cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Friedrich Niggol
Kohe pärast ülikooli lõpetamist asus Niggol 1923. aasta kevadel riigiteenistusse, töötades 1924. aastani Tallinna-Haapsalu Rahukogu juures kohtuameti nooremkandidaadina. Pärast 1924. aastal sooritatud eksamit määrati Niggol Tallinna tähtsamate asjade kolmanda jaoskonna kohtu-uurija kohusetäitjaks: algul oli ta vanem kohtuametikandidaat, kuid 1926. aasta jaanuaris sai täiskohaga sellele ametikohale. 1930. aasta jaanuaris nimetati ta Viljandi-Pärnu Rahukogu alaliseks liikmeks, kuni 1932. aastal paigutati Niggol ümber Rakvere-Paide Rahukogu abiesimeheks. 1934. aastal sai temast Tartu-Võru Rahukogu abiesimees. 1938. aastal määrati Niggol presidendi käskkirjaga Kohtukoja tsiviilosakonna liikmeks.
Vaatamata sellele, et ta kohtunikuna osales sageli ka kommunistide süüdimõistmisel, olid ta vaated vasakpoolsed ning ta uskus, et Nõukogude Liit on maailma parim ja arenenuim riik.
Pärast Boris Sepa tagandamist kohtuministri kohalt 1940. aasta 5. juulil sai temast Johannes Varese valitsuse kohtuminister. Niggol oli ka 1940. aastal korraldatud valimiste peakomitee esimees, mistõttu oli ta hõivatud valimiste ettevalmistustöödega ega jõudnud kohtuministrina midagi olulist korda saata.
Sakslaste sissetungi ajal jäi Niggol Eestisse, arreteeriti ning suri Tallinna Keskvanglas tiisikusse.
Benedictus XIV
Benedictus XIV kultuuriloos
Benedictus XIV lasi 1743 taastada Santa Croce in Gerusalemme basiilika Roomas.
1744 ostis ta kardinal Gaspare Carpegnale kuuluva klaasikogu, mis asub Museo Cristianos.
22. mail 1745 mõistis ta hukka Bernard de Mandeville'i teose.
Ta pidas kirjavahetust Voltaire'iga, kes pühendas talle 17. augustil 1745 oma tragöödia "Mahomet".
Ta keelustas ebausu piltide kasutamise.
Tema käsul lõpetati 1748 Prantsusmaal Vichy seminari ehitustööd.
Franz von Siegenhoven
Franz von Siegenhoven, teise nimega Anstel (ka Segenhaven-Anstell) oli Liivi ordu liige ja Tallinna komtuur aastatel 1553–1558.
Benedictus XIV
Benedictus XIV kultuuriloos
Ta sai kardinal Domenico Silvio Passioneilt väärtusliku mündikogu, mille põhiosa koosnes paavstide müntidest.
1753 ostis ta kardinal Carlo Pio di Savoia manuskriptid ja rajas Biblioteca Pio.
Franz von Siegenhoven
1535. aastal on teda mainitud ilmikuna Reinimaal, kuid ilmselt 1540. aastate alguses astus ta Liivi ordusse, olles 1543. aastal Kuldīga teine kumpan. 1553. aastal sai temast viimane ametlik Tallinna komtuur. Kui Liivi sõda 1558. aastal algas, oli Tallinnas tugeval positsioonil Taani-meelne partei, mis pooldas linna alistumist kuningas Christian III-le. Siegenhoven oli üks selle suuna esindajatest; ta sõlmis tehingu Taani asehalduriks pürgiva Christoph von Münchhauseniga, loovutades talle Toompea ordulinnuse ja loobus Tallinna komtuuri kohuste täitmisest. Seejärel põgenes ta Saksamaale. Tema käitumine demoraliseeris ordut tunduvalt ning tekitas orduladvikus suurt viha. Teda vahistama saadetud Dünaburgi komtuur Georg von Syburg zu Wischlingen nõudis Lübeckis tema väljaandmist, kuid teda toetas Taani kuningas.
Benedictus XIV
Benedictus XIV kultuuriloos
Ta lasi Colosseumi paigutada ristitee peatused.
Kibuna raudteepeatus
Kibuna raudteepeatus on raudteepeatus Harju maakonnas Saue vallas Kibuna külas. Peatuskoht asub laiarööpmelise Keila–Turba raudtee ääres. Peatus jääb Vasalemma ja Laitse raudteepeatuse vahele.
Benedictus XIV
Benedictus XIV kultuuriloos
Pietro Bracci tegi temast büsti. Paavstist tegid portreed Pierre Hubert Subleyras ja Carlo Vandi.
Kibuna raudteepeatus
Tegu on esimese pärast Eesti taasiseseisvumist rajatud elektriraudtee peatuskohaga, kus rongid hakkasid peatuma 1. veebruaril 2005. Selles kohas oli enne juba olemas Nõukogude okupatsiooni ajal kohalike suvilaomanike initsiatiivil ehitatud perroon, kuid seda ei võetud valede gabariitide tõttu kasutusse.
Üheteelise raudtee ääres on üks perroon pikkusega 100 meetrit. Peatuses peatuvad Elroni Tallinnast Turbasse sõitvad elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus IV tsooni.
Benedictus XIV
Teadustööd
Benedictus XIV avaldas enne paavstiks saamist mitmeid traktaate kanoniseerimisest, Kristuse ja neitsi Maarja suurpühadest, teenistustest ja missast. Tema 12 köitest koosnev teoste kogu ilmus 1747–1751. Järgmine, 17 köitest koosnev kogu avaldati 1788.
Surm
Benedictus XIV suri 83-aastaselt Roomas 3. mail 1758 podagrasse ja maeti 7. mail 1758 Vatikani basiilikasse.
Ujuvkasarm
Kirjeldus
Ujuvkasarmutena kasutatakse sageli vanemaid, aktiivsest teenistusest välja arvatud sõjalaevu või tsiviillaevu (peamiselt reisilaevad), millel on suurem magamiskajutite ja koikohtade arv, kuid valmistatakse ka spetsiaalseid pargase tüüpi ujuvkasarmuid. Ujuvkasarmud on üldjuhul pukseeritavad, ilma sõuseadmeteta.
Ujuvkasamu eelis on hõlbus ümberpaigutatavus vastavalt tekkivale või kujunevale majutusvajadusele.
Tsiviilmõistes võib ujuvkasarmut nimetada ujuvhotelliks või ujuvühiselamuks.
Hüdrograaf
thumb|Amazonase hüdrograaf Hüdrograaf on graafik, mis näitab vooluhulga, veetaseme või äravoolu muutmist aasta või mingi muu ajavahemiku jooksul.
Hüdrograafi joonistamiseks võetakse igapäevased või pikaajalised andmeid veehulga või veetaseme muutumise kohta. Püstteljele paigutatakse vastavate mõõtühikute (kuupmeeter sekundis või sentimeeter) skaala ja rõhtteljele ajaühikute skaala.
Hüdrograaf näitab äravoolu muutumise iseloomu aasta või mingi muu ajavahemiku jooksul.
Välislingid
Hydrographe
Valguta Mustjärv
Mustjärv (ka Valguta Mustjärv) on järv Tartumaal Elva vallas. Mustjärv asub Võrtsjärve nõos 1,7 km Võrtsjärvest idas.
Pindala on 20,4 ha. Väljavool Nigula ojasse. Sisse voolab mitu kuivenduskraavi naabruses asuvast turbarabast.
Mustjärv on mudase põhjaga rabajärv, vaba vett on kõige rohkem umbes meetri jagu.
