cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bremen-Verden
Personaalunioon Rootsiga (1648–1712) ja Taani okupatsioon (1712–1715)
Rootsi ja Rootsi Bremen-Verden protesteerisid teravalt, kui detsembris 1660 kuulutas Bremeni linnanõukogu truudust Saksa-Rooma keisrile Leopold I-le. Aastal 1663 sai linn koha ja hääle Riigipäeval, mille vastu olid kindlalt Rootsi Bremeni ja Verdeni hertsogkondade esindajad. Märtsis 1664 pooldas Riksdag sõda Bremeni vaba riigilinnaga. Kohe pärast seda läänistas Leopold I, olles hõivatud sõdadega Osmanite vastu, Bremen-Verdeni alaealisele kuningale Karl XI-le, ja kui naaber Braunschweig-Lüneburg oli halvatud pärilustülidest ja Prantsusmaa ei vastustanud, alustas Rootsi Bremen-Verdenist Teist Bremeni sõda (1665–1666).
Linna piiramine Carl Gustaf Wrangeli juhitud rootslaste poolt tõi esile Brandenburg-Preisimaa, Braunschweigi ja Lüneburgi (Celle), Taani-Norra, Leopold I ja Hollandi Vabariigi, kõik linna poolel, kusjuures Brandenburgi, Braunschweigi, Taani ja Hollandi väed Bremen-Verdeni piiril olid valmis sisse tungima. Nii sõlmis Rootsi 15. novembril 1666 Habenhauseni lepingu, lubades hävitada Bremeni lähistele ehitatud kindlustused, samas keelati Bremeni vabal riigilinnal saata esindajad Alam-Saksi ringkonna Riigipäevale. Bremen-Verdenist ei toimunud enam Rootsi katseid linna jõuga vallutada. Küsimusele aastal 1700, mida Karl XII peaks tegema, soovitas Bremen-Verdeni kindralkuberner tunnistada Bremeni staatust vaba riigilinnana.
Nii valitsesid taanlased territooriume ümber Bremen-Verdeni põhja- ja läänepiiril. Mõlemad riigid asusid ohtlikku võitlusse ainuvõimaluse eest saada tulusaid tolle laevadelt, mis suundusid Hamburgi ja Bremenisse, selleks ajaks endiste hertsogliku Bremeni ja hiljem krahvliku Oldenburgi privileegide alusel.
Rootsi tsentralisatsiooni ja absolutismi tõus leidis oma tee osaliselt ka Bremen-Verdeni tavadesse. Bremen-Verden ei kohendunud selle haldus- ja sõjalisse süsteemi, kuid viimane allus rangelt Stockholmi juhtkonnale. Eriti halduses säilitasid Bremen-Verdeni seisused oma panuse. Kuid Bremen-Verdeni maksuamet, mehitatud peaaegu täielikult rootslastega ja kasutades ametliku keelena rootsi keelt, allus otse rahandusministrile Stockholmis.
Aastal 1700 võttis Bremen-Verden – nagu kõik vahetult keisrile alluvad protestantlikud territooriumid – vastu parandatud kalendri, nagu protestandid seda kutsusid, et mitte mainida paavst Gregorius XIII nime. Nii järgnes vana kalendri pühapäevale, 18. veebruarile uue kalendri esmaspäev, 1. märts, samas päris-Rootsi järgnes alles aastal 1753.
Personaalunioon Suurbritannia ja Hannoveriga (1715–1803)
Aastal 1715 sai Frederik IV, kes ikka veel võitles Põhjasõjas, Rootsi-vastasesse koalitsiooni uue liitlase, Suurbritannia kuninga ja Hannoveri kuurvürsti George I. George I abi eest müüs Taani-Norra talle Bremen-Verdeni, mida oli okupeerinud aastast 1712. Nii võttis Braunschweig-Lüneburgi kuurvürstkond, või pealinna järgi kõnekeeles Hannoveri kuurvürstkond (saksa Kurfürstentum Braunschweig und Lüneburg või Kurhannover), de facto Bremen-Verdeni valdused ja pani need 1719. aasta Stockholmi lepingusse (mis lõpetas sõja Rootsiga), et kompenseerida viimasele 1 miljon riigitaalrit.
pisi|Braunschweig-Lüneburgi (Hannoveri) kuurvürstkonna kaart u. 1720 ja selle naaberterritooriumid, nagu Braunschweig-Lüneburgi hertsogkond (Wolfenbüttel) ja vürstlik [[Osnabrücki piiskopkond. Kuurvürst Georg Ludwig omandas Saksi-Lauenburgi ja Bremen-Verdeni]]
Aastal 1728 läänistas keiser Karl VI Georg Augustile, kes järgnes aastal 1727 oma isale Georg Ludwigile, Saksi-Lauenburgi. Liidendamisega Hannoveri territooriumidega aastal 1731 andis Bremen-Verden edasi naabruses, Bremen-Verdeni põhjatipus asuva Land Hadelni haldamise, mis oli aastast 1180 eksklaav, algul noorema Saksimaa hertsogkonna ja aastast 1296 Saksi-Lauenburgi hertsogkonna. Aastal 1733 sai George II keisrilt lääniks ka Bremeni ja Verdeni hertsogkonnad.
Mõlema läänistuse juures vandus Suurbritannia George II, et austab seisuste kehtivaid privileege ja põhiseadusi Bremen-Verdenis ja Hadelnis, kinnitades seega 400 aasta vanuseid tavasid seisuste osalemisest valitsemises. Olles Saksa-Rooma riigi kuurvürst ja esindades seda Riigipäeval tänu oma Hannoveri kuurvürstkonnale, ei hoolinud Georg August Bremen-Verdeni staatusest keisririigi osariigina. Kui Bremen-Verden liideti Hannoveriga, ei saatnud see enam esindajaid Riigipäevale.
Aastal 1730 reorganiseeriti Bremen-Verdeni valitsus ja sai nimeks Kuninglik Briti ja Kuurvürstlik Braunschweig-Lüneburgi Riiginõukogu Bremeni ja Verdeni Hertsogkondade Valitsemiseks, mis kõnekeeles muutus "Kuninglikuks Valitsuseks". Stade jäi pealinnaks. Kuurvürstkonna pealinnas Hannoveris asutas Hannoveri Riiginõukogu uue ministeeriumi vastutama kuurvürstide poolt personaalunioonis valitsetavate keiserlike osariikide eest, seda kutsuti Bremen-Verdeni, Hadelni, Lauenburgi ja Bentheimi ministeerium.
pisi|vasakul|Bremen-Verdeni kaart (u. 1750), sealhulgas Hadeln, kuid ka Bremeni linn ja Hamburgi eksklaav [[Cuxhaven|Ritzebüttel, de facto ja seaduslikult mitte Bremen-Verdeni osa]]
Inglise-Prantsuse ja indiaani sõja (1754–1763) jooksul Põhja-Ameerika kolooniates kartis Suurbritannia Prantsuse sissetungi Hannoveri. Seega moodustas George II liidu oma nõo Friedrich Suurega, ühendades Põhja-Ameerika konflikti Brandenburgi-Preisi–Austria Kolmanda Sileesia või Seitsmeaastase sõjaga (1756–1763).
