cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luminofoor
pisi|Paljudele metallikompleksitele on iseloomulik fotoluminestsentsi nähtus. Näiteks ergastades tetrabutüülammooniumtetrakloroplatinaadi UV-valgusega tekkib ereroheline luminestsentskiirgus Luminofoor (ladina k sõnast lumen ’valgus’ ja kreeka k sõnast phoros ’kandev’) on aine, mis ergastatud olekus kiirgab valgust – luminestseerib. Anorgaanilisi luminofoore nimetatakse fosfoorideks. Nende helendumine on määratud lisanditega (aktivaatoriga) või kristallistruktuuri defektidega. Aktivaatoriks on harilikult metalliioonid; nt tsinksulfiidi aktiveeritakse vaseioonidega (ZnS:Cu).
Termin fosfoor tuleneb element fosfori nimetusest, mille nõrk helendus on tegelikult keemilist päritolu (kemoluminestsents) ja seotud fosfori aeglase oksüdeerumisega õhus.
Orgaaniliste luminooridena on tuntud mitmesugused värvained, nt fluorestseiin, mis helendavad ultraviolettkiirguse ja ka nähtava kiirguse toimel (fotoluminestsents). Looduslik luminofoor on näiteks geneetiliselt kodeeritud proteiin GFP (green fluorescent protein).
Maria Kießling
Maria Kießling [mar'iia k'iisling] (ka: Marie, Kiessling; 4. veebruar 1894 München – 6. september 1984 Krailling) oli Saksamaa kergejõustiklane.
100 m jooks
Ta püstitas Maini-äärses Frankfurdis 3. augustil 1919, enne FSFI poolt naiste maailmarekordite registreerimise algust, mitteametliku maailmarekordi naiste 100 m jooksus 12,8 ning kordas seda 21. augustil 1921 Hamburgis. Need tulemused olid paremad esimesest FSFI ametlikust maailmarekordist 13,6 (Marie Mejzlíková II, 5. august 1922). 20. augustil 1922 jooksis Kießlingiga võrdse tulemuse, mis kuulutati ametlikuks maailmarekordiks, Mary Lines.
Tema nimel olid ka esimesed Saksamaa naiste rekordid 100 m jooksus 13,5 (25. mai 1919) ja 12,9 (29. mai 1920).
Juba 25. mail 1919 saavutas ta ühel Müncheni kergejõustikupeol tulemuse 13,5, mis oli esimene naiste rekord Saksamaa spordiajaloos. Alles pärast seda hakkasid Saksamaa spordiametnikud naiste sporti heatahtlikult suhtuma ning soovitasid seda "nõrgestatud rahvakeha" tugevdamiseks.
Brač
thumb|Brač Brač (ladina Bretia, itaalia Brazza) on saar Aadria meres Dalmaatsia saarestikus Splitist kagus. See on umbes 40 km pikk ja 12 km lai.
Maria Kießling
Kaugushüpe
Enne rekordite ametliku registreerimist püstitas ta 29. mail 1921 Münchenis ka mitteametliku maailmarekordi 5.54 naiste kaugushüppes. Esimesed ametlikud maailmarekordid jäid Kießlingi tulemusele alla. Selle ületas ametlikult alles 21. septembril 1926 Muriel Gunn tulemusega 5.575.
Klubi
Ta kuulus klubisse TSV 1860.
Brač
Saare pindala on 395 km². Mandrist eraldab seda Brači väin, mis on kuni 78 meetrit sügav ja kitsaimas kohas 5 km lai. Lääne pool asub Šolta saar ja Splitska vrata väin, lõuna pool Hvari saar ja kuni 91 meetri sügavune Hvari väin.
Saar koosneb lubjakivist. Kõrgeim punkt on Vidova gora (778 meetrit).
Uus Selektsioon
Uus Selektsioon oli Keavas aastatel 1987–1989 tegutsenud punkbänd.
Brač
Bračil asub mitu varakristlikku kirikut.
Brači lubjakivist on ehitatud Diocletianuse palee Splitis, keskaegsed Šibeniki ja Trogiri katedraalid, Valge Maja Washingtonis, parlamendihooned Viinis ja Budapestis.
Uus Selektsioon
Koosseis
jt.
Sergei Leets
Sergei Leets (18. märts 1900 Paadrema, Pärnumaa – 24. aprill 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Jeju saar
Jeju (korea 제주, McCune-Reischaueri süsteemis Cheju) on Lõuna-Koreale kuuluv saar Korea poolsaarest lõunas Ida-Hiina meres.
Saare pindala on 1950 km². 2018. aastal elas saarel 692 032 inimest.
Saare ja Jeju provintsi keskus on Jeju.
Jakobi tänav
pisi|Jakobi tänav pubi Krooks juures pisi|Jakobi tänav 54 Jakobi tänav (saksa keeles Jakobstraße) on tänav Tartu kesklinnas. pisi|Endine [[Tartu Ülikooli kirik, Jakobi tänav 1]] Tänav kulgeb üldiselt loodesse ja on 770 m pikk.
Organist
thumb|Organist Organist ehk orelimängija on instrumentalist, kes kasutab heliloomingu esitamiseks orelit.
Jakobi tänav
Jakobi tänav algab Ülikooli tänavalt, jätkudes teisel pool seda Küütri tänavana, ning lõpeb Kreutzwaldi tänava ja Laulupeo puiestee ristis Tähtvere pargi servas, jätkudes Kreutzwaldi tänavana.
Jakobi tänavaga ristuvad Munga tänav (paremalt), Lutsu tänav (paremalt), Lai tänav (risti), K. E. von Baeri tänav (vasakult), Kroonuaia tänav (paremalt), Tähtvere tänav (paremalt), Veski tänav (vasakult) ja K. A. Hermanni tänav (vasakult).
Kõigil ristmikel on Jakobi peatänav, välja arvatud Laia tänava ristmikul, kus peatee kulgeb kirdesse Laiale tänavale ja loodesse mööda Jakobi tänavat, ning Ülikooli tänava suhtes.
Organist
Kirikumuusikat saab Eestis õppida EELK Usuteaduse Instituudis, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias ja Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias.
Jakobi tänav
Jakobi tänaval asuvad Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna hoone (Tartu Ülikooli vana keemiahoone; Jakobi 2) ja Tartu Katoliku Hariduskeskuse Jakobi tänava õppehoone, nn Agathe maja (Jakobi 41).
Organist
Orelit saab erialana õppida Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, Heino Elleri Muusikakoolis ja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Lastele õpetatakse orelit Valga Muusikakoolis, Pärnu Muusikakoolis ja Narva Muusikakoolis.
Jakobi tänav
Ajalugu
Tänav sai nime Jakobi kiriku järgi, mis paiknes ajaloolises Jakobi väravas seespool linnamüüri. Algselt kandis praegune Jakobi tänav osalt Küütri, osalt Kooli (jesuiitide gümnaasiumi järgi) ning osalt Jakobi (platea Sancti Jacobi) nime. Jakobi ja Lutsu tänava vaheline ala asub Tartu kolme suure kiriku vahel ning omal ajal oli siit hõlbus minna nii Jaani kirikusse, ülikooli peahoone asukohas paiknenud Maarja kirikusse kui ka Toomemäele toomkirikusse. "See on nii keskne koht, et arvatavasti võis siin elada jõukam rahvas".
