cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karuse kalmistu
Kalmistust umbes 600 m edelasse jääb Karuse kirik ja kirikuaed.
Gianni Schicchi
Tegelased
-         Gherardo (tenor), Buoso vennapoeg, 40-aastane
-         Nella (sopran), Gherardo naine, 34-aastane
-         Gherardino (kontraalt), Gherardo ja Nella poeg, 7-aastane
-         Betto di Signa (bass), Buoso õemees, vaene ja halvasti riietatud, vanus määramata
-         Maestro Spinelloccio (bass), arst
-         Ser Amantio di Nicolao (bariton), notar
-         Pinellino (bass), kingsepp
-         Cuccio (bass), värvija
Pokrov (Ukraina linn)
Pokrov (ukraina keeles Покров) on linn Ukrainas Dnipropetrovski oblastis. Asub Bazavluki vasakkaldal.
Filosemitism
Filosemitism (kreeka keeles philos, sõber) tähendab juudi rahvusse mitte kuuluvate inimeste huvi ja lugupidamist juudi rahvuse, usu ja kultuuri vastu.
Pokrov (Ukraina linn)
Linna lähedal asuvad sküüdi kurgaanid.
Riisipere kultuurimaja
Riisipere kultuurimaja (varem ka Nissi valla kultuurikeskus, Nissi kultuurikeskus, Riisipere kultuurikeskus) on kultuurikeskus, mis tegutseb Harju maakonnas Saue vallas Riisipere asulas.
Varem tegutses kultuurikeskus Nissi valla asutusena (Nissi Valla Kultuurikeskus) ja selle koosseisu kuulus ka Turba kultuurimaja. Keskuse juhataja oli Kaja Vahar. 2020. aastast on see Saue Kultuuri- ja Huvikeskuse struktuuriüksus.
Wilhelm Strasse
Wilhelm Strasse on tegelane ja peamine antagonist uuemates Wolfensteini mängudes. Esimesena ilmus ta aastal 2001 mängus "Return to Castle Wolfenstein" ("Naasmine Wolfensteini kindlusse"). Selles mängus oli ta küll üks sekundaarsetest antagonistidest, kuid 8 aastat hiljem mängus "Wolfenstein" (2009) esines ta juba peamise antagonistina, nii ka 2014. aasta mängus "Wolfenstein : The New Order". Ta on natside kindral ja juht.
Udo Kasemets
Udo Kasemets (16. november 1919 Tallinn – 19. jaanuar 2014 Toronto) oli eesti-kanada helilooja.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale ja lõpetas aastal 1950 Stuttgardi Muusikaakadeemia, kus õppis professor Philipp Mohleri kompositsiooniklassis ja H. Höpfeli klaveriklassis; tema põhilisteks õpetajateks olid kompositsiooni alal Ernst Křenek ja dirigeerimise alal Hermann Scherchen. Ta on täiendanud ennast Darmstadtis Kranichsteini Uue Muusika Instituudi suvekursustel. Saksamaal olles tegutses ta Geislingeni Eesti Gümnaasiumis muusikaõpetajana.
1951. aastal siirdus ta Kanadasse, kus tegutses koori- ja orkestrijuhi, organisti ja muusikaõpetajana ning muusikakriitikuna.
1951–1957 oli ta Hamiltoni konservatooriumi õppejõud, kus õpetas klaverit, muusikateooriat, kompositsiooni ja dirigeerimist ning aastatel 1952–1957 juhatas ta Hamiltoni Konservatooriumi koori ja Hamiltoni Collegium Musicumi.
1963–1967 oli ta õpetaja Toronto koolis Brodie School of Music and Modern Dance.
1971–1987 oli ta eksperimentaalkunsti osakonna õppejõud Ontario kõrgkoolis Ontario College of Art & Design, hiljem emeriitprofessor.
Jean Mouton
Jean Mouton (u 1459 – 30. oktoober 1522 Saint-Quentin) oli prantsuse renessansihelilooja.
Udo Kasemets
Ta on avaldanud rohkesti artikleid Eesti, Kanada ja Ameerika Ühendriikide muusikast.
Jean Mouton
Ta oli tuntud tänu oma motettidele, mis olid selle aja kõige paremate hulgas, ning oma kuulsale õpilasele Adrian Willaertile, ühele Veneetsia koolkonna rajajatest.
Udo Kasemets
1991. aastal valiti Udo Kasemets Kanada Yorki Ülikooli audoktoriks.
Jean Mouton
Elu
Tõenäoliselt sündis ta Holluigue külas (praegu Haut-Wignes Boulogne-sur-Meri lähedal). Tema esimene töökoht oli ilmselt laulja ja õpetaja Saint Omeri kirikus. 1477. aastal läks ta Nesle'i (Amiens'st kagus), kus 1483. aastal sai kapellmeistriks. Millalgi sel ajal sai ta ka preestriks ja 1500. aastal oli ta Amiens' katedraalis kooripoiste juht. 1501. aastal õpetas ta kooripoisse Grenoble'is, kuid lahkus järgmisel aastal, kõige tõenäolisemalt Anne de Bretagne'i teenistusse. 1509. aastal sai ta uuesti töökoha Grenoble'is, mis aga ei nõudnud füüsilist kohalolekut. Mouton oli selleks ajaks Prantsuse õukonna tähtsaim helilooja. Ülejäänud elu töötas ta õukonna teenistuses ühel või teisel viisil, kirjutades muusikat kõiksugusteks sündmusteks: laulatusteks, kroonimisteks, sündide ja surmade puhul.
Udo Kasemets
Tegevus 1960. aastate Torontos
Aastatel 1959–1963 oli Kasemets muusikakriitik ja kolumnist ajalehe The Toronto Daily Star lehekülgedel, kus ta andis muuhulgas ka otsekoheseid ja karme hinnanguid kohalikule stagneerunud muusikaelule, kutsus noori muusikuid tõusma uue muusikalise mõtlemise nimel üles barrikaadidele jne. Ajakirjas The Canadian Music Journal avaldas ta artikli, kus tutvustas John Cage'i seisukohti tolle raamatust "Silence".
Jean Mouton
Elu
Mouton kirjutas 1513. aastal paavst Leo X valimise auks moteti "Christus vincit". Nähtavasti Leole Moutoni muusika meeldis, sest 1515. aastal paavstile kirjutatud moteti eest sai Mouton autiitli, mille paavst andis talle Bolognas kohtumisel Prantsuse kuningaga pärast Marignano lahingut. See reis Itaaliasse oli Moutonile esimene ja ilmselt ainus käik väljapoole Prantsusmaad.
Millalgi 1517. ja 1522. aasta vahel kohtus Moutoniga šveitsi muusikatoreetik Heinrich Glarean, kes tunnustas teda ülevoolavalt. Glarean kasutas mitmeid Moutoni muusikanäiteid oma mõjukas teoses "Dodecachordon".
Oma elu lõpul läks Mouton Saint-Quentinisse, kus võis olla kanoonik. Ta suri seal ja ka maeti sinna.
Looming
Mouton oli väga mõjuandev tolle aja muusikaarengule nii helilooja kui ka õpetajana. Tema loomingust on säilinud 9 "Magnificati", 15 missat, 20 šansooni ja üle 100 moteti. Kuna ta oli Prantsuse kuninga õukonnamuusik, on tema teostest selle aja kohta võrdlemisi palju säilinud: noote levitati laialt, kopeeriti ja arhiveeriti. Kuulus trükkal Ottaviano Petrucci avaldas terve köite Moutoni missasid (trükiajaloo alguses oli tavaks välja anda mitme helilooja töid koos).
