The_justification_of_national_partiality
Paljud autorid väidavad, et vaade, et kõigist inimestest tuleb erapooletult hoolida, lähtub "valgustuslikust" moraalikäsitusest, mille järgi moraal on universaalne ja erapooletu, rahvusluse kaitse lähtub aga "partikularistlikust" või "kogukondlikust" moraalikäsitusest. Viimase järgi tekivad moraalid paratamatult konkreetsete kogukondade elus ning seetõttu nõuavad vältimatult kogukonna liikmete teatud prioriteeti teiste ees. David Miller ütleb, et moraaliimpartsialismi järgi on subjekt abstraktne indiviid, kellel on inimeste üldised võimed, iseäranis mõistus, rahvusliku eetika järgi aga on subjekt määratletud oma suhetega ning nendega kaasnevate õiguste, kohustuste ja muu sellisega. Hurka ei näe seost rahvusluse ja kogukondliku moraalikäsituse vahel. Ta vaatleb viimasest tulenevat kahte argumenti moraalse erapoolikuse kasuks. Esimest ta nimetab kultuuriperfektsionistlikuks argumendiks. Perfektsionism üldiselt on vaade, mille järgi hüve inimeste jaoks seisneb nende "loomuse" või "identiteedi" arendamises. Teatud omadused teevad inimese selleks, mis ta on, ning tema hüve seisneb nende omaduste kõrgele arendamises. Näiteks Aristotelese, Friedrich Nietzsche ja Karl Marxi järgi on see loomus kõigile inimestele ühine. Rahvusluse kaitsjad ütlevad aga mõnikord, et inimesel on loomus või identiteet, mis põhineb teatud kultuuris osalemisel ning tema hüve seisneb vähemalt osaliselt selle kultuurilise identiteedi arendamises. Ühe argumendi järgi tuleneb sellest, et inimese identiteet sõltub konkreetsesse kultuuri kuulumisest, moraalinõue, et sellele kultuurile oldaks eriti lojaalne. Hurka ei pea kultuuriperfektsionismi kuigi usutavaks. Klassikalise perfektsionismi järgi on omadused, mille arendamine on inimesele hüveks, inimesele olemuslikud omadused, nii et ta ei saaks ilma nendeta olla arvu poolest tema ise. Konkreetne kultuuriline identiteet aga ei ole aga konkreetsele inimesele olemuslik. Kultuuriperfektsionism ka ei õigusta Hurka meelest rahvuslikku erapooletust. Tõepoolest, miks ei võiks erapooletult hoolida kõigist rahvustest inimeste kultuurilise identiteedi arendamisest? Kultuuriperfektsionistid võivad vastu väita, et kultuuriline identiteet ise juba sisaldab erapoolikust rahvuskaaslaste suhtes. Hurka vastab, et esiteks tuleb alles näidata, et see iga kultuuri puhul tingimata nii on. Teiseks, kui kellegi hüve nõuab rahvuslikku erapoolikust, siis minu hüve on konfliktis erapooletu moraalinõudega, ent oma hüve mõningase ohverdamise nõue käibki moraaliga kaasas, nii et rahvusliku erapoolikuse moraalne õigustus langeb ära. Ükski väide selle kohta, milles inimese hüve seisneb, ei saa õigustada väidet, et ühe inimese hüvest tuleb hoolida rohkem kui teise omast. Teist argumenti nimetab Hurka metaeetiliseks universalistlikuks argumendiks. See väidab, et moraal, mis nõuab, et kõik inimesed hooliksid võrdselt kõigist teistest, ei ole kooskõlas moraalikoodeksite ja moraaliprintsiipide tegeliku loomusega. Need tekivad alati konkreetsetes kultuurides ning on mõeldud teatud kindla kultuurilise identiteediga ja selles kultuuris teatud rollidega inimestele. Sellepärast moraal ei saa olla erapooletu. Hurka väidab, et see argument välistab ka rahvusluse universalistliku eetika, mille järgi erapoolikus oma kultuuri suhtes on õige kõigis kultuurides (nagu Alasdair MacIntyre loengus "Is Patriotism a Virtue?"). Huvitav natsionalistlik doktriin on Hurka järgi ühtaegu universalistlik ja subjektisõlteline: iga inimene peab olema erapoolik oma rahvuskaaslaste suhtes, kuid just oma rahvuskaaslaste suhtes. Kultuuriperfektsionistlik argument ei välista võimalust, et iga inimene hoolib võrdselt igasse kultuuri kuuluvate inimeste kultuurilise identiteedi realiseerumise eest. Metaeetiline partikularistlik argument välistab igasugused universaalsed moraaliväited, sealhulgas erapoolikust universaliseerivad. Rahvusluse eetikas ei ole Hurka järgi küsimus mitte moraali ega subjekti loomuses, vaid selles, kas rahvuskaaslus on niisugune suhe, mis õigustab erapoolikust.