Hiljem oli nüüdse Jakobi mõne osa nimi Väike-Maarja ja Suur-Maarja (kunagise Maarja kiriku järgi) Seoses Tartu Ülikooli 300. aastapäevaga 1932. aastal nimetati tänav (koos Küütri tänava ja praeguse Laulupeo puiesteega) ümber Gustav Adolfi tänavaks ülikooli rajaja, Rootsi kuninga Gustav Adolfi järgi. Nõukogude ajal (14. oktoobrist 1949) sai see nimeks Viktor Kingissepa tänav.
Jakobi 4 hoones tegutses 1922–1940 Eesti Karskusliit.
Eesti taasiseseisvumisega seoses Jakobi tänava nimi taastati.
Varbergi vald
Varbergi vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Hallandi läänis.
Vallas asuvad Ringhalsi tuumaelektrijaam ja Grimetoni raadiojaam.
Suuremad asulad on Varberg, Tvååker, Veddige, Träslövsläge ja Bua.
Amööbilised
Amööbilised (Amoebida või Amoebina) on varasemas süstemaatikas selts või alamhõimkond, kuhu kuulub ka perekond Amoeba (amööb).
Need arvati rühma Rhizopoda (amööbloomad või juurjalgsed). Praegu arvatakse nad sagarlaste (Lobosea) klassi.
Seltsi põhilisteks tunnusteks peeti amööbset eluvormi ja kulgemist kulendite abil.
Palju liike elab vees ja mullas. Üks tuntumaid liike on tavaline amööb (Amoeba proteus). Seiskunud veele on iseloomulik suur Pelomyxa palustris. Mõned amööbilised, näiteks Entamoeba coli, elunevad inimese seedekulglas, tekitamata haigusi. Tõvestav on düsenteeria siseamööb (Entamoeba histolytica).
Viited
Améby
Apollo (täpsustus)
Apollo on:
Kuivalõhed
pisi|Kuivalõhed [[Kambriumi ladestu Lontova kihistu sinisavis Kunda lähedal (Kambriumi vanusega on savi, kuid kuivalõhed ise on tänapäevased)]] pisi|Kuivalõhede vastupidised jäljendid liivakivis Kuivalõhed on muda, savi, mulla või muu liigniiske sette kuivamise tõttu tekkinud lõhedesüsteem.
Kuivalõhed on tavalised lähisekvatoriaalses kliimavöötmes, kus tugevad sajud vahelduvad pikemate põuaperioodidega. Kuivalõhed tekivad, sest vee aurumise tõttu väheneb setete maht, mistõttu nad tõmbuvad kokku. Lõhed ei ulatu tavaliselt eriti sügavale, sest aurumine on kõige intensiivsem sette pinnakihtides. Kui lõhenenud pind uuesti veega küllastada kaovad ka lõhed, kuid nad võivad täituda ka teiste setetega, mis loob aluse sellise mustri pikemaajalisele säilimisele. Kuivalõhed võivad mõnikord n-ö fossiliseeruda ja säilida miljoneid aastaid.
Väiksemaid kuivalõhesid esineb ka Eestis.
Lodenrode ja Koila
Lodenrode ja Koila (Lodenrodhe et Cogkele) olid kaks Helmold de Lode linna Eestimaal, mis on mainitud tema kirjas Lübecki raele 25. maist 1296.
Helmoldus de Lodhe vabastas Lübecki elanikud oma sadamates, vetes, randades ja mõisates tollist, tarbimismaksust ja rannaõigusest, kuni nad tema linnade (opidorum et civitatum nostrum, scilicet Lodenrodhe et Cogkele) elanikele samad vabastused annavad (Livl. U.B. III, DLXIII, b, regest 643, b ).
Kontaktliin
Kontaktliin (õhuliin, kontaktjuhe, ekslikult ka kontaktvõrk, vananenud trollijuhe) on elektrisõiduki toitmiseks mõeldud ja reeglina selle tee kohal asuv isolatsioonita juhe.
Trollibusside kontaktliin koosneb kahest traadist, sest neil puuduvad rööpad, mida saaks kasutada ühe poolusena. Raudteel on katsetatud ka kolmefaasilist toidet.
Eri sõidusuundade kontaktliinid on tavaliselt teatud vahemaa tagant elektriliselt ühendatud traadiga (ainult trammidel) või kaablitega. See võimaldab vähendada pingelangu ja ühtlasi energiakadu ning ühtlustada toitepinget liini eri osades.
Kontaktliinil on sageli ka liinilahutid, mis võimaldavad selle lõikudeks jagamist, ning pöörangud (trollibussidel ja nn sarvega trammidel, näiteks Riias). Ka paigaldatakse trammide ja trollide kontaktliinile liinilüliteid, mille abil juhitakse pööranguid ja foore või blokeeritakse liinilõik (näiteks üherajalise või tunnelis kulgeva trammitee puhul).
Saksa okupatsioon Eestis (1917–1918)
Saksa okupatsioon Eestis on hilisema Eesti Vabariigi maa-ala osaline või täielik okupeerimine Saksa Keisririigi vägede poolt esimese maailmasõja käigus. Juba 1915. aastal hõivasid Saksa väed Ruhnu, mis tollal kuulus ühes suure osa tänase Eestiga Liivimaa kubermangu koosseisu. 1917. aastal okupeerisid sakslased Hiiumaa, Saaremaa ja Muhu. 1918. aastal juba terve Eesti.
Vihavu
Vihavu on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
Saksa okupatsioon Eestis (1917–1918)
pisi|300px|Saksa sõdur [[Muhu saarel Hellamaa kiriku juures]] pisi|300px|Saksa vägede dessant Saaremaale (1917)
Vihavu
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puhja valda.
Saksa okupatsioon Eestis (1917–1918)
Kronoloogia
pisi|left|Rindejoon 1918. aastal
Vihavu
2000. a. rahvaloenduse andmeil elab külas 30 elanikku, 2017. a seisuga 22 elanikku
Saksa okupatsioon Eestis (1917–1918)
Lääne-Eesti saarte okupeerimine
Septembris 1917 otsustas Saksa väejuhatus vallutada Lääne-Eesti saared.
Vihavu
Vihavu külas endise Kaldi talu varemetest 700 m põhja pool põllu ja Mustisoo serval lamab kultusekivi - Kurjavaimu kivi. Rahnu (ümbermõõt 15 m, kõrgus 1,2 m) juurde toodud ande Mustisoos elanud kurjale vaimule.
Saksa okupatsioon Eestis (1917–1918)
Lääne-Eesti saarte okupeerimine
29. septembril 1917 algas Saksa vägede dessant Tagalahes. Operatsiooni koodnimeks sai Albion. Dessandis osalemiseks koondati Liibavisse (Liepājasse) umbes 25 000 meest, 5000 hobust, 1400 vankrit, 150 kuulipildujat, 54 suurtükki, 12 mortiiri, 100 lennukit ja dirižaablit ning varustust 30 päevaks. See oli Saksa suurim dessantoperatsioon I maailmasõjas. Maakonnanõukogu ja -valitsus aeti laiali, kantseleiruumidesse asus sõjavägi. Oli alanud 14 kuud kestnud Saksa okupatsioon.
Vihavu
Kivist 1,2 m edelas põllutee ääres on teine kultusekivi - Heavaimu kivi. See on eelmisest väiksem, sest vanarahva ütluse järgi olnud häid inimesi vähem.
Kolmas, Kagu-Eesti suurima lohkude arvuga kultusekivi asub endisest Raua talust 0,5 km läänes. Kõik kultusekivid kuuluvad I aastatuhandesse e. m. a.
