cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dobasna mõis
pisi|Dobasna mõisa peahoone Dobasna mõis (маёнтак Добасна) on mõis Valgevenes Mahiloŭ oblastis Kiraŭski rajoonis Dobasna külanõukogus. Mõisa peahoone asub Žyličy asulas. Mõisakompleks on kultuurimälestisena riikliku kaitse all.
Ajalugu
Mõisa varasemad omanikud olid Trabskid. XVI sajandil läks mõis Chodkiewiczite valdusse. See vahetas korduvalt omanikke, kuni aastal 1716 hakkas see kuuluma Sapiehadele. Sapiehade valdusse jäi Dobasna mõis kuni XIX sajandini. XIX sajandi alguses said mõisa omanikuks Bułhakid, kelle valdusse see jäi kuni Oktoobrirevolutsioonini. Nemad ehitasid Žyličy karjamõisa juurde (Фальварак Жылічы) ka uue mõisasüdame (vana mõisa keskus asus Dobasnas). Mõis kuulus algul Minski vojevoodkonda ja Rečyca maakonda, pärast Poola jagamist aga Mogiljovi kubermangu Rogatšovi maakonda. Praeguse mõisakompleksi rajasid XIX sajandi alguses Bułhakid. Ignat Bułhak lõpetas Tartu Ülikooli ja osales seejärel Napoleoni sõdades. Pärast 1812. aasta isamaasõda jõudis ta Vene vägede koosseisus Pariisi, kus kogus endale hulgaliselt kunstiväärtusi.
Pariisist naastes lasi ta Dobasna jõe kaldale rajada uue mõisasüdame. Vanas mõisasüdames hakkas aga tegutsema suhkruvabrik. Ignat muutis mõisa majanduslikult edukaks valduseks ja lõpuks õnnestus tal suurendada selle pindala 30 000 hektarini.
Järgmine omanik oli tema poeg Edgar, kes jätkas mõisakompleksi väljaehitamist. Tema valdusse läks mõis aastal 1848. Aastal 1914 müüs ta mõisa Emanuel Bułhakile, kes oli selle viimane omanik.
Mõisakompleks
pisi|Dobasna mõisa sisehoov Peahoone ehitati Žyličysse aastal 1825. Mõisakompleksi kuulusid park, puuviljaaiad, juurviljaaiad, veekogud, mida kasutati ka kalakasvatuseks. Mõisas tegutses tärklisevabrik, seal toodeti suhkrut. Mõisal oli oma viinavabrik, jõel asus vesiveski. Tänapäeval on lisaks peahoonele säilinud ka tiibhoone, ait, jääkelder, kaks talli, kolm põllumajanduslikku tootmishoonet, veetorn, mõisavalitseja maja, mitmed mõisatööliste elamud. . Heas korras on need hooned, mis on leidnud omaniku ja on kasutusel, ülejäänud osa mõisakompleksist on varemetes.
Peahoone
Pärast võõrandamist asus hoones lastekodu, seejärel zootehnikum. Teise maailmasõja ajal hävis üks hoone tiib, kes asus kasvuhoone. Lossi rajati sõjaväehaigla, aga parki kasutati sõdurite matmispaigana. Pärast sõda asus lossis põllumajanduskool. Hiljem ehitati sellele uus hoone ja loss jäi praktiliselt tühjana seisma. Lossi jäi vaid raamatupidamine.
Aastal 1973 koostas arhitekt J. Kurto hoone restaureerimise projekti ja hiljem sai see ka teoks. Restaureerimistöid tehti aastatel 2009–2015. Aastast 1996 asuvad hoones muusikakool ja koduloomuuseum.
Interjöör
pisi|Kuldsed kapiteelid paraadsaalis
Lossi ruumide kujundamisel on kasutatud ampiirstiili elemente. Ruume ehivad reljeefid, friisid ja pisiplastika, tube on kaunistatud kullatud elementide ja peeglitega. Seinapaneelidel on antiikmütoloogiast pärit stseene kujutavad bareljeefid. Üks laemaale teinud kunstnikest oli Tadeusz Rostworowski.
Park
pisi|left|Dobasna mõisa park
Lossi ümber asub täisnurkselt ristuvate alleedega väiksemaks jagatud territoorium, kus asusid veekogud, aiad ja park. Pargi pindala on 18 hektarit, kujundatud ala kogupindala aga 100 hektarit. Parki poolitab Dobasna jõgi, millesse olid kujundatud saared. Säilinud on paviljonide, lehtlate ja sildade varemed. Peahoone ees asuv pargi osa oli regulaarsema planeeringuga, seal asub ka ümmargune parter, milleni viivad kaks vahtraalleed.
Park kujundati 1830. aastatel. Võõrliikidest kasvab seal valge mänd, hõbevaher, hall pähklipuu ja läänepärn.
Reformatsioon Rootsis
Reformatsioon Rootsis oli protsess, milles keskaegne katoliku kirik Rootsis ajavahemikus umbes 1527–1600 kujunes ümber luterlikuks Rootsi Kirikuks. Reformatsioon märgistab Rootsi ajaloo periodiseeringus keskaja lõppu ja Vaasa aja algust. pisi|Gustav I Eriksson Vasa
Reformatsiooni algatas Rootsi kuningas Gustav I Vasa, lastes Västeråsi riigipäeval (1527) Västeråsi retsessiga katoliku kiriku Rootsis (Uppsala kirikuprovintsi) riigistada ning katkestada selle sidemed  paavstiga. Hoolimata vastuseisust jätkus kiriku reformimine ka Johan III ja Sigismundi ajal.
Teisel kirikukogul 1536 tühistati kanooniline õigus. Uppsala kirikukogul 1572 võeti vastu Den Svenska Kyrkoordningen. Järgnes liturgiatüli (1574–1593), mille lahendas regent hertsog Karli kokkukutsutud  Uppsala kirikukogu (1593), mis võttis vastu luterliku Augsburgi usutunnistuse. Seoses hertsog Karli võiduga Sigismundi-vastases sõjas (1598–1600) ratifitseeriti Uppsala kirikukogu otsused, suleti viimased katoliiklikud kloostrid ja koolid ning kontakt Roomaga kadus. Rootsi Kirikust sai lõplikult luterlik rahvakirik.
Reformatsioonil oli mitu põhjust: katoliku kiriku organisatsiooni inertsus ja õpetuslik stagnatsioon, uued mõttevoolud ning tahtmine Roomast sõltumatumaks saada ja Rootsi riigi finantsilised vajadused. Kuigi samal ajal toimus usuline ärkamine, võib siiski öelda, et reformatsioon sai alguse peamiselt Gustav Vasa poliitilisest algatusest.
Seoses reformatsiooniga anti välja esimene täielik rootsikeelne piiblitõlge Gustav Vasa Piibel ja esimene soomekeelne Uue Testamendi tõlge Se Wsi Testamenti. Neil tõlgetel oli rootsi ja soome kirjakeele arengu seisukohast suur tähtsus.
Eellugu
Stockholmi veresaun (1520) häälestas rootslased kiriku vastu, sest hukkamiste ettekäändeks oli vastuseis kirikule ja eriti Uppsala peapiiskopile, kes oli juhtinud võitlust Sten Sture vastu. See hõlbustas Roomast lahkulöömist.