Moutoni muusika stiil sarnaneb Josquin des Prezi omaga, kasutades imitatsiooni, kaanonit ja võrdhäälset polüfoonilist kompositsiooni. Kuid Moutoni muusikas on rohkem rütmilist ja tekstuurilist pidevust, kõik hääled laulavad pidevalt, vähe on tekstuurilisi kontraste.
On tunda, et 1500. aasta paiku oli Mouton saanud teadlikumaks akordidest ja harmooniast, tõenäoliselt tänu kokkupuutele Itaalia muusikaga. See oli üleminekuperiood, kus heliloojad hakkasid puhtalt lineaarselt mõtlemiselt, kus akordid olid juhuslikud kokkusattumised õigete intervallide kasutamisel, pöörama muusikas fookust harmooniale.
Kasepää rahvamaja
Kasepää rahvamaja on rahvamaja Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Kasepää külas. Rahvamaja juhataja on Terje Lill.
Udo Kasemets
Tegevus 1960. aastate Torontos
1963. aastal korraldas Udo Kasemets neljast kontserdist koosneva sarja "Men, Minds, and Music", mida on hiljem hakatud pidama esimesteks avangardistlikeks kontsertideks Torontos.
Aastatel 1965–1967 korraldas Toronto avangardistlike kunstiinimeste keskus Isaacs Gallery Udo Kasemetsa eestvõttel erilisi Mixed Media kontserte. Need olid üheksa nädalalõpu-üritust läbi mitme hooaja, kus erinevates ruumides toimusid samaaegselt muusikalised, tantsulised, teatraalsed ja sõnalised etteasted, näitused ja filmiprogrammid ja palju muudki nii, et osalejad said vabalt ringi liikuda ja sageli ka ise sellesse kõigesse sekkuda.
Kriitikud võtsid mõlemad kontserdisarjad vastu jahedalt, kuna seesuguse muusikaga poldud tol ajal Torontos veel harjutud. Kaheldi, kas üldse on tegemist muusikaga ja oldi arusaamatuses taoliste ürituste vajalikkuses üldse. Kuna Mixed Media kontserte toetas Canada Council for the Arts, siis süüdistati Kasemetsa ka maksumaksjate raha raiskamises.
Kauakestvama mõjuga oli Udo Kasemetsa kirjastusprojekt Canavangard, mille käigus said enam kui viiskümmend avangardistlikku heliloojat Kanadast ja Ameerika Ühendriikidest graafilises notatsioonis kirjutatud teoseid trükis avaldada. Canavangard oli muusikakirjastuse Broadcast Music Incorporated Kanada osakonna (BMIC) väljaanne aastatel 1967–1970 ning seeläbi tagati paljudele teostele ka autoriõigused.
1968. aastal toimus Torontos Ryersoni Polütehnilises Instituudis Udo Kasemetsa organiseerimisel nädalapikkune kunsti- ja tehnoloogiafestival "SightSoundSystems". Selle festivali 5. märtsil toimunud avaürituseks oli John Cage'i "Reunion", mille käigus John Cage ja Marcel Duchamp mängisid malet nii, et iga käik malelaual lülitas sisse või katkestas sealsamas ettekantavate avangardistlike heliteoste esituse. Seda peetakse üheks John Cage'i nimetamisväärsemaks teoseks, millest on hiljem palju kirjutatud.
Samal aastal avaldas Udo Kasemets kokkuvõtte oma kogemustest avangardistliku muusika tutvustamisel ja õpetamisel.
Valik teoseid
Varajase stiili periood, 1952–1964
Klaverimuusika
Küpse stiili periood, 1961–2007
1960ndad:
1970ndad:
Kommunistide ülestõus Malaisias (1968–1989)
Kommunistide ülestõus Malaisias (ka teine Malaya kriis; malai keeles Perang insurgensi melawan pengganas komunis või Darurat Kedua) oli aastatel 1968–1989 Malaisia valitsuse ja Malaya Kommunistliku Partei (MKP) vahel toimunud relvakonflikt.
Udo Kasemets
Klaverimuusika
1980ndad:
Kommunistide ülestõus Malaisias (1968–1989)
Aastal 1960 oli lõppenud Malaya kriis ning peamiselt Malaisia hiinlastest koosnev MKP relvastatud tiib Malaya rahvavabastusarmee taganes Tai piiri äärde uueks pealetungiks valmistuma. Kokkupõrked algasid taas 17. juunil 1968, kui MKP väed korraldasid Malaisia poolsaare põhjaosas Krohis valitsusvägedele varitsuse. Relvakonfliktile lisasid pinget kohalike hiinlaste ja malaide halvenevad suhted ning Vietnami sõjast tingitud kogu regiooni ebastabiilsus.
Udo Kasemets
Klaverimuusika
1990ndad:
Kommunistide ülestõus Malaisias (1968–1989)
Malaya Kommunistlik Partei sai alguses Hiinalt vähesel määral toetust, kuid 1974. aastal sõlmisid Malaisia ja Hiina diplomaatilised suhted ning MKP aitamine lõpetati. Aastal 1970 toimus MKP-s lõhenemine ning moodustusid kaks rühmitust: marksistlik-leninistlik pool (MKP-ML) ja revolutsiooniline pool (MKP-RF). Kuigi komparteid prooviti reklaamida ka malaidele, koosnes selle liikmeskond endiselt peamiselt hiinlastest. Malaisia valitsus ei võtnud Suurbritanniast eeskuju ning ei kuulutanud välja eriolukorda. Selle asemel algatati ülestõusu mahasurumiseks mitmeid tsiviilkaitseprogramme.
Ülestõus lõppes 2. detsembril 1989, kui MKP ja Malaisia valitsus sõlmisid Lõuna-Tais Hat Yais rahulepingu. Samal ajal lagunesid kommunistlikud režiimid kõikjal maailmas. Samal ajal Malaisia kommunistide ülestõusuga toimus kommunistide ülestõus ka 1963. aastal Malaya Föderatsiooniga liidetud Borneo Sarawaki osariigis.
Udo Kasemets
Klaverimuusika
2000ndad:
Kaljuvoor
Kaljuvoor ehk paevoor, ka paekaljuvoor , on mandrijää kulutusel aluspõhjakivimitest tekkinud liustiku liikumise suunaline ovaalse põhijoonisega positiivne pinnavorm.
Udo Kasemets
Isiklikku
Udo Kasemetsa isa on muusikateadlane, koorijuht ja helilooja Anton Kasemets.
Kaljuvoor
Kujult on kaljuvoored silekaljuga sarnased, kuid nad on suuremad komeetjad erosioonilised jäänukvormid. Kaljuvoorte pinnal leidub sageli silekaljusid.
Kaljuvoorte pikitelg on orienteeritud jää liikumise suunas, nende jääpoolne ots võib isegi kõrgem olla. Rohkesti on selliseid loode-kagusuunalisi, kuni 15 m kõrgusi kaljuvoori Jaagarahu lademe avamusalal, näiteks Kirblas, Lihulas, Saleveres ja mujal, kus nad moodustavad hiiglaslikke ihkkeelte taolisi vorme. Aeglaselt madalduv kagupoolne osa koosneb pehmetest kihilistest dolomiitidest ja mergeldolomiitidest ning on kaetud moreeni ja mereliste kruusade-liivadega. Järsu astanguna kerkival kaljuvoore loodetipul leiduvad alati kõvad biohermid.
Saaremaal on paljud neemed tekkelt lamedad kaljuvoored. Muhu saar on lame paekaljuvoor, mis suutis võimsa Läänemere liustikuvoolu teel jääkulutusele vastu pidada tänu saarel kõvikutena avanevatele Jaagarahu lademe biohermsetele dolokividele.
Kaarepere rahvamaja
Rahvamaja on ehitatud 1936. aastal. Maja haldab Palamuse Kultuur.
Mittersill
Mittersill on linn Austrias Salzburgi liidumaal Zell am See ringkonnas. See asub Alpides Salzachi jõe ääres.
Mittersill asub umbes 25 km Zell am Seest läänes, 30 km Kitzbühelist lõunas ja 27 km Salzachi oru algusest (Krimmlis) idas.
Mittersill hargneb üle Salzachi jõe ja üle ühe selle lisajõe, Felberi. Linna piiravad lõunast Kõrg-Tauerni mäestik ja põhjast Kitzbüheli Alpid.
Ajalugu
On tõendeid asustuse kohta Mittersilli piirkonnas pronksiajal u. 2200 eKr. Mittersill ise asutati esmakordselt 11. sajandil Baieri osana. Selle loss ehitati järgmise sajandi keskpaigas.
Mittersill langes 13. sajandil Salzburgi peapiiskopkonna kontrolli alla ja lossist sai peapiiskoppide asukoht Ülem-Pinzgaus. 1357. aastaks sai Mittersill Salzburgi peapiiskopilt Ortolfilt turulinna harta, mis suurendas linna tuntust. 14. sajandiks toimis see olulise kaubateede ristumisena, kus sool, jää ja vask viidi üle Felbertauerni kuru (2481m) lõuna poole Lõuna-Tirooli ja Friulisse Kirde-Itaalias. Sellised kaubad nagu vein, puuviljad, samet ja siid, jõudsid üle kuru põhja poole tänapäeva Austriasse ja Saksamaale viimiseks.
Mittersill sai ühenduse Zell am Seega 1898. aastal ja Krimmliga piki Salzachi orgu, kui avati Pinzgau Lokalbahni rongiteenus, mis toimib tänapäevalgi.
Mittersillis asutati 1939. aastal köisraudtee sõjakool. Teise maailmasõja ajal asus siin Mauthauseni koonduslaagri alamlaager. Kaubaveo köisraudtee ehitustööd üle mäestiku algasid 1943. aastal. Osa sellest köisraudteest koosnes kahest toest, mõlemad 280 m kõrgused; üks oli ehitatud terasest, teine puidust (kõigi aegade kõrgeim sellest materjalist). Sõja tõttu ei õnnestunud seda köisraudteed valmis ehitada ja mõlemad sambad lammutati 1950. aastatel.
8. augustil 2008 sai Mittersill linnaõiguse.
Tööstus
Mittersillis asub kaks suurt tööstusettevõtet, Blizzard Sporti vabrik ja Fahnen Gärtneri lipuvabrik, mis kohalikele tööd annavad. Seal on ka üsna suur turismiäri, mis meelitab talviti peamiselt suusatajaid ja lumelaudureid ning suviti matkajaid. Põllumajandus on endiselt märkimisväärne, rõhuasetusega peamiselt karjakasvatusele ja piimatööstusele. Suur volframikaevandus asub Mittersillist lõunas. Maak koosneb peamiselt šeliidist.
Turism
Talviti on Mittersill populaarne sihtkoht sellisele spordile nagu suusatamine, lumelauasõit ja kelgutamine. Mittersillil on vastvalminud Panoramabahn köisraudtee kaudu ühendus Kitzbüheli suusapiirkonnaga. See annab juurdepääsu Resterhöhe suusapiirkonnale, mis on 3S-Bahn kaudu omakorda ühenduses Kirchi ja Hahnenkammi suusapiirkondadega Kitzbühelis; maailmas seda tüüpi suurima ulatusega struktuur. Mittersilli lähedal on ka teised tuntud suusakuurordid nagu Zell am See, Kaprun ja Zillertal Arena.
Mittersilli lähedal on ka Bramberg am Wildkogeli vald, mis uhkeldab hinnanguliselt pikima täielikult valgustatud kelgumäega maailmas.
Suviti on Mittersillis 18 auguga golfirada ja see on väravaks Kõrg-Tauerni rahvusparki koos hiljuti ehitatud külastuskeskusega. Populaarsed suvetegevused on matkamine, jalgrattakross ja langevarjusport.
pisi|keskel|400px|Mittersilli panoraam
Vaatamisväärsused
pisi|püsti|St. Leonhardi kirik Mittersillis
Mittersilli loss seisab umbes 140 m linna kohal. Lossi lugu algas 12. sajandil, kui Lechsgemündi (hiljem: Mittersilli) krahvid otsustasid rajada oma perekonna residentsi. Praegune hoone pärineb 1525. aasta Saksa talupoegade sõja ajast, kui algne ehitis maha põletati. Seejärel kasutati hoonet piirkondliku kohtu ja nõiajahi keskusena Pinzgau piirkonnas. 1888. aastast on loss olnud erakätes, võõrustades selliseid märkimisväärseid külalisi nagu Madalmaade kuninganna Juliana ja prints Bernhard, Iraani šahh, Clark Gable, Henry Ford, Bob Hope ja Aristotélis Onásis.
900-aastases Felberi tornis on kohalikku piirkonda ja selle pärandit tutvustav muuseum, mis hõlmab selliseid teemasid nagu kohalik ajalugu, geoloogia ja alpinism.
St. Leonhardi kihelkonnakirik pärineb algselt 13. sajandist, kuid hiljem seda täiendati, näiteks 1420. aasta St. Leonhardi kivikuju, barokk fassaad ja sibulkuppel ning 18. sajandi rokokoo stiilis kõrgaltar.
Väiksem Püha Anna kirik pärineb 18. sajandist ja on kujundatud Tirooli rokokoostiilis. Ehkki algselt katoliiklik kirik, kasutatakse seda tänapäeval protestantlikeks jumalateenistusteks Mittersillis.
Püha Nikolause kirik, mis asub Felberi torni kõrval, ehitati 15. sajandil hilisgooti stiilis. Sisekujundus on 17. sajandi barokk, välja arvatud külgaltar, mis on rokokoo.
Kõrg-Tauerni rahvuspargi keskus avati Mittersillis 2007. aastal. See toimib Kõrg-Tauerni rahvuspargi muuseumi ja keskusena, kus on teavet Alpide piirkonnast leitud geoloogiast, maastikust, taimestikust ja loomastikust.
Mogiljovi kubermang
Mogiljovi kubermang (vene keeles Могилёвская губерния, valgevene keeles Магілёўская губерня) oli Venemaa keisririigi, Venemaa Vabariigi, Valgevene NSV ja Vene SFNV haldusüksus 1773−1778 ja 1802−1919.
Ajalugu
Kubermang moodustati 1773. aastal esimese Poola jagamise tulemusel Venemaaga liidetud aladest. See koosnes esialgu neljast provintsist (Mogiljov, Mstislavl, Orša ja Rogatšov). Pärast provintside kaotamist 1775. aastal koosnes jagunes see halduslikult 12 maakonnaks. 1778. aastal nimetati kubermang ümber asehaldurkonnaks. Asehalduskorra kaotamise järel kuulus see 1802. aastani koos Polotskiga Valgevene kubermangu koosseisu. Viimane jagati 1802. aastal kaheks ja Mogiljovist sai taas omaette kubermang. Selline korraldus jäi kehtima tsaaririigi lõpuni. 1917−1918 oli kubermang osa Lääne oblastist ja kuulus seejärel Lääne Kommuuni. 1919. aasta jaanuaris läks see Valgevene NSV koosseisu, juba veebruaris aga Vene SFNV koosseisu. Kubermang kaotati 1919. aasta juulis, mil selle alad jagati Gomeli, Smolenski ja Vitebski kubermangu vahel.
Tänapäeval on suurem osa kubermangu alast Valgevene riigi territoorium, osad alad aga jäävad Venemaa Smolenski ja Brjanski oblastisse.
Virtsu raudteejaam
pisi|Virtsu jaamahoone ja [[Kitsarööpmeline raudtee|kitsarööpmeline rong enne II maailmasõda]] Virtsu raudteejaam oli raudteejaam Virtsus, Rapla–Virtsu kitsarööpmelisel raudteel. Jaam oli kasutusel aastail 1931–1968.
Peale kolme endise raudteelaste elamu on jaamast tänini alles ka veduridepoo, pagasikuur, perroon ja kauba ümberlaadimisjaama hoone.
Ajalugu
pisi|vasakul|Virtsu algne jaamahoone 1930. aastatel. Hoone hävis sõjategevuse käigus 1944 pisi|Virtsu jaama depoo ja veetorn 1932. aastal Jaam teenindas ronge Rapla–Virtsu raudtee lõpp-peatusena ning asus Rapla raudteejaamast 95,3 km kaugusel. Virtsust sai sellal sõita kitsarööpmelisel raudteel Tallinna. Kuigi tegemist oli liini lõppjaamaga, jätkus raudtee sealt veel Virtsu sadamasse.
Algne puidust kahekorruseline jaamahoone ehitati tõenäoliselt Leon Johansoni eriprojekti järgi. Hoone asus hilisema jaamahoone vastas, kuid hävis sõjategevuse käigus 20. septembril 1944. Samuti hävis veetorn ja üks raudteeametnike elamu.
Hiljem võeti jaamahoonena kasutusele algselt raudteelaste elamuks kavandatud hoone, mis täitis seda funktsiooni kuni raudtee sulgemiseni. Peale sulgemist tegutses hoone raudteelaste puhkekoduna.
Viimane reisirong väljus Virtsust 25. mail 1968 kell 21.06. Raudtee demonteeriti suuremas osas 1969. aastal.
Virtsu jaamas töötas alaliselt reparatsioonivedur Kc4-100, mis aastatel 1974–2021 seisis Tallinna Transpordikooli ees.
Tänapäeval on endised raudteejaama hooned erakätes ja enamasti kasutusel elamutena.
Võnnu külanõukogu
Võnnu külanõukogu oli külanõukogu Tartu rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Võnnu valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Võnnu alevikus.
Vahulillelised
Vahulillelised (Polygalaceae) on kaheiduleheliste taimede sugukond.
Eesti taimedest kuulub sellesse sugukonda perekond vahulill (Polygala).
Albaania Õigeusu Kirik
Albaania Õigeusu Kirik on autokefaalne õigeusu kirik Albaanias.
Kirikupea on Albaania peapiiskop ja tema residents asub Albaania pealinnas Tiranas. Alates 1992. aastast on Albaania kirikupea Anastasios.
Ajalugu
Albaania alad kuulusid Rooma Illüüria provintsi ja allusid seega algselt Rooma piiskoppidele. Aastail 732–733 läks sealne territoorium aga kiriklikult Konstantinoopoli patriarhi alluvusse. Aastaks 1054 loeti albaanlasi õigeusklikeks, kuigi suur kirikulõhe lõi maa põhjaossa katoliikliku kogukonna.
18. sajandi teisel poolel hakkasid kiriku vaesus, võõras liturgiline keel ja ametipostide müüdavus tooma kaasa rahva võõrandumist ning paljud õigeusklikud pöördusid islami usku. 19. sajandi keskpaiku, mil mittemuslimitele sõjaväeteenistus kohustuslikuks muudeti, kujunes islam albaanlaste seas valitsevaks religiooniks.
Rahvusliku liikumise tekkimisel kujunes religioon suureks tüliküsimuseks, kuna paljud õigeusklikud toetasid liitu Kreekaga. Samas olid rahvusliku liikumise juured just õigeusu kirikus, levides sealt teistesse rühmadesse. Naum Veqilharxhi nägi rahvuslikus liikumises albaanlaste puhul religiooniülest ja geograafilis-sotsiaalset nähtust ning tema ideed hakkasid rahvuslaste seas levima.
20. sajandi alguses tekkis albaania diasporaas idee sealse kiriku autokefaaliast, sellal kui Albaania territooriumil kasvas õigeusu kiriku sees kreeka mõju. 1905. aastal võttis preester Kristo Negovan esmakordselt kasutusele albaaniakeelse liturgia, mistõttu ta mõrvati. Kättemaksuks mõrvasid albaania rahvuslased omakorda albaania liikumisele vastandunud metropoliidi Kortytsa Photiose. Konflikt levis ka albaania väljarändajate sekka.
Olukorra lahendamiseks määras piiskop Platon albaania diasporaa preestriks Fan Noli. Noli toimetas liturgiat albaania keeles ja viis lõpule albaaniakeelse liturgia loomise.
Kui Albaania 1912. aastal iseseisvus, naasis Fan Noli kodumaale, kus aitas 1922. aastal kaasa kiriku autokefaalseks kuulutamisele. Konstantinoopoli patriarhaat tunnustas sealse kiriku autokefaaliat 1937. aastal.
Enver Hoxha režiimi ajal algasid kirikus tagakiusamised. Hoxha kuulutas religiooni trooja hobuseks, mille abil serblased ja kreeklased riiki õõnestavad. 1967. aastal kuulutas ta Albaania maailma esimeseks ateistlikuks riigiks. Lammutati ligi 600 kirikut, sajad vaimulikud tapeti või vangistati. Lammutamata jäänud kiriklikud hooned suleti.
Kirikuelu hakkas taastuma 1992. aastal. Selleks ajaks oli riigis üksnes 22 ellujäänud õigeusu vaimulikku ja nii määras Konstantinoopoli patriarh ametisse Androusa piiskopi Anastasiose. Õpetajakogemustega Anastasios avas selsamal aastal vaimuliku seminari ja asus uusi vaimulikke koolitama.
Kirikule allub 150 kloostrit, sellel on 909 kogudust. Preestreid on kirikul 135, sellal kui õigeusklikke on maal ligi 700 000.
Tosüülrühm
Tosülaat tähendab aga p-tolueensulfoonhappe aniooni (4-CH3C6H4SO2O-) ja selle lühend on TsO- ning p-tolueensulfoonhappe estreid nimetatakse tosülaatideks.