Suvel 1757 võitsid Prantsuse sissetungijad George II poja, prints Williami juhitavat Inglise-Hannoveri armeed. Prantsuse väed ajasid ta ja tema armee kaugesse Bremen-Verdenisse, kus ta endises Zeveni kloostris 18. septembril Klosterzeveni konventsiooniga kapituleerus. Kuid kuningas George II keeldus konventsioon tunnistamast. Järgmisel aastal Briti armee, toetatuna Brandenburg-Preisimaa, Hessen-Kasseli ja Braunschweig-Wolfenbütteli vägedest, ajas okupandid välja. Bremen-Verden jäi puutumata ülejäänud sõjast ja pärast selle lõppu kestis rahu kuni Prantsuse revolutsioonisõdade alguseni.
Esimese koalitsiooni sõda (1793–1797) Prantsusmaa vastu Suurbritannia ja Hannoveri kuurvürstkonna ning teiste koalitsioonipartnerite poolt ei puudutanud Bremen-Verdeni territooriumi, kuna Prantsusmaa Esimene Vabariik võitles mitmel rindel, isegi oma enda territooriumil. Kuid ka Bremen-Verdenis värvati mehi 16 000 Hannoveri sõduri hulka võitlema Madalmaades Briti ülemjuhatuse all revolutsioonilise Prantsusmaa vastu. Aastal 1795 kuulutas Saksa-Rooma riik enda erapooletust, mis loomulikult puudutas Briti Hannoveri kuurvürstkonda, ja rahulepingut Prantsusmaaga arutati nurjumiseni aastal 1799.
Siis algas Teise koalitsiooni sõda (1799–1802) Prantsusmaa vastu ja Napoleon Bonaparte õhutas Brandenburg-Preisimaad Hannoveri okupeerima. Baseli rahuga aastal 1795, mille Brandenburg-Preisimaa ja Prantsusmaa sõlmisid, kinnitas Brandenburg-Preisimaa Saksa-Rooma riigi erapooletust kõigil selle territooriumidel põhja pool Maini jõge, sealhulgas Hannoveris. Selleks pidi ka Hannover andma vägesid, et säilitada relvastatud erapooletus. Kuid aastal 1801 tungis 24 000 Preisi sõdurit Hannoveri, mis alistus võitluseta.
Aprillis 1801 saabusid Brandenburg-Preisi väed Bremen-Verdeni pealinna Stadesse ja jäid sinna kuni sama aasta oktoobrini. Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik algul eiras Brandenburg-Preisimaa sõjategevust, kuid kui Brandenburg-Preisimaa ühines Prantsuse-meelse relvastatud "erapooletute" koalitsiooniga nagu Taani-Norra ja Venemaa Keisririik, alustas Suurbritannia Brandenburg-Preisi merealuste püüdmist. Pärast Reidilahingut aastal 1801 koalitsioon lagunes ja Brandenburg-Preisimaa viis väed välja.
Napoleoni sõjad (1803–1813)
Kui Suurbritannia kuulutas 18. mail 1803 ilma ühegi liitlaseta Prantsusmaale sõja, tungisid Prantsuse väed 26. mail Hannoveri kuurvürstkonda ja paigutasid 18. juunil teiste seas Bremen-Verdeni pealinna Stadesse kaks okupatsioonikompaniid. Artlenburgi konventsiooniga 5. juulist 1803 kinnitati Hannoveri sõjaline kaotus, Hannoveri armee desarmeeriti ning selle hobused ja moon läksid Prantsusmaale. Hannoveri Riiginõukogu koos minister Friedrich Franz Dieterich von Bremeriga, kes korraldas Hannoveri panust, põgenes Elbe-tagusele Hannoveri Saksi-Lauenburgi territooriumile. Suvel 1803 kehtestasid Prantsuse okupandid oma esimese sõjamaksu 21 165 riigitaalrit ainuüksi Bremen-Verdenile. Aastal 1803 oli Bremeni hertsogkonnas 180 000 elanikku ja pindala 5325,4 km2; aastal 1806 oli Verdeni hertsogkonnas 1359,7 km2 ja 20 000 elanikku, samas Hadelnis oli 311,6 km2.
Sügisel 1805, Kolmanda koalitsiooni sõja (1805–1806) alguses Prantsusmaa vastu jätsid Prantsuse okupatsiooniväed Hannoveri ja alustasid kampaaniat Austria ertshertsogkonna vastu. Briti, Rootsi ja Vene koalitsiooniväed vallutasid Hannoveri, sealhulgas Bremen-Verdeni. Detsembris loovutas Prantsuse esimene keisririik (aastast 1804 Prantsusmaa uus valitsusvorm) Hannoveri, mida ta niikuinii ei vallanud, Brandenburg-Preisimaale, mis vallutas selle 1806. aasta algul. Kuid kui Preisi kuningriik pärast Prantsusmaa vastu pöördumist Jena ja Auerstedti lahingus (11. novembril 1806) võideti, taasvallutas Prantsusmaa Hannoveri, sealhulgas Bremen-Verdeni.
Aastal 1807 liidendati Bremen-Verden lühiajalisse Vestfaali kuningriiki, moodustades selle Département Nord. Aastal 1810 annekteeriti see Prantsuse keisririiki, moodustades Stade ringkonna Bouches-de-l'Elbe departemangus ja mitmed kantonid Bouches-du-Weser departemangus.
Restitutsioonist liidendamiseni Hannoveri koosseisu aastal 1823
Aastal 1813 taastati Bremeni ja Verdeni hertsogkonnad Hannoveri kuurvürstkonda, mis muutus aastal 1814 Hannoveri kuningriigiks. Isegi kui Bremen-Verdeni vahetult keisrile alluva territooriumi staatus kadus koos Saksa-Rooma riigi lõpuga aastal 1806, ei liidendatud hertsogkondi kohe reaalunioonis Hannoveri riiki. Kuna Hannoveri monarhid kolisid Londonisse, muutus Hannoveri riik väga konservatiivseks ja tagurlikuks, kus kohalikku valitsusse värvati kohalikke aristokraate, mis andis palju vananenud struktuuride säilitamisele. Haldusliit Hannoveriga kestis aastani 1823, kui kohaliku valitsemise reform ühendas Bremen-Verdeni ja Hadelni Stade ringkonna moodustamiseks, mida hallati vastavalt unitaarriigi standarditele, mis erinesid Bremeni, Verdeni ja Hadelni erinevatest traditsioonilistest valitsemisvormidest.
Edasise ajaloo kohta vaata Stade ringkond (1823–1977), mis tekkis ringkonna loomisega aastal 1823, hõlmates endiste Bremeni ja Verdeni hertsogkondade ja Land Hadelni territooriumid.
Valitsusjuhid Hannoveri võimu ajal (1715–1807, 1813–1823)
Aastast 1739 valitseti personaalunioonis Land Hadelniga:
Tähtsaid inimesi
Siin on loetletud märkimisväärseid inimesi, kes on sündinud, elanud, tegutsenud või surnud Bremen-Verdenis.
Aleksander Põder
Aleksander Põder (2. detsember 1888 Halliku vald, Tartumaa – 1973 ) oli eesti õpetaja.
Ta õppis aastail 1915–1917 Tartu Ülikooli ajaloo-keele-, 1920–1929 filosoofia- ja 1931–1932 õigusteaduskonnas, Korporatsioon Sakala liige.
Aleksander Põder osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli 1920–1927 jahutööstuse juhataja Pala vallas, 1928–1934 Narva õhtukeskkooli vanade keelte õpetaja, alates 20. juunist 1934 Narva-Jõesuu jaoskonnavalitsuse esimees.
Alexander Mackenzie
Sir Alexander MacKenzie (või Mackenzie, gaeli keeles Alasdair MacCoinnich, 1764 – 12. märts 1820) oli šoti maadeuurija.
Hildesheimi piiskopkond
Vürstlik Hildesheimi piiskopkond (saksa Hochstift Hildesheim) oli Saksa-Rooma riigi osariik keskajast aastani 1803. See oli Hildesheimi piiskopkonna ametis olevate juhtide vürstlikult valitsetud territoorium. Vürstlikud piiskopid kandsid seega ilmalikke ja vaimulikke funktsioone. Riik sai nime oma pealinna Hildesheimi järgi.
Ajalugu
Pärast Vana-Saksimaa vallutamist Frangi riigi poolt asutas keiser Karl Suur aastal 800 misjonipiiskopkonna oma Ostfaali õukonnas Elzes (Aula Caesaris), umbes 19 km Hildesheimist läänes. Tema poeg, kuningas Ludwig Vaga rajas Hildesheimis piiskopkonna aastal 815, pühendades selle neitsi Maarjale.
thumb|left|[[Tuhandeaastane roos]]
Vendade Grimmide esitatud legendi järgi pidas kuningas Elze talvistes metsades jahti, kui märkas, et oli kaotanud oma õnnistatud neitsi Maarja reliikviaga ripatsi. Hullununa saatis ta oma saatjaskonna minema, kes lõpuks avastasid õitsva roosipõõsa ja reliikvia selle okstes, mida see lahti ei lasknud. Ludwig ehitas roosi kõrvale kabeli, hilisema Püha Maarja toomkiriku. Rosa canina kasvab siiani toomkiriku apsiidil, seda kutsutakse tuhandeaastaseks roosiks (Tausendjähriger Rosenstock).
Tema poeg, kuningas Ludwig Sakslane nimetas kuulsa endise Reimsi peapiiskopi Ebbo 845. ja 847. aasta vahel piiskopiks. Ebbo järglane Altfrid alustas toomkiriku ehitamist, kiriku põhiplaan pole sellest ajast muutunud. Saksi dünastia valitsemise ajal muutusid Hildesheim ning naabruses asunud Halberstadti ja Magdeburgi piiskopkonnad keskseks kiriklikuks territooriumiks Saksa-Rooma riigis. Piiskop Bernward (993–1022) ja tema järglane Godehard (1022–1038) lisasid palju arhitektoonilisele ja kultuurilisele traditsioonile tänapäeva UNESCO maailmapärandi nimistus.
Riigipäeval Mainzis 15. augustil 1235 jõudis piiskop Konrad II Hildesheimi ametliku tunnustamiseni vürstliku piiskopkonnana (Hochstift) keiser Friedrich II Hohenstaufeni poolt. Selle edu negatiivseks tagajärjeks hakkas Hildesheimi häirima naabruses asunud Welfide Braunschweig-Lüneburgi hertsogkond, mis tipnes Hildesheimi piiskopivaenusega 1519–1523 koos sõjaka hertsog Heinrich Nooremaga, mis viis märkimisväärse territooriumite kaotuseni.
16. sajandil pöördus enamus piiskopkonnast, samuti enamus Hildesheimi riigist protestantismi. Kuid piiskopkonnal õnnestus mitte ainult säilitada oma sõltumatus ümbritsevatest protestantlikest Braunschweig-Lüneburgi riikidest, vaid ka tagasi saada suur osa kaotatud valdustest, enamasti seetõttu, et piiskopid olid aastatel 1573–1761 võimsa Wittelsbachi dünastia liikmed, viimati Clemens August von Bayern aastast 1723, kes oli ka Kölni peapiiskop ja kuurvürst, Münsteri, Osnabrücki ja Paderborni vürstlik piiskop, samuti Saksa ordu kõrgmeister.
Saksamaa mediatisatsiooni ajal, aastal 1803 kaotas Hildesheim oma riikluse ja territoorium anti Preisimaale. Preisimaa kaotas selle varsti Vestfaali kuningriigile. 1815. aasta Viini kongress andis territooriumi Hannoveri kuningriigile.
Square One
Square One võib tähendada:
Mobiilirakendus
pisi| Google Android Mobiilirakendus (kõnekeeles ka äpp, ingliskeelsest fraasist mobile application) on nutitelefonidele, tahvelarvutitele ja muudele mobiilseadmetele mõeldud tarkvara.
Tavaliselt levitatakse selliseid rakendusi platvormide kaudu, mida üldjuhul haldab mobiilioperatsioonisüsteemi omanik, näiteks Apple'i App Store, Google Play, Windows Phone Store ja BlackBerry App World. Mõned mobiilirakendused on tasuta, teisi peab ostma. Tavaliselt laaditakse need platvormilt sellisesse seadmesse nagu iPhone, BlackBerry, Androidiga telefon või Windows Phone, kuid vahel võib neid salvestada ka süle- või lauaarvutitesse. Tasuliste rakenduste hinnast läheb tavaliselt 20–30% vahendajale (nt iTunesile) ja ülejäänu rakenduse tootjale.
Algselt pakuti mobiilirakendusi üldise tõhususe ja infohankimise tarbeks, näiteks e-posti, kalendri, kontaktiandmebaasi, börsiinfo ja ilmateadete jaoks. Tarbijate nõudluse ja arendusvahendite kättesaadavuse mõjul laienesid need kiiresti teistessegi kategooriatesse, nagu mobiilimängud, GPS ja asukohapõhised teenused, mobiilipangandus, tellimuste jälgimine ja piletiostud. Rakenduste ja funktsioonide hulga plahvatuslik kasv muutsid soovitud rakenduste leidmise raskeks, mistõttu tekkis arvukalt allikaid, mis pakuvad rakenduste arvustusi ja soovitusi, sealhulgas blogid, ajakirjad ja veebiteenused.
Mobiilirakenduste populaarsus on üha kasvanud ja nende kasutamine mobiilikasutajate seas levib. 2012. aasta mais kasutas comScore'i uuringu andmeil eelnenud kvartali jooksul mobiilirakendusi 51,1% kasutajaist, internetti aga 49,8%.
Associated Press
right|pisi|Associated Pressi endine peakontorihoone New Yorgis
Associated Press (AP) on rahvusvaheline uudisteagentuur, mille peakontor asub New Yorgis.
Associated Press on mittetulunduslik ühistu, mis kuulub USA ajalehtedele ning raadio- ja telejaamadele, mis kasutavad agentuuri uudiseid ja pakuvad agentuurile materjali.
Associated Pressi tellijaid väljaspool Ameerika Ühendriike maksavad agentuurile selle teenuste eest tasu, kuid nad ei kuulu uudiseid panustavate liikmetena ühistusse.
Associated Pressil on üle maailma 243 bürood ja agentuur osutab teenuseid vähemalt 120 riigis.
Wilhelm Walter
Wilhelm Arwed Walter (7/19. juuni 1860 Tartu – 9/21. aprill 1899 Tartu) oli Eesti arst.
Ta õppis 1880–1888 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas (arst), korporatsioon Neobaltia liige.
Ta oli 1890–1899 arst Mustvees, alates 1892. aastast ka Ninasi leprosooriumis.
1894. aastal abiellus ta Charlotte Thraemeriga.
Vaskpillikvintett
pisi|USA sõjaväe vaskpillikvintett Vaskpillikvintett on instrumentaalansamblikoosseis, mis koosneb viiest vaskpillist. Klassikalise vaskpillikvinteti koosseisu kuuluvad järgmised instrumendid:
Andres Toobal
Andres Toobal (sündinud 27. augustil 1988) on eesti võrkpallitreener ja endine võrkpallur. Alates 2022/23 hooajast on ta Selver/TalTechi peatreener.
Isiklikku
Andres Toobali vend on võrkpallur Kert Toobal.
Väike-Rootsi teatejooks
Väike-Rootsi teatejooks on kergejõustiku ala, kus osaleb neli jooksjat ning nad kõik jooksevad eri pikkusega distantsi: esimene vahetus jookseb 100 m, teine 200 m, kolmas 300 m ja viimane 400 m.
Eesti rekordid
Eesti rekord Väike-Rootsi teatejooksus meestele kulub 2016. aastast Tartu Ülikooli Akadeemilise Spordiklubi võistkonnale ajaga 1.54,39. Võistkonna koosseisus jooksid Mikk Mihkel Nurges, Rasmus Mägi, Markus Ellisaar ja Rivar Tipp. U18 Euroopa meistrivõistlustel Jeruusalemmas 2022. aastal jooksis Eesti teatenelik ajaga 1.56,74 Eesti U18 ja U20 vanuseklassi rekordi, mis tõi eestlastele finaalis viienda koha. Koosseisu kuulusid Raiko Kahr, Romet Kivi, Andreas Kase ja Robert Kompus.
Neiud püstitasid samal võistlusel U18, U20 ja U23 vanuseklassi Eesti rekordi ajaga 2.11,51. Selle tulemusega saavutasid nad üheksanda koha. Võistkond jooksis koosseisus: Anette Pets, Hege-Lee Pielberg, Viola Hambidge ja Mirtel Klaar.
Naiste rekord 2.09,06 on püstitatud 2023. aasta Euroopa noorte olümpiafestivalil (Miia Ott, Mia Mireia Uusorg, Pia Lauren Matsalu, Viola Hambidge).
Fianna Fáil
pisi|Partei logo üks variante Fianna Fáil (iiri keeles 'saatuse sõdalased'; ametlik nimi Fianna Fáil – The Republican Party) on Iirimaa konservatiivne partei.
Partei asutati 23. märtsil 1926. Tänapäeval on see üks kahest Iirimaa peamisest parteist. Fianna Fáil domineeris Iirimaa poliitikas suurema osa 20. sajandist.
Gordon Bennetti karikas
Võistlusautod pidid kandma rahvusvärve. Saksamaa autod olid kas valged või hõbedased, Prantsusmaa omad sinised, Itaalia omad punased ja Inglismaa oma rohelised. Inglismaa võttis oma värviks rohelise Iirimaa auks, kes lubas oma pinnal pärast Inglismaal autovõistluste korraldamise keelamist võistlusi korraldada.
Otto Johann Hasselblatt
Otto Johann Hasselblatt (7. jaanuar 1790 Hageri – 15. märts 1830 Ridala) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna Toomkoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1808–1810. Ordineeriti õpetajaks 14. mail 1814.
Oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja 1814–1830.
Isiklikku
Tema isa Peter Anton Hasselblatt oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja, vend Gustav Hasselblatt oli Viru-Nigula koguduse õpetaja.
Kivipere tänav
Kivipere tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Pikaliiva asumis.
Tänav algab Vana-Rannamõisa teelt ning lõpeb ajaloolise Kivi talu õues.
Tänav tekkis Rannamõisa tee 8a ja 11 detailplaneeringu alusel. Tänava nimi on antud 2014. aastal Kivi talu järgi vastavalt Haabesti linnaosa tavale lisada tänavanimedes talu nimele -pere.
Misa jõgi
Misa (ladinakeelne nimi Sena) on jõgi Itaalias Marche maakonnas Ancona provintsis.
Misa läte on Gengas, 793 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Senigallias.
Ladinakeelne nimi Sena tuleneb sellest, et jõgi voolab läbi Vana-Rooma linna Sena Gallica territooriumi.
Dzelzava mõis
pisi|Mõisa peahoone (2013) Dzelzava mõis (saksa keeles Selsau, läti keeles Dzelzavas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Cesvaine kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Madona piirkonnas Dzelzava vallas Dzelzavas.
Panteleimonivka
Panteleimonivka on alev Ukrainas Donetski oblastis Gorlivka haldusalas, 15 km kaugusel Gorlivkast lõunaedelas ja 32 km kaugusel Donetskist kirdes.
Dzelzava mõis
Ajalugu
Dzelzava mõisa mainitakse esimest korda aastal 1594. Toona oli mõisa omanikuks Jacob Wainecken ja mõisa kutsuti Waineckemoise. Aastast 1600 oli mõis Taubede valduses. Rootsi ajal kuulus mõis kuningale ja kandis nime Kronenhof. Aastal 1679 said mõisa omanikuks Klodtid. Pärast Põhjasõda läks mõis Igelströmide valdusse, seejärel aga Transehedele. Selle suguvõsa valdusse jäi mõis kuni võõrandamiseni aastal 1920. Mõisast on pärit Astaf von Transehe-Roseneck.
Panteleimonivka
Panteleimonivka asutati 1876. aastal, alev alates 1938. aastast.
Dzelzava mõis
Ajalugu
Võõrandamise ajal kuulus Dzelzava mõisa juurde kolm karjamõisa. Maad kuulus mõisale 1428 hektarit.
Panteleimonivka
Panteleimonivka kõrgus merepinnast on 180 meetrit.
Dzelzava mõis
Mõisaansambel
Barokkstiilis mõisakompleksi rajasid Transehed aastal 1768. Peahoone sai aastal 1905 kannatada, nii taastati see aastal 1908 Wilhelm Bockslaffi projekti järgi. Pärast võõrandamist kuulus hoone alguse Läti Vabariigi sõjaväele, ühtlasi asus seal apteek. Aastast 1926 läks hoone valla valdusse, seal asus vallamaja. Peale Teist maailmasõda asub hoones kohalik koolimaja.
Panteleimonivka
2001. aasta rahvaloenduse andmetel elas asulas 8031 inimest, 2013. aasta 1. jaanuaril 7878 inimest.
Dzelzava mõis
Mõisaansambel
Algsele mõisakompleksile on aja jooksul lisandunud mitu hoonet, vanemad hooned on peahoonega sümmeetriliselt paiknevad teenijate majad. Hiljem on lisandunud tall, sepikoda, aedniku maja, mõisavalitseja maja. Aastal 1868 püstitati mõisakompleksi juurde ka kohalik koolimaja.
Mõisakompleksi juurde kuulub ka park. Peahoone juures asub regulaarse planeeringuga aed. Pargis asub kohalik laululava, samuti püstitati sinna aastal 1939 mälestussammas Esimese maailmasõja ja bermondtiaadi ajal langenud Dzelzava elanikele.
