cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hans von Aachen
Elukäik
Van Mander kirjutab, et von Aachenil oli "iga päev selle Aleksandriga [Rudolf II-ga] apelleslik sõbraläbikäimine" ning ta oli keisri juures au sees. Keiser Rudolf II usaldas Hans von Aachenile ka diplomaatilisi ülesandeid. Ta tegutses keisri ülesandel kunstiteoste ülesostjana Itaaliast ja Saksamaalt. Abiks olid von Aacheni asjatundlikkus ja arvukad kontaktid. Ka sobivat pruuti otsides kasutas keiser oma õuekunstnikku. Noorte printsesside portreteerimise ettekäändel saatis ta von Aacheni Euroopa õukondadesse, et saada üksikasjalikke teateid sealsetest oludest ja võimalikust kaasavarast. Estede saadik Girolamo Manzuolo kirjutas tema kohta 1603: "Ta on rohkem lihtne kui tark mees, ta ei tee midagi, ei räägi, ei anna ega võta mitte midagi, või kui, teatab ta oma kohe oma isandale täpipealt kõigest; ta on katoliiklane, oskab natuke itaalia keelt ja on tõearmastaja inimene, kes armastab veini ja lõbusust."
Prahas ta 1615. aastal ka suri.
Jaan Eilart
pisi|Jaan Eilart 1983. aastal Jaan Eilart (24. juuni 1933 Pala küla, Kirna vald, Türi kihelkond, Järvamaa – 18. mai 2006) oli eesti biogeograaf, maastikuökoloog ja kultuuriloolane.
Lapsepõlv ja õpingud
Jaan Eilart sündis Reegla talus Hans ja Alma Eilarti esimese pojana.
Hans von Aachen
Looming
Hans von Aachen on tüüpiline manerist elegantsete, pikaks venitatud figuuridega. Selline stiil oli Kesk-Euroopa õukondades tollal moes.
Jaan Eilart
Lapsepõlv ja õpingud
Ta õppis Kirna mõisas tegutsenud Kirna Algkoolis, mille lõpetas 1946. aastal. Pärast Türi Keskkooli lõpetamist õppis ta aastatel 1952–1956 Eesti Põllumajanduse Akadeemias metsamajandust ja Tartu Riiklikus Ülikoolis bioloogiat (lõpetas TRÜ 1957 cum laude).
Hans von Aachen
Looming
Tema teemadering oli mitmekesine. Ta on teinud põhiliselt allegoorilisi ning mütoloogiliste ja religioossete motiividega maale ja joonistusi, samuti realistlikke žanrimaale.
Jaan Eilart
Looduskaitsetegevus
1957. aastal asuti tema eestvedamisel Tartu Riiklikus Ülikoolis õpetama looduskaitset õppeainena, aine õppejõud oli Jaan Eilart ise.
Hans von Aachen
Looming
Ta on maalinud pühapilte. Kuigi ta töötas religioossete maalide kallal juba Itaalias, kujundas ta just Münchenis, mis kandis hertsogliku õukonna tugeva katoliikliku suundumuse pitserit, välja oma ikonograafia, mida mõjutasid tugevalt vastureformatsiooni ideed.
Hästi on õnnestunud mänglevalt erootilised aktid, nagu "Allegooria" (1598).
Jaan Eilart
Looduskaitsetegevus
1958. aastal asutas ta Tartu Üliõpilaste Looduskaitseringi (TÜLKR), väidetavalt maailma vanima üliõpilaste looduskaitseühenduse.
Armeenia
Vaata ka
pisi|Maastik [[Lori maakond|Lori maakonnas]]
Hans von Aachen
Looming
Ta maalis portreesid (Firenze õukond, Giambologna, Kölni patriitsid, Baieri hertsog ja tema perekond, Fuggerid Augsburgis). Von Aacheni varajased portreed on oma lõtvade pintslitõmmetega ja pruunika värvipaletiga veel tugevalt Põhja-Euroopa stiilis. Hea näide sellest on autoportree umbes aastast 1574. Põhja- ja Lõuna-Euroopa mõjude kombinatsioon, mis ilmneb von Aacheni Itaalia perioodi lõpul, on iseloomulik tema hilisematele maalidele.
Jaan Eilart
Looduskaitsetegevus
1966. aastal asutati tema eestvedamisel Eesti Looduskaitse Selts, mille tegevesimees oli ta ise kuni 1988. aastani, esimees aastatel 1988–1996 ja aseesimees aastast 1997. 1969. aastal juhtis Jaan Eilart Lahemaa rahvuspargi, mis oli rahvuspargina Nõukogude Liidus esimene, rajamist ning osales hiljem juhendajana ka Komi, Armeenia ja Tadžikistani rahvusparkide loomisel.
1978. aastal valiti ta Rahvusvahelise Looduskaitseliidu (IUCN) Ida-Euroopa Komitee presidendiks. Teaduskonverentsid ja seminarid viisid Jaan Eilarti rohkem kui 60 riiki.
Armeenia
Geoloogiline ehitus
Armeenia paikneb kurdmäestikus Euraasia laama ja Araabia laama kokkupõrkekohal. Seetõttu on ta väga maavärinaohtlik.
Kivimid on sageli vulkaanilised.
Jaan Eilart
Looduskaitsetegevus
Temalt ilmus üle 1000 looduskaitsealase, kultuuri- ja kodu-uurimisalase ning teaduskirjutise.
Hans von Aachen
Looming
Keisri õukonnas Prahas olid esiplaanil mütoloogilised ja allegoorilised motiivid. Need maalid tegi kunstnik suuremalt jaolt otse keiserlike kogude tarbeks. Selle stiili paremate esindajate hulka kuuluvad "Õigluse allegooria" ning "Bacchus, Ceres ja Cupido". Mõlemast pildist ilmneb suur huvi detailide ja pastellvärvide vastu, kuigi esimene on maalitud väikesele vaskplaadile ja teine suhteliselt suurele lõuendile. Aachen on loonud ka realistlikke ja religioosse sisuga maale. Ta oli keiser Rudolf II, keiser Matthiase ja keisrinna Anna ametlik portreteerija, maalis Rudolf II-le itaalia vürstitare ning tegi rohkesti maalide koopiaid. Praha periood oli Hans von Aacheni kunstiline hiilgeaeg.
Armeenia
Veestik
Armeenia mägismaal Jerevanist idas paiknev Sevani järv on maailmas suuruselt teine järv oma kõrgusel – umbes 1900 m üle merepinna. Sevan on Armeenia suurim järv pindalaga 1276 km².
Hans von Aachen
Looming
Žanrimaalides, mida von Aachen maalis kogu elu jooksul, kasutas ta sageli omaenese naervat nägu, mis on ülemeelikute paaride ja kupeldamistseenide piltidel enamasti hästi äratuntav halbade hammaste järgi.
Jaan Eilart
Isiklikku
Kirikuõpetaja Anton Eilart oli Jaan Eilarti onu. Ajakirjanik Andres Eilart on Jaan Eilarti vennapoeg.
Hans von Aachen
Looming
Koostöös Sadeleride graveerijate perekonna ja miniatuurimaalija Joris Hoefnageliga hakkas ta Münchenis esimest korda tegelema vaselõike tehnikaga. Koos valmistasid nad rea religioossete ja allegooriliste motiividega gravüüre, mis osalt põhinesid von Aacheni senistel maalidel. Nende gravüüride levik üle Euroopa aitas Hans von Aacheni kuulsusele oluliselt kaasa.
Armeenia
Veestik
pisi|Vaade üle Sevani järve
Hans von Aachen
Looming
Von Aachen kasutas kõige erinevamaid materjale. On teada tema maalid puul, lõuendil, vasel, alabastril ja mustal marmoril ("Inglid Kristust leinamas"). Ta oli ka hea joonistaja.
