cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aino Kolpakova
Elulugu
Lapsepõlves elas Märjamaal ja osa lapsepõlvest veetis Pärnus. Aino Kolpakova oli August Sanga sugulane (ema onutütar). Õppis Arvo Valtoniga ühes klassis Märjamaa koolis, nende kooliõpetaja oli Harri Jõgisalu.
Pärast ETKVL-i Kooperatiiv-Kaubanduse Kooli lõpetamist 1952. aastal suunati tööle Mustveesse, kus abiellus Ivan Kolpakoviga (1932-2017), kellega rajas koos rajas kodu ja kasvatas üles kaks last. Töötas kuni pensionini kaubanduses, tegeles asjatundlikult köögiviljade kasvatamisega.
Pensionieas osales kultuuriseltsi Pritšudje üritustel, kus esines oma loominguga. Luuletamine oli tema suurim harrastus, mis sai alguse kooliajast. Luulepisiku päris ta oma vanaema Liisa Kalmetilt.
Aino Kolpakova on maetud Mustvee kalmistule.
Looming
Aino Kolpakova luulevihik "Minu hinges, minu südames" ilmus 2006. aastal.
Eduard Tšerevaško
Eduard Tšerevaško (sündinud 2. juulil 1936 Ukraina NSV-s) on endine Eesti NSV poliitik.
Ta lõpetas aastal 1954 Tallinna 32. Keskkooli ja aastal 1960 laevaehitusinsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi. Koolipõlves tegeles riistvõimlemisega. Olnud 1982–1988 Eesti NSV Riikliku Kutsehariduskomitee esimees ja spordiühingu Tööjõureservid vabariikliku nõukogu esimees, 1989–1990 Eesti NSV minister, 1990–1999, enne pensionile jäämist Riigikogu kantselei nõunik, majandustalituse juhataja.
Isa- Tserevashko,Ivan, (12.04.1906-22.09.1965) Aastatel 1950-1957 suunamisega on töötanud eesti põlevkivi trusti (tool ajal asus Tallinnas Toompeal) peaenergeetikuna.
Ema- Tserevashko,Nadezhda, (30.10.1914-23.03.1996) kodune.
54 eKr
54. aasta eKr
Kastepunkt
Kastepunkt on selline õhu või muu gaasi temperatuuri väärtus jääval rõhul, milleni jahtudes õhus sisalduv niiskus muutub küllastavaks, see tähendab, et kastepunkti saavutanud õhu suhteline niiskus on 100%,  õhus olev veeaur kondenseerub.
Magnus Brunner
pisi|Magnus Brunner (2020) Magnus Oswald Brunner (sündinud 6. mail 1972 Höchstis Vorarlbergi liidumaal) on Austria poliitik, ta on Austria Rahvapartei liige. Ta oli kantsler Austria föderaalses kliimameetmete, keskkonna-, energia-, liikuvuse, innovatsiooni ja tehnoloogia ministeeriumis 7. jaanuarist 2020 kuni 6. detsembrini 2021. Alates 6. detsembrist 2021 on ta Austria rahandusminister.
Kastepunkt
Kondenseerumine avaldub uduna, kastena, pilvedena või härmatisena.
Magnus Brunner
Ta on õppinud õigusteadust Innsbrucki ülikoolis õigusteadust. 1996. aastal sai ta Innsbrucki ülikoolis õigusteaduse doktori kraadi väitekirjaga meditsiinilise konfidentsiaalsuse ulatuse teemal, seejärel lõpetas aspirantuuri Londoni King’s College’is.
Isiklikku
Ta on abielus, peres on kolm poega.
Kastepunkt
Viited
Luftfuktighet
Lõuna-Pahijärv
Pahijärv (ka Lõuna-Pahijärv) on järv Võru maakonnas Rõuge vallas Põnni külas. Järve pindala on 3, ha. Järve kõrval asub Põhja-Pahijärv.
Kihlevere vald
Kihlevere vald (saksa keeles Kichlefer) oli vald Virumaal Kadrina kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti Kihlevere vald Aaspere vallaga.
Valla alal asus Kihlevere mõis.
Fjordkraftligaen
Eliteserien (sponsori järgi tuntud kui Fjordkraftligaen) on Norra jäähoki kõrgeim liiga. Liiga on loodud 1934. aastal. Liigas mängib 10 klubi.
Bronkhorstspruit
Bronkhorstspruit on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Tshwane linnaringkonnas.
Bronkhorstspruit on asutatud 1905. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bronkhorstspruiti elanikest valgeid 66,40%, mustanahalisi aafriklasi 25,48%, India või Aasia päritolu inimesi 4,95%, värvilisi 2,63% ja teisi 0,56%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 65,74% inimesi, inglise keelt 10,25%, ndebele keelt 4,07%, suulu keelt 3,85%, pedi keelt 2,84% sotho keelt 2,36% ja tsvana keelt 2,30%.
Schönefeld
Schönefeld on vald Saksamaal, Brandenburgi liidumaa Dahme-Spreewaldi kreisis. Schönefeld piirneb Berliini kaguosaga. Piirkonnas asub Berliini Schönefeldi lennujaam.
Tartu Soome kogudus
EELK Tartu Soome kogudus on luterlik kogudus Tartus.
Kogudus kuulub Tartu praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Eenok Haamer ja abiõpetaja Urmas Oras. Juhatuse esimees on Hilda Kruustük.
Jumalateenistused on iga kuu 1. ja 3. pühapäeval algusega kell 15.00 Tartu Ingeri majas (Veski 35).
Paul Kokla
Paul Kokla (17. august 1929 Kärdla – 16. mai 2020) oli eesti keeleteadlane ning eesti, soome, mari ja ungari keele uurija.
Leena Nivanka
Elu- ja töökäik
Ta elas aastatel 1951–1953 vanematega Pariisis ja 1953–1958 Stockholmis, õppides sealses prantsuse gümnaasiumis. 1962. aastal astus ta Helsingi ülikooli, kus õppis sotsioloogiat ja sotsiaalpoliitikat, 1970. aastal kaitses ta magistritöö.
Ta töötas aastatel 1970–1976 Helsingi Linnateatris programmi koordineerijana. Aastatel 1976–2007 oli ta Soome Rahvusooperi pressiosakonna juhataja ja projektijuht.
Paul Kokla
Elulugu
Õpingute ajal sõbrunes Kokla Marimaal sealse teadlaskonnaga. Marimaast ja maridest kirjutas ta artikleid teaduskirjandusse, ajakirjandusse, raamatusse "Saaremaast Sajaanideni’’ ja mujale. Pidev Marimaa külastamine aitas Koklal selgeks saada ka mari keele, mis oli lisaks soome, vene, saksa, ungari ja rootsi keelele tema jaoks kuues võõrkeel. Maridega suhtles ta tihedalt oma elu lõpuni ja pidas mari keelt oma teadlaseks kujunemise üheks olulisemaks mõjuavaldajaks. Ta proovis mitu korda ka inglise keelt õppida, kuid see tal hästi ei õnnestunud.
Paul Kokla sõnul on tema arengule teadlasena kaasa aidanud teised keeleteadlased, nende hulgas Paul Ariste ja Johannes Voldemar Veski.
Leena Nivanka
Isiklikku
Tema ema Erika Nivanka oli hõimusuhete edendaja ja Eesti Rahvusringhäälingu esimene naisdiktor ning isa Eino Nivanka oli raamatukogutöötaja. Õde Eevi Anniki Nivanka on keeleõpetaja ja tõlkija.