John Terry
John George Terry [džonn džoodž t'eri või t'erri] (sündinud 7. detsember 1980 Barkingis) on inglise endine jalgpallur, kaitsja.
Pärast sportlaskarjääri lõppu asus ta 2018. aastal tööle Aston Villa abitreenerina.
Klubikarjäär
Terry debüteeris Chelseas 28. oktoobril 1998 Inglismaa karikavõistlustel. Regulaarselt hakkas ta esindusmeeskonnas mängima 2001. aastal.
Ta valiti kaks korda Chelsea aasta mängijaks (aastatel 2001 ja 2006). Alates 2004. aastast oli ta Chelsea kapten. 14. oktoobril 2006 pidi ta 1 minuti tegutsema ka väravavahina, sest meeskonna kõik 3 väravavahti olid vigastada saanud. Väravaid ta sisse ei lasknud ja Chelsea võitis mängu.
Hooajal 2004–2005 valiti ta mängijate poolt Premier League'i hooaja parimaks mängijaks. Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu kuulus ta kokku viiel hooajal: 2003–04, 2004–05, 2005–06 ja 2014–15.
Koondisekarjäär
Ta teatas koondisekarjääri lõpetamisest 2012. aasta septembris. Koondises mängis ta kokku 78 kohtumist ja lõi kuus väravat.
Meeskondlikult
pisi|
Isiklikku
John Terry on 187 cm pikk.
Ta on abielus endise ilutöötaja Toni Pool Terryga ning neil on kaksikud lapsed: poeg Georgie John ja tütar Summer Rose, kes on sündinud 18. mail 2006. John ja Toni abiellusid 15. juunil 2007. Pärast pulmi veetsid nad kaks nädalat Roman Abramovitši jahil Vahemerel.
Willemstad
pisi|[[Penhagebouw]] thumb|350px|Handelskade in Willemstad, Curaçao thumb|350px|right|[[Pontjesbrug]]
Willemstad on Curaçao pealinn ja endine Hollandi Antillide pealinn.
Elanike arv on umbes 140 000.
Willemstad rajati 1634.
Leila Pärtelpoeg
Leila Pärtelpoeg (kuni 22. jaanuarini 1940 Li-Ester Brakel, kuni 1951 Leila Pelmas; sündinud 17. septembril 1927 Tallinn) on eesti sisearhitekt ja pedagoog, ajaloolise mööbli spetsialist.
Elukäik
Ta õppis aastatel 1934–1940 Tallinnas kolledžis, lõpetas 1946 Tallinna 8. keskkooli. 1946. aastast õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis arhitektuuri erialal, lõpetas Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI; teistel andmetel Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi) 1954.
Täiendas end 1965. ja 1967. aastal Soome arhitektide juures, aastatel 1968–1969 mööbliajaloo alal Leningradis Ermitaažis ja 1976–1977 Ida-Saksamaal ning 1993 ajalooliste interjööride alal Põhjamaade Ministrite Nõukogu stipendiaadina Taanis ja Soomes.
Kuulub 1958. aastast Eesti Arhitektide Liitu ja 1993. aastast Eesti Sisearhitektide Liitu.
1949. aastal tuli ta Eesti NSV meistriks slaalomis, on saanud ka muid medaleid Eesti NSV meistrivõistlustelt mäesuusatamises ja tennises.
Ruhnu
Juhtinud 1974–1982 Ruhnu hoonetes toonase riikliku kunstiinstituudi õppejõuna üliõpilaste mõõtmispraktikat, mõõtmised tellis Eesti NSV Riiklik Etnograafiamuuseum.
1959. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
1959. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli neljas Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus 11. märtsil 1959 Cannes'is Prantsusmaal. Selle võitis Holland. Suurbritannia saavutas esimest korda teise koha, sellele kohale on riik tulnud veel 15 korral.
Leila Pärtelpoeg
Ruhnu
Loonud Ruhnu küla säilitamise kontseptsiooni (1975–1989) ja kujundanud Ruhnu muuseumi (1988, koos Marika Reintami, restauraator Mati Raali ja metallikunstnik Tõnu Lauguga). Ta on aidanud kaasa Korsi talu ja sinna Kihnu-Ruhnu mängude ajal koondatud muuseumi esemete säilitamisele.
1959. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
Peale lauluvõistluse lõppu esitati ainsat korda lauluvõistluse ajaloos uuesti esikolmiku laulud, mitte ainult võidulaul - kõigepealt Prantsusmaa kolmanda koha laul, siis Suurbritannia teise koha laul ning viimasena Hollandi võidulaul.
Finaali tulemused
tühi|pisi|400px|{{legend|#22b14c|Osalenud riigid}}{{legend|#ffc20e|Riigid, mis on varem osalenud, kuid ei osalenud 1959. aastal}}
Vastupaavst
Vastupaavst (ladina keeles antipapa) on isik, kes on kas valitud või seatud parajasti ametis oleva paavsti vastu kui konkureeriv kirikupea. Tema "tiitel" on suhteline, sest osa kiriku liikmeid võib pidada teda õigeks paavstiks. Ajalooliselt on tiitel määratletud selle järgi, milline kahest või enamast paavstist saavutas laiema tunnustuse ja milline (või millised) mitte.
Ajaloos seati vastupaavste ametisse mitmel põhjusel. Esimesed vastupaavstid valiti protestiks kiriku ametliku poliitika vastu kiriku sees olevate skismaatiliste vähemusgruppide poolt, sageli tekkis ka küsimusi, kumb paavstidest on õige ja kumb vale ning et paavstivalimiste kord oli suhteliselt segane, siis võisid teatud huvigrupid peaaegu alati ametis oleva paavsti kohta väita, et too on tegelikult ebaõiglaselt ametisse saanud ehk tegelikult valepaavst ning lasta valida omaenda kandidaadi, kes enamasti siiski vastupaavsti tiitliga ajalukku läks.
Alates 10. sajandist nimetasid oma soosikuid paavsti ametisse ka Saksa-Rooma keisrid. Otto III näiteks nimetas esialgu paavstiks oma nõo, seejärel aga õpetaja. Need paavstid saavutasid kiriku keskvõimu nõrkuse tõttu ka üldtunnustuse. Ent kui paavstlus tugevnes, siis muutusid vastupaavstid keisri ja paavsti vahelises võitluses poliitiliseks relvaks. Keiser ja tema liitlased toetasid vastupaavsti, kuid enamasti ei olnud sellest kuigivõrd abi ning pärast seda, kui keiser ja paavst olid ära leppinud, pidid vastupaavstid niikuinii oma ametist loobuma. Esimesena määras vastupaavsti ametisse keiser Heinrich IV, seda tegid ka mitu tema järglast, ka näiteks Friedrich Barbarossa, Friedrich II ja viimasena keiser Ludwig IV 14. sajandil.
Paavsti ja vastupaavsti oli eriti keerukas eristada aga 15. sajandi alguses, mil Euroopa oli lõhenenud Rooma ja Avignoni paavsti toetajateks, kellest kumbki end õigeks kirikupeaks pidas. Olukorra lahendamiseks kutsuti kokku kirikukogu, mis komplitseeris olukorda aga veelgi, valides veel kolmandagi paavsti. Lõpuks kuulutati need Konstanzi kirikukogul kõik vastupaavstideks ning ametisse nimetati Martinus V, misjärel kolm ülejäänud paavsti olid sunnitud oma ameti maha panema.
Viimaseks ajalooliseks vastupaavstiks oli aga Felix V, kes valiti Baseli kirikukogul 1439. aastal ning pani oma ameti maha 1449. aastal.
Vaatamata sellele, et ametlik kirikupoliitika süüdistas vastupaavste kui skismaatikuid erinevates surmapattudes või vähemasti ebaväärikas käitumises, olid need süüdistused enamasti alusetud ning paavstide-vastupaavstide vastuolud olid seotud peamiselt kas kirikusisese või sekulaarse ja sakraalse võimuvõitlusega.
20. sajandil on vastupaavstideks nimetatud mitu katoliku sekti juhti, kuid nende mõju on äärmiselt väike, võrreldes ajalooliste vastupaavstidega.
961
961. aasta
Sajandid: 9. sajand - 10. sajand - 11. sajand
Aastakümned: 910. aastad 920. aastad 930. aastad 940. aastad 950. aastad - 960. aastad - 970. aastad 980. aastad 990. aastad 1000. aastad 1010. aastad
Diplomaatika
Diplomaatika ehk ürikuteadus on ajaloo abiteadus, mis uurib ürikuid nende ehtsuse aspektist.
Braunau
Braunau on mitme koha nimi:
Tallinna linnaosad
alt=|pisi|500x500px|Tallinna linnaosad Tallinna linnaosad on Tallinna kaheksa halduslinnaosa, mis jaotuvad 84 asumiks.
Tänapäevaste piiridega Tallinna linnaosad moodustati 1. septembril 1993. aastal.
Haabersti linnaosa
alt=|vasakul|pisi|Haabersti linnaosa asend Tallinnas Haabersti linnaosa on 18,6 km² suurune haldusterritoorium linna loodeosas, mis piirneb Kopli lahe ja Tallinna lahega põhjas, Põhja-Tallinna linnaosaga kirdes, Kristiine linnaosaga idas, Mustamäe linnaosaga kagus ja Nõmme linnaosaga lõunas.
Linnaosas on 12 asumit: Astangu, Haabersti, Kakumäe, Mustjõe, Mäeküla, Pikaliiva, Rocca al Mare, Tiskre, Veskimetsa, Vismeistri, Väike-Õismäe ja Õismäe.
Kesklinna linnaosa
alt=|pisi|Kesklinna linnaosa asend Tallinnas Kesklinna linnaosa, kuhu kuulub ka Tallinna vanalinn, on 30,6 km² suurune haldusterritoorium linna keskosas. Kesklinn piirneb Pirita linnaosaga kirdes, Lasnamäe linnaosaga idas, Nõmme linnaosaga lõunas, Kristiine linnaosaga läänes ja Põhja-Tallinna linnaosaga loodes.
Linnaosas on 21 asumit: Aegna, Juhkentali, Kadriorg, Kassisaba, Keldrimäe, Vanalinn, Kitseküla, Kompassi, Luite, Maakri, Mõigu, Raua, Sadama, Sibulaküla, Südalinn, Tatari, Torupilli, Tõnismäe, Uus Maailm, Veerenni ja Ülemistejärve.
Kristiine linnaosa
alt=|vasakul|pisi|Kristiine linnaosa asend Tallinnas Kristiine linnaosa on 9,4 km² suurune Tallinna haldusterritoorium linna keskosas, mis piirneb Põhja-Tallinna linnaosaga põhjas, Kesklinna linnaosaga idas, Nõmme linnaosaga lõunas, Mustamäe linnaosaga edelas ja Haabersti linnaosaga läänes.
Linnaosas on kolm asumit: Järve, Lilleküla ja Tondi.
Lasnamäe linnaosa
alt=|pisi|Lasnamäe linnaosa asend Tallinnas Lasnamäe linnaosa on 27,41 km² suurune haldusterritoorium linna idaosas, mis piirneb Pirita linnaosaga kirdes ja Kesklinna linnaosaga läänes.
Linnaosas on 16 asumit: Katleri, Kurepõllu, Kuristiku, Laagna, Loopealse, Mustakivi, Pae, Paevälja, Priisle, Seli, Sikupilli, Sõjamäe, Tondiraba, Uuslinn, Väo, Ülemiste.
Mustamäe linnaosa
alt=|vasakul|pisi|Mustamäe linnaosa asend Tallinnas Mustamäe linnaosa on 8,15 km² suurune haldusterritoorium linna lõunaosas, mis piirneb Kristiine linnaosaga kirdes, Nõmme linnaosaga lõunas ja Haabersti linnaosaga loodes.
Paldiski raudteejaam
Paldiski raudteejaam on raudteejaam Harju maakonnas Paldiskis. Jaam asub laiarööpmelise Keila–Paldiski raudtee ääres 48 km kaugusel Balti jaamast. Paldiskis on Elektriraudtee rongiliikluse lõpp-punkt. Elektrirongide sõit marsruudil Tallinna–Paldiski algab ja lõpeb Paldiski raudteejaamas. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Piletihinnalt kuulub jaam IV tsooni.
Tallinna linnaosad
Nõmme linnaosa
alt=|pisi|Nõmme linnaosa asend Tallinnas Nõmme linnaosa on 28 km² suurune haldusterritoorium linna lõunaosas. See piirneb Mustamäe linnaosaga põhjas, Kristiine linnaosa ja Kesklinna linnaosaga kirdes ja Haabersti linnaosaga loodes. Nõmme sai 1926. aastal iseseisva linna õigused, kuid 1940. aastal lisati ligi 20 000 elanikuga Nõmme Tallinna koosseisu.
Paldiski raudteejaam
2010. aasta juunis avati Paldiskis uus täispikk 550 mm kõrgune ooteplatvorm, mida laiendati 2020. aastal.
Tallinna linnaosad
Nõmme linnaosa
Linnaosas on 10 asumit: Hiiu, Kivimäe, Laagri, Liiva, Männiku, Nõmme, Pääsküla, Rahumäe, Raudalu ja Vana-Mustamäe.
Paldiski raudteejaam
2009. aastal avati raudteejaama lähedal küüditatute mälestusmärk ligi kolmele tuhandele saarlasele ja hiidlasele, kes 1941. ja 1949. aastal Nõukogude võimu poolt Siberisse küüditati.
Tallinna linnaosad
Pirita linnaosa
alt=|vasakul|pisi|Pirita linnaosa asend Tallinnas Pirita linnaosa on 18,7 km² suurune haldusterritoorium linna kirdeosas, mis piirneb Lasnamäe linnaosaga lõunas ja Kesklinna linnaosaga läänes.
Paldiski raudteejaam
Ajalugu
pisi|vasakul|Paldiski jaam aastal 1919, vasakul toonane [[veduridepoo, mis hävis Teises maailmasõjas]] pisi|Paldiski jaam aastal 1924 Paldiski raudteejaam avati 1870. aastal seoses (Paldiski–)Tallinna–Narva raudtee rajamisega. Linna ehitatud jaama koosseisu kuulusid vaksalihoone, teenistujate elumaja, kasarmu tüüpi hoone töölistele, ruumikad kaubaaidad sadama harul (osa neist ehitati ümber kasarmutest ja vanglatest), pumbajaam koos veetorniga, kahekohaline vedurikuur (-depoo), tööriistaladu, ümberpööramisring, saun  jms. Jaamas oli toona 3,5 km jaama- ja varuteid.
Tallinna linnaosad
Pirita linnaosa
Linnaosas on 9 asumit: Iru, Kloostrimetsa, Kose, Laiaküla, Lepiku, Maarjamäe, Merivälja, Mähe ja Pirita.
