cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dražen Petrović
Horvaatia
13-aastaselt kodulinnaklubi Šibenka noortemeeskonnas mängima hakanud Petrović jõudis juba 15-aastaselt klubi esindusmeeskonda. Ta viskas Jugoslaavia meistriliigas 1979/80. hooajal keskmiselt 0,8 punkti, 1980/81. hooajal 2 punkti, 1981/82. hooajal 16,3 punkti ja 1982/83. hooajal 24,5 punkti mängus.
Pärast aastast kohustuslikku teenistust Jugoslaavia sõjaväes siirdus Petrović aastateks 1984–1988 Zagrebi Cibonasse, kellega tuli Jugoslaavia meistriks ja karikavõitjaks ning Euroliiga võitjaks. Jugoslaavia liigas viskas ta 1984/85. hooajal keskmiselt 32,5 punkti, 1985/86. hooajal 41,4 punkti, 1986/87. hooajal 37,3 ja 1987/88. hooajal 35,8 punkti mängus.
Illüüria (Rooma provints)
Octavianuse kampaaniad Illüürias (35–33 eKr)
Caesari kodusõda, Vabastajate kodusõda ja vastupanu Teisele triumviraadile, mida Sextus Pompeius (Pompeiuse poeg) võimsa laevastikuga Sitsiiliast juhatas (Sitsiilia mäss aastatel 44–36 eKr) põhjustas ebastabiilsust Illüürias, naabruses Kirde-Itaalias ja Aadria merel. Japoodid teostasid röövretki Kirde-Itaaliasse. Probleem oli ka piraatlusega. Pärast nende konfliktide lõppu võttis Octavianus ette rea kampaaniaid Illüürias. Velleius Paterculus kirjutas, et just enne Sitsiilia mässu korraldas Octavianus sagedasi retki "Illüürias ja Dalmaatsias", et mitte hoida oma vägesid tühikäigul ja neid lahinguteks karastada. Siiski on tõenäoline, et need kampaaniad olid seotud ka piirkonna ebastabiilsusega. Cassius Dio märkis kõikjal, et aastal 39 eKr surus Gaius Asinius Pollio partiinide mässu maha pärast mõnda lahingut.
Aastal 35 eKr võitles Octavianus japoodide vastu, kes olid rünnanud Aquileiat, röövinud Tergestust (Trieste) ja eelmisel aastal hävitanud Pola (Pula). Ta marssis piki kõrget ja kaljust teed. Japoodid peitusid metsades ja varitsesid teda. Kuid Octavianus oli saatnud üksused hõivama mäeharju tee mõlemal küljel. Need laskusid nende peale ja võitsid neid. Siis hülgasid nad Terponuse linna ja põgenesid tihnikusse. Octavianus hõivas linna, kuid ei põletanud seda maha, lootes, et nad alistuvad, mida nad ka tegid. Siis jõudis ta Metulusesse (Ogulini juures), mis oli japoodide peamine linn. Seda kaitses 3000 meest, kes võitsid müüre ümbritsevaid roomlasi. Octavianus alustas täielikku piiramist. Kui selle taotud müürid hakkasid murenema, ehitasid linnaelanikud uue müüri sissepoole. Roomlased põletasid mahajäetud müüri ja ehitasid muldvalli teise juurde ning heitsid neli silda nende peale. Octavianus käskis mõnel mehel minna linna taha tähelepanu tõmbama. Vaenlane purustas kolm silda. Kuna tema sõdurid sattusid paanikasse, ületas Octavianus silla koos oma leitnantide Agrippa ja Hieroga ning ühe oma ihukaitsjaga. Sõdurid järgisid eeskuju. Sild langes nende kaalu alla. Octavianuse parem jalg ja mõlemad käed said viga. Ta ehitas rohkem sildu. See otsustavus heidutas linnaelanikke, kes alistusid. Järgmisel päeval saatsid nad käskjalad, kes pakkusid 50 pantvangi andmist ja lubasid võtta vastu garnisoni ning anda roomlastele kõrgemad künkad, jättes endale madalamad. Kui garnison sisenes ja käskis neil relvad maha panna, sulgesid nad oma naised ja lapsed oma nõukogukambrisse ja panid vahid käsuga hoone põlema süüdata, kui nad kaotavad võitluse, milles nad otsustasid osaleda. Nad ründasid madalamast positsioonist ja nad löödi põgenema. Vahid süütasid nõukogukambri. Paljud naised tapsid end ja oma lapsi, samas teised hüppasid koos oma lastega tulle. Linn põles täielikult. Ülejäänud japoodid alistusid ja tulid esimest korda Rooma alluvusse. Octavianus lahkus ja posenid mässasid. Marcus Helvius saadeti nende vastu. Ta vallutas nad, hukkas mässu juhid ja müüs ülejäänud orjusse.
Dražen Petrović
Horvaatia
5. oktoobril 1985 viskas Petrović 158 : 77 võidumängus Ljubljana Olimpija vastu 112 punkti (kahepunktivisked 30/40, kolmepunktivisked 10/20, vabavisked 22/22), neist 67 esimesel poolajal. Jugoslaavia meistriliiga eelmine rekord oli Radivoj Koraći visatud 74 punkti.
200px|thumb|left|[[Vlade Divac ja Dražen Petrović (paremal) 1990. aastal Jugoslaavia koondises]]
Illüüria (Rooma provints)
Octavianuse kampaaniad Illüürias (35–33 eKr)
Cassius Dio kirjutas, et pärast selle linna langemist ülejäänud Pannoonia alistus. Pärast seda jättis Octavianus siia Fufius Geminuse väikese väega ja läks Rooma tagasi. Ta asus juhtima ekspeditsiooni Britanniasse ja jõudis 34. aasta talvel eKr juba Galliasse, kui mõned äsjavallutatud inimesed Pannoonias ja dalmaatslased mässule tõusid. Appianos kirjutas, et oli kuulujutt Segesta garnisoni tapmisest ja Augustus läks tagasi. Kuulujutt oli liialdatud. Ülestõus toimus ja roomlased kaotasid palju mehi, kuid järgmisel päeval surusid nad mässu maha. Octavianus pöördus selle asemel dalmaatslaste poole. Nad olid olnud relvil alates Aulus Gabiniuse vägede lüüasaamisest aastal 48 eKr. Kui ta marssis nende peale, moodustasid nad föderatsiooni. Neil oli kuni 12 000 sõdurit, keda juhtis Versus, kes hõivas liburnidelt Promona (tänapäeva Kninist lõunas, Horvaatias) ja kindlustas seda, kuigi see oli vastupidav mägikants. Versus paigutas suurema osa oma vägedest linna ja jaotas ülejäänud osa lähedalasuvatele mägedele, et takistada Rooma edenemist. Octavianus hakkas ehitama müüri tasandikule ümber linna ja kahele vaenlase käes olnud mäele kaitseks kontingentide eest, kes suundusid läbi metsade kõrgematele mägedele. Nad said valvuritest öösel jagu ja koidikul ründas Octavianus linna suurema osaga oma armeest. Ta saatis ülejäänud väe tugevdama hõivatud kõrgendikke. Vaenlane arvas, et neid rünnati igast küljest. Mägedel olijad kartsid, et nad lõigatakse veevarustusest ära, ja põgenesid linna. Octavianus jätkas müüri ehitamist, mille pikkus oli 7 km. Testimus, teine Dalmaatsia väejuht, tõi abivägesid. Octavianus ajas ta tagasi mägedesse. Ta hõivas Promona enne piiramisvalli lõpetamist. Väike vägi tegi rünnaku. Roomlased tõrjusid selle tagasi, jälitasid seda ja sisenesid linna koos sellega. Vaenlane varjus kantsi. Neljandal ööl ründasid nad Rooma kohorti, mis pidas vahti, pannes nad põgenema. Rünnak aga löödi tagasi ja järgmisel päeval linn alistus. Kohorti, mis põgenes, karistati detsimeerimisega. Säästetud mehed sunniti sel suvel nisu asemel odrast elatuma. Testimus saatis oma väed laiali ja käskis neil hajuda. Roomlased neid ei jälitanud. Cassius Dio kirjutas, et Marcus Vipsanius Agrippa viis kampaania dalmaatslaste vastu läbi enne seda kampaaniat.