Paul Kokla
Töökäik
Paul Kokla töötas eesti keele lektorina Göttingeni (1971–1973), Turu (1980–1982) ning Pécsi ülikoolis (1991–1995). Viimases töötas ta ka soome-ugri keelte õppetooli juhatajana. Kokla töötas eesti-soome sõnaraamatu toimetajana ning soome-eesti suure sõnaraamatu toimetajana. Aastatel 1978–1990 töötas Kokla ajakirja Linguistica Uralica tegevtoimetajana. Sealt edasi sai ta peatoimetajaks, kellena töötas aastatel 1990–1996. Aastal 2015 andis Kokla välja "Hiiu sõnaraamatu’’, kuna soovis oma pensionipõlve sisustada millegi endale lähedasema, Pühalepa murde uurimisega.
Teadustöö
Paul Kokla tegi oma diplomitöö vepsa keele tuletussufiksitest, mille jaoks kogus ta Vepsamaal materjali. Mari keelega hakkas Kokla põhjalikumalt tegelema aspirantuuri ajal. Pärast aspirantuuri asus ta tööle Tallinna, Keele ja Kirjanduse Instituuti. Aastal 1964 kaitses ta kandidaaditööd "Possessiivsufiksid mari keeles", mis jäi käsikirjaks.
Kokla avaldas nelja aasta jooksul mari keele kohta arvukalt artikleid, käsitledes nii possessiivsufikseid, mari käändesüsteemi, noomeni- ja verbi­vorme, postpositsioone, morfofonoloogiat, lause­konstruktsioone, häälikuajalugu, kirjakeele ajalugu ja mari ühtse kirjakeele loomise võimalikkust. Teaduslikke artikleid kirjutas ta ka teistest eesti sugulaskeeltest.
Isiklikku
Tema minia on Anna Verschik.
Nikolai Kuljomin
Nikolai Vladimirovitš Kuljomin (vene keeles Николай Владимирович Кулёмин; sündinud 17. juulil 1986 Magnitogorskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Ufa Salavat Julajev ründajana vasakäärel.
Kuljomin alustas klubikarjäärgi Magnitogorski Metallurgis ja tegi klubi meeskonnas Venemaa kõrgliigas debüüdi hooajal 2005–06. 2007. aastal tuli ta Metallurgiga Venemaa meistriks.
2006. aastal valis Toronto Maple Leafs ta NHL-i draft'is 44. valikuna. NHL-is debüteeris ta Maple Leafsi meeskonnas hooajal 2008–09. Maple Leafsi meeskonnas mängis ta kokku kuuel hooajal. 2014. aasta juulis liitus ta New York Islandersiga, kus mängis kaks hooaega.
2018. aasta juulis naasis ta Metallurgi.
2021. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu Ufa Salavat Julajeviga.
Venemaa jäähokikoondisega on Kuljomin tulnud 2012. ja 2014. aastal maailmameistriks. Lisaks on ta maailmameistrivõistlustelt võitnud veel kolm medalit.
Zelzate
Zelzate on hollandikeelne vald ja asula Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.
Säässaare ristipuud
Säässaare ristipuud on Põlva maakonnas Põlva vallas Säässaare külas asuvad ristipuud. Säässaares on kaks tähelepanuväärset ristipuude kogumikku (kokkuleppeliste nimedega Säässaare ristipuud III ja Säässaare ristipuud IV). Lisaks nendele on Säässaares ka Säässaare ristimänd.
Kiideva vald
Kiideva vald (saksa keeles Kiwidepäh) oli vald Läänemaal Ridala kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1890 ja siis liideti Kiideva vald Sinalepa vallaga.
Valla alal asus Kiideva mõis.
Aimu Reintam
Aimu Reintam (6. märts 1931 Tallinn – 16. jaanuar 2014) oli Eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu
Lõpetas 1950 Tallinna 10. Keskkooli, 1955 Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna ja 1965 Leningradi Põllumajandusinstituudi aspirantuuri; tehnikakandidaat (1966, samas), väitekirjas käsitles kivistel muldadel töötamiseks ettenähtud atrade kangitüüpi kivikaitsemehhanismi dünaamikat.
Oli 1955–1958 Tartu masina-traktorijaama insener, 1958–1960 EPMÜ põllutöömasinate kateedri assistent, 1960–1962 ja 1965–1968 vanemõpetaja, 1968–1989 dotsent, 1989–1996 professor, aastast 1996 oli ta emeriitprofessor.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: põllutöömasinate ehitus, teooria ja tehnoloogia arvutus, tööprotsesside matemaatiline modelleerimine, põllunduse mehhaniseerimise arengulugu Eestis, põllumajanduse mehhaniseerimise alane oskuskeel.
Teoseid
Kirjutas artikleid teatmeteostesse. 100 teadustrükist, 3 autoritunnistust.
Isiklikku
Aimu Reintam oli kooliõpetaja, talupidaja poeg, Loit Reintami vend ja Annika Reintami isa.
Pagari külanõukogu
Pagari külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1960.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Pagari külanõukogu 1950 septembris Jõhvi rajooni koosseisu.
1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogus "Tuleviku" ja "Edasi" kolhoos.
1960 septembris Pagari külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium arvati Mäetaguse külanõukogu koosseisu.
Corte de' Cortesi con Cignone
Corte de' Cortesi con Cignone on asula ja vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Cremona provintsis. Halduskeskus asub Corte de' Cortesi con Cignones.
60 meetri kõrgusel merepinnast asuva Corte de' Cortesi con Cignone asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Corte de' Cortesi con Cignone piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bordolano, Casalbuttano ed Uniti, Olmeneta, Quinzano d'Oglio (BS), Robecco d'Oglio, Verolavecchia (BS).
Räpina polder
pisi|Räpina polder Räpina polder on polder Põlva maakonnas Räpina vallas Lämmijärve kaldal. Poldri pindala on 1408,5 ha. Polder on rahvusvahelise tähtsusega linnuala (Räpina poldri linnuala).
Třineci HC Oceláři
HC Oceláři Třinec (Třinec Steelers) on Tšehhi jäähokiklubi, mis tegutseb Třinecis. See mängib Tšehhi jäähoki kõrgliigas Extraliga.
Amendola lennujaam
Amendola lennujaam on sõjaväelennuväli Itaalias Apuulia maakonnas Foggia provintsis, 15 km kaugusel Foggia keskusest kirdes, Amendola fraktsioonis. Lennujaam kannab Luigi Rovelli nime.
1944. aastal oli lennuväli Euroopa suurim sõjaväelennuväli.
Bahreini rahvusvaheline ringrada
Bahreini rahvusvaheline ringrada on mootorispordikompleks, mis avati 2004. aastal ning kus peetakse kiirendussõite, Vormel 2 (endine GP2) sarja võistlusi ja igal aastal toimuv Vormel 1 Bahreini Grand Prix. 2004. aasta Bahreini Grand Prix oli esimene Lähis-Idas peetud Vormel 1 Grand Prix. Aastatel 2006–2010 korraldati rajal V8 Supercarsi sarja Desert 400 etappi. Rajal on FIA esimese klassi litsents ning sellel on mitu trassi.
Ajalugu
left|thumb|Satelliidipilt rajast novembris 2017
Ringraja ehitus seati rahvuslikuks eesmärgiks, mille algatas kroonprints šeik Salmān ibn Ḩamad Āl Khalīfah. Kroonprints on Bahreini mootorsõidukiliidu aupresident. Raja ehitust juhtis Patrick Brogan.
Grand Prix korraldajad kartsid, et rada ei saa 2004. aasta Bahreini Grand Prix'ks valmis ja üritasid etappi ära jätta; Vormel 1 juht Bernie Ecclestone keeldus. Lõpuks ei saanud rada täiesti valmis, aga piisavalt, et Grand Prix saaks toimuda.
2004. aasta ja 2005. aasta sõitude vahel ehitati neljas kurv ringi, mis lühendas rada viie meetri võrra.
. aastal sai rajast esimene Grand Prix rada, millele on antud FIA tunnustus suurepärase turvalisuse, rajajulgestajate, meditsiinikeskuse ja hooldamise eest.
2009. aasta Grand Prix'l teatas ringraja juhatus koostööst @bahrain'iga, et arendada välja raja ümber paiknevad maad. @bahrain kuulub Mumtalakat ettevõtete ühendusse. @bahrain panustab rohkem kui miljoni ruutmeetri äri-, meelelahutus- ja õppepindade arendusega, mille koguväärtus on hinnanguliselt kaks miljardit eurot (850 miljonit Bahreini dinaari), olles sellega üks suurimatest investeeringutest Bahreinis viimase viie aasta jooksul.
2011. aastal pidi ringrajal korraldatama Vormel 1 hooaja esimene etapp, aga suurte rahutuste tõttu riigis jäeti etapp ära. 4. juunil kuulutas FIA, et etapp siiski toimub 30. oktoobril algse esimese India Grand Prix asemel, mis omakorda oleks tõstetud hooaja viimaseks etapiks 11. detsembril. Kaks päeva hiljem, pärast suurenevat muret võistkondade poolt, otsustati Grand Prix' ära jätta ja keskenduda 2012. aasta etapile, mis toimus 22. aprillil neljanda etapina.
Ehitus ja disain
Ringraja disainis Saksa arhitekt Hermann Tilke, kes disainis ka Sepangi rahvusvahelise ringraja Malaisias. Peamine projekti ehitusettevõtja oli Cebarco-WCT. Ringraja ehitus maksis umbes 56,2 miljonit Bahreini dinaari (150 mln eurot). Rajal on kuus trassi koos kiirendusrajaga ja ovaaliga.
Ringrajal on üks iseloomulik probleem. Kuna ringrada asub keset kõrbe, muretseti algul, et kõrbeliiv hakkab rajale kanduma ja segaks võistlusi. Probleem lahendati raja ümber oleva liiva kinniliimimisega.
Rajapind on kaetud grauvakk-killustikuga, mis tarniti Bahreini Bayston Hilli karjäärist Shropshire'ist Inglismaalt. Rajakatte väga head pidamist on kõvasti kiitnud nii ringraja juhid kui ka Vormel 1 sõitjad. Sama katet kasutati ka Yas Marina ringrajal, kus korraldatakse Abu Dhabi Grand Prix'd.
Ring vormel 1 autoga
Finišisirge on Bahreini Grand Prix'l DRSi ala (alates 2012. aastast), nii et esimene kurv (nn Michael Schumacheri kurv) on parim möödasõidukoht rajal. Kurv ise on väga järsk; tavaliselt peab vormel 1 auto hakkama pidurdama umbes 100 meetrit enne kurvi ja võtma seda esimese käiguga. Raja laius lisab võimalusi möödasõiduks. Kurvid 2 ja 3 võetakse täisgaasiga ning hea väljumine nendest kurvidest valmistab ette hea möödasõiduvõimaluse neljandasse kurvi. Sirge enne neljandat kurvi on väga pikk DRSi ala ja rada ise on kurvis väga lai, umbes 30 meetrit. Kurvid 5, 6 ja 7 moodustavad väga kiire vasak-parem-vasak sektsiooni, mis viib edasi kaheksandasse kurvi, mis on paremale keerav nõelasilmakurv. Lai trajektoor võimaldab vältida muhku kurvi tipus, mis võib auto tasakaalust välja viia. Kurvid 9 ja 10 on väga keerulised pimedad vasakkurvid, kus autod peavad pidurdama, käike alla vahetama ja pöörama samaaegselt – autode kiirus väheneb 205 kilomeetrise tunnikiiruse pealt viiendal käigul umbes 60 kilomeetrini tunnis esimesel käigul, püüdes samas mitte vasakut esimest ratast blokki pidurdada. Tagasirge viib kurvidesse 11, 12 ja 13, mis on keskmise kiirusega kurvikompleks. Vasakule minev kurv 11 võetakse neljanda käiguga ja sellele järgnev paremkurv võetakse täisgaasiga, millele omakorda järgneb kolmandal käigul võetav 13. kurv, millest väljumine on väga tähtis, et järgneval sirgel hea kiirusega minna. 14. kurvi tasub hakata varakult pidurdama, et kurvist hea hooga finišisirgele väljuda. Pidurdades umbes 100 meetrit enne kurvi tippu, on võimalik hoida stabiilset joont ja varem kurvist välja kiirendada. Viimane 15. kurv võetakse täisgaasiga ja see toob uuesti finišisirgele, mis on DRSi ala.
Praeguse Grand Prix trassi rajarekordi 1:31,447 sõitis Pedro de la Rosa 2005. aastal, mis oli tema ainuke kiireim ring 104 etapi pikkuse karjääri jooksul. Michael Schumacher püstitas 2004. aasta Bahreini Grand Prix'l kiireima ringi 1:30,252, aga muudatused raja neljandas kurvis tähendasid seda, et 2004. aasta rada loetakse eraldi trassiks. Kiireima ringi üldse Grand Prix trassil, 1:27,264, püstitas Lewis Hamilton 2020. aasta Bahreini Grand Prix kvalifikatsioonis, ületades sellega eelneva aasta etapi kvalifikatsioonis Charles Leclerci sõidetud aja 1:27,866.
Vormel 1 Grand Prix
thumb|Bahreini rahvusvaheline ringrada 2010. aastal
Esimene Bahreini Grand Prix toimus 4. aprillil 2004. See oli esimene Vormel 1 Grand Prix, mis toimus Lähis-Idas. Bahreini suurteks konkurentideks Vormel 1 Grand Prix korraldamises regioonis olid Egiptus, Liibanon ja Araabia Ühendemiraadid (mis sai ka Grand Prix korraldamise õiguse 2009. aastal).
Grand Prix oli algselt kalendris hooaja kolmanda etapina kui. aasta hooajal vahetas Bahrein kohad traditsiooniliselt hooaega alustava Austraalia Grand Prix'ga, et vältida konflikte Austraalias toimuva Rahvaste Ühenduse mängudega. . aastal oli Bahrein hooaja neljas etapp. . aastal korraldas Bahrein Vormel 1 teemantjuubeli auks hooaja avaetapi täispikal 6,299 km pikal "kestvussõitude trassil". Järgneval aastal pidi etapp toimuma taas Grand Prix trassil, mida kasutati 2004–2009. 2011. aasta Grand Prix, mis pidi toimuma 13. märtsil, jäeti ära Bahreinis toimunud rahutuste tõttu, aga naasis 2012. aastal. Raja kümnenda aasta juubeli auks peeti Grand Prix esimest korda tehisvalguse käes. Edaspidised Bahreini Grand Prix'd on kõik peetud õhtul tehisvalguse käes. 2020. aastal korraldati rajal kaks Grand Prix'd, Bahreini ja Sakhiri Grand Prix'd, pärast koroonapandeemiast tingitud ümberkorraldusi. Sakhiri Grand Prix jaoks kasutati alternatiivset trassi.
