cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaheharuline keel
Koolibrilastel on samuti kaheharuline keel.
Meeleelundina
Kaheharulist keelt kasutavad soomuselised (sh maolised) tõenäoliselt abistava haistmiselundina. Soomuslased korjavad keemilisi signaale nii liikvel olles kui ka partneri ja saaklooma tuvastamisel. Selleks koguvad nad õhuosakesi (infot) keelt suuõõnde (suulaes asetsevatesse avadesse). kust liiguvad need sahkluu-ninaelundisse.
Ajaloolist
Kaheharulise keele esmakirjeldajaks peetakse vanakreeka filosoofi Aristotelest. Varasematel aegadel peeti just madude kaheharulist keelt surmatoovaks mürginõelaks.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Forked_tongue seisuga 08.01.2014.
Magnus I (Mecklenburg)
thumb|200px|Magnus I
Magnus I (1345 – 1. september 1384) oli Mecklenburgi hertsog 1383. aastast kuni oma surmani. Magnus oli Mecklenburgi hertsogi Albrecht II ja tema naise Eufemia Eriksdotteri kolmas poeg. Millalgi pärast 1362. aastat abiellus ta Pommeri hertsogi Barnim IV tütre Elisabethiga.
Lingua
Lingua on keeleteaduse alane teadusajakiri, mis ilmub 1949. aastast Elsevieri väljaandel 15 korda aastas.
Magnus I (Mecklenburg)
Nad said kaks last:
Pärast oma venna Heinrich III surma 1383. aastal valitses ta Mecklenburgi koos Heinrichi poja Albrecht IV-ga kuni oma surmani 1384. aastal.
Pärimisleping
Pärimisleping on pärandaja ja teise isiku kokkulepe, millega pärandaja nimetab teise lepingupoole või muu isiku oma pärijaks või määrab talle annaku, sihtkäsundi või sihtmäärangu, samuti kokkulepe pärandaja ja tema seadusjärgse pärija vahel, millega viimane loobub pärimisest. Pärimisleping on kõrgeima jõuga viimse tahte avaldus ehk oma jõult on pärimisleping testamendi ja seaduse ees esimesel kohal, kuigi oma kasutussageduselt nende järel viimasel kohal. Pärimisleping võib sisaldada nii siduvaid kui ka mittesiduvaid korraldusi. Korralduste siduvus on pärimislepingu üks olemuslikke tunnuseid. Seega kui testament on ühepoolne tahteavaldus, siis pärimisleping on mitmepoolne tehing ehk leping. Tegemist on positiivse pärimislepinguga, kui pärandaja on määranud lepingupoolele või kolmandale isikule mingi hüve ning negatiivse pärimislepinguga on tegemist olukorras, kui on sõlmitud pärandist loobumise leping. Pärimislepinguga ei või kitsendada pärandaja õigust vallata, kasutada ja käsutada oma vara, küll aga on võimalik pärijal pärast pärandaja surma võimalik nõuda näiteks vara müügi tagasipööramist. Lepingujärgne pärija ei omanda pärimislepingu alusel pärandaja eluajal õigusi pärandaja varale.
Pärimislepingu sõlmimine ja vorminõuded
Pärimislepingutele on sätestatud ranged vorminõuded. Pärimislepingut saab sõlmida üksnes notari juures notariaalselt tõestatud vormis ning see kantakse pärimisregistrisse. Pärimisregistri andmetel sõlmitakse pärimislepinguid aastas umbes 20–30, mida on testamentide sõlmimise kõrval äärmiselt vähe. Pärimislepingu saab sõlmida teovõimeline pärandaja isiklikult. Pärimislepingu eripäraks võib lugeda, et pärija nimetamist, annaku määramist või pärimisest loobumist saab siduda teise lepingupoole kohustusega midagi teha pärimisest loobunud pärija kasuks. See tähendab, et pärimisleping võib olla ka tasuline.
Pärimislepingu muutmine, tühistamine ja taganemine
Pärimislepingus tehtud korraldused on pärandajale siduvad juba tema eluajal ning neid ta ei saa enam ühepoolselt muuta ega tühistada. Pärimislepingu pooled saavad eluajal lepingut muuta sõltumata kolmanda isiku tahtest ning eluajal korraldusi tühistada notariaalselt tõestatud kokkuleppe või pärimislepinguga. Pärast pärandaja surma on võimalik ühepoolselt pärimisleping tühistada vaid siis, kui loobuda pärimislepinguga ette nähtust. Pärimislepingu tühistamise alused on: eksimus, pettus, ähvardus, raskete asjaolude ärakasutamine, aga mitte näiteks kooselu lõppemine. Pärimislepingu tühistamiseks tuleb esitada hagi kohtusse ühe aasta jooksul tühistamise aluseks olevast asjaolust teadasaamisest arvates, kuid mitte hiljem kui 30 aasta möödumisel pärandi avanemisest arvates. Samuti on võimalik pärimislepingust pärandaja eluaja jooksul taganeda. Kõige rahumeelsem ja loomulikum viis pärimislepingust taganemiseks on pärimislepingus kokku lepitud taganemisõigus. Ülejäänud taganemisõiguse kasutamise võimalused hõlmavad kuriteo toimepanemist pärandaja või tema lähikondsete vastu, samuti seadusest tulenevat ülalpidamiskohustuse rikkumist või lepingust tuleneva kohustuse tahtlikku täitmata jätmist olulisel määral.
Chaim Nachman Bialik
Chaim Nachman Bialik (9. jaanuar 1873, Ivnitsa, Žõtomõri oblast, Volõõnia kubermang, Venemaa – 4. juuli 1934, Viin, Austria) oli juudi heebrea- ja jidišikeelne prosaist ja luuletaja, sionistlik aktivist. Bialik oli üks tänapäevase heebrea luule esilaulikuid. Ehkki ta suri enne Iisraeli riigi asutamist, on ta nimetatud Iisraeli rahvuspoeediks.
Chaim Nachman Bialik sündis tänapäeva Ukrainas, toonases Vene tsaaririigis, õppis Talmudit Leedus rabi Naftali Zvi Yehuda Berlini juures, tegutses seejärel õpetaja, kirjaniku ja ettevõtjana Odessas ja mujal Ukrainas, Poolas Sosnowiecis ja Varssavis. Pärast bolševike võimuletulekut lubati tal 1921. aastal emigreeruda ainult Maksim Gorki eestkostel. Seejärel elas ta pikemal Saksamaal ja Iisraelis, peamiselt Tel Avivis (tänapäevase aadressiga Bialiku tänav 22), kuhu ta kolis ka oma kirjastuse.
Tema luule aitas kaasa moodsa heebrea kirjanduse taassünnile. Selle mõju on nii ulatuslik, et tervet talle järgnenud põlvkonda heebrea luuletajaid, kuhu kuuluvad näiteks Jacob Steinberg ja Jacob Fichman, nimetatakse Bialiku põlvkonnaks. Bialiku luulet on tõlgitud enam kui 30 keelde, paljud ta luuletused on viisistatud. Kuna Bialik kirjutas enamiku luulest aškenazi häälduse põhjal, nüüdisajal kasutatakse Iisraeli heebrea keeles aga sefardi hääldust, loetakse tema tekste harva samas meetrumis, milles ta need kirjutas.
Pakk (metsandus)
Paku või noti mahtu saab arvutada tüvikoonuse ruumala valemi järgi. Mahtu võib arvutada ka silindri ruumala valemi järgi, kuid siis mõõdetakse diameeter paku peenemast otsast.
