cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hõõre
Veerehõõre ehk veeretakistus
Veeretakistus on jõud, mis takistab keha veeremist pinnal. Veeretakistus tekib näiteks ratta või palli veeremisel mööda maapinda. Veeretakistus on peamiselt põhjustatud veereva keha ja aluspinna deformeerumisest. Seega on antud nähtuse sisu suhtes eksitav kasutada mõistet "veerehõõre". Veeretakistus on tavaliselt liugehõõrdest oluliselt väiksem. Liugehõõre ise on veeremise oluliseks eelduseks, et keha veeremise asemel ei libiseks. Väikest veeretakistust liugehõõrdega võrreldes kasutatakse veerelaagrites, mis võimaldavad väga efektiivset pöördliikumist.
Igal reaalsel veereval kehal esineb tema veereval liikumisel ka teataval määral libisemist aluspinna suhtes ja seega hõõret. Seega veereva keha pinnaga kontaktis oleva punkti kiirus pinna suhtes ei ole enamasti võrdne nulliga.
Infovajadus
Infoteadlane Nicholas Belkin on öelnud: "Infovajadus on lünk inimese teadmiste ja selle vahel, mida tal oleks vaja teada, et lahendada teadmistevajakust tingitud probleemi.”
Infovajadused
Võib öelda, et infovajaduseks on iga juhtum või juhtumi võimalus, kus inimene tõesti vajab infot - tunneb vajadust konkreetse info või andmete järele, sattudes olukorda, milles inimene ei tule enam toime olemasolevate teadmistega. Informatsiooni hankimine ja otsing on olnud alati olulise tähtsusega, eriti tänapäevases ja järjest arenevas infoühiskonnas, on see lausa vältimatu.
Elav fossiil
thumb|240px|Latimeeria (Latimeria chalumnae) Elav fossiil on taime- või loomaliik (vahel ka kõrgem takson), mis esineb nii fossiilina kui ka elusorganismina tänapäeval. Geoloogilise aja jooksul on elavad fossiilid väga vähe muutunud.
Infovajadus
Infovajadused
Iga päev vajame oma tööülesannete täitmisel või õppimisel erinevat ametialast informatsiooni, sageli teadmata, milliseist allikaist on vaja koguda teavet nende vajaduste rahuldamiseks. Infovajadused on väga tihedalt seotud tööprotsessidega, mida inimene teeb. Ei saa lihtsalt üles lugeda töötaja infovajadusi, mõistmata ümbritsevat tööprotsessi. Samamoodi on väga tihedalt seotud sotsiaalse ümbrusega, kellega inimene suhtleb. Pole võimalik üles lugeda töötaja infovajadusi, mõistmata tema sotsiaalset suhtluskeskkonda. Sotsiaalsed ja tehnoloogilised struktuurid on infosüsteemides üksteisega läbi põimunud. Sama tehnoloogia, sama eesmärgiga süsteemid- võivad erinevates organisatsioonides anda täiesti erinevaid tulemusi.
Elektroonilise informatsiooni otsing pole ainult infospetsialisti tegevusvaldkonda kuuluv, sellega tegelevad inimesed pidevalt oma igapäevaelus. Infovajadusel on kolm külge:
1. nomenklatuur - millist infot vajatakse, maht, 2. kvantiteet - kui palju infot vajatakse,
Elav fossiil
Tuntud elavateks fossiilideks on hõlmikpuu (Ginkgo biloba) ning vihtuimne kala latimeeria (Latimeria chalumnae).
Infovajadus
Infovajadused
3. kvaliteet - millise kvaliteediga infot vajatakse.
Elav fossiil
Arvatakse, et terminit 'elavad fossiilid' kasutas esmakordselt Charles Darwin oma raamatus "Liikide tekkimine" (1859) ja pidas selle all silmas liike, kelle esindajad on elus ja näivad sarnanevat oma miljoneid aastat vanade esivanematega (fossiilidega).
Infovajadus
Infovajaduse eesmärk
Infovajaduse motiiviks, põhjustajaks on alati mingi eesmärk või teine, eelnev vajadus. Infovajadus ja infootsing on tihipeale omavahel seotud. Inimesed on tihti olukorras, kus neil tuleb teha mitmesuguseid otsuseid, lahendada erinevaid küsimusi, täpsustada fakte. Neid vajadusi rahuldada püüdes, kasutavad nad mitmesuguseid formaalseid ja mitteformaalseid infokanaleid ja allikaid ning rakendavad erinevaid meetodeid.
Infovajaduste analüüs lähtub harilikult info kasutajast (ametikoha tüübist). Välja ei selgitata mitte konkreetse indiviidi infovajadusi, vaid ametikohtade kategooriate kaupa. Inimesest lähtuvat analüüsi on kasulik täiendada teistes lõigetes liikuvate analüüsidega - uurida tööprotsesside infovajadusi või alustada andmetest ning uurida, kes andmeid vajavad. Samuti infovajaduse uurimise käigus näidatakse, et infovajaja saab vajalikku informatsiooni paralleelselt mitmetest infokanalitest, kuid pole oluline, kust ja kuidas midagi teada saadakse, vaid see, mida teada saadakse.
Teadvustamata ja teadvustatud info
Isikut, kes vajab informatsiooni ja kes selle hankimiseks viib läbi infootsingu, nimetatakse infovajajaks. Infovajadust võib jagada teadvustamata ja teadvustatud infovajaduseks. Sisemist infovajadust ehk aimdust millestki, mida veel ei teata, nimetatakse teadvustamata infovajaduseks. See on infovajaduse teadvustamise esimene etapp. Teadlik infovajadus paneb meid tegutsema ning suunab meid tavaliselt suhtlema oma lähedaste või tuttavatega, mille tagajärjel kujuneb välja formuleeritud või kohandatud infovajadus. Teadvustamata infovajadust iseloomustab teadmatus oma infovajadusest – me isegi ei tea veel seda, mida me ei tea, ka interneti suur populaarsus on tingitud just teadvustamata infovajaduse rahuldamisest. Järeldame, et huvi on vajadus, mis on läbinud motivatsiooni etapi ja muutunud inimese käitumise teadlikuks suunajaks, mille eesmärgiks on rahuldada seni mitterahuldatud vajadused.
Kriitilise edu tegurid (Critical Success Factors)
Rockhart kritiseerib juhi infovajadusi järgmiselt:
Lahenduseks esitab Rockart oma meetodi, mis baseerub seisukohale, et organisatsiooni edukus sõltub väikesest arvust (tüüpiliselt 4-10) kriitilisest edutegurist, mis on igal organisatsioonil individuaalsed. Nende edutegurite väljaselgitamine on lähtepunktiks nii infovajaduste spetsifitseerimisele ja juhti toetavate infosüsteemide ehitamisele kui ka organisatsiooni tööprotsesside voolujoonestamisele ja parendamisele. Seonduvaks juhtimiskontseptsiooniks on tulemusjuhtimine (Management by Objectives).
Sündinud 7. juulil
''Siin loetletakse 7. juulil sündinud tuntud inimesi.
Marmaatia
thumb|Rumeenia ajaloolised piirkonnad. Ungarile kuulunud eri piirkonnad on sinakates toonides, Marmaatia on lillakassinine Marmaatia (ungari Máramaros, rumeenia Maramureș, ukraina Мармарощина, russiini Мараморош, saksa Maramuresch või Marmatien, ladina Marmatia, türgi Marmaroş) on ajalooline piirkond Euroopas Ukraina edela- ja Rumeenia loodeosas.
