Richard_Boyd
Realism ja naturalistlik epistemoloogia
Teadusliku realismi all mõistavad filosoofid tavaliselt õpetust, mille järgi mittevaatluslikke termineid teaduslikes teooriates tuleb tavaliselt tõlgendada oletatavate osutavate väljenditena ning kui teooriate semantikat niimoodi (realistlikult) mõistetakse, sisaldavad nad niisuguseid propositsioone, mille (ligilähedast) tõesust saab kinnitada tavaliste katsemeetoditega, mida teadlased rakendavad. Realismil on sama palju võimalikke versioone, kui on võimalikke teooriaid selle kohta, kuidas teoreetilised terminid osutavad ja kuidas teaduse tegelike meetoditega teadmiseni jõutakse. Boyd uurib artiklis "Scientific Realism and Naturalistic Epistemology", mis järeldub ühest realismi versioonist, mis sisaldab realistliku loosungi "reaalsus eelneb mõtlemisele" implikatuure ja implikatsioone. See on dialektiline ja naturalistlik arusaam sellest, kuidas teaduslik keel töötab ja kuidas teadusliku teadmiseni jõutakse. Selle järgi esindavad nii teaduslik teadmine kui ka teaduste keel ja meetodid raskesti saavutatud võite jätkuvas võitluses, et sobitada meie intellektuaalseid praktikaid sõltumatult olemasoleva maailmaga. Selle teadusepilt on laias laastus niisugune. Maailmal on keeruline põhjuslik ehitus ning paljud selle kõige olulisemad jooned on paljaste meeltega vaadeldamatud. Teaduslik teadmine laieneb ka maailma vaadeldamatutele joontele, kuid selleks on tarvis järkjärgulist lähendamist. Tavaliselt viib teaduslik meetod aja jooksul selleni, et võetakse omaks teooriad, mis esitavad maailma põhjuslikku ehitust järjest õigemini. Kui pidada uskumusi või teooriaid maailmaga kohandatuteks, kui nad kirjeldavad õigesti mõnesid maailma jooni, siis teaduslik tunnetus kohandab järkjärgulise lähendamise teel. Sama kehtib teadusliku keele kohta. Adekvaatne teaduslik terminoloogia peab andma vahendid, millega kirjeldada loodusnähtuste (tavaliselt vaadeldamatuid) fundamentaalselt olulisi jooni ning liigitada neid viisidel, mis vastavad nende nähtuste keerukatele põhjuslikele omadustele. Ta peab andma kirjeldusvahendid, millega maailma soonipidi liigendada. Ka keel peab maailma põhjusliku ehitusega järk-järgult kohanduma. Asi pole ainult uute terminite kasutuselevõtus vastavalt uutele avastustele ja kummutatud teooriatele vastavate terminite kaotamises, ka mitte koos olemasolevate terminite kasutamise täpsustamisega. Arenevad ka osutamismehhanismid, viisid, kuidas termineid maailma joontega seotakse. Ka mõtlemine ise, või vähemalt see, kuidas mõtlemine avalikult väljendub, kohandub pidevalt reaalsusega. Ka teaduslikud meetodid ja epistemoloogilised printsiibid kohanduvad reaalsusega. Eriteaduste meetodid on teooriast sõltuvad, ja kui teooriad muutuvad õigemaks, siis kohanduvad need paremini maailma ehitusega. Ka teadusliku meetodi üldisemad jooned kohanduvad maailma põhjusliku ehitusega. Ühelgi induktiivsel meetodil ei ole aprioorset õigustust. Teadusliku meetodi mis tahes olulise joone puhul on võimalik kujutleda võimalikke maailmu, kus teadmise omandamise teeks võimalikuks mõni alternatiivne metodoloogiline strateegia. Tegeliku maailma teaduslikule ratsionaalsusele iseloomulikud meetodid on tulenenud kohandumisest meie maailma ehitusega. Teooria, keele ja meetodi kohandumine maailmaga on ka sügavalt dialektiline. Teooriate õigemaks muutumine sõltub sellest, et hilisemad teooriad on peaaegu alati varasemate teooriate täpsustused või modifikatsioonid uute tõendite või uute teoreetiliste kaalutluste valguses. Nii säilivad (tavaliselt ja aja jooksul) eelmiste teooriate tõeterad ja vead kõrvalduvad. Sama lugu on teaduse keele ja meetodiga. Need kolm protsessi on ka üksteisest dialektiliselt sõltuvad, ühe edenemine aitab kaasa teiste edenemisele. Kui see teadusepilt on ligikaudu õige, peab adekvaatne teadusfilosoofia olema realistlik, sest see peab peegeldama tõsiasja, et teoreetiliste entiteetide teadmine on võimalik. Teadusfilosoofia peab olema ka naturalistlik selles mõttes, et ta peab nii teoreetilisi kui ka keelelisi ja epistemoloogilisi probleeme empiirilisteks, nii et nende lahendamine sõltub aposterioorsetest kaalutlustest. Teadusfilosoofia peab olema ka dialektiline. Siinne teaduspilt on vähemalt analüüsieelses sõnastuses tervemõistuslik. Mitte et see oleks terve mõistuse vaade teadusele; see, mis on tervemõistuslik, sõltub kunatisest arvamuskliimast, ja ka teatud skeptiline segu loogilisest positivismist ja relativismist on praegu ka tervemõistuslik. Boyd usub siiski, et kui see realismi versioon arendada süstemaatiliseks filosoofiliseks positsiooniks, on sel arusaamisele teaduslikust teadmisest mõned olulised, aga vaieldavad implikatsioonid.