Juba aastal 34 eKr hõivasid roomlased Sunodiumi linna metsa serval, milles Aulus Gabiniuse armee oli dalmaatslaste poolt pikas ja sügavas kuristikus kahe mäe vahel lõksu püütud. Pärast seda, kui Octavianus Sunodiumi maha põletas, korraldasid dalmaatslased varitsuse. Kuid teda kaitsesid sõdurid, kelle ta oli saatnud mäetippudele mõlemale poole teda jälgima, kui ta läbi kuristiku läks. Ta raius maha puud ning vallutas ja põletas kõik linnad oma teel. Aastal 33 eKr piiras ta Setovia linna. Vaenlase vägi tuli sellele appi, kuid ta takistas selle sisenemist. Octavianust tabas kivi põlve ja ta oli mitu päeva liikumisvõimetu. Ta läks tagasi Rooma, et asuda konsuliametisse, ja Titus Statilius jätkas piiramist. Siis läks ta Dalmaatsiasse tagasi. Dalmaatslased olid välisest abist ära lõigatud ja näljas. Nad kohtusid Octavianusega selle teel olles ja alistusid. Ta nõudis neilt 700 last pantvangideks ja Rooma leegionite standardid, mis olid võetud Aulus Gabiniuselt, kui teda rünnati. Nad nõustusid ja lubasid maksta ka andamit, mis oli Julius Caesari ajast võlgu. Octavianus liikus siis derbanite peale, kes samuti rahu palusid, pantvange andsid ja võlguolevat andamit maksta lubasid. Teised hõimud tegid tema lähenemisel sama. Haiguse tõttu ta mõne hõimuni ei jõudnud. Need ei andnud pantvange ja ei sõlminud lepinguid. Appianos kirjutas, et tundus, et nad allutati hiljem ja et Octavianus allutas kogu Illüüria, nii hõimud, kes olid mässanud, kui ka need, kes ei olnud kunagi varem Rooma võimu all olnud. On tõenäoline, et Appianos viitas pigem vaid Illüüriale/Dalmaatsiale, kui kogu alale, millest sai Illüüria provints. Pannoonia puhul arvavad mõned ajaloolased, et Octavianus võitis tõenäoliselt Pannoonia lõunaosa ja et põhjaosa vallutati Pannoonia sõjas (vaata allpool).
Dražen Petrović
Hispaania
Hooajaks 1988/89 siirdus Petrović Hispaania kõrgliigaklubisse Madridi Reali, kellega võitis Hispaania ja Saporta karika, kuid kaotas kohalike meistrivõistluste finaalis Barcelonale. Keskmiselt 28 punktiga mängus oli ta Hispaania meistriliiga parim skooritegija.
Illüüria (Rooma provints)
Octavianuse kampaaniad Illüürias (35–33 eKr)
Appianos kirjutas ka, et Octavianus võitis oksuaid, pertoneataid, batiataid, taulantid, kambaid, tsinambrid, meromennid ja pürissaid, dokleataid, karuid, endirudiinid, narensid, glintidioonid, tauriskid, hemasiinid ja bessid. Moentinid ja avendeataid, kaks japoodide hõimu, kes elasid Alpides, alistusid Octavianuse lähenedes. Ta võttis linna arrepiinidelt, kes olid suurimad ja sõjakaimad japoodid, kes põgenesid metsadesse. Ta ei põletanud seda maha lootuses, et nad alistuvad, mida nad ka tegid. Ta hõivas ka Melite (Mljet) ja Melaina Corcyra (Korčula) saared ning hävitas nende asulad, kuna elanikud tegelesid piraatlusega. Ta hukkas noored mehed ja müüs ülejäänud orjusse. Ta jättis liburnid ilma nende laevadest, kuna need tegelesid piraatlusega.
Rooma provints
Pärast oma kampaaniaid Illüürias pidas Octavianus aastal 31/30 eKr sõda Marcus Antoniuse ja Kleopatra vastu. Ta võitis ja temast sai Rooma ainuvalitseja. Pärast seda veetis ta mõned aastad aluse panemisega oma isiklikule valitsemisele. Illüüriast sai ametliku haldusüksusena provints aastal 27 eKr, esialgse kokkuleppega Rooma senatiga. See vormistas tema isikliku valitsemise. Senat andis talle aunimetuse Augustus. Temast sai esimene Rooma keiser. Ajaloolased kasutavad selle perioodi jaoks nime Augustus. Kokkulepe jagas keisririigi provintsid ka senati- ja keiserlikeks provintsideks. Esimesed olid senati võimu all, mis valis neile senaatorite hulgast kubernerid. Viimased olid Augustuse võimu all, kes määras nende kubernerid. Augustus hoidis piiriprovintse, kus oli suurem osa Rooma vägedest. Esialgu oli Illüüria senati propretoriaanlik provints. Mässud provintsis näitasid vajadust tugeva väe järele siin ja aastal 11 eKr sai sellest keiserlik provints, mille kuberneriks sai Publius Cornelius Dolabella.
Dražen Petrović
NBA
Portland Trail Blazers omandas Petrovići mängijaõigused 1986. aasta NBA draft ' i 60. valikuga, kuid Petrović jätkas esialgu karjääri Euroopas ja siirdus USA-sse 1989. aastal. Esimesed poolteist hooaega mängis ta Trail Blazersis, kus viskas vahetusmängijana keskmiselt 11,6 minutiga 7 punkti mängus.
23. jaanuaril 1991 New Jersey Netsiga liitunud Petrović teenis uues klubis rohkem mänguaega ning viskas hooajal 1990/91 Netsi eest 43 mängus keskmiselt 12,6 punkti.
Illüüria (Rooma provints)
Rooma provints
Illüüria halduskorraldus viidi läbi Augustuse (27 eKr – 14 pKr) valitsemise lõpuaastail ja Tiberiuse (14–37 pKr) valitsemise algusaastail. Tiberius tegi esialgsed korraldused Bato sõja (vaata allpool) viimastel nädalatel. Selle töö katkestas aastal 14 pKr mäss Rooma vägedes, kuid seejärel see jätkus. Meil on üsna üksikasjalik pilt Illüüria halduskorraldusest Plinius Vanema kaudu. Rannikuala jagati kolme piirkonda nimega conventus juridicus, mis nimetati Scardona (Skradin), Salona ja Narona (Metkovići lähedal) linnade järgi. Conventus Salonitanus jagati 5 civitates ja 927 decuriae. Conventus Naronitianus jagati 13 civitates ja 540 decuriae. Conventus Scardonitanus jagati 14 civitates. Tema decuriae kohta info puudub. Rohkem linnastunud suure kreekakeelse rahvastikuga ja võimalike Itaalia asukatega rannikuala linnad olid organiseeritud kui municipia (omavalitsuslikud linnad) või coloniae (Itaalia asulad) ja neil oli oma nõukogu. Mõnel kohalikul kogukonnal olid mõned privileegid ja mõnes librunide kogukonnas olid Itaalia õigused. Vähem linnastunud sisemaal tugines haldus üksnes civitatestel. Illüüria kuberneri võimkond piirdus rannikualaga. Sisemaa ringkondadel olid omad kubernerid civitatese praefecti civitatum kujul. Pannoonia jagunes 14 civitates. Taas puudub info decuriae kohta. See oli ka sõjaväeringkond Pannoonia prefekti alluvuses, kes oli siinsete leegionite eesotsas.
