cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saksa okupatsioon Eestis (1941–1944)
Majanduspoliitika
Majanduslikult ajas Saksa okupatsioonivõim Eestis kurnamise poliitikat, nagu ka Nõukogude Liidu okupatsioonivõim. Eesti territooriumi majandusettevõtete ülevõtmiseks ja valitsemiseks loodi juba augusti algul 1941 Berliinis asunud Ida Majandusstaabi (Wirtschaftsstab Ost) alluvuses Tallinna Majanduskomando (saksa keeles Wirtschaftskommando Reval). Esialgu asus see Viljandis, komando ülesanne oli Saksamaa majanduslike huvide esindamine Eestis. 1941. aasta septembrist töötas see Tallinnas, majanduskomandot juhtis fregatikapten ja komandör, dr, Alfred Kunath. Tegeles varustusküsimustega, jälgis maareformi tühistamist ja tööstuse reprivatiseerimist, kooskõlastas sellealaseid teiste ametkondade otsuseid. Kindralkomissari ametissenimetamise järel kooskõlastas oma tegevust selle ametkonnaga. Tallinna Majanduskomando lõpetas tegevuse 1944. aastal.
Ühiskondlikud organisatsioonid
, Eesti Rahva Ühisabi, Eesti Kutsekogude Keskliit, Põllumajanduslike Ühistute Keskliit,
Nürnbergi kohtu hinnang koostööle Saksa armeega
1946. aastal tunnistas Nürnbergi sõjakuritegude protsess SS-i kuritegelikuks organisatsiooniks, kuid ühe olulise erandiga: kohtu otsuse kohaselt ei saa selle kuritegeliku organisatsiooni liikmeks pidada isikuid, keda riigiorganid kutsusid Relva-SS teenistusse ilma kutsutuile valikuõigust andmata. Kõik 20. SS-diviisis teeninud sõdurid ja ohvitserid vabanesid lääneriikides sõjavangistusest 1946. aastal, pärast seda kui Nürnbergi Tribunal vabastas vastutusest relva-SS-i koosseisus võidelnud, kes sinna olid määratud riigi poolt ega ei olnud toime pannud inimsusvastaseid kuritegusid. Neil põhjustel vabastati pärast Teise maailmasõja lõppu kümned tuhanded läände jäänud eesti sõjamehed fašismisüüdistustest.
Okupatsioonivõimu kuriteod
Suvesõja ajal hukati paljud nõukogude võimu kehtestamisele, repressioonidele ja küüditamistele kaasa aidanud ilma kohtuta. See toimus ka pärast okupatsiooni algust Saksa okupatsioonivõimude vaikival nõusolekul, kuna võimaldas vabaneda ka Saksa võimu potentsiaalsetest vastastest kohalike elanike käe läbi. Okupatsioonivõimude korraldusel mõrvati Eestis tuhandeid eraisikuid, sealhulgas palju mujalt tooduid ja sõjavange. Eesti alal paiknesid mitmed koonduslaagrid.Holokaustis mõrvati 960 Eesti juuti.https://museum.jewish.ee/history/Holocaust/Holo.pdf
1941. aasta sügisel ja talvel hukati Sonderkommando 1a / Einsatzgruppe A korraldusel väidetavalt veerand Eesti juudi kogukonnast. On võimalik, et ligi pooled neist hukati väljaspool Eestit: pärast sõda Saksamaal tunnistas julgeolekupolitsei ja SD ülem Eestis Martin Sandberger, et umbes 400 Eestist pärit juudi naist ja last viidi Pihkvasse ja lasti seal maha 1941. ja 1942. aasta talvel. Teadaolevalt hukati 207 juudi meest Tallinna keskvanglas, 53 juuti Tartus, 137 Pärnus.
Esimesed Pärnu juudid hukati 13. juulil, neli päeva pärast saksa vägede tulekut.
11. septembril 1941 andis Saksa Julgeolekupolitsei korralduse, millega keelati juutidel "vahetada elukohta, käia kõnniteel, kasutada liiklusvahendeid, käia teatris, kinos, muuseumis, koolis".
Inimsusevastaste Kuritegude Uurimise Eesti Rahvusvahelise Komisjoni ehk nn Max Jakobsoni komisjoni esindajad märgivad, et andmed ešelonide koosseisu kohta on jälgitavad Saksamaa arhiivimaterjalides. "Kokku saabus 2100–2200 vangi, kellest 1600–1700 hukati Kalevi-Liiva polügoonil juba saabumise päeval. Ülejäänud rakendati tööle. Haigeid või laagri juhtkonnaga konflikti sattunuid hukati Kalevi-Liival ka järgnevate kuude jooksul. Kokku hukati Kalevi-Liival umbes 2000 inimest, mis on enamik Eestisse toodutest. Lisaks hukati sealsamas ka umbes 100 mustlast. Laager suleti 1943. aasta septembris, allesjäänud vangid viidi Tallinna keskvanglasse."
1943. aasta sügisel toodi Eestisse umbes 10 000 juuti Kaunase ja Vilniuse getodest, mõnedel andmetel ka Riiast ja Bystritzast Transilvaaniast, neid rakendati peaasjalikult põlevkivitööstuses, kuid ka teistel töödel. Kõik juudi vangid koondati Vaivara koonduslaagrisse (tegevusaeg sügis 1942 kuni kevad 1944), mille komandantuurile alluvaid töölaagreid avati ja suleti Kloogalt Petseri ja Narvani ja Kiviõlist Põhja-Lätini vastavalt tööjõuvajadusele ja rinde liikumisele kokku vähemalt 20 kohas. 1944. aasta suvel alustati Vaivara laagri evakueerimist Saksamaale, evakueerimise ajal osa vange hukati, kuid komisjon tunnistas, et täpsed arvud puuduvad.
Ajaloouurija Riho Västriku hinnangul hukati või suri ligikaudu pool 10 000-st 1943. aastal Eestisse toodud vangist, nende hulgas 1800–2000 Kloogal 19. septembril maha lastud vangi. Ülejäänud evakueeriti komisjoni andmetel Saksamaale, enamasti Stutthofi koonduslaagrisse.
Komisjoni uurimisrühma käsutuses on materjalid 1944. aasta 6. augustist kuni novembri lõpuni Eesti ja Läti sadamatest välja sõitnud laevadele pandud isikute arvu kohta. Vangide puhul ei ole alati eristatud juudi vange teistest vangidest. Erandina on 14. augusti kohta märgitud, et siis oli Tallinna sadamas laevadele laadimiseks valmis 5000 juudi vangi.
1944. aastal toodi Tallinna keskvanglasse umbes pooled 878 juudi mehest, kes 1944. aasta mais Prantsusmaalt küüditati ja lõpuks Ida-Euroopasse jõudsid. Osa nendest lasti maha Leedus. Keskvanglasse paigutatud prantsuse juudid lasti maha Tallinna lähedal.
Hukkunute arv
1944. aastal lasti Eesti uuesti vallutanud nõukogude võimuorganite poolt käibele versioon Eestis 125 000 (61 000 tsiviilisikut ja 64 000 sõjavangi) Saksa okupatsioonivõimude tapetust, et varjata selle arvu sisse ka enda toime pandud kuriteod.
Inimsusevastaste Kuritegude Uurimise Eesti komisjoni (nn Max Jakobsoni komisjoni) andmeil tapeti okupatsioonivõimude poolt või suri vangistuses ligi 20 000 eraisikut (sh Eesti kodanikke 8000–9000) ja ligi 15 000 sõjavangi.
Kaitserajatised
pisi|[[Tannenbergi liin (vasakul) ja rinne 1944. aasta juulis Narva all]] 12. augustil 1943 alustati Panther-liini (Pantherstellung) ehitust, mida juhtis väegrupi Nord kõrgem pioneeriüksuste ülem kindralmajor Erich Abberger. Panther-liin oli Saksa riikliku organisatsiooni Organisation Todt ja Wehrmachti pioneeriüksuste kavandatud ja osaliselt ka rajatud 500 kilomeetri pikkune Soome lahest Musta mereni ulatuv kaitseliin, mis oli osa Idavallist. Liin algas Mustalt merelt Krimmi poolsaarelt Kertšist. Väegrupi Nord põhjaosas jätkus liin Velikaja jõe vasakul (lääne-) kaldal kuni Pihkva järveni, sealt Pihkva, Lämmi- ja Peipsi järve läänekallast pidi kuni Narva jõeni ja selle vasakut (lääne-) kallast pidi kuni Soome laheni. 1944. aasta jaanuaris alanud Punaarmee suurpealetungiks kaitseliin valmis ei saanud.
Kagu-Eesti kaitseliini ehitamist alustati 1944. aasta juuni algul, selles rakendati vene sõjavange, vene naistest sundrakendatud tsiviilelanikkonda ja poola naisi, kes olid palgatöölised. Väike Emajõe – Koiva jõe joonele rajatud kaitseliin Walki põhjapoolne osa toetus Võrtsjärvele ja kulges Pikasillalt kuni peaaegu Iigaste mõisani Väike Emajõe vasakkaldal. Kaitseliin Walk koosnes kahest kaitsevööndist kohati sügavusega 10–12 kilomeetrit, peakaitseliin koosnes kahest kaevikute liinist, tähtsamates kaitsesuundades aga kolmest kuni neljast liinist. Sillad Väikesel Emajõel ja Koiva jõel olid purustatud (Pikasilla sild ja Jõgeveste sild õhiti aga alles 26. augusti keskpäeval), sillad kaitse sügavuses olid ette valmistatud õhkimiseks. Kaitseliini teine liin kulges piki Õhne jõge ja Pedeli jõge ning hõlmas vastupanupunktideks muudetud Tõrva ja Valga linna.
Deivi Org
Haridus
Ta õppis Tartu Kunstikoolis puidu ja tekstiili eriala. Elas talupidajana Valgamaal ja kudus autoriloominguna valminud kampsuneid, millega esines isikunäitustel.
Saksa okupatsioon Eestis (1941–1944)
Okupatsiooni lõpp
1944. aasta jaanuaris tungisid Punaarmee üksused uuesti Eesti piiridele. 2. veebruaril ületasid punased mitmes kohas Narva jõe ja moodustasid sinna sillapead. 20. Eesti SS-Diviis hävitas mitu päeva kestnud ründeheitlustes vastase mõlemad tugialad Narva jõe läänekaldal.
25. juulil 1944 murdsid Nõukogude üksused Narva rindel Eesti ja Saksa väeosade positsioonidesse. Narva jõe ääres asus vaenlane ründama Vaasa, Riigiküla ja Narva-Jõesuu all. III Germaani Soomuskorpus jättis 26. juulil maha oma positsioonid Narva jõe ääres Jaanilinnas, et asuda taas kaitsele kaheksateist kilomeetrit lääne pool Sinimägedel. Sinimägede lahingus, mis kujunes eesti ajaloo ohvriterikkaimaks, suudeti Punaarmee pealetung peatada.
Septembri teisel poolel alustasid sakslased rindejoone lühendamise otstarbel oma vägede Eestist väljatõmbamist. 18. septembril nimetas presidendi kohuseid täitev Jüri Uluots Tallinnas ametisse Otto Tiefi valitsuse. 22. septembril vallutasid nõukogude väed Tallinna.
Viimased Saksa väeosad evakueeriti Saaremaalt 25. novembril. 19. detsembril vallutas Punaarmee Ruhnu saare.
Deivi Org
Haridus
Kunstnikunime Monica del Norte all alustas ta maalimist Hispaanias Costa del Solis ehk Päikeserannikul. Tema esimene maalinäitus toimus 1991. aastal Tallinnas. Tema teosed on laadilt enamasti abstraktsionistlikud ning ta eelistab akrüül- ja õlivärve.
Isiklikku
Ta on lahutatud, tütre ja poja ema. Deivi Org on maalikunstnik Louis Paveli (1915–1977) tütretütar. Indrek Hirv on tema onu.
Dagestani Vabariigi vapp
thumb|Dagestani Vabariigi vapp
Dagestani Vabariigi vapp on Venemaa Dagestani Vabariigi vapp.
August Schönberg
1. detsembri riigipöördekatse ajal 1. detsembril 1924 oli ta Riigivanema adjutant. Ta põgenes riigipöörde ajal Toompealt aluspesus.
Halliste kirikumõis
Halliste kirikumõis (saksa keeles Pastorat Hallist) oli kirikumõis Halliste kihelkonnas Pärnumaal.
Phetchaburi provints
Phetchaburi provints on 1. järgu haldusüksus Tais. Asub Malaka poolsaare põhjaosas Tai lahe ääres.
Provintsis asub Kaeng Krachani rahvuspark, mis hõlmab ligi poole provintsist.
Haldusjaotus
Provints jaguneb halduslikult 8 maakonnaks (Amphoe), mis omakorda jagunevad 93 vallaks (tambon) ja 681 külaks (muban).
Viited
🇹🇭
Baškortostani Vabariigi lipp
thumb|Baškortostani Vabariigi lipp
Baškortostani Vabariigi lipp on Venemaa Föderatsiooni kuuluva Baškortostani vabariigi lipp.
Lipp võeti kasutusele 25. veebruaril 1992.
Lipu kirjeldus
Plagu on horisontaallaidudega trikoloor, sini-valge-roheline (ülevalt alla). Valge laiu keskel on embleem, millel on kujutatud kollast sõõri, mille sees on lilleõis seitsme kroonlehega. Laiud moodustavad võrdselt 1/3 lipu kõrgusest.
Lipu proportsioonid on 2:3 (kuni 2003 aastani 1:2).
Sümbolite tähendused
Sinine sümboliseerib erksust, voorust ja mõtete puhtust, valge rahu, avatust ja koostöövalmidust, roheline aga vabadust ja igavest elu. Lilleõis on sõpruse sümbol, tema seitse kroonlehte valgel taustal tähistavad seitset hõimu, kes peavad end ühtseks rahvuseks Baškortostanis. Sõõr ümber õie sümboliseerib igavest liikumist. Sinine ja valge värv pärinevad Venemaa lipult. Sellega näidatakse, et baškiirid on sõprussidemetes Venemaaga juba iidsetest aegadest.
Ruteenia
Ruteenia on ladinakeelne nimi Vene alade tähistamiseks.
