cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tarandkalme
Tüüpilised tarandkalmed
pisi|Tüüpiliste tarandkalmete leiukohad Eestis Tüüpilised tarandkalmed on välja kasvanud Poanse tüüpi varastest tarandkalmetest Põhja- ja Kirde-Eestis. Uus kalmetüüp kujutas endast üksteise kõrval sirges ja enamasti ida-läänesuunalises reas asuvaid põhja-lõunasuunalisi tarandeid. Tarandiketid koosnevad sageli rohkem kui paarikümnest tarandist, on kuni paar-kolmkümmend meetrit laiad, sadakond meetrit pikad ja 1–1,5 m kõrged. Varasemad individuaalmatused asendusid kollektiivmatustega ja laibamatus põletusmatusega. Tüüpilise tarandkalme vorm "stabiliseerus" Kirde-Eestis 2. sajandil pKr ja põletusmatused said seal ainuvalitsevaks 3. sajandil. Uute tarandite ehitamine lõppes Kirde-Eestis 300. aasta paiku, ent olemasolevatesse kalmetesse maeti veel sajandi-pooleteise jooksul. Kesk- ja Kagu-Eestis rajati tüüpilisi tarandkalmeid 2.–4. sajandil, Põhja- ja Kirde-Lätis 2.–5. sajandil. Loode-Eesti esimesed tüüpilised tarandkalmed ehitati 3. sajandi alguses ja viimased pärast 4. sajandi keskpaika, matused toimusid vähemalt 5. sajandi lõpuni. Lääne-Eesti saartele levisid uued kalmed 3.–4. sajandi paiku ja jäid lühiajaliseks traditsiooniks. Vadjamaal Isuri platool ja Edela-Soomes sel ajal levinud kalmed sarnanevad pigem varaste tarandkalmetega, kuid sealne leiumaterjal seob neid Virumaaga.
Valter Langi arvates märgib tüüpiliste tarandkalmete ja neile iseloomulike hauapanuste levik läänemeresoome algkeele hilise vormi Põhja-Eestist lähtunud ekspansiooni.
Hilised üksiktarandkalmed
Hilised üksiktarandkalmed koosnevad ühestainsast tarandist ja võeti kasutusele rooma rauaaja lõpul Loode-Eestis, kus tüüpiliste tarandkalmete traditsioon jäi suhteliselt nõrgaks. Nende leiuaines on ajavahemikus 300.–450. aastani samasugune tüüpiliste tarandkalmetega, kuid sisaldab mõnikord ka 7.–8. sajandist pärit esemeid. Sama tüüpi kalmeid rajati ka piiratud alal Edela-Soomes.
Järelmatused
Kuigi tarandkalmed jäeti Eestis ja Põhja-Lätis maha umbes 5. sajandil, siis mitmetesse neist tehti 7.–8. sajandil järelmatuseid. Lääne-Virumaa Uusküla varasesse tarandkalmesse on taas maetud isegi (7.)8.–11.(12.) sajandil.
Kalmete kasutajad
Erinevad tarandkalmete leidude analüüsi põhjal on järeldatud, et neid rajanud kollektiivid polnud suuremad tavalisest perest ja sageli ei maetud neisse ka kõiki selle kollektiivi liikmeid.
Tarandkalmete uurimise ajalugu
Esimesed arheoloogilised väljakaevamised viidi läbi 1875. aastal Põhja-Läti Slavēka tarandkalmel. Kaevamisi juhtinud krahv Carl Georg von Sievers võrdles selle piklikku kuju ja risti läbi kalme kulgenud raudkivide ridu Skandinaavia viikingiaegsete laevkalmete ja nende sõudjapinkidega, jõudes oletusele, et tegu on normannide matmispaigaga. Tartu Ülikooli mineraloogia ja geoloogia professor Constantin von Grewingk pidas teisigi Baltikumi tarandkalmeid laevkalmeteks ja omistas need kohaliku rahva seas elanud gootidest kõrgkihile, pannes nii aluse gooti teooriale.
Tartu Ülikooli arheoloogiaprofessor Aarne Michaël Tallgren teatas oma 1922. aasta ülevaateteoses Eesti arheoloogiast, et ei nõustu kiviridakalme nimetuse kasutamisega, kuna tema arvates oli tegu pigem üksteisest kivimüüridega eraldatud nelinurksete kivilademetega. Tallgren pidas nende rajajateks gooti mõju all olnud läänemeresoomlaste esivanemad, kes olid piirkonda jõudnud ida poolt eelrooma rauaajal. Harri Moora kasutas 1932. aastal saksakeelset mõistet Steinsetzung mit rechteckigen Zellen, 1935. aastal aga termineid tarand ja tarandikkalme, mis hiljem mugandati kujule tarandkalme ja on jäänud püsima tänaseni. Nimetusest tarandkalme on tuletatud ka selle vasted soome (tarhakalmisto) ja saksa keeles (Tarandgrab).
Kuna varaseid tarandkalmeid hakati suuremal hulgal avastama alles 1960. aastatel, mil oli juba kinnistunud arusaam, et tarandkalme tüüp tekkis 1.–2. sajandil, siis algselt eeldati ekslikult, et ka need pärinevad sellest ajajärgust. Tarandkalmete varasemat päritolu oli juba 1938. aastal oletanud Birger Nerman, kes kaevas Rootsis tarandkalmele väga sarnaseid kalmeid, mida kasutati vanemal ja nooremal pronksiajal. Nerman pakkus välja, et ka Eesti tarandkalmed on seni arvatust vanemad ja üle võetud Rootsist. Valter Langi arvates aga häiris Eesti rahvusromantiliselt meelestatud arheolooge see Nermani viimane idee, kuna nad püüdsid samal ajal hoopis tõestada tarandkalmete kohalikku päritolu.
Marika Vaarik
Haridus
Lõpetanud Kose Keskkooli, Viljandi Kultuurikooli ja Tallinna Pedagoogikaülikooli näitejuhtimise erialal. Õppinud ka Vanalinnastuudio õppestuudios.
Töö
Aastatel 1987–1994 oli ta näitleja VAT teatris. Ta oli ka üks selle teatri asutajaliikmetest. Pärast seda töötas Rakvere Teatris ja hiljem oli vabakutseline näitleja. Aastatel 2009–2018 töötas ta näitlejana Teatris NO99. Sügisest 2019 on ta Ekspeditsiooni trupi näitleja. 2019-2022 kuulus ta Ekspeditsiooni ja Von Krahli Teatri ühistruppi.
Isiklikku
Tema abikaasa on pillimees Mart Soo. Tütar Ruudu Soo sündis 1994. aastal.
Damchen Garwa'i Nagpo
Garwa'i Nagpo ka Damchen Garwa'i Nagpo (inglise keeles The Oathbound Blacksmith; tiibeti: Dam chen gar wa'i nag po - vandega/tõotusega seotud Tuhakarvaline Vadžra-sepp) on Njingma koolkonna terma (tiibeti keeles gter ma) traditsiooni raevukas kaitsja.
Damchen Garwa'i Nagpo on märkimisväärselt populaarne Ida-Tiibetis Khami piirkonna tava-usuliste hulgas.
