cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aruba Airlines
pisi|285x285px|Aruba Airlinesi [[Airbus A320]] Aruba Airlines on Aruba rahvuslik ja ainus lennufirma. 2006. aastal asutatud lennufirma pakub regulaar- ja tellimuslendude lennutransporti reisijatele 13 sihtkohta. Aruba Airlinesi peakorter asub Arubal Oranjestadis. Aruba Airlinesi peamine hooldusbaas asub Miamis. Firma AOC Ameerika Ühendriikidest 2015. aastal.
Ida-Frangi riik
thumb|Kuningas [[Ludwig Sakslane pitsat]] thumb|Idafrankide kuningriik (kollane) aastal 843
Martin Bormann
pisi|Martin Bormann (1934) Martin Ludwig Bormann (17. juuni 1900 Halberstadt – 2. mai 1945 Berliin) oli natsionaalsotsialismiaegse Saksamaa partei- ja riigitegelane.
Ida-Frangi riik
Ida-Frangi riik (Regnum Francorum orientalium, ka idafrankide kuningriik (Francia Orientalis)) oli 843. aasta Verduni lepinguga Ludwig Sakslasele eraldatud riik. See oli Saksa-Rooma riigi eelkäija. Pärast keiser Ludwig Vaga surma jagasid tema pojad frangi Karolingide impeeriumi Verduni lepinguga Ida-, Lääne- ja Kesk-Frangi riigiks. Kuna kõik osad jäid Karolingide valitsemise alla, kus Ludwigi vanem poeg Lothar I (795–855) säilitas keisritiitli, ei tühistanud see leping Frangi riiki ennast.
Ludwig Sakslane (843–876)
thumb|left|Ludwig Sakslase kuningriik (oranž), sealhulgas sõltuvad idaterritooriumid (kollane) aastal 843
Martin Bormann
Ta oli NSDAP kantselei (parteikantselei) juhataja riigiministri staatuses ning Adolf Hitleri erasekretär ja tähtis usaldusalune.
Pärast põgenemist Führerbunkerist Riigikantselei hoone aia kaudu mai alguses 1945 loeti teda teadmata kadunuks. Nürnbergi protsessil ol ta tagaselja süüdistatav. 1. oktoobril 1946 mõisteti ta kolmest süüdistuspunktist kahes süüdi ning ta mõisteti surma poomise läbi. Kohus kuulutas ta 1954. aastal surnuks.
Ida-Frangi riik
Ludwig Sakslane (843–876)
817. aasta Ordinatio Imperii jooksul sai Ludwig Sakslane oma isalt endise Baieri hõimuhertsogkonna territooriumi ja seega tiitli "Baieri kuningas". Pärast oma trooniletõusmist ründas ta tagajärjetult naaber Suur-Määri riiki ning võitles rüüstavate viikingite ja madjaritega, kuigi ta suutis oma laialivalguvat riiki Reini ja Elbe jõe vahel koos hoida. Kui tema venna Lothari poeg Lothar II aastal 869 suri, sai ta 870. aasta Meersseni lepinguga ka suuri osi tema kuningriigist (Lotharii) Reinist läänes.
Martin Bormann
Aastakümneid levisid kuuldused, nagu oleks Bormannil õnnestunud välismaale põgeneda. Reichsjugendführer Artur Axmanni ja tema adjutandi Günter Weltzin andmetel sooritasid Bormann ja Ludwig Stumpfegger Berliini Lehrte linnaraudteejaama lähedal Invalidenstraßel enesetapu. Mõlemad surnukehad leiti 1972 Berliinist ehitustööde käigus ning nende identiteet tehti 1998 DNA analüüsi teel kaheldamatult kindlaks.
Perekond
Martin Bormanni vanemad olid postiametnik Theodor Bormann (1862–1903) ja Antonie Bormann. Isa esimene abikaasa Louise Grobler suri 1898. aastal 30-aastaselt, jättes maha nende kaks last. Theodor Bormann abiellus samal aastal oma töökaaslase 35-aastase tütre Antonie Bernhardine Mennongiga. Neil sündis lühikeste vahedega kolm poega, kellest täiskasvanuikka jõudsid Martin (1900–1945) ja Albert Bormann (2. september 1902 Halberstadt – 8. aprill 1989 München) ; aastal 1901 sündinud vend suri imikuna. Aastal 1903 suri isa ootamatult, olles äsja 41-aastaseks saanud.
Ida-Frangi riik
Ludwigi pojad (876–887)
Ida-Frangi riigis (taas)loodi neli hõimuhertsogkonda:
Aastal 865 sundisid Ludwigi pojad teda oma riiki piki nende hertsogkondade piire jagama:
Martin Bormann
Elukäik
Esimese maailmasõja lõpus juunis 1918 ta mobiliseeriti 2. Tüüringi välisuurtükiväerügementi nr 55, kuid lahingutes ta ei osalenud. Ta teenis 1919. aastani.
Pärast sõda lõpetas ta põllumajanduskursused ühes mõisas ja astus liitu Juutluse Ületamise Poole (Verband gegen die Überhebung des Judentums). Aastatel 1922–1923 oli ta Saksa Rahva Vabaduspartei (DVFP) liige. Sealne mõisnik majutas Roßbachi vabakorpuse liikmeid ja ka Bormann astus sinna. Vabakorpuse liikmena osales ta põrandaaluses paremradikaalses tegevuses ja 1924. aastal süüdistati teda omakohtumõrvas (Fememord)). Koos hilisema SS-Obersturmbannführeri ja Auschwitz-Birkenau koonduslaagri komandandi Rudolf Hößiga, kes mõisteti 10 aastaks vangi, pidi ta vastutama Parchimi mõrva eest, mille ohvriks langes rahvakooliõpetaja Walter Kadow (1900–1923). Kohtuprotsessi ajal kaebas Bormann selle üle, et teda nimetati kohtuaktides evangeelseks kristlaseks. Enda sõnul ei uskunud ta siis mitte millessegi. Bormannile mõisteti 1924. aastal üks aasta vabadusekaotust . Höß pääses 1928. aastal amnestiaga ennetähtaegselt vanglast välja.
1925. aastal asutas Bormann organisatsiooni Frontbann ('rindelipp').
Ida-Frangi riik
Ludwigi pojad (876–887)
Karlmann sai aastal 879 insuldi ja töövõimetuna andis Baieri (sealhulgas Kärnteni markkrahvkonna) Ludwig Nooremale, samas Karl Paks sai Itaalia krooni. Seoses sellega krooniti ta aastal 881 tema isa endise vastase paavst Johannes VIII poolt keisrite Lothar I ja Lothar II järglasena ise keisriks, kui Karl III. Pärast Ludwig Noorema surma sai Karl ka kogu Ida-Frangi riigi ainuvalitsejaks ja aastal 884 nimetati kohaliku aadli poolt isegi Lääne-Frangi riigi kuningaks. Tema püüetele taasühendada kogu frankide riik mõjus üha enam tema kõrge iga. 887. aasta Riigipäeval Treburis sunniti ta lõpuks tagasi astuma.
Martin Bormann
Elukäik
Aastal 1927 astus ta NSDAP-sse (liikmepileti number 60508). Seal oli ta lühikest aega Weimaris Gauleiter Fritz Sauckeli autojuht. Ta oli partei Tüüringi piirkonna vanem ja ärijuht. Aastal 1928 võttis ta üle SA kindlustuse ja hiljem kujundas ta sellest Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei abistamiskassa. Aastal 1928 jõudis ta kõrgema SA juhi staapi ja 1930. aastal NSDAP üleriigilisse juhatusse. Aastal 1931 sai temast SA-Standartenführer.