Samuti on Ruteenia nime laialt kasutatud Austria-Ungarile, Tšehhoslovakkiale ja lõpuks Ukrainale kuulunud Taga-Karpaatia alade, sealhulgas järgmiste tähistamisel:
__DISAMBIG__
Baškortostani Vabariigi vapp
thumb|Baškortostani Vabariigi vapp
Baškortostani Vabariigi vapp on Venemaa Baškortostani Vabariigi vapp.
Vapil on kujutatud tõusva päikese taustal Salavat Julajevi ratsamonumenti.
Vapp võeti kasutusele 13. oktoobril 1993.
Tallinna komtuurkonna ametnike loend
Tallinna komtuurkonna ametnike loend loetleb komtuurkonna teadaolevad ametikohad ja kronoloogilises järjestuses ka ametnikud, välja arvatud komtuurid.
Lechi lahing
Lechi lahinguks nimetatakse kolme sündmust.
AudioSculpt
AudioSculpt on IRCAM-i poolt arendatav helitöötlusprogramm, milles lähenetakse helifaili töötlemisele visuaalselt, st. lainekuju asemel on aluseks spekter, mille töötlemine toimub sarnaselt rastergraafikas kasutatavate tööriistade abil – spektrit saab üle maalida ning helitöötlus ei toimu mitte aja-, vaid sageduse alas. Peale analüüsi faasi muudab kasutaja otseselt analüüsi tulemust hiirega, et lisada helile soovitud muudatused.
AudioSculpti aluseks on kõnemuunduri (inglise vocoder) analüüsi/sünteesimise mootor SuperVP, mis köidab kokku AudioSculptile vajalikud algoritmid. Kasutaja saab programmi importida tekstifaile (ka teistes programmides looduid), mis sisaldavad otse SuperVP-le suunatud käske.
Kan
Kan (vene Кан) on jõgi Aasias Siberis. Algab Sajaanidest. Ülemjooksul voolab põhja. Tasandikule laskunud, voolab keskjooksul laias orus, algul põhja, siis läänesse. Alamjooksul suundub loodesse, moodustab kärestikke ja suubub paremalt Jenisseisse.
Rätsepa
Rätsepa on mitme koha nimi:
Rätsepa (Tori)
Rätsepa on küla Pärnumaal Tori vallas.
Rätsepa külas elab ajalehtede ja ajakirjade kirjasaatja ning harrastusajakirjanik Hillar Kohv.
Cottbus
Cottbus on linn Saksamaal Brandenburgi liidumaal. Asub Spree jõe ääres 20 km kaugusel Poola piirist.
Ajalugu
Cottbusi on esimest korda mainitud 1156. aastal.
Cottbus on sorbide kultuuri keskus.
Linnas asub Brandenburgi tehnikaülikool.
Linnas tegutseb jalgpalliklubi FC Energie Cottbus.
Sündinud 23. detsembril
''Siin loetletakse 23. detsembril sündinud tuntud inimesi.
1937. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
1937. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 7. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 13.–15. veebruarini Chamonix's Prantsusmaal. Võistlustel oli mängus 6 komplekti medaleid (kolm ala nii meestele kui ka naistele).
Slaalom
Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 36 Maailmameister 1936: Rudolph Matt, Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 13. veebruar Osavõtjaid: 49 Maailmameister 1936: Rudolf Rominger, Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: 13. ja 15. veebruar Osavõtjaid: 42 Maailmameister 1936: Rudolf Rominger, Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Slaalom
Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 19 Maailmameister 1936: Gerda Paumgarten, Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 13. veebruar Osavõtjaid: 19 Maailmameister 1936: Evelyn Pinching, Suurbritannia Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Medalid
<br style="clear:both;" />
2006. aasta taliolümpiamängud
pisi|Olümpiatuli Torinos 2006. aasta taliolümpiamängud toimusid 10. veebruarist 26. veebruarini 2006 Torinos (Itaalias).
Korraldava linna valik
Olümpiamänge valivad ROK-i liikmed, kuid nad ei tohtinud ühtki kandidaatlinna külastada, et vältida nende äraostmise katseid. Seetõttu moodustati komisjon, mis kõiki kuut kandidaatlinna külastas ja nendest ülevaate koostas.
ROK-i peaassambleele esitati kaks kandidaati: Sion (Šveits) ja Torino. Kõrvale jäeti Helsingi (Soome), Klagenfurt (Austria), Poprad (Slovakkia) ja Zakopane (Poola). Favoriidiks peeti Sionit, sest ROK asub Šveitsis ja Itaalia pealinn Rooma oli kõigest kaks aastat varem kaotanud 2004. aasta suveolümpiamängude korraldaja valimisel Ateenale.
Võistluspaigad
pisi|Võistluspaikade kaart Olümpiavõistlusi peeti 15 spordialal (84 võistlusala) kaheksas linnas:
Medalitabel
Laskesuusataja Michael Greis Saksamaalt ning lühirajakiiruisutajad Ahn Hyun Soo ja Jin Sun-Yu võitsid kolm kuldmedalit. Kanada kiiruisutaja Cindy Klassen võitis 5 medalit, neist ühe kulla.
Läti ja Slovakkia võitsid oma kõigi aegade esimese medali taliolümpiamängudelt.
Eesti sportlaste osalemine
Eesti võitis kolm medalit, kõik kullad murdmaasuusatamises. Andrus Veerpalu võitis 15 km klassikalises tehnikas, Kristina Šmigun võitis 10 km klassikalises tehnikas ja 15 km jälitussõidu. Torino taliolümpia on Eestile läbi aegade kõige edukam taliolümpia.
Jaak Mae oli 15 km klassikasõidus 5., Anti Saarepuu sprindis 8., Eesti 4×10 km teatemeeskond oli 8. ja Kristiina Šmigun 30 km vabatehnikadistantsil samuti 8.
Väljaspool murdmaasuusatamist oli Eesti parim koht laskesuusatamise teatemeeskonna 15. koht, individuaalselt Jens Salumäe suusahüpete suurel mäel saavutatud 23. koht.
Iluuisutamises: Jelena Glebova, Diana Rennik, Aleksei Saks Kahevõistluses: Tambet Pikkor Laskesuusatamises: Eveli Saue, Dimitri Borovik, Roland Lessing, Janno Prants, Indrek Tobreluts, Priit Viks Murdmaasuusatamises: Tatjana Mannima, Piret Pormeister, Kaili Sirge, Silja Suija, Kristina Šmigun, Erkki Jallai, Kaspar Kokk, Peeter Kümmel, Jaak Mae, Priit Narusk, Raul Olle, Aivar Rehemaa, Anti Saarepuu, Andrus Veerpalu Mäesuusatamises: Tiiu Nurmberg, Deyvid Oprja Suusahüpetes: Jaan Jüris, Jens Salumäe
Taali
Taali on küla Pärnumaal Tori vallas.
Dagestani Vabariigi lipp
Lipp on ametlikult kinnitatud 26. veebruaril 1994.
Lipu kirjeldus
Dagestani Vabariigi lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis on jagatud horisontaalselt kolmeks võrdseks laiuks (trikoloor), ülalt alla roheline, sinine ja punane.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:2.