Ajalugu
Marmaatia ala on kuulunud Ungari kuningriigi alla. Pärast Mohácsi lahingut 1526. aastal langes ala Osmanite riigi erinevate osade ja Transilvaania vürstkonna alla.
Pärast Osmanite riigi tagasilöömist Viini all on Marmaatia ala 17. sajandi lõpust alates olnud Habsburgide valitsemise all oleva Ungari osa. 1867. aastal sai see Ungari kuningriigi osaks.
1918. aastal okupeeris Rumeenia kuningriik Marmaatia lõunaosa ning Trianoni rahuga 1920. aastal sai see Rumeenia osaks. Põhjaosa määrati Tšehhoslovakkiale ning see moodustas idaosa (tšehhi ja slovaki Podkarpatská Rus). 1938. aastal sai see ala Tšehhoslovakkia koosseisus autonoomia (ukraina Карпатська Україна). Kui 14. märtsil 1939 tekkis iseseisev Slovakkia, kuulutati ka Karpaatia-Ukraina iseseisvaks. Järgnevate päevade sõjas okupeeris Ungari kogu Karpaatia-Ukraina, sealhulgas siis ka Marmaatia põhjaosa ning annekteeris selle.
Teise maailmasõja aegsete Balkani riikide piiride ümberkorraldamisega anti ka Marmaatia lõunaosa Teise Viini arbitraažiga 1940. aastal Ungarile ning seega oli terve Marmaatia uuesti Ungari all.
1944. aastal vallutasid Nõukogude Liidu väed Marmaatia. Esialgu anti põhjaosa Tšehhoslovakkiale tagasi, kuid juba 1944. aasta lõpul annekteeris Nõukogude Liit selle. Nõukogude-poolse surve avaldamisega Tšehhoslovakkiale vormistati 29. juunil 1945 ala üleminek Nõukogude Liidule. Lõunaosa anti Pariisi konverentsi otsustega ametlikult 1947. aastal uuesti Rumeeniale.
Ajalooliselt on Marmaatia keskus olnud Sighetu Marmației (ungari Máramarossziget) linn. Marmaatia on küll olnud Transilvaania valitsemise all, kuid see pole kunagi kuulunud Transilvaaniasse, ehkki mõnikord ekslikult liigitatakse Marmaatia sinna.
Tänapäeva Rumeenia Marmaatia
Marmaatia lõunaala moodustab tänapäeval Rumeenias umbes idapoolse osa Maramureși maakonnast. Suurim linn on Sighetu Marmației.
Tänapäeva Rumeenias loetakse Marmaatia mõnikord Transilvaania regiooni alla.
Tänapäeva Ukraina Marmaatia
Marmaatia põhjaala moodustab tänapäeval Ukrainas umbes Taga-Karpaatia oblasti idapoolse osa. Suurim linn on Hust (ungari Huszt).
Sookuivendus
Sookuivendus on maaparandusvõtete kogum, mille eesmärk on märgalalt liigvee ärajuhtimine. See võimaldab uut kuivemat ala kasutada põllumajanduslikel või metsanduslikel eesmärkidel.
Enamasti toimub sookuivendus dreenide või kraavide abil.
Sookuivenduse vastand on soode taastamine.
Sookuivendus Eestis
Eesti alal toimusid laialdased sookuivendused Nõukogude Liidu perioodil.
Meister Eckhart
Meister Eckhart (tegelikult Eckhart von Hochheim; u 1260– u 1328) oli saksa teoloog, filosoof ja müstik.
Ta sündis Erfurdi lähistel Tüüringis. Meister tähendab Eckharti akadeemilist tiitlit – magistrit – mille ta sai Pariisis.
Ta tegutses Avignoni paavstide ajal, kui oli ka palju pingeid frantsiskaanide ja dominikaanide vahel. Ta sattus nende vastuolude keskmesse, oli frantsiskaanide vastu ja dominikaanide poolt, mis viis ta lõpuks frantsiskaanide kohtu alla. Paavst Johannes XXII kuulutas Eckharti ketseriks. Eckharti kaitsekõne on kuulus osava ja loogilise argumentatsiooni poolest süüdistuste vastu.
Ketseriks kuulutamisele vaatamata on Eckhartil olnud palju järgijaid ka pärast tema surma. Teda peetakse keskaegse humanismi üheks silmapaistvamaks esindajaks.
Eugène Aisberg
Eugène Aisberg (10. september 1905 Odessa – 4. oktoober 1980 Pariis) oli ukraina päritolu prantsuse esperantist.
Lisaks oli ta aimekirjanik. Eesti keeles on temalt ilmunud elektroonikaalane sari "...see on imelihtne".
Ta sündis 1905. aastal Odessas.
Aastal 1919 õppis ta selgeks esperanto. Aastal 1925 asutas ta koos Pierre Corret'ga esperantokeelse raadiotehnikaajakirja Internacia Radio-Revuo, kus ta avaldas oma populaarsed raadiotehnikaartiklid. Need raamatud (mis eesti keeles ilmusid pealkirjaga "...see on imelihtne") on avaldatud 20 keeles.
Ta oli üks rahvusvahelise elektrooniline perioodika kirjastajate organisatsiooni UIPRE (Union International de la Presse Electronique) asutajaid.
E-hindamine
E-hindamine ehk elektrooniline hindamine on infotehnoloogia võimaluste rakendamine õpitulemuste hindamiseks. Peamiselt hõlmab see elektroonilist testimist, mis võimaldab mugavamat, mitmekesisemat ning aegasäästvamat õpitulemuste hindamist.
Vastavalt Eesti elukestva õppe strateegiale 2020 on eesmärgiks seatud haridussüsteemi üleminek e-hindamisele. Strateegia kohaselt toetab e-hindamine kiiret ja mugavat mõõtmis- ning tagasisideprotsessi. Esimese e-hindamisega, mis oli eesti keele e-tasemetöö, tehti algust 2014. aastal. SA Innove on arendamas nii e-tasemetöid kui ka e-riigieksameid ning neid viiakse läbi Eksamite Infosüsteemis (EIS).
E-testid üldpädevuste hindamiseks
SA Innove on koostanud järgmised e-testid õpilaste üldpädevuste hindamiseks:
Mauno
Mauno on soome päritolu mehenimi.
1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Mauno 64 mehel. Mauno oli Eestis populaarsuselt 795. mehenimi. Mauno oli keskmiselt 41 aasta vanune (mediaanvanus oli 38).
Kõige populaarsem oli eesnimi Mauno vanuserühmas 25–29, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 1,15 ning Võru maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 1,4.
Soomes oli rahvastikuregistris 27. aprilli 2020 kirjas 12 146 elavat ja surnut Mauno-nimelist meest.
Dvigatel
Vaguniehitustehas
1897. aasta oktoobris kinnitas Venemaa keiser Nikolai II oma Tsarskoje Selo residentsis uue vaguniehitustehase – aktsiaselts Dvigateli – põhikirja. Tehase ehitamine käis tolle aja kohta imekiirelt – kaheksa tuhande töölise pingutuse tulemusena valmis Dvigatel kõigest üheksa kuuga. Ettevõtte maa-ala (116 hektarit) oli ümbritsetud ligi nelja kilomeetri pikkuse ja kolme meetri kõrguse kivimüüriga. Lisakruntidega küündis kogu maa-ala suurus 131 hektarini. Aasta jooksul ehitati 220 hoonet (katlamaja, remondi-, montaaži-, trei-, valu- ja sepikoda, saeveski, sadulsepa-, puusepa- ja lukksepakoda, raudteejaam jt).
pisi|Raudteetaristu Venemaa keisririigi Euroopa osas 1880. aastal 9. mail 1899 toimus tehase pidulik sisseõnnistamine, seda päeva peetaksegi Dvigateli sünnipäevaks.
Algusaastatel ehitas tehas mitut tüüpi vaguneid. Võeti vastu tellimusi raudsildade, pöörangute, vagonettide, ristmike ja igasuguste metallist varuosade tootmiseks. Toodeti ka tramme, mis realiseeriti Venemaa piires. Dvigateli aastatoodang oli 5000 kauba- ja 600 reisivagunit, lisaks 3 miljonit puuda (48 000 tonni) vagunite tagavaraosi ja raudteevarustust. Ruumid ja sisseseade võimaldasid normaaloludes valmistada 250–300 kauba- ja 20–30 reisivagunit kuus.
Tippajal töötas tehases ligi 4000 inimest. 1901. aastal töötas tehases 2700, 1904. aastal kõigest 1330 töölist. 1906. aastal vallandati uute tellimuste puudumisel veelgi töötajaid ning tööliste arv vähenes ligi tuhandele. 1910. aastal vähenes Dvigateli töötajate arv 700-ni. 1921. aastal oli tehases 400 töölist, 1922. aasta aprillis oli neid vaid 126. pisi|vasakul 1911. aastast alustati sisepõlemismootorite valmistamist ning tehas hakkas vagunite kõrval valmistama tööstusettevõtetesse ja laevadele sobivaid Orjol- ja Atlant-tüüpi kalorisaatormootoreid.
Esimese maailmasõja ajal tootis Dvigatel kolme- ja kuuetolliseid suurtükimürske, vankreid ja kuulikaste. pisi|Dvigateli veetorn Esimese 20 aasta jooksul (kuni 1918. aastani) tehti tehases Venemaa ja Hiina raudteedele 19 673 kauba- ja 2042 reisivagunit. Viimaste hulgas oli väga palju I klassi ja salongvaguneid Hiina raudtee tarvis. Lisaks tehti trammivaguneid mitmele suurlinnale (Moskva, Harkov), aga ka Tallinna jaoks.
Sapropeliit
Sapropeliit on põlevmaavara, mis on tekkinud kunagi veekogu põhja settinud peamiselt madalamaist organismidest. Sapropeliidi tekke eelduseks olid veekogude põhjas valitsevad redutseerivad tingimused ehk enamasti väga hapnikuvaene põhjakeskkond.
Werner von Fürstenberg
Werner von Fürstenberg oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandi esimesel poolel.
Sapropeliit
Sapropeliidid on näiteks põlevkivi, kännelsüsi, boghed.
Werner von Fürstenberg
Werner oli tõenäoliselt rüütelvend Kaspar von Fürstenbergi vend, seega olid ka tema vanemad Friedrich von Fürstenberg ja Mechthild von Plettenberg ning ta pärines Watterlappest Bremeni lähedalt. 1532. aastal, kui ta vend suri, mainiti Wernerit Liivi ordu rüütelvennana.
Dvigatel
Vaguniehitustehas
20. sajandi alguses mõjutasid tehase käekäiku Venemaa majanduskriis ja Esimene maailmasõda.
Esimese maailmasõja ajal evakueeriti osa tehase sisseseadest Venemaale Rjazani kubermangu, kus see töötas kuni 1929. aastani, mil see NSV Liidus riigistati.
Vaguniremonditehas
Eesti Vabariigi algusaastatel suhted Venemaaga katkesid ning toodangut senises mahus turustada ei olnud võimalik. Töötajate arv Dvigatelis vähenes 90 protsendi võrra. Laiendati puutööosakonda ja spetsialiseeruti kontorimööbli valmistamisele. Suur osa tootmishoonetest oli väljarenditud aktsiaseltsile Balti Poolitööstus.
1922. aastal remonditi Dvigatelis 23 Nõukogude Venemaa vedurit, 1923.–1925. aastal aga oli suurim tellimus Tallinnale 4 mootorvaguni ja 9 elektritrammivaguni ehitamine. 1928. aastal ehitati veel 4 mootorvagunit.
pisi|Sablatnig P-III Aeronaudi angaari juures [[Lasnamäe lennuväli|Lasnamäel 1925. aastal]] 1922. aastal alustati Dvigateli vabrikus 6 esimese Eesti aeroplaani ehitust. Lennuki tüübiks oli Saksa päritolu Sablatnig P-III, kõik tähtsamad detailid ja agregaadid toodi Saksamaalt. Ehitustööd toimusid Saksa inseneride ja meistrite juhendamisel, lennukid olid puitkonstruktsiooniga.
AS Eesti Dvigatel
pisi|Tehase Dvigatel raudbetoonist saagkatusega mehaanika-montaažitsehh, 1920.-1930. aastad 1931. aasta 29. mail läks Dvigatel pankrotti ja selle ostis Riia sarnase ettevõtte direktor F. Kätte. Uue aktsiaseltsi Vaguni- ja masinatehased AS Eesti Dvigateli eesmärk on igasuguste maismaa-, vee- ja õhusõidukite ehitamine. Vedurite remontimise ja lennukite ehitamise kõrval valmistasid ettevõtte ruumides tegutsevad väiksemad ettevõtted ka tarbekaupu. 1930. aastatel hakkasid Eesti Dvigatel AS-i tootmismahud Eestis järjest suurenema. Tehases valmistati eri tüüpi reisi- ja transpordilennukeid. Aastatel 1936–1937 oli AS Eesti Dvigatel juhatuse esimees Romulus Aavakivi. pisi|Tehase Dvigatel raudbetoonist saagkatusega mehaanika-montaažitsehh, kultuurimälestis nr 8560, [[Sepise tänav 10]] 1937. aastal alguses omandas Dvigateli aktsiad Läti riiklik aktsiaselts "Wairogs", kuid juba 1937. aastal ostis Majandusministeerium Läti aktsiaseltsilt "Wairogs" (Kilp) kõik ettevõtte aktsiad ja müüs need 1938. aastal riiklikule aktsiaseltsile Kopli Kinnisvarad, mis tegeles peamiselt hoonete rentimisega eraettevõtetele. AS Eesti Dvigatel nõukogu esimees oli Viktor Päts.
Riiklik vaguniehitustehas Dvigatel
1940. aastal Eesti Dvigatel AS-i tehas natsionaliseeriti, 05.08.1940 "Riigi kapitali osavõtul seni eraettevõtetena tegutsevate aktsiaseltside (ühingute) ja osaühisuste riigi ettevõteteks tunnustamise seadusega" ning nimetati riiklikuks vaguniehitustehaseks Dvigatel.