Saksa okupatsioon Eestis (1917–1918)
Ajutine Brest-Litovski vaherahu
1917. aasta oktoobrirevolutsiooni järel soovisid Nõukogude Venemaa valitsevad bolševikud Lenini juhtimisel teha separaatrahu Venemaa ja Saksamaa vahel. Läbirääkimised algasid Saksamaa vägede poolt sõja käigus okupeeritud Brest-Litovskis ohvitseride kasiinos 19. novembril (vkj) 1917. Pärast mitut vaherahu pikendamist jõuti lõpuks rahu sõlmimiseni, kuid sakslased andsid 10. veebruaril (ukj) 1918 üle esimese ultimaatumi, kus määrasid rahujooneks vägede seisu idarindel (venelaste läänerindel). Sakslastele jäid juba okupeeritud Väinamere saared (ultimaatumi tekstis: Moonsundi arhipelaag), Riia linn ja rindejoon Läti aladel, kogu Leedu, Valgevene ja Ukraina lääneosad ning Poola.
Vene delegatsiooni juht Lev Trotski teatas seepeale, et Venemaa lahkub läbirääkimistelt jätkamata sõda ja tegemata rahu. Selline avaldus jättis sakslastele vabad käed edasiseks tegutsemiseks. Vastavalt ultimaatumis määratud päevale läks 18. veebruaril 1918 Saksa rinne idasuunas liikuma ja venelaste revolutsioonilisest korratusest haaratud väed taganesid. 18. veebruaril alustasid Saksa väed pealetungi ja vallutasid Pihkva ning Narva. Rinde keskosas Saksa 10. armee ja XLI armeekorpus tungis Smolenski suunas ja rinde lõunaosas Saksa väed hõivasid 1. märtsiks Kiievi, okupeerides lühikese ajaga Ukraina, Valgevene ja seni hõivamata alad Baltimail.
pisi| pisi|
Mandri-Eesti okupeerimine ja okupatsioon
20. veebruaril 1918 maabusid Virtsus 68. armeekorpuse Saksa väed, mis juba mõnda aega Eesti saari enda käes hoidsid. Sellega oli invasioon Mandri-Eestisse alanud. 60. armeekorpus liikus Väina jõe joonelt põhja suunas (24. veebruaril vallutati Tartu), 6. armeekorpus Pihkva peale.
21. veebruari 1918. aastal lähenesid Tallinnale esimesed Saksa eelväed ning 22. veebruaril andis Tsentrobalt üldise evakueerimiskorralduse kogu allesjäänud Balti laevastikule.
Punakaardi vastupanu
21. veebruaril 1918 avaldas Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee esimees Jaan Anvelt mobilisatsioonikutse kõikide maakondade ja valdade nõukogudele. 22. veebruaril suundusid punakaartlased raudteed mööda Riisiperesse, kus kohtasid esmakordselt Saksa regulaararmee võitlejaid ning taganesid lahinguta õhtu kella 9-ks Keilasse. Kui Saksa Keisririigi regulaarväed lähenesid Tallinnale, läks Tallinna punakaartlaste salk (umbes 400 võitlejat) staabikapten Andrei Põldi juhtimisel tõkestama sakslaste edasitungi. 23. veebruaril 1918 toimus Keila mõisa lähedal kokkupõrge punakaartlaste ja Saksa sõjaväeüksuste vahel (Keila lahing). Punakaartlased olid sunnitud taanduma. Lahingus langes 45 punakaartlast, nende seas ka Alice Tisler, E.Tiitsen, H.Telliskivi, K.Rundstück. Veebruaris 1918 lahkus Tallinnast Helsingi kaudu koos Balti laevastikuga Petrogradi umbes 4000 eestlast.
25. veebruaril jõudsid Saksa väed (8. armee) Tallinna ja 4. märtsiks Narva. Rakvere, Narva, Aseri, Jõhvi ja Petrogradi Tartu-Putilovi punakaardi salgad osutasid vastupanu ja seejärel taandusid Narva alla. 27. veebruaril osutasid Virumaa ja Narva punakaardi salgad vastupanu Sompa raudteejaama juures, 12 vangilangenud punakaartlast toimetati Saksa vägede poolt Rakverre ning poodi seal. 28. veebruaril osutasid punakaardi salgad vastupanu Jõhvi lähedal, kust taandusid 1. märtsil ning 2. märtsil Vaivara ja Auvere raudteejaama juures ning seejärel taandusid Narva alla, pidades 3. märtsil kaitselahingud. Saksa vägede survel taganesid Punakaardi salgad Jamburgi, kus neist moodustati esimesed Eesti kütivägede väeosad.
Eesti rahvusväeosad
Saksa kindralleitnant Adolf von Seckendorff andis 28. veebruaril 1918 korralduse, mille põhjal Eesti rahvusväeosad võisid jätkata oma tegevust elanike julgeoleku, nende varanduse ja korra kaitseks. 1. Eesti Diviisi Staap reorganiseeriti Eesti Sõjavägede Staabiks. 1. märtsist 1918 määrati Eesti Sõjavägede ülemjuhatajaks kindralmajor Andres Larka. Staabiülemaks määrati alampolkovnik Nikolai Reek, Kuid juba 27. aprillil 1918 tühistas kindral Seckendorff oma esialgse loa ja andis käsu organisatsiooni likvideerimiseks. Vastavalt kindral von Seckendorffi käsule 20. märtsist 1918 määrati Eesti diviis likvideerimisele 5. aprillist 1918. aastast. Eesti sõjaväe laialisaatmist põhjendati Bresti rahulepingu tingimuste täitmisega, millega keelati Saksa vägede hõivatud territooriumil asutada relvastatud organisatsioone, mis varem olid kuulunud endise Vene armee koosseisu.
20. märtsil 1918 ilmus Saksa kindrali Adolf von Seckendorffi käsk Eesti sõjavägi likvideerida, mille käigus langes sakslaste kätte 12 500 püssi, 1,6 miljonit püssipadrunit, 69 kuulipildujat, 28 suurtükki ja muud varustust.
Saksa okupatsioon kestis 1918. aasta veebruarist novembrini. Seadusandlikku, kohtu- ja täidesaatvat riigivõimu Liivimaa ja Eestimaa hertsogiriikides peale Riia ja Saaremaa keiserlike kubermangude teostas Saksa vägede ülemjuhataja.
Taastati Vene revolutsiooni eelsed seadused, Eesti Ajutist Valitsust ei tunnustatud, saadeti laiali Eesti rahvusväeosad. Osa baltisakslaste plaanitava Balti Hertsogiriigi vastaseid riigitegelasi ning endisi Vene Keisririigi sõjaväelasi vangistati. Majandus allutati Saksamaa sõjalistele vajadustele. Kultuuripoliitika eesmärgiks sai eestlaste saksastamine. Pärast Nikolai II troonist loobumist tundsid Eestimaa, Liivimaa ja Kuramaa rüütelkond end olevat õigustatud taastama kohalike hertsogiriikide sõltumatust ja ühinema Balti Hertsogiriiki.
Okupatsioonivõimud
Eesti ala kuulus Saksa Keisririigi poolt okupeeritud piirkondadest Venemaa Keisririigi alade valitsemiseks moodustatud Ober Osti haldusalasse ning Saksa vägede juhatus määras vana haldusjaotuse kohaselt Eesti ala valitsema: pisi|[[Saksa keisririik|Saksa keisririigi I maailmasõja aegne sõjaväelise valitsuse Ober Ost haldusala]] Võim okupeeritud idaaladel kuulus Saksa sõjaväelastele – Saksa relvajõudude ülemjuhatusele idas (Ober-Ost kindralfeldmarssal Baieri prints Leopoldi ja endistes Balti kubermangudes – 8. armee ülemjuhatusele Riias, jalaväekindral Hugo von Katheni juhtimisel.
