cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Agroökoloogia
Erinevaid seletusi
Harilikuma definitsiooni sellele sõnale annab Dalgaard, kes nimetab agroökoloogiat taimede, loomade, inimeste ja keskkonna vaheliste vastastikmõjude uurimist põllumajanduslikus süsteemis. Niisiis, agroökoloogia on loomupäraselt multidistsiplinaarne, sisaldades tegureid agronoomiast, ökoloogiast, sotsioloogiast ja majandusest. Sellise tõlgendamise puhul omab “-ökoloogia” osa agroökoloogias laias laastus ka sotsiaalset, kultuurilist ja majanduslikku sisu.
Fred Buttel on teinud akadeemilisema diferentseerimise erinevatest käsitlustest jagades nad viide laiahaardelisse kategooriasse:
Ökosüsteemide agroökoloogia
Selle käsitlusviisi tagant tõukajaks on ökosüsteemide bioloog Eugene Odum. See põhineb hüpoteesil, et looduslikud süsteemid – oma stabiilsuse ja elastsusega – varustavad meid parima mudeliga, mida matkida, kui eesmärgiks on jätkusuutlik areng. Harilikult ei ole ökosüsteemide agroökoloogia aktiivselt kaasatud sotsiaalteadusse, kuid see koolkond põhineb täielikult uskumusele, et suuremastaabiline põllumajandus on ebasobiv. Steve Gliessmani tööd on selle käsitlusviisi prototüübiks.
Nicolas de Grigny
Elu
Nicolas de Grigny sündis muusikute peres. Tema vanaisa, isa ja onu olid organistid Reimsis St. Pierre'i ja St. Hilaire'i basiilikas.
Agroökoloogia
Agronoomiline ökoloogia
Selle haru aluspõhimõtted tulenevad peamiselt agronoomiast, sealhulgas ka traditsioonilised põllumajanduslikud tootmisteadused. Ka see käsitlusviis ei kaasa sotsiaalteadusi aktiivselt agroökoloogilistes analüüsides, vaid kasutab sotsiaalteadusi, et aru saada protsessidest, mille tõttu põllumajandus muutus jätkusuutmatuks. Chuck Francis, Richard Hardwood, Ricardo Salvador ja Matt Liebman on selle suuna eeskujudeks.
Nicolas de Grigny
Elu
Aastatel 1693–1695 oli Nicolas de Grigny organist St.Denis' kirikus Pariisis. Pariisis õppis Nicolas de Grigny tolle aja Prantsusmaal tuntuima organisti Nicolas Lebegue'i juures.
Sonora osariik
Ajalugu
Sonora osariik on loodud 1824. aastal. 1830. aastal jagati osariik kaheks ning lõunaosast moodustati Sinaloa osariik.
Nicolas de Grigny
Elu
Aastal 1696 tuli Nicolas de Grigny tagasi kodulinna Reimsi. Seal oli ta titulaarorganist Reimsi katedraalis Notre Dame de Reims. See oli tähtis koht, sest Notre-Dame de Reimsis krooniti prantsuse kuningaid.
30. novembril 1703 Nicolas de Grigny suri 31-aastaselt.
Sonora osariik
Haldusjaotus
Sonora osariik on jagatud 72 kohalikuks omavalitsuseks.
Nicolas de Grigny
Looming
Teist oreliraamatud avastati alles 1949 aastal.
Agroökoloogia
Ökopoliitiline ökonoomia
Seda tüüpi agroökoloogia liikumapanevaks jõuks on poliitilise ökonoomia kriitika modernse põllumajanduse pihta. Peamiseks kriitikaks on ökoloogilised puudujäägid põllumajanduses. Selle koolkond usub, et ainult radikaalsed muutused põllumajanduse poliitilises ökonoomias ja moraalses ökonoomias vähendavad kaasaegse põllumajanduse kahjulikku mõju ühiskonnale. Miguel Altieri (ökosüsteemide bioloog), John Vandermeeri (populatsiooniökoloog), Richard Lewontini ja Richard Levinsi tööd annavad häid näiteid sellest poliitiliselt laetud ja sotsiaalselt orienteeritud agroökoloogia versioonist.
Sonora osariik
Välislingid
🇲🇽
Agroökoloogia
Populatsiooni agroökoloogia
Mõnes mõttes on populatsiooni agroökoloogia väga sarnane ökosüsteemide agroökoloogiaga, kuna mõlema põhihüpoteesid ja meetodid põlvnevad ökoloogia printsiipidest. See vaatenurk on aga peamiselt tuletatud demökoloogiast, mis on viimase kolmekümne aasta jooksul hakanud asendama Odumi ökosüsteemide bioloogiat. Lisaks populatsioonidünaamikate seostamisele kliima ja biogeokeemiaga on väga tähtis roll geneetikal. Tänapäevasematest agroökoloogia harudest on populatsiooni agroökoloogial üks tagasihoidlikumaid seoseid sotsioloogiaga. Ühiskonnateadusi võib kasutada siin näiteks selleks, et paremini mõista agroökosüsteemide evolutsiooni ja nende süsteemide ümberkujundamise piiranguid. David Andow ja Alison Power on peamised näited selle suuna esindajatest.
Ramon Tremosa
pisi|Ramon Tremosa i Balcells (aastal 2014) Ramon Tremosa i Balcells (sündinud 30. juunil 1965 Barcelonas) on katalaani rahvusest Hispaania poliitik (Convergència Democràtica de Catalunya). Ta on aastast 2009 Euroopa Parlamendi liige.
Agroökoloogia
Multifunktsionaalsete põllumajandussüsteemide integreeritud hindamine
Selle asemel, et keskenduda ainult põllumajanduslikule ettevõtlusele, tugineb see lähenemisviis ka maastiku multifunktsionaalsusele – põllumajandus pakub ka muid huve peale toidutoodangu ja kaubanduse, näiteks maastikuhooldust, töökohtade loomist ja maaelu arendamist. Selle suuna esindajad peavad tähtsaks, et agroökoloogias ei saa üht distsipliini – olgu see ökoloogia, agronoomia või ökonoomia – teisest olulisemaks pidada.
Ramon Tremosa
Ta lõpetas Barcelona ülikooli majandusteaduskonna. Aastal 1999 kaitses ta samas ülikoolis majandusteaduste doktori kraadi. Seejärel töötas kuni europarlamenti valimiseni Barcelona ülikoolis majandusteaduskonnas õppejõuna. Lisaks on ta töötanud Kataloonia valitsuses sotsiaalkindlustuse ministeeriumis.
Agroökoloogia
Integratsioon ökoloogiaga
Pärast 1970ndaid, mil agronoomid märkasid ökoloogia väärtust ning ökoloogid hakkasid põllumajandussüsteeme uurima, kasvas uurimistööde arv agroökoloogias märgatavalt. Gliessman on kirjeldanud, kuidas professor Efraim Hernandez X. oma uurimistööga põlisrahvaste teadmistest Mexicos aitas luua haridusprogramme agroökoloogias. 1977. aastal seletas Hernandez X., et kaasaegsed põllumajandussüsteemid kaotasid oma ökoloogilise aluse, kui sotsiaalökonoomilised tegurid muutusid ainsaks liikumapanevaks jõuks toidutööstuses. Kinnitus selle kohta, et sotsiaalökonoomilised vastastikmõjud on tõepoolest ühtedeks peamisteks aluskomponentideks kõikides agroökosüsteemides, tuli 1982. Aastal Patricio Montaldo artiklist "Agroecologia del Tropico Americano", mille peamine mõte oli, et kavandades põllumajanduslikku üksust on bioloogilised probleemid lahutamatu osa sotsiaalökonoomilisest kontekstist, milles põllumajandussüsteemi kasutatakse.