Gustav Vasa ja Olaus Petri
Juba 1523 sai Gustav Vasa tuttavaks Laurentius Andreæga ja hakkas lähenema protestantliku õpetusega ja 1524 katkestas Rootsi ametlikud kontaktid Roomaga. Tõenäoliselt olid Gustav Vasal juba plaanid üleminekuks luterlikule õpetusele. Laurentius Andreæ vahendusel tutvus kuningas Olaus Petriga ja 1524 tuli viimane Stockholmi, ta nimetati riiginõukogu sekretäriks ja Storkyrkani preestriks. Olaus Petrist sai Rootsi reformaatorite seas juhtiv teoloog. Aastal 1525 ta abiellus ja 1526 andis välja rootsikeelse Uue Testamendi. Jõuluks 1526 laskis kuningas välja kuulutada luterluse ja katoliikluse vahelise avaliku disputatsiooni  Olaus Petri ja professor Peder Galle osavõtul. Peder Galle keeldus osalemast, sest ta ei pidanud kiriku õpetust diskuteeritavaks ja leidis, et ta ei tohi ilma paavsti loata kirikut esindada; kuningas kasutas Galle äraütlemist oma plaanide eluviimise jätkamiseks ilma aruteluta.
Västeråsi riigipäeval 1527 anti kuningale võim kiriku omand sisse nõuda ja kiriklikud ametisse nimetused hakkasid nõudma kuninga heakskiitu. Vaimulikud allutati ilmalikule seadusele ning kirikutes tuli jutlustada ja koolides õpetada "puhast Jumala sõna". See tähendas praktikas luterlike ideede ametlikku sanktsioneerimist. Areng reformikatoliikluse ideaali suunas oli juba varem võimalikuks teinud luterlike teoloogide tegevuse Rootsis. Aastal 1529 avaldati rootsikeelne kirikukäsiraamat, mis sisaldas jumalateenistuste korda ristimisel, laulatusel, ema õnnistamisel, haige salvimisel, matusel ja surmamõistetute pihil. Aastal 1531 avaldati jumalateenistuseraamat "Den svenska mässan".
Suhted Rooma kirikuga katkesid 1530, kui Gustav Vasa määras Olaus Petri noorema venna Laurentius Petri ilma paavsti kinnituseta Uppsala peapiiskopiks. Laurentius Petri pühitses piiskopiks üks varasem piiskop, nii et säilis apostellik suktsessioon (Taanis see katkes). Sellel oli hiljem suur tähtsus suhete jaoks anglikaani kirikuga Porvoo osaduses. Lõplikult lõi Rootsi kirik paavstist lahku kanoonilise õiguse kaotamisega 1536. Uppsala kirikuprovintsist sai iseseisev usuühing, mille kirikuhooned ja muu omand jäi peapiiskopkonnale ja kogudustele. Kuni 1535. aastani võib Gustav Vasa kirikupoliitikat nimetada reformikatoliiklikuks. Aastatel 1539–1543 orienteerus ta muu hulgas Conrad von Pyhy mõjul Saksamaa kirikute eeskujule ning vennad Petrid sattusid ebasoosingusse. Olaus Petri mõisteti 1540 surma, kuid talle anti armu. Aastast 1544 olid vennad Petrid jälle soosingus ja said asjade käiku määrata. Gustav Vasas isiklikku usulist meelsust nimetas Carl-Gustaf Andrén pigem Piiblil põhinevaks ilmikuvagaduseks kui luterlikuks. Tema valitsemisajal oli preestritele jäetud suur vabadus. Tema pojad võtsid hoiaku, mida kirik enam ei aktsepteerinud.
Tartu kinnistusamet
Tartu kinnistusamet (saksa keeles Krepost-Abteilung zu Dorpat) oli Tartus kinnisvaraga tegelenud asutus.
Lammas ja Kits
Lammas ja Kits oli ajakiri, mis ilmus Tartus aastatel 1994–2001 ning mida andis välja Eesti Lambakasvatajate Selts.
Aastatel 1994–1998 oli toimetaja Enhard Musto, seejärel Peep Piirsalu.
Ajakiri ilmus 1–2 korda aastas. Ühtekokku ilmus ajakirja kümme numbrit.
Munakivi
pisi|Munakivid [[Itaalias]] Munakivi (ka munakas) on ümardunud pindadega kivi. Munakivi mõõtmed jäävad 12–28 cm vahele. Munakive kasutatakse eelkõige ehituses.
Aasluste
Aasluste (Bromus commutatus) on kõrreliste sugukonda arvatud taimeliik.
Taime leidub Eestis tulnukana.
Element (perekonnanimi)
Element on eesti perekonnanimi.
Perekonnanimi Element on pandud Vana-Piigandi mõisavallas Kanepi kihelkonnas Võrumaal. 1. jaanuaril 2018 sellise nimega Eestis ei ela või neid on vähem kui 5.
Õhtusöök viiele
"Õhtusöök viiele" oli TV3-s näidatud kokandusteemaline telesari. Telesarja saadetes valmistasid iga nädal viis üksteisele võõrast inimest õhtusöögi, mida üksteisele pakuti ja hinnati. Nädala lõpus selgus, kes viiest inimesest oli nädala parim kokk.
Telesarja viimane, 5. hooaeg oli aastal 2013.
Soomuspuravik (perekond)
Soomuspuravik (Strobilomyces) on puravikulaadsete seltsi puravikuliste sugukonda kuuluv seeneperekond.
Kokku kuulub perekonda umbes 40 liiki, mis esinevad soojema kliimaga aladel. Mitmed soomuspuravikud on levinud Hiinas ja mujal Ida-Aasias, lisaks esinevad mõned liigid veel Põhja-Ameerikas, Austraalias ja Aafrikas.
Liike
Soomuspuraviku perekonda kuulub seeneliik, mida on üks kord (1961) leitud ka Eestist: soomuspuravik (Strobilomyces strobilaceus). See on ka perekonna tüüpliik ja ainus üldtuntud soomuspuraviku perekonna esindaja Euroopas.
Antalieptė vald
Antalieptė vald (leedu keeles Antalieptės seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Zarasai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 67 km². 2011. aasta seisuga elas seal 691 inimest. Valla keskus on Antalieptė alev, kus 2011. aastal oli 278 elanikku. Vallavanem on Arvidas Saulius.
pisi|Valla maastik pisi|Madagaskaras pisi|Purvynė pisi|Saun Zabičiūnai külas
Bhāvanā
Bhāvanā (sanskriti ja paali keeles bhāvanā 'arendamine', 'kasvatamine' või 'olevaks tegemine' ; tiibeti keeles sgom pa; hiina keeles 修習 xiuxi; jaapani keeles shūjū) on budismis ja mitmetes India õpetustes meeleharjutus, mis kitsamas mõttes tähendab visualiseerimist, laiemas tähenduses aga meeleharjutusi või mediteerimist üldse.
Mõiste
Paalikeelne sõna bhāvanā on verbijuure bhū ('olema') tuletis ja tähendab 'olevaks tegemist' ja 'arendamist' viidates sellele, et praktiseerija laseb midagi oma meelde tulla, teeb selle olemasolevaks. Selleks võib olla mingi abstraktne mõiste (näiteks sõbralikkus või kaastunne) või konkreetne visuaalne kujund (näiteks mandala või idami kujutis, mida kasutatakse näiteks vadžrajaanas).
Budism
Peamised kaks meetodit tänapäeva budismi praktikas on meelerahu (samatha-bhāvanā) ja analüüsiva vaatluse (vipassanā-bhāvanā) arendamine.
Bakersfield
Bakersfield on linn Ameerika Ühendriikides California osariigis, Kerni maakonna halduskeskus ja suurim linn. Asub San Joaquini oru lõunaosas Los Angelesest umbes 180 km põhjas.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 403 455. Aastal 2010 oli elanikke 347 483. See on elanike arvult California üheksas linn ja USA sisemaa linnadest kolmas. See on ka üks kõige kiiremini kasvavaid linnasid riigis.
Bakersfield on saanud nime asuniku Thomas Bakeri järgi, kes asus elama Kerni jõe kaldale 1863. aastal. Bakersfield oli linn juba aastatel 1873–1876. Bakersfield sai linnaõigused uuesti tagasi 11. jaanuaril 1898. Bakersfield on olnud Kerni maakonna halduskeskus alates 1874. aastast.
Aastatel 1970–2010 kasvas Bakersfieldi elanike arv 400% (70 000-lt 350 000-le).
Kuigi piirkonnas on palju rohelisi alasid, valitseb Bakersfieldis pikkade, kuumade ja kuivade suvede ning lühikeste, jahedate ja niiskete talvedega ariidne kliima. Sügised on pikad ja pehmed ning kevaded soojad, tänu millele on piirkonnas võimalik kasvatada paljusid erinevaid põllukultuure. Sademeid esineb aastas 164 mm. Kõige enam langeb sademeid novembrist märtsini, teistel kuudel vähem või peaaegu üldse.
Suvel võib õhutemperatuur tõusta üle 40 °C. Talvel võib õhutemperatuur langeda alla nulli, kuid sageli esineb sellega koos tihe udu. Lumesadu esineb väga harva, tavaliselt iga paarikümne aasta tagant. Kõrgeim mõõdetud õhutemperatuur Bakersfieldis on 48 °C, mis mõõdeti 28. juulil 1908. Madalaim temperatuur mõõdeti 3. jaanuaril 1908, mil oli –12 °C külma.
pisi|left|Truxtun Tower, mis on kõrguselt teine ehitis Bakersfieldis Linnas on probleemis suur õhusaastatus. Ameerika Kopsuliidi hinnangul oli Bakersfield 2015. aastal õhusaastatuse poolest riigis teine linn.
Peamised majandusharud on naftatööstus ja põllumajandus.
Läbi linna kulgevad maanteed State Route 99 ja State Route 58. Linnas saab alguse maantee State Route 178. Linnast mõni kilomeeter läänes kulgeb kiirtee Interstate 5. See on üks suurimaid linnu riigis, mis ei ole otseselt ühendatud ühegi USA kiirteede süsteemi kiirteega. Läbi linna kulgevad Union Pacific Railroadi ja BNSF Railway raudteeliiniga. Linna lähedal asub Meadows Fieldi lennujaam. Linna teenindav bussiettevõte on Golden Empire Transit.
Linnas pakub kõrgharidus California osariigi ülikool Bakersfieldis.
Linnas tegutseb jäähokiklubi Bakersfield Condors, mis mängib American Hockey League'is.
Sõpruslinnad
pisi|center|700px|Vaade Bakersfieldi kesklinnale
Olga Preobraženskaja
1879. aastal alustas Preobraženskaja balletiõpinguid Peterburi keiserlikus teatrikoolis. Pärast selle lõpetamist töötas ta Maria teatris, kus 1900. aastal edutati ta priimabaleriiniks. Lavakarjääri lõpetas ta 1920. aastal.
Balletipedagoogi tegevust alustas ta 1914. aastal. 1910. aastate teisel poolel oli ta ka Petrogradi keiserliku teatrikooli pedagoog.
Emigratsioonis
1921. aastal emigreerus Preobraženskaja Nõukogude Venemaalt. Samal aastal sai ta Milanos taasavatud La Scala balletikooli direktrissiks.
1923. aasta asus ta elama Pariisi, kus avas balletistuudio. Balletipedagooginia tegutses ta 1960. aastani. Tema juures õppisid näiteks Maurice Béjart ja Margot Fonteyn.
Preobraženskaja suri detsembris 1962. Ta maeti Sainte-Geneviève-des-Bois' kalmistule.
Arts
Perekonnanime Arts on pandud Imukvere mõisas Palamuse kihelkonnas Tartumaal. 1. jaanuaril 2018 sellise nimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Valge katkujuur
Valge katkujuur (Petasites albus) on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Eestis on looduses harv.
Novembrirevolutsioon
Novembrirevolutsioon oli esimese maailmasõja lõpus Saksa keisririigis tekkinud poliitiliselt ajendatud tsiviilkonflikt, mille tulemusena asendati Hohenzollernite monarhia vabariigiga. Revolutsiooniline periood kestis 1918. aasta novembrist 1919. aasta augustini, kui asutati Weimari vabariik.
Vaata ka
Reveulzi spartakour
Korporatsioon Fraternitas Lataviensis
pisi|Korporatsiooni vapp Korporatsioon Fraternitas Lataviensis on 16. septembril 1926 Riias asutatud Läti üliõpilasorganisatsioon.
Korporatsiooni värvid on must-valge-kuldne ning deviis on "PRO PATRIA, IUSTITIA, HONORE" (Kodumaa, Õiglus, Au).
Korporatsioonihoone asub Riias aadressil Aldaru iela 7.
19. märtsil 2021 sõlmiti kartellileping Eesti Üliõpilaste Seltsiga.
Vastutuulelaev
"Vastutuulelaev: Bernhard Schmidti romaan" on aastal 1987 ilmunud Jaan Krossi biograafiline romaan.
Romaan räägib Eesti päritolu optikust, astronoomist ja leiutajast Bernhard Schmidtist (1879–1935).
Andres Ringo
Andres Ringo (26. juuli 1938 – 13. märts 2010) oli eesti arhitekt.
Ta lõpetas 1961 Tallinna Tehnikaülikooli ehitusinsenerina.
1961–1966 töötas ta Põllumajanduse Ministeeriumi Ehitus- ja Montaaživalitsuses tööjuhina, 1966–1967 EKE Projektis projekteerijana.
Aastatel 1967–1987 töötas ta Pärnu KEK-is jaoskonnajuhatajana. 1988. aastal sai temast ehituskomitee esimehe I asetäitja. Pärast komitee reorganiseerimist oli ta ehitusministeeriumi tehiskeskkonna planeerimise ameti peadirektor.
1993. aastal asutas ta koos Ell Väärtnõuga oma arhitektuuribüroo, kus töötas surmani.
Ta oli Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1973. aastast.
Stanley Miller
pisi| Stanley Miller (1999) pisi|Stanley Miller Stanley Lloyd Miller (20. mai 1930 Oakland, California – 5. jaanuar 2007 National City, California) oli Ameerika Ühendriikide keemik. Ta oli aastast 1968 San Diego California Ülikooli keemiaprofessor. Ta on uurinud elu tekkimist Maal abiogeneesi teel. Ta sai tuntuks tänu Milleri-Urey eksperimendile, mille ta viis läbi 1953. aastal, töötades doktorandina Chicago Ülikooli keemialaboris.
Haridus- ja töökäik
Ta lõpetas 1951. aastal California Ülikooli Berkeleys keemia erialal bakalaureusekraadiga ja 1954. aastal kaitses ta Chicago Ülikoolis doktoritöö.
Aastatel 1955–1960 töötas ta Columbia Ülikoolis New Yorgis arstiteaduse kolledži biokeemia osakonnas. 1960. aastal sai ta abiprofessori koha vastrajatud California Ülikooli San Diegos keemiaosakonnas. 1962. aastal edutati ta kaasprofessoriks ja 1968. aastal täisprofessoriks.
Milleri-Urey eksperiment
15. mail 1953 avaldati ajakirjas Science Milleri artikkel "A Production of Amino Acids Under Possible Primitive Earth Conditions". See ilmus vaid mõni nädal pärast James Watsoni ja Francis Cricki tööd, milles need esitlesid DNA kaksikheeliksi mudelit.
Tunnustus ja mälestuse jäädvustamine
Teda on mitmel korral nomineeritud Nobeli auhinna saamiseks, kuid kordagi ei osutunud ta auhinna saajaks.
Tema auks annab alates 2008. aastast Rahvusvaheline Astrobioloogia Selts välja Stanley L. Milleri auhinda.
Sisu A-45
Sisu A-45 alias Proto-Sisu on Soome ettevõtte Suomen Autoteollisuus (SAT) poolt aastatel 1970–1982 valmistatud kerge taktikaline maasturveoauto. Kahesillane, neljarattaveoga, mille kandevõime on 4150 kg, on edasi arendatud versioon Sisu KB-45-st, mis oli algselt Soome relvajõududele planeeritud.
Planeerimine
A-45 põhineb tehniliselt selle eelkäija KB-45-l. Kõige olulisem erinevus on silldades; Kirkstalli sillad oli nüüd SAT oma sildadega asendatud.
Tootmine ja kasutamine
Eelkäija KB-45 oli SAT Karisi tehases valmistatud. 1969. aastal SAT ühendati teise soomlase veoautotootja, Hämeenlinna Vanaja autotehasega ja kui A-45-t tutvustati, viidi SAT-i militaarsõidukite tootmine vanasse Vanaja tehasesse. Siiski mõned A-45-d toodeti Karises Hämeenlinna tehase aeg-ajalt ebapiisava tootmisvõimsuse tõttu.
Nagu KB-45-d, tuntakse ka A-45-d hüüdnimega "Proto". See tuleb soomekeelsest sõnast prototyyppi (prototüüp).
"Protod" on Soome relvajõududes vahetatud uute Sisu A2045 veoautode vastu.
Mootor
Auto jõuallikaks on otsesissepritsega kuuesilindriline reasasetusega diiselmootor. Vabalthingava versiooni võimsus on 103 kW ja pöördemoment 393 Nm. Turbolaaduriga võimsus on 110 kW ja pöördemoment 468 Nm.
Jõuülekanne ja allstruktuur
Käigukastis on viis sünkronisaatoritega varustatud edaspidi käiku ja tagasikäik. Sellele lisaks autol on kaheastmeline aeglusti. Mõlemad sillad on veavad ja varustatud planetaarülekandega rattarummude ja lukustatavada diferentsiaalidega. Esisilla jõu ühendamine töötab pneumaatiliselt ja seda võib kasutada auto liikumise ajal. Sillad on lehtvedrudega ja esisild ka kahetoimeliste amortisaatoritega varustatud. Sõidupidur töötab pneumaatiliselt ja seisupidur õhurõhku vabastades.
Šassii
Roolisüsteemi abistab hüdrauliline servo. Mõlemad sillad on ühekordsetes rehvidega; rehvimõõt on 14,5–20". Kütusepaagi maht on 210 liitrit. Alalisvooluga elektrisüsteemis on 840-vatine, 24-voldine generaator. Autos on kaks 145 Ah akut. Taga on veokonks. Standardvarustuses on vints, mille tõmbevõime on 6,5 tonni ja trossi pikkus 60 meetrit. Seda võib kasutada nii ees kui ka taga.
Kabiin ja kast
Kabiin on valmistatud terasest ja klaaskiust, katus on eemaldatav. Kõik aknad on valmistatud turvaklaasist, külgaknad ja tuuleklaas on avatavad. Kabiinis on istmed juhile ja kahele reisijale; juhiiste on reguleeritav. Armatuurlaud on kõikehõlmav, sealhulgas varustatud tahhomeetriga.
Kasti struktuur on valmistatud terasest, põhi on tehtud plastiga immutatud puidust. Kasti pääseb tagaosast. Katteks on raamile tõmmatav present.
Omadused
Sõiduki kandevõime on 4150 kg ja haagise maksimumkaal on 4000 kg teedel ja tasasel maastikul. Raskel maastikul on auto kandevõime kuni 2500 kg ja haagisel kuni 2000 kg. Pöörderaadius on 700 cm äärepoolseimast esirattast mõõdetuna. Nii esi- kui ka tagaülendinurk on 38°. Kliirens on 340 mm.
Reaktiivlennuk
pisi|[[Boeing 747-100]] pisi|USAF [[Lockheed Martin F-35 Lightning II]] Reaktiivlennuk on lennuk, mille jõuallikaks on nii öelda "õhku hingav" reaktiivmootor.
Reaktiivlennuk saavutab maksimaalse lennuefektiivsuse helikiiruse lähedal Mach 0,8 (981 km/h ehk 273 m/s), 10 000 – 15 000 meetri kõrgusel. Kolbmootoriga propeller-lennukid lendavad maksimaalse efektiivsusega märksa väiksematel kiirustel, 300 km/h kuni 650 km/h, lennukõrgusteni 5 kuni 6 km. Turboülelaadimisega kolbmootorlennukitega on saavutanud püsivaid lennukõrgusi ka 11 - 12 km.
Tallinna Linnakantselei linna finantsteenistus
pisi|Tallinna Linnakantselei linna finantsteenistuse põhimäärus 07.11.2013 seisuga.
Tallinna Linnakantselei linna finantsteenistus on Tallinna Linnakantselei koosseisus moodustatud valdkondlik teenistus, mille ülesanne on tagada linna tõhus ja jätkusuutlik finantshaldus, linna majandustegevuse vastavus õigusaktidele ning osutada kvaliteetseid finantsteenuseid linna asutustele ja linna valitseva mõju all olevatele äriühingutele, sihtasutustele ning mittetulundusühingutele.
Berliini Setsessioon
Ajalugu
Berliini Setsessiooni ettevalmistused algasid juba 1891. aastal seoses Berliini suure rahvusvahelise kunstinäitusega (Große Internationale Kunstausstellung). Vastuolud algasid seoses norra kunstnikega, tipnedes järgmisel aastal sellega, et Berliini kunstnike ühingu (Verein Berliner Künstler) komisjon lükkas tagasi Edvard Munchi pildid, pidades neid "vastumeelseteks, koledateks ja keskpärasteks" (abstoßend, hässlich und gemein). Veebruaris 1892 koondusid mõned kunstnikud Walter Leistikowi, Franz Skarbina ja Max Liebermann juhtimisel "vabaks kunstinäituste korraldamise ühenduseks (freie Vereinigung zur Veranstaltung von künstlerischen Ausstellungen) ja organiseerisid 1892. aasta kevadel kunstinäituse nimega "Ühendus XI" (Vereinigung der XI), vältides sellega Berliini kunstnike ühingu (Verein Berliner Künstler) poolt korraldatavat salongi "Berliini suur kunstinäitus" (Große Berliner Kunstausstellung). Münchenis loodi Vaba ühendus XXIV (Freie Vereinigung der XXIV), astudes selle nime all üles ka Berliinis.
