cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vanakreeka põllumajandus
Põllumajanduslikud tööd
pisi|[[Saatürid veini valmistamas. Dionysosele pühendatud bareljeef dateerimata altarilt. Ateena Riiklik Arheoloogiamuuseum]] Ei ole leitud mingeid märke nende nelja sajandi jooksul, mis Xenophoni ja Hesiodost eraldas, põllumajanduses toimunud edusammudest. Tööriistad jäid keskpäraseks ja ei leiutatud midagi, mis inimeste või loomade tööd kergendaks. Alles muistsete roomlaste esiletõusuga tuli kasutusse vesiveski, mis kasutas hüdraulikat tööde lihtsustamiseks ja alles keskajal võeti laialdaselt kasutusele adrad, mis mullakihi ümber pöörasid.
Arenguid ei toimunud ka niisutuse, maaparanduse ja loomakasvatuse vallas. Vaid kõige paremad maad, nagu näiteks Messeenia maad, olid suutelised kandma kahte saaki aastas.
Põllumajanduslik maaomand
Kui arvata välja Ateena ja mõned piirkonnad, kus õhust tehtud vaatlused on võimaldanud analüüsida ajaloolist maade jaotust, ei ole Vana-Kreeka põllumajanduslike maade jaotamise kohta palju teada. On kindel, et enne 5. sajandit eKr kuulus maa suurtele maaomanikele – näiteks Atika puhul sealse aadliseisu Eupatridae esindajatele. Vaatamata sellele erines maa kasutus piirkondlikult: Atika valduses oli maa jaotatud väiksemate maalappide vahel, kuid Tessaalias oli maadel üks rentnik.
Alates 8. sajandist eKr kasvasid pinged maade omanike ja talupoegade vahel, kellel oli järjest raskem ellu jääda. Olukord on tõenäoliselt seletatav väikelaste suremuse vähenemisega ning seda raskendas veelgi komme jagada igas põlvkonnas maad võrdselt mitme pärija vahel (seda tunnistavad nii Homeros kui Hesiodos). Ateenas lahenes kriis Soloni arhondiks saamisega aastal 594 eKr: ta keelustas kombe talupoegi tasumata võla eest orjaks võtta ja võttis tarvitusele muid meetmeid talupoegade kaitseks.
5. sajandil eKr pani "liturgia" (λειτουργία, leitourgía: sõna-sõnalt "avalik töö") nime kandev tava vastutuse ühiskondlike teenuste osutamise eest suuresti rikaste õlgadele ning see omakorda viis suurte maaomandite kahanemiseni. On hinnatud, et enamik hopliitide klassi kuulunud kodanikke omasid ligikaudu 5 hektarit maad. Spartas viisid Lykurgose reformid maa põhjaliku ümberjagamiseni nii, et igale kodanikule jagati 10 kuni 18 hektari suurused maatükid (nn kleroi). Mujal võtsid türannid ette jõukatelt poliitilistelt vastastelt ära võetud maade jagamist.
Alates 4. sajandist eKr hakkasid maavaldused kogunema üksikute maaomanike kätte. Seda ka Spartas, kus Aristotelese järgi "on maa läinud väheste kätesse" ("Poliitika", II, 1270). Sellest hoolimata ei saavutanud aristokraatlikud maavaldused Kreekas kunagi suurte Rooma latifundiumidega võrreldavat ulatust: klassikalisel ajajärgul omas jõukas Alkibiades näiteks vaid 28 hektarit maad (Platon, 1 Alcibiades, 123c). Igal juhul jäi maa jõukuse mõistega lähedalt seotuks.
Osa Vana-Kreeka maadest oli mõeldud avalikuks kasutamiseks ja/või oli see püha. Igal linnal oli sellist maad ning on hinnatud, et klassikalise perioodi Ateenas moodustasid sellised maad kümnendiku haritavast maast. Sellised maad kuulusid linnale (Atika puhul deemile) või mõnele templile ja linn andis neid üksikisikutele rendile.
Kaisma raamatukogu
Kaisma raamatukogu on raamatukogu Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Kaisma külas, Põhja-Pärnumaa Raamatukogu haruraamatukogu.
Raamatukogu sai alguse 1914 Pärnumaa Rahvahariduse Seltsi Kaisma haruseltsi raamatukoguna.
Kihlepa raamatukogu
Kihlepa raamatukogu oli raamatukogu Pärnu maakonnas Pärnu linnas Kihlepa külas. Viimane raamatukogu juhataja oli Luule Aomere.
Raamatukogu lõpetas tegevuse 29. veebruaril 2012 vastavalt Audru Vallavolikogu otsusele.
Oligoklass
Oligoklass on kivimit moodustav mineraal, mis kuulub päevakivide plagioklassi rühma. Võib ka öelda, et ta on plagioklassi erim.
Oligoklass on kivimit moodustavaks mineraaliks mitmetes happelistes ja keskmistes tardkivimites (graniit, süeniit, dioriit) ja sarnase mineraalse koostisega moondekivimites (gneissides). Ta on domineeriv mineraal ka andesiidis. Oligoklass on plagioklasside rühmas happelisuselt albiidi järel teine mineraal, milles anortiitse komponendi (Ca[Al2Si2O8]) sisaldus on 10–30%. Sellega sarnanevad plagioklasside rühma mineraalid albiit ja andesiin; seejuures nende eristamine toimub kristallooptiliste parameetrite määramisega.
Oligoklass on trikliinne päevakivi ja kuigi kohati (näiteks pegmatiitides) võib ta esineda tahveljate kristallidena, esineb ta sagedamini kas teradena või jämekristalse massina. Tema klaasiläikelised kristallid on värvuseta, valged, rohekas- või punakasvalged; lõhenevuspindadel pärlmutriläikega. Mineraali tihedus on 2,66 g/cm³, suhteline kõvadus Mohsi skaala alusel 6.
Oligoklassi keemiline valem on: (Ca,Na)(Al,Si)4O8, kus Ca/(Ca + Na) (anortiidi mahuprotsent) on vahemikus 10–30%.
Oligoklassi leidub Eestis rohkesti ja seda nii kristalses aluskorras kui ka rändkivides.
Invasioon
Invasioon ehk sõjaline invasioon on mingi riigi sõjaväe tungimine teise riigi territooriumile.
Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse Tehnoloogiaagentuur
Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse Tehnoloogiaagentuur (lühemalt: Eesti Tehnoloogiaagentuur; akronüüm: ESTAG) on aastal 2001 Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse juurde loodud asutus.
Tehnoloogiaagentuur toetab tehnoloogiaga seotud ja innovaatilisi projekte eesmärgiga edendada Eesti ettevõtlust.
Insener
pisi|Insener [[Robert Fultoni marmorkuju Kapitooliumis. Skulptor Howard Roberts (1889)]] Insener (prantsuse keeles ingénieur, ladina keelest ingenium 'kujutlusvõime, leidlikkus') on kõrgharidusega tehnikaspetsialist, kes kavandab, arendab, konstrueerib või kontrollib ehitustarindeid või tehnilisi seadmeid ning süsteeme, projekteerib ja korraldab nende valmistamist.
Insenerid töötavad peamiselt tööstuses, kuid nende osatähtsus on suur ka teaduses, eriti inseneriteaduste alal, ja kõrghariduses, kus toimub põhiline inseneride koolitus.
Ajalugu
Esialgu nimetati insenerideks sõjamasinate ehitajaid. 16. sajandil hakati Itaalias eristama sõjaväe- ja ehitusinsenere. Hollandis, hiljem ka Inglismaal ja teistes Euroopa maades laienes inseneri nimetus sildade ja teede ehitajaile. Esimesed tehnikaõppeasutused, mis hiljem kujunesid kõrgkoolideks, asutati 17. sajandil Kesk- ja Lääne-Euroopas.
Eesti
Eestis algas inseneride ettevalmistamine 17. septembril 1918, kui Eesti Tehnika Selts asutas ETS-i tehnilised erikursused, mis 1919. aasta sügisel nimetati ümber Tallinna Tehnikumiks. Õppida sai masinaehitust, elektrotehnikat, laevaehitust, hüdrotehnikat, ehitust ja arhitektuuri.
Aastal 1921 asutati Eesti Inseneride Ühing. Ühingu liikmete arv hakkas kiiresti kasvama, juba järgmisel aastal oli ühingus 100 liiget, kes jagunesid järgmiselt: insener-tehnolooge ja -mehaanikuid 32, teedeinsenere 20, ehitusinsenere 15, arhitekte 10, mäeinsenere 8, elektriinsenere 7, laevaehitajaid 3, keemikuid 2 ja muude erialade esindajaid 3. 1923. aasta välja antud kutseõiguste seadusega Tallinna Tehnikumi lõpetanud inseneride ja diplomeeritud inseneride õigused peaaegu võrdsustati ning aastast 1935 on kutsenimetus "insener". Riigivanema seadusega 15. septembrist 1936 nimetati Tallinna Tehnikum Tallinna Tehnikainstituudiks. Sinna toodi Tartu ülikoolist üle sealne, vaid kaks aastat tegutsenud tehnikateaduskond. Seadus sätestas, et tegemist on tehnilise ülikooliga, kus avati kolm osakonda: ehituse, keemia ning mehaanika ja mehaanilise tehnoloogia osakond. Pooleteise aasta pärast, 1. jaanuarist 1938 jõustunud ülikooliseadusega nimetati Tehnikainstituut Tallinna Tehnikaülikooliks, kus oli kaks teaduskonda: ehitus- ja mehaanikateaduskond ning keemia- ja mäeteaduskond.
Prisma Peremarket
pisi|Prisma Tallinnas Mustamäel pisi|Prisma kauplus Narvas pisi|Prisma toidukäru AS Prisma Peremarket on hüpermarketite kett, mis kuulub Soome ettevõttele S-ryhmä. Eestis on 8 Prisma kauplust: 3 Tallinnas, 2 Tartus ja 1 Narvas. Plaanis on avada veel 10 kauplust Tallinnas.
Eestis töötab Prisma kauplustes üle 700 töötaja.
Prisma turuosa toidukauba- ja esmatarbekaubaturul oli 2018. aastal 6,6%. 2019. aastal avaldati plaan tõsta turuosa 10%-ni.
Gert Fröbe
Karl Gerhart Fröbe (25. veebruar 1913 – 5. september 1988), esinejanimega Gert Fröbe, oli Saksamaa näitleja.
Kowalewo Pomorskie
Kowalewo Pomorskie (saksa keeles Schönsee) on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Golub-Dobrzyńi maakonnas, Kowalewo Pomorskie valla halduskeskus. Kowalewo Pomorskie asub Toruńi kesklinnast umbes 27 km kirdes.
Staap
Staap on organisatsiooni juhtimisasutus ja tööorgan, mis koordineerib selle tööd ja planeerib edasist tegevust. Staap on enamasti militaar- või paramilitaarotstarbeline, kuid võib olla ka tsiviilformeering.
Kowalewo Pomorskie
Asulat on esmamainitud 1222. aastal, linnaõigused sai 1275. aastal. 1466. aastast oli asula Poola Kuningriigi piires. Esimese Poola jagamise tulemusel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. 1833. aastal kaotas Kowalewo Pomorskie linnaõigused. Tagasi Poola koosseisu läks linn 1920. aastal. 1929. aastal sai Kowalewo Pomorskie linnaõigused tagasi.
Staap
Militaarstaap
Armees on staap väeosa, väekoondise või asutuse ülemale alluv tööorgan sõjategevuse, väljaõppe, logistika ja administratiivtöö planeerimiseks ja juhtimiseks. Staap kuulub üksuse juurde juhtimisorganina alates pataljoni tasemest. Staap koosneb osakondadest, jaoskondadest või sektsioonidest. Staabi tööd juhib staabiülem, kes on üksuse ülema 1. asetäitja ja ühe auastme võrra madalamal ametikohal üksuse ülemast. Staabi suurus ja ülesehitus sõltuvad vastava üksuse suurusest ja ülesannetest.
Gert Fröbe
Elu
Gert Fröbe sündis Oberplanitzis, mis nüüd on osa Zwickaust. Enne teist maailmasõda kuulus Fröbe Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse. Ta oli algul kutseline viiuldaja, kuid loobus sellest kabaree ja teatri kasuks.
Ta liitus natsiparteiga 16-aastaselt 1929. aastal, kuid lahkus sealt 1937. aastal. Sellele vaatamata aitas ta kahel Saksa juudil end Gestapo eest varjata. Film "Kuldsõrm" oli alguses Fröbe natsimineviku pärast Iisraelis keelatud, kuni Mario Blumenau, juut, keda ta koos tolle emaga varjanud oli, Viinis Iisreali saatkonna poole pöördus.
Staap
Militaarstaap
NATO struktuuri staabi tüüpilised osakonnad numbrite järgi on järgmised:
Gert Fröbe
Elu
Fröbe sai tuntuks ühes esimestest filmidest, mis pärast teist maailmasõda Saksamaal valmis: ta mängis 1948. aasta filmis "Berliner Ballade" Otto Normalverbraucherit (sõna-sõnalt 'Otto Tavatarbija'), kellest sai saksakeelne ekvivalent ingliskeelsele Average Joe'le. Tema tuntuim roll oli Auric Goldfinger, kurikael James Bondi filmis "Kuldsõrm".
Gert Fröbe suri Müncheni haiglas 5. septembril 1988 75-aastaselt südamerabandusse.
Staap
Militaarstaap
Staape formeerivad ka paramilitaarsed formeeringud.
Tsiviilstaap
Tsiviilstruktuurides kasutatakse staape peamiselt ajutiste juhtimisorganitena tegevuse koordineerimiseks ja planeerimiseks. Tavaliselt formeeritakse tsiviilstaape sisekaitse, päästetööde või oluliste kampaaniate läbiviimise ajaks.
Lühendis
Lühendis on sõna või sõnaühend, mis on saadud sõna või sõnaühendi lühendamisel.
Näiteks auto on lühendis sõnast automobiil.
Kihnu raamatukogu
Kihnu raamatukogu on raamatukogu Pärnu maakonnas Kihnu vallas Linakülas Kihnu rahvamajas.
August Solo
August Solo (sündinud 23. veebruaril 1935) on eesti pedagoog ja koolijuht.
Ta lõpetas Suislepa 7-klassilise kooli ja seejärel Viljandi Pedagoogilisse Kooli, kus ta õppis algkooliõpetajaks. 1967. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli vene filoloogia erialal vene keele ja kirjanduse õpetajana.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas 11 aastat Tartu 8. Keskkoolis, kuus aastat Tartu linnavalitsuses haridusosakonna juhataja asetäitjana ja alates 1976. aastast juhatajana.
1979. aastal asus ta tööle Tartu Pedagoogilise Kooli direktorina. See kool valmistas ette õpetajaid põhikooli baasil. 1980. aastate lõpus sai selgeks, et sellise baasharidusega õpetajate ettevalmistamine enam ei rahulda ning Solo asus vedama kooli rakenduskõrgkooli staatuse poole. 1. jaanuaril 1990 anti õppeasutusele tagasi tema kauaaegne nimetus Tartu Õpetajate Seminar ja 11. juulist 1991 reorganiseeriti seminar rakenduskõrgkooliks. August Solo oli Tartu Õpetajate Seminari rektor kuni 2001. aastani, mil seminar läks Tartu Ülikooli haridusteaduskonna koosseisu ja sellest sai Tartu Ülikooli õpetajate seminar.
August Solo on seisnud Tartule väga olulise – õpetajakoolituse – edendamise ja arendamise eest. Seda nii sisulise (kõrgharidust andvate õppe- ja ainekavade väljatöötamine, täienduskoolituse süsteemi ja kaugõppeosakonna käivitamine jm) kui materiaalse (Purde tänava ühiselamu ehitamine, Salme tänava õppehoone säilitamine) poole pealt.
Ojaküla paemurd
Ojaküla paemurd on endine paemurd Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Ojakülas.
Paemurrus esinev paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Paljand on Aseri lademe Ojaküla kihistiku stratotüüp.
Sealne paljand esineb kolme astmena. Ülemises astmes on ülemised 20 cm üksikute raudooididega lubjakivist, allpool sisaldab kivim rohkem ooide. Teises astmes koosnevad ülemised 10 cm savikast ooididega lubjakivist, allpool esineb 55 cm pruunide ooididega lubjakivikihte vaheldumisi ooidideta lubjakivikihtidega. Ülemised kihid kuuluvad kõik Ojaküla kihistikku. Kolmanda astme moodustab fossiiliderohke ooidideta Malla kihistiku lubjakivi.
Kabjalised
Kabjalised (Perissodactyla) on imetajate klassi kuuluv selts.
Kabjalisi iseloomustab hästiarenenud kolmas varvas, mida läbib jäseme pikitelg. Teised varbad on nõrgalt arenenud või puuduvad. Kabjalistel ei ole rangluud ja magu on lihtne. Nisasid on vaid üks paar, need asuvad kubemepiirkonnas.
Evolutsioon
"Loomade elu" järgi põlvnevad kabjalised primitiivsetest kiskjalistest kreodontidest. Tänapäeval ei ole see enam üldtunnustatud seisukoht, sest sõna "kreodont" tähendust on kitsendatud. Tänapäevase seisukoha järgi põlvnevad kabjalised, kreodondid ja kiskjalised koos sõraliste ja loivalistega ühistest esivanematest, keda ei nimetata enam kreodontideks nagu mõnekümne aasta eest, vaid teiste nimedega (Fereuungulata, Pegasoferae).
Kabjalised ilmusid alameotseenis ning hargnesid kiiresti, andes 12 sugukonda ja üle 500 liigi. Meie ajani on säilinud vaid kolm sugukonda: hobuslased, taapirlased ja ninasarviklased.
Kabjalised tekkisid Aasias umbes 55 miljonit aastat tagasi ja levisid sealt kiiresti teistele mandritele. Kuid hobuslased ja taapirlased arenesid välja hoopis Põhja-Ameerikas ning levisid sealt Aasiasse ja mujalegi. Ninasarviklased arenesid Aasias taapirisarnastest loomadest ja asustasid Ameerika uuesti.
Kabjalised olid üsna mitmesuguse suurusega, aga ega nende seas väga väikesi ole olnud. Üks kõige väiksemaid neist on hobuse eellastele lähedane Propalaeotherium, kes kaalus 10 kg ja kelle õlakõrgus oli 30–60 cm. Teisalt kuulus kabjaliste hulka suurim teadaolev maismaaimetaja, sarveta ninasarvik indrikoteerium, kelle tüvepikkus oli 10 m, õlakõrgus 5½ m, pea suurim kõrgus maapinnast 8 m, kolju pikkus 1½ m ja kaal 11–20 t.
Retsentsed kabjalised
Tänapäeva kabjalistest on kõik hobuslased karjaloomad. Hobused organiseeruvad karjadeks ehk tabuunideks, kus on juhtmära ja juhttäkk. Osa väljasurnud kabjalisi, näiteks isegi 2½ m kõrgune brontoteerium, olid samuti karjaloomad. Isegi mõned fossiilsed ninasarvikud (Diceratherium) moodustasid karju.
Tänapäeva ninasarvikud on seevastu üksildased loomad, kel on igaühel oma maa-ala ja kes ründavad oma liigikaaslasi, kes nende maa-alale satuvad. Ka taapirid on üksildased loomad, aga teisel põhjusel: nad on häbelikud ja peidulise eluviisiga ega kaitse oma elupaika.
Tähelepanuväärsete väljasurnud kabjaliste hulka kuulub halikoteerium, kelle tagajalad olid lühemad esijalgadest ja kes kõndis sõrmenukkidele toetudes – loomariigis pole see tavaline ja kabjaliste seas teisi selliseid loomi pole. Halikoteeriumid surid välja suhteliselt hiljuti, vähem kui miljon aastat tagasi.
Nagu paljudes teistes loomarühmades, nii ka kabjaliste seas võitlevad isased omavahel õiguse eest emastega paarituda. Ühtlasi on isasel komme maitsta emase uriini, et kindlaks teha, kas emasel on innaaeg. Emane võib innaaja saabumisest ka ise teada anda, näiteks india ninasarvikud ja taapirid vilistavad. Kabjaliste tiinus kestab kaua, kõige vähem hobustel (11 kuud), kõige kauem ninasarvikutel (16 kuud). Korraga sünnib üks poeg, keda nimetatakse varsaks, väga harva tuleb ette kaksikuid. Varss suudab püsti tõusta juba mõne minuti jooksul pärast sündimist, kuid muus osas sõltub emast väga. Varss jääb ema juurde isegi pärast võõrutamist, tavaliselt senikaua, kuni emal sünnib järgmine varss ja ta eelmise minema ajab. Seejärel otsib noor taapir või ninasarvik endale uue elupaiga, aga noor hobune ühineb mõne tabuuniga. Juhttäkk võib noored täkud minema ajada, misjärel viimased moodustavad omaette tabuuni, kus pole emaseid.
Inimesed on kaua aega kabjalistega koos elanud. Esimese kabjalisena kodustati metseesel ja see juhtus Vana-Egiptuses 7 tuhat aastat tagasi. Hobused kodustati 6 tuhat aastat tagasi. Kuigi ninasarvikuid ei ole kodustatud, on neid ammustest aegadest vangistatud ja näidatud loomaaedades. Oluline on sealjuures asjaolu, et hobuslasi on lihtne vangistuses paljundada, ninasarvikuid seevastu väga keeruline. Taapirid seevastu on kodustamiseks liiga arad.
Kabjaliste arvukus on viimasel ajal vähenenud. Sellepärast on nad eri määral kaitse alla võetud.
Kaks hobuslast, tarpan ja kvaga, on välja surnud viimase paarisaja aasta jooksul. Kuna neil on suhteliselt lähedasi sugulasliike, siis toimuvad katsed kummagi liigi tagasiaretamiseks olemasolevate (vastavalt hobuste ja sebrade) põhjal. Kummaski osas on saavutatud ka teatud edu, nimelt välise sarnasusega loomad, kuid sellegipoolest ei peeta neid tarpaniteks ja kvagadeks, vaid kõigest hobuse- ja sebratõugudeks.
Sugukonnad ja perekonnad
Retsentseid kabjalisi on maailmas 17 liiki. Need jaotuvad kolme sugukonda ja kokku kuude perekonda.