Kirjandust
Krigul, T. 1972. Metsatakseerimine. Tallinn, Valgus. lk 47.
Jaan Kägu (ajakiri)
alt=Ajakirja "Jaan Kägu" päis|pisi|Ajakirja "Jaan Kägu" päis "Jaan Kägu: Huumori ja pilke nädalaleht" oli Eesti huumoriajakiri, mis ilmus aastatel 1928–1933 Tallinnas ja hiljem jätkas ilmumist ajalehena 1989–1991 Raplas.
NBA drafti esimeste valikute loend
Siin on loetletud Põhja-Ameerika korvpalli profiliiga NBA draft'i esimesed valikud.
Jaan Kägu (ajakiri)
Alates 14. detsembrist 1928 kuni 10. oktoobrini 1929 ilmus igal neljapäeval. Ei ilmunud 1930. aastal ja hakkas hiljem uuesti ilmuma aastatel 1931–1933 sagedusega 1 kord aastas.
Toimetus asus Tallinnas, Harju 37.
Trükiti Tallinna trükikodades:
Täiendavalt ilmusid albumid :
Tšernihivi Jeletski Jumalaema Uinumise klooster
Jeletski Jumalaema Uinumise klooster (ukraina keeles Єлецький Успенський монастир) on Ukraina Õigeusu Kiriku Tšernihivi piiskopkonna naisklooster Tšernihivis. Ajalooliselt on see pikalt olnud meesklooster, naisklooster alates 1992. aastast.
Jaan Kägu (ajakiri)
Väljaandjad:
Tšernihivi Jeletski Jumalaema Uinumise klooster
Klooster oli üks esimesi ja rikkamaid kloostreid Kiievi-Venes. Mälestis on tänapäevani säilinud peaaegu puutumatult, koos mõnede hilisemate lisandustega ukraina barokkstiilis.
Jaan Kägu (ajakiri)
Teised autorid:
1989–1991 aastal välja antud "Jaan Kägu", trükiti ajalehena Raplas.
Tšernihivi Jeletski Jumalaema Uinumise klooster
Arhitektuur
Kloostri peamine ehitis on 11. sajandi lõpul alustatud ja 12. sajandil valminud Jumalaema Uinumise kirik. See on Tšernihivi selle perioodi ehitistele iseloomulikult kolmelööviline. Omas ajas oli 25 meetri kõrgune ühe tambuuril asuva kupliga katedraal väga monumentaalne ehitis. Kiriku välisseinu liigendavad romaani arhitektuurile iseloomulikud liseenid ja kaarfriisid. Algselt ühe kupliga ehitist täiendati 17. sajandil kolme väiksema kupliga. Samal ajal ehitati kirikule barokne fassaad ja külgaltar kloostri patrooni Jakiv Lõzohubi haua kohale. Kuuekandiline kellatorn on kolmekorruseline ja kaetud kupliga. Veel kuulub kompleksi kolm maja, kus asuvad munkade kongid.
Helikiirus
Helikiirus on helilaine levimise kiirus elastses keskkonnas ehk teepikkus, mida helilaine läbib ühikulise aja jooksul.
Kuivas õhus temperatuuril 20 °C on helikiirus ligikaudu 343 m/s ehk 1235 km/h ehk ligikaudu üks kilomeeter kolme sekundi jooksul. Magevees on helikiirus 1 atm rõhu korral ligikaudu 1450 m/s ehk 5220 km/h.
Ajalugu
Heli mitte silmapilkset levimist õhus teati ilmselt ammu enne esimesi katseid helikiiruse mõõtmiseks. Teadaolevalt mõõtis esimesena helikiirust 1635. aastal Pierre Gassendi Pariisis. Gassendi kasutas katses tulirelvi, mõõtes teada oleval kaugusel relvatorust tuleva sähvatuse ja heli saabumise vahelist aega. Tulemuseks sai Gassendi 478 m/s. Katset kordas hiljem Marin Mersenne, kes sai ilmselt hoolikama katsepüstitusega tulemuseks 450 m/s. Itaallased Giovani Alfonso Borelli ja Vincenzo Viviani parendasid täpsust veelgi ja said tulemuseks 350 m/s. Kõik need katsetused, ei võtnud arvesse õhu temperatuuri, niiskust, ega tuule kiiruse võimalikke mõjusi mõõtmistulemustele. Helikiiruse sõltuvust õhu temperatuurist demonstreeris itaallane Branconi Bolognas alles 1738. Ühed esimestest arvestatava täpsusega katsetest helikiiruse määramiseks õhus viisid läbi Prantsuse Akadeemia liikmed aastal 1738. Katses mõõdeti kahuri tulistamisel helilaine hilinemisaega eri kaugustel võrreldes nähtava plahvatusega kahuritorus. Kuivas õhus temperatuuril 0 °C tuulevaikse ilmaga saadi tulemuseks 337 m/s.
Ühe esimese katse helikiiruse mõõtmiseks tahkistes tegi 1808 prantsuse füüsik Jean Baptiste Biot. Biot kasutas katses 1000 m pikkust raudtoru. Mõõtes õhus ja metallis levinud lainete vahelist viiteaega, järeldas Biot, et metallis levib helilaine mitu korda kiiremini kui õhus.
Vees mõõtsid teadaolevalt esmakordselt helikiirust prantsuse matemaatik Charles Sturm ja šveitsi füüsik Jean-Daniel Colladon. See toimus 1826. aastal Genfi järves. Nende mõõteseadmestik koosnes paatidelt vette lastud kellast ja 13–14 km kaugusel olevast kuuldetorust. Fikseerimaks kella löömise aega. kasutasid nad põlevast pulbrist tekkind välgatust. Helikiiruseks 8 °C vees määrasid nad c=1435 m/s, mis on äärmiselt lähedane sarnastes oludes tänapäeval mõõdetuga c=1439 m/s.
Valemid
Helikiirust tähistatakse tavaliselt tähega c, mis tuleb ladinakeelsest sõnast celeritas ('kiirus').
Vedelike ja gaaside korral avaldub helikiirus üldiselt Newtoni-Laplace'i valemiga:
kus K_s on elastsusmoodul, isentroopne ruumelastsumoodul ja ρ on keskkonna tihedus.
Ideaalse gaasi jaoks kehtib , kus γ on adiabaatiline indeks ja p on gaasi rõhk. Seega helikiirus ideaalses gaasis avaldub kui
mis on helisagedusest sõltumatu suurus.
Üldise olekuvõrrandi korral on helikiirus leitav seosest
kus tuletis leitakse eeldades adiabaatilist protsessi.
Helikiirus õhus
pisi| Ligikaudne helikiirus kuivas õhus (0% õhuniiskuse korral), 0 °C lähedaste temperatuuride korral, saab leida empiirilise valemiga
kus \vartheta on temperatuur Celsiuse kraadides (°C).
Helikiirus vees
Magevees (tihedus 1000 kg/m^3) ja merevees (tihedus 1030 kg/m^3) on helikiiruse ligikaudsed väärtused atmosfääri rõhu korral vastavalt 1450 m/s ja 1500 m/s. Helikiirus vees suureneb rõhu, temperatuuri ja soolsuse kasvamisega. Destilleeritud vees on maksimaalne helikiirus temperatuuril 74 °C. Temperatuuri suurenedes hakkab sellest temperatuurist alates helikiirus vähenema. Antud maksimaalse helikiiruse temperatuuri väärtus tõuseb rõhu kasvamisega.
