cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michael IV
Surm
Ainuüksi keisri väljanägemine reetis, et elupäevi pole talle enam pikalt antud. 1041. aasta 10. detsembril, lasknud end veel selsamal päeval mungaks pühitseda, Michael IV suri.
Kitsarööpmeline soomusrong nr. 3
'''Kitsarööpmeline soomusrong nr. 3''' oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe relvastuses olnud kitsarööpmeline soomusrong Eesti Vabadussõjas.
Kitsarööpmeline soomusrong nr. 3 ehitati ajavahemikul 15. jaanuarist kuni 27. jaanuarini 1919. aastal Tallinnas.
Eliise Hollas
Eliise Hollas (sündinud 29. detsembril 1993 Võrus) on eesti võrkpallur.
Ta on alates 2013. aastast kuulunud Eesti naiste võrkpallikoondisse ja hooajal 2022/23 mängis ta Itaalia esiliigaklubis Assitec Sant'Elia.
Noorteklassid
Võrkpalliga hakkas Eliise Hollas tegelema Võru Spordikoolis, kus ta treeneriks oli Raivo Jeenas. Spordikooli esindas ta noorteklassides, kui osaleti omavanuste Eesti karika- ja meistrivõistlustel ning teeniti mitmeid medaleid.
Eesti võrkpallikoondis
Eliise Hollas kutsuti Eesti võrkpallikoondisse 2013. aastal ning kuulus koosseisu samal aastal sõpruskohtumistes Salo Viesti naiskonnaga. Koondise eredaimaks saavutuseks on olnud 2019. aastal koondise ajaloos esmakordselt pääsu tagamine Euroopa meistrivõistluste finaalturniirile. Ta on esindanud Eestit Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril ühel korral (2019), kui lõppkohaks jäi kahekümne kolmas. Samuti on ta mitmel korral esindanud Eestit Euroopa Hõbeliigas ning kuulus ka 2023. aastal Hõbeliiga võitnud naiskonda.
Klubivõrkpall
Võru Spordikooli kasvandikuna anti Hollas esmakordselt üles kohaliku meistriliiganaiskonna Võru VK/SK (hiljem Famila/Võru VK) nimerjas hooajal 2008/09. Esimesel neljal hooajal medaliteni ei jõutud, kuid hooajal 2012/13 saadi teine koht Eesti karika- ja meistrivõistlustel. Lisaks teeniti hooajal 2013/14 pronks Eesti meistrivõistlustel. Eliise valiti neljal järjestikusel hooajal ka Eesti meistrivõistluste sümboolsesse koosseisu (2010/11–2013/14).
Hooajal 2014/15 mängis ta Tartu Ülikool/Eedeni ridades, kui saadi Eesti meistrivõistlustel kolmas koht ning Eliise valiti taas meistrivõistluste sümboolsesse koosseisu. Balti liigas ja Eesti karikavõistlustel medalitele ei jõutud.
Hooajaks 2015/16 sõlmis ta esimese välislepingu ning liitus Soome meistriliigaklubiga Pieksämäki Volley. Klubi osales Soome meistri- ja karikavõistlustel, kus esimeses tuli leppida üheksanda kohaga ning teises langeti konkurentsist juba 1/8 finaalis. Eliise oli naiskonna kindel põhimängija.
Hooajaks 2016/17 liitus ta Prantsusmaa meistriliiganaiskonnaga Terville Florange, kus ta mängis neli hooaega, kõigil hooaegadel mängis naiskonnas ka Eesti võrkpallikoondise nurgaründaja Polina Bratuhhina-Pitou. Esimene hooaeg (2016/17) oli keeruline ja naiskond lõpetas Prantsusmaa meistriliiga viimasel, kaheteistkümnendal kohal, mis tähendas langemist esiliigasse uueks hooajaks. Teisel hooajal (2017/18) mängiti Prantsusmaa esiliigas, kus saavutati kolmas koht, mis polnud piisav uueks hooajaks meistriliigasse tagasi tõusmiseks. Kolmandaks hooajaks (2018/19) liitusid naiskonnaga ka Eesti võrkpallikoondise diagonaalründaja Kristel Moor ja nurgaründaja Kristiine Miilen. Hooaeg kujunes edukaks, sest võideti Prantsusmaa esiliiga karikavõistlused ning veelgi suurema kaaluga Prantsusmaa esiliiga tänu millele tõusti taas uueks hooajaks meistriliigasse. Neljandal hooajal (2019/20) hoiti märtsi alguses meistriliigas kümnendat kohta ja play-offi pääsemas ei oldud, kuid hooaeg peatati koroonapandeemia tõttu ning kohti liigas välja ei jagatud.
Hooajal 2020/21 naasis Hollas Eestisse ning mängis Eesti meistri- ja karikavõistlustel endise koduklubi Famila/Võru VK ridades. Karikavõistlustel jäädi pidama küll poolfinaali, kuid üllatajatena suudeti jõuda Eesti meistrivõistlustel finaali, kus tuli tunnistada TalTech/Tradehouse paremust. Balti liigat mängis ta Eesti võrkpallikoondise baasklubi TalTech/Tradehouse eest, mis suudeti võita.
Hooajal 2021/22 vahetas ta Eestis klubi ning hakkas mängima Tartu Ülikool/Bigbanki ridades. Võideti Eesti karikavõistlused. Eesti meistrivõistlustel ja Balti liigas saadi teine koht.
Kuigi Hollas oli Eestisse naastes öelnud, et tal ambitsiooni välisliigasse mängima minna enam ei ole, siis seoses 2023. aasta Euroopa meistrivõistluste toimumisega Eestis otsustas ta siiski siirduda taas välismaale. Hooajal 2022/23 mängis ta Itaalia esiliigaklubis Assitec Sant'Elia. Itaalia esiliiga B-alagrupis saadi kaheksas koht, mis tähendas, et edasi mängiti alagrupis liigasse püsimise eest. Nõrgemas alagrupis saadi kaheksas koht, mis andis kokkuvõttes liigas kahekümnenda koha.
Saavutused
Balti liiga
Riikide meistrivõistlused
Välismaa esiliigad
Riikide karikavõistlused
Rannavõrkpallis
Isiklikku
Eliise Hollas õppis 2001–2010 aastal Võru I Põhikoolis. 2010. aastal alustas ta õpinguid Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumis, mille lõpetas 2013. aastal kuldmedaliga. Tartu Ülikoolis alustas ta 2013. aastal arstiteaduskonnas õpinguid, kuid vahetas eriala ning õppis samas koolis ka matemaatika-informaatikateaduskonnas.
Tal on neli õde ja üks vend, kes kõik on tegelenud samuti rohkemal või vähemal määral võrkpalliga (Anett, Heleene, Greete, Salme Adeele ja Hendrik Hollas).
Paraksiaalne lähendus
Paraksiaalne lähendus on geomeetrilises optikas kasutusel olev lihtsustus, mille kohaselt vaadeldakse ainult teljelähedasi kiiri, et hõlbustada tsentreeritud (telgsümmeetriliste) optiliste süsteemide oluliste punktide, näiteks fookuskauguse määramist.