Tehas seisis varemeis kuni 1947. aastani, mil algas NSV Liidu Keskmise Masinaehituse ministeeriumile allutatud tehase ülesehitustöö, kus osalesid nii sõjaväelased kui ka vangid. Kuigi ettevõtte territoorium vähenes, sest osa maad läks Tallinna lennuvälja ja elamubarakkide alla. 1951. aasta augustiks olid kõik taastamis- ja ehitustööd lõpule viidud. Dvigateli toodanguks olid reaktorid ja geoloogialuure seadmed. 1960. aastatest alates kasutati seal NSV Liidu eesrindlikemat tehnoloogiat, näiteks programmjuhtimisega metallitööpinke, ülisuurte detailide – näiteks aatomielektrijaamade reaktorite – töötlemiseks valmistatud karussell-, höövel- ja treipinke. Dvigatel kandis 1950. aastate algul nimetust Tehas/Postkast nr 130 ja V-8817. pisi|püsti|[[Tartu maantee 26 // Liivalaia 44 // Lastekodu 1 hoone Dvigateli kvartalis]] Aastatel 1947–1956 projekteeris arhitekt A. Vlassov Riiklikus Liidulises Projekteerimisinstituudis nr.11 elamukvartali tehasele Dvigatel, Tartu maantee, Lastekodu tänava ja V. Kingissepa tänavatega piirneval alal. „Dvigatel“ töötajatele ehitatud elamukvartal on tüüpiline näide sõjajärgse esimese aastakümne üleliiduliste projekteerimistavade rakendamisest Eestis
1960ndate alguses arendati Dvigateli tehast järsult keerukama tehnoloogia suunas, valutsehhides tehti 28% niklisisaldusega eriterast, mis kannatas praktiliselt igasugust keskkonda, ka kosmilist ja radioaktiivset. Tehase töötajate arv kasvas 1979. aastaks 5800-ni.
V. I. Lenini nimeline Riiklik Liidutehas
1970. aastatest oli tehase ametlik nimi V. I. Lenini nimeline Riiklik Liidutehas.
Hoone
Aastatel 1979–1983 ehitati Dvigateli metallitootmishoone, Eesti NSV ajal asus seal Dvigateli sõjatehase salajane metallitööstus, majal puudusid tegevuse salastatuse tagamiseks lennujaama poole aknad. 1980. aastatel ehitati tohutu suur 44. tsehh, Suur-Sõjamäe 14B juures.
1986. aastal direktoriks nimetatud Vladimir Jarovoi ajal alustati 3. tsehhi, 9. tsehhi ja lõpetamata jäänud 44 000 m2 pinnaga 95. tsehhi ehitust. Tehases valmisid esimesed tuumajõuseadmed Pamir, mis kaalusid 56 tonni. Pamir oli mõeldud kõrbepiirkondade energiaallikaks, samuti sputnikutele jm mõeldud tuumaseade Jenissei 1. Pamire ja Jenisseisid sai valmis mõni üksik, 95. tsehhis valmistada kavatsetud kuni 30 meetrit kõrgete reaktorite valmistamiseni ei jõutud. Suurimatest said valmis Voroneži ja Nižni Novgorodi tuumasoojusjaamadele ning Kaspia veemagestamisseadmele mõeldud reaktorid. Seadmeid tellisid hiljem ka välisriigid. NSV Liidu Aatomienergiatööstuse Ministeeriumi Dvigateli sõjatehas valmistas 1991. aastani seadmeid NSV Liidu aatomi-, kosmose- ja keemiatööstusele. Dvigateli tehases töötas üle 6000 inimese.
Johann von Fürstenberg
Johann von Fürstenberg on olnud mitme tuntud isiku nimi:
Dvigatel
Hoone
Salastamise eesmärgil on tehas kandnud ka koodnimesid "postkast nr 130" ja "V-8817".
RAS Dvigatel
1992–1995 oli Dvigatel riiklik aktsiaselts ehk RAS Dvigatel. 1995. aastal ostis selle AS Diamark.
2003. aastal oli Dvigatelil kuus tütarettevõtet: Dvigatel-Teno, Dvigatel-Energeetika, Dvigatel-Rakis, Dvigatel-Regital, Dvigatel-Test ja Dv-Metall.
9. mail 2004 täitus ettevõttel 105 tegevusaastat. .
AS Diamark
2005. aasta jaanuaris sai uueks suuromanikuks 67,1% aktsiatega Mainor Grupp.
30. oktoobril 2007 ühines juba valdusfirmana tegutsev AS Dvigatel, mis sel ajal tegeles kinnisvaraarendusega endise sõjatehase territooriumil, aktsiaseltsiga Ülemiste City ning endise tehase kinnistule hakati ehitama tööstusparki.
Meridiaan
thumb|200px|Paralleelid ja meridiaanid (nullmeridiaan on märgitud punase joonega) Meridiaan on kujutletav lühim joon maakera pinnal geograafiliste pooluste vahel.
Tirunesh Dibaba
Tirunesh Dibaba (oromopäraselt Xurunash Dibaabaa; sündinud 1. juunil 1985 Arsis) on Etioopia pikamaajooksja, kolmekordne olümpiavõitja ning viiekordne maailmameister staadionil ja viiekordne maailmameister krossijooksus.
Tirunesh kolis 14-aastaselt Addis Abebasse ja alustas jooksutreeninguid. Tema nõbu on olümpiavõitja ja maailmameister Derartu Tulu ning ka vanem õde Ejegayehu on rahvusvaheliselt tuntud jooksja.
2002
2002. aasta maailmameistrivõistlused krossijooksus toimusid märtsis Dublinis. Tirunesh Dibaba saavutas juunioride jooksus Keenia jooksja Viola Kibiwoti järel teise koha (ajad 20.13 ja 20.14). Naiskondlikult jäid Etioopia neiud Keenia omade järel teiseks.
2002. aasta juunioride maailmameistrivõistlused peeti juulis Jamaical Kingstonis. 5000 m jooksus sai Etioopia kaksikvõidu: Meseret Defar võitis 15.54,94-ga Dibaba ees (15.55,99).
2003
2003. aasta maailmameistrivõistlused krossijooksus toimusid märtsi lõpus Šveitsis Lausanne'is. Dibaba tuli 6 km jooksus neidude maailmameistriks ajaga 20.21 ja ka Etioopia naiskond tuli neidude maailmameistriks.
Sama aasta oktoobri lõpus korraldati Indias Hyderabadis 2012. seisuga ainsateks jäänud Afroaasia mängud. 5000 meetri jooksus läks Etioopiasse kaksikvõit, võitis Meseret Defar (15.47,69) Dibaba ees (15.48,21). Pronksitulemus oli kolmveerand minutit nõrgem. 10 000 meetri jooksu võitis Ejegayehu Dibaba.
2004
2004. aasta krossijooksu maailmameistrivõistlustel Brüsselis sai Dibaba märtsis 4 kilomeetris hõbemedali ja 8 kilomeetris sai samaga hakkama tema õde Ejegayehu. Kumbki sai ka naiskondliku kulla.
2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas toimusid 20. augustil eeljooksud. Dibaba võitis esimese, hulga aeglasema eeljooksu 15.00,66-ga. 23. augustil jooksis ta finaalis aja 14.51,83, mis oli väärt pronksmedalit. Võitis Meseret Defar 14.45,65-ga Keenia jooksja Isabella Ochichi ees (14.48,19). Tirunesh Dibabast sai Etioopia kõigi aegade noorim olümpiamedalivõitja. 10 000 meetri jooksus sai Ejegayehu Dibaba hõbemedali.
2005
2004. aasta krossijooksu MM-il, mis toimusid märtsis Prantsusmaal Saint-Galmier's, võitis ta kulla mõlemal distantsil. Mõlemal distantsil võitis Etioopia ka naiskondliku kulla.
