cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robert Lichton
Robert sündis Porvoo lähedal Hummelsundis Šotimaalt Rootsi teenistusse tulnud koloneli parun John Lichtoni ja Catharina Guthrie pojana. Tema isa langes Kolmekümneaastase sõja Wittstocki lahingus 24. septembril 1636.
1646. aastal astus ta 15-aastaselt Rootsi sõjaväkke. 23. augustil 1665 sai temast kolonelleitnant ja ta teenis Wolmar Wrangeli ratsarügemendis.
1667 abiellus ta Beata Rosenstiernaga (surnud 1684), kes oli Pommerist pärit ja 1630 aastal Rootsi aadlitiitli saanud Rörstrandi, Visbohammari ja Lida mõisniku Mårten Mårtensson Wewitzeri (aadlinimega Rosenstierna) (1582–1638) ja tema esimese naise Beata Danielsdotter Böckmani (1593–1631) tütar.
1675 sai temast aadlilipkonna ülem ja sama aasta 30. septembril sai ta Rootsi vabahärraks. 1676 osales ta Nya aadlilipkonna ülemana Skåne sõja Lundi lahingus ja sai seal haavata. 14. jaanuaril 1679 sai ta ratsaväe kindralmajori auastme. 31. maist 1681 kuni 1687 oli ta Eestimaa kubermangu kindralkuberner, ülendati 1685 kindralleitnandiks ning määrati Jönköpingi ja Kronobergi lääni kindraladjutandiks ja kuberneriks. 1687 sai ta kuninglikuks nõunikuks ja määrati 20. jaanuaril Turu õuekohtu presidendiks. Sama aasta 10. detsembril anti talle krahvitiitel.
Lichton suri lastetuna 1692 oma Rörstrandi mõisas (rootsi Rörstrands slott) Stockholmis ja on maetud Ulrica Eleonora kirikusse (Kungsholmen) Stockholmis, Rootsi kuningate lähedale.
Talle kuulusid ka Soomes asunud Tervajoki ja Äyräpää mõis.
Trinidad
Trinidad paikneb Lõuna-Ameerika lähedal. Teda eraldavad sellest Mao Suu ja Lohe Suu väin.
Saare pindala on 4828 km².
Trinidadi põhjaosas kõrguvad mäed (Põhjaahelik) ulatuvad üle 900 meetri. Kõrgeimad tipud on Aripo mägi (940 m) ja El Tucuche (936 m).
Trinidadi edelaosas asub maailma suurim loodusliku asfaldi leiukoht, Pitchi asfaldijärv.
Trinidad kuulub koos Tobago saarega Trinidadile ja Tobagole.
Felix IV
Felix IV oli paavst 526–530. Ta oli 54. paavst.
Ta oli Hormisdase ajal diakon ja 515 paiku San Silvestro nelle Esquilie kardinalpreester. Aastal 519 osales ta paavsti delegatsiooni koosseisus, mis lahendas Konstantinoopolis Konstantinoopoli patriarhiga puhkenud skisma.
Paavstiks saamine
Felix IV pühitseti paavstiks 12. juulil 526 idagootide kuninga Theoderich Suure korraldusel.
Kuna algselt tunnustati paavstluses ka vastupaavst Felix II valitsemisaega, siis peeti teda neljandaks Felixi nime kandjaks paavstide seas.
Teoloogilised vaidlused
Felix IV toetas Arles'i metropoliiti Caesariust vaidlustes semipelagianismi üle Gallias ja tunnustas Caesariuse semipelagianismi vastast traktaati "De gratia".
Aastal 529 saatis paavst metropoliidile 25 teesi, milles ta defineeris Augustinuse õpetust Jumala armust ja vabast tahtest.
Õigusemõistmise korraldamine
Idagootide kuningas Athalaric sätestas, et vaimulike vastu algatatud tsiviil- ja kriminaalasjades on kohtumõistjaks paavst või paavsti poolt määratud komisjon.
Liturgilised otsused
Felix IV sätestas aastal 526 Arles'i metropoliidile Caesariusele saadetud kirjas, et enne ordinatsiooni tuleb ordineeritaval läbida katseaeg.
Ta taunis vaimulike tagasipöördumist ilmalike eluviiside juurde.
Ordinatsioonid
Felix IV ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 28 või 39 piiskoppi, 55 preestrit ja 4 diakonit.
Tema ajast on teada 5 kardinali, sealhulgas hilisemad paavstid Bonifatius II, Agapetus I ja Vigilius ning vastupaavst Dioscorus.
Paavsti valimise reguleerimine
Oma surivoodil kohustas Felix IV Rooma vaimulikkonda ja senatit määrama oma järeltulijaks ülemdiakon Bonifatiust, kellele ta andis üle oma palliumi.
Felix IV kultuuriloos
Felix IV on esimene paavst, kellest on säilinud kaasaegne kujutis. Ta lasi aastal 528 paganlikust templist pühitseda kristlikuks pühakojaks Rooma Santi Cosma e Damiano kiriku, kus asub teda kujutav mosaiik.
Kuninganna Amalasuntha loaga pühitses paavst Roomas mõned paganlikud templid ja muud hooned kirikuteks. Ta lasi "Liber Pontificalise" järgi taastada Saturnio kiriku ja ehitada San Teodoro kiriku.
Surm
Felix IV suri 22. septembril 530 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse.
Teda austatakse katoliku kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev oli varem 30. jaanuar, praegu 22. september.
Teoreetilise Bioloogia Kevadkool
Teoreetilise Bioloogia Kevadkool on Eesti bioloogiateoreetikute aastakonverents. See on toimunud alates 1975. aastast igal aastal maikuus.
Alates 1978. aastast on kevadkoolide peamiseks korraldajaks olnud Eesti Looduseuurijate Seltsi teoreetilise bioloogia sektsioon, tihti koos mõne teise loodusteadusliku organisatsiooniga (Zooloogia ja Botaanika Instituut, Jakob von Uexkülli Keskus vm).
Kevadkoolide materjalid on trükitud väljaandes Schola Biotheoretica.
Belluno provints
Belluno provints on provints Itaalias Veneto maakonnas. Provintsi keskuseks on Belluno linn.
thumb|[[Belluno]] thumb|[[Feltre]] thumb|püsti|[[Pieve di Cadore]]
Haldusjaotus
Belluno provints jaguneb 69 omavalitsusüksuseks (comune).
Suurima elanike arvuga omavalitsusüksused
Belluno provintsi suurima elanike arvuga omavalitsusüksused on järgmised.
Marmara
Marmara ehk Marmara meri (türgi keeles Marmara või ka Marmara Denizi) on väike meri, mis lahutab Aasiat ja Euroopat. Ta on seotud Egeuse merega Dardanellide väina kaudu ja Musta merega Bosporuse väina kaudu. Mere pikkus on umbes 280 km ja suurim laius 80 km. Pindala on 11 474 km². Suurim sügavus on 1264 meetrit. Mere keskmine sügavus on 300 meetrit. Vee maht Marmara meres 3500 km³. Marmara mere pinnakihtide soolsus on 20 kuni 26 promilli, sügavamal on aga soolsus 38 promilli.