Ida-Frangi riik
Arnulf Kärntenist (887–899)
Peamine niiditõmbaja Karli ametist kõrvaldamise taga oli Arnulf Kärntenist (850–899), Karlmanni vallaspoeg, kes oli üles kasvanud Baieri Kärnteni markkrahvkonnas. Pärast Baieri kuningriigi minemist tema onu Ludwig Noorema kätte sai ta aastal 880 tiitli Kärnteni hertsog. Aastal 887 päris ta Baieri ja valiti Ida-Frangi riigi kuningaks, seejärel kiitis ta heaks Pariisi krahvi Eudese saamise Lääne-Frangi kuningaks.
Vahepeal kasutas Friuli markkrahv Berengar juhust võtta Itaalia kuninga tiitel, kuid pidi ennast pärast ähvardust maale tungida Arnulfile allutama. Arnulf oli käimasoleva konflikti pärast viikingitega siiski ummikus ning aastal 891 kuulutas Berengari rivaal hertsog Guido Spoletost ennast Itaalia kuningaks ja sundis isegi paavst Stephanus V-t ennast uueks keisriks kroonima. Kuningas Arnulfil ei olnud siiski kavatsust loobuda oma nõuetest ei kogu Frangi riigi valitsemisele ega keisrikroonile. Pärast normannide alistamist 891. aasta Leuveni lahingus sõdis ta Itaalias ja krooniti aastal 896 paavst Formosuse poolt keisriks.
Martin Bormann
Elukäik
pisi|Bormann (ees, paremalt esimene) NSDAP 10. kongressil ([[Reichsparteitag) Nürnbergis (1938)]]
Oktoobris 1933 nimetati Bormann üheks NSDAP 18 Reichsleiterist (tema ülesanne oli sidepidamine Heßi ja Hitleri vahel) ja novembris Reichstagi liikmeks (jäi selleks 1945. aastani). Juulist 1933 kuni maini 1941 oli Bormann ka füüreri asetäitja Rudolf Heßi isiklik sekretär ja staabiülem. Nendel ametikohtadel püüdis Bormann end asendamatuks teha.
Ida-Frangi riik
Hääbumine
Arnulfi poeg Ludwig III Laps (893–911) sai seitsmeaastaselt pärast oma isa surma Ida-Frangi riigi kuningaks. Kui Provence'i kuningas Louis III Pime sai Itaalia kuningaks ja aastal 901 isegi keisriks, pidi Ludwig III Laps tegelema ägeda vaenuga Babenbergide ja Frangimaa hertsog Konrad Vanema vahel Frangimaa hõimuhertsogkonna pärast. Nõunikest mõjutatud kuningas lasi Babenbergi hertsogi hukata ja nimetas Konradi poja Konrad Noorema aastal 906 Frangimaa hertsogiks. Vahepeal rüüstasid Ida-Frangi riiki mitu korda Ungari suurvürsti Árpádi väed.
Seoses Ludwigi varajase surmaga Ida-Frangi Karolingide meesliin hääbus. Frangimaa Konrad Noorema Saksimaa, Baieri ja Švaabimaa hertsogite poolt Forchheim Riigipäeval 10. novembril 911 kuningaks valimine oli otsustav samm eemale Frangi riigist ja Saksamaa kuningriigi suunas, kuna Karolingide suguvõsa liikme asemel valisid Ida-Frangi hertsogid ühe endi seast. Kuningas Konrad ei valitsenud siiski kui primus inter pares ja kaotas isegi Lotringi Lääne-Frangi kuningriigile. Tema järglane Heinrich I Linnupüüdja suutis kaitsta oma kuninglikku ülimuslikkust hertsogite suhtes, kelle hertsogkonnad lagunesid järgnevatel sajanditel, viimasena Švaabimaa pärast Hohenstaufenite dünastia lõppu aastal 1268.
Martin Bormann
Elukäik
Adolf Hitler nimetas Bormanni oma vara haldajaks. Bormann suurendas seda näiteks Hitleri raamatult "Mein Kampf" ja selle kujutiselt postmarkidel saadavate litsentsimaksudega. Peale selle oli Hitleril isiklik juurdepääs Bormanni ja teiste asutatud fondile Adolf-Hitler-Spende der deutschen Wirtschaft.
Ida-Frangi riik
Troonijärglus
Saksa-Rooma riigi tõus ühtib Heinrichi Saksi dünastia tõusuga. Seetõttu kestis Ida-Frangi riik aastast 843 kuni Saksimaa hertsogi Heinrich I kroonimiseni aastal 919; kuigi sagedamini peetakse Saksa-Rooma riigi alguseks keiser Otto I kroonimist Roomas 2. veebruaril 962 kui translatio imperii Frangi riigist.
Martin Bormann
Elukäik
1937. aastast SA-st SS-i (nr 278267), Gruppenführer ning 1938. aastast Hitleri isiklikus staabis. Pärast Heßi lendu Inglismaale sai Bormann 1941. aasta 12. mail parteikantselei juhatajaks. 12. aprillist 1943 füüreri sekretär. 1944 portfellita riigiminister.
1. mail 1945 tungis Bormann riigikantselei punkrist välja koos Ludwig Stumpfeggeri, Artur Axmanni (Hitlerjugendi juht) ja Hans Bauriga (Hitleri autojuht). Weidendammeri sillal lõikasid vaenlase väed rühma läbi, Bormann ja Stumpfegger panid jooksu. Järgnenud mürsuplahvatuses pääsesid mõlemad eluga, kuid allaandmise asemel otsustasid nad tsüaniidikapsli alla neelata.
Teda on kahtlustatud selles, et ta oli Nõukogude Liidu spioon, kes edastas ülisalajast ja olulist informatsiooni Moskvale.
Kui 28. aprilli hilisõhtul abiellusid füüreri punkris Eva Braun ja Hitler, siis olid selle tunnistajateks Goebbels ja Bormann.
Berghofis käis Hitleri-poolsete toetuste maksmine Evale ja majapidamiskulude tasumine Martin Bormanni kaudu.
Kinnistud
Bormann vastutas Berghofi kinnistukompleksi väljaehitamise eest Hitleri residentsiks.
Bormann juhtis Hitleri Kehlsteini maja ja teemaja (teatakse ka Kotkapesana) ehitustöid Kehlsteini tipus 1800 meetri kõrgusel. Kehlsteini maja oli NSDAP kingitus Hitlerile tema 50. sünnipäevaks, selle maksumus oli ligi 38 miljonit marka, autotee Kehlsteinile läks maksma 13 miljonit marka.
Bormannil oli siin ka oma maja. Teise maailmasõja lõpupoole pommitati Berghofi kahel korral. 25. aprillil 1945 pommitasid ala Royal Air Force'i 375 pommitajat (valdavalt Avro Lancasterid), väljutades rohkem kui 1200 tonni lennukipomme. Teine pommitusrünne muutis Berghofi, SS-barakkide, Bormanni ja Hermann Göringi majad jmt ehitised rusudeks. . Sel hommikul olid kodudes nii Martin Bormann koos oma naise ja 9 lapsega kui ka Göring koos abikaasa Emmy ja tütar Eddaga – kokku oli kompleksis tol päeval ligi 3000 inimest.
Muud
Bormanni hüüdnimi oli Mephistopheles.
Isiklikku
2. septembril 1929 abiellus Bormann parteikohtuniku erumajor Walter Buchi vanima tütre Gerda Buchiga (sündinud 23. oktoobril 1909 Konstanzis). Abielu sõlmimise tunnistajateks olid Adolf Hitler ja Rudolf Heß.