Teine topeltvõit tuli sama aasta kergejõustiku MM-il Helsingis. 8. augustil võitis ta 10 000 m jooksu ajaga 30.24,02, kusjuures Etioopia sai kolmikvõidu: järgnesid Berhane Adere (30,25,41) ja Ejegayehu Dibaba (30.26,00). 10. augustil joosti juba 5000 m eeljooksud ja Tirunesh Dibaba võitis esimese, palju kiirema eeljooksu 14.50,98-ga. 13. augustil saavutas Etioopia koguni nelikvõidu ja Tirunesh Dibaba võiduaeg oli maailmameistrivõistluste rekord 14.38,59. Teised medalid pälvisid Meseret Defar (14.39,54) ja Ejegayehu Dibaba (14.42,47). Tirunesh Dibaba sai esimeseks naiseks, kes samadel maailmameistrivõistlustel võitnud 5000 ja 10 000 meetri jooksu, aga polnud esimene, kes 5000 m jooksus tiitlit kaitsnud, sest sellega sai hakkama ka Gabriela Szabo (Rumeenia) 1997 ja 1999.
Rahvusvaheline Kergejõustikuliit valis Tirunesh Dibaba 2005. aasta maailma parimaks naiskergejõustiklaseks.
2006
2006. aasta krossijooksu maailmameistrivõistlused toimusid Jaapanis Fukuokas aprilli alguses. 8 km jooksus kaitses Dibaba tiitlit nii individuaalselt kui naiskondlikult. Ta edestas 5 sekundiga Keenias sündinud, aga Hollandit esindavat Lorna Kiplagati (25.21 ja 25.26).
2006. aasta Aafrika meistrivõistlused kergejõustikus toimusid Mauritiusel. 10. augustil saavutas Etioopia 5000 m jooksus kaksikvõidu: Meseret Defar alistas väga napilt Tirunesh Dibaba (15.56,00 ja 15.56,04).
2007
2007. MM-il Ōsakas tuli ta 25. augustil teist korda 10 000 m jooksus maailmameistriks. Tema aeg 31.55,41 oli ligi 2 minutit nõrgem maailmameistrivõistluste rekordist. Ejegayehu Dibaba oli etiooplastest teine, saades 7. koha. 29. augustil toimusid 5000 m eeljooksud, aga seal otsustas Tirunesh mitte startida. Maailmameistriks tuli Meseret Defar.
2008
2008. aasta maailmameistrivõistlused krossijooksus toimusid 30. märtsil Šotimaal Edinburghis. Tirunesh Dibaba võitis 8 km distantsi 25.10-ga ja Etioopia tuli 7. korda järjest naiskondlikuks maailmameistriks. 2008. aasta Aafrika meistrivõistlused kergejõustikus toimusid Addis Abebas. Dibabad osalesid ainult 3. mail 10 000 m jooksus ning tegid seda kaksikvõiduga: 32.49,08 ja 32.50,36. Etioopiasse tuli kolmaski medal.
2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis peeti 10 000 m distants 15. augustil. Tirunesh Dibaba võitis ajaga 29.54,66, mis oli Aafrika ja olümpiarekord ning kõigi aegade teine tulemus. Eelmise Aafrika rekordi 30.04,18 oli püstitanud Berhane Adere 2003. aasta MM-il. Ejegayehu Dibaba oli paremuselt teise etiooplasena neljateistkümnes.
19. augustil toimusid 5000 m eeljooksud. Tirunesh Dibaba võitis esimese, aeglasema eeljooksu 15.09,89-ga. Teise eeljooksu võitis 14.56,32-ga Meseret Defar. 22. augustil joosti finaal, mille Dibaba võitis 15.41,40-ga. Defar sai pronksmedali 15.44,12-ga. Dibabast sai esimene naine, kes samadel olümpiamängudel võitnud 5000 ja 10 000 m.
Rahvusvaheline Kergejõustikuliit valis Tirunesh Dibaba 2008. aasta maailma parimaks naiskergejõustiklaseks ja sama tiitli andis talle ajakiri Track & Field News.
2009
Vigastuse tõttu pidi Dibaba vahele jätma 2009. aasta maailmameistrivõistlused krossijooksus ja kergejõustikus.
15. novembril 2009 võitis ta Hollandis Nijmegenis 15 km maanteejooksu ajaga 46.28, mis oli jaapanlase Kayoko Fukushi maailmarekordist peaaegu pool minutit parem.
2010
pisi|Tirunesh Dibaba (2010) 2010. aasta maailmameistrivõistlused krossijooksus toimusid Poolas Bydgoszczis. Dibaba ei suutnud seekord medalile tulla, jäädes 4. kohale. Kaksikvõit läks Keeniasse, kes võitis ka naiskondliku kulla Etioopia ees.
2010. aasta Aafrika meistrivõistlused kergejõustikus toimusid Nairobis. Dibaba kaitses 31. juulil Aafrika meistri tiitlit 10 000 m jooksus ajaga 31.51,39. Etioopia sai kaksikvõidu.
2012
pisi|Dibaba võidab Londoni olümpiamängudel 5000 m eeljooksu 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis toimus 10 000 m jooks 3. augustil. Dibaba spurtis seekord juba poolteist ringi enne lõppu ja viimasel ringil teda enam keegi ei ohustanud. Tema aeg 30.20,75 oli maailma hooaja tippmark. Hõbe ja pronks läksid Keeniasse.
5000 m eeljooksud peeti 8. augustil. Dibaba ja Defar võitsid esimese, pisut kiirema eeljooksu. Ka teise eeljooksu võitis etiooplane. Kuid finaalis 11. augustil ei õnnestunud Dibabal võita. Ajaga 15.04,25 võitis Defar, hõbeda sai 15.04,73-ga Vivian Cheruiyot ja pronksi 15.05,15-ga Dibaba. Kui Dibaba oleks võitnud, oleks ta korranud Lasse Vireni saavutust: võita kahtedel järjestikustel olümpiamängudel mõlemad pikamaajooksud. Siiski on ta 5 medaliga kõigi aegade edukaim naispikamaajooksja.
2016
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros 12. augustil toimunud 10 000 meetri jooksus võitis Dibaba pronksmedali. Olümpiavõitjaks tuli maailmarekordiga 29.17,14 etiooplanna Almaz Ayana. Dibaba sai ajaks 29.42,56, millega ta parandas 2008. aasta olümpiafinaalis joostud isiklikku rekordit enam kui 12 sekundiga. Selle ajaga paikneb ta kõigi aegade edetabelis neljandal kohal.
2017
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta 10 000 meetri jooksus Ayana järel 31.02,69-ga hõbemedali.
Eraelu
Dibaba on abielus Sileshi Sihinega, kes on võitnud kaks olümpiamängude hõbemedalit 10 000 jooksus.
Dibaba töötab vanglapolitseis. Kui ta tuli Pekingis kahekordseks olümpiavõitjaks, anti talle ülemsuperintendendi auaste.
Addis Abeba eeslinnas on Tirunesh Dibaba järgi nimetatud haigla.
Lõuna-Sudaani iseseisvusreferendum
pisi|Järjekord valimisjaoskonnas Lõuna-Sudaani iseseisvusreferendum oli 9.–15. jaanuaril 2011 Lõuna-Sudaanis peetud rahvahääletus selle üle, kas Lõuna-Sudaan peaks eralduma Sudaanist ja moodustama iseseisva riigi.
7. veebruaril 2011 kuulutati välja ametlikud hääletustulemused, mille järgi pooldas iseseisvumist 98,83% hääletanutest. Hääletusel osales 3 851 994 inimest ehk 97,58% hääleõiguslikest inimestest.
Iseseisvus kuulutati välja 9. juulil 2011.
Wennemar von Fürstenberg
Wennemar von Fürstenberg (enne 1436 – pärast 1501) oli Saksa ordu liige, Liivimaa haru liikmena Aluliina komtuur aastatel 1474–1483.