27. augustil 1918 loobus Nõukogude Venemaa Brest-Litovski rahulepinguga vormilisest suveräniteedist Eesti- ja Liivimaa üle ja Saksa okupatsioonivõimud hakkasid sõjaväelise haldusaparaadi kõrvale kujundama tsiviiladministratsiooni. Moodustati Baltimaade sõjaväeline valitsus (Militärverwaltung im Baltenland), keskusega Riias, mille eesotsas seisis riigipäevasaadik Alfred von Gossler. Põhja-Eesti koos saartega allutati Eestimaa provintsivalitsusele. Gossler ja talle allunud Eestimaa, Liivimaa ja Kuramaa provintsivalitsused (Provinzialverwaltung) said korraldusi osalt 8. armee ülemjuhatuselt. Eestimaa provintsivalitsus lõpetas tegevuse 11. novembril 1918 ja 13. novembril võeti Põhja-Eestimaa provintsiaalvalitsus okupatsioonivõimudelt üle.
Ametkonnad jagunesid jaoskondadeks (Ortsbezirk). Mõisad, senised vallad ja alevikud moodustasid üldiselt igaüks ise jaoskonna. Jaoskondi valitsesid sellekohased eestseisjad (Ortsvorsteher), need nimetati ametisse kreisipealiku ettepanekul kindralkomando poolt ja allusid ametkonna eestseisjale.
Tallinn
Pärast linna vallutamist ilmusid Saksa sõjaväed Tallinna liha külmutamise ruumidesse ja võtsid ruumid üle. Ülevõtmise juures viidi umbes 200 puuda linna päralt olevat sealiha ära. Samuti oli Saksa sõjavägi linnalt ära võtnud piimameierei ja 600 puuda linna heinu. Sakslased olid kinni pannud ka trükikojad, mistõttu oli võimatu trükkida leivakaarte.
Venekeelsed tänava- ja linnaasutuste sildid vahetati kiirkorras eesti- ja saksakeelsete siltide vastu. Linnavalitsus otsustas, et emaileeritud uulitsanimelaudasid tuleb niiviisi puhastada, et ühes eestikeelsete nimedega ka saksakeelsed jälle välja paistaksid ning venekeelsed nimed on vaja sinise värviga kinni katta.
Saksa väejuhatus, kelle eesotsas seisis Põhjaarmee juhataja kindralleitnant Adolf von Seckendorff, ei tunnustanud mingit Eesti valitsust. Kindrali jutule läinud Konstantin Päts, Jüri Vilms ja Jaan Poska, kuid paaritunnine nõupidamine eestlaste esindajate ja Saksa kindrali vahel ei andnud mingeid tulemusi.
4. märtsil 1918 võtsid sakslased Voldemar Vöölmannilt linna juhtimise üle. Uue okupatsiooni aegne linnavalitsus toimis kuni novembrini 1918.
Märtsis 1918 külastas Tallinna ja Tartut Saksa idarinde ülemjuhataja Baieri prints Leopold, kes juhtis ka Saksa okupatsioonivägesid Eestis 1917–1918. Märtsi lõpul külastas Tallinna Saksa keisri vend suuradmiral, Preisi prints Albert Wilhelm Heinrich ja veidi hiljem Saksa keisri mereväeohvitserist poeg prints Albert.
Juunis 1918 võeti kinni Konstantin Päts ja saadeti Leedusse vangilaagrisse, sama saatus tabas mitmeid teisigi Eesti juhtivaid tegelasi.
Legendaarne
"Legendaarne" on Toe Tagi teine stuudioalbum, mis anti välja 2004. aastal MFM Recordsi poolt.
Saksa okupatsioon Eestis (1917–1918)
Tartu
pisi|Saksa vägede paraad Tartus [[Raatuse tänaval (1918)]] Okupatsioonivõimud panid Saksa Põhjakorpuse komandöri kindral vabahärra Adolf von Seckendorffi juhatusel kohe maksma karmi korra. Igasugused koosolekud ja meeleavaldused keelati. Tartus lasid okupandid linnarahva hirmutuseks maha Soola tänavalt juhuslikult kätte saadud põgenevate kommunistliku Läti 7. Bauska polgu soldatite salga ja uputasid laibad Emajõe jääaukudesse. Ajalehed suleti või allutati nii rangele tsensuurile, et see ületas isegi omaaegse karmi tsaaritsensuuri, kohustades lehti avaldama saksameelseid juhtkirju toimetuse enda seisukohtade pähe. Ametlikuks asjaajamiskeeleks kehtestati saksa keel ning valla- ja linnaametnikud pidid Saksa võimudele ustavust vanduma. Neis linnades, kus linnavõim oli varem olnud eestlaste käes, saadeti omavalitsus lihtsalt laiali. Tartu linnavolikogu esimees Lui Olesk ja veel 49 eestlast vangistati ja saadeti Riiga.
Legendaarne
Plaadil on kokku 18 lugu, kus teeb kaasa ka teisi Eesti räppareid, näiteks Kozy, Quest, Metsakutsu ja Põhjamaade Hirm. Lugudele "Legendaarne" ja "Pankrot" valmistati ka video, ning "Pankrotti" näitas Euroopa MTV. Raadio 2 aastahiti valimisel jõudis "Legendaarne" teisele kohale, kaotades napilt Nexusele.
Saksa okupatsioon Eestis (1917–1918)
Pärnu
23. veebruari õhtul kuulutati Pärnus välja Eesti vabariik. 24. veebruari keskpäeval toimus 2. Eesti jalaväepolgu pataljoniülem staabikapten Felix Johannes Tannebaumi käsul Eesti Vabariigi esimene sõjaväeparaad. 25. veebruari varahommikul jõudsid linna Saksa sõdurid. Okupatsioonivõimude korraldusel pidid nii omakaitse kui 2. Eesti jalaväepolgu Pärnu pataljon relvad loovutama ja oma tegevuse lõpetama.
Okupatsioonivõimude repressiivtegevus
Oma tegevuses toetusid okupatsioonivõimud Eestis baltisakslastele, kelle huvides toimusid 1917. aastal ka arveteõiendamised Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomiteega, kelle juhtimisel algas baltisakslastele kuulunud suurmaaomandite natsionaliseerimine ja maatameestele jaotamine.
Selle tegevuse eest hukati:
Mittesobivate isikute kinnipidamiseks moodustati vangilaagreid – näiteks koonduslaagrid Naissaarel (novembris 1918 oli seal 300 kinnipeetavat) ja Pääskülas.
Balti Hertsogiriik
Saksa vägede kaitse all asusid Eestimaa, Liivimaa ja Kuramaa rüütelkonnad taastama euroopalikke hertsogiriike ja nende alusel looma ühendatud Balti Hertsogiriiki. 9. aprillil 1918 toimus Toompea lossis Eestimaa rüütelkonna initsiatiivil ja Saksa okupatsioonivõimude toetusel kokku kutsutud Eestimaa seisuslik maakogu (Landesversammlung). Sellele olid kutsutud ka valdade, linnade ja vaimulikkonna esindajad (51 liikmest oli eestlasi vaid 16 vallavanemat), kes pidid valima esindajad ühtse Balti Maapäevale.
Põranda all tegutsenud Eesti Ajutise Valitsuse juht Konstantin Päts andis aga Eesti vallavanematele kaasa deklaratsiooni, mille Vana-Antsla vallavanem Peeter Koemets 10. aprillil Riias ka ette luges. Balti Ühendatud Maanõukogul valitud 11-liikmelisse eestseisusse kuulus Tallinna esindajana ka Tallinna ülembürgermeister Erhard Arnold Julius Dehio.
