cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anoreksia
Sümptomid
Kui organism saab toitu liiga vähe, läheb ta nii-öelda säästurežiimile. Selle sümptomiteks võivad olla pidev külmatunne, aeglane pulss, madal vererõhk, kuiv nahk, juuste väljalangemine ja mao aeglustunud tühjenemine. Alatoituval inimesel hakkab vähenema lihasmass, sest organism hakkab seda kasutama toiduks. Anoreksia tagajärjed võivad olla kasvu häirumine ja luustikukahjustused. Vedeliku- ja soolatasakaaluhäired võivad põhjustada südamerütmihäireid, mis võivad olla eluohtlikud. Enamik kehalisi sümptomeid kaob koos söömishäirest paranemisega, kuid on ka kehalisi järelmõjusid, näiteks muutused luustikus, mis ei kao. Naistel võib alatoitumise tagajärjel esineda amenorröa ehk menstruatsioonide puudumine pika aja vältel. Normaalne menstruaaltsükkel taastub tavaliselt normaalkaalu saavutamisel.
Meeste hulgas on anoreksia vähem esinenud. Meeste puhul on rohkem levinud liigne treenimine. Meestel algab anoreksia tavaliselt hilisemas eas kui naiste seas.
Soodustavad tegurid
Perfektsionistlik isiksus võib olla üks soodustav tegur. Kaalu kontrollimine ja kõhnus muutub enesehinnangu ja eneseväärikuse aluseks. Psühholoogilised traumad võivad soodustada anoreksia kujunemist. Mõnikord võib anoreksiale eelneda depressioon.
Maailmas valitsev saleduse ideaal võib samuti mängida rolli anoreksia tekkimisel. Anoreksia vallandavaks teguriks võivad ka olla teiste poolt tehtud märkused kaalu või välimuse kohta. Anoreksia saab tihtipeale alguse kõhnumisest, mille eesmärgiks on suurendada eneseväärikust ning omada oma elu üle suuremat kontrolli. Anoreksiat põdev inimene võib arvata, et kõhnumisega saab ta lahendada kõik probleemid oma elus.
Kuna pidev näljaseisund kutsub kehas esile nii psüühilisi kui ka füüsilisi muutusi, võivad need süvendada söömishäire sümptomeid ja neid säilitada. Nendeks muutusteks võivad olla näiteks depressioon ja söögiga seotud sundmõtted.
Anoreksia ja muud vaimse tervise häired
Anoreksiahaigetel on suurem soodumus ka muude vaimse tervise häirete, eriti ärevushäirete ja raskekujulise depressiooni tekkeks. 25–85% anoreksiat põdevatest inimestest kannatab oma elu jooksul ka raskekujulise depressiooni all. Seda võib pidada alatoitumise tagajärjeks. Toitumisharjumuste paranedes paraneb ka sageli meeleolu. Sundhäire on kõige tavalisem anoreksiahaigete ärevushäire, mis võib esineda 11–83 protsendil haigetest. Isiksushäireid arvatakse olevat anoreksiahaigetel esinevat harva.
Ravi
Enamik anoreksiat põdevaid inimesi paraneb ravi korral ühe kuni viie aastaga. Tagasilangemine haigusse on kõige tõenäolisem esimesel aastal pärast tervenemist. Tervenemisvõimalused on seda suuremad, mida varem ravi alustatakse.
Anoreksia ravi on keeruline ja pikaajaline. Ravi eesmärgiks on söömiskäitumise normaliseerimine ja alatoitumisest ülesaamine. Ravi alustada on sageli raske, kuna anoreksiat põdeval inimesel on hirm kaalutõusu ees. Võib tekkida hirm kaotada oma elus kogu kontroll.
Kogu ravi vältel, kuid eriti alguses, on oluline, et haige oleks motiveeritud paranema. Motivatsiooni saab tõsta näiteks andes informatsiooni nälgimise tagajärgedest organismile ja tõstes esile paranemise eeliseid. Psühholoogiliste probleemide lahendamisel võivad abiks olla mitut liiki psühhoteraapia. Ravitulemuste avaldumiseks on vaja kannatust, kuna esimeste nädalate või isegi kuude jooksul ei pruugi ravitulemusi näha olla.
Dieet peaks olema vaheldusrikas. Energiavajadus hinnatakse individuaalselt. Ravi alguses on see keskmiselt 1500–2000 kcal ööpäevas. Spetsiaalseid energiarikkaid toidusegusid võidakse kasutada energia saamise kergendamiseks. Ravi jooksul õpitakse ise oma söömise eest vastutama ja õigel viisil sööma.
Meeleoluravimitest abi saamist pole täheldatud ei anoreksia algstaadiumis ega ka hilisema ravi käigus.
Kunstiteadlaste loend
Siin on loetletud kunstiteadlasi ja kunstiajaloolasi
Loode tammik
pisi|Loode tammik Loode tammik on tammik Saare maakonnas Kaarma vallas. Asub Kuressaarest 3 km edelas. Looduskaitse all on mets 1955. aastast (Loode tammiku kaitseala; pindala 55 ha).
2003. aastal avati seal linnuvaatlustorn.
Loode tammiku vanimasse põlvkonda kuuluva keelemees Johannes Aavikule pühendatud tamme vanuseks mõõdeti 2000. aasta oktoobris 450–500 aastat.
Tammik on mitmete haruldaste rohttaimede kasvukoht. Sealt on leitud 14 liiki käpalisi.
Loode tammik on varem olnud suures osas kasutusel puisniiduna. Praeguseks on hooldatavat puisniitu alles vähe.
Tammikus on õpperada.
Guruhark
Guruhark on Tartu indie rock ansambel, mis on vaheaegadega tegutsenud aastast 1998. Ansambli tuumiku on läbi aastate moodustanud laulja-kitarrist Edy Maria Remarque (Kalevi Kaaviste), bassist Martiini (Tarmo Vahtra) ja kitarrist-laulja Sven Antson. Guruhargi muusikat iseloomustavad erinevate kitarrikõlade (eriti kajaefekti) kasutamine, omapärane vokalistika ja robustse koega kompositsioonid.
5. detsembril 2002 esines Guruhark üritusel "Ökopunk" Tartus Tiigi tänava vanas veskihoones. Ökopungi peaesineja oli J.M.K.E. Pärast seda naasis Edy ansamblisse Nyrok City ja Guruhark lõpetas tegevuse. Martiini ja Sven Antson mängisid hiljem ansamblis Radio de Libertad.
"Saba ja sarved"
2001. aasta alguses, kui Edy viibis Pariisis, koostasid Martiini ja Kristjan Ots erinevatest salvestistest (lindistused, hilisemad prooviruumi- ja kontsertvõtted) firma Severcide Lo-Fi all albumi "Saba ja sarved".
Lood:
23. detsembril 2006 hukkus autoõnnetuses ansambli algkoosseisu laulja ja mitme laulu sõnade autor Katariina Reinoja.
"Saepuru ja Giboaboa" ning uus tulemine 2007
Kevadel 2007 väljastas Severcide Lo-Fi Guruhargi 2000. aastal tehtud stuudiosalvestised albumil "Saepuru ja Giboaboa"
Samal aastal kogunes ansambel uuesti, koosseisus Edy, Martiini, Sven Antson, Aladar Rebane (trummid), Lauri Pajos (klahvpillid), ning esines 26. mail Tallinnas Paljassaare rokkfestivalil. Siis lagunes Guruhark jälle, kuni esines 1. märtsil 2008 üritusel Turbodisko, koosseisus Edy, Antson, Nyrok City bassist Karlis Kraana ja uus trummar Olevik.
Suvel 2008 naasis Martiini bändi, planeeriti esinemine indie-festivalil Schilling, mis jäi ära, kuna Edy siirdus USA-sse.
=Liikmed=
Lahe (Haljala)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vihula valda.
Arukse
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Lahe (Haljala)
Küla kirdenurgas suubub merre Koolimäe oja.
Alekvere
Alekvere on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. Asub Muuga külast idas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Lauli
Lauli on küla Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas.
Anton Markoš
pisi|Anton Markoš esinemas Tartus konverentsil "[[Gatherings in Biosemiotics 12", 17.07.2012]] Anton Markoš (sündinud 20. märtsil 1949 Kremnicas, praeguse Slovakkia alal) on tšehhi bioloog. Ta on tegelenud teoreetilise bioloogiaga, sealhulgas biosemiootika ja biohermeneutikaga.
Ta on Prahas Karli ülikooli loodusteaduste filosoofia ja ajaloo kateedri juhataja.
Ta on üks ajakirja Biosemiotics toimetajaid ja populaarteadusliku ajakirja Vesmír kaastööline.
Isiklikku
Tema abikaasa on bioloog Fatima Cvrčková.
Kadrina raudteejaam
300px|pisi|Kadrina jaamahoone aastal 2012 Kadrina raudteejaam on raudteejaam Lääne-Virumaal Kadrina vallas Kadrina alevikus.
Kadrina jaamas on üks perroon pikkusega 100 m.
Kadrinas peatuvad Elroni idasuunalised reisirongid liinidel Tallinn–Rakvere ja Tallinn–Narva. 2020. aasta seisuga peatus Kadrinas päevas kaheksa reisirongi.
Ajalugu
pisi|Kadrina jaam umbes 1910 Jaam avati aastal 1870 seoses (Paldiski–)Tallinna–Narva raudtee rajamisega. Avamisel jäi see Kadrina kihelkonda Neeruti mõisa maadele.
Kadrina esimene jaamaülem oli Friedrich Reinhold Kreutzwaldi poeg Alexis Kreutzwald.
XX sajandi teise pooleni eelnes jaamale Neeruti raudteepeatus, hiljem aga selle asemele ehitatud Udriku raudteejaam. Jaamale järgnes Hulja raudteepeatus.
Vuoksi jõgi
pisi|Jõe asend right|pisi|300px|Vuoksi jõgi Venemaal [[Lossevos]] pisi|Vuoksi jõgi [[Priozjorski rajoonis Melnikovos]] pisi|[[Imatra koske lastakse lüüsidest vesi.]] Vuoksi (soome Vuoksi, rootsi Vuoksen, vene Вуокса, karjala Vuokša, Vöksa) on jõgi Soomes Lõuna-Karjalas ja Loode-Venemaal Leningradi oblastis, Karjala maakitsuse suurim jõgi. Jõe Venemaa-osa kuulub tervenisti Soome loovutatud alade hulka (kogu jõgi oli varem Viiburi lääni territooriumil).
Jõe kulg
Ta algab Saimaa järve kaguosast Vuoksenniskast.
Kadrina raudteejaam
Ajalugu
Nõukogude ajal töötas Kadrina jaamas lisaks jaamaülemale vahetustega kokku neli jaamakorraldajat, nüüdseks juhivad jaama automaatseadmed.
Vuoksi jõgi
Jõe kulg
Ülemjooksul murrab kitsas orus läbi esimese Salpausselkä, moodustades kärestikke ning Tainio kose, Imatra kose, Enso kose ja Rouhiala kose.
Kadrina raudteejaam
Ajalugu
Tänaseks on Kadrinast kujunenud Eesti Raudtee vahejaam, kus asub lisaks peateele veel kolm kõrvalteed.
Vuoksi jõgi
Jõe kulg
Alamjooksul voolab Vuoksi Karjala maakitsusel ja laieneb kohati järvedeks. Vuoksi laieneb umbes 80 km kaugusel lähtest Barõševo juures, moodustab kuni 2,5 km laiuse pikliku aeglase vooluga järve. Lossevo juures lõpeb järv tormilise Lossevskaja jõega, mis suubub Suhhodolskoje järve (pikkus 32 km, laius 3–4 km).
Pisut enne Lossevot eraldub Vuoksi praegune lõunaharu: põhisängi suubub põhjast Vuoksa-virta, mis saab alguse Balahhanovskoje järvest. Lõunaharu suubub Laadoga järve Solovjovo juures veerikka ja kiire Burnaja jõena, mis saab alguse Suhhodolskoje järvest.
Metskapten
Metskapten on erihariduseta laevakapten, kellele anti laevajuhi tunnistus kauaaegse avariideta meresõidu eest.
Vuoksi jõgi
Jõe kulg
"Põhjaharu" jätkub pärast Balahhanovskoje järve rea järvede ja veevaeste jõgedena, kus pärast veelahet hakkab jõgi voolama lõuna asemel põhja poole. Tiverski linnuse piirkonnas veevaesed jõed lõpevad ning Vuoksi põhjaharu muutub jälle veerikkaks järveks. Pärast Vassiljevot hargneb jõeharu kaheks kitsaks kiireks jõeks – Belitšja jõeks ning jõeks, mis möödub Melnikovoks. Need suubuvad suurde Vuoksi järve, millel on arvukalt saari ja lahti. Põhjaharu jaguneb veel kord kaheks haruks – veerikkamaks peaharuks Priozjorski linna piires pikkusega 4,5 km, ja väiksemaks haruks Tihhaja jõeks pikkusega 6 km. Mõlemad jõed algavad Vuoksi järve idaotsast.
Suurus
Jõe pikkus on 162 km või 150 km või 156 km, sealhulgas Venemaa territooriumil 143 km ja Soome territooriumil 13 km, või 140 km.
Metskapten
Eesti tuntumad metskaptenid on olnud Enn Uuetoa, Jaen Teär, Jakob Markson.
Kadrina raudteejaam
Jaamahoone
pisi|vasakul|Kadrina jaam ja esimene jaamahoone aastal [[1870. Foto autor: Charles Borchardt. ]] pisi|Kadrina jaam 1920. aastatel Esimene kahekorruseline puidust jaamahoone valmis Kadrina lähedal asuva Palmse mõisahärra, Balti Raudtee Seltsi esimehe Alexander von der Pahleni tellitud eriprojekti järgi aastal 1870. Hoone teisel korrusel olid ka Pahlenite eraruumid.
Vuoksi jõgi
Suurus
Lang on 70 m või 71 m või 72 m (kõrgus lähtel 74 m või 76 m, suudmes 4 m või 5 m). 23 km pikkuses kitsas orus, millest esimesed 13 km on Soome territooriumil, langeb jõgi 64 m. Juba umbes 30 km kaugusel lähtest jõuab jõgi 9 m kõrgusele merepinnast ning edaspidi langeb ainult 4 m, millest 2 m on kõrge kärestik enne Laadogasse suubumist.
Kadrina raudteejaam
Jaamahoone
1890. aastatel, seoses raudtee riigistamisega, hoone lammutati ning selle asemele rajati tüüpprojekti järgi ehitatud teine jaamahoone, mis on säilinud tänini.
Vuoksi jõgi
Suurus
Valgla hõlmab 62 700 km² (Soomes 54 300 ja Venemaal 8500 km²) või 61 560 km² (sellest Soomes 52 390 km²).
Kadrina raudteejaam
Jaamahoone
Teine puidust jaamahoone oma ristkülikulise põhiplaani ja sümmeetrilise pikifassaadiga sarnaneb projektilt Lehtse, Kehra ja Kohtla kivist hoonetega, mis rajati samal perioodil, kuid erineb oluliselt kasutatud materjalide poolest, olles seeläbi omatüübilistest Eestis praeguseks ainuesindaja (nüüdseks ajaks ka ainus säilinu terves maailmas). Üldise lahenduse poolest sarnaneb see Nõmme raudteejaama esimese jaamahoonega, mis oli Kadrina hoonest suurem. Alates 1990. aastaist seisab hoone tühjana. Seda on peetud üheks kaunimaks Eesti jaamahooneks.