Õpilased ja graveerijad
Aacheni õpilaste seas olid Pieter Isaacsz, Hans Holzmayer ja Joseph Heintz vanem. Ta pani aluse tšehhi barokkmaalile, mõjutades eelkõige Karel Škrétat.
Armeenia
Kliima
Kuigi Armeenia paikneb subtroopikas, on kliima suurte kõrgusvahede ja pinnamoe liigestatuse tõttu eri paigus väga erinev. Merede lähedus on tasakaalustav, kuid ümbruse kõrgmäestikud kutsuvad esile suuri kõikumisi. Kaukasuse kõrged tipud takistavad külma õhu juurdepääsu põhjast.
Hans von Aachen
Õpilased ja graveerijad
Tema teoste põhjal on gravüüre teinud oma aja paremad graveerijad, sealhulgas Wolfgang Kilian, Dominicus Custos ja Jan Sadeler. Suurem osa Hans von Aacheni maalidest on kaduma läinud ning säilinud ainult gravüüridena.
Armeenia
Kliima
Armeenia kliima on orgudes ja madalikel tugevalt kontinentaalne. Suved on kuivad ja päikselised ning kestavad juunist septembri keskpaigani. Õhutemperatuur kõigub 22–36 °C vahel. Madal õhuniiskus leevendab siiski kõrge temperatuuri mõju. Õhtuti puhub mägedest alla jahe tuul, mis toob palavusele leevendust. Kevaded on lühikesed, sügised seevastu pikad. Armeenia sügis on tuntud puude ereda ja kireva lehestiku poolest. Talved on suhteliselt külmad ja ohtra lumega, õhutemperatuur jääb −10 ja −5 °C vahele. Talispordihuvilised naudivad suusatamist Tsakhkadzori mägedes, milleni on Jerevanist poole tunni tee.
Mägedes on kliima jahedam, Iraani piiri ääres subtrooopiline ja väga kuiv.
Elusloodus
Armeenia territoorium on liigirikas. On palju endeeme. Armeenias on tuvastatud ligi 17 000 liiki selgrootuid, 388 liiki vetikaid, 4166 seeneliiki, 2600 samblikuliiki ja 430 liiki lehtsammaltaimi. Armeenias on 3500 taimeliiki, 500 liiki selgroogseid, rohkem kui 300 linnuliiki, 50 roomajaliiki, 8 liiki kahepaikseid, rohkem kui 20 kalaliiki ning 83 imetajaliiki.
Hans von Aachen
Retseptsioon
Mõni aasta pärast tema surma käis tema loomingu jälgedest üle Kolmekümneaastane sõda.
19. sajandil domineerinud rahvuslik lähenemine kunstiajaloole jättis Hans von Aacheni kui rahvusvahelise "rändkunstniku" varju. Mõned kommentaatorid koguni kahtlesid von Aacheni olemasolus. Tema stiililise mitmekesisuse tõttu omistati tema töid ikka ja jälle kõige erinevamatele teistele kunstnikele, sealhulgas Adam Elsheimerile, Caravaggiole, Peter Paul Rubensile ja Annibale Carraccile.
Viimasel ajal on von Aacheni looming tähelepanu pälvinud just selle stiilise pluralismi ja kunstniku kireva eluloo tõttu. Neid peetakse Euroopa kultuuriedastuse ajastu ja suure kunstilise rafineerituse ilminguteks.
Hans von Aacheni loomingut on eksponeeritud näitustel, sealhulgas:
Isiklikku
Ta abiellus 1. juulil 1596 Münchenis hertsogliku kapellmeistri, helilooja Orlando di Lasso tütre Reginaga. Koos asusid nad elama Prahasse. Pärast kunstniku surma pöördus naine viie lapsega Münchenisse tagasi.
Teosed
On teada umbes 200 teost, mille autor on kindlasti Hans von Aachen.
Tuntumate teoste seas on:
Suurimad Aacheni teoste kogud asuvad järgmistes muuseumides:
Armeenia
Seened
Teatakse 4166 seeneliigi. Leidub nii limakuid kui seeni hõimkondadest Mastigomycotina, ikkesseened, kottseened, kandseened ja teisseened. Armeenias kasvavatest söögiseentest on esindatud kukeseen, suur sirmik, aedšampinjon, arušampinjon, Agaricus silvaticus, Pleurotis eryngii, austerservik, porgandriisikas, kevad-võluheinik, mesi-külmaseen, Suillus lutens, lambatatik, lilla ebaheinik, Lepista personata, Macrolepiota excoriata.
Rahvusvaheline Mereorganisatsioon
right|thumb|IMO logo Rahvusvaheline Mereorganisatsioon (IMO, inglise keeles International Maritime Organization) on rahvusvaheline merendusorgansatsioon ÜRO juures, mis tegeleb rahvusvahelise koostööga nii valitsuste tasandil kui ka koostöös tööstusharu esindajatega, et edendada meresõidu ohutust ja vältida merereostust.
Tähtsamad kehtivad dokumendid on:
Moodustati RMS Titanic hukkumise järel ja tegevus taastati 1923. aastal pärast Esimese maailmasõja lõppu. Kuni aastani 1982 kandis nime IMCO (Inter-Governmental Maritime Consultative Organization).
IMO ametlik hoiuraamatukogu Eestis on Eesti Rahvusraamatukogu.
Tegevused
right|thumb|IMO liikmed 2006. aasta seisuga Aastal 1983 loodi IMO eestvõttel Maailma Merendusülikool, mis asub Rootsis Malmös.
Armeenia
Taimed
1900. aasta paiku oli puude ja põõsastega kaetud umbes 25% Armeenia pindalast, aastal 1964 umbes 15%, aastal 2005 veel ainult 8–10%.
Araksi orus kasvavad halofüüdid. Kuni 1400 m kõrgusel on väga levinud pujud. Mägedes kasvab palju okaspõõsaid ja teisi ogadega taimi. Kõrgmäestikus on palju kserofiilseid taimi. Maa lõunaosas Sangesuris on puudepiir 2400 m. Kõrgemal sarnaneb taimkate Alpide omaga.
Armeenias kasvab ligi 120 liiki söödavaid metsamarju, tarbepuid, marjapõõsaid, viljapuid ja pähkleid: kreeka pähklipuu, sarapuu, harilik mandlipuu, ahtalehine hõbepuu, idapöök, euroopa karusmari, harilik astelpihlakas, haraline ploomipuu (alõtša), harilik granaadipuu, pirnipuu, õunapuu, kirss-kontpuu, õõldmurakas, vaarikad ja sõstrad jpt.
Hariliku aprikoosipuu ladinakeelne teaduslik nimetus Prunus armeniaca tähendab 'armeenia ploomipuu'. Aprikoos on üks Armeenia sümboleid, mistõttu ka Armeenia lipu alumine laid on aprikoosikollane.
Endeemsed liigid on Crataegus armena, Galanthus artjuschenkoae, Tulipa sosnovskyi, Merendera mirzoevae, Gundelia aragatsi, Papaver roseolum, Scorzonera gorovanica, Astragalus aparanensis, Centaurea caroli-henrici, Alcea grossheimii, Ornithogalum gabrielianae, Ranunculus aragazii, Poa greuteri, Allium vasilevskajae ja Sambucus tigranii.