Meredes ja ookeanides on helikiiruse arvutamiseks kasutusel erinevad lihtsustatud empiirilised valemid. Ühe sellistest laialt levinud helikiiruse c valemitest on välja pakkunud Wayne D. Wilson :
,
kus
Antud empiiriline valem annab õigete temperatuuride, soolsuste ja sügavuste korral helikiiruse tulemuse, mis erineb 96% juhtudest tegelikust väärtusest vähem kui 0,6 m/s.
Akustiline dispersioon
Dispersioonivabas keskkonnas on helikiirus sõltumatu helisagedusest. Selliseks keskkonnaks on näiteks ideaalne gaas. Dispersiivses keskkonnas sõltub helikiirus helisagedusest. Selle sõltuvuse määrab dispersiooniseos. Erinevad sageduskomponendid liiguvad sellises keskkonnas erineva faasikiirusega, kuid heli kantav energia liigub rühmakiirusel. Dispersioon on iseloomulik paljudele lainenähtustele, mistõttu esineb sarnane nähtus ka valguse puhul (kirjeldust vaasta artiklist dispersioon). Heli puhul nimetatakse seda nähtust akustiliseks dispersiooniks.
Kuuldava heli jaoks on õhk dispersioonivaba. Kõrgetel sagedustel (> 28 kHz) muutub õhk tema süsihappegaasi sisalduse tõttu dispersiivseks.
Eraülikool
Eraülikool on eraomanduses olev ülikool.
Kolepi segakoor
Kolepi segakoor Hellermed on segakoor, kuhu kuuluvad Võru maakonna Võru valla Kolepi küla ümbruskonna lauljad.
Eraülikool
Eraülikoolid Eestis
Tänapäeval on Eesti ainuke tegutsev eraülikool Estonian Business School. Varasem eraülikool EELK Usuteaduse Instituut tegutseb alates 2012. aastast eraõigusliku rakendusliku kõrgkoolina. Teisi endisi eraülikoole: Akadeemia Nord, Concordia Rahvusvaheline Ülikool Eestis, Eesti Humanitaarinstituut, International University Audentes, Rostovtsevi eraülikool.
Kolepi segakoor
Koori asutas 1870 Jaan Kõiv.
Peri järv
Peri järv (ka Tromsi veehoidla) on järv Põlva maakonnas Põlva vallas Peri külas. Veekogu pindala on 0,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 606 m.
Koldre
Nimede eestistamisel anti Koldre uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Kollo ja Kovkin. Valentin Koldre palvel kanti Koldre perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 382 all.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Koldre Eestis 10 mehel ja 16 naisel.
Jastrebino
Jastrebino (vn Ястребино) on küla Leningradi oblastis, Volossovo rajoonis, Besseda külaasunduses.
Elisabeth Juudas
Elisabeth Juudas (sündinud 8. juulil 1988 Tallinnas) on eesti laskesuusataja.
Ta tegi debüüdi rahvusvahelisel võistlusel aastal 2007, osaledes Otepääl toimunud suvebiatloni maailmameistrivõistlustel.
Esimesed maailmakarikapunktid sai ta 2010, kui saavutas Nové Městos individuaalsõidus 37. koha.
Eesti Üliõpilaskond Inglismaal
Eesti Üliõpilaskond Inglismaal (lühend EÜI) oli väliseesti organisatsioon, mis tegutses 1950. ja 1960. aastatel Inglismaal.
Perse (täpsustus)
"Perse" on vulgaarne väljend inimese istmiku ehk tuharate kohta.
Eesti Üliõpilaskond Inglismaal
EÜI andis välja ajakirja Meie Aeg, millest ilmus üks number.
Metste järv
Metste järv on järv Põlva maakonnas Põlva vallas Metste külas. Veekogu pindala on 0,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 888 m.
Tilsi Põhikool
Tilsi Põhikool on põhikool Põlva maakonnas Põlva vallas Tilsi külas.
Tilsi külakool oli olemas hiljemalt 1776. 1896 ehitati Koolitare külla koolile koolimaja ja seal hakkas tegutsema Tummi kool. Peale Tummi kooli alustas Tilsis tööd ka teine algkool: Tilsi lastekodu-algkool. 1932 ühendati need kaks kooli. 1960. aastate lõpus muudeti kool 8-klassiliseks. Aastast 1978 tegutseb kool praeguses majas.
Pepu (täpsustus)
Pepu on lastekeelne väljend istmiku kohta.
Vene tänav (Rakvere)
Vene tänav on tänav Rakvere linna põhjaosas Kukeküla linnaosas.
Loode-kagusuunaline Vene tänav on 365 m pikkune. See saab alguse Tallinna tänavalt, ristub Terase, Rohuaia ja Posti tänavaga ning lõpeb Saue tänava ristmikul. Kaugus Rakvere keskväljakust – Turu platsist on linnulennult 0,5–0,6 km.
Tänav on hoonestatud peamiselt katusekorrusega ühepereelamutega, mis on ehitatud 20. sajandi esimeses ja teises pooles. Tallinna ja Vene tänava nurgal asus 1873. aastast esimene Rakvere linnahaigla, mille tarvis ehitati uus kivihoone 1932. aastal, arhitekt Ferdinand Gustav Adoff. Vahepeal lagunenud hoone (Vene 2a) on nüüdseks korterelamuks ümber ehitatud.
Hüpertsütokineemia
Hüpertsütokineemia (ladina hypercytokinaemia), ka tsütokiinitorm (inglise cytokine storm, hispaania tormenta de citocinas, vene цитокиновый шторм), on immuunsüsteemi massiivne, potentsiaalselt letaalne süsteemne põletikuline reaktsioon patogeenile, mis seisneb immuunrakkude aktiveerimises tsütokiinide poolt ja põletikukolde tekkimises ja levimises. Immuunvastusena aktiveeritud immuunrakud, mis on füsioloogilistest piiridest väljunud, vallandavad omakorda uue tsütokiinide ja mitmete teiste biokeemiliste vahendajaainete hulga.
Hüpertsütokineemia täpseid mehhanisme siiani ei tunta. Arvatakse, et teatud põletiktsütokiinide komplekteerimisel mängib rolli reniin-angiotensiin süsteem, mõned patogeenid suudavad end immuunsüsteemi eest varjata ja teatud aja märkamatult paljuneda, teised aga on võimelised immuunsüsteemi hüperstimulatsiooni põhjustama.
Protsess ja sellega kaasnev ei allu teatud ajavahemikul homöostaasi seisundile ning loetakse, et sellisena ei täida peremeesorganismi kaitsefunktsioone – seetõttu seostatakse seda immunopatoloogiaga.
Erinevatel põhjustel (sh ravimid, kirurgilised operatsioonid, viirused, bakterid ja või patogeenide 'kooselu' Candida albicans ja Staphylococcus aureus jpt) käivitunud põletikku aktiveeriv reaktsioon põhjustab põletikukoldes kudede hävimise, ühtaegu kannavad biokeemilised signaalmolekulid põletikusignaalid naaberkudedele põhjustades elundite töö häirumise ja kiirelt edasi kandudes võtavad need süsteemse iseloomu, haarates kogu organismi ja olenevalt haigustekitajast võivad põhjustada kas sepsist või isegi surma.
Hüpertsütokineemia korral vabastatakse peremeesorganismi erinevate rakkude poolt mitmeid biokeemilisi vahendajaid nagu vabad radikaalid, koagulatsiooni faktorid, tsütokiinid jpt. Nii täheldatakse patsientide vereseerumis nii põletikutsütokiinide (TNF-α, IL-1 ja IL-6) kui põletikuvastaste tsütokiinide (IL-10) hulga suurenemist.