Aastatel 2016-2017 oli kavas Kadrina jaamahoone täielikult renoveerida ja koos kõrvalhoonetega viia Eesti Vabaõhumuuseumi eksponaadiks, EAS-i toetuse puudumise tõttu idee siiski ei teostunud.
2019. aastal avaldatud nimekirja kohaselt kuulub Kadrina jaamahoone ehitiste hulka, millest Eesti Raudtee soovib vabaneda.
Vuoksi jõgi
Kalad
Jõgi on kalarikas. Esinevad muuhulgas lõhe, forell, siig.
Looduskeskkond
Üks Vuoksi ohustajaid on Svetogorski tselluloosi-paberikombinaat, mille territooriumilt on jõkke sattunud masuuti.
Hüdroelektrijaamad
Jõel on Imatra kose hüdroelektrijaam ning Vuoksi hüdroelektrijaamad.
Ajalugu
Novgorodi kroonikates ja loendusraamatutes mainitakse Vuoksi alamjooksu Uzerva (karjala nimest Uusijärvi) nime all.
Vuoksi jõesäng on mitu korda muutunud nii looduslikel põhjustel kui ka inimtegevuse tagajärjel. Kuni 16.–17. sajandini oli jõel ida- ja läänesäng, kusjuures idapoolne haru suubus Laadogasse, nagu tänapäevalgi, praeguse Priozjorski piirkonnas ning lääneharu suubus Soome lahte praeguse Viiburi linna juures. 11.–13. sajandil oli tee mööda Vuoksi jõge Viiburi lahest Laadoga järve elav kaubatee, millest annab tunnistust rida tollest ajast pärinevaid aardeleide. Karjala maakitsuse loodeosa järgjärguline kerge sajandite jooksul kutsus esile jõe lääneharu kuivamise, ja lõpuks muutus see omavahel mitte ühenduses olevate järvede ahelikuks
Kuni 1818. aastani voolas osa Suhhodolskoje järve (Suvantojärvi) veest Vuoksi jõkke, kuid mais 1818 uhtusid järve veed ära oosiseljandiku, mis eraldas teda Laadoga järvest, ning Suhhodolskoje järve tase langes 7 m võrra.
Vuoksi järv
Vuoksi järv asetseb enne kohta, kus Vuoksi jõe peaharu suubub Laadogasse.
Järve ääres on Priozjorsk, Sinjovo, Gorõ ja Jarkoje (Suotniemi). Just seda järve ning seda Laadogaga ühendavat jõge mainiti Novgorodi kroonikates Uzerva (karjala nimest Uuzijärvi) nime all. 17. sajandil, kui järve äärde asusid karjalaste asemel soomlased, hakati järve nimetama Uusijärvi. Kui 20. sajandi keskel Karjala maakitsuse hüdronüümid ümber nimetada, sai järv nimeks Vuoksi järv (озеро Вуокса).
Star Trek: Generatsioonid
"Star Trek: Generatsioonid" on 1994. aastal valminud Ameerika Ühendriikide ulmefilm. "Generatsioonid" on seitsmes mängufilm "Star Treki" filmide sarjas. Film püüab kokku siduda kaks esimest telesarja ning kuut varasemat mängufilmi ning anda ülevaate esimese põlvkonna tegelaste elust ja karjäärist.
Tegevustik
KoSmosedokist saadetakse välja äsja valminud tähelaev Enterprise NCC 1701 D. Jõudnud avakosmosesse, saab ta hädakutse kahelt laevalt, mis on jäänud lõksu tundmatusse energianähtusse. Osa hättasattunud laevade meeskonnast suudetakse päästa, kuid tuliuus laev saab vigastada ning kaotab aukülalisena laeval viibinud kapten J. T. Kirki. Edasine tegevus toimub mitmekümne aasta pärast, mil uue tähelaeva Enterprice NCC 1701 E sillal istub kapten Jean-Luc Picard. Ta saadetakse uurima kallaletungi kosmoses asuvale teadusjaamale, kus ta kohtub Sorani nimelise teadlasega, kes, nagu hiljem selgub, ongi kõige kurja juur. Pärast madistamist planeetidel ja alternatiivses universumis, kus kohatakse ka kadunud kapten Kirki, saadakse viimase abiga dr Soranist jagu.
Kumamoto
thumb thumb|Kumamoto loss Kumamoto (jaapani 熊本) on linn Jaapanis Kyūshū saarel, Kumamoto prefektuuri keskus.
Linnas on keemia-, farmaatsia- ja paberitööstuse ettevõtted.
1633. aastast valitses Kumamotos Hosokawa klann, mille otseseks järglaseks on endine peaminister Morihiro Hosokawa.
Casino Royale
"Casino Royale" on Ian Flemingi 1953. aastal ilmunud spiooniromaan, kus astub esmakordselt üles James Bond.
Kumamoto
Kumamotos on 1607. aastal ehitatud, 1877 purustatud ja 1960-ndatel rekonstrueeritud Kumamoto loss. Mitmed lossi ümbritsevad puithooned on säilinud algsel kujul.
Casino Royale
Sisututvustus
MI6 juht M määrab James Bondi, agent 007 ülesandeks likvideerida SMERŠi käsilane Le Chiffre. Pingelised sündmused toimuvad kasiino Royale-Les-Eaux pokkerilaua taga.
Kumamoto
1877. aastal toimunud Satsuma mässu ajast tekkis komme süüa basashi't (toores hobuseliha). Basashi on seal populaarne ka tänapäeval ja delikatessina süüakse seda ka mujal Jaapanis.
Casino Royale
Eestikeelsed väljaanded
Eesti keeles ilmus teos 2008. aastal Eesti Päevalehe kirjastuselt Matti Piirimaa tõlkes.
Journal of Biosemiotics
Journal of Biosemiotics oli esimene rahvusvaheline biosemiootikaalane teadusajakiri. Seda andis välja kirjastus Nova Science Publishers.
Ajakirja toimetajad olid Marcello Barbieri (peatoimetaja), Claus Emmeche, Jesper Hoffmeyer, Kalevi Kull ja Anton Markoš.
Ajakirja ilmus kaks mahukat numbrit aastal 2005, mis mõlemad on hiljem välja antud ka eraldi raamatuna:
Ajakirja asemele asutati rahvusvaheline ajakiri Biosemiotics, mida annab välja kirjastus Springer ja mis ilmub alates aastast 2008.
Vietnam
Vietnam (ametliku nimega Vietnami Sotsialistlik Vabariik) on riik Kagu-Aasias Indohiina poolsaare idarannikul. Piirneb Hiina, Laose ja Kambodžaga.
Rohkem kui poole riigi aladest hõlmab tiheda metsaga kaetud Annami mäestik. Tihedama asustusega ja ühtlasi kõige tegusamalt haritavad alad paiknevad Hồng Hà ja Mekongi jõe ääres.
Teise maailmasõja järel oli Vietnam kaheks jagatud, pärast Vietnami sõda (1962–1975) ühendas kommunistlik Põhja-Vietnam riigi taas. Tänapäeval on Vietnam üheparteiline riik, mida juhib kommunistlik partei. Alates 1986. aastast on valitsus järginud liberaalset, doi moi (uuendamise) nimetuse all tuntud majanduspoliitikat.
Poliitiline areng
1996. aasta keskel toimunud kommunistliku partei 8. kongressil tehti ettepanekuid partei ümberkujundamiseks. Partei juhtkond, kes 1950–1970 võitles prantslaste ja ameeriklaste vastu, ei soovi poliitika demokratiseerimise oludes võimust loobuda. Vietnam toimib ikka veel endise, kommunistliku elukorralduse järgi. 146-liikmeline keskkomitee valib 17-liikmelise poliitbüroo. Kõrgeim võimuorgan on uue poliitbüroo alaline komitee. Võimu jagub ka allapoole riigiettevõtete juhtidele, kes kõik on partei liikmed. Ent sellise seaduslikkuse hoidmine ilma majandusideoloogia keskse programmita ei ole kerge. Tuntakse muret sellepärast, et partei on saamas lihtsalt nn. võimuparteiks. Ometigi ollakse ka reformi vastu, sest kardetakse, et kolhooside ja riigiettevõtete kaotamisega libiseb käest otsustav võimuhoob.
Vietnami majanduse tugevuseks peetakse mitmekülgsed varusid, soodsat asendit Ida-Aasias ja palju odavamat tööjõud kui teistes uustööstusmaades nagu Malaisia ja Tai. Samas teevad nõrgad ettevõtted täielikule turumajandusele ülemineku raskeks, toimub tohutu sõjajärgne taastamistöö ning riik on sõltuvus lääneriikide, Jaapani ja Hiina abist.
Loodus
Vietnam asub Indohiina poolsaare idaküljel. Vietnami pindala on umbes 331 690 km2. Riigi maismaapiiride kogupikkus on 4639 km ja tema rannajoon on 3444 km. Vietnam on enamasti künklik ja tiheda metsaga, tasane maa moodustab riigi maismaast kõigest 20%. Mäed moodustavad 40% riigi maismaa-alast ja troopilised metsad hõlmavad umbes 42%.
Lõuna-Vietnam jaguneb rannikualadeks, Annamite mäestiku alaks ja ulatuslikuks metsaks. Koosnedes viiest suhteliselt tasasest basaltmullasest tasapinnast, moodustavad mägismaa 16% riigi haritavast maast ja 22% kogu metsamaast. Suures Vietnami lõunaosas on mulla intensiivse harimise tulemusel suhteliselt vähe toitaineid. Vietnamis on ka registreeritud mitmeid väiksemaid maavärinaid. Enamik neist on toimunud Vietnami põhjaosa lähedal Điện Biên, Lào Cai ja Sơn La provintsides, mõned on registreeritud riigi keskosa avamere ääres. Riigi põhjaosa koosneb peamiselt mägismaadest ja Punase jõe delta piirkonnast. Fàsipan (tuntud ka kui Phan Xi Păng), mis asub Lào Cai provintsis, on Vietnami kõrgeim mägi, seistes 3,143 m. Põhja-Lõuna-Vietnamist on riigil ka arvukalt saari, millest suurim on Phú Quốc. Hang Sơn Đoòngi koobast peetakse maailma suurimaks teadaolevaks koopakäiguks alates selle avastamisest 2009. aastal, koobas hõlmab ka kõrgeimat teadaolevat stalagmiiti, mille pikkuseks on üle 70 meetri. Koopas leidub ka ebanormaalselt suuri koopapärleid. Vietnami suurimaks järveks on Ba Bể järv ja suurimaks jõeks on Mekongi jõgi.
Kliima
Laiuskraadide erinevuste ja topograafilise reljeefi märgatava mitmekesisuse tõttu võib Vietnami kliima erinevates piirkondades märkimisväärselt varieeruda. Aastane keskmine temperatuur on üldiselt tasandikel kõrgem kui mägedes, eriti Lõuna-Vietnamis võrreldes põhjaga. Temperatuurid varieeruvad Ho Chi Minhi linna ja Mekongi delta ümbruse lõunapoolsetel tasandikel vähem, ulatudes aasta jooksul 21–35 °C. Hanois ja Red River Delta ümbruses on temperatuurid palju madalamad (15–33 °C). Hooajalised erinevused mägedes, tasasematel aladel ja põhjapoolseimates piirkondades on palju dramaatilisemad: temperatuurid varieeruvad vahemikus 3 °C detsembris ja jaanuaris kuni 37 °C juulis ja augustis. Vietnami sademetehulk on suhteliselt suur: keskmiselt 1500–2000 mm mussoonihooaegadel. Suure sademetehulga tõttu esineb sageli üleujutusi, tavapärasest tihedamini esineb seda halva drenaažisüsteemiga linnades. Riiki mõjutavad ka nõrgemad troopilised tsüklonid ehk troopilised depressioonid, troopilised tormid ja taifuunid. Vietnam on üks kliimamuutustest kõige haavatavamaid riike, kus 55% elanikkonnast elab madala kõrgusega rannikualadel.
Bioloogiline mitmekesisus
Kuna riik asub Indomaalaja piirkonnas, on Vietnam üks kahekümne viiest riigist, mille bioloogilise mitmekesisuse tase on erakordselt kõrge. See on bioloogilise mitmekesisuse poolest maailmas 16. kohal, seal elab umbes 16% maailma liikidest. Vietnamis on kokku tuvastatud 15 986 taimeliiki, millest 10% on endeemilised. Vietnami loomastikku kuuluvad: 307 ümarussiliiki, 200 väheharjasussi, 7750 putukat, 260 roomajat ja 120 kahepaikset. Vietnamist on avastatud 840 lindu ja 310 imetajat, neist 100 lindu ja 78 imetajat on endeemilised. Vietnamil on kaks maailma looduspärandi ala, Hạ Long Bay ja Phong Nha-Kẻ Bàng rahvuspark koos üheksa biosfääri kaitsealaga. Vietnami rahvusloom on vesipühvel, rahvuslill on Lootos.
Rahvastik ja rahvastiku paiknemine
2018. aasta seisuga on Vietnami rahvaarv ligikaudu 95,5 miljonit inimest. Elanike arv on märkimisväärselt kasvanud pärast 1979. aasta rahvaloendust, mille järgi taasühinenud Vietnami kogurahvastik oli 52,7 miljonit. 2009. aasta rahvaloenduse põhjal elab 70,4% Vietnami elanikkonnast maapiirkondades, ainult 29,6% linnapiirkondades. Linnaelanike keskmine kasvutempo on viimasel ajal tõusnud, mis on peamiselt tingitud rändest ja kiirest linnastumisest. Linnastunud piirkondades elas 2017. aastal hinnanguliselt umbes 32,753 miljonit inimest. Domineeriv Vietnami või Kinhi etniline grupp moodustab peaaegu 73,6 miljonit inimest ehk 85,8% elanikkonnast. Suurem osa nende elanikkonnast on koondunud riigi alatu deltasse ja ranniku tasandikele. Kuna enamus rahvast moodustab etniline rühm, on kinhidel kogu riigis märkimisväärne poliitiline ja majanduslik mõju. Vietnam on see-eest koduks veel 54 rahvusvähemuste rühmale.
Religioon
Religioon Vietnamis on väga mitmekülgne. Inimesed, kes usuvad Vietnami rahvareligiooni või on mitteusulised moodustavad 73,2% elanikkonnast, seejärel on Budism (12,2%), Katoliiklus (6,8%), Kaodaism (4,8%), Protestantism (1,5%), Hoahaoism (1,4%) ja muud (0,1%).