Makrofaagid
Makrofaagid (lad macrophagus, macrophagocytus, kr makros suur + phagein sööma + kytos rakk) on paljude selgroogsete loomade erinevates kudedes asuvad suured õgirakud.
Makrofaagid pärinevad luuüdi tüvirakkudest. Veres ringlevaid makrofaage nimetatakse ka valgeteks vererakkudeks. Veres tekivad makrofaagid monotsüütide diferentseerumisel. Makrofaagid on võimelised veresoontest väljuma ja liikuma patogeenide kõrvaldamiseks kudede rakkudevahelisse ruumi.
Makrofaagide ülesanded pole täielikult teada; arvatakse, et nad kõrvaldavad kudedest surnud rakkude jäänuseid, mikroobe ja kasvajarakke ning stimuleerivad immuunsüsteemi rakke patogeene ründama.
On leitud, et makrofaagid toodavad progesterooni, mis on oluline hormoon eriti raseduse ajal.
Koemakrofaagid
Imetajatel leidub makrofaage sünnijärgselt kõikides kudedes. Nii näiteks paiknevad peaajus mikrogliiarakud, mis moodustavad ligi 15% peaaju rakkude populatsioonist.
Erinevate kudede makrofaagid kannavad erinevaid nimetusi.
Makrofaagid on olulised organismi lümfisüsteemi töös ja rakulise immuunsuse tagamisel. Nad osalevad fagotsütoosis (lagundavad võõraineid), põletikureaktsioonis, kasvajarakkude hävitamises ning immuunsuse kujunemises, mõjutades ja stimuleerides teisi lümfisüsteemi rakke, nt lümfotsüüte.
pisi|Makrofaagid kasvajarakku õgimas
Makrofaage ringleb hulgaliselt lümfoidkudedes, näiteks lümfisõlmedes. Humoraalse immuunreaktsiooni tulemusel moodustub antikeha ja antigeeni ühinemisel kompleks, mille makrofaagid hävitavad.
Mõned bakterid, näiteks tuberkuloosi mükobakter, on makrofaagide toimele resistentsed.
Makrofaagide eritised
Eri kudedes paiknevad makrofaagid on võimelised tootma erinevaid patogeene kahjustavaid aineid.
Makrofaagid eritavad rohkem kui 50 bioloogiliselt aktiivset ainet, näiteks valke, lipiide, hapniku metaboliite, ensüüme, ensüümide inhibiitoreid jpt. Munandites paiknev makrofaagide populatsioon eritab ainet, mis stimuleerib Leydigi rakke, et need eritaksid testosterooni.
Ateroskleroos
Aterosklerootiliste naastude iseloomulikuks tunnuseks on nendes leiduvad makrofaagid, mis õgivad veresoonte endoteeli sattunud madala tihedusega lipoproteiine. Lipoproteiine täis makrofaage nimetatakse nende välimuse tõttu vahtrakkudeks. Vahtrakkude surres jätkub põletikuline protsess ja naastude kaltsifitseerumine.
Leepra
Leepra mükobakter seondub peremeesrakkude pinnal olevate retseptoritega ja fagotsüteeritakse. Edasi paljuneb bakter makrofaagide sees.
Omandatud immuunpuudulikkuse sündroom
Arvatakse, et makrofaagidel on oluline roll ka inimese immuunpuudulikkuse viiruse reservuaarina.
Põletikulised haigused
Makrofaage seostatakse mitmete kroonilise põletikuga kulgevate haiguslike seisunditega, nagu insuliiniresistentsus, kasvajad jpt.
Reumatoidartriit
Makrofaagidel on oluline roll reumatoidartriidi patogeneesis.
Tuberkuloos
Arvatakse, et tuberkuloosi mükobakter suudab vältida makrofaagide toksilisi eritisi ja kasutab makrofaage paljunemiskeskustena.
Tulareemia
Francisella tularensis 'e põhjustatud tulareemia korral mõjutavad bakterid makrofaagide surma nii, et see võimaldaks bakteritel makrofaagide abil organismis levida.
Maolistel
Madude makrofaage on vähe uuritud, kuid arvatakse, et morfoloogiliselt sarnanevad nad teiste selgroogsete loomade makrofaagidega. Maksas, põrnas, neerudes ja kroonilistes põletikukolletes on neil (nagu kaladel ja kahepaiksetel) tuvastatud melanomakrofaage.
Ajalugu
Makrofaagid avastas 1884. aastal Venemaa bioloog Ilja Iljitš Metšnikov.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Macrophage seisuga 14.06.2014.
Estinfilm
Estinfilm (aastani 2003 Eesti Tõsielufilm) on aastal 1998 Mati Sepping'u asutatud filmitootmise ja -levitamisega tegelev ettevõte.
Heini Paas
Heini Rosilda Paas (6. oktoober 1918 Mõniste vald, Hargla kihelkond, Võrumaa – 26. september 2021) oli eesti kunstiajaloolane.
Estinfilm
Estinfilm produtseerib peamiselt dokumentaalfilme, samuti levitab välismaa väärtfilme.
Heini Paas
Heini Paas oli talupidaja tütar.
Ta õppis Mõniste algkoolis, Valga Ühisgümnaasiumis ja Tartu Ülikoolis filosoofia teaduskonnas, peaainena kunstiajalugu. Õppejõud olid Sten Karling (lühikest aega), Armin Tuulse ja Voldemar Vaga. 1939. aasta alguses astus korporatsiooni Indla. Lõpetas ülikooli kunstiajaloolasena 1945. aasta sügisel ja sai ajutise lõputunnistuse. Diplom vormistati ametlikult alles 1948. aastal, kui Moskvast saabusid diplomi jaoks vajalikud kaaned.
1968. aastal kaitses ta Voldemar Vaga juhendamisel kandidaadidissertatsiooni skulptor Ferdi Sannamehe loomingu kohta ja sai kandidaadikraadi.
Teadustöö
Uurinud Eesti skulptuuri ajalugu, koostanud skulptuurinäitusi.
Teoseid
Kirjutanud monograafiaid skulptoritest ja artikleid Eesti Kunstimuuseumi ajaloost, uurimuslikke näitusekatalooge ja muuseumifondikatalooge. Üle 20 teadustrükise.
Sovata
Sovata (ungari keeles Szováta) on linn Rumeenias Transilvaanias Mureși maakonnas.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Sovata elanikest ungarlasi 89,4% rumeenlasi 8,5% ja mustlasi 2,0%.
Plaani Külajärv
pisi|Plaani Külajärv Plaani Külajärv (ka Külajärv, Plaani järv, Suurjärv, Plaani Küläjärv) on Võru maakonnas Rõuge vallas asuv järv. Selle pindala on 23,1 ha. pisi|Külajärv [[Plaani küla maastikul]] Järvest saab alguse Piusa jõgi.
Koonga raamatukogu
Koonga raamatukogu on raamatukogu Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Koonga külas. Raamatukogu juhataja on Erika Luige.
Alates 1. septembrist 2018 on raamatukogu koos teiste Lääneranna vallas asuvate raamatukogudega Lääneranna Raamatukogu haruraamatukogu.
Torbikud
pisi|Torbikud III Kagu-Eesti tantsupeol 2018. aastal pisi|Torbikud Kagu-Eesti tantsupeol 2012
Torbikud on Tartus tegutsev segarahvatantsurühm, mis loodi 2009. aastal.