Panteleimonivka
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta aprillis, võtsid valitsusvastaste relvajõudude võitlejad asula oma kontrolli alla.
9. augustil sisenesid asulasse valitsusväed. 10. augustil heisati asula kohale Ukraina lipp.
Võigaste
Võigaste on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
10. jaanuarini 2014 oli osa Metsküla külast.
Vahemere idaosa
pisi|Vahemere idaosa Vahemere idaosa hõlmab Levandi mere rannikualasid Kagu-Euroopas, Lääne-Aasias ja Põhja-Egiptuses. Vahemere idaossa jäävad järgnevad riigid: Kreeka, Küpros, Türgi, Süüria, Liibanon, Jordaania, Palestiina, Iisrael ja Egiptus.
Surnud 3. mail
Siin loetletakse 3. mail surnud tuntud isikuid.
Silvia Modig
Modig on soomerootslane.
18-aastaselt alustas ta tööd Soome televisioonis, pärast seda töötas Yleisradio laste- ja noortesaadete toimetuses.
2008. aasta Soome kohalikel valimistel sai ta 895 häält ja valiti Helsingi linnavolikokku. 2012 valiti ta 2003 häälega teiseks ametiajaks ja 2017 2300 häälega kolmandaks ametiajaks tagasi.
Aastatel 2011–19 oli ta Eduskunna liige. 2019 ei valitud teda enam tagasi.
2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel valiti ta 51 844 häälega Euroopa Parlamendi liikmeks. Ta on Vasakliidu ainus esindaja Europarlamendis.
Isiklik elu
Modig on avalikult lesbiline ja taimetoitlane.
2019. aasta juunis abiellus ta Meri Valkamaga, kes on Vasakliidu Helsingi piirkonna pressiesindaja ja sekretär. Nende peres on kaks last.
Someșul Mare
Someșul Mare (ungari keeles Nagy-Szamos) on jõgi Rumeenias.
Gheorghe Mureșan
Gheorghe Dumitru Mureșan (sündinud 14. veebruaril 1971) on Rumeenia endine elukutseline korvpallur, kes mängis aastatel 1993–2000 korvpalliliigas NBA.
Someșul Mare
Jõgi saab alguse Rodna mägedes ja voolab läände. Dej linna lähistel ühineb Someșul Mici jõega Someși jõeks.
Jõe pikkus on 130 km, valgala pindala 5033 km².
Gheorghe Mureșan
Karjäär
Enne NBA-sse siirdumist mängis Mureșan aastatel 1991–1992 Rumeenia klubis Cluj-Napoca Universitatea, kellega tuli 1992. aastal ka riigi meistriks. Järgmise hooaja (1992/93) mängis Mureșan Prantsusmaa klubis Pau Élan Béarnais, kellega tuli 1993. aastal karikavõitjaks.
Someșul Mare
Jõe ääres asuvad Sângeorz-Băi, Beclean, Năsăud ja Dej.
Gheorghe Mureșan
Karjäär
Mureșan värvati 1993. aasta NBA draft 'i 30. valikuna Washington Bulletsisse, kelle kasuks tõi ta debüüthooajal keskmiselt 5,6 punkti ja 3,6 lauapalli mängus. NBA karjääri parimal, 1995/96. hooajal kogus Mureșan keskmiselt 14,5 punkti, 9,6 lauapalli ja 2,3 viskeblokeeringut mängus ning valiti tolle hooaja NBA enim arenenud mängijaks.
Vigastusaldis Mureșan pidi 1997/98. hooaja tervenisti vahele jätma ning tegi aastatel 1999–2000 New Jersey Netsi eest kaasa kõigest 31 mängus.
Pärast NBA karjääri lõpetamist naasis Mureșan Prantsusmaa klubisse Pau Élan Béarnais, kellega tuli 2001. aastal riigi meistriks.
Korvpallikoondis
Mureșan oli aastatel 1998–2002 Rumeenia rahvuskoondise kapten.
Isiklikku
Kuigi ta isa oli 175 cm ja ema 170 cm pikk, kasvas Mureșan ajuripatsi häire tõttu 231 cm pikkuseks.
Popkultuuris
Mureșan on kehastanud nimitegelast USA komöödiafilmis "Minu hiiglane", kus peaosa mängib Billy Crystal.
Võra-roherähn
Võra-roherähn (Picus puniceus) on rähnlaste sugukonda ja rähni perekonda kuuluv linnuliik.
Kirjeldus
Täiskasvanud võra-roherähn on üldiselt umbes 25 cm pikk ja kaalub 66–96 g.
Alamliigid
Kokku on kirjeldatud viite pisi-mesilasenäpu alamliiki:
Levila
Liik elutseb enamasti madalmaal asuvates kaksiktiibviljaliste puudega metsades, turbaraba metsades, istandustes ja kuni 1700 meetri kõrgusel asuvates mägimetsades.
Toitumine
Võra-roherähn toitub enamasti sipelgatest ja termiitidest, süües ka nende mune ja vastseid. Enamasti otsivad toitu paaris, mõnikord liitutakse suuremate parvedega.
Pesitsemine
Liigi pesitushooaeg hinnanguline pesitsusaeg Lääne-Malaisias jaanuaris ja veebruaris, Borneol juunis ja Kesk-Jaaval septembris. Nad ehitavad pesa puude otsa, kuni 18 meetri kõrgusele ja kurnas on 2–3 muna.
Häälitsemine
Tavaline kutsehüüd on "peé-bee", mõnikord pikem "peé-dee-dee-dee".
Seisund
Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punase nimistu järgi on liik soodsas seisundis.
Liisi Eesmaa
Liisi Eesmaa (sündinud 16. mail 1984 Tartus ) on eesti moekunstnik ja stilist.
Elulugu
Liisi Eesmaa on pärit Tartust. Ta lõpetas 2003. aastal Tartu Kunstigümnaasiumi ning õppis moedisaini Euroülikoolis (2003–2004) ja Eesti Kunstiakadeemias (2004–2007).
Alates 2015. aastast töötab Eesti Kunstiakadeemias eksperimentaalvormide meistriklassi õppejõuna.
Isiklikku
Elukaaslase filmirežissöör Madis Ligemaga on tal poeg Kuu.
Alan Watts
Alan Wilson Watts (6. jaanuar 1915 Chislehurst, Kent – 16. november 1973 Mount Tamalpais) oli inglise päritolu filosoof, õpetlane ja idamaiste mõtteviiside vahendaja, kes tegutses peamiselt Ameerika Ühendriikides, kus ta oli algul episkopaalkiriku preester, hiljem vabakutseline õppejõud ja literaat.
Andres Herkeli andmetel oli ta eesti orientalisti ja ajaloolase Linnart Mälli üks lemmikfilosoofe.
Ameerika Ühendriikidesse Californiasse esimese zen-budistliku kloostri väljaspool Jaapanit rajanud Sōtō zen-budistliku koolkonna munk Shunryū Suzuki on Alan Wattsi kohta tema eluajal tunnustavalt öelnud: "Ta on suur bodhisattva!".
