cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ala veski
Veski hävis 1944. aasta septembrilahingute ajal.
Adolf Käis
Adolf Käis (vene Адольф Александрович Кяйс; 25. august 1946 – 24. oktoober 2013 Tallinn) oli Eesti lavastaja, näitleja ja saatejuht.
Adolf Käis sündis Eestis, kuid kolis lapsena Lätti ja kasvas üles Riias. Ta õppis Tallinna Merekoolis.
Ta lõpetas 1989. aastal Moskva Riikliku Teatriinstituudi (GITIS) lavastaja erialal.
Ta on näidelnud Tallinna Ohvitseride Maja Rahvateatris ja Tallinna Vene Teatris.
Adolf Käis on lavastanud Narva Rahvateatris ja Tallinna Vene Teatris.
Aastatel 1991–1994 töötas Eesti Televisiooni vene toimetuses režissöörina.
Aastatel 1994–1998 töötas esimeses Eesti venekeelses eraraadiojaamas Raadio Tallinn (hilisema nimega Raadio 100FM) saatejuhi ja peatoimetajana.
Isiklikku
Adolf Käis oli abielus Tamaraga. Neil sündisid tütar Kristina ja poeg Daniel.
Päts
Päts on eesti perekonnanimi.
Harku ja Murru vangla
Harku ja Murru vangla (varem Harku vangla) oli kuni 2016. aastani tegutsenud vangla Harju maakonnas Harku alevis.
Harku vanglaga liideti 15. jaanuaril 2011 Murru vangla, Harku ja Murru Vanglaks.
2016. aasta jaanuaris oli vanglas kokku 165 vangi, neist naisi 87 ja alaealisi 2.
Päts
Perekonnanime Päts on antud Kose kihelkonnas Harjumaal (Paetz), Püha kihelkonnas Saaremaal (Paetz), Palamuse kihelkonnas Tartumaal (Paetz) ja Paistu kihelkonnas Viljandimaal.
Harku ja Murru vangla
Vanglas võisid viibida koos emaga ka kuni nelja-aastased lapsed, neile on kohandatud eraldi osakond. Alates 2010. aasta algusest paigutati Harkusse ka eakamad meesvangid. Eraldi rehabilitatsiooniprogrammiga osakond on uimastiprobleemidega vangidele.
Päts
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Päts Eestis 16 mehel ja 13 naisel.
Harku ja Murru vangla
1. juunil 2016 liideti Harku ja Murru vangla Tallinna vanglaga ning Harku alevikus asuvate vanglahoonete kasutamine lõpetati. Naisvangid paigutati Tallinna vangla eraldi hoonesse ning meesvangid Tallinna, Tartu ja Viru vanglasse.
Ajalugu
Aastatel 1913-1917 rajati Peeter Suure merekindluse Harku sõjaväelinnak, sh ehitati 1913. aastal Harku mõisa karjaaitade juurde Peeter Suure Merekindluse Harku kindlusobjektide soldatitele roodukasarmu. 1918. aasta kevadel, kui sõjaväelinnak läks Saksa okupatsioonivägede kätte, rajati sinna vangilaager. Saksa vägede lahkudes võttis linnaku üle Eesti Vabariik ning kasutas seda samuti kinnipidamiskohana (teadaolevalt 1920. aastatest naiste vangilaagrina).
Alaealiste parandusasutus
22. aprillil 1919 otsustas ajutine valitsus anda Harku mõisa ja Harku vallamaja vahel olnud endised Peeter Suure merekindluse Harku sõjaväelinnaku barakid (20 üksikut ehitust) ühes kõigi päraldustega Kohtuministeeriumi Vangimajade Peavalitsuse tarvitada kurikalduvustega laste parandusasutuse jaoks ning kinnitas Kohtuministeeriumi määrusega Alaealiste kasvatus-parandusmajade seaduse alusel, Harku alaealiste kurjategijate kolonii (alaealiste kurikalduvustega laste parandusmaja) ajutise põhikirja. Koloonia eluolu juhtivateks organiteks oli põhikirja järgi Kohtuministeeriumi Vangimajade Peavalitsus, valvekomisjon, koloonia pedagoogikanõukogu ja koloonia direktor, abiga. Koloonia juures oli 6-klassiline algkool, direktor Andres Kurol ja õppetöökojad. Harku koloonia oli mõeldud ennekõike kohtuotsusega sinna suunatud ja varem kuritegusid sooritanud poistele. 1928. aastal seisuga oli parandusmajas olevatest 122 kasvandikust 98% seal varguste tõttu. Harku koloonias oli 1929. aasta lõpul 141 ning 1930. aastate keskpaigaks 152 kasvandikku. 1931. aasta Vangistusseadus sätestas distsiplinaarkaristusena pedagoogikanõukogu kooskõlastusel asutuse direktori poolt määratavana ka kehalise karistuse. Kehaline karistus määrati „raskete kõlblusevastaste ning teiste korravastaste tegude eest, mis saadetud korda teadlikult ja tingitud alaealise hingeelu kahjulikkudest mõjudest.“ Karistus seisnes „kergete vitsadega löömises kasvandiku paljastatud istmikule. 1935. aasta 1. veebruarist kehtima hakanud Vangistusseadustikuga reorganiseeriti Harku koloonia, noortevanglaks.
1938. aastatel viidi Harku alaealiste parandusasutuse alaealised Laitse mõisa Laitse alaealiste parandusasutusse parandusasustuse direktor oli J. Koni. Koloonia viidi 1945. aastal üle Koluverre ning sisuliselt ühendati kaks kasvatusasutust.
Harku vangla
1926. aastal otsustati rajada Harkusse sunnitöövangla. 1926. aastal ehitati Pikk tänav 19 Harku vangimaja. Pikale tänavale ehitati ka elumajad vangimaja personali jaoks. 1920.–1930. aastatel olid seal eri aegadel täiskasvanute Harku vangla ning tööpõlgurite ja joodikute töölaager. Harku vangla uus ajakohane hoone sai valmis 1928, vangla läks käiku 1930. aastal.
Harku vanglas kasutati nn inglise-iiri progressisüsteemi, kus kurjategija oli I ehk katsealusel astmel täielikus üksikvangistuses, II ja III astmes isoleerituna üksikkongis, aga päeval töötas vang ühisruumides, IV astmes võis eeskujulikult käitunud vang elada 4-5kohalistes kambrites ja loota tingimisi ennetähtaegsele vabastamisele.
Harku vangla vangide tööd korraldas riiklik ettevõte Harku Turbatööstus. Alates 1920. aasta suvest kasutati Harkus turbaraba töödel kergema karistusega vahialuseid, kellele hiljem rajati lihtsad puubarakid. Harku turbarabas ning mõisas töötas suvekuudel kuni 400 vahialust. Turbatööstus tegutses elektrijõul, mida saadi Tallinna linnalt, elektrivoolu transformaatorid Tondil ja Harkus olid pärit Saksamaalt, turbamasin oli valmistatud Krulli tehastes Järgnevalt töötati  turbatööstuses tükitöö alusel ning kasutati kolme elektrilist turbapressi, elektrit saadi Ellamaa elektrijaamast. 1930. aastate algul töötati turbatööstuses aastas välja u 6000 tonni pressturvast.
Harku vangla direktorina teenisid Karl Antsov ja R. Põld. Harku kolonii direktor oli Andres Kurrol.