Rahvatantsurühma Torbikud lõi MTÜ Rahvatantsuselts Torbikud, mis on avalikes huvides tegutsev Eesti rahvatantsu ja folkloori viljelev kollektiiv. Seltsi eesmärgiks on organiseerida ja toetada rahvatantsu õppimist ning esitamist avalikel üritustel. Rahvatantsurühma Torbikud kuulub 2013. aasta seisuga kolm koosseisu: Punased, Valged ja Rohelised torbikud. Tegu on täiskasvanute segarühmadega (B-rühmad). Torbikud kannavad Äksi ja Puhja kihelkonna rahvarõivaid.
2012. aastal esindasid Torbikud Eestit ja Tartu linna rahvusvahelisel rahvatantsufestivalil Europeade Itaalias Padovas.
2013. aastal viisid Torbikud läbi Tartu tudengipäevade öötantsupidu.
Halve Maen
pisi|Halve Maen Halve Maen (eesti keele tõlkes 'Poolkuu') oli Hollandi Ida-India Kompanii käsutuses olnud laev. 1608. aastal valminud purjelaev oli Hollandi Vabariigi heaks töötava inglise kapteni Henry Hudsoni käsutuses, kui 1609. aasta septembris tänasesse New Yorgi sadamasse seilati.
pisi|vasakul|Laeva jäljend, mille hollandlased kinkisid 1909. aastal Ameerika Ühendriikidele 300 aasta täitumisel [[Hudsoni jõgi|Hudsoni jõel seilamisest]]
Liiv-pirnipuu
Liiv-pirnipuu vilja nimetatakse liivpirniks. Viljad on ümarad, õunakujulised. Vilja läbimõõt on kuni 3 cm. Vilja värvus on sõltuvalt sordist erinev, varieerudes helepruunist kollaseni. Põhjapoolkeral õitseb aprillis.
Liik on pärismaine Aasias. Seda kultiveeritakse Hiinas, Indias, Jaapanis, Austraalias, Uus-Meremaal, USA-s jm.
Temast on aretatud mitu sorti. Teisendi ''Pyrus pyrifolia var. Culta'' vilja nimetatakse pirnõunaks ehk nashiks.
Viljadest tehakse mahla või keediseid. Koreas lisatakse seda punšile. Hiinas peetakse seda pühaks puuks. alt=on väga maitsev puuvli|pisi|Liiv-pirnipuu
Levik
Liiv-pirnipuu hulka kuulub veidi üle 20 liigi. Neist umbes pooled kasvavad looduslikult Euroopas, Põhja-Aafrikas ja Väike-Aasias, pooled aga Kesk- ja Ida-Aasias. Perekonda kuuluvad ka kodustatud ja laialiselt kultiveeritavad harilik pirnipuu (Pyrus communis). Esimene neist on pehmete viljadega hübriidne liik, mida looduses ei leidu, kuid mida kultiveeritakse viljade saamiseks Euroopas, USA-S, Kanadas, Argentinas, Tšiilis, Lõuna-Aafrikas jm. Kõvade viljadega liiv-pirnipuud kultiveeritakse Hiinas, Indias, Jaapanis, Austraalias, Uus-Meremaal, USA-s jm.
Toompea allasum
Toompea on Tallinna Kesklinna linnaosa Vanalinna asumi allasum Toompeal.
Liiv-pirnipuu
Liigid
Eesti ainus pärismaine on liik mets-pirnipuu (Pyrus pyraster), mis kasvab haruldasena Lääne-Eestis, looduskaitse all.
Toompea allasum
Toompea kõrgendikul asunud Toompea oli lossifoogtikohtu ja Toomgildi valitsetav iseseisev linn ning liideti Tallinna all-linnaga alles 1878. aastal. Varem oli Toompea olnud lühikest aega ühendatud Tallinnaga aastail 1785–1796. pisi|300px|Vaade Toompeale üle [[Tallinna vanalinna]] thumb|250px|[[Toompea ordulinnus, vasakul pool Pilstickeri torn, keskel konvendihoone ja paremal pool Pikk Hermann]]
Liiv-pirnipuu
Liigid
Kultuuris kasvatatakse ka paljude sortidega harilikku pirnipuud (Pyrus communis).
Toompea allasum
Vanalinna Toompea asumi tänavad
Falgi tee, Kiriku plats, Kiriku põik, Kiriku tänav, Kohtu tänav, Komandandi tee, Lossi plats, Piiskopi tänav, Pikk jalg, Rahukohtu tänav, Rutu tänav, Toom-Kooli tänav, Toompea tänav, Toom-Rüütli tänav. Toompea kõrgendikulele pääseb mööda Patkuli treppi, Pikka jalga, Lühikest jalga ja Toompea tänavat, Falgi teed, Komandandi teed.
Liiv-pirnipuu
Kasutamine
Pirne süüakse põhiliselt värskelt, harvem kuivatatult ja konservitult. Pirne kasutatakse mitmesuguste toitude, pagaritoodete, veinide, siidri, siirupite, mahlade, kompottide jm valmistamisel,
Väikeses koguses omastab inimese organism pirne suurepäraselt. Pirnid korrastavad seedimist. Dieettoitudes on sageli tähtsal kohal, eriti diabeetikute toitumises.
Kuumaveeallikas
pisi|[[Grand Prismatic Spring Yellowstone'i rahvuspargis]] pisi|Euroopa suurim kuumveeallikas Deildartunguhver Islandil (180 l/s, 97 °C) Kuumaveeallikas on allikas, mille vee temperatuur on üle +20 °C või ületab asumispiirkonna aasta keskmist õhutemperatuuri.
Toompea allasum
Vanalinna Toompea asumi tänavad
Toompea kõrgendiku põhjapoolsel küljel asuvad Kohtuotsa vaateplats ja Patkuli vaateplatvorm ning idaküljel Eestimaa Roheliste vaateplatvorm ja Kuberneri aed.
Kuumaveeallikas
Kuumaveeallikate suurim osa toituv põhjavesi saab soojust magma intrusioonidest vulkaanilistes piirkondades. Mõned kuumaveeallikad ei ole seotud vulkaanide tegevusega ning sellistel juhtumitel saab vesi soojust konvektiivse tsirkulatsiooni käigus. Põhjavesi liigub allapoole ja jõuab üle ühe km sügavusse. Seal on geotermilise gradiendi (10 km sügavuseni umbes 30 °C ühe km kohta) tõttu kivimite temperatuur kõrgem, kui ülevalpool.
Toompea allasum
Ajalugu
'''Enne 1220. aastat''' pisi|[[Pikk jalg]] Kirjalikult mainitud Henriku Liivimaa kroonikas seoses Taani kuninga sõjakäiguga Revalasse (Revele) Lyndanise linnusena.
"Kõik nad maabusid oma sõjaväega Revala maakonnas ja asusid Lyndanisesse, mis oli varem revalaste linnus, ja lammutades vana linnuse, hakkasid teist, uut ehitama..."
Kuumaveeallikas
20 °C isoterm kulgeb maakoores sügavusel alates 1500–2000 m igikeltsa piirkondades kuni vähem kui 100 m lähistroopikas, troopikas jõuab ta pinnasesse. Aktiivse vulkaanilise tegevuse piirkondades ilmuvad kuumaveeallikad geisrite ja veeaurujugade kujul, sest vesi ja veeaur on seal ülekuumendatud (150–200 °C). Selliseid kuumaveeallikaid esineb Kamtšatkal (Paužetka), USAs (Suured geisrid), Uus-Meremaal (Uairakei), Itaalias (Larderello), Islandil jms.
Toompea allasum
Ajalugu
"Isand Wenezlaus aga seisis oma slaavlastega orus, mis oli mäe merepoolsel nõlval..."