A-gripiviiruse infektsioon
A-gripiviiruse infektsiooni korral on gripihaigete vereseerumis tuvastatud tsütokiinide ja glükoproteiinide taseme tõus, nagu IL-1β, IL-1Ra, IL-4, IL-5, IL-6, IL-7, IL-8, IL-10, IL-13, IL-17, G-CSF, GM-CSF, IFN-α, IFN-β, IFN-γ, TNF-α, IP-10, MCP-1, MIP-1α, MIP-1β jt.
Linnugripp inimestel
Hüperstsütokineemiaga linnugripi korral seostatakse potentsiaaselt eluohtlikke kliinilisi sümptomeid ja seisundeid, nagu kopsuödeem, akuutne bronhopneumoonia, alveolaarne verejooks, hemofagotsütaarne sündroom ja täiskasvanu respiratoorse distressi sündroom, mille kutsuvad esile talitlevate kudede nekroos ja hävinemine.
Ebola viirushaiguse immunopatoloogia
Ebolaviirus põhjustab tõenäoliselt immuunsüsteemi ja soonte endoteeli düsregulatsiooni, mille täpseid mehhanisme praegu veel ei tunta.
Uurijad on tuvastanud, et Ebola viiruse valgud VP24 ja VP35 blokeerivad peremeesorganismi interferooni (IFN)-alfa/beeta sünteesi ja signaali edastamist IFN-alfa/beeta ja IFN-gamma retseptoritele ning takistavad bioloogiliste vahendajaainete signaalide saatmist rakutuuma ja osalevad seeläbi kaasasündinud immuunsuse inhibeerimises.
Ebolaviiruste peamisteks märklaud-rakkudeks on veresoonte ja elundite sisepinna endoteelirakud (endoteel), parenhüüm, mononukleaarsed fagotsüüdid, maksarakud, dendriitrakud, ringlevad monotsüüdid.
Ebola viirus paljuneb edukalt dendriitrakkudes, ilma et vabastataks tsütokiine. Infitseerunud dendriitrakkude küpsemine ebaõnnestub ja ebaõnnestub ka immuunvastus, kuna ei esitleta antigeene NK-, T- ja B-rakkudele, aidates kaasa Ebola-viirusnakkuse levikule organismis.
Arvatakse, et need rakud transpordivad viiruseosakesed lümfisoonte ja lümfiga edasi lümfisõlmedesse ja teistesse elunditesse. Haiguse progresseerudes, kui nakatuvad monotsüüdid ja makrofaagide, vabastatakse märkimisväärsetes kogustes tsütokiine, lämmastikoksiidi jpt aineid.
Tsütokiinide (nii peremeesorganismi kui viiruse eritatavad virokiinid) vabanemist seostatakse palaviku ja põletikuliste protsessidega. Surmlõppega seostatakse hüpertsütokineemiat – mida osutavad tsütokiinide IFN-γ, IFN-α, IL-2, IL-10 ja tuumornekroosifaktor alfa kõrgenenud tase ja nimetatud seisund kahjustab maksa ning neere.
Gabonis ja Kongo Vabariigis 1996 ja 2003 aset leidnud Ebola viirushaiguse puhangute ajal kogutud vereproovide in vitro uuringute põhjal seostatakse surmlõppega põletikutsütokiinide (IL-1β, IL-1RA, IL-6, IL-8, IL-15 ja IL-16) ning kemokiinide ja kasvufaktorite (MIP-1α, MIP-1β, MCP-1, M-CSF, MIF, IP-10, GRO-α ja eotaxin) hüpersekretsiooni.
Rõuged
Rõugeviiruste põhjustatud rõugete immunopatoloogiat seostatakse hüpertsütokineemiaga.
Tulareemia
Gramnegatiivse bakteri Francisella tularensis'e põhjustatud tulereemia korral võivad kohale 'rullunud' kemokiinid ja teised vabastatud biokeemilised signaalained signaliseerida vajadusest haiguskoldesse lümfotsüüte juurde transportida ja indutseerida hüpertsütokineemiat, mis võib kaitse- ja kontrollmehhanismide töö mitte taastumisel, surmaga lõppeda.
Bioloogiline ravi
Erinevate haiguste (reumatoidartriit, pahaloomulised kasvajad jpt) bioloogilises ravis kasutavate inimeste bioloogiliste ravimite (näiteks monoklonaalsed antikehad, lahustuv tuumorinekroosifaktor alfa retseptor jpt) immuunteraapia tulemusel tekkiv potentsiaalselt eluohtlik 'tsütokiinide tormi' laadne seisund ehk tsütokiinimürgistus (või ka tsütokiiniülitundlikkus) kannab nimetust cytokine release syndrome (CRS).
Bioloogiliste komponentidega rakuteraapiad, nagu näiteks 'T-rakuteraapia' (inglise keeles T-cell treatments), on tõenäoliselt väga võimekad, kuna enamik patsiente kannatab ravi tulemusel nn tsütokiinitundlikkuse käes, see on molekulide koopereerumine vastustamaks 'vähirakkude rünnet', selle tulemusel on surnud ka vähemalt seitse patsienti.
Nimi
Termin võeti kasutusele aastal 1993 seoses peremehe siiriku vastase reaktsiooniga (graft-versus-host disease, GVDH).
Liisa Saukas
Liisa Saukas (sünninimi Liisa Bastik; 15. august 1906 – 5. märts 1997) oli eesti õpetaja.
Aastatel 1940–1941 oli ta Kehtna Algkooli juhataja.
Aastatel 1959–1963 oli ta Tallinna 34. 8-klassilise Kooli õppealajuhataja.
Ta on maetud Liiva kalmistule.
Viluste Põhikool
Viluste Põhikool on põhikool Põlva maakonnas Räpina vallas Viluste külas.
Välislingid
Kooli koduleht
Kunna järv
Kunna järv (ka Tännassilma paisjärv) on järv Põlva maakonnas Põlva vallas Tännassilma külas. Veekogu pindala on 1,2 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 683 m.
Oleg Makarov
pisi|Oleg Makarov (parempoolne) Nõukogude Liidu 1978. aasta postmargil Oleg Grigorjevitš Makarov (6. jaanuar 1933 – 28. mai 2003) oli NSV Liidu kosmonaut.
Oleg Makarov on kosmoses viibinud 20 päeva, 17 tundi ja 44 minutit.
Oleg Makarov oli kahekordne Nõukogude Liidu kangelane ja Lenini ordeni neljakordne kavaler. Ta sai ka NSV Liidu kosmoselenduri aunimetuse ja Etioopia Sinise Niiluse ordeni.
Tasmaania Eesti Selts
Tasmaania Eesti Selts on Austraalia eestlaste selts, mis tegutseb Austraalias Tasmaanias Hobartis.
Selts asutati 1951 nime all Hobarti Eesti Selts.
Auguraud
Auguraud, augustaja, augulööja, komposter on tavapärane kontoritarve, mida kasutatakse paberisse aukude löömiseks, peamiselt paberi arhiveerimise ja kausta panemise eesmärgil.
Tasmaania Eesti Selts
Selts on Austraalia Eesti Seltside Liidu liige.
Auguraud
Nahaaugustaja, mille konstruktsioon erineb paberiaugustajast, on mõeldud naha, riide ja õhukese plastiku augustamiseks. Olemas on ka metalliaugustajad.