Sellise lähenduse korral eeldatakse, et ühest punktist lähtuvate kiirte nurgad süsteemi optilise telje suhtes on nii väikesed, et nende nurkade siinused ja tangensid ei erine teineteisest kuigivõrd ja neid võib asendada nurkade väärtustega radiaanides. Nii saadakse lineaarsed arvutusvalemid, mis ei sisalda trigonomeetrilisi funktsioone.
Gaussi optika
Gaussi optika on tehnika geomeetrilises optikas, mis kirjeldab valguskiirte käitumist, kasutades paraksiaalset lähendust. Gaussi optika rakendub süsteemidele, kus kõik optilised pinnad on kas lamedad või sfääri osad.
Eike Värk
Eike Värk (sündinud 31. juulil 1956) on eesti teatriteadlane.
Ta lõpetas 1974. aastal Tallinna 32. Keskkooli teatriklassi ja 1980 Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatika-füüsikaõpetaja diplomiga. Aastal 1999 kaitses Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistrikraadi (magistritöö "Eesti kutselise nukuteatri ajaloost", juhendaja Peet Lepik) ja 2012 Tartu Ülikoolis doktorikraadi (doktoritöö "Näitleja loomingulise pikaealisuse ja mitmekülgsuse fenomen Salme Reegi näitel", juhendaja Luule Epner).
Lilli-Anne mõis
Lilli-Anne mõis (varem Anne mõis; saksa keeles Annenhof; ka Lilli mõis) oli Sõmerpalu mõisa kõrvalmõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Võru valda.
Mõisat nimetati küll pikka aega Anne mõisaks, ent kuna samas kihelkonnas oli ka Koigu mõisast eraldatud Anne mõis, siis hakati Sõmerpalu kõrvalmõisa nimetama Lilli-Anne mõisaks.
Plaueni Pauluse kogudus
Kogudus kuulub Plaueni praostkonda.
Koguduse õpetaja on Hans-Christoph Spitzner, organist Hans-Jürgen Lommatzsch.
Hüvitis
Hüvitis, ka kahjutasu, kompensatsioon (inglise keeles compensation) on rahaline, aineline või moraalne kahjutasu. Termin "hüvitis", mida võib asendada ka terminitega hüvitus, kahjutasu, kompensatsioon, kuulub nii sotsiaalpoliitika kui ka õiguse ja majandusteaduse valdkonda. Sotsiaalkaitse valdkonnas on hüvitis inimesele makstav materiaalne või mittemateriaalne tasu.
Materiaalsed ehk rahalised hüvitised on sotsiaaltoetused, mitmesugused pensioni liigid, kindlustushüvitised või muu rahaline abi. Hüvitist makstakse ühekordse toetusena või osadena ja ka perioodiliste maksetena. Mitterahaline hüvitis on teenuse pakkumine abivajajale tema eluolu parandamiseks või teenuse maksmise kohustuse ülevõtmine kolmandate isikute poolt. Mitterahaline hüvitis on ka asi või õigus, mida saab teise isiku käsutusse anda. Hüvitise andja on kas riik, kohalik omavalitsus, muu avalik-õiguslik juriidiline isik või seadusega määratud muu isik.
Materiaalsed ehk rahalised hüvitised
Sotsiaalhoolekande valdkonnas kuuluvad materiaalsete ehk rahaliste hüvitiste hulka järgmised hüvitised.
1. Pensionihüvitised – vanaduspension, töövõimetuspension, rahvapension, toitjakaotuspension, kutsealade sooduspensionid. Pensioni makstakse vanaduse, töövõimetuse või toitja kaotuse korral ning selle eesmärk on tagada inimesele tema igakuine sissetulek. (Sotsiaalkindlustusamet, s. a.)
2. Perehüvitised – sünnitoetus, lapsetoetus, vanemahüvitis, lasterikka pere toetus, eestkostetava lapse toetus, üksikvanema lapse toetus, lapsendamistoetus (Sotsiaalkindlustusamet, s. a.). Perehüvitisi makstakse riigieelarvest, et toetada lastega peresid ja laste kasvatamist (Perehüvitiste seadus, 2016).
3. Puuetega inimestele makstavad sotsiaaltoetused – keskmise, raske ja sügava puudega lapse toetus, keskmise, raske ja sügava puudega vanaduspensioniealise inimese toetus, puudega tööealise inimese toetus, puudega vanema toetus (Sotsiaalkindlustusamet, s. a). Puuetega inimestele makstakse toetust riigieelarvest iseseisva toimetuleku ja võrdsete võimaluste toetamiseks. Soodustatakse õppimist ja töötamist puudest tulenevate lisakulude osalise hüvitamise kaudu (Puuetega inimeste…, 1999).
4. Kuriteoohvritele makstavad hüvitised – riiklik hüvitis isikule, kes on saanud Eesti riigi territooriumil vägivallakuriteo tagajärjel kannatada ja kellel on selle tagajärjel tekkinud raske tervisekahjustus või -häire või kes on selle tõttu surnud (Sotsiaalkindlustusamet, s. a.).
6. Kohaliku omavalitsuse sotsiaaltoetused – toimetulekutoetus, täiendavad sotsiaaltoetused, matusetoetus, omavalitsuse eelarvest makstavad toetused, nt sünnitoetus, abivahenditoetus, ravimitoetus (Sotsiaalministeerium, 2016). Toimetulekutoetus on ajutine abimeede, mis aitab leevendada materiaalset puudust, tagades minimaalsed vahendid äraelamiseks. Toimetulekutoetust maksab kohalik omavalitsus sotsiaalhoolekande seaduse ( 2015) alusel. Tegu on üksi elavale inimesele või perekonnale makstava rahalise toetusega. Kõik perekonna sissetulekud ja nendest maha arvestatavate eluasemekulude vahe on toetuse saamise aluseks. Kui raha jääb kätte vähem kui riiklikult kehtestatud toimetulekupiir, siis tekib õigus saada toimetulekutoetust (Sotsiaalhoolekande seadus, 2015).
7. Rahalised hüvitised on ka haigushüvitised, sünnitushüvitised, hooldushüvitised, hambaravihüvitised, proteesihüvitised, mida tasub haigekassa ravikindlustusega kaetud isikutele. Abi saavad need, kellel jääb terviseseisundist tingitult töine tulu saamata või kellele on ette nähtud teatud soodustused (Eesti Haigekassa, s. a.).
Mittemateriaalsed ehk mitterahalised hüvitised
Mitterahalised hüvitised on peamiselt isikule osutatavad teenused.
1. Riiklik ravikindlustus – ravikindlustusega kaetud inimese teenuste kulude eest tasub haigekassa, kellel on teenuseosutajatega sõlmitud erinevad lepingud. Riikliku ravikindlustuse alla kuuluvad ka soodustingimustel väljastatavad ravimid. (Eesti Haigekassa, s. a.).
2. Kohaliku omavalitsuse osutatavad teenused – kohalikud omavalitsused on kohustatud osutama oma seatud tingimustel ja korras sotsiaalhoolekande seaduses nimetatud teenuseid. Nendeks on näiteks koduteenused, isikliku abistaja teenus, tugiisikuteenus, võlanõustamisteenus, sotsiaaltranspordi teenus. Nende teenuste eest tasub peamiselt kohalik omavalitsus oma eelarvest ja neid nimetatakse mitterahaliseks hüvitiseks, sest inimesele, kellel on õigus hüvitisele, antakse seda teenusena, mitte rahaliselt kätte. (Sotsiaalhoolekande seadus, 2015).