Ramon Tremosa
Aastal 2009 valiti ta Euroopa Parlamendi liikmeks. Europarlamendis kuulub ta Euroopa Demokraatide ja Liberaalide Liidu fraktsiooni.
Agroökoloogia
Integratsioon ökoloogiaga
1985. aastal näitas Miguel Altier, kuidas farmide tihendamine ja saagikoristusmeetodite integreerimine mõjub kahjurite populatsioonidele. Samal aastal tõstis Gliessman esile, et sotsiaalökonoomia, tehnoloogia ja ökoloogiliste komponentide pideva vastastikmõju tõttu tekib keeruline tagasisidemehhanism, mis aja jooksul on kujundanud tänapäevased toidutööstuse süsteemid. Need agroökoloogia pioneerid on märgatavalt kaasa aidanud alustalade loomisele, mis viis tänapäevase agroökoloogia mõistmiseni.
Rakendused
Selleks, et agroökoloog saaks avaldada arvamust mingi kindla maaharimisviisi kohta, peab ta esmalt püüdma mõista kontekste, millesse farm on kaasatud. Igal farmil võib olla unikaalne kombinatsioon mõjutegureid või kontekste. Igal farmeril võivad olla omad vaated põllumajanduslikust tegevusest ja need võivad olla teistsugused kui agroökoloogidel. Üldiselt püüdlevad põllumehed sellise konfiguratsiooni poole, mis on elujõuline mitmes kontekstis – perekondlikus, finantsilises, tehnilises, poliitilises, logistilises, turunduslikus, keskkondlikus ja spirituaalses. Agroökoloogid üritavad mõista nende inimeste käitumist, kes elatuvad taimede ja loomade kasvatamisest, mõistes samal ajal, mida tähendab ühe farmi elushoidmine.
Heterogeensuse suurendamine
On näidatud, et maastiku heterogeensus on seotud liigilise mitmekesisusega. Näiteks on leitud, et liblikate arvukus suureneb koos maastiku heterogeensusega. Üks oluline osa heterogeensuse säilitamiseks on põldude vahele kündmata ja külvamata puhverribade jätmine ja ka põlluservades olevate metsatukkade, tiikide, söötis maa ja võsastike olemasolu. Need pealtnäha tähtsusetud maatükid on üliolulised põllumaa mitmekesisusele. Puhverribadest saavad kasu mitmed taksonid: mitmeaastased rohttaimed meelitavad ligi herbivoorseid putukaid, mis meelitavad omakorda ligi kindlaid linnuliike ja need linnud kutsuvad ligi kiskjalisi imetajaid. Lisaks aitavad harimata jäetud alad paljudel liikidel maastikku mööda paremini rännata.
Vaated kündmata jätmisele
Põllu kündmata jätmine on loodusthoidva põllumajanduse üks komponente ja seda peetakse keskkonnasõbralikumaks kui täielikku kündmist. Selle uskumuse kohaselt võiks oletada, et agroökoloogid ei soovita täielikku kündmist ja pooldaksid pigem põldude kündmata jätmist, kuid alati ei ole nii. Õigupoolest on üldlevinud konsensus, et mittekündmine võib suurendada mulla võimet toimida süsiniku kogujana, eriti kui kombineerida kaitsetaimestikuga. Maa kündmata jätmine võib kaasa aidata orgaanilise aine ja orgaanilise süsiniku suuremale kontsentratsioonile mullas, kuigi on ka uurimusi, mis ei leidnud kummaski näitajas tõusu. Varieeruvus tuleneb keskkonnateguritest ja saagi konditsioonist. Lisaks võib kündmata jätmine kaudselt vähendada CO2 heitkoguseid, kuna väheneb kündmiseks vajalike fossiilkütuste kasutamine.
Enamik viljasorte võib saada kündmata jätmisest kasu, kuid mitte kõik sordid pole sobilikud selliseks maaharimisviisiks. Kündmata pinnasel võib varases arengustaadiumis tekkida viljal probleeme teiste taimedega konkureerimises. Sel puhul võib keskkonnasäästlikest maaharimisviisidest parimaks osutuda kombinatsioon triipkündmisest koos kündmata jätmisega.
Kündmata põld võib viia suuremate röövputukate populatsioonideni, mis on hea viis kahjureid bioloogiliselt tõrjuda, kuid võib ka hõlbustada vilja ära söömist. Näiteks maisi puhul võib röövikute tekitatav kahju olla kündmata põllu korral suurem kui hariliku kündmise puhul.
292. Kaitse Vahipataljon
292. Kaitse Vahipataljon (Schutzmannschaft Wacht Bataillon nr. 292) moodustatimist alustati oktoobris 1942 kasarmeeritud Omakaitse malevate üksikutest kompaniidest.
Agroökoloogia
Vaated kündmata jätmisele
Karmide talvedega piirkondades võib kündmata põllumullal minna kevadel kauem soojenemiseks ja kuivamiseks, mis võib külviaja nihutada ebasoodsale ajale. Kündmata põllu pinnale kuhjuvad orgaanilised jäätmed muutuvad järgmisel aastal kahjulikuks, sest need on soodsaks keskkonnaks patogeenidele, mis võivad kaasa aidata haiguste leviku edasikandumisele tulevasele saagile.
292. Kaitse Vahipataljon
292. Kaitse Vahipataljon likvideeriti veebruaris 1943.
Nookpaeluss
Nookpaeluss põhjustab inimesel haigust, mida nimetatakse nookpaelusstõveks ehk teniaasiks.
2016. aasta Brüsseli plahvatused
2016. aasta 22. märtsi hommikul toimus Brüsselis kolm koordineeritud pommiplahvatust: kaks Brüsseli lennujaamas Zaventemis ning üks Brüsseli metroo Maelbeeki metroojaamas. Rünnakutes hukkus 32 tsiviilisikut ja kolm enesetaputerroristi, üle 300 inimese sai vigastada. Terrorirünnakute eest võttis vastutuse ühendus Islamiriik.
Tegu oli suurima hukkunute arvuga terrorirünnakuga Belgia ajaloos. Belgia valitsus kuulutas kolm järgmist päeva leinapäevadeks.
Rünnakud
Brüsselis toimus kokku kolm koordineeritud rünnakut: kaks naeltega täidetud pommi õhiti Brüsseli lennujaamas ja üks pomm Maelbeeki metroojaamas.
Brüsseli lennujaam
Kell 7.58 toimus Brüsseli lennujaamas Zaventemis 10-sekundilise vahega kaks plahvatust, esimene peaterminali rahvusvahelisele lennule minevate reisijate saalis American Airlinesi ja Brussels Airlinesi registreerimislaudade lähedal, teine seal lähedal, Starbucksi kohviku juures ; Prantsusmaa meedia teatel koridoris. Louvaini Gasthuisbergi ülikoolihaigla teatel viitavad haavatute vigastused sellele, et pommid sisaldasid naelu. Enne plahvatusi oli uudisteagentuuri Belga teatel kuulda laske ja araabiakeelseid hüüdeid. Hukkus vähemalt 11, vigastada sai üle 81 inimese, neist vähemalt 35 raskelt. Paanikas inimesed põgenesid lennujaamast. RTBF-i teatel leiti ruumist hiljem Kalašnikovi automaat. Leiti ka teisi relvi ja lõhkemata jäänud pomm, mis tehti kahjutuks. Pisut enne plahvatusi jäädvustas turvakaamera kolm meest, kellest kahte peetakse toimunud plahvatuste tegijateks, kolmandat aga põgenenuks.