Dalmaatsial oli roomlastele märkimisväärne strateegiline ja majanduslik tähtsus. Sellel oli piki rannajoont mitmeid olulisi kaubasadamaid ja Dalmaatsias olid kullakaevandused keiserliku bürooga Salonas. Dyrrachium (Durrës tänapäeva Albaanias) ja Brundisium (Brindisi Lõuna-Itaalias) olid sadamad, mida kasutati Aadria mere ületamiseks reisil Roomast Ida-Vahemerele ja vastupidi. Dyrrachiumist algas ka Via Egnatia, Rooma tee, mis läks Byzantiumisse idas, Aasia vastas. Arvukates linnades tänapäeva Horvaatia ranniku kesk- ja lõunaosas olid olulised Rooma kogukonnad, nagu Iader (Zadar), Salona (Solin Spliti äärelinnas), Narona (Metkovići juures) ja Epidauros (ladina Epidaurum, praegu Cavtat Dubrovniki juures). Pealinna Salonat kaitsesid 2 sõjaväelaagrit Burnumis ja Delminiumis.
Dražen Petrović
NBA
Järgmiseks, 1991/92. hooajaks murdis ta algviisikusse, tegi kaasa kõik 82 mängu ning tõi keskmiselt ligi 37 minutiga 20,6 punkti, 3,1 lauapalli, 3,1 resultatiivset söötu ja 1,3 vaheltlõiget mängus. Petrovići viimaseks jäänud, 1992/93. hooajal jäi tema arvele keskmiselt 22,3 punkti, 2,7 lauapalli, 3,5 tulemuslikku söötu ja 1,3 vaheltlõiget mängus.
Illüüria (Rooma provints)
Pannoonia sõda (14–10 eKr)
Aastatel 14–10 eKr oli Lõuna-Pannoonias ja Põhja-Dalmaatsias rida mässe, millele Rooma kirjanikud viitasid kui bellum pannomicum (Pannoonia sõda). Nende sündmuste kohta on meil väga vähe teada. Enamik neist pärineb Cassius Dio lühiaruannetest ja teiste autorite viidetest. Ühtegi põhjust ei ole teada. Rooma allikad olid vähe huvitatud Augustuse kampaaniatest Illüürias aastatel 35–33 eKr kuni 16 eKr. Cassius Dio kirjutas, et sel aastal läks Illüüria kuberner aastateks 17–16 eKr Publius Silius Nerva võitlema Itaalia Alpidesse, sest seal ei olnud vägesid. Seda ära kasutades tungisid mõned pannoonlased ja Noricumi hõimud Istriasse ja rüüstasid seda. Silius Nerva sai olukorra kiiresti kontrolli alla. Samal ajal oli väike mäss Dalmaatsias. Dentheletaid (Traakia hõim Ida-Möösias) koos skordiskidega (kes elasid tänapäeva Serbias Savuse [Sava], Dravuse [Drava] ja Doonau jõgede kokkujooksu kohas) ründasid Rooma Makedoonia provintsi (Kreekas). Samal ajal puhkes kodusõda Traakias. Seetõttu oli ebastabiilsus Ida-Alpides ja Balkani poolsaarel. Aastal 15 eKr vallutasid roomlased skordiskid ja annekteerisid Noricumi. Nad tegid ka muid operatsioone kaugemal läänes, Alpides reetide ja vindelikite vastu. Rooma sõjalisi operatsioone Illüürias võis alustada Marcus Vinicius, kuberner aastateks 14–13 eKr. Pannoonia sõda viis Illüüria muutmiseni senatiprovintsist keiserlikuks provintsiks.
Velleius Paterculus kirjutas, et Pannoonia sõja algatasid Marcus Vipsanius Agrippa ja Vinicius ning et Tiberius lõpetas selle. Florus mainib Viniciuse võitu pannoonlaste üle, kes elasid Sava ja Drava jõgede vahel. Cassius Dio märkis kahes erinevas lõigus, et pannoonlaste mäss aastal 14 eKr suruti kiiresti maha ja et 13. aasta lõpul eKr andis Augustus Agrippale, oma kõige olulisemale liitlasele, ülima käsu ja saatis ta Pannooniasse (see viitab sellele, et probleem oli tõsine). Agrippa lahendas olukorra läbirääkimiste ja isikliku mõjuga. Pärast Agrippa äkksurma keeldusid breukid täitmast lepingut, mille nad temaga sõlminud olid. Tiberiusele anti juhtimine Pannoonias ja ta alistas pannoonlased skordiskide abiga, kes olid hiljuti roomlaste poolt vallutatud. Suetonius lisas, et pärast seda allutas Tiberius dalmaatslased ja breukid. Aastal 11 eKr Tiberius võitles ja võitis nii dalmaatslasi kui ka pannoonlasi. Hiljem samal aastal, nagu juba mainitud, sai Illüüria keiserlikuks provintsiks Augustuse kontrolli all. 11/10. aasta talvel eKr ületasid daaklased külmunud Doonau ja rüüstasid pannoonlasi. Mõned Dalmaatsia kogukonnad mässasid andami maksmise vastu. Tiberius, kes oli Gallias, pidi sellele vastu astuma. Aastal 10 eKr oli nii Pannoonias kui ka Dalmaatsias korduvalt ülestõuse, mille Tiberius maha surus.
Dražen Petrović
Rahvuskoondis
Horvaatia koondisega võitis ta 1992. aasta olümpiamängudel hõbemedali.
Illüüria (Rooma provints)
Pannoonia sõda (14–10 eKr)
Cassius Dio viitas kõigile nendele konfliktidele kui mässudele. Dzino väidab, et seetõttu on ebatõenäoline, et neid oleks vallutatud. Roomlaste suhted piirialade kohalikega hõlmasid liidulepinguid ja lepingud klientriikidega, mis mõlemad tähendasid nominaalset sõltumatust. Nende lepingute murdmist peeti mässuks ja millekski, mis tuli maha suruda. Augustus väitis oma propagandistlikus kirjutises, et Tiberiuse juhtimisel laiendas Rooma oma sfääri Pannoonia rahvastele, kus Rooma armee ei olnud kunagi varem olnud ja et Augustus laiendas Illüüria piire Doonau jõe kaldani. Kuid Suetonius eeldas, et see laienemine selle jõe kaldani toimus alles pärast Bato sõda (vaata allpool). On tõenäoline, et pärast Pannoonia sõda kasvas Rooma sõjaline kohalolek Lõuna-Pannoonias. Dzino väidab, et on tõenäoline, et kohalikud kogukonnad tegutsesid ühtse Rooma-vastase blokina ja et seal võis olla Rooma-meelseid ja Rooma-vastaseid rühmitusi. Mõned võisid olla rahumeelselt alistunud ja mõned neist võisid olla kogu aeg Rooma-meelsed. Piirkonna kogukonnad toetusid pigem sugulussuhetele kui ametlikele riigi institutsioonidele. See võis olla kaasa toonud poliitilise konkurentsi. Roomlaste-sõbralik olemine või nendele väljakutse esitamine oleks võinud hõlmata kohaliku eliidi manöövreid, et tugevdada nende võimubaasi. Roomlastega nõustumine või vastasseis nendega võis sageli hõlmata ennustamatuid võistlusi poliitiliste seisukohtade üle kohapeal.
Dražen Petrović
Surm
Petrović hukkus autoõnnetuses vihmamärjal kiirteel Ingolstadti lähistel, kui oli koduteel 1993. aasta Euroopa meistrivõistluste valikturniirilt Poolast. Volkswagen Golfi kõrvalistmel maganud kinnitamata turvavööga Petrovići surm oli silmapilkne, kaks autos viibinud naisterahvast said vigastada, ent jäid ellu.
Illüüria (Rooma provints)
Bato sõda (6–9 pKr)
Bato sõda (bellum batonianum) oli suur mäss, mida juhtisid Bato (daesitiaatide pealik) ja Bato (breukide pealik). Roomlased nimetasid seda sõda nende kahe sama nimega juhi järgi. See kestis 4 aastat (6–9 pKr). Aastal 6 pKr valmistusid roomlased teise ekspeditsiooni käivitamiseks markomannide vastu Germaanias. Sellega oleks kaasatud Germaanias asuvad leegionid ja enamus Illüürias asuvaid leegione. Põliselanikelt nõuti auxilia vägesid. Kui need väed koguti, mässasid nad daesitiaatide Bato juhtimisel. Cassius Dio kirjeldas tema väge kui Dalmaatsia väge, mis viitab sellele, et tal olid mehed, kes tulid erinevatest Dalmaatsia hõimudest. See on väga tõenäoline stsenaarium, kuna kohalikke vägesid tuli värvata laiast piirkonnast. Rooma vägi, mis saadeti mässajate vastu, sai lüüa. Breukide Bato, Lõuna-Pannoonia suurima hõimu breukide sõjaline juht marssis Sirmiumi (Sremska Mitrovica tänapäeva Serbias) peale. Ta sai lüüa Aulus Caecina Severuselt, Rooma Möösia provintsi kubernerilt. Daesitiaatide Bato marssis Salona peale Dalmaatsias, kuid sai lüüa Marcus Valerius Messalla Messallinuselt, Illüüria kubernerilt. Bato läks siis itta, et ühineda teise Batoga, ja kahekesi hõivasid nad Alma mäe (Fruška Gora Serbias, Sirmiumist põhja pool). Nad said lüüa Roimetalkese (Odrysia kuningriigi kuningas Traakias) Traakia ratsaväe salgalt, mis toetas roomlasi. Dalmaatslased vallutasid Rooma liitlaste territooriumi ja ajasid paljud hõimud mässama. Tiberius (tulevane keiser), kes juhatas Rooma armeed, marssis nende peale. Kuid nad hoidusid otsesest lahingust ja liikusid ringi, põhjustades suurt hävingut. Seistes silmitsi vaenlasega, kes hoidus otsesest lahingust ja kasutas geriljataktikat, viis Tiberius läbi mässajatevastaseid operatsioone.
Velleius Paterculuse sõnul jagasid mässajad oma väed kolme ossa. Üks pidi tungima Itaaliasse, mis ei olnud Nauportusest (Rooma kindlus tänapäeva Sloveenias) kaugel, teine oli juba sisenenud Makedoonia provintsi (Kreekas) ja kolmas võitles kodusel territooriumil. Nad viisid oma plaani kiiresti ellu. Nad tapsid Rooma tsiviilelanikke ja märkimisväärset veteranide kontingenti, kes olid selles kauges piirkonnas abitu. Nad hõivasid Makedoonia ja rüüstasid kõikjal. Seega selles versioonis tundus mässul olevat plaan ning dalmaatslased ja breukid näisid olevat algusest peale koos tegutsenud. Kuid Cassius Dio järgi oli daesitiaatide Batol alguses vähe mehi ja tema edu kasvatas tema vägesid. Pärast Salona võtmise nurjumist liitus ta teise Batoga. Tiberius jagas Rooma armee mitmeks osaks, et kõrvale põigelda mässajate ühendatud vägedest. Eelpostid pandi nende blokeerimiseks, nende läbimurde ärahoidmiseks ja nende varustusteede katkestamiseks. Olukord Illüürias, mis oli Itaalia kõrval, tekitas Roomas paanikat ja isegi Augustus oli hirmul. Makse koguti kogu Itaalias. Veterane kutsuti tagasi. Rikastele peredele määrati kohustuslikult vabastatud orjadega varustamine proportsionaalselt nende sissetulekuga. Augustus hoiatas, et mässulised jõuavad Rooma kümne päeva jooksul, kui drastilisi meetmeid ette ei võeta.
Aastal 7 pKr saatis Augustus Germanicuse vabameeste ja vabastatud orjade väega Illüüriasse. Osa viimastest nõuti välja nende isandatelt, kellele maksti hüvitist. Velleius Paterculus kirjutas, et Tiberiusega kokku puutunud Pannoonia mässulised ei olnud oma jõudude suurusega rahul. Nad olid väsinud ja nälja äärele viidud (arvatavasti tänu laastamisele), ei suutnud taluda tema rünnakuid, mis olid välditud rünnakud. Nad läksid Claudia mägedesse (mäeahelik Pannoonias Varaždini maakonnas Põhja-Horvaatias) ja asusid oma kindlustes kaitsele. Teine mässajate vägi asus vastu leegionitele, mille Caecina Severus ja Marcus Plautius Silvanus Illüüriasse tõid (Möösiast ja Rooma Aasia provintsist, vastavalt 3 ja 2 leegionit). Nad ümbritsesid 5 leegionit, nende abivägesid ja Traakia ratsaväge ja põhjustasid peaaegu surmava kaotuse. Traakia ratsavägi sai lüüa ja liitlaste ratsavägi põgenes. Leegionid kannatasid kaotusi, kuid siis nad koondusid ja võitsid päeva. Kuid Cassius Dio versioonis läksid kaks Batot ootama Caecina Severuse saabumist. Ta ei ole maininud Plautius Silvanust. Nad ründasid teda ootamatult, kui ta oli laagris Volkaia soode lähedal. Nad said lüüa. Pärast seda lahingut jaotati Rooma armee osadeks, et vallutada palju maa osi korraga. Mässajad taandusid mägikindlustesse, kust nad käivitasid rüüsteretki, kui aga said. Aulus Caecina Severus ja Marcus Plautius Silvanus ühinesid Tiberiusega ja moodustus tohutu armee. Nagu mainitud, neil oli 5 leegionit. Tiberiusel oli ka 5 leegionit (3 Pannoonias ja 2 Dalmaatsias). Tiberius otsustas saata äsjasaabunud armeed tagasi, kuna armee oli liiga suur, et olla juhitav. Ta saatis neid oma vägedega. Siis naasis ta Sisciasse väga karmi talve alguses.