Tosülaatrühm on SN2 asendusreaktsioonides hea lahkuv rühm. Näiteks kasutatakse alküülalkoholide (R-OH) korral üleviimist tosülaadiks (R-OTs), kuna SN2 reaktsioonis on OH- halb lahkuv rühm võrreldes tosülaadiga (TsO-). Tosülaadi saab kergesti valmistada vastava primaarse või sekundaarse alkoholi reaktsioonil tosüülkloriidiga mingi aluse (näiteks amiini või püridiini) juuresolekul HCl neutraliseerimiseks.
Tosüülrühm on orgaanilises sünteesis kasutatav ka kaitserühmana. Alkohol muudetakse tosülaadiks, mis edasises protsessis ei reageeri. Selle kaitserühma saab hiljem „maha võtta”, s.t. taastada alkoholi kasutades tugevat hapet ja taandavat agenti.
Pala kultuurimaja
Pala kultuurimaja on kultuurimaja Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Pala külas.
Kultuurimaja juhataja on Margit Soieva.
Kõvik
Kõvik on ümbrusega võrreldes vastupidavamaist, kõvemaist kivimeist koosnev positiivne pinnavorm. Mitmed laiud Väinameres asuvad aluspõhjalisel kõvikul (Papilaid, Papirahu ja Kesselaid).
Eesti suurim paekõvik on Muhu saar. Seda kõvikut vaadeldakse ka lameda paekaljuvoorena.
Kaljuvoortena käsitletakse ka rida teisi kõvikuid, näiteks Jaagarahu lademe biohermidest põhjustatud Lihula, Kirbla, Mihkli Salumäe kõvikuid.
Paekõvikute ristprofiil võib olla nii sümmeetriline kui ka ebasümmeetriline ja lagi lainjas, kumer või korrapäratu. Pikiprofiili alusel eristuvad silmapaistvamatena põhjakaares astanguga ääristuvad nii-öelda astangkõrgendikud. Sellisteks näideteks on eespool mainitud Jaagarahu lademe kõvikud.
Opisthotropis laui
Levila
Neid võib kohata Guangdongi provintsis Hiinas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Opisthotropis laui seisuga 07.02.2014.
Sergei Sobjanin
Sergei Sobjanin (Сергей Семёнович Собянин; sündinud 21. juulil 1958) on Venemaa riigitegelane, alates 21. oktoobrist 2010 Moskva linnapea.
2006. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.
Karjäär
21. oktoobril 2010 kinnitas linnaduuma Sobjanini Moskva linnapea ametisse.
21. juunil 2023 autasustas president Vladimir Putin teda ordeni Teenete eest Isamaa ees 1. järguga.
Jānis Porziņģis
Jānis Porziņģis (sündinud 13. juulil 1982 Liepājas) on endine läti korvpallur. Lõpetas sportlaskarjääri 2014. aastal.
Tema noorem vend Kristaps Porziņģis on samuti korvpallur.
Xuhui
pisi|Asendikaart [[Shanghai Shi's]] pisi|[[Xiangyangi turg Xuhuis]] Xuhui (Xúhuì Qū; 徐汇区, 徐匯區; Shanghai murdes zi1we3 chiu1) on linnarajoon Hiinas Shanghai Shi's Shanghais. Ta piirneb idas Pudongiga, lõunas ja läänes Minhangiga, edelas Changningiga, põhjas Jing'aniga ja kirdes Luwaniga.
Kuni 1949. aastani nimetati seda linnarajooni Xujiahui Qu (徐家汇区). Xujiahui ('Xu perekonna omand kahe jõe ühinemiskohas') nime kannab tänaseni Xuhui keskne äri- ja kultuuripiirkond. Sellest Xu perekonnast pärines ka hiina kristlane, Mingi dünastia aegne ametnik ja teadlane Xu Guangqi (徐光启), misjonär Matteo Ricci õpilane, kellele see maa kuulus. Hiljem annetati see katoliku kirikule. Xuhui linnarajoon, katoliikliku Shanghai keskus, moodustas koos naaberrajooni Luwaniga Shanghai Prantsuse kontsessiooni. Prantsuse mõju jälgi on veel näha Shanghai Püha Ignatiuse katedraalis, Xuhui kolledžis, Xujiahui observatooriumis ning mõnes säilinud bulvaris ja Prantsuse stiilis linnaosas.
Muutuv voolamine
Muutuv voolamine ehk muutuv vool ehk ebastatsionaarne voolamine ehk ebastatsionaarne vool on veevool, mille kiiruse arvväärtus või suund ajas muutub.
Muutuvale voolamisele vastandub muutumatu voolamine.
Heimo Haitto
paremal|pisi|Heimo Haitto Heimo Verneri Haitto (22. mai 1925 Viiburi – 9. juuni 1999 Marbella, Hispaania) oli soome ja USA viiulikunstnik ja lapstäht.
Võit rahvusvahelisel viiulikonkursil
Haitto rongijuhist isa harrastuseks oli viiulimäng ning ka Heimo hakkas viieaastaselt viiulit mängima. Mõni aasta hiljem viis isa poja Viiburisse vene päritolu viiulipedagoogi Boris Sirpo juurde, kellele avaldas poisi talent muljet. Koos jõuti kokkuleppele, et Heimo jääb Sirpo hoole alla tingimusel, et poiss pühendub täielikult muusikale ning ei suhtle enne 18-aastaseks saamist oma vanematega.
Konkursi auhinnaks sai Haitto õppekoha Londonis, kuid võidu järel kirjutasid Soome ajalehed, et Heimo kavatseb enne Londonisse asumist lõpetada kooli Soomes. Enne talvesõja algust valmis Toivo Särkkä lavastatud "Pikku pelimanni", film imelaps Heimo Haittost. Peategelast mängis Heimo ise.
Ameerika Ühendriikides
Talvesõja ajal osales Haitto kontserdireisil Punase Risti toetuseks, mis viis ta USAsse välja. Lisaks muudele paikadele esines ta näiteks Carnegie Hallis Sir John Barbirolli dirigeerimisel ning Philadelphias Eugene Ormandy dirigeerimisel. 1942. aastal asus Heimo Haitto koos Sirpoga elama Oregoni, kus ta jätkas oma viiuliõpinguid Ivan Galamiani käe all aastatel 1943–1945. 18-aastaselt üritas ta astuda USA mereväkke, kuid talle kui välismaalasele seda ei võimaldatud. Üsna pea lõppes Sirpo ja Haitto koostöö ning nende teed läksid lahku. Mõni päev enne teise maailmasõja lõppu abiellus Haitto tšellist Beverly Le Beckiga ja kolis Hollywoodi, kus ta töötas filmimuusikaga. 1945. aastal sai ta USA kodanikuks. Kui filmimuusikast sai küllalt, liitus Haitto Los Angelese filharmooniaorkestriga. 1945. aasta augustis teatas Ilta-Sanomat, et Haitto kavatseb Soome tagasi pöörduda, "kui asjaolud seda lubavad". Haitto käis Soomes alles pärast sõda, 1948. aastal. Järgmisel aastal tegi Toivo Särkkä oma eelmisele Haitto-filmile järje "Pikku pelimannista viulun kuninkaaksi".