Meditsiinilisel otstarbel kasutatavatest ravimtaimedest kasvavad Armeenias: harilik raudrohi, harilik kalmus, harilik orashein, karulauk, harilik altee, takjas, aed-mädarõigas, koirohi, ida-aarum, harilik aspar, Astragalus microcephalus, harilik kukerpuu, kolmisruse, harilik koeranaeris, rukkilill, harilik vereurmarohi, harilik sigur, viirpuu, võrm, harilik näsiniin, roostepruun sõrmkübar, Echinops spherocephalus, põldosi, Fragraria vesca, hobumadar, Helichrysium plintocalix, harilik astelpaju, harilik humal, liht-naistepuna, aedvaak, kadakas, südamerohi, ürt-penimünt, kollane mesikas, münt, haisev jooksjarohi, terav kroonohakas, harilik pune, harilik harmal, suur teeleht, Polygonatum Adans, Polygonum carneum, nurmenukk, laukapuu, Pulsatilla Adans., tamm, kibuvits, harilik punavärvik, Rubus armeniacus, põldmurakas, harilik vaarikas, must leeder, ürt-punanupp, harilik seebilill, Senecio rhombifolius, harilik võilill, nõmm-liivatee, pärn, paiseleht, kõrvenõges, harilik palderjan, vägihein, Viscum album.
Loomad
pisi|Sisalik
Roomajad
Roomajaid on palju. Sealhulgas sisalikulised: Darevskia armeniaca, Darevskia dahli, Darevskia portschinskii, Darevskia praticola, Darevskia raddei, Darevskia rostombekovi, Darevskia unisexualis, Darevskia valentini ja maolised.
Armeenias elab ligi 23 maoliiki. Colubridae sugukonna liikidest: oliivjas vilbasnastik, erivärviline vilbasnastik, harilik silenastik, Dolichophis schmidti, armeenia eirenis, kaeluseirenis, vagur eirenis, pärsia eirenis, tagakaukaasia roninastik, kassmadu, harilik nastik, veenastik, Elaphe sauromates, Hemorrhois nummifer ja Rhynchocalamus melanocephalus. Boalastest lääne-liivaboa, pimemadulastest vagelpimemadu ning sugukonnast Lamprophiidae harilik sisalikumadu. Rästiklastest on esindatud armeenia rästik (1985), gürsa, Vipera darevskii, Vipera eriwanensis, Vipera raddei.
Inimese suhtes mürkmadudeks loetakse peamiselt kaht madu: gürsat ja Vipera raddei ' d.
Linnud
Armeenias on tuvastatud üle 300 linnuliigi, paljud on paigalinnud kuid on ka rändlinde.
Imetajad
pisi|[[Süüria pruunkaru]] Imetajate arv varieerub ka tänapäeval, on uusi liike ja ka liike kes on tõenäoliselt välja surnud nagu vööthüään (Hyaena hyaena) ja hüpiklane Sicista caucasica. Ohustatud liikide hulka arvatakse Armeenias tagakaukaasia mägilammas, kreeta besoaarkits, Vormela peregusna, saarmas, Felis manual ja pruunkaru.
Kaslastest elutsevad Armeenias metskass, leopard ja ilves ning koerlastest hunt. Levinud on ka kapi jänes, rebane, hallsuslik, valgesaba-okassiga, metskits, metssiga ja liivahiirlastest Meriones vinogradovi.
Käsitiivalised
Käsitiivaliste sugukondadest on Armeenias esindatud mopsninalased, nahkhiirlased ja sagarninalased. Paljud käsitiivaliste liigid on haruldased. Tuvastatud on järgmised liigid: Barbastella barbastella, Barbastella leucomelas, Eptresicus bottae, Eptresicus serotinus, Hypsugo savii, Miniopterus schreibersii, Myotis bechsteini, Myotis blythi, Myotis emarginatus, Myotis hajastanicus, Myotis mistacinus, Myotis natereri, Myotis schaubi, Nyctalus leisleri, Nyctalus noctula, Pipistrellus kuhlii, Pipistrellus nathusii, Pipistrellus pipistrellus, Pipistrellus pygmaeus, Plecotus auritus, Plecotus austriacus, Rhinolophus blasii, Rhinolophus euryale, Rhinolophus ferrumequinum, Rhinolophus hipposideros, Rhinolophus mehelyi, Tadarida teniotis, Vespertilio murinus.
Erinevalt madudest, kes elavad inimasustustele väga lähedal, kohtab imetajaid väga harva.
Armeenia selgrootuid on vähe uuritud. Näiteks ämblikulisi on seni kindlaks tehtud vaid 150 liiki. Ämblikulaadsete seas on ka skorpionid.
Loodusvarad
Tõestatud maavarade seas on tähtsaimad mitmesugused vase oksiidid, millega käivad kaasas ka molübdeen, raud ja kuld, ning uraan, mitmesugused poolmetallid, vääriskivid, tuff, basalt ja marmor.
Leidub ka mineraalvett.
Rapla raudteejaam
Rapla raudteejaam (saksa Rappel) on raudteejaam Raplamaal Raplas. Algselt oli jaama nimi Hermeti.
Armeenia
Riigikord
Armeenia on presidentaalne esindusdemokraatlik unitaarne vabariik.
Armeenia konstitutsiooni järgi on president valitsusjuht, ta valitakse 5 aastaks ning võib olla ametis kuni 2 ametiaega järjest.
Täidesaatvat võimu teostab valitsus, seadusandlik võim jaguneb valitsuse ja ühekojalise parlamendi (Rahvuskogu vahel.
Rapla raudteejaam
Rapla jaamas asub kaks 550 mm kõrgust perrooni pikkustega 150 m. Päevas peatub Raplas umbes 20 reisirongi. Mööda raudteed on Balti jaamast Raplasse 54,4 km, mille läbimiseks kulub rongil umbes 53 minutit kuni üks tund, ekspressrongil aga kuni 50 minutit. Jaamas asub koos peateega neli raudteeharu. Samuti asub jaamas mitu haruteed, mis suunduvad erinevatele tööstusterritooriumitele.
Armeenia
Riigikord
Rahvuskogu (Azgajin Žoghov) on 131-liikmeline. Liikmed valitakse neljaks aastaks.
Rapla raudteejaam
Raplas peatuvad kõik lõunasuunalised reisirongid, kokku toimub paarkümmend väljumist päevas. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Piletihinnalt kuulub jaam IV tsooni.
Armeenia
Poliitika
President on aprillist 2008. aastast Serž Sargsjan. Veebruaris 2013 valiti ta teiseks ametiajaks tagasi.
Rahvuskogu kontrollib nelja partei koalitsioon, millesse kuuluvad konservatiivne Armeenia Vabariiklik Partei ), Õitsva Armeenia Partei, Seaduslikkuse Partei ) ja Armeenia Revolutsiooniline Liit. Suurim opositsioonipartei on Raffi Hovhannisjani Pärandipartei, mis toetab Armeenia tulevast liikmestaatust Euroopa Liidus ja NATO-s.
Rapla raudteejaam
Ajalugu
pisi|vasakul|Rapla jaam, toonase nimega Hermeti, 20. sajandi alguses Hermeti (hiljem Rapla) jaam rajati koos kitsarööpmelise Tallinna–Viljandi raudteega aastal 1900. Raudteejaam rajati mõni kilomeeter alevikust eemale, kuna kohalik parun ei soovinud jaama oma maa peale. Nõnda rajatigi jaam Valtu mõisa territooriumile. Seoses 1931. aastal avatud Rapla–Virtsu kitsarööpmelise raudteega sai Raplast sõlmjaam. Virtsu raudtee oli kasutusel kuni selle sulgemiseni 1968 aastal, kuigi Raikkülani käisid rongid veel kuni 1971. aastani.
1960. aastate lõpus alustati kitsarööpmelise raudtee asendamist uue laiarööpmelise raudteega. Tallinna–Rapla vaheline laiarööpmeline raudteelõik avati pidulikult 19. juunil 1969, kui Tallinnast saabus esimene laiarööpmeline reisirong D1-312.