Välislingid
Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seadus. (1999). Riigi Teataja I, 1999, 16, 273; Riigi Teataja I, 28.11.2017, 25. Loetud aadressil https://www.riigiteataja.ee/akt/108072016020?leiaKehtiv
Majandusantropoloogia
Majandusantropoloogia on antropoloogia haru, mis uurib inimese majanduskäitumist kui ühiskonnaeluks vajalike vahendite loomise ja taasloomise ning haldamisega tegelevat süsteemi selle laiemas ajaloolises, geograafilises, kultuurilise ja sotsiaalses kontekstis.
Majandusteaduse ja majandusantropoloogia huviobjektid küll kattuvad – mõlemad teadusalad tegelevad tootmise, vahetuse, jaotuse ja tarbimisega – kuid erialade lähenemisnurk ja eeldused majanduse kohta on väga erinevad. Majandusantropoloogia kujunes antropoloogia haruna Bronislaw Malinowski ja Marcel Maussi uurimustes vastastikususest kui alternatiivist turumajanduslikele vahetustele. Teise maailmasõja järgses majandusantropoloogias olid olulisel kohal Karl Polanyi tööd, kes väitis antropoloogilistele uurimustele tuginedes, et turumajanduslikud vahetused iseloomustasid peamiselt tööstusühiskondi ning formaalse majandusteooria rakendamine mittetööstuslikele ühiskondadele on väär. Sellistes ühiskondades on vahetus "sängitatud" niisugustesse pealtnäha majandusega mitteseotud institutsioonidesse nagu sugulus, religioon ja poliitika. Sellist lähenemist nimetas Polanyi substantivismiks ja see vaidlus lõi lühikeseks perioodiks ka silla majandusteadlaste ning majandusantropoloogide vahele. Sellistes tingimustes kujunes ka majandusantropoloogide kalduvus tegeleda tööstusühiskonnast väga erinevate ühiskondade uurimisega, mida eristati nt vastavalt nende tootmisviisidele küttide-korilaste, karjakasvatuslikeks, põllumajanduslikeks ühiskondadeks.
Globaliseerumise tingimustes pole vahetegemisel tööstuslike ja mittetööstuslike ning turumajanduslike ja mitte-turumajanduslike ühiskondade vahel enam erilist mõtet ning antropoloogid tegelevad äärmiselt mitmekesiste ühiskondade, sh tööstusjärgsete ühiskondade vahetus-, jagamis-, tootmis- ja tarbimisviisisega, uurides mh pankade, globaalse rahandussüsteemi, ettevõtete jms majanduskeskkondade tegevust antropoloogilisest perspektiivist.
Nephthys
Nephthys on Egiptuse mütoloogias nii surnute kaitsejumalanna kui ka leina-, öö- ja hauajumalanna. Ta oli Gebi ja Nuti tütar, Sethi õde ja abikaasa ning Anubise ema. Seejuures pole kindel, kas lapse isa oli Osiris või Seth. Olgugi et Nephthys on seotud Sethiga, näib ta rohkem hoidvat oma õe Isise poole. Teatud määral esineb Nephthys „Surnuteraamatus”, kus ta on oma õe Isise abistaja. Usuti, et Nephthysel on suur võlujõud ja palju esinemisvorme nagu tema õelgi. Samas oli Nephthys igas suhtes Isise vastand: Isis sümboliseeris sündi, kasvu, arengut ja jõudu, Nephthys aga surma, lagunemist, kahanemist ja liikumatust. Kõigest hoolimata olid kaks jumalannat teineteisega lahutamatult seotud. Nephthys valmistas koos Isisega Osirisele matuseaseme ning tegi ka muumiasidemed. Ta valvas Isise kõrval Osirise surnukeha.
Sel ajal koosnes Vana-Egiptuses aasta kolmesaja kuuekümnest päevast ja Thothi lisatud viiest päevast, mis ei läinud ei tuleva aasta ega ka ühegi kuu juurde. Nendel viiel päeval sündisid Nephthys, tema vennad Seth, Horos ja Osiris ning tema õde Isis. Teises versioonis sündis Horose asemel surnutejumal Anubis, kuid on ka arvamus, et Anubis oli hoopis Osirise ja Nephthyse poeg. Sõna "nephthys" võib tähendada erinevaid asju, näiteks head õde, surmasõpra, õnnelikku inimest või jumalate õde.
Nephthys pole selgelt piiritletud tunnustega, kuid üldiselt võib teda kirjeldada kui jumalannat, kes valitseb surma üle, mis ei kesta igavesti.
Karl Gustav von Ulrich
Karl Gustav von Ulrich sündis Laitse, Munalaskme ja Lohu mõisniku, meeskohtunik Ewert Gustav von Ulrichi (surnud 1707) ja Agneta von Löweni pojana. Tema noorem vend Jakob Heinrich von Ulrich oli Eestimaa rüütelkonna peamees (1725–1728).
1724. aastal kirjutas tema onu, Tallinna asekuberner Friedrich von Löwen (1654–1744) admiral Fjodor Apraksinile tema Vene teenistusse võtmiseks soovituskirja. Vene teenistuses olles aitas ta Tallinnas viitseadmiral Daniel Jacob Wilsteril (1669–1732) planeerida Peeter I-se salajast ekspeditsiooni ümber Aafrika Madagaskari vallutamiseks, baaside rajamiseks India ookeanis ja suhete sõlmimiseks Mogulite impeeriumiga Hindustanis. Selle India ekspeditsiooni peatas Peeter-I ajutiselt sõidukõlbulike laevade puudumise tõttu ja enne oma surma 1725. aasta veebruaris jõudis keiser veel anda juhised Vitus Beringile uue ekspeditsiooni alustamiseks Kamtšatka kaudu.
Karl Gustav von Ulrichile kuulus Lohu mõis.
Ta maeti Tallinnas 1730. aastal.
Lekseem
Lekseem tuleb kreeka sõnast lexis 'sõna' ja on keeleteaduses mitmetähenduslik termin: Lekseemi põhiülesanne lauses on situatsiooni komponentide tähistamine.
Kui lekseem kannab mõistesisu ehk leksikaalset tähendust, nt 'kodu', 'must', 'koristama' vms, siis sõnavormide muutetunnused kannavad grammatilist tähendust, s.o abstraktsemat tüüpi tähendusi, nt käsku, seesolu vms. Seega ei ole kõik sõnad lekseemid.
Leksikaliseerumine on protsess, mille käigus saab leksikaalne tähendus vormi ja tekib lekseem. Nimisõna kohakäändevormid võivad muutuda määrsõnadeks, nt 'kortsus', 'maast'. Sama võib juhtuda ka omadussõnadega, nt ´hirmus´ 'väga' (suur) ning verbi käändeliste vormidega, nt ´elades´ 'kunagi'. Leksikaliseeruda võivad ka sõnaühendid. Lekseeme ja leksikaliseerunud sõnaühendeid ühtekokku nimetatakse leksikaalseteks üksusteks.
Sõnavormide ja nt abisõnade piir on sujuv, aja jooksul võivad sõnavormid muutuda abisõnadeks - nad grammatiseeruvad.
Veronika Dolina
pisi|Veronika Dolina
Veronika Dolina (vene keeles Вероника Долина; sündinud 2. jaanuaril 1956 Moskvas) on vene ja nõukogude laulja ja luuletaja, heliloojana enam kui 500 laulu autor.