Rünnak Maelbeeki metroojaamale
Maelbeeki metroojaamast Arts-Loi metroojaama suunas väljuvas kolme vaguniga rongi teises vagunis, mis oli veel perrooniga kohakuti, toimus plahvatus kohaliku aja järgi 9.11. Vähemalt 20 inimest hukkus ja 130 sai vigastada, neist 10 väga raskelt. Tugeva lööklaine tõttu tundus, nagu plahvatusi oleks olnud mitu. Brüsseli metroo suleti 9.27.
Ohvrid
Plahvatuste tagajärjel hukkus 35 isikut, sealhulgas ka kolm terroristi, ning sai vigastada üle 300 inimese, neist 62 kriitiliselt. Brüsseli lennujaama rünnakutes hukkus 17, vigastada sai 81, ning metroojaamas 14 isikut (sh terroristid), vigastada sai 81, veel neli suri hiljem haiglas. Tegu oli ohvriterohkeima terrorirünnakuga Belgia ajaloos.
Ohvrite tuvastamine toimus aeglaselt, peamiselt sellepärast, et oli tegu paljude riikide kodanikega. Välisminister Didier Reyndersi hinnangul oli ohvrite seas vähemalt 40 riigi kodanikke.
Ründajad
pisi|[[Turvakaamera pilt, millel on näha Najim Laachraoui (vasakul), Ibrahim el-Bakraoui (keskel) ja tundmatu Brüsseli lennujaama rünnakutes kahtlustatav.]] Arvatakse, et kaks enesetapurünnakut panid toime Belgia kodanikud, vennad Khalid ja Ibrahim el-Bakraoui. Lennujaama turvakaamera videol on näha Ibrahim koos kahe mehega; tuvastati, et üks neist on Najim Laachraoui, kes samuti pani lennujaamas toime enesetapurünnaku. Arvatakse, et Brüsseli ründajad kuuluvad samasse terrorismirakukesse, mis kavandas 2015. aasta novembri Pariisi terrorirünnakud.
Lennujaama turvavideol on näha kolm meest, kes lükkavad kärusid pagasiga, milles võisid olla pommid, mis lennujaamas hiljem plahvatasid. Taksojuht, kes nad lennujaama viis, ütles, et mehed ei lubanud tal oma pagasit puutuda. Ibrahimil ja Laachraouil on mõlemal ainult vasakus käes kinnas; kinda all võis olla peidus lõhkeaine detonaator.
Taksojuht, kes oli kahtlusalused lennujaama viinud, juhatas politsei ühe maja juurde Schaerbeekis. Politsei leidis sealt naelpommi, 15 kg atsetoonperoksiidi, 151 l atsetooni, 30 l vesinikperoksiidi ja teisi lõhkeainekomponente ning Islamiriigi lipu. Maja lähedalt prügikonteinerist leiti ka Ibrahim el-Bakraoui arvuti. Plahvatuste toimumise nädalal olid kõik pommide valmistamiseks vajalikud koostisained saadaval Brüsseli rauakaupluses vähem kui 40 euro eest.
Lääne luureametnikud arvavad, et rohkem rünnakutega seotud isikuid on vabaduses ning kavandatakse uusi rünnakuid.
Islamiriigi seotus
Džihaadianalüütiku Pieter Van Ostaeyeni hinnangul on terrorirünnakutel Islamiriigi käekiri. Tõenäoliselt on tegu reaktsiooniga 18. märtsil Brüsselis toimunud terrorivastasele operatsioonile (18. märts 2016), mille käigus peeti kinni Salah Abdeslam. Rünnak oli nähtavasti kiiresti korraldatud ja üllatavalt koordineeritud.
Telefoniühenduse ummistumine
Massilise helistamise tõttu muutus mobiiltelefonide kasutamine peaaegu võimatuks.
Päästetööd
Pärast plahvatust metroojaamas peatas rongijuht kohe rongi ja evakueeris esimese ja kolmanda vaguni sõitjad. Esimesed päästeautod saabusid kell 9:33, kuid enne haavatute abistamist tuli ära oodata demineerijad. Haavatud ja metroopersonal evakueeriti, kohale jäid ainult turvatöötajad. Kergelt vigastatud viidi STIB-i bussidesse ja ümberkaudsetesse hotellidesse.
Julgeolekumeetmed
Brüsseli lennujaam suleti, raudteeühendus lennujaamaga peatati ning lennud suunati ümber. Eurostar ja Thalys peatasid rahvusvahelise raudteeühenduse Brüsseliga. Samuti peatati metrooliiklus ja kogu ühistransport Brüsselis, metroojaamad suleti.
Euroopa Komisjon käskis oma töötajatel jääda siseruumidesse või koju. Kõik Euroopa Liidu aparaadi koosolekud jäeti ära. Sissepääsu Euroopa Liidu asutuste hoonetesse piirati. .
Prantsusmaal karmistati turvameetmeid. Piiridele saadeti juurde 1600 politseinikku. Prantsusmaa president François Hollande pidas plahvatuste üle arutamiseks kabinetiistungi.
Hollandi ja Gatwicki ja Heathrow' lennujaamas karmistati turvameetmeid. Suurbritannia peaminister David Cameron kutsus ministrid erakorralisele nõupidamisele.
Uurimine ja politseioperatsioonid
Belgia liiduprokurör Fredere Van Leeuw kinnitas, et tegu oli terrorirünnakutega (lennujaamas enesetapurünnakutega), ning teatas kriminaalasja algatamisest.
Rue de la Loil Maelbeeki metroojaama lähedal õhkis politsei pisut enne 11.30 kahtlased pakid.
22. märtsi pärastlõunal otsis politsei Jette'is ja Schaerbeekis terrorirünnakutega seotud isikuid. Schaerbeeki raudteejaama kvartalis evakueeriti kümneid inimesi, kohal olid demineerijad.
Ühel Marie-Louise'i väljakule suubuval tänaval Maelbeeki raudteejaama lähedal seisis minuteid lukustatud Mini-Cooper, mille mootor käis ja süütevõti oli ees. Pealtnägija kutsus politsei. Kohale saabus mitukümmend politseinikku, sealhulgas terrorismivastase üksuse liikmeid ja demineerijaid. Midagi kahtlast ei leitud.
Politsei otsis 22. märtsil taga lennujaama plahvatustega seotud kolmandat meest, keda peeti põgenenuks.
Poliitikute avaldused
Pressikonverentsil nimetas peaminister Charles Michel terrorirünnakuid pimedateks, vägivaldseteks ja argpükslikeks ning ütles, et see on traagiline hetk riigi ajaloos; ta kutsus rahvast üles rahulikkusele ja solidaarsusele.
Lein
Euroopa Liidu lipud Euroopa Liidu asutustel langetati poolde masti.
Belgia valitsus kuulutas välja kolmepäevase üleriikliku leina.
Alessandro Allori
pisi|Alessandro Allori. "Venus ja Cupido" (umbes 1586, [[Musée Fabre, Montpellier)]] Alessandro di Cristofano di Lorenzo del Bronzino Allori (31. mai 1535 Firenze – 22. september 1607 Firenze) oli Itaalia maalikunstnik, hilise Firenze koolkonna maneristliku suuna esindaja.