Gerdal ja Martin Bormannil oli aastatel 1930–1943 üheksa last. Teine suri varsti pärast sündi. . Peale selle oli Gerdal vähemalt üks nurisünnitus. Esimene laps sai Hitleri auks nimeks Adolf Martin.
Bormanni lapsed olid:
Pernå
Pernå (soome keeles Pernaja; soome keeles ka Kirkonkylä; rootsi keeles ka Kyrkoby) on küla Soomes Uusimaa maakonnas Loviisa linnas, endise Pernå valla kirikuküla.
Gudžarati keel
Gudžarati keel on indoeuroopa keelkonna indoiraani harusse kuuluv india keel, mida räägitakse peamiselt Indias Gujarati osariigis. Gudžarati keelt räägib emakeelena üle 46 miljoni inimese, millega see on maailmas umbes 23. kohal. 84% Gujarati elanikest räägib gudžarati keelt. Seda räägivad ka paljud emigrandid USAs, Inglismaal, Tansaanias ja Ugandas.
Gudžarati keelt kirjutatakse devanaagarile sarnases gudžarati kirjas.
Sõnajärg on subjekt-objekt-verb. Nimisõnadel on 3 sugu ja 2 arvu. Kõnekeeles on palju laensõnu araabia ja pärsia keelest.
Gudžarati keel oli Mahatma Gandhi emakeel.
Katlavinn
pisi|Katlavinn ([[Mihkli talumuuseum)]] Katlavinn on seade, mille abil saab kergesti liigutada katelt tule kohale ja kohalt.
Vinna pööratakse horisontaalselt, nii et katla liigutamiseks vajalik jõud on palju väiksem, kui see oleks katla tõstmise korral.
Katlavinna küljes rippus katlakook.
1138
1138. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad - 1130. aastad - 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad
Aastad: 1133 1134 1135 1136 1137 - 1138 - 1139 1140 1141 1142 1143
Air Belgium
pisi|286x286px|Air Belgiumi [[Airbus A340]] Air Belgium on Belgia lennufirma, mis teostab regulaar-, ja tellimuslende. Lennufirma peakorter asub Mont-Saint-Guibertis Belgias. Air Belgiumi kodulennujaamaks on Charleroi lennujaam.
Lennufirma asutati 2016. aastal ja lende hakkas teostama 3. juunil 2018. Lennufirmal on 4 lennukit.
Bangkok Airways
pisi|Bangkok Airwaysi [[Airbus A320]] Bangkok Airways on Tai regionaalne lennufirma, mille peakorter asub Bangkokis Tais. Lennufirma opereerib lende Tais, Kambodžasse, Hiina, Hongkongi, Indiasse, Laosse, Malaisiasse, Maldiividele, Myanmari, Singapuri ja Vietnami. Lennufirma kodulennujaamaks on Suvarnabhumi rahvusvaheline lennujaam.
Lennufirma asutati 1968. aastal. Bangkok Airwaysil on 40 lennukit, millega opereeritakse lende 28 sihtkohta.
Tsükloheksanool
thumb Tsükloheksanool ehk heksahüdrofenool on tsükliline alkohol, mille keemiline valem on.
Tsükloheksanool saadakse tsükloheksaani oksüdeerimisel või fenooli hüdrogeenimisel.
Tsükloheksanooli kasutatakse peamiselt lähteainena polümeeride, sealhulgas nailoni ja mitmesuguste plastifikaatorite tootmisel. Seda kasutatakse ka lahustina.
Tsükloheksanool on toatemperatuuril värvitu kristalliline aine või viskoosne vedelik.
James Goldman
James Adolf Goldman (30. juuni 1927 Chicago – 28. oktoober 1998 New York) oli USA näitekirjanik ja stsenarist.
Tema vend William Goldman on näitekirjanik ja filmistsenarist.
1968. aastal sai ta Oscari parima mugandatud stsenaariumi kategoorias filmi "Lõvi talvel" eest. Filmi lavastas Anthony Harvey, peaosades mängisid Peter O'Toole, Katharine Hepburn ja Anthony Hopkins.
Combat Car M1/M2
Combat Car M1/M2 (eesti keeles lahingumasin, või ka soomusauto) on Ameerika Ühendriikides enne Teist maailmasõda toodetud kergetank. Tank töötati välja ettevõttes Rock Island Arsenal, kus aastatel 1935–1937 toodeti selle mudeleid kokku 148 masinat ning mõningad eksperimentaalmasinad.
Seeriamasinad
pisi|vasakul|Combat Car M1
Soome Demokraatlik Vabariik
Soome Demokraatlik Vabariik (soome keeles Suomen kansanvaltainen tasavalta), varasemas eesti kirjanduses tuntud ka kui "Soome rahvavalitsus", oli Talvesõja ajal Nõukogude Liidu poolt loodud Soome nukuvalitsus, millega Nõukogude Liit lootis Helsingis oleva valitsuse asendada. Vabariik kuulutati välja 1. detsembril 1939 Nõukogude Liidu poolt okupeeritud Terijoel (praegune Zelenogorsk) ja kaasaegses ajalookäsitluses on Soome Demokraatlik Vabariik tuntud rohkem Terijoki valitsuse nime all.
Nukuvalitsuse juht oli Otto Ville Kuusinen. Vabariik rahvusvahelist tunnustust ei leidnud, kolme tegevuskuu jooksul tunnustas Soome Demokraatliku Vabariiki vaid nukuriigi moodustanud Nõukogude Liit ning kaks tema väiksemat vasalli Mongoolia ja Tuva. 12. märtsil 1940 saadeti Soome DV laiali ning Soomelt vallutatud alad liideti Karjala Autonoomse Nõukogude Sotsialistliku Vabariigiga. 31. märtsil 1940 moodustati 12. Nõukogude liiduvabariik Karjala-Soome NSV, mida võib pidada Soome DV järglaseks.
Ajalugu
thumb|300px|NSV Liidu – Soome DV vastastikuse abistamise lepingu allakirjutamine [[2. detsember|2. detsembril 1939. Vasakult seisavad Ždanov, Vorošilov, Stalin ja Kuusinen. Alla kirjutab Molotov|vasakul]]
Vabariigi asutamine
26. novembril 1939. aastal kell 15.45 teatas Nõukogude Liidu teadeteagentuur TASS, et Nõukogude Liidu ja Soome piiri äärsel Karjala kannasel on Soome suurtükivägi tulistanud mitmed lasud Mainila küla juures üle Nõukogude piiri. Sellele järgnes 30. novembril Punaarmee sõjakuulutuseta sissetung Soomesse ja 1. detsembril kuulutati vastukaaluks Soome valitsusele Helsingis Terijokil välja Soome Demokraatliku Vabariigi rahvavalitsus, mille etteotsa asus endise Soome kompartei üks juhtfiguuridest, Nõukogude Liidus maapaos olev Otto Wille Kuusinen.
Liit Nõukogude Liiduga
Juba samal päeval pöördus Kuusineni valitsus Nõukogude Liidu poole, kiites heaks "punaarmee operatsioonid Soome territooriumil" ja esitades abipalve "uut valitsust toetada võitluses Soome Demokraatliku Vabariigi eest." Kuusinen rõhutas, et Soome DV saab olema demokraatlik vabariik, mitte Nõukogude vabariik ja et praegune rahvavalitsus on ajutine – pärast Helsingi vabastamist piiritletakse uue valitsuse täpsed võimupiirid. Soome Demokraatliku Vabariikide tähtsamad sihid oli ametlikult rajada korralik riiklik kontroll erapankade ja suurtööstuse üle, soodustada väikeettevõtteid, likvideerida töötus, kindlustada kõigile kahenädalaline suvepuhkus, konfiskeerida suurmaaomandid, kustutada talunike võlad, toetada riiklikult vaeseid talunikke, demokratiseerida riigiinstituutide struktuur ja suurendada riiklikku toetust kultuurile ning haridusele.
