cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei
ERSP programmiline eesmärk oli Eesti Vabariigi taastamine õigusliku järjepidevuse alusel. ERSP esindas rahvusliku iseseisvusliikumise radikaalset tiiba ja kasutas antikommunistlikku retoorikat – erinevalt Rahvarindest, mis tegi koostööd Gorbatšovi reformipoliitikat toetavate kommunistidega ja taotles esialgu vaid suuremat iseseisvust Nõukogude Liidu koosseisus, hiljem ka Nõukogude Liidust lahkulöömist, kuid mitte kunagi Eesti Vabariigi taastamist õigusliku järjepidevuse alusel.
Pomerantsipuu
Pomerantsipuu ehk mõruapelsinipuu (Citrus aurantium) on ruudiliste sugukonna tsitruse perekonda kuuluva heitlehiste lehtpuude liik.
Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei
ERSP algatas 24. veebruaril 1989 (koos Eesti Muinsuskaitse Seltsiga ja Eesti Kristliku Liiduga) Eesti kodanike komiteede liikumise, mis päädis Eesti Vabariigi õigusjärgsete kodanike esinduskogu Eesti Kongressi valimistega 24. veebruaril 1990 ja kokkukutsumisega 11. märtsil 1990.
Pomerantsipuu
Morfoloogia
Kasvab umbes 10 meetri kõrguseks. Lehed tumerohelised, munajad, oksad kaetud pikkade ogadega. Viljad meenutavad apelsini, ent on pisemad ja tumedamad.
Levila
Kasvab looduslikult Loode-Indias ja Hiinas. Kasvatatakse peamiselt Indias ja Vahemere maades.
Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei
ERSP ühines 2. detsembril 1995 Rahvusliku Koonderakonnaga Isamaa. Parteide ühinemisel sündis Erakond Isamaaliit.
Pomerantsipuu
Kasvatamine
Kultiveeritkase kõikides Kagu-Aasia riikides, Vahemere maades, Kesk- ja Lõuna-Ameerikas, Kariibi mere saartel jm.
Fenerbahçe SK
Fenerbahçe Spor Kulübü (Sports Club Fenerbahçe) on İstanbuli Aasia-poolel tegutsev spordiklubi. Klubi asutasid Kadıköy linnaosas 1907. aastal Ziya Songülen (klubi esimene president), Ayetullah Bey (klubi teine president) ja Necip Okaner. Klubi on saanud nime Fenerbahçe asumi järgi. Klubi kodustaadioniks on Şükrü Saracoğlu staadion (sponsorluspõhjustel nimetatakse seda ka Ülkeri staadioniks).
Pomerantsipuu
Vilja kasutamine
Väikse apelsinitaolise ereda oranžikas-punase vilja liha on mõrkjashapu. Mahlast saab väga head marmelaadi, samuti karastusjooke.
Pomerantsi koorest pressitud pomerantsiõli sarnaneb apelsiniõliga, kuid on mõru ja seda kasutatakse likööritööstuses. Parfümeeria ja meditsiini jaoks saab õli ka lehtedest, noortest võrsetest ja valmimata viljadest. Pomerants on meditsiinis laialt tuntud isutekitava vahendina. Tsitruseliste õitest, eriti aga pomerantsipuu õitest, saadakse Lõuna-Prantsusmaal väärtuslikku nerooliõli, mis läheb parfümeeriatööstusse.
Ajalugu
Aasiast jõudis pomerantsipuu 1002. aastal Sitsiiliasse.
Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei
Ettepanek Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei loomiseks
1987. aasta 7. novembril Pärnus tuli Vello Väärtnõu välja Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei loomise ideega, öeldes esimesena tol ajal avalikkuse ees välja mõtte, et Eestis on vaja luua rahvuslik partei ja võtta kommunistidelt võim.
1988. aasta 21. jaanuaril kirjutasid Väärtnõu initsiatiivil 14 inimest alla "Ettepanekule Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei loomiseks". Need olid:
Kuna erakonna algatajatel puudus ligipääs kohalikule ajakirjandusele – raadiole, televisioonile, ajalehtedele –, siis kasutati selleks Lääne pressi ja meediat, et vabaduse ja iseseisvuse ideed inimesteni viia.
30. jaanuaril 1988 toimus Väärtnõu eestvedamisel pressikonverents Moskvas, et näidata Lääne maailmale kommunismi kantsi NSV Liidu lagunemist ja demonstreerida selle katalüsaatorina Eestis tegutsevat budistide kogukonda. Pressikonverentsil viibisid ka Eke-Pärt Nõmm ja Ärvi Orula. Kohal olid New York Timesi, Washington Posti, Chicago Tribune'i ja teiste ajalehtede esindajad ning Ameerika Ühendriikide telejaama ABC võttegrupp jt.
Moskvas pressikonverentsil avalikkusele tutvustatud ERSP loomise ettepanek saavutas suurt tähelepanu, leides laialdast äramärkimist ja kommenteerimist Lääne meedias. See loeti ette ka Ameerika Hääle ja Raadio Vaba Euroopa eestikeelsetes saadetes.
New York Timesi esilehel informeeris kirjasaatja Philip Taubman 14 kodaniku käsikirjalisest dokumendist, mis kutsus üles looma "esimest sõltumatut poliitilist parteid Nõukogude Liidus".
Nõukogude ajalehed avaldasid samal ajal paskville Väärtnõu kohta, süüdistades teda koostöös Ameerika Ühendriikide Luure Keskagentuuriga.
Rahvusvahelise pressikonverentsi korraldamise peale sai KGB mõõt täis. 6. veebruaril tegi KGB läbiotsimise Väärtnõu juures ja juba 13. veebruaril 1988 saadeti ta NSV Liidust välja.
Nõukogudevastase info levitamine ERSP asutamise eel
Usinalt aitas sellesisulise informatsiooni levitamisel kaasa Võrust pärit südikas ja kartmatu noor 17-aastane rahvuslane Ain Saar koos Võru Noortekolonniga, kes noil aegadel tekitas sensatsiooni oma ettevõtmisega Vabadussõjas langenute kalmistute taastamisel. Ain Saare meeskond aitas ka Taolal kommunistidevastaseid lendlehti trükkida ja Võrumaal levitada.
ERSP asutamine
30. jaanuaril 1988 avalikustati "Ettepanek Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei loomiseks", millele oli alla kirjutanud 14 isikut – nende seas ka Erik Udam, kes oli korraldanud 23. augustil 1987 Hirvepargi miitingu ja kuulus Molotov-Ribbentropi Pakti Avalikustamise Eesti Gruppi (MRP-AEG). Aprillis 1988 alustas tööd ERSP korraldav toimkond, mis valmistas ette partei põhikirja.
ERSP asutamise kongress toimus 20. augustil 1988 Pilistvere kirikus. Asutajaliikmeid 104. Juhatusse valiti Mati Kiirend, Lagle Parek, Eve Pärnaste, Vello Salum, Erik Udam.
Leopold Tõnson
Leopold Tõnson VR I/2 (14. jaanuar 1874 Haapsalu – 5. jaanuar 1935 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten), kergejõustiklane, aerutaja ja sporditegelane.
Kalevlaste Maleva pealik Vabadussõjas.
Piltene stiftifoogtide loend
Piltene stiftifoogtide loend loetleb teadaolevaid Piltene (Kuramaa) stifti foogte. Stift oli Kuramaa piiskopkonna ainus ilmalik valdus.
Fenerbahçe SK
Aastail 1942–1946 Türgi peaminister olnud Şükrü Saracoğlu oli Fenerbahçe SK president aastail 1934–1950.
Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei
ERSP asutamine
27. oktoobril oli Tallinnas Kirjanike Maja saalis ERSP esimene pressikonverents.
ERSP nägi oma põhieesmärgina tingimuste tagamist eestlaste püsimajäämiseks rahvusena oma ajaloolisel kodumaal. Selleks peeti vajalikuks taastada Eesti Vabariik õigusliku järjepidevuse alusel. Tolleaegset Eestit käsitas ERSP okupeeritud ja annekteeritud maana.
ERSP algatas 24. veebruaril 1989 koos Eesti Muinsuskaitse Seltsiga ja Eesti Kristliku Liiduga Eesti kodanike komiteede liikumise, mis tipnes Eesti Kongressi valimistega 24. veebruarist 1. märtsini 1990 ning kokkukutsumisega 12. märtsil 1990.
Eesti Kongress oli Eesti Vabariigi õigusjärgsete kodanike esinduskogu, mis nõudis Eesti Vabariigi taastamist õigusliku järjepidevuse alusel, olles seega ERSP tähtsaima eesmärgi kandja ning deklareerija. Eesti Kongressi 465 saadikukohast kuulus ERSP-le ligikaudu sada.
1992. aasta Riigikogu valimistel sai ERSP 10 saadikukohta ning moodustas valitsuskoalitsiooni koos Rahvusliku Koonderakonnaga Isamaa ja Mõõdukatega. ERSP-le kuulus uues valitsuses (Mart Laari esimene valitsus) siseministri portfell (Lagle Parek, hiljem Heiki Arike).
1992. aasta Vabariigi Presidendi valimistel kandideeris ka ERSP esimees Lagle Parek, kes kogus 19837 häält (4,23%), kuid ei osutunud valituks.
1995. aasta Riigikogu valimistel sai Isamaa ja ERSP liit 8 kohta, neist 2 kohta kuulusid ERSP-le.
ERSP ühines 2. detsembril 1995 Rahvusliku Koonderakonnaga Isamaa. Parteide ühinemisel sündis Erakond Isamaaliit.
Zuiderzee
thumb|Zuiderzee 16. sajandi kaardil thumb|Zuiderzee 17. sajandi kaardil
Zuiderzee oli Põhjamere madal laht (sügavus 4...5 m) Hollandi loodeosas. Laht tungis umbes 100 km sügavuselt maismaasse ning selle laius oli kuni 50 km. Lahe pindala oli 5000 km².
Nimi tähendab 'Lõunameri' vastandina Põhjamerele. Mõlemad nimed on friisi päritolu (Sudersee, Noardsee): need veekogud on friiside asualast vastavalt põhjas ja lõunas.
Kaitsetammide rajamise tagajärjel on laht asendunud IJsselmeeri ja teiste järvedega (IJmeer, Veluwemeer, Gooimeer, Markermeer, Drontermeer, Eemmeer ja Ketelmeer).
Jennifer Garner
Jennifer Anne Affleck (sündinud Garner; 17. aprillil 1972 Texase osariigis Houstonis) on Kuldgloobusega pärjatud ja Emmy auhinnale nomineeritud USA filminäitleja.
Teise koalitsiooni sõda
thumb|347x347px|Strateegiline ülevaade operatsioonidest Euroopas ja Vahemerel aastatel 1798–1799
Teise koalitsiooni sõda (1798–1802) oli teine sõda revolutsioonilise Prantsusmaa ja Euroopa monarhiate vahel, mida juhtisid Suurbritannia, Austria ja Venemaa ning millesse olid kaasatud Osmanite riik, Portugal ja Napoli. Nende eesmärk oli tõkestada vabariiklikult Prantsusmaalt eksporditavat kodanikeõigusi, vabadusi, pärisorjuse kaotamist.
Jennifer Garner
Ta on eeskätt tuntud CIA agendi Sydney Bristow' osatäitjana aastatel 2001–2006 toodetud telesarjas "Alias". Lisaks on ta mängunud filmides "Daredevil – kartmatu tasuja", "Elektra", "Üleöö 30" ja "Catch and Release".
Teise koalitsiooni sõda
Nad ei suutnud kukutada revolutsioonilist režiimi ja Prantsuse territoriaalne kasv 1793. aastast saati kinnitati. Koalitsioniriigid moodustasid uue liidu ja püüdsid Prantsusmaa eelmisi sõjalisi vallutusi tagasi pöörata. Koalitsioonil läks aastal 1799 väga hästi, kuid Venemaa tõmbus peale kaotatud sõjakäiku Itaaliasse tagasi. Napoleon sai Prantsusmaal võimule 1799. aasta lõpul ning tema ja ta kindralid lõid koalitsiooni. Lunéville'i rahuga aastal 1801 säilitas Prantsusmaa kõik oma eelmised saavutused ja omandas uusi maid Toscanas Itaalias, samas Austriale lubati Venezia ja Dalmaatsia rannik. Suurbritannia ja Prantsusmaa sõlmisid Amiens'i rahu märtsis 1802, tuues Euroopasse rahu, mis kestis 14 kuud. Mais 1803 olid Suurbritannia ja Prantsusmaa taas sõjas ja aastal 1805 koostas Suurbritannia Kolmanda koalitsiooni sõja jätkamiseks Prantsusmaa vastu.
Jennifer Garner
Eraelu
Aastatel 2000–2003 oli Jennifer abielus näitleja Scott Foleyga, kellega tutvus telesarja "Felicity" võtetel 1998. aastal. Lahutusele järgnenud aastal oli Garner suhtes "Aliase" kaasnäitleja Michael Vartaniga. 2005. aasta 29. juunil abiellus Jennifer filmi "Daredevil" kaasnäitleja Ben Affleckiga. Paaril on kaks tütart (Violet Anne Affleck, sündinud 1. detsembril 2005; Seraphina Rose Elizabeth Affleck, sündinud 6. jaanuaril 2009) ja poeg (Samuel Garner Affleck, sündinud 27. veebruaril 2012).
Teise koalitsiooni sõda
Taust
20. aprillil 1792 kuulutas Prantsuse seadusandlik kogu sõja Austriale. Selles Esimese koalitsiooni sõjas (1792–1797) seisis Prantsusmaa vastu kõigile Euroopa riikidele, kellega tal oli ühine maa- või veepiir, pluss Portugal ja Osmanite riik. Kuigi koalitsiooniväed saavutasid sõja alguses mitu võitu, tõrjuti nad lõpuks Prantsuse territooriumilt ja kaotasid siis märkimisväärseid territooriume Prantsusmaale, kes hakkas okupeeritud territooriumitel tütarvabariike looma. Napoléon Bonaparte'i jõupingutustega Põhja-Itaalias suruti Austria väed tagasi ning tulemuseks oli Leobeni vaherahu (17. aprillil 1797) ja sellele järgnenud Campo Formio rahu (oktoobris 1797).
Rahu katkeb
Muud tegurid aitasid kaasa pingete kasvule. Teel Egiptusse peatus Napoleon raskelt kindlustatud sadamalinnas Vallettas. Siis Malta ordu käes olnud Malta kuberner võimaldas vaid kaks laeva korraga sadamasse, vastavalt saare neutraliteedile. Bonaparte käskis kohe Vallettat pommitada ja 11. juunil juhatas kindral Louis Baraguey d'Hilliers mitme tuhande Prantsuse sõduri randumist strateegilistes kohtades ümber saare. Ordu prantsuse rüütlid deserteerusid ja ülejäänud rüütlid ei suutnud edukat vastupanu korraldada. Bonaparte eemaldas teised rüütlid jõuga nende valdustest, vihastades Venemaa tsaari Pauli, kes oli ordu auesimees. Lisaks oli Prantsuse Direktoorium veendunud, et austerlased plaanisid salakavalalt alustada uut sõda. Tõepoolest, mida nõrgem Prantsuse vabariik näis, seda tõsisemalt austerlased, napollased, venelased ja britid tegelikult seda võimalust arutasid.
Ettevalmistused sõjaks
Sõjalised planeerijad Pariisis said aru, et Põhja-Reini org, Edela-Saksa territooriumid ja Šveits olid strateegiliselt tähtsad vabariigi kaitsel. Šveitsi mäekurud valitsesid ligipääsu Põhja-Itaaliasse; järelikult armee, mis valitses neid läbipääse, sai vägesid kiiresti põhja- ja lõunateatrite vahel liigutada.
Selleks saabus novembri alguses 1798 Jourdan Hüningeni, võtmaks seal Prantsuse vägede, niinimetatud Vaatlusarmee juhtimist, kuna selle otstarve oli vaadelda Prantsuse piiri turvalisust Reinil. Ta hindas vägede kvaliteeti ja meelsust ning tegi kindlaks varustuse ja elavjõu vajaduse. Ta leidis armee armetult ebapiisavana oma ülesande täitmiseks. Doonau armee ja selle kaks tiibarmeed, Helveetsia armee ja Mainzi armee olid võrdselt vähese elavjõu, varustuse, laskemoona ja väljaõppega; enamik vahendeid olid suunatud Põhja-Itaalia armeele, ja Suurbritannia armeele, ja Egiptuse ekspeditsioonile. Jourdan dokumenteeris usinalt neid puudusi, juhtides pikas kirjavahetuses Direktooriumiga tähelepanu alamehitatud ja alavarustatud armee tagajärgedele; tema avaldustel näis olevat vähe mõju Direktooriumile, kes ei saatnud märkimisväärset lisa elavjõus või varustuses.
Sõda
Suurbritannia ja Austria korraldasid aastal 1798 uue koalitsiooni Prantsusmaa vastu, kaasates esmakordselt Venemaa, kuigi aastani 1799 tegevusetult, välja arvatud Mõlema Sitsiilia kuningriigi vastu. Kõikide Prantsusmaa vastaste koalitsioonide eestvedaja oli Suurbritannia, kelle huviks oli majanduslik ja poliitiline vastuseis Prantsusmaale, teistel oli põhieesmärk takistada levivaid vabadusi (kodanikuõigused, päisorjuse kaotamine).
1799
Euroopas korraldasid liitlased mitu sissetungi, sealhulgas kampaaniad Itaalias ja Šveitsis ja Inglise-Vene sissetung Hollandisse. Vene kindral Aleksandr Suvorov tekitas prantslastele Itaalias rea kaotusi, ajades nad tagasi Alpidesse. Aprillis 1799 alustas Suvorov Venemaa vägedega pealetungi Veronast ning lõi Jean Victor Marie Moreau juhitud Prantsuse vägesid Cassano d'Adda juures ja hõivas Milano. Maikuus hõivas Suvorov Torino ja juunis lõi Étienne-Jacques-Joseph-Alexandre Macdonaldi juhitud Prantsuse vägesid, Venemaa ja Napoli väesalgad hõivasid Napoli. Augustis l'id venemaa ja Austria väed Suvorovi juhtimisel Barthélemy Catherine Jouberti juhitud Prantsuse vägesid Novi lahingus ning vabastasid Põhja-Itaalia Prantsuse vägedest. Põhja-Itaaliast jätkasid Suvorovi väed edasitungi Šveitsi Helveetsia vabariigi aladele, septembris ründas Suvorov Prantsuse vägesid Sankt Gotthardi kurus ja Reussi jõe orus, vallutades strateegiliselt tähtsa "Kuradisilla" (Teufelsbruecke) üle Reussi jõe. Kuid liitlased olid vähem edukad Hollandis, kus britid taganesid pärast kaotust Castricumi lahingus, ja Šveitsis, kus pärast esialgseid võite oli Vene armee sunnitud Teises Zürichi lahingus põgenema. Need tagasilöögid, samuti brittide pealekäimine laevade läbiotsimisest Läänemerel viis Venemaa lahkumiseni koalitsioonist.
Napoleon ise tungis Egiptusest Süüriasse, kuid pärast Akko piiramise nurjumist taganes Egiptusse, tõrjudes Briti-Türgi sissetungi. Olles mures poliitilise ja sõjalise kriisi pärast Prantsusmaal, naasis ta, jättes oma armee maha, ning kasutas oma populaarsust ja armee toetust riigipöörde korraldamiseks, mis tegi temast Esimese konsuli, Prantsuse valitsuse pea.
1800
Napoleon saatis Moreau sõdima Saksamaale ja läks ise Dijoni uut armeed koguma ja marssis läbi Šveitsi ründama Austria armeed Itaalias seljatagant. Napilt lüüasaamist vältides võitis ta austerlasi Marengo lahingus ja okupeeris uuesti Põhja-Itaalia.
Moreau tungis vahepeal Baierisse ja võitis suure lahingu Austria vastu Hohenlindenis. Moreau jätkas Viini suunas ja austerlased palusid rahu.
1801
thumb|[[Jean Victor Marie Moreau|Kindral Moreau Hohenlindeni lahingus|250x250px]]
Austerlased rääkisid välja Lunéville'i rahu, nõustudes põhimõtteliselt eelmise, Campo Formio rahu tingimustega. Egiptuses tungisid peale osmanid ja britid ja sundisid prantslased pärast Kairo ja Aleksandria langemist alistuma.
Suurbritannia jätkas sõda merel. Mittevõitlejate koalitsioon, koosseisus Preisimaa, Venemaa, Taani ja Rootsi, ühines kaitsma neutraalseid laevu Suurbritannia blokaadi eest, mis põhjustas Horatio Nelsoni üllatusrünnaku Taani laevastikule Kopenhaageni sadamas.
Detsembris 1801 saadeti ekspeditsioon Saint-Domingue'ile seal aastal 1791 alanud revolutsiooni lõplikuks mahasurumiseks, kuid Kariibi mere saare blokaad Briti laevastiku poolt tegi abivägede saatmise võimatuks.
1802
Aastal 1802 sõlmisid britid ja prantslased Amiens'i rahu, lõpetades sõja. Seega algas pikim rahuperiood ajavahemikus 1792–1815. Rahu on üldiselt peetud kõige sobivamaks punktiks, tähistamaks üleminekut Prantsuse revolutsioonisõdadelt Napoleoni sõdadele, kuigi Napoleon ei olnud kroonitud keiser aastani 1804.
Kana
Kana ehk kodukana (Gallus gallus domesticus) on faasanlaste sugukonda kuuluv kodulind, kelle eellane on metsik puna-džunglikana ehk bankiva kana. Sõna "kana" käib eelkõige emase kana kohta. Isaseid kanu kutsutakse kukkedeks ja kanapoegi tibudeks.
Kanu kasvatatakse peamiselt toiduks: neilt saadakse kanaliha ning kanamune.