Kuusalu kalmistu
Kuusalu kalmistu on kalmistu Kuusalu kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kuusalu alevikus Kuusalu vallas Harju maakonnas.
Kalmistu rajati arvatavasti varsti pärast 1772. aastat, kui üldiselt lõpetati matmine Kuusalu kiriku ümber olevale kalmistule. Kalmistu müüris on kivi aasta-arvuga 1802, kuid see võib tähistada ka müüri rajamise aega.
Kalmistut on mitu korda laiendatud, selle praegune suurus on 9,7 ha. Sellele maetud inimeste üldarv ei ole teada.
Kuusalu kalmistu tunnistati 1995. aastal kultuurimälestiseks. Eraldiseisva kultuurimälestisena paikneb seal Eduard Ahrensi haud ning Kuusalu kihelkonna Vabadussõja mälestussammas.
pisi|Kuusalu kalmistu
Õllekann
pisi|Vanaaegne saksa õllekann Õllekann (lühemalt ka kann), ka õllekapp on algselt puidust jooginõu, millega on joodud õlut.
Õllekannude ja -kappadeta ei toimunud ükski talurahvapidustus. Eesti rahvapärased õllekannud on puulaudadest, pealt kitsenevad ning kõrva ja kaanega. Kõige uhkemate hulka kuuluvad pruutkannud. Pinnaornamendiks on kasutatud põletuskirju. Tähtis osa on puulõigetel, eriti käepideme kunstilisel kujundusel, sagedased motiivid siin olid hobuse pea ja erinevad rattad. Küütkannud olid tehtud erinevat värvi lauakestest. Lapilised ehk vikilised kannud, valmistatud intarsiatehnikas, olid levinud saartel, samas kui küütkannud peamiselt mandri lääneosas.
Eliza Taylor
Eliza Taylor (sünninimega Eliza Jane Taylor-Cotter; sündinud 24. oktoobril 1989 Melbourne'is) on Austraalia näitleja.
Taylor on tuntud Austraalia telesarjast "Naabrid" ja telekanali The CW draamasarjast "Sada esimest".
Friisimaa
pisi|Friisimaa asend Loode-Euroopas pisi|Friislaste asuala (Friisi rannik). Tumehalliga näidatud friislaste ajalooline asuala, triibulisega näidatud alad, kus friisi keelt tänapäeval kõneldakse Friisimaa (või Friesland) on rannikuala piki Põhjamere kagunurka, s.o. Saksa lahte. Friisimaa on traditsiooniline kodumaa friislastele, germaani rahvale, kes räägib friisi keeli; see keelegrupp on tihedalt seotud inglise keelega. Friisimaa ulatub Loode-Hollandist üle Loode-Saksamaa Taani piirini (Vidå).
Nimed
Friisimaa nimed kohalikes keeltes on:
Kui prantslased okupeerisid friiside territooriumi, oli ühe departemangu nimi Frise.
Jaotused
Friisimaa jaguneb üldiselt kolmeks osaks:
Kolm gruppi Friisi saari (Lääne-, Ida- ja Põhja-Friisi saared) ulatuvad enam-vähem vastavalt piki neid kolme lõiku Saksa lahe rannikul.
Keeled
Pool miljonit friislast Hollandi Frieslandi provintsis räägivad läänefriisi keelt. Mõni tuhat inimest Saksamaa Nordfrieslandis ja Helgolandil räägivad põhjafriisi murdeid, mis on üksteisele sageli arusaamatud. Väike arv saterlandi friisi keele kõnelejaid elab neljas külas Alam-Saksimaal, Saterlandi piirkonnas, Cloppenburgi kreisis, vahetult traditsioonilise Ida-Friisimaa piiride taga. Paljud friislased kõnelevad alamsaksa keele murdeid, eriti Ida-Friisimaal, kuid ka Lääne- ja Põhja-Friisimaal.
Ajalugu
Friisimaa on aja jooksul palju muutunud nii üleujutuste kui ka identiteedimuutuste tõttu. See on osa Loodeblokist, mis on keele ja kultuuri kaudu seotud hüpoteetiline ajalooline piirkond.
Rooma aeg
pisi|[[Rooma keisririik|Rooma keisririigi ja germaanlaste piirialad u 2. sajandil]] Friisid asusid Friisimaale 500. aasta paiku eKr. Plinius Vanema järgi elasid friislased (või nende lähinaabrid haukid) Rooma ajal kunstlikes elamiseks kohandatud küngastes või kuhilates, terp 'ides. Teiste allikate järgi elasid friislased piki laiemat ala Põhjamere (või "Friisi mere") rannikul. Friisimaa koosnes sel ajal tänapäeva Friisimaa ja Põhja-Hollandi provintsidest. pisi|vasakul|Rooma keisririik ja Friisimaa aastal 69 50. aastaks eKr laienes Rooma keisririik, Julius Caesari vallutustega Reini jõeni ehk vahetult friiside naabrusse, kuivõrd friisid elasid Reini jõe suudmeala põhjakaldal. 12. aastal eKr oli friisidel vastasteks Rooma leegionid ning friisid otsustasid roomlastele alistuda sel moel, et hakkasid maksma regulaarselt makse (lehmanahkades), Rooma impeerium laienes aga Elbe jõeni. 28. aastaks olid maksud Rooma impeeriumi heaks tõusnud väljakannatamatult kõrgeks ning friisid otsustasid vastu hakata. Võiduka Baduhennawoodis lahingu järel olid friisid järgmise 20 aasta jooksul vabad.
250. aastaks tõusis Põhjamere tase nii palju, et oluline osa asustatud Friisimaast jäeti maha ning friisid rändasid lõuna poole. Tagasi pöörduti alles umbes aastal 400. Osa friisidest oli aga jäädavalt eraldunud, asudes elama Friisimaast edela poole, kus nad panid koos saalide ja teiste vähemate hõimudega aluse frangi hõimule, mis hiljem lõi mõjuvõimsa Frangi riigi.
4. sajandi keskpaigast 6. sajandi keskpaigani toimunud suur rahvasterändamine puudutas ka friise, friisid võtsid osa tänapäeva Inglismaa alade vallutamisest, asustades koos jüütidega Kenti ümbruse.
Friisimaa kuningriik
pisi|Friisimaa kuningriik, 6.–8. sajand pisi|Friiside valdused oma suurimas ulatuses pisi|vasakul|Frangi riigi laienemine
7. ja 8. sajandil mainivad Frangi kroonikad Põhja-Madalmaid kui friislaste kuningriiki. Kuningriik koosnes Hollandi ranniku Seelande provintsidest Scheldest Weserini ja Saksa Põhjamere rannikust ja kaugemal idas. Sel ajal kõneldi friisi keelt piki kogu Põhjamere lõunarannikut ja tänapäeval viidatakse seda piirkonda mõnikord kui Suur-Friisimaa või Frisia Magna.
7. sajandi friiside riik (650–734) kuningate Aldgillise ja Redbadi juhtimisel omas võimukeskust Utrechtis. Selle iidne tavaõigus oli 8. sajandil Lex Frisionum. Rooma paavst (687–701) Sergius I tunnustas aastal 693 anglosaksi misjonäri Willibrordi misjonit Friisimaal. 27. novembril 695 ordineeris ta Willibrordi Friisimaa peapiiskopiks. Suur-Friisimaa perioodil kontrollisid friisid suurt osa Põhjamere-äärsete piirkondade omavahelisest kaubandusest (Dorestad). Põhjamerd tunti sel perioodil aga Mare Frisicum´i nime all. Suurima õitsengu saavutas Friisimaa kuningas Punapea (eluaastad 679–719) valitsemise ajal, mil Friisimaa võitles edukalt frankide ja ristiusu vastu.