Marmara mere kliima on pehme. Külmimaks kuuks on jaanuar, kus vee keskmine temperatuur on 7 °C ja maksimaalseni tõuseb temperatuur augustis 23 °C. Aastane sademete hulk on 700–800 mm. Hüdroloogilise režiimi määrab ära veevahetus Musta ja Egeuse mere vahel. Olulised tegurid on nende kahe mere vee erinev tihedus, soolsus ja valitsevad tuuled, milleks on põhiliselt kirde ja edelatuuled. Neist suuremad Sahara kõrbest puhuv kuiv ja kuum tuul siroko, mille tagajärjel võib õhutemperatuur tõusta üle 40 °C. Euroopas puhuv külm mistraal toob aga kaasa jaheda ilma.
Marmara meres tugevaid loodeid ei ole. Tõusu ja mõõna vahe on minimaalne, 1,5 kuni 2 päevase vahega, mille põhjuseks on enamasti tugevamad kirde tuuled. İstanbuli lähedal on looded tavalisest merevee tasemest umbes 35 cm.
Kuulub tervikuna Türgile. Koos Dardanellide ja Bosporusega moodustab rahvusvahelise veetee Mustast merest Vahemerre, mille toimimise ja ohutuse eest Türgi vastutab.
Kanada vesikatk
Kanada vesikatk (Elodea canadensis, sünonüüm Anacharis canadensis) on kilbukaliste sugukonda vesikatku perekonda kuuluv mitmeaastane veesisene taim (elodeiid); invasiivne võõrliik.
Rahvapäraselt on taime kutsutud vesihainaks.
Kasvukoht
Taim on levinud enamikus veekogudes, välja arvatud meres ja rabatoitelistes järvedes. Ta ei salli soola ega raudoksiidi ning neid sisaldavas vees hukkub kiiresti.
Kirjeldus
pisi|left pisi|Õitsev vesikatk Noored taimed juurduvad harilikult veekogu põhjamutta. Hiljem kasvavad varrele lisajuured, mis võivad vabalt vees hõljuda, samuti põhja juurduda. Vars kasvab otsast järjest pikemaks ja võib saavutada pikkuse 3 m. Juured võivad olla kuni 40 cm pikad. Lehed on ererohelised, 6–17 mm pikad ja 1–4 mm laiad ning koondunud kolmekaupa, harvem kahe- või neljakaupa männasesse.
Taim kasvab täies ulatuses vee all, välja arvatud väike valge või kahvaturoosa õis, mis ujub veepinnal ja on kinnitunud taime külge õrna rao abil. Ta on kahekojaline: isas- ja emasõied on eraldi taimedel. Õiel on 3 väikest kroonlehte ja 3 tupplehte. Isasõiel on kroonlehed 4,5–5 mm pikad ja 9 tolmukat, emasõiel on kroonlehed 2–3 mm pikad ja 3 viljalehte.
Viljaks on 6 mm pikkune munakujuline kupar, milles seemned küpsevad vee all. Seemned on 4–5 mm pikad, käävjad (keskelt paksenevad), paljad ja peaaegu silindrikujulised.
Vesikatk vajab suvist veetemperatuuri 10–25 °C ja vähemalt mõõdukat valgustust. Tal on juured põhjamudas ja sealt ulatub ta pinnani. Soodsates tingimustes kasvab ta nii tihedalt ja kiiresti, et võib vooluveekogud ummistada. Ühest taimest piisab, et selle järglastega mõne aasta jooksul terve tiik või oja ummistada.
Vesikatk paljuneb edukalt katkilõikamise teel.
Ajalugu
pisi|left|Kanada vesikatku massiline esinemine Saksamaal Kanada vesikatku looduslik levikuala on Põhja-Ameerika. 1836. aastal viidi see Iirimaale ja 1841. aastal Inglismaale, kust ta tiikide, kraavide ja ojade kaudu levis Mandri-Euroopasse ja on tänapäeval jõudnud kõikjale maailmas.
Akvaariumis kasvatamine
Vesikatku kasvatatakse sageli akvaariumides. Seal mõjub ta kasulikult, sest aitab vett mürkainetest puhastada.
Akvaariumis kasvatamiseks on kõige parem taime mitte istutada, vaid lihtsalt vette hõljuma jätta ja oodata, kuni taim juured alla ajab, need põhjani kasvavad ja siis ise juurduvad. Selleks, et see võimalikult kiiresti toimuks, peab alguses akvaariumis olema väga vähe vett ja alles pärast juurdumist võib vett juurde valada. Ka pinnasesse istutatud taim läheb kasvama, aga siis pole ta nii ilusat ererohelist värvi. Korralik juurdumine on oluline, vastasel juhul kasvab ta halvasti, eriti talvel. Pinnases peab olema kaltsiumi (soola või oksiidina). Kasvule tuleb kasuks, kui suvel on taim poolvarjus ja talvel, jaheda veega, tugevalt valgustatud.
Lähedastest liikidest eristamine
Kanada vesikatk kuulub samasse perekonda liigiga Elodea nuttallii, millel on üldiselt kitsamad, alla 2 mm laiused lehed. Kergem on kanada vesikatku eristada Brasiilias kasvavaist liikidest Egeria densa ja Hydrilla verticillata: neil kõigil on lehed männastes, aga Elodeal on ühes männases tavaliselt 3 lehte, Egerial ja Hydrillal harilikult vähemalt 4. Egeria densa on ka suurem põõsasjas taim suuremate lehtedega.
Charles du Bouzet
Charles Philippe du Bouzet [šarl fil'ipp dü buz'ee] (14. jaanuar 1817 – 1883) oli Prantsusmaa erakorraline komissar Alžeerias ja ühtlasi Orani prefekt 16. novembrist 1870 8. veebruarini 1871.
Clannad
Clannad on iiri folkroki ansambel, mis loodi 1970. aastal Iirimaal Donegalis.
Urve Tauts
Urve Tauts (sündinud 2. novembril 1935 Pärnus) on eesti ooperilaulja (metsosopran).
Elukäik
pisi|[[Enn Eesmaa, Urve Tauts ja Margarita Voites 1980. aastal]] Urve Tauts lõpetas Pärnu 1. Keskkooli ja õppis Pärnus laulmist Klaudia Taevi juures.
1963. aastal lõpetas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumi laulu erialal Alice Roolaiu klassis.
Aastatel 1955–1960 laulis Estonia ooperikooris, 1960. aastast oli sealsamas solist.
Aastail 1974–1978 töötas ta Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis, aastast 1978 Eesti Muusikaakadeemias laulupedagoog.
Tautsi hääl on suure ulatusega ja kaunitämbriline, seetõttu on ta laulnud ka sopranipartiisid, kammer- ja oratooriumiteoseid.
Aastatel 1985–1990 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu liige.
Iseseisev Sotsialistlik Tööliste Partei
Iseseisev Sotsialistlik Tööliste Partei (lühend ISTP), ka iseseisvad sotsialistid oli Eesti Vabariigis tegutsenud partei.
Urve Tauts
Elukäik
Urve Tauts on korporatsiooni Lembela liige aastast 1990.
Iseseisev Sotsialistlik Tööliste Partei
Rahvakeeles kutsuti partei liikmeid ka isesotsideks.
Urve Tauts
Isiklikku
Urve Tautsi abikaasa oli Ülo Raudmäe (hukkus oktoobris 1990), neil oli kaks last, poeg Jukka ja tütar Ave.