Edasised eluetapid
Haitto on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Salvestised
thumb|right|Heimo Haitto 15-aastaselt filmi "There’s Magic in Music" võtetel
Isenbüttel
Isenbüttel on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Gifhorni kreisis.
Valla pindala on 18,65 km². 31. detsembril 2015 elas seal 6416 inimest. Vald paikneb umbes 6 km Gifhornist kagus ja 20 km Braunschweigist põhjas.
Shanghai Püha Ignatiuse katedraal
pisi pisi Shanghai Püha Ignatiuse katedraal ehk Xujiahui katedraal on katoliku Shanghai piiskopkonna katedraal Shanghais Xuhui linnarajoonis Xujiahuis. Geograafilised koordinaadid on.
See on Shanghai suurim kirik ja üks suuremaid Aasias. See mahutab 2500 kuni 3000 inimest. Kirikus käiakse palju. Jõulude ajal pääseb sisse ainult kaartidega.
Kiriku rajasid 1906. aasta paiku prantsuse jesuiidid. Alates 1960. aastast on see Shanghai piiskopkonna katedraal.
Kuningaraamat
"Kuningaraamat" on kirjastuse Kunst alates 1995. aastast ilmunud raamatusari, milles on avaldatud valitsejate või teiste oluliste ajalooliste isikute elulugu käsitlevaid tõlketeoseid. 2020. aasta seisuga on sarjas üllitatud 70 raamatut.
Sarjas ilmunud raamatud
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2014
2016
2017
2018
Palamuse rahvamaja
Palamuse rahvamaja on rahvamaja Jõgeva maakonnas Palamuse vallas Palamuse alevikus.
Rahvamaja on ehitatud enne 1900.
Daler Kuzjajev
Kuzjajev alustas profikarjääri 2012. aastal Venemaa kolmanda liiga klubis Petrozavodski Karjala. Järgmisel aastal liitus ta Venemaa esiliiga klubiga Nižnekamski Neftehimik. 2014. aastal tegi ta Groznõi Tereki meeskonnas debüüdi Venemaa kõrgliigas.
2017. aastal sõlmis ta Peterburi Zenitiga kolme aasta pikkuse lepingu. Sama aasta 16. juulil lõi ta mängus Habarovski SKA vastu oma karjääri esimese värava. Hooajal 2018–19 tuli ta Zenitiga Venemaa meistriks.
Debüüdi Venemaa jalgpallikoondises tegi ta 7. oktoobril 2017 sõprusmängus Lõuna-Korea. Ta valiti Venemaa koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlusteks.
Ta on tatari päritolu. Tema noorem vend Ruslan mängis 2016. aastal Narva Transis. Daleri ja Ruslani isa Adjam Kuzjajev on Venemaa endine jalgpallur ja praegune jalgpallitreener.
Liepupe vald
pisi|Ķurmragsi tuletorn Liepupe vald (läti keeles Liepupes pagasts) on vald Lätis Limbaži piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Salatsi, Limbaži, Skulte ja Viļķene vallaga.
Vallavalitsuse juriidiline asukoht on Salatsi linnas aadressil Smilšu iela 9, faktiliselt on vallamajaks aga Mustkalni külas asuv Mežgravase talu. Vallavanem on Aivars Ilgavīzis.
Agraarreformi ajal aastal 1920 asus praeguses vallas 2498 hektari suurune Perniģele mõis. Aastal 1935 oli Liepupe valla pindala 43,2 km² ja seal oli 776 elanikku. Aastal 1945 moodustati valda Liepupe külanõukogu, mis aastal 1947 likvideeriti. Aastal 1949 likvideeriti aga vald ja külanõukogu moodustati taas. Aastal 1954 liideti sellega likvideeritav Dunte külanõukogu, aastal 1962 aga Tūja külanõukogu. Aastal 1977 liideti osa külanõukogu maadest Limbaži ja Skulte külanõukogudega. Aastal 1990 muudeti Liepupe külanõukogu Liepupe vallaks. Aastatel 2009-2021 kuulus vald Salatsi piirkonda.
Kaitsealused objektid
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Liepupe kirik ja kabel, Liepupe mõisakompleks, sealsed park ja eluhoone ning eluhoone kaheksa toa laed, fassaadi dekoratiivsed reljeefid ja uksed, suur moonakamaja ja tõllakuur, Kurmose rehielamu, Prinkase rehielamu, Tiniņkalnsi muinaskalmed ja Liepupe linnamägi. Regionaalse kaitse all on hiiepaik Rūjase Püha pärn.
Tähtsaimaks jõeks on Liepupe jõgi. Looduskaitse all on Virlapji kümme tamme, Vecstārasti tamm, Tīniņkalnsi tamm, Tinibkalnsi tamm, Mežmaļi tamm, Vecmuiža tamm, Purmaļi tamm, Karikatamm, Ozolkalni tamm, Līdumnieki tamm, Zaķi mänd, Zaķi kivi, Zaķupīte mänd, Strautiņi tammed, Roči tamm, Ķireļi tamm, Siliņi mänd, Tiltiņi mänd, Tūja puuderivi elupuud, Bangase kask, Vilnīši mänd, Liepupe linnamäe männid, Liepupe kask, Liepupe kirikumõisa pärn, Liepupe kalmistu männid, Liepupe kirikuaia männid, Liepupīte pajud, Liepupe tamm, Porkase kask, Porkase pärn, Prinkase tamm, Armastuse Tamm, Ataugase kuusk, Ataugase kadakad, Dunte kooli mänd, Dunte kooli lehis, Jaunklanģi tamm, Dreimaņi tamm, Vangase pajud, Vīganti sanglepp, Vallamaja kask, Sostiņi tamm, Stārasti tamm, Tīrumkalēji tamm, Roņi künnapuud, Roņi männid, Dzeņise tamm, Kļaviņase tamm, Dunte mõisa kask, Dunte tamm, Dunte mõisa tamm, Münchhauseni pargi tamm, Münchhauseni paks tamm, Ežurgase mänd, Ežurgase Punane pank (osaliselt), Priedkalni mänd, Zaķupe tamm, Cimdiņi pärn, Mētaka saared ja Burtnieki tamm. Valda jääb 27,9 hektari suurune Karateri hoiuala. Valla loodeosa asub Vidzeme kivise mereranna hoiualal, vald ise asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal. Piirkonna rannik jääb suures osas Vitrupe-Tūja kaitstavale merealale.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 1715 lätlast, 145 venelast, 24 valgevenelast, 41 ukrainlast, 7 poolakat ja 9 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Mari Juuse
Mari Juuse (sündinud Päss, 18. detsember 1843 Jõuga küla, Iisaku vald – 1944 Kruusi talu, Tammetaguse küla, Iisaku vald) oli pikaealine eestlane, kes elas 100 aasta ja 8 kuu vanuseks. Enne surma oli ta Virumaa vanim elanik. Tema abikaasa suri 32 aastat varem. Mari Juuse ema elas rohkem kui 90-aastaseks (sugulaste hulgas oli olnud teisigi, kes elanud vanemaks kui 90-aastaseks).
Tal oli 7 last: 3 poega (kõik olid 1944. aastaks surnud, ka 3 pojapoega olid selleks ajaks surnud) ja 4 tütart (noorim tütar oli 1944. aastal 60-aastane).