Tallinna Linnakantselei linna finantsteenistus
Linna finantsteenistust juhib finantsdirektor Katrin Kendra.
Burbiškės
pisi| Burbiškės (poola keeles Burbiszki) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lõunaosas Naujininkai valla territooriumil. Burbiškės asub Kaunase ja Vilniuse vahelise raudtee ääres ja piirneb põhjas Vilkpėdėga, läänes Riovonysiga, idas Naujininkaiga, lõunas Dilgynėga, kagus aga Kirtimaiga.
Berliini Setsessioon
Kirjandus
pisi|Berliini Setsessiooni 1908. aasta näituse žürii. Vasakult: skulptorid [[Fritz Klimsch ja August Gaul, maalijad Walter Leistikow ja Hans Baluschek, kunstikaupmees Paul Cassirer, maalijad Max Slevogt (istuv) ja George Mosson (seisev), skulptor Max Kruse, maalijad Max Liebermann (istuv), Emil Rudolf Weiß ning Lovis Corinth.]]
Tallinna Linnakantselei linna finantsteenistus
Teenistuse postiaadress on Rotermanni tänav 14, Tallinn.
finantsplaneerimise osakond
Finantsplaneerimise osakond koordineerib linna eelarveprotsessi, tagades seejuures:
linnakassa
Linnakassa juhib linna rahahaldust, tagades seejuures:
finantsarvestuse osakond
Finantsarvestuse osakond korraldab linna raamatupidamisarvestuse ja -aruandluse vastavalt õigusaktidele, tagades seejuures:
finantsinfosüsteemide osakond
Finantsinfosüsteemide osakond haldab ja arendab linna ühtset finantsinfosüsteemi (FIS), tagades seejuures:
Burbiškės
Burbiškės jääb osaliselt Paneriai erosiooniküngaste maastikukaitsealale. Linnaossa ulatub Burbiškėse parkmets.
Muinsuskaitse all on aastal 1932 valminud Burbiškėst Vilkpėdėga ühendav raudteeviadukt.
Berliini Setsessioon
Välislingid
pisi|1912. aasta näituse plakat
Gerhard von Issum
Gerhard von Issum (ka Yssem) oli Liivi ordu liige ja Dünamünde komtuur aastal 1478.
Gerhardi isa oli tõenäoliselt Wilhelm von Issum zu Hohenlaer. Ta pärines Geldernist Issumi asulast. Tema perel oli lääne nii Geldernis kui ka Vestfaalis.
1456–1463 oli Issum oma suguvõsa Gelderni lääni valdaja, kuid seejärel astus ta Liivi ordusse. 1468. aastal sai temast Aluliina komtuur, 1470. aastast oli ta samas ametis Aizkraukles. Dünamündes oli ta komtuur 1478. aastal. Seejärel teated temast lõppevad.
Haav
pisi|püsti|Väike lõikehaav sõrmel Haav on mingi elundi pinna vigastus, mille puhul pind suhteliselt kiiresti rebeneb, lõigatakse või torgatakse läbi (lahtine haav) või mingi jõu mõjul muljutakse (kinnine muljumishaav). Patoloogias on haav naha või limaskesta ja/või nendealuste kudede mehaaniline vigastus.
Tekkepõhjuse järgi jagunevad haavad näiteks: kuulihaav, noahaav, põletushaav, torkehaav, söövitushaav.
Haavu ravitakse antibiootikumite, vaklade, kaanide ning seguga laukudest, veinist ja lehma sapist.
Laiuv luste
Laiuv luste (Bromus japonicus) on kõrreliste sugukonda arvatud taimeliik.
Taime leidub Eestis tulnukana.
Mustamäe tee
pisi|Mustamäe tee äärsed 9-korruselised kortermajad. pisi|Kadaka aiandi endine peahoone, Mustamäe tee 58. Paremal looduskaitse alune objekt Arukase kultivar (leinavorm). pisi|Lõvikuju Löwenruh' pargis Mustamäe tee on tänav Tallinnas, mis asub Kristiine ja Mustamäe linnaosas. See kulgeb läbi Lilleküla, Kadaka, Sääse ja Mustamäe asumi.
Mustamäe tee algab Paldiski maantee ja Endla tänava ristmikul. Ta ristub Mehaanika (vasakult), Välja (vasakult), Sõstra (vasakult), Kirsi (vasakult), Marja (paremalt), Kuldnoka (vasakult), Liimi (paremalt), Räägu (vasakult), Forelli (paremalt), Linnu tee (vasakult), Kadaka tee (paremalt), Tildri (vasakult), Sääse (vasakult), A. H. Tammsaare tee (risti), Eduard Vilde teega (risti) ja lõpeb Keskuse tänava ristmikul.
Mustamäe tee on ligi 3,5 kilomeetri pikkune.
Ajalugu
Tee rajati arvatavasti 17. sajandi keskel. 18. sajandi lõpus kerkisid sinna mitmed suvemõisad: Blankenthali, Charlottenthali (Mustamäe tee 20/Liimi tänav 1 kohal), Wittenhofi ja Löwenruh' suvemõis.
Eesti NSV ajal rajati Mustamäe tee algusse mitu tööstushoonet: Talleks, Tallinna Autovedude filiaal nr 7, spetsialiseeritud autobaas, aiandussohvoos, Kommunaari kroomnahavabrik, Ilmarine.
Tänava nime variandid
Algselt kandis tänav Haabersti (või Habersti) nime (vene Габерская ул. (1916); saksa Haberscher Weg, Hawersche Straße). Lisaks kasutati ka nime Uus-Kadaka tee (1923) ja saksakeelset Löwenruhsche Straße.
Tänava tänapäevane nimi võeti kasutusele alates 1937. aastast.
Haljastus
Mustamäe tee keskossa jääb Löwenruh' park ja lõppu Männipark.
Laki I kvartalis Mustamäe tee 60 parklas (Mustamäe tee 58 ees), Aiandi trollipeatuse juurde jääb looduskaitseobjekt (alates 28. maist 1993) – Arukase kultivar (leinavorm, Betula pendula Youngii), kaitsevööndi ulatus on 30 meetrit.
Sirvėta regionaalpark
pisi|Lina pisarate allikas pisi|Regionaalpargi infostend Sirvėta regionaalpark (leedu keeles Sirvėtos regioninis parkas) on regionaalpark Leedus Švenčionyse ja Ignalina rajoonis Švenčionysi ümbruskonna servamoodustiste vööndis. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta sealse veelahkmepiirkonna maastikke, ökosüsteemi ja kultuuripärandit.
Regionaalpargi moodustamiseks ühendati mitmed tunnelorgude kaitseks moodustatud kaitsealad. Kaitseala territooriumile jääb mitu termokarsti tagajärjel tekkinud järve. Ka asuvad piirkonnas mitmed lubjarikkad madalsood.
Sirvėta regionaalpargi pindala on 8755 hektarit. Selle territooriumile jäävad Neversčiai botaaniline kaitseala, Salotise telmoloogiline kaitseala (84 ha), Ilgysi hüdrograafiline kaitseala, Didžiasalise etnokultuuriline kaitseala, Sirvėta ja Šventa maastikukaitsealad ning Čiūlėnai ja Nevaišiai geomorfoloogilised kaitsealad. Regionaalpargi halduskeskus ja külastuskeskus asub Šventas, Dvaro g. 25.
Regionaalparki jääb 31 järve. Seal asub ligi 250 aasta vanune Neversčiai saaremets ja 26 pärnade kasvukohta. Üksikobjektidena on kaitse all Lina pisarate allikas, Medišionysi pärnad, Adamavase, Stanislavavase ja Bielionysi tammed.
Regionaalpargi territooriumil asuvad neli linnamäge, kaks hiiepaika, kaks tumuluste kompleksi, viis mõisakompleksi ja kaks säilinud metsavendade punkrit. Didžiasalise küla kaitseks on loodud etnokultuuriline kaitseala.
Regionaalpargile on allutatud ka mitmed kaitsealad väljaspool regionaalpargi territooriumi. Nende hulka kuuluvad Adutiškise-Guntauninkai metsade, Svyla, Birvėta ja Gelednė biosfääri polügoonid, Dysna hüdrograafiline kaitseala, Kunigiškė maastikukaitseala ning Milašiuse, Perūnase ja Vytėnai telmoloogilised kaitsealad.
Looduskaitsealustest taimeliikidest esinevad regionaalpargis põldpisikas, niidu-kuremõõk, arukäpp, harilik käoraamat, Balti sõrmkäpp ja kuradi-sõrmkäpp. Seal elab kuus liiki looduskaitsealuseid kahepaikseid, kolm liiki roomajaid ja 33 liiki linde.
Looduskaitsealuseid selgrootuid esindavad pääsusaba, Bleparitha bathensis, vareskaera-aasasilmik, mustlaik-apollo ja eremiitpõrnikas.
Hans Luik
Hans Luik (26. märts 1927 Tartu – 13. august 2017) oli eesti tõlkija, näitekirjanik ja kriitik.
Sündis haritlasperekonnas, lõpetas 1947. aastal Tartu 1. Keskkooli. Õppis 1948–1952 Lunatšarski-nimelises Riiklikus Teatrikunstiinstituudis, mille lõpetas teatrikriitika alal.
Temalt ilmus romaan "Kosmodroomidest kaugel" (1969), Oktoobrirevolutsiooni ja Leninit kujutav näidend „Homsed tähed“ (1971, lavastatud Ugalas 1970, Prahas 1972), 1973. on sellest lavastatud nõukogude telefilm ja lühiproosat ajakirjanduses. 1969 lavastati Tallinna Draamateatris Luige kaksiknäidend "Kaks kuulsat kurjategijat". Luige dramatiseeringus lavastati Oskar Lutsu "Kevade" (Vanemuises 1953).
Ta tõlkis eesti keelde rohkesti vene kirjandust, sealhulgas Maksim Gorki, Nikolai Gogoli, Ivan Turgenevi, Anton Tšehhovi, Leonid Leonovi ja Nikolai Pogodini näidendeid, Dmitri Mamin-Sibirjaki, Konstantin Fedini ja Daniil Granini romaane, inglise keelest O. Henry, Ray Bradbury, Cyril Northcote Parkinsoni, Vladimir Nabokovi ja teiste teoseid.
Isiklikku
Ajakirjanik ja meediaärimees Hans H. Luik on tema poeg.
Almedin Fetahović
Almedin Fetahović (sündinud 19. mail 1964 Sarajevos) on Bosnia ja Hertsegoviina ja Jugoslaavia FSV endine poksija.
Jugoslaavia sportlasena
Ta võistles kuni märtsini 1991 Jugoslaavia FSV koondvõistkonnas.
Jugoslaavia-siseselt võistles ta Bosnia ja Hertsegoviina SV eest. Ta oli 1989. aastal II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) Jugoslaavia meister.
Bosnia ja Hertsegoviina sportlasena
Ta oli 1995. aastal II keskkaalus (kuni 75 kg) Bosnia ja Hertsegoviina meister.
Ta võitis I keskkaalus (kuni 71 kg) 12. Vahemere Mängude poksivõistlusel (Narbonne, 1993) kuldmedali. See oli iseseisva Bosnia ja Hertsegoviina riigi poksija esimene rahvusvaheliste tiitlivõistluste võit.
Ta osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 8. maailmameistrivõistlustel (Berliin, 1995), kus kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Treenerina
Ta on hiljem töötanud poksitreenerina ning olnud muuhulgas ka Bosnia ja Hertsegoviina poksikoondise treener. Tema õpilaste hulgas on ka Memnun Hadžić, kes tõi 2008. aastal Bosniale ja Hertsegoviinale esimese rahvusvahelise meistrivõistluste medali poksis.
Hans Scholl
Hans Scholl (22. september 1918 – 22. veebruar 1943) oli natsionaalsotsialistliku Saksamaa vastu tegutsenud ühenduse Valge Roos asutajaliige ja juht.
Scholl oli lapsena kuulunud Hitlerjugendi ridadesse, kuid kiiresti pettunud selle tõekspidamistes. Hiljem õppis ta Müncheni ülikoolis meditsiini.
Viibides sõjaväes kohustuslikul meditsiinipraktikal, oli ta šokeeritud nähes, kui ebainimlikult käitusid Saksa sõdurid juutidega.
1942. aasta suvel asutas ta koos sõpradega vastupanuliikumise grupi Valge Roos, mille tegevuse peamiseks sisuks sai kodumaa üldsuse teavitamine natsistliku režiimi kuritegudest. Organisatsiooni tegevus väljendus eeskätt riigikorda kritiseerivate grafitite ja lendlehtede levitamises.
Hans Scholl arreteeriti koos õde Sophiega 18. veebruaril 1943, kui ta levitas Müncheni ülikooli hoones lendlehti.
Teda süüdistati kodumaa reetmises ning ta giljotineeriti juba mõni tund pärast kohtuotsuse väljakuulutamist. Ta oli üks väheseid sakslasi, kes osutas vastupanu natsionaalsotsialistlikule režiimile teise maailmasõja päevil.
Marko Tiitus
Marko Tiitus (sündinud 6. septembril 1971 Tallinnas) on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) vaimulik.
Alates 5. maist 2020 on Marko Tiitus Usuteaduse Instituudi rektori kohusetäitja. Alates 1. septembrist 2020 juhib ta ka usuteaduse instituudi juu­res tegutsevat pastoraal­seminari.
Tiitus on lõpetanud Georg Otsa nimelise Muusikakooli, kus omandas muusikaõpetaja, orkestriartisti ja harrastuskollektiivi dirigendi kutse.
Teoloogilise kõrghariduse omandas Tiitus 1992–1997 EELK Usuteaduse Instituudis ja magistrikraadi Norras. Alates 2005. aastast on ta Tartu Ülikooli doktorant.
Ametikäik
Ordineeriti 2. juulil 1999 õpetajaks.
Töötas 2000–2005 Juuru Mihkli koguduse õpetajana ja alates 2005. aastast Viljandi Jaani kogudusе õpetajana. 2007. aastast on ta Viljandi praostkonna praost. . Marko Tiitus on alates 2015. aastast EELK assessor.
Tiitus on õpetanud koolis akordionimängu, usuõpetust, ladina keelt, kultuurilugu ja psühholoogiat. 2001. aastast on ta EELK Usuteaduse Instituudi tegeliku usuteaduse lektor. .
Isiklikku
Ta on abielus Mirjam Tiitusega (neiuna Mänd). Marko Tiitusel on viis tütart: Mirjam (1994), Elsbet Helena (2004), Ingel Madleen (2006), Maarja Eliise (2010) ja Iris Emilia (2015). Tema abikaasa ema Mai Mänd on Hageri Lambertuse koguduse organist; tema kälimees on Jüri koguduse õpetaja Tanel Ots. Abikaasa onud on astrofüüsik Laurits Leedjärv ja emeriitvaimulik Ants Leedjärv, abikaasa onupoeg on Viimsi Püha Jaakobi koguduse õpetaja Mikk Leedjärv.