Iseseisev Sotsialistlik Tööliste Partei
Partei moodustumine
Partei moodustamise aluseks oli 1917. aastal Eestis moodustatud Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Parteist moodustatud Eesti Iseseiseva Sotsialistliku Tööliste Partei vasak- ja parempoolse tiiva erinevatest poliitilisest suunitlusest tingitud parteisiseste lahkhelide tulemusena toimunud lõhenemine. pisi|[[Hans Kruus]] EISTP asus Kommunistliku Internatsionaali platvormile (toetas proletariaadi diktatuuri ideed) ja soovis ühineda illegaalse Eestimaa Kommunistliku Parteiga. Viimane polnud sellega nõus, takistas EISTP pääsemist Kominterni ja püüdis haarata enda kätte juhtpositsiooni EISTPs.
1921. aasta suvel viibis partei esimees Hans Kruus III Kommunistliku Internatsionaali III kongressil Moskvas ja pärast tutvumist Nõukogude Venemaa tegelikkusega loobus H. Kruus 1922. aastal poliitilisest tegevusest, astus välja Riigikogust ja parteist ning pühendus ajaloo uurimisele ja õpetamisele.
1922. aastal Eesti Iseseisev Sotsialistlik Tööliste Partei lõhenes, kuna partei vasak tiib tahtis Kominterniga ühineda, lahkus partei parem tiib ja asutas Iseseisva Sotsialistliku Tööliste Partei.
EISTP-s aga õnnestus kommunistide poolt parteis juhtpositsiooni haaramine 1922. aasta aprillis, kui EISTP muutus EKP käsualuseks ja partei endised juhid heideti parteist välja.
Iseseiseva Sotsialistliku Tööliste Partei häälekandja oli ajaleht Tööliste Võitlus, mille toimetaja oli Oskar Gustavson.
ISTP II Riigikogus
II Riigikogu valimistel 1923. aastal sai Iseseisev Sotsialistlik Tööliste Partei 21 704 häält ehk 4,7% häältest ja 5 kohta II Riigikogus.
Andalusiit
Andalusiit on silikaatne mineraal.
Andalusiit esineb peamiselt moondekivimeis, enamasti koos kordieriidiga. Tavaliselt tekib ta kontaktmoonde käigus savikaist (alumiiniumirikkaist) lähtekivimeist. Harvem võib andalusiiti olla graniidi koostises. Ka liivakivi võib mõnikord andalusiiditeri sisaldada.
Andalusiit on stabiilne suhteliselt madalal rõhul. Rõhu suurenedes kristalliseerub ta ümber polümorfseks erimiks sillimaniidiks (temperatuur >500 °C) või küaniidiks (temperatuur <500 °C).
Sonja Lumme
pisi|Sonja Lumme (2012) Sonja Lumme (sündinud 7. oktoobril 1961 Kristinestadis) on Soome laulja.
Ta esindas lauluga "Eläköön elämä" Soomet 1985. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Laul pälvis 58 punktiga üheksanda koha.
Euroopa sookilpkonn
Euroopa sookilpkonn (Emys orbicularis) on lamekilpkonlaste sugukonda sookilpkonna perekonda kuuluv kilpkonn.
Levila
Euroopa sookilpkonna on leitud Lõuna- ja Kesk-Euroopast kuni Läänemere lõunarannikuni. Levila põhjapiir kulgeb mööda Leedut, Põhja-Valgevenet, Smolenski oblastit, Doni ülemjooksu, Kesk-Volgamaad ja Uurali vasakut kallast kuni Mangõšlaki poolsaareni. Lõuna suunas on ta levinud Loode-Aafrikas, Türgis ja Põhja-Iraanis. Lisaks on iseseisvad asurkonnad Araalist põhja ja ida pool Irgizi orus ja Sõrdarja alamjooksul ning Lääne-Turkmeenias mitme jõe orus. .
Taani teadlaste arvates langeb sookilpkonna levila põhjapiir kokku juuli keskmise 18 ºC isotermiga, mis on tähtis sookilpkonna asurkonna jätkusuutlikkusele.
Minevikus – umbes 5000–8000 aastat tagasi – on sookilpkonn elanud ka Eesti alal. Ida-Setumaalt teiselt poolt Eesti-Vene kontrolljoont on leidnud sookilpkonna aastal 2004 Arvis Kiristaja, Mare Aun, Mare Piho, Jaana Ratas.
Elupaik ja eluviis
Sookilpkonna isendid ei näita levila eri osades üles selget geograafilist muutlikkust. Seetõttu pole õnnestunud sookilpkonnal alamliike eristada. .
Tema seljakilbi pikkus on 20–30 cm. Kilp on ovaalne, sile ja pruunikas, kaetud kollaste täppide ja triipudega. Pea, kael ja jalad on samamoodi tumedad kollaste täppidega. Kõhuosa on kollakas, mida sageli läbib must muster. Kõhukilbi ristside võimaldab kilbipoolte vaevumärgatavat liikuvust. Saba on kilpkonna kohta pikk ja moodustab kilprüü pikkusest poole.
Elupaigana eelistab ta soid ning mudase põhja ja lauge kaldaga tiike, järvi ja jõekäärusid, kus on päikesevannide võtmiseks sobivaid lagedaid kohti. Vees on ta osav ja kiire, ujub ja sukeldub oivaliselt ning jääb kauaks vee alla. Looduses käib ta hingamas iga 15–20 minuti tagant, aga katse ajal suutsid kaks sookilpkonna hingamata elada 2 ööpäeva.
Talveune, mis võib kesta kuni 7 kuud, veedab ta veepõhjas.
Minevikus peeti sookilpkonna ööloomaks, kes päeval üksnes end päikese käes soojendab. Siiski on asi vastupidi. Sookilpkonn toitub kogu päeva, eriti hommikuti, aga öösel magab veekogu põhjas.
Sookilpkonn sööb kõiki elukaid, keda kätte saab ja kellest jõud üle käib. Põhiosa toidus moodustavad putukad ja teised lülijalgsed, keda püütakse nii vees kui kuival: kiilide, ujurite ja sääskede vastsed, tirtslased, tuhatjalad ja kakandid. Lisaks sööb ta kahepaikseid, usse ja limuseid. Taimi sööb ta üksnes harva. Kalu sööb sookilpkonn samuti harva, sest ei saa neid kätte. Üksnes nõrgad ja haiged kalad langevad kilpkonna saagiks ja niimoodi täidab sookilpkonn kalade asurkonnas looduse sanitari rolli.
Toidujahil lähtub sookilpkonn mitte niivõrd nägemisest kui teravast haistmisest.
Kuival ei liigu sookilpkonn nii kiiresti kui vees. Siiski on ta maismaakilpkonnadest märksa vilkam. Kuid sookilpkonn hoidub veekogu lähedusse ning vähimagi ohu korral põgeneb vette ja kaevub vajadusel mudasse.
Tehnoloogiline tööpuudus
Tehnoloogiline tööpuudus ehk tehnoloogiline töötus on inimtööjõu asendamine masinatega.