Paldiski raudteejaam
Ajalugu
Tänu jäävabale sadamale sai Paldiskist Peterburi raudtee lõppjaam, mis mängis olulist rolli linna majanduslikus arengus.
965
965. aasta
Tallinna linnaosad
Põhja-Tallinna linnaosa
alt=|pisi|Põhja-Tallinna linnaosa asend Tallinnas Põhja-Tallinn on 17,3 km² suurune haldusterritoorium linna põhjaosas, mis piirneb Kesklinna linnaosaga kagus, Kristiine linnaosaga lõunas ja Haabersti linnaosaga edelas.
Paldiski raudteejaam
Ajalugu
4. novembril 1961 avati pidulikult elektrifitseeritud Klooga–Paldiski liinil (11,8 km) elektrirongide liiklus (Tallinna–Paldiski raudteeliin). Elektrifitseeritud Keila–Klooga liin oli eelnevalt avatud juba 1958. aasta detsembris.
965
Sajandid: 9. sajand - 10. sajand - 11. sajand
Tallinna linnaosad
Põhja-Tallinna linnaosa
Linnaosas on 9 asumit: Kalamaja, Karjamaa, Kelmiküla, Kopli, Merimetsa, Paljassaare, Pelgulinn, Pelguranna ja Sitsi.
Paldiski raudteejaam
Ajalugu
Pärast Eesti taasiseseisvumist sai Paldiski avalikuks linnaks ning senine Laoküla kontrollpunkt likvideeriti. Sellega tõusis ka reisirongide arv Tallinna ja Paldiski vahel.
Paldiskist läks Nõukogude võimu lõpul umbes 10 km pikkune haruraudtee tolleaegse tuumareaktori juurde. 1995. aasta sügisel toimetati tuumakütuse vardad eriešeloniga mööda raudteed tagasi Venemaale. Hiljem harutee suuremas osas demonteeriti.
Tänaseks on Paldiski raudteejaamast kujunenud üks AS Eesti Raudtee tugijaamu, kust hargneb mitu haruteed Paldiski Lõuna- ja Põhjasadamasse.
Jaamahoone
Kroonuhistoritsistlikus stiilis kahekorruseline puidust jaamahoone valmis koos raudteega 1870. aastal. Hoone ehitati Balti raudtee III klassi jaama tüüpprojekti järgi sarnaselt Keila, Raasiku, Aegviidu, Vaivara jmt. jaamahoonetega ning on suhteliselt autentsena säilinud tänaseni. Jaamahooneid iseloomustab madal viilkatus ning asümmeetriline pikifassaad, mille kõrgem viiluga keskosa jagab maja ühe- ja kahekorruseliseks tiivaks. Hoone ehitus maksis 20 000 Tsaari-Venemaa rubla. Siseruumides oli üldootesaalis neli tammepuust pinki. Kõrgema klassi ooteruumis aga diivanid ning daamidele oli eraldi ruum. Kuigi ehitis on 20. sajandil kaotanud mõningase osa oma esialgsest dekoorist (täpsemalt saelõikeornamendiga rippfrontoonid otsa- ja keskviiludel ning katuseharja iluvõre) on see hästi säilinud. 1998. aastal oli jaamahoone Eesti Raudtee jagunemisel tekkiva AS Elektriraudteele üle antava vara nimekirjas. Kuni 1990. aastate lõpuni müüdi seal ka pileteid ja avatud oli ootesaal. Alates 1999. aastast on hoone arvel kultuurimälestisena. Tänaseks on Paldiski jaamahoone eravalduses, renoveeritud ning rahuldavas seisukorras. Kuni aastani 2012 töötas hoones kohvik “Vana Vedur”.
Tallinna linnaosad
Ajaloolised linnaosad
pisi|Tallinna vanalinn pisi|Vaade Toompeale mere poolt 1823. aastal (autor teadmata) Tallinna linna ajalooliseks südameks on Tallinna vanalinn, mis koosneb kõrgendikul asuvast Toompeast ning all-linnast. Tallinna all-linnas tekkis Oleviste kirikukihelkonda ja Niguliste kirikukihelkonda hõlmav kindlustatud tuumik. Sellest väljapoole jäid skandinaavia ja vene kaubahoovid kirikuga Sulevimäel, Ventseli kabel ning Püha Johannese hospidal. Linnatuumik asus Toompea nõlva poolsel küljel, kuna veel 13. sajandi alguses ulatus Tallinna lahe rannajoon praeguse Viru ringini. 14. sajandi alguseks oli meri nüüdse Viru väljaku kohalt taandunud.
Niguliste kirikukihelkonda kuulusid Tallinna vanalinna järgmiste tänavate kinnisvaraomanikud: Vanaturu kael, Raekoja platsi idakülg, Apteegi tänava paarisnumbrilised hooned, Vene tänav, Viru tänav, Suur-Karja tänav, Sauna tänav, Väike-Karja tänav, Vana-Posti tänav, Harju tänav, Rüütli tänav, Lühike jalg, Niguliste tänav, Rataskaevu tänav, Voorimehe tänav, Raekoja platsi läänekülg, Dunkri tänav ja Kraampoodnike tänav.
Oleviste kirikukihelkonda kuulusid Tallinna vanalinna järgmiste tänavate kinnisvaraomanikud: Apteegi tänava paaritud hooned, Raekoja platsi põhjakülg, Mündi tänav, Kinga tänav, Nunne tänav, Lai tänav, Tolli tänav, Suure Rannaväravani, Pikk tänav kuni Suurgildi hooneni, Olevimägi ja Vene tänav kuni Vene tänava Dominiiklaste kloostrini.
Linnasaras
Tallinna linnamüüriga piiratud linna ümbritsesid eeslinnad-asumid. Juba 15. sajandil hakkas Tallinnas tunda andma ruuminappus ning väljapoole Tallinna linnamüüri kerkisid eeslinnad ehk agulid. Neis elas kehvem osa elanikkonnast, eriti eestlased. Kalamaja on teadaolevalt esimest korda mainitud juba 1374. aastal. Esimesed asustuskohad olid Kalamaja, Köismäe ja Kalarand (Kalamaja ja Kalasadama kohal), Tõnismägi, Kivisilla, Härmapõllu, Pleekmäe ja piirkond Härjapea jõe ülemjooksust Ülemiste järveni.
17. sajandiks olid välja kujunenud kolm eeslinna: Kalamaja-Köismäe, Kivisilla-Pleekmäe ja Tõnismäe ning Toompea eeslinn-Toomalev: Tõnismäe, Kassisaba ja Kelmiküla.
Kvartalite moodustamine
pisi|Tallinna kaart (1810) 1783. aastal jaotati linn Tallinna asehaldurkonna moodustamisega 7 kvartaliks :
Lisaks eeslinnadele oli linna ümber veel umbes 40 suvemõisa.
1785. aastal kehtestati Eesti linnades uus linnaseadus, mis kohustas linnavalitsusi sisse seadma kinnisturaamatud. Sinna tuli kindlate numbrite all registreerida kõik linna kinnistud: majad ning muud hooned, krundid ja vabad maad. pisi|Tallinna linna plaan 1876. aastast Tallinna linna ja uute kvartalite arengut piiras 14. aprillil 1825. aastal Riia sõjakuberneri ning Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberneri markii Filippo Paulucci välja antud ehitusmäärus, mis kitsendas ehitustegevust Tallinna kindluse ja linna eeslinnades. Tallinna kindluse ümbrus oli jaotatud nelja piirkonda (sks Festungs-Distanzen). Ehituspiirangud tühistati alles pärast 1. jaanuari 1858. aastal, mil Tallinn kustutati Venemaa kindluste nimekirjast ja anti Tallinna Insenerikomando ülema alampolkovnik Krausoldi poolt üle Eestimaa kuberneri eriesindajale.