Armeenia
Poliitika
Armeenia valitsuse eesmärk on ehitada üles läänelik parlamentaarne demokraatia. Alates 18. eluaastast on kõigil hääleõigus.
Võsu jõgi
Võsu jõgi on jõgi Põhja-Eestis Lääne-Virumaal.
Armeenia
Haldusjaotus
Halduslikult jaguneb Armeenia 10 maakonnaks (marz) ja üheks keskalluvusega linnaks (khaghakh). Maakonnad jagunevad omakorda rajoonideks (šrdžan) ja nendega võrdsustatud linnadeks.
Võsu jõgi
Võsu jõgi saab alguse Viitnast 2,5 km loodes ja suubub Käsmu lahte. Jõe pikkus on 24,6 km ja valgla pindala 63,6 km².
Armeenia
Haldusjaotus
pisi|Armeenia maakonnad Maakonnad:
Rapla raudteejaam
Jaamahoone
Varikatusega punastest tellistest hoone ehitamiseks kasutati ilmselt kohaliku tellisetehase toodangut. Ühekorruseline jaamahoone on säilinud suhteliselt algupärasel kujul, uuemal ajal on vaid lühendatud varikatust.
Armeenia
Haldusjaotus
Keskalluvusega linn:
Võsu jõgi
Võsu jõe suurim lisajõgi on Palmse oja.
Armeenia
Rahvaarv
Armeenia Riikliku Statistikaameti andmetel oli rahvaarv 1. jaanuari 2013 seisuga 3 026 900. Armeenia on elanike arvult maailma riikide seas 135. kohal (vt Riikide loend rahvaarvu järgi).
Rapla raudteejaam
Jaamahoone
Jaamahoonest ei saa osta rongidele pileteid, kuid hoone töötab ootesaalina.
Armeenia
Rahvaarv
2006. aastal oli elanikke "Eesti entsüklopeedia" andmeil 2 967 000.
Võsu jõgi
Jõgi on oluline meriforelli kudemispaik.
Armeenia
Rahvaarv
2011. aasta Armeenia rahvaloenduse (12. oktoober) esialgsetel andmetel oli Armeenias 3 018 854 alalist elanikku (kaasa arvatud ajutiselt (mitte üle aasta) ära olijad) ning 2 871 771 kohal viibivat elanikku.
Võsu jõgi
Võsu jões on Laviku paisust suudmeni aastaringselt kalapüük keelatud.
Armeenia
Linnastumine
1. jaanuari 2013 seisuga oli Armeenias linnaelanikke 1 917 500 ja maaelanikke 1 109 400.
Rahvuslik koosseis
Rahvastiku enamiku moodustavad armeenlased (97,9% rahvastikust). Kurde on 1,3%, venelasi 0,5%, kreeklasi ja muid rahvusi kokku 0,3% (2001. aasta seisuga). 2007. aastal ilmunud "Eesti entsüklopeedia" andmeil on armeenlasi 96%.
Armeenia kurdidest suur osa on jeziidid. Nad kõnelevad üht kurdi keele kurmandži murde haru, mida ise peavad enamasti siiski iseseisvaks jeziidi keeleks.
Religioon
Valdav usund on kristlus: 94,7% rahvastikust loetakse kuuluvaks Armeenia Apostlikku Kirikusse, 4% elanikest on muud kristlased. Armeenia venelased ja kreeklased on õigeusklikud. 1,3% elanikest on jeziidid.
Majandus
Pärast Mägi-Karabahhi konflikti ja Nõukogude Liidu lagunemist tabas Armeenia majandust tõsine tagasilöök. Sisemajanduse kogutoodang vähenes ligi 60% võrra. Majanduskasvu näitaja oli 2000. aastate keskpaigas kahekohaline. Ajakirja Forbes andmeil oli Armeenias 2011. aastal maailma halvemuselt teine majandus: "Armeenia majandus kahanes 2009. aastal 15%, kuna välisarmeenlaste rahastatud ehitusbuum haihtus koos ülemaailmse majanduslangusega. Järgnevate aastate kasvuennustused on kesised. See merepiirita endine Nõukogude vabariik, mis sõltub oma energiavarustuses pea täielikult Venemaast ja Iraanist, püüab pidada sammu ülejäänud maailmaga. SKP inimese kohta on Armeenias 3000 USA dollarit ehk vähem kui kolmandik naaberriigi Türgi omast ja inflatsioon 7%. Kõigele lisaks piiras Venemaa teemandivarusid, lüües valusalt Armeenia kunagi õitsenud teemanditöötlemistööstust."
Sisemajanduse kogutoodang oli 2012. aastal 19,73 miljardit USA dollarit, sisemajanduse kogutoodang elaniku kohta 6645 USA dollarit.
Armeenia majandusele on halvasti mõjunud suletud piir Türgi ja Aserbaidžaaniga. Suurem osa kaubavahetusest käib Gruusia kaudu. Majandus sõltub tugevalt välisarmeenlaste saadetavast abist.
Enamik energiatootmisest sõltub Venemaalt imporditud kütustest (maagaas ja tuumakütus). Armeenia ainus tuumajaam on 1980. aastal tööd alustanud Metsamori tuumaelektrijaam, mis asub Jerevanist 30 kilomeetri kaugusel seismiliselt aktiivses piirkonnas ja toodab umbes 40% riigis tarbitavast elektrienergiast. 2017. aastaks loodetakse see asendada uue jaamaga. Oluline osakaal on ka hüdroenergeetikal.
Rahaühik on Armeenia dramm (2012. aasta keskmine kurss oli 412 drammi 1 USA dollari eest).
Haridus
Armeenia suurim ülikool on Jerevani Riiklik Ülikool.
Esiaeg
pisi|Esiaegne [[megaliitide kompleks Zoratsh Kharer Sjunikhi maakonnas]] Ürgasustuse jälgi on leitud mitmes Armeenia mägismaa piirkonnas: Arznist, Nurnusist ja mujalt on leitud peatuspaiku kivist tööriistadega. Hrazdani jõe kuristikust, Lusakertist ja mujalt on leitud koobaseluasemeid. Kõige vanemad leitud kivist tööriistad on 800 000 aastat vanad.
On leitud neoliitikumi aegsete inimeste peatuspaiku. Mägedest on leitud arvukalt jahistseenidega kaljujooniseid.
Esimesed maaharijate ja karjakasvatajate asulad Armeenia alal ilmusid Ararati jõeorgu Širaki maakonna alale. .
Areni koopast (Areni-1) leiti septembris 2008 kõige vanem teadaolev nahast king (Areni-1 king): see on üle 5500 aasta vanune. Leid dateeritakse eneoliitikumi (3600–3500 eKr). See on pehme teravate otstega nahkking (tšarohh). See on vanim jalatsileid Euroopas ja Aasias. Asjatundjate arvates kanti armeenia asulates praktiliselt samasuguseid jalatseid. Samuti leiti sealt seelik ja veinitöökoda (Areni-1 veinitöökoda).
"Kõikjal, kus looduslikud tingimused olid külviks ja karjatamiseks soodsad, paiknesid sugukondade või suurperede asulad. Mägipiirkondades valiti selliste asulate jaoks kõrgendikud; tasandikul kasvas kunstlik küngas tasapisi mitme sajandi jooksul, mil samas kohas oli asula. Need asulad koosnesid lõunapiirkondades kivivundamendile toortellistest ehitatud majadest. Tüüpiline elamu oli ümmarguse põhiplaaniga hoone läbimõõduga 5–7 m, posti tugikiviga keskel. Nähtavasti toetas post lage..
