cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ESTCube-2
Teaduslik eesmärk
pisi|Estcube-2 insener Hans Teras keskendumas satelliidi komponentide konstrueerimisele ESTCube-2 projekti esmane eesmärk on pakkuda üliõpilastele ja gümnaasiumiõpilastele praktilist õpet kosmosetehnoloogia arendamisel. See tähendab, et nii satelliidi disain, prototüüp, lennumudeli kokkupanemine, testimised ja kosmoses opereerimine on üliõpilaste vastutada.
ESTCube-2 on tavapärastest ülikoolide kuupsatelliitide missioonidest erilisem aga seetõttu, et kosmoses katsetatakse uudseid tehnoloogiad ja lahendusi. ESTCube-2 satelliidi missiooni põhiline eesmärk on katsetada elektrilise päikesepurje tehnoloogia modifikatsiooni plasmapidurit, mis võimaldab satelliidi orbiiti alandada ning pikemas perspektiivis oma töö lõpetanud satelliidi kiiremini Maa atmosfääris ära põletada.
Plasmapiduri leiutaja on Soome Meteoroloogia Instituudi teadur Pekka Janhunen. Katse õnnestumisel on tegemist tehnoloogiaga, mis võimaldab võidelda üha aktuaalsema probleemiga Maa-lähedasel orbiidil – kosmoseprügiga ehk oma töö lõpetanud satelliitide ja nende osade kuhjumisega orbiidile. Töö lõpetanud satelliitide eemaldamine orbiidilt vähendab funktsioneerivate satelliitide ja kasutuskõlbmatu kosmoseprügi kokkupõrgete tõenäosusi.
Kokku testitakse ESTCube-2 pardal nelja uuenduslikku tehnoloogilist lahendust: pisi|Plasmapidurdusjõu graafiline esitus. Traat on pidevalt negatiivselt laetud ja ionosfääri plasma tõmbab laenguid enda poole. Autor: Rute Marta Jansone
Side satelliidiga
pisi|Satelliidi juhtmoodul Satelliidi juhtimiseks ja sellelt andmete saamiseks kasutatakse raadiosidet. ESTCube-2 pardal on kolm erinevat raadiosaatjat või -vastuvõtjat.
Igapäevane raadioside toimub raadioamatööride 70 cm laineala satelliitside segmendis sagedusvahemikus 435–438 MHz. Selles lainealas saadetakse satelliidile pakettside AX.25 protokolli kasutades käske ning võetakse vastu suhteliselt väiksemamahulist infot satelliidi pardalt. Selle raadiosidekanali standardkiirus on 9600 bitti (ehk 1,2 kB) sekundis, eksperimentaalselt saab kiirust tõsta kuni neli korda.
Suuremahuline raadioside – eeskätt maavaatluskaamerate piltide alla laadimine – leiab aset nn IARU 13 cm lainealas, sagedustel 2400–2450 MHz. Andmeedastuskiirus selles sagedusalas on ligikaudu 1 megabitt sekundis.
Fauresmith
Asula on rajatud 1842. aastal, linnaõigused sai 1859. aastal.
ESTCube-2
Side satelliidiga
Kolmas raadiokanal raadioamatööride 2 m lainealas (sagedustel 145,8–146,0 MHz) on ette nähtud satelliidile käskude saatmiseks hädaolukorras. Selles lainealas töötab ka raadioamatööridele ESTCube-2 vahendusel kahepoolse side pidamiseks mõeldud pakettside repiiteri vastuvõtukanal. Ka selle sidekanali andmeedastuskiirus on 9600 bitti sekundis. Selle sidekanali kaudu satelliidile saadetud AX.25 protokollile vastavad andmepaketid saadab satelliit uuesti eetrisse 70 cm lainealas.
Fauresmith
Fauresmith on ainuke linn Lõuna-Aafrika Vabariigis, kus peatänavat mööda kulgeb raudteeliin.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Fauresmith'i elanikest mustanahalisi aafriklasi 68,6%, värvilisi 22,8%, valgeid 7,8%, India või Aasia päritolu inimesi 0,5% ja teisi 0,4%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 61,2% inimestest, sotho keelt 15,5%, koosa keelt 14,1%, tsvana keelt 6,5% ja teisi keeli 2,7%.
ESTCube-2
Side satelliidiga
Kuna satelliidi raadioside töötab amatöörraadio sagedusalades, peavad enamik sidepidamiseks kasutatavatest andmeformaatidest olema avalikud. Seetõttu on ESTCube-2 andmeid võimalik vastu võtta kõigil huvilistel.
Rahastus
ESTCube-2 orienteeruv kogumaksumus on 250 000 eurot. Satelliit saadetakse orbiidile Euroopa Komisjoni programmi "In-Orbit demonstration/Validation" raames.
ESTCube-2 on rahastatud eraannetajate ja Tartu Ülikooli Tartu Observatooriumi toel. Ettevõtja Ahti Heinla toetas ESTCube-2 projekti käivitamist olulise panusega. Ühisrahastusplatvormil Hooandja läbi viidud kampaania raames annetas üle 400 toetaja ESTCube-2 arendustööde jaoks 38 753 eurot.
Saksi vall
thumb|300px|Limes Saxoniae
Limes Saxoniae ("Saksimaa piir" ladina keeles), tuntud ka kui Limes Saxonicus või Sachsenwall ("Saksi vall"), oli kindlustamata limes või piir sakside ja slaavi obotriitide vahel, mis rajati 810. aastal tänapäeva Schleswig-Holsteinis.
thumb|left|Limes Saxoniaele pühendatud moodne mälestusmärk [[Hornbeki juures]]
Pärast seda, kui Karl Suur võttis saksidelt mõned nende maad ja andis need obotriitidele (kes olid Karl Suure liitlased), suutis ta lõpuks saksid Saksi sõdades vallutada. 811. aastal sõlmis ta Heiligeni lepingu naabrite daanidega ja võis samal ajal jõuda piirikokkuleppeni polaabidega idas. Sellest piirist ei tohiks aga mõelda kui kindlustatud liinist, vaid pigem määratletud joonest, mis kulges piiritsooni keskelt, raba ja paksu metsa alalt, mida oli raske läbida. Bremeni Adami kirjelduse kohaselt teoses "Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum" umbes 1075. aastast kulges see Elbe jõest Boizenburgi juures põhja suunas piki Bille jõge Schwentine suudmeni Kieler Fördes Läänemeres.
Svaasi keel
Svaasi keel on nguni keelte hulka kuuluv ja svaasi rahva kõneldav keel.
Keelenäide
Inimõiguste ülddeklaratsiooni artikkel 1:
Bonkhe bantfu batalwa bakhululekile balingana ngalokufananako ngesitfunti nangemalungelo. Baphiwe ingcondvo nekucondza kanye nanembeza ngakoke bafanele batiphatse nekutsi baphatse nalabanye ngemoya webuzalwane.
Pidajärv
Pidajärv on mitme järve nime variant:
Sankt Marein-Feistritz
thumb|left|Neitsi Maarja Sündimise kirik
Sankt Marein-Feistritz on 2015. aastast vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Murtali ringkonnas.
Vald loodi Steiermargi vallareformi osana 2014. aasta lõpul, kui ühendati endised vallad Sankt Marein bei Knittelfeld ja Feistritz bei Knittelfeld.
