaama filosoofiast kui filosoofilisest analüüsist. Aastal 1956 ilmunud lühiartiklis väitis ta, et George Edward Moore'i analüüsiparadoks näitab, et filosoofia ei saa olla samal ajal analüütiline ja teaduslik (huvitav, progressiivne, mingit ainest käsitlev, informatiivne). Ta eelistas "teaduslikku" filosoofiat.
Feyerabend sai sõbraks Popperi õpilase Joseph Agassiga.
Popper taotles 1953 lisaraha, et saada Feyerabendile assistendikohta, kuid Feyerabend oli juba otsustanud Viini tagasi minna. Koha sai Agassi. Feyerabend oli tegevuse ja tööta ning tõlkis seetõttu Popperi raamatu "Avatud ühiskond ja selle vaenlased" saksa keelde, kirjutas ühele prantsuse entsüklopeediale artiklid "Metodoloogia" ja "Loodusfilosoofia", koostas USA Kongressi Raamatukogule ettekande humanitaarteadustest sõjajärgses Austrias ning rikkus ära oma esimese võimaluse esineda kutselise lauljana. Et tulevikuväljavaated olid ähmased, kandideeris ta mitmele kohale ülikoolides.
Aastal 1954 ilmus Feyerabendi esimene artikkel kvantmehaanika filosoofiast. Selles ja järgnevates artiklites oli ta skeptiline Kopenhaageni tõlgenduse suhtes. Ta kaitses varjatud parameetreid oletavate teoreetikute (Louis de Broglie, David Bohm, Jean-Pierre Vigier) õigust eeldada mittevaadeldavat deterministlikku allstruktuuri. Feyerabend kritiseeris ka Popperi varasemat kriitikat Kopenhaageni tõlgenduse aadressil. Popper oli leidnud, et positivistlikud filosoofid (Ernst Mach ja Viini ring) olid ahvatlenud Niels Bohri ja Werner Heisenbergi arvama, et nende teooria ei ole oletuslik, vaid on lihtsalt kogemuse kokkuvõtlik ja ökonoomne kirjeldus. Feyerabend aga väitis, et Kopenhaageni tõlgenduse pooldajatel on füüsikaline alus uskuda, et ainult nende seisukoht on kooskõlas katsetulemustega. Ent ka katsetulemuste endi tõesust või väärust tuleb kontrollida. Teooriaid ei tule võrrelda mitte ainult kogemusega, vaid ka omavahel. Ka vaatlused on "teoreetilised" (hüpoteetilised).
Tegevus õppejõuna
Aastal 1955 sai Feyerabend Popperilt ja Erwin Schrödingerilt saadud soovituste abiga esimese täisajaga õppejõukoha Bristoli ülikooli teadusfilosoofia lektorina. Algul aitas Agassi tal loenguid ette valmistada, sest ta ei tundnud valdkonda, millest ta pidi loenguid pidama. Loengukursus kvantmehaanikast ebaõnnestus. Suvel 1955 käis ta jälle Alpbachis, kus ta tutvus Philipp Frankiga. Frank väitis, et Aristotelese pooldajate vastuväited Kopernikule olid empirismiga kooskõlas, Galilei inertsiseadus aga mitte. Suvel 1956 juhatas Feyerabend Alpbachis koos Alfred Landéga õnnestunult seminari kvantmehaanika filosoofilistest probleemidest.
Ta tutvus ka Bristoli ülikooli kvantfüüsiku David Bohmiga, kelle ideed hakkasid teda hiljem oluliselt mõjutama. Aastal 1960, kui ta oli veel suuresti Popperi mõju all, avaldas ta kriitilise uurimuse Bohmi 1957. aasta raamatust "Causality and Chance in Modern Physics".
Aastal 1957 tegi ta Bristoli ülikooli Colstoni uurimissümpoosionil ettekande mõõtmise kvantteooriast. Ta väitis, et ei ole olemas eraldiseisvat neutraalset vaatluskeelt, mille suhtes teaduse teoreetilisi lauseid saab kontrollida.