Aastatel 1436–1456 oli ta veel Vestfaalis ilmik. Millalgi enne 1472. aastat oli ta Võnnus maafoogt. 1472 oli ta Aluliina linnusepealik ja 1474–1483 samas komtuur. Võimalik, et 1491. oli ta Kursis foogt või pigem komtuuri kohusetäitja (teada on, et toonane Kursi ordukäsknik oli Fürstenberg, kuid tema eesnime pole teada). Et Wennemar von Fürstenebrg oli Wolter von Plettenbergi sugulane, on Norbert Angermann oletanud, et ta võis kaasa aidata Plettenbergi edukale karjäärile ordus.
Wennemar von Fürstenberg lahkus aga 1490. aastatel Liivimaalt ja sai 1492. aastal Saksa ordu saadikuks Veneetsias. 1494–1501 tegutses ta orduametnikuna Vestfaalis.
142
142. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastad: 137 138 139 140 141 - 142 - 143 144 145 146 147
Ivars Godmanis
pisi|Ivars Godmanis thumb|240px|Ivars Godmanis (vasakult esimene) kohtumisel Läti valitsuse esindajad ja USA Ivars Godmanis (sündinud 27. novembril 1951 Riias) on Läti poliitik, liberaalse erakonna Läti Tee esimees. Ta oli Läti peaminister aastatel 1990–1993 (Läti Rahvarinne) ning 20. detsembrist 2007 12. märtsini 2009 (Läti Esimene Partei / Läti Tee).
Ivars Godmanis on lõpetanud Läti Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna. 1992. aastal kaitses ta füüsikadoktori kraadi. Ta valiti seimi 1993. aastal. Ta oli rahandusminister 1998–1999 ja siseminister 2006–2007.
20. veebruaril 2009 teatas Ivars Godmanis, et astub peaministri ametikohalt tagasi.
Atom (standard)
pisi|Atom Atom on XML-il baseeruv dokumendi formaat ja HTTP-l baseeruv protokoll veebilehtede, eelkõige ajaveebide tarbeks.
Tsirkus (maal)
"Tsirkus" on neoimpressionist Georges-Pierre Seurat' üks tuntumaid maale.
Teost eksponeeriti mõni päev enne kunstniku surma Sõltumatute Kunstnike Seltsi näitusel 29. märtsil 1891.
Teos on teostatud divisionistlikult (värvipunktid on kantud alusele korrapäraste punktide, laikude või joontena). Vastandvärvide (kollane ja violetne) kasutamine paneb kujutised värelema. Maal rõhub väljendusrikkusele, mitte tegelikkusele (näiteks hobuse võlts galopp).
Autori varase surma tõttu jäi teos lõpetamata.
Plastaken
Plastaken on plastist raamiga aken.
Plastakende puhul on oluline eristada neid soojusjuhtivuse järgi. Mida väiksem see on, seda soojapidavam on aken. Plastakende soojusjuhtivus jääb enamasti vahemikku 0,8–1,7 W/m2K. Samuti tuleb arvestada, et akna klaas ja raam juhivad soojust erinevalt.
Plastaknas kasutatakse peamiselt klaaspaketti.
Ma‘rūf al-Bakhīt
Ma‘rūf al-Bakhīt (araabia keeles معروف البخيت; sündinud 1947) on Jordaania diplomaat ja poliitik, peaminister aastatel 2005–2007 ja 2011.
Ta lõpetas Jordaania Ülikooli politoloogia alal; tal on magistrikraad Lõuna-California Ülikoolist ja doktorikraad Londoni King's College'ist.
Ma‘rūf al-Bakhīt oli esimest korda peaminister 27. novembrist 2005 kuni 25. novembrini 2007. Teisel korral teenis ta peaministrina 9. veebruarist 2011 17. oktoobrini 2011.
Ta ei kuulu ühtegi erakonda. Enne poliitikasse siirdumist oli ta muu hulgas Jordaania suursaadik Türgis ja Iisraelis ning riigi julgeolekuülem.
Dale Carnegie
Tema raamatut "Kuidas võita sõpru ja mõjustada inimesi" on müüdud üle 15 miljoni eksemplari ning see on populaarne tänapäevalgi.
Müstiline Venemaa
"Müstiline Venemaa" on Vikerraadio saatesari, mis on pühendatud Venemaa ajaloole ja mille autor on David Vseviov.
Saatesari sai alguse veebruaris 1997. Kuni surmani (31. detsembril 2003) oli saate kaasautor, toimetaja ja saatejuht Terje Soots.
11. novembril 2008 oli eetris 1. saade J. Stalinist ja tema ajast.
"Müstiline Venemaa" on Vikerraadio üks populaarsemaid saatesarju. Aastal 2004 oli see kuulajaküsitluse põhjal "Rahva teenrite" järel populaarsuselt teisel kohal. Kolmel aastal on see tunnistatud parimaks saateks.
Saade oli nii 2015. aasta novembri kui ka 2020. aasta oktoobri seisuga eetris pühapäeviti kell 11.20, kordusena kell 21.20. Internetis on kuulatav ka saadete arhiiv. Vikerraadio kodulehelt ja mobiiliäpist on 2020. aasta seisuga seda kuulatud ligi 4,5 miljonit korda
Saate materjalide põhjal on algatatud raamatusari "Venemaa – lähedane ja kauge", millest on ilmunud raamat "Bütsantsi keisrid".
1. novembril 2020 on eetris 900. saade.
Thíra saared
Saarestiku peasaar on Thíra (Santoríni).
Dettifoss
Ta on 45 meetri kõrgune, 100 meetri laiune ja teda peetakse Euroopa kõige võimsamaks joaks. Keskmine vooluhulk on 193 m³ sekundis ja mitmekordistub lume sulamise ajal.
Thíra saared
Aastal 2001 elas saarestikus umbes 13 500 elanikku.
Vasil Bykaŭ
Tema teoste läbiv teema on Suur Isamaasõda. Ta on kirjutanud jutustusi, ühe romaani, filmistsenaariume ja näidendeid.
Jutustused
Aastal 2001 ilmus eesti keeles jutustuste valimik "Toru: Valgevene tragöödia".
Słavamir Adamovič
thumb|Slavamir Adamovitš Słavamir Adamovitš (valgevene keeles Славамір Генрыхавіч Адамовіч; sündinud 8. märtsil 1962 Unežma külas Arhangelski oblastis) on valgevene luuletaja ja ühiskonnategelane.
Pööriselektriväli
Pööriselektriväljaks nimetatakse muutuva magnetvälja poolt tekitatud elektrivälja. Pööriselektriväli (ingl solenoidal electric field) erineb elektrostaatilisest väljast selle poolest, et ta pole vahetult seotud elektrilaengutega. Tema jõujooned on suletud kõverad. Pööriselektrivälja töö laengu liikumisel mööda suletud kõverat võib olla nullist erinev.
Słavamir Adamovič
Ta sündis Unežma külas Onega rajoonis Arhangelski oblastis. Kui ta oli väike, asusid ta vanemad ümber Budsłaŭsse Miadziełi rajooni Minski oblastisse. Budsłaŭs lõpetas ta aastal 1977 põhikooli ja aastal 1979 Sviris 17. kutsekooli. Seejärel töötas ta Kasahhi NSV-s ja Budsłaŭs. Aastatel 1980–1982 viibis ta ajateenistuses Nõukogude armees. Pärast ajateenistust töötas ta raudteel ja Kirovi-nimelises tööpingitehases Minskis. Aastal 1992 lõpetas ta Valgevene Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna.
Aastatel 1991–1995 töötas ta ajalehes Настаўніцкая газета ('õpetajate leht').
Gertrude Elion
Gertrude Belle Elion (23. jaanuar 1918 New York – 21. veebruar 1999) oli USA biokeemik ja farmakoloog, kes 1988. aastal pälvis koos James Blacki ja George Hitchingsiga Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna.
Słavamir Adamovič
Ta on aastast 1999 Valgevene Kirjanike Liidu liige.
Gertrude Elion
Gertrude sündis juudi immigrantide peres. Ta lõpetas 1937. aastal Hunter College'i ja 1941 New Yorgi ülikooli. Kuna ta oli naine, ei saanud ta osaleda keemiaalases teaduslikus uurimistöös. Ta pidi leppima laboriabilise töökohaga ning pidas samal ajal keskkooliõpetaja ametit. Hiljem läks ta tööle George H. Hitchingsi Burroughs-Wellcome'i ravimifirmasse (praegu GlaxoSmithKline).
Gertrude'il ei olnud doktorikraadi, kuid hiljem nimetati ta George Washingtoni ülikooli audoktoriks.
Słavamir Adamovič
Ta oli aastal 1993 partei BNF asutajaliige, aastal 1994 lõi ta paremradikaalse grupi "Parempoolne revanš". Samuti kuulus ta Õllesõprade Parteisse.
4. aprillist 1996 kuni 7. veebruarini 1997 oli ta vahi all, kuna novembris 1995 kirjutas ta luuletuse "Убей президента" ('tapa president'). Teda süüdistati üleskutsetes riigikukutamisele, poliitilise süsteemi muutmisele, ebaseaduslikule piiriületamisele ja külmrelva ebaseaduslikuks kandmiseks. Aastal 1997 opositsiooni tänavamiitingute ajal õmbles ta endal suu avalikult kinni.
Aastal 2000 emigreerus ta USA-sse ja töötas seal ehitajana. Aastal 2003 emigreerus ta Norrasse, kus palus poliitilist varjupaika (ta elas Bodøs). Mais 2009 andis ta dokumendid Rootsi Valgevene saatkonda, et saada dokumente tagasipöördumiseks Valgevenesse. Juulis 2009 oli ta tagasi Valgevenes.
Ortodroom
Ortodroom on matemaatikas geodeetiline joon kerapinnal.
James Herriot
James Herriot (pseudonüüm; kodanikunimi James Alfred Wight; 3. oktoober 1916 Sunderland, Suurbritannia – 23. veebruar 1995 Thirsk, Suurbritannia) oli inglise loomaarst, kes sai tuntuks kirjanikuna, paljudesse keeltesse tõlgitud loomajuttude autorina.
Ortodroom
Maaellipsoidil kulgeb iga ortodroom mööda tasandit, mis on määratud mingi kahe erineva punktiga maaellipsoidi pinnal ning Maa keskpunktiga.
Lühim tee (lühim "linnulennuline" tee) kahe erineva punkti vahel maakera või maaellipsoidi pinnal või Maa pinna lähedal on ortodroom. Kui need kaks punkti ei ole antipoodid, on lühim tee nende vahel üheselt määratud. Näiteks lennutrassid kulgevad kütuse kokkuhoiu huvides ideaaljuhul piki ortodroomi.
James Herriot
Tema südamlikud ja humoristlikud raamatud põhinevad paljus isiklikel kogemustel, kajastades loomaarsti elu argipäeva.
Ortodroom
Kaardil kujutatud punased jooned on ekvaator, nullmeridiaan, lühim tee Tallinna ja Sydney vahel ning lühim tee Pariisi ja New Yorgi vahel.
James Herriot
Teise maailmasõja ajal teenis ta aastatel 1941–1943 lennuväes.
Tema esimene raamat oli "If only they could talk" ("Kui nad vaid saaksid rääkida", 1970).
Ortodroom
thumb|center|800px|Neli ortodroomi, neist vaid kaks kujutuvad sirglõikudena. Kaart on [[Robinsoni projektsioonis.]]
Rakendus
Java meetod arvutamaks Maa orotodoomi pikkust asukoha ja sihtkoha vahel. Tagastatav vastus on täpne murdarv kilomeetrites, sisaldades ainult murdarvude ühtlustamisest ja Maa ebakorrapärasusest tingitud viga.
143
143. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad - 140. aastad - 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad
Aastad: 138 139 140 141 142 - 143 - 144 145 146 147 148
Monica Seles
Monica Seles (ungari keeles Szeles Mónika, serbia keeles Моника Селеш Monika Seleš, sündinud 2. detsembril 1973 Novi Sadis Vojvodinas) on endine Jugoslaavia FSV, Jugoslaavia Liitvabariigi ja USA tennisist.
Päritolu
Selesi sünnikoht on Novi Sadi linn (ungari keeles Újvidék) Vojvodinas (ungari keeles Vajdaság), mis tema sünni aegu oli Jugoslaavia FSV osariigi Serbia SV all oleva Vojvodina SAP pealinn. Tänapäeval on see Lõuna-Bačka ringkonna pealinn Serbias.
Seles on päritolult Vojvodina ungarlane. Tema vanemad olid Károly ja Eszter ning tal on vanem vend Zoltán. Isa oli Mónika treener kuni oma surmani 1998. aastal.
Ta sai 16. märtsil 1994 naturalisatsiooni korras USA kodanikuks. Juunis 2007 sai ta ka Ungari kodakondsuse.
Elukutselisena
Seles hakkas elukutseliseks tennisemängijaks 1989. aastal. 1990. aastate alguses oli ta juba WTA esimängija. Temast sai 1990. aasta Prantsusmaa lahtistel meistrivõistlustel turniiri kõigi aegade noorim võitja. Ta oli siis 16 aastat ja 6 kuud vana. Eelmine noorim oli Arantxa Sánchez Vicario.
Atentaat
30. aprillil 1993 Hamburgi turniiri veerandfinaalis Magdalena Maleeva (Bulgaaria) vastu juhtis Seles kohtumist 6:4, 4:3, kui pealtvaataja Günter Parche tungis mängupausi ajal platsile ja lõi Selesit umbes 20 cm pikkuse noaga, tekitades talle seljale 1,5 cm pikkuse haava. Parche oli eelmise maailma esireketi Steffi Grafi fänn, kes soovis, et Graf jälle maailma esinumbriks saaks. 13. juunil 1993 saigi Graf taas maailma esinumbriks.
Parche ei saanud selle teo eest kohtulikku karistust, sest ta tunnistati vaimuhaigeks ja ta pidi haiglas läbima 2 aasta pikkuse ravikuuri.
Füüsiliselt paranes Seles vigastusest kõigest mõne nädala jooksul, kuid vaimne taastumine võttis rohkem aega.
Kodakondsuse vahetamine ja sporti naasmine
Ta sai 16. märtsil 1994 USA kodanikuks ning edaspidi võistles USA lipu all. Ta naasis võistlussporti augustis 1995 ning võitis kohe turniiri Kanadas, alistades finaalis Amanda Coetzeri (LAV) 6:0, 6:1. Järgmise aasta jaanuaris võitis ta Austraalia lahtised meistrivõistlused tennises, aga see jäigi tema viimaseks suure slämmi turniiri võiduks.
Suure slämmi turniiri finaalivõidud
Ta võitis aastatel 1990–1996 kokku 9 suure slämmi turniiri.