Selleks, et suurendada tootmist ja vähendada kulutusi, kasutab iga ettevõte töö automatiseerimist. Olgu see siis kas haridus, kaubandus, tootmine, tööstus, teenindus, finants või meditsiini valdkond. Kõikjal võetakse kasutusele hetkel maksimaalselt võimalikud automatiseerimise tehnoloogiad ja meetodid. Selle tagajärjel vähenevad ettevõtte kulutused palkadele ning suureneb tootmise maht. Suurema hulga toodangu tarbimiseks on tarbijal vaja raha (palka), kuid kui potentsiaalsete töökohtade arv järjest väheneb siis väheneb ka tarbija ostujõud. Mis omakorda sunnib ettevõtteid järjest rohkem ja rohkem kokku hoidma kulutustelt ja nõudlus töö optimeerimise (automatiseerimise) vastu järjest kasvab. Läbi ajaloo on selgelt näha kuidas tehnoloogia kasutusele võtmine on inimtööjõu peaaegu välja söönud põllumajanduse ja tootmise sektoritest samas kui teenindussektor on kasvanud kordades. Nüüd oleme jõudnud tehnoloogia arenguga staadiumisse, kus töökohad vähenevad ka teenindussektoris meeletu kiirusega. Selle tagajärg on meie igapäeva reaalsus kus 10% on endiselt töötuid, samas kui majandusanalüütikud on ühel meelel, et majandus on juba terve ja tugev. Seega tööpuudus ei ole majanduslangusest tingitud vaid majanduslangus on vähendanud üle mõistuse kasvanud tarbimist ning protsent, kes on hetkel töötud on need, kelle tehnoloogia on juba asendanud, kuid metsiku tarbimise tõttu ei olnud seda siis veel näha.
Mõni võib probleemile pakkuda lahenduseks tarbimise suurendamist. Kuid fakt on see, et lõpmatuseni suurenev tarbimine suurendab ka lõpmatuseni vajaminevate loodusressursside hulka ning meie planeet on kõike peale lõpmatu.
Kigoma piirkond
Kigoma piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Tansaanias. Kigoma piirkond asub riigi läänepiiril Tanganjika järve ääres ning piirneb Kongo DV ja Burundiga. Põhjas piirneb ta Kagera, idas Geita ja Tabora ning lõunas Katavi piirkonnaga.
Kigoma piirkonna suurim linn ja halduskeskus on Kigoma. Teised suuremad linnad on Kasulu Mjini, Nguruka ja Kibondo Mjini. Umbes 22 protsenti inimestest elab linnades.
Tanganjika järve ääres asub Gombe rahvuspark, kus Jane Goodall tegi oma tuntud uuringuid šimpansite käitumise kohta.
Piirkond jaguneb neljaks ringkonnaks:
Vaestepatuste tänav
Vaestepatuste tänav oli tänav Tallinna kesklinnas Tõnismäe ja Tatari asumis, mis sai alguse Tõnismäelt, kattus Tõnismäe piirkonnas tänapäeva Hariduse tänavaga ning jätkus pärast Pärnu maanteega ristumist Pärnu maantee 43 hoone eest tänase kino Kosmos juurest, ristus Liivalaia tänavaga ja viis Jeruusalemma mäeni. pisi|Väljavõte Tallinna 1889. aasta kaardist, millel näidatud ka Arme...
Ajalugu
Tänava ajalooline nimi on Armensünderstraße (1893), Armesündergasse (1913) või Sündergasse. Tänava nimi on varem olnud ka Zechi tänav (1873, 1885) piirkonnas elanud sadulsepa Aleksander Ferdinand Zech'i järgi, nimi mugandus hiljem Tsehhi (1908), Zehi (1910) või Tsehi (1910), Tschechi (–1923) tänavaks. Alates 1923. aastast kasutati eesti keeles nime Vaestepatuste tänav.
Tänava paaritute numbritega majad kuulusid Riigivolikogu 7. valimisringkonda ja paaritute numbritega majad Riigivolikogu 8. valimisringkonda.
Tänava häving
Tänava hoonestus hävis 1944. aasta märtsipommitamise käigus, hoonestust pärast seda ei taastatud. 1950. aastail moodustati haljasalal Tallinna trammide ümberpööramisala ja 1960. aastatel ehitati endisest tänavast paremal pool asuvale alale kino Kosmos.
Elbląg
thumb|Elblągi vanalinna hooned Elbląg (saksa keeles Elbing) on maakonnaõigustega linn Kirde-Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas. Asub Elblągi jõel 50 km kaugusel Gdańskist.
Ajalugu
Elblągi kohal asus muinaspreislaste linn Truso, mille põletas maha Saksa ordu ja ehitas 1237 asemele oma linna, mis sai 1241 linnaõigused.
Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
2 Quick Start
2 Quick Start on Eesti ansambel, mis loodi 1992. aastal Mikk Targo eestvedamisel.
Ansambli nimi tuleneb nende sämpli "too quick start" nimest.
Puhtu
pisi|Puhtu rannik Puhtu (ka Puhtulaid) on endine laid, alates 19. sajandi algusest poolsaar Läänemaal Virtsu aleviku territooriumil. Puhtu on ühtlasi (lõunapoolne) osa Virtsu poolsaarest.
Puhtu on kaetud vana liigirikka laialehise metsaga. 18. sajandi lõpul kujundas Karl Thure von Helwig selle puhkepaigaks.
Puhtus asub Puhtu bioloogiajaam. Puhtu koos bioloogiajaama ja Puhtu karjamõisaga kuulub Eesti Maaülikoolile.
Moshi
thumb|Mošee Moshis Moshi on linn Tansaanias, Kilimanjaro piirkonna halduskeskus.
Linnas on muu hulgas karastusjookide, toiduaine-, mööbli- ja metallitööstusettevõtteid.
left|thumb|600px|Moshi panoraamvaade. Taga paistab [[Kilimanjaro]]
Vicenza provints
Vicenza provints on provints Itaalias Veneto maakonnas. Provintsi keskuseks on Vicenza linn.
Haldusjaotus
Vicenza provints jaguneb 121 omavalitsusüksuseks (comune).
Suurima elanike arvuga omavalitsusüksused
Vicenza provintsi suurima elanike arvuga omavalitsusüksused on järgmised (Istat 31.12.2011):
Kilimanjaro piirkond
Kilimanjaro piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Tansaanias.
Kilimanjaro piirkond asub Tansaania kirdeosas Keenia piiri ääres. Kagus piirneb ta Tanga, edelas Manyara ja läänes Arusha piirkonnaga.
Piirkonna halduskeskus ja suurim linn on Moshi. Teised suuremad linnad on Hai Mjini, Same Mjini, Hedaru ja Mwanga.
Kilimanjaro piirkonna pindala on 13 309 km². Aastal 2002 elas piirkonnas 1 381 149 inimest.
Kate Walsh
thumb|Kate Walsh, 2011 Kathleen Erin "Kate" Walsh (sündinud 13. oktoobril 1967 California osariigis San Joses) on USA näitleja.
Ta on eelkõige tuntud Dr. Addison Montgomery osatäitjana draamasarjas "Grey anatoomia" (2005–2007) ja selle jätkusarjas "Private Practice", mis jõudis eetrisse 2007. aasta sügisel. Lisaks on ta mänginud mängufilmides "Mu kallis nõiamoor" (2005), "Pärast päikeseloojangut" (2004) ja "Toscana päikese all" (2003).
Kuninglik Adelaide'i haigla
Kuninglik Adelaide'i haigla on modernistlik haiglakompleks, mida ehitatakse Austraalia lõunaosas paiknevas Adelaide'i linnas, mis saab olema kõige suurem haigla kompleks terve Austraalia peale.
Adelaide'i haigla rajati 1840. aastal ning oli juba siis haiglasüsteemina väga kvaliteetse abi ja tehnoloogiaga. 1840 aastal ehitatud haiglat laiendati korduvalt, kuid kui haigla krunt sai täis ehitatud, otsustati haigla tarvis rajada uus haiglakompleks, kus oleks uued palatid, kõrgtehnoloogilised masinad ning võimalus rohelisele infrastukruurile.