Brest-Litovski vaherahu
pisi|left|Rindejoon [[Idarinne (Esimene maailmasõda)|idarindel Brest-Litovski vaherahu sõlmimise ajal 1918. aastal]] Keiserliku Saksamaa ja Nõukogude Venemaa suhetest sündis 27. augustil 1918 Berliinis Brest-Litovski rahu lisaleping, mis käsitles ka Eesti rahvusvahelist seisundit. 3. märtsil 1918 sõlmitud Bresti rahulepingu kohaselt oli Saksamaa ja Venemaa piir Baltikumis jäänud selliseks, nagu ta veebruaris paika oli pandud: saared Saksamaale, mandriosa Venemaale. Saksamaa okupeeris Põhja-Läti ja Eesti mandriosa esialgu juriidiliselt korra taastamise ettekäändel ja eesmärgil. 27. augustil 1918 Saksa-Vene läbirääkimiste käigus tehti Bresti rahulepingu lisaleping, mille tulemusena Venemaa loobus oma ülemvõimust nii Eesti- kui ka Liivimaal.
Brest-Litovski 3. märtsi rahulepingu Artikkel VI kohaselt "Eesti- ja Liivimaa puhastatakse samuti kohe vene vägedest ja ka Vene Punaarmeest. Eestimaa idapiiriks saab üldjuhul Narva jõgi, Liivimaa piir kulgeb üldiselt üle Peipsi ja Pihkva järve, selle edelanurgast, sealt üle Lubani järve, Lievenhofi ja Lääne-Dvina suunas. Eesti- ja Liivimaa okupeeritakse Saksamaa politseivõimu poolt seniks, kuni nendes riikides tagatakse oma ametivõimude poolt ühiskondlik julgeolek. Venemaa vabastab korraga kõik Eestimaal ja Liivimaal arreteeritud või küüditatud elanikud ja kindlustab kõigi eestimaalaste ja liivimaalaste ohutu tagasipöördumise."
Rahulepingu alusel vabastati Venemaalt, sinna küüditatud baltisakslased ja eesti rahvuslased, sh parun Schilling — Säreverest, parun Arved Hoyningen-Huene, õpet. Joh. Wilberg — Amblast, Karl Feldmann — Tallinnast, Arved Knüpfer, Nikolai Riesenkampff-(poeg) — Tallinnast, Eduard Reisberg — Püssist, Harald Walter — Lüganuse õpetaja poeg, Kurt Hunnius ja Woldemar Hunnius — Läänemaalt Kiltsist, Ernst von Lilienfeldt, parun Georg von Traubenberg, parun Eduard von Dellingshausen — Eestimaa rüütelkonna peamees, Eduard Hasselblatt, Karl Walden — Püssi valitseja, krahv Hans Tiesenhausen — Selist, Andreas von Antropoff Üksnurmest, Hans von Schulmann — rüütelkonna sekretär, von zur Mühlen — Niguliste õpetaja, Herbert Klöppel, prl. Bergfeld — Haapsalust, Jakob Reitel — Paunküla valitseja, Ruben Õöpik — Paidest, Gustav Kütt — Rakvere linna miilitsaülem, Oskar Jakoby. end. postiametnik, Tallinnast, Michael Wenda — raudteeametnik, Tallinnast, August Senno — Risti jaamaülem, Mart Martinson — Viljandi linna miilitsaülem, Eduard Birkenberg — Saue vallavanem, Gustav Seen — Viljandi notar, Andreas Loorits — Viljandi maakonnavalitsuse liige, Hans Johani — Viljandi maakonna agronoom, Dr. Mats Nõges — Viljandi linnapea ja Viljandi maakonnavalitsuse liige, Johann Animägi — üliõpilane Viljandist, Karl Baars — Viljandi advokaat, August Pitka — kapteni poeg Tallinnast, Leo Sepp — Viljandi maakonnavalitsus esimees, Johann Milder — kirjakandja Ristilt, Aleksander Tõnisson — polkovnik, Johannes Poopuu — staabikapten, Gustav Jonson — Viljandi Eesti ratsaväe ohvitser, Jakob Sõnajalg — Järva maakonnavalitsuse sekretär, August Hansschmidt — notari abiline Pärnust, August Klem — kapten Pärnust, Paul Erna ja Arved Leiberg — Rakvere gümnaasiumi õpilased, Paul Paios ja Egon Eldring — Rakverest, Julius Eilandt ja Roman Laas — Eesti sõjaväelased, Jaan Kapsta — kaupmees ja seltskonnategelane Narvast, Arnold Müürisepp, Karl Hindus, Heinrich Wetter, Rudolf Saar, Paul Lutzoff, Jaan Leppik, Otto Aal, Gustaw Muuk, Joosep Rosin ja Aleksander Karol — Eesti polkude soldatid, Ewald Pihlakas — Tallinna tööline, Nikolai Suhow — end. Tallinna salapolitsei ülem, Oskar Lund, Nikolai Fedin, August Koikan, Karl Rimm, Karl Kihulane, Jaan Naris, Aleksander Juris, Karl Anderson, Karla Lääts, Hindrik Ermann, Karl Luik — Narvast, Karla Silberg, Richard Schwalbe, August Lochmann, Aleksander Wisnapuu, Johannes Wider, Anton Schek, Gustaw Norman, Woldemar Klossen, Waabu Weraks, Peeter Lõhmus, J. Dering.
Saksa okupatsiooni lõpp Eestis
Eestlased avaldasid okupatsioonile passiivset vastupanu. Välisdelegatsioonil õnnestus saavutada Eesti Vabariigi tunnustamine de facto Suurbritannia ja Prantsusmaa poolt. Saksa okupatsioon lõppes seoses keisrivõimu kukutamisega Saksamaal novembris 1918.
7. novembrist peale olid eestlased Tallinnas leivanormide vähendamise tõttu hakanud meeleavaldamiseks kogunema. Mitmed vabrikud sh Dvigatel, Krull, Luther, Mayer, Noblessner, Balti manufaktuur, Tallinna Sadamatehased, tallinna tselluloosivabrik pandi seisma. 8. novembril koostati sotsiaaldemokraatide Karl Asti, Aleksander Oinase, Otto Sternbecki, Aleksander Tulpi juhtimisel üleskutse, milles nõuti toiduainete väljaveo lõpetamist, Saksa vägede lahkumist ja võimu üleandmist demokraatlikult valitud omavalitsusasutustele. 9. novembril kogunesid töölisesindajad Valvaja seltsimajja ja koostati kirjalik pöördumine, mis sisaldas lisaks toitlusolukorra parandamise soovile ka poliitilisi nõudmisi. Muuhulgas nõuti Saksa vägede lahkumist, võimu loovutamist Eesti asutustele (maanõukogu ning maakondade, linnade ja valdade esinduskogud), kodanikuõiguste taastamist, poliitiliste vangide vabastamist, Balti maanõukogu laialisaatmist, 8-tunnise tööpäeva sisseseadmist ning ka toiduainete väljaveo keelustamist. Tööliste 13-liikmeline delegatsioon delegatsioon käis Eestimaa sõjakubernerile Adolf von Seckendorffile nõudmisi esitamas. Eestlased esitasid 7-punktilise nõudmiste loetelu: tagada streigi- ja sõnavabadus, sh õigus esitada poliitilisi nõudmisi; loovutada võim Eesti maanõukogule ja valitsusele; keelata Saksa vägede sekkumine Eesti asjadesse ja viia väed võimalikult kiiresti välja; mitte tunnustada Baltimaade ühendatud maanõukogu, mis esindab üksnes balti aadlit; vabastada kõik poliitvangid; kutsuda uuesti kokku Eesti sõjavägi; anda luba rahvakoosolekute pidamiseks.