Keeled
Riigikeel on vietnami keel. Paljud haritud vietnamlased räägivad teise keelena prantsuse keelt ning eriti levinud on see vanema põlvkonna ja endises Lõuna-Vietnamis õppinud inimeste seas, kus see oli peamine keel halduses, hariduses ja kaubanduses. Vähesel määral räägitakse vene keelt ning harva võib kuulda saksa, tšehhi ja poola keelt, mida tuntakse Põhja-Vietnamis. Paranenud suhete kaudu lääneriikidega ja hiljutiste reformidega Vietnamis on hakatud enam kasutama inglise keelt ning enamikus koolides on inglise keele õppimine kohustuslik kas koos prantsuse keelega või prantsuse keele asemel. Samuti on kasvanud jaapani ja korea keele populaarsus, kuna riigi sidemed teiste Ida-Aasia riikidega on tugevnenud.
Haldusjaotus
pisi|350px|Vietnami provintsid Vietnam jaguneb 58 provintsiks (tỉnh) ja 5 keskalluvusega linnaks (thành phố). Keskalluvsega linnad on Cần Thơ, Đà Nẵng, Hải Phòng, Hanoi ja Hồ Chí Minh. Provintsid on:
Välispoliitika
Majanduse liberaliseerimine on parandanud Vietnami ja Ameerika Ühendriikide suhteid. 1993. aastal tühistas Washington lõpuks embargo Vietnamisse suunatud abile, mis lubas alustada Maailmapangal sinna investeerimist ning võimaldas Ameerika Ühendriikide kompaniidele ettevõtluse alustamist Vietnamis. Täielikud diplomaatilised suhted kehtestati 1995. aasta keskel.
Kirjandus
Vietnami kirjakeel tekkis 14. sajandil. Esimene kirjandusklassik oli Nguyen Trai. 16.–17. sajandil sugenes ühiskondlik õiglusetuse teema, viljeleti ka loodus- ja isikulüürikat. 18.–19. sajand oli kirjanduse õitseaeg, mil viljeleti kolonialismivastast kirjandust. 20. sajandil tekkisid seni domineerinud värsskirjanduse kõrvale realism, proosa ja draama. 1920.–1930. aastail ilmnes Euroopa mõjul uusromantismi, kuid ühiskondlike vastuolude tugevnedes sai valdavaks kriitiline realism. 1950. aastaist alates kajastab kirjandus aktuaalseid probleeme: sotsialismi ehitamist ja kangelaslikku võitlust Ameerika Ühendriikide agressoritega. Lüürika peateema on sotsialismiajastu inimese kujunemine.
Kunst
Algselt mõjutas Vietnami kunsti India kunst. Ehitati buda kloostreid ja rikkaliku dekooriga templeid. 10. sajandil algas Vietnami põhjaosas Hiina kunsti mõjuaeg. 15.–18. sajandil lisandus skulptuuris ehitusplastikale portreekunst, maalikunsti sugenes enamasti usulise sisuga fresko, hiljem portree. Keskajast alates viljeleti rahvapärast puugravüüri. Käsitöös on tähelepandavad kullassepakunst, luunikerdus ja lakitöö. 19.–20. sajandil hakkas mõju avaldama prantsuse kunst. Sotsialismiajal kujunes domineerivaks suunaks sotsialistlik realism.
Muusika
16. sajandil rajati esimesed muusikaühingud ja asutati õukonna orkester, milles peale Vietnami rahvapillide oli Hiina omi. Nüüdisajal on tähtis osa patriootilisel ja rahvalaulul. Traditsioonilised teatriliigid on hat cheo ja hat tuong. Viljeletakse eriti hat cheo teatrist lähtuvat ooperit. 1960 sai alguse ballett. Hanois on konservatoorium, sümfooniaorkester, rahvapilliorkester, koor ning riiklik laulu- ja tantsuansambel.
Vietnami köök
Traditsiooniliselt põhineb Vietnami köök viiel põhilisel maitseelemendil: vürtsikas (metall), hapu (puit), mõru (tuli), soolane (vesi) ja magus (maa). Vietnami kööki peetakse üheks tervislikumaks köögiks kogu maailmas. Liha (nt sealiha, veiseliha ja kanaliha) kättesaadavus oli minevikus suhteliselt piiratud, seetõttu hakati laialdaselt kasutama mageveekalu, koorikloomi (eriti vähke) ja limuseid. Kalakaste, sojakaste, krevetikaste ja laimid on peamised maitseained. Vietnamis on tugev tänavatoidukultuur, 40 populaarset rooga leidub tavaliselt kogu riigis. Paljud märkimisväärsed Vietnami toidud, näiteks gỏi cuốn (salatirull), bánh cuốn (riisinuudlirull) ja phở-nuudlid, olid pärit põhjaosast ja neid tutvustasid põhjarändajad Vietnami kesk- ja lõunaosas. Kohalikud toidud põhjas on sageli vähem vürtsikad kui lõunamaised, kuna külmem põhjamaine kliima piirab vürtside tootmist ja kättesaadavust. Väga populaarne jook Vietnamis on ja trà sen (Vietnami lootosetee) ehk tee Vietnami rahvuslillest.
Ajalugu
Vietnam iseseisvus Hiinast 1009. aastal. Viimane Vietnami valitsejate Nguyen dünastia valitses aastatel (1802–1945).
Prantsuse koloniaalperiood
Prantsuse väed tungisid keiser Napoleon III korraldusel 1857. aastal Vietnami ja järgneva kolme aasta jooksul vallutasid alad. Vietnamis, Kambodžas ja Laoses algas Prantsuse Indohiina kolonisatsioon. Prantsusmaa jagas Vietnami kolmeks piirkonnaks: Tonkiniks, Annamiks ja Cochin-Hiinaks.
Iseseisvumine
pisi|Ho Chi Minh (1946) Teise maailmasõja ajal okupeerisid piirkonna Jaapani väed. Vietnamis tegutsenud kommunistlikud partisanid tõrjusid 1945. aasta suveks jaapanlased Põhja-Vietnamist välja ja kuulutasid seal välja Vietnami Demokraatliku Vabariigi, alustades sotsialistliku ühiskonna ülesehitamist. Pärast Jaapani alistamist liitlasvägede poolt teises maailmasõjas kuulutas Vietnami Iseseisvusliiga juht Hồ Chí Minh 2. septembril 1945 välja Vietnami DV, lugedes ette Vietnami iseseisvusdeklaratsiooni. Kohe puhkes Vietnami ja Prantsuse väeüksuste vaheline vägivald, mistõttu Briti kindral Douglas Gracey kuulutas välja sõjaseisukorra. 24. septembril kutsus Hồ Chí Minh koos teiste Vietnami DV liidritega üles üldstreigile. Veel enne septembri lõppu saabus Vietnamisse 200 000-meheline Hiina armee, kes käskis kommunistliku partei laiali saata. Sellises olukorras pidi Hồ Chí Minh, kes alati pidas hiinlasi Vietnamile suuremaks ohuks kui prantslasi, 6. märtsil 1946 alla kirjutama lepingule, millega Vietnam sai autonoomseks riigiks Indohiina föderatsiooni ja Prantsusmaa Liidu koosseisus. Lepingu tulemusena lahkusid Hiina väed Vietnamist.
1949. aastal kuulutati välja ka Vietnami Riik. Selle riigipeaks sai endine kukutatud Vietnami keiser Bảo Đại ja pealinnaks Saigon. Pärast seda, kui Põhja-Vietnam läks 1954 Việt Minhi kontrolli alla, hakati ülejäänud Vietnamit kutsuma Lõuna-Vietnamiks. 1955. aastal kuulutati Lõuna-Vietnam Vietnami Vabariigiks.