Arheoloogiliste väljakaevamiste andmed kinnitavad, et Armeenia mägismaal tunti juba iidsel ajal paljusid käsitöid. Juba 5.–4. aastatuhandel eKr osati sulatada vaske ning 2. aastatuhandel eKr rauda. .
Armeenia ja armeenlaste päritolu
Armeenia mütoloogia seostab Armeenia ja armeenlaste päritolu kangelase Hajkiga, kelle nimega seostatakse armeenlaste endanimetust. 5. sajandi armeenia ajaloolane Movses Horenatshi jutustab üksikasjalikult Arami vägitegudest. Armeenlaste (armeenide) ja Armeenia nime seostatakse Aramiga.
Urartu kuningriik
pisi|[[Urartu riik]] Urartu kuningriik sai alguse Vani järve äärest. Et kaitsta oma riiki Assüüria eest, sõlmis kuningas Arzaškuni kuningas Arama umbes 850 eKr liidu aramea linnriigi Bit Agusiga. Aastal 848 eKr leidis aset kaks Salmanassar III rasket rünnakut Arzaškuni vastu, mille käigus hävitati ka ümberkaudsed asulad ja Arama põgenes mägedesse. Aastatel 844–832 eKr võttis Salmanassar III ette veel sõjakäike Nairi vastu. Sarduri I ajal rajati umbes 832 eKr Nairisse Vani järve äärde kuninga- ja pealinn Tušpa (praeguse Van'i lähedal).
Tema järglased laiendasid riiki ja viisid selle õitsengule. Rajati palju uusi kindlustusi (tõenäoliselt vallutatud alade kindlustamiseks). Menua valitsemise ajal (umbes 810–785 eKr) arenesid käsitöö ja põllumajandus. Rajati ladusid ja viljaaitu. Samuti rajas ta 70 km pikkuse kanali Güzelsu orust Tušpasse, et linna mageveega varustada (Vani järv on soolane). Tänapäeval seostatakse seda kanalit ekslikult legendaarse kuninganna Semiramisega.
Sarduri II ajal (umbes 765–733 eKr) jõudis Urartu territoorium maksimumini. Püüdes murda Assüüria ülemvõimu, pingutas ta üle ja sai assüürlastelt hävitavalt lüüa.
Rusa I (umbes 733–714 eKr) ajal sai Urartu hinge tõmmata. Assüüria kuningas Sargon II (721–704 eKr) hävitas aastal 714 eKr Musasir. Rusa I sooritas väidetavalt enesetapu. Tema järglased püüdsid riiki uuesti kindlustada. Kuni aastani 609 eKr jäi Urartu edasi. Pärast Assüüria lõppu järgnes uus tõus. Pärsia kuningas Kyros II kohustas Urartut jälle andameid maksma.
Armeenia teke
pisi|[[Tigran II aegne Suur-Armeenia]]
Suur-Armeeniasse ulatus mitme suurriigi võim, nende seas olid Hetiidi impeerium, Mitanni ja Hayasa-Azzi (1500–1200 eKr). Armeenia mägismaal asusid 12.-9. sajandil eKr Nairi ja 1000–600 eKr Urartu riik. Tänapäeva Armeenia pealinna Jerevani rajas 782 eKr kuningas Argišti I.
600. aasta paiku lõi Orontiidide (armeenia keeles Ervanduni) dünastia Armeenia kuningriigi.
Armeenia nimi esineb esimest korda (Urartu sünonüümina) Behistuni raidkirjal umbes aastast 520 eKr. Suurimate antiikajaloolaste ja -geograafide kaartidel on Armeenia tähistatud kõrvuti Pärsia, Süüria ja teiste antiikaja riikidega. Ptolemaoise kaardil on "Armen." Meediast vasakul ja Mesopotaamiast ülalpool. Ka Herodotose kaardilt võib leida Armeenia, kuid veidi rohkem lõunas kui Ptolemaiosel. pisi|[[Suur-Armeenia (Armenia Maior)]] pisi|[[Väike-Armeenia (Armenia Minor, Armenia Inferior)]] Pärast Aleksander Suure surma aastal 323 eKr muutus Armeenia Suur-Süüria Seleukiidide riigi vasalliks. Kui viimased said lüüa roomlastelt Magnesi lahingus (190 eKr), tekkis korraga kolm armeenia riiki – Väike-Armeenia Eufrati jõe läänekaldal, Sophena sama jõe idapoolsel kaldal ja Suur-Armeenia keskusega Ararati tasandikul.
Pärast Aleksander Suure impeeriumi lagunemist tekkisid armeenlaste kuningriigid Ajrarati riik (Armeenia satraapia) ja Tsophkhi riik (Sophene riik). Hiljem vallutas Seleukiidide riik need riigid. Pärast Seleukiidide riigi purustamist Rooma vabariigi poolt 2. sajandil eKr tekkis kolm armeenia riiki: Suur-Armeenia, Väike-Armeenia ja Sophene.
Artašesiidide dünastia valitsemisajal laiendas Suur-Armeenia oma territooriumi vahetult kuni Kaspia mereni. Armeenia kuningriigi õitseaeg oli Tigran II Suure valitsusajal 95-66 eKr, mil see oli piirkonna üks võimsamaid kuningriike, alistades Sophena ning kasutades ära pikka sõda Rooma ja Partia vahel. Sellal ulatus Armeenia võim Väike-Kaukasusest Palestiina piirini. Järgnenud sajandeil kuulus Armeenia peamiselt Pärsiale.
Ajaloos vaheldusid Armeenia iseseisvusajad autonoomiaga suurriikide võimu all. Armeenia strateegilise asendi tõttu kahe kontinendi piiril tungisid sinna paljud rahvad, nende seas assüürlased, kreeklased, roomlased, bütsantslased, araablased, mongolid, pärslased. pisi|Armeenia [[Tigran Suure valitsemisajal]] Ajalooliselt valitses Armeenias masdaistlik zoroastrism (erinevalt Pärsia zurvanistlikust Sassaniidide riigist), mille kultuse keskmes oli Mihr (avesta Mithra). Kristlus jõudis maale vähemalt 40 pKr. Kuningas Tiridates III (238–314) kuulutas kristluse 301. aastal riigiusuks. Sellega sai Armeeniast maailma esimene ametlikult kristlik riik, 10 aastat enne kristlusele sallivuse kehtestamist Roomas Galeriuse ajal ning 36 aastat enne Constantinus Suure ristimist.
Aastal 387 jagasid Rooma ja Pärsia omavahel Suur-Armeenia. Pärast Armeenia kuningriigi langemist 428. aastal liideti enamik Armeeniast Sassaniidide riigiga. Pärast Armeenia ülestõusu 451. aastal jäeti kristlikele armeenlastele usuvabadus ja Armeeniale autonoomia. 640. aastal tungisid maale araablased, kes muutsid selle vasalliriigiks, kus valitsesid araablastest asevalitsejad.
Keskaeg
1045. aastal vallutas Bagratiidide Armeenia Bütsants, kes alistas peatselt teisedki Armeenia riigid. Bütsantsi keisrite võim jäi siiski lühikeseks, kuna juba 1071. aastal tungisid Armeeniasse seldžukid, kes Manzikerti lahingu järel rajasid Seldžuki suurriigi. Türklaste võimu alt põgenes Tarsusesse Kiliikias hulk armeenlasi. Nende eesotsas oli Roupen, kelle sugulane oli tapetud Ani kuningas Gagik II. Põgenikele andis varju Bütsantsi kuberner, ajapikku tekkis Kiliikias uus Armeenia riik. See oli ristisõdijate tugev toetaja ning nägi end kristluse kantsina Idas. Kiliikia Armeenia püsis 1375. aastani, mil selle alistasid Egiptuse mamelukid.