9. novembril jõudsid ka Saksa Novembrirevolutsiooni sündmused Eestisse ja Saksa sõjalaevadele heisati punased lipud. Tallinna asus vaid üks Saksa mereväe mereväekompanii (Marinekompagnie), kergeristleja Stralsund ja miinipanija Nautilus. 10. novembril toimunud koosolekul moodustati Tallinna garnisoni Saksa soldatite nõukogu, mis tegutses Toompea lossis ja ilma tema kaasallkirjata ei kehtinud ükski kindralkomando korraldus. 10. novembril nõustus Seckendorff endise Eestimaa kubermangukomissari Jaan Poskaga kohtuma, et olukorda lahendada.
11.–14. novembril 1918 andsid Saksamaa esindajad Riias kõrgema poliitilise võimu Balti riikides formaalselt üle rahvuslike valitsuste kätte, kuid Saksa vägede kohalolek jätkus veel mõnda aega. 19. novembril 1918 tunnustas Saksamaa volinik Baltimaadel August Winnig Eesti Vabariiki de facto kuni rahukonverentsini. 11. november 1918 alustas Tallinnas tööd Eesti Ajutine Valitsus, mille esimesele istungile kogunes valitsus koosseisus Jaan Poska, Ferdinand Peterson, Jaan Raamot ja Juhan Kukk. 12. november 1918 täpsustasid Ajutise Valitsuse ja Maanõukogu Vanematenõukogu ühisistungil Ajutise valitsuse koosseis ja jagati ministriportfellid. 13. novembril võtsid Eesti Ajutise valitsuse volinikud Jüri Jaakson ja Peeter Põld üle Tallinnas, parun Tolli majas (Toompuiestee 3) tegutsenud Eestimaa provintsivalitsuse. Provintsivalitsusest olid kohal vaid kaks Saksa poole esindajat – Eestimaa maapealik (Landeshauptmann) rittmeister von Zahn ja Eestimaa maadirektor (Landesdirektor) vabahärra Robert Karl Fürchtegott von Zedlitz und Neukirch. Mõlemad pooled allkirjastasid dokumendi, milles konstateeriti, et Eestimaa valitsemine on läinud provintsivalitsuselt Eesti Ajutisele valitsusele.
Lõuna-Eesti, Liivimaa halduskeskuses Riias okupatsioonivõimud keeldusid veel võimu üle andmast. Lõuna-Eesti küsimust sai hakata lahendama pärast seda, kui Saksa valitsus määras 14. novembril ametisse Baltimaade peavoliniku, kelleks sai Saksa Riigipäeva liige August Winnig. Läbirääkimised Riias, kus Eesti Ajutist valitsust esindasid Johan Jans, Ferdinand Peterson, Konstantin Konik, Ado Birk, Jaan Kriisa ja Voldemar Puhk, kestsid 16.-19. novembrini. 18. novembriks oli Baltimaade peavolinik A. Winnig valmis tingimisi Eesti Ajutist Valitsust tunnustama ja lepingu järgi pidi võim Eesti etnilistes piirdes minema hiljemalt 21. novembriks Eesti Ajutise Valitsuse kätte.
12. novembril rajati Tallinnas ja 13. novembril Tartus Saksa sõjaväelaste nõukogud, mis hakkasid Saksa okupatsioonivõimudest erinevat poliitikat ajama, neis domineerisid parempoolsed sotsiaaldemokraadid. Tallinna nõukogu koosnes 35 mehest ja jagunes kaheks: mereväelaste nõukogu ja maaväelaste nõukogu. Nõukogu, mille määrused olid sõduritele käskudeks, otsustas kohalikku valitsust tunnustada ja selle tegevusse mitte sekkuda. Nõukogu peamiseks sihiks sai demobilisatsioon ja Eestist lahkumine. Tartu nõukogu koosnes 50 inimesest ja Tartu nõukogu teatas ka, et on üheskoos kindralkomandoga kõrgema sõjaväelise võimu esindaja, ei kavatse sekkuda poliitilisse ellu ning hoolitseb kuni lahkumiseni maa julgeoleku eest.
Konstantin Päts ja Aleksander Saar vabastati Albertyni interneeritute laagrist 17. novembril ning August Peet Dünamünde (Daugavgrīva) vanglast kas 18. või 19. novembril 1918. aastal.
Muu
Eesti Vabadussõja esimeses lahingus – Narva lahingus – sõdisid üheskoos Saksa okupatsiooniväed ja Eesti vabatahtlikud rahvaväelased. Seal said Vabadussõjas oma esimesed autasud – Saksa II klassi Raudristid – ka mõned eestlased.
Paapua Uus-Guinea linnade loend
''Siin on loetletud Paapua Uus-Guinea linnu.
A
Alotau - Arawa
G
Goroka
K
Kokopo - Kundiawa
L
Lae
M
Madang - Mount Hagen
P
Port Moresby
R
Rabaul
W
Wabag - Wewak
Rogue Wave
Rogue Wave on USA indie rock ' i bänd Californiast Oaklandist.
.iq
.iq on Iraagi Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1997. aastast.
Arbīl
pisi|Arbīl Arbīl on linn Iraagis Iraagi Kurdistanis, Arbīli kubernerkonna keskus.
Kuuste vald
Kuuste vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Vana-Kuuste valla maa-alast, välja arvatud Laane raudteejaama ja Klaose, Pärna ja Pullikese talude piirkond ning Uhti ja Aakaru külade, Ülenurme, Reola ja Lepiku asunduste ning Kõõra, Lepiku, Kõrvialutse, Kullamaa ja Veinioja talude maa-alad; senise Haaslava valla maa-alast, välja arvatud Ihaste küla piirkond.
1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Adolf Pastel. 1941–1944 oli vallavanem Eduard Kivimäe.
Vald kuulus Riigivolikogu 53. valimisringkonda, kust valiti Rudolf Riives.
Võllinge
Võllinge on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puhja valda.
Geraldine Apponyi
Geraldine Margit Virginia Olga Maria Apponyi de Nagy-Appony (või Nagyappony või Nagy Apponyi) (6. august 1915 Budapest (Pest) – 22. oktoober 2002 Tirana) oli krahvinna, lühikest aega albaanlaste kuninganna Geraldina.
Sademete hulk
Sademete hulk ehk sademehulk on kliimanäitaja, mis näitab mingi ajavahemiku jooksul spetsiaalse seadmega (tavaliselt sadememõõturiga) mõõdetud veekihi paksust mingis kohas.
Geraldine Apponyi
Ta sündis Ungaris Budapestis. Tema isa oli krahv Julius (ehk Gyula) Apponyi de Nagy-Appony (või Nagyappony; (15. august 1873 Nagyappony – 27. mai 1924 Budapest) ja tema ema oli ameeriklanna Gladys Virginia Steuart (18. juuli 1891 – 19. november 1947), vanast Virginia perekonnast pärit miljonäri tütar, Richard Nixoni sugulane. Geraldine oli ainuke Euroopa kuningliku perekonna liige, kelles voolas ameerika verd. Geraldine'i isaisa Lajos (ehk Ludwig) Apponyi (2. mai 1849 Baden bei Wien – 11. detsember 1909 Budapest) oli Habsburgide õukonnas kõrge ametnik. Geraldine'i emaisa John Henry Steuart (1831–1892) oli USA konsul Antwerpenis.