Watts saavutas suure kuulajaskonna San Francisco Bay piirkonnas vabatahtliku raadioesinejana KPFA raadiojaamas Berkeleys. Watts kirjutas üle 25 raamatu ja artikli teemadel, mis on ida ja lääne religioonides tähtsad. Tema kirjutatud on üks esimesi bestsellereid budismi teemal "The Way of Zen" (1957). Raamatus "Psychotherapy East and West" (1961) pakkus Watts välja, et budismist võib mõelda kui psühhoteraapia vormist, mitte kui religioonist. Ta pidas raamatut "Nature, Man and Woman" (1958) kirjanduslikust vaatepunktist oma parimaks kirjutiseks. Watts uuris inimteadvust raamatus "The Joyous Cosmology" (1962) ning essees "The New Alchemy" (1958).
Oma elu lõpupoole jagas ta oma aega Sausalito paadimaja ja Mount Tamalpais' mägimajakese vahel. Paljud tema raamatud on nüüdseks saadaval digitaalselt ning mitmed tema loengud ja lindistatud vestlused on kättesaadavad internetis. Kriitik Erik Davise sõnul "sädelevad Wattsi kirjutised ja lindistused siiani sügavmõttelisusest ja galvaniseerivast selgusest."
Lapsepõlv
Watts kirjutab hiljem müstilisest unenäost, mida nägi lapsena kõrges palavikus olles. Sel ajal oli ta mõjutatud Kaug-Ida maastikumaalidest ja tikanditest, mille olid kinkinud ta emale misjonärid, kes naasid Hiinast. Üksikud Hiina maalingud, mida Watts sai Inglismaal näha, kinnistusid temas ning ta kirjutas: "Olin esteetiliselt lummatud teatavast selgusest, läbipaistvusest ja avarusest, mida Hiina ja Jaapani kunst sisaldavad. See näis justkui hõljuvat." Need kunstiteosed rõhutavad inimese osaluslikku suhet loodusega. See oli teema, mis püsis Alaniga kogu elu ning millest ta tihti ka kirjutab, näiteks viimases peatükis raamatus "The Way of Zen".
Budism
Enda hinnangul oli Watts hea kujutlusvõimega, põikpäine ja jutukas. Ta saadeti varakult internaatkooli, mis sisaldas nii akadeemilist kui ka religioosset Muscular Christianity tüüpi kasvatust. Hiljem märkis ta, et kogu kooliaja jooksul oli tema religioosne õpetus läbivalt sünge ja liialt sentimentaalne.
Teismeeas veetis Watts mitmed koolivaheajad Prantsusmaal koos Francis Croshaw’ga, jõuka epikuurlasega, kes huvitus nii budismist kui ka vähetuntud eksootilistest Euroopa kultuuri aspektidest. Natuke aega hiljem tundis Watts, et on sunnitud valima anglikaanluse ja budismi vahel. Ta valis budismi ja taotles enese vastuvõtmist Londoni Budistide Ühingusse (London Buddhist Lodge), mille olid asutanud teosoofid ning mida sel ajal juhtis vandeadvokaat Christmas Humphreys. 16-aastaselt (1931) sai Wattsist organisatsiooni sekretär. Neil aastatel uuris noor Watts mitmeid meditatsioonistiile.
Haridus
Pärast keskkooli töötas Watts trükikojas ja hiljem pangas. Ta veetis vaba aega budistide ühingus ja õppis "häbematu guru" Dimitrije Mitrinovići juures. Mitrinović oli ise mõjutatud Pjotr Demjanovitš Uspenskist, G. I. Gurdžijevist ja sellistest psühhoanalüütikutest nagu Freud, Jung ja Adler. Watts luges palju kirjandust filosoofiast, ajaloost, psühholoogiast, psühhiaatriast ja idamaade tarkustest. Iseenda ja ka oma biograafi Monica Furlongi arvates oli Watts peamiselt iseõppija. Tema tegevus budistide ühingus Londonis võimaldas Wattsile arvukalt võimalusi enesearenguks. Humphreysi kaudu kontakteerus ta väljapaistvate vaimsete kirjanikega, näiteks kunstniku, teadlase ja müstiku Nikolai Roerichiga, Sarvapalli Radhakrishnaniga ja teosoof Alice Baileyga.
1936. aastal, olles 21-aastane, osales ta Maailma Religioonide Kongressil (World Congress of Faiths) Londoni ülikoolis, kus kuulis lugemas D. T. Suzukit ja hiljem sai võimaluse kohtuda selle lugupeetud zen-budismi õpetajaga. Lisaks aruteludele ja isiklikele kohtumistele omandas Watts ka saadaolevast teaduslikust kirjandusest India ja Ida-Aasia peamiste filosoofiate fundamentaalseid mõisteid ja terminoloogiat.
Mõjutused ja esimene avaldamine
Wattsi hakkas zen-traditsioon lummama 1930. aastatel. Seda põhjusel, et zen-traditsioon sisaldas vaimset, põimituna praktilisega. Seda on näha tema teose "The Spirit of Zen" alapealkirjast "A Way of Life, Work, and Art in the Far East". Sõnu work, life ja art pole alandatud vaimse fookuse pärast. Oma kirjutises viitas ta sellele kui taoismi, konfutsianismi ja budismi suurele ch'an (ehk zen) sünteesile pärast 700. aastat pKr. Watts avaldas oma esimese raamatu "The Spirit of Zen" 1936. aastal. Kaks aastakümmet hiljem halvustas ta raamatus "The Way of Zen" esimest raamatut kui Suzuki varasemate tööde populariseeringut ning nentis, et see on mitmes mõttes ajast ja arust ning eksitav.
Watts abiellus Eleanor Everetiga, kelle ema Ruth Fuller Everett oli seotud traditsioonilise zen-budismi ringkonnaga New Yorgis. Ruth Fuller Everett abiellus hiljem zen-meistri Sokei-an Sasakiga, kellest sai eeskuju ja mentor Wattsile, kuigi Watts otsustas mitte läbi teha Sasakiga ametlikku zen-treeningut. Nende aastate jooksul, nagu selgub tema hilisemates kirjutistes, koges Watts oma abikaasaga jalutades taas kord midagi müstilist. 1938. aastal asusid Watts ja tema abikaasa Inglismaalt Ameerika Ühendriikidesse. Wattsist sai Ühendriikide kodanik aastal 1943.
Kristlik preestriamet ja sellele järgnev
Watts lahkus ametlikult zen-treeningult New Yorgis, sest talle ei sobinud õpetaja meetod. Teda ei ordineeritud zen-mungaks, kuid ta tundis vajadust leida ametialane väljund oma filosoofilistele huvidele. Ta astus Seabury-Lääne Teoloogia Seminari Evanstonis Illinois' osariigis, kus õppis kristlikku pühakirja, teoloogiat ning kiriku ajalugu. Watts proovis välja töötada segu kaasaegsest kristlikust jumalateenistusest, müstilisest kristlusest ning Aasia filosoofiast. Selle teesi eest, mille ta avaldas pealkirja "Behold the Spirit: A Study in the Necessity of Mystical Religion" all, sai Watts magistrikraadi teoloogias. Hiljem avaldas ta eisegeesi "Myth & Ritual in Christianity" (1953) traditsioonilisest Rooma katoliku doktriinist ja rituaalidest, kasutades budistlikke termineid. Watts ei varjanud oma sallimatust usuliste vaadete vastu, mis olid sünged, süütunnet sisendavad ja sõjakalt proselütistlikud, vaatamata sellele, kas seda leidus judaismis, kristluses, islamis, hinduismis või budismis.