Elulugu
Veronika Dolina sündis lennukikonstruktori Arkadi Fischeri ja arsti Ljudmilla Dolina peres. Ta emapoolne vanaisa oli pärit Vad-Raškovist Bessaraabias, sõdis Vene kodusõjas punaste poolel Grigori Kotovski ratsaväebrigaadis ning oli seejärel Odessa kahurväekooli komissar. Vend Aleksandr Dolin on ilukirjanduse tõlkija, kes tõlgib jaapani keelest vene keelde.
1979. aastal lõpetas Dolina Moskva Lenini-nimelise Riikliku Pedagoogilise Instituudi prantsuse keele õpetajana. Mõnda aega töötas ta raamatukogus, seejärel erialaajakirja toimetuses.
1971. aastal hakkas Veronika Dolina kirjutama laule ja esitama neid kuuekeelse kitarri saatel. Enamikule lauludest kirjutas ta ise nii sõnad kui ka meloodia, ent ta on teinud laule ka Junna Moritsi sõnadele ning kirjutanud laule koostöös Aleksandr Suhhanoviga. 1970. aastate keskpaigast osales Dolina Moskva autorilaulu klubis, ehkki suur osa klubi liikmeist suhtus kriitiliselt tema teravasse loomemaneeri ning laulude rõhutatult naiselikku temaatikasse.
Nagu teisedki autorilaulude esitajad, sai ka Dolina hakata oma laule regulaarselt avaldama alles perestroika ajal. 1986. aastal ilmus tema esimene plaat. Teise plaadi tiraaž ületas juba 1 miljoni. 1987. aastal sai ta Moskva dramaturgide komitee liikmeks, samal aastal ilmus Pariisis ta esimene luulekogu.
1989. aastal avaldas plaadifirma Meloodia Veronika Dolina CD "Элитарные штучки". 2014. aasta alguseks oli tal ilmunud 19 luulekogu, 9 vinüülplaati ja 24 CD-d. 2011. aastal ilmus tema tõlkes Marie de France'i leede kogumik "Мария Французская. Двенадцать повестей".
2005. aastal pälvis Dolina kirjanduspreemia "Венец".
Isiklikku
Veronika Dolina praegune (kolmas) abikaasa on filmilavastaja Aleksandr Muratov. Neil on kolm poega ja üks tütar, nende seas ajakirjanik ja kinokriitik Anton Dolin ning näitleja ja muusik Oleg Dolin.
Kitsarööpmeline soomusrong nr. 1
'''Kitsarööpmeline soomusrong nr. 1''' oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe relvastuses olnud kitsarööpmeline soomusrong Eesti Vabadussõjas.
Kitsarööpmeline soomusrong nr. 1 ehitati ajavahemikul 28. detsember 1918 kuni 1. jaanuar 1919 Pärnu veduridepoos Pärnu garnisoni ülema lipnik Peeter Pätsi initsiatiivil ja Ühistöö kohaliku osakonna kaasabil. Algselt oli kolmevaguniline rong relvastatud kahe raskekuulipilduja ja kolme Lewis-tüüpi kergekuulipildujaga.
Beribeeri
Beribeeri (inglise keeles beriberi) ehk tiamiinivaegus ehk B1-avitaminoos on eeldatavasti toitumusliku päritoluga haiguslik seisund.
Etioloogia
Tiamiinipuudusest tingitud, poleeritud riisi söömisega seostatud, varasematel aegadel eeldatavasti Aasia maades (Korea, Hiina, Filipiinid, Jaapan), aga ka mujal, sageli surmaga lõppev haigus. Jaapanis haigestus varasematel aegadel beribeerisse igal aastal ligi 50 000 inimest.
Ajaloolist
Beribeerit teati Hiinas juba arvatavasti 2697 eKr.
1882. aastal, tuginedes koertega tehtud toitumiseksperimentidele ja omaenda vaatlustele, järeldas Jaapani kirurg Takaki Kanehiro, et beribeeril on seos toitumisega. Seejärel viis ta jaapanlastest mereväelastel sisse muudatused toitumises, söögikorrad hakkasid koosnema lihast, leivast, puu- ja juurviljadest jms, beribeeri epideemia mereväes loeti likvideerituks.
1895/1896. aastal leidis Christiaan Eijkman ja Vordermannil õnnestus tõestada, et haigus on seotud pikemaajalise nn valge (poleeritud) riisi söömisega, seda kinnitas Braddon.
1897. aastal avaldas Christiaan Eijkman kodulindudega läbi viidud katsete, mille käigus ta söötis kanadele, partidele, hanedele ja tuvidele järjekindlalt valget riisi, tulemused. Kodulinnud haigestusid polüneuriiti. Eijkman arvas, et riisikliide vesi-ekstrakt sisaldab mingisugust “neutraliseerivat faktorit”, mis aitab ära hoida beribeerisse haigestumist, kuna kodulindude toidule riisikliide lisamisel nad tervenesid, selle kinnitas Gerrit Grijns. , ,
Euroopa Liidu äärmuspunktid
pisi|Euroopa Liit koos meretaguste aladega Euroopa Liidu äärmuspunktid on nimekiri Euroopa Liidu territooriumi kõige põhja-, lõuna-, ida- ja läänepoolsematest punktidest.
Euroopas
pisi|Piiritähis teel Euroopa Liidu kõige põhjapoolsema punkti lähedal [[Soomes Nuorgamis. Tähis leidub ka täpses punktis jõel]]
Mandri-Euroopa
Hõlmab vaid Euroopa mandriosas olevaid piirkondi ehk 23 liikmesriigi maismaaosi – v.a saared nagu Küpros, Malta, Iirimaa või Suurbritannia.
Hüdroakumulaator
pisi|Hüdroakumulaator [[Bristolis Suurbritannias. 2007]]
Hüdroakumulaator ehk hüdroaku on seade, millega hoitakse vett või õli rõhu all.
Klassikalise hüdroakumulaatori põhiosad on silinder, kolb ja vasturaskus.
Herzele
Herzele on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.
Eric Soovere
pisi|Leili Soovere. Eric Soovere Listakol 1944. aastal. Foto raamatust Eesti foto antoloogia I 2021 Eric Soovere (Erich Soeson; 31. jaanuar 1916 Kõnnu – 27. jaanuar 2008 Cincinnati) oli eesti fotograaf-dokumentalist, kes on eestlaste sunnitud põgenemist Läände pildistanud kõige suuremas mahus (mitu tuhat kaadrit).
Elukäik
Eric Soovere sündis 1916. aastal Räpina vallas Kõnnu külas Listako talus. Tema abikaasa oli Leili Soovere (1915–2005) ja poeg on neuroloog, M.D Ülo Soovere (sündinud 1942, Johns Hopkinsi Ülikool M.D). 1944. aasta sügisel põgenes Soovere koos perega Saksamaale ning asus põgenikelaagrites veedetud aastate järel elama Cincinnati osariiki USA-s, kus töötas meditsiinifotograafina. pisi|Eric Soovere. Leili ja Ülo põgenemisteekonnal Rõikal 1944. aastal
Tegevus dokumentalistina
Soovere dokumenteeris mitmel tuhandel fotol eestlaste põgenemisteekonda ja elu laagrites, luues unikaalse pildilise dokumendi pöördelistest aastatest Eesti ajaloos.