Tavi Nirk
Tavi Nirk (sündinud 4. veebruaril 1936 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu
1954. aastal lõpetas ta Tallinna 10. Keskkooli, 1959 TPI mehaanikateaduskonna ning 1971 Moskvas NSV Liidu Riikliku Ehituskomitee V. A. Kutšerenko nimelise Moskva Ehituskonstruktsioonide Teadusliku Uurimise Keskinstituudi aspirantuuri. 1971. aastal kaitses ta samas tehnikakandidaadi kraadi väitekirjaga “Issledovanije procnosti i deformacij avtoklavnõh betonov pri povtornõh dinamiceskih nagruzkah" 1978. käis ta end täiendamas kolme Kanada ülikooli juures (Vancouver, Edmonton, London) ja 1989 täiendas ta end 3 kuud Helsingi Ülikoolis. Ta on esinenud ettekannetega rahvusvahelistel teaduskonverentsidel Alma-Atas, Firenzes, Aachenis, Varssavis, Alma-Atas ja Moskvas.
1959 aastal töötas ta vaneminsenerina Tallinnas autobaasis Nr. 104 ja 1960 aastal ENSV Autotranspordi- ja Maanteede Ministeeriumis. Seejärel suunati T. Nirk ENSV Riikliku Teaduse ja Tehnika Komitee poolt 1960 kevadel tööle Moskvasse NSVL Rahvamajanduse Saavutuste Näitusele ENSV paviljoni tööstusala metoodikuks ja paviljoni direktori asetäitja ametikohale. 1963 otsustati rahvuspaviljonide tegevus lõpetada ja ta tuli tagasi Eestisse.
Ta oli 1963–1971 Silikaatbetooni Teadusliku Uurimise Instituudi vanemteadur ja grupijuht, 1971–1972 laborijuhataja, 1971–1975 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi vanemteadur; 1972–1977 TPI dotsendi kohusetäitja, 1977–1992 TPI/ TTÜ dotsent, 1992–1997 autotehnika õppetooli juhataja, kaasprofessor, 1998. aastast dotsent. 1998. asutas ta koos kahe kolleegiga Sõiduohutuse Teaduskeskuse OÜ, mille juhatuse esimees ta oli kuni selle tegevuse lõpetamiseni 2012. aastal. Sõiduohutuse Teaduskeskuses valmistas T. Nirk aastal 2000 Eesti Maanteeameti tellimusel ette kõik vajalikud alusdokumendid ja seaduse muudatused, ekspertide poolt kogutavate andmete blanketid-vormid, vajalikud tehnilised abivahendid ning tegi ka ettepanekud ekspertideks valitavate spetsialistide kohta. Selle töö põhjal moodustati "Liiklusõnnetuste põhjuste väljaselgitamiste Harju maakonna ekspertkomisjon" 4.juunil 2001.aastal vastava teede- ja sideministri käskkirjaga. T. Nirk kureeris ja juhendas selle komisjoni tööd aastani 2008 ja seda Maanteeameti tellimusel. Nüüdseks on LÕUK tegutsenud Maanteeameti/Transpordiameti egiidi all juba 20 aastat ja tegevuspiirkond laienenud üle Eesti. Maanteemuuseumis avati 2. juunil 2021 sellekohane temaatiline näitus.
Teadustöö
Tema peamine uurimisvaldkond on olnud avariide tekkemehhanism sõidukite liikumisteooria alusel ning liiklusohutus. Ta on uurinud ka autode-traktorite tehnohooldust ja remondi korraldamist, autotranspordi- ja keskkonnaprobleeme ning liiklusõnnetuste sotsiaalseid tagajärgi.
Teoseid
Ta on avaldanud üle 100 teadustrükise ja aimeartikli, tal on 4 leiutist.
Isiklikku
Tema isa oli jurist Alfred Nirk.
Tavi Nirgi esimene abikaasa (1961–1965) oli hambaarst Sibilla Nirk (sünd. Alksne). Abielust sündis tütar Signe Nirk (1964), kes kannab nüüd nime Signy Reynisdottir, MD Ph.D. ja on toitumisteadlane Karolinska Ülikooli haiglas Stockholmis. Tema ema Sibilla Bjarnason, MD Ph.D. peab pensionipõlve Prantsusmaal Nizzas ja maalib.
Lapselapsi on Tavi Nirkil 4 : Elisabet Freyja Henriksson (1995), Anna Helga Soley Henriksson (1998), Milena Nirk (2009) ja Simona Nirk (2011).
Tangerangi vanglatulekahju
Tangerangi vanglatulekahju (indoneesia keeles Kebakaran Lembaga Pemasyarakat Tangerang) oli Indoneesias Tangerangis asuva vangla C sektoris ööl vastu 8. septembrit 2021 toimunud tulekahju, mille tagajärjel hukkus 46 ja sai vigastusi 75 vahialust.
Triin Tulev
pisi Triin Tulev (sündinud 18. juulil 1986) on eesti modell, näitleja, DJ ja jurist.
Triin Tulev on Eesti Juristide Liidu liige aastast 2018.
Haridus
Triin Tulev on õppinud Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis kooridirigeerimist ning Tallinna Ülikoolis inglise keelt ja kultuuri. Ta on lõpetanud klavessiini eriala VHK Muusikakoolis.
2019. aastal lõpetas ta Tallinna Ülikooli ühiskonnateaduste instituudis õigusteaduse eriala bakalaureuseastme, 2021. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna magistriõppr. Lõputöö teema oli "Validity of reservations to international treaties", juhendaja Lauri Mälksoo. Triin Tulev paluti Tartu Ülikooli poolt 2021 aasta õigusteaduskonna magistriastme lõpuaktusel magistrantide lõpukõne pidama.
Näitlejakarjäär
2005. aastal osales ta koos Sille Suttinguga TV3 teleseriaalis "Lihtne elu". Tegemist oli Eesti versiooniga USA teleseriaalist "Simple life".
Ta on mänginud TV3 seriaalis "Kodu keset linna" Katariinat (2005–2006), ETV seriaalis "Ohtlik lend" Dorist (2006) jt.
2011. aastal mängis Tulev kõrvalosa Hollywoodi komöödias "Hangover 2".
Movtšanõ
Movtšanõ (ukraina keeles Мовчани) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Žmerõnka rajoonis. Elanike arv on 583. Pindala on 2,258 km².
Triin Tulev
Näitlejakarjäär
2012. aastal mängis Tulev kõrvalosa (Rootsi tüdrukut, kes sai 2004. aastal Aasiat laastanud tsunamikatastroofis kannatada) filmis "Impossible", mille peaosades olid Naomi Watts ja Ewan McGregor. Film kandideeris Kuldgloobusele, Watts naispeaosatäitja Oscarile. 2013. aastal mängis Triin Tulev Eesti kunstniku Martin Saare filmis "Andy Warhol in Estonia" Warholi muusat.
Modellikarjäär
Aastatel 2008–2012 kuulus Triin Tulev Aasia modelliagentuuri Phuket Top Models. Ta oli modelliks muuhulgas sellistele brändidele nagu Swarovski, dekoratiivkosmeetikabrändile Make Up Store, bikiinibrändidele Phuket Mermaids ja Katalina Collection, siidikuninga Jim Thompsoni isikunimelisele brändile Jim Thompson, Bestway, orgaaniliste rõivaste poele Lav Organic Lifestyle, naturaalsele energiajoogile Ibiza Recharge, vabaajarõivaste brändile Double Red, luksusrannarõivastebrändile Gottex jne.