Tihti kujutatakse Garwa'i Nagpo-d sepana, kes thankadel kujutatuna hoiab peos ka sepale ettenähtud tööriistu. Vasakus käes hoiab ta tiigrinahast tehtud lõõtsa, paremas aga vadžra-vasarat (sanskr: vajramudgara; tiibeti: rdo rje tho ba). Lõõtsa tallumine või lõõtsaga puhumine sepatöös on sümboolselt sama, mis joogi-praktikas hingamine (skt: pranayana), mis voolab läbi meie organismis peituvate psüühilise energia kanalite meie teadvusse kujustamisprotsessi ajal. Mõningatel thankadel on Garwa'i Nagpo lõõts tehtud mitte tiigrinahast vaid joogi omast. Sepatööd tegev joogi muundab mateeria vormi ja omadusi, materjali olemust, nagu joogi muundab ennast läbi tantristliku praktika. Sepatöö oluliseks vahendiks on üks neljast alg-elemendist, nimelt - tuli, mis muudab töödeldava materjali kvaliteeti ja omadusi. Teine töövahend on alasi ja haamer, kus töödeldavale metallile antakse uus kuju ja funktsioon. Samal moel taob joogi enda teadvust mantrate ja kujustamise (meditatsiooni) abil andes teadvusele uue vormi ja kõrgema kvaliteedi. Sama sümboolse vadžra-vasara abil taotakse (joogi) teadvusest välja ka kired ja muud meelemürgid, mis ähmastavad ja risustavad teadmist ja teadvust.
Raevukas, värvilt punakaspruun Damchen Garwa'i Nagpol on üks nägu, kaks kätt, kolm pärani ümmargust silma, laialt ammuli aetud suu ja on huvitav, et Damchen Garwa'i Nagpol on leekiv-kollased juuksed. Damchen Garwa'i Nagpol on paremas käes vadžra ja vasakus verine inimsüda, mis on tõstetud üles suu juurde. Jääb mulje, et kohe haukab Garwai Nagpo endale suure lõuatäie usuvaenlase veristest jäänustest. Raevuka Dharmakaitsja õla peale toetub punane lipp või sõjavimpel. Garwai Nagpol on kuldsed kõrvarõngad, kaelakeed ja käevõrud. Peas on Garwai Nagpol ümmargune punast värvi müts (tiib: bse theb), mille tipus on poolik vadžra. Seljas on raevukal Garwai Nagpol peened ja kallid riided.
Garwa'i Nagpo on Dordže Legpa otsene "ülemus" njingma raevukate Dharmakaitsjate hulgas ja Garwa'i Nagpod austatakse tiibeti seppade poolt kui nende käsitöökunsti kaitsjat. Bönis austatav "sepp-jumalus" on sinist värvi (Bal gyi mgar ba), kes elab dbal-mäe koopas (dbal-ri). Tiibeti sepad, keda üldiselt vaadatakse alamklassi kuuluvatena ning kellega abiellumist peetakse isegi ebasoovitavaks, ei ole sellisel määral elukutsel põhineva diskrimineerimise objektiks nagu paljudes teistes maades. Lhasas elavatel seppadel on oma ühing ( 'doddpal ba), mida valitsus kontrollib kord aastas. Suvel teeb see seppade tsunft piduliku kokkutuleku mida kutsutakse dbyar skyid. Ladakhis on tavaliselt kombeks tellida üks või mitu seppa pulmadesse trumme taguma.
Kesk-Tiibetis arvatakse, et sepad olid kunagi kuulunud Garwa'i Nagpo alluvusse. Olles transiseisundis, tegi Garwa'i Nagpo mõõga, millel oli suur maagiline võim, nimelt kaitses mõõk omanikku surmavate relvade eest ning põhjustas vaenlastele kohutavaid kaotusi ja lüüasaamisi, ükskõik kus see imeline mõõk tegevusse pandi. See mõõk olevat hoiul ühes Lõuna-Tiibeti kloostris.
Oskar Liik
Oskar Liik VR I/2 (25. jaanuar 1886 Kärdla – 23. juuli 1938 Tallinn) oli Eesti arst ja sõjaväelane (kolonel).
Lõpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna 1912, töötas arstina Tapal, osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas.
Alates 1919. aastast kuni surmani oli sõjaväe keskhaigla ülemarst. Tööpuuduse vastu võitlemise otstarbel lubas Vabariigi Valitsus tal 8. detsembril 1933 olla ka Politseikooli arst
Porfüür
Porfüür (vanakreeka keelest πορφύρα porphýra, 'purpurtigu', 'purpurvärv') on mis tahes vulkaaniline kivim, mille peeneteralises põhimassis sisalduvad suuremad kristallid (porfüüriline struktuur).
Kunstiajaloo kontekstis kasutatakse sõna enamasti "keiserliku" punase porfüüri kohta (itaalia keeles porfido rosso antico), mida kasutati Vana-Roomas ja Bütsantsis dekoratiivkivina.
Tänapäevases geoloogiasõnavaras kasutatakse sõna "porfüür" või "porfüriit" enamasti järelliitena, mis tähistab teatava struktuurse väljanägemisega kivimeid. Vastavalt kivimi keemilisele koostisele jagatakse kivimid porfüürideks ja porfüriitideks. Porfüürid on happelise, porfüriidid aga aluselise koostisega. Porfüürides moodustavad porfüürilise struktuuri päevakivid, porfüriitides aga plagioklassid.
Ajaloost
Kauni värvi ja tekstuuri tõttu on porfüür olnud juba vanaajal armastatud dekoratiivkivi.
Porfüüri kasutati juba Vana-Egiptuses, seda toodi Mons Porphyritesest, teateid sellest leiab Plinius Vanema "Loodusloos". Mons Porphyrites oli väga kaua kivimi ainuke leiukoht, arvatavasti töötas kaevandus vaheaegadega ajavahemikul 29–335 pKr. Kaevandusest lääne poole Niiluse ääres asuvasse Qenasse (antiikajal Maximianopolis) viivat teed kirjeldas esimesena Strabon, Ptolemaios kandis selle 2. sajandil Via Porphyritese ('Porfüüritee') nime all oma maailmakaardile ja selle nime all tuntakse seda tänapäevani.
Porfüüri laiem kasutus jääb Vana-Rooma aega, materjal oli väga hinnatud nii Rooma tetrarhia ajal kui ka Bütsantsis. Itaalia looduslikke porfüürileiukohti toona ei teatud, nii et kõik Rooma ehitiste porfüürsambad, imperaatorite büstide porfüürtoogad ja Rooma panteoni porfüürpaneelid olid pärit Mons Porphyritise kaevandusest. Kivimi violetjaspunakas värvus seostus keiserliku purpuriga ja seda kasutati eelkõige keisritele mõeldud arhitektuuris ja skulptuuris. Tuntud näited hilisantiigist on Nelja tetrarhi kujud Veneetsia Püha Markuse katedraali nurgal ja Liibanonis Baalbeki Jupiteri templi monoliitsed sambad. Porfüüri kasutati ka Bütsantsi keiserlikes ehitistes, nagu Konstantinoopoli suur palee ja Hagia Sophia. Constantinus Suure vastuvõturuumides oli purpursest porfüürist põrandaosad, millele ainult keiser tohtis astuda; keisri pojad sünnitati porfüürseintega tubades (Πορφυρογέννητος, Porphyrogennētos tähendab purpuris või purpurtoas sündinut) ja valitsejad sängitati pärast surma porfüürist sarkofaagidesse. Bütsantsi eeskuju järgisid Püha Rooma riigi ja Sitsiilia kuningad: Palermo toomkirikus seisavad keisrite Heinrich VI ja Friedrich II ning Sitsiilia valitsejate Roger II ja Constance d'Hauteville'i porfüürsarkofaagid, samuti nagu Guglielmo I di Sicilia sark Monreale toomkirikus.
Porfüürist altareid, ehisvaase ja purskkaevubasseine hakati renessansi ajal uuesti kasutama ja neid on avastatud Itaaliast küllalt kaugelt, koguni Kiievist. Rooma Peetri kirikus märgib porfüürketas põrandas kohta, kus olevat kroonitud Karl Suur.
4. sajandil unustati Mons Porphyritise kaevandus. Tänapäeval on teada porfüürileiukohad paljudes Euroopa maades: Itaalias Trentino lähedal ja Lõuna-Tiroolis, Saksamaal Tüüringi metsas, Kirde-Saksimaal ja Saale piirkonnas, Norras Oslo lähedal ning Ameerikas Argentinas ja Mehhikos.
Porfüüri suure survetugevuse ja vastupidavuse tõttu kasutatakse seda tänapäeval sageli sillutiskivina.
Siebengebirge
thumb|Seitse mäge, 1900 thumb|Seitsme mäe piirkonnakaart thumb|[[Drachenburgi loss on üks Seitsme mäe maamärke]]
Siebengebirge (Seitse mäge) on Saksamaa Mittelgebirge küngastik Reini keskjooksu idakaldal, Bonnist kagus, osa Reini Kiltkivimäestikust.
Kirjeldus
Bad Honnefi ja Königswinteri valdades asuv ala koosneb rohkem kui 40 künkast. Künkad on iidset vulkaanilist päritolu ja tekkisid 28–15 miljonit aastat tagasi. Enamik Siebengebirge territooriumist kuulub keskkonnakaitse all olevasse Siebengebirge loodusparki (Naturpark Siebengebirge).
Kõrgeim tipp on Großer Ölberg, 460 m üle merepinna. See on populaarne turismisihtkoht matkamiseks, oma loodusliku keskkonna tõttu.
Künkad
Seitse kõige olulisemat küngast
Röövimine serailist
"Röövimine serailist" ehk "Haaremirööv" (Die Entführung aus dem Serail) on Wolfgang Amadeus Mozarti kolmevaatuseline ooper, mille esietendus oli 16. juuli 1782 Viinis asuvas Austria rahvusteatris.
Siebengebirge
Künkad
Teised künkad
Päritolu nimi
Ehkki mõned allikad tõlgivad nime sõna otseses mõttes seitse mäge, kus sieben on tänapäeva saksa keeles 'seitse' ja Gebirge on küngastik, on soovitatud nime alternatiivseid tuletisi. On olemas kolm teooriat:
Superpositsiooniprintsiip
Superpositsiooniprintsiip on kõikides lineaarsetes süsteemides kehtiv printsiip, mille järgi süsteemi reaktsioon mitmele mõjurile on sama, mis üksikute mõjurite poolt tekitatud reaktsioonide summa.
Matemaatiliselt väljendatuna saab superpositsiooniprintsiibi kirja panna kujul kus A(x) on süsteemi reaktsioon mõjurile x. Matemaatikas nimetatakse viimast omadust aditiivsuseks. Enamikul realistlikel juhtudel viitab ülalantud samasus sellele, et A on lineaarne operaator, mis mõjub teatud vektorruumi elementidele (näiteks elementidele ).
Lainete superpositsioon
Samas keskkonnas võib asuda ja võnkumisi tekitada ükskõik kui palju laineallikaid. Kõik need võnked levivad keskkonda üheaegselt, mistõttu üks ja seesama osake võtab osa paljudest võnkumistest.
Näiteks lainete interferents on näide superpositsiooniprintsiibist lainete korral:
Elektromagnetism
Superpositsiooniprintsiip kehtib näiteks elektromagnetväljas, kus laengute süsteemi poolt tekitatud väljatugevus võrdub sama süsteemi üksikute laengute poolt tekitatud väljatugevuste vektoriaalse summaga.
Kvantmehaanika
Kvantteoorias, kui osake või osakeste süsteem võib asuda olekutes |\psi> ja |\phi>, siis võib see asuda ka nende olekute superpositsioonis. Kvantsüsteemi ajalise evolutsiooni lineaarsuse tagab Schrödingeri võrrand. Avatud süsteemides (või ka alamsüsteemides), kus ajaline evolutsioon enam Schrödingeri võrrandiga kirjeldatav ei pruugi olla, ei pruugi ka superpositsiooniprintsiip enam olekuvektorite jaoks kehtida. Alamsüsteemi tihedusoperaatori jaoks kehtib superpositsiooniprintsiip siiski edasi.
Sitsi
Sitsi on asum Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas. Asum piirneb Paljassaare, Karjamaa, Pelgulinna ja Pelguranna asumiga. Sitsi asumi pindala on 0,45 km2.
Sitsi asum on saanud nime Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabriku järgi, mida rahvasuus kutsuti Sitsi vabrikuks.
Elanikkond
2016. aastal moodustasid 0–17-aastased asumi elanikkonnast 12–17% ja üle 68-aastased 10–19%. Eestlasi oli asumi elanike seas 18–49%.
Olulisemad objektid
Sitsi asumis asub Kõikide Kurbade Rõõmude Jumalaema kirik.
Ajalugu
Praeguse Sitsi asumi aladel asus keskajal muldvalliga piirdeaed, mis ulatus Tallinna lahest Kopli laheni. See piirdeaed takistas huntide pääsu Koplisse, mis oli tollal kasutusel karjamaana ning ka linlaste meelispuhkepaigana. Koplisse avanev värav asus Sitsi mäel, kus lähedal asus ka kõrtsihoone.
Suure muutuse piirkonna arengusse tõi Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabriku rajamine, mille ehitamist alustati 1899. aastal. Tehasega koos rajati ka töölisasula, kuhu ehitati vabriku kulul kool, hiljem ka lasteaed ja ambulatoorium. Ehitati ka saun-pesumaja (Sitsi 15b)
Balti puuvillavabrik ehitas kaheksa hoonet: direktori elamu (oli ühtlasi ka köievabriku direktori elamu) (Kopli 35A), meistrite läbi kahe korruse ulatuvatest korteritest koosneva ridaelamu (Sitsi 3), kus oli projekti järgi kuus läbi kahe korruse ulatuvat viietoalist korterit. Igal korteril oli kaks sissepääsu: esinduslik peasissepääs hoovi pool ning tagavara- või teenijate sissepääs tänava pool. Lisaks direktori ja meistrite elamule ehitati ka ametnike maja (Sitsi 5), kus olid kahetoalised korterid.
Balti Puuvillavabrik süüdati ja lõhati 1941. aastal Tallinnast lahkuvate Nõukogude vägede poolt. Vabrik küll taastati aastatel 1945–1952, kuid varasemast kehvemal kujul. Nõukogude ajal kandis ettevõte nime Balti Manufaktuur. 1995. aastast on ettevõtte ametlik nimi AS Baltex 2000 ning selle tootmistegevus on vaibunud.
Sitsi aedlinna miljöö sai tugevalt kahjustada 1970. aastate lõpus, kui piirkonda hakati ehitama sinise kattega paneelmaju Nõukogude sõjaväelaste peredele.
GPON
GPON on üks passiivsete optiliste võrkude tehnoloogiaid. GPON-tehnoloogia, mis põhineb viimastel aastatel kasutusele võetud standarditel, pakub käitajale tõhusat ülikiire "viimase miili" kasutamise võimalust, võimaldab märkimisväärset kiudude säästmist oma tehnoloogia arvel ja on väga töökindel tänu haruelementide passiivsusele. Lainelise multipleksaatori tugi nüüdisaegsetel tehnoloogiatel võimaldab märkimisväärselt suurendada võrgu üldist läbilaskevõimet ilma kaabelinfrastruktuuri moderniseerimiseta. Seejuures punkt-mitmikpunktvõrgu struktuur võimaldab paindlikku tarbijate läbilaskeriba juhtimist. GPON pakub mastaapset kaadrite struktuuri ülekandekiirustel 622 Mbit/s kuni 2,5 Gbit/s ning on avatud nii ühesuguste kui ka erinevate kiirustega otsese ja vastupidise voo edastamise süsteemidele.
August Vaga
pisi|Õunapuu 'August Vaga' Tartu botaanikaaias August Vaga (15. märts 1893 Kehra – 11. detsember 1960 Tartu) oli eesti botaanik, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1946).
Elukäik
1913. aastal lõpetas Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. 1923. aastal lõpetas Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna loodusteaduse osakonna magistrikraadiga. 1940. aastal kaitses Tartu Ülikoolis loodusteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Fütotsönoloogia põhiküsimusi".
Aastatel 1931–1960 töötas Tartu Riiklikus Ülikoolis taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedris.
Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks botaanika alal valiti 1946. aastal. Ta oli 1947–1952 Eesti NSV TA Bioloogia Instituudi direktori asetäitja.
Teadustegevus
Vaga peamised uurimissuunad olid taimeanatoomia, taimede ja seente fülogenees ja süstemaatika ning fütotsönoloogia.
Vaga eestvõtmisel hakati koostama botaanikaalast oskusterminoloogiasõnastikku. Ta oli mitmeköitelise "Eesti NSV floora" väljaandmise initsiaatoreid ja I–III köite mitme peatüki koostajaid.
Ta oli Üleliidulise Botaanika Seltsi juhatuse liige.
Sent
Sent on rahaühik, mille väärtus on 1/100 käibivast põhiühikust.
August Vaga
Isiklikku
Tema vennad olid Alfred Vaga ja Voldemar Vaga.
Sent
Näiteks jaguneb üks euro sajaks eurosendiks. Kui Eestis oli käibel Eesti kroon, siis jagunes üks kroon samuti sentideks.
Sendid on käibel paljudes riikides. Ameerika Ühendriigid on neist üks tuntumaid (1 USA dollar on 100 senti (cent)).
Vranov nad Dyjí
Vranov nad Dyjí on alev Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas.
Vastemõisa vald
Vastemõisa vald oli vald Viljandi maakonnas.
Valla keskus oli Vastemõisa. Valda kuulus veel kaheksa küla: Ilbaku, Ivaski, Kildu, Kobruvere, Lemmakõnnu, Metsküla, Paelama ja Sandra.
Alates oktoobrist 2005 liideti vald Suure-Jaani vallaga.
Werra
pisi Werra on jõgi Euroopas Saksamaal. Pikkus 292 km.
Algab Tüüringi metsa läänenõlvult, voolab valdavalt loodesse. Ühinedes Fulda jõega, moodustab Weseri.
Heribert Illig
Heribert Illig (sündinud 1947 Vohenstraußis) on saksa ajaloolane, kes arendas välja pseudoajaloo valdkonda kuuluva nn, mille kohaselt varajast keskaega (614–911) pole kunagi eksisteerinud. Kõik sellel perioodil toimunud ajaloosündmused on Illigi arvates valesti dateeritud. Valitsejad, kes sellel perioodil elasid, on tema arvates tühipaljas võltsing.
Illigi teooriaid on tugevalt mõjutanud Immanuel Velikovski ajaloorevisionism ja katastrofism. Neid on edasi arendanud Hans-Ulrich Niemitz.
Tema hüpotees pole erilise tähelepanu osaliseks saanud.
Bohol
pisi|Kaart Bohol (inglise ja sebu keeles Bohol; tagalogi keeles Buhol) on üks Visayani saartest.
Pindala 3864 km².
Saar on künklik, kõrgus kuni 800 meetrit.
Kuulub Filipiinidele.
Paljassaare
Paljassaare on asum Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas. Asum on kolmest küljest ümbritsetud merega, Paljassaare lahe ja Kopli lahega ning piirneb Kopli, Sitsi ja Karjamaa asumiga. Paljassaare asumi pindala on 3,95 km2.
Paljassaare poolsaare põhiosa on kaks saart (Väike ja Suur Paljassaar). Kuna karjamaadena kasutatavad saared olid üsna lagedad, hakati neid kutsuma Paljassaareks.
Ajalugu
Vanimad andmed Paljassaarte kohta pärinevad 1250. aastast, mil neid on mainitud taanikeelses allikas Karlsø (Karisaarte) nime all. Poolsaar koosneb põhiliselt kahest saarest (Väike ja Suur Paljassaar) ning Tükipealse poolsaarest. Saared kuulusid 13. sajandil tsistertslaste nunnakloostrile, kuid 1348. aastal läksid Väike Paljassaare ja Suur Paljassaare saared Tallinna linna omandusse. 1689. aastal anti saared Rootsi riigile, kuid 18. sajandil sai Tallinn need tagasi.
pisi|vasakul|Sõjalaevad [[Paljassaare sadamas 1972. aastal]] 1821–1823 rajati Väikese Paljassaare tipu lähedale Valge torn, mida ümbritses veega täidetud vallikraav. Krimmi sõja ajal (1853–1856) fort lõhuti, sest kardeti selle langemist inglaste ja prantslaste kätte. Selle torni ümbrust hakati kasutama merelt märkilaskmiseks.
Saartele kolisid 20. sajandi algul kaluripered. Peeter Suure Sadama süvendamisel saadud pinnast kasutati aastatel 1912–1917 Paljassaarte ja Tükipealse poolsaare vahelise väina täitmiseks. Selle tegevuse tulemusel hakkas moodustuma Paljassaare poolsaar.
Pärast kindlustuste ehitajate lahkumist asusid saarele taas elama kaluripered. Paljassaarel oli enne 1940. aastat kaks kaluriküla. Poolsaare Kopli-poolses osas asus umbes 70 elumaja, kus elas 400 inimest. Selles piirkonnas asus ka merekarantiini hoone. Paljassaare tagumises osas oli kuue taluga Tagasaare küla.
1950ndatel rajati Paljassaare lõunaossa väike stalinistliku arhitektuuriga linnaosa. Paljassaare idarannikul valmis 1969. aastal Tallinna Merekalasadam, mis kuulub 1992. aastast AS Tallinna Sadamale. 1970. aastal rajati poolsaarele Eesti Kalatööstuse tootmiskoondis Ookean.
Elanikkond
Paljassaare asumi elanikkond on võrdlemisi eakas – 2016. aastal moodustasid 0–17aastased asumi elanikkonnast 12–17%, üle 68aastased aga 20–31%. Eestlased moodustasid asumi elanikkonnas alla poole.
pisi|300px|Paljassaare asum Paljassaare poolsaarel, [[Paljassaare laht|Paljassaare ja Tallinna lahe vahel]]
Olulisemad ehitised
Asumi territooriumile jäävad Paljassaare sadam, Lahesuu sadam ja Katariina kai. Üks olulisemaid ehitisis on reoveepuhastusjaam, mida on mitu korda laiendatud ja rekonstrueeritud (viimati aastatel 2006–2007).
Rõmeda
Rõmeda on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas.