Sademete hulk
Tavaliselt kasutatakse kliima iseloomustamiseks kuu keskmist sademete hulka ja/või aasta keskmist sademete hulka. Harvem kasutatakse ka ööpäevast, kuist, aastast sademete hulka ning selle jaotust maakeral, aastane ja ööpäevane käik jne.
Geraldine Apponyi
Geraldine'i vanemad said tuttavaks Pariisis 1912. aastal ühel lõunasöögil Austria-Ungari saatkonnas ning nad abiellusid 1914.
Kui Austria-Ungari impeerium kokku varises, siirdus Apponyite perekond Šveitsi. Aastal 1921 naasid nad Ungarisse. Kui aga Geraldine'i ema jäi leseks, otsustas ta võtta oma kolm last (Geraldine, Virginia (sündinud 1916) ja Gyula (ehk Julius; 1923–1946) elama enda juurde suvituskohta Mentoni Lõuna-Prantsusmaal.
Sademete hulk
Sademete hulka mõõdetakse tavaliselt sadememõõturiga.
Geraldine Apponyi
Kui ta aga abiellus ühe Prantsuse ohvitseriga, nõudis isa perekond, et lapsed asuksid elama vanaema juurde Ungarisse, et saada haridus Ungaris. Ema jäi nõusse. Lapsed saadeti Pressbaumi Püha Südame internaatkooli Viini lähedal. Vaheaegadel olid lapsed vanaema ning tädide ja onude juures perekonna mõisas.
Kui Geraldine oli 16-aastane, siis vanaema suri. Pärast seda veetsid Geraldine ja Virginia oma vaheajad põhiliselt Szebegényis oma edasipüüdliku tädi krahvinna Fanny Karolyi pool. Seal nad õppisid hommikuti kiir- ja masinakirja.
Sademete hulk
Sademete hulk maailmas
Maailmas on keskmine sademete hulk umbes 1000 mm aastas, kõrbedes ja kõrglaiustel see on vähem kui 250 mm aastas.
Geraldine Apponyi
17-aastaselt osales Geraldine, kes peatus Budapestis Karolyi palees, Ungari monarhistide korraldatud ballil.
Sademete hulk
Sademete hulk maailmas
Suurim ööpäevane sademete hulk maailmas – 1870 mm – on registreeritud 15.-16. märtsil 1952 Réunioni saarel India ookeanis.
Geraldine Apponyi
Geraldine asus tööle raamatukoguhoidja abilisena või postkaartide müüjana Budapesti Rahvusmuuseumis, mille direktor oli tema onu.
Kohe pärast 21-aastaseks saamist sai Geraldine ühelt Albaania kuninga Zog I kuuest õest kutse Albaania õukonda. Zogi õed olid käinud Viinis ja Budapestis pruuti otsimas ning saatnud vennale ballil tehtud foto Geraldine'ist. Kuningas otsis abiellumise eesmärgil ilusat aadlisoost naist, kelle seljataga ei oleks Mussolini, kes soovis Albaaniat oma võimu alla saada. Mussolini lootis, et Zog abiellub Itaalia printsessiga. Kuningas oli näinud Geraldine'i pilti ja sellesse armunud. Foto oli tehtud Ungari monarhistide ballil, kui Geraldine oli 17-aastane. Geraldine oli üks Euroopa aristokraatlikest iludustest, keda hüüti ka "Ungari valgeks roosiks." Enne seda olevat kuningas lasknud otsida kena välimusega pruuti, kelle sissetulek oleks vähemalt miljon USA dollarit aastas.
Sademete hulk
Sademete hulk maailmas
Suurim kuune sademete hulk maailmas – 9300 mm – on registreeritud Cherrapunjis Indias.
Geraldine Apponyi
Kuninga usaldusalune kindral Cyczy külastas Budapestis Geraldine'i ja Apponyite perekonda, et kutset kinnitada. Geraldine'i sõber krahvinna Katherine Teleki saadeti Tiranasse, et ta tänaks kuningat ning vaataks hoolega ringi.
Sademete hulk
Sademete hulk maailmas
Väikseim aastane sademete hulk on registreeritud Atacama kõrbes. Seal 400 aastat kuni 1971. aastani sademed puudusid.
Sademete hulk Eestis
Suurim ööpäevane sademete hulk Eestis – 148 mm – registreeriti 4. juulil 1972. Metsküla (Saaremaa).
Geraldine Apponyi
Detsembris 1937 sõitis Geraldine koos ühe sõbraga Barist laevaga Durrësesse. Pärast maabumist 1. jaanuaril 1938 (teistel andmetel maabus Geraldine varem, kuid kohtumine kuningaga leidis aset samal päeval) viidi Geraldine villasse, mille kõik toad olid täis punaseid roose. Hilisõhtul esitleti teda kuningale. Nad vestlesid varahommikuni. Kui Geraldine ärkas, oli talle paleest toodud hiigelsuur roosidest süda. Kell 4 päeval tegi kuningas abieluettepaneku, mille Geraldine võttis vastu. Lõplik kihlus (Geraldine'i ametlik nõustumine) leidis aset 10. jaanuaril 1938. Geraldine'i eestkostja krahv Karl Apponyi andis oma nõusoleku. Geraldine'ist sai Albaania printsess.
Sademete hulk
Sademete hulk Eestis
Suurim aastane sademete hulk Eestis – 1157 mm – registreeriti 1990. aastal. Nääri (Raplamaa).
Geraldine Apponyi
Geraldine'i loor oli kinnitatud oranžidest õitest moodustatud diadeemi külge. Pruudi valge atlasskleit oli pärlitega ja teemantidega tikitud. Kleidi oli kuningas tellinud Pariisist Worthilt. Geraldine'il oli kuus pruutneitsit. Pulmatort oli kolme meetri laiune. Geraldine lõikas seda oma abikaasa saabliga. 50 000 rahvariides last aplodeerisid. Vaenujalal olevad klannid jõid koos veini. Pulmakinkide seas oli helepunane Mercedes Adolf Hitlerilt. Mussolini kinkis vaskvaase ja Francisco Franco kinkis haruldase vitriinkapi. Ungari riigihoidja admiral Miklós Horthy poolt oli faeton ja neli lipizza hobust. Itaalia kuningas Vittorio Emmanuele III saatis pronksist traguni ratsakuju.
Pärast pulmapidu siirdus noorpaar Durrësesse, kuhu oli rajatud mesinädalate puhuks paviljon.
Sademete hulk
Sademete hulk Eestis
Väikseim aastane sademete hulk Eestis – 309 mm – registreeriti 1941. aastal. Pärnu.
Geraldine Apponyi
Geraldine'ist sai maailmas nooruse poolest teisel kohal olev kuninganna. Temast noorem oli ainult Egiptuse kuninga Faruki abikaasa Farida. Samuti oli Geraldine esimene ameeriklanna, kellest sai kuninganna.
Juunis tegid itaallased katse kuninglik paar röövida, tuues ettekäändeks jahisõidu mööda Aadria mere rannikut.
5. aprillil 1939 sündis troonipärija prints Leka.
Half-Life 2
"Half-Life 2" on ulmeline FPS (First-person shooter) arvutimäng ehk esimeses isikus tulistamismäng ja kõrgelt tunnustatud mängu "Half-Life" järg.