Aastal 1957 läks Feyerabend Michael Scriveni kutsel Minnesota Teadusfilosoofia Keskusse Minneapolises. Ta kohtus seal Herbert Feigli, Carl Hempeli, Ernest Nageli, Hilary Putnami, Adolf Grünbaumi, Grover Maxwelli, Paul Meehli ja teistega. Aastal 1958 läks ta National Science Foundationi toel sinna tagasi. Edaspidi käis ta seal sageli. Ajakirjas Proceedings of the Aristotelian Society ilmusid tema kõige tähtsamad varased artiklid "An Attempt at a Realistic Interpretation of Experience" (Kogemuse realistliku tõlgendamise katse) ja "Complementarity" (Komplementaarsus). Nendes kritiseeris ta loogilisi empiriste Rudolf Carnapit, Feiglit, Nagelit ja Hempelit, uurides vaatluse ja teooria vahekorda. Artiklis "An Attempt at a Realistic Interpretation of Experience" seletas ta teooria ja kogemuse vahekorda teadusliku realismi positsioonilt, toetudes Popperi falsifikatsionismile. Positivistlikest tähendusteooriatest tuleneb "stabiilsuse tees", mille kohaselt suured muutused teoorias ei mõjuta vaatluskeele terminite tähendust. Feyerabend esitas "Teesi I", mille kohaselt vaatluskeele lausete tõlgenduse määravad teooriad, millega vaadeldavat seletatakse, ja vaatluskeele lausete tõlgendus muutub niipea, kui muutuvad teooriad. Feyerabendi järgi ei liigu tähendus mitte kogemuse ja vaatluskeele tasandilt teooria tasandile, vaid vastupidi. Teoorial on tähendus sõltumata kogemusest, kuid mitte ümberpöördult. Selle seisukoha lätted on tema kontekstuaalses tähendusteoorias, mille kohaselt terminid saavad tähenduse tänu osalusele teoreetilistes kontekstides. Sel juhul kaob põhimõtteline semantiline erinevus teoreetiliste terminite ja vaatlusterminite vahel. Artiklis "Pragmatic Theory of Observation" (Vaatluse pragmaatiline teooria) ei iseloomustagi vaatluslauseid mitte nende seotus erilise (empiirilise) tähendusega, vaid nende põhjuslik roll teooriate loomisel ja ümberlükkamisel.
Aastal 1958 kutsuti Feyerabend aastaks Berkeley ülikooli. Kui aasta oli möödas, otsustas ülikool anda talle alalise õppejõukoha. Et Feyerabendil oli uurimistoetus tööks Minneapolises, alustas ta loenguid alles 1960. Berkeleys kohtas ta Thomas Kuhni ning luges tema raamatu "Teadusrevolutsioonide struktuur" mustandit. Feyerabend ei olnud veel valmis omaks võtma Kuhni kirjeldav-ajaloolist lähenemist teadusfilosoofiale.
Feyerabend väitis, et positivistidele omasel arusaamal, mille kohaselt vaatluslausete tõlgendus ei olene teoreetilise teadmise staatusest, on positivistidele soovimatud järelmid. Üks neist seisneb selles, et mis tahes positivistlik vaatluskeel põhineb mõnel metafüüsilisel ontoloogial. Teine järeldub Feyerabendi lemmikteesist, et teooriad mõjutavad keelt ja võib-olla isegi taju. Kui me kasutame ainult ühte empiiriliselt adekvaatset keelt, siis me ei suuda ette kujutada alternatiivseid arusaamu reaalsusest. Kui me positivistide kombel eeldame, et teooriad on kogemuse kokkuvõtted, siis puudub neil teooriatel empiiriline sisu ja nad ei ole kontrollitavad. See jätab kasutamata keele argumentatiivse funktsiooni. Nii nagu täiesti transtsendentsed metafüüsilised teooriad ei ole falsifitseeritavad, mandub ka kindlust pakkuv kõikehaarav teaduslik teooria ümberlükkamatuks dogmaks, müüdiks.
Feyerabend väitis, et positivistlikus reduktsiooni, seletuse ja kinnituse teoorias eeldatavat semantilist stabiilsust on rikutud ka seda tuleb rikkuda, kui me soovime teaduse progressi. Kui tähenduse määrab teooria, siis väga erinevates teooriates kasutatavatel terminitel lihtsalt ei saa olla sama tähendus: nad on ühismõõduta. Mis tahes katse tuletada vana teooria printsiipe uue teooria omadest peab kas ebaõnnestuma või sisuliselt muutma vana teooria terminite tähendust. Seega ei toimu teoreetilist reduktsiooni, mida positivistid eeldasid, vaid pigem asendatakse üks teooria ja selle ontoloogia teisega. Oma 1962. aasta artiklis "Explanation, Reduction, and Empiricism", milles ta võttis kasutusele ühismõõdutuse mõiste, jõudis Feyerabend järeldusele, et ühismõõdutus ei võimalda seletust, reduktsiooni ja kinnitust formaalselt kinnitada. Samal aastal avaldati Kuhni teos "Teadusrevolutsioonide struktuur", kus sõna "ühismõõdutus" oli kasutusel lähedases tähenduses.
Feyerabend rakendas neid ideid ka keha ja vaimu probleemile. Kahes 1963. aasta artiklis püüdis ta kaitsta materialismi (mis ligikaudu seisneb teesis, et kõik olemasolev on füüsiline) arvamuse vastu, et vaim ei saa olla füüsiline asi. Neid artikleid mäletatakse praegu selle järgi, et seal käidi välja eliminatiivseks materialismiks nimetatav positsioon, mille kohaselt viis, kuidas me vaimu ja vaimunähtusi mõistame, kujutab endast tõsiselt ebaadekvaatset teooriat, mis on vastuolus samade asjade teadusliku (materialistliku) käsitusega. Feyerabendi meelest on need kaks teooriat ühismõõduta, kuid üldistel metodoloogilistel kaalutlustel tuleks siiski eelistada materialistlikku teooriat. Kuigi Feyerabend ise nähtavasti loobus sellest positsioonist 1970. aastate lõpus, võttis selle omaks Richard Rorty ning hiljem ka Paul ja Patricia Churchland.
Feyerabendi järgi võib mingi teooria semantiliste alusprintsiipidega mingi teine teooria mitte sobida. Seetõttu ei saa teooriaid alati sisuliselt võrrelda, nagu ratsionalistid tahaksid teha. Selle vaate võttis Feyerabend avalikult omaks alles 1960. aastate lõpus. See avas uksed relativismile, mille kohaselt ei ole olemas objektiivset viisi teooriate või traditsioonide vahel valimiseks.
Sel perioodil ilmusid Feyerabendi kesksed artiklid "How to be a Good Empiricist" (1963), "Realism and Instrumentalism" (1964), "Problems of Empiricism" ja "Reply to Criticism" (1965). Teaduslikku realismi kaitses ta põhiliselt metodoloogilise argumendiga: realism on soovitav sellepärast, et ta nõuab uute ja ühitamatute teooriate kiiret siginemist. See viib teaduse progressile, sest nii on igal teoorial rohkem empiirilist sisu, kui tal muidu oleks, sest teooria kontrollitavus on võrdeline tema potentsiaalsete falsifitseerijate arvuga ning ainuke tee potentsiaalsete falsifitseerijate saamiseks on alternatiivsete teooriate loomine. Nõnda tuleneb teaduse progress teoreetilisest pluralismist, mis lubab ühitamatute teooriate paljusust. Iga teooria aitab võistluse kaudu kaasa teiste teooriate kontrollitavuse ning seetõttu ka empiirilise sisu kasvule. Teooriaid kontrollitakse üksteise peal. Kuhni järgi esineb sarnane olukord paradigmade-eelsel perioodil ja teadusrevolutsioonide ajal. Feyerabend halvustas ideed, et teooriaid võrreldakse põhiliselt selle põhjal, kuidas nad suudavad vaatlus- ja katseandmeid seletada. See oli Feyerabendi meelest empiristlik müüt, mis varjab esteetiliste ja sotsiaalsete tegurite mõju teooria valikul.
Siin järgib Feyerabend John Stuart Milli raamatut "Vabadusest".
1959 võttis Feyerabend vastu alalise ametikoha Berkeley ülikoolis ja sai USA kodanikuks. 1960 avaldas varasematel vaidlustel Herbert Feigliga põhineva töö "Das Problem der Existenz theoretischer Entitäten" (Teoreetiliste entiteetide eksisteerimise probleem), milles ta väitis, et ei ole olemas teoreetiliste entiteetide probleemi ning et kõik entiteedid on hüpoteetilised. 1962 ilmus artikkel "Explanation, Reduction, and Empiricism" (Seletus, reduktsioon ja empirism), milles ta kritiseeris seletuse ja teoreetilise reduktsiooni olemasolevaid empiristlikke kontseptsioone (Carl Hempel, Ernest Nagel) ja võttis kasutusele ühismõõdutuse mõiste, mis Feyerabendi väitel põhineb Wittgensteini "Filosoofilistes uurimustes" leiduval kontekstuaalsel tähendusteoorial. 1963 ilmus tema vaateid kokkuvõttev artikkel "How to be a Good Empiricist" (Kuidas olla hea empirist) ning kaks tema põhilist artiklit keha ja vaimu probleemi kohta, miiles ta esitas positsiooni, mida praegu nimetatakse eliminatiivseks materialismiks. 1965 ilmus esimene osa tema artiklist "Problems of Empiricism" (Empirismi probleemid) ning "Reply to Criticism" (Vastus kriitikale), milles Feyerabend tegi viimase katse defineerida "tolerantset" empirismi. Kuigi Feyerabend hakkas juba Popperist distantseeruma, kirjutas ta vaimustunud retsensiooni Popperi raamatule "Conjectures and Refutations".
1967–1968 keskendusid artiklid teoreetilisele pluralismile, mille kohaselt peavad teadlased olemasolevate teooriate falsifitseerimise šansside maksimeerimiseks looma ja kaitsma nii palju alternatiivseid teooriaid kui võimalik. Feyerabendi artikkel "On a Recent Critique of Complementarity" (Ühest hiljutisest komplementaarsuse kriitikast) kaitses Popperi pahameeleks Niels Bohri vaateid Popperi kriitika vastu.
1969 loobus Feyerabend lühiartiklis "Science Without Experience" (Teadus ilma kogemuseta) katsest olla empiirik, väites, et põhimõtteliselt ei ole empiiriliste teaduslike teooriate konstrueerimise, mõistmise ja testimise mis tahes staadiumis kogemus vajalik. 1970 ilmus "Consolations for the Specialist" (Lohutused spetsialistile), milles Feyerabend ründas Popperit Kuhni positsioonilt, ja raamatu "Against Method" artiklivariant "Against Method: Outline of an Anarchistic Theory of Knowledge" (Meetodi vastu: anarhistliku teadmisteooria visand), milles esimest korda esineb epistemoloogiline anarhism. Feyerabend väitis, et ta rakendab John Stuart Milli raamatu "Vabadusest" liberalismi teadusmetodoloogiale. Järgnenud aastatel avaldas ta vähe. 1974 suri Feyerabendi sõber Imre Lakatos, mistõttu ei teostunud nende plaan avaldada dialoogiraamat "For and Against Method" (Meetodi poolt ja vastu). Ka Feyerabend, kes pidas loenguid Sussexi ülikoolis, oli haige. Ta avaldas negatiivse retsensiooni Popperi raamatule "Objective Knowledge".