Tema kui modelliga reklaame on avaldatud USA-s, Tais, Itaalias, Venemaal, Rumeenias, Hispaanias, Eestis jne.
DJ-karjäär
Triin Tulev alustas DJ-na 2006. aastal. Tema mängitavad žanrid on funky house ja deep house. 2013. aastal asutas Tulev koos Itaaliast pärit DJ Kikko J-ga peosarja "Goldfingers", mille raames anti välja ka samanimelised house-muusika albumid.
Tulev on DJ-na mänginud muusikat aastatel 2006–2020 Eestis, Lätis, Tais ja Singapuris. Eestis töötas ta klubides Privé ja Club Hollywood ning lounge 'is Varblane, kus tal oli omanimeline Triin Tulevi VIP-lounge. Lätis oli ta resident-DJ klubis EGO, Tais klubides Club Lime, Stereo Lab ja Indochine ning Singapuris klubis Indochine.
2012. aastal andis Tulev koostöös Club Hollywoodiga välja heategevusliku muusikakogumiku "Usk. Lootus. Armastus". Tulud annetati Eesti puuetega laste lasteaedadele.
Lähisuhtevägivallavastane aktivism
2013. aastal mõisteti Triin Tulevi endine elukaaslane, tolleaegne Keila Hooldusravihaigla juht Rasmus Vesiloo riigikohtus süüdi naise peksmises. Vesiloo tunnistati süüdi selles, et ta 24. augusti 2013. aasta hilisõhtul tungis kallale enda elukaaslasele, lõi teda korduvalt kätega vastu pead ja nägu, põhjustades kannatanule valu ja tervisekahjustused. Tulevi sõnul peksis mees teda ajal, mil naine oli rase, ja lootele osaks saanud raskete vigastuste tõttu pidi Tulev lapsest loobuma. Rasmus Vesiloo kaitsja oli Aadu Luberg. Süüdistatava taktika seisnes väites, justkui oleks mees tegutsenud endale teadmata ning somnambulismi seisundis. Riigikohus pidas vajalikuks täiendavalt lisada, et tõendamist leidnud asjaolud näitavad üheselt, et tegemist oli Vesiloo teadliku ja tahteliselt täielikult kontrollitud ründega. Kannatanul fikseeritud ohtrad vigastused pea eri piirkondades ja kätel viitavad selgelt sihipärasele ründetegevusele, mis ei ole vähimalgi määral ühitatav kaitseteesis esitatud somnambuulse käitumise sümptomitega. Triin Tulevit esindas kõigis kohtuastmetes vandeadvokaat Maria Mägi-Rohtmets.
Oma lähisuhtevägivalla kogemusest kirjutas Tulev raamatu "Elus". Raamat oli kaupluseketi Rahva Raamat müügiedetabeli tipus. Üle aasta aja hiljem kaebas Rasmus Vesiloo Tulevi raamatus avaldatud info tõttu kohtusse, nõudes valuraha. Antud kohtuasi lõpetati kompromissiga, sest taolisi väiteid, mille üle Vesiloo kohtus kaebas, ei olegi võimalik tõendada. Vesiloo väitis kohtus, et Tulev on näidanud teda halvas valguses ning esitanud raamatus valeväiteid.
2015. aastal asutas Triin Tulev lähisuhtevägivallavastase mittetulundusühingu MTÜ Elus Fond ja juhib seda. Oma töö eest MTÜ Elus Fondi juhina pälvis Tulev 2018. aastal Tallinna Ülikooli ühiskondlikku aktiivsust tunnustava stipendiumi.
Isiklikku
Tema isa on helilooja Toivo Tulev.
Triin Tulev valdab inglise, vene, soome ja saksa keelt; kesktasemel valdab ta ladina keelt, algtasemel tai ja prantsuse keelt. Tema hobideks on kiiruisutamine, aiandus ja filosoofia. Tema kirjutatud lõpuessee Bruno Mölderi juhendatud vaimufilosoofia kursusel "Mõtisklus ideaalsest ratsionaalsusest läbi keha-vaimu probleemi" avaldati 2021. aastal Tartu Ülikooli ajakirjas.
Privaatsuskaitsekile
Privaatsuskaitsekile (inglise keeles anti-spy film) on läbipaistvale materjalile paigaldatud kile/kate, mille eesmärk on takistada kõrvaliste isikute juurdepääsu neile mitte mõeldud teabele.
Kaitsekiht paigaldatakse hoone (nt elamu/eramu (sh nn sala- ehk piilupeeglid ), panga vms) akende klaasile, pangaautomaadi, arvuti, telefoni ekraanile jne.
La Sindone
"La Sindone" on eesti helilooja Arvo Pärdi 2005. aastal loodud teos sümfooniaorkestrile. Teos on pühendatud Enzo Restagnole. Muusikateose pikkus on 14 minutit. Teose kandis esimest korda ette 15. veebruaril 2006 Torino toomkirikus Eesti Riiklik Sümfooniaorkester (dirigent Olari Elts).
Pajaaken
Pajaaken, Lõuna-Eestis ka paja või pajamulk, oli eesti etnograafias lükandluugiga aknaauk suitsutares, ka rehetoa kolde vastas olev aken.
Pajaaken oli kahe seinapalgi vahele raiutud väike neljakandiline valgusava, mis täitis akna ülesandeid enne selle kasutusele võttu. Pajaakent sai sulgeda seestpoolt lükandluugiga, mis liikus ava alla, palgi sisse, raiutud soones. Luugi liigutamiseks oli selle külge kinnitatud käepide, põõn või pulk. Kambril, mis ei olnud köetav ja milles hoiti toiduaineid, pandi pajaaknale mõnel pool pulgad ette, et kassid sisse ei pääseks. Pajaakna ette võidi kinnitada teatud määral läbipaistvaid materjale (riie, õhuke nahk) või kelmeid (looma põis, soolenahk jm).
Paistekakk
Paistekakk on ahjusuus tule paistel küpsetatud väike leivake. Lõunaeesti murretes on paistekakku nimetatud õhik(as) ja ohik, idaeesti murdes pätu ja paasik, põhjaeesti murretes paisteleib ja paistekook.
Paistekakke valmistati Euroopa aladel juba hilisneoliitikumis ehk rohkem kui neli tuhat aastat tagasi.
Eestis on tehtud õhukesi paistekakke kuni 20. sajandi alguseni kogu maal. Põhiliselt valmistati neid odrajahust, leivateo ajal ka leivatainast. Neid küpsetati ahjusuul tule või hõõguvate süte paistele kaldu asetatud lauakesel, pajakaanel, kivil vm ning küpsetamise ajal määriti kakud rasvaga kokku. Mõnel pool pandi küpsed paistekakud hapukoorega määritult kaussi hauduma.
Paistekakke küpsetati ahjus ka tohu peal ja nimetati sel juhul tohukakuks. Kakku määriti küpsemise ajal mitmel korral pekitükkidega, rannikualadel aga kasteti silgusoolveega. Hilisemal ajal tehti neid pärmitainast, mis mässiti märja riide sisse ning asetati kuuma tuha alla küpsema (tuhakook, tuhkapäts). Eriti küpsetati selliseid kakke tuhkapäeval.
19. sajandi lõpul hakati paistekakkude asemel küpsetama juba pannkooke, algul odrajahust, hiljem nisujahust. Nisujahust paistekakud olid sepiku eelkäijaks.
Introitus
pisi|Introituse antifon Omnes gentes, plaudite manibus. Gloria patri lauldakse pärast meloodilist sissejuhatust ühel noodil, euouae on lühendatud et in sæcula sæculorum, amen pisi|Esimese advendi pühapäeva introitus Ad te levavi, 13. sajand, Graduale cistersiense Introitus (ladina antiphona ad introitum 'antifon sisenemise juurde' ) on antifoniga psalmiversus, mida lauldakse roomakatoliku kirikus vaimulike sisenemisel kirikusse missa alguses ja mis kuulub missa muutuvasse osasse (proprium missae).
Ajaloost
Introituse osa missas ja tekstid sätestas paavst Coelestinus I 5. sajandil kui laulu, mis peab saatma preestrit altarisse (Milano liturgias kandis see laul nime ingressa) ja see hõlmas antifonaalselt lauldud tervet psalmi. Umbes aastaks 1000 oli introitusse jäänud üksainus psalmiversus ja olulisemaks muutunud selle eel ja järel lauldav antifon, mille tekst vahendab päeva kõige olulisemat sõnumit. Katoliku kirikus on tavaks saanud nimetada pühapäevi introituse esimeste sõnade järgi, näiteks paastu neljas pühapäev on Laetare pühapäev – sõnade "Laetare Jerusalem" järgi –, esimene pühapäev pärast ülestõusmispühi Quasimodo pühapäev –sõnade "Quasi modo geniti" järgi.
Muusika
Introitust võib tinglikult nimetada jumalateenistuse "avamänguks". Selle tekst esitab enamasti otsest kõnet ja meloodia on vastavalt sellele väljendusrikas ja liikuv. Introitus võib olla mõõdukalt kaunistatud, kahe- kuni kolmenoodiliste neumadega silbi kohta, kuid võrreldes melismaatilise graduaaliga on selle ornamentika pigem tagasihoidlik. Muusikaline vorm gregooriuse laulus on aba, kus a tähistab antifoni ja b psalmiversust. Tavaliselt on sellele lisatud väike doksoloogia "Gloria Patri ..." ja selle lõpul korratakse uuesti antifoni.
Näide neljanda advendi pühapäeva introitusest:
A: Rorate, cæli, desuper, et nubes pluant justum: aperiatur terra, et germinet Salvatorem. (Jesaja 45:8 )
V: Caeli enarrant gloriam Dei et opera manuum ejus annuntiat firmamentum (Psalm 19:2 )
A: Rorate ... Salvatorem.
Tridenti missas on see vorm redutseeritud: antifon – versus – doksoloogia – antifon. Alates Vatikani II kirikukogust 1960. aastatel väikest doksoloogiat introituses enam ei laulda.
Konstantin Lagunov
Konstantin Jakovlevitš Lagunov (vene keeles Константин Яковлевич Лагунов; 16. september 1924 Uljanovski oblast – 19. juuli 2001 Tjumen) on vene ajakirjandusteadlane ja kirjanik.
Ta oli Tjumeni Riikliku Ülikooli ajakirjanduse professor. Ta on avaldanud üle 50 teose, sealhulgas 12 romaani. Tema raamatute ainetel on tehtud kaks mängufilmi. Ta oli neenetsi kirjaniku Anna Njerkagi esimene juhendaja.
Haridustee ja töökäik
Ta lõpetas 1950. aastal Tjumeni Pedagoogilise Instituudi ja 1956. aastal Lenini-nimelise Tadžiki Riikliku Ülikooli aspirantuuri. Ta on kaitsnud kandidaadikraadi ajaloos.
Ta oli aastatel 1946–1956 komsomolitööl – töötas Leedu Leninliku Kommunistliku Noorsooühingu (Leedu LKNÜ) Vilniuse rajoonikomitee esimese sekretärina, hiljem Tadžiki LKNÜ keskkomitee teise sekretärina. Aastatel 1961–1983 töötas ta Tjumeni oblasti kirjanike organisatsiooni vastutava sekretärina ja 1991. aastast Tjumeni Riikliku Ülikooli ajakirjanduse kateedri professorina.
Tuletael (perekond)
Tuletael (Fomes) on klassi Agaricomycetes torikulaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Für Anna Maria
"Für Anna Maria" on eesti helilooja Arvo Pärdi 2006. aastal loodud teos klaverile. Muusikateose pikkus on 1-1,15 minutit. Teose kandis esimest korda ette Arvo Pärt klaveril 4. augustil 2006 Naissaarel Omari küünis.
Voldemar Lemmik
Voldemar Lemmik (5. veebruar 1911 Dno küla, Dno vald, Porhovi maakond, Pihkva kubermang – 20. juuni 1999) oli eesti trompetist, dirigent ja muusikaõpetaja.
Ta lõpetas 1927. aastal Tallinna Poeglaste Kommertsgümnaasiumi. Aastatel 1928–1936 õppis Tallinna Konservatooriumis trompetit, lõpetas 1943. aastal eksternina (õpetaja Julius Vaks).
Alates 1934. aastast töötas ta Põltsamaal puhkpilliorkestrijuhina ja aastatel 1941–1971 Põltsamaa Keskkoolis muusikaõpetajana.
Tema juhtimisel taastati 1948. aastal Põltsamaal puhkpilliorkester. Ta asutas 1955. aastal Põltsamaal Eesti esimese naispuhkpilliorkestri ja juhatas seda kuni 1965. aastani. Tema juhtimisel asutati 1959. aastal Põltsamaa Lastemuusikakool ning ta oli samas koolis aastatel 1959–1971 direktor ja aastatel 1959–1968 puhkpilliõpetaja. Tema õpilaste seas on olnud näiteks Uno Naissoo ja Hannes Altrov.
Ta juhatas estraadiorkestreid ning lavastas laulumänge ja operette. Ta juhatas puhkpilliorkestreid XIV, XV ja XVI üldlaulupeol ning oli 1969. aastal XVII üldlaulupeo üks aujuhte.
Alates 1971. aastast töötas ta Tallinnas orkestrandi ja muusikaõpetajana.
Doubs' departemangu haldusüksuste loend
Doubs' departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. Vallad Besançon ja Montbéliard on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast.
Besançon
Amancey kanton
Audeux' kanton
Baume-les-Damesi kanton
Besançon-Ida kanton Besançon-Kirde kanton Besançon-Loode kanton Besançon-Lõuna kanton Besançon-Lääne kanton Besançon-Planoise kanton Boussières'i kanton Marchaux' kanton Ornansi kanton
Quingey kanton
Rougemonti kanton Roulansi kanton
Murdarv
Murdarv on reaalarv, mis pole täisarv.
Doubs' departemangu haldusüksuste loend
Montbéliard
Audincourt'i kanton Clervali kanton Étupes'i kanton Hérimoncourt'i kanton L'Isle-sur-le-Doubs' kanton Maîche'i kanton Montbéliard-Ida kanton Montbéliard-Lääne kanton Pont-de-Roide'i kanton Saint-Hippolyte'i kanton Sochaux-Grand-Charmonti kanton
Murdarv
Täis- ja murdosa
Murdarvu täisosaks nimetatakse suurimat täisarvu, mis on sellest arvust väiksem. Selle murdosaks nimetatakse arvu ja selle täisosa vahet. Murdarv on seega oma täisosa ja murdosa summa.
Doubs' departemangu haldusüksuste loend
Montbéliard
Valentigney kanton
Pontarlier
Levier' kanton Montbenoît' kanton Morteau' kanton Mouthe'i kanton Pierrefontaine-les-Varansi kanton Pontarlieri kanton
Le Russey kanton
Vercel-Villedieu-le-Campi kanton
Mooiplaas
Mooiplaas on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Gert Sibande ringkonnas Albert Luthuli vallas.