Harku tööpõlgurite töölaager
1938. aastal asutati tööpõlgurite sunduslikult tööle õpetamiseks, harjutamiseks ja rakendamiseks Harku tööpõlgurite töölaager.
Aastatel 1940–1944 kasutati hooneid ja territooriumi mitmesuguste kinnipidamisasutuste tarbeks. 1944. aasta sügisel oli seal lühikest aega Saksa sõjavangide laager. 1945. aastal nimetati asutus Parandusliku Töö Kolooniaks nr 1.
JUM-422/1, Harku naistevangla
Järgnevail aastail, eriti pärast turbatootmise lõpetamist, kujunes Harku kolooniast peamiselt naiste kinnipidamisasutus. 1965. aastal muudeti Harku vangla naistevanglaks.
PTK nr. 1
Kinnipidamisasutuste nimetus muudeti Eesti NSV Siseministeeriumi 17.05.1990. a käskkirjaga nr 67, Parandusliku Töö Koloonia nr. 1 ja moodustati Parandusliku Töö Valitsuse baasil Kohtuotsuste Täitmise Amet.
Harku vangla
Riikliku Kinnipidamiskohtade Ameti peadirektori 03.05.1994. a käskkirjaga nr 81 nimetati kinnipidamisasutused vanglateks.
1996. aastal ehitati vanglas uus olmehoone ja 2001. aastal ehitati sama hoone teisele korrusele ehitati meditsiiniosakond koos emade-laste osakonnaga.
Harku vangla ülesanded olid: 15. jaanuaril 2011 liideti Harku vanglaga Murru vangla. 31. detsembril 2012 suleti Harku ja Murru vangla Murru territoorium. Varem oli Murru vanglaga liidetud ka Rummu vangla ja Ämari vangla.
Alamõisa veski
Alamõisa veski on vesiveski Valgamaal, Tõrva vallas, Soe alevikust Jõgeveste suunas, endise Alamõisa kalatiikide läheduses.
Mõhhailo Podoljak
pisi|Mõhhailo Podoljak (2021)
Mõhhailo Mõhhailovõtš Podoljak (ukraina keeles Михайло Михайлович Подоляк; sündinud 16. veebruaril 1972 Lvivis Ukraina NSV-s) on Ukraina poliittehnoloog ja endine ajakirjanik; alates aprillist 2020 Ukraina Presidendi Kantselei juhi nõunik.
Ta on lõpetanud Minski Meditsiiniinstituudi. Töötas Valgevenes ajakirjanikuna opositsioonilises ajalehes. 2004. aastal deporteerisid Valgevene võimud ta Ukrainasse.
Sirje Kriisa
Sirje Kriisa (sündinud 28. veebruaril 1950) on eesti köitekunstnik.
Ta on lõpetanud aastal 1976 Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi nahkehistöö erialal ja töötanud samas õppealameistri ja õppejõuna. Ta on näitustel osalenud 1975. aastast nahast tarbeesemete, pannoode, skulptuuride, rõivaste ja köidetega. Teeb nii klassikalisi luksusköiteid kui ka lihtsamaid raamatuid mitmesugustes materjalides ja tehnikates.
Elukäik
Aastatel 1971–1976 õppis Sirje Kriisa Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis nahkehistöö erialal. Ta on olnud laborant, õppealameister, töökoja juhataja ja õppejõud Eesti Kunstiakadeemia nahakunsti osakonnas. Aastatel 1998–2015 töötas Kriisa Eesti Rahvusraamatukogu kogude säilitusosakonnas kunstniku ametikohal, kus ta tegeles raamatute parandamise ja köitmisega.
Sirje Kriisa on Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Nahakunstnike Liidu liige. 1996. aastal asutas ta mõttekaaslastega Eesti Köitekunstnike Ühenduse ja oli selle juhatuse esimees 2014. aastani. Ta on rahvusvahelise köitekunstinäituse "Scripta manent" I–III organiseerimistoimkonna juhataja ja on olnud üks sellega kaasneva konverentsi organiseerijaid. "Scripta" näituste eesmärk on tutvustada eesti kirjandust köitekunsti vahenditega, kaasates kunstnikke üle maailma.
Sirje Kriisa on tutvustanud köite- ja nahakunsti kursustel, loengutel, seminaridel Eestis ja välismaal, kavandanud nahatooteid kunstikombinaadile Ars, kujundanud nahkrõivaid. Ta on täiendanud end mitmetel köitekursustel, teinud isikunäitusi ja esinenud arvukatel ühisnäitustel Eestis ja mujal maailmas (Rootsi, Prantsusmaa, Itaalia, Taani, Soome, Venemaa, Läti, Leedu, Šveits, Island, Ungari, Inglismaa, Jaapan, Belgia, Kanada, Austraalia). Sirje Kriisa on köiteühingu liikmena hea seisnud köitekunsti säilimise ja järjepidevuse eest Eestis, selle unikaalse kunstiliigi õpetamise ning väärtustamise eest kultuuriruumi osana. Tema loomingut on erakogudes, Eesti Ajaloomuuseumis, Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis.
Zelenogradsk
Zelenogradsk on linn Venemaal Kaliningradi oblastis, Zelenogradski rajooni keskus. Linn asub Läänemere rannikul, Kaliningradist ligikaudu 28 km põhjas.
Sirje Kriisa
Elukäik
Tööst vabal ajal tegeleb ta loominguga ning valmistab kunstilisi köiteid näitustele ja soovijatele.
Zelenogradsk
Kuni 1946. aastani kandis linn saksakeelset nime Cranz.
Kamarapera
Kamarapera oli küla Viljandimaal. Küla jääb tänapäeval Umbsoo küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Umbsoo külaga.
Kamarapera on küla staatuses alates 1945.
Konnumäe järv
Konnumäe järv (ka Põrgujärv) on järv Valga maakonnas Valga vallas Rebasemõisa külas. Veekogu pindala on 0,9 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 378 m.
Grööni hüljes
Grööni hüljes (Pagophilus groenlandicus) on liik loivalisi.
Nad asustavad Atlandi ookeani põhjaosa. Nende arvukus on 20. sajandil olnud vahemikus 1–9 miljonit.
Varem (7000–4000 aastat tagasi, ning 3000–1000 aastat tagasi) on grööni hülgeid elanud ka Läänemeres ning neid on Eesti rannikualadel kütitud.
Aksel Tiik
Aksel Tiik (14. mai 1921 Tallinn – 30. august 2010 Miku talu, Järvamaa) oli võimlemispedagoog ja spordiajaloolane, Eesti spordimuuseumi asutaja.
Elukäik
Aastatel 1928–1941 õppis Tiik Tallinna Linna IV Algkoolis, Tallinna Kaarli Gümnaasiumis, Riiklikus Inglise Kolledžis, Tallinna IX Keskkoolis. Aastatel 1944–1948 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas. 1959. aastal kaitses Tiik samas pedagoogikakandidaadi teaduslikku kraadi (kinnitati 1962) teemal „Võimlemine Eesti koolides XIX sajandi teisel poolel“.
Mobiliseeriti Punaarmeesse, kuid deserteerus augustis 1941 Punaarmeest, kui mobiliseerituna oli aurikul „Eestirand“, mis sakslaste pommirünnakus sai tabamuse ja sõitis Prangli saare juures madalikule. Aastatel 1942–1944 töötas Tiik võimlemiskursuste organiseerijana Ernst Idla juhitud Eesti Kutsekogude osakonnas „Puhkus ja Elurõõm“.
1945–1946 oli ta õppeülesande täitja Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas rahvatantsu alal. 1946–1947 töötas akrobaatika ala õpetajana TRÜ KKT võimlemise kateedris ja 1947–1948 õpetajana TRÜ KKT kehakultuuri ajaloo ja metoodika kateedris ülesandega välja töötada üleülikoolilise kehalise kasvatuse programm ja organiseerida tundide läbiviimist teiste teaduskondade üliõpilastele. 1949. aastal korraldas kehalise kasvatuse ja spordi kateederiga TRÜ I spordipäeva raames osavõtjate rongkäigu ja massvõimlemise ettekanded nais- ja meesüliõpilastega Tamme staadionil. Aastatel 1948–1953 oli Tiik TRÜ KKTs asutatud kehalise kasvatuse ja spordi kateedri vanemõpetaja.
1953–1974 töötas Eesti Põllumajanduse Akadeemias vanemõpetajana ja oli kehalise kasvatuse kateedri juhataja. 1953 ja 1954 tuli tema akrobaatika treeningugrupis üliõpilane Lukretsia Otti-Saks naiste hüppeharjutustes Eesti NSV meistriks. 1956 ja 1957 tuli tema üliõpilane Ilme Vetla-Suuder naiste hüppeharjutustes Eesti NSV meistriks. 1962–2001 juhatas EPA meeste tervisevõimlemise rühma. 1986–2001 juhatas AS ESTIKO meeste tervisvõimlemise rühma. 1964. aastal sai ta dotsendi kutse ning 1975–1984 töötas EPA kehalise kasvatuse kateedris dotsendina.
1963–1967 oli Eesti NSV Kehakuultuuri- ja Spordimuuseumi (nüüdne Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum) asutajaid ja ühiskondlik direktor. 1987–1989 oli Eesti Võimlejate Liidu taasasutamise initsiatiivgrupi liige
Isiklikku
Oli 1946. aastast abielus kunstiteadlase Vaike Tiigiga. Aksel Tiik on maetud Järva-Jaani kirikaeda.
Rāzna järv
Rāzna järv (läti keeles Rāznas ezers) on Läti suuruselt teine järv. Vee mahult on tegu Läti suurima järvega.
Järv asub Latgale kõrgustikul Rēzekne piirkonnas Rāzna rahvuspargis. Järves on 10 saart kogupindalaga 24,6 hektarit. Väljavool toimub Rēzekne jõe kaudu Lubānsi järve. Rāzna järve valgala on 229 km².
1940. aastal rajati järve veetaseme reguleerimiseks Rēzekne jõele pais. Kõrge veetaseme korral voolab osa järve veest Zosna järve.
Rāzna järves on 26 liiki kalu.
Taandurilised
Taandurilised  (Amphisbaenia) on roomajate klassi soomuseliste seltsi kuuluv alamselts. Nad on samas seltsis sisalikuliste ja maolistega.
Taandurilisi iseloomustab pikk keha ning taandarenenud jäsemed ja silmad. Paljudel liikidel on roosakas ja rõngastena paiknevate soomustega keha, mistõttu võivad nad meenutada vihmausse. Enamiku liikide keha on vähem kui 15 cm pikk.
Ainult perekonna Bipes liikidel on säilinud esijäsemed, kõigil teistel alamseltsi kuuluvatel liikidel on jäsemed taandarengu käigus kadunud.
Alamseltsi nimi tuleneb sellest, et nad liiguvad ühtviisi hästi nii edasi- kui ka tagasisuunas.
Vanessa Hinz
Vanessa Hinz (sündinud 24. märtsil 1992 Münchenis) on Saksamaa laskesuusataja.
Zoja
Zoja (vene keeles Зоя) on naisenimi.
Galvanomeeter
Galvanomeeter on analoogmõõteriist, millega tehakse kindlaks elektrivoolu olemasolu, suurus ja suund elektrijuhis. Nimetus on tuletatud Itaalia füüsiku Luigi Galvani nimest.
Esimeste galvanomeetrite töö põhineb Taani füüsiku Hans Christian Ørstedi avastusel, et magnetnõel kaldub kõrvale, kui selle läheduses olevat elektrijuhti läbib vool. Kaldenurga suurus on määratud elektrijuhti läbiva voolu tugevusega ja kaldumise suund sõltub voolu suunast juhis.
pisi|Tangentsiaalgalvanomeeter Varaseim teade niisuguse tööpõhimõttega galvanomeetrist pärineb Saksamaalt Halle ülikoolist aastast 1820; selle ehitaja oli Johann Schweigger. Seadme ehitusel osales ka Prantsuse füüsik André-Marie Ampère.
Kompassiga mõõteseadmete edasiarendatud variantidest on tuntuim tangentsiaalgalvanomeeter. Selle põhiosad on vertikaalne traatmähisega pool ja selle keskel paiknev vabalt pöörduv magnetnõel (kompass). Kompassi nõela küljes on osuti, mis saab pöörduda neljaks kvadrandiks jaotatud skaalal. Mõõtmiseks pööratakse pool ümber püsttelje asendisse, milles pooli tasapind ühtib magnetnõela suunaga. Kui nüüd pooli mähisesse juhtida mõõdetav vool, tekitab see pooli ümber magnetvälja, mille suund on risti Maa magnetväljaga ja magnetosuti reageerib kahe magnetvälja vektorsummale, pöördudes nurga võrra, mille tangens on võrdeline ristsuunaliste väljade põhjustatud jõudude suhtega.
Niisugune kompassil põhinev mõõteriist polnud kuigi tundlik ja tema näitu mõjutasid kergesti igasugused läheduses paiknevad magnetmaterjalist esemed.
pisi|D'Arsonvali galvanomeeter: ristkülikukujuline pool (punane) pöördub püsimagneti pooluste NS vahel; pöördpool saab voolu klemmide (+, –) ja spiraalvedrude kaudu Hilisemates galvanomeetrites hakati Maa magnetvälja asemel kasutama püsimagneti välja. Magneti ja vooluga pooli magnetväljade koosmõju paneb pöörduma pooli. Püsimagnet muudab mõõteriista sõltumatuks Maa magnetväljast ja välistest magnetmõjudest. Niisuguse galvanomeetri valmistas Jacques-Arsène d'Arsonval 1882. aastal. ) Seda täiustas Edward Weston ja patenteeris aastal 1888.
pisi|Westoni galvanomeetri edasiarendus, nagu seda on senini kasutatud pöördpoolmehhanismiga osutimõõteriistadest D'Arsonvali/Westoni galvanomeetris paikneb tugeva püsimagneti pooluste vahel kerge peenest traadist pool, mis on riputatud rõhttelje otstes olevate spiraalvedrude külge. Need vedrud, toimides ühtlasi voolujuhtidena, hoiavad pooli teljega ühendatud osuti nullasendis vooluta olekus ja loovad vajaliku suurusega vastujõu pooli pööravale elektromagnetjõule, kui pooli läbib mõõdetav vool. Et vähendada takistust magnetvoole, on magnetpooluste vahel terassilinder. Pool saab seega pöörduda magnetahela ühtlases rõngakujulises õhupilus, mis tagab lineaarse seose pooli pöördenurga ja seda läbiva voolu vahel.
