Love_in_dark_times:_Iris_Murdoch_on_openness_and_the_void
Pimedate aegade hulka, mil Hüve paistab jäävat tuhmiks ja kaugeks, kuuluvad depressiooniseisundid, mis osalt kuuluvad vaimuhaiguse juurde. Vähemalt mõnedel asjaoludel peaksime kogema ka teisi tumedaid seisundeid. Need on normaalsed inimlikud reaktsioonid sügavat laadi kaotustele, lootusekaotusele, usukaotusele, armastatu kaotusele. See toob kaasa tühjustunde, isiksuse kaotuse, energia ja motivatsiooni kaotuse, paljaksriisutuse tunde, maailm kaotab võlu ja ligitõmbavuse (Iris Murdoch). Kui öeldakse, et selles olukorras tuleb jääda armastusele avatuks, võib see tunduda liiga nõudliku ja moraliseerivana. On kiusatus öelda, et igaüks tuleb kaotuse ja leinaga toime omal moel, aga võib-olla on hea siin ettevaatlik olla. Milligan toob näiteks Lisa Gherardini, kes pärast abikaasa Francesco surma läks Firenze Sant'Orsola kloostrisse. Kui ta oleks leidnud teise armastuse, kas see oleks vähendanud või seadnud kahtluse alla tema varasemaid sidemeid Francescoga? Meie kahtlustus võiks tulla sellest, et siin on tegu armastatu asendamisega. (Harry Frankfurt, Velleman, Kolodny ja Helm peavad armastatu võtmist asendamatuna armastusele fundamentaalseks, Derek Parfitil ("Reasons and Persons") on teistsugune näide.) Kui lein lõpeb uue armastuse leidmisega, siis me kipume kahtlustama erose või libiido ülekannet asendusobjektile. Ja see võib küsimärgi alla seada nii uue kui ka algse armastuse sügavuse. Armastus kätkeb ju samastumist teisega kui asendamatuga, oma olemise investeerimist teise heaolusse, tema rõõmudest rõõmustades ja tema kurbuse pärast kurvastades. (Frankfurt ja Helm rõhutavad samastumist kui armastuse juurde kuuluvat.) Kui armastatu sureb, siis see side ja nägemisviis jääb püsima, kuigi teise heaolu pärast muretsemisel ei ole enam kohta. Kui see side on nii sügav, kuidas seda siis üle kanda? Ka lastel on võib-olla raske aktsepteerida oma vanema uut armastust, ja mitte ainult segaduse tõttu sissetungija autoriteedi asjus. Aga mis siis, kui uus armastus on reaalne ja sügav? Kui ta on ehtsalt suunatud teisele inimesele ega ole lihtsalt leinaja enesekeskne trikk maailma tagasi tulemiseks. Võib tunduda, et uus suhe, milles leinaja eest hoolitsetakse, on aktsepteeritav, kuid täisvereline vastastikune armastus mitte. Kloostrisse minek on just nagu kaitse reetmise kiusatuse eest. Uue armastuse leidmisega võib tõesti kaasneda süü ja isegi truudusetuse tunne, nii et leina ajal on kerge alistuda teiste halvakspanule ja kartusele, et süütunne mürgitaks iga uue suhte. Sellised tunded võivad õõnestada leinaja võimet olla avatud armastusele pärast armastust. Murdochi romaanis "Nuns and Soldiers" on hästi lõppev lugu sellest, kuidas leinav Gertrude armub nooremasse mehesse. Sõbrad ja Gertrude'i süütunne ajab paari lahku, kuid takistused lõpuks ületatakse. Aga võib olla Murdoch mängib lugejale vingerpussi, alustades süžeed Gertrude'i abikaasa viimsetest päevadest ja näitamata nende kooselu, nii et me ei tea, mille Gertrud on kaotanud. Igatahes on üldist kahtlust armastusejärgse armastuse tarkuses, ehtsuses ja kaitstavuses raske ühitada Murdochi uskumustega, et me ei saa valida ega juhtida viisi, kuidas armastus ja armastuse võimalikkus meie ellu tuleb, ning avatus armastusele on tähtis inimlik voorus. Aga võib-olla saab viimasele väitele lisada Aristotelese vaimus klauslid, mille järgi jutt on teatud laadi armastusest, teatud laadi objektidest, õigest ajast ja õigetest ajenditest. Ja see tundub õige, kui jutt on armastuse allutamisest praktilisele tarkusele. Problemaatilisem on, kui jutt on seda laadi väidetest, nagu et uus armastus võib olla reaalne ja tark kaks aastat, aga mitte neli või kuus kuud pärast kaotust. Kuigi aja möödumine on leina varase staadiumi tähelepanu neelava iseloomu tõttu fundamentaalne psühholoogiline kitsendus, ei välista Murdoch võimalust, et armastus on millalgi kohane väljapääs leinast. Paistab, et tema meelest on armastus parim elujuhis, ja seda ka leinajate jaoks. Ta ei anna täpseid ajalisi reegleid.