1230. aastail vallutasid Armeenia mongolid, neile järgnesid teised Kesk-Aasia hõimud. 14. sajandil vallutasid ja rüüstasid Armeenia Tamerlani (Timuri) hordid. 16. sajandil jagasid Armeenia omavahel Otomani impeerium ja Safaviidide Pärsia. Kui Türgi võimu all anti armeenlastele ulatuslik autonoomia ning nad elasid suhteliselt rahumeelselt oma enklaavides, siis ‘Abbās I Suur rakendas 1604. aastast oma riigi loodepiiril põletatud maa taktikat, mis viis paljude armeenlaste küüditamiseni kodumaalt.
Rahvusliku ärkamise ajajärk
Kristlastena olid armeenlased Osmanite riigis diskrimineeritud. Kui nad hakkasid taotlema senisest suuremaid õigusi, korraldas sultan ‘Abdu’l-Hamid II 1894–1896 vastuseks armeenlaste vastased pogrommid. Eri allikate andmeil hukkus neis 80 000–300 000 inimest. Veresauna tõttu pälvis valitseja välismaal hüüdnimed "Verine sultan" ja "Punane sultan". Pärast noortürklaste revolutsiooni lootsid armeenlased olukorra paranemist, ent kuna Vene armees oli hulgaliselt armeenia vabatahtlikke, suhtus ka uus valitsus neisse umbusuga.
Iseseisvumine
Armeenia kuulutati avalikult iseseisvaks Armeenia Demokraatlikuks Vabariigiks 28. mail 1918. Septembris 1920 alustas Türgi sõjategevust Armeenia vastu ja vallutas Armeenia territooriumist läänepoolse kaks kolmandikku. Novembris tungisid idapoolsesse Armeeniasse aga Punaarmee väeosad ja 29. novembril 1920 kuulutati avalikult välja Armeenia Nõukogude Sotsialistlik Vabariik.
Nõukogude Armeenia
Armeenia NSV sõlmis 2. märtsil 1922 Aserbaidžaani NSV ja Gruusia NSV-ga lepingu, mille kohaselt loodi Taga-Kaukaasia Sotsialistlike Nõukogude Vabariikide Föderatiivne Liit, millest moodustati omakorda Taga-Kaukaasia Sotsialistlik Föderaalne Nõukogude Vabariik 13. detsembril 1922. Seejuures säilitas iga moodustis oma vormilise iseseisvuse. Föderatsioon arvati NSV Liidu koosseisu 30. detsembril.
Stalini valitsusajal oli riigis kehtestatud diktatuur, millega kaasnes põllumajanduse kollektiviseerimine, industrialiseerimine (suunaga rasketööstusele ja sõjatööstusele), urbaniseerumine, religiooni tagakiusamine ja "parteilise liini" ametlik kehtestamine kõigis eluvaldkondades.
Aastal 1936 deporteeriti Kesk-Aasiasse umbes 25 000 armeenlast, kes võitlesid kollektiviseerimispoliitika vastu. Stalinistlike puhastustööde käigus hukkusid Armeenia kommunistliku partei esimene sekretär Agasi Handžjan, katoolikos Horen Muradbekjan, rida valitsuse ministreid, silmapaistvad armeenia kirjanikud ja poeedid (Jeghiše Tšarents, Axel Bakunts ja teised). Aastal 1936 likvideeriti Taga-Kaukaasia SFNV, aga selle koosseisu kuulunud Armeenia NSV, Gruusia NSV ja Aserbaidžaani NSV kuulutati eraldi liiduvabariikideks NSV Liidu koosseisus.
Sõja lõppedes pani Stalin katoolikosele ette kutsuda välismaal elavaid armeenlasi tulema Nõukogude Armeeniasse, võttes arvesse, et armeenia diasporaas on palju raha ja kvalifitseeritud spetsialiste.
Aastatel 1945–1948 pöördus Ida-Armeeniasse tagasi umbes 150 000 armeenlast, enamik neist Lähis-Ida riikidest. Selle tulemusena paljud neist represseeriti. Juulis 1949 küüditati osa armeenia intelligentsi koos peredega Kesk-Aasia maadesse, kus enamik neist hukkus.
Taasiseseisvunud Armeenia
1990. aasta mais toimusid Armeenia Ülemnõukogu (ÜN) valimised, mille koosseisu said nii kommunistid kui ka opositsiooni esindajad – Armeenia üldrahvusliku liikumise (AÜRL) liikmed. Augustis valiti Ülemnõukogu esimeheks AÜRL-i esimees Levon Ter-Petrosjan.
23. augustil 1990 võeti ülemnõukogu esimesel istungil vastu Armeenia iseseisvusdeklaratsioon, mille alusel likvideeriti Armeenia NSV ja moodustati iseseisev Armeenia Vabariik.
Aastatel 1991–1994 toimus Armeenia ja Aserbaidžaani vahel sõda Nõukogude ajal Aserbaidžaani NSV-le kuulunud Mägi-Karabahhi autonoomse oblasti alade pärast. Sõja lõppedes sõlmiti lääneriikide ja Venemaa vahendatud rahulepe, mille kohaselt pidid Armeenia väed Mägi-Karabahhist taanduma ja endisest autonoomsest oblastist saama taas autonoomne üksus Aserbaidžaani piires. Selle asemel kuulutati välja Mägi-Karabahhi Vabariik, mida 2016. aastaks pole tunnustanud isegi mitte Armeenia, kellest tunnustamata riik suuresti sõltub. Aserbaidžaani ja Mägi-Karabahhi piiridel on aastate vältel jätkunud madala intensiivsusega kokkupõrked.
2016. aastal puhkes Mägi-Karabahhi piiril Aserbaidžaani ja Armeenia vahel taas intensiivne konflikt, mis nõudis kümneid inimelusid.
Kultuur
Armeenia kultuuri ja identiteedi tähtis osa on armeenia kiri, mille lõi Mesrop Maštotsh umbes 4. sajandil pKr.
Kultuuris on olulised ka vanaarmeenia panteon ja vanaarmeenia kalender.
Al-Mawāsī
Al-Mawāsī (araabia المواسي) on beduiinide asula Palestiinas Gaza tsoonis Rafaḩi kubernerkonnas. See on 1 km laiune ja 14 km pikkune rannaala.
Palestiina Statistika Keskbüroo andmetel oli 2006. aasta keskmine elanike arv 1409.
Ala on veerikas. Traditsiooniliselt on elatutud põlluharimisest ja kalapüügist.
Enne Sharoni plaani elluviimist 2005. aastal oli see Palestiina araablaste enklaav, mida ümbritses juudi asunduste plokk Gush Qatif. Teise intifāḑah ' ajal piirasid Iisraeli relvajõud inimeste ja kaupade liikumist üle asula piiri, mistõttu inimeste elutingimused halvenesid järsult.
Arvo Valton
pisi|Arvo Valton aastal 2007 Arvo Valton (kodanikunimega Arvo Vallikivi; sündinud 14. detsembril 1935 Märjamaal) on eesti proosa- ja näitekirjanik, luuletaja, stsenarist, tõlkija ning publitsist.