Valmistati ka mitmesuguse ehitusega galvanomeetreid, millel oli osuti asemel väike peegel. Peeglile suunatud valguskiir peegeldus eemal asuvale skaalaga ekraanile. Selline optilise osutiga peegelgalvanomeeter oli nii tundlik, et võimaldas näidata mõne mikroampri suurust voolumuuutust. Galvanomeeter kui väga tundlik mõõteriist ongi mõeldud ainult nõrga voolu mõõtmiseks (nt kuni 1 mA).
Westoni galvanomeetri elektromehaaniline muundur on pöördpoolmehhanismi nime all laialdaselt kasutusel mitmesugustes osutimõõteriistades (voltmeeter (ampermeeter, oommeeter jt). Tugevamate voolude mõõtmiseks ühendatakse mõõtemehhanismiga rööbiti (paralleelselt) vajaliku väikese takistusega takisti (šunttakisti) ja kõrgemate pingete mõõtmiseks jadamisi (järjestikku) suure takistusega takisti (eeltakisti).
YIT
pisi|Ettevõtte logo YIT Oyj on Soome ehituskontsern. Selle peakontor asub Helsingis.
Ettevõtte aktsiad on noteeritud Helsingi börsil.
Eestis tegutseb ettevõtte tütarettevõte YIT Ehitus.
2018. aasta seisuga tegutseb ettevõte 11 riigis kokku umbes 11 000 töötajaga.
Karuli
Karuli on küla staatuses alates 1930.
Gouves
pisi|Gouves'i kirik
Gouves on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 9,7 km Arrasist läänes, teede D56 ja C5 ristumiskoha ümbruses, väikese Gy jõe orus.
pisi|tühi|
Rimmi järv
Rimmi järv (ka Rimmi veehoidla) on järv Võru maakonnas Antsla vallas Rimmi külas. Veekogu pindala on 6,7 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 2444 m.
Gattšina parkmuuseum
pisi|Gattšina palee lõunafassaad (2014)
Muuseumi pindala on 146,9 hektarit ning see koosneb 18.–19. sajandil rajatud paleedest ja parkidest.
Muuseumi peamised vaatamisväärsused on Gattšina palee (ehitatud 1766–1781) ja Prioratski loss (ehitatud 1798–1799) ning nende vahel asuv Dvortsovõi park koos mitmesuguste pargirajatistega.
2015. aasta kevade seisuga on muuseum avatud teisipäevast pühapäevani kella 10–18.
Koos muude Peterburi ja selle lähiümbruse arhitektuuriliste mälestistega kuulub muuseum UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Tõde ja õigus (film)
"Tõde ja õigus" on Eesti 100. aastapäevaks valminud mängufilm, mis põhineb A. H. Tammsaare samanimelise romaani esimesel osal. Filmi stsenarist ja režissöör on Tanel Toom. Film esilinastus 20. veebruaril 2019.
Filmi kestus on kaks tundi ja 45 minutit. Rahvusvaheline versioon on kodumaisest 16 minutit lühem, kuid režissööri sõnul ei kärbitud välja midagi olulist: "Me tundsime, et see on tundmatu film Eestist tundmatute näitlejatega ning pikkus võib olla hirmutav. Me lõikasime mõned sekundid siit ja mõned sealt, kuid need polnud tähtsad kohad."
Illu Erma
Illu Erma (sündinud 8. jaanuaril 1952 Pärnus) on eesti nahakunstnik.
Tõde ja õigus (film)
Ekraaniloo eelarve oli 2,5 miljonit eurot, millest Eesti riik andis ligi 2,2 miljonit. Filmi toetas ka ettevõtja Armin Karu. Eelarvest umbes viiendik kulus dekoratsioonidele.
Illu Erma
Elukäik
Illu Erma lõpetas 1969 Tallinna 24. Keskkooli. 1970. aastal alustas ta õpinguid Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI) nahkehistöö erialal. Pärast lõpetamist 1975. aastal alustas ta tööd Tartu Kunstikoolis, kus on õpetanud kompositsiooni, maalimist ja joonistamist.
Tõde ja õigus (film)
11. aprillil 2019 ületas mängufilm veerand miljoni kinokülastaja piiri. Sellele kuulub ka avanädalavahetuse vaadatavuse rekord 51 239 vaatajaga ja avanädala rekord 90 550 kinokülastajaga. Vähem kui kuu ajaga kinos jõudis filmi kassatulu üle miljoni euro ning film sai kõigi aegade vaadatuimaks Eesti filmiks. Kokku kogus film 2019. aastal 267 588 kinokülastust ja teenis 1,55 miljonit eurot kassatulu.
Eesti kriitikute vastukaja on olnud valdavalt positiivne.
Illu Erma
Elukäik
1986. aastast tänapäevani töötab Illu Erma õppejõuna Eesti Kunstiakadeemias aksessuaari ja köitedisaini osakonnas. Perioodil 1995–1998 oli ta sama osakonna dotsent. 1998–2008 oli Illu Erma osakonna professor ja osakonnajuhataja.
Tõde ja õigus (film)
Eesti Filmiajakirjanike Ühing valis "Tõe ja õiguse" 2019. aasta parimaks filmiks, andes sellele Eesti vanima filmiauhinna Neitsi Maali. Film pääses parima võõrkeelse filmi Oscari eelvalikusse ja pälvis Satellite Awardi rahvusvahelise mängufilmi kategoorias.
Illu Erma
Elukäik
Professor Erma on kuulunud žüriidesse, esinenud teaduskonverentsidel ning kuulunud näituste ja konverentside korraldamise toimkondadesse.
2009. aastast alates on olnud ringijuhendaja Nõmme kultuurikeskuse kunstistuudios.
Tõde ja õigus (film)
Filmimine
"Tõde ja õigus" võeti üles pooleteise aasta vältel 75 võttepäevaga. Filmivõtteid alustati 2017. aastal. Enamik stseene filmiti Võrumaal Mõniste lähedal Vastse-Roosal, kuhu ehitati Filmi-Vargamäe. Režissööri hinnangul olid Järvamaal asuval ajaloolisel Vargamäel, kus tegutseb A. H. Tammsaare muuseum, hooned ja maastik liiga tänapäevased. Kümneid stseene jäädvustati mujal Eestis. Oru Pearu maja fassaad filmiti näiteks Eesti Vabaõhumuuseumis Rocca al Mares.
Illu Erma
Elukäik
Ta on Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Nahakunstnike Liidu liige.
Loometegevus
Illu Erma on esinenud nii kodumaistel kui ka rahvusvahelistel köitekunstinäitustel alates 1987. aastast, juhendanud töötube, teinud viis isikunäitust. Nahakunstialase loomingulise tegevuse kõrval on ta viljelnud ka graafikat, samuti illustreerinud raamatuid. Tema teoseid on eksponeeritud lisaks Eestile Soomes, Rootsis, Ungaris, Prantsusmaal, USA-s, Jaapanis, Venemaal, Leedus, Armeenias jm.
Tõde ja õigus (film)
Filmimine
Võtteid jagus igale aastaajale. Temperatuur võtteplatsil kõikus 20 külmakraadist talvel 30 soojakraadini suvel. Võtetel tegi kaasa 102 nimelist näitlejat, peale nende taustanäitlejad massistseenides.
Osades
Mäe talu pere
Mäe talu saunikud
Oru talu pere
Kõrvenurga naabrid ja teised
Filmimuusika
"Tõe ja õiguse" muusika kirjutas Mihkel Zilmer, kuid filmis kasutati ka Pärt Uusbergi loomingut. Filmimuusikast ilmus samal aastal ka plaat, ühtlasi tehti muusika tasuta kättesaadavaks kõikidel suurematel digitaalplatvormidel.
Illuka vald (Jõhvi kihelkond)
Illuka vald (saksa keeles Illuck) oli vald Jõhvi ja Iisaku kihelkonnas Viru kreisis ja Viru maakonnas, aastatel 1866 –1939. Vallamaja asus tänapäeva Illuka küla aladel. pisi|350px|[[Eesti haldusjaotus 1925. aastal]] Seejärel moodustati muudetud piirides uus uus Illuka vald.
1891. aastal liideti Illuka vallaga Kurtna ja Ohakvere vald.
1939. aasta vallareformiga moodustati Illuka ja Vasknarva vallast, Illuka vald.
Takistusmagasin
pisi|1964. aastal Nõukogude Liidus toodetud takistusmagasin R33 Takistusmagasin (resistance box) on seade, millesse on paigutatud kindla suurusega takistust omavad elemendid, mida saab lülitite või juhtmete abil ühendada nii, et saadakse soovitud väärtusega kogutakistus.
Väga tüüpilised on kuuedekaadilised takistusmagasinid, mille esimene dekaad võimaldab moodustada takistusi 0,1...0,9 oomi, viimane aga takistusi 10...90 kilo-oomi. Kõigi kuue dekaadi peale kokku saab moodustada maksimaalse takistuse 99999,9 oomi.
Takistusmagasinid on üldjuhul kõrge täpsusklassiga, näiteks 0,1%.
Traattakistitest moodustatud takistusmagasinide kasutamisel tuleb tihti arvestada sellega, et nendes kasutatud takistusahelatel võivad olla suure mõjuga parasiitparameetrid. Kuigi traattakistid keritakse kas bifilaarsetena või sektsioneeritutena, jäävad nende puhul parasiitparameetrid (näiteks järjestikinduktiivsus Ls või paralleelmahtuvus Cp) oluliselt halvemaks, kui need on diskreetsete komponentide (takistite, kondensaatorite ja induktiivsuste) puhul. See piirab selliste takistusmagasinide kasutamise sagedusala väga oluliselt.
Takistusmagasin võib olla markeeritud elektrijuhtivuse ühikutes. Siis võidakse seda nimetada juhtivusmagasiniks.
Uluots
Uluots on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Uluots (Ullootz) on antud Vanamõisa mõisas Kirbla kihelkonnas Läänemaal.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Uluots Eestis alla viiel mehel ja 8 naisel.
Adolf Friedrich III (Mecklenburg)
thumb|Adolf Friedrich III
Adolf Friedrich III (7. juuni 1686 – 11. detsember 1752) oli Mecklenburg-Strelitzi hertsog.
Elulugu
Ta sündis Strelitzis Adolf Friedrich II ja selle naise Marie pojana.
Ta sai isa järel Mecklenburg-Strelitzi hertsogiks 12. mail 1708. 1712. aastal põlesid hertsogiloss ja Strelitzi linn maha. Seetõttu pidid Adolf Friedrich ja tema perekond elama jahimajas. Selle ümber ehitati uus linn Neustrelitz. Uue linna asutamisaastaks peetakse 1733. aastat, sellest sai 1736 Mecklenburg-Strelitzi ametlik pealinn.
Gattšina lipp
thumb|Gattšina lipp.
Adolf Friedrich III (Mecklenburg)
Elulugu
Adolf Friedrich suri Neustrelitzis ja tema järel sai hertsogiks ta vennapoeg Adolf Friedrich IV.
Gattšina lipp
Gattšina lipp on Venemaal Leningradi oblastis asuva Gattšina linna üks ametlikke sümboleid.
Lipu kiitis Gattšina saadikute nõukogu heaks 2008. aastal. See kujutab endast valget kangast, mille keskele on paigutatud Gattšina vapp.
Adolf Friedrich III (Mecklenburg)
Abielu ja lapsed
Adolf Friedrich abiellus 16. aprillil 1709 Reinfeldis hertsog Johann Adolfi tütre Dorothea Sophiega. Nad said kaks last:
Effinghami maakond (Illinois)
thumb|Effinghami maakonna kohtumaja Effinghamis
Effinghami maakond (Effingham County) on maakond USA-s Illinoisi osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Effingham.
Maakonna pindala on 1243 km², millest 3 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 34 242. Aastal 2000 oli elanike arv 34 264.
Ajalugu
Effinghami maakond moodustati 1855. aastal Fayette'i ja Crawfordi maakonna osadest.
Kliima
Madalaim kuu keskmine temperatuur jaanuaris on maakonna halduskeskuses Effinghamis −8 °C (18 °F) ja kõrgeim juulis 31 °C (87 °F). Madalaim temperatuur on mõõdetud 1915. aasta jaanuaris −34 °C (−29 °F) ja kõrgeim temperatuur 1954. aasta juulis 44 °C (111 °F). Keskmine kuu sajuhulk varieerub 60 mm jaanuari ja juuli 115 mm vahel.
Malle Tohver
Malle Tohver (sündinud 19. oktoobril 1935 Tartus) on eesti arst ja kultuuritegelane.
Toomas Sõmera
Toomas Sõmera (17. veebruar 1945 Tallinn – 6. jaanuar 2022 Tallinn) oli 1990–1991 aastatel Eesti sideminister.
Tema esimene kokkupuude IKT-sektoriga oli juba pärast keskkooli, kui ta 1963. aasta juunis asus tööle telefonikaugejaama montööriõpilasena. Pärast sõjaväeteenistust naasis ta telefonikaugejaama juba elektromehaanikuna.
Malle Tohver
Aastast 1988 oli ta Austraalia Eesti seltside liidu kultuuriala juhataja. Ta oli Eesti Kongressi liige. Aastatel 1995–2016 Eesti aupeakonsul Austraalias.
Toomas Sõmera
Kui Toomas Sõmera 1975. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi raadiotehnika erialal, siis tehti talle ettepanek asuda sideministri asetäitja kohale. Aastatel 1990–1991 oli ta Eesti Vabariigi sideminister. Sideministeeriumis töötas ta kuni 1991. aastani, kui ministeerium likvideeriti.
Malle Tohver
Ta aitas korraldada perearstindust Eestis.
Kavaku
1930. aastatel eksisteeris Kavaku talu. Alates 1970 on teada Kavaku küla.
Malle Tohver
Pere
Tema vanemad olid Robert Kald (1896–1942) ja Alide Kald, tal on õde Helvi. Tema esimene abikaasa oli Avo Tohver (1932–1981) (kellega tal on poeg Robert ja tütar Linda) ja teine abikaasa oli Arvo Tinni (1935–2023).
Toomas Sõmera
Aastatel 1991–2000 oli Sõmera Eesti Telekomi juhatuse esimees. 2002. aasta veebruaris asus ta juhtima Eesti Infotehnoloogia Sihtasutust (EITSA), kust ta sama aasta mais pensionile suundus.
Thierry Neuville
pisi|Thierry Neuville pisi|Hyundai i20 WRC Thierry Jean Neuville (sündinud 16. juunil 1988 St. Vithis) on Belgia rallisõitja.