Kanade lennuvõime on piiratud ning nad on suhteliselt väheintelligentsed (nad ei otsi võimalust takistusest mööda pääseda).
Kana kodustati Kagu-Aasias. Kodustamise eesmärk polnud munade saamine, sest bankiva kana muneb 5–8 muna aastas ja see pole piisav põhjus kedagi kodustada. Kanad kodustati hoopis sportlikel eesmärkidel: kukevõitluse pärast. Alles hiljem hakkasid inimesed kanu munasaagi põhjal valima.
2003. aasta seisuga on maailmas üle 24 miljardi kana. Nad on kõige arvukamad linnud.
Norra ministeeriumite loend
See on Norra ministeeriumite loend.
Paikuse vald (1939)
pisi|Pärnu maakonna valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Paikuse vald oli vald Pärnumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Kõrsa külas.
Vallavanem Arne Ilmjärv valiti 23. mail 1940 valla- ja linnavanemate esindajaks Pärnu maavalitsusse.
Vald kuulus Riigivolikogu 36. valimisringkonda, kust valiti Viktor Päts.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88
11. Paikuse vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Taali valla maa-alast, välja arvatud Tammiste asunduse maa-ala; b) senise Tori valla Taali metskonna Tori metsandiku kvartaalide nr. 107, 126, 127, 138, 148, 149, 157–159, 162 ja 163 maa-aladest; c) senise Kilingi valla Kabli ja Vingerja külade ning Kilingi metskonna Kikepere metsandiku kvartaalide nr. 1–18 ja Kilingi metskonna Kilingi metsandiku kvartaalide, nr. 1–12, maa-aladest; d) senise Uulu valla Auge, Männiko, Luige, Põdra, Nakki ja Laimetsa talude ning Pärnu metskonna Surju metsandiku kvartaalide nr. 16–22 maa-aladest.
Uiakatsi järv
Uiakatsi järv (ka Hiuakatsi järv, Väike Kooraste järv, Valgejärv) on järv Põlvamaal Kanepi vallas, Kooraste küla lähedal Kooraste Suurjärvest 200 m edela pool.
Kirjeldus
Järv on nõrga läbivooluga.
Põllu alev
Põllu alev (lühend PÕ) on asum Kuressaare Kesklinn linnaosas.
Põllu alev kujunes põhiliselt välja 19. sajandil toonastest Kuressaare linna piiridest väljapoole jäävatele, endisele linlaste kasutuses olnud põllulappide alale. Tegu oli Kuressaare mõistes keskklassi asumiga, mida ilmestavad eeskätt suvitajate majutamise võimalust arvestava planeeringuga ehitatud eramud.
Kuressaare linnaga liideti Põllu alev alles 1929. aastal.
Põllu alevi alale jäävad tänapäevased Uus, Pärna, Transvaali tänav, Lydia Koidula ning osa August Kitzbergi ja Kungla tänavatest.
Põllu alevi lähedal, kuid Kuressaare vanalinna piires asub muinsuskaitse all olev Põlluvahi maja.
Linnaosast kagu poole jääb Kelmiküla, lõunasse Roomassaare linnajagu. Loode pool külgneb Põllu alev Kuressaare vanalinnaga.
Hoides usku
"Hoides usku" (inglise keeles "Keeping Faith"; kõmri keeles "Un Bore Mercher" 'ühel kolmapäeva hommikul') on Walesi telesari, mille esimene, 8 jaost koosnev hooaeg esilinastus 10. juulil 2018, teine, 6 jaost koosnev hooaeg 16. juunil 2019 ning viimane, samuti 6 jaost koosnev hooaeg 1. novembril 2020.
Kesselaid
Kesselaid (ka Kessulaid, Kessu) on 1,75 km² pindalaga laid Suures väinas Muhu saarest idas ning kuulub Muhu valla koosseisu. See on vanim ja kõrgeima loodusliku maismaapunktiga laid Eestis.
Hoides usku
Sarja esimeses osas lahkub juristi haridusega kolme lapse ema Faithi abikaasa Evan kodust, sarja 14. osas soovitab Faith Evanil kodust lahkuda, mida viimane ka teeb.
Tegevuse keskmes on inimestevahelised suhted, korruptsioon politseis jm, organiseeritud kuritegevus jms. Faithi elukäigu mittesurmaval teel "hoidmisel" on tegevad inimesed alates ühiskonna heidikutest, lõpetades Scotland Yardi tippametnikega.
Kesselaid
Nimi
Laiu nimi on saksa keeles Schildau; rootsi keeles Skjöldö; Sköld; Skölldo vene keeles Шильдау, eestipäraselt Skuldai.
Laidu on 1458. aastal esmamainitud kui Scheldowe saart, Gerardus Mercatori kaardil on selle nimi Skolde ja 1645 vakuraamatus Schildau. Kesse nime on esimest korda mainitud 1569. aastal Maasilinna foogtkonna maaraamatutes. 1592 on Muhu saarelt teada Kesse lisanimega talupoegi, kuid Muhu talupojad on Kesselaiuga seostatavad alles 1627. aastast.
Asukoht
Kesselaid asub umbes 4 km kaugusel mandrist, 7 km Virtsu sadamast loodes ja 3,4 km kaugusel Muhu saarest. Pisut kaugemale põhja jääb Papilaid.
Halduslikult kuulub Kesselaid Muhu valda ja sellel asub Kesse küla, mille nimi oli kuni 1977. aastani Kesselaiu küla.
Loodus
Kesselaiu aluspõhja moodustavad siluri settekivimid. Kivimikihid paiknevad rohkem kui seitsmekraadise nurga all. Põhja- ja looderannikul paikneb 7–8 m kõrgune Kesse- ehk Kessulaiu pank, kus asub laiu kõrgeim punkt (15,6 meetrit merepinnast). See on murtud pealetungiva Litoriinamere poolt ning on osa Lääne-Eesti klindist. Laiu järgi on nime saanud siluri Jaagarahu lademe Kesselaiu kihid.
Kesselaiu pankrannik võeti looduskaitse alla juba 1938. aastal. 2004 moodustati Kesselaiu maastikukaitseala ja kogu laid on tänaseks looduskaitse all.
Muhu saare ja Kesselaiu vahele jääb Väinamere sügavaim piirkond (22 m).
Saarel leidub rikkalikult kergesti murtavat paekivi.
Umbes kolmandik laiust on kaetud vana lookuusikuga, mis on Eesti väikesaartel haruldane ning milles esineb ka harv kuuse-pärna taimekooslus. Laialdaselt esineb saarel ka lookadastikku – peamiselt laiu põhjaosas, kuid on levinud ka kunagistele põldudele ja heinamaadele.
Laiu taimestik on liigirikas. Laiult on leitud ligi 400 soontaimeliiki, millest 27 kuuluvad kaitse alla. Eriti tähelepanuväärsed on laiul kasvavad 17 liiki käpalisi ehk orhideesid. II kaitsekategooria taimeliikidest kasvavad laiul kaunis kuldking ja valge tolmpea. Laiu põhjaosas kasvab ka haruldane ussikuuseks nimetatav kuuse vorm.
Laiule satuvad aeg-ajalt metssead ja põdrad. Saarel on kohatud halljänest, metsnugist ja rebast. Suviti on saarel nähtud merikotkast. Saare keskosas paiknevate aruniitude ja kaguosas asuvate rannaniitude säilitamiseks tuleb neid hooldada. Praegusel ajal peetakse saarel Herefordi veiseid ja kodukitsi, kes aitavad rannaniite hooldada.
Ajalugu
pisi|Karjamõisa varemed Kesselaid kerkis merest umbes 3000 eKr.
Aastatel 1866–1892 moodustas Kessulaid valla Muhu kihelkonnas. Üle saare viis Muhust mandrile talitee. Vallakohus asus Kessulaiul, alates 1890. aastast aga Hellamaal. 1914. aastal oli saarel 77,72 ha mõisamaad, 113 ha talumaad ja 5 talu. Kuni 1921. aastani kuulus saar perekond Wahlidele. 1930. aastate lõpuks elas saarel umbes 35 inimest ja laiul asus 6 majapidamist. 1939. aastal kuulus laid Muhu valda.
Aljoša (film)
"Aljoša" on 2008. aastal valminud Meelis Muhu dokumentaalfilm pronkssõdurist.
Kesselaid
Ajalugu
Aastast 1993 elab saarel endise majakavahi perekond – Kõmsilt pärit Urmas ja Elsa Vatter. Eesti 2011. aasta rahvaloenduse alusel elas Kesselaiul 7 inimest. 1. jaanuari 2017 seisuga oli end Kesselaiu elanikuks registreerinud 4 inimest.
Aljoša (film)
Lisaks intervjuu skulptor Enn Roosiga ("Monumendi sünd") ja "Naši" protestiaktsioon Tõnismäel.
Kesselaid
Ajalugu
Esimene meremärk püstitati laiule 1879. aastal, sihttulepaagid aastal 1885. Alates 1994. aastast on tulepaagid automatiseeritud ja töötavad päikesepatareidel. Meremärkidest asuvad saarel Kessu liitsihi alumine ja ülemine tulepaak ning Kessu päevamärk.
Romeo & Julia
"Romeo & Julia" on Eesti muusikal, mis esietendus 25. augustil 2006. Lavastus põhineb William Shakespeare'i teosel "Romeo ja Julia", kuid sündmustik on toodud tänapäeva.
Kesselaid
Ajalugu
Saarele pole veetud elektri- ega telefoniliine. Majapidamiselektrit saadakse tuulegeneraatorist ja päikesepatareidest. Talvel võib saar jääteede puudumise korral jääda pikaks ajaks isoleerituks.
Enne Teist maailmasõda oli Eesti Vabariigil kavas sinna rajada 100-kohaline sunnitöölaager.
Kesselaiul käib rohkesti turiste. Saart saab külastada eelneval kokkuleppel Lalli sadamast. Saarele sõiduks on võimalus kokku leppida ka Virtsu paadimeestega Virtsu sadamas.
2003. aastal külastas saart Briti suursaadik Sarah Squire, kes andis kingitusena üle traktori, niiduki, tuulegeneraatori ja päikesepaneeli.
Romeo & Julia
Muusikali lavastaja on Andres Dvinjaninov, muusika autoriteks ansambli Terminaator liikmed Elmar Liitmaa ja Jaagup Kreem. Lavastus toodi välja Eesti Nuku- ja Noorsooteatri Siseõue saalis.
Bloomsbury
pisi|Bloomsbury kaart Bloomsbury on piirkond Londoni kesklinnas Camdeni linnaosa (borough) lõunaosas.
Seal asuvad mitmed pargid ja Briti Muuseum.
Harilik sidrunipuu
Sidrunipuu (Citrus × limon) on ruudiliste sugukonda tsitruse perekonda kuuluv igihaljas viljapuu.
Hariliku sidrunipuu vili on sidrun. Sidrunimahl sisaldab 5–6% sidrunhapet, mis on iseloomuliku väga hapu maitsega ja selle pH on kõigest 2–3.
Esimesena kirjeldas sidrunipuud teaduslikult Linnaeus. Tänapäevast teaduslikku nime kasutas esimesena hollandi botaanik Nicolaas Laurens Burman, kes elas 18. sajandi teisel poolel.
Kirjeldus
Sidrunipuu on väike igihaljas viljapuu. Ta kasvab kõigest 5–8 m kõrgeks. Sidrunipuu ei ela vanaks, kuid siiski esineb 45 aasta vanuseid isendeid. Tema võra on kahar või püramiidjas.
Tüvi ja mitmeaastased oksad on hallikad ja kergelt pragulised. Üheaastased võrsed on siledad ja rohelised või punakaslillad. Siledad võrsed on tavaliselt ogalised, harvem ogadeta.
Sidrunipuu lehed on nahkjad ja rohelised, 10–15 cm pikad ja 5–8 cm laiad, pealtpoolt läikivad, altpoolt helerohelised ja tuhmid. Lehed on laiovaalsed või piklikmunajad, mõlemast otsast teravad, terve servaga, selgete soontega ja valguse käes hoolikal vaatlemisel täpilised. Täpiliseks muudavad lehe selles olevad eeterliku õli põiekesed. Leheroots on lühike, 1–1,8 cm pikk, ja selle ühenduskoht lehelabaga on selgelt märgatav. Lehed püsivad puu peal kaua ja langevad tavaliselt maha alles 3 aasta vanuselt.
Õied puhkevad kevadel. Nad asuvad lehekaenaldes ühe- või kahekaupa. Lehetupp on kergelt hambuline. Kroonlehti on 5, need on pealtpoolt valged või kreemikad, aga alt- ehk väljastpoolt roosakad või isegi punased. Õis on nõrga õrna lõhnaga.
Vilja hakkab kandma 2–3-aastaselt, täiskandeikka jõuab 10–12-aastaselt ja annab siis 1000–1200 vilja puu kohta. Viljad valmivad sügisel. Need on 6–9 cm pikad ja läbimõõduga 4–6 cm, munajad või pöördellipsoidsed, kummastki otsast väljaulatuva nabaga. Vili on erekollase raskesti eralduva puukoorega. Koorel on väikesed kühmukesed või lohukesed. Seemned on munajad, kollakasrohelised või valged, seest rohekad.
Ajalugu
pisi|Sidrunid puu küljes pisi|Sidrunipuu Karlsruhes valmimata viljadega Sidrunipuu algkodu on teadmata. On oletatud, et see asus Lõuna-Indias, Põhja-Birmas või Lõuna-Hiinas. Euroopasse, täpsemalt Lõuna-Itaaliasse jõudsid sidrunid kõige hiljem 1. sajandil m.a.j, kuid seda ei hakatud laialt kasvatama.
Kasvatama hakati seda Pärsias ning sealt viidi see 700. aasta paiku Iraaki ja Egiptusse. Araablased tõid sidrunipuu aastail 1000–1150 kõikjale nende võimu all olnud Vahemere maadesse, sealhulgas Sitsiiliasse. 11. sajandil jõudis sidrunipuu Mandri-Euroopa rannikule Rivierasse. Esimest korda nimetati sidrunipuud kirjalikult 10. sajandi araabia traktaadis põllumajanduse kohta.
Esimene suur sidrunipuuistandus Euroopa kultuuriruumis rajati 15. sajandi keskel Genovas. Ameerikasse viidi sidruniseemneid juba sama sajandi lõpul ja seda tegi Kolumbus, kes 1493 viis neid Hispaniola saarele. Oma vallutustega aitasid hispaanlased sidrunipuul levida kõikjale Ameerika lähistroopikasse.