Esimene Indohiina sõda
Pärast Hiina vägede lahkumist Vietnamist algas ülestõus ka Prantsusmaa vastu ja 1954. aasta Genfi lepinguga tunnustas Prantsusmaa samal aastal Vietnami iseseisvust. Prantsusmaa pidi antud piirkonnast oma väed välja tõmbama ja andma iseseisvuse ka teistele sealsetele aladele (Laosele ja Kambodžale). Indohiina sõjas toetasid Hiina ja NSV Liit Ho Chi Minhi. Ameerika Ühendriikide toetas aga Prantsusmaad eesmärgiga peatada kommunismi levik Aasias. Genfi kokkulepe, mis jagas riigi Põhja- ja Lõuna-Vietnamiks, nägi ette kahe aasta pärast toimuvad riiklikud valimised. Ngô Đình Diệm kuulutas end Ühendriikide toetusega Lõuna-Vietnami presidendiks ja keeldus korraldamast riiklikke valimisi. Vietnami DV ei nõustunud riigi jagamisega ja toetas kommunistlike partisanide sõjategevust Lõuna-Vietnamis. Lõuna-Vietnami kommunistide nimetus oli vietkongid, 1960. aastal moodustatud Việt Cộngi ehk Rahvusliku Vabastusrinde järgi Ngô Đình Diệmi karmi poliitika vastu.
Esimese Indohiina sõja tulemusel jagati Vietnam kaheks mööda 17. paralleeli:
Preisimaa
Preisimaa (preisi keeles Prūsa, ladina Borussia, Prussia, Prutenia, saksa Preußen, poola Prusy, leedu Prūsija) on ajalooline piirkond Euroopas, mis praegu on jagatud Poola, Venemaa Kaliningradi oblasti ja Leedu vahel. pisi|300px|Preisimaa kaart [[Atlas (kartograafia)|atlasest "Sakslaste asualade laienemine itta, 800–1400" (Full map.)]] pisi|300px|[[Preislased|Preisi hõimude ja balti hõimude asualad u 1200 ]] pisi|300px|Preisi hõimude asualad 13. sajandil
Ajalugu
Esimest korda mainis Preisimaa elanikke preislasi Vana-Rooma ajaloolane Cornelius Tacitus (elas umbes aastatel 55–117) palju tsiteeritud teoses "Germania", mis ilmus umbes aastal 98.
Muinaspreislasi tunti veel esimese aastatuhande lõpus ja teise alguses kardetud meresõitjate, aktiivsete merevaigukaupmeeste ja paganatena, kes tapsid 997. aasta 23. aprillil Poola kuninga Bolesław Hirmsa saadetud paavsti lähikondlase, endise Böömimaa Praha piiskopi, misjonäri püha Adalberdi ja 1008. aastal ka misjonärpiiskopi Bruno Querfurtist. Püha Adalbert on kuulutatud Poola ja Preisimaa kaitsepühakuks.
Preisimaad asustasid kuni Saksa ordu vallutusteni Balti päritolu preisi hõimud Pomesaania, Pogesaania, Lubava, Ermlandi, Sasseni, Barteni, Samlandi, Natangeni ja Galindeni ajaloolistes piirkondades. 12. sajandil paiknes Preisimaa territoorium Visla, Läänemere, Memeli jõe, Kiievi-Vene, Polotski alade, Masoovia hertsogiriigi ning Dobrini vürstiriigi (poola keeles Dobrzyń) vahelisel alal. Preisimaad eraldas Pommerist ja Poolast Visla jõgi, Memeli jõgi (leedu keeles Nemunas) eraldas Preisimaad leedulaste aladest ja Kuramaast.
Saksa ordu vallutab Preisimaa
Ühtse riigi puudumisel ning 12.–13. sajandi kommete kohaselt toimusid preislaste ja neid ümbritsevate hõimude ja riikide vahel sagedased sõja- ja röövretked. Nende tõkestamiseks pöördus Masoovia hertsog Konrad I 1209. aastal Saksa ordu poole, mis 1230. aastal seadis sisse esimese tugipunkti Visla jõe keskjooksul Kulmi piirkonnas, mis piirnes Poola ja preislaste Pomesaania ja Lubava aladega, ning alustas Põhjala ristisõdade osana Preisi ristisõda preisi hõimude vastu. Suurema osa preisi hõimudest (pomesaanid, pogesaanid, natangid jt) hävitas Saksa ordu vallutussõjas aastatel 1231–1283. Preisimaalaste alade vallutamise ja ristiusustamise vastu ei aidanud ka hilisemad vastupanukatsed, millest kuulsaim on Henricus Monte juhitud ülestõus. Osa preislasi saksastus, osa leedustus. Muinaspreisi keel hääbus lõplikult 17. sajandil. pisi|300px|Preisimaa kaart aastast 1466
pisi|300px|Preisimaa kaart aastast 1576. [[Joan Blaeu]]
Saksa ordu vallutatud alade haldamiseks ja ristisu levitamiseks moodustati ilmalikud ja vaimulikud haldusüksused. Riia peapiiskopkonnas allusid Riia peapiiskopkonna vaimulikule ülemvõimule Liivimaal Riia sufragaanpiiskopkonnad Saare-Lääne piiskopkond, Tartu piiskopkond ja Kuramaa piiskopkond. Lisaks Liivimaa piiskopkondadele allusid Riia peapiiskopkonna võimule ka Preisimaa piiskopkonnad Ermlandi piiskopkond (poola Warmia), Kulmi piiskopkond (Chełmno), Pomesaania piiskopkond (Pomesanien, Pomezania) ja Samlandi piiskopkond (Sambija).
Preisimaa Saksa ordu komtuurkonnad olid Marienburgi komtuurkond, Mewe komtuurkond, Christburgi komtuurkond, Elbingi komtuurkond, Balga komtuurkond, Brandenburgi komtuurkond, Königsbergi komtuurkond, Gerdaueni komtuurkond ja Ragniti komtuurkond.
Preisimaa Saksa ordu keskusena
, Leedu suurvürstiriik, Poola kuningriik Saksa ordu peakorter asus Preisimaal Malborkis. Saksa ordu jaoks oli 14. sajand õitseaeg: Preisimaal arenes kaubandus, mis võimaldas ehitada võimsaid ordulinnuseid ja õitsvaid kaubalinnu. Samas toimus pidevaid sõjakäike leedulaste vastu, millest lisaks ordurüütlitele võtsid osa ka ilmalikud rüütlid Prantsusmaalt, Itaaliast, Inglismaalt, Saksimaalt ja mujalt. 14. sajandi lõpul muutus ordu välispoliitiline olukord komplitseerituks, kuna 1386. aastal sõlmitud Krevo uniooniga loodi Poola ja Leedu personaalunioon ning Leedu suurvürst Jogaila võttis vastu ristiusu. See tähendas, et ordul kadus ideoloogiline põhjus ristisõdadeks Leedu vastu. Ordu oli suurim oli 14. ja 15. sajandi vahetusel, kui lisaks eespool loetletud valdustele kuulusid ordu võimu alla veel Neumark Brandenburgis, Žemaitija ja Ojamaa. Saksa ordu languse alguseks loetakse 1410. aastal Poola-Leedu ühisväele kaotatud Tannenbergi (Grünwaldi) lahingut. 1422. aastal oli ordu sunnitud Melno rahuga žemaididega asustatud Žemaitijast loobuma.