Frangi vallutus
, Saksi sõjad, Friisi-Frangi sõjad Frangi riigi majordoomus aastatel (717–741) Karl Martell sõdis edukalt idapoolsete germaani hõimudega ja liitis oma riigiga Lääne-Friisimaa. Friiside riigi lõpp tuli aastal 734 Boarni lahingus, kui friislased kaotasid frankidele, kes vallutasid siis lääneosa kuni Lauwersini. Nad vallutasid ala Lauwersist idas aastal 785, kui Karl Suur võitis Widukindi Saksi sõdades. 785. aastal kaotas iseseisvuse ka Friisimaa kõige idapoolsem osa, mis kuni selle ajani oli koostöös saksidega suutnud frankide rünnakuid tagasi tõrjuda. 800. aastaks oli friiside eliit täielikult ristiusustatud. Karolingid panid Friisimaa grewani võimu alla; see tiitel oli lõdvalt seotud krahviga selle varajases tähenduses "kuberner", mitte "feodaalisand".
Viikingiaeg
pisi|vasakul|Friisi kolonisatsioon [[Jüütimaa edelarannikule viikingiajastul (kollane)]] , Taani ajalugu, Danegeld Järgneva Kesk-Frangi riigi Frisia Magna okupeeriti osaliselt viikingite poolt 840. aastatel, kuni nende väljaajamiseni 885. ja 920. aasta vahel. Pärast Frangi keisri (814–840) Ludwig Vaga surma aastal 840 autasustas tema poeg, keiser Lothar I, Kesk-Frangi riigi kuningas, Taani vendi Rorikit ja Haraldit katse eest vastata viikingite rünnakutele Friisimaaga – tänapäeva Friisimaa ja Hollandi provintsid. On ka viiteid, et viikingid ei vallutanud Friisimaad, vaid asustasid mõned kohad (nagu Wieringeni saar), kuhu nad ehitasid lihtsaid linnuseid ning tegid koostööd ja kauplesid põliste friislastega. Kesk-Frangi riik koosnes frankide territooriumist Reini ja Schelde jõe vahel (hiljem tuntud kui Lotring), Friisimaast Põhjamere rannikul, endisest Burgundia kuningriigist (välja arvatud läänepoolne osa, hilisem Bourgogne) ja Provence'ist, samuti Itaalia kuningriigist.
Ribemonti leping aastast 880 liitis Lotharingia kuningriigi, mille osa Madalmaad oli, Ida-Frangi riigiga, mis püüdis seda integreerida. Kui viimane Ida-Frangi Karolingidest, Ludwig III Laps aastal 911 suri valis Lotharingia Karoling Charles III, Lääne-Frangi riigi kuninga. 925. aastal liideti alad Ida-Frangi riigiga.
Friislased tegid poldreid Lääne-Friisimaale, mis hakkas üleujutuste tõttu üha enam Friisimaast eralduma. 11. ja 12. sajandil oli palju üleujutusi, mis tapsid paljusid ja moodustasid lõpuks Zuiderzee. Suurim üleujutus toimus aastal 1322.
Pärast paari sajandit üha erinevat ajalugu muutusid mõned Friisimaa osad aastal 1101 Hollandi krahvkonnaks, 1256. aastal alistasid Friisimaa ka kõige läänepoolsemad alad hollandi krahvid.
Keskaegse Friisimaa ajaloo suurimaks päevaks võib pidada Warnsi lahingut 26. septembrit 1345, mil friiside rahvavägi lõi Kesk-Friisimaal peetud lahingus sakside, hollandlaste ja prantslaste ühisväge. 1392. aastal algas Friisimaal aga kahe rivaalitseva kogukonna vahel kodusõda, mis kurnas friise sedavõrd, et 1498. aastal paluti Saksi krahvil Albrechtil (eluaastad 1443-1500) vaenutsevad pooled lahutada. Viimane tähendas ühtlasi ka Kesk-Friisimaa iseseisvuse lõppu. Ida-Friisimaa väike ala oli iseseisev krahvkond alates 14. sajandist ning selle iseseisvusele tegi lõpu Preisi kuningriik 1744. aastal.
Opstalboomi Liiga
Vabad friislased (tegelikult väikeaadel) ja Groningeni linn asutasid Opstalboomi Liiga feodalismi vastu. Liiga sisaldas tänapäevaseid Friisimaad, Groningeni, Ida-Friisimaad ja Saksa Põhjamere rannikut, ning osi Taani Põhjamere rannikust (Schleswig). Kuid Opstalboomi Liiga ei koosnenud ainult friislastest, kuna Zevenwoudeni ala ja Groningeni linn olid sakside. Mõned friislased elasid Hollandi krahvide võimu all Lääne-Friisimaal. Opstalboomi Liiga oli lühiealine; see kukkus mõne aasta pärast jätkuvate sisetülide tõttu.
15. sajand
15. sajand nägi vabade friislaste lõppu. Groningeni linn hakkas domineerima Groningeni provintsis. Ida-Friisimaa väikeaadlik suutis alistada teised väikeaadlikud ja temast sai Ida-Friisimaa krahv. Bremen-Hamburgi peapiiskop ja Taani kuningas vallutasid suuri Friisimaa alasid. Vaid Friisimaale jäi Friisi vabadus. Friisimaa vallutati 1490. aastatel Saksimaa hertsogi Albrecht der Beherzte poolt.
Hiljem võitles hiiglane Pier Gerlofs Donia (Grutte Pier) oma maa vabaduse eest. Tal oli palju edu ja hollandlased kartsid teda, kuni ta aastal 1520 põllumehena suri. Talle püstitati monument Kimswertis. Arvatakse, et ta oli seitse jalga pikk.
16. sajandi lõpul ühinesid friislased mässus Oranje Willemiga hispaanlaste vastu, et saada Hollandi osaks. Sealt alates on friislaste iseseisvusvõitlus tänaseni lõppenud.
Lipp
pisi|Friisi lipp pisi|Friislastevahelise Nõukogu kõigi friislaste lipp, kinnitatud juunis 2009 pisi|Separatistliku organisatsiooni Groep fan Auwerk kõigi friislaste lipp Kuigi friislaste piirkondadel on oma eraldi lipud, pole Friisimaal ajalooliselt olnud oma lippu. Ühendatud Friisimaa lipp, tuntud kui kõigi friislaste lipp (Ynterfryske Flagge), käivitati septembris 2006 Groep fan Auwerk poolt, mis toetab ühendatud Friisimaad tunnustatud riigina.
Lipp on inspireeritud Skandinaavia ristilipust. Neli vesiroosi lehte (pompeblêden) tulenevad seitsmest vesiroosi lehest (Lääne) Friisimaa lipust, kuid arv kujutab kolme eraldi friisi piirkonda pluss Groningen (Eastlauwersk Fryslân). Lipp kinnitati Friislastevahelise Nõukogu poolt.
Chiemgau Alpid
thumb|Geigelstein (1813 m) nähtuna Breitensteini lõunapoolsest tipust
Chiemgau Alpid (saksa: Chiemgauer Alpen) on mäeahelik Põhja-Lubjakivialpides ja kuulub seetõttu Ida-Alpidesse. Lõviosa neist asub Baieris Saksamaal ja vaid väike osa ületab Austria piiri Salzburgi ja Tirooli liidumaadesse. Suurim kõrgus (1961 m) on Sonntagshornil, see tipp asub Saksamaa-Austria piiril.