Korraldatud sarjad
Bahreini rahvusvahelisel ringrajal on korraldatud mitmeid kõrgklassi võistlussarjasid, mille hulka kuuluvad muuhulgas Vormel 1, FIA kestvussõidu maailmameistrivõistlused, FIA Vormel 2 meistrivõistlused, FIA Vormel 3 meistrivõistlused ja Porsche Sprint Challenge Lähis-Ida.
Varem on ringrajal peetud ka muid sarju, nagu FIA GT meistrivõistlused, Speedcar Series, Austraalia V8 Supercars, GP2 Aasia ja ühekordne Bahreini Superprix Vormel 3 autodega. Esimene Vormel BMW maailma finaal leidis aset Bahreinis.
Rajarekordid
Ametlikud kiireimad ringid Bahreini rahvusvahelisel ringrajal:
Juhnovi rajoon
Juhnovi rajoon (vene keeles Юхновский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti lääneosas. Rajooni keskus on Juhnovi linn.
Rajoon piirneb põhjas Iznoski rajooniga, idas Dzeržinski rajooniga, kagus Babõnino rajooniga, lõunas Meštšovski rajooniga, edelas Mossalski rajooniga ja läänes Smolenski oblastiga.
Rajooni pindala on 1333 km². Elanike arv oli 2012. aastal 12 337, 2009. aastal 12 800, 2002. aastal 14 447 ja 1931. aastal 57 636.
Rajooni tähtsamad jõed on Ugra, Sohna ja Remež.
Dunalka vald
pisi|Dunalka vallamaja Dunalka vald (läti keeles Dunalkas pagasts) on vald Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Durbe, Tadaiķi, Vecpilsi, Aizpute, Cīrava, Vērgale, Saka ja Medze vallaga.
Valla pindala on 87,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 701 inimest. Valla keskus on Dunalka küla, vallavanem-kassiir on Zelma Bužate.
Vallas on kaks avalikku raamatukogu - üks Dunalkas, teine Rāva internaatkooli juures.
Mälestised
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Ķiepe kraavi muinasasula, Dunalka mõisakompleks (sealhulgas ait ja park), Dunalka muinasasula, Dunalka Puuslikumäe linnamägi, Upesputriņi muinasasula, Upmaļi muinasasula ja Strungase muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Dunalka parunite kabel ja Robežnieki muinasasula.
Loodus
Suurim jõgi on Durbe jõgi, vallas asub osaliselt ka Durbe järv. Looduskaitse all on Dārzi tamm ja Maztuņņi pärn, lisaks kasvab seal arvukalt nimetuid looduskaitsealuseid põlispuid. Valla lõunaossa jääb osaliselt Durbe järve luha hoiuala.
Nicola Sacco ja Bartolomeo Vanzetti
pisi|263x263px|Nicola Sacco (vasakul) ja Bartolomeo Vanzetti (paremal) Nicola Sacco (22. aprill 1891 – 23. august 1927) ja Bartolomeo Vanzetti (11. juuni 1888 – 23. august 1927) olid Itaaliast pärit anarhistid, kes mõisteti 15. augustil 1920. aastal süüdi Slater and Morill Shoe Company (Braintree, Massachusetts, Ameerika Ühendriigid) turvamehe ja kassapidaja mõrvas ning relvastatud röövis. Seitse aastat hiljmem, 23. augustil 1927. aastal hukati nad elektritoolil Charlestowni vanglas.
Dunalka vald
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 677 lätlast, 13 venelast, 2 valgevenelast, 4 ukrainlast ja 13 leedulast.
Nicola Sacco ja Bartolomeo Vanzetti
Nicola Sacco sündis Lõuna-Itaalias, kuid 1908. aastal kolis Ameerika Ühendriikidesse. Tal oli naine Rosina, kellega tal oli üks poeg ning Sacco arreteerimise ajal oli Rosina nende teise lapse ootel. Ameerikas töötas Sacco käsitöölisena mitmes jalatsitehases.
Bartolomeo Vanzetti sündis Põhja-Itaalias ja ta saabus Ameerikasse samal aastal kui Sacco, 1908. aastal. Vanzettil ei olnud kindlat ametit, vaid ta tegi väiksemaid töid nii Massachusettsis kui ka New Yorgis ja Connecticutis. Arreteerimise ajal töötas ta kalakauplejana Plymouthis Massachusettsis.
Dunalka vald
Asustus
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Nicola Sacco ja Bartolomeo Vanzetti
Mõrvad ja rööv Braintrees
15. aprillil 1920. aastal umbes kell 15.05 pärastlõunal avati tuli Slater and Morilli jalatsitehase kassapidaja Frederick A. Parmenteri ja turvamehe Alessandro Berardelli pihta, ohvrid hukkusid. Sacco ja Vanzetti olid läinud jalatsitehasesse, et sealt raha röövida ning lahkusid 15 776 dollarilise saagiga. Peale röövi olevat Sacco ja Vanzetti lasknud signaallasu õhku, misjärel tuli neile tumedat värvi Buick järgi ning mehed lahkusid sündmuspaigalt. Nende kiiret lahkumist kuriteopaiga vahetus läheduses märkasid mitmed pealtnägijad, kes hiljem kohtus seda ka tunnistasid. Põgenemisauto leiti kaks päeva peale mõrvasid umbes 24 kilomeetrit sündmuskohast eemal, kuhu Sacco ja Vanzetti olid selle jätnud. Kurjategijad vabanesid autost kuna pealtnägijad olid neid sellesama autoga näinud ning nad lootsid, et nii pääsevad nad karistusest.
Sacco ja Vanzetti kättesaamine
Politseiülem Stewart tundis, et ta on kurjategijate kättesaamisele lähedal, kuna tal olid pealtnägijate ütlused nii kurjategijate kui ka põgenemisauto kohta ja asitõendid kuriteopaikadelt. Ta teadis, et otsib itaallastest anarhiste, kes autoga põgenesid, mistõttu sai autost üks tähtsamaid juhtlõngu selles protsessis. Stewart leidis ühest kohalikust remonditöökojast Marlo Buda auto, mis vastas pealtnägijate kirjeldustele. Marlo Buda oli kohalik anarhist, kes oli oma varasemate kergemate tegudega juba politseile silma jäänud. Michael Stewart otsustas kurjategijatele lõksu seada. Ta võttis ühendust remonditöökoja omanikuga ning andis tollele juhised, et ta teavitaks politseid kohe, kui keegi autole järgi tuleb.
Michael Stewart teadis üpriski kindlalt, et Buda oli kuriteoga seotud, mistõttu otsustas ta teda rohkem uurida. Ta leidis, et Buda elab Cochesettis (Massachusetts, Ameerika Ühendriigid) koos Feruccio Coacciga. Coacci oli anarhist, kes oli samuti varem politsei huviorbiiti sattunud ning 1918. aastal ta isegi arreteeriti, kuid lasti hiljem uuesti vabaks.
Stewart läks Braintree kuriteo toimepaneku päeval Coacci koju, et uurida, miks too ei ilmunud õigeks ajaks kohtusse, et kohtuasi tema riigist väljasaatmise kohta lõpetada. Coacci maja juurde jõudes märkas Stewart, et kohalik anarhist pakib asju. Coacci tundus ärevil ning tegutses kiirustades. Tol hetkel politseiülem Stewart ei mõelnud, et asi võiks olla seotud kohtuasjaga Ameerikast väljasaatmise kohta. Hiljem tuli välja, et Coacci plaanis riigist lahkuda, kuna ta pidi seda seadusest tulenevalt tegema, mitte sellepärast, et ta Braintree kuriteos osales.
Arreteerimine
5. mai 1920. aasta öösel helistati Stewartile kohalikust remonditöökojast, et Buda koos kolme kaasosalisega küsisid auto seisukorra kohta. Remonditöökojast olevat neile öeldud, et auto ei ole veel valmis, mille peale itaallased lahkusid ja trammi peale läksid ning ühe töötaja naine andis sellest juhtumist politseile kohe teada. Politseil õnnestus trammilt kinni nabida nii Sacco kui ka Vanzetti, kuid teised mehed, kes nende kahega koos olid, põgenesid. Hiljem tuli välja, et Buda ei olnud üldse Braintree kuriteoga seotud, vaid lihtsalt kasutati tema autot. Kuriteo toimepanemise ajal oli tema tööl ning pealtnägijate sõnul ei meenutanud ta ühtki kurjategijat põgenemisautost.
Arreteerimise hetkel olid nii Saccol kui ka Vanzettil kaasas relvad, kuigi ülekuulamisel mõlemad eitasid relva omamist. Saccol oli kaasas ka flaier tulevasest anarhistide kogunemisest, kus Vanzetti oleks pidanud kõnet pidama. Mõlemad mehed valetasid oma radikaalsete poliitiliste vaadete kohta, kuid Saccolt leitud flaier lükkas ka selle vale ümber. Hiljem ütlesid mõlemad mehed, et nad valetasid, et oma poliitilisi tegevusi varjata, kuna nad arvasid, et politsei arreteeris nad, sest nad olid anarhistid.
Kohtuistung ja kohtuotsus
5. mail 1920. aastal esitati mõlemale mehele süüdistus Braintree mõrvade eest. 3. mail 1921. aastal algas kohtuistung Dedhamis Norfolki maakonnas Massachusettsis. Eelistungitel olid peamised asitõendid Sacco ja Vanzetti endi ütlused 5. mai ülekuulamisel. Istungitel mehi ristküsitleti, millest tuli välja, et Sacco ja Vanzetti olid esialgsel ülekuulamisel valetanud ning üksteisest mööda rääkinud. Sacco ja Vanzetti mõlemad ütlesid, et neil on kuriteo toimepaneku ajaks alibi. Sacco väitis, et ta oli töölt vaba päeva võtnud ning läinud Bostonisse, mis on Braintree linna vahetus läheduses. Vanzetti väitis, et ta oli tol päeval Plymouthis tööl, mistõttu ei saanud ta kuidagi olla Braintrees mõrvade sooritamise hetkel. Mõlemal mehel olid tunnistajad, kes ütlesid, et nägid Saccot tol päeval Bostonisse sõitmas või Bostonis ning Vanzettit Plymouthis.
Sacco ja Vanzetti vastu ei olnud vettpidavaid tõendeid. Kuna mõlema mehe alibid olid suhteliselt kindlad, leidis kohus siiski, et mõlemad itaallased on kuritegudes süüdi. Süüdimõistva otsuse said nad 14. juulil 1920. aastal. Kuigi kohtuasja juurde tuldi tagasi mitu korda peale esialgset süüdimõistvat otsust, jäi kohtuotsus samaks. Paljud inimesed spekuleerivad, et kohtunik oli juba varem otsustanud, et nad on süüdi ning ükski asitõend ei olnud otsuse langetamisel määrav. 23. augustil 1927. aastal hukati Sacco ja Vanzetti Charlestowni vanglas elektritoolil.
Aleksi Härkönen
Aleksi Härkönen (sündinud 15. mail 1952) on Soome diplomaat, kes oli 17. septembrist 2010 kuni 1. septembrini 2014 Soome Vabariigi suursaadik Eesti Vabariigis.
Ta on lõpetanud 1977. aastal Helsingi Ülikooli ühiskonnateaduste kandidaadi kraadiga.
Gallagher
Gallagher (õieti Leo Anthony Gallagher, Jr.; 24. juulil 1946 Fort Bragg, Põhja-Carolina – 11. november 2022 Palm Springs, California) oli Ameerika Ühendriikide koomik ja näitleja.
Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu liikmete loend
Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu liikmete loend on tähestikuline loend Rootsis asunud Eesti pagulaskonna üldvalimistel valitud esindajaist. Rootsi Eestlaste Esindus tegutses aastail 1956–1993, seejärel asutati Rootsi Eestlaste Liit.
Paju külanõukogu
Paju külanõukogu oli külanõukogu Valga rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Tõlliste külanõukoguga.
Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu liikmete loend
Loend sisaldab praegu esinduskogu liikmed kuni 1986. aastani.
Ivask
Ivask on eesti perekonnanimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Ivask 425 inimesel (182 mehel ja 243 naisel). Perekonnanimede levikult oli Ivask meeste puhul 351. ja naiste puhul 249. kohal. Levinuim oli see Jõgeva maakonnas, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 14,17.
Pehme mänguasi
Pehmed mänguasjad aitavad lapsel maailma tundma õppida ning koguvad teadmisi esemete värvuse, suuruse ja kuju kohta. Pehmete mänguasjadega mängides arenevad lapsel olulised inimlikud omadused, mis on vajalikud kogu eluks: hoolivus ja vastutus teise eest.
Ajalugu
Arheoloogid on leidnud Egiptusest muistseid mänguasju. Varaseimad mainimised pärinevad kolmandast aastatuhandest eKr. Sel ajal kasutati juba keerulisi tehnikaid liikuvate kehaosadega mänguasjade valmistamisel. pisi|Pehme mänguasi Tänapäevaste pehmete mänguasjade prototüüpe või nende kujutisi on leitud Itaaliast Pompei väljakaevamistelt. Siberist, Ukrainast ja mujalt on leitud mänguasju loomade ja lindude näol. Hiinas leidub palju muistseid mänguasju.
19. sajandil moodustati Prantsusmaal Prantsuse mänguasjatootjate sündikaat, mida võib pidada mänguasjatööstuse alguseks. 20. sajandi alguses algas kaisukarude masstootmine ja nõudlus nende toodete järele kasvas.
Tootmine
Algselt valmistati pehme mänguasi käsitsi autori visandite järgi, hiljem ilmusid spetsiaalsed tootjad, kes olid kuulsad oma mänguasjakollektsioonide poolest.
Esimene pehme mänguasi ilmus Saksamaal 1903. aastal.
Annie Oakley
150px|right|Buffalo Billi Metsiku Lääne sõu reklaamplakat pisi|Film 1894. aastal klaaskuule laskvast Annie Oakleyst Annie Oakley (sündinud Phoebe Ann Mosey; 13. august 1860 – 3. november 1926) oli Ameerika täpsuslaskur ja meelelahutaja.