Aruksaar
Aruksaar on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Aruksaar (Arroksar) on pandud Imukvere mõisas Palamuse kihelkonnas Tartumaal. 1. jaanuaril 2018 sellise nimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Mälusähvatus
Mälusähvatus on väga detailne, erakordselt värvikas "momentvõte" hetkest ja oludest, milles kuuldi üllatavat ja suure tähtsusega (või emotsionaalselt erutavat) uut infot. Mälusähvatuse mõiste viitab fotoga kaasnevale üllatusele, valimatule valgustatusele, detailidele ja lühikesele ajale, kuid mälusähvatused on ainult natuke valimatud ning kaugel täiusest. Tõendid on näidanud, et kuigi inimesed on oma mälestuste suhtes väga enesekindlad, siis mälestuste üksikasju on võimalik unustada.
Mälusähvatused on üks autobiograafilise mälu tüüp. Mõned uurijad usuvad, et on põhjust mälusähvatusi teistest autobiograafilise mälu tüüpidest eristada, sest need tuginevad isikliku tähtsusega elementidele, sellest tulenevalt emotsioonidele ja üllatusele. Teised usuvad, et tavalised mälestused võivad samuti täpsed ja pika-ajalised olla, kui need on väga eristuvad, isiklikult olulised või korduvalt läbi harjutatud.
Mälusähvatustel on kuus iseloomustavat omadust: koht, toimuv tegevus, informeerija, isiklik mõju, mõju teistele ning järelmõju. Väidetavalt on peamised mälusähvatuste määravad tegurid kõrge üllatuse tase, kõrgel tasemel tagajärjed ning ilmselt ka emotsionaalne erutus.
Ajalooline ülevaade
Mälusähvatuse mõiste võtsid 1977. aastal kasutusele Brown ja Kulik. Nad mõtlesid välja erilise mehhanismi hüpoteesi, mille kohaselt on meil spetsiaalne bioloogiline mälumehhanism, mis käivitub, kui sündmus ületab kriitilise üllatuse ja tähtsuse taseme, ning talletab jäävalt kogemusega seotud detailid ja olud. Brown ja Kulik arvasid, et kuigi mälusähvatused on püsivad, siis nad pole alati pikaajalisest mälust kättesaadavad. Spetsiaalse mälusähvatuse mehhanismi hüpoteesi kohaselt on mälusähvatusel erilised jooned, mis on "tavalistest" mälumehhanismidest erinevad. Spetsiaalse mehhanismi loodud representatsioonid on detailsed, täpsed, värvikad ning raskesti unustatavad. Enamik mälusähvatuste esialgsetest omadustest on pärast Browni ja Kuliki välja mõeldud terminit debati aluseks olnud. Seetõttu on aastate jooksul tekkinud neli mälusähvatuste nähtust selgitavat mudelit: terviklik mudel, emotsionaalne-integratiivne mudel ja olulisusest ajendatud mudel; lisaks on tehtud uuringuid nende mudelite valiidsuse testimiseks.
Positiivne vs negatiivne
Nii negatiivsed kui ka positiivsed sündmused võivad mälusähvatusi tekitada. Kui sündmust nähakse positiivsena, on inimestel kõrgemad läbielamise ja sensoorse kujutluse näitajad. Inimesed näevad neid positiivseid sündmusi kesksena oma indentiteedis ja eluloos, mistõttu harjutatakse sündmust n-ö rohkem läbi ning kodeeritakse sündmust isiklikult selgemaks.
Võrrelduna mälusähvatustega kasutatakse negatiivsena tajutud sündmuste puhul rohkem üksikasjadele suunatud ja konservatiivseid töötlusstrateegiad. Negatiivsed mälusähvatused on väga ebameeldivad, mistõttu püütakse nende taaselamist vältida. Selline vältimine võib vähendada emotsionaalse mälestuse intensiivsust. Kui inimene kogeb negatiivset mälusähvatust, püsib mälestus terviklikuna, kuid natuke mõõdukama emotsionaalsusega. Negatiivsete mälestuste puhul tajutakse suuremaid tagajärgi.
Mälusähvatused võivad tekkida kas positiivsest või negatiivsest sündmusest, kuid mitte tingimata. Uuringud on näidanud, et mälusähvatused võivad tekkida teatud tüüpi kaubamärgiga seotud interaktsioonist. Leiti, et kaks kaubamärki tekitasid eristatava mälusähvatuse, kuid tugevalt eristuva positsioonita kaubamärgid mälusähvatust ei tekita. Need "kaubamärgi mälusähvatused" osutusid oma tugevuse, teravuse, erksuse ja intensiivsuse poolest vägagi tavaliste mälusähvatuste sarnaseks.
Meetodid
Mälusähvatuste uuringutes kasutatakse üldiselt sama meetodid. Tavaliselt viivad uurijad uuringud läbi kohe pärast šokeerivat avalikku sündmust. Kõigepealt testitakse osalejad paari päeva jooksul pärast sündmust. Neil tuleb sündmuse vastata küsimustele kas suuliselt või kirjalikult. Küsimused puudutavad nende isiklikult kogetud sündmuse üksikasju ja olusid. Seejärel testitakse osalejate rühmi teist korda, näiteks kuus kuud, aasta või 18 kuud hiljem. Üldiselt jagatakse osalejad rühmadesse, kus iga rühma testitakse erineva aja tagant. See meetod võimaldab uurijatel jälgida mälestuse hägustumise kiirust ning mälusähvatuste täpsust ja sisu.
Täpsus
Osad teadlased leiavad, et mälusähvatused pole piisavalt täpsed, et need peaks eraldi mäluliik olema. Üks probleem on, et mälusähvatused võivad sarnaselt igapäevastele mälestustele hägusemaks minna. On ka kaheldud, kas mälusähvatused on igapäevastest mälestustest oluliselt erinevad. Mitmed uuringud viitavad sellele, et mälusähvatused pole eriti täpsed, kuid neid kogetakse erksatena ning suure enesekindlusega. Mitmed teadlased kahtlevad mälusähvatuste täpsuses, kuid siin võib süüdistada sündmuse läbi harjutamist. Vead, mida korduvalt sündmusest rääkides ja seda läbi elades harjutatakse, võivad muutuda mälestuse osaks. Kuna mälusähvatused juhtuvad vaid korra, pole võimalust korduvaks kokkepuuteks või korrigeerimiseks. Vead, millega varakult kokku puututakse, jäävad ka suurema tõenäosusega alles. Paljud inimesed tajuvad mälusähvatusi loovaid sündmusi väga olulistena ja ei soovi neid "kunagi unustada", mille tulemusena võib mälusähvatuse täpsuse osas liigne enesekindlus tekkida. Olulisim asi mälusähvatuste juures pole mitte rabavate sündmuste kuulmisel toimuv, vaid pigem see, mis juhtub pärast nende kuulmist. Sündmusejärgset kodeerimist puudutavad tegurid nagu uuesti rääkimine ja uuesti elamine on tähtsad, kui püüda mõista meenutamise suurenemist pärast sündmuse toimumist.