1888. aastal jõustus Venemaa keisririigi Läänemereprovintsides ja Tallinnas 1862. aastal vastu võetud kohtute ja politsei ümberkorraldamise seadus. Politseireformi tulemusel jaotati linn senise 7 kvartali asemel Tallinna Linna Politseivalitsuse jaoskondade järgi 6 linnaosaks :
Tallinna elamisrajoonid Saksa okupatsiooni ajal
Saksa okupatsiooni ajal oli Tallinn jaotatud Riigikomissari määrusega:
Tallinna linnarajoonid Eesti NSV-s
2. märtsist 1945 liideti Iru valla Pirita, Merivälja, Iru-Lepiku ja Kose asula Tallinna linnaga. pisi|Tallinna plaan (1954) 18. mai 1945. aasta ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadluse "Tallinna linna rajoneerimise kohta" kohaselt jaotati Tallinn neljaks rajooniks:
16. juuni 1956 ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadluse kohaselt Nõmme rajoon likvideeriti ja selle territoorium liideti Keskrajooniga. Tallinna jäi 3 linnarajooni:
3. jaanuaril 1974 moodustati uus Oktoobri linnarajoon ja Tallinna linn jaotati 4 linnarajooniks:
Oktoobri linnarajooni moodustamise järel sai Lenini, Oktoobri ja Mererajooni piiriks umbes Viru tänava ja Pärnu maantee ristumiskoht.
1975. aasta alguses toimus Tallinna linna administratiivpiiride osaline muutmine, Tallinnaga liideti uusi, aga osaliselt ka vanu, maid. Mererajooniga liideti Aegna saar ning Iru ja Väo piirkonna maid ja Mererajoon sai 55 ha maad Saue ja Saku külanõukogu aladest (Saue alev kuulus Tallinna Keskrajooni koosseisu juba 1963. aastast. Kalinini rajoon sai Kakumäe, Tiskre, Vismeistri. Oktoobri rajoon sai Astangu ja Mäeküla piirkonna. Tallinna linna uus administratiivpiir kinnitati ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 31.01.1975. aastal.
Linnaosade taastamine
Tallinna Linnavolikogu 24. mail 1990 otsustas teha ettepaneku Eesti Vabariigi Ülemnõukogu presiidiumile linnarajoonide ümbernimetamiseks: Kalinin rajoon, Põhja-Tallinnaks; Oktoobri rajoon, Lääne-Tallinnaks; Lenini rajoon, Lõuna-Tallinnaks; Mererajoon, Ida -Tallinnaks.
965
Aastakümned: 910. aastad 920. aastad 930. aastad 940. aastad 950. aastad - 960. aastad - 970. aastad 980. aastad 990. aastad 1000. aastad 1010. aastad
Aastad: 960 961 962 963 964 - 965 - 966 967 968 969 970
Tallinna linnaosad
Linnaosade taastamine
11. aprillil 1991 võttis Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidium vastu seadluse, millega anti Tallinna linnarajoonidele uued nimed ja Tallinna Linnavalitsuse 28. augusti 1991 määrusega nr 207 kinnitati uued nimed Tallinna nelja linnarajooni: Põhja-, Lääne-, Lõuna- ja Idarajooni territoriaalosadele:
31. jaanuaril 1992. aastal kinnitas Tallinna Linnavalitsus Haabersti linnaosa staatuse, Haabersti Ajutise Haldusnõukogu koosseisu ja põhikirja. alt=|pisi|400x400px|Tallinna linnaosad 4. märtsil 1993. aastal võttis Tallinna Linnavolikogu vastu otsuse, millega loeti otstarbekaks ja majanduslikult põhjendatuks Tallinna linna jagamine 8 piiratud omavalitsusega linnaosaks:
Orest Kärm
Orest Kärm (13. mai 1902 Pärsama – septembri esimene pool 1944 Haapsalu) oli eesti poliitik ja majandustegelane.
Sõjaeelse Eesti Vabariigi iseseisvuse aastatel omandas Kärm kõrghariduse mullateaduste alal.
Töötas AS "Eesti Turbatööstused" insenerina, kui talle anti ülesandeks leida sobiv toormebaas turbatööstusele ja ühtlasi määrata briketivabriku rajamise koht. AS "Eesti Turbatööstused" põhibaasiks kujunes Ellamaa, kus Orest Kärm organiseeris 1936 esimesed freesturba katsetootmised ja teostas turba briketeerimise katseid. Freesimise juures tehtavaid teaduslikke uurimisi ja mõõtmisi juhatas Orest Kärm ning rappa oli ehitatud väike laboratoorium. Kuna Ellamaa raba oli väike, läks Kärm uurima Tootsi jaama lähistel asuvat Pööravere turbasood ja 1937. aasta 21. juulil otsustati AS "Eesti Turbatööstused" erakorralisel peakoosolekul heaks kiita juhatuse ettepanek Pööravere briketitehase rajamiseks. .
1940. aastal Tallinna turbatööstuse juht. Johannes Varese valitsuse teedeministriks sai ta 21. juuni 1940 ilmselt Aleksander Jõeääre kaudu, kes teda Nigol Andresenile soovitas.
1940. aasta lõpul sai temast tänu tema tehnilistele teadmistele Johannes Lauristini valitsuses Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu kommunaalmajanduse rahvakomissar alates 25. augustist 1940 kuni aprillini 1941, mil ta asendati tööga toimetulematuse pärast Algus Raadikuga. Orest Kärm tabati septembri alguses 1944 Riguldis, viidi peagi Haapsallu ja hukati Saksa okupatsioonivõimude poolt.
Keava
Keava on alevik Rapla maakonnas Kehtna vallas. Alevik hakkas samanimelise raudteejaama ümber kujunema 20. sajandi alguses.
Ajalugu
pisi|left|Mõisa ait-kelder pisi|Mõisa peahoone varemed jäävad [[Linnaaluste küla territooriumile]] Vanim teade Keavas asunud linnuse kohta on Vene kroonikates 1054. aastast (Kedipiv). See on üldse esimene kirjapanek Rapla maakonna paikade kohta. Keavast itta jääva Linnaaluste küla kohta on esmane teade aastast 1241 (Litnanas), Keava küla kohta 1410. aastast (Kedempe), selle asemele rajatud Keava mõisa kohta 1486. aastast (Kedenpäh).
Keava mägede lõunapiiril vastu põlde on üksik järskude nõlvadega küngas (kõrgus merepinnast 82 m). See on Linnamägi – muistne Keava linnus. Siinne kants oli Muinas-Harju lõunapoolseim kaitseehitis, mis leidude järgi otsustades rajati selle aastatuhande alguses. Siseõue pind oli 30x80 m, seda ümbritses kivivall, mis nüüdki veel jälgitav, ja tolle peal palktara. Novgorodi leetopissist on teada, et 1054. aastal tegi äsja troonile tõusnud Kiievi-Novgorodi vürst Isjaslav Jaroslavitš oma esimese sõjaretke eestlaste maale, kus vallutas Osek Kedipivi linnuse. See on ainuke kirjalik teade kantsi kohta.
Praegu varemeis olev Keava mõis ehitati ühtedel andmetel 1486. aastal, teistel andmetel eksisteeris see vähemalt 60 aastat varem.
Loodus
Küla piirneb idas Keava rabaga, põhjas metsaste Keava-Esku jääaegsete servmoodustistega (125 ha, kaitse all alates 1961. aastast). Keava raba põhjaosas toodetakse freesturvast, kolmveerand rabast kuulub aga Keava sookaitseala koosseisu (moodustati 1981. aastal, 1580 ha). Mõlemad kaitsealad kuuluvad nüüd Kõnnumaa maastikukaitseala koosseisu.
Inimesed
Keavas on 295 elanikku.
Piirkonna külad on Kehtna-Nurme, Koogimäe, Linnaaluste, Ohekatku ja kokku elab piirkonnas elanikke 514.
Kaevas on sündinud Pärnu komtuuriks olnud Konrad von Vietinghoff ja eesti sõjaväelane Karl Miil.
Metskiur
Metskiur (Anthus trivialis) on västriklaste sugukonda kiuru perekonda kuuluv lind.
Vanarahvas on teda kutsunud mahlalinnuks, sest ta saabub kevaditi Eestisse sel ajal, kui kaskedel mahl jooksma hakkab. Teised rahvapärased nimetused on soolõoke, rabalõoke, metsalõgu, metspiuksuja, puukiur, puulõoke, puusiisike ja peibelane.
Teaduslikult kirjeldas metskiuru esimesena Linnaeus 1758.
Levila
Metskiur on levinud Euraasias Lääne-Euroopast üle Türgi ja Taga-Kaukaasia kuni Mongoolia ja Himaalajani. Kasahstanis ja Kesk-Aasia tasandikel metskiur ei ela. Ida suunas Siberis elab metskiur Baikalini ja Kolõma ülemjooksuni, põhjas peaaegu polaarjooneni.
Eestis on metskiur levinud ja üsna arvukas haudelind, tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 500–600 tuhandele paarile, uuematel andmetel koguni miljoni paarini.
Metskiur talvitub Vahemere maades, Kesk- ja Põhja-Aafrikas, Ees-Aasias ja Hindustani poolsaarel.
Välimus
Metskiur on varblasesarnane, kuid sihvakam. Ta on 16–18 cm pikk ja kaalub 21–23 g.
Tema sulestik on tagasihoidlik. Keha ülapool on kollakashall tumedate pikilaikudega, alapool roostekollane. Rinnal ja pugul on püstsuunalised mustjaspruunid tähnid. Saba on samuti mustjaspruun heledama serva ja väikese väljalõikega. Jalad on peened ja kohastunud jooksmiseks. Tagavarba küünis on kõver ja see eristab metskiuru teistest kiurudest. Nokk on peenike ja terava tipuga.
Suguline dimorfism ei avaldu värvuses, vaid mõõtmetes.
Laul
Pilt:Anthus trivialis.ogg Kevadel laulavad isaslinnud terve päeva, eriti energiliselt hommikuti. Metskiuru laulu saab kuulda eriti mängulennu ajal. Laulev isaslind istub alguses suure ja pisut eraldi seisva puu ladvas. Laulu alustades tõuseb ta õhku ja lendab tiibu ja saba väristades üsna kõrgele. Lennu kõrgeimas punktis muudab ta laululaadi ja hakkab laiali tiibadega allapoole liuglema. Seda lennujärku saadavad pikad ja järjest madalamaks muutuvad helid. Tavaliselt maandub metskiur samale puule, kust alustas, või vähemalt selle lähedale, ja lõpetab laulu heliseva trilleriga.
Eluviis ja toitumine
pisi|Lendav metskiur pisi|Metskiur Metskiur elab, nagu nimetusestki näha, metsas. Ta eelistab hõredaid ja valgusküllaseid metsi, võib elada ka raiesmikul või põlendikul.
Metskiur on arg ja ettevaatlik lind.
Toitu otsib metskiur joostes. Ta sööb lehevaablaste vastseid, liblikate röövikuid, lehekirbulisi, sihktiivalisi ja mardikaid, vähem kärbseid, kiletiivalisi ja ämblikke. Vanalinnud söövad koredamat toitu kui poegadele söödavad: ise söövad nad rohkem mardikaid, aga kevadel ja sügisel seemneid.
Metskiuru toiduobjektid on peamiselt metsakahjurid ja nende hävitajana toob metskiur metsale kasu.
Pesitsemine
Metskiur saabub Eestisse aprillis, aga pesa hakkab ehitama alles mais. .
Metskiur on pesa juures väga ettevaatlik. Ta ei lenda otse pessa, vaid maandub 7–10 m kaugusel pesast ja läbib ülejäänud maa pesani jalgsi, et mitte reeta selle asupaika. Sama ettevaatlik on ta pesalt lahkudes.
Metskiurul on suuremas osas levilast kaks kurna aastas, esimeses umbes 5, teises umbes 4 muna. Munad võivad olla väga erinevat värvi. Nende põhitoon võib olla hallikas, rohekas või koguni roosa ning sellel võivad olla tumedamad laigukesed, joonekesed ja keeritsad, kuid samas võib selline muster puududa.
Haudevältus on 10–12 päeva, sama palju viibivad pojad ka pesas. Äsjakoorunud poegadega pesa ei tohi häirida, muidu jätavad vanemad selle maha. Äsja pesast lahkunud pojad ei oska veel lennata, sest nende saba ja hoosuled pole veel täispikkuseni kasvanud. Umbes nädal aega toidavad isas- ja emaslind neid pesa juures. Pojad lennuvõimestuvad juuni teisel poolel.
Metskiurud lahkuvad Eestist peamiselt septembri teisel poolel. Üksikud linnud jäävad siia kuni oktoobri keskpaigani.
Airi Vipulkumar Kansar
Airi Vipulkumar Kansar (neiupõlvenimega Airi Viil, vahepeal Airi Ojamets; sündinud 8. novembril 1977 Tallinnas) on eesti kantrilaulja.
Genealoogia
Genealoogia on ajaloo abiteadus, mis uurib sugukondade, perekondade ja nende üksikliikmete põlvnemist ja sugupuid.
Genealoogia areng
Genealoogia kui teadusharu kasvas välja 19. sajandil varasemast üksiksuguvõsade uurimisest.
Oma päritolu teadmine aitas keskajal ja hiliskeskajal reguleerida õigus-varanduslikke suhteid. Kuulumine teatud sugulusrühma andis teatud privileege (seisusi). Arhailises ühiskonnas oli oma päritolu tundmine otseses seoses usundilise maailmavaatega, eriti esivanemate kultusega. Alates pärisnimede panemisest levis genealoogiliste andmete kogumine ka lihtrahva hulgas.
Raadio Kadi
Raadio Kadi on Eesti regionaalne raadiojaam, mis tegutseb alates 1992. aasta oktoobrist.
Raadio Kadi asub Saaremaal Kuressaares, kuid raadio leviala katab suurema osa Saare ja Hiiu maakonnast ning ulatub ka Lääne maakonda. Seeläbi on Raadio Kadi kuulatav kolmel suuremal Eesti saarel: Saaremaal, Hiiumaal ja Muhu saarel.
Kuni aastani 1992
Raadio Kadi asutamise idee tekkis eraalgatusi soosivate perestroika ja glasnosti tingimustes, veel enne Eesti taasiseseisvumist.