"... ja kui linnus oli valmis ehitatud ja (oma mehed) sinna paigutatud, läks kuningas tagasi Taanisse. Ja sinna jäid maha piiskopid koos kuninga meestega, kes terve selle aasta läbi võitlesid revalastega..."
Taani kuningaks oli Valdemar II. Sejr, kaasas neli piiskoppi ja slaavlaste vürst Vitslav I (Wizzlaus, Wenezlaus). Taani ajalookirjutaja Olaus Petri (16. saj) arvates toimus Lyndanise lahing 15. juunil 1219. Taani ametlik ajalugu seostab lahingut Taani rahvuslipu Dannebrog võitmisega. Henriku kroonikast lähtub, et revalaste linnus oli vana (castrum antiquum) ja selle lammutamine ei nõudnud suurt vaeva.
Org mäe merepoolsel nõlval võis olla tänase Pika jala otsas Nunne tänava kandis.
Eestlaste linnus võis eri hinnanguil olla ehitatud kas 8. või 11. sajandil. Miks linnus 13. sajandi alguseks maha jäeti, jääb ebaselgeks.
Paljuviidatud Al-Idrīsī 1154. aasta Astlanda kaardil asuv qlwry või flwry, mida on loetud ka Kaleweny ning Vene kroonikate Kolõvan, ei pruugi Henriku ja taanlaste Lyndanise olla. Pigem on tegemist Kallaverega, mis on mainitud ka 1241. Taani hindamisraamatus.
13.–14. sajand
Rävala ja Harjumaa alistamise järel jaotati Toompea alast 1/4 Mõõgavendade ordule ja 3/4 Taani kuninga asehaldurile ja Taani kuninga vasallidele (hilisemale Harju-Viru rüütelkonnale).
Keskajal jagunes Toompea Suureks linnuseks, Väikeseks linnuseks (mida tänapäeval tunneme Toompea lossi nime all) ja eeslinnuseks. Varem oli Toompea eraldi linn (saksa Dom zu Reval), mille eeslinnad olid Tõnismäe, Kassisaba ja Kelmiküla (neid nimetati ka Toomalev).
Toompea eeslinna piir kulges Ingeri bastioni juurest mööda Hariduse tänavat, Pärnu maanteed, Väike-Ameerika, Koskla ja Tulika tänavat ning Paldiski maanteed (Lille ja Telliskivi tänava vahelisel alal jäid Paldiski maanteed äärsed krundid Toompea eeslinnast välja), pöördudes umbes praeguse Tehnika tänava suunas, sealt edasi hilisemate Raudtee peatehaste juurest põhja ning umbes 120 meetrit enne Balti jaama kagusse üle Snelli tiigi Toompea müürini.
Suur linnus hõlmas künka põhjapoolse kõrgema osa, arvatakse, et sama maa-ala hõlmas ka muistne eestlaste linnus. Suure linnuse keskosas asetseb plats, kuhu 13. sajandi alguses püstitati Tallinna toomkirik ja lõunapoolsesse külge mäenõlvale Toompea Väike linnus, linnuse ümer rajati ka Tallinna piiskopi residents, aadlike elumajad, mis aga hilisemate tulekahjude käigus on hävinud.
Lavassaare raamatukogu
Lavassaare raamatukogu on raamatukogu Pärnu maakonnas Pärnu linnas Lavassaare asulas. Raamatukogu juhataja on Liia Gentalen.
Toompea allasum
Ajalugu
Toompea tänavavõrk koosneb paljudest radiaalselt paiknevatest tänavatest, mis koonduvad kokku keskel asetsevale platsile, millel asub Tallinna toomkirik. Seoses ringmüüri ehitamisega rajati 14. sajandil nimetatud tänavakeste välisotstesse sadultornid. Sellist ringmüüriäärset tänavat, nagu see eksisteeris all-linnas, pole Toompeal arvatavasti kunagi olnud. Arvatakse, et Toompea tänavavõrk on väga vana, mõningate arvamuste kohaselt pärineb ta 11. sajandist, mil praeguse Toomkiriku asemel paiknes tollane eestlaste linnuse peaväljak.
Enne 13. sajandit pääses Toompeale arvatavasti ainult mööda praegust Pikka jalga, mis on muistse linnuse juurdepääsuteeks. Saksa kaupmeeste asula tekkega Niguliste kiriku lähedusse rajati arvatavasti ka praegune Lühike jalg. Umbes samal ajastul või veidi hiljem tekkis Toompeale pääsuks lõunast ka otsetee, mis kulges umbkaudu mööda praegust Toompea tänavat.
Liivimaa ordu saavutas tegeliku sõltumatuse Saksa ordu kõrgmeistrist 15. sajandi keskel, pärast maiskondade konflikti. Samal ajal püüti Saksa ordult üle võtta ka Eestimaad, mis 1459. aastal ametlikult toimuski, kui Eestimaa aadliseisus lepinguga maksuvabaks tunnistati ja Toompea linnus Liivimaa maameistri valdusse sai. Liivimaa ordu valitsemise ajal resideeris Toompeal, Toompea Väikeses linnuses Tallinna komtuurkonna Tallinna komtuur, kes valitses Toompea ja Tallinna linnamüüri sees asuva Tallinna all-linnast väljapoole jääva komtuurkonna üle.
Vaatamata säilinud tänavastruktuuri iidsusele on Toompeal vanu ehitisi peale Toompea linnuse ja Toomkiriku säilinud väga vähe, enamik hoonestust pärineb 18.–19. sajandist. Seda on põhjustanud mitmed laastavad tulekahjud, mis on vanema hoonestuse hävitanud. Need toimusid Toompeal 1288., 1433., 1553. ja viimati 1684. aastal (Toompea tulekahju). Neist viimane hävitas praktiliselt kogu Suure linnuse hoonestuse koos Tallinna toomkirikuga. Põlengust säilis vaid kolm maja ja Väike kindlus (üks säilinud majadest asub Toom-Kooli tänaval Toomkiriku taga).
Toompea oli Mõõgavendade ja Liivi ordu valduses ning tänapäevalgi on seal erinevalt all-linnast tooni andmas aadlike linnapaleed, mis on ehitatud põhiliselt klassitsistlikus stiilis ja mille kõrgus ei ulatu üle 2–3 korruse. Paljude hoonete keldrid ja osa müüre on aga palju vanemad, ulatudes tagasi 13.–17. sajandisse. Toompea krundid on üldiselt suuremad kui all-linna omad, sisaldades sageli avaraid hoove.
pisi|left|Tallinna kaart (1810) ja [[Toompea eeslinn (Форштать)]] pisi|Vaade Toompeale mere poolt 1823. aastal, autor teadmata pisi|Toompea. [[Wilhelm Siegfried Stavenhagen, 1867 ]] 1783. aastal jaotati linn Tallinna asehaldurkonna moodustamisega 7 kvartaliks :
Elukorraldus Toompeal
Toompea linna juhtis lossifoogtikohus lossifoogti eesistumisel. Keskajal tegutses Toompeal peale Toomgildi veel Püha Anna gild, tõenäoliselt ka 10 000 rüütli vennaskond ja Püha Jüri vennaskond.
Toompea kodanikud kuulusid Toomgildi. Toomgildi liikmeks võeti vastu samadel tingimustel nagu Tallinna Väikegildi. Vastuvõtmise otsustas Toomgildi koosolek häälteenamusega.
Kalle Pilt
Kalle Pilt (sündinud 15. juunil 1966 Võrumaal) on ehitusinsener, poliitik ja ettevõtja.
Toompea allasum
Elukorraldus Toompeal
Toomgildi korralised koosolekud toimusid iga kolme kuu tagant. Osavõtt oli kõigile gildi liikmetele kohustuslik.
Kalle Pilt
Hariduskäik
Lõpetas 1984 Vastseliina keskkooli ja 1991 Eesti Põllumajanduse Akadeemia hüdrotehnikainsenerina (cum laude).
Toompea allasum
Elukorraldus Toompeal
Erinevalt teistest Eestimaa linnadest kehtis Toompeal Eestimaa maaõigus (mitte Eestimaa linnaõigus).
Kalle Pilt
Hariduskäik
1994. aastal läbis koolituse "Strategic Business Development Consultants Training Programme". Omandas 2002. aastal Tartu Ülikooli Avatud Ülikoolis ärijuhtimise magistrikraadi.
Toompea allasum
Toompea kodanikuvanne (1845)
Tõlge eesti keelde:
Kalle Pilt
Töökäik
Aastatel 1990–1991 oli ta Valga maakonna Hellenurme kolhoosi peainsener ehituse alal, 1991–1992 ITC direktori Andres Bergmanni assistent, 1992–1994 AS Est Stein Tartu esinduse juhataja. 1994–1995 oli ta EKE Ariko juhtimis- ja ettevõtluskonsultant ning 1995–1999 Arilekt OÜ juhtimis- ja ettevõtluskonsultant.
Toompea allasum
Toompea kodanikuvanne (1845)
"Mina, lõpusnimetatu, tõotan ja vannun kõikvõimsa Jumala nimel tema püha Evangeeliumi juures, et mina tahan ja saan Tema Keiserlikku Majesteeti, seaduslikku ja sündinud Suurt Valitsejat ja Keisrit Nikolai Pavlovitši, kõiki venelaste Isevalitsejat, ja Tema Keiserliku Majesteedi Troonipärijat, Tema Keiserlikku Kõrgust tsesarevitš Aleksander Nikolajevitši truult ja teesklemata teenida ja kõiges sõna kuulda, säästmata oma elu viimse veretilgani ja kõiki Tema Majesteedi Kõrge Isevalitseja riigile ja võimule kuuluvaid õigusi, nii neid, mis on juba juurdunud, kui ka neid, mis alles saadakse, kogu oma mõistuse, jõu ja võimete kohaselt säilitada ja kaitsta ja seejuures täiel määral püüda vaeva näha kõike edendada, mis Tema Keiserliku Majesteedi truule teenistusele ja riigi kasudele igal juhul kasu toob, Tema Keiserliku Majesteedi huvide kahjustamisest aga, niipea kui ma sellest teada saan, mitte ainult aegsasti teatada, vaid ka igal viisil vaeva näha, selle ärahoidmiseks ja vältimiseks. Peaks aga, mille eest Jumal hoidku, Toom vaenlase kätte langema, siis mina tahan ja saan kõigist ohtlikest nõuannetest hoiduma ja koos kõigi teiste truude elanikega mitte ainult isiklikult, vaid ka koos oma teenistuskõlblike majalistega, oma vara ega elu säästmata, nii tõesti aidaku mind Jumal ihu ja hingega. Selle oma vande lõpus suudlen ma oma Lunastaja Sõna ja risti. Aamen."
Kalle Pilt
Töökäik
1999–2013 oli ta OÜ Puleium juhataja. 2003–2007 Eesti Mükoloogiauuringute Keskuse juhataja. 2013. aastast Eesti Mükoloogiauringute Keskuse sihtasutuse nõukogu esimees.
Toompea allasum
Liitmine Tallinnaga
1887. aastal 26. märtsil Venemaa keisri Aleksander II ukaasiga kehtestati Läänemere kubermangude linnades 1870. aasta Vene üldine linnaseadus. (1878) ühendati Toompea Tallinna all-linnaga, ühise Tallinna linnavalitsuse alla. Esimese Tallinna linnapea Oskar Artur von Riesemanni aselinnapeaks valiti sündik Thomas Wilhelm Greiffenhagen ja linnanõunikeks, senised raehärrad Alexander Elfenbein (1823–1898) ja Ludwig Joseph Berting (1828–1911) ning Toompea lossifoogt Johannes Huhn (1844–1880). 1. jaanuaril 1916. aastal kinnitas Eestimaa kuberner politseijaoskondade ja sellega ka linnaosade haldusterritooriumite ümberkorraldused. I jsk piires asunud Pelgulinn viidi üle V jsk territooriumiks. Lasnamägi, mis oli seni jaotatud II ja III jsk vahel, allutati III jsk-le. Toompea piirkond, mis oli V jsk piires, viidi VI jsk territooriumiks. Samuti anti senistele numbrilistele linnajagudele nimetused:
Kalle Pilt
Töökäik
2007. aastast Eesti Kohtuekspertiisi Instituudi riiklikult tunnustatud kohtuekspert. 2011. aastast Wood NDT OÜ puitkonstruktsioonide ehitusekspert. 2007–2012 Eesti Maaülikool lektor (puitkonstruktsioonid, tarindite projekteerimise alused loengud ja menetluspraktikate juhendamine). 2010–2013 Eesti Vabaõhumuuseumi Interreg IVA rahvusvahelise projekti FaBBi projektijuht.
Poliitiline tegevus
Kalle Pilt oli Eesti Vabaerakonna asutajaliige ning juhatuse liige 2014–2015. Olnud ka Vabaerakonna Tartu ühenduse esimees ja Tartu valimisringkonna koordinaator. Alates novembrist 2015 osaleb Tartu Linnavolikogu linnavarade komisjoni töös.
Tingmärklühend
Tingmärklühendid arvatakse abreviatuuride hulka.
Rääkjärv
pisi|Kurtna Rääkjärv Rääkjärv on Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Vasavere külas asuv järv. Selle pindala on 5,0 ha.
Oleksandr Kuts
Oleksandr Kuts (ukraina keeles Олександр Іванович Куць; sündinud 6. augustil 1976 Tšernihivi oblast) on Ukraina sõjaväelane ja riigiametnik.
Teenistus
Ta oli alates 22. juunist 2018 Donetski oblasti administratsiooni juht.
Alates 19. juulist 2022 juhib ta SBU Harkivi oblasti peavalitsust.
Ramón Medina Bello
Ramón Medina Bello (sündinud 29. aprillil 1966) on Argentina endine jalgpallur, ründaja.
Koondisekarjäär
Argentina jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1991–1994 17 mängu ja lõi 5 väravat.
Bule-Bule
pisi|Antônio Ribeiro da Conceição (Bule-Bule) Antônio Ribeiro da Conceição (kirjanikunimega Bule-Bule; sündinud 22. oktoobril 1947) on Brasiilia proosakirjanik ja luuletaja.
Ebba Margaretha De la Gardie
thumb|Ebba Margaretha De la Gardie thumb|Ebba Margaretha Stenbocki haukabel [[Pühalepa kirikuaias.]] Krahvinna Ebba Margaretha De la Gardie (pärast abiellumist Ebba Margaretha Stenbock; 24. november 1704 – 10. september 1776) oli Eestimaa aadlinaine, Fredrik Magnus Stenbocki abikaasa.
Ebba Margaretha De la Gardie sündis kindralleitnant krahv Adam Carl De la Gardie (1664–1721) ja Anna Juliana Horni tütrena.
1755. aastal tagastati Ebba Margarethale enamik tema vanaisale Axel Julius De la Gardie kuulunud valdusi Hiiumaal, mis pärast Põhjasõda olid riigistatud. Ebba Margaretha omandusse läksid Suuremõisa, Hiiessaare, Kõrgessaare ja Putkaste mõis.