Paljassaare
Loodus
Paljassaare poolsaare põhja- ja lääneosas paikneb Natura 2000 võrgustikku kuuluv Paljassaare hoiuala. See hoiuala on üleeuroopalise tähtsusega linnuala, kus on registreeritud 229 liiki linde (oktoober 2012). Paljassaare hoiuala moodustati 16. juuni 2005 Eesti Vabariigi valitsuse määrusega “Hoiualade kaitse alla võtmine Harju maakonnas” määruses nimetatud linnu- ja loomaliikide ning nende elupaikade kaitseks.
Paljassaare asumis asub Pikakari rand, mis on avalik supelrand. See rand avati 2007. aastal.
Paljassaare asumi tänavad
Kuni 1984. aastani olid seal Taagi tee ja Toodri tee.
Kristi Roosmaa
Kristi Roosmaa (Kristi Roosmaa Tootell) (sündinud 10. juunil 1981 Pärnus) on eesti päritolu muusikalinäitleja ja modell.
Ta on lõpetanud 2003. aastal Tartu Ülikooli Õigusinstituudi juristina. 2005. aastal lõpetas ta Ameerika Muusikali- ja Draamaakadeemia New Yorgis ja 2008. aastal Broadway Tantsukooli rahvusvahelise tantsuprogrammi.
Kristi Roosmaa on esimene eesti muusikalilaulja, kes on kaks korda laulnud New Yorgi kontserdimaja Carnegie Halli laval solistina.
Suur Veelahkmeahelik
pisi|Suur Veelahkmeahelik Suur Veelahkmeahelik (inglise Great Dividing Range) on mäestik Austraalias.
Kulgeb idaranniku lähedal kaarena: mäestiku põhjaosa loode-kagu sihis, keskosa põhja-lõuna sihis, lõunaosa aga kirde-edela ja ida-lääne sihis.
Kõrgus kuni 2228 meetrit (Mount Kosciuszko).
43
43. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned:0. aastad eKr 0. aastad 10. aastad 20. aastad 30. aastad - 40. aastad - 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad
Aastad: 38 39 40 41 42- 43 - 44 45 46 47 48
Armeenia jalgpallikoondis
Armeenia jalgpallikoondis on Armeenia jalgpalluritest koosnev riigi esindusmeeskond, mille liikmed valib välja koondise peatreener ning mida haldab Armeenia Jalgpalliliit. Peamised kodustaadionid on Jerevanis asuvad Hrazdani staadion ja Hanrapetakani staadion.
Pole kordagi pääsenud maailma- ega Euroopa meistrivõistlustele.
Tarbijahinnaindeks
Tarbijahinnaindeks (lühend THI) on indeks, mis iseloomustab tarbekaupade ja tasuliste teenuste hindade muutust.
Metoodika
Tarbijahinnaindeksi kaalusüsteemi ning arvutuste aluseks olevaid baashindu ajakohastab Statistikaamet igal aastal alates 2001. aastast. Jooksval aastal (t) on tarbijahinnaindeksi arvutuste aluseks olevateks baashindadeks eelmise aasta (t-1) detsembri hinnad. Arvutused tehakse baasil eelmise aasta detsember = 100. Kaalusüsteem vastab elanikkonna eelmise aasta keskmisele kulutuste struktuurile. Võimaldamaks võrdlusi varasemate perioodidega jätkatakse tarbijahinnaindeksi avaldamist baasil 1997 = 100. Ühendavaks kuuks on eelmise aasta detsember. Kulutuste grupeerimise aluseks on rahvusvaheline klassifikaator COICOP(Classification of Individual Consumption by Purpose). Kaupade ja teenuste hindu registreeritakse iga kuu kümnes Eesti linnas. Vaatlusperiood on nädal, kuhu jääb 15. kuupäev.
Ridaküla (Kadrina)
Ridaküla on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas.
Külas tegutsevad piimakarjakasvatajate Jüri ja Ene Milvaste Kiigemäe talu ning eesti tumedapealise lamba kasvataja Aleksandr Apolinsky. Töötab suur päikeseelektrijaam võimsusega üle 400 kW.
Külas asub Kadrina valla raamatukogu laenutuspunkt.
Merimetsa
Merimetsa on asum Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas. Asum paikneb Kopli lahe ääres ning piirneb Pelguranna, Pelgulinna, Lilleküla ja Mustjõe asumiga. Merimetsa asumi pindala on 1,34 km2.
1991. aastal moodustatud asum on saanud nime Merimetsa tee järgi, mille nimi on omakorda tõlge sealse kunagise suvemõisa saksakeelsest nimest Seewald. Algul Winckleri nime kandnud suvemõis rajati 19. sajandil.
Ajalugu
pisi|Seewald (1910) Seewaldi suvemõisa hilisem omanik Marie Girard de Soucaton kinkis mõisa Eestimaa Vaimuhaigete Hoolekande seltsile. Selts rajas sinna vaimuhaigla, mille esimesed ravikorpused ja katlamaja-elektrijaam valmisid 1903. aastal. 1910. aastaks oli valminud juba neli ravikorpust (kaks naistele, kaks meestele) ning 1913. aastal lisandus arsti elamu. Seevaldi vaimuhaigla juurde kuulus rannani ulatuv metsapark.
1930. aastatel rajati Pelgulinna Ranna Heakorrastamise ja Kaunistamise Seltsi eestvedamisel Paldiski maanteelt randa viiv Merimetsa tee. Tol ajal korrastati nii rand kui ka metsapark, ehitati kahekorruseline restoran, tantsutare jm.
Olev Eskola
Olev Eskola (kuni 27. märts 1935 Olaf-Andres Esperk; 18. november 1914 Tallinn – 4. aprill 1990 Kassari) oli eesti näitleja.
Merimetsa
Ajalugu
1939. aastal määrati Merimetsas asuva ranna ametlikuks nimeks Pelgurand. Kuna Stroomi ranna nimetus on rahva seas aga laialt käibel, võeti see 2012. aastal kasutusele ranna ametliku rööpnimena. Stroomi nimi tuleneb B. F. Strohmi rajatud kõrtsist, mis asus randa viiva sihitee lähedal. Selle sihitee algus kannab praegu Merelahe tee nime ning algul kutsuti Stroomi rannaks ainult seda rannaosa, kuhu sai sihiteega ligi.
45
45. aasta
Merimetsa
Ajalugu
1945. aastal hakkas Nõukogude sõjavägi rajama Kopli kaubajaama ja Astangut ühendavat raudteed, mis kulges läbi Merimetsa. Tänapäevaks on see raudtee likvideeritud.
Olev Eskola
Isiklikku
Tema vend oli näitleja Ants Eskola ja abikaasa oli samuti näitleja Helle Raa.
45
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Merimetsa
Ajalugu
Paldiski maanteel avati 1961. aastal lastehaigla, mis 1963. aastast kannab Tallinna Merimetsa Haigla nime. 1992. aastast hospitaliseeritakse seal nii lapsi kui ka täiskasvanuid. 1978. aastal sai valmis Meremeeste haigla, mis asub samuti Paldiski maanteel. 2001. aastast on mõlemad haiglad osa Lääne-Tallinna Keskhaiglast.
Olev Eskola
Isiklikku
pisi|Olev Eskola haud Kassari kabeliaias Foto: Athanasius Soter, 2012
Merimetsa
Elanikkond
Merimetsa asumis on väga vähe elanikke. 2011. aastal oli sinna registreeritud 13 elanikku, 2012. aastal viis elanikku. Aastatel 2013–2017 oli asumis neli elanikku.
Loodus
Suure osa asumi territooriumist moodustab Merimets, milles asub Stroomi metsapargi terviserada. Pelgurand (Stroomi rand) jääb osaliselt asumi piiresse.