Geraldine Apponyi
Zogi võimule tegi lõpu fašistliku Itaalia sissetung Albaaniasse 7. aprillil 1939. Kuninganna, kellel pärast sünnitust tuli alles verd, põgenes koos pojaga (ning arsti ja lapsehoidjaga) Hitleri kingitud Mercedesega mööda keerulisi mägiteid Kreekasse. Kuigi seda on väidetud, ei tühjendanud kuninganna oma pangakontot. Kaasas olid tal ainult ehted ja pisut muid isiklikke asju. Väikesesse ehetekotti, mida ta hiljem alati kaasas kandis, kühveldas ta natuke Albaania mulda.
Geraldine sai kuningannana Albaania pinnal viibida 354 päeva. Kuningas järgnes talle koos 115 õukondlasega, kes kandsid 10 rasket kasti väärtasjadega.
Half-Life 2
Mängu "Half-Life 2" lõi ettevõte Valve Corporation ja see anti välja 16. novembril 2004. Mäng kasutab "Source" mootorit. Algselt oli mäng saadaval ainult Windowsile, kuid nüüdseks ka Xbox 360 ja PlayStation 3 jaoks osana kogumikust "The Orange Box".
Geraldine Apponyi
Kreekasse ei tahtnud nad jääda, et Mussolini Kreeka kuningale, kes neid oli võõrustanud, etteheiteid ei teeks. Kreekast Londonisse Ritzi hotelli jõudmiseks tuli läbida Türgi, Rumeenia (kus kuningas Carol neid vastu võttis), Poola, Baltikum, Rootsi, Holland, Belgia ja Prantsusmaa. Nad seadsid end sisse Pariisi piirkonna korterites, kuid olid sunnitud põgenema sakslaste eest, kes olid selleks ajaks juba sisse tunginud Belgiasse. Kuninglik perekond ja õukond hakkasid kolme limusiiniga lõuna poole liikuma, liitudes teiste põgenike aeglase vooriga. Pärast Saksa pommituslennukite tule alla sattumist hargneti ning taasühineti Bordeaux's, kust 1940. aasta hilissuvel saadi ümberpiiratud sadamast viimase laevaga Liverpooli ja sealt rongiga Londonisse.
Londonis kuulus kuninga kaaskonda 30 inimest, sealhulgas tema kuus õde. Kogu sõja ajaks jäid nad Inglismaale. Ritzi hotellist kolisid nad Parmoor House 'i, maamajja, mille nad rentisid Buckinghamshire'is Chilternsis. Geraldine'ile pakuti osa Hollywoodi filmis, mis jutustab tema armastusloost, kuid ta keeldus, sest abikaasa kinnitas, et neil on piisavalt raha.
Half-Life 2
Lugu
"Half-Life 2" tegevus toimub düstoopilises maailmas, mida esimeses "Half-Life'i" mängus toimunud sündmused on tõsiselt mõjutanud. Inimkonna on orjastanud tulnukarass, keda inimesed kutsuvad nimega Combine. Mängu tegevustik leiab aset linnas City-17 ja selle ümbruses. Mängija juhib esimesest mängust juba tuttavat teadlast Gordon Freemani, kes peab inimkonna vabaduse nimel võitlema koos vastupanuliikumisega maad okupeerivate kombainide vastu.
Geraldine Apponyi
Kui sai selgeks, et USA ja Briti abi puudumise tõttu Albaaniasse naasta ei õnnestu, asus perekond Egiptuse õukonna ametlikul kutsel elama Egiptusse. Algul elati ühes Giza hotellis püramiidide lähedal, hiljem asuti elama villasse Aleksandria moodsas Ramlehi linnaosas. Aleksandrias elas teisigi endisi monarhe, kellele kuningas Faruk oli varjupaika pakkunud. Geraldine sõbrunes Bulgaaria ekskuninga Simeon II ema Ioannaga.
Kui Gamal Abdel Nasser Faruki 1952 troonilt tõukas ja viimane Egiptusest lahkus (kuninganna vaatas Aleksandrias binoklist Faruki tema jahi pardal), kolis Zog, kelle tervis oli halb, oma perekonna ja kaaskonnaga Prantsusmaale.
Half-Life 2
Lugu
"Half-Life 2" võitis 2004 üle 40 aasta arvutimängu tiitli.
Geraldine Apponyi
Alates 1946. aastast elas Geraldine läbi eksiili väntsutused Prantsusmaal, Inglismaal, Egiptuses, Ameerikas, Rodeesias, Hispaanias ja lõpuks Lõuna-Aafrika kõrgtasandikel.
Half-Life 2
Lugu
3. detsembriks 2008 oli mängu "Half-Life 2" müüdud üle 6,5 miljoni eksemplari.
Geraldine Apponyi
Nende poeg Leka nimetas end pärast isa surma albaanlaste kuningaks Leka I-ks.
Half-Life 2
Mäng
"Half-Life 2" meenutab esimest "Half-Life'i" mängu. Mängija peab liikuma läbi lineaarsete keskkondade, võideldes kombainide sõduritega ja vaenulike koletistega. Mängu on mitmekesistatud mõistatuste ja sõiduvahenditega, mis pakuvad vaheldust tulistamisele. Mängija näeb maailma läbi Gordon Freemani silmade.
Geraldine Apponyi
Pärast poja väljasaatmist 1975 jäi Geraldine Madridi, kuid liitus poja perekonnaga Lõuna-Aafrika Vabariigis 1992.
Half-Life 2
Mäng
Ekraani allosas kuvatakse HUD-il (heads-up display) mängija elude, energia ja laskemoona andmed. Ekraani ülaosas kuvatakse saadavalolevad relvad. Elusid ja energiat saab taastada, korjates üles ravimeid ja akusid, või kasutades seintel olevaid ravimis- või laadimisseadmeid.
Geraldine Apponyi
Ilmselt kliimamuutuse tõttu tekkisid Geraldine'il hingamisraskused, mistõttu ta viidi augustis ühte Prantsuse hospidali.
Half-Life 2
Mäng
Mängus olev relvastus koosneb tänapäevastest tulirelvadest, mille hulgas on vee all tulistav püstol, SPAS haavlipüss ja MP7 püstolkuulipilduja. Mängus on ka ulmelisi relvi, näiteks amb, mis laseb tuliseid metallvardaid, ning impulsspüss, mis tulistab helendavaid impulsse ja "tumeda energia" kerasid, mis pihustavad elusolendid kokkupuutel molekulideks. Võimeka Source mootori abiga on mängu toodud ka gravitatsioonipüss ehk Zero Point Energy Field Manipulator. Seda relva kasutades saab mängija kergeid objekte üles tõsta ja vaenlaste sekka visata või hunnikusse laduda, et teha endale kilp. Sellest võib abi olla ka väljaspool lahinguvälja, näiteks saab sellega haarata kättesaamatut varustust, valmistada endale sildu ja treppe ning keerata ümber pikali lennanud sõidukeid.
Geraldine Apponyi
Geraldine suri Tiranas sõjaväehospidalis 22. oktoobri õhtul kell 22.30 või 22.40 pärast korduvaid hingamisraskusi (talle tehti kaks kopsuoperatsiooni) ja nelja südameatakki.
Half-Life 2
Mäng
Paljud mõistatused kasutavad mängu füüsikamootorit. Näiteks on vaja tõsta kiige moodi asetatud puuplaadile tuhaplokke, et see kaldteeks muuta. Mõistatuste ja takistuste läbimiseks läheb gravitatsioonipüssi tihti vaja. Näiteks ühel hetkel peab mängija seda kasutama, et puhastada kiirtee mahajäetud autodest.