Kuninglik Adelaide’i haigla on senini kõige suurema infrastruktuuriga projekt. Peahoonel on 11 korrust ning selle pindala on 27 000 ruutmeetrit. Iga palat disainitakse nii, et need saaksid võimalikult palju looduslikku valgust ning ligipääs looduslikele rõdudele ja aedadele. Ligipääs sellistele võimalustele aitab kiirendada taastumist ning tunda emotsionaalselt paremini. Samuti on suunatud ehitusdisain sellele, et haigla stiil ja võimalused oleksid võimalikult patsientidele suunatud ning mugavad.
Inimeste eest hoolt kandmine ongi selles haiglas kõrgema kvaliteediga. Haigla osakond suudab iga aasta hoolt kanda 24 000 patsiendi eest. Haiglas on 800 voodit, 40 operatsiooni tuba, intelligentne infotehnoloogiasüsteem ning automaatselt juhitavate sõidukite park ning 700 üksikpalatit mis on patsiendi suunitlusega, privaatsed ning kõikide mugavustega, vältimaks liigset kokkupuudet teiste haigetega. Haiglasse plaanitakse rajada ka restoran, kohvikud, pank, postkontor, jõusaal ja rohelised siseaiad, mis aitavad patsientidel kiiremini taastuda.
Astrid (Belglaste kuninganna)
Astrid (17. november 1905 Stockholm – 29. august 1935 Küssnacht, Šveits) oli Belgia kuninganna (Léopold III abikaasa) 23. veebruarist 1934 kuni surmani.
Katakombid
pisi|Katakombid [[Rooma lähedal]] Katakombid on maa-alused inimeste ehitatud käigustikud või koopad, mille seintesse maeti surnuid. Neid tehti, et säästa ruumi, kus oli sellest puudust. Nii sai matta ühte kohta rohkem. Koobaste seinad olid inimeste luudest. Sageli kujutati inimeste pealuudest riste. Seintele kirjutati palveid, joonistati pühapilte ja kirjutati infot, et mitte ära eksida. Esimesed maa-alused katakombid asusid Roomas, kuid neid on ka mujal Euroopas ja Aafrikas.
Harilik paakspuu
pisi|Paakspuu õied Harilik paakspuu (Frangula alnus, sünonüüm Rhamnus frangula) on türnpuuliste sugukonda paakspuu perekonda kuuluv madal puu või põõsas.
Konnaosi
Konnaosi (Equisetum fluviatile, sünonüüm Equisetum limosum) on mitmeaastane sõnajalgtaim osjaliste sugukonnast osja perekonnast.
Harilik paakspuu
Paakspuu rahvapärased nimetused on pahaspuu, kitsepaats, ohupaats ja mõruuibu. .
Konnaosi
Konnaosi kasvab põhjapoolkera mõõduka kliimaga paikades. Euraasias ulatub levila lõuna suunas kuni Kesk-Hispaania, Põhja-Itaalia, Kaukasuse, Hiina, Korea ja Jaapanini. Põhja-Ameerikas ulatub ta Aleuutidest kuni Newfoundlandini, lõuna suunas Oregoni, Idaho, Loode-Montana, Kirde-Wyomingi, Lääne-Virginia ja Virginiani. Eestis on konnaosi tavaline.
Harilik paakspuu
Teaduslikult kirjeldas harilikku paakspuud esimesena šoti botaanik Philip Miller.
Levila ja kasvukoht
Harilik paakspuu kasvab kõikjal Euroopas ning Kesk- ja Põhja-Aasias. Eestis on ta sage.
Konnaosi
Taime vars on sile, võib olla kas okstega või ilma, 40–140 cm pikk. Varred on 2–8 mm jämedad ja 10–30 peene sõlmega. Igast varresõlmest kasvab välja väikeste, 5–10 mm pikkuste mustade otstega lehekujuliste soomuste männas. Lehtedetuped on tihedalt vastu vart. Paljudel, kuid mitte kõigil vartel on lühikesed, 1–5 cm pikkused tõusvate ja laiali sirutuvate jätkete männased, kusjuures kõige suuremad jätked on varre alumise poole keskosas. Need kõrvalharud on sihvakad, tumerohelised ja 1–8 sõlmega, kusjuures igast sõlmest kasvab jällegi välja lehekujuliste soomuste männas.
Harilik paakspuu
Levila ja kasvukoht
Paakspuu kasvab lehtmetsade alusmetsas ja soode servas, harvem okasmetsas, eelkõige laanemetsas. Teda leidub ka rabametsas, soometsas, kõigis sookooslustes ja niitudel. Eestis on ta külmakindel ja mullastiku suhtes vähenõudlik, kõige paremini kasvab viljakatel niisketel muldadel. Põuale peab ta hästi vastu.
Konnaosi
Osjad on seest õõnsad, aga kõige suurem siseõõnsus on konnaosjal: tüüpiliselt hõlmab see 80% varre läbimõõdust. Varred katkevad sõlmede kohalt kergesti, kui neid rebida. Niihästi viljakad kui steriilsed varred näevad välja ühtemoodi.
Harilik paakspuu
Levila ja kasvukoht
Harilik paakspuu on meie metsades kõige arvukam alusmetsa liik, talle järgnevad harilik toomingas ja sarapuu. Alusmetsade kogupindala, kus ta on valitsev puuliik, on ligi 4380 km².
Konnaosi
Eosed valmivad juunis-juulis. Mõne varre otsa kasvavad tömbi otsaga eosekoonused. Need on kollakasrohelised, 1–2 cm pikad ja 1 cm laiad ning tihedates männastes paiknevate soomustega.
Harilik paakspuu
Kirjeldus
Harilik paakspuu on mitmeaastane heitlehine kuni 8 m kõrge puu või põõsas. Tema võra on rohkesti harunev.
Konnaosi
Konnaosi paljuneb niihästi sugulisel teel eoste kui mittesugulisel teel risoomiga, aga pigem viimastega, sest enamik võrseid kerkib risoomist.
Harilik paakspuu
Kirjeldus
Paakspuu juurestik on hästi arenenud. Noored võrsed on hele- või hallikaspruunid, astlad puuduvad, paljude heledate ja piklike lõvedega. Puukoor on sile ja mustjas. Pungasoomused puuduvad, pungalehekesed on pruunikad ja pehmete karvakestega kaetud.
Konnaosi
Konnaosja peetakse sageli agressiivseks liigiks, sest ta kipub oma kõrval teisi taimi välja suretama. Sellepärast, kui konnaosja oma aeda istutada, on parem tema risoom mingisse kasti panna, mille seinad takistaksid taime juurestiku levimist.
Harilik paakspuu
Kirjeldus
Lehed paiknevad lehel vahelduvalt. Nad on terve servaga lihtlehed, äraspidimunajad või ellipsoidsed, 3–8 cm pikad ja 1½–4 cm laiad, pealt tumerohelised ja läikivad, alt heledamad, kuivanult sageli kollakasrohelised. Külgroodusid on 6–8 paari, nad pöörduvad enne lehe serva jõudmist lehe tipu suunas. Leherootsu pikkus on kuni 1½ cm. Lehed on sulgroodsed ja rood tungivad lehel selgelt esile.
Konnaosi
Niihästi Euroopa kui Põhja-Ameerika hõimud on sajandeid kasutanud konnaosja küürimiseks, karestamiseks ja viilimiseks varte suure ränisisalduse tõttu. Varakevadisi võrseid söödi. Vanad kreeklased ja roomlased kasutasid neid verejooksu peatamiseks, neeruhaiguste, seedehaavandite ja tuberkuloosi raviks.