Kümnendmurd
Kümnendmurd on kümnendsüsteemis kirjutatud murdarv. Kümnendmurd kirjutatakse tavaliselt koma abil. Näiteks arvud 3,2981 ja 32 983,209 58 on kümnendmurrud.
Kümnendmurde kirjutatakse nagu naturaalarvegi: liikudes vasakult paremale tähistab iga number eelmisest 10 korda väiksemaid ühikuid. Komast vasakule jääb kümnendmurrus täisosa ja komast paremale murdosa. Kümnendmurru murdosa numbreid nimetatakse kümnendkohtadeks.
Kümnendmurru lõppu võib vajaduse korral nulle juurde kirjutada.
Lõplik ja lõpmatu kümnendmurd
Teisendame kümnendmurruks hariliku murru.
3 : 4 = 0,75
0,75 on lõplik kümnendmurd.
1 : 3 = 0,333 …
0,333 … on lõpmatu kümnendmurd.
Kui harilikku murdu ei saa teisendada lõplikuks kümnendmurruks, siis selline kümnendmurd ümardatakse. Sobiva järguni ümardatud ligikaudne arv on hariliku murru kümnendlähend.
Ümardamise näited:
0,33… ≈ 0,3
0,45555… ≈ 0,46
Välislingid
Decimal
Käi
pisi|Käi pisi|Käiaja [[Viru tänaval 1974. aastal]]
Jalgadel seisva veeküna kohale paigaldati puu- või raudteljele kinnitatud käi. Käiakivi pandi pöörlema käsivända või tallalaua abil, nii et kivi sai pöörlemisel märjaks.
Glüptika
Glüptika (vanakreeka keeles glyptike sõnast γλύφειν glýfeïn 'välja lõikama') on kivilõikekunst, mis hõlmab vääris- ja ehtekivide, mäekristalli ja muude sarnaste materjalide töötlemist lõikeriistade ja lihvimisvahenditega. Glüptikas tehakse kivist ja sarnastest materjalidest (pärlmutter, elevandiluu jt) mitmesuguseid kunstiesemeid, nagu ehteid, pitsateid, vaase, ehis- ja jooginõusid, kameesid ja intaljosid, tavaliselt ka kullassepakunsti abiga. Kivilõikekunstil baseeruvad mitmed dekoratiivkunsti harud, näiteks cosmatesco, opus sectile ja pietra dura.
Käi
Eesti alad
Käia (lõunaeesti murretes ka pöör) tunti Eestis juba keskajal, kuid põhiliseks ihumisvahendiks oli tahk. Käi võeti lõplikult kasutusele 19. sajandi II poolel. Eriti olid hinnatud Gotlandi käiad, mida saarlased käisid otse üle mere toomas.
Glüptika
Ajaloost
Kunstiharu tekkis Mesopotaamias, kus juba 5. aastatuhandel eKr tehti tempel- ja silinderpitsateid. Egiptuses lõigati kivist skarabeuseid ja töödeldi kivi panustehnikate jaoks, see oskus levis ka kirdepoolsetesse Vahemere maadesse. Hetiitide eeskujul valmistati tempelpitsateid ka Minose ja Mükeene kultuuri aladel. Varakult lõigati kivist ka läätse- ja mandlikujulisi helmeid, tavaliselt serpentiinist.
Kivilõikekunsti uus suund oli Kreeka geomeetrilises stiilis luu- ja kivipitsatid, kuid säilis ka Mükeene ainestik kreeka gemmides. Foiniiklaste ja Küprose kaudu jõudis Kreekasse skarabeuse motiiv, neid lõigati kuni rooma keisririigi ajani karneoolist. Skarabeuse allküljele võidi kujundada stseene müütidest või igapäevaelust ja mardikat kanti kas ripatsina või pööratava sõrmusekivina.
Klassikalisel ajastul eelistati Kreekas siledaid kumeraid jaspiskive, neid kasutati ka hilisemas kreeka-pärsia toodangus. Antiikse kivilõikekunsti tipptase on Chiose kivilõikaja Dexamenose tööd 5. sajandi eKr II poolest. Temalt on säilinud neli signeeritud eset, nende hulgas üks realistlik portree. 4. sajandi lõpus hakati töötlema kõvu säravaid vääriskive, nagu ametüsti, smaragdi ja granaati ja kirjalikesse allikatesse on jõudnud rohkem meistrite nimesid.
Alates 3. sajandist eKr hakati tegema kameesid, mis olid populaarsed nii Ptolemaioste dünastia kui ka hiljem Rooma keisrite õukondades. Rooma vabariigi ajal olid kivi- ja klaasitöötluses esil hellenistlikud ja etruski eeskujud. Rooma keisririigi ajal tõusis kivilõikekunst endisest rohkem ausse ja loodu hulgas oli palju kõrgetasemelisi kunstiteoseid, näiteks Gemma Augustea, kuid loodi ka hulk lihtsaid ja primitiivse viimistlusega kivi- ja klaasgemme. Kasutati krüsopraasi ja mitut värvi jaspist. Keisririigi lõpuperioodil loodud nn gnostilised gemmid, mida kanti amulettidena, olid töötluselt pigem rohmakad.
Keskajal kasutati antiikseid gemme tihti spolia ' na valitsejatele või kiriklikuks otstarbeks tehtud väärisesemetel vääriskividena, kuid neid hakati ka matkima. Huvi antiikaegse kivilõikekunsti vastu elavnes renessansi- ja barokiperioodil ja põhjustas kivilõikekunsti uue õitsengu.
Periodiseering
Antiikaja kivilõikekunst on jaotatud allpool loetletud stiilisuundadesse:: Kristlikku ja klassikalist ainestikku kannab ka
Mõisted
Kunstiajaloos kasutatav termin "gemm" on katusmõiste eri tüüpi kivilõiketeoste kohta. Vastavalt lõikeviisile jaotatakse need järgmiselt: Tehnika järgi eristatakse graveeritud ja lõigatud (nikerdatud) gemme.
Õllesummer
pisi
Tulfes
Tulfes on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 923 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 27,7 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 1495 inimest. Vald paikneb 12 km Innsbruckist idas ja 6 km Hall in Tiroli kohal.
Õllesummer
Õllesummer oli igasuvine vabaõhufestival, mis toimus 1990. aastate algusest 2018. aastani, enam kui poole sellest ajast Tallinnas. Viimane Summer toimus juulis 2018.
Tulfes
Küla on esmamainitud 1240. aastal nimega Tellevo. Peamine sissetulekuallikas on turism. Tulfesist sai populaarne elamispiirkond tänu Innsbrucki ja Halli linnale.
Sinjoor Bruschino
Sinjoor Bruschino (originaalis Il Signor Bruschino, ossia Il figlio per azzardo, Sinjoor Bruschino ehk Juhuslik poeg) on Gioachino Rossini farssooper (farsa giocosa) ühes vaatuses Giuseppe Maria Foppa libretole René de Chazet’ ja E.-T. Maurice Ourry komöödia Le fils par hasard, ou Ruse et folie (1809) järgi. Esmaettekanne toimus 27. jaanuaril 1813 Veneetsia Teatro San Moisès.