Oakley hämmastav anne ja kuulsus tõid talle peaosa Buffalo Billi Metsiku Lääne etenduses, mis tegi temast ühe esimese Ameerika naisstaari.
Pärast 1901. aasta ränka raudteeõnnetust pidi ta leppima vähem lihtsamate etteastetega ja käis esinemas tema karjäärist kirjutatud näidendis. Ta õpetas naisi laskma, olles veendunud, et naised peavad ennast kaitsma õppima. Tema etteastet filmiti ühe Thomas Edisoni esimese savestuse tarvis aastal 1894. Pärast ta surma on tema elulugu kohandatud muusikalide ja filmide jaoks, sealhulgas filmis "Annie Get Your Gun".
Nooruspõlv
Annie Oakley sündis (Phoebe Ann (Annie) Mosey)  13. augustil 1860, palkhütis Darke'i maakonnas, Ohio osariigis. Selle koha läheduses on kivile kinnitatud tahvel, mille Annie Oakley komitee pani 1981. aastal, 121 aastat pärast tema sündi. Annie vanemad olid Pennsylvania Blairi maakonnast Hollidaysburgist pärit inglise päritolu kveekerid. Annie oli üheksast lapsest viies. Isa surma tõttu perekond vaesus ja Annie ei käinud sel ajal regulaarselt koolis, jätkates õpinguid hiljem teismelisena ja täiskasvanueas.
Annie hakkas lõkse seadma enne seitsmeaastaseks saamist ning püssist laskma ja küttima kaheksa-aastaselt, et toita oma õdesid-vendi ja lesestunud ema. Ta müüs kütitud ulukid Greenville'i kohalikele elanikele ja kaupmeestele, kes saatsid selle Cincinnati ja teiste linnade hotellidele. Ta müüs saakloomi ka Ohio põhjaosa restoranidele ja hotellidele. 15-aastasena tasus ta ema talu laenu.
Esimesed esinemised ja abielu
pisi|The Amateur Circus at Nutley (1894) illustraator Peter Newell. Keskel kujutatavas stseenis on Annie Oakley hobuse seljas oma laskeoskust demonstreerimas Annie sai peagi piirkonnas tuntuks. 1875. aasta tänupühal toimus Cincinnatis Baughmani ja Butleri täpsuslaskmisetendus. Rändetenduse laskur ja endine koertetreener Frank E. Butler (1847–1926), Iiri immigrant, sõlmis Cincinnati hotelliomaniku Jack Frostiga 100 dollari suuruse kihlveo, et Butler laseb täpsemalt kui ükski kohalik täpsuslaskur. Hotellipidaja korraldas võistluse Butleri ja 15-aastase Annie vahel. Pärast 25 lasku kaotas Butler matši ja kihlveo. Teise kirjelduse kohaselt Butler küll tabas oma viimasel lasul, kuid lind suri väljaspool lasketiiru. Butler hakkas hiljem Anniega kurameerima ja nad abiellusid aasta pärast. Lapsi neil ei olnud.
Karjäär ja naisõiguslus
Annie ja Frank Butler elasid mõnda aega Cincinnatis. Oakley, lavanimi, mille ta võttis, kui ta Frankiga koos esinema hakkas, arvatakse pandud Oakley linnaosa järgi, kus nad elasid. Mõned inimesed usuvad nime pärinevat mehelt, kes oli lapsena tema rongipileti eest tasunud.
Nad liitusid Buffalo Billi Metsiku Lääne sõuga 1885. aastal. Oakleyle anti kaasesineja Istuva Sõnni poolt hüüdnimi "Watanya Cicilla", mida reklaamides tõlgiti kui "Väike Täpsuskütt".
Tema esimeste esinemiste ajal Buffalo Billi etenduses tekkis Oakley rivaalitsemine teise laskuri Lillian Smithiga. Smith oli Oakleyst üksteist aastat noorem, 15-aastane. See võis olla peamine põhjus, miks Oakley oma tegelikku vanust hiljem muutis, kuna Smithi vastu tundis ajakirjandus suuremat huvi. Oakley lahkus mõneks ajaks Buffalo Billi sõust, kuid naasis kaks aastat hiljem, pärast Smithi lahkumist, just enne 1889. aasta Pariisi maailmanäitust. Ta teenis rohkem kui ükski teine sõus esineja peale Buffalo Billi enda. Ta esines lisatulu saamiseks ka paljudes teistes etendustes. vasakul|pisi|Oakley 1899. aasta paiku Euroopas esines ta Ühendkuningriigi kuninganna Victoria, Itaalia kuninga Umberto I, Prantsusmaa presidendi Marie François Sadi Carnot ja teiste riigipeade ees. Väidetavalt lasi Oakley äsja kroonitud Saksamaa keiser Wilhelm II soovil tema sigareti otsast tuha ära. 25 aastat hiljem kirjutas Oakley Wilhelm II-le ja palus luba laskmist korrata. Sellega vihjas ta Wilhelm II-le kui I maailmasõja algatajale ja soovile ta selle eest maha lasta. Wilhelm II sellele kirjale ei vastanud.
Oakley toetas naiste osalemist Ameerika Ühendriikide relvajõududes. Ta kirjutas 5. aprillil 1898 kirja president William McKinleyle, pakkudes valitsusele 50 naislaskurist koosneva üksust, mis osaleks oma relvade ja laskemoonaga, kui USA peaks Hispaaniaga sõtta minema. Kui Hispaania-Ameerika sõda puhkes, siis Oakley pakkumist vastu ei võetud. Teine president Theodore Roosevelt aga nimetas oma vabatahtlike ratsaväe "Rough Riders" Buffalo Billi metsiku lääne sõu ühe trupi järgi, kus Oakley oli peaesineja.pisi|Annie Oakley Buffalo Billi kingitud püssiga 1922. aastal1901. aastal (samal aastal kui McKinley tapeti) sai Oakley rongiõnnetuses raskelt vigastada, kuid paranes pärast ajutist halvatust ja viit lülisambaoperatsiooni. Ta lahkus Buffalo Billi etendusest ja alustas 1902. aastal näitlejakarjääri spetsiaalselt tema jaoks kirjutatud lavastuses "The Western Girl". Oakley karakteri nimi oli Nancy Berry, kes võitles püstoli, vintpüssi ja köie abil kurjategijate kamba vastu.
Arvatakse, et Oakley õpetas kogu oma karjääri jooksul relva kasutama rohkem kui 15 000 naist. Oakley oli veendunud, et naiste jaoks on ülioluline õppida relva kasutama, mitte ainult füüsilise ja vaimse harjutusena, vaid ka enda kaitsmiseks. Ta ütles: "Ma tahaksin, et iga naine oskaks relvaga käituda sama loomulikult nagu lastega."
Annika Reintam Blaser
Annika Reintam Blaser (sündinud 1. oktoobril 1971 Tartus) on eesti arstiteadlane, anestesioloog ja ujuja.
Elulugu
Annika Reintam on Aimu Reintami tütar.
Oli 1995–1997 Tartu Ülikooli Kliinikumis intern, 1997–2000 üldintensiivravi osakonna arst, 2000–2005 anestesioloogia arst-õppejõud, aastast 2004 Tartu Ülikooli doktorant, aastast 2005 Ida-Tallinna Keskhaigla anestesioloogia ja intensiivravi osakonna juhataja, aastast 2021 kaasprofessor.