Watts ordineeriti 1945. aastal 30-aastaselt episkopaalse kiriku preestriks. Ta lahkus kogudusest 1950. aastal osati abieluvälise afääri tõttu, mis põhjustas abielu purunemise, kuid ka seetõttu, et ei suutnud kooskõlastada oma budistlikke uskumusi kiriku ametliku doktriiniga. Ta veetis aastavahetuse, õppides tundma Joseph Campbelli ja tema abikaasat Jean Erdmani, samuti heliloojat John Cage’i.
1951. aastal kolis Watts Californiasse, kus liitus American Academy of Asian Studies teaduskonnaga San Franciscos. Seal õpetas ta aastatel 1951–1957 Saburō Hasegawa (1906–1957), Frederic Spiegelbergi, Haridas Chaudhuri, laama Tada Tõkani (1890–1967) ning paljude külalisprofessorite kõrval. Hasegawa õpetas Wattsile Jaapani kombeid, kunsti, primitivismi ja looduse tunnetust. Sel perioodil kohtus Watts luuletaja Jean Burdeniga, kes oli ta tähtis mõjutaja. Watts andis talle tunnustuseks krüptograafi raamatusse "Nature, Man and Woman" ning viitab sellele oma autobiograafias. Peale õpetamise töötas Watts ka akadeemia administraatorina. Üks tema tähelepanuväärsemaid õpilasi oli Eugene Rose, kellest hiljem sai tuntud õigeusu munkpreester ning vastuoluline teoloog Ameerika Õigeusu Kirikus (Vene Õigeusu Kiriku Välismaal jurisdiktsioonis). Rose'i enda õpilane, kes avaldas munkpreester Damascene nime all, kirjutas raamatu "Christ the Eternal Tao", milles tõmbas paralleele Hiina filosoofia tao kontseptsiooni ning klassikalise kreeka filosoofia ja idakristliku teoloogia logos ' e kontseptsiooni vahele.
Watts õppis ka hiina kirjakeelt ning harjutas Hiina pintslikalligraafiat koos Hasegawaga ning teiste Hiina õpilastega, kes olid akadeemiasse õppima asunud. Kuigi Watts oli tuntud oma zen-budismi huvi poolest, laienesid tema lugemus ja arutelud ka vedāntale, "uuele füüsikale", küberneetikale, semantikale, progressi filosoofiale, loodusteadusele ning seksuaalsuse antropoloogiale.
Innovaatiline organisatsioon
Innovaatilisel organisatsioonil on mitmeid tunnuseid, mis peamiselt puudutavad sobiva organisatsioonikultuuri kujundamist, sobiva eestvedamise rakendamist, paindliku ja lameda struktuuri loomist ning mõistvat suhtumist töötajatesse ja nendele võimaluste andmist. Ka töötajatel on ootused innovaatilise organisatsiooni suhtes: nad ootavad tunnustust, vabadust ja julgustust. Innovatsiooni ei ole mõtet luua innovatsiooni enda pärast kui puuduvad kliendid, kes neid uuenduslikke tooteid või teenuseid reaalselt ka tarbiksid. Tuleb mõelda sellele, kas see uus lahendus teeb inimeste elu tõepoolest kergemaks, mugavamaks, paremaks või on see nii ainult kellegi enda arvates.
Innovatsioon tähendab uuendust. Innovaatiliste toodete-teenuste all peetakse silmas millegi täiesti uuendusliku loomist või juba olemasolevale uue lähenemisnurga leidmist; millegi „ümbermõtlemist“, oluliselt parandatud teenuse, toote või protsessi loomist. Innovatsiooni eesmärk on olla turul konkurentsivõimeline. Mida innovaatilisem on toode või teenus, seda keerukam on konkurentidel seda jäljendada.
Innovatsioon organisatsioonis koosneb kolmest etapist: idee genereerimine; teostamine ja organisatsiooni eesmärkidega ühitamine; turustamine.
Laulepa
Laulepa on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
10. jaanuarini 2014 oli osa Meelva külast.
Innovaatiline organisatsioon
Tunnused
Innovaatilist organisatsiooni saab ühe võimalusena kirjeldada iseloomulike tunnuste abil. Selliste tunnuste hulka kuuluvad:
Organisatsiooni inimressurss
Organisatsioonid, kes soovivad innovatsiooni edendada, peavad mõistma, kui tähtis on investeerida inimressurssidesse. Töötajates tuleb pidevalt arendada positiivseid psühholoogilisi võimeid, seda nii juhtide kui ka järgijate seas. . Tippjuhtkond peab kindlasti olema toetav ja innovatsioonile pühendunud. Ilma toetuseta on seda väga raske teha. Tippjuhtkond väljendab tunnustust loovatele ja innovaatilistele tegevustele viisil, et kõik organisatsiooniliikmed näevad ja tunnevad positiivset suhtumist ja kasulikku muutust. Organisatsiooni struktuur on paindlik ja ülesehituselt lame (sageli 2–3-tasandiline). Selles on bürokraatiat oluliselt vähem kui traditsioonilises organisatsioonis. Selline organisatsioon on võimeline kiiresti reageerima muutustele. Otsuste vastuvõtmisprotsess ulatub alumistele tasanditele, tasakaalus on vabadus ja kord ning organisatsioonis on madal võimudistants. Innovaatilises organisatsioonis ollakse vigade suhtes tolerantsed ja seni, kuni läbikukkumised ei ole põhjustatud ebakompetentsusest, hooletusest või lohakusest, ei rakenda juhid mingeid sanktsioone. Sellises organisatsioonis on avatud ja konstruktiivne kommunikatsioon, mis on nii vertikaalselt kui ka horisontaalselt toimiv. Juhid kindlustavad piisava ja operatiivse info liikumise osakondade ja allüksuste vahel.
Inimestel, kes töötavad innovaatilises organisatsioonis, on ka omad ootused. Töötajad soovivad saada tunnustust ja tänu. Tihtipeale on innovaatilise idee ja loova töö tulemuse vahel viivitus. Selleks, et julgustada ka edaspidi loovat tegevust, väljendavad juhid tänulikkust ja tunnustust isegi enne seda, kui idee lõplikult ellu viiakse. Töötajad ootavad vabadust töötada huvivaldkonnas väljaspool piire. Loovad inimesed on kõige enam efektiivsed, kui neile anda võimalus töötada valdkondades, mis neile kõige enam huvi pakuvad. Inimesed eeldavad, et nad saavad kontakteeruda kolleegidega väljaspool nende tavapärast meeskonda. Nii formaalsed kui ka mitteformaalsed jutuajamised kolleegidega eri osakondadest võivad olla loova inimese jaoks väga stimuleerivad, juhuslikud kohtumised võivad anda impulsi uute ideede loomiseks. Lisaks ootavad töötajad julgustust, et võtta riske. Innovatsioon on alati seotud riskivõtmisega ning juhtide roll on julgustada võtma mõistliku hulga riske, olles teadlikud potentsiaalsest ebaõnnestumisest.