Harilik paakspuu
Kirjeldus
Õied on väikesed ja ilusad. Nad on peaaegu valged, kahesugulised ja asuvad lehtede kaenlas 3–6 kaupa. tupp- ja kroonlehti on 5. Paakspuu õitseb mais-juunis, teist korda augustis-septembris. Õisi tolmeldavad putukad, kes külastavad õisi nektari pärast.
Konnaosi
Konnaosjadesse koonduvad pinnases leiduvad raskmetallid ja sellepärast kasutatakse neid keskkonna raskmetallisisalduse määramiseks.
Konnaosja varsi ja juuri söövad mõnikord veelinnud. Carl Linné andmetel põhjapõder ei söö tavalist heina, küll aga konnaosje, sest need on mahlakad. Põhja-Rootsis niidetakse neid lehmasöödaks, et suurendada nende piimaandi, aga hobused neid ei söö.
Harilik paakspuu
Kirjeldus
Vili on alguses rohekaspunane, valminult must, kahe luuseemnega, mürgine. Vili on kerajas ja meenutab marja, aga on lihakvili.
Kui paakspuu vilju süüa, siis saab mürgistuse. See väljendub tugevas kõhuvalus, oksendamises ja vere roojamises. Kannatanule tuleb kiiresti anda sütt ja toimetada ta haiglasse.
Paakspuu paljuneb peamiselt seemnetega. Seemnetel aitavad levida linnud, kes neid söövad. Kuid paakspuu võib paljuneda ka juurevõsust, samuti saab teda pistokstega paljundada.
Paakspuud saab ära tunda koore järgi, mis on tume ja valgete kriipsukestega, või lehtede järgi, mis on pealt tumerohelised ja alt esiletungivate roodudega. Talvel on iseloomuliku välimusega tema pungad, mida ei kata soomused.
Tähtsus
Kõige meelsamini söövad paakspuu vilju tihased, varblased ja leevikesed.
Paakspuu on nagu türnpuugi roosteseene vaheperemees. Roosteseen moodustab kevaditi paakspuulehe alumisel küljel oranže kuhjakesi. Hiljem levivad seened temalt teistele taimedele ja nii tekitab paakspuu inimestele pisut kahju.
Paakspuu puidust tehakse joonistussütt, samuti kasutatakse seda nikerdamiseks. Siiski pole tema puidul suurt majanduslikku tähtsust, sest puu ise on pisike ja puitu saab talt vähe.
Paakspuu koort ja vilju on vanad eestlased kasutanud värvainena. Koort kogutakse kevadel mahlajooksu ajal. Sel ajal on okstel koor hästi lahti. Puu tuleb umbes käelaba kõrguselt maha lõigata ning seejärel tüvi ja oksad paari detsimeetri pikkusteks juppideks tükeldada. Igale tükile tuleb teha pikilõige ja siis saab koore maha tõmmata. Pimedas kuivatatud ja kuivas hoitav paakspuukoor säilib 5 aastat. Selleks ajaks on mahalõigatud puu asemele juba uus kasvanud ja selle saab uuesti maha lõigata.
Rein Tomingas
Rein Tomingas (25. november 1944 Tallinn – 19. oktoober 2008 Tallinn) oli eesti arhitekt.
Rein Tomingas lõpetas 1964. aastal Tallinna Polütehnikumi ja 1971. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. Ta on töötanud EKE Projektis ja AS-is Reissiin.
Ta on projekteerinud nii tööstus-, põllumajandus- ja haldushooneid kui ka spordi- ja kultuurirajatisi (sealhulgas Toila laululava) ja puhkebaase. Koos Ain Padrikuga projekteeris ta Harju KEKi tehnotalituse hoone Keilas.
Ta oli tuntud ka parodistina.
Aretusklubi Eesti Bernhardiin
pisi|[[Bernhardiin]] MTÜ Aretusklubi Eesti Bernhardiin on 2007. aastal loodud Eesti mittetulundusühing, mis ühendab bernhardiinide aretajaid ja aretusest huvitatuid.
Aastast 2007 on ühing Eesti Kennelliidu liige.
Aastast 2009 on ühing Maailma Bernhardiinide Organisatsiooni (WUSB) täieõiguslik liige.
Ühingu kodulehe järgi hõlmab nende tegevus järgmist :
1891).
Kardinaalsüsteem
pisi| Kardinaalsüsteem [[Süsteem A järgi ]] Kardinaalsüsteem on Rahvusvaheline Mereorganisatsiooni (IMO) ja Rahvusvahelise Meremärgistuse ja Tuletornide Administratsioonide Assotsiatsiooni (IALA) loodud ühtsete meremärkide süsteemi A osa.
Kardinaalsüsteem määrab erinevate poide ja toodrite asetuse ilmakaarte järgi eraldi seisva ohu või madaliku suhtes: põhjapoi või -tooder asub ohtlikust kohast põhja pool, lõunapoi või -tooder lõuna pool, idapoi või -tooder ida pool ja läänepoi või -tooder lääne pool.
Plingid
100px|Põhja tooder või poi pimedal ajal 100px|Ida tooder või poi pimedal ajal 100px|Lõuna tooder või poi pimedal ajal 100px|Lääne tooder või poi pimedal ajal
Rekonkista
pisi|282x282px|"Rekonkista lahing" [[Cantigas de Santa Maria maal]] Rekonkista (hispaania reconquista 'tagasivallutus') oli Pürenee poolsaare kristlike põlisasukate võitlus araablastest ja berberitest (mauridest) võõrvallutajate maalt väljatõrjumiseks 8.–15. sajandil.
Rekonkista alguseks peetakse tavaliselt Covadonga lahingut, milles läänegoodist aadliku Pelayo (Pelagiuse) juhtimisel hävitati Umaijaadide kalifaadi armee. Pärast seda lahingut loodi Astuurias väike kristlik kogukond.
Rekonkista mõiste kujunemine
19. ja 20. sajandi Hispaania ja Portugali ajalookäsitlus rõhutas fenomeni, mille kohaselt võitlesid Pürenee poolsaare kristlikud kuningriigid 8. sajandi algusest 15. sajandi lõpuni moslemi kuningriikidega. Nendesse suhtuti kui ühisesse vaenlasesse, vaatamata sellele, et otsene rekonkista mõiste ja idee oli veel välja kujunemata. Konkreetne Pürenee poolsaare tagasi vallutamise idee kristlaste jaoks hakkas välja kujunema alles 9. sajandi lõpus.
Ideele pani aluse ladinakeelne kroonika Chronica Prophetica (883–884), milles juhiti tähelepanu kristlaste ja moslemite kultuurilis-usulistele konfliktidele Pürenee poolsaarel. Lisaks ka vajadusele allutada kogu poolsaar kristlikule võimule. Pärast idee loomist jätkusid siiski konfliktid samausuliste valitsejate vahel ning sageli loodi teist usku valitsejatega ka sõjalisi liite. Liitlasvägede häguseid piire hägustasid veel enam palgasõdurid, kes sõdisid lihtsalt selle eest, kes parajasti rohkem maksis.