Aastal 9 eKr piirdus sõda Dalmaatsiaga. Velleius Paterculus kirjutas, et Augustus andis kõigi vägede ülemjuhatuse Marcus Aemilius Lepidusele. Suvel läks Lepidus Tiberiuse juurde läbi alade, mis ei olnud sõjast puudutatud. Teda ründasid kohalikud, kes ei olnud võitluses nõrgenenud. Lepidus võitis neid, laastas põllud ja põletas majad. Tal õnnestus Tiberiuse juurde jõuda. See kampaania lõpetas sõja. Kaks Dalmaatsia hõimu, perustid ja daesitiaadid, kes olid peaaegu vallutamatud oma mägikantside, kitsaste kurude, milles nad elasid, ja nende võitlusvaimu tõttu, hävitati peaaegu. Cassius Dio kirjutas, et Germanicus viis Dalmaatsias läbi mõned operatsioonid ja hõivas mitmed linnad. Tiberius jagas armee kolme ossa. Ta saatis kaks neist Dalmaatsia alasid alistama ja läks kolmandaga daesitiaatide Batot otsima. Tiberius otsis põgenenud Batot taga kogu maal. Lõpuks piiras ta teda Adetriumis Salona lähedal. See oli kalju peal ja ümbritsetud järskude kuristikega. Pärast pikka piiramist õnnestus tal paika rünnata. Bato lubas alistuda, kui talle ja tema järgijatele armu antakse. Tiberius nõustus. Cassius Dio sõnul küsis Tiberius Batolt, miks tema rahvas mässas. See vastas: "teie roomlased olete selles süüdi; sest te saadate oma karja valvuriteks mitte koeri või karjuseid, vaid hunte". Ei ole kindel, kas seda tsitaati võib seostada Batoga, kuna antiikkirjanikud olid harjunud looma fiktiivseid tsitaate ja omistama neid ajaloolistele isikutele.
Provintsi piirkonnad ja selle hilisem likvideerimine
Varaseim kirjutis, mis näitab, et Illüüria provints koosnes Dalmaatsiast ja Pannooniast, on Velleius Pareculuse märge Gaius Vibius Postumusest kui Dalmaatsia väejuhist Germanicuse ajal aastal 9 pKr, Bato sõja lõpu poole. Näib, et ametlikult koosnes Illüüria provints Ülem(Superius)-Illüüriast ja Alam(Inferius)-Illüüriast. Publius Cornelius Dolabella mälestusmärgi kirje koopia Epidaurumis (Cavtat Dubrovniki juures) tunnistab, et Dolabella määrati Illüüria kuberneriks veidi enne Augustuse surma ja et kuju püstitati Ülem-Illüüria linnade poolt, mis tähendab Ülem- ja Alam-Illüüria olemasolu. Siiski ei ole siiani leitud ühtegi Alam-Illüüriat tõendavat kirjet. Dalmaatsiat kutsuti Ülem-Illüüriaks. Kuigi nimesid Dalmaatsia ja Pannoonia kasutati ühises sõnavõtus, näib, et Ülem-Illüüria (Dalmaatsia) ja Alam-Illüüria (Pannoonia) olid kahe piirkonna ametlikud nimed. Provintsi kuberner asus Salonas Dalmaatsias ja valitses Ülem-Illüüriat. Alam-Illüüria oli sõjaväeringkond ja väejuht juhtis seda ala ja oma 3 leegionit ja teostas haldusülesandeid nagu mingi asekuberner.
Kirjutades 57.–58. aasta talvel pKr, viitab Paulus oma kirjas roomlastele Illüüriale kui oma misjonireiside läänepoolseimale punktile. Kiri kajastab tema kavatsust omal ajal Rooma reisida.
Illüüria provints kaotati lõpuks ja asendati kahe väiksema provintsiga: Dalmaatsia (lõunas) ja Pannoonia (põhjas ja Doonau ääres). Pole selge, millal see juhtus. Kovác märgib, et kirje aastatel 54-68 pKr püstitatud Nero kuju alusel tõestab, et selle püstitas Pannoonias asunud leegioni veteran, ja väidab, et see on esimene epigraafiline tõend, et vähemalt Nero valitsemisajast oli olemas eraldi Pannoonia. Siiski märgib Šašel-Kos, et kirje kinnitab Illüüria kuberneri Claudiuse valitsemisajal (43–51 pKr) ja 1990. aastate lõpus avaldatud sõjalises diplomis, mis pärineb juulist 61 pKr, mainitud abiüksused provintsi Pannoonia osast paiknesid Illüürias. Mõned muud diplomid kinnitavad sama. See oli Nero valitsemisajal (51–68 pKr). Seetõttu toetab Šašel-Kos ideed, et provints kaotati Vespasianuse valitsemisajal (79–89 pKr).
pisi|Rooma Illüüria provints, mis hõlmas Dalmaatsiat ja Pannooniat
Diocletianuse reformid: pretoriaanide Illüüria prefektuur
Aastal 293 pKr reformis keiser Diocletianus radikaalselt Rooma keisririigi haldusstruktuuri. Ta asutas tetrarhia (nelja valitsemine). See oli kaaskeiserlus kahe vanema keisriga (augustused), Diocletianus ja Maximianus, ning kahe noorema keisriga (tseesarid), Constantius I Chlorus ja Galerius. Keisririik jaotati neljaks pretoriaanide prefektuuriks. Igaühe eesotsas oli üks kahest augustusest või kahest tseesarist. Diocletianus ja Maximianus olid ka ülemvalitsejad vastavalt keisririigi ida- ja lääneosas. Provintside arvu kahekordistati ja need rühmitati 15 diötseesi, mis olid pretoriaanide prefektuuride alluvuses. Pretoriaanide prefektuurid olid Gallia, Itaalia ja Aafrika, Ida ja Illüüria. Seega sai Illüüriast pretoriaanide prefektuur. Sinna kuulusid diötseesid Pannoonia (Lääne-Ungari, maariba Põhja-Horvaatias piki Sava jõge ja Vojvodina Põhja-Serbias), Daakia (praegu Lääne-, Kesk- ja Põhja-Bulgaaria, Kesk- ja Lõuna-Serbia, Montenegro, Põhja-Albaania ja Põhja-Makedoonia põhjaosa) ja Makedoonia (Kreeka). Seega kattis Illüüria terve Balkani poolsaare, sealhulgas Kreeka, välja arvatud Traakia diötsees (tänapäeva Kagu-Bulgaaria, Kirde-Kreeka ja Türgi Euroopa-osa). See hõlmas ka Kreeta ja Kreeka saared Egeuse mere põhja- ja edelaosas ning Noricumi. Pannoonia diötsees jagunes Prima, Secunda, Savia ja Veleria (vastavalt Pannoonia põhja-, kagu-, edela- ja lääneosa), Dalmaatsia, Noricum Ripense ("piki jõge", põhjaosa, mida läbis Doonau jõgi) ja Noricum Mediterraneum (lõunaosa) provintsideks. Pretoriaanide Illüüria prefektuuri pealinn oli Sirmium (praegu Sremska Mitrovica Põhja-Serbias). Tetrarhia ajal valitses seda Galerius. Pretoriaanide prefektuur kestis kuni 7. sajandi alguseni.
Sõjaline tähtsus
Pannoonia oli kogu keisririigile väga väärtuslik sõjalise isikkoosseisu allikas. 3. kuni 6. sajandini värvati mõned kõige kasulikumad väed Pannooniast, Dalmaatsiast, Möösiast ja Traakiast. Rooma kindral Stilicho püüdis piirkonda sel põhjusel Lääne-Rooma kontrolli alla tuua. Pannoonia ja teised alad piki Doonau jõge, keisririigi piiri Balkani poolsaarel, olid avatud rünnakutele keisririigile üle selle jõe. Seega oli Pannoonia sõjaliselt väga oluline. Pat Southern näeb Illüürias keisririigi kooshoidjat. Hilises Rooma keisririigis oli pretoriaanide Illüüria prefektuuri armeedel ülemjuhataja, magister militum per Illyricum, kes asus Naissuses (Niš Lõuna-Serbias). John Bury kirjutas, et "Illüüria tähtsus ei olnud selle tuludes, vaid meestes". Rooma armee jaoks muutusid oluliseks sõjalise meisterlikkuse poolest tuntud piirkonna põlisrahvad. Kolmanda sajandi kriisi ajal sündisid keisrid Claudius II Gothicus (valitses 268–270), Quintillus (valitses 270), Aurelianus (valitses 270–275) ja Probus (valitses 276–282) Sirmiumis (Sremska Mitrovica tänapäeva Serbias). Ajaloolased on kutsunud neid ka Pannoonia keisriteks. Diocletianus (valitses 284–305) sündis Salonas (Solin Horvaatias). Constantinus Suur (306–312) ja Constantius III (421) sündisid Naissuses. Tema isa Constantius I Chlorus sündis Möösias. Bütsantsi keiser Anastasius I (valitses 491–518) sündis Dyrrachiumis (Durrës Albaanias). Justinianus I (valitses 527–565) sündis Tauresiumis Dardania provintsis Daakia diötseesis (20 km Skopjest kagus tänapäeva Põhja-Makedoonias). Justinianus I oli selle keisririigi viimane ladina keiser. Sealt alates olid kõik keisrid Kreeka päritolu.