ERB
ERB või Erb võib tähendada järgmist:
Jäähoki 2022. aasta taliolümpiamängudel – meeskondade koosseisud
Siin on toodud 2022. aasta taliolümpiamängude jäähokiturniiril osalevate meeskondade koosseisud.
Kanada
Peatreener: Jeremy Colliton
Hiina
Peatreener: 🇮🇹 Ivano Zanatta
Saksamaa
Peatreener: 🇫🇮 Toni Söderholm
USA
Peatreener: David Quinn
Tšehhi
Peatreener: Filip Pešán
Taani
Peatreener: Heinz Ehlers
Venemaa
Peatreener: Aleksei Žamnov
Šveits
Peatreener: Patrick Fischer
Soome
Peatreener: Jukka Jalonen
Läti
Peatreener: Harijs Vītoliņš
Rootsi
Peatreener: Johan Garpenlöv
Athabasca järv
thumb|Athabasca järve kaart Athabasca järv (inglise keeles Lake Athabasca, prantsuse keeles lac Athabasca) on järv Kanadas Saskatchewani loodeosas ja Alberta kirdeosas 58° ja 60° N vahel. Järve nimi on tuletatud metsakrii sõnast aðapaskāw, "[kus] taimed kasvavad üksteise järel".
Athabasca järve pindala on 7850 km², pikkus 283 km, suurim laius 50 km ja suurim sügavus 124 m. Veemaht on 204 km³. See on nii Saskatchewani kui ka Alberta suurim ja sügavaim järv ja suuruselt kaheksas järv Kanadas.
Fidler Point Athabasca järve põhjakaldal sai nime Peter Fidleri järgi, kes oli Hudson's Bay Company geodeet ja kartograaf.
Square-1
pisi|Segatud Square-1 pisi|Lahendatud Square-1 Square-1 ehk Square One on Rubiku kuubiku laadne pusle.
Mänguasja leiutasid Karel Hršel ja Vojtěch Kopský umbes 1990. aasta paiku. Patenditaotlus anti sisse sama aasta 8. novembril.
Sellest on loodud ka neljarealine versioon Super Square One ning neljarealine täiendavate lõikekohtadega versioon Square Two.
Rekordid
Seisuga 11. veebruar 2022 olid Square-1 lahendamise maailmarekordid järgnevad:
Samal ajal olid Eesti rekordid vastavalt:
Tammelehe loodusala
Tammelehe loodusala on 4,1 hektari suurune rahvusvaheline Natura loodusala Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas. Loodusala hõlmab Tammelehe hoiuala ja Tammiku mõisa pargi.
Kreminne
Kreminne (ukraina keeles Кремінне) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Mogõliv-Podilskõi rajoonis. Elanike arv on 623. Pindala on 1,8 km².
Unioon (Ameerika Ühendriikide kodusõda)
pisi| on tähistatud Uniooni osariigid,  "piiri-osariigid" ning  [[Ameerika Riikide Konföderatsioon|Konföderatsiooni osariigid; varjutamata alad ei olnud enne kodusõda ega selle ajal osariigid.]] pisi|Ameerika Ühendriikide lipp aastatel 1861–1863 Unioon (inglise keeles union, liit, ühendus, Unioon) on nimetus, mida kasutati Ameerika Ühendriikide kodusõja (1861–1865) ajal Ameerika Ühendatud Osariikide kohta.
Unioon koosnes president Abraham Lincolni poolt juhitud rahvuslikust valitsusest ning seda toetavast 23 "vabast osariigist" ja 5 "piiri-osariigist".
Kodusõjas seisid Unioonile vastu 11 lõunaosariiki, mis moodustasid Ameerika Osariikide Konföderatsiooni ehk "Konföderatsiooni".
Uniooni osariigid
* "Piiri-osariigid" olid need Uniooni osariigid, kus orjapidamine ei olnud 1861. aastal keelatud. † Osariigil oli kaks valitsust, unionistide ja konföderaalide valitsus, mis mõlemad kuulutasid end osariigi legitiimseks valitsuseks. Kentucky ja Missouri konföderatsioonivalitsustel ei olnud osariigi üle märkimisväärset kontrolli. Lääne-Virginia eraldus Virginiast ja liitus Uniooniga sõja ajal, 1863, aasta 20. juunil. Samuti ühines kodusõja ajal Uniooniga Nevada, millest sai osariik 1864. aasta 31. oktoobril.
Selja mõis
Selja mõis (saksa keeles Gut Selgs, varasem nimi Tolsburg) oli rüütlimõis Virumaal Haljala kihelkonnas, mõisasüdamega praeguse haldusjaotuse järgi Lääne-Viru maakonna Viru-Nigula valla Selja külas.
Selja mõis on rajatud 15. sajandil. Selja mõisale kuulusid Selja, Rutja, Karepa ja Toolse küla maad.
Selja mõisal oli ka kaks karjamõisa: Fichtenhof ja Kuusiku ja Nõmmküla mõis.
Omanikud
16. sajandi teisel poolel (1582. aastast) oli mõisa omanik William Ruthven. 17. sajandi alguses oli mõis poolakate, seejärel rootslaste valduses. 1617. aastal läänistati mõis Hermann Wrangellile, 1625. aastal Hans Wrangellile. 18. sajandi alguses oli mõisa omanik Lugaži vabahärra Jürgen Gustav Wrangel, kes 1723. aastal loovutas mõisa oma vennapojale Carl Johann von Wrangellile. 1726. aastast kuulus Selja mõis Löwenwolde aadlisuguvõsale, mõisa omanikuks oli Karl Gustav von Löwenwolde. 18. sajandi keskpaigast (vähemalt alates 1750) oli mõis Rennenkampffide aadlisuguvõsa omanduses. 1861. aastal päris mõisa Otto Wilhelm Edler von Rennenkampff. 1864. aastal pantis ta mõisa John Carl Girard de Soucantonile, kes sai mõisa omanikuks 1867. aastal. Mõis kuulus Girard de Soucantonide aadlisuguvõsale kuni võõrandamiseni 1919. aastal. Viimane mõisnik oli John Carl Girard de Soucantoni poeg Gustav John Edmund Girard de Soucanton.
Mõisahooned
Mõisa peahoone oli kahekorruseline paekivihoone, ehitatud tõenäoliselt 18. sajandi teises pooles. Peahoone on lagunenud, säilinud on hoone vare. Mõisakompleksil oli palju kõrvalhooneid: ait, tall, aednikumaja, valitsejamaja, kuivati, saun, viinavabrik, laut, rehi, tuulik ja majandushoone. Ka kõrvalhooned on halvas olukorras või hävinud. Mõisa ümber on keskmise suurusega park, osaliselt piiratud paekivimüüriga.
Rudolf Peets
Rudolf Peets (8. aprill 1893 – 15. august 1991) oli eesti arst ja Eesti aukonsul Marrakechis.
Isiklikku
Tema abikaasa oli kirjanik Nora Peets, kälimees oli loomaarst ja Tartu Ülikooli veterinaaria õppejõud Karl Taagepera.
Columbia ülikool
pisi|262px|Morningside Heights ülikoolilinnak Columbia ülikool, täisnimega Columbia Ülikool New Yorgis (inglise Columbia University in the City of New York) on Ivy League'i kuuluv eraõiguslik ülikool Ameerika Ühendriikides New Yorgis Manhattani saarel.