Õllesummer
Parematel aastatel tõi Õllesummer lavale kontserte Eesti ja välismaa muusikaikoonide loomingust. Menukaimad olid Killer Queen (2011), "Raudmehe rännakud" – kummardus Gunnar Grapsi loomingule (2009) ja Jaak Joala laulude suurkontsert (2008). Õllesummeri välisesinejate seas olid BI-2 2007. a, Franz Ferdinand ja Zveri 2008. a, Moby, Mumiy Troll ja Kerli 2009. a, Calvin Harris, HIM, Scissor Sisters 2010. a, MIKA, Manic Street Preachers ja Alphaville 2012. a, Pet Shop Boys ja Gradusy 2013. a.
Sinjoor Bruschino
Helilooja varase loominguperioodi lühifarss. Kirjutatud väikesele orkestrile, mille koosseisus moodustavad üks flööt, kaks oboed, kaks metsasarve, kaks klarnetit ja viiul. Retsitatiive saadavad tšello, kontrabass ja klavessiin või klaver. Avamäng on kuulus selle poolest, et Rossini kirjutas sinna osa, kus teine viiul pidi poogna puitosadega lööma rütmi vastu noodialust. See energiline avamäng on Rossini toodangus üks nendest, mida sageli esitatakse kaasajal kontsertidel.
Õllesummer
Õllesummer oli üks Eesti rahvarohkemaid pidustusi. Hiilgeaegadel külastas seda 70–80 000 inimest, üritusel esines sadakond muusikakollektiivi kümmekonnal laval. Korraldusmeeskond nimetas peo kodulehel seda "Skandinaavia suurimaks vabaõhufestivaliks".
Sinjoor Bruschino
Ajalugu
1810–1813 komponeeris noor Rossini Teatro San Moisè jaoks viis ühevaatuselist farssi, nendest neljandana Il signor Bruschino. Taolised farsid olid Veneetsias 18. sajandi lõpus 19. sajandi alguses väga populaarsed. Rossini farssides on koomika kõrval tugev sentimentaalne element. Neid on kriitikud nimetanud erksateks ja tegevuse poolest kiirest arenevateks komöödiateks, mille partituurides vaatab kohati vastu Cimarosa ja Mozarti mõjutus.
Õllesummer
2015
Õllesummer 2015 toimus Tallinna Lauluväljakul 1.–4. juulini. Peaesinejad olid the Cardigans ja Placebo. Lisaks venemaa popstaar Nyusha ning suurejoonelise kontserdi andis ka Tanel Padar & the Sun. Kokku oli festivalil seitse lava ja külastas ligikaudu 50 000 inimest.
Sinjoor Bruschino
Ajalugu
Esietendus oli fiasko. Järgmised etendused tühistati. Nende asemel pandi Stefano Pavesi Ser Marcantonio. Itaalias esitati ooperit 19. sajandil vaid üks kord – 2. juunil 1844 Milano Teatro della Canobbianas. Esitati ka 28. detsembril 1857 Pariisis Théâtre des Bouffes-Parisiensis, mille lavastas Jacques Offenbach. Seejärel oli teos unustuses kuni 1932. aastani, mil see kanti ette New Yorgi Metropolitan Operas. 1937. aastal võttis Rossini farsi mängukavva Firenze Teatro Comunale ja 1938. aastal Veneetsia La Fenice. Teos oli laval Roomas (1942), Torinos (1955, 1970), Milanos (1957), Edinburghis (1969), Pesaros Rossini ooperifestivalil (1985 ja 1992) ja Tallinna Estonia (2004).
Õllesummer
2014
Õllesummer 2014 toimus 9.–12. juulini Tallinna Lauluväljakul. Nelja päeva jooksul esines seitsmel laval üle saja Eesti ja välisriikide artisti.
Sinjoor Bruschino
Faabula
Tegevus toimub 19. sajandi alguses ühes Itaalia linnas vana Gaudenzio lossis, kelle hoolealune Sofia armastab Florville’i. Neil pole mingit lootust abielluda, sest Gaudenzio on olnud pikka aega sõjajalal Florville’i isaga. Gaudenzio on lubanud Sofia hoopis oma vana sõbra Bruschino pojale, keda keegi pole kunagi näinud. Florville esitleb end Bruschino pojana. Bruschino saabumine ajab selle plaani nurja, sest ta ei tunnista Florville’i oma pojaks. Florville’i isa sureb. Saabub ka õige Bruschino poeg, kes pole Sofiast huvitatud. Nii avanebki võimalus Sofia ja Florville’i abiellumiseks.
Õllesummer
2013
2013. aasta peaesineja Pet Shop Boysi esinemisest kujunes festivali ajaloo kõige rahvarohkem päev, mil üritust külastas üle 30 tuhande inimese. 2013. aasta festivali külastas nelja päeva jooksul kokku umbes 60 000 inimest. Suurimaks publikumagnetiks osutus Pet Shop Boysi kontsert, mis tõi laulukaare aluse rahvast puupüsti täis ning tegi reedest festivali edukaima päeva. Väga hästi läks ka vene poprokkbändil Gradusy.
2012
2012. aasta Õllesummeri väliesinejad olid briti popstaar Mika, 1980ndate diskolegend Alphaville ja briti roki lipulaev Manic Street Preachers.
Õllesummeri algus
Tallinna Lauluväljakul toimub Õllesummer 1996. aastast, mil festivali senine juht ja algidee autor Riho Rõõmus asus juhtima sihtasutust Tallinna Lauluväljak ning müüs oma osaluse pidu korraldavas OÜ-s Meediaekspress. Sestsaati juhib Õllesummeri korraldustoimkonda Rõõmuse abikaasa Marje Hansar. Esimesed Õllesummerid peeti Näituste väljakul.
Peokorraldajate hinnangul kulutab keskmine külastaja Õllesummeril 400 Eesti krooni, seega on festivali kogukäive 28–32 miljonit krooni. Kontsertidel on kuulajaid kuni 25 000. 2011. aasta lõpukontserdil kuulas ansamblit Smilers üle 15 000 pealtvaataja.
Suurem osa Õllesummeri külastajaist on 20–40-aastased Tallinna või Harjumaa elanikud. Ülekaalus on keskmise sissetulekuga tarbijad, kelle seas on võrdselt mehi ja naisi.
2011. aasta 6.–9. juulil toimus 18. Õllesummer. 2010. aasta Õllesummer leidis aset 14.–17. juulil.
Ajalugu
Õllesummer sai alguse 1990. aastal ansambli Vanaviisi kontserditurneest, kus osales ka Riho Rõõmus. Mõne aastaga arenes sellest Rõõmuse algatusel festival.
Rock Café ja Radio Mania juhi Margus Pildi hinnangul oli Õllesummeri edu aluseks omaaegse muusikafestivali Rock Summer surm: "Kedagi ei huvitanud, kas Rock Summeril oli bände. See oli koht, kus saadi kokku ja kogu ürituse idee võttis üle Õllesummer."
Õllesummer kui kultuuriüritus
Eelkõige õllemessina tegevust alustanud pidu on püütud reklaamida ka kultuuriüritusena. "Õllesummer alustas õllemessina, kuid festival on edasi arenenud. Tegemist on muusikafestivaliga," kinnitas Hansar intervjuus Äripäevale. "See on Eestis suurim meelelahutussündmus aastas." Hansar on Õllesummerit nimetanud Eesti rahvusliku kultuuri suursündmuseks.