Elulugu
Oli aastail 1968–1975 kutseline kirjanik. Ta on töötanud Tallinnfilmi stuudios toimetuskolleegiumi liikmena. 1965. aastast on Eesti Kirjanike Liidu liige; 1971. aastast liidu juhatuse liige; aastail 1981–1989 juhatuse presiidiumi liige ning aastail 1990–1992 esimehe asetäitja. Valton on tegutsenud Tallinna kirjandusklubi Pegasus esimehena. Ta on Eesti Kinoliidu liige alates aastast 1979. pisi|Arvo Valton vestlemas [[Jeremei Aipiniga kirjandusfestivalil HeadRead 29. mail 2011]] Valton oli üks mõttevahetuse algatajaid fosforiidimaardlate üle aastal 1987. Aastal 1980 osales ta 40 kirja aktsioonis, olles üks selle organiseerijaid. Lõi kaasa taasiseseisvumisüritustel, kuuludes samal ajal nii Loomeliitude Kultuurinõukogu kui ka Eesti Kongressi ja Eesti Komitee 1. koosseisu liikmete hulka. 1992–1995 oli Valton VII Riigikogu koosseisu liige. Kuulub 1994. aastast Isamaaliitu (praegu Isamaa ja Res Publica Liit). Alates 1989. aastast on Arvo Valton korporatsiooni Rotalia liige.
Rahvuslasena on Valton võtnud sõna eesti keele ja kultuuri küsimustes, ta on lülitunud taasiseseisvumisjärgsesse poliitika- ja vaimuellu tõsiisamaalises vaimus. Valton on osalenud soome-ugri rahvaste hõimuliikumises. Aastal 1993 valiti Valton Soome-Ugri Kirjanduste Assotsiatsiooni aseesimeheks ning aastal 1996 esimeheks. Alates aastast 1998 on Valton assotsiatsiooni president. Ta on reisinud paljudes Euroopa riikides, Ameerikas, Austraalias ning kõigis endise Nõukogude Liidu vabariikides.
2009. aastal oli ta Tartu Ülikooli vabade kunstide professor. Arvo Valton (Vallikivi) on Märjamaa valla aukodanik.
Looming
Esimese trükiproovina ilmus novellett "Lauad" (Noorus, 1960, 4). Varasemale lühiproosale on iseloomulik argieluseikade leidlik visandamine. Esikkogu "Veider soov" (1963) äratas elavat huvi oma värske nägemise ja leebe huumori tõttu. Novellikogus "Rataste vahel" (1966) ilmutas Valton varasemast suuremat tüpiseerimise oskust. Tema selle perioodi tekstidele on iseloomulik inimese soovide kokkupõrge nende täitmist takistavate asjaoludega ja jäämine argielu rataste vahele.
1960. aastate teisel poolel toimus Valtoni loomingus murrang: novellidesse ilmusid satiiriline hüperbool ja grotesk, mis kujunesid proosauuenduses tooniandvaks. Keskne on inimtegevuse võõrandumine jäigalt determineeritud süsteemis ja bürokraatliku rutiini haardes: Valton kujutab inimeste süsteemi, kus tegevus muutub absurdseks.
Aastal 1968 ilmunud kogud "Kaheksa jaapanlannat" (LR) ja "Luikede soo. Karussell" kutsusid esile poleemika: Valtoni loomingust otsiti eksistentsialismi mõjusid. Võõrandumisele vastandas Valton inimeksistentsi kui subjektiivse olemise, teisitiolemise.
Novellikogude "Pööriöö külaskäik" (LR 1974) ja "Läbi unemaastike" (1975) unenäo- ja müüdiloogika lisas tema loomingusse individuaalse ja kollektiivse alateadvuse analüüsi, müüdiloogika tõi esile subjektiivse olemise teise erikuju. 1970. aastate keskel muutus Valtoni looming žanrite poolest mitmekülgseks: novellide kõrval ilmusid romaanid, aforismid, luuletused ja lasteraamatud. Novellivalikkogudes "Mustamäe armastus" (1978) ja "Võõras linnas" (1981) kujutab Valton elu ja inimest subjektiivse olemise vaatekohast; kohati tugevnenud publitsistlik allhoovus on paigutatud mängu paradoksaalsusele, mis tagab maailmapildi ambivalentsi.
Valtoni esimene romaan "Tee lõpmatuse teise otsa" (1978) on ajalooline - jutustatakse mongoli valitsejast Tšingis-khaanist ning taoistlikust mungast Chang Chunist. Kõiki romaani kompositsioonireegleid lammutab loogikast loobuv sürrealistlik teos armastusmotiivide variatsioonidega "Arvid Silberi maailmareis" (1984, lühem variant 1981), kus autor esitab subjektiivseid kujutlusi rännakutena järjest avarduvas aegruumis. Kahe raamatuna "Üksildased ajas" (I – 1983; II – 1985) ilmunud kuues jutus on keskendutud üksilduse kui olemisviisi analüüsile, mis lahkneb konformsest ja stereotüüpsest olemisest.
Valton on avaldanud aforismikogud "Uksed kriuksuvad öösiti" (1977), "Märklaud kilbiks" (1980) ja "Tagasi tulevikku" (1985) ning kaks luulekogu "Kollasteks laikudeks laguneb" (1978) ja "Seniks" (1992).
Arvo Vallikivi nime all ilmunud raamatuist: "Retk ooboluste riiki" (1978) jutustab maavarade tekkest; "Ajaprintsess" (1981) on lastele kirjutatud kunstmuinasjuttude kogu; "Põhjanaela paine" (1983) tugineb hüperboreilise folkloori motiividele, kus müüdiloogikale omased võtted avalduvad eriti ehedalt.
Mütoloogia kõrval on Valton ilmutanud huvi europotsentrismi lagunemisest tinginud mõttevoolude vastu (näiteks zen-budism ja taoism). 1979. aasta romaanivõistlusel kõrvalelükatud romaan "Rauakolina etüüdid" koos tsensuuri tõketesse jäänud poliitiliste novellide kui ka uuema lühiproosaga ilmusid koguna "Rännak giidi saatel" (1988, sellega saavutas ta ka Juhan Smuuli nimelise preemia 1989), kus poliitilised realiteedid on seostatud eetikaga. Autor juhib tähelepanu vägivallale poliitikas, arendades reaalelu episoode absurdini, kus kasutab idamaade motiive teoses "Pildid filosoofi, prohveti, kunstniku, poeedi elust" (1992).
Märtsiküüditamisele järgnenud väljasaadetute elu Siberis kujutab autobiograafiliste sugemetega romaan "Masendus ja lootus" (1989). Friedebert Tuglase novelliauhinna on saanud 1973. aastal avaldatud novell "Ohtlik leiutis" ja 1979. aastal avaldatud novell "Mustamäe armastus". Ülevaate Valtoni proosast annavad "Valitud teosed" I–II (1984).
Publitsistina on Valton võtnud sõna rahvuskeele ja -kultuuri ning keskkonnakaitse teemal; 1986 algatas ta diskussiooni fosforiidimaardlate üle.
Filmid, näidendid
Valton on kirjutanud stsenaariumid mängufilmidele "Viimne reliikvia" (1969, Eduard Bornhöhe raamatu "Vürst Gabriel ehk Pirita kloostri viimased päevad" ainetel), "Hundiseaduse aegu" (1984) ja "Näkimadalatele" (Herman Sergo romaani ainetel), aga ka telemängufilmidele "Minu naine sai vanaemaks" (1976) ja "Ringhoov" (1988, novelli "Mustamäe armastus" motiividel, lavastaja T. Virve).
Kogudena on avaldatud filmistsenaariumid "Kohtunikud ja kohtualused. Erapooletu. Hundiseaduse aegu" (1990), stsenaariume ja libretosid koos memuaaridega teatrist ja filmindusest kogus "Proovipildid" (1990). Ka kaks näidendit on avaldatud raamatuna "Vägede valitsejad. Pealkiri" (1988), neist esimene sai Ugala teatrimaja avamisnäidendite võistlusel II koha auhinna ja see lavastati 1986 Pärnu Endla teatris. Vanemuises lavastati 1966 Paul-Eerik Rummo koostatud montaaž Valtoni proosast "Lugusid argielust ehk Valtoniana". Valton on kirjutanud libreto Eino Tambergi ooperile "Lend" (Estonia 1983). Valton on tõlkinud kirjandust vene, mari, udmurdi, mokša, bulgaaria, poola ja ungari keelest.