Järgmisel päeval, 2. detsembril, oli Kuusinen juba Moskvas, kus sõlmis Stalini, Molotovi, Vorošilovi ja Ždanovi juuresolekul "Sõpruse ja vastastikuse abistamise lepingu Nõukogude Liidu ja Soome Demokraatliku Vabariigi vahel." Lepinguga kohustusid mõlemad riigid teineteist toetama aggressiooni puhul, sõlmima kaubanduslepingu ning Nõukogude Liit kohustus saatma Soome DV sõjaväele relvaabi. Lepinguga kaasnes ka maa-alade vahetus. Leppe järgi oli Nõukogude Liit valmis andma Soome Demokraatlikule Vabariigile 70 000 ruutkilomeetrit Nõukogude Karjalast, mis valdavalt karjalastega olid asustatud. Huvitaval kombel oli Nõukogude Liit valmis Soome DV püüdu karjalased ja soomlased ühe riigi rüppe ühendada tunnistama heaks ja õigeks. Vastutasuks oli Soome DV valmis andma Nõukogude Liidule 3970 ruutkilomeetrit Karjala kannasel ning müüma 300 miljoni marga eest Soome lahes Lavassaare, Suursaare, Seiskari, Tütarsaared ja Koivisto saared ning samuti Rõbatši ja Sredni poolsaared Põhja-Jäämere ääres. Samuti oli Soome DV valmis Punaarmeele rentima 30 aastaks Hanko neeme. Nõukogude Liit katkestas suhted Soome Vabariigiga ning tunnistas ainsa Soome valitsusena rahvavalitsust.
Riikluse loomine
Nõukogude Liit üritas veenda maailma, et Terijoki valitsuse lõid Soome kommunistid ise, mitte ei loodud seda Stalini käsul. Arhiivimaterjalid aga näitavad, et kompartei ideoloog Andrei Ždanov ja nõukogudevalitsuse välisasjade rahvakomissar Vjatšeslav Molotov mängisid suurt rolli SDV rajamisel. Selleks et Soome Demokraatlik Vabariik meenutaks iseseisvat riiki, moodustati kiirustades riiklikud institutsioonid. Riigilipp säilitati esialgu samana, ametlikku vappi välja mõelda ei jõutud. Teisel detsembril kuulutati välja SDV valitsus, mille koosseisu kuulusid: Kuusineni fantoomvalitsus pidas Soome pinnal Terijokis ainult ühe koosoleku, mis toimus kohe 1. detsembril 1939. Kogu ülejäänud sõjaaja istus SDV valitsus Nõukogude tagalas Petroskois. Soome Demokraatliku Vabariigi poolt hallatud piirkondades tegutsesid aktiivselt Karjalas paguluses olnud punasoomlased ja Soome Kommunistlik Partei. SDV aladel levitati kohalike seas kohalike meelsuse muutmiseks ajalehte Kansan Valta, Soome kompartei keskkomitee pöördumist soome rahva poole ning üleskutset korraldada koosolekuid kohaliku Rahvarinde moodustamiseks.
Armee
Kuusineni marionettvalitsus rajas ka sõjaväe, mille etteotsa määrati Akseli Anttila. "Soome rahvaarmee" loomist alustati sügisel ning see pidi olema valmis 24. novembriks 1939. Rahvaarmee aluseks rajati punaväe koosseisus uus 106. laskurkorpus, mida hakati mehitama Venemaal elavate soomlaste, karjalaste ja ingerlastega. Kuna soome rahvaste esindajaid ei jätkunud, määrati korpusesse hulgaliselt ka venelasi, kelle nimesid võimalusel soomestati. Värskele isikkoosseisule korraldati soome keele kursused. Rahvaarmee, mis hiljem nimetati ümber korpuseks, pidi koosnema kahest diviisist, üksikust tankipolgust ja hävitajate eskadrillist, ühtekokku 22 594 meest. Sihitud arvuni armee aga kunagi ei jõudnud, detsembriks oli korpuses kokku umbes 18 000 meest.
Väekoondis toodi Leningradi, et valmistada isikkoosseis ette võiduparaadiks Helsingis. Korpuse võitlusmoraal oli aga madal, mistõttu leidis Soome rahvaarmee kasutust Talvesõjas vaid korra. Kuna rahvaarmeelased jooksid pärast lühikest tulevahetust soomlastega lahinguväljalt minema, ei julgenud Nõukogude väejuhatus rahvaarmee üksusi rohkem rindel kasutada. Selle asemel tegi enamuse tööst Talvesõjas Punaarmee, kus Soomes tegutsevaid üksusi juhtis Kirill Meretskov.
Laialisaatmine
29. jaanuarist peale väljendas Nõukogude Liit valmisolekut taas Soome Vabariigiga suhelda, kuigi säilitas Soome DV valitsuse kuni sõja lõpuni. 14. märtsil, päev pärast Moskva rahu kehtima hakkamist avaldas Kuusineni valitsus ajalehe viimases numbris kahetsust, et Soome rõhutud töölised ei olnud suutnud valitseva klassi vastu üles tõusta kodanlike repressioonide ja põhjaliku ajupesu tõttu. Samuti teatas rahvavalitsus, et tühistas sõprusleppe Nõukogude Liiduga Terijoki valitsuse palvel ning et valitsus lõpetab oma tegevuse. Kaks nädalat hiljem loodi Soomelt vallutatud alade ja Karjala ANSV alade liitmisel Karjala-Soome Nõukogude Sotsialistlik Vabariik.
Alappuzha
thumb|Tempel Alappuzhas
Alappuzha (varasema nimega Alleppey) on linn Indias Kerala osariigis, Alappuzha ringkonna keskus. Asub Araabia mere rannikul.
Linn paikneb mere ja Vembanadi järve vahel paikneval maaribal ning on ümbritsetud kookoseistandustest. Linna majanduslik baas on kookosesaadused. Raudteed Alappuzhas ei ole, kuid linn on kanalite (Backwaters) kaudu ühenduses Thrissuriga põhjas ja Thiruvananthapuramiga lõunas.
Linnas asub turistide seas populaarne Alappuzha tuletorn.
Abū Hāmid al-Ghazālī
Abū Hāmid al-Ghazālī (1058–1111; araabia ابو حامد  الغزالي) oli pärsia päritolu teoloog, filosoof, jurist ja müstik. Ta on üks tähelepanuväärsemaid õpetlasi islami filosoofia ajaloos.
Ta sündis Tusi linnas Khorāsāni provintsis. Õppis Gorgānis ja Neyshābūris. 1091. aastal kutsus vesiir Nizam al-Mulk ta Bagdadi, kus ta juhatas ülikooli. Mõne aasta pärast suundus ta pikale rännakule, käies Damaskuses, Jeruusalemmas, Hebronis, Mediinas ja Mekas. Elu lõpul naasis ta kodulinna Tusi.
Al-Ghazālī kirjutas üle 70 raamatu.
Volotea
Lennufirma asutati 2011. aastal ja lende hakkas teostama 2012. aasta märtsis. Lennufirmal on 36 lennukit, millega opereeritakse lende 79 sihtkohta.