Geograafia
Chiemgau Alpid ulatuvad Innist läänes Salzachini idas ja hõlmavad linnulennult vahemaa 60 km; nende suurim laius põhja-lõuna suunas on umbes 25–30 km. Neid ümbritsevad järgmised mäeahelikud:
Nende põhjaserv langeb sageli üsna järsult Eel-Alpidele.
Kõrgead tipud
Tipud kaljuronimiseks:
Erektsioon
Erektsioon (kliiniliselt peenise erektsioon või peenise paisumine) on füsioloogiline nähtus, kus peenis muutub kõvaks, laieneb ja suureneb. Peenise erektsioon on psühholoogiliste, neuraalsete, vaskulaarsete ja endokriinsete tegurite keerulise koostoime tulemus ning see on sageli seotud seksuaalse erutusega või seksuaalse atraktsiooniga, kuigi erektsioon võib olla ka spontaanne. Erekteerunud peenise kuju, nurk ja suund on meestel oluliselt erinevad.
Kodune testament
Kodune testament on testamendi liik, mis võib olla tunnistajate juuresolekul alla kirjutatud või holograafiline ehk omakäeliselt kirjutatud testament.
Erektsioon
Füsioloogiliselt põhjustab erektsiooni autonoomse närvisüsteemi parasümpaatiline jagunemine, põhjustades lämmastikoksiidi (vasodilataatori) taseme tõusu peenise trabekulaarsetes arterites ja silelihases. Arterid paisuvad, põhjustades peenise (ja vähemal määral corpus spongiosum 'i) täitumise verega; samaaegselt suruvad ischiocavernosus 'e ja bulbospongiosus 'e lihased kokku corpora cavernosa veenid, takistades vere väljavoolu ja ringlust. Erektsioon väheneb, kui parasümpaatiline aktiivsus väheneb algtasemeni.
Kodune testament
Testamendivormid
Vormilt võivad testamendid olla notariaalsed (notariaalselt tõestatud testament ja notarile hoiule antud testament) või kodused (holograafiline ehk omakäeline testament ja tunnistajate juuresolekul alla kirjutatud testament). Eelmainitud testamendiliigid on kõik võrdse õigusliku jõuga, kuid testamendi valikul tuleb arvestada testamendi liigi eripära ning liigiti eri kehtivusajaga.
Erektsioon
Peenise seisund, mis on osaliselt, kuid mitte täielikult erekteerunud, on mõnikord pooleldi erektsioon (kliiniliselt osaline paisumine); peenist, mis ei ole erekteerunud, nimetatakse tavaliselt pehmeks või pooleldi kõvaks.
Kodune testament
Koduse testamendi erisused
Kodune testament on oma iseloomult pigem erakorraline ning pärandajal (testaatoril) on võimaluse korral soovitatav teha testament notariaalses vormis. Selle puhul on paremini tagatud pärandaja tahte väljaselgitamine ja selle hilisem täideviimine. Samuti võib koduse testamendi puhul tekkida oht, et selle olemasolust ei ole lähikondsed teadlikud. Seetõttu on soovitatav kodusest testamendist ka pärimisregistrisse teada anda.
Erektsioon
Füsioloogia
pisi|Komposiitpilt, mis näitab peenise erektsiooni arengut Erektsioon tekib siis, kui kaks torukujulist struktuuri, mida nimetatakse corpora cavernosa 'ks, mis kulgevad peenise pikkuses, täituvad venoosse verega. See võib tuleneda mis tahes erinevatest füsioloogilistest stiimulitest, mida tuntakse ka seksuaalse stimulatsiooni ja seksuaalse erutusena. Corpus spongiosum on ühekordne torukujuline struktuur, mis asub otse corpora cavernosa all, mis sisaldab kusitit, mille kaudu uriin ja sperma liiguvad vastavalt urineerimise ja ejakulatsiooni ajal. See võib samuti kergelt verega täituda, kuid vähem kui corpora cavernosa.
Munandikott võib, kuid mitte alati, erektsiooni ajal pingestuda. Üldiselt tõmbub eesnahk automaatselt ja järk-järgult tagasi, paljastades peenisepea, kuigi mõned mehed peavad oma eesnaha käsitsi tagasi tõmbama.
Öine erektsioon
Peenis võib magades erekteeruda.
Kodune testament
Koduse testamendi kehtivus
Kodune testament kaotab kehtivuse, kui testamendi tegemisest on möödas kuus kuud ning pärandaja on sel perioodil olnud elus (pärimisseadus § 25 lg 1), seega on soovitatav kodust testamenti iga kuue kuu jooksul uuendada, et tagada koduse testamendi kehtivus. Notariaalne testament aga oma kehtivust ei kaota. Juhul, kui kodusel testamendil puudub kuupäev, lubab pärimisseaduse § 25 lg 2 testamendi tegemise kuupäeva tuvastada ka muul viisil, seega ei pruugi kuupäeva puudumine automaatselt kaasa tuua testamendi tühisust. Testament on tühine vaid juhul, kui puudub testamendi koostamise kuupäev ning seda ei ole võimalik tuvastada ka muul viisil.
Erektsioon
Sotsiaalne aspekt
Erektsioon on seksuaalse erutuse tavaline näitaja ja see on vajalik, et mees saaks seksuaalvahekorras penetreerida.
Erektsioonid on tavalised lastel ja imikutel, ning esinevad isegi enne sündi. Pärast puberteeti jõudmist esineb erektsioone palju sagedamini. Mõned valitsused ja kohtud on seksuaalse sättumuse mõõtmiseks kasutanud erektsiooni mõõtvaid peenise pletüsmograafe. Erakordset vastumeelsust erekteerunud peenise suhtes nimetatakse mõnikord medortofoobiaks.
Spontaanne või juhuslik erektsioon
Spontaanne erektsioon, tuntud ka kui tahtmatu, juhuslik või soovimatu erektsioon, on tavaline ja meeste füsioloogia normaalne osa. Sotsiaalselt võivad sellised erektsioonid olla piinlikud, kui need toimuvad avalikult või soovimatult. Erektsioon võib toimuda spontaanselt mis tahes kellaajal, ja seda võib vajaduse korral varjata või peita, kandes liibuvat aluspesu, pikka särki või lohmakaid riideid.
Suurus
Lõtvunud peenise pikkus ei vasta tingimata erekteerunud peenise pikkusele; mõned väiksemad peenised kasvavad palju rohkem, samas kui mõned suuremad peenised kasvavad suhteliselt vähem. Üldiselt fikseerub erekteerunud peenise suurus puberteedi kestel. Selle suurust võib kirurgiliselt suurendada, kuigi peenise pikendamine on vastuoluline ja ühe uuringu kohaselt ei olnud enamik mehi tulemustega rahul.
Mehe erekteerunud peenise keskmise suuruse väljaselgitamiseks tehti uuring, milles osales 15 521 meest. See on parim uurimistöö antud teemal, kuna peenised mõõdeti tervishoiutöötajate poolt, mitte ise. Uuringu tulemusel jõuti järeldusele, et mehe erekteerunud peenise pikkus on keskmiselt 13,12 cm (5,17 tolli) ja ümbermõõt keskmiselt 11,66 cm (4,59 tolli).
Luhõnõ
Luhõnõ (ukraina keeles Лугини) on alev Ukrainas Žõtomõri oblastis. Luhõnõ rajooni keskus. Elanike arv on 4176. Pindala on 5 km².