Purtse jõgi
Purtse jõgi on jõgi Põhja-Eestis.
Purtse jõgi saab alguse Punasoo idaservast Lääne-Virumaal ja suubub Soome lahte. Jõe pikkus on 51 km ja valgla 811 km². Purtse jõgi on üks Eesti kärestikurikkamaid jõgesid. Jõe suudmes on väike Purtse sadam.
Jõe vasakpoolsed lisajõed on nt Hirmuse ja Erra jõgi ning parempoolsed nt Ojamaa ja Kohtla jõgi.
Jõel tegutseb Sillaoru hüdroelektrijaam.
Varem oli Purtse Eesti üks tähtsamaid lõhe kudejõgesid, kuid kui 1930-ndatel hakati Kiviõlis tootma põlevkiviõli, mille tootmise käigus tekkinud reovesi suunati Purtse jõkke, said siinsed kalavarud kannatada. Jõe reostamist jätkati Saksa okupatsiooni ja Nõukogude ajal Kohtla-Järve ja Kiviõli õlitööstuste toodete ja jäätmetega (põlevkivitööstuse reovesi on iseloomuliku intensiivse värvusega ja ebameeldiva lõhnaga vedelik, millel on suur hapendumus ning spetsiifiliste ainete, näiteks fenoolid, õlid, ammoniaak, bensopüreen, reortsiin jt, sisaldus). Suure reostuse tõttu Purtse jõge enam lõhejõeks ei loeta, kuigi on teateid, et harrastuspüüdjad on saanud üksikuid lõhesid ja meriforelle. Samuti esineb jões vähesel määral viker- ja jõeforelli.
Viktor Liivak
pisi|Viktor Liivak Viktor Liivak (1. märts 1890 Tallinn – 10. juuli 1949) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Elulugu
Viktor Liivak lõpetas 1909. aastal Peterburi 8. Gümnaasiumi. 1912. aastal lõpetas ta Kaasani sõjakooli.
Teenis Venemaa keiserlikus armees ja Esimene maailmasõjas 21. augustist 1914 kuni 6. detsembrini 1917, 86. Villmanstrandi jalaväepolgu roodu nooremohvitseri ja maakuulajate meeskonna ülemana. 13. Soome kütipolgus alamleitnandina, leitnandina, staabikaptenina, kaptenina ja kütipolgu  pataljoniülemana.
Teenis 31. detsembrist 1917 Eesti rahvusväeosade 4. eesti jalaväepolgu pataljoniülemana ja 3. detsembrist 1918 4. Eesti Rahvaväe polgu pataljoniülemana.
Osales Eesti Vabadussõjas Viru rindel 21. novembrist 1918 kuni 1. maini 1920, 4. jalaväepolgu I pataljoniülemana. 28. veebruarist 1919 4. jalaväepolgu ülema abi. 14. mail 1919 ülendati kapteni auastmest alampolkovnikuks.
Aastatel 1919–1921 oli ta I diviisi staabi ülem ja I diviisi ülema ajutine kohusetäitja. 1922. aastast teenis 2. jalaväepolgus ja 2. jalaväerügemendis ülema abina. 1923. aastal viidi üle teenistusse 10. Jalaväerügementi III pataljoni ülemaks ning saadeti vanusega reservi 30.09.1927
Arreteeriti NKVD poolt 15. juunil 1945. aastal, mõisteti 25. veebruaril 1946 süüdi erinõupidamise otsusega §58-1a süüdistuses. . Suri 9. juulil 1949 Volgolagis Jaroslavli oblastis NSV Liidus.
Isiklikku
Viktor Liivaku abikaasa oli Helene Louise Liivak (sünd Sieberg; 1888–1965) ja poeg oli Gerhard Liivak (1918–1995).
Mutsu (Jaapan)
pisi|Mutsu asend Aomori prefektuuris Mutsu (jaapani keeles むつ市) on linn Jaapanis Aomori prefektuuris Honshū saare põhjaosas. Asub Shimokita poolsaarel Vaikse ookeani ja Mutsu lahe ääres.
Linn loodi 1959. aastal Ōminato and Tanabu alevi liitmise teel ja sai praeguse nime 1960. aastal.
Linnas asub Jaapani mereväebaas.
Kommutatsioon
Kommutatsioon on elektriahelate käsitsi või automaatne ümberlülitamine elektripaigaldistes, elektriaparaatides ja elektrimasinates.
Sõna "kommutatsioon" on tulnud ladinakeelsest sõnast commutare, mis tähendab vahetamist või muutmist. Automaatne kommutatsioon toimub näiteks kommutaatoriga elektrimasinas, kus perioodiliselt muudetakse elektrivoolu suunda elektrimasina rootori mähises.
Kommutatsiooni olulisim soovimatu kaasnähtus on kontaktpindade sädelus ja sellest tulenevad kontaktpindade kahjustused. Kontaktpindade sädeluse vältimiseks kasutatakse konstruktsioonilisi võtteid, nagu materjalide valik, leegikustutuskambrid jms.
Fenomenoloogia
Fenomenoloogia all mõistetakse filosoofias fenomenidele suunatud filosoofilist uurimist (sealhulgas filosoofiasuunda, mida nimetatakse ka fenomenoloogiliseks filosoofiaks). See sõna tähistab eri käsitlustes üsna erinevaid filosoofilise uurimise viise või filosoofilisi distsipliine.
Fenomenoloogia võib tähendada ka millegi ilmnemist ja kujunemist. Selles tähenduses on termin kasutusel näiteks Hegeli teoses "Vaimu fenomenoloogia".
Transtsendentaalfilosoofia
Transtsendentaalfilosoofia on mõtlemise tava, mida võib eelkõige seostada Immanuel Kanti filosoofiaga, mis põhjendab tunnetuse aprioorsed vormid transtsendentaalselt.
Transtsendents on Kanti järgi "võimaliku kogemuse printsiipide laiendamine asjade võimalikkusele üldse", seega erinev transtsendentaalsusest.
Transtsendentaalfilosoofia vastandiks võib pidada immanentsifilosoofiat.
Tsugaru
pisi|Tsugaru asend Aomori prefektuuris Tsugaru (jaapani keeles つがる) on linn Jaapanis Aomori prefektuuris Honshū saare põhjaosas Tsugaru poolsaare läänerannikul. Läbi linna voolab Iwaki jõgi.
Elanike arv oli 2019. aastal 30 935.
François Borne
François Borne (ka François Bourne; 30. august 1840 – 5. veebruar 1920) oli prantsuse helilooja ja flötist.
Borne mängis Toulouse'i ooperiteatris flööti ja oli sealses konservatooriumis õppejõuks. Ta täiustas ka Theobald Böhmi konstruktsiooniga flöötide ehitust. Tema tuntumad heliteosed on "Fantaisie brillante sur L'Africaine de Meyerbeer, pour flûte avec accompagnement de piano ou d'Orchestre" (1885) ja "Fantaisie brillante pour flûte et piano" Georges Bizet' ooperi "Carmen" teemadel.
Lelle raudteejaam
Lelle raudteejaam on raudteejaam Raplamaal Kehtna vallas Lelles.
Jaamas paikneb kolm rööpapaari, lisaks üks tupiktee. Seal on kaks madalat täispikka perrooni.
Lelle jaamale eelneb Tallinna suunalt Keava raudteepeatus (Viljandi kiirrongidel Rapla raudteejaam). Elroni reisirong sõidab Balti jaamast Lellesse umbes 1 tund ja 15 minutit.