Tema 1999. aastal raamatuna ilmunud päevik "Käru ja kaameraga" on ulatuslik ajaloodokument, mis kajastab eestlaste saatust sõja-aastatel ning võitlust rahvusliku identiteedi ja kultuuri säilitamise eest. Soovere kriitilis-dokumentalistliku hiigelprojekti põhiteemadeks on eestlaste (kokku u 70 000 inimest) suurim pealesunnitud põgenemine 1944.aastal. Tema tuhandetest fotodest koosnevas loos on eristatavad 1930. aastate Eesti, põgenemine Eesti territooriumi, põgenemisteekond Poolas ja Saksamaal, põgenikelaager Augsburg-Hochfeldis ning uue elu algus USA-s Cincinnati osariigis. Eric Soovere visuaalsele käekirjale on omane poeetiline käsitlusviis (lüürilised kompositsioonid, heledad toonid, valguse romantiline tõlgendamine), mis kombineerub karmide sotsiaalsete reaalsustega (nälg, reetmine, skriinimine, võõrastus- ja ohutunne, füüsilised raskused jm).
Eesti küla 1930. aastatel
Eric Soovere dokumentaalsetest jäädvustustest varaseimad on tehtud juba 25-aastaselt koduses Kõnnu külas, kus Soovere kaamera on jäädvustanud nii keskkonda kui inimtüüpe helges ja isegi lõbusas võtmes. Inimtüüpide valik ulatub tema oma vanematest kuni lõbusate külapummeldajateni, haarates kaasa nii naabreid, erinevate ametite esindajaid kui puskariajajaid. Kokku moodustab see teema ulatuslike mõnesajast fotost koosneva portreegalerii, mis on 1930. aastate inimtüüpide parim kollektsioon Eestis. Tähelepanuväärne on asjaolu, et meie muuseumides neid fotosid ei leidu. pisi|Eric Soovere. Põgenejad laeval Lappland 22. septembril 1944
Põgenemine Eesti territooriumil
Eric Soovere jäädvustas nii vene- kui saksa aega, Taru pommitamist jm kuni 1944.aastani, mil Sooverede noor perekond alustas põgenemist Eestist. Soovere fotodel on kaunilt kujutatud põgenikevooge teedel ja raudteedel, näha on ajutisi laagreid jm kuni mereäärsete asundusteni välja, kust algas sõit võõrastele maadele. Selles dokumentaalses loomingus on kõike alates mahajäävast kodukülast ja vanematest kuni tunglemiseni sõjalaeval Lappland, mis on selles põgenemisloos sõlmituseks.
Põgenemisteekond Poolas ja Saksamaal
1944. aastal tehtud sarnastest fotodest hakkavad silma erilaadsetena ka fotod, kus minavormis kujutatakse põgenemist läbi Poola ja Saksamaa. Põgenejad puhkamas pärast väsitavat raudteerullikuga sõitu ja sadade kilomeetrite jalgsi läbimist. Üksikud koloriitsed kohalikud hotellipidajad ja farmerid vürtsitavad muidu üksluiseks kujunevat teekonda oma karakteersusega ning tekstivormis mälestuste vormis kommentaarid lisavad neisse veelgi vürtsi. See teema kulmineerub rongikatustel kuhjadena reisivate põgenikega, kellest kohe-kohe on saamas DP-d (displaced persons).
Põgenikelaager Augsburgis
pisi|Eric Soovere. Mosese põgenikelaagris 1944 DP-d (displaced persons – ümberasunud inimesed) oli uus kategooria, mida rakendati Soovere-taolistele pealesunnitud rändurite kohta spetsiaalsetes põgenikele rajatud laagrites Saksamaal jm. Augsburgi kõrval oli suurimaks eestlaste laagriks Geislingen, kuid oli ka väiksemaid kohti. Soovered elasid DP-laagris Augsburg-Hochfeld'is Lõuna-Saksamaal ca 5 aastat. Selle aja jooksul oodati uusi pakkumisi pms riikidest, kus oli tööjõupuudus (USA, Kanada, Austraalia) ent väljavalimiseni oli pikk tee. Põgenikke skriiniti ja isegi repatrieeriti siis, kui need olid olnud politsei v sõjaväe teenistuses või ka muudel põhjustel. Soovered pidid alguses sõitma Austraaliasse ent viimasel hetkel otsus muutus ning 1949.aastal sõideti laeval "Admiral Ballou" USA-sse. DP-laagri fotosid on vähem kui põgenemisteekonna omi, nende hulgas on meeldejäävateks foto päevasest toidunormist, tööde tegemistest või repatrieerijatest, kes aeg-ajalt laagreid külastasid.
Jätkupõgenemine ja uue elu algus USAs
pisi|Eric Soovere. Minu pere uue kodu juures Cincinnatis, 1953. 1949.aastal sõideti Bremenhafeni sadamast lõpuks laeval Admiral Ballou USA-sse. Ameerikas sai Eric Soovere tööd meditsiinifotograafina ja Leili Soovere raamatukogu töötajana. Poeg Ülo läks Cincinnatis kooli ja hiljem asus õppima arstiteadust Johns Hopkinsi ülikoolis, mille ta M.D-na ka lõpetas ja asus tööle neuroloogina Marylandi osariigis. Ülo Soovere oli ka raamatu "Käru ja kaameraga" üks väljaandjatest. USA pildid koosnevad rõõmsamatest vaadetest oma uuele kodumajale, näha on uus auto, televiisor, helitehnika instrumendid jm USA moodsasse ühiskonda kuuluv. Aeg-ajalt külastas perekond ka USA vaatamisväärsusi Mount Rushmore'ist kuni loodusparkideni välja. Ülo Soovere ranitsaga kooliteel ja koolipingis, perekond oma uues kodus, jõulude tähistamine ja Cincinnati linnavaated olid selles piltide grupis kõige tüüpilisemad motiivid.
Raamat
pisi|Eric Soovere raamatu "Käru ja kaameraga" kaas (1999, kirjastus Olion)
Jõhvi Mihkli kogudus
EELK Jõhvi Mihkli kogudus on luterlik kogudus Jõhvis. pisi|[[Jõhvi Mihkli kirik]] Kogudus kuulub EELK Viru praostkonda.
Tiiu Valgemäe
Tiiu Valgemäe (aastani 1971 Tiiu Tomson; sündinud 17. märts 1947 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja ja iluuisutamistreener.
Jõhvi Mihkli kogudus
Koguduse õpetaja on Peeter Kaldur, organist Svetlana Kekiseva. Juhatuse esimees on Aivo Raud.
Tiiu Valgemäe
Ta lõpetas aastal 1965 Tallinna 7. Keskkooli ja aastal 1970 Minski Kehakultuuri Instituudi.
Jõhvi Mihkli kogudus
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 10.00 Jõhvi Mihkli kirikus.
Tärivere mägi
pisi|Iisaku vaatetorn 2014. aastal. See vaatetorn hävis tormituules 2017. aasta märtsis. thumb|Vaade mäel asuvast tornist [[Iisakule.]] Tärivere mägi ehk Iisaku mägi (ka: Iisaku oos) on kõrgendik (oos) Ida-Viru maakonnas. See jääb osaliselt Iisaku aleviku ja osaliselt Tärivere küla alale. Mägi on osa Iisaku-Illuka oosistikust ja Uljaste oosi järel maakonna kõrguselt teine looduslik koht.