1411. aastal nimetas Saksa-Rooma keiser Sigismund von Luxemburg Nürnbergi linnusekrahvi Friedrich VI, kes oli 1410. aasta kuningavalimise ajal avaldanud Sigismundile toetust, Brandenburgi margi ülempealikuks ja haldajaks. Kohalik aadel oli Friedrichi valitsejaks määramisele vastu, kuid Friedrich surus aadlike ülestõusu maha ja konfiskeeris mõnede aadlike vara. 1414. aastal andsid Brandenburgi seisused Tangermündes Friedrichile truudusvande. 1415. aastal nimetati Hohenzollernite dünastiast pärit Friedrich Konstanzi kirikukogul kuurvürstiks ja 1417. aastal markkrahviks. Friedrich I viis oma residentsi Tangermündest Berliini.
pisi|vasakul|[[Albrecht von Hohenzollern Saksa ordu kõrgmeistrina]]
Kuninglik Preisimaa
(1466–1772) 1466. aasta Thorni teise rahuga kolmeteistkümneaastase sõja (1454–1466) järel taasühendati Lääne-Preisimaa ja Ida-Pommeri Kuningliku Preisimaana endiste Saksa ordu alade Pomereelia, Kulmimaa (pl Chełmno Land, sks Kulmerland), Michałów Landi (sks Michelauer Land) ja Toruńi (sks Thorn) ning Vistula jõe suudmes asuva Elblągi (sks Elbing) ning Marienburgi (sks Malbork) ja Ermlandi piiskopkonnaga ja Olsztyniga (saksapäraselt Allenstein) taas Poola kuningriigiga. Ida-Preisimaast sai Thorni teise rahu tagajärjel Poola kuningriigi osa, pärast orduvalduste ilmalikuks muutmist 1525. aastal sai provintsist Preisimaa hertsogkond.
Brandenburg-Preisimaa
pisi|Brandenburg-Preisimaa aastal 1688 (tumepunane: Brandenburg aastal 1600)
Brandenburg-Preisimaa (sks Brandenburg-Preußen) on historiograafiline nimetus Brandenburgi Hohenzollernite varauusaegsele valdusele aastatel 1618–1701. Hohenzollernite peaharu, mis valitses Brandenburgi marki, sõlmis abielu Preisimaa hertsogkonda valitseva haruga. Ta kindlustas sellega troonijärgluse pärast Preisi haru meesliini hääbumist aastal 1618. Järgnevate abielude sõlmimise teine tagajärg oli väikeste Reini vürstkondade Kleve, Marki ja Ravensbergi liidendamine 1614 pärast Xanteni rahu Hohenzollernite varauusaegsele valdustega. Vestfaali rahu järgi, mis lõpetas aastal 1648 kolmekümneaastase sõja, sai Brandenburg Mindeni ja Halberstadti, samuti pärimisõiguse Taga-Pommeris (liidendati aastal 1653) ja Magdeburgi hertsogkonnas (liidendati aastal 1680). Brombergi lepinguga (1657), mis sõlmiti teise põhjasõja ajal, vabanesid kuurvürstid Poola läänisõltuvusest Preisimaa hertsogkonnas. Samuti omandasid nad Lauenburgi ja Bütow' maad ja Draheimi. Saint-Germaini rahu (1679) laiendas Brandenburgi Pommerit Odra alamjooksuni.
Preisi kuningriik
18. jaanuaril 1701 krooniti Königsbergis senine Brandenburgi kuurvürst ja Preisimaa hertsog Friedrich III Saksa-Rooma keisri loal Preisi kuningaks ning sealtpeale kandsid seda valitsejatiitlit Preisimaa kuningad alates Friedrich I-st.
1700. aastal Põhja-Euroopas alanud põhjasõjas osales Preisimaa alles alates 1709. aastast, kui tahtis allutada Rootsi alasid Pommerimaal: Szczecinit, Usedomi saart ja Wolini saart, kuid saavutas eesmärgi alles 21. jaanuaril 1720, kui sõlmis Rootsiga rahu, mille alusel Preisimaa sai endale Vorpommerni, Szczecini, Usedomi saare ja Wolini.
Seitsmeaastane sõda Preisimaal
1756. aastal tungis Preisimaa kuningas Friedrich II juhtimisel kallale Saksimaa kuurvürstiriigile (Venemaa liitlasele), eesmärgiga laiendada Preisimaa kuningriigi piire ja mõjuvõimu Euroopas. 1757. aasta mais asus Venemaa sõjavägi feldmarssal Stepan Apraksini juhtimisel vastu Preisi vägedele, esimesed lahingud Preisimaa ja Venemaa vägede vahel toimusid Ida-Preisimaal. 1757. aastal vallutasid Venemaa väed Memeli linna. Augustis purustas Venemaa armee Groß-Jägersdorfi lahingus Preisimaa väed, kuid Venemaa sisepoliitika tõttu (keisrinna Jelizaveta Petrovna (1709–1761) haiguse ja uue keisrikandidaadi preisimeelse Peeter III mõju tõttu) pealetung Preisimaale peatus. Keisrinna Jelizaveta Petrovna paranedes anti senine sõjavägede juhataja Apraksin aga kohtu alla, kõrvaldati ülemjuhataja kohalt ning asendati krahv kindral en chef Wilhelm von Fermoriga, kes jätkas edukat sõjategevust. 11. (22.) jaanuaril 1758 vallutasid Venemaa väed Königsbergi, mille tulemusena läks Ida-Preisimaa Venemaa koosseisu. Preisimaa esimeseks kuberneriks määrati Wilhelm von Fermor. 1758. aastal jätkus sõjategevus Venemaa jaoks eriliste edusammudeta. 1759. aastal alustas Venemaa armee uut pealetungi Oderi liinil. Venemaa vägede uue ülemjuhataja Pjotr Saltõkovi juhtimisel lõi 41 000-meheline Venemaa armee 28 000-mehelist Preisimaa armeed, purustas selle Palzigi lahingus ja vallutas Oderi-äärse Frankfurdi. 24. jaanuaril 1759 andis Preisimaa elanikkond usaldusvande uuele valitsejale keisrinna Jelizaveta Petrovnale. Preisimaa elanikkonna "truudusetuses pettunud" kuningas Friedrich II lubas, et enam elu sees ei külasta Preisimaad, ja pidas seda lubadust.
1760. aastal purustas Venemaa ja Austria ühisvägi Kunersdorfi lahingus Preisimaa armee ning vallutas Berliini. 25. detsembril 1761 suri keisrinna Jelizaveta Petrovna ning keisriks saanud Peeter III lõpetas kohe sõja Preisimaaga ja tagastas Preisimaale kõik vallutatud maa-alad, sh Preisimaa, vabastades need truudusvandest. 24. aprillil 1762 sõlmisid Peeter III ja Preisimaa kuningas Friedrich II liidulepingu, mis küll Katariina II võimulesaamisel tühistati, kuid sõjategevust uuesti enam ei alustatud.
Preisimaa laienemise ja keskuse üleviimisega Kesk-Saksamaale Berliini Brandenburgi marki aga kaasnes Preisimaa muutumine võimukeskusest kuningriigi ääremaaks, mis jäi siiski järgneval Saksamaa ühendamisel Preisi kuninga võimu alla kuninga põhiliseks toetuspiirkonnaks ning riigi- ja sõjalise võimu allikaks.
Preisi kuningriik Napoleoni sõdade ajajärgul
Preisimaa kuningas Friedrich Wilhelm IV loobus 1807. aastal Tilsiti rahulepinguga, mille sõlmis Prantsuse keiser Napoleon I Preisi kuningriigiga neljanda koalitsioonisõja tulemusel, Tilsitis umbes pooltest oma sõjaeelsetest valdustest. Nendest aladest lõi Napoleon Prantsuse vasallriigid, mis moodustati ja tunnustati Tilsitis: Vestfaali kuningriik, Varssavi hertsogiriik ja Danzigi vabalinn; muud loovutatud alad anti teistele Prantsuse vasallidele ja Venemaa keisririigile. Preisi riigi pindala vähenes vastavalt Tilsiti rahu tingimustele umbes poole võrra. Kümne miljoni asuka asemel jäi Preisimaa kuningriigi uutesse piiridesse mitte rohkem kui viis miljonit asukat.