Tarbevesi
Tarbevesi on vesi mis tarvitatakse ära tootmises, toiduvalmistamises, põllumajanduses ja mida otse ei tagastata veekogudesse. Üldjuhul loetakse tarbeveeks ka vett, mida kasutatakse pesemiseks ja veekloseti loputamiseks. Tarbeveena on võimalik kasutada ka sademevett, näiteks vihmavett.
Hamilcar von Fölkersahm
pisi|Hamilcar von Fölkersahm Hamilcar Eugen Magnus von Fölkersahm (ka Hamilkar von Fölkersahm, lätipäraselt Hamilkārs Felkerzāms; 3. november 1854 Cēsis – 4. august 1929 Gleinitz) oli baltisakslasest jurist ja poliitik.
Ta õppis aastatel 1874–1879 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta Venemaa keisririigi kohtusüsteemis Tukumsis ja Vitebskis. Aastatel 1885–1900 oli ta Kuramaa rüütelkonna teenistuses Jelgavas, aastatel 1901–1920 oli ta Kuramaa aadli krediidiühingu sekretär ja juhatuse liige, aastal 1906 oli ta Kuramaa esindaja rüütelkondade Balti nõukogus, aastatel 1909–1912 Peterburis Evangeeliumi-luteriusu Peakonsistooriumi ilmalik liige. Aastatel 1910–1920 oli ta mõisnik Kuramaal Talsi kreisis (maad oli tal 1312 tiinu), lisaks oli ta au-rahukohtunik.
Aastal 1907 valiti ta Vene keisririigi III Riigiduuma liikmeks (Kuramaa kubermangust). Duumas olles kuulus ta oktobristide fraktsiooni, ta valiti korraldavasse maa-, kohaliku omavalitsuse, isikupuutumatuse ja usutunnistuse küsimuste komisjoni. Lisaks valiti ta aastal 1912 Vene keisririigi IV Riigiduuma liikmeks (Kuramaa kubermangust).
Ta elas aastast 1919 Saksamaal. Ta suri aastal 1929 Gleinitzis (praeguse nime ja haldusjaotuse järgi Glinica, asub Wrocławi maakonnas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Poolas.
2014. aasta Giro d'Italia
2014. aasta Giro d'Italia oli 97. Giro d'Italia, mis toimus 9. maist 1. juunini. Velotuur algas Belfastis 21,7 km meeskondliku temposõiduga ja lõppes Triestes 172 km grupisõiduga.
Võitis Nairo Quintana (Movistar Team), teise koha sai Rigoberto Urán (Omega Pharma-Quick Step) (mõlemad kolumbialased) ja kolmandaks tuli itaallane Fabio Aru (Astana). Punktiarvestuse võitis prantslane Nacer Bouhanni (FDJ.fr), "mägede kuningas" oli kolumbialane Julián Arredondo (Trek Factory Racing) ja noorratturite konkurentsis oli võitja Quintana. Kiireim võistkond oli Ag2r-La Mondiale ning võistkondliku punktiarvestuse võitis Omega Pharma-Quick Step.
Võistkonnad
Velotuuril osales 22 meeskonda: 18 UCI ProTeam litsentsiga võistkonda ja 4 korraldajate kutsutud võistkonda.
* – Wild-cardi ehk vabapääsmega meeskonnad
Etapid
Etapid olid jagatud 5 kategooriasse, mida tähistati tähtedega A–E. A tähendas kõige kergema raskusastmega etappi ja D kõige raskema raskusastmega etappi, E tähendas temposõitu. Kategooriate järgi arvutati, kui suur on ajalimiit ja kui palju punkte etapil jagatakse.
2014. aasta Giro trass läbis kolme riigi territooriumi: Suurbritannia, Iirimaa ja Itaalia. Erinevalt eelmistest aastatest algas velotuur reedel ja varasema kahe puhkepäeva asemel oli kolm.
1. etapp
9. mai 2014 Belfast 21,7 km võistkondlik temposõit
Üldarvestus pärast 1. etappi
<br style="clear:both;" />
2. etapp
10. mai 2014 Belfast 219 km
3. etapp
11. mai 2014 Armagh-Dublin 187 km
4. etapp
13. mai 2014 Giovinazzo-Bari 112 km
5. etapp
14. mai 2014 Taranto-Viggiano 203 km
6. etapp
15. mai 2014 Sassano-Montecassino 257 km
Kaari
Kaari oli küla Tartumaal. Küla jääb tänapäeval Pällu küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Pällu külaga.
Paskliudikulised
Paskliudikulised (Ascobolaceae) on liudikulaadsete sugukond.
Sellesse kuuluvad perekonnad:
Eesti Sõjaväelaste Büroo
Eesti Sõjaväelaste Büroo oli 10. aprillil (28. märts vkj) 1917 Tallinnas Grand Marina ruumides toimunud Eesti sõjameeste koosolekul Eesti rahvusväeosade organiseerimise koordineerimiseks moodustatud 10-liikmeline komisjon, hilisem Eesti Sõjaväelaste Büroo. pisi|left|Endine Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi hoone [[Pärnu maantee ja Estonia puiestee 10 nurgal]] 19. aprillil (6. vkj) Tallinna pritsimajas toimunud teisel eesti sõjaväelaste koosolekul esitas valitud komisjon Eesti rahvusväeosade asutamise kohta oma seisukohad ja komisjoni liikmed valiti moodustatava Eesti Sõjaväelaste Büroo liikmeteks.
Eesti Sõjaväelaste Büroosse kuulusid: mitšman Gerhard Lukk, lipnik Konrad Rotschild, lipnik Georg Lagus, sõjaväeametnik Julius Aamisepp, kapellmeister Adolf Helder, sõdurid — H. Visman, Arnold Jürgens, Rudolf Premet, Mihkel Rumba ja J. Kiisa (hiljem koopteeriti büroo koosseisu ka lipnik Fred Olbrei, mereväelane Jüri Saaliste, Hans Martna). Eesti Sõjaväelaste Büroo tegutses Tallinnas 6 (vkj)/19. aprillist - 27. maini (vkj)/9. juulini (ukj) Jaani tänaval, Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi hoones ja siis 27. maist (vkj)/9. juunist (ukj) - 1. (vkj)/14. septembrini 1917. aastal Ahju tänaval Kirsipuu koolimaja hoones.
Lefortovo vangla
pisi Lefortovo vangla (vene k. ФКУ СИЗО № 2 ФСИН России) on Venemaa justiitsministeeriumi eeluurimisvangla Moskvas Lefortovo linnaosas.
Vangla asutati 1881. aastal, peale Oktoobrirevolutsiooni läks Tšekaa alluvusse. 1954–1991 oli NSV Liidu RJK eeluurimisvangla ning 1995–2005 Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse eeluurimisvangla.
2005. aastast on eeluurimisvangla Venemaa justiitsministeeriumi alluvuses.
Mila rodino
"Mila rodino" ("Мила родино", tõlkes "Kallis kodumaa") on alates 1964. aastast Bulgaaria hümn. Selle autor on Tsvetan Radoslavov, 1885.
Hümni sõnad:
Горда Стара Планина,
до ней Дунава синей,
слънце Тракия огрява,
над Пирина пламеней.
Мила Родино,
ти си земен рай,
твойта хубост, твойта прелест,
ах, те нямат край.
Паднаха борци безчет,
за народа наш любим,
майко, дай ни мъжка сила,
пътя им да продължим.
Pink Floyd – The Wall
"Pink Floyd – The Wall" on Suurbritannia ansambli Pink Floyd albumi "The Wall" (1979) põhjal 1982. aastal valminud ühiskonnakriitiline muusikafilm, mis kasutab nii lavastatud, dokumentaalseid kui ka animeeritud kaadreid.
Kaardiväelane (kolhoos)
Kaardiväelane oli kolhoos Paide rajoonis Albu külanõukogus. Kolhoosi keskus asus Ahulas.
Koigu vald
Koigu vald (saksa keeles Koik) oli vald Võrumaal Urvaste kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Urvaste vallaga.
Kavansiit
Kavansiit on eresinise värvusega silikaatide hulka kuuluv mineraal, koostiselt Ca(VO)Si4O10·4(H2O). Esineb sekundaarse mineraalina basaltides ja andesiitides.
Mineraali nimetus on tuletatud koostisosade esitähtedest: kaltsiumvanaadiumsilikaat.
Kiige
Kiige oli küla Jõgevamaal. Küla jääb tänapäeval Jaama küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Jaama külaga.
Hans-Dieter Flick
pisi|Hans-Dieter Flick (2011) Hans-Dieter Flick (tuntud ka kui Hansi Flick; sündinud 24. veebruaril 1965 Heidelbergis) on Saksamaa jalgpallitreener ja endine mängija (poolkaitsja).
Mängijakarjääri jooksul mängis ta SV Sandhausenis (1983–1985), Müncheni Bayernis (1985–1990) ja 1. FC Kölnis (1990–1993). Hooaegadel 1985–86, 1986–87, 1988–89 ja 1989–90 tuli ta Müncheni Bayerniga Saksamaa meistriks. Hiljem mängis ta Saksamaa madalama liiga klubis Victoria Bammental, kus oli 1996–2000 mängija-peatreener.
Lauritz Christian Lindhardt
pisi|Lauritz Christian Lindhardt Lauritz Christian Lindhardt (20. august 1842 – 25. september 1906) oli Taani hambaarst, kes 1870. aastal aitas kaasa esimese hambapuurmasina toomisele Ameerikast Taani.
Hans-Dieter Flick
2000. aastal sai Flick toona veel Saksamaa tugevuselt neljandas liigas mänginud TSG 1899 Hoffenheimi peatreeneriks. Hooajal 2000–01 kindlustati pääs Saksamaa tugevuselt kolmandasse liigasse. Aastatel 2006–2014 oli ta Flick Saksamaa jalgpallikoondise abitreener.
Drepanoides
Drepanoides on maoperekond.
Lauritz Christian Lindhardt
Elukäik
Lauritz Christian Lindhardt oli Folketingi liikme Bendt Lindhardti ja Johanne Thomasine Nicoline Lauritsdatter Promi poeg ja Rønne hambaarsti Holger Lindhardti isa.
Drepanoides
Klassifikatsioon
Perekonda Drepanoides klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik :
Hans-Dieter Flick
2019. aasta juulis sai ta Müncheni Bayerni abitreeneriks. Pärast Niko Kovači lahkumist peatreeneri kohalt sai Flick 2019. aasta novembris Müncheni Bayern ajutiseks peatreeneriks. 2019. aasta detsembris määrati Flick Bayerni peatreeneriks kuni hooaja lõpuni. 2020. aasta aprillis sõlmis ta Bayerniga kolmeaastase lepingu. Hooajal 2019–20 võitis ta Bayerniga Bundesliga, Saksamaa karika, Saksamaa superkarika, UEFA Meistrite Liiga ja UEFA Superkarika, hiljem veel ka klubide maailmameistrivõistlused. 2020. aastal valiti Flick Saksamaa aasta jalgpallitreeneriks, lisaks valisid ka UEFA ja IFFHS ta hooaja parimaks peatreeneriks.
Lauritz Christian Lindhardt
Elukäik
1894. aastal sai ta Kopenhaageni stomatoloogia kooli professoriks.
Hans-Dieter Flick
2021. aasta augustis sai Flick Saksamaa jalgpallikoondise peatreeneriks.
Drepanoides
Levila
Need maod elavad Colombias, Ecuadoris, Peruus, Boliivias, Brasiilias ja Prantsuse Guajaanas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Drepanoides anomalus seisuga 12.04.2014.
Kaarekustuti
Kaarekustuti (mõnel juhul ka kaarekustutuskamber) on seade kaitselülitis, mille ülesandeks on väljalülitamisel tekkiva elektrikaare kustutamine mistahes talitlusel.
Suuremate voolude lahutamisel võib elektrikaar mõnikord ka kaitselülitist välja ulatuda (nt. õhkkaitselülitid).
Kaarekustutist sõltub kaitselüliti piirlahutusvõime.
Munamadu
Munamadu (Dasypeltis scabra) on maoliik.
Klassifikatsioon
Munamaol klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid :
Levila
Need maod on levinud Aafrikas, sealhulgas Sambias.
Toitumine
Munamaod toituvad linnumunadest. Kui teistel munasööjatel madudel läbivad munakoored terve seedekulgla, siis munamadudel on selgroolülide alumised ogajätked nii pikad, et läbivad söögitoru seina ning moodustavad munakoorte purustamiseks sobiva kitsuse – mis purustab munakoore ja kust edasi seedekulglasse pääseb üksnes muna sisu –, koored väljutatakse suu kaudu.
Mimikri
Arvatakse, et munamadude soomused (ja värvus) sarnaneb hariliku eefa ja Causus rhombeatuse omaga.
Vizovice
Vizovice (saksa keeles Wisowitz) on linn Tšehhis Zlíni maakonnas Zlíni ringkonnas. Vizovice asub Slovakkia piirist umbes 20 km kaugusel, Zlínist ligikaudu 14 km idas.
Linn asub merepinnast keskmiselt 296 meetri kõrgusel.
Vizovicet on esmamainitud 1261. aastal, linnaõigused sai 1570. aastal.
Vizovices asub 1812. aastal asutatud Rudolf Jelíneki destilleerimiskoda.
Vizovices on sündinud tšehhi helilooja, muusikateoreetik ja muusikapedagoog Alois Hába (1893–1973).
Hosams Abu Meri
right|pisi|Hosams Abu Meri (2014) Hosams Abu Meri (, Houssam Abou Merhi; sündinud 20. augustil 1974 Liibanonis) on Liibanoni päritolu Läti arst ja poliitik, kes oli 2014–2018 seimi liige.
Caloscyphaceae
Caloscyphaceae on liudikulaadsete sugukond.
Hosams Abu Meri
Abu Meri saabus Lätisse 1993. aastal meditsiini õppima. 1999 lõpetas ta Läti Meditsiiniakadeemia arstina. 2002 lõpetas ta Läti Ülikooli sisehaiguste arstina ja 2004. aastal täiendõppe gastroenteroloogia erialal.