Sajandeid kasvatati sidrunipuid eelkõige ravimtaime ja ilupuuna, sealhulgas islami aedades. 1747 näitas šoti arst James Lind, et sidrunimahlaga saab väga hästi skorbuuti ravida, ja soovitas selle haiguse vältimiseks meremeestel sidrunimahla tarvitada. Hiljem selgitati välja, et sidrunimahl sisaldab ohtralt C-vitamiini, mille vaegus skorbuuti põhjustabki.
Alles 18. sajandil hakati sidruneid laialt toitude valmistamisel kasutama, sealhulgas maitseainena.
Kasvatamine
pisi|Sidrunid Tänapäeval kasvatatakse sidrunipuud kõige rohkem Ameerika Ühendriikides, Itaalias, Mehhikos, Indias ja Hispaanias. Aastatel 1950–1970 maailma sidrunitoodang kahekordistus. 1971. aastal toodeti üle 3,5 miljoni tonni sidruneid, 1978. aastal 4,758 miljonit tonni ja 1985. aastal 5,461 miljonit tonni.
Temperatuuril alla 5 °C sidrunipuu fotosüntees ja hingamine seiskuvad. Sidrunipuu talub sellist eluseisakut kahjustusteta üsna pikka aega, kuni 3 kuud. Seda iseärasust kasutatakse ära ja sidruneid toodetakse ka jahedama kliimaga aladel kui lähistroopika. Maasse kaevatakse paari meetri sügavused laia põhja ja püstseintega kraavid, mille põhja istutatakse sidrunipuud. Talvekuudeks kaetakse kraavid pealt mattidega ja sidrunipuud ootavad kevadet, et jälle maa sees vabas õhus edasi kasvada. Puuviljaaed maa all. Asjaarmastajad kasvatavad sidrunipuud ka toakultuurina ja saavad kuni 100 vilja puult.
Isikusamasus
Füüsiline isikusamasus
Füüsilises keskkonnas on isikusamasuse tuvastamise põhivahendiks inimene ise. See tähendab, et igapäevases suhtluses kasutatakse isiku tuvastamiseks teda teadvate inimeste poolt isiku visuaalseid jm iseloomulikke tunnuseid (nagu nägu, hääl, kõnnak, riietumine jmt). Kui tuvastatav isik on vastaspoolele tundmatu, kasutatakse samasuses veendumiseks erinevaid meetmeid. Läbi ajaloo on isikusamasuse tõestamiseks kasutatud mitmesuguseid võtteid: suguharud on ennast tähistanud nii tätoveerimise, armistamise kui ka muude sarnaste grupikuuluvust tõendavate kehamärkidega.
Väiteline isikusamasus füüsilises keskkonnas
Väitelise isikusamasuse puhul põhineb isiku esitatav identiteet tema enda väitel ja puudub võimalus kontrollida, kas väide ja tegelikkus langevad kokku. Põhiosa isikusamasuse kasutamisest toimub ühiskonnas väitelise isikusamasuse alusel. Oma igapäevaste tegevustega väidetakse nii otseselt kui ka kaudselt enda kuulumist teatud sotsiaalse(te)sse gruppi(desse) või väidetakse endal olevat volitusi mingite õiguste või võimaluste kasutamiseks. Näitkeks autoga sõitma minnes annab isik mõista, et tal on olemas nii juhiluba kui ka tee kasutamise õigus. Väiteliseks isikutuvastamiseks võib pidada ka olukordi, kus ligipääs mingitele ressurssidele saadakse teadmisepõhiselt või vahendeid omades. Näiteks PIN-koodi teadmine või magnetkaardi kasutamine ruumi sisenemiseks.
Enamus igapäevatoiminguid ei vaja ega eeldagi isiku ühest tuvastamist, sest sellega ei kaasne suurt sotsiaalset mõju, ohtu põhiõiguste rikkumisele või vahendite väärkasutamisele. Kasulik on eristada sotsiaalsesse gruppi kuulumise väitmist (näiteks täisealine autojuht) ja isiklike õiguste omamise väitmist (tõend on kirjutatud lapsevanema poolt).
Tõestatud isikusamasus füüsilises keskkonnas
Siiski on igapäevases kõnepruugis ja protsessides tõsiseks probleemiks suutmatus eristada isikusamasuse tuvastamist ja kontrollimist. Tavaliselt mõistetakse isikutuvastuse ja isikusamasuse kontrolli all protsessi, mille käigus veendutakse, et isikul on õigus saada mingit tarbimishüve. Teostatakse kas füüsiliste isikusamasuse kandjate (nt isikut tõendavate ja muude dokumentide – näiteks juhiluba, õpilaspilet, töötõend vms) või muude juurdepääsuõigusi tõendavate meetodite abil.
Isiku tahteavalduse kinnitamine füüsilises keskkonnas
Isiku tahteavalduse kinnitamine on (seaduste kohaselt) protseduur, mis sisaldab nii isikusamasuse kontrolli kui ka isiku soovi kinnitamist läbi isikule ainuomase jälje jätmise tema tahtevaldusele. Vanasti kasutati sellise siduva jälje fikseerimiseks näiteks veretilga või sõrmuse märgi jätmist. Tänapäeval on selleks levinud protseduur nii allkirjastamine kui ka seadusega nõutud juhtudel kolmandate tehingu suhtes sõltumatute usaldusväärsete osapoolte kinnitused. Sellise kinnituse andjateks võivad olla nii pädevad riigiasutused (näiteks Autoregistrikeskuse esindaja autode ostmisel ja müümisel) kui ka notarid (näiteks kinnisvara omandi ostu ja müügi korral).
Igapäeva kasutuses tähendab isiku tahteavalduse kinnitamine ühe isiku soovi korral allkirjastamist ning mitme isiku puhul kasutatakse tihti mõistet lepe ja leping. Tavaliselt toimub isikutevaheliste lepete allkirjastamine (ehk lepingute sõlmimine) ilma kolmandate osapoolteta. Isikutevahelisi leppeid on võimalik sõlmida (ehk isikute tahet kinnitada) ka ilma seda kirjalikult fikseerimata (ehk allkirjastamata). Näiteks suulised lepped, pakkumiste ja arvete süsteem, elektroonilistes keskkondades sõlmitud "klikk" lepped.
Füüsilise isikusamsasuse kandjad
Oma isikusamasuse tõendamisel teistele või selle kontrollimisel huvitatud osapoolte poolt kasutatakse füüsilise isikusamsuse kandjad, mis jagunevad kaheks: riigipoolse garantiiga (isikusamasus tuvastatud) ja riigipoolse garantiita (isikusamasus kontrollitud) kandjateks. Riigipoolse garantiiga füüsilise isikusamasuse kandjad Isikut tõendavate dokumentide seaduse §2 lg1 ja lg 2 tähenduses on riigiasutuse poolt väljaantud isikut tõendavad dokumendid nagu isikutunnistus, Eesti kodaniku pass, diplomaatiline pass, meremehe teenistusraamat, välismaalase pass, ajutine reisidokument, pagulase reisidokument, meresõidutunnistus, tagasipöördumistunnistus ja tagasipöördumise luba.
Paljud ülejäänud teisesed identiteedi kandjad nagu juhiload, (üli-) õpilaspiletid, kliendi- ja raamatukogukaardid, jmt väljastatakse eespool nimetatud riigipoolse garantiiga füüsilise identiteedi kandjate alusel, ent sel juhul on tegemist riigipoolse garantiita füüsilise identiteedi kandjatega.