Sümbolite tähendused
Roheline, mis on traditsiooniline islami värv, sümboliseerib elu ja Dagestani maa rikkusi. Sinine tähistab merd (Dagestani idaosas on Kaspia meri) ja ilu. Punane sümboliseerib demokraatiat, hariduse jõudu inimkonna loometöös ning mägirahva mehisust ja vaprust.
Elsejärv
Elsejärv (ka Mädajärv, Elsi järv, Nahe Mädajärv) on järv Harjumaal Anija vallas.
Võlli (Tori)
Võlli on küla Pärnumaal Tori vallas.
1977. aastal liideti Võlli külaga Jõhve.
Võlli
Võlli on mitme koha nimi:
Hendrik Sepp
pisi|Hendrik Sepp Hendrik Sepp (23. märts 1888 Pati vald, Pärnumaa – 5. september 1943 Läti) oli eesti ajaloolane, Eesti Teaduste Akadeemia (1938–1940) liige.
Elukäik
Hendrik Sepp sündis 23. märtsil 1888 Pärnumaal Saarde kihelkonnas Ristikülas taluperemees Kasper Sepa pojana. Alghariduse omandas ta kohalikus vallakoolis. 1902. aastal astus ta Pärnu poeglaste gümnaasiumi 3. klassi ja lõpetas selle 1908. aastal. 1909–1913 õppis Hendrik Sepp Tartu ülikoolis ja lõpetas stuudiumi ajalookandidaadi (cand. hist.) kraadiga. Ta oli silmapaistvate vene professorite Jevgeni Tarle ja Ivan Lappo õpilane. Järgmisel õppeaastal omandas H. Sepp Tartu ülikooli juures peetud kõrgematel keskkoolilõpetajate ettevalmistuskursustel ajalooõpetaja kutse. 1909. aastal astus ta Korp! Sakala liikmeks.
Hendrik Sepp töötas lühikest aega Tartu Päevalehes, seejärel aastatel 1914–1917 Venemaal Samaara kubermangus Nikolajevski poeglaste gümnaasiumis ladina keele ja ajaloo õpetajana. Sel eluperioodil süvenes temas arvustav suhtumine vene elukorraldusse ja tugevnes juba õpilasena avaldunud rahvuslus. Nikolajevskis tärkas temas ka sügavam huvi kodumaa ja Põhjamaade ajaloo vastu, mida ülikoolis polnud õpetatud. Selleks hakkas ta õppima rootsi keelt (soome keele oli ta omandanud juba varem).
1918–1919 töötas H. Sepp õpetajana Tallinnas ja oli ühtlasi ajakirjanduse büroo Estur teenistuses. 1919. aastal määrati ta Tartu Ülikooli ajutise nõukogu poolt teaduslikuks stipendiaadiks Eesti ja Põhjamaade ajaloo alal. Muuhulgas täiendas ta end professor Arno Rafael Cederbergi käe all. 1923–1931 pidas ta õppeülesande korras ülikoolis loenguid ja viis läbi seminare. 1931. aastal kaitses doctor phil. kraadi monograafiaga Narva lahingust. 10. novembril 1931 kinnitati ta Tartu Ülikooli nõukogu otsusega Eesti ja Põhjamaade ajaloo dotsendiks. 1938. aastal nimetati ta Eesti ja naabermaade ajaloo adjunktprofessoriks ning 1942. aastal erakorraliseks professoriks.
1938. aastal nimetati ta Eesti Teaduste Akadeemia akadeemikuks humanitaarteaduste alal ning sel ajal hakkas ta koos akadeemik Edgar Kantiga juhtima Eesti asustusajaloo uurimist. Paraku hävis tema sellealane töö 1941. aastal tulekahjus.
H. Sepp suri südamerabandusse 5. septembril 1943 Ipike külas Lätimaal (Mõisaküla lähedal) oma venna talus. Pooleli jäid mitmed uurimused kohaajaloo ning sõjaajaloo kohta. H. Sepp on maetud Saarde kalmistule.
Teadustöö
Hendrik Sepa sulest on ilmunud ligi 300 ajaloolise sisuga kirjutist. Hinnatavaima ja mahukaima osa sellest pärandist moodustavad sõjaajaloolised tööd. Peamine uurimisteema oli Põhjasõda oma rohkete probleemidega ja peateos doktoriväitekiri „Narva piiramine ja lahing aastal 1700“ (1930). Just tänu sellele teosele saavutas H. Sepp ka laiema rahvusvahelise tunnustuse. Seda teost võib pidada üheks parimaks sõjaajalooliseks monograafiaks eesti ajaloo historiograafias.
Hendrik Sepp on kirjutanud ka terve hulga väärtuslikke lühiuurimusi Baltikumi pärast peetud sõdade ajaloost. Nimetamist väärivad samuti tema artiklid meie sõjaajaloo uurimise ülesannetest ja võimalustest.
Sõjaajaloo kõrval on Hendrik Sepp kirjutanud sisukaid töid ühiskondlik-majandusajaloolistel teemadel, süvenenud põllumajanduse ja kaubanduse ajalukku. Hendrik Sepp on kirjutanud ajaloolised ülevaated koguteoses "Eesti" I–IV: Tartumaa (1925), Võrumaa (1926), Setumaa (1928) ja Pärnumaa (1930). Ta oli koguteose „Eesti rahva ajalugu“ (1932–1935) üks toimetajaid ja „Eesti majandusajalugu I“ peatoimetaja, kirjutanud neist esimese jaoks peatükid Eesti kaubandusest XVIII–XIX sajandil ja teise jaoks Eesti põllumajandusest XVIII sajandil.
Hendrik Sepp tegutses ka Akadeemilises Ajaloo-Seltsis, eriti ajaloo oskussõnastiku komisjonis ja oli Ajaloolise Ajakirja toimetuskolleegiumi liige.
Elu lõpul uuris H. Sepp XIX sajandi teise poole ja XX sajandi alguse agraarajalugu.
Isiklikku
Tema vennapoeg oli proosakirjanik, luuletaja ja tõlkija Rein Sepp.
Desventurados
Desventurados on saarestik Vaikses ookeanis.
Saarte pindala on 390 ha. Saared on mägised, kõrgus kuni 479 m.
Saared kuuluvad Tšiilile.
Anadõr
Anadõr on sadamalinn Venemaal, Tšuktši autonoomse ringkonna halduskeskus.
Asub Beringi mere kaldal Anadõri jõe suudmes.
Ajalugu
Anadõr on rajatud 1889. aastal Novo-Mariinski kasakapostina. 1923. aastal nimetati Anadõriks. 1965. aastal sai Anadõr linnaõigused.
Majandus
Linnas on kalakombinaat ja linna lähedal kaevandatakse kulda ja sütt.
Anadõris on lennujaam.
Pragi
Pragi (ka: Koiola) on küla Põlva maakonnas Põlva vallas Orajõe ääres.
1977 nimetati Koiola küla ümber Pragi külaks.
Külas asub Pragi Silmaläte. Küla lähistel on Pragi soo. Küla lõunapiiril on Vardja järv ja Kundsa järv.
Külas juures soos asub arheoloogiamälestiseks arvatud pelgupaik "Kirstumägi".
Ajaloost
Küla kuulus Põlva kihelkonda.
Enne Liivi sõda kuulus Kirumpää linnusele. 1939. aastani kuulus Koiola valda Võrumaal. Aastatel 1945–1990 kuulus küla Mustajõe külanõukogu koosseisu. Aastatel 1990–2017 kuulus Pragi küla Laheda valda.
Kuldīga komtuurkonna ametnike loend
Kuldīga komtuurkonna ametnike loend loetleb teadaolevad komtuurkonna ametikohad ja tähestiku järjekorras ka nende täitjad, välja arvatud komtuurid.
Almetjevski rajoon
Almetjevski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Almetjevski linn.
Rajoonis 1 linn ja 35 külaasundust, kus on kokku 98 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 204 101. 2010. aasta seisuga olid elanikest 55,2% tatarlased, 37,1% venelased, 2,8% tšuvašid ja 1,4% mordvalased.
Marilin Kongo
Marilin Kongo (sündinud 20. juulil 1986 ) on eesti laulja ja tantsija.
Aastatel 2006 ja 2009 osales Kongo Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoorus. Ansambli Urban Symphony koosseisus (2009) taustalauljana esitas ta 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Sven Lõhmuse laulu "Rändajad". Laul tuli poolfinaalis 3. ja finaalis 6. kohale. Kongo oli taustalaulja ka 2011. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Getter Jaani esitatud laulus "Rockefeller Street" ning laulis tausta ka Tanja euroloole "Amazing" (2014).
Marilin Kongo on esinenud ka ansambliga Kongomania (Marilin Kongo – vokaal, Siim Rospu – kitarr, Kristjan Kaasik – kitarr, Riivo Torstenberg – bass, Priit Mägi – trummid)
Sündinud 24. detsembril
''Siin loetletakse 24. detsembril sündinud tuntud inimesi.
Riisa
Riisa on Pärnumaal Tori vallas asuv küla.
Küla paikneb soode ja rabade vahelisel seljandikul.
Ajalugu
Riisa küla maa-ala kuulus Vastemõisa mõisa alla. Esimesed teated Riisa kohanime kohta pärinevad 17. sajandist, kuid esialgu sellenimelist küla olemas polnud, olid vaid talud ja talupojad. 1601 on mainitud Rise Jurgenit ja Rise Andreast, 1624 Ryse talu, 1682 Vastemõisa talupoegi nimedega Rißa Ewertt ja Rißa Gertt ning 1704 Vastemõisa talupoegi nimedega Rysa Iahn ja Rysa Matts. Alles seejärel on mainitud küla: 1716 kujul Rys ja 1797 kujul Rysa.
Erki Nool
Erki Nool (sündinud 25. juunil 1970 Võrus) on Eesti poliitik ja endine kergejõustiklane (kümnevõistleja). 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys tuli ta kümnevõistluses olümpiavõitjaks.
Riisa
Ajalugu
1977 liideti Riisa külaga Aruküla, Kõlli ja Kõrreküla.
Erki Nool
Nool on Tallinna linnavolikogu liige. Ta oli 2003. aastast Isamaaliidu ja seejärel kuni 2015. aasta lõpuni Isamaa ja Res Publica Liidu liige. Ta oli XI ja XII Riigikogu koosseisu liige.
Riisa
Nime päritolu
Tõenäoliselt on küla nimetatud isikunime Riis (omastav Riisa) järgi, mis esialgu andis nime talule ja see omakorda külale.
Erki Nool
1989. aastal lõpetas ta Tallinna Spordiinternaatkooli.
Riisa
Nime päritolu
Riisa talusid leidub veel Saaremaal ja Lõuna-Eestis.
Erki Nool
1999. aasta 1. juunist on ta UNICEF-i hea tahte saadik.
Riisa
Loodus
Küla lähedal Soomaa rahvuspargis asub 10 km² suurune Riisa raba, kus on 4,8 km pikkune Riisa õpperada.
Erki Nool
1996. aasta suveolümpiamängud Atlantas
Nool sai 8543 punktiga 6. koha.
2000. aasta suveolümpiamängud Sydneys
Olümpiavõitjaks tuli Nool läbi suurte raskuste, sest kohtunikud ei suutnud pärast kolmandat ehk viimast kettaheite katset öelda, kas Nool astus üle või mitte. Lõplik otsus oli, et ei astunud ja tulemus pandi kirja.
2004. aasta suveolümpiamängud Ateenas
Nool sai 8235 punktiga 8. koha.
Muud suurvõistlused
Kergejõustiku maailmameistrivõistlustel 7. augustil 2001 Kanadas Edmontonis saavutas Nool kümnevõistluses teise koha tulemusega 8815 punkti. See tulemus on tänaseni Eesti rekord. Üksiktulemused olid 10.60/1.5, 7.63/2.0, 14.90, 2.03, 46.23, 14.40/0.0, 43.40, 5.40, 67.01, 4.29.58.
Kergejõustiku Euroopa meistrivõistlustel sai Nool 1998. aastal Budapestis kulla ja 2002. aastal Münchenis hõbeda.
1996. aastal saavutas Nool Stockholmis Euroopa sisemeistrivõistlustel esikoha.
Kümnevõistluse tulemuste pingerida
Tabelis on välja toodud punktid, koht pärast viimast ala, võistluste toimumise koht ja lõpetamise kuupäev.
Tulemused üle 8200. punkti:
Isiklikud rekordid kergejõustiku üksikaladel
Nool hüppas 1996. aastal Tallinnas kümnevõistlusel kaugushüppes tulemuse 8.22 (lubatust tugevama taganttuulega). Kokku sai ta sel võistlusel 8362 punkti. See oli kümnevõistluse käigus tehtud kaugushüppe maailmarekord. Selle tulemuse ületas Ashton Eaton, hüpates 8.23.
Seitsmevõistlus
Seitsmevõistluses on Noole parim tulemus ja Eesti rekord Jaapanis Maebashis 7. märtsil 1999 saadud 6374 punkti. Selle tulemusega tuli ta Maebashis kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlustel teiseks.
Tegevus poliitikuna
pisi|Erki Nool 2008. aastal 2003. aastal astus Nool Isamaaliitu.
2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kogus ta Isamaaliidu teise numbrina 3044 häält.
2005. aasta kohalike omavalitsuste valimistel kogus Nool 1653 häält ja pääses Tallinna linnavolikokku.
Nool kandideeris 2007. aasta Riigikogu valimistel, kus kogus Võru, Valga ja Põlva maakonnas IRLi esinumbrina 3178 häält ning pääses Riigikokku.
Ta oli IPU Eesti rühma liige aastatel 2007–2015, korruptsioonivastase erikomisjoni aseesimees 2007–2012, keskkonnakomisjoni aseesimees 2008–2011 ja rahanduskomisjoni liige aastatel 2011–2012.
2011. aasta Riigikogu valimistel sai Nool 1397 häält ja pääses uuesti Riigikokku.
2012–2014 oli ta keskkonnakomisjoni esimees ja 2012–2015 Euroopa Liidu asjade komisjoni liige.
2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta 1020 häält ning jäi Riigikogust välja.
Alates 2015. aastast oli ta Tallinna linnavolikogu liige ja 2016. aastast revisjonikomisjoni esimees.
31. detsembril 2015 astus Nool IRList välja.
Isiklikku
Erki Nool on kuuelapselise pere neljas laps. Tal on Kadri Kivisega kaks poega ja tütar. Poeg Robin Nool on teivashüppaja. Erki Noole elukaaslase isa on Paavo Kivine.
Erki Noole õde Margit Lail on Põlvamaa Kanepi Jaani koguduse kirikuõpetaja ja 2007. aasta Eesti aasta ema.
Alu küla
Alu on küla Pärnu maakonnas Pärnu linnas.
1977. aastal liideti Alu külaga Häidaste.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tõstamaa valda.
Friedrich Puksoo
pisi|Friedrich Puksoo Friedrich Puksoo (aastani 1935 Friedrich Puksov; esineb ka nimekuju Puksow; 23. jaanuar (vkj 11. jaanuar) 1890 Sillaotsa talu, Naha, Meeksi vald – 18. oktoober 1969 Tallinn) oli Eesti raamatukogunduse rajaja.
Haridus
Aastatel 1897–1899 õppis ta Naha vallakoolis, 1899–1901 Räpina kihelkonnakoolis. 1901. aastal astus Tartu Aleksander I Gümnaasiumi, mille 1909. aastal lõpetas. Samal aastal astus Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonda klassikalise filoloogia erialale, mille lõpetas 1914 "vana-klassikalise filoloogia tõelise (gradueeritud) üliõpilasena" (ligikaudu cand. phil.).
Raamatukogunduslik tegevus
1. jaanuarist 1920 kinnitati Puksoo Tartu Ülikooli Raamatukogu juhataja kohale. Tartu Ülikooli eestikeelseks muutmise tõttu 1919. aastal moodustas ta uued kogud: eestikeelne raamat, Estica, perioodika, uuem väliskirjandus. Tema avaldatud artiklite arv küündib sajani. Friedrich Puksoo teene on ka aluse panemine Eesti rahvusbibliograafiale. Ta tegutses ülikooli raamatukogus kuni 1944. aastani, osales 1941. ja 1944. aastal kogude evakueerimistöödel Tartust ning hoolitses ülikooli raamatukogu töölerakendamise eest okupatsioonidevahelisel ajal.
Puksoo oli Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu asutamise idee üks eestvedajaid.
Alates 1927. aastast korraldas Puksoo Tartu Ülikooli juures raamatukogunduse ja bibliograafia kursusi, mis olid aluseks raamatukoguhoidja kutseõppele. 1944. aastal moodustas ajaloo-keeleteaduskonnas bibliograafia kateedri.
Muu tegevus
1934. aastal andis ta välja raamatu "Raamat ja tema sõbrad: pilte raamatu ja kirja ajaloost, raamatu tehnikast ning raamatuharrastusest". Raamat ilmus sarjas "Elav Teadus"; Puksoo oli sarja toimetaja 1940. aastani. 1973. aastal anti raamatust välja 290-leheküljeline täiendatud trükk.
Korp! Sakala vilistlane.
1945. aastal arreteeriti Puksoo NKVD poolt ning ta viibis kuni 1954. aastani Narva ja Valga vangilaagrites. Talle pandi süüks koostööd Saksa okupatsioonivõimudega. Pärast vabanemist koostas ta mõningaid uurimusi ja ettekandeid.
Friedrich Puksoo suri 1969. aastal ja on maetud Tartu Raadi kalmistule.
Hobid
Puksoo hobi oli postmarkide, etikettide ja eksliibriste kogumine.
Friedrich Puksoo päev ja auhind
23. jaanuarist 1990, Friedrich Puksoo 100. sünniaastapäevast, tähistatakse Tartu Ülikooli Raamatukogus Friedrich Puksoo päeva, mil tunnustatakse tema tööde ja tegemiste järgijaid. Alates 2007. aastast antakse välja ka Friedrich Puksoo nimelist auhinda.
Mäeküla-Varmassaare vald
Mäeküla-Varmassaare vald (saksa keeles Mehheküll) oli vald Järvamaal Türi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja seejärel liideti see 1892 Alliku vallaga.
Valla alal asus Mäeküla ja Varmassaare mõis.
Roosi
Roosi on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Küla kuulus Kanepi kihelkonda.
Aastatel 1945–1990 kuulus küla Mustajõe külanõukogu koosseisu. Aastatel 1990–2017 kuulus küla Laheda valda.
Roosi külas asub Soehavva rändrahn.
Maasilinna foogtkonna ametnike loend
Maasilinna foogtkonna ametnike loend loetleb foogtkonna teadaolevad ametikohad ja kronoloogilises järjekorras ka ametnikud, välja arvatud foogtid.
Giotto di Bondone
pisi|Giotto di Bondone kuju Firenzes [[Uffizi galeriis]] Giotto di Bondone (1267 Colle di Vespignano Firenze lähedal – 8. jaanuar 1337 Firenze), üldtuntud lihtsalt Giotto nime all, oli Itaalia maalikunstnik ja arhitekt.
Bondone oli koos Cimabuega esimesi Firenze koolkonna kunstnikke; itaalia renessansi teerajaja.
Traditsiooniliselt peetakse Cimabued Giotto õpetajaks. Tänapäeval on selles kahtlema hakatud. Leidub neid, kes väidavad, et Giotto polnud kunagi Cimabue õpilane olnud. Cimabue olevat sel ajal Roomas töötanud.
Giotto di Bondone oli pärit vaesest talupojaperest. Giorgio Vasari on kirja pannud legendi, kus Cimabue avastas tema ande, kui nägi 12–aastast Giottot visandamas kaljule pilti ühest oma isa lambast.
Selliseid jutte kirjutas Vasari Giottost teisigi. Oma õpetaja äraolekul olevat Giotto joonistanud pooleliolevale maalile juurde elusuuruses kärbse ja kui Cimabue tagasi tuli, olevat ta püüdnud seda maalilt minema peletada. Paavst olevat saatnud käskjala Giotto juurde, et see talle oma ande tõestamiseks midagi joonistaks. Giotto olevat joonistanud punase värviga niivõrd täiusliku ringjoone, justkui oleks ta sirklit kasutanud, ja saatnud selle paavstile.
1287, umbes 20-aastaselt abiellus Giotto Ricevuta di Lapo del Pelaga, kelle hüüdnimi oli Ciuta. Nad said palju lapsi, võib-olla koguni kaheksa.
Vasari toetus Giotto välimuse osas Giovanni Boccacciole, kes oli Giotto sõber. Vasari väitel ei olnud Firenzes inetumat inimest kui Giotto ja tema lapsed olevat samuti isalt inetuse pärinud. Rahvajutu järgi olevat Dante Alighieri Giottot külastanud ja küsinud talt, kuidas mehel, kes suudab niivõrd kauneid teoseid luua, saavad olla sedavõrd koledad lapsed. Giotto, kes Vasari järgi olevat alati olnud teravmeelne, olevat vastanud: "Sest ma tegin nad pimedas."
Dante mainis Giottot oma "Jumalikus komöödias" peatükis "Purgatoorium", kus kunstnik räägib, et Cimabue uskus, et tal on koht kunsti ajaloos, aga nüüd, kus Giotto tegutseb, on Cimabue kunagine kuulsus kustunud.