Oksalõikur
pisi|Oksalõikur
1139
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Urumqi Air
pisi|315x315px|Urumqi Airi [[Boeing 737]] Urumqi Air on Hiina odavlennufirma, mille peakorter asub Ürümqis, Hiina Rahvavabariigi Xinjiangi Uyghuri autonoomses piirkonnas. See osutab regulaarlende. Selle peamine kodulennujaam on Ürümqi Diwopu rahvusvaheline lennujaam. Lennufirma on üks neljast U-FLY Alliance'i asutajaliikmest. 2019. aasta seisuga lendas lennufirmaga kaheksa miljonit reisijat ja kokku lennati 150 000 lennutundi.
Oksalõikur
Oksalõikur on puu- või põõsaokste lõikamiseks mõeldud töövahend, mida kasutatakse kahe käega.
Tiheda
Tiheda on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas.
Oksalõikur
Töövahendi töötamise põhimõte sarnaneb kääride omaga. Erinevalt kääridest on oksalõikuri tera ainult ühel pool ja konksukujuline. Töövahend on kuni 5-sentimeetrise diameetriga puu- ja põõsaokste lõikamiseks. Käepidemete vahe on kuni 30 sentimeetrit ja pikkus 90 sentimeetrit.
Tiheda
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kasepää valda.
1139
Aastakümned: 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad - 1130. aastad - 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad
Tiheda
Venemaa keisririigis kasutati koha kohta venepärast nime Tihhotka (Тихотка).
1139
Aastad: 1134 1135 1136 1137 1138 - 1139 - 1140 1141 1142 1143 1144
Oksalõikur
Oksalõikur ei lõika, vaid purustab oksad, jättes pinna ebaühtlaseks, mis muudab taime haigustele vastuvõtlikumaks.
Elektrolüüt
Elektrolüüt on aine, mis sisaldab ioone ning on seetõttu hea elektrijuht. Elektrolüüdi elektrijuhtivus põhineb ioonide vabal liikumisel. Kõige tüüpilisem elektrolüüt on ioonne lahus, kuid elektrolüüt võib olla ka tahke või vedel aine, näiteks metall.
Ioonsed elektrolüüdid on aluste, hapete või soolade lahused. Ka osa gaase võib käituda kõrgel temperatuuril või madalal rõhul elektrolüütidena. Elektrolüüdi lahuse võib saada ka bioloogiliste molekulide (nt DNA, polüpeptiidid) või sünteetiliste polümeeride (nt polüstüreensulfonaat) lahustamisel lahustis. Kahte viimast nimetatakse polüelektrolüütideks, mille elektrijuhtivuse tagavad laetud funktsionaalrühmad.
Elektrolüüdi lahus saadakse enamasti soola lahustamisel lahustis (nt vees). Lahusti ja soola termodünaamilise koostoime tõttu soola osakesed dissotsieeruvad (lagunevad) positiivsete ja negatiivsete laengutega osakesteks. Seda protsessi nimetatakse lahustumiseks. Näiteks söögisooda ehk naatriumvesinikkarbonaadi viimisel vette dissotsieerub molekul väiksemateks ioonideks. Selle dissotsiatsioonireaktsiooni võrrand on järgmine:
NaHCO3(s) → Na+(aq) + HCO3−(aq)
Aine ja vee reaktsiooni saadus võib samuti olla võimeline dissotsieeruma ioonideks. Näiteks süsihappegaasi reageerimisel veega:
CO2 + H2O → H2CO3
tekib molekul, mis vesilahuses dissotsieerub ioonideks:
H2CO3(s) → H+(aq) + HCO3−(aq)
HCO3−(aq) → H+ + CO32−(aq)
Ka vedelas olekus soolad võivad olla elektrolüüdid. Näiteks, kui naatriumkloriid kõrgel temperatuuril ära sulatada, siis saadud vedelal soolal on samuti elektrijuhtivus.
Elektrolüüdi tugevus
Kontsentreeritud lahuses on palju elektrolüüdi ioone; lahjendatud lahuses on neid vähe. Selle järgi, kui suur osa lahustatava aine molekulidest dissotsieerub lahustis, kirjeldatakse elektrolüüdi tugevust ehk võimet elektrivoolu juhtida. Tugeva elektrolüüdi puhul dissotsieerub lahustis suur osa lahustunud molekule ioonideks. Nõrga elektrolüüdi puhul dissotsieerub väga väike osa molekulidest ioonideks. Elektrolüütide omadusi võib kasutada elektrolüüsil, et eraldada aine koostises olevaid elemente või ühendeid, mis on lahustunud.
Tugev elektrolüüt
Tugev elektrolüüt on aine, mis dissotsieerub vesilahuses täiesti või peaaegu täiesti ioonideks. Kuna tekkivad ioonid on head elektrijuhid, siis esialgu nimetatigi elektrolüüdiks üksnes sellist ainet vesilahuses, mis juhib hästi elektrivoolu. Kui lahuses olevatest ioonidest ja nende käitumisest oli rohkem teada saadud, tekkis tugeva elektrolüüdi praegune definitsioon.
Tugevateks elektrolüütideks on tugevad happed, tugevad alused ning soolad, mis on hästi lahustuvad. Näiteks:
soolhape (HCl),
väävelhape (H2SO4),
lämmastikhape (HNO3),
kaaliumhüdroksiid (KOH),
kaaliumkloriid (KCl),
naatriumkloriid (NaCl).
Nõrk elektrolüüt
Nõrk elektrolüüt on aine, mis vesilahuses dissotsieerub ioonideks vähesel määral. Seega on nõrga elektrolüüdi lahuses (peale dissotsieerunud ioonide) ka lahustunud aine molekule, millel pole laengut ning mis ei kanna edasi elektrivoolu. Nõrgad elektrolüüdid suudavad lahuses edasi kanda ainult nõrka elektrivoolu.
Nõrkadeks elektrolüütideks on nõrgad happed ja nõrgad alused. Näiteks:
äädikhape (CH3COOH),
süsihape (H2CO3),
fosforhape (H3PO4),
ammoniaak (NH3),
püridiin (C5H5N).
Füsioloogiline tähtsus
Primaarsed elektrolüüdi ioonid füsioloogias on naatrium (Na+), kaalium (K+), kaltsium (Ca2+), magneesium (Mg2+), kloriid (Cl-), vesinikfosfaat (H2PO4-) ja vesinikkarbonaat (HCO3-). Elektrilaengu sümbolid pluss (+) ja miinus (-) näitavad, et aine on looduses ioonne ning et tema elektronide arv on suurem või väiksem kui prootonite arv. See nähtus on keemilise dissotsiatsiooni tulemus.
Kõik teadaolevad eluvormid vajavad peenet ja keerulist tasakaalu rakusisese ja rakuvälise keskkonna vahel. Eriti tähtis on täpse elektrolüütide osmootsete gradient-ioonide tasakaalu säilitamine. Sellised gradient-ioonid mõjutavad ja reguleerivad keha hüdratsiooni ning samuti ka vere pH-d, samuti on nad elutähtsad lihaste ja närvide töötamiseks. Elusorganismides on elektrolüütide kindla kontsentratsiooni hoidmiseks erinevad mehhanismid.
Lihaskude ja neuroneid loetakse keha elektrilisteks kudedeks. Lihaskoe või neuroni paneb tööle elektrolüüdi aktiivsus rakuvälise või koevedeliku ja rakusisese vedeliku vahel. Elektrolüüdid võivad rakumembraani siseneda või väljuda sealt läbi spetsiaalsete valgustruktuuride rakumembraanis, mida kutsutakse ioonkanaliteks. Näiteks lihaste kokkutõmbumine oleneb kaltsiumi (Ca2+), naatriumi (Na+) ja kaaliumi (K+) ioonide olemasolust. Nimetatud elektrolüütide ebapiisava kontsentratsiooni korral võib tunda lihastes nõrkust või krampide tekkimist.
Elektrolüütide tasakaalu säilitatakse suu kaudu või hädaolukorras kehasse süstides elektrolüüdi lahust sisaldavaid aineid. Hormoonid säilitavad elektrolüütide tasakaalu kehas. Neerud eemaldavad kehast üleliigsed elektrolüüdid. Inimese kehas elektrolüütide homöostaasi reguleerivad näiteks antidiureetiline hormoon ja aldosteroon. Tõsised elektrolüütide tasakaalu häired kehas (nt veetustamine) võivad põhjustada neuroloogilisi ja südameprobleeme, kui inimene ei saa kohe arstiabi.
Kontsentratsiooni mõõtmine
Elektrolüütide kontsentratsiooni mõõtmine on üldjuhul diagnostiline protseduur, tavaliselt määratakse ioonselektiivsete elektroodidega elektrolüüdi kontsentratsioon vereproovis või uriiniproovis. Saadud tulemuste tõlgendamiseks ja võrdlemiseks on tarvis ka inimese haiguslugu ning samuti on vajalik paralleelne neerufunktsioonide mõõtmine. Tavaliselt on määratavateks ioonideks kaalium ja naatrium, kloriidioonide kontsentratsiooni määratakse harva, ainult arteriaalsete veregaaside mõõtmisel, kuna see on olemuselt seotud naatriumi sisaldusega. Uriiniproovi uurimisel on tähtsal kohal erikaalu määramine, sest see on seotud ioonide kontsentratsioonide tasakaalule mittevastavuse tuvastamisega.
Elektrokeemia
Peamine artikkel elektrolüüs
Kui elektrolüüdi lahusesse viia elektroodid, mille vahele rakendatakse elektrivool, siis antud lahus on võimeline elektroodide vahel elektrivoolu juhtima. Tavaolukorras ei saa üksikud elektronid iseseisvalt liikuda lahuses ühelt elektroodilt teisele, selle asemel toimub keemiline reaktsioon katoodil, mille käigus tarbitakse anoodilt pärit elektrone. Anoodil toimub teine reaktsioon, millest pärinevad elektronid kantakse üle katoodile. Protsessi tulemusena koguneb katoodi ümber negatiivne laeng ning anoodi ümber positiivne laeng. Lahuses olevad laengutega ioonid neutraliseerivad katoodi ja anoodi ümber olevad laengud, mis võimaldab elektronide ülekande jätkumist ning reaktsioonide toimumist.
Näiteks kaaliumkloriidi (KCl) vesilahuse elektrolüüsil toimub katoodil järgmine reaktsioon:
2H2O + 2e− → 2OH− + H2
Reaktsiooni käigus eraldub vesinik gaasina (H2), anoodil toimub reaktsioon:
2KCl → 2 K+ + Cl2 + 2e−
Anoodil eraldub gaasina kloor (Cl2). Reaktsiooni käigus tekkivad positiivsed kaaliumi ioonid (K+) liiguvad lahuses katoodi poole ning neutraliseerivad sinna tekkinud negatiivsed hüdroksiidioonid (OH−). Vastavalt hüdroksiidioonid liiguvad lahuses anoodi poole, et neutraliseerida sealne kaaliumi ioonide poolt tekitatud positiivne laeng. Ilma lahuses liikuvate ioonideta katoodi ja anoodi ümber tekkivad laengud pidurdaksid elektronide liikumist läbi lahuse. Kui poleks elektrolüüdi ioone lahuses, siis reaktsioon ja elektronide ülekanne aeglustuks, sest vee dissotsiatsioonil tekkivad prooton (H+) ja hüdroksiidioon (OH−) difundeeruvad läbi lahuse palju kordi aeglasemini, kui elektrolüüdist pärinevad K+ ja Cl− ioonid.
Elektrolüüdid dissotsieeruvad vees, sest vee molekulid on dipoolid, mis solvateeruvad energeetiliselt soodsasse asendisse elektrolüüdi ioonidega.
Teistes reaktsioonides võivad ka metallist elektroodid sarnaselt elektrolüütidega reaktsioonidest osa võtta.
Elektrolüüte sisaldavaid elektrijuhte kasutatakse elektriseadmetes, kus liides, millel keemiline reaktsioon elektrolüüdil või metallil toimub, toob kaasa kasuliku elektrilise efekti:
Kuiv elektrolüüt
Kuivad elektrolüüdid on sisuliselt geelid, mis on painduval võrel.
Lõvi talvel
"Lõvi talvel" ("The Lion in Winter") on James Goldmani 1966. aastal ilmunud näidend. See esietendus New Yorgis Broadwayl 3. märtsil 1966.
Augusta-Richmondi maakond
Augusta-Richmondi maakond on maakond Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis.
Lõvi talvel
Eesti teatrites
Eestis on seda näidendit lavastatud Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. Näidendi tõlkis inglise keelest Paul-Eerik Rummo ja lavastas Rudolf Allabert. Esietendus toimus 26. veebruaril 1985.
Augusta-Richmondi maakond
Augusta-Richmondi maakond asub Lõuna-Carolina osariigi piiril. Ta piirneb kirdes Savannah' jõega.
Maakonna pindala on 793 km² ja arvestuslik elanike arv 2008. aastal oli 192 851.
Lõvi talvel
Eesti teatrites
Osades:
Augusta-Richmondi maakond
Augusta-Richmondi maakond moodustus, kui aastal 1996 liitusid Augusta linn ja suurem osa Richmondi maakonnast (endisse maakonda kuulunud Hephzibah' ja Blythe'i linn eelistasid mitte liituda).
Maakonna suurim linn on Augusta.
Järvepera
Järvepera on küla Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas.
1820. aasta paiku toodi terve Järvepera küla elanikud Mulgimaa Karksi, Helme ja Paistu kihelkonnast sisse.
Ajalooliselt jäi Järvepera Tartumaale Palamuse kihelkonda. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Palamuse valda.
Järvepera külas on sündinud kirjanik Oskar Luts.
Otepää muinaslinnus
pisi|[[Otepää linnamägi ja Otepää linnus. Johann Christoph Brotze]] Otepää muinaslinnus oli Otepää linnamäel asunud eestlaste ning hiljem Tartu piiskopi ja tema vasallide linnus. Esimest korda rajati sinna linnus 1. aastatuhande teisel poolel.
Otepää muinaslinnuse nimest
Otepää (Henriku Liivimaa kroonikas Odenpe, Odempe, saksa keeles Odenpäh) linnuse nimi tähendab karu pead. Seda kinnitab ka Henriku seletus Odenpe, id est Caput Ursi ('Otepää, see on karu pea'), ja Vene kroonikad, mis kutsuvad seda Медвежья голова ('karu pea'). On oletatud, et taoline nimi võis tuleneda kas linnamäe kujust või isikunimest. Karu-tüvelist nime võis kanda keegi linnuse või muistse Ugandi vanematest. Lauri Kettuneni arvates märkis "Otepää" linnuse asutajat või vanemat. "Ott" on karu tähistav soomeugriline lekseem, millele on vasted näiteks soome ("ohto") ja liivi keeles ("okš"). Sellele lisanduv -n märgib genitiivi, mis järgneva p ees osalise assimilatsiooni tõttu hääldus m-ina.
Arheoloogilised uuringud
Otepää linnamäe vanimad arheoloogilised leiud pärinevad 1. aastatuhande algusest. Rohkem leide on I aastatuhande II poolest (ehtenõelad, hoburaudsõled, kirves) ja II aastatuhande algusest (ehted, mõõgatupe ots, ammu- ja nooleotsad). Püsiv inimasustus tekkis 7.–8. sajandil. Tolleaegsete kaitseehitiste kohta andmed puuduvad, kuna linnamäel toimunud hilisemate ümberehituste tõttu on varasemate ajajärkude kohta vähe jälgi. Võimalik, et Otepää-taolisel mägilinnusel täitsid kaitsefunktsiooni ainuüksi järsud mäenõlvad ja rinnatisega puitkonstruktsioonid.
pisi|vasakul|Otepää linnamägi
Maximilian I Joseph
Maximilian I Joseph (Maximilian Maria Michael Johann Baptist Franz de Paula Joseph Kaspar Ignatius Nepomuk; 27. mai 1756 – 13. oktoober 1825) oli Baieri esimene kuningas 1806–1825. Enne seda oli ta 1799–1806 Maximilian IV Josephi nime all viimane Baieri kuurvürst, 1795–1803 Zweibrückeni hertsog ning viimane Reini pfaltskrahv 1799–1803 (Pfalz ja Zweibrücken liideti seejärel Baieriga).
Otepää muinaslinnus
Ajalugu
On oletatud, et keskmisel rauaajal tekkis Otepää ümber väikemaakond, millest hiljem sai Ugandi maakonna tuumikala. Mullast ringvall rajati arvatavasti 1. aastatuhande lõpus. Tugevamad kindlustused ehitati 11. sajandil, mil ka mäe madalamale osale rajati avaasula asemel eeslinnus. 13. sajandi alguses oli Otepää Ugandi maakonna peamiseks võimukeskuseks.
Maximilian I Joseph
Ta oli Napoleon I ustav liitlane Saksamaal ning sai selle eest tasuks hulga alasid Lõuna-Saksamaal, sealhulgas ajutiselt Tirooli ja Salzburgi, tänu millele muutus Baier Lõuna-Saksamaa olulisimaks riigiks. 1813 liitus ta aga Napoleoni vastastega, ent säilitas kuninga tiitli ja enamiku 1803–1809 liidetud valdustest. 1818 andis ta Baierile suhteliselt liberaalse konstitutsiooni ja parlamendile üpris laiad võimupiirid.
Otepää muinaslinnus
Ajalugu
Nooremal rauaajal kujunes Otepää linnus koos selle juures oleva asulaga kaubanduse ja käsitööga tegelevaks varalinnaliseks keskuseks (aolinnaks). Sealt hargnes neli suurt teed: Pihkva ja Novgorodi suunas, Tartu kaudu Põhja-Eestisse, üle Väikese-Emajõe Sakalasse ning lõuna suunas latgalite ja liivlaste aladele. 12. sajandi lõpus ja 13. sajandi alguses kulges sealtkaudu ilmselt ka Riia-Pihkva kaubatee.
Linnust on mainitud esimest korda 1116. aastal Vene leetopissis, kui Novgorodi vürsti Mstislav Vladimirovitši väed selle vallutasid. Püsivat Novgorodi võimu Otepää üle sellega ilmselt ei tekkinud. Linnuse järgmine mainimine pärineb 1192. aastast, mil Novgorodi vürsti Jaroslav Vladimirovitši väed saagiretke käigus selle maha põletasid. Henriku Liivimaa kroonika teatel süüdati linnus uuesti põlema 1208. aastal, seekord Riia piiskopi, Mõõgavendade ordu, Tālava latgalite ja liivlaste väe poolt. 1210. aasta alguses piirasid Otepää linnust Novgorodi ja Pihkva vürstid, kuni seesolijad nõustusid maksma piirajatele raha. Hiljem samal aastal saabusid sinna taas riialased, kes linnuse vallutasid ja põlema panid. 1216. aastal läks Ugandi Riia piiskopi ja ordu võimu alla. Pihkva vürst Vladimir Mstislavitš vastas sellele Otepää linnuse ajutise hõivamisega. Riialased omakorda kindlustasid seejärel sealseid kaitserajatisi ja saatsid abijõude. 1217. aasta alguses alistusid linnuse kaitsjad neid piirama asunud novgorodlaste, pihkvalaste, saarlaste, harjulaste ja sakalaste väele. Otepää läks peagi aga tagasi riialaste võimu alla ja 1220. aastal asusid sinna koos kohalike ugalastega elama orduvennad. 1223. aasta alguses puhkes Ugandis orduvastane ülestõus, mille käigus Otepääl olnud orduvennad ja teised sakslased tapeti või vangistati. Ugalased kutsusid oma linnustesse Vene vürstide abiväed, sellega võib-olla ka end nende võimu alla andes. Ülestõusu mahasurumise järel 1224. aastal läks Ugandi Tartu piiskopile, kes laskis vana linnuse kohale rajada uue kivilinnuse.
Maximilian I Joseph
1801 juhtus, et Münchenis varises kokku klaasikoda. Maximilian Joseph juhtis isiklikult päästetöid ja päästis 14-aastase orvust õpipoisi Joseph von Fraunhoferi elu. Maximilian Joseph andis seejärel klaasimeistrile raamatuid ja soovitas tal oma õpipoisile haridust anda. Fraunhoferist sai oma aja üks väljapaistvaimaid optikuid, ta leiutas spektroskoobi ja spektroskoopia ning tegi Baieri optikatoodete poolest kuulsaks. Ehkki Fraunhofer suri 39-aastaselt, tõstis Maximilian Joseph ta veel enne seda aadliseisusse.
1825. aastal asus Baieri troonile Maximilian I Josephi vanim poeg Ludwig I.
Isiklikku ja järglased
Maximilian oli kaks korda abielus. Esimest korda abiellus ta 30. septembril 1785 Hessen-Darmstadti vürsti Georg Wilhelmi 20-aastase tütre Augusta Wilhelminega. Sellest abielust sündis kaks poega ja kolm tütart. Üks tütar suri kolmeaastaselt, ülejäänud lapsed said suureks ja abiellusid. Vanim poeg Ludwig I päris Baieri trooni. Vanim tütar Augusta abiellus Napoleoni kasupoja Eugéne de Beaumarchais'ga. Nende kahe lapse sugu kestab tänapäevani. Tütar Caroline Augusta abiellus Württembergi kuninga Wilhelm I-ga, aga lapsi ei saanud. Noorim poeg Karl Theodor abiellus kaks korda, mõlemal korral morganaatiliselt, ja sai mitu last.
Augusta Wilhelmine suri 30. märtsil 1796 30-aastaselt. Maximilian I Joseph abiellus 9. märtsil 1797 Badeni markkrahvi Karl Ludwigi 20-aastase tütre Karoline Frederike Wilhelminega. Sellest abielust sündis kaheksa last, kellest kaks vanemat olid pojad ja ülejäänud tütred. Mõlemad pojad surid lapsena ja ka noorim tütar suri kümneaastaselt, ülejäänud lapsed said täiskasvanuks ja abiellusid. Kaks tütart ei saanud lapsi, ülejäänud kolme tütre sugu kestab tänapäevani. Tütar Amalie Auguste (1801–1877) oli Saksimaa kuninganna, tütar Sophie oli Austria keisri Franz Josephi ema ja teine tütar Marie Ludovike Franz Josephi abikaasa Elisabethi ema.