Digitaalne isikusamasus
Digitaalne identiteet on identiteedi alamkategooria, mida kasutatakse elektroonilistes keskkondades (Internet või asutuste sisevõrgud) ehk digitaalne identiteet on objekti identiteet digitaalses keskkonnas. Objektideks digitaalses keskkonnas võivad olla nii inimesed kui ka mitteinimesed (non-human actors). Digitaalses keskkonnas on objekti ainuomaste tunnuste hulk võrreldes füüsilise keskkonnaga oluliselt piiratum: puudub võimalus vahetult kontrollida erinevaid unikaalseid tunnuseid, mis on tavaliselt isikuid eristavad (nägu, hääl, kõnemaneeri, kõnnakut, lõhna jms).
Digitaalsetes keskkondades on levinud sarnaselt füüsilise keskkonnaga erineva tõeväärtusega identiteedid: nii väitelised digitaalsed identiteedid kui ka tõestatud isikusamasus. Omaette alamliigina võib sotsiaalse identiteedi mõistest tulenevalt tuua välja ka virtuaalmaailmades loodud teisesed identiteedid, mida kasutatakse arvutimängudes jt virtuaalreaalsustes ning kutsutakse ka avatariks. Sellised identiteedid ei pretendeerigi otsesele isikusamasusele, vaid on osa fantaasiamaailmast. Samas on sotsiaalses mõttes siiski tegemist identiteediga ka väljaspool virtuaalset maailma, sest sageli väljuvad tegevused ja kontaktid virtuaalmaailma raamest ning toimuvad otsekontaktid ja vahetu inimlik sotsiaalne lävimine sama grupikuuluvusega inimeste vahel.
Üldjuhul käsitletakse digitaalse identiteedi mõistet seoses isikusamasuse tagamisega digitaalses keskkonnas. Digitaalne identiteet ja isikusamasuse tagamine on tihedalt seotud mõistega autentimine. Autentimise raames veendutakse isiku vastavuses tema identiteedile (s.t et digitaalses keskkonnas tegutsev isik on tõesti see, kes ta väidab ennast olevat).
Väiteline isikusamasus digitaalses keskkonnas
Väiteline isikusamasus on digitaalses keskkonnas kasutusel üldiselt sellistel juhtudel, kus isikusamasuse kontroll ei ole kriitilise tähtsusega. Näiteks foorumi postituste ja interneti kommentaaride puhul puudub kindlus, kas konkreetne kasutaja on tegelikult see, kes ta väidab ennast olevat. Kasutaja ligipääs on üldjuhul kaitstud kasutajanime ja parooliga, ning puuduvad välised sertifitseerijad, kes kinnitaksid tegelikult valitud kasutajanime seost isikulise identiteediga. Omane elektroonilistele keskkondadele, kus ei ole otsest ligipääsu oluliste ressursside kasutusele ja/või keskkondades, kus teatud otsese isikulise identiteedi varjamine on taotluslik.
Tõestatud isikusamasus digitaalses keskkonnas
Näiteks kui isik Heli Kopter allkirjastab digitaalses keskkonnas lepingu, millega kaasnevad kohustused, siis on oluline, et seda teeks just tema, mitte keegi teine Heli Kopteri identiteeti kasutades.
Toimingutes siduvate digitaalsete jälgede saamiseks ning nende vääramise vältimiseks on digitaalsete isikusamasuste kontrolli ja isikute tahte elektrooniliste kinnituste kaitseks rakendatud mitmeid krüpteerimise ja turvatehnoloogiaid. Seetõttu on digitaalse identiteedi teema väga tihedalt seotud avaliku võtme taristu, digitaalsete dokumentide ja sertifitseerimise temaatikatega.
Digitaalsete kandjate väljastamise arvukuse, pikaajaliselt rakendatud avaliku võtme taristu kogemuste (alates aastast 2002), laiaulatusliku digitaalse isikusamasuse kontrolli ja selle erinevates teenustes rakendamise tõttu (nii riigi kui ka erasektori poolt) on Eesti maailmas kogu digitaalse identiteedi temaatika tunnustatud eestvedaja.
Isiku tahte kinnitamine (allkirjastamine) digitaalses keskkonnas
Isiku tahte kinnitamine digitaalses keskkonnas – toimub kinnitatava objekti digitaalse allkirjastamisega. Digitaalallkirja moodustamiseks kasutatakse vastavalt digitaalallkirja seadusele välja antud elektroonilist sertifikaati ja sellele vastavat isiklikku võtit ning kasutatava elektroonilise sertifikaadi kehtivuskinnitust allkirjastamise hetkel ja seoses allkirjastatava objektiga.
Digitaalse isikusamasuse kandjad
Elektroonilises keskkonnas kasutatakse isiku tõendamiseks ja isikusamasuse kontrollimiseks digitaalse identiteedi kandjaid, milleks võivad olla isikutunnistus (ITDS §3lg3, §19, §191), digitaalne isikutunnistus (ITDS §3lg3, §201), mobiil-ID.
Hahk
Hahk (Somateria mollissima) on partlaste sugukonda kuuluv liik, suur sukelpart. Ta toitub merepõhjas elavatest selgrootutest, eriti söödavatest rannakarpidest. Karpe otsides võib hahk sukelduda kümmekonna meetri sügavusele.
Nimetus
Haha varasem nimetus oli eiderhani. Murdepärased nimetused on ahk, kahk, lann, oodutaja, vaagalind.
Ladinakeelne nimetus Somateria mollissima pärineb Carl von Linnélt. Ladinakeelse nimetuse lühend on SOMMOL. Ingliskeelne nimetus on kas eider või eider duck.
Välimus
Isaslind on pulmasulestikus kontrastselt mustvalge ja emaslind ookerpruun. Hahapojad on musta sulestikuga. Nokk on teiste partide omadega võrreldes suurem, see läheb sujuvalt üle peaks.
Elupaigad
Eestis elutseb haha alamliik Somateria mollissima mollissima. Vilsandi rahvuspargis pesitseb üle 4000 paari. Endise Torgu valla territooriumil pesitseb 50 hahapaari. Hahad elavad avamerel ning pesitsevad kaugematel meresaartel ja laidudel.
Haha pesitsusaegset üldarvukust Eestis hinnatakse 3000–7000 paarile, talvist arvukust 20–100 isendile.
Pesitsemine
Hahale sobivad pesitsemiseks hästi need mereäärsed piirkonnad ja laiud, kus meri kiiresti sügavaks muutub. Hahad toituvad rannakarpidest, mis asuvad 3–4 meetri sügavusel merepõhjas.
Haha hästivarjatud pesas on tavaliselt 4–6 sinakasrohekat muna.
Tehnoloogiline singulaarsus
Futuroloogias tähendab tehnoloogline singulaarsus hüpoteetilist ajahetke, millest alates tehnoloogiline areng hakkab kulgema inimestele hoomamatul ja kujuteldamatul moel ning kiirusel.
See ennustus põhineb statistilistel andmetel, mis näitavad eksponentsiaalset kasvu mitmes inimtsivilisatsiooni valdkonnas. Tehnoloogilise singulaarsuse ideed käsitleti esmalt 1950-ndatel ja märksa laiemalt juba 1980. aastatel Vernor Vinge poolt. Singulaarsuse kättejõudmise oletatav kuupäev kõigub alates paari aasta kaugusest tulevikust kuni paari sajandi kauguse tulevikuni. Futuroloogid pakuvad kõige enam 2030. aastaid. Kas singulaarsus üldse saabub, on ebaselge. Samuti on raske ennustada, mis võib hakata juhtuma pärast singulaarsuse hetke kättejõudmist.