Looming
pisi|Giotto di Bondone. "Neitsi Maarja sündimine". Padova, Cappella degli Scrovegni Giotto maalis traditsioonilistel religioossetel teemadel, kuid erinevalt keskaegsest kujutuslaadist oli tema maalidel elu, jõulisust ja loomulikkust.
Giotto maalil sellest, kuidas kolm idamaa tarka Jeesuslast kummardavad, on näha Petlemma täht. See täht meenutab komeeti ja arvatakse, et selles andis Giottole inspiratsiooni Halley komeet, mis lähenes Maale 1301. Seetõttu anti Giotto nimi kosmosesondile, mis 1986 Halley komeeti uuris.
Oluline osa Giotto teoseid (freskosid) asub kirikutes:
Surm ja säilmed
Giotto surma-aasta on teadmata. Traditsiooniliselt tuginetakse selles osas Firenze heeroldile Antonio Puccile, kes tema mälestuseks kirjutas oodi ja selles teatas, et Giotto suri 70-aastaselt. Kuid arv 70 sobib oodis riimi märksa paremini pikematest arvudest ja seetõttu on võimalik, et Pucci kasutas kunstilist vabadust.
1970. aastatel korraldati katedraalis väljakaevamised. Avati katedraali põrand ja selle all olev Santa Reparata kiriku põrand. Viimase all Vasari näidatud koha lähedal leitigi inimluud. Kummalgi põrandal oli see matmise koht tähistamata. Neid luid uuris antropoloogi Francesco Mallegni juhitav töörühm, mis avaldas oma aruande 2000.
Need kondid kuulusid väga lühikesele mehele. Ta oli pisut üle 4 jala (1.20) pikk. Tõenäoliselt kannatas ta kaasasündinud nanismi ehk kääbuskasvu all. See toetab rahvapärimust, et Firenze katedraalis freskol olev kääbus on Giotto autoportree. Teisalt väidetakse ka, et hoopis Padovas "Pühal õhtusöömaajal" olev valge kübaraga mees on Giotto portree, ja need kaks ei ole omavahel sarnased.
Leitud säilmed kuulusid umbes 70-aastasele mehele. Tema luudesse oli kogunenud arseeni ja pliid, mis mõlemad kuulusid tollal kasutatavate värvide koostisse. Mehel oli väga suur pea, suur kõver nina ja üks silm rohkem esileulatuv kui teine. Kaelaluud näitasid, et mees oli veetnud kaua aega pead tahapoole kallutades. Esihambad olid kulunud niisugusel viisil, nagu ta oleks sageli pintslit hammaste vahel hoidnud. Kuigi Mallegni töörühm oli veendunud, et leitud säilmed kuulusid Giottole, ja need säilmed maeti pidulikult ümber samasse katedraali Filippo Brunelleschi haua lähedale, ei ole kõik teadlased siiski veendunud, et säilmed Giotto omad olid.
Kalju Kivi
pisi|Kalju Kivi koos abikaasa [[Signe Kivi|Signe Kiviga XI noorte laulu- ja tantsupeol]] pisi|Kalju ja Signe Kivi presidendi vastuvõtul (2012) Kalju Kivi (sündinud 23. märtsil 1951) on eesti filmikunstnik, -stsenarist ja -režissöör.
Ta töötas 1980–1995 Nukufilmis režissöörina, 1995–2011 oli ta Eesti Nukuteatri peakunstnik.
Ta on esimene eestlane, kes on saanud Jussi-auhinna Soomes.
Ta on Eesti Lavakunstnike Liidu liige.
Isiklikku
Tema abikaasa on Signe Kivi.
1919. aasta maareform
1919. aasta maareform oli Eesti Vabariigi 1919. aastal vabadussõja ajal läbi viidud reform, mille käigus riigistati suurmaaomandused ning loodi riigi tagavaramaa ja uued talukohad.
Maareformi on ka kritiseerinud välisriigid, enamasti läänes, kuna rikuti jämedalt eraomandi puutumatuse põhimõtet. Eriti raskendavaks asjaoluks peeti seda, et Eesti valitsus oleks justkui murdnud oma lubadust Suurbritannia valitsusele baltisaksalaste aadlimõisaid mitte sundvõõrandada. Samuti ei näinud seadus konfiskeeritud mõisate eest ette mingit kompensatsiooni, alles hiljem maksis Eesti valitsus rahvusvahelise surve tõttu mõisaomanikele kompensatsiooni. Tauniti ka seda, et reform tabas ainult baltisakslasi, kuid tegelikult pole see tõsi.
Maaseaduse vastuvõtmine
pisi|Maareformi mälestuskivi, mille püstitasid maareformi 10. aastapäeval [[Uhtna ümbruse põllumehed]] 24. veebruaril 1918 seadis Eesti maapäeva vanemate nõukogu „Manifestis kõigile Eestimaa rahvastele“ Ajutisele Valitsusele ülesandeks maaküsimuse lahendamise, mis põhineks võimalikult laialdastel demokraatlikel alustel. Samal ajal liikusid Eesti poole Saksa sõjaväeüksused, kelle eesmärk oli okupeerida Eesti. Pärast Saksamaa okupatsiooni alt vabanemist võtsid Eesti võimuorganid vastu seadusandlikke otsuseid maareformi ettevalmistamiseks.
27. märtsil 1918 tunnistas maapäev määrusega kõik kroonu- ja põllupanga mõisad ning metsad Eesti Vabariigi omandiks. Mõisaid ja maid hakkas valitsema põllumajandusministeerium, kes keelustas ka mõisavarade laialivedamise ning müümise.
17. veebruaril 1919 tunnistas Ajutine Valitsus rüütlimõisad Eesti Vabariigi omandiks.
23. aprillil 1919 toimus asutava kogu esimene koosolek, kus Theodor Pool moodustas maaseaduse eelnõu koostamiseks 20-liikmelise maakomisjoni. Komisjoni välja töötatud seaduseelnõu jõudis täiskogu ette 25. juulil 1919. aastal. Maaküsimuses kujunes välja kaks suunda: radikaalne, kus olid tööerakond, sotsiaaldemokraadid ja -revolutsionäärid, ning alalhoidlikum, mida esindasid rahvaerakond, kristlik rahvaerakond ja maaliit. Kui radikaalne suund nõudis põhjalikku reformi ning suurmajapidamiste täielikku likvideerimist, siis vastaspool eelistas mõõdukat lähenemist ja soovitas jätta igale suurmaaomaniku perekonnale mõisasüdamed 300 tiinu suuruses.
10. oktoobril 1919 võeti vastu maaseadus. Hääled jagunesid 63 poolt- ja 9 vastuhääleks ning 1 erapooletuks hääleks. 20 saadikut ei hääletanud. Maaseadus sisaldas 28 paragrahvi, mille alusel riik võõrandas riiklikuks maatagavaraks 2 346 494 hektarit maad, rüütlimõisaomanikelt pärines 1 934 679 hektarit. Maaseadus ei määranud tol korral maareformi üksikasju ning hiljem andis riik aastate jooksul välja mitu uut seadust ja määrust.