Caloscyphaceae
Sellesse kuuluvad perekonnad:
Hosams Abu Meri
Ta on asutanud Lätis Araabia kultuuri keskuse. 2007. aastal sai ta Läti kodakondsuse.
Haldusmenetlus
Haldusmenetlus (ingl administrative proceeding) on haldusorgani tegevus haldusakti või määruse andmisel, halduslepingu sõlmimisel või toimingu sooritamisel. Haldusmenetluse peamine eesmärk on kodanike kaitse riigi omavoli eest, mille tõttu on haldusmenetlus vaid see osa riigi tegevusest, mis riigi kodanikke reaalselt puudutab. Haldusmenetlus on näiteks avaliku teenistuse raames antavad käskkirjad ametnike teenistusse võtmisest või nende palkade määramisest, kuid haldusmenetluseks ei saa lugeda asutustesisest asjaajamist ehk ülemuste käske alluvatele.
Hosams Abu Meri
2014. aastal kandideeris ta Ühtsuse kandidaadina seimi liikmeks. Ta sai seimi liikmeks ministrina tööle asunud parlamendiliikme asendusliikmena.
2012 abiellus ta endise Läti siseministri Linda Mūrniecega. 2017 abielu lahutati. Tal on kaks tütart esimesest abielust.
Haldusmenetlus
Menetlusvormid
Haldusmenetlus jaguneb neljaks põhiliseks tegevusvormiks: haldusakt, määrus, haldusleping ning toiming. Haldusakt on haldusorgani haldusvälisele isikule suunatud õiguslik otsus konkreetsel üksikjuhtumil. Haldusakt on formaalne, kui selle on vastu võtnud avalik administratsioon ehk haldusorgan ning see täidab haldusorganile seadusega määratud funktsiooni. Haldusakt on seega näiteks tudengile toimetulekutoetuse määramine, seejuures on haldusorgan avalik-õiguslik ülikool ning haldusväline isik on tudeng.
Teine menetlusvorm on määrus ehk haldusorgani ühepoolne ja haldusvälisele isikule suunatud õiguslik otsus, mis on mõeldud reguleerima määratlemata hulka juhtumeid. Vabariigi Valitsuse poolt antud määrus on näiteks riikliku erinõuetega tegevusaladel tegutsevate ettevõtjate registri pidamise põhimäärus.
Ebaseaduslik sisseränne
Ebaseaduslik sisseränne tähendab inimeste rännet riiki selle riigi sisserändeseadusi rikkudes või seadusliku õiguseta selles riigis elamist. Ebaseaduslik sisseränne kulgeb enamasti vaesematest riikidest jõukamatesse.
Haldusmenetlus
Menetlusvormid
Haldusleping on kahe või enama haldusorgani vaheline või haldusorgani ja üksikisiku vaheline leping, mille eesmärk on reguleerida avalik-õiguslikke suhteid. Haldusleping võib olla kahe valla vaheline leping ühise ühistransporditeenuse osutamiseks.
Viimane tegevusvorm on haldusorgani tegevus administratiivsetes suhetes. Käsitletav toiming ei ole suunatud õiguslike tagajärgede saavutamisele: nt teatud asutuse vastamine teabenõudele.
Tuleb arvestada, et haldusmenetluseks ei loeta väärteomenetlust, süütegude kohtueelset uurimist, tööstusomandi õiguskaitsemenetlust ning samuti riigihangete pakkumismenetlust ning sellest tulenenud vaidluste lahendamist.
Menetlusosalised
Menetluses osaleb alati haldusorgan, mis peab vastama teatud tingimustele. Seadusega, selle alusel antud määrusega või halduslepinguga, avaliku halduse ülesandeid täitma volitatud asutust, kogu või isikut nimetatakse haldusorganiks. Haldusorgan peab olema avaliku võimu volitustega, organisatsiooniliselt iseseisev, suutma teostada talle antud võimu ning tema pädevus peab olema õiguslikult määratletud. Haldusorgani juriidiline jõud peab tulenema seadusest, põhikirjast, põhimäärusest või muust õigusaktist. Eesti Vabariigi õiguskorras on haldusorganid näiteks Vabariigi President, Vabariigi Valitsus, ministeeriumid, inspektsioonid jpt.
Haldusmenetluse menetlusosalised on taotleja, adressaat ja kolmas isik. Taotleja on isik, kes on teinud halduslepingu sõlmimiseks ettepaneku või kes taotleb haldusakti andmist või sooritamist. Adressaat on isik, kellele on haldusakt suunatud või kellele on haldusorgan teinud ettepaneku halduslepingu sõlmimiseks. Kolmas isik on isik, kelle õiguslikke hüvesid võib haldusakt puudutada või riivata.
Menetlusõigused
Üks tähtsamaid menetlusõiguseid on selgitamiskohustus, mille alusel on haldusorgan kohustatud menetlusosalistele nende soovil selgitama nende õigusi ning kohustusi. Sellele vaatamata ei kuulu haldusorgani kohustuste hulka mitte üksnes formaalselt haldusaktide andmiseks vajaliku menetluse läbiviimine. Peale menetluse läbiviimise peab haldusorgan ka hoolitsema selle eest, et õigusalaste teadmisteta isikul oleks samuti võimalus menetluses tulemuslikult osaleda. Õigusalane nõustamine võib toimuda nii haldusorgani algatusel kui ka taotleja soovil.
Teine oluline menetlusõigus on toimikuga tutvumise õigus, mille alusel on menetlusastmes igaühel õigus tutvuda haldusorganis säilitatavate tähtsate dokumentidega. Peale selle on menetlusosalistel ka ärakuulamisõigus, mille alusel peavad nad saama võimaluse esitada menetlusasja kohta oma arvamuse või vastuväited. Seaduse kohaselt võib seda teha nii suulises kui ka kirjalikus vormis.
Menetluse algatamine ja lõpetamine
Haldusmenetlust saab algatada kahel viisil:
Haldusmenetluse lõppedes on oluline silmas pidada konkreetset menetlusvormi. Haldusakti menetlus lõpeb selle teatavakstegemisega, taotleja taganemisavaldusega, haldusorganipoolse  taotluse mitte läbivaatamisega või haldusakti adressaadi surmaga. Halduslepingu sõlmimise menetlus lõpeb lepingu sõlmimisega, otsusega jätta leping sõlmimata või ühe lepingupoole surma korral. Toimingu menetlus lõpeb toimingu sooritamisega, otsusega seda mitte teha, taotleja taganemisavaldusega, haldusorganipoose läbi vaatamata jätmisega või adressaadi surma korral, kui see toiming oli seotud adressaadiga.
Pusiano järv
Pusiano järv (it Lago di Pusiano; ld Eupilus lacus, Eupili lacus) on järv Põhja-Itaalias Lombardia maakonnas. Umbes kilomeetri kaugusel läänes asub Alserio järv, kilomeetri kaugusel idas Annone järv.
Como ja Lecco provintside vahel asuva järve kõrgus merepinnast on 257 meetrit, pindala on 5,2 km² (suurvee ajal kuni 6,72 km²), suurim sügavus 27 meetrit, valgala suurus 94,3 km².
Järve kallastel asuvad Pusiano, Eupilio, Erba ja Merone (Como provintsis), Cesana Brianza, Bosisio Parini ja Rogeno (Lecco provintsis).
pisi|tühi|Vaade järvele ja [[Küpresside saarele Cornilozzost]]
Jorge Dely Valdés
Jorge Dely Valdés (sündinud 12. märtsil 1967) on Panama endine jalgpallur, ründaja.