Kuna tehnoloogiline singulaarsus on seotud nii tehnoloogia arengu kui ka selle mõjuga ühiskonnale, siis võib seda mõista ka kui sotsioloogilist või antropoloogilist singulaarsust. Tehnoloogiline singulaarsus on lähedalt seotud ka teiste singulaarsuste mõistetega. Selle kiirendus ja matemaatiline mudel sarnanevad matemaatilise singulaarsusega, milleks on punkt, kus matemaatiline funktsioon saavutab lõpmatuse. Selle mõjud ühiskonnale sarnanevad tinglikult gravitatsioonilise singulaarsusega ehk musta auguga, millest mitte mingi informatsioon ei jõua väljaspool sündmuste horisonti asuva vaatlejani.
Kitsamalt tähendab tehnoloogiline singulaarsus inimesest targema mõistuse tekkimist ja sellele järgnevat järjest võimenduvat tehnoloogilist arengut.
Võrdlus
Võrdlus on kirjanduses kõnekujund, milles kõrvutatakse kaht objekti või nähtust mingi ühistunnuse alusel. Võrdluse vormilisteks tunnusteks eesti keeles on sidesõnad kui, nagu, otsekui, justkui, olev kääne, vahel ka mõttekriips või koma.
Herakleitos
Herakleitos (6.–5. sajand eKr) oli vanakreeka filosoof, kes tegutses Väike-Aasias Ephesose linnas.
Herakleitos esitas fragmentidena säilinud oraakellikus ja aforistlikus stiilis teoses "Loodusest" omapärase, mitmeti tõlgendatava õpetuse, mille tuntumad punktid on maailma asjade alaline voolamine, vastandite ühtsus ja see, et tuli on maailma ürgalge. Igavese Logose järgi on kõik asjad üks. Vastandid on eluks vajalikud, kuid tasakaal ühendab neid. Tuli on elementide seaduspärase vaheldumise sümbol. Seesama seadus ilmneb inimeste moraaliseadusena.
Diogenes Laertiose jutustus
Diogenes Laertios (IX, 1) kirjutab nii:
"Herakleitos, Blosoni (või teiste arvates Herakontose) poeg, Ephesosest. Tema õitseng oli 69. olümpiaadil.
Ta oli kõigist targem ja suurelisem, nagu on näha tema teosest: "Paljuteadmine aru ei õpeta, muidu ta oleks õpetanud ka Hesiodost Pythagorasega ja Xenophanest Hekataiosega." Sest on "üks tarkus – taibata Teadmist, mis valitseb kõike kõige läbi". Ta ütles, et ka Homerosele oleks paras, kui ta võistlustelt ära aetaks ja läbi pekstaks, ja Archilochosele samuti. Veel ütles ta: "Upsakust kustutada on vajalikum kui tulekahju" ja "Seaduse eest peab rahvas võitlema nagu linnamüüri eest."
Efeslasi noomib ta nõnda selle eest, et nad pagendasid tema sõbra Hermodorose: "Efeslastele oleks paras, kui täiskasvanud neil kõik kõngeksid ja linn jäetaks alaealistele, sest pagendasid Hermodorose, parima nende seast, niisuguste sõnadega: "Meie seas ärgu keegi olgu parim, ja kui niisugune on, siis olgu ta võõrsil ja võõrastega.""
2.
Nimi
Herakleitose täielik nimi oli Herakleitos, Blosoni poeg, efeslane (Ἡράκλειτος Βλόσωνος Ἐφέσιος; Diogenes Laertios 9.1.).
Eluaeg
pisi|Herakleitost kutsuti "Nutvaks", sest alati, kui ta väljus kodust ja nägi ümberringi nii palju rumalalt elavaid ja surevaid inimesi, olevat ta haletsusest nutnud. [[Franz Xaver Messerschmidti (1736–1783) skulptuur Herakleitosest]] Apollodoros dateeris "Kroonikas" tema õitsengu 69. olümpiaadi (504–501 eKr). Teise teate (Diogenes Laertios 8.52 ja Apollodor. Chronica 244 F 32 Jacoby) järgi surid Empedokles ja Herakleitos 60-aastaselt. Neid andmeid kokku pannes saama eluaastad umbes 540 – umbes 480 eKr, kusjuures viga on kuni viis aastat. Apollodorose dateeringuid on küll sageli kahtluse alla pandud, sest ta kasutas õpetaja ja õpilase tinglikku vanusevahet 40 aastat, kuid Herakleitosel traditsiooni järgi õpetajaid ei olnud, nii et sel juhtumil pole umbusuks alust. Apollodorose dateering, mis toetub ka Eratosthenese kronoloogiauurimustele, on kooskõlas ka traditsiooniga, mille järgi Herakleitos oli Dareios I kaasaegne.
Francesco Albani
pisi|"Apollo ja Daphne" (1615–1620, [[Louvre)]] pisi|"Diana ja Aktaion" (umbes 1617, Louvre) Francesco Albani (1578 Bologna – 1660 Bologna) oli itaalia maalikunstnik.
Herakleitos
Eluaeg
Kuigi Platoni arvates kirjutas Herakleitos pärast Parmenidest, on tõenäolisem, et ta kirjutas enne Parmenidest, sest kuigi ta kritiseerib olulisi autoreid, kellega ta ei nõustu, ei maini ta Parmenidest, Parmenidese poeemis aga nähakse Herakleitose sõnade kaja. Homeros, Hesiodos, Pythagoras, Xenophanes ja Hekataios, keda Herakleitos kritiseerib, õitsesid hiljemalt 6. sajandil eKr, nii et Herakleitos võis elada 6. sajandi lõpus eKr.
Poliitiline taust
Tema kodulinn Ephesos oli tema eluajal Pärsia ülemvõimu all. Ühe teate järgi oli Herakleitos pärinud joonlaste kuninga tiitli ja ameti, kuid loovutas selle vennale. Fragmentide järgi peetakse teda aristokraatia pooldajaks ja demokraatia vastaseks. Kuigi tema poliitiliste vaadete üksikasjad fragmentidest ei ilmne, võib aristokraatlikku hoiakut välja lugeda näiteks fragmendist B121, kus ta soovitab kaaskodanikel end üles puua, sest nad pagendasid oma väljapaistvaima juhi. Pole andmeid, et ta oleks õppinud Mileetose koolkonna filosoofide juures või neid üldse tundnud või isegi üldse Ephesosest väljas käinud.
Francesco Albani
Albani isa oli siidikaupmees, kes tahtis, et tema poeg saaks samuti kaupmeheks, kuid 12-aastaselt sai Albanist õpipoiss flaami maneristliku kunstniku Denis Calvaerti juures. Seal tutvus ta Guido Reniga, kes oli temast 3 aastat vanem. 1595 said temast ja Renist niinimetatud Caracci Akadeemia õpilane. Akadeemiat juhatas Caraccide perekond: Annibale, Agostino ja Ludovico Caracci. Nende ateljees õppisid paljud Bolognast pärit kunstnikud, lisaks Albanile ja Renile Domenichino, Lucio Massari, Giovanni Battista Viola, Giovanni Lanfranco, Giovanni Francesco Grimaldi, Pietro Faccini ja Remigio Cantagallina.