2016. aasta Brüsseli plahvatused
Solidaarsusavaldused
Eiffeli torn valgustati õhtul Belgia lipu värvides, samuti Brandenburgi värav Berliinis ja Londoni vaateratas; eeskuju järgis ka Tallinna teletorn.
Alessandro Allori
Tema isa suri 1540 ja isa lähedane sõber kunstnik Agnolo Bronzino kasvatas Alessandro üles. Seetõttu kutsus Allori Bronzinot onuks ja nimetas iseennastki mõnikord Bronzinoks. Bronzino kasvatas ka Allori kunstnikuks.
Teine Allori mõjutaja oli Michelangelo, kelle töödega kunstnik tutvus Roomas aastatel 1554–1559. Ta oli ka Giorgio Vasari õpilane. Mõjutusi sai Allori ka Antwerpeni koolkonnalt.
Allori oli omal ajal tuntud kui suurepärane aktimaalija ja portretist. Kuid tema lihvitud figuurid on ebaloomulikes asendites, mis jätavad mulje külmadest marmorkujudest. Kui 16. sajandi alguseks hakkas mujal Euroopas levima barokk, mille figuuridest kiirgas elu, siis Allori kujutatud inimesed nägid endiselt välja natuke kivikujude moodi. Selles mõttes õnnestusid tal paraadportreed natuke paremini, sest seal ongi kujutatav pisut skulptuuri moodi.
2006 kinkis Saksamaal töötanud Suurbritannia väliskorrespondent Charles Wheeler Berliini maaligaleriile Alessandro Allori originaalmaali. Ta oli selle saanud 1952 pulmakingiks, aga alles hiljaaegu sai ta aru maali tõelisest autorist ja väärtusest. Britid olid maali Teises maailmasõjas röövinud. Maalil oli kujutatud Firenze hertsoginna Toledo Eleonora (1522–1562) ja maali mõõtmed olid 12 × 16 cm.
Raimond Lätte
Raimond Lätte (22. veebruar 1931 Tartu – 6. jaanuar 1997 Tallinn) oli eesti helilooja.
Maroua
Maroua on linn Kamerunis, Kaug-Põhjapiirkonna halduskeskus. Asub Ferngo ja Kaliao jõe ääres.
Raimond Lätte
Raimond Lätte lõpetas 1952. aastal koorijuhtimise erialal Tartu Muusikakooli Richard Ritsingu ja Voldemar Kliimandi klassis ning 1957 samal erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Artur Vahteri klassis. 1961. aastal lõpetas ta kompositsiooni eriala Tallinna Riikliku Konservatooriumi Anatoli Garšneki klassis.
Maroua
Maroua on puuvillatööstuse keskus.
Raimond Lätte
Ta oli Eesti Heliloojate Liidu liige alates 1962. aastast.
Tema loomingus on esiplaanil väikevormid, eriti koori- ja lastelaulud.
291. Kaitse Vahipataljon
291. Kaitsepataljon (Schutzmannschaft Wacht Bataillon nr. 291, 291. Kaitse Vahipataljon) moodustamist alustati oktoobris 1942 kasarmeeritud Omakaitse malevate eraldiseisvatest kompaniidest.
Omakaitse kasarmeeritud üksustest, kes jäid pärast territoriaalse omakaitse allutamist 1. oktoobril 1942 Väegrupi "Nord" tagalaülemale, jäi Eestimaa SS- ja politseijuhi juures asuvale korrapolitsei (Kommandeur der Ordnungspolizei beim SS- und Polizeiführer Estland) kolonel (Oberst) Wilhelm von Thadeni alluvusse liiga vähe mehi 8 täiemahulise pataljoni formeerimiseks nagu oli esialgu planeeritud.
291. Kaitse Vahipataljon likvideeriti veebruaris 1943.
Juhtkond ja koosseis
Pataljoniülem:
Campeche osariik
Campeche on osariik Mehhiko lõunaosas, Atlandi ookeani rannikul. Piirneb lõunas Guatemalaga.
Ajalugu
Campeche osariik on loodud 1858. aastal.
Adõgee Vabariigi lipp
Lipu kirjeldus
Adõgee lipp on roheline plagu, millel on kaksteist kuldset tähte ja kolm kuldset ristatud noolt. Lipu valmistasid 1830ndatel adõgee iseseisvuslased, keda toetas Suurbritannia.
Sümbolite tähendused
Kaksteist tähte sümboliseerivad 12 adõgee hõimu, kolm ristatud noolt nende hõimude ühtsust.
Seda lippu kasutas ka Teise maailmasõja ajal Põhja-Kaukaasia Liiga.
Juudi autonoomse oblasti lipp
thumb|Juudi autonoomse oblasti lipp
Juudi autonoomse oblasti lipp on Venemaa haldusüksuse Juudi autonoomse oblasti lipp.
Ametlikult võeti lipp kasutusele 31. juulil 1996.
Lipuks on ristkülikukujuline valge kangas, mida läbib seitse horisontaalset erivärvilist triipu, punane, oranž, kollane, roheline, helesinine, sinine ning violetne. Ühe triibu laius moodustab 1/40 lipu laiusest. Triibud on omavahel eraldatud kitsaste valgete triipudega, iga valge triip moodustab 1/120 lipu laiusest.
Lipul olevad erivärvilised triibud sümboliseerivad vikerkaart.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3.
Adõgee vapp
thumb|Adõgee vapp 1992. aastast pisi|1994. aastal kasutusele võetud vapp Adõgee Vabariigi vapp on ringikujuline. Ringi ülaosa raami sisse on kirjutatud "Adõgee Vabariik" nii vene kui ka adõgee keeles. Kahe kirja vahel on viisnurkne täht.
Vapp võeti kasutusele 24. märtsil 1992.
All vasakul on tamme- ja vahtralehed, all paremal aga kuldsed nisupead ja maisitõlvik. Neid kahte poolt ühendavad alt kirillitsa tähed РФ (Российская Федерация – Venemaa Föderatsioon), mille vahele on paigutatud sõnni pea, selle kohal on kujutatud lauda leiva ja soolaga.
Värv
Värv on pigmenti ja sideainet sisaldav vedel, pastataoline või tahke aine, mis pinnale kantuna moodustab füüsikalise või keemilise protsessi tulemusel tahke kelme ning kaunistab pinda ja kaitseb seda kahjustavate tegurite eest.
Pigment annab värvile värvuse ja kattevõime. Sideaine ühendab pigmendiosakesi, tagab nakke pinnaga.
Juudi autonoomne oblast
Juudi autonoomne oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Kaug-Ida föderaalringkonnas. Piirneb lõunas ja läänes Hiinaga ja Amuuri jõega.
1928. aastal loodi Biro-Bidžani rahvuspiirkond, mis 1934. aastal nimetati Juudi autonoomseks oblastiks.
Haldusjaotus
Oblatis on üks rajooni õigustega linn (Birobidžan) ja viis rajooni:
Rahvuslik koosseis
Suuremad rahvusrühmad 2010. aasta rahvaloenduse järgi oblasti 176 558 elanikust olid: venelased (160 185 ehk 90,7%), ukrainlased (4871 ehk 2,8%) ja juudid (1628 ehk 0,9%). Muid oli 9874 inimest ehk 5,6% oblasti elanikkonnast.