Kristliku rekonkista ideed aitasid tugevdada 11. sajandi lõpul alanud ristisõjad, mis oli vastukaaluks Al-Andalusis Almoraviidide ja Almohaadide poolt propageeritavale džihadistlikule ideoloogiale. Varasemates, 10. ja 11. sajandi kristlikes dokumentides polnud kristliku rekonkistat üldse mainitud. Kristlaste-moslemite vahelise vaenu õhutajatest propagandistid võtsid idee kiiresti omaks ning kasutasid näiteks Roncevaux' oru lahingut propagandategevuses moslemite vastu, väites, et sealses lahingus sõdisid omavahel frangid ja moslemid. Näitena sellisest propagandast on näiteks eepiline poeem Rolandi laul. Seda lahingut õpetati sellisel kujul Prantsuse haridussüsteemis kuni 19. sajandi lõpuni.
Taust
pisi|
Moslemite kristliku Pürenee poolsaare invasioon
Aastal 711 ületas peamiselt Põhja-Aafrika berberitest ja vähemalt määral araablastest koosnev moslemitest mauride armee Gibraltari väina, et vallutada Läänegoodi kuningriik. Pärast läänegoodi riigi Pürenee poolsaarel asuvate osade hõivamist ületas armee 719. aastal Püreneed ning vallutas ka läänegootide ainukese provintsi väljaspool Pürenee poolsaart – Septimania. Enda Narbonne'is asuvast tugipunktist hakkasid nad korraldama regulaarseid rüüsteretki Akvitaania hertsogiriiki.
Mitte ühelgi juhul ei ületanud ründava armee suurus 60 000 mehe piiri, ent ometigi suudeti sellise väehulgaga kehtestada võim, mis kestis valdavas Pürenee poolsaare osas 300 aastat ning mõningates osades nagu Granada isegi 781 aastat. pisi|[[Al-Ándalus Umaijaadide Kalifaadi valitsemisajal, ca 750. aastal]]
Pürenee poolsaar moslemite võimu all
Pärast kohaliku emiraadi loomist kutsus kaliif (705–715) Al-Walid I, Umaijaadi kalifaadi juht, suurema osa edukatest moslemitest väekomandöridest tagasi. Berberist Tariq ibn Ziyad, värsketl vallutatud Al-Andalusi provintsi esimene asevalitseja, kutsuti tagasi Damaskusesse ning asendati oma varasema ülemuse Musa bin Nusairi poolt. Musa poeg, Abd al-Aziz ibn Musa, abiellus varasema kuningas Rodericu lese Egilonaga ning lõi enda valitsuskeskuse Sevillasse. Teda kahtlustati oma naise võimu all olemises, soovis kristlaseks hakata ning separistide mässu planeerimises. Seetõttu käskis Al-Walid I palgamõrvaritel tappa. Kaliif Al-Walid I ise suri aastal 715 ning peale teda sai võimule ta vend Sulayman ibn Abd al-Malik. Sulayman karistas tõenäoliselt ellu jäänud Musat, kes suri palverännakul aastal 716. Lõpuks sai Al-Andalusi emiiriks Abd al-Aziz ibn Musa nõbu Ayyub ibn Habib al-Lakhmi. 225px|pisi|vasakul|Al-Ándalus osana [[Umaijaadide kalifaadist (u 720)]] Moslemite väejuhid pidid kommunikatsioonivahendite puudumise tõttu tegutsema suhteliselt iseseisvalt. Keskvalitsus tundis end selliste väejuhtide poolt ohustatuna, sest iseseisvad väejuhid pidid olema ära teeninud enda väeüksuste ja ohvitseride usalduse, tehes neist potentsiaalselt ohtlikud mässajad. Olukorda pingestasid veel enam vanad rivaalitsemised ja isiklikud tülid. Lõpuks vahetus põlvkond algse invasiooni ajal edukaid väejuhte uute, noorte, Damaskuses asetsevale kaliifile ustavate väepealike vastu.
Moslemitest vallutajate tõsine nõrkus seisnes berberite ja araablaste vahel olevas etnilises konfliktis. Berberid olid Põhja-Aafrikas (tänapäeva Maroko ja Alžeeria aladel) elav rahvas, kes olid just alles hiljuti astunud islamiusku. Samas, olid nad panustanud Pürenee poolsaare invasiooni väga suure hulga meestega ning tundsid, kuidas araablased neid mõningal määral diskrimineerivad, jättes nad kõrvale võimust ja otsustamisest. See sisemine konflikt pani moslemite ühtsuse ohtu. pisi|[[Pürenee poolsaar ja Córdoba kalifaat umbes aastal 910]] Pärast kogu Pürenee poolsaare endale allutamist ja Al-Andalusi emiraadi loomist otsustasid maurid tungida põhja poole. Toulouse'i lahingus saadi Franki riigi vägedelt lüüa ning moslemite edasitung Euroopasse peatati. Akvitaania hertsog Odo Suur andis enda tütre mehele Uthman ibn Naissale, berberist mässajale ja Cerdanya valitsejale, lootuses kindlustada oma lõunapiir ning võidelda edasi põhjas Franki kuninga Karl Martelli vägedega. Abdul Rahman Al Ghafiqi poolt juhitud karistava iseloomuga ekspeditsiooni tagajärjel tapeti Uthman ning seesama vägi liikus edasi üle Lääne-Püreneede rüüstates Bordeaux piirkonda. 732. aastal, Garonne'i jõe lahingus satuti kokku Udo väega, mis hävitati.
Tööstusrobot
Mõned tööstusrobotite rakendused on näiteks keevitamine, värvimine, toodete kokkupanek, pakkimine ja materjalide käsitlemine. Tööstusrobotid on olnud enim kasutuses autotööstuses kuid nüüdseks tugevalt laienenud ka teistesse tööstussektoritesse.
Rekonkista
Pürenee poolsaar moslemite võimu all
Viimases hädas pöördus Udo abipalvega varasema rivaali Karl Martelli poole, kes juhtis seejärel Franki riigi armee ning Akvitaania hertsogiriigi ellu jäänud väeüksuste liidu moslemite armee vastu ning võitis neid otsustavalt Tours'i lahingus, tappes Abdul Rahman Al Ghafiqi. See oli moslemite Lääne-Euroopa vallutusretkede lõpp. Mauride võim hakkas hääbuma, kuid kestis suuremas osas Pürenee poolsaarest veel mitusada aastat.
Tööstusrobot
Robotid leiavad enim kasutust järgmistes tööstussektorites:
Rekonkista
Rekonkista algus
Kristlaste riigid jäid püsima Pürenee poolsaare põhjaosas. Aastatel 718–722 pani läänegootide juhiks tõusnud ja edukalt mauride rünnakud tõrjunud Pelayo aluse Astuuria kuningriigile, mille tuumikuks kujunesid tänase Hispaania aladel asuvad Kantaabria mäed ja Biskaia lahe rannikualad. Just Astuuria kuningriigist sai alguse Pürenee poolsaare tagasivallutussõjad, mis on tuntud rekonkista nimetuse all. 8. sajandi keskel õnnestus kuningas Alfonso I-l mõned linnad mauridelt tagasi vallutada. Talle aitasid selles kaasa ülestõusud, põuad ning mauride kaotus Frangi riigi vägedele Poitiers' lahingus 732. Alfonso II (valitses 791–842) ajal jätkati edukalt rekonkistat. pisi|Astuuria kuningriik ja [[Córdoba emiraat u 910 AD]] Alfonso III valitsusajal 868. aastaks õnnestus kristlastel tagasi vallutada maa-ala Douro ja Minho jõe vahel. Seda piirkonda ja sealseid kunagisi linnu hakati uuesti asustama kristlastega. 869. aastal sai sellest piirkonnast Vímara Peresi valitsuse all uus krahvkond Astuuria kuningriigi koosseisus. Vímara Peres andis sellele nime muistse sadamalinna Portus Cale järgi ja nii sai see tuntuks Portucale ehk Portugali krahvkonnana. Muuhulgas asutas ta ka uue, oma nime kandva linna Vimaranese, mida teatakse täna Guimarãesi nime all ja peetakse Portugali riikluse hälliks.