Festivali peakorraldaja Marje Hansar on väitnud, et ametkonnad suhtuvad erasektori meelelahutus- ja kultuuriüritustesse tõrjuvalt: "Nii on ka Summeril seni olnud keeruline olla võrdselt tunnustatud kultuurisündmuseks teiste Tallinna esindusürituste nagu Jazzkaare, PÖFF-i või Koolitantsu kõrval." Teravalt tõusis teema päevakorda 2007. aastal seoses riigikohtu lahendiga 26. septembrist 2007 kultuuriürituste käibemaksusoodustuse teemal.
Õllesummerit on kultuuriürituseks nimetanud riigikogu sotsiaalkomisjoni liige Viktor Vassiljev, Tallinna kultuuriala abilinnapea Kaia Jäppinen ja Tallinna linnapea Edgar Savisaar.
Õllesummeri kultuuriüritusena tunnustamise vastu on sõna võtnud rahandusminister Ivari Padar, kultuuriminister Laine Jänes ja riigikogu liige Maret Maripuu.
Kriitika
Ajaleht Äripäev kirjeldas 2013. aastal Õllesummeri peakorraldajat kui südikat ja süsteemset ettevõtjat, kes on suutnud hoida 20-aastase ajalooga festivali elujõulisena.
Hansari esinemine pälvis ajakirjanduses negatiivset vastukaja. Nii rõhutas laulupeo poistekoore juhatanud dirigent Lydia Rahula intervjuus Õhtulehele, et lauluväljak on rajatud laulupidudeks, mitte Õllesummeriks. Samuti esinesid lauljad laulupeol protestiplakatitega.
Kärde mõisa kalmistu
pisi|Kärde mõisa kalmistu ja [[Preilikivi ]] Kärde mõisa kalmistu on kalmistu Laiuse kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kärde külas Jõgeva vallas Jõgeva maakonnas.
Ajalugu
Kalmistu rajas Kärde mõisa tollane omanik Viktor von Stackelberg 1903. aastal, sest siis uppus või tegi enesetapu tema tütar Margarethe (Rita), kes maetigi tulevasele kalmistule. Ametlikult eraldati maa ja loodi kalmistu 1915. aastal.
Kirjeldus
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes ühe kilomeetri kaugusele kagusse. Kalmistule maetud inimeste arv ei ole teada; võimalik, et sinna ongi maetud ainult üks lahkunu. Tänapäeval on kalmistu jäetud maha ja rüüstatud, ka Margarethe hauatähis on rüüstatud.
Raana jõgi
Jõgi suubub vasakult Rannamõisa jõkke (2,3 km suudmest).
Jõgi on savika veega mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Andrus Ansipi kolmas valitsus
Andrus Ansipi kolmas valitsus oli 46. Eesti Vabariigi valitsus 6. aprillist 2011 26. märtsini 2014. Valitsuse nimetas ametisse ja vabastas ametist president Toomas Hendrik Ilves.
Valitsuse moodustasid Eesti Reformierakond (7 ministrit) ja Erakond Isamaa ja Res Publica Liit (6 ministrit). Valitsus astus ametisse XII Riigikogu valimiste tulemusel. Valitsusliitu kuuluvatel erakondadel oli Riigikogus 56 saadikut.
Valitsuses täitsid ministri ülesandeid 14 meest ja 2 naist.
Morning Star
"Morning Star" on eesti helilooja Arvo Pärdi 2007. aastal loodud teos segakoorile. Muusikateose pikkus on 3 minutit. Teose kandis esimest korda ette 10. detsembril 2007 Londonis St. Martin-in-the-Fieldsis Durhami Ülikooli koor (dirigent Jeremy Dibble).
Vjatšeslav Ogrõzko
Vjatšeslav Vjatšeslavovitš Ogrõzko (vene keeles Вячеслав Вячеславович Огрызко; sündinud 28. juunil 1960 Moskvas) on vene kirjandusteadlane, ajakirjanik, publitsist ja kriitik.
Ta lõpetas 1984. aastal Lenini-nimelise Moskva Riikliku Pedagoogilise Instituudi ajalooteaduskonna. Alates 1995. aastast töötab ta päevalehe Literaturnaja Rossija toimetuses, aastast 2004 peatoimetajana.
Raamatuid
Põhja-Venemaa põlisrahvaste kirjandusele pühendatud raamatud:
Havelberg
thumb|Vapp thumb|Havelbergi paiknemineStendali kreisis
Havelberg on linn Stendali kreisis Saksi-Anhaltis Saksamaal. See asub Haveli jõe ääres ja osa linnast on ehitatud saarele jõe keskel. Kaks osa ühendati linnaks 1875. aastal. Linna pindala on 149,13 km². 31. detsembril 2017 elas seal 6567 inimest.
Ajalugu
Havelberg oli Brandenburgi osa enamuse selle ajaloost. Kuid kui liidumaad Ida-Saksamaal 1952. aastal kaotati, sai Havelbergist Magdeburgi ringkonna osa.
Kui liidumaad Saksamaa taasühinemise käigus 1990. aastal taastati, sai kogu Magdeburgi ringkond Saksi-Anhalti osaks, sealhulgas endine Brandenburgi linn Havelberg.
J-pop
J-pop (jaapani keeles ジェイポップ ehk J-POP, jeipoppu, lühend inglise keelsest fraasist Japanese popular music ehk "jaapani populaarmuusika") on muusikažanr, mis pärineb Jaapanist. Jaapanis tuntakse seda lühendatud kujul pops (ポップス, poppusu). J-pop on osa jaapani popmuusikast, mis muutus peavoolu žanriks 1990. aastatel. Selle juured ulatuvad aga 1960. aastatesse.
Sarapuu järv
Sarapuu järv (ka Raudsepa järv) on järv Valgamaal Tõrva vallas Aitsra külas.
J-pop
J-popi tekkimist mõjutas tugevalt lääne popmuusika. Suurimad J-popi arengu mõjutajad olid arvatavasti briti rokkbänd The Beatles kui ka ameerika rokkbänd The Beach Boys.
J-poppi viljelevad muusikud pole pelgalt lauljad ja osavad tantsijad. Nad on popkultuuriikoonid. Nemad loovad Jaapani popkultuuris uusi trende, alates muusikast kuni moeni.
Algus
Pärast džässiajastut algas Jaapanis rock'n'roll 'i maania, mis sai alguse 1956. aastal ning jõudis oma haripunkti aastal 1959. Ta jõudis haripunkti seetõttu, et populaarne film kasutas just Jaapani rock'n'roll bändide muusikat. Sellest hetkest algas traditsioonilise Jaapani popmuusika liitmine rock'n'rolliga. Mõningad artistid said mõjutusi hoopiski lääneriikidest, luues kavereid juba loodud lääneriikide bändide lugudest. Palju avaldas tollasele muusikaskeenele ka Elvis.
The Tokyo Beatles
The Beatles oli 20. sajandi üks suuremaid ja edukamaid ansambleid. 1963. aastal algas läänemaailmas biitlimaania ning sellest ei jäänud ilma ka Jaapan. Jaapanis tekkis oma subkultuur, mis jäljendas päris ansamblit The Beatles ning neil oli ka oma jälgijaskond, kes käis nende esinemisi Tōkyō klubides vaatamas. Enne 1964. aasta Tokyo olümpiamänge jäädvustas fotograaf Michael Rougier sellest subkultuurist ühe õhtu. Ta märkas, et ansamblil The Tokyo Beatles on oma fänkond. The Tokyo Beatles olid väidetavalt ka päris head muusikud, mitte lihtsalt odavad parodeerijad. Nad laulsid biitlite laule jaapani ja inglise keele segus, mida tehakse J-Popis tänapäevani. Neil olid ka päris ansambli liikmete soengutega sarnased soengud. The Tokyo Beatles avaldasid ka albumi "Please, Please me". See oli ka päris biitlite esimese albumi nimi. Tokyo biitlid aga läksid 1960. aastatel vaikselt laiali. Algupärane The Beatles käis Jaapanis esmakordselt 1966. aastal.
City pop
City pop (jaapani keeles: シティ・ポップ, shiti poppu) on džässi ja disko sugemetega Jaapani popmuusika alažanr, mis oli populaarne Jaapanis 1970. aastate keskelt 1980. aastate lõpuni. Selle populaarsuse tipuks võib pidada 1981. aastat, kui laulja Tatsurō Yamashita album "Ride on Time“ pääses Jaapani muusikaedetabelis 1. kohale. Väljaspool Jaapanit muutus city pop kuulatumaks ja tuntumaks 2010. aastatel, kui internetis levis laulja Mariya Takeuchi laul „Plastic Love“. Veel mõned kuulsamad city popi artistid olid näiteks Taeko Ōnuki, Yumi Arai, Anri, Momoko Kikuchi ja Minako Yoshida.
Žanrina on city pop mitmekesine. Lisaks džässile ja diskole sai city pop inspiratsiooni ka USA teistest muusikastiilidest ja -žanritest, näiteks R&B-st, funkist ja soulist. City pop 'ile on omane ka rõõmsameelne ja muretu toon, mis peegeldab hästi Jaapani tolleaegset majanduslikku õitsengut aastatel 1986–1991.
J-popi termini tekkimine ja tähenduse kujunemine
1980. aastate lõpus tekkisid kaasaskantavad raadiod ja CD-mängijad. Muusikat sai kuulata eri kohtades ja ringi liikudes. Kasvas muusika kuulajaskond, sealhulgas naiste seas, kes sageli eelistasid popmuusikat raskemakujulisele klassikalisele või rokk-muusikale. Võimalik, et osaliselt seetõttu suurenes nõudlus muusikale, mis oleks moodsam ja n-ö kergem. Moodsaks peeti näiteks lääne (peamiselt Euroopa ja USA) popmuusikat.
Esimest korda kõlas termin "J-pop" 1988. aastal. Selle lõi Jaapani raadiojaam J-Wave, mis algul mängis vaid lääne muusikat. 1980. lõpus survestati J-Wave’i esitama ka jaapani populaarmuusikat, kuid arvati, et J-Wave’i kuulajad on senise jaapani populaarmuusika ehk kayōkyoku kuulamiseks liiga noor ja trendikas. Seetõttu hakati valima seal raadios mängimiseks laule, mis olid jaapani päritolu, kuid kõlasid, nagu oleksid pärit läänest. Neid laule hakati nimetama J-popiks.
1990. aastad
1990. aastatel toimus J-popi kui muusikastiili täielik kinnistumine. Aastatel 1990-1993 domineerisid J-popi muusikaskeenet ja seega ka üldist Jaapani muusikaskeenet Being Agency artistid. Neid kutsuti Being Systemiks (ビーイング系, Bīingu kei). Just selle plaadiagentuuri artistid jõudsid tabelite tippu ning püstitasid seega palju uusi rekordeid. Aastatel 1997-1999 toimus veel suurem müügikasv. 1997. aasta oktoobris avaldas Jaapani rokkbänd Glay albumi Review - The Best of Glay, mis müüs 4,87 miljonit eksemplari. Selle trumpas üle aga järgneval aastal ilmunud B'z album B'z The Best "Pleasure". See album müüs omakorda 5,12 miljonit eksemplari. Kasv aga ei peatunud. 1999. aasta märtsis andis Hikaru Utada, kes andis välja oma esimese Jaapani turule mõeldud albumi. Seda müüdi rekordilised 7,65 miljonit eksemplari, mis tähendas selle aja parima läbimüügiga albumit Oriconi ajaloos.
X Japan, kes oli 1982. aastal loodud rokkbänd teatas oma lahkuminekust 1997. aasta septembris. Nende kitarrist Hide suri 1998. aasta mais. Tema ärasaatmisel oli kohal umbes 50 000 inimest.
Shibuya-kei
Shibuya-kei on 1980. aastate lõpus tekkinud jaapani populaarmuusika žanr, mida iseloomustab rahvusvahelisus. See ühendab džässi, bossa novat ning "kergemat" muusikat lääne (briti, USA ja prantsuse) retro-popiga. Žanr sai nime Jaapani pealinna Tōkyō alla kuuluva ringkonna Shibuya järgi. Tōkyō oli ka koht, kus enamik shibuya-kei artistidest tegutsesid. Mõned kuulsamad shibuya-kei artistid olid näiteks Yasuharu Konishi, Pizzicato Five, Keigo Oyamada (CORNELIUS), Flipper’s Guitar, Love Tambourines, Takako Minekawa ja Yukari Fresh.
J-pop ja K-pop
J-pop ja K-pop erinevad nii muusika kui ka turunduse poolest. J-pop erineb K-popist seetõttu, et selle turundus ja ka kõla on kujundatud just Jaapani turu jaoks. See hõlmab eurooplaste jaoks mitteklassikalisi helistikuvahetusi ja ka muud. K-pop aga vastupidi üritab just väga imponeerida lisaks koduturule ka läänemaailmale. J-popi artistid rõhuvad oma väljanägemises ja olekus pigem Kawaiile (かわいい või 可愛い), mis tähendab lapselikku, armsat. Armas olemine ja väljanägemine on J-popis ääretu tähtsusega. Seevastu aga K-popis rõhutakse seksapiilsusele. pisi|247x247px|Utada Hikaru
Kose tee
Kose tee on mitme tee nimi.
Kasepehik (perekond)
Kasepehik  (Lenzites) on klassi Agaricomycetes torikulaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Katrin Nittim
Katrin Nittim (sündinud 3. novembril 1948 Tallinnas) on eesti majandusteadlane.
Käised
pisi|Kõige vasakpoolsem, Kadrina naine, kannab käiseid Käised on valgest linasest või puuvillasest riidest pikkade varrukatega ja hõlmadeta pluus, mida naised kandsid varrukateta särgi peal.
Katrin Nittim
Elulugu
Katrin Nittim on teenistuja tütar.
Käised
Eestis hakati käiseid kandma hiljemalt 17. sajandil. Tõenäoliselt hakati neid kandma rootslaste eeskujul.
Katrin Nittim
Elulugu
1967. aastal lõpetas Nittim Tallinna 7. Keskkooli, 1972 TPI majandusteaduskonna toiduainete tööstuse ökonoomika ja organiseerimise eriala. 1989. aastal kaitses ta Eesti NSV TA Majanduse Instituudis majanduskandidaadi kraadi väitekirjaga "ATK Piimatööstuskompleksi majandusliku efektiivsuse tõstmine tooraine ratsionaalse kasutamise teel (Eesti NSV näitel)".
Nittim oli 1971–74 NSVL TA Majandusmatemaatika Keskinstituudi Eesti filiaali vaneminsener, 1974–80 nooremteadur, 1980–90 Eesti NSV TA Majanduse Instituudi nooremteadur, 1990–91 teadur, 1992. aastast Eesti Konjunktuuriinstituudi vanemteadur.