1988. aastal alustas Kuressaares tegevust ettevõte SATECO, mis aastaks 1989 ehitas Kuressaarde kaabelvõrgu. Kaabelvõrgu kaudu alustas tegevust Kadi TV, mis oli ilmselt esimene eratelekanal Eestis. 1990. aastal tegid SATECO eestvedajad, sealhulgas Raul Pikkani, ettevõtte tegevuses pausi ja töötasid mõnda aega Soomes. Seal avaldas neile muljet, et ühes Kuressaarest väiksemas Soome linnas oli hommikust õhtuni saateid edastav kohalik raadiojaam.
Nähtust ja kuuldust innustatuna taotlesid Pikkani jt 1991. aastal raadio sagedusluba. Luba kasutada sagedust 101,5 MHz saadigi, kuid esialgu seisis see jõude, jaama tööle ei pandud.
1992. aasta kevad-talvel hakkas Tallinnas tegutsema Eesti esimene erakapitalil põhinev kommertsraadio Kuku Raadio, mis Raul Pikkani arvates mõjutas tegutsema ka sageduslitsentsiga saarlasi.
Alates aastast 1992
Raadio Kadi esimene saatepäev oli 26. oktoobril 1992. Raadio asus Kuressaares aadressil Tallinna tn 22.
Raadio Kadist sai taasiseseisvunud Eesti esimesi erakapitaliga loodud sõltumatuid raadiojaamu väljaspool Tallinna. Jaamal puudusid algusaegadel ressursid (heliplaadid, oskajad inimesed) ja selleks, et kohalikus jaamas mängitav muusika liiga tüütuks ei muutuks, lülituti mõnda aega kokkuleppel Eesti Raadioga igal täistunnil avalik-õigusliku raadio kavva.
Oma nime võttis jaam 1992. aastaks tegevuse lõpetanud Kadi TV-lt. Telekanal omakorda oli nimetatud Raul Pikkani tütre järgi. Kaaluti ka variante nagu Saaremaa Raadio, Kuressaare Raadio, kuid toonastele tegijatele tundus, et ajakirjanduslikus mõttes olulist häälekandjat loodavast jaamast ei saa, mistõttu valiti eelnevaist vähem pretensioonikas nimi.
Algselt oli Raadio Kadi kohalik, Kuressaare-keskne raadio, hiljem on jaama leviala laienenud regionaalseks. Raadio saatekavva kuulusid algusest peale uudised, mida aitasid koostada kohalikud elanikud, saates teateid jaama näiteks faksiga.
Sügisel 1997 rajati ettevõte AR-Meedia, mis haldas ka Raadio Kadit. Raadiojaama kõrvale tekkis aga ajaleht Saare Nädalaleht (hiljem Saarlane).
11. märtsil 2002 võeti Raadio Kadi Eesti Ringhäälingute Liidu liikmeks. 21. mail 2002 kolis raadiojaam Kuressaare kesklinna, Holostovi kompleksi. Eelnevalt oli jaam Pikal tänaval.
1. jaanuaril 2005 väljastas kultuuriministeerium uue ringhäälinguloa, mille järgi muutus jaama sagedus: senise 101,5 MHz asemel oli raadio kuulatav sagedusel 90,5 MHz. Samal ajal viidi Orissaares asunud teine saatja (sagedusel 98,6 MHz) üle Muhus Liival asuvasse masti. Selle tulemusel laienes raadio leviala Hiiu- ja Läänemaa rannikule.
Sama aasta 4. veebruaril avati Holostovi hoonetekompleksis Raadio Kadi kunstigalerii.
1. oktoobril 2006 kirjutas Raadio Kadi TÜ-ga Oma Saar alla lepingu ajalehe Oma Saar väljaandmiseks. Oma Saar toetub Vjatšeslav Leedo kapitalile ja raadiojaama toimetus aitab omakorda ajalehte toimetada.
Jaanuaris 2007 alustas Hiiumaal Kärdlas tööd Raadio Kadi kolmas saatja sagedusel 90,1 MHz. Selle tulemusel laienes jaama leviala kogu Hiiumaale, raadio programmis suurenes Hiiumaa sõnumite osakaal.
Programm
Raadio Kadi programmis on oluline osa sõnalistel saadetel, milles käsitletakse erinevaid eluvaldkondi, nii päevakajalisi kui ka püsiteemasid; eelkõige seda, mis on vahetult seotud saarte ja saarlastega. Alates kanali loomisest on kavas olnud soovisaade. Praegune hommikuprogramm kannab nime "Ärkamisaeg".
Jaama kavas on olnud ka öine jutusaade.
Kuulajaskond
Raadio Kadi on eestikeelne ja mõeldud igas vanuses kuulajale. Muusikavalikuga soovib jaam rahuldada "kõige erinevamaid maitseid".
Saatejuhid, ajakirjanikud, toimetajad
sulgudes ametikoht või saate nimetus.
Owen Hargreaves
Owen Lee Hargreaves (sündinud 20. jaanuaril 1981 Kanadas Calgarys) on Inglismaa jalgpallikoondise endine poolkaitsja.
Ta sündis Kanadas inglasest isa Colin Hargreavesi ja ueilslasest ema Margaret Hargreavesi pojana. Vanemad emigreerusid pisut enne tema sündi. Tema vend Darren on sündinud Walesis ja teine vend Neil Inglismaal.
Päritolu tõttu võinuks ta valida ükskõik kas Inglismaa, Walesi või Kanada jalgpallikoondise. Ta mängiski Walesi võistkonnas mitmes noorte vanuseklassis, kuni Inglismaa U-21 koondise peatreener Howard Wilkinson kutsus ta Inglismaa U-21 koondisse.
Koondisekarjäär
Tema debüüt koondises oli 15. augustil 2001, kui kohtuti Hollandi jalgpallikoondisega. Ta on läbi aegade ainus jalgpallur, kes on mänginud Inglismaa jalgpallikoondises, ilma et oleks kunagi Inglismaal elanud, ja üksnes Joe Baker on peale tema Inglismaa koondises esinenud, ilma et oleks varem Inglismaal jalgpalli mänginud.
Hargreavesi teine koondisemäng toimus 1. septembril 2001 Müncheni olümpiastaadionil ja see oli MM-valikmäng Saksamaa jalgpallikoondisega. Ainult alagrupivõitja pääses otse MM-ile ja viik oleks Saksamaale sisuliselt alagrupivõidu taganud. Müncheni olümpiastaadionil ei olnud Saksamaa pärast 1973. aastat kordagi kaotanud. Siiski suutis Inglismaa võita kohtumise 5:1 ja hiljem tänu paremale väravate vahele ka alagrupi. Hargreaves vahetati platsile 78. minutil, kui kõik väravad olid juba löödud.
Hargreaves valiti 2002. aasta MM-ile Jaapanisse, olles Inglismaa koondise ainus pallur, kes ei mänginud Premier League'is. MM-i esimeses voorus 2. juunil viigistas Inglismaa 1:1 Rootsi jalgpallikoondisega ja Hargreaves mängis kogu kohtumise. Teises voorus 7. juunil Argentina jalgpallikoondise vastu sai Hargreaves esimese veerandtunni järel vigastada ja vahetati 19. minutil välja. Rohkem ta sel MM-il ei mänginud. Inglismaa võitis 44. minuti penaltist 1:0. Kolmandas voorus viigistas Inglismaa Nigeeria jalgpallikoondisega ja pääses alagrupist Rootsi järel teisena edasi. Inglismaa alistas seejärel Taani jalgpallikoondise 3:0, kuid kaotas veerandfinaalis 1:2 Brasiilia jalgpallikoondisele ja langes välja.