Leevi Mustjärv
Mustjärv (ka Leevi Mustjärv) on järv Põlva maakonnas Räpina vallas Leevi külas. Veekogu pindala on 2,1 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 684 m.
Rene Zahkna
Rene Zahkna (sündinud 2. oktoobril 1994 Võrus) on eesti laskesuusataja.
Karjäär juuniorina
Rene Zahkna võitis 2012. aasta jaanuaris Innsbruckis toimunud noorte taliolümpiamängudel hõbemedali 7,5 km distantsil ja 10 km jälitussõidus.
2013. aastal Austrias Obertilliachis toimunud laskesuusatamise noorte ja juunioride maailmameistrivõistlustel võitis ta 7,5 km sprindis pronksmedali. 10 km jälitussõiduga tõusis ta koha võrra ja teenis hõbemedali. Kuldmedali võitnud ameeriklasele Sean Dohertyle kaotas Zahkna 28 sekundiga.
29. jaanuaril 2014. aastal tuli Tšehhis Nové Městos Rene Zahkna 15 km individuaaldistantsil laskesuusatamise juunioride Euroopa meistriks. 19-aastane Zahkna läbis distantsi ühe trahviminutiga. Zahkna edestas teiseks tulnud venelast Ivan Alehhinit 21,7 ja kolmanda koha saanud ukrainlast Artjom Tištšenkot 27,8 sekundiga. 3. veebruaril saavutas Eesti juunioride võistkond Nové Městos toimuvatel laskesuusatamise lahtistel Euroopa meistrivõistlustel segateatesõidus pronksmedali. Võistluse võitis Ukraina (0+12; 1:14.32,0), kellele 14,1 sekundit kaotas Venemaa (1+12). Kolmandana ületas lõpujoone Eesti (2+12; +3.31,9). Eestit esindasid Meril Beilmann, Tuuli Tomingas, Johan Talihärm ja Rene Zahkna. Zahkna küll pidi viimasest tiirust küll minema kahele trahviringile, aga eksisid ka konkurendid ja Zahkna suutis hoida pronksipositsiooni.
28. jaanuaril 2015 Otepääl toimunud IBU laskesuusatamise Euroopa meistrivõistlustel sai Zahkna meesjuunioride 15 km pikkusel tavadistantsil teise koha. Kulla võitis prantslane Aristide Begue, kes edestas Zahknat 1.19,0ga. Eestlane eksis tiirudes kaks korda, Begue laskis puhtalt. 1. veebruaril peeti meesjuunioride jälitussõit, kus Rene Zahkna sai teise koha. Zahkna eksis kokku kahel lasul ja kaotas võitjaks tulnud Eduard Latõpovile 4,6. sekundiga.
Karjäär täiskasvanuna
13. märtsil 2014 tegi Rene Zahkna MK-sarjas debüüdi Soomes Kontiolahtis meeste 10 km sprindis ja sai 68. koha. 19aastane võrulane näitas oma esimesel MK-sarja võistlusel tiirus külma närvi ja kindlat kätt ning tabas kõik märgid. Suusatamiskiiruses ta parematega konkureerida ei suutnud ja kaotas võitjaks tulnud norralasele Johannes Thingnes Bøle 2.49,5ga. Ka Bø ei eksinud tiirus kordagi.
Zahkna tegi MM-debüüdi laskesuusatamise MM-il Kontiolahtis, kus Eesti teatevõistkond koosseisus Kauri Kõiv, Kalev Ermits, debüüdi teinud Rene Zahkna ja Roland Lessing saavutas 4 x 7,5 km teatesõidus 15. koha.
Rene Zahkna tegi Ruhpoldingus sõidetud 20 kilomeetri distantsil oma karjääri parima etteaste maailma karikasarjas, saavutades 34. koha ja elu esimesed MK-sarja punktid.
Isiklikku
Rene Zahkna on endise laskesuusataja ja praeguse treeneri Hillar Zahkna poeg.
Tarvastu Vabadussõja mälestussammas
pisi|Tarvastu Vabadussõja mälestussammas Tarvastu Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk, mis asub Mustla alevikus Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Sammas kujutab endast alusele paigutatud graniidist tahukat, mille otsa on paigutatud lipu ja kilbiga pronksist sõduri kuju. Vasakul küljel on kiri "VABADUSSÕJAS LANGENULE / TARVASTU KIHELKOND". Paremal küljel on kiri "KAITSE OMA KODU RADA / SIIS KESTAB VABA EESTI IGAVEST".
Värska Gümnaasium
Värska Gümnaasium on gümnaasium Võru maakonnas Setomaa vallas Värska alevikus. Kooli direktor on Liina Palu.
Värskas hakati ametlikku kooliharidust andma 1894. aastast, kui Slobotka külas asutati semstvo algkool. 1924 ehitati koolile uus koolimaja. 1954 alustas seal koolimajas tegevust Värska Keskkool. 1998 nimetati kool Värska Gümnaasiumiks.
Venemaa Eesti Seltside Liit
Liit asutati 1998. Liidu eesotsas on Külli Sulg.
Vello Ambus
Vello Ambus (27. detsember 1930 Tapa – 27. juuli 2017) oli eesti motospordiaktivist, Kalevi Suursõitude korraldaja.
Ambus lõpetas 1959 Tallinna 1. tööstuskooli. Ta kuulus 1978–1983 Mootorispordiföderatsiooni presiidiumi. Aastast 1967 kuulus ta Kalevi suursõidu korraldustoimkonda, 1982–1991 oli ta võistluse direktor, hiljem asedirektor.
Ambus oli Tallinnas korraldatud Nõukogude Liidu ringrajasõidu meistrivõistluste komandant. Kalevi auliige alates 1987.
Vello Ambuse ärasaatmine toimus 3. augustil 2017 Pärnamäe krematooriumis.
Viivi-Anne Soots
Viivi-Anne Soots (sündinud 13. aprillil 1971 Tallinnas) on eesti orienteeruja, jooksja, rogainija ja seiklussportlane.
Haridus
Lõpetas 1989. aastal Kadrioru Saksa Gümnaasiumi ning 1993. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna raamatupidamise ja majandusanalüüsi eriala.
Töö
2006. aastast on ta raamatupidamisteenuseid osutava OÜ VAS Aktiva juhatuse liige.
Sporditulemused
Harrastanud orienteerumist, seiklussporti, rogaini ja pikamaajooksu.
Orienteerumisega tegelnud 1982. aastast. Orienteerumisjooksus võitis NSV Liidu meistrivõistlustel Eesti naiskonna koosseisus teatevõistlusel 1990. aastal kulla ja 1991. aastal hõbeda. NSV Liidu koondise liikmena sai orienteerumisjooksus juunioride MMil 1991. aastal 5. koha.
Eesti meistrivõistlustel orienteerumises võitnud aastatel 1988–2015 14 kuld-, 20 hõbe- ja 12 pronksmedalit (sealhulgas 3 hõbedat rattaorienteerumises ja 2 pronksi suusaorienteerumises, ülejäänud medalid orienteerumisjooksus). Osales 2003. aastal orienteerumisjooksu MMil, sprindis ja lühirajal 37. koht, Eesti naiskonna liikmena teates 19. koht. Orienteerumisjooksu EMil 2006. aastal lühirajal 34. koht. 2003. aastal võitis Balti meistrivõistlustel Eesti naiskonna koosseisus teateorienteerumises kulla.
Seiklusspordi Euroopa meistrivõistlustel 2011. aastal 5. koht (võistkonnas veel Reigo Luurmees, Erik Aibast ja Heiti Hallikma).