Jõhvi Mihkli kogudus
29. septembril 2011 pühitses koguduse õpetaja Peeter Kaldur koguduse lipu.
Tiiu Valgemäe
Ta tuli aastatel 1964 ja 1965 Eesti NSV meistriks üksiksõidus ning aastatel 1966 ja 1967 Valgevene NSV meistriks üksiksõidus.
Tärivere mägi
Mäe absoluutne kõrgus on 89,3 m, teistel andmetel 94 m või 93 m, suhteline kõrgus 40 m.
Tiiu Valgemäe
Ta töötas aastatel 1970–1991 iluuisutamise peatreenerina Dünamos, aastatel 1990–2009 treenerina Soomes (Heinolas, Helsingis, Turus) ja aastast 2009 omanimelises uisukoolis Eestis.
Tärivere mägi
Mäge katab Iisaku parkmets.
Mäel asub 28 m kõrgune puidust vaatetorn. Iisaku vaatetorni koordinaadid on. Torni lähedal asub ka väike autoparkla.
Tiiu Valgemäe
Tema õpilastest on paljud uisutanud ja uisutavad siiani maailmatasemel. Tuntumaid õpilasi: Olga Vassiljeva (sai 21. koha 1992. aasta Albertville'i olümpiamängudel), Margus Hernits, Gerli Liinamäe (tuli 2010. aastal Eesti meistriks naiste üksiksõidus); Soomes Elina Kettunen, Ari-Pekka Nurmenkari, Sasha Palomäki.
Audinghen
pisi|Vallamaja ja kool
Hoo tänav
<mapframe latitude="59.388228" longitude="24.636755" zoom="16" width="250" height="250" align="right"> { "type": "FeatureCollection", "features": [ {     "type": "Feature", "properties": { "stroke": "#fc0303", "stroke-width": 3 },     "geometry": { "type": "LineString", "coordinates": [ [           24.636637,            59.389167          ],          [            24.636675,            59.389155          ],          [            24.636704,            59.389137          ],          [            24.636725,            59.389114          ],          [            24.636734,            59.389096          ],          [            24.636916,            59.387299          ]        ]      }    }  ] } Hoo tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Vana-Mustamäe asumis. Hoo tänav algab Tähetorni tänavast ja ulatub kuni Vete tänavani.
Audinghen
Audinghen (hollandi: Oudinghen) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusvald, koosneb mitmest asundusest, u. 23 km Boulogne-sur-Merist põhja pool, teede D940 ja D191 ristumiskoha ümbruses. Gris-Nezi neem, lähim Prantsusmaa osa Inglismaa rannikule, moodustab valla läänepiiri.
pisi|tühi|
Ajalugu
Linnale andsid algse nime Odingehem, 'Odini kodu', viikingid, kes sinna germaani jumalale Odinile pühendatud templi ehitasid. Audingheni on pärast täielikku hävitamist mitu korda uuesti üles ehitatud, sealhulgas:
Vaatamisväärsusi
left|300px|thumb|Osa sakslaste kaitserajatistest, [[Todti patarei juures]]
Sherburne'i maakond
Sherburne'i maakond (Sherburne County) on maakond Ameerika Ühendriikides Minnesota osariigis.
Maakonna halduskeskus on Elk River.
Ajalugu
Maakond moodustati 1856. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 88 499.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Katari riiklik turismibüroo
Katari valitsuse haru Katari riiklik turismibüroo (QTA) on tippasutus, kes vastutab Katari turismi arendamise ja edendamisega seotud eeskirjade, määruste ja seaduste koostamise ja haldamise eest. See ministeerium vastutab reisijate majutuse ja turismiobjektide eest, et laiendada ja mitmekesistada Katari turismitööstust, üles ehitada turismi rolli riigi SKP-s ning tagada selle edasine kasv ja sotsiaalne areng.
Viisavabastused
Pärsia lahe koostöönõukogu riikide (Bahrein, Kuveit, Omaan, Saudi Araabia ja Araabia Ühendemiraadid) kodanikud ei vaja Katarisse sisenemiseks viisat.
Viisad külastajatele
Allpool nimetatud 34 riigi kodanikud ei vaja eelnevaid viisakorraldusi ja võivad saada viisavabastuse saabumisel Katarisse. Vabastus kehtib 180 päeva alates selle väljaandmisest ja lubab selle omanikul veeta Kataris 90 päeva kas ühe või mitme reisi kestel.
Allpool nimetatud 46 riigi kodanikud ei vaja eelnevaid viisakorraldusi ja võivad saada viisavabastuse saabumisel Katarisse. Vabastus kehtib 30 päeva alates selle väljaandmisest ja lubab selle omanikul veeta Kataris 30 päeva kas ühe või mitme reisi kestel. Vabastust võidakse pikendada veel 30 päevaks.
Katari turismiviisa
Külastajad, kes reisivad Katarisse lennukiga, võivad taotleda Katari turismiviisat internetis. Taotluse esitamiseks peavad külastajad
Külastajad, kes reisivad Katarisse Qatar Airwaysiga, võivad taotleda Katari turismiviisa taotlemisprotsessi reisijale ja igale kaasreisijale sama broneeringu all.
Katari transiitviisa
Kõigi riikide kodanikud, kes reisivad läbi Katari, saavad taotleda 96-tunnise tasuta transiitviisa. Kehtivad aga teatud tingimused, mistõttu viisasid väljastatakse ainult Katari siseministeeriumi äranägemisel.
GCC elaniku külastusviisa
Pärsia lahe koostöönõukogu (GCC) riikide elanikud, kellel on ametikohad heakskiidetud kutsealadel, ja nende saatjad võivad saada GCC elaniku külastusviisa Katarisse saabumisel. See ühekordne viisa, mille võib saada 100 Katari riaalise tasu maksmisel krediitkaardiga, kehtib 30 päeva ning seda võidakse pikendada veel kolme kuu võrra. Külastajatel, kes soovivad kasutada seda viisaskeemi, võidakse Katarisse sisenemisel paluda esitada nende kutseala tõendav ametlik dokument.
Kvestor
Kvestor (ladina keeles quaestor) oli Vana-Rooma rahandusametnik.
Esialgu nimetasid kvestoreid konsulid. 447. aastast eKr valis neid rahvakoosolek. Algselt oli kvestoreid 2, alates 241 eKr 4, alates 267 eKr 8, Sulla ajal 20, Caesari ajal kuni 40. Linnakvestorid haldasid riigikassat, provintsikvestorid oma provintsi rahandust. Sulla ajast alates kuulusid kvestorid senatisse (senaatori madalaim aste). Keisririigi ajajärgul langes koos senatiga ka kvestorite tähtsus, sest riigi rahandust valitses põhiliselt keiser ratsanikuseisusest ametnikest koosneva haldusorgani kaudu. Tänapäeval nimetatakse mõnes riigis ülikooli kassat kvestuuriks.
Ahoi (ansambel)
Ansambel Ahoi on Eesti rahvamuusikat viljelev muusikaline koosseis, mis alustas oma tegevust 2019. aasta sügisest. Ansambel on tantsumuusikat on esitatud üle Eesti erinevates kultuurimajades, külasimmanitel, sünnipäevadel, pulmades ning firmapidudel.
Duraykīshi ringkond
Duraykīshi ringkond on Ţarţūsi provintsi ringkond Loode-Süürias. Halduskeskus on Duraykīshi linn. 2004. aasta rahvaloenduse andmetel elas ringkonnas 60 978 elanikku.
Alamringkonnad
Duraykīshi ringkond on jagatud neljaks alamringkonnaks ehk nāḩiyah 'ks (rahvaarv 2004. aasta seisuga):
Teisend (bioloogia)
Teisend ehk varieteet (varietas), lühend var., on bioloogilises taksonoomias liigisisese taksoni kategooria.
Harkumetsa tee
Harkumetsa tee on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Vana-Mustamäe asumis ja Haabersti linnaosas Mäeküla ja Astangu asumis.
Harkumetsa tee sai nime 13. oktoobril 2010.
Kępice
Kępice (kuni 1946. aastani Businko, kašuubi Hômer, saksa Hammermühle) on linn Poolas Pomorze vojevoodkonnas Słupski maakonnas, Kępice valla halduskeskus. Kępice asub Słupskist umbes 28 km lõunaedelas.
Kuni 1945. aastani oli asula Saksamaa koosseisus. Linnaõigused sai Kępice 1967. aastal.
Bilõtšõn
Bilõtšõn (ukraina keeles Біличин) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Bari rajoonis. Pindala on 1,75 km². Elanike arv oli 2001. aastal 405.
Autauga maakond
Autaugai maakond (Autauga County) on maakond Ameerika Ühendriikides Alabama osariigis.
Maakonna halduskeskus on Prattville.
Andja mõis
pisi|Andja mõis (1894) Andja mõis (saksa keeles Addinal) oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Rakvere valda.
Mõisa on esimest korda mainitud 1406. Keskajal oli mõis ehitatud vasallilinnuseks. Sellest vasallilinnusest on säilinud kahe esimese korruse müürid.
Autauga maakond
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 54 571
Andja mõis
Parun Friedrich Adolph von Dellingshauseni pärandusejagamise lepingu järgi sai Essu ja Hulja mõisa koos Kruusimäega, Undla mõisa koos Räsna juurde kuuluva külaga Pilo, Andja ja Toomla mõisa nende poeg Karl Thomas von Dellingshausen. 1857. aastal andis meeskohtunik Karl Thomas von Dellingshausen oma eluajal Andja koos maakohaga Toomla (15 000 hõberubla), Hulja, Essu ja Undla mõisa pärandina oma pojale ooberstleitnant Friedrich von Dellingshausenile, jättes enesele kuni surmani Andja ja Essu valdamisõiguse koos lubadusega vanemate eluajal mitte mõisaid müüa ega pantida. 1868. aastal müüs Friedrich Ewald Thomas von Dellingshausen Andja ja Essu mõisa ning mõisamaakoha Thomel oma vennale kaardiväe erupolkovnik Iwan von Dellingshausenile hinnaga 125 000 hõberubla. Iwan von Dellingshauseni (surn 11.09.1875) ja paruness Pauline Friedericke Emilie von Dellingshauseni (surn 13.03.1892) surma järel olid pärijad on võrdsetes osades tema tütred Alexandrine ja Julie, kelle kinnistati 1893. aastal Essu ja Andja mõis. Järgmisteks omanikeks said Ungern-Sternbergid. Pärijatevahelisel kokkuleppel sai paruness Julie Therese von Ungern-Sternberg (sünd von Dellingshausen) Essu mõisa 165 000 rubla eest ja Andja mõisa (804 tessatiini) 49 017 rubla eest. .
Mõisa viimane omanik (enne 1919. aasta ülemaalist võõrandamist) oli Essu mõisa omanik Julie von Ungern-Sternberg. Seega võis mõisat pidada Essu kõrvalmõisaks.
Andja mõisa tuuleveski
pisi|Andja mõisa tuuleveski varemed Andja mõisa tuuleveski ehitati 1804. aastal. Tegemist on Hollandi tüüpi paekivist tuuleveskiga, mille allosa ümbritseb lai ringrõdu ehk galerii, millelt kunagi sabapuu abil veski pead tuulde keerati. Galeriid ilmestavad paekivist piirdepostid ja uhked kaarvõlvid, millest osa on küll hiljem kinni müüritud. Mõis rentis veskit möldritele. Näiteks 1915. aastal oli Andja tuuliku rent 30 rubla aastas, pluss kohustus jahvatada mõisa ja mõisa teenijate vilja. Rentnikuks oli tollal Jaan Raam, kes sai Eesti Vabariigi sünni järel võimaluse tuulik endale osta. Tegelikult oli ta rohkem huvitatud veskiga kaasas käivast 12 hektarist maast. Jaan Raam laskis veski sisseseadel laguneda ja 1924. aasta suvel tunnistati veski kasutuskõlbmatuks.
Üheotsapilet
Üheotsapilet on Eesti telesari.
Üheotsapilet sarjas on 12 episoodi.
Telesari Üheotsapilet loodi 2015 ja lõpes 2016 lõpp.
Kjustendili piirkond
Kjustendili piirkond on 1. järgu haldusüksus Bulgaaria lääneosas. Piirneb läänes Põhja-Makedoonia ja Serbiaga.
Piirkond jaguneb 9 vallaks.
Liivimaa aadlilipkond
Liivimaa aadlilipkond (rootsi Livländska adelsfanan) oli Liivimaal ratsateenistuskohustuse alusel loodud ratsaväeosa, mis eksisteeris keskajast kuni 1710. aastani.
pisi|Saksa ordu valdused 1410. aasta paiku
Ajalooline ülevaade
25. mail 1350 andis Saksa ordu kõrgmeister Heinrich von Dusemer välja korralduse, millega tuli Liivimaa ordualadel Narva ja Daugava jõe vahel sisse seada maakaitsesundus ning iga saja adramaa kohta teenistusse võtta üks sakslane ja kaks eestlast või lätlast. pisi|[[Rootsi impeeriumi Läänemere-äärsed dominioonid 17. sajandil]] Rootsi Läänemereprovintsides kinnitati aadlilipkonna moodustamise alused 3. septembril 1600 välja antud korraldusega, mille järgi pidi maa olema jagatud ratsateenistusühikutesse (15 adramaad) ja mille pealt tuli välja panna üks täielikult relvastatud ja varustatud ratsaväelane. Tegelikult sellest kinni ei hoitud ning 1650. aastate andmeil oli ratsanikke võetud sageli 6-9 ja kohati veelgi väiksema adramaade arvu pealt.
Rahuajal pidi aadlilipkonna ülevaatus toimuma korra aastas ning siis toimus sõdurite, hobuste ja varustuse kontroll. Praktikas nii tihedat kontrolli ei sooritatud ning Karl XI valitsusajal (1660–1697) toimusid ülevaatused reeglina igal kolmandal aastal. 1683. aastal avaldas Liivimaa kindralkuberner Christer Horn rahulolematust, et Liivimaa aadlilipkonda pole viie aasta jooksul kordagi ülevaatuseks kokku kutsutud.