Urmas Aal
Ta oli pärit kümnelapselisest perest.
Ta sai 3. detsembril 1992 lipniku, 21. veebruaril 1994 nooremleitnandi, 21. juunil 1995 leitnandi ja 4. septembril 1998 kapteni auastme.
Ta tegeles ohvitseride väljaõppega. 23. augustist 1999 kuni surmani oli ta Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste Kõrgema Sõjakooli ülema kohusetäitja.
Ta langes kolmikmõrva ohvriks koos Tartu Ülikooli II kursuse stomatoloogiatudengi Tiina ja viimase isa Ermoga. Väidetavalt oli kõiki ohvreid tulistatud pähe. Kuritegu on 2011. aasta seisuga lahendamata.
Alates 2002. aastast kannavad Kõrgema Sõjakooli suundorienteerumise võistlused tema nime.
Väike-Maarja valla lipp
thumb|Väike-Maarja valla lipp Väike-Maarja valla lipp on Eesti haldusüksuse Väike-Maarja valla lipp. Lipp on kinnitatud 1. veebruaril 1995.
2005. aasta 22. oktoobril ühinesid Väike-Maarja vald ja Avanduse vald, ühinenud valla (Väike-Maarja vald) lipuks kinnitati endise Väike-Maarja valla lipp. 2017. aasta haldusreformi käigus liideti senise Väike-Maarja vallaga Rakke vald, kuid kasutusele jäi Väike-Maarja valla lipp.
Mojõnkumi kõrb
Mujõnkum (kasahhi Мойынқұм) on mitme kõrbe nimi Aasias Kasahstanis.
Väike-Maarja valla lipp
Lipu kirjeldus
Valla lipu proportsioonid on samad, mis Eesti Vabariigi lipul 7:11, kuid mitte suurem kui Eesti lipp (106x165 cm).
Kangas on jaotatud neljaks väljaks nii, et vardapoolne ülemine väli on ruut, mille külje pikkus on 2/5 lipukanga kõrgusest. Ülemine vardapoolne ja sellest diagonaalselt asuv alumine väli on sinised, alumine vardapoolne ja sellest diagonaalselt asuv ülemine väli on valged. Ülemisel vardapoolsel sinisel väljal on valge veetilga kujutis.
Lipu sinise toon on PMS 2985.
Põhjendus
Väike-Maarja valla lipukujundiks on veetilk sinisel taustal, mis sümboliseerib puhast vett ning Väike-Maarja erilist seotust põhjavee- ja loodushoiuga. Väike-Maarja vald asub Pandivere kõrgustiku keskmes. Siinne paikkond on oluline Põhja-Eesti veevaru moodustumisel - Pandivere kõrgustikult saavad alguse Valgejõgi, Loobu, Selja, Jägala, Põltsamaa, Pedja ja Pärnu jõgi. Geoloogilise aluspõhja kivimite lõhelisus on soodustanud rohkete karstialade ja allikate teket. 90% siit lähtuvate jõgede vee äravoolust pärineb allikaveest. Tulenevalt pinnaehituslikust eripärast on põhjavesi nõrgalt kaitstud ja keskkonnaprobleemid Pandivere kõrgustikul jäävalt aktuaalsed. Veetilk paikkonna sümbolina annab märku siinse looduse haavatavusest ja sellesse heaperemeheliku suhtumise vajadusest.
Bram Stoker
Bram Stoker (õieti Abraham Stoker; 8. november 1847 Clontarf Dublini lähedal – 20. aprill 1912 London) oli iiri kirjanik.
Bram Stoker kirjutas 18 romaani, millest 5 jutustavad üleloomulikest nähtustest.
Juudi autonoomse oblasti vapp
thumb|Juudi autonoomse oblasti vapp
Juudi autonoomse oblasti vapp on Venemaa haldusüksuse Juudi autonoomse oblasti vapp.
Vapi laiuse ja kõrguse suhe on 8:9.
Mosaiik (raamatusari)
"Mosaiik" oli kirjastuses Valgus aastail 1973–1991 välja antud populaarteaduslike raamatute sari. Kokku ilmus sarjas 52 köidet.
Henry Kallaste
Henry Kallaste (sündinud 21. mail 1961) on Eesti pedagoog ja poliitik. Ta on Vinni-Pajusti Gümnaasiumi direktor.
Haridus
Kallaste lõpetas 1978. aastal Viljandi II Keskkooli ja 1984 Tartu Riikliku Ülikooli füüsiku-füüsikaõpetajana.
Töökohad
Lisaks on Kallaste töötanud Vaeküla Kooli (1993–1997 ), Tapa Vene Gümnaasiumi (1997 –2011), Kunda Ühisgümnaasiumi (2011–2013) ja Narva Kreenholmi Gümnaasiumi (18. märts 2014 – 27. mai 2014 ) direktorina.
Tapa Vene Gümnaasiumi direktori ametikohalt lahkus Kallaste 2011. aasta juunist vastuolude tõttu Tapa vallavalitsusega, asudes üsna varsti pärast seda tööle Kunda Ühisgümnaasiumi direktorina. 2013. aasta suvel lahkus Kallaste Kunda Ühisgümnaasiumi direktori ametikohalt. Kunda linnapea sõnul võttis Kallaste koolile kohustusi, mille täitmiseks raha polnud. Narva Kreenholmi Gümnaasiumi direktori ametis sai Kallaste olla vaid napilt üle kahe kuu, kui ta vallandati põhjusel, et riigieksamite turvaümbrik polevat nõuetekohaselt suletud olnud, samuti koolile liisitud kohviautomaadi tõttu. Kallaste ise leidis, et vallandamisel olid poliitilised tagamaad.
Ta asus Vinni-Pajusti Gümnaasiumi direktorina tööle 2014. aasta sügisest.
Poliitiline tegevus
Kallaste kuulub alates 18. märtsist 2014 Eesti Keskerakonda. Aastatel 2006–2009 kuulus ta Eestimaa Rahvaliitu. Ta kandideeris Rahvaliidu nimekirjas 2007. aastal Riigikokku ja 2009. aasta kohalikel valimistel Rakvere linna volikokku ning sai vastavalt 30 ja 6 häält.
Isiklikku
Kallaste on ema poolt valgevene päritolu. Ta on abielus ja tal on kaks tütart.
Mittelineaarmoonutus
300px|pisi|Ristkülik- ja siinussignaali kujud erinevate [[elektriahelate väljundis (ülalt alla): lineaarse ülekandetunnusjoonega ahel CR-lüli (kõrgpääsfilter) RC-lüli (madalpääsfilter) nõrgalt mittelineaarne võimenduselement tugevalt mittelineaarne võimenduselement ]] Mittelineaarmoonutus on moonutus, mis tekib audiosignaali edastamisel ja töötlemisel (nt võimendamisel), kui signaal läbib elektriahela elemente, mille väljundsuurus ei muutu sisendsuurusega võrdeliselt ehk lineaarselt. Mittelineaarse sõltuvuse tõttu lisandub signaali spektrisse sageduskomponente, mis sisendsignaalis puuduvad. Näiteks audiovõimendi väljundisse ilmub rohkesti lisasagedusi, kui teatud signaalitasemest alates hakkab võimendi siinusvõnkumise tippe ära lõikama.
Kord tekkinud mittelineaarmoonutuse ärastamine signaalist pole enam mõeldav – signaali spekter on juba jäädavalt muutunud, sellesse on juurde tulnud täiesti uued, lähtesignaalile võõrad osised.