Selliste uuringute fookus on põhjustel, miks mälusähvatused on igapäevastest mälestustest täpsemad. On leitud, et mälusähvatuste täpsust suurendavad sündmuse olulisus, selle tagajärjed, selle eristatavus, isiklik kaasatus sündmusesse ja lähedus.
Ajaline stabiilsus
On väidetud, et mälusähvatused pole ajas väga stabiilsed. Kosmosesüstiku Challenger katastroofi mälusähvatuste uuringus uuriti kahte eraldi gruppi natuke pärast katastroofi ja lisaks kaheksa kuud hiljem. Väga vähestel oli kaheksa kuud pärast sündmust mälusähvatusi. Uurijad leidsid arvestades ainult neid osalisi, kes suutsid uudiste allikat, toimuvat tegevust ja kohta meenutada, et vähem kui 35% osalejatest olid üksikasjalikud mälestused. Teises uuringus, milles uuriti osalejate mälestusi kosmosesüstiku Challenger plahvatusest, leiti, et kuigi osalejad olid oma sündmust puudutavate mälestuste osas väga enesekindlad, polnud nende mälestused kolm aastat pärast sündmust eriti täpsed. Kolmandas uuringus, mis puudutas O .J. Simpsoni mõrvarijuhtumit, leiti, et kuigi osalised olid oma mälestuste osas väga enesekindlad, langes nende mälestuste täpsus 15 kuud pärast sündmust ja jätkas langust 32 kuud pärast sündmust.
Kuigi mälusähvatuste täpsus ei pruugi ajaliselt stabiilne olla, näib seda olevat enesekindlus mälestuse täpsuse osas. Iraagi pommitamist ja tavalist sündmust võrdlevas uuringus ei leitud erinevusi mälu täpsuses aastapikkusel perioodil, kuid osalised olid Iraagi pommitamist meenutades enesekindlamad kui tavalist sündmust meenutades, kuigi täpsuses erinevusi ei esinenud. Sarnasel kombel leiti 9/11 World Trade Centeri rünnaku mälestusi ja igapäevaseid mälestusi võrreldes, et algse ja hilisema 9/11 rünnaku meenutamise vahel oli kõrge ja positiivne korrelatsioon. See näitab võrrelduna madalama igapäevaste mälestuste korrelatsiooniga väga head meelespidamist. Osalejatel oli ka meenutamisel suurem enesekindlus kui mälestuse lahti kodeerimise järel.
Välismääraja
"Välismääraja" (kasutatud ka nimekuju "Väli(s)määraja") on Raadio Kuku raadiosaade, milles käsitletakse välispoliitikat. Saade kestab üks tund ja selle jooksul analüüsitakse tavaliselt kolme vastava nädala kõige aktuaalsemat välispoliitika teemat. Saates on enamasti kaks stuudiokülalist, enamjaolt välispoliitika eksperdid.
2017. aastal juhivad saadet Erkki Bahovski ja Hannes Hanso.
Fieldsi medal
pisi|Fieldsi medal Fieldsi medal (inglise keeles Fields Medal, ametliku nimetusega International Medal for Outstanding Discoveries in Mathematics – 'rahvusvaheline medal väljapaistvate avastuste eest matemaatika alal') on rahvusvaheline matemaatikaautasu, mida annab välja Rahvusvaheline Matemaatikaunioon iga nelja aasta tagant toimuvatel rahvusvahelistel matemaatikute kongressidel. See antakse iga kord mitmele eriti väljapaistvale alla 40 aasta vanusele matemaatikule.
Fieldsi medal on kõige mainekam matemaatikaautasu ning seda loetakse Nobeli auhinna vasteks matemaatika alal.
Fieldsi medali asutas Kanada matemaatik John Charles Fields. Seda anti esimest korda välja Oslos 1936. aastal.
Matsalu turismipiirkond
Matsalu turismipiirkond on 2005. aastal nelja Läänemaa (Ridala, Martna, Lihula, Hanila) ja kahe Pärnumaa (Koonga, Varbla) valla ühise turismiarengukava raames välja kujunenud piirkond. Enam-vähem sama piirkonda on Henriku Liivimaa kroonikas mainitud ladinapäraselt Terra Maritima ehk Maa mere ääres. Piirkonna olulisim tõmbetegur on Matsalu rahvuspark ja just seetõttu nimetataksegi piirkonda Matsalu turismipiirkonnaks. 2006. aastal loodi piirkonna arendamiseks MTÜ Terra Maritima. Pärast 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi moodustavad piirkonna Lääne-Nigula vald ja Lääneranna vald. Haapsalu linn osaleb koostöös projektipõhiselt.
Linnused ja maalinnad
Piirkonna tähtsamad linnused olid Lihula muinaslinnus, Soontagana maalinn ja Vatla maalinn. Lihula muinaslinnus asus hilisema ordulinnuse kohal. Lihula lähedal asus teinegi kaitserajatis, Lihuntsi linnus. Salevere Salumäelt avastatud kaitsevall võidi aga rajada kohaliku üliku valduste kaitseks. Lääne-Nigula vallas Kedre külas asub Leedi Hallimägi. Eesti üks tugevamaid keskaegseid läänilinnuseid oli Virtsu linnus. See tulirelvadele kohandatud kahe torniga kastell rajati umbes 1450. aastal. Ehitajaks oli Saare-Lääne piiskopi vasall Uexküll. Virtsu linnus hävis talvel 1533-1534 ja enam üles ei ehitatud.
Lihula vald
Lihula vallas on palju kultuurilisi ja ajaloolisi objekte. Valda nimetatakse tinglikult isegi üheks Läänemaa väravaks, läbib ju valda Virtsu-Risti-Tallinna maantee. Väga populaarsed on Suitsu matkarada ja vaatetorn Kirikukülas, Näärikivid, Kirbla astang ja Metsküla matkarada. Piiskoppide aega meenutavad Lihula linnusevaremed, mille mäenõlval asub Lihula mõis ja mõisa ruumes muuseum. Ilusaid vaateid pakuvad Kirbla astang ja mitmed vaatetornid Matsalu kaitsealal. Omaette vaatamisväärsusteks on kujunenud vanad kivisillad – Kasari raudbetoonsild, Vanamõisa kivisild, Rumba raudteesild. Samuti toimuvad Lihula vallas regulaarüritused Lihula Kultuuripäevad ja rahvusvahelise tuntusega Matsalu Loodusfilmide Festival.
Ridala vald
Ridala valla väärtusteks on loodusmaastikud ja liigirikkad kadastikud, puis- ja rannaniidud, Pullapää neem, Puise poolsaar, ning traditsiooniline elustiil, mida leiab Kiideval, Haeskas ja Puise rannakülades, kus on lisaks sellele veel mitu vaatetorni ja matkarajad. Valla vaatamisväärsused on kindlasti Uuemõisa loss, Ungru lossivaremed, ainulaadne betoonkattega Kiltsi lennuväli ja keskajast pärit Ridala kirik, kus võib leida hauatähiseid eri aegadest, sh ratasrist ja trapetsiaalsed hauakivid.
Martna vald
Martna valla atraktiivsus seisneb taastatud ja taastamisel olevates mõisates – Suure-Lähtru ning Keskvere. Ainulaadseid teatrielamusi võib saada Saueaugu Teatritalust. Siin on Eestis ainuke linnuvaatlustorn – Rannajõe torn, kuhu pääseb ka ratastooliga. Vallale annab lisaväärtust keskajast pärit Martna kirik.