Aastatel 1994–1997 oli ta ka Ihaste Ratsaspordikeskuse ja Luunja ratsakooli ratsutamistreener. Samuti on ta paljukordne Eesti meister ujumises.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: gastrointestinaalne puudulikkus intensiivravis, hulgiorganipuudulikkus, sepsis.
Marje Eelma
Marje Eelma (neiupõlvenimega Marje Essenson; sündinud 23. aprillil 1978 Tallinnas) on eesti fotograaf ja graafiline disainer.
Alates 2012. aastast elab ja töötab Tartus. Aastal 2002 lõpetas Tartu Kõrgema Kunstikooli fotograafia erialal. Marje Eelma on disainibüroo Tuumik Stuudio OÜ kaasomanik.
Detinets
Detinets (vene keeles детинец) on Vana-Vene linna keskel asuv vallidega kindlustatud piirkond, linnus või tsitadell, sama mis kreml. Sõna esineb leetopissides alates 11. sajandist ja oli Kiievi-Venes kasutusel 14. sajandini, 13.–14. sajandil aga ainult Pihkva-Novgorodi piirkonnas, iseloomulikuna kohalikule dialektile. Tuntud on Tšernigivi, Veliki Novgorodi ja Kiievi detinetsid.
Hesseni kuurvürstkond
Hesseni kuurvürstkond (ka Hessen-Kassel) oli riik, milleks Napoleon ta aastal 1803 Hessen-Kasseli maakrahvkonnast ülendas. Kui Saksa-Rooma riik aastal 1806 lõpetati, otsustas Hesseni kuurvürst jääda kuurvürstiks, kuigi keisrit enam ei valitud. Aastal 1807 annekteeriti ala Tilsiti rahuga Vestfaali kuningriiki, kuid aastal 1814 taastas Viini kongress kuurvürstkonna.
Riik, mille koosseisus oli mitu eraldi territooriumi Frankfurdist põhjas, säilis kuni 1866. aastani kuurvürstkonna nimega Saksa Liidu koosseisus. Selle pindala oli 9581 km² ja rahvaarv oli 1864. aastal 745 063.
Ajalugu
Hessen-Kasseli maakrahvkond tekkis aastal 1567 Hesseni maakrahvkonna jagunemisega Philipp I ("Suuremeelse") pärijate vahel pärast tema surma. Philippi vanem poeg Wilhelm IV sai Hessen-Kasseli, mis moodustas umbes poole Hesseni maakrahvkonna pindalast, sealhulgas pealinna Kasseli. Wilhelmi vennad said Hessen-Marburgi ja Hessen-Rheinfelsi, kuid nende liinid surid ühe põlvkonna jooksul välja ja territooriumid läksid siis Hessen-Kasseli ja Hessen-Darmstadti maakrahvkondadele.
Maakrahv Wilhelm IX valitsemine oli tähtis aeg Hessen-Kasseli ajaloos. Saades aastal 1785 troonile, võttis ta mõni aasta hiljem osa Esimese koalitsiooni sõjast Prantsusmaa Esimese Vabariigi vastu, kuid aastal 1795 sõlmiti Baseli rahu. Aastal 1801 kaotas ta oma valdused Reini vasakkaldal, kuid aastal 1803 sai ta vastutasuks mõned endised Prantsuse territooriumid Mainzi ümbruses ja samal aja ülendati ta kuurvürst (Kurfürst) Wilhelm I-ks, selle tiitli säilitas ta ka pärast Saksa-Rooma riigi lõpetamist.
Aastal 1806 sõlmis Wilhelm I neutraliteedilepingu Napoleon Bonapartega, kuid pärast Jena ja Auerstedti lahingut okupeeris viimane, kahtlustades Wilhelmit sobingus, tema riigi ja ajas ta minema. Hessen-Kassel liidendati Vestfaali kuningriiki Jérôme Bonaparte võimu alla.
Pärast Leipzigi lahingut aastal 1813 aeti prantslased Hessen-Kasselist minema ja 21. novembril tuli kuurvürst triumfiga tagasi oma pealinna Kasselisse. Tema ja koalitsiooni vahel sõlmitud leping (2. detsembril) sätestas, et ta pidi tagasi saama kõik oma endised territooriumid või nende ekvivalendid ja samal ajal taastama riigi iidse põhiseaduse. See leping, kuivõrd puudutas territooriume, jõustati suurriikide poolt Viini kongressil. Kuid nad lükkasid tagasi kuurvürsti nõude tema tunnistamisest kui "katide kuningas" (König der Katten), see nõue esitati uuesti aastal 1818 Aacheni kongressil. Seetõttu säilitas Wilhelm nüüd tühja tiitli kuurvürst, predikaadiga "kuninglik kõrgus".
Kosel
Kosel on vald Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Rendsburg-Eckernförde kreisis Schlei-Ostsee maakonnas.
Hesseni kuurvürstkond
Ajalugu
Wilhelm I tähistas oma restauratsiooni kõigi Prantsuse režiimi poolt kehtestatud reformide kaotamisega, öeldes lahti Vestfaali võlast ja kuulutades tühiseks kroonimaade müügi. Kõik seati tagasi 1806. aasta 1. novembri seisundisse; isegi ametnikud taandati endisele tasemele ja armees taastati vanad vormid ja tärgeldatud patsid.
Tõepoolest kutsuti märtsis 1815 kokku seisused (parlament), kuid katse välja töötada põhiseadus kukkus läbi; nende kaebusest liidunõukogule Bundesversammlungile Frankfurdis kutsuda kuurvürst korrale võla ja valduste küsimuses ei tulnud midagi, tänu Klemens von Metternichi sekkumisele; ja mais 1816 saadeti seisused laiali ega kutsutud enam kunagi kokku.
Wilhelm I suri 27. veebruaril 1821 ja tema järglaseks sai tema poeg Wilhelm II. Tema ajal tõusis Kasselis esile põhiseaduslik kriis. Ta oli kapriisne, nagu tema isagi, ja šokeeris pealegi avalikku arvamust oma naise, populaarse Preisi printsessi kohtlemisega, ja oma suhetega oma armukese, kellegi Emilie Ortlöppiga, kellest ta tegi Reichenbach-Lessonitzi krahvinna ja kelle ta rikkusega üle külvas.
Juulirevolutsioon Pariisis andis tõuke rahutustele; Wilhelm II oli sunnitud seisused kokku kutsuma ja 6. jaanuaril 1831 allkirjastati tavalistel liberaalsetel alustel põhiseadus. Kuurvürst taandus nüüd Hanausse, nimetas oma poja Friedrich Wilhelmi regendiks ja ei võtnud enam avalikust elust osa.
Friedrich Wilhelm, ilma oma isa jämeduseta, oli täiesti isevaldne ja kapriisne. Põhiseaduslikud piirangud olid talle väljakannatamatud; ja sellest tulenevalt süvenes hõõrumine esinduskoguga (alamkojaga), kui aastal 1832 pandi valitsuse etteotsa Ludwig Hassenpflug. Kõik Wilhelm II ja tema ministri jõupingutused olid suunatud esinduskogule kuuluva põhiseadusliku kontrolli õiguse nullimiseks; ning opositsiooniga võideldi valimistega manipuleerides, kohtuvõimu kammitsedes ning poliitilisi "kahtlusaluseid" tüütult ja väiklaselt taga kiusates, ja see poliitika jätkus pärast Hassenpflugi vallandamist aastal 1837.