1919. aastal vastu võetud maaseadusega ei riigistatud linnade, heategevus- ja teadusasutuste ning maakondade ja valdade päralt olevaid mõisaid ja maid. Reformi eesmärk oli jagada mõisamaad väikemajapidamisteks ja anda need uusmaasaajale põliseks kasutamiseks, eriotstarbelise maana haridus-, omavalitsus-, ühistegevusasutustele ja kaubandus- või tööstusettevõtetele pikaajaliseks kasutamiseks ning ka põllumajanduslikele artellidele ühiseks harimiseks. Seepärast tekkisid põllutöö- ja kodumajanduskoolide majapidamised. Riigimõisad jäeti riigi pidada või anti eraisikutele ainult lühiajalise rendilepinguga. Maatükkide esmased saajad olid vabadussõjas osalenud sõdurid.
1925. aasta 26. mai seadusega anti endiste rüütlimõisate ja maakohtade omanikele või nende pärijatele tagasi kuni 50 ha suurused kohad endistest valdustest.
Maareformi eeldused
Maaseaduse suurimateks kujundajateks olid talurahvaseadused, baltisakslased ning 1905., 1917. ja 1918. aasta revolutsioonid Venemaal ja Saksamaal.
19. sajandil vastu võetud talurahvaseadused tõid kaasa esimesed muutused maaomandi poliitikas, kuna sinnamaani oli valdav enamik pärisorjad. Kõige olulisemaks võib pidada 1849. aastal Liivimaa ja 1856. aastal Eestimaa kubermangu vastu võetud talurahvaseaduseid, mis andsid talupoegadele võimaluse talumaa päriseks osta.
Baltisakslased moodustasid Baltimaade ühiskonna ülemkihi. Seetõttu oli suur hulk baltisakslasi mõisnikud ja omasid Eesti aladel palju maid. Maareform mõjutas baltisakslasi kõige rohkem, kuna nende käest võeti maad ja mõisad ära. Pärast reformi oli endistel mõisnikel võimalik elada edasi põllumeestena.
1905. ja 1917. aastal toimusid Venemaal revolutsioonid, mis mõjutasid ka Eestit omakorda. Mõlema revolutsiooniga kerkisid esile poliitilised jõud, kellel olid erinevad arusaamad maaküsimuses.
Pärast Eesti okupeerimist oli Saksamaa eesmärk liita endaga Eestimaa ja Liivimaa kubermang ning seejärel sisse tuua 2 miljonit saksa kolonisti. Saksamaal toimus aga 1918. aasta novembris revolutsioon, mistõttu jäid need plaanid katki.
Hakassia Vabariigi vapp
thumb|Hakassia Vabariigi vapp
Oberhof
Oberhof on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal Schmalkalden-Meiningeni kreisis. Tuntud eelkõige talispordikeskusena.
Hakassia Vabariigi vapp
Hakassia Vabariigi vapp on Venemaa Föderatsiooni kuuluva Hakassia Vabariigi vapp.
Oberhof
Elanike oli linnas 2019. aasta lõpu seisuga 1650. Linna pindala on 23,47 km².
Saba rajoon
2016. aastal oli rajooni elanike arv 31 255. 2010. aasta seisuga olid elanikest 95,4% tatarlased ja 3,2% venelased.
Oberhof
Linna staatus omandati 1985. aastal.
Hakassia Vabariigi vapp
Praegu kasutusel olev vapp on vastu võetud 14. juunil 2001.
Oberhof
Sport
Oberhofis toimuvad igal aastal laskesuusatamise maailmakarikavõistluste etapid.
Hakassia Vabariigi vapp
Vapp kujutab endast hõbedast ümmargust kilpi, mille keskel paikneb punane ovaalne kilp rohelise äärisega (Hakassia naiste rahvuslik kaelaehe), selle ülemises osas on ümar sisselõige. Kilbil on kujutatud valget tiibadega, kuldsete piirjoontega lumeleopardi. Kilpi kaunistavad külgedelt punaste varte ja roheliste lehtedega kase oksad. Alumises osas paikneb roheline kuusnurkne tahvel kollase äärisega, sellel on kuldne kiri "ХАКАСИЯ". Ülemises osas on aga päikesemärk. Päikesemärk on kuldne ring nelja teravikuga, mille sees on kaks hõbedast sõõri.
Oberhof
Sport
Oberhofis on peetud ka maailmameistrivõistlusi: laskesuusatamises (2004, 2023), bobisõidus (1931) ja kelgutamises (1973, 1985 ja 2008).
1979, 1998 ja 2004 peeti seal ka Euroopa meistrivõistlused kelgutamises.
Hakassia Vabariigi vapp
Punane kilp sümboliseerib amuletti, mis hoiab ja kaitseb rahvast. Samuti tähistab punane värv loodust ja selle elujõudu. Kilbil olev leopard pärineb iidsetelt koopajoonistelt, ning on mälestus esiaegadest. See sümboliseerib hinge, ideelisust, ustavust, otsekohesust ja mehisust. Päikesemärk sümboliseerib universumit, see on päikese ja valguse sümbol. Kase oksad on painutatud nii, et need lõppevad päikesemärgi juures ja tähistavad jumalikke jõude, millest said alguse mehed ja naised. Need on õnne, heaolu, külluse ja hüvangu sümbolid. Neli kaart okstes kehastavad aastaaegu. Vapi ümmargune kilp aga tähistab igavest eksisteerimist.
Killerid
"Killerid" ( on 2010. aastal valminud USA romantiline põnevuskomöödia, milles peaosades on Katherine Heigl ja Ashton Kutcher.
Film linastus Ameerika Ühendriikides ja Kanadas 4. juunil 2010. Selle keskmes on noor naisterahvas, kes tutvub noormehega, kes selgub olevat Luure Keskagentuuri palgamõrvar.
Film tõi esimese nädalavahetusega 15,8 miljonit USA dollarit tulu. Selle eelarve oli 75 miljonit dollarit, kodumaine tulu USA-s 47 miljonit ja kogu maailmas 92 miljonit.
Ashton Kutcher pälvis osatäitmisega "Killerites" Kuldvaarika auhinna halvima näitleja kategoorias.
Ayutthaya
Ayutthaya on linn Tais, Ayutthaya provintsi halduskeskus. Asub saarel Chao Phraya, Pasaki ja Lopburi jõe ühinemiskohas.
Linna asutas kuningas Ramathibodi I 3. aprillil 1350. 1351–1767 oli Ayutthaya kuningriigi pealinn. 18. sajandi alguses võis linna elanike arv olla ligi 1 miljon ja see oli üks tolle aja suurimaid linnu. Aprillis 1767 hävitasid linna birmalased. Alles jäid vaid kivist ehitatud templid. Linn jäeti maha ja pealinn viidi üle Thonburisse, hiljem Bangkokki. Tänapäeva linn on tekkinud ajaloolise linna varemete juurde saare idaosasse.
Ajaloolise Ayutthaya varemeid hõlmav Ayutthaya ajaloopark kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
pisi|tühi|Ayutthaya ajaloopark
Vestfaal
Saksimaa piirkonna põhjaosa Weseri ja Rein alamjooksul (saksa keeles Niederrhein) on nimetatud ajalooallikates umbes 800. aastal Vestfaaliks, piirkonda Weseri ja Elbe vahel Ostfaaliks ja piirkonda Weseri jõe mõlemal kaldal Engerniks. Engerni piirkonna nimi kadus käibelt keskajal ja mõlema piirkonna kohta kasutati ühiselt nime Vestfaalia.