Elulugu
Mari Juuse jäi noorelt vaeslapseks. Elatise teenimiseks asus 8-aastaselt tööle Tärivere mõisas: peksis vartadega reht. Käis leeris kolmes perioodis, kokku 9 nädalat. Kolm nädalat käinud ta Iisakus köstri juures, seejärel kuus nädalat Jõhvis õpetaja juures (seegi toimus kahes osas: kolm nädalat kevadel ja kolm sügisel). Leeriõpetus olevat osutunud sel ajal rohkem tööteenistuseks kui õppeajaks: "leerilapsed ropsinud ja ketranud linu, kudunud kangaid ja teinud igasuguseid muid ettetulevaid töid kirikumõisas".
Mõne aja õppis koolis Koldemäe külas (kus üks talupidaja andis teatud päevadel lastele koolitunde). Võõrasisa sunnil abiellus (arvatavasti Lipniku külas) 18-aastaselt Jüri Juusega, laulatus toimus Jõhvi kirikus. Seejärel kolis Varesmetsa külla.
Tammetaguse külas Kruusi talus elas ta üle 50 aasta.
Mari Juuse on maetud Iisaku kalmistule.
Biała Rawska
Biała Rawska on linn Poolas Łódźi vojevoodkonnas Rawa Mazowiecka maakonnas, Biała Rawska valla halduskeskus.
Biała Rawskat on ürikutes esimest korda mainitud 1246. aastal, linnaõigused sai enne 1498. aastat. 1870. aastal kaotas Biała Rawska linnaõigused, kuid sai need tagasi 1925. aastal.
Benjamin Tetteh
Benjamin Tetteh (sündinud 10. juulil 1997 Accras) on Ghana jalgpallur, kes mängib Inglismaa esiliigaklubis Hull City ja Ghana jalgpallikoondises.
2015. aastal siirdus ta Ghanast Belgia kõrgliigaklubisse Standard Liège. Hooajal 2016/17 oli ta laenul Tšehhi kõrgliigaklubis Slovácko ja 2017/18 samasse liigasse kuuluvas Bohemiansis.
2018. aasta juulis sõlmis ta lepingu Tšehhi kõrgliigaklubiga Praha Sparta. Hooajal 2018/19 tegi Tetteh oma edukaima hooaja Tšehhi kõrgliigas, kui lõi 11 väravat.
Ghana jalgpallikoondises debüteeris Tetteh 9. oktoobril 2021 MM-i valikmängus Zimbabwe vastu. Ta kuulus Ghana koondisse 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. Teises alagrupimängus Gaboni vastu teenis ta mängu lõpus vastasmängija lükkamise eest punase kaardi ja talle määrati kolmemänguline võistluskeeld.
Paviljon
pisi|Nüüdisaegne näituspaviljon ning vanamoodne galeriipaviljon Paviljon on mitmesuguse kuju (ennekõike ümmargune ja mitmekandiline) ja otstarbega (ennekõike aia- ja pargimaja, lusthoone, ooteruum või kiosk) kergema konstruktsiooniga ehitis. See võib olla suurema hoone ettepoole ning kõrgusse ulatuv iseseisva katusega kesk- või nurgaosa.
ASAP Rocky
Rakim Mayers (sündinud 3. oktoobril 1988 Harlemis New Yorgis), rohkem tuntud kui ASAP Rocky, on Ameerika räppar. Ta kuulub hiphopiansamblisse ASAP Mob, mille järgi ta on võtnud endale hüüdnime. Rocky avaldas aastal 2011 "Live. Love. ASAP", mis pälvis kriitikute heakskiidu.
Paviljon
Paviljone kasutatakse ka näituste väljapanekute ja ka filmivõtete tegemise jaoks. Modernismi järgsed erikujundustega paviljonid on teatud EXPO maailmanäitustelt.
Etümoloogia
Sõna pärineb prantsuskeelsest sõnast pavillon, mis omakorda tuletub ladinakeelsest sõnast papilio.
Su Bingtian
Su Bingtian (hiina keeles 苏炳添, Sū Bǐngtiān; sündinud 29. augustil 1989 Zhongshanis) on Hiina kergejõustiklane (sprinter).
2015. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta Hiina teatemeeskonnaga 4×100 meetri teatejooksus hõbemedali.
2018. aasta sisemaailmameistrivõistlutsel Birminghamis võitis ta 60 meetri jooksus hõbemedali Aasia rekordit tähistava 6,42-ga. Kõigi aegade edetabelis paigutub 6,42 kuuendale kohale.
Talle kuulub Hiina rekord 100 meetri jooksus – 9,83, mis on püstitatud 1. augustil 2021 Tokyos.
In situ hübridisatsioon
pisi|RNA in situ hübridisatsioon vaadatuna fluorestsents- ja valgusmikroskoobi all pisi|RNA rakkudes, kui kasutatakse FISH meetodit pisi|In situ hübridisatsioon Drosophila embrüote arengustaadiumites, kus vaadeldakse RNA geeni hunchback
In situ tähendab ladina keeles 'koha peal'.
In situ hübridisatsioon on hea tehnika mRNA (messenger RNA) kindlakstegemiseks koes individuaalsete rakkude sees. Sellega saab ülevaate füsioloogilistest protsessidest ja haiguste patogeneesist. Rakkudes mRNA säilitamiseks on tihti vaja kasutada ristisiduvat (crosslinking) fikseerijat (näiteks formalaldehüüd). Selle meetodiga suudame tuvastada umbes 10–20 mRNA koopiat raku kohta.
Üks probleem selle metoodikaga on see, et järjestused võivad peituda seotud proteiini tõttu või on raku struktuuri sees kaitstud. Järelikult, et uurida huvipakkuvaid rakke või kudesid, peab suurendama raku membraani läbilaskvust ja nukleotiidide sondide nähtavust ilma raku struktuuri terviklikkust lõhkumata.
Materjali ettevalmistamine
Tavaliselt kasutatakse in situ hübridisatsiooni puhul kolme koelõiget.
a) Külmutatud lõigud. Värske kude külmutatakse väga kiiresti (pannakse −80-kraadisesse jääkappi). Seejärel asetatakse jäätunud lõigud spetsiaalsesse meediumi, mis on mõeldud õhukestele jäätunud koekihtidele. Lõigud fikseeritakse 4%-lisse paraformalaldehüüdi just enne hübridisatsiooni esilekutsumist.
b) Parafiini sisse pandud lõigud. Lõigud on fikseeritud formaliini (nagu on fikseeritud tavalised histoloogia preparaadid), mis pannakse omakorda vaha sisse (parafiinilõigud).
c) Rakud suspensioonis. Rakud pannakse kindla tehnikaga (cytospin) klaasilõikudele ja fikseeritakse metanooliga.
Erinevad satelliidid
On olemas nelja erinevat tüüpi sonde, mida kasutatakse in situ hübridisatsioonil.
Oligonukleotiidsed satelliidid.
Neid produtseeritakse automaatse keemilise sünteesiga. See meetod kasutab desoksünukleotiide. See on ökonoomiline aga eeldab, et kasutaja juba teab spetsiifilist nukleotiidide järjestust, mida soovitakse ette valmistada. Nendel satelliitidel on eelisteks on väike suurus (tavaliselt umber 40–50 aluspaari) ja resistentsus RNaasile. See sobib ISH jaoks hästi, kuna need on väikesed ja suudavad läbida huvipakkuvad rakud või koed. Oligonukleotiidsed satelliidid on ühe ahelalised ja seetõttu ei saa toimuda renaturatsiooni (DNA ei saa võtta oma tavalist kaksikahela kuju).