23. veebruaril 1850 pandi Hassenpflug taas valitsuse etteotsa ja ta asus võitlusse põhiseaduse ja Preisi kuningriigi vastaste vastu. 2. septembril saadeti esinduskogu laiali; makse koguti jätkuvalt kuurvürsti korraldusel; ja riigis kehtestati sõjaseisukord. Kuid oli kohe selge, et kuurvürst ei saa loota oma ohvitseridele või sõduritele, kes jäid ustavaks oma truudusele põhiseaduse ees. Hassenpflug veenis kuurvürsti lahkuma Kasselist salaja koos temaga ja pöördus 15. oktoobril abi saamiseks taastatud liidunõukogu poole, kes võttis meeleldi vastu "sissetungimääruse". 1. novembril marssis Austria ja Baieri vägi kuurvürstkonda.
Märtsis 1852 tühistas liidunõukogu 1831. aasta põhiseaduse koos 1848. aasta reformidega ja aprillis andis välja uue ajutise põhiseaduse, mille kohaselt omas uus esindajatekogu väga vähe võimu; ja kuurvürst oli vaba ellu viima oma raha kokkukuhjamise poliitikat, keelates raudteede ja tehaste ehitamise ning kehtestades range ortodoksia kirikutes ja koolides. Kuid aastal 1855 vallandati Hassenpflug, kes oli koos kuurvürstiga tagasi tulnud; ja viis aastat hiljem, pärast kasvavat agitatsiooni kehtestati liidunõukogu nõusolekul uus põhiseadus (30. mail 1860).
Uued kojad nõudsid 1831. aasta põhiseadust; ja pärast mitmeid laialisaatmisi, mis lõppes alati samade liikmete tagasitulekuga, otsustas liidunõukogu taastada 1831. aasta põhiseaduse (14. mail 1862). Seda tehti Preisi okupatsiooniohu tõttu; ja oli vaja veel üht sellist ohtu, et veenda kuurvürsti kodasid kokku kutsuma, mille ta esimeste vastuseisumärkidega laiali saatis; ja ta maksis endale kätte, keeldudes mistahes avaliku asja tehingust.
Aastal 1866 tuli lõpp. Kuurvürst Friedrich Wilhelm, täis rahulolematust Preisimaa vastu, sidus oma saatuse Austriaga; kuurvürstkonna vallutasid korraga Preisi väed; Kassel okupeeriti (20. juunil); ja kuurvürst viidi vangina Stettinisse. Praha rahuga annekteeriti Hessen-Kassel Preisimaasse. Kuurvürst Friedrich Wilhelmi (suri aastal 1875) perele tagati troonist loobumise lepingu sätetega vajaminev varandus. See aga arestiti aastal 1868 seoses tema intriigidega Preisimaa vastu; osa tulust maksti siiski vanimale pärijale, maakrahv Friedrichile (suri aastal 1884), ja osa, koos mitme lossi ja paleega, määrati ka võõrandunud Hessen-Philippsthali ja Hessen-Philippsthal-Barchfeldi harudele.
Tarvo Rajasalu
Tarvo Rajasalu (27. mai 1969 Tartu – 4. november 2012) oli Eesti arstiteadlane ja endokrinoloog.
Elulugu
Ta lõpetas aastal 1987. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1994. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. Meditsiinidoktor (2007, TÜ), väitekiri "Autoimmune diabetes: an immunological study of type 1 diabetes in humans and in a model of experimental diabetes (in RIP-B7.1 mice)."
Oli 1994–1996 Tallinna Pelgulinna Haiglas intern, 1996–1997 samas üldarst, 1997–2001 endokrinoloogia resident TÜK Sisekliinikus, 2001–2007 samas doktorant, aastast 2006 vanemarst-õppejõud endokrinoloogia alal. Uurinud 1. tüüpi diabeedi immunoloogiat, geneetikat ja eksperimentaalseid mudeleid, samuti autoimmuunsuse muid aspekte. 10 teadustrükist.
Isiklikku
Tarvo Rajasalu oli Maido Rajasalu ja Inda Rajasalu poeg.
Milunka Lazarević
pisi| Milunka Lazarević (1982)
Milunka Lazarević (3. detsember 1932 Šantarovac – 15. september 2018 Belgrad) oli serbia maletaja ja malekohtunik, rahvusvaheline arbiiter (1970), naiste suurmeister (1976).
Saulsville
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Saulsville'i elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,11%, värvilisi 0,19%, valgeid 0,15%, India või Aasia päritolu inimesi 0,08% ja teisi 0,48%. Pedi keelt pidas emakeeleks 45,10% inimesi, tsonga keelt 15,48%, suulu keelt 7,03%, tsvana keelt 6,93%, venda keelt 6,70%, sotho keelt 6,02%, koosa keelt 3,64%, ndebele keelt 3,17%, svaasi keelt 1,91%, inglise keelt 1,43%, afrikaani keelt 0,64%, viipekeelt 0,25% ja teisi keeli 1,70%.
Milunka Lazarević
Lazarević oli 11-kordne Jugoslaavia naiste malemeister.
Malekarjääri parima tulemuse saavutas Lazarević võisteldes 1964. aastal Suhhumis MM-i pretendentide turniiril, kus ta jagas koos Alla Kušniri ja Tatjana Zatulovskajaga 1.–3. kohta. Detsembris 1964 toimus Moskvas matšturniir tiitlipretendendi väljaselgitamiseks, kus ta jäi Kušniri järel teiseks.
1967. aastal Serbias Suboticas jagas Lazarević pretendentide turniiril 7.–9. kohta. 1971. aastal Ohridis peetud tsoonidevahelisel turniiril jagas ta Nana Alekhsandria järel 2.–3. kohta ja pääses samal aastal peetud nelja osavõtjaga pretendentide matšturniirile, mis selgitas tiitlipretendendi. Lazarević kaotas Hollandis Bladelis toimunud poolfinaalis Alekhsandriale tulemusega 4½:5½ ja edasi ei pääsenud. Lazarević tegi kaasa veel kolmel tsoonidevahelisel turniiril: 1973. aastal Menorcas sai ta 13. koha, 1976. aastal Roosendaalis jagas 8.–9. kohta ja 1979. aastal Rio de Janeiros jagas 6.–7. kohta.
1963. aastal Splitis toimunud naiste maleolümpial sai Lazarević Jugoslaavia naiskonna koosseisus hõbemedali.
Ta sai FIDE-lt 1954. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 1976. aastal naiste suurmeistri nimetuse.
Pajusi külanõukogu
Pajusi külanõukogu oli külanõukogu Jõgeva rajoonis. Külanõukogu moodustati 1954 Loopre ja Tapiku külanõukogu liitmise tulemusena. Külanõukogu pindala oli 280 km² (1977).
Mbula keel
Mbula keel on Okeaania keelte Põhja-Uus-Guinea harusse kuuluv keel, mida kõneldakse Paapua Uus-Guinea Morobe provintsis.
Kõnelejate arv on umbes 4500.
Fonoloogia
Mbula keeles on 18 konsonantfoneemi ja 5 vokaalfoneemi.
Süntaks
Mbula keel on SVO-keel. Kasutatakse eessõnu.
Kirimäe-Konvere vald
Kirimäe-Konvere vald (saksa keeles Kirrimeggi-Konfer) oli vald Läänemaal Lääne-Nigula kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1890 ja siis liideti Kirimäe-Konvere vald Taebla vallaga.