Tööstusrobot
1938–1979
Esimeste tööstusrobotite valmimisele aitas kaasa arvutite populaarsus ja arvprogrammjuhitavate masinate areng. Esimese definitsioonile vastava tööstusroboti valmistas 1937. aastal Griffith P. Taylor ja 1938. aastal tutvustati seda robotit ka inglise hobiajakirjas Meccano. Robotil oli kraanasarnane disain ja see töötas ühe elektrimootoriga. Esimene robot suutis virnastada puidust klotse.
1954 – George Devol patenteeris esimese tööstusroboti. Tema robot suutis liigutada objekte ühest punktist teise kuni 3,7 meetri raadiuses. 1956 rajas Devol nende robotite ehitamiseks firma Unimation.
Palgikelk
Palgikelk (murdes ka palgikölk, Hiiumaal palgilits) oli varem väike päraregi, millele reega palgiveol toetusid palkide ladvaotsad.
Millvina Dean
thumb|Millvina Dean Elizabeth Gladys Millvina Dean (2. veebruaril 1912 London – 31. mai 2009) oli viimane Titanicu huku üle elanud reisija.
Millvina oli laevahuku ajal 9-nädalane ja noorim reisija laeval. Ta oli koos oma vanemate Bertram Frank ja Georgette Eva Deaniga ning vanema venna Bertramiga teel Kansasesse uut elu alustama. Neil oli seal sugulasi ja Millvina isa soovis avada Kansases tubakapoe.
Pere pöördus Inglismaale tagasi. Millvina sai emalt alles 8-aastaselt teada, et ta oli laevahukust pääsenute hulgas.
Ei Millvina ega tema vend abiellunud kunagi ja neil polnud lapsi.
Oktoobris 2007, pärast Barbara West Daintoni surma, sai Millvinast viimane Titanicu huku üle elanud inimene.
Millvina Dean pärandas oma varanduse kuninglikule riiklikule päästepaatide asutusele (Royal National Lifeboat Institution).
Rekonkista
Rekonkista algus
878. aastal hõivasid kristlased ka Mondego jõel asuva strateegilise tähtsusega Coimbra linna, kuid 987. aastal vallutas kaliif al-Manşūr Coimbra kristlastelt tagasi ja surus nad uuesti Douro jõe taha. Kui Córdoba emiraat lagunes ja muslimid sattusid pidevatesse omavahelistesse sõdadesse, kasutas olukorda ära 910. aastal Astuuria kuningriigi jagunemisel tekkinud Leóni kuningriik. Córdoba emiraat pidas ägedat võitlust ka poolsaare põhjaosa kristlike Astuuria kuningriigi, Navarra kuningriigiga. 10. sajandi algu­ses hakkas emiraat lagunema feodaalvaldusteks, kuid need ühendas taas ‘Abd ar-Raḩmān III Umaijaadide dünastiast, kes nimetas ennast esimeseks kaliifiks, kes oli seni kandnud tiitlit Córdoba emiir.
Córdoba kalifaat
pisi|Córdoba kalifaat (roheline), umbes aastal 1000
Järgnenud moslemite valitsemisaeg oli araab­laste võimu hiilgejärk Ibeeria poolsaarel. 10. sajandi algu­ses hakkas emiraat lagunema feodaalvaldusteks, kuid need ühendas taas ‘Abd ar-Raḩmān III Umaijaadide dünastiast, kes nimetas ennast esimeseks kaliifiks, kes oli seni kandnud tiitlit Córdoba emiir. Kõrge taseme saavutasid halduskorraldus ja majan­dus, 9.–11. sajandil oli Córdoba kalifaat kõige rikkaim ja arenenum riik Euroopas.
1031. aastal killunes riik mitmeks väikeemiraadiks, need taasühendasid ja valitsesid berberite dünastiad Almoraviidid (1061–1147) ja Almohaadid (1147–1269). pisi|Lõuna-Prantsusmaa ja [[Ibeeria poolsaare kristlikud riigid ning moslemite Al-Ándalus, aastal 1050]] Eriti jõuliselt ründas moslemite riike Kastiilia ja Leóni troonid ühendanud Fernando I (valitses 1037–1065). 1057. aastal alustati Douro ja Mondego jõe vahelise ala tagasivallutamist: 1058 langes Viseu ja 1064 alistus kristlastele taas Coimbra. pisi|[[Almohaadide riik (punane) hiilgeajal, 1180–1212]] Kastiilia ja Leóni ning Galicia valitseja (1072–1109) Alfonso VI vallutas 1085. aastal moslemitelt Toledo ja kehtestas ka moslemi taifade valitsejatele rasked tribuudinõuded, mis tingisid ka Sevilla taifa valitseja abipalved moslemivalitsejale Põhja-Aafrikas. 1086. aasta Sagrajase lahingu kaotas Alfonso VI moslemi Almoraviidide kaliifi Youssef ibn Tachfine vägedele ning rekonkista edenemine pidurdus. pisi|vasakul|[[Ibeeria poolsaar 1150. aastal]]
Aragóni kuningriigi vallutused
11. sajandi lõpul laiendasid vallutustega oma valdusi Aragóni kuningriik, kes laienes lõunasse, vallutades osa Al-Ándalusi alasid. 1096 viidi kuningriigi pealinn Jacast Huescasse ja 1118. aastal Zaragozasse. Zaragoza vallutamist loetakse tihti moslemite poolt mõned sajandid varem vallutatud Ibeeria poolsaare alade kristlike riikide poolt tagasivõtmise teise etapi alguseks. Aragóni kuningriik tungis järgnevas jõudsalt lõuna poole edasi, laienedes koos Kastiilia ja Portugali kuningriikidega suurele osale Ibeeria poolsaarele.
pisi|Rekonkista [[Almohaadide riik|Almohaadide aladel]]
Almohaadide taasvallutus
Almohaadide berberi dünastia alistas valitseva Almoraviidide dünastia ja suutis aastaks 1147 kogu Maroko aladel võimule saada. Almohaadid valitsesid aastatel 1133–1269 Magribis Põhja-Aafrikas: Marokos, Alžeerias, Tuneesias, Liibüas ja Hispaanias. Aastal 1159 olid nende kontrolli all kõik Magribi alad. Ka Al-Ándalus sai sama saatuse osaliseks ning oli aastaks 1172 Almohaadide võimu all.
Lõuna-Pürenee taasvallutamine
Portugali kuningas Afonso I ja tema järeltulijad jätkasid samuti tungimist lõuna suunas, aastatel 1249–1250, kuningas Afonso III juhtimisel vallutati Algarve piirkond ja likvideeriti viimased mauride tugipunktid Portugali lõunarannikul. Selle tulemusel kujunesid välja Portugali piirid, mis on püsinud suures osas muutumatuna tänapäevani.
Rekonkista lõppes siiski pärast 10 aastat kestnud Granada sõda 1492. aastal Granada kui viimase mauride kantsi vallutamisega.
Tööstusrobot
1938–1979
1961 – valmistati esimese tööstusroboti prototüüp Unimate, mis paigaldati samal aastal General Motorsi tehasesse. Hiljem paigaldati tehasesse veel 66 samasugust robotit.