Sportlik karjäär
Neuville alustas ralliga 2007. aastal. Aastatel 2009–2011 oli tal leping Citroëni juunioride meeskonnaga. 2009.–2011. aastal osales ta Intercontinental Rally Challenge'il, mis on mõeldud noortele. 2009. aastal debüteeris ta Kataloonia rallil Citroën C2 R2 autoga ning 2010. aastal võistles ta Juunior WRC sarjas. 2012. aastal tegi ta debüüdi juba WRC sarjas (auto oli Citroën DS3). 2013. aastal sõitis Neuville Qatar World Rally Team meeskonna Ford Fiesta RS autoga ja tuli ta meistrivõistluste kokkuvõttes üllatusena teiseks, jäädes hooaega domineerinud Sébastien Ogierist maha 114 punktiga.
2014. aastast sõlmis Neuville mitmeaastase lepingu Hyundai tiimiga (algul nimega Hyundai Shell, hiljem Hyundai Motorsport ja Hyundai Shell Mobis), mille koosseisus saavutas samal aastal Saksamaa rallil oma esimese etapivõidu (Hyundai i20). 2014. ja 2015. aasta lõpetas WRC ralli kokkuvõttes kuuendal kohal. Neuville saavutas seejärel WRC punktiarvestuses 4 aastat järjest teise koha - 2016., 2017., 2018. ja 2019. aastal. Neuville'i hooaja tulemused koos tema meeskonnakaaslastega aitasid Hyundail võita oma esimese tootja tiitli 2019. aastal.
2020. aasta rallivõistlused lõppesid pandeemia tõttu poole peal, mil Neuville oli 4. kohal. 2021 aastal lõpetas Neuville kokkuvõttes 3. kohaga.
Otto Reinhold von Holtz vanem
Otto Reinhold von Holtz (16. veebruar 1714 Vologda – 20. jaanuar 1785 Keila) oli rootsi-saksa päritolu Eesti vaimulik.
Õppis usuteadust (immatrikuleeriti 22. juunil 1736) Halle ja (immatrikuleeriti 20. mail 1737) Jena Ülikoolis. Ordineeriti õpetajaks 1. juulil 1741 klausliga, et ta (teda kutsuti 28. aprillil 1741 Iisaku koguduse õpetajaks) Iisaku koguduse õpetaja kohalt niipea ei lahku.
Oli Paide ja Anna koguduse õpetaja (kutsuti mais 1744, introdutseeriti 12. augustil 1744) aastatel 1744–1756. Keila Miikaeli koguduse õpetaja oli (kutsuti 8. aprillil 1756) aastatel 1756–1785, Lääne-Harju praostkonna praostiks sai 26. septembril 1769. Oli Eestimaa konsistooriumi assessor 30. augustist 1756 kuni 5. veebruarini 1784.
Holtz oli aastal 1779 ilmunud eestikeelse jutluseraamatu üks korrektoreid, temalt on säilinud trükitud leinajutlusi.
Isiklikku
Tema poeg Otto Reinhold von Holtz noorem oli Keila Miikaeli koguduse õpetaja, äi Reinhold Johann Winkler vanem oli Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja, Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ja Tallinna superintendent.
Martin Roth
Martin Roth on olnud mitme tuntud isiku nimi:
Nina Hagen
pisi| Nina Hagen filmi "[[Seitsmes pöialpoiss" esilinastusel (2014).]]
Nina Hagen (õieti Catharina Hagen; sündinud 11. märtsil 1955 Ida-Berliinis Saksa DV-s) on Saksa laulja, laulukirjutaja ja näitleja.
Marje Viirmann
Marje Viirmann (sündinud 12. septembril 1960 Kehras; aastatel 1983–1995 Marje Idavain) on eesti orienteeruja, rogainija ja suusataja.
Nina Hagen
1976. aasta detsembris asus ta elama Lääne-Saksamaale. Teda kutsutakse ka pungi ristiemaks ja vanaemaks.
Marje Viirmann
Haridus
Lõpetas 1978. aastal Kehra Keskkooli.
Töö
Töötab 2006. aastast OÜ Fere müügihaldurina.
Sporditulemused
Harrastab orienteerumist 1971. aastast, tema treenerid on olnud Maire Lahtmets ja Tõnu Raid.
Noorte ja juunioride klassides võitis Eesti meistrivõistlustel orienteerumises kokku 11 medalit (6 kulda, 3 hõbedat, 2 pronksi). Aastatel 1977–2008 võitis Eesti meistrivõistlustel orienteerumises 19 kulda (neist 9 orienteerumisjooksus ja 10 suusaorienteerumises), 20 hõbedat ja 13 pronksi.
Aastatel 1982–1991 võitis NSV Liidu meistrivõistlustel orienteerumisjooksus 2 kulda (1986 tavarajal ja 1990 teates Eesti naiskonna koosseisus), 4 hõbedat ja 3 pronksi. 1991. aastal võistles NSV Liidu koondises orienteerumisjooksu MMil ning sai lühirajal 36. koha ja tavarajal 40. koha.
Veteranide MMil võitnud suusaorienteerumises 2 kulda (2003, 2006) ja pronksi (2014) ning orienteerumisjooksus 2 kulda (2016), 5 hõbedat (1997, 2006, 2007, 2011, 2013) ja 5 pronksi (2003, 2008, 2010, 2012, 2015).
Murdmaasuusatamises võitnud Eesti meistrivõistlustelt 2 pronksi, 1991. aastal 20 km distantsil ja 1992. aastal teatesõidus Lääne-Virumaa „Jõud“ naiskonnas.
Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis ta 2007. aastal koos Eduard Pukkoneni ja Mati Preitofiga segavõistkondade arvestuses pronksi ning 2020. aastal koos Airi Alnekiga naisvõistkondade arvestuses pronksi. Veteranide segavõistkondade arvestuses võitnud rogaini maailmameistrivõistlustel 2008 kulla (koos Eduard Pukkoneni ja Mati Preitofiga) ja 2013 hõbeda (koos Eduard Pukkoneniga), rogaini EMil koos Eduard Pukkoneni ja Mati Preitofiga 2 kulda (2007, 2009) ning koos Eduard Pukkoneniga hõbeda (2011) ja 2 pronksi (2005, 2012).
Niels Gade
Ta oli pillimeistri poeg. Õppis lapsena viiulit juures. Esines juba aastal 1833. Alates 1834. aastast mängis Kopenhaageni õukonna orkestris. Kompositsiooni õppis Andreas Peter Berggreeni ja Christoph Ernst Friedrich Weyse juures. Aastail 1844-48 oli ta "Gewandhausi" orkestris Leipzigis Felix Mendelssohn Bartholdy abidirigent, samas esines solistina ja oli viiulipedagoog. Tulnud tagasi Kopenhaagenisse, juhatas ta muusikaühingu "Musikforeningen" sümfooniaorkestrit, mängis orelit. Alates 1862. aastast oli teatridirigent ning osales esimese Taani konservatooriumi asutamisel, milles 1866–90 oli õppejõud ja direktor. Gade on kirjutanud autobiograafia.
San Pietro Apostolo
San Pietro Apostolo on vald (comune) Itaalias Basilicata maakonnas Catanzaro provintsis.
750 meetri kõrgusel merepinnast asuva San Pietro Apostolo asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
San Pietro Apostolo piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Cicala, Decollatura, Gimigliano, Miglierina, Serrastretta, Tiriolo, Soveria Mannelli, Marcellinara.
Krasnoznamensk (Kaliningradi oblast)
Krasnoznamensk on linn Venemaa Kaliningradi oblastis, Krasnoznamenski rajooni keskus. Asub Šešupė ääres Leedu piiri lähedal.