1825. aastal asus Baieri troonile Maximilian I Josephi vanim poeg Ludwig I.
Niidurüdi
Niidurüdi ehk niidurisla (Calidris alpina schinzii) on kurvitslaste sugukonda rüdi perekonda kuuluv lind. Ta on soorüdi alamliik.
Levik
Niidurüdi pesitseb Briti saarte, Islandi ja Läänemere-äärsete maade rannikuniitudel.
Eestis leidub niidurüdi valdavalt vaid Lääne-Eestis harvaesineva haudelinnuna, kes on levinud vaid rannaniidu ja lageraba elupaikades piiratud alal. Väikesele arvukusele vaatamata pesitseb Eestis vähemalt kolmandik niidurüdi Läänemere asurkonnast, mistõttu on selle liigi säilimise tagamine Eesti vastutus nii Euroopa kui ka kogu maailma mõistes. Pooled Eesti niidurüdidest elavad Matsalu rahvuspargis. Niidurüdi on esimese kategooria kaitse all olev ohustatud liik. 2008. aastal hinnati niidurüdi arvukuseks Eestis 170–240 haudepaari. 2009. aastal ei ületanud nende arvukus tõenäoliselt enam 200 haudepaari. Ohu põhjused on eelkõige rannaniitude kinnikasvamine ning rebaste ja kährikute arvukuse suurenemine. Ta on ohustatud ka mujal Euroopas.
Kirjeldus
pisi|Niidurüdi [[rõngastamine Matsalus.]] Niidurüdi on 16–22 cm pikkune, tiibade siruulatus on 35–40 cm.
Linnu selg on pruuni-mustakirju; kõht must, küljelt heledam ja laiguline. Nokk on lühem kui soorüdil.
Eluviis
Niidurüdi ehitab oma pesa varjatud kohta rohupuhma sisse. Kurnas on tavaliselt neli muna.
Ridley Scott
Sir Ridley Scott (sündinud 30. novembril 1937) on Suurbritannia filmilavastaja, produtsent ja Tony Scotti vend.
Ridley Scott on tuntud eri žanritele iseloomulike elementide julge kokkusegajana, mille heaks näiteks on teadusfantastika ja film noir’i tunnustega "Blade Runner". Lisaks kasutab ja eksperimenteerib ta oma linateostes kõikvõimalike uuenduslike tehnoloogiliste võimalustega ("Gladiaator", "Allatulistatud Black Hawk").
Elulugu
Ridley Scott omandas filmikunstihariduse Royal College of Artis. Oma karjääri algul, 1960. aastatel lavastas ta BBC-s telesarju. 1970. aastatel asutas Ridley koos Alan Parkeri, Hugh Hudsoni ja noorema venna Tony Scottiga reklaamifirma, kus jõudis toota üle 2000 reklaami.
Esimene mängufilm "Duellandid" valmis 1977. aastal, kuid publiku vastuvõtt oli leige. Edu ja tuntus saabus Ridley Scottile alles kahe aasta pärast ulmeõudusfilmiga "Tulnukas". Sellele järgnenud düstoopne ulmetriller "Blade Runner" (1982) sai kultusfilmiks. Ulmefilmidega eksperimenteeris Scott kuni 1987. aastani, mil valmis romantiline triller "Keegi jälgib mind", mis leidis suhteliselt külma vastuvõttu publiku hulgas. Trilleriga "Must vihm" (1989) võitis ta oma reputatsiooni filmiringkondades tagasi.
Oscari nominatsiooni võitis ta filmiga "Thelma ja Louise" (1991). Pärast seda on valminud ajaloolised filmid "1492: Paradiisi vallutamine" ja Oscari võitja "Gladiaator". Õudusklassika "Hannibal" kuulub samuti Scotti parimate näidete hulka.
Deniss Karpak
pisi Deniss Karpak (sündinud 18. juulil 1986 Tallinnas) on Eesti purjesportlane.
Ta sai 2008. aasta suveolümpiamängude purjeregatil Qingdaos 24. koha.
2012. aasta suveolümpiamängude purjeregatil Portlandis sai ta 11.koha.
Koor (muusika)
Koor (kreekakeelsest sõnast choros) on lauljatest koosnev muusikakollektiiv, mis esitab koorimuusikat.
Deniss Karpak
Elulugu
Kooliteed alustas Ukrainas Odessa 23. keskkoolis, kus lõpetas ühe klassi. Kui perekond kolis tagasi Eestisse, jätkas Deniss õpinguid Tallinna 65. Keskkoolis, mille lõpetas 2004. aastal.
Esimest korda elus üritas purjetada kuueaastaselt jahil Optimist, kuid regulaarselt hakkas purjetamisega tegelema 12-aastaselt novembris 1998 purjespordiklubis Baltsail. Sealt siirdus ta 1999. aastal Kalevi Purjespordikooli (KPSK) klubisse. Optimist-klassi jahtidelt läks Deniss Karpak 2002. aastal üle Laser 4.7 klassi ja 2003. aastal Laser-klassi jahtidele, millel võistles 2008 aasta hooaja lõpuni. Alates 2009 aastast purjetab ta svertpaadil Finn.
Pärast keskkooli lõpetamist 2004. aastal asus Deniss Karpak õppima rahvusvahelisse ülikooli Audentes reklaami ja marketingi erialale, mille lõpetas mais 2007, kaitstes bakalaureusekraadi teemal "Internet firma turunduspoliitikas".
Mitmesugust
Deniss Karpaki isa Igor Karpak võttis 1992. aastal endale abikaasa nime ja on sellest ajast alates tuntud Igor Trofymovi nime all. Poeg jäi aga kandma isa endist perekonnanime.
2007. aastal kirjutas ta oma bakalaureusetöö valmis üheksa päevaga, see pingutus kahjustas aga oluliselt tema sportlikku vormi. Seetõttu kaotas ta sel aastal kvalifikatsioonivõistlused ega oleks saanud osaleda maailmameistrivõistlustel Portugalis, kuid Rahvusvaheline Purjespordi Föderatsioon saatis talle isikliku kutse ja ta saavutas võistlusel kolmanda koha.
Denissi treenib tema isa; ema aitab teda massöörina. Koos moodustavad nad perekondliku meeskonna S4G – Sail for Gold ja Spordiklubi Karpak Sailing Team.
Tema üks peamisi toetajaid Eesti Olümpiakomitee kõrval on joogitootja A. Le Coq.
Deniss Karpak on 200 cm pikk. Laser-klassis sõites kaalus ta 83–85 kg, Finn-klassi ülemineku järel keskmiselt 97 kg (andmed mais 2009). Ta ei suitseta, kuid tarvitab mõõdukalt alkoholi.
Didier Queloz
pisi Didier Patrick Queloz (sündinud 23. veebruaril 1966) on Šveitsi astronoom.
2019. aastal anti talle, Jim Peeblesile ja Michel Mayorile Nobeli füüsikaauhind Päikese-sarnase tähe ümber tiirleva eksoplaneedi 51 Pegasi avastamise eest.
Koor (muusika)
Koori juhatab koorijuht.
Alkeenid
Nagu ka alkaanidel, on ühe kaksiksidemega alkeenidel (monoalkeenidel) oma üldvalem CnH2n. Tsüklilisi süsivesinikke, milles esineb kaksikside, nimetatakse tsükloalkeenideks, üldvalemiga CnH2n-2 (ühe kaksiksideme puhul). Aromaatsed ühendid sarnanevad küll tsükloalkeenidega, kuid neid ei peeta alkeenideks nende teistsuguse struktuuri (delokaliseeritud kaksikside) ja omaduste tõttu.