2004. aasta EM-valikgrupi võitis Inglismaa ilma ühegi kaotuseta. Hargreaves osales 4 valikmängus, neist 3 korda vahetusest. Ta oli selleski valiktsüklis ainus Inglismaa mängija, kes ei mänginud Premier League'is (ka David Beckham läks valiktsükli lõpus Madridi Reali). Ka finaalturniiril olid Hargreaves ja Beckham ainsad Inglismaa koondislased, kes ei mänginud Premier League'is.
2004. aasta EM-il Portugalis mängis Inglismaa 13. juunil Prantsusmaa jalgpallikoondisega ja läks 38. minutil Frank Lampardi löögist juhtima. Hargreaves vahetati platsile 76. minutil ja pidi tunnistama, kuidas Prantsusmaa võitis Zinedine Zidane'i üleminutitel löödud väravatest 2:1. Teises voorus 17. juunil alistas Inglismaa Šveitsi jalgpallikoondise 3:0 ja Hargreaves sekkus mängu 70. minutil seisul 1:0. Kolmandas voorus alistas Inglismaa Horvaatia jalgpallikoondise 4:2 (Hargreaves ei mänginud) ja pääses alagrupist Prantsusmaa järel teisena edasi. Veerandfinaalis kohtus Inglismaa 24. juunil Portugali jalgpallikoondisega. Hargreaves sekkus 81. minutil eduseisul 1:0, kuid juba 83. minutil Hélder Postiga viigistas. Lisaajal lõi kumbki meeskond veel ühe värava ja 2:2 lõppenud mängu järel võitis Portugal penaltiseeria. Hargreaves realiseeris 5. penalti, viies Inglismaa 4:3 ette.
2006. aasta MM-ile, mis toimus Saksamaal, pääses Inglismaa valikgrupivõiduga Poola jalgpallikoondise ees. Jällegi olid Hargreaves ja Beckham ainsad Inglismaa koondislased, kes ei mänginud Inglismaa klubides. 10. juunil läks Inglismaa esimeses voorus Paraguay jalgpallikoondise vastu juba 3. minutil juhtima ja see värav jäigi mängu ainsaks. Hargreaves vahetati mängu 83. minutil. Teises voorus võitis Inglismaa 2:0 Trinidadi ja Tobago jalgpallikoondise. Hargreaves ei mänginud, kuid ülejäänud Inglismaa kohtumised tegi kaasa algusest lõpuni. Kolmandas alagrupimängus 20. juunil Rootsi vastu sai ta 76. minutil ainsa inglasena kollase kaardi. Mäng lõppes 2:2 ja Inglismaa võitis Rootsi ees alagrupi. Seejärel alistas Inglismaa 25. juunil Ecuadori jalgpallikoondise. 1. juulil pidas Inglismaa veerandfinaali, taas Portugali vastu. Hargreaves sai 107. minutil kollase kaardi. Väravaid ei tulnud ja taas lõppes mäng penaltiseeriaga. Hargreaves oli 4 inglasest ainus, kes penalti sisse suutis lüüa, ja Inglismaa langes taas välja. Hargreaves valiti kohtumise parimaks mängijaks.
2006. aastal valiti Hargreaves Inglismaa aasta jalgpalluriks.
Laitse raudteepeatus
Laitse raudteepeatus on raudteepeatus Harju maakonnas Saue vallas Kaasiku külas.
Owen Hargreaves
Koondisekarjäär
Viimased koondisemängud pidas Hargreaves 2008. Kokku mängis ta Inglismaa koondis 42 mängu, kuid ei löönud neis ühtki väravat.
Isiklikku
Owen Hargreaves on 180 cm pikk.
Laitse raudteepeatus
Peatuskoht asub laiarööpmelise Keila–Turba raudtee ääres 43 km kaugusel Balti jaamast. Peatus jääb Kibuna ja Jaanika raudteepeatuse vahele.
Üheteelise raudtee ääres on üks perroon pikkusega 100 meetrit. Peatuses peatuvad Elroni Tallinnast Turbassee sõitvad elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus IV tsooni.
1971
1971. aasta (MCMLXXI) oli 20. sajandi 71. aasta.
Sündmused Eestis
pisi|Ringrajasõit Pirital pisi|[[Georg Tenno memoriaal atleetvõimlemises Kalevi spordihallis]]
Vasalemma raudteejaam
Vasalemma raudteejaam on raudteejaam Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Vasalemma alevikus.
Raudteejaam asub laiarööpmelise Keila–Turba raudtee ääres 37,5 km kaugusel Balti jaamast. Jaam jääb Kulna ja Kibuna raudteepeatuse vahele. Vasalemmas peatuvad Elroni Tallinnast Turbasse sõitvad elektrirongid. Jaamas võib toimuda ka kaubalaadimine. Piletihinnalt kuulub jaam IV tsooni.
2010. aastal valmis Vasalemmas uus 550 mm kõrgune ja 100 m pikkune teedevaheline ooteplatvorm.
Raudteejaamas asub tänaseks 3 rööpapaari ja 7 pööret, lisaks suundub jaamast harutee tööstusterritooriumile (Vasalemma karjääri).
Ajalugu
pisi|vasakul|Vasalemma raudteejaam aastal 1924 pisi|Vasalemma raudteejaam pisi|Vasalemma raudteejaam. pisi| Vasalemma jaam rajati aastal 1917 seoses juba 1905. aastal avatud laiarööpmelise Keila–Haapsalu raudteega. Aasta hiljem valmis ka kahekorruseline puidust jaamahoone.
Elektrirongide liiklus toona vastselt elektrifitseeritud Keila–Vasalemma raudteelõigul avati 15. juulil 1965. 1981. aastal pikendati elektriraudteed Riisipereni ja 2019. aastal kuni Turbani.
Vasalemma jaamast läks Nõukogude võimu lõpul umbes 6 km pikkune haruraudtee Murru vanglasse, mis demonteeriti 1990. aastate keskpaigas. Tänaseni on alles selle raudteetamm.
2002. aasta sügisel avati Vasalemma jaama perroonil ootepaviljon.
Varem asus jaamas lisaks peateele neli kõrvalteed ning tupiktee.
Alates 2015. aastast ristub Vasalemma raudteejaama juures raudteega Eesti pikim matkarada, RMK matkatee Peraküla-Aegviidu-Ähijärve mille kogu pikkus on 820 km Vasalemma raudtee jaam jääb 64 km juurde
Jaamahoone
Vasalemma jaamahoone valmis 1918. aastal eriprojekti järgi.
Jaamahoone erineb oluliselt varasematel kümnenditel levinud dekoratsioonirohketest kroonuhistoritsistlikest puithoonetest.
Jaamahoone on rahuldavas seisukorras, kuid mitte enam kasutusel ning laguneb.
2019. aastal avaldatud nimekirja kohaselt kuulub Vasalemma jaamahoone ehitiste hulka, millest hoone omanik AS Eesti Raudtee soovib vabaneda.
960
Sajandid: 9. sajand - 10. sajand - 11. sajand
Aastad: 955 956 957 958 959 - 960 - 961 962 963 964 965
Pädevus
Pädevus ehk võimkond, võimupiirid, kompetents (inglise keeles competence, power) on õiguse kontekstis õigusaktiga füüsilisele või juriidilisele isikule antud ülesannete, õiguste ja kohustuste kogu. Pädevus annab kaalutlusõiguse mingi õigusliku toimingu sooritamiseks (vastandina kohustusele). Pädevus sisaldab ka vastutust. Eri õigusvaldkondades eristatakse erinevaid pädevuse alaliike.