Kuni 1938. aastani kandis saksakeelset nime Lasdehnen ja seejärel 1946. aastani Haselberg. Leedukeelne nimi on Lazdynai.
Gattšina vapp
right|174px|Gattšina vapp.
Gattšina vapp on Venemaal Leningradi oblastis asuva Gattšina linna üks ametlikke sümboleid.
25. detsembrist (vkj 13. detsembrist) 1800 kuni 23. novembrini (vkj 10. novembrini) 1917 oli Gattšinal vapp, mille kinnitas ametlikult keiser Paul I. Alates 4. oktoobrist 1995 kasutatakse seda taas Gattšina linna vapina.
Gattšina vapi vapikilp on jagatud kaheks väljaks. Ülemine väli on kuldne, sellel asub Venemaa kahepealine riigikotkas, nii nagu teda kujutati keiser Paul I ajal: musta värvi, kuldsete jalgade ja küünistega, punaste keeltega, kroonitud kolme keisrikrooniga, millest keskmine on teistest suurem. Kotka küüniste vahel on kuldne valitsussau ja riigiõun, tema rinnal on Malta ordu suurmeistri krooni all hõbedane Malta rist, risti peale on paigutatud punane vapikilp, kuhu on kantud kuldses kirjas kuldse keisrikrooni alla keisri initsiaalid (П I). Linna vapikilbi alumine väli on sinine ja selle keskel on kuldses kirjas täht G.
Margus Tuvikene
Margus Tuvikene (sündinud 3. jaanuaril 1978 Tallinnas) on eesti bridži- ja rendžumängija.
Ta lõpetas 1996. aastal Tallinna Üldgümnaasiumi ja 2000. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna ettevõttemajanduse eriala.
Alates 2008. aastast töötab ta Rahandusministeeriumis analüütikuna.
Sportlasena
Alustas rendžumängimist 1988. aastal, aastatel 1989–1996 juhendas teda Ants Soosõrv. Tuli 1996. aastal kuni 20-aastaste vanuseklassis maailmameistriks ning kuulus täiskasvanute arvestuses maailmameistrivõistlustel 1996. aastal hõbemedali ja Euroopa meistrivõistlustel 1994. aastal kuldmedali võitnud Eesti võistkonda.
Turniiribridžis on ta võitnud Eesti meistrivõistlustelt 6 medalit, sh 2018. aastal üksikvõistluse kulla.
Līgatne vald
pisi|Ratnieki järv Līgatne vald (läti keeles Līgatnes pagasts) on vald Lätis Cēsise piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Līgatne linnaga, Straupe, Amata, Nītaure ja Drabeši vallaga ning Sigulda piirkonna Sigulda vallaga, More ja Krimulda vallaga.
Ajalugu
Līgatne vald moodustati Paltmale mõisa maadest ja kuni aastani 1925 kandis see nime Paltmale vald. Selle saksakeelne nimekuju oli Paltemal. Aastal 1933 liideti sellega Ķempji vald. Aastal 1935 oli valla pindala 72,4 km².
Aastal 1945 moodustati vallas Ķempji ja Līgatne külanõukogud, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Samal aastal eraldati vallast Līgatne paberivabriku juures asuv küla (hilisem Līgatne linn), mis sai töölisasula staatuse. Aastal 1951 liideti Līgatne külanõukoguga osa Lakši külanõukogust, aastal 1954 aga likvideeritav Ķempji külanõukogu. Aastal 1958 liideti sellega veel osa Sigulda külanõukogust.
Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Līgatne piirkonda.
Loodus
Suurimaks jõeks on valla põhjapiiril voolav Koiva jõgi, teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Amata jõgi ja Līgatne jõgi. Vald asub valdavalt Vidzeme kõrgustikul. Vallas asub Ratnieki järv pindalaga 44,1 ha.
Looduskaitse all on Elpi tamm, Elpi ja Vecandrijāņi pangad, Vecandrijāņi tammed, Tītmaņi pank, Zanderi dolomiidikoopad ja osaliselt ka Spriņģi pank, vallas asub ka arvukalt looduskaitsealuseid nimetuid põlispuid. Valla põhja- ja lääneosa asub Gauja rahvuspargis.
Kaitstavad mälestised
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Vecsprinkšļi muinaskalmed. regionaalse kaitse all on Upesmuižnieki keskaegne kalmistu, Incēni keskaegne kalmistu ja sealne kabeliase ehk Kalmeküngas, Kalnamuižnieki keskaegne kalmistu, Kalnatītmaņi linnamägi ja Ratnieki muinaskalmed.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 2241 lätlast, 201 venelast, 28 valgevenelast, 19 ukrainlast, 23 poolakas ja 8 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Vaali jõgi
Vaali jõgi (afrikaani Vaalrivier, inglise Vaal River) on jõgi Lõuna-Aafrika Vabariigis, Oranje jõe suurim parempoolne lisajõgi. Jõe pikkus on ligikaudu 1120 kilomeetrit, valgala 196 438 ruutkilomeetrit. Vaali jõgi algab Mpumalanga provintsist Draakonimägedest Breyteni lähedalt.
Logaritmiline sageduskarakteristik
Logaritmiline sageduskarakteristik on füüsikalise suuruse või parameetri sageduskarakteristik, mis on esitatud logaritmilises skaalas, seda nii sageduse teljel (x-teljel) kui ka esitatava suuruse teljel (y-teljel).
Logaritmilises esituses osutuvad nii sageduse suhtes nii võrdelised kui pöördvõrdelised sõltuvused sirgjoonteks. Esimesed neist on tõusvad, teised langevad sageduse kasvu suunas. Võrdse dekaadide pikkuse korral mõlemal teljel on esimest järku sagedussõltuvused telgede vahelist täisnurka poolitavad sirgjooned (45-kraadise nurga all, tan=1).
Sageduskarakteristikute asümptoodid või lihtsa astmefunktsiooniga esitatud lähendused on logaritmilises esituses seega sirgjooned.
Nimele "logaritmiline" vaatamata antakse telgedel esitatavad parameetrid tavaliselt mitte logaritmide vaid reaalselt mõõdetavate suuruste vastavate väärtustega, näiteks, sagedused hertsides, takistused oomides, pinged voltides, jne.
Logaritmilise sageduskarakteristiku taustaks on kindlasti dekaadide piiridele vastavad jooned, kuid lisatud võivad olla ka muude väärtuste jooned, näiteks kümnendarvude reast 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 või oktaavselt 1, 2, 4, 8, 16 jne., või ka muud logaritmiliselt ühtlased jaotused. Dekaadi jagamisel kümneks lõiguks on need väärtused tooduna mõningase ümardamisega järgmised: 1; 1,26; 1,6; 2,0; 2,5; 3,16; 4,0; 5,0; 6,3, 8,0 (ja 10).
Drīdzis
Drīdzis (läti keeles ka Drīdzs, Dridzis või Drīdža ezers, latgali keeles Dreidzs) on Läti sügavaim järv. Vanadel andmetel oli järve sügavus 65,1 meetrit, kontrollmõõtmine 1998. aastal andis tulemuseks 63,1 meetrit.
Järv asub Latgale kõrgustikul Krāslava piirkonnas. Järves on 9 saart kogupindalaga 18,7 hektarit. Väljavool toimub Kovšika kaudu läbi Siversi järve Daugava jõkke. Järv on kraavidega ühendatud Ārdavsi järvega.