Üksikahelalised DNA satelliidid.
Need satelliidid on umbes 200–500 aluspaari pikad. Neid sonde toodetakse RNA pöördtranskriptsiooniga.
Kaheahelalised DNA satelliidid
Neid sonde toodetakse nii, et bakteritesse viiakse sisse meid huvitav järjestus, baktereid paljundatakse, lüüsitakse, eraldatakse, DNA puhastatakse ja huvipakkuv järjestus väljub koos piiravate ensüümidega. Bakteriaalse meetodi eeliseks on, et korraga on võimalik saada suur kogus uuritavat satelliitjärjestust. Kuna see satelliit on kaheahelaline siis denaturatsioon peab toimuma enne hübridisatsiooni, et oleks võimalik ahela hübridisatsioon huvialuse mRNA-ga. Seda meetodit ei kasutata tänapäeval palju, kuna üksikud DNA ahelad kipuvad üksteisega rehübridiseeruma ja see vähendab sondide tundlikkust.
RNA satelliidid (cRNA satelliidid või ribosoomi satelliidid)
RNA satelliitide eeliseks on, et RNA-RNA hübriidid ei ole tundlikud temperatuuri suhtes ja RNaasid ei mõju neile. See lubab pärast hübridisatsiooni RNaasiga lagundada mittehübridiseerunud RNA ja sellega ka võimaluse taustasodiks.
Sondide märgistamine
Sondide märgistamisel on kaks võimalust – radioaktiivne (tuvastatakse autoradiograafiaga) ja mitteradioaktiivne (tuvastatakse immunohistokeemia meetoditega).
1. Radioaktiivsed märgistused:
2. Mitteradioaktiivsed märgistused: Mitteradioaktiivsed märgistused on ohutumad, stabiilsemad, annavad kiiremini tulemusi ja võimaldavad näha ühe raku diameetri suurusi objekte. Tundlikumad meetodid võtavad nukleotiidi derivaadi ja liidavad selle ühte mitteradioaktiivse märgisega, millele on olemas kindel antikeha või seostuv valk. Sellele järgneb hübridiseerimine ja pesemine (pestakse välja ülejääv materjal), kude inkubeeritakse (hoitakse soojas) koos märgisega siduva proteiiniga, mis on paari pandud ensüümiga. See produtseerib signaali, kasutades substraati ensüümi jaoks toodab lahustamatu ja värvitud produkti. Mitteradioaktiivseid märgiseid on mitmeid, aga kõiki ei saa kasutada, kuna ei ole saadaval vajalikke antikehi või siduvaid valke.
Protsess
In situ hübridisatsiooniks kogutakse kõigepealt kudede või rakkude proovid. Seejärel töödeldakse neid nii, et huvipakkuv järjestus oleks fikseeritud kohas, kus nukleotiidhappe ahel oleks kõige paremini kättesaadav. See satelliitjärjestus on kas märgistatud komplementaarne DNA ahel või tihedamini RNA komplementaarne ahel. Konkreetne sond hübridiseerib kõrgel temperatuuril sihtmärkjärjestusega ja seejärel peseb minema üleliigse materjali, mis ei moodustanud sidet (pärast varasemat hüdrolüüsi, kasutades RNaasi, et lagundada üleliigne RNA ahel). Lahuse parameetreid, nagu temperatuuri, soola ja/või lahusti kontsentratsiooni, saab muuta, et eemaldada terve ahel, mis ei hübridiseerunud. See jätab alles ainult komplementaarsete järjestustega ahelad. Seejärel sildistatud ahel, mis oli märgistatud kasutades radio-, fluorestsents- või antigeenmärgistamise baasi, lokaliseeritakse ja mõõdetakse selle kogused koes. Neid mõõdetakse vastavalt kas autoradiograafiaga, fluorestsentsmikroskoopiaga või immunohistokeemia meetoditega. ISH-d võib kasutada ka kahe või enama transkripti tuvastamiseks, kui need on märgistatud radioaktiivse satelliidi või teiste mitteradioaktiivsete satelliitidega.
On olemas alternatiivne tehnoloogia RNA (mRNA, IncRNA ja miRNA) in situ hübridiseerimiseks ühe molekuli täpsusega – hargnenud DNA meetod (ingl branched DNA assay). See lähenemine (nt WiewRNA meetod) võimaldab visualiseerida kuni neli sihtmärki läbiviimise jooksul ning see kasutab patenteeritud sondimudelit ja bDNA amplifikatsiooni, et tekitada tundlikke ja spetsiifilisi signaale.
Proovid (rakud, koed ja ringlevad kasvajarakud) fikseeritakse ja töödeldakse, et saada ligi RNA sihtpunktidele (ingl RNA un-masking). Sihtmärgile spetsiifilised sondid (üksikud oligonukleotiidid, mis seostuvad kõrvuti RNA sihtkohtadel). Tüüpiline sond sisaldab 40 oligonukleotiidi, mis teeb kokku 20 paari, mis seostuvad kõrvuti sihtkohal, et tuvastada mRNA-d ja IncRNA-d, ning üks paar, mis seostub miRNA-ga.
Täielikult seostunud signaali võimendamise mehhanismil (ingl „tree“ – 'puu') on 400 seostumiskohta märgisega sondimolekulile. Kui kõik sihtmärgispetsiifilised sondid seostuvad sihtmärk-mRNA-ga, toimub 8000-kordne signaali võimendamine ühe transkriptsiooni jooksul. Erinevad kokkusobivad signaalivõimendamised lubavad teha mitu protseduuri (assay'd). Signaali saab teha nähtavaks fluorestsents- või valgusmikroskoobi abil.
Elaiza
pisi|Elaiza Eurovisiooni lauluvõistlusel Elaiza on Saksamaa ansambel.
2014. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Saksamaad lauluga "Is It Right"
Kalorimeetria
Kalorimeetria ehk soojusmõõtmine on füüsika haru, mis tegeleb soojushulkade mõõtmisega.
Kalorimeetriliselt määratakse ainete erisoojust, siirdesoojust, keemiliste reaktsioonide soojusefekte, kütuste kütteväärtust jm. Soojushulkade mõõtmiseks kasutatakse kalorimeetreid. Soojushulk leitakse kalorimeetris kindla hulga vee või mõne muu vedeliku temperatuuri tõusust, mille põhjustas uuritava protsessi soojusefekt.
Keemiliste reaktsioonide soojusefektide, eriti kütuse kütteväärtuse määramiseks kasutatakse nn kalorimeetrilist pommi.
Surmaeskadron
Surmaeskadron on relvastatud üksus, mis kõrgemalseisva organi käsul juhib ja viib läbi inimeste kohtuväliseid tapmisi ja sunniviisilisi kadumisi – poliitilise repressiooni, genotsiidi või revolutsioonilise terrori eesmärgil. Vastutusest hoidumiseks viiakse mõrvu sageli läbi viisidel, mis on mõeldud tagama tapjate identiteedi saladust.
Surmaeskadrone on sageli, kuigi mitte eranditult, seostatud politseiriikidega ning ainupartei või sõjalise diktatuuri võimu all olevate riikidega.