Olulisemad objektid
Merimetsas asuvad SA Põhja-Tallinna Regionaalhaigla Psühhiaatriakliinik (endine Seevaldi vaimuhaigla), AS Lääne-Tallinna Keskhaigla Meremeeste Polikliinik, Lääne-Tallinna Keskhaigla Nakkuskliinik, AS Lääne-Tallinna Keskhaigla Nakkuskliiniku Polikliinik ja Merimetsa Tugikeskus.
Merimetsa asumi tänavad
Merimetsas asuvad Lahepea tänav, Merelahe tee, Merimetsa tee ja Pelguranna tänav.
45
Aastakümned:0. aastad eKr 0. aastad 10. aastad 20. aastad 30. aastad - 40. aastad - 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad
Aastad: 40 41 42 43 44- 45 - 46 47 48 49 50
Pariisi
pisi|Pariisi küla silt Pariisi on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas.
Pariisi asub Rakverest 14 km edelas ja Tapalt 10 km idas. Lähim küla on Kiku loodes. Muudest kohtadest jäävad kirdesse Valgma, itta Ristmetsa, kagusse Tütarjärv, lõunasse Metspere, edelasse Aruküla ja läände Nõmme.
Pariisi tekkis 19. sajandi keskel või 1870-ndatel Kadrina kihelkonnas asuva Jõepere mõisa saunakülana. Rahvapärimuse kohaselt veeti sinna kokku varem Aruküla ja Kiku talude juures olnud saunad. Sajandivahetuseks oli neid juba 36 ja nende omanikud olid enamasti käsitöölised.
Kõik krundid ümbritseti roigasaedadega, nii et tekkis tänavate võrk. Tänavaid kutsuti uulitsateks. Saksi mõisnik olevat öelnud, et seal on tänavad nagu Pariisis, ja andnud niimoodi külale nime. Teise legendi järgi olevat sealt pärit soldat 1812. aasta isamaasõja ajal Pariisis käinud ja sealt nime kaasa toonud.
Esialgu oli Pariisi Aruküla osa. Aruküla esmamainiti 1796 kujul Arrokül. Kuid peatselt Pariisi iseseisvus ja 1977 liideti Aruküla ja Metspere hoopis Pariisiga. Metsperet esmamainiti külana alles 1922.
Küla oli kuni 2005. aastani Saksi valla koosseisus.
Aastatel 1971 kuni 1987 oli Pariisi küla nüüdseks kadunud spordiala, võistkondliku suusamaratoni Tamsalu-Neeruti suusamaratoni stardi ja finišhi paik. Tänapäeval läheb Tamsalu-Neeruti suusamaratoni tava edasi individuaalse suusamaratonina.
Jean Hardouin
Jean Hardouin (ladina Joannes Harduinus; 23. detsember 1646 Quimper – 3. september 1729 Pariis) oli prantsuse teoloog, filoloog ja ajaloolane.
Hardouin esindas allikakriitika äärmuslikku suunda, kaheldes kõigis tunnustatud ajalooallikais. Tema arvates oli kogu 14. sajandist varasem kirikuajalugu väljamõeldis ja põhines hilisematel võltsingutel. Võltsijateks olid tema sõnul ateistid ja ketserid (nagu John Wycliffe, Martin Luther ja Jean Calvin), kes kasutasid seda oma vaadete propageerimiseks. Võltsingus olevat osalenud kõik vanemad vaimulikud ordud (peale jesuiitide). Muuhulgas olevat välja mõeldud kirikuisad (nagu Augustinus), ajaloolised ketserid (nagu ariaanlased), enamik paavste ja pühakuid. Võltsitud olevat ka kreeka- (mis põhjendasid katoliku kirikust sõltumatu õigeusu kiriku eksistentsi enne 14. sajandit) ja heebreakeelsed allikad. Katoliku kiriku õpetus seevastu põhines muutmatul kirjutamata ja anonüümsel traditsioonil ja ladinakeelsel piiblil.
44
44. aasta
Aastakümned:0. aastad eKr 0. aastad 10. aastad 20. aastad 30. aastad - 40. aastad - 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad
Salda
Salda on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas.
Küla oli kuni 2005. aastani Saksi valla koosseisus.
Nikolai Morozov
Nikolai Morozov (vene keeles Николай Александрович Морозов; 7. juuli (vkj 25. juuni) 1854 – 30. juuli 1946) oli vene ajaloolane, keemik, füüsik, astronoom ja revolutsionäär.
Ta on tuntud eelkõige üldtunnustatud ajaloolise kronoloogia vaidlustajana.
Morozov väitis, et Johannese ilmutuse raamat kirjeldab päriselt toimunud sündmusi, nimelt Väike-Aasias ja Kreekas nii tollal kui tänapäeval üsna levinud maavärinat. Samuti uskus ta, et ilmutuse raamatu teksti põhjal saab järeldada taevakehade asukohta ja nende põhjal kindlaks teha kirjeldatud sündmuste aja. Morozov sai selleks ajaks oma arvutuste tulemusena aasta 395, mil kristlus oli juba üldlevinud ja Vana-Rooma riigiusk. Morozov võttis seda mitte omaenese hüpoteesi, vaid üldlevinud kronoloogia ekslikkuse märgina. Ühtlasi väitis ta, et Ilmutuse raamatu autor ja Johannes Kuldsuu olevat olnud üks ja sama isik.
Morozovi kronoloogiaalased kirjutised ei ole kunagi olnud üldtunnustatud. Tema kaasaegsed ajaloolased kritiseerisid neid tugevasti. Tänapäeval on tema töid edasi arendanud Anatoli Fomenko, kuid populaarseks pole need saanud.
Osales Teises maailmasõjas (88-aastaselt) vabatahtlikuna. Kaks Lenini ordenit, Tööpunalipu orden, medal Leningradi kaitsmise eest, medal vapra töö eest Suures isamaasõjas.
Morozovi järgi on nimetatud alev Imeni Morozova Leningradi oblastis Vsevoložski rajoonis.
Mainimine ilukirjanduses
Olev Remsu romaan "Kurbmäng Paabelis" kirjeldab Morozovi poolt tehtud ajaloo ümberdateerimist.
Tirbiku
Tirbiku on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas.
Großbotheni vald
Großbothen oli vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Muldentali kreisi. 2011 liideti Grimma linnaga.
Otsedemokraatia
pisi|Šveitsi Glaruse kantoni maapäeva kogunemine Otsedemokraatia on politoloogia mõiste, tähistades riigi valitsemisvormi, kus rahvas saab otsustada riiki puudutavaid küsimusi otse, vahepealsete esindajateta. Otsedemokraatia on demokraatia alaliik.
Otsedemokraatlik valitsussüsteem pärineb vanadelt kreeklastelt. Kreeka valitsused ei olnud esindusisikuid, kodanikud valitsesid ise; iga mees oli otsustusorgani eluaegne liige. Tegemist oligi peaaegu täielikuma demokraatiaga või rahva võimuga ajaloos, kui välja jätta see, et naisi ja orjasid ei peetud kodanikeks (neid oli umbes 50% elanikkonnast) ning neil puudus seega ka sõnaõigus otsustusküsimustes.
Ameerika Ühendriikide rajajad (Benjamin Franklin, Thomas Jefferson, John Adams, James Madison) kartsid otsedemokraatiat - nad kartsid, et otsedemokraatia puhul võib (napp) enamus hakata teistele oma tahet peale suruma, ning valijad ei pruugi olla situatsioonist piisavalt hästi informeeritud. Nagu ütles Thomas Jefferson:"'A democracy is nothing more than mob rule, where fifty-one percent of the people may take away the rights of the other forty-nine.' (Demokraatia ei ole midagi muud kui enamuse tahte pealesurumine, kus 51% valijatest võib ülejäänud 49%-lt nende õigused ära võtta.)"Levinuim demokraatia vorm on esindusdemokraatia, kus valimistel volitab rahvas endale esindajad parlamenti, kus nad rahva eest otsuseid vastu võtavad. Levinuim otsedemokraatia rakendamise vorme on referendum ehk rahvahääletus.
Rahvahääletuse korral hääletab mõne riigielu küsimuse või seaduseelnõu üle vahetult riigi kodanikkond. See võib olla oma tüübilt obligatoorne (kohustuslik) või fakultatiivne (vabatahtlik). Esimesel juhul näeb riigi põhiseadus ette, et teatud liiki seadusi saab kehtestada või muuta ainult rahvahääletuse korras ja otsus on siduv kõigile riigiorganitele. Teisel puhul tuleb küsimus või eelnõu, samuti juba parlamendis vastuvõetud seadus panna rahva­hääletusele, kui keegi on õigustatud seda nõudma (näiteks mingi hulk parlamendi liikmeid). Fakultatiivse referendumi vorm on ka konsultatiivne rahvahääletus ehk plebistsiit või rahvahääletus ad hoc. Sellel hääletusel võib käsitleda iga küsimust, algatajaks võib olla nii valitsus kui ka parlament. Seda tüüpi referendumi tule­mus ei ole siduv, vaid konsultatiivse tähendusega. Vastav regulatsioon võib sisalduda põhiseaduses endas (nt Prantsusmaa), olla sätestatud eriseadusega (nt Kanada) või määratud rahvahääletuse algatamise otsuses endas (nt Suurbritannia).
Referendumite kõrval esinevad veel rahvaalgatus ja rahvaküsitlus.
Rahvaalgatus – selle all mõeldakse aga rahva seast tulnud ettepanekuid mõne riigielu küsimuse (enamasti seaduseelnõu) arutamiseks ja otsustamiseks. Tavaliselt on selleks vaja teatud arvu kodanike allkirjastatud ettepanekut, mis esitatakse riigiorganitele (tavaliselt parlamendile), kes peab kas ise küsimusega tegelema hakkama või panema tõstatatud küsimuse rahvahääletusele.
Rahvaküsitlus on seevastu meetod, mille abil saab riik küsida rahva käest siduva iseloomuta arvamust, et saada informatsiooni meeleolude ja seisukohtade kohta.
Nende vormide kõrval on võimalik ka saadiku või mõne seaduse tagasi kutsumine rahva poolt (inglise keeles recall)
Parim näide otsedemokraatlikust riigist on Šveits, kus viimase 120 aasta jooksul on 240 korral korraldatud rahvahääletusi seadusandlikes küsimustes.
Šveitsi otsedemokraatia
pisi|Šveitsi Vana Konföderatsiooni areng Šveitsi Konföderatsioon loodi 1291. aastal Rütli Meadow üleskutsel Lucerne’i järve kaldal Uri, Schwyzi ja Unterwaldeni alade vabade talupoegade esindajate poolt ning selle ühenduse eesmärgiks oli vabastada maa Habsburgide monarhia maksunõuetest. Selle ühendusega liitus 1332. aastal Lucerne linn, 1351. aastal Zürich, 1353. aastal Bern, neile järgnesid veel Glarus ja Zug. Konföderatsiooni väed lõid 1386. aastal Sempachi ja 1388. aastal Nafelsi aladel raskelt Püha Rooma Keisririigi valitsejate poolt saadetud vägesid ning nad suutsid säilitada sõltumatuse ka hiljem kuni Napoleoni vägede saabumiseni 1798. aastal.
Šveitsi iseseisvus taastati 1815. aastal Viini Kongressi otsusega, millega ametlikult tunnustati kuningavõimuta Šveitsi Vabariigi olemasolu. Sellele järgnesid rahutud ajad, mis kestsid 1848. aastani, mil võimule tulid liberaalid. Otsedemokraatia õiguslikud alused pandi paika 1874. aasta rahvahääletusega ning rahvalgatuse (saksa k: Volksinitiative, pr.k: Initiative populaire) põhimõte 1891. aastal.
Šveitsi otsedemokraatia toimib alt üles põhimõttel, st et rahvahääletust ei saa algatada valitsus ega parlament, vaid üksnes rahvas ise, st kodanike ühendused, huvigrupid ja parteid. Kui rahvaalgatuse ettepanek on sõnastatud ja vastav eelnõu esitatud, siis vaatab selle üle Föderaalvalitsuse Kantselei, kas see vastab kehtivale õiguskorrale ning ei ole eksitav, reklaamiv või segadust tekitav. Algatus võib puudutada ükskõik millist Föderaalseadust (s.h maksu- ja eelarvepoliitikat ning rahvusvahelisi lepinguid), kuid see ei tohi olla vastuolus põhiliste inimõigustega. Algatusele peavad alla kirjutama kõik algatuskomisjoni liikmed (7-27 inimest) ning see sisaldab viiteid kriminaalõiguse sätetele ja tingimusteta taganemisklauslile. Ettepanek avaldatakse Föderaalses Teatajas. pisi|Šveitsi Parlamendi hoone esine väljak Järgneva 18. kuu jooksul peab algatusgrupp oma algatusele koguma 100 000 kehtivat allkirja. Allkirja võib anda tänavale püstitatud telgis, posti teel või üle veebiplatvormi. Kui nõutud arv allkirju on koos, siis need kontrollitakse üle ja antakse üle Föderaalnõukogu Kantseleile, mis traditsiooniliselt toimub Bernis parlamendipalee esisel väljakul. Föderaalnõukogu on kahekojaline: Rahvusnõukogu ja Kantonite nõukogu nad peavad esitatud eelnõu arutama ja anda oma otsuse kahe ja poole aasta jooksul, kuid seda protsessi on võimalik pikendada veel aasta võrra. Menetluse käigus ei tohi parlament algatuse teksti muuta.
Kui parlament algatuse formaalsetele nõuetele mittevastavust ei tuvasta, toimub 10 kuu jooksul ettepaneku üle rahvahääletus. Ettepaneku seaduseks muutmiseks on nõutavad valijate ja kantonite enamus. Soovi korral võib parlament samale rahvahääletuse esitada ka oma vastuettepaneku.
Föderaaltasandil on ajavahemikul 1893–2020 on algatatud 482 allkirjade kogumist, millest rahvahääletusele on jõudnud 219, nendest olid edukad vaid 22 algatust. Esimene rahvaalgatus, mis jõudis eduka lõpuni keelas loomade tapmise ilma eelneva tuimestuseta. Edukad olid ka algatused, mis käsitlesid absint’i tarbimist, hasartmänge, tuumaenergiat, keskkonnakaitset, liikmelisust rahvusvahelistes organisatsioonides, juhtide palga suurust, sisserännet, pedofiiliat ja minarettide ehitamist. Tagasi lükatute hulgas on tähelepanuväärsemad ettepanekud saata laiali kaitsevägi ja kehtestada kodanikupalk.
Lisaks föderaaltasandile võib rahvaalgatuse korras algatada ka kantoni ja kohaliku omavalitsuse tasandi õiguskorda muutvaid rahvahääletusi.