Aastast 1929. on järve veetase reguleeritud. Drīdzis on mesotroofne järv; see on ka meromiktiline veekogu. Järves on 8 liiki kalu. Drīdzise ümber asub Drīdzise järve maastikukaitseala.
Žanna
Žanna (vene keeles Жанна) on naisenimi.
Karl zu Mecklenburg (1708–1752)
200px|thumb
Karl Ludwig Friedrich (23. veebruar 1708 – 5. juuni 1752) oli Mecklenburgide Strelitzi haru liige. Ta oli Suurbritannia ja Hannoveri kuninganna Sophie Charlotte ja Adolf Friedrichi isa.
Priit Pallo
Priit Pallo (24. aprill 1954, Tallinn – 11. jaanuar 2022) oli eesti autospordiedendaja.
Karl zu Mecklenburg (1708–1752)
Elu
Karl sündis Strelitzis hertsog Adolf Friedrich II teise pojana. Tema ema Christiane Emilie oli tema isa kolmas naine.
Priit Pallo
1972. aastal pärast Tallinna 1. Keskkooli lõpetamist valis ta oma kõrgkooli eriala innustatuna just autospordist, ning läks õppima Tallinna Polütehnilisse Instituuti teedeehitust, et oskaks projekteerida ringrada.
Juba kõrgkoolis õppides võistles Pallo rahvarallidel ja oli mitmetel võistlustel kohtunikuks.
Karl zu Mecklenburg (1708–1752)
Elu
Karli isa suri, kui ta oli vaid kolm kuud vana. Isale järgnes Karli poolvend Adolf Friedrich III, samas Karl, kui noorem poeg, päris Mirowi ja Nemerowi komtuurkonnad. Just Mirowi valdusse taandus Karli ema pärast abikaasa surma ja just seal kasvas Karl üles. Hiljem õppis ta Pommeri Greifswaldi ülikoolis.
Priit Pallo
1977. aastast töötas Pallo Eesti Maanteeprojektis. Samal aja hakkas huvituma ringrajaspordist ja hakkas korraldama rahvarallisid. Samal ajal oli ta ka Eesti NSV ringrajakoondise treeneri-esindaja. Lisaks sai temast peaaegu samal ajal ringrajakomitee aseesimees (1978–1986) ja hiljem selle esimees (1987–1994). 1981–1989 aastatel oli ta kardikomitee liige ja kuulus ka autospordiföderatsiooni presiidiumisse.
1991. aastast töötas Pallo põhikohaga Eesti Autospordi Liidu peasekretäri asetäitjana.
Gouy-en-Artois
pisi|Tee Gouy-en-Artois'sse
Priit Pallo
Pallo on projekteerinud mitmed Eesti kardi- ja rallikrossiradasid, kirjutanud autospordist artikleid paljudele väljaannetele ning kuulunud Tallinna ralli korraldusmeeskonda.
Gouy-en-Artois
Gouy-en-Artois (pikardi: Gouy-in-Artoé) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Priit Pallo
Tegi kaastööd Spordilehele, Kehakultuurile, ajakirjale AutoPluss, autospordi aastaraamatutele ja raadiole.
Gouy-en-Artois
Põllumajandusküla asub 14 km Arrasist edelas, teede D66 ja D34 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Karl zu Mecklenburg (1708–1752)
Elu
Nagu kombeks, asus Karl 1726. aastal 18-aastaselt suurele ringreisile Euroopas. Ta mängis hästi põikflööti ja tegi ringreisi üheks eesmärgiks oma teadmiste ja muusikaoskuse täiendamise. Pärast Genfi, Itaalia ja Prantsusmaa külastamist läks ta Viini ja oli enne Mirowisse naasmist lühikest aega Saksa-Rooma keisri teenistuses kui kolonelleitnant.
Pärast armeest lahkumist elas Karl koos perega Mirowi lossis, pühendades suurema osa ajast oma mõisate haldamisele ja laste hariduselule. Ta elas Mirowis kuni oma surmani 44 aasta vanuses.
Kui tema vanem poolvend Adolf Friedrich III 1752. aasta detsembris meessoost pärijateta suri, tehti Karl Ludwig Friedrichi poeg Adolf Friedrich järgmiseks Mecklenburg-Strelitzi hertsogiks, kes valitses kui Adolf Friedrich IV.
Perekond
Karl abiellus 5. veebruaril 1735 Eisfeldis hertsog Ernst Friedrich I tütre Elisabeth Albertinega. Viimane oli 1752. aastal poja regent ja mängis olulist rolli selle aja troonivõitluses.
Nad said kümme last, kellest vaid kuus jõudsid täisikka:
Andrejs Siņicins
Andrejs Siņicins (tuntud ka venepärase nimega Andrei Sinitsõn (Андрей Синицын); sündinud 30. jaanuaril 1991 Riias) on Läti jalgpallur.
2014 mängis ta klubis FC Narva Trans.
Suur-Sitik
Suur-Sitik (ka Hülgerahu, Ranna-Sitik, Rannasitik) on 4,42 hektari suurune saar Saare maakonnas Saaremaa vallas Rootsiküla küla alal Kiirassaare lahes. Saar kuulub Vilsandi rahvusparki.
Saare rannajoone pikkus on 1 kilomeeter. Saar asub 1 km Papissaare sadamast edelas. Saar on liivase pinnamoega ja kaetud rohttaimestikuga.
Tsooru järv
pisi|Tsooru järv Tsooru järv (ka Tsooru paisjärv) on järv Võru maakonnas Antsla vallas Tsooru külas. Veekogu pindala on 4 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1225 m. Veekogus on üks saar (Ööbiksaar).
Brasa
pisi|Brasa asendikaart Brasa on asum Lätis, Riia linna Vidzeme eeslinna osa pindalaga 1,741 km². Bukulti asub Mežaparksi, Čiekurkalnsi, Teika, Grīziņkalnsi, Centrsi, Skanste, Sarkandaugava asumi vahel. 14 102 elanikku (2010).
Brasa asub üldiselt tasasel alal, kõrgused asumi territooriumil on vahemikus 2-9 meetrit üle merepinna. Asumis paikneb osaliselt UNESCO maailmapärandi nimistus asuv Riia kesklinna kaitstav ala.
pisi|left|Brasa raudteejaam
Brasa asum tekkis aastal 1873 rajatud Brasa raudteejaama juurde. Algul kandis jaam Kara hospitālise või Krieghospitali, hiljem (aastast 1913) Brasla nime. Aastal 1903 ehitati jaama juurest haruraudtee Andrejsala sadamasse, toona ehitati ka Brasa raudteejaam. Brasa nime kannab jaam aastast 1938.
Enne raudteejaama asus asumis aastal 1750 ehitatud sõjaväehospidal, selle kõrval asus aga Aderholdi mõis. Hospidali juurde tekkis aastal 1773 katkuepideemia tagajärjel kalmistu nimega Pokrova kapi, selle lähedusse aga Lielie kapi kalmistu. Kalmistu lähistele ehitati aastal 1864 kirik, kus käivad koos Riia lätlastest õigeusklikud. Piirkond on saanud nime ilmselt Mazā Jumpravmuiža mõisa rentniku Martin Brasa nimest, kes XVIII sajandi lõpus asumi alal Čiekurkalnsi veetorni lähistel kõrtsi pidas. Riia linnaga liideti Brasa aastal 1828. Asum hakkas intensiivsemalt arenema siiski alles peale raudteejaama rajamist.