Ebba Margaretha Stenbock lasi aastail 1755–1760 Suuremõisa rajada esindusliku barokklossi, Suuremõisa lossi.
Ebba Margaretha Stenbock on maetud sarkofaagi Pühalepa kirikuaias asuvas hauakabelis.
Invasioon (täpsustus)
Invasioon (ld invadere 'sisse tungima, ründama') on sissetung. Sõna on kasutusel ka terminina.
Ebba Margaretha De la Gardie
Perekond
Ebba Margaretha De la Gardie abiellus 1722. aastal Stockholmis Vapnö (Rootsis), Kolga, Kiiu, Kõnnu ja Loo mõisniku Fredrik Magnus Stenbockiga (1696–1745). Abielust sündisid:
Depoo
Depood:
Belinda Bencic
pisi|Belinda Bencic Foto: Christian Mesiano, 2017 Belinda Bencic (slovaki Belinda Benčičová; sündinud 10. märtsil 1997 Flawilis Šveitsis) on slovaki päritolu Šveitsi tennisist, olümpiavõitja.
Ta on karjääri jooksul võitnud 5 WTA, 2 WTA Challengeri ja 5 ITFi turniiri.
Ta tuli olümpiavõitjaks 2021. aastal 2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs. Koos Viktorija Golubiciga võitis ta paarismängus ka hõbemedali.
Paekna paemurd
Paekna paemurd on kasutatav paemurd Harju maakonnas Kiili vallas Sookaera külas.
Paemurrus esinev paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Paljandit loetakse Paekna kihistu stratotüübiks.
Murd on kaheosaline. Idaosa on vanem ja võsastunud, pinnas on seal kõrgem. Lääneosa on noorem ja sügavam. Murru mõõdud on 200x100 meetrit. Paemurru põhjas paljandub Rägavere kihistu lubjakivi. Paekna kihistu kivimid asuvad paemurru seinte ülaosas, ent on nüüdseks mattunud taimestiku alla.
Brian Nielsen
Brian Nielsen (sündinud 1. aprillil 1965 Korsøris Slagelse vallas Sjællandi piirkonnas) on Taani endine poksija.
Nielsen sai 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlusel üliraskekaalus (üle 91 kg) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Roberto Baladole (Kuuba).
Nielsen poksis septembrist 1992 kuni aprillini 2002 elukutselisena ning naasis üheks kohtumiseks poksiringi mais 2011. Ta on pidanud kokku 67 kohtumist, millest on võitnud 64 kohtumist (neist 43 nokaudiga) ja kaotanud 3 kohtumist (need kõik nokaudiga).
Õigeusu kihelkonnakool
Õigeusu kihelkonnakool (vene keeles православная церковноприходская школа) oli 19. sajandi keskpaigast kuni 1920. aastani Balti kubermangudes, sealhulgas ka tänase Eesti aladel eksisteerinud koolitüüp.
Õigeusu kihelkonnakoolid eksisteerisid iga õigeusu koguduse juures. 1846. aasta 26. jaanuaril andis Venemaa keiser Nikolai I korralduse asutada Liivimaa kubermangu igasse vasttekkinud õigeusukogudusse kihelkonnakool. Suurema territooriumiga maakoguduste äärealadele moodustati lisaks veel madalama õppetasemega abikoole. Kihelkonnakool eksisteeris koolitüübina ka luterlikus koolisüsteemis.
Alates 1887. aastast alanud venestamispoliitikast toimus õppetöö kihelkonnakoolides vene keeles, välja arvatud usuõpetus, mida anti endiselt õpilaste emakeeles.
Arvulised näitajad
Õigeusu kihelkonnakoolide arv hakkas kiiresti kasvama seoses usuvahetusliikumisega 1840. aastatel. Kui 1848. aastal oli kolmes Balti kubermangus kokku 72 õigeusu kogudust, millest vaid 15 juures tegutsesid kihelkonnakoolid, siis 1851. aastal oli ainuüksi Liivimaa kubermangus juba 69 õigeusu kihelkonnakooli ja 1859. aastal 258 kihelkonnakooli.
Likvideerimine
Sügisel 1917 läksid õigeusu kihelkonnakoolid üle eesti- ja lätikeelsele õppele, paljud neist aga lõpetasid koolihoonete võõrandamise tõttu Saksa okupatsiooni ajal töö.
Eestis andis Ajutine Valitsus võõrandatud koolihooned novembris 1918 kogudustele tagasi ja osa koolidest jätkas tööd, kuid 1920. aastal vastu võetud avalike algkoolide seadusega kihelkonnakoolid riigistati või munitsipaliseeriti ja muudeti tavalisteks algkoolideks.
Tihane
Tihane (Parus) on lindude perekond tihaslaste sugukonnast.
Ftalotsüaniinroheline
Ftalotsüaniinroheline on tume-sinakasrohelise värvusega sünteetiline orgaaniline värvipigment, mis kuulub ftalotsüaniinvärvainete hulka. Kasutusel alates 1938. aastast, seda on kasutanud näiteks Francis Bacon ja Jackson Pollock. .
Värvainete indeksis on ftalotsüaniinsinise tähisteks PG7 (Pigment Green 7) ja 74260.
Saamine
Ftalotsüaniinrohelist saadakse ftalotsüaniinsinisest seda töödeldes klooriga alumiiniumtrikloriidi juuresolekul:
Cu(C32H16N8) + 16 Cl2 → Cu(C32N8Cl16) + 16 HCl
Praktikas ei asendu kõik vesinikuaatomid kloori aatomitega, nii et värvaine on segu erineva kloorisisaldusega isomeeridest. Keemiline valem on C32H3Cl13CuN8 kuni C32HCl15CuN8.
Euroopa ujumisliit
Euroopa ujumisliit - LEN (prantsuse keeles: Ligue Européenne de Natation, inglise keeles: European Swimming League, saksa keeles: Europäische Schwimmliga, hispaania keeles: Liga Europea de Natación) on FINA-ga seotud veespordi (ujumine, vettehüpped, kõrgelt sukeldumine, kujundujumine, veepall ja avaveeujumine) Euroopa juhtorgan - see on Euroopa mandriühendus. Ametlikult loodi see 1927. aastal Bolognas ja alates 2015. aastast asub selle peakorter Nyonis.
LEN hõlmab 52 riiklikku ujumisföderatsiooni Euroopas ja hõlmab Iisraeli, mis on olümpiaspordi eesmärgil ühendatud Euroopaga. LEN-i üle teostab järelevalvet valitud juhatus (juhatus), kuhu kuuluvad 17 erinevat föderatsiooni esindavad liikmed. LEN teostab järelevalvet veespordi üle Euroopas.
Euroopa ujumisliidu liikmed
LEN-i kuuluvad järgmised riiklikud föderatsioonid:
Muuga tiik
Muuga tiik asub Lääne-Virumaal Laekvere vallas Muuga külas. Tiik asetseb Muuga mõisa pargis ja mõisast kagu suunas. Muuga tiik koosneb kolmest omavahel ühenduses olevast ringikujulisest veekogust. Muuga tiigi keskel asub ka ringikujuline saar, kuhu viib sild. Tiigist saab alguse ka Avijõgi.
Ajalugu
Muuga tiik kaevati aastal 1951, kui kaunistati ja korrastati Muuga mõisa ümbrust. Muuga tiigist on juttu ka Eduard Vilde teoses "Minu esimesed triibulised". See raamat räägibki sellest, kuidas Eduard Vilde käis mõisahärra pojaga tiigi peal parvetamas, ning sündmustest, mis leidsid aset pärast seda, kui mõisahärra poeg vette kukkus.