Mittelineaarmoonutuse väljendamiseks on mõõtesuurustena kasutusel harmoonmoonutus, ristmodulatsioonmoonutus ja dünaamiline ehk siirdemoonutus.
Harmoonmoonutus
Harmoonmoonutus THD (lühend ingl k sõnadest total harmonic distortion) näitab, kui suur on puhtale siinusvõnkumisele lisandunud harmooniliste komponentide koguvõimsuse Ptot osa põhilaine võimsusest P1: kus P2, P3, P4, ... on harmooniliste võimsused (harmoonilised komponendid ehk lühemalt harmoonilised on siinusvõnkumised, mille sagedus on põhilaine sagedusest täisarv kordi suurem).
Seda võimsuste suhet väljendatakse tavaliselt protsentides ja nimetatakse harmoonmoonutusteguriks, ka klirrteguriks (saksa k Klirrfaktor).
Harmoonmoonutuse märgatavus ei olene ainuüksi lisanduvate harmooniliste protsendist, vaid ka nende koostisest. Nimelt on paarisarvulised komponendid (2f0, 4f0, 8f0) vähem märgatavad kui paarituarvulised. Näiteks 500-hertsisele siinussignaalile lisanduvad siis ülemtoonid sagedusega 1000, 2000, 4000 Hz, nii et iga järgmine sagedus on oktavi võrra kõrgem ja amplituud poole väiksem. Niisuguste harmooniliste ülemtoonide jada (mis tekib ka nt pillikeele võnkumisel) mahendab põhitooni kõla. Seevastu lisanduvad paarituarvulised sagedused (näitejuhul 3f0 = 1500 Hz, 5f0 = 2500 Hz, 7f0 = 3500 Hz) ei moodusta kahekordselt kasvavate sageduste jada ning põhjustavad disharmooniat. Kirjeldatud iseärasustega seletatakse näiteks elektronlampvõimendile omast kõla. Kuigi elektronlamp põhjustab suuremat harmoonmoonutust kui transistor, on lampvõimendi harmooniliste seas ülekaalus paarisarvulised ülemtoonid.
Ristmodulatsioonmoonutus
Ristmodulatsioonmoonutus IMD (intermodulation distortion) tekib kahe (või enama) sagedusega võnkumise segustumisel mittelineaarses komponendis, kusjuures moodustuvad uued kõrgema sagedusega võnkumised.
Kuna reaalne audiosignaal koosneb mitmesuguse sagedusega f1, f2,  f3, ...  siinuselistest komponentidest, põhjustab võimenduselemendi mittelineaarsus lisaks harmoonilistele ka kombinatsioontoone, s.o uusi, mitteharmoonilisi võnkumisi, nt f1 ± f2,  f1 ± f3,  f2 ± f3, ... . Kombinatsioontoonidest tingitud mittelineaarmoonutus – intermodulatsioonmoonutus – rikub heli puhtust rohkemgi kui harmoonilised ja kuuldub heli karedusena, kui see moonutus helisignaalis ületab 0,5–1%. Kuna aga IMD-moonutuse mõõtmine on õige keerukas ja selle tase on omakorda seotud harmoonilistest põhjustatud lisasagedustega, iseloomustatakse võimendi mittelineaarmoonutust üldiselt ainult THD-moonutusprotsendiga.
Dünaamiline moonutus
Dünaamiline moonutus DIM (dynamic intermodulation distortion) ehk siirdeintermodulatsioonmoonutus TIM (transient intermodulation distortion) on selline ristmodulatsioonmoonutus, mis on seotud signaalitaseme järsu muutumisega.
DIM-moonutus tekib tugevalt vastusidestatud võimsusvõimendis. Võimendusomaduste parandamiseks rakendatakse osa väljundpingest vastusideahela ehk negatiivse tagasiside ahela kaudu võimendi sisendisse tagasi. Kui võimendi sisendisse saabub järsult tugevnev impulss (löökheli), siis jõuab see väljundisse teatava viivitusega, mis sõltub võimenduselementide sagedusomadustest. Seetõttu impulsi sisendisse saabumise hetkel on väljundpinge peaaegu null, võimendust stabiliseeriv vastusidepinge puudub ja võimendi läheb küllastusrežiimi, millega kaasneb tugev DHT-moonutus. Mida tugevam on vastuside, seda väiksemal sisendpinge väärtusel see moonutus tekib, avaldudes suure väljundvõimsuse korral signaali järsu tugevnemise hetkedel kõrgete sageduste moonutumises ja kõlapildi läbipaistvuse halvenemises.
Moonutuste tajutavus
Mittelineaarmoonutuste tajutavus on seotud ülekantava helisagedusala laiusega. Nii loetakse kuni 4-kilohertsise piirsageduse korral (analoogtelefonitehnikas) märgavaks moonutusi alates 1,5 protsendist ja talutavaks veel 8%. Seevastu 15 kilohertsini ulatuvas sagedusalas märkab vilunud kõrv harmoonmoonutust kesksagedustel juba alates 0,2–0,5 protsendist ja madalatel sagedustel 1–2 protsendist; talutavaks peetakse kesksagedustel 0,5–1% ja basside puhul kuni 5% suurust THD-moonutust. Moonutuste märgatavus oleneb programmi laadist, helivaljusest jm kuulamistingimustest.
Esitatud moonutusprotsendid käivad tegelikult kõlarist kuuldava heli kohta. Tänapäeva helivõimendites rakendatav skeemitehnika võimaldab ka keskmise hinnaklassi seadmetes viia klirrteguri alla 0,1%.
Leningradi oblasti vapp
thumb|Leningradi oblasti vapp
Leningradi oblasti vapp on Venemaa Leningradi oblasti ametlik vapp. See võeti kasutusele 9. detsembril 1997.
Leningradi oblasti vappi on kujutatud ka Leningradi oblasti lipul.
Sularahalehm
Sularahalehm on äriüksus, millel on suur osakaal madala kasvutempoga turul.
Sündinud 4. detsembril
''Siin artiklis loetletakse 4. detsembril sündinud tuntud inimesi.
Chihuahua osariik
Chihuahua on osariik Mehhiko põhjaosas. See piirneb läänes Sonora, edelas Sinaloa, lõunas Durango ja idas Coahuila osariigiga. Põhjas ja kirdes on piir Ameerika Ühendriikide osariikide New Mexico ja Texasega.
2020. aasta seisuga elab osariigis 3 741 869 inimest, millega on see elanike arvult riigi üheteistkümnes osariik. Pindalalt on Chihuahua osariigi suurim – 247 460 km².
Kuigi suure osa osariigist moodustab Chihuahua kõrb, on see riigi kõige suurima metsapindalaga osariik. Osariigi maastikus domineerib Lääne-Sierra Madre mäestik. Osariigi kõrgeim tipp on kustunud vulkaan Cerro Mohinora (3300 meetrit). Tänu klimaatilistele erinevustele on osariigis mitmekesine loomastik ja taimestik. Osariigi suurim looduslik vaatamisväärsus on Vasekanjon, mis on suurem ja sügavam isegi kui Suur kanjon.
Nime on saanud pealinna Chihuahua järgi.
Ajalugu
Chihuahua sai Mehhiko osariigiks 6. juulil 1824. See oli riigi kaheksateistkümnes osariik.
Haldus
Chihuahua osariigi seadusandlik kogu on ühekojaline Saadikutekoda, kuhu kuulub 33 liiget, kes valitakse kolmeaastaseks ametiajaks. Kõrgeim täidesaatev võim kuulub kubernerile. Kuberner valitakse kuueaastaseks ametiajaks. Kuberneri tagasi valida ei saa. 2021. aastast on osariigi kuberner María Eugenia Campos Galván.
Rahvastik
pisi|220px|Osariigi suurim linn [[Ciudad Juárez]] 2020. aasta seisuga on rahvaarv 3 741 869. 2010. aastal oli elanikke 3 406 465. Valdav osa rahvastikust on mestiitsid, kuid 35% on valgenahalised. Suurim etniline põlisrahvus tarahumara. 84,6% elanikest moodustavad katoliiklased ja 7,1% protestandid.
Kaks kolmandikku osariigi rahvastikust elab osariigi kahes suurimas linnas: Ciudad Juárezis (2020. aasta seisuga 1 501 551 elanikku) ja Chihuahuas (925 762 el). Üle 100 000 elanikuga linnad on veel Cuauhtémoc (135 586 el), Delicias (128 548 el) ja Parral (113 843 el).
Välislingid
🇲🇽
Gustav III
Gustav III (24. jaanuar (Juliuse kalendri järgi 13. jaanuar) 1746 – 29. märts 1792) oli Rootsi kuningas alates 1771. aastast kuni surmani.
Ta oli kuningas Adolf Fredriki poeg.
Gustav III oli viimane Rootsi monarh, kes valitses absolutistlikult. Et Gustav oli saanud hea hariduse, viis ta ellu olulisi valgustatud absolutismi vaimus reforme, näiteks kaotas piinamise ülekuulamise vahendina ja edendas haridust.
Peatselt pärast troonile tõusmist likvideeris ta 1772. aastal seni kuningavõimule suurt mõju avaldanud aadlirühmitused, nn Kübaratepartei ja Mütsidepartei.
Gustavi peamine eesmärk oli aga Rootsi kunagise hiilguse taastamine. Selleks alustas ta 1788. aastal sõda Venemaaga, et Rootsi kunagisi valdusi (Vana-Soomet, Ingerimaad, Eestimaad ja Liivimaad) tagasi võita. Kuid sõda ei läinud kuigi hästi, Vene armee oli sõjaks küllaltki hästi valmis ning lisaks tekkis Rootsi aadlike seas Vene-sõbralik Anjala Liit. Nii pidi Gustav III sõja 1790. aastal piirimuutusteta Värälä rahuga lõpetama.
Seejärel sõlmisid Gustav ja Katariina II revolutsioonilise Prantsusmaa vastase liidu ning kavandasid sellele rannikule Vene-Rootsi ühisdessanti. Ettevalmistusi alustati 1791. aasta lõpul.
Eduard Selleke
Eduard Selleke (18. juuli 1885 Puhja, Tartumaa – 1. märts 1976) oli eesti fotograaf.
Pildistas põhiliselt Tartu linna vaateid ning seda aastakümnete jooksul. Fotosid on alles tuhandeid. Näiteks ERM-i kogus.
Grüüne
Grüüne on endine Erakonna Eestimaa Rohelised ajaleht.
Ilmus aastatel 2007-2011. Lehe peatoimetaja oli Katrin Mesilane.
Grüünel oli ka paralleelne venekeelne väljaanne Poljana.
Koibikulised
Koibikulised (ka pikkjalalised, koivikulised, ebaämblikulised; ladinakeelne teaduslik nimetus Opiliones) on ämblikulaadsete selts, keda tihti ekslikult peetakse ämblikeks, kuigi nende loomarühmade sugulus piirdub sellega, et mõlemad kuuluvad klassi ämblikulaadsed.
Tegemist on väga vana seltsiga: Šotimaalt Rhynie'st (Aberdeenshire) on leitud hästisäilinud devoniaegsed kivistised, mille vanuseks pakutakse 410 miljonit aastat ning milles säilinud koibikuliste kehaehitus on üllatavalt kaasaegne. Samuti on Hiinast avastatud 165 miljoni aasta vanused fossiilid, mis on praegu eksisteeriva liigi esivanemad ning on oma tänapäevastest järeltulijatest raskesti eristatavad.
Koibikuliste selts jagatakse nelja alamseltsi: Cyphophthalmi, Eupnoi, Dyspnoi ja Laniatores, millesse omakorda kuulub 45 sugukonda. Maailmas on ligikaudu 6500 liiki koibikulisi, kuigi arvatav liikide arv võib ületada 10 000. Eestis 9 liiki.
Levik
Naabermaades Soomes ja Lätis on leitud vastavalt 12 ja 16 liiki koibikuid, mis annab aluse spekulatsiooniks, et ka Eesti aladel võiks rohkem kui 4 liiki koibikulisi leiduda. Üldiselt esineb koibikuid kõige rohkem troopikas, nende biomass mõnes vihmametsas võib ületada ämblike oma. Mida rohkem liikuda pooluste suunas, seda vaesemaks liigiline koosseis jääb, näiteks Põhjamaades on kokku teada 24 liiki koibikulisi kolmest sugukonnast. Teisalt ei saa öelda, et isendite arvukus parasvöötmes väga väike oleks, leidub neid ju praktiliselt kõikides maismaakooslustes.
Morfoloogia
pisi|Opiliones: Eupnoi Luc Viatour Põhilised ehituslikud omadused, mis eristavad koibikulisi ämblikulistest (Araneae) ja pärislestalistest (Acariformes) on pearindmiku ja tagakeha ühenduse tüüp, tagakeha segmenteeritus, silmade arv ja asetsemine, lõhnanäärmete esinemine ning võrgu- ja mürginäärmete puudumine.
Koibikute keha paistab esmapilgul ainult ühest ümarast lülist koosnevat, kuna pearindmik ja tagakeha on laialt ühendatud, erinevalt ämblikest, kellel on vastavate kehaosade ühenduseks kitsas varreke. Tegelikult on koibikutel ka tagakeha omakorda kümneks osaks segmenteerunud, kuigi alati pole segmendid kergelt eristatavad; mõnel rühmal esineb ka dorsaalne kilp, nii et jagunemist pole näha. Pearindmik koosneb kuuest lülist, igal ühel üks jätkepaar: lõugtundlad, lõugkobijad ja neli paari lülilisi jalgu.
Oculariumiks kutsutakse kühmulaadset struktuuri, kus koibikul asetsevad kaks külgmiselt asetsevat lihtsilma. On ka erandlikke, natuke lestasarnaseid rühmi, kellel selget oculariumi pole (vt alamseltsid) (Hillyard, 2005). Tüüpilistel koibikutel, keda tõenäoliselt iga inimene majaseintel ronimas on näinud, on pikad ja peened jalad, mille pikkus võib mitu korda ületada kehapikkuse. Nende jalgade käpalülide arv on väga suur (kuni 100 lüli) ning see võimaldab neid hõlpsasti ümber rohukõrte painutada. Sellised koibikud kuuluvad alamseltsi Eupnoi ja neid leidub meie laiuskraadidel kõige rohkem. Lisaks on aga kirjeldatud palju rühmi, kellel on lühikesed jalad ja üldine sarnasus "klassikalise" koibikuga on minimaalne (vt alamseltsid).
Iseloomulikuks morfoloogiliseks tunnuseks on veel kindlasti lõhnanäärmed, mida ei esine ei ämblikulistel ega ka lestalistel. Näärmete avad paiknevad pearindmiku eesosa külgedel, nende silmapaistvus varieerub liigiti. Kirjeldatud on kaht tüüpi keemilist kaitsemehhanismi, kus lõhnanäärmed osalevad, esiteks: näärmest tulev vedelik moodustab koibiku kehale kaitsva kihi; teiseks: vedelik on mõeldud otseselt ründava objekti tõrjumiseks ). Oluliseks tunnuseks koibikute määramisel on niinimetatud armatuur, mille all mõeldakse integumendi moodustisi nagu näiteks eri tüüpi karvakesed ja ogad, köbrukesed ja hambakesed. Kõik need struktuurid on koibikutel äärmiselt mitmekesised, vahest enim arenenud ämblikulaadsete hulgas.
Värvuse poolest on enamik Euroopas elavatest koibikutest küllaltki tähelepandamatud, nende keha on harilikult hallikas või pruun, kuigi lõuna pool võib kohata ka kontrastsema värvusega liike. Troopilistel aladel võib näha ekstravagantsema välimusega koibikuid nii erksate värvide kui ka põneva kehakuju poolest.
Elutsükkel ja paljunemine
Põhja-Euroopa koibikute elutsükkel piirdub enamasti ühe aastaga. Enamik kooruvad kevadel munast, läbivad mitu kasvustaadiumi (kergemad muudatused kestumisel, tegemist pole moondega arenguga) ning saavad suguküpseks hilissuvel või sügisel. Sel ajal munetakse ka munad. Hilissügiseks on enamus täiskasvanud koibikuid kadunud. Esineb ka teistsugune muster, kus munad munetakse kevadel ning hilissuvel koorunud noored koibikud elavad talve üle, et järgmisel kevadel suguküpseks saada. Lisaks on sugukondi, kus elutsükkel kestab rohkem kui 12 kuud ning eri vanuses koibikud talvituvad korraga.
Sigimisbioloogialt erinevad koibikud enamikust ämblikulaadsetest, meenutades pigem putukaid. Kõigepealt esineb neil kopulatsioon, seega on isasel isendil suguti ja spermatofoori (seemnerakkude pakike), ei moodustata. Kopuleeruv paar hoiab teineteisest kinni lõugtundlate ja jalgadega, puutudes kokku «päidpidi» või ronib isasloom emasele otsa. Teiseks on emasel muneti ning ta muneb oma munad näiteks pinnasesse, tal ei ole poegade jaoks kookonit nagu ämblikulistel. Mõnel liigil on täheldatud ka partenogeneesi ehk neitsisigimist. Munade arv varieerub liigiti paarikümnest mitmesajani. Suurbritannias on uuritud kümmet kohalikku liiki ning avastatud, et munetud munad moodustavad ainult osa (mitte üle 60%) munasarjades toodetud munadest. Sellise "raiskamise" põhjused pole teada.
Toitumine
pisi|Opiliones: Eupnoi Koibikuid võib pidada omnivoorideks, mis on ämblikulaadsete seas väga haruldane. Siiski võib öelda, et enamik eelistab toiduna väikseid selgrootuid, taimed või seened on varuvariandiks. Ühe troopilise liigi puhul märgati ka mahakukkunud puuviljade söömist. Samas on uuritud mõnda levinud parasvöötme liiki (näiteks Mitopus morio) ning tõdetud, et nad ei söö üldse mingisugust taimset materjali. Esineb ka kannibalismi.
Saaki püüavad koibikud üldiselt varitsemise meetodil, kus nad lihtsalt ootavad, kuni mõni toiduobjekt haardeulatusse satub. Ootamise ajal kombivad nad aeg-ajalt jalgadega ümbrust, et ümbritsevast keskkonnast aimu saada. Kompimine on põhiliseks meeleelundiks. Mõned liigid jahivad saaki ka aktiivselt, kuigi see meetod on neile enamasti liiga kulukas. Seetõttu söövad koibikud ka liikumatuid objekte, näiteks värskelt surnud putukaid või taimset materjali. Mardikad kuuluvad menüüsse harva, kuna kõva kesta läbistamine nõuab liiga palju energiat. Seevastu söövad paljud liigid näiteks limuseid.
Vesi on koibikute jaoks väga oluline. Kui keskkond on liiga kuiv, hakkavad nende jalad kokku rulluma ja keha läheb "kortsu". Samas on koibik võimeline täielikult taastuma, kui ta leiab joomiseks vett, mille allikaks sobib ka näiteks puuvili. Janune koibik võib vett juua kuni viis minutit järjest.
Kohastumused ja elupaik
Koibikuid võib leida erinevat tüüpi metsadest ja niitudelt, aga vähemal määral ka kõrbetest, mägistelt aladelt ja soodest. Tihti elvad nad ka inimasulates, näiteks parkides, aedades ja hoonetes. Üldiselt eelistavad koibikud niiskemaid elupaiku, seega varjavad nad ennast näiteks lehekõdus, kivide all, koobastes, taimestiku sees ja keldrites-kuurides. Teisalt elavad paljud liigid ka kõikvõimalikel vertikaaltasapindadel, näiteks seintel ja puutüvedel, ning leidub ka neid, kes aktiivselt kõrgemas taimestikus ringi jooksevad. Enamik koibikuid on aktiivsed õhtuhämaruses, kui nad oma peidupaikadest välja tulevad.
Kaitsemehhanismid
pisi|Laniatores: Lacronia ceci pisi|Laniatores: Paecilaemula smaragdula pisi|Dyspnoi: Trogulus tricarinatus pisi|Cyphophthalmi: Pettalidae NZ Koibikute põhilisteks vaenlasteks on linnud (eriti värvulised), erinevad konnad, putuktoidulised imetajad, ämblikud ja teised koibikulised; harvem putukad ja roomajad. Täiskasvanud koibikute maitse võib lõhnanäärmete eritiste pärast ebameeldiv olla, see on ka üheks koibikute paremini uuritud kaitsemehhanismiks (vt ka morfoloogia). Bristowe (1949) jälgis mitme Suurbritannia liigi puhul, kuidas ämblikud pärast koibiku ründamist ruttu taganesid ning isegi oma suid lehe vastu puhtaks pühkisid ning Edgar (1971) vaatles, kuidas konnad koibikuid väga järsku suust välja sülitavad – mõlemal juhul on ilmselgelt tegemist ebameeldivale maitsele reageerimisega. Muid koibikute primaarseid ja sekundaarseid kaitsemehhanisme:
Iseloomulik käitumine
Negatiivne fototaksis ehk valguse eest eemale liikumine on koibikute seas väga tavaline, eriti noorte isendite puhul. Teiseks koibikute väga iseloomulikuks käitumisviisiks on keha vastu substraati surumine, looduses võib neid tihti sellises asendis kusagil lehtede vahel või lõhedes peitumas tabada. Ühe huvitava koibikute käitumisilminguna tuuakse tihti välja agregatsioonide moodustamine, kus tihedalt jalgupidi on ühendatud mõni kuni mitusada tuhat isendit. Näiteks Martens (1978) on tsiteerinud juhtumit Mehhikos, kus umbes 700 000 isendit liigist Leiobunum cactorum olid moodustanud agregatsiooni. Sellise nähtuse põhjuseid kindlalt veel ei teata, kuid näiteks ühe hüpoteesi kohaselt on tegemist omamoodi häiresüsteemiga, mis kontaktis jalgade abil levib.