Alaliselt kutsuti Liivimaa aadlilipkond kokku ainult sõja ajal ja sel juhul kehtis põhimõte, et väeüksust ei tohi oma maa piiridest välja viia. 1660. aastal välja antud kuningliku resolutsiooni kohaselt tohtis aadlilipkonda maalt välja viia ainult äärmise hädaohu korral ja vaid vahetusse ümbruskonda.
1630. aastatel püüdis Liivimaa ratsateenistuse Pärnu kompanii rittmeister ning hilisem aadlilipkonna ülem Otto von Mengden (1596–1681) veenda Rootsi valitsust, et see muudaks Liivimaal valitsevat sõjaväekorraldust. Tema nägemuses pidanuks Liivimaal loodama Rootsi riigi rahalisel toel ratsaväeüksus, mis pidanuks liituma teiste kindralkuberneri alluvuses olevate väeosadega üheks rügemendiks. 24. mail 1635 edastas Liivimaa kindralkuberner Bengt Oxenstiern Mengdeni ettepaneku Rootsi eeskostevalitsusele. Mengdeni plaan ei saanud siiski eestkostevalitsuse heakskiitu ning kehtima jäi senine aadli ratsateenistuse põhimõte.
Samaaegselt pidas rittmeister Mengden ka kirjavahetust kindralkuberneriga seoses aadlilipkonna munsterdamise ja lahinguvalmidusse viimisega. Liivimaa aadli esindajana tegi Mengden ettepanekuid munsterdamise aja, koha ja viisi osas.
1639. aasta suvel tungisid Rzeczpospolita Leedu väed ootamatult Liivimaale ning aadlilipkonna kaks kompaniid olid ainsad provintsis viibivad väeosad. Kindralkuberner Oxenstierna andis Mengdenile ja Fabian von Platerile käsu kiirelt oma kompaniid lahinguvalmidusse viia ning kiirelt Daugava äärde viia. Kuna Leedu väed lahkusid juba mõne nädala järel pärast sissetungi algust, lubati aadlilipkonna meestel kodudesse naasta.
1642. aastal käskis Rootsi kuninganna Kristiina eeskostevalitsus aadlilipkonnal taas Daugava kaitsele asuda. Antud otsus oli tähelepanuväärne, kuna sel hetkel puudus otsene sõjaline oht Liivimaale ja aadlilipkonda rahuajal reeglina relvile ei kutsutud.
Augustis 1655 koosnes Liivimaa aadlilipkond kolmest kompaniist, kokku 350 mehega. Järgmise aasta juunis oli lipkonnas juba neli kompaniid, kuid munsterdamisele ilmus ainult 231 meest ning augusti alguseks oli nende arv langenud 210-ni. Septembris 1656 munsterdati lipkond Riias ning see koosnes viiest kompaniist (Võnnu, Tartu, Pärnu, Birsene ja major Otto von Roseni kompanii), kokku 433 mehega. Väeosa ajutine suurenemine oli tingitud asjaolust, et lipkond paiknes Riias, mida parasjagu piirasid Moskva tsaar Aleksei Mihhailovitši väed ja ratsaüksust oli tugevdatud teiste väeosade meestega.
1657. aastal oli lipkonnas taas neli kompaniid (Võnnu, Tartu, Pärnu ja neljas kompanii), kuid meeste arv vähenest juunist augustini 275-lt mehelt 111-ni. Tõenäoliselt oli selle põhjuseks Liivimaal leviv katk. 1658. aastal oli lipkonnas viis kompaniid, kuid viies kompanii oli moodustatud eri rügementide sõdureist ning ajutise iseloomuga.
Mais 1661 oli lipkonnas kolm kompaniid ning see ilmselt oligi lipkonnale ettenähtud rahuaegne suurus.
Liivimaa kindralkuberner Bengt Oxenstierna informeeris juunis 1663 Liivimaa rüütelkonda, et lipkonna kolmes kompaniist üks koondatakse. Liivimaa aadel oli sellele sammule tugevalt vastu ning palus säilitada senise korra.
1674. aastal edastas Rootsi sõjakolleegium Liivimaa rüütelkonnale kuninga korralduse, millega kohustati ka aadlikke isiklikult asuma aadlilipkonda teenima. Samal aastal lisati lipkonnale Karl XI korraldusel neljas kompanii ning 24. septembril 1674 toimunud munsterdamisel olidki kohal Riia, Võnnu, Tartu ja Pärnu kompanii.
1670. aastate alguses pingestusid Rootsi suhted oma naabritega, mistõttu kehtestati Liivimaal rüütelkonna uus ratsateenistus, mida ka kergeratsaväeks nimetati. Selle neljakompaniilise üksuse näol oli sisuliselt tegu aadlilipkonna dubleeringuga. Oktoobris 1676 oli kahe ratsateenistuse lipkonna peale rivis 8 kompaniid 612 mehega.
Skåne sõja ajal 1677. aasta augustis teatas Liivimaa rüütelkond kindralkuberner Christer Hornile, et Liivimaa aadlilipkonda ei või Preisimaale sõdima viia, viidates eelpoolmainitud 1660. aasta resolutsioonile. Aadel saavutas oma tahtmise ja 1678. aastal viidigi Preisimaale sõdima üksnes uus ratsateenistus, mille 264 mehest jõudis järgmise aasta veebruaris Riiga tagasi üksnes 112 meest. Rootsi ja Preisimaa vahel sõlmitud rahu järel saadeti antud üksus laiali.
Mõisate reduktsiooni käigus kaotas Liivimaa aadel enamuse oma maavaldustest ning reduktsiooni järel kuulus riigile 80% provintsi mõisamaadest. Sellel oli ränk mõju Liivimaa aadlilipkonnale ning 1690. aastal teatas kindralkuberner Jacob Johann Hastfer, et senise kolme kompanii asemel on järele jäänud vaid üks, mis tekitas probleeme ohvitseridele palga maksmisega.
1680. aastate algusest kuulus Liivimaa aadlilipkonna koosseisu ka Saaremaa ratsateenistus.
Septembris 1699 viidi läbi väeosa ülevaatus ooberst Ewold Johann von Vietinghoffi juhtimisel ning Karl XII korraldusel oli aadlilipkonna tugevuseks taas neli kompaniid: Riia, Tartu, Võnnu ja Pärnu kreisidest. Koos ohvitseridega oli lipkonnas 190 meest.
Sõjad ja lahingud
Järgnevalt on mittetäielikult loetletud sõjad ja lahingud, millest Liivimaa aadlilipkond osa võttis:
Aadlilipkonna ülemad
Loend on mittetäielik
August 1701, Riia
Lipkonna staap:
Hastferi kompanii:
Ooberstleitnant Glasenappi kompanii:
Wrangelli kompanii:
Freymanni kompanii:
Ediil
Ediil (ladina keeles aedilis, sõnast aedes "tempel"; mitmuses aediles) oli Vana-Rooma vabariigi kõrge riigiametnik, algselt rahvatribuuni abi. Roomas valvasid ediilid avalike hoonete, pidustuste ja korra järele, samuti olid nende hoole all linna viljavarustus, riigikassa, turud jms.
Kaks ediili olid plebeide seast (aediles plebei), ülejäänuid kutsuti kuruulseteks ediilideks (aediles curules) ning alates Licinius Stolo ja Sextius Lateranuse seaduste kehtestamisest 367 eKr võisid nad olla ka patriitsid. Keisririigi ajal minetasid nad tähtsuse.