Otsedemokraatia Eestis
Politoloog Alar Kilbi hinnangul on Eesti demokraatias otsedemokraatlikke osalusvõimalusi vähe. Mõnede otsedemokraatlike elementide esindus- ja osalusdemokraatial põhinevasse poliitilisse süsteemi lisamine võiks tema arvates olla kodanike jaoks oluline eneseväljenduse vahend valimistevahelisel perioodil, mis aitaks ühtlasi valitud esindajaid kontrollida. Samas ei pruugi kõik erakonnad otsedemokraatlikke mehhanisme toetada, kuna peljatakse, et populistid hakkavad neid süsteemselt kasutama rahva mobiliseerimiseks, samuti võivad kodanikud ise selle vastu olla ja leida, et poliitika tegemine peaks jääma pädevamatele professionaalidele.
Eesti põhiseaduses on sätestatud rahvahääletus, kuid rahvaalgatuse seadustamine on Riigikogus korduvalt tagasi lükatud.
Eestimaa Roheliste 2007. aasta Riigikogu valimiste programmis oli ühe nende kolme põhiteema hulgas otsedemokraatia, mis tähendas lubadust seadustada rahvaalgatuslikud seaduslikku jõudu omavad referendumid riigi ja omavalitsuste tasemel.
Rahvaalgatus oli üks Rahvakogu ettepanekuid.
2015. aasta Riigikogu valimisteks esitatud parteide valimisprogrammides oli mitmeid otsedemokraatia tugevnemist toetavaid lubadusi: taheti anda rahvale õigus algatada (uusi ja tühistada juba vastuvõetud) seaduseelnõusid (Keskerakond, EKRE, Rohelised); kehtestada presidendi  otsevalimine  (Keskerakond, RÜE, EKRE, EIP); luua valitud saadiku tagasikutsumise mehhanism (EKRE, EIP); viia põhiseadusesse sisse parandus, mille kohaselt rahvahääletus on nõutav „kõigi  võimuloovutuste  osas  rahvusvahelistele  organisatsioonidele” (EKRE). Suuremaid muutusi toetasid ennekõike parlamendivälised ja opositsioonilised erakonnad. Valitsusparteid Reformierakond, Sotsiaaldemokraadid ja IRL ulatuslikumaid muutusi selles vallas ei soovinud.
Jaan Tobias
Jaan Tobias (7. juuni 1875 – 9. aprill 1936) oli eesti põllumees, Kavilda vallavanem.
Alates 1905. aastast oli ta Vassi talu peremees ja alates 1921. aastast Kavilda vallavolikogu liige. Ta oli Kavilda vallavanem neli ametiaega järjest, kuni surmani.
Ta oli Kaitseliidu liige.
Jānis Endzelīns
Jānis Endzelīns (22. veebruar (vkj 10. veebruar) 1873 Kauguri v., Liivimaa – 1. juuli 1961 Koknese, Läti) oli läti keeleteadlane. Endzelīns oli tunnustatud balti keelte uurija ja ajaloolis-võrdleva keeleteaduse eriteadlane. Avaldanud põhjapanevaid uurimusi läti keele ajaloo, murrete, grammatika ja sõnavara alalt. Lõpetanud ja avaldanud K. Mīlenbahsi "Läti keele sõnaraamatu". Uurinud ka soome-ugri ja balti keelte suhteid.
Elukäik
Liivimaal sündinud Jānis Endzelīns oli taluniku poeg. Ta lõpetas 1892 Riia linnagümnaasiumi ning 1897 kandidaadikraadiga Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia osakonna ja 1900 slaavi filoloogia osakonna. Jäeti Tartu Ülikooli juurde valmistuma professorikutseks, samal ajal oli Tartus H. Treffneri ja meesgümnaasiumi õpetaja. Sai 1903 eradotsendiks. Kaitses 1905 Tartu Ülikoolis magistriväitekirja "Латышские предлоги. Часть 1" (Tartu, 1905). Töötas Tartu Ülikoolis 1909 aastani, siis läks Harkovi Ülikooli võrdleva keeleteaduse ja sanskriti dotsendiks. Kaitses 1912 Peterburi Ülikoolis doktoriväitekirja "Славяно-балтийские этюды" (Harkiv, 1911), sai Harkivi Ülikooli korraliseks professoriks. 1920–50 Riias balti keelte ja võrdleva keeleteaduse professor.
1944–1950 juhatas Endzelīns Läti Riikliku Ülikooli läti keele kateedrit. 1946. aastal asutati Läti NSV Teaduste Akadeemia. Jānis Endzelīns nimetati akadeemia täisliikmeks. 1951. aastal avaldas Endzelīns "Latviešu valodas gramatika" ("Läti keele grammatika"), mis oli 1922. aastal Lätis ilmunud raamatu "Lettische Grammatik" («Läti grammatika») täiendustega tõlkeversioon. Selle töö eest määrati talle 1958. aastal Lenini preemia.
Tema poeg oli maletaja Lūcijs Endzelīns.
Tokolopi
Tokolopi on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas.
Osvald Käpp
pisi|püsti|Osvald Käpp
Osvald Käpp (17. veebruar 1905 Tallinn – 22. detsember 1995 New York) oli eesti maadleja, olümpiavõitja 1928 vabamaadluse kergekaalus, EM-hõbe 1926 ja -pronks 1927 Kreeka-Rooma maadluse kergekaalus. Ta tuli 5 korda Eesti, 3 korda Põhja-Ameerika ja 2 korda USA meistriks. Klubi: Tallinna Kalev, aastast 1929 Metropolitan A.A.U.
Sportimist alustas ta 1920 NMKÜ-s. Esialgu harrastas ta riistvõimlemist ja korvpalli. Maadlema hakkas ta 1923 Kalevi kursustel.
Käpp oli 173 cm pikk. Tema tavaline kaal oli 70 kg.
Tallinnas töötas ta kompvekivabrikus.
1924
Pariisi olümpiamängude maadlusturniiril 6.–10. juulil esindas Eestit 8 maadlejat.
Kreeka-Rooma maadluse sulgkaalus osalesid Voldemar Väli ja Osvald Käpp. Käpp alistas kõigepealt René Rottenfluci (Prantsusmaa) ja siis Jenő Némethi (Ungari), kuid siis kaotas Rasmus Torgensenile (Taani) ja Kalle Anttilale (Soome). Ka Väli alustas võitudega, kuid kaotas 3. ja 4. ringis. Mõlemad jagasid 8.–12. kohta.
Vabamaadluses kaotas Käpp kergekaalus (kuni 66 kg) avaringis Suurbritannia maadlejale George Gardinerile ja langes kohe välja – teise võimaluse said üksnes need, kelle alistaja pälvis kuld- või hõbemedali.
Eduard Pütsep võitis kärbeskaalus kulla, Roman Steinberg sai keskkaalus pronksi. Riikide arvestuses võitis Soome (20) Rootsi (6) ja Eesti (4) ees.
Eesti võitis Tallinnas Läti 21:15.
1925
Käpp tuli Eesti meistriks vabamaadluse kergekaalus.
Esimestel Euroopa meistrivõistlustel Itaalias Milanos Eesti ei osalenud.
1926
Käpp tuli Eesti meistriks mõlemas maadlusviisis kergekaalus.
1927
Käpp tuli Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse kergekaalus.
Eesti võitis Prahas Tšehhoslovakkia 8:4.
Euroopa meistrivõistlused toimusid 3.–6. novembrini Budapestis Beketovi tsirkuses. Soome boikottis ikka.