Kaasaegsetel olümpiamängudel
Ta osales naiste üksikmängus 1996. aasta Atlanta olümpiamängude tennisevõistlustel, kus kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Jana Novotnále (Tšehhi) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys osales ta üksikmängus, kus USA sportlastel oli 3 parimat asetust. Seles oli asetatud kolmandana. Teises ringis alistas ta Miriam Oremansi (Holland), kes tuli naispaarismängus hõbemedalile, 6:1, 6:1. Kolmandas ringis alistas ta 11. asetusega Nathalie Dechy (Prantsusmaa) 6:2, 6:3. Veerandfinaalis alistas ta 8. asetusega Dominique van Roosti (Belgia), kes tuli naispaarismängus pronksmedalile, 6:0, 6:2. Poolfinaalis kaotas ta 2. asetusega Venus Williamsile 1:6, 6:4, 3:6. Pronksimängus alistas ta Jelena Dokići (Austraalia) 6:1, 6:4.
Tippspordist loobumine
Seles loobus tippspordist 2003. aastal jalavigastuse tõttu. Ehkki ta lubas korduvalt tennisesse naasta ja pidas näidismatše, ei mänginud ta siiski enam ühtki ametlikku matši ning teatas 14. veebruaril 2008 lõplikult, et ei naase tippsporti.
Ta on hiljem töötanud söömishäirete ravimeid tootnud ettevõttes. Ta on tunnistanud, et on ka ise kannatanud buliimia all.
Maran
Maran (Potentilla) on roosilaadsete seltsi roosõieliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond, kuhu kuulub umbes 500 liiki.
Teaduslikult kirjeldas maranat kui perekonda esimesena Carl von Linné.
Maranad kasvavad enamuses Holarktises. Üksikuid liike kohtab isegi Uus-Guinea kõrgmägedes. Enamus neist on rohttaimed, aga leidub ka üksikuid põõsaid. Mõned maranad on umbrohud, teised jälle ilutaimed.
Maranad on tüüpiliselt üsna maasikate moodi, vähemalt õite poolest, aga erinevalt maasikatest on neil kuiv ja söögiks kõlbmatu vili. Lisaks sellele, et neil on kroonlehti 5, on ka nende lehed sõrmjagused ja jagunevad 5, mõnikord ka 3 osaks nagu liigil Potentilla sterilis või kuni 15 osaks nagu hanijalal, mille lehed on sulgjad. Õied on tavaliselt kollased, aga võivad olla ka valged, roosad või isegi punased. Maranaid tolmeldavad putukad. Kõigil maranatel ei olegi vili kuiv, mõnel on koguni rüüsvili nagu maasikal. Rüüsvilja koosseisus on suur hulk pisikesi pähkleid, millest igaüks sisaldab tillukese seemne.
Maranate seas on ilutaimi, mida aedades kasvatatakse nii kiviktaimlates kui minisoodes. Need liigid on tavaliselt eredalt värvunud silmatorkavate õitega. Mõnestki liigist on aretatud topeltõitega vorme ja esimese neist aretas Victor Lemoine Prantsusmaal Nancys 1854.
Liigid Eestis
Eesti pärismaises flooras leiduvad järgmised maranaliigid :
Lisaks on Eestist leitud tulnukatena kasvamas järgmised liigid:
Heraldika
Marana teaduslik nimetus Potentilla on seotud ladinakeelse sõnaga potens, mis tähendab 'tugev', 'jõuline'. Seetõttu on maranat alates 11. sajandist kasutatud heraldikas tugevuse, jõu, au ja lojaalsuse sümbolina. Ühtlasi kasutati maranat hinge seisundi kirjeldamiseks. Eriti levinud oli marana kasutamine heraldikas Normandias ja Bretagne'is. Koos William Vallutajaga jõudis maran heraldilise sümbolina ka Inglismaale.
Aaron Burr
Aaron Burr, Jr. (6. veebruar 1756 Newark, New Jersey – 14. september 1836 Port Richmond, Staten Island) oli Ameerika Ühendriikide poliitik ning iseseisvussõja kangelane. Ta oli USA 3. asepresident aastail 1801–1805.
Isiklikku
Tema nõbu oli sillaehitaja Theodore Burr.
Fürstenberg
Fürstenberg (saksa keeles 'vürstimägi') on mitme koha ja isiku nimi.
Arantxa Sánchez Vicario
Arantxa Sánchez Vicario (õieti Aránzazu Isabel María Sánchez Vicario; sündinud 18. detsembril 1971 Barcelonas) on Hispaania endine tennisist.
Arantxa on võitnud suure slämmi turniiri neli korda üksikmängus ja kuus korda paarismängus.
Arantxa Sánchez hakkas tennist mängima juba nelja-aastaselt vanemate vendade Emilio Sáncheze ja Javier Sáncheze eeskujul. Ta äratas tennisemaailma tähelepanu 1989. aastal 17-aastaselt, kui võitis Prantsusmaa lahtiste meistrivõistluste finaalis maailma WTA edetabeli esinumbrit Steffi Grafi. Temast sai siis kõigi aegade noorim turniirivõitja Roland-Garrosis (järgmisel aastal ületas Monica Seles selle saavutuse).
Seitse Teeba vastu
Näidendi tegelased on Teeba kuningas, Oidipuse poeg Eteokles, kes keeldus tagasi astumast, ehkki tema ametiaeg sai läbi, tema õed Antigone ja Ismene, spioon argoslaste leeris ja heerold. Koor kehastab Teeba naisi.
Näidendi tegevus toimub Teeba kindluses, mida piirab Argose sõjavägi koos Teeba õigusjärgse kuninga Polyneikesega.
Näidendi alguseks on Teeba ümber piiratud. Näidend lõpeb sellega, et Eteokles ja Polyneikes on teineteise tapnud ja uued linnajuhid on keelanud langenud ründajaid, sealhulgas Polyneikest, matta.
144
144. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad - 140. aastad - 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad
Aastad: 139 140 141 142 143 - 144 - 145 146 147 148 149
Belo Horizonte
thumb Belo Horizonte on linn Brasiilias, Minas Geraisi osariigi pealinn. Elanike arv on 2020. aasta seisuga 2 721 564, millega on see Brasiilias rahvaarvult kuuendal kohal.
Belo Horizonte kohale tekkis asula 18. sajandi alguses. Praegune linn loodi 1897. aastal nime all Cidade de Minas. Tegemist oli teise planeeritud linnaga Brasiilias pärast Teresinat. Nime Belo Horizonte sai linn 1906. aastal.
Linnas tegutseb 1927. aastal asutatud Minas Geraisi Föderaalülikool.
Kuulsamad Belo Horizontes tegutsevad jalgpalliklubid on Clube Atlético Mineiro, Cruzeiro Esporte Clube ja América Futebol Clube.
Afiinne ruum
Afiinne ruum on ruum on matemaatiline ruum, mille punktide vahelised seosed on määratud igale punktide järjestatud paarile vastavusse seotud vektoriga (mingi vektorruumi elemendiga) nii, et tekivad samalaadsed seosed vektorite ja punktide vahel nagu tavalises geomeetrias.
Tavaline ruum on vaadeldav afiinse ruumina, punktide järjestatud paarile seatakse vastavusse vektor (eukleidilise ruumi kui vektorruumi element), mis "viib" esimesest punktist teise.
Afiinses ruumis saab vektoreid liita ja lahutada, kuid ei saa liita ja lahutada punkte, sest ruumis ei ole ühtset koordinaatteljestikku ehk reeperit.