Anne_Minas
Jumal ja andestus
Andestus tähendab veel pahameelest loobumist. Et pahameel on tunne või hoiak, siis sellest loobumine ei tähenda tingimata otsustuse muutmist. Muutus võib olla osaliselt või isegi täielikult mittekognitiivne. Joseph Butler räägib kahes jutluses pahameelest ja andestusest, pidades andestust pahameele kuritarvituste vältimiseks. Butler ütleb, et teadliku pahameele loomulik vallandaja on haavamine, mitte valu ega kaotus; teadlik viha või pahameel erineb äkkvihast selle poolest, et selle vallandaja ei ole lihtsalt kahju, vaid ülekohus või ebaõiglus. Pahameelest loobumine võib tähendada kas loobumist uskumusest, et tegu oli väär, või osalist või täielikku loobumist kaasnevast tundest või hoiakust, säilitades uskumuse, et tegu oli väär. Niisugune paistab olevat isa andestus kadunud poja loos. Butler ei soovita loobuda moraaliotsustusest (kui just pole uusi tõendeid) ega kohasest, loomulikust haavatusetundest, vaid väära teo isiklikult võtmisest. Tuntakse samamoodi nagu siis, kui see oleks juhtunud kellegi teisega. Kuidas ja miks see tundemuutus saab toimuda? Üks mõte on see, et isiklikud tunded järk-järgult ununevad või kuluvad loomulikul moel ära. Võidakse väita, et isiklikel tunnetel on teatud kestus ning nad ei säili, kui ei pingutata nende säilitamiseks või uuendamiseks (kangekaelsus). Jumala kohta see ei kehti. Teine võimalus on, et tunded kaovad andestaja teadliku pingutuse tulemusel. Mis põhjendid on sellise pingutuse tegemiseks? Kui haavamist võetakse isiklikult, siis see rikub suhted haavatu ja haavaja vahel. See suhete rikkumine ei tule täielikult ei haavamise loomusest ega haavatu otsustusest ja tundest teo vääruse kohta. Teistel inimestel võivad olla samad reaktsioonid, ilma et see suhteid rikuks. Andestuse motiiv võib siis olla suhete taastamine. (R. S. Downie, "Forgiveness") väidab, et haavamine katkestab agape suhte haavatuga, andestus taastab selle.) Isikliku haavatuse tundest loobumist nõuab ka haavaja kui inimesega arvestamine. Hoiak tema suhtes peaks nähtavasti arvestama muudki peale haavamise. Isikliku haavatuse tundest võimalikult kiire vabanemise põhjend on ka see, et need tunded on nende tundjale kahjulikud. Hoiaku muutus on eriti kohane, kui pahategija kahetseb. (Peter Strawsoni ("Freedom and Resentment") järgi on kahetsus (pahameelest lahtiütlemine) kahetsuse tarvilik tingimus, sest andestus on tema järgi lahtiütlemise aktsepteerimine ja pahameelest lahtiütlemine.) Kui andestus on ehtne, siis pahategija on end teost lahti sidunud: enam ta seda ei teeks ning ta laidab end selle teo eest samamoodi nagu juhul, kui seda oleks teinud keegi teine. Et ta pole enam niisugune inimene, kes seda teeks, siis hoiak, mis eeldab, et ta seda on, pole kohane. Ja isikliku haavatuse tunne ongi Minase meelest niisugune tunne, sest see on hoiak isiku kui teatud teo tegija suhtes. Kahetsus kui kahetsustunde väljendus on andetuse (kui isiklikust haavatustundest loobumise) puhul nii mõjus, et mõnikord on raske aru saada, kuidas andestus ilma selleta võimalik on. Kui lapsevanem on valmis lapsele kõike andestama, kuigi laps ei näita mingeid kahetsuse märke, peetakse teda paremal juhul järeleandlikuks ja halvemal juhul leitakse, et tema suhetes lapsega on puudu kohasustundest. Liiga suur andestamisvalmidus ilma kahetsuseta näitab isiklikust haavamisest teadmatuse puudujääki, mis omakorda näitab üldist teadlikkuse puudujääki isiklikes suhetes. Mõnikord on haavamised nii suured, et inimesel pole võimalik neid lunastada. Kui koonduslaagri gaasiahju operaatorid ei kahetse, mis põhjendid siis võivad olla neile andestamiseks? Kui kahetsust pole, siis võib olla nii, et pole mingeid põhjendeid andestamiseks. Siis on võib-olla kõige parem see inimene unustada. Selline andestus pole Jumala puhul võimalik, sest kui Jumal võtaks haavamist isiklikult, poleks ta täiuslik. Täiuslik olend ei lubaks ka suhetel haavajaga katkeda. Pole ka võimalik, et Jumalal oleks tunded, mis teda kahjustavad. Nii et Jumal ei saa isiklikke haavamisi andestada isiklikust pahameelest loobumise mõttes, sest tal ei saa niisugust tunnet olla. Aga mõnikord öeldakse, et Jumal andestab sellepärast, et me palume andeks, mõnikord isegi enne väära tegu. See võiks ehk tähendada, et Jumal andestab enne, kui ta tunneb pahameelt, jättes selle etapi vahele. Ta lihtsalt otsustab mitte tunda pahameelt. Probleem on aga selles, kas saab teha otsuseid, mille puhul ei saa olla alternatiivi. Mõnikord aga väidetakse, et Jumalal on kõik täiused sellepärast, et ta neid tahab, ja sellepärast saab öelda, et ta otsustab neid valida. Sel juhul ta saab ka otsustada (üldse) mitte pahameelt tunda. Minase meelest on siiski head põhjendid mitte pidada seda andestuseks, sest andestus peab olema millestki loobumine. Peale selle, sel juhul kaob seos kahetsusega. Et Jumal niikuinii pahameelt ei tunne, pole mõtet kahetseda selleks, et Jumal pahameelt ei tunneks. Kahetseda oleks mõtet ainult sellepärast, et see muudab patuse hoiakut Jumala suhtes. See aga pole Jumala andestus.