Preisi kuningriik Saksamaa ühendajana
, Prantsuse-Preisi sõda 1862. aastal sai Preisi kuningriigi valitsusjuhiks Otto von Bismarck. Preisimaa kuningas Wilhelm I toetas valitsusjuhi tegevust. Vormiliselt oli riigi tähtsaim isik kuningas, kuid poliitikat teostas valitsusjuht (kantsler). Bismarcki üks peamine eesmärk oli Saksamaa ühendamine ja seda võimaldas tugeva armee loomine. 1866. aastal provotseeris Otto von Bismarck Preisi-Austria sõja, kus Austria sai lüüa ning Austria häving kõrvaldas Austria keisri Saksamaa troonile pretendeerimisest.
1867. aastal moodustati Preisimaa eestvedamisel ühise majanduse arendamiseks ja soodustamiseks Saksa Tolliliit, kuhu kuulusid Preisimaa, Hannover ja Põhja-Saksamaa vabalinnad. pisi|Preisimaa idapiir Venemaa keisririigi läänekubermangude ja [[Varssavi kindralkubermanguga]] Austria-Preisi sõja ajal kaotati Viini kongressil loodud Saksa Liit. Selle asemel moodustati Põhja-Saksa Liit (1867–1870). Põhja-Saksa Liit, kuhu kuulusid 19 Saksa riiki ja 3 vabalinna, oli liitriik, mille kõrgeimaks võimuorganiks oli riigipäev. Riigijuht oli Preisimaa kuningas ja liidukantsler ehk valitsusjuht Otto von Bismarck. Põhja-Saksa Liiduga algas Saksamaa majanduslik ja poliitiline ühtlustamine. Saksamaa lõplikku ühendamist püüdis takistada Prantsusmaa. 1870. aastal algas Preisi-Prantsuse sõda, mille prantslased kaotasid. Saksa keisririik kuulutati pidulikult välja juba enne Saksa-Prantsuse sõja lõppu, 1871. aasta algul Prantsusmaal Versailles' lossis.
Saksa keisriks sai Wilhelm I, kes oli Preisimaa kuningas. Preisimaa moodustas üle poole kogu maa territooriumist. Preisimaa eesotsas Otto von Bismarckiga mängis juhtivat rolli Saksamaa ühendamisel 1871. Sel ajal oli Ida-Preisimaal 74% saksakeelseid, 18% poolakeelseid ja 8% leedukeelseid elanikke. Valdav osa olid protestandid. Keisririigi koosseisu kuulusid neli kuningriiki, kuus suurhertsogiriiki, viis hertsogiriiki, seitse vürstiriiki, kolm vabariiki ja Elsass-Lotringi riigimaa.
Esimese maailmasõja järel, mil Lääne-Preisimaast moodustus Poola koridor, sai Ida-Preisimaast Saksamaa enklaav. Memeli alad hõivas Leedu, mis pidi need taas loovutama 1939.
Preisimaa saatus pärast teist maailmasõda
25. veebruaril 1947 likvideeriti Preisimaa haldusüksus.
Atavism
Atavism ehk kõukumus on evolutsioonibioloogias nähtus, kus mingil organismil taasilmnevad kaugete esivanemate juba kadunud või redutseerunud tunnus(ed). Atavism on evolutsiooni mõttes tagasiminek, sest taasilmnenud tunnused olid kadunud juba mitu põlvkonda tagasi. Atavismi teeb võimalikuks see, et kunagi esivanematel esinenud tunnused on peidetult DNAs, kuid nende avaldumine surutakse dominantsete alleelide või teiste tegurite toimel maha; atavismi korral aga mahasurutud geenid mingil põhjusel avalduvad.
Skeleton 2010. aasta taliolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Skeleton Skeleton 2010. aasta taliolümpiamängudel toimus 19. ja 20. veebruaril Whistler Sliding Centre'is.
Atavism
Atavismi tunnused on näiteks saba esinemine inimesel, vaalade tagajalgade taasesinemine, külgmiste varvaste taasilmumine hobustel jpt.
Jakob Markson
Jakob Markson (7. detsember 1840 Margo talu, Mõisaküla küla, Halinga vald, Pärnumaa – 2. detsember 1930 Kabli küla, Häädemeeste vald, Pärnumaa) oli reeder ja laevakapten.
Skeleton 2010. aasta taliolümpiamängudel
Skeletoni võistlused toimusid samal rajal, kus selgitasid olümpiavõitja ka bobisõitjad ja kelgutajad. Skeleton on olümpiaprogrammis juba 1928. aastast ning olümpiavõitja selgitati sel alal ka 1948. aastal. Uuesti lülitati skeleton olümpiaprogrammi Salt Lake Citys 2002. aastal.
Jakob Markson
Elulugu
Jakob Markson sündis Pööravere mõisa piirkonnas talupoeg Jakob Marksoni ja tema naise Riina viienda lapsena. Kihelkonnakoolist tolle aja kohta hea hariduse saanud ning isa kõrvalt puutööd õppinud asus Jakob veskeid ehitama. Liikunud töö tõttu kodukohast ranniku poole, hakkas ta Kablis Mats Granti laevaehitusel puusepatööd tegema. 1874. aastal abiellus Jakob Markson Mats Granti noorima tütre Doraga. Pärast seda sai ta ka Granti laevaäri ehitustööde korraldajaks ning sõitis ka merd metskaptenina.
Skeleton 2010. aasta taliolümpiamängudel
Medalitabel
Skeletonis jagatud medalid riigiti.
Jakob Markson
Elulugu
Jakob Marksoni töödejuhatamise all ehitati 1890. aastast kuni I maailmasõjani 15 kolme- ja neljamastilist laeva.
Jakob Markson suri 1930. aastal 89-aastaselt.
Skeleton 2010. aasta taliolümpiamängudel
Mehed
Finaal: 19. veebruar Osavõtjaid: 28 Olümpiavõitja 2006: Duff Gibson, Kanada Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Jakob Markson
Muuseum
Kabli külas asub reeder-kapten Jakob Marksoni majamuuseum.
Skeleton 2010. aasta taliolümpiamängudel
Naised
Finaal: 19. veebruar Osavõtjaid: 28 Olümpiavõitja 2006: Maya Pedersen , Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Aivar Otsalt
Aivar Otsalt (sündinud 11. aprill 1964 Tartus) on endine politseiprefekt.
Töötanud Keskuurimisbüroo eriti tähtsate asjade uurija ning Valga ja Tartu politseiprefektina, oli ka Lõuna Politseiprefektuuri prefekt.
Otsalt avalikustas 2005. aastal justiitsminister Ken-Marti Vaheri plaani püüda korrumpeerunud ametnikke piirarvude kaupa. Sellest tekkinud skandaali järel vabanes ametist nii Ken-Marti Vaher kui astus tagasi ka peaminister Juhan Parts. Pärast Partsi valitsuse kukkumist sai uueks peaministriks Andrus Ansip.
2009. aastal mõistis kohus Otsalti korruptsioonis süüdi ning talle määrati kaks aastat ja kümme kuud tingimisi vangistust katseajaga kolm aastat.
Isiklikku
Lahutatud, tal on abielust kaks tütart. Vabal ajal harrastab kergejõustikku, kalapüüki ja jahilkäimist.
Tema isiklik rekord 400m jooksus on 47.26.
Kunstiteadus
Kunstiteaduse "aladistsipliinid" on kunstiajalugu (mida iseloomustab ajalooteaduse meetodite kasutamine), kunstiteooria (mis tegeleb kunsti kui nähtuse üldiste küsimustega) ja kunstikriitika (mis üritab hinnata kunstiteoste kunstilist väärtust).
Metsanurga (Haljala)
Metsanurga on küla Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas.
Enne 2017. aasta haldusreformi kuulus küla Vihula valda.