Budism_Jaapanis
Vaata ka
Mõned shintō sektidest on oma rahumeelsed seisukohad minetanud ja muutunud terroristlikeks, nt Ülima Tõe Sekt. Shintō riiklik positsioon püsis kuni Teise maailmasõja lõpuni, siis kaotati riiklikud toetused shin­tō kirikule ja keisrikultust käsitleti kui eraettevõtlust. Shintō tänapäeva probleemid on kuidas koha­ne­da tänapäeva nõuetega ja kuidas toime tulla finantsküsimustega. Kirishitan on jaapani keeles kristlus. Ristiusu esimeseks levitajateks olid Lääne-Jaapanis jesuiidid, kes 1459 sinna jõudsid. Kuna vürstid olid huvitatud tulirelvadest ja kauplemisest Euroopaga, siis jesuiitide töö edenes hästi. Esimeseks tuntuimaks nimeks oli Xavier, kes oli Jaapanis paar aastat, mille jooksul ristis um­bes 8000 jaapanlast. Kristlaste arv jätkas kiiret kasvamist. Jesuiidi misjonäride edu põhjuseks oli koha­ne­mine kohalike oludega. Nad leidsid reale Jaapani usuterminitele vastsed kristlikus terminoloogias, nt Ju­mala kohta kasutati mõistet Dainichi, mida üldiselt kasutati Jaapanis buda tähistamiseks. Joda tä­his­tas taevast, paradiisi. Kristlus jõudis Jaapanisse keerulisel ajal – kodusõjad, poliitilise ühendamise prot­sess. Kuigi Jaapani ühendajad suhtusid kristlusesse soosivalt, ei läinud nad ise ristiusku. Kristlastel lubati te­gutseda ja nad said rajada oma kirikuid. Nogawa järeltulijad enam nii leplikud polnud ja 16. sajandi lõ­pul anti välja dekreet kristlaste pagendamise kohta maalt; eurooplastel keelati sekkuda budistide ja shin­tois­tide usuellu. Kristlaste tegelik tagakiusamine algas 17. sajandil, kui võimule tuli Tokugawade dü­nas­tia. Kuni aastani 1613 said kristlased, kellele nüüd oli veel lisandunud dominiiklased ja frantsisklased, teha misjonitööd, kuid 1614 ristiusk keelustati, sest valitsejad leidsid, et see on rahva heaolule kah­ju­lik ja vastuolus teiste usunditega. Kirikud hävitati, misjonärid saadeti maalt välja, ristitud jaapanlased pi­did kas ristiusu hülgama või maalt lahkuma. Kohati kehtestati isegi surmanuhtlus. 1637 korraldasid jaa­pan­lased Kjūshū saarel ülestõusu, mis suruti vägede poolt maha. Väike grupp kristlasi suutis oma kiriku ja kogukonna pärast aastat 1639 säilitada, kui Jaapan eurooplastele täielikult suleti. Need veel säilinud krist­lased avastati alles 19. sajandil. Probleemiks on nn uususundid, mille puhul on mõnikord tegemist vana sektiga uuel kujul. Jaapanis neid um­bes 200 ja nad jaotatakse 4 kategooriasse: 1.   religioosse sobimuse sektid, millest tuntuim on 1930 tekkinud nn kasvumaja, mis on segu shin­tōst (keisri jumalik päritolu), protsetantismist (ligimese armastus) ja budismist (pattude eita­mine). On üsna mõjukas – üle 1,5 miljoni toetaja 2.   nn neo-shintō sektid, millel ligi 2,5 miljonit järgijat. Tegelevad põhiliselt haridus- ja misjoni­tööga 3.   metabudistlikud sektid, millel selgelt budistlik kallak. Seal hulgas on mõnikord Väärtuste Ra­ja­mise Ühing 4.   neo-konfutsiaanlikud sektid, nt Taeva Tee. Nad rõhutavad palvetamist, vagadust, ligimese ar­mas­­tust, maailma rahvaste olemuslikku ühtsust, vanemate austamist. Neis leiavad väljendust nii sümbioos kui sünkretism. Põhilised usundid on siiski shintō ja budism. Igas Jaa­pani kodus on 2 altarit: ·    kamidana ("kami riiul") ·    butsudan, mis on buda altar Abiellumine toimub tavaliselt shintō traditsioonide järgi, sõrmuste vahetamise traditsiooni tõi ristiusk. Ma­tu­sed on budistliku kombe kohaselt. Kuni Teise maailmasõja lõpuni matsid surnuid (isegi shintō preest­reid) buda preestrid. Nüüd on kombed lõdvemad. Eesti kirjandusse jõudsid shintō ja budismi mõisted 1849 Berend Gildenmanni õpikus. Heiani perioodil loodi kaks uut koolkonda Saichoo (Dengyoo Daishi, 767–822) – tendai budism. Rajas Hiei mäele templi. Pärast tema surma hakkas Hiei mäel toimuma munkade pühitsemine.