cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilse-Aurelie Lepikson
Looming
Ilse-Aurelie Lepikson oli tuntud viljaka portselanimaalikunstnikuna, kelle töid iseloomustab tavaliselt tervet eset kattev külluslik, jõuline ja tihe dekoor; graafilist joonerütmi täiendab erk, lausa hõõguv koloriit, kus autor on kasutanud julgelt punase-musta-kulla kombinatsioone, millele on lisandanud värviaktsentidena kõikvõimalikke toone portselanvärvide kogu paletist. Inspiratsiooni sai ta loodusest ja rahvakunstist, millest on sageli välja kasvanud abstraktsed kompositsioonid, kus põhitähelepanu lasub joonte ja pindade põneval rütmistikul. Samuti oli viljakas ja laiahaardeline tema tegevus tarbegraafikuna; ta on kujundanud rohkelt maiustuspakendeid, reklaamivoldikuid ja katalooge.
Isiklikku
Tema teine abikaasa oli tehnikateadlane Heino Lepikson.
Terminoloogia
Terminoloogia on sõna, millega on tähistatud nelja mõistet. Otstarbekaim on ühetähenduslik termin, st üht kindlat mõistet tähistav keelend. Võõrsõna terminoloogia (< keskladina terminus < ladina 'piir, raja' + kreeka logos 'sõna, kõne, õpetus') täpseim tähendus on ’õpetus, teadus oskussõnadest ehk termineist’, eesti vasteina sobivad terminiteadus või oskussõnaõpetus.
Termini "terminoloogia" käsitlus eesti keeles
Rakendusala ulatuse järgi on tarvis eristada terminoloogiat kitsamas mõttes, mis hõlmab ainult oskusmõistetele vajalike keeleliste ekvivalentide andmise resp. leidmise, kinnistamise jms, ning laiemas mõttes, mis hõlmab ka nende tarvitamise stiililised ja muud momendid (rektsioon, sõnajärjestus, lubatavad sünonüümid, lühendid, rangelt erialase sisuga lausete sõnastamine, lubatud elliptilisus jms)".
Nagu Mereste kaht ristuvat liigitelu ühendavast tabelist näha, "on kõnesoleva võõrsõna taga peituva nelja mõistega vastavuses neli eestikeelset omasõnalist terminit, mille omavaheline tähenduserinevus selgub nende endi sisevormist (nn iseseletuvad terminid)".
Tiiu Erelti väitel on terminoloogiat tarvitatud neist kolme mõiste tähistajana, kuid mitte ’oskuskeele’ tähenduses.
Eesti sõnaraamatute järgi tähistab terminoloogia kaht mõistet: varem ’oskussõnavara’ ja ’oskussõnavaraõpetus’ (ÕS 1976), hiljem ’oskussõnavara’ ja ’oskuskeeleõpetus’ (ÕS 1999, 2006, 2013). Viimastega sarnaselt on tähendused antud ka "Võõrsõnade leksikonis" (2000, 2012): "1. mingi eriala oskussõnavara, oskuskeele (erialakeele) terminite süsteem; 2. õpetus oskuskeelest, eriti terminitest ja neile esitatavatest nõuetest". "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (2009) on 2. tähendus täpselt samas sõnastuses, 1. tähendus veidi teisiti määratletuna "mingi eriala mõistesüsteemile vastav terminite kogum; kõigi erialade termineid hõlmav kirjakeele leksika osa".
Eestikeelse oskuskeele loomise tüüp-protsess
Probleem avaldub siis, kui eesti ühiskonnas tekib vajadus leida vaste mõnele võõrkeelsele terminile. Ustus Agur on loonud mõiste "liiderkeel". Igal ajahetkel domineerib Eestis mingi suurrahva keel, mille terminoloogia dikteerib uusi sõnu ka eestlastele. Eestis on varem olnud liiderkeelteks saksa ja vene keel, pärast Eesti iseseisvuse taastamist on selleks saanud inglise keel. Kuivõrd terminiloome on aeglane, siis eesliinil asuvad erinevad inimesed rahvaalgatuse korras termineid looma. Enamik neist pole kuulnudki terminiloome reeglitest (vt Tiiu Erelt, "Terminiõpetus"), vaid valivad intuitiivselt mõne võimaliku vaste. Nii näiteks, ingliskeelse sõna computer vasteteks on saanud nii "raal", "arvuti" kui ka "kompuuter", igaühel neist oma eelised ja puudused. Kaks viimast pole tegelikult head vasted, kuivõrd tänapäeva arvuti teeb kõike muud kui "arvutab" ning "kompuutrist" ei saa tuletada verbi - kuidas oleks verbiga "komputerdama"?
Kui vajadus termini järele on akuutne, siis kinnistub sugugi mitte kõige kvaliteetsem termin ("raal" - lühike ja derivatiivne), vaid kinnistub see termin, mille leiutaja sotsiaalne positsioon või meediaesindatus oli kõrgeim. Nii näiteks ingliskeelse resilience vasteteks on omavahel konkureerivad "kerksus", "säilenõtke", "paindlikkus, elastsus". Kuivõrd massterminite puhul küsitakse terminoloogi arvamust harva ja hilja, siis jõuavad olulised terminid rahvakeeles kinnistuda kaugelt enne stabiliseerumist. Nii tekivad värdterminid nagu liikuvus ja kõutš, mis eiravad eesti keele nõudeid erineval moel, mistõttu pole elukutselistel terminoloogidel nende aktsepteerimiseks vähimatki võimalust. Võib toimuda mõiste diversifikatsioon ametkondade kaupa. Nii näiteks, ingliskeelse security vasteks on olenevalt ametkonnast kas "julgeolek" või "turvalisus".
Loodi raudteejaam
pisi|Loodi raudteejaam 20. sajandi alguses, toonase nimega Kersel Loodi raudteejaam oli raudteejaam Loodi küla lähedal Mõisaküla–Viljandi raudteelõigul.
Terminoloogia
Eestikeelse oskuskeele loomise tüüp-protsess
Ülalöeldu selgitab, miks adekvaatsete eestikeelsete vastete leidmine läänest meile voogavatele terminitele on väga vaevarikas ning kujutab endast kestvat kaevikusõda, kus relvadeks on pigem terminoloogi sotsiaalne positsioon ja tema poolt käsutatav meediavõime kui termini sisuline või vormiline sobivus.
Mere
Mere on mitmetähenduslik sõna:
Loodi raudteejaam
Algselt oli jaama nimi Kersel. Pooljaam avati 1897. aastal. Avamisel jäi see Paistu kihelkonda Loodi mõisa maadele. Jaam suleti 1973. aastal seoses kitsarööpmelise raudtee sulgemisega. Jaam asus Tallinn-Sadama raudteejaamast 161,4 kilomeetri kaugusel.
Terminoloogia
Keelkondadevaheline semantika
Eestikeelsete terminitega on probleem selles, et eesti keel kuulub soome-ugri keelkonda. EU kodanikest 97% emakeel on aga mõni indo-euroopa keel. Maailmakeelteks loetakse samuti mitut indo-euroopa keelt. Probleem seisneb asjaolus, et eesti ja inglise keelte semantilised ressursid on täiesti erinevad. See tähendab, et näiteks sõna "force" pole võimalik kogu aeg ühtmoodi tõlkida (mis aga terminite puhul on sageli eelduseks). Kord on vasteks "jõud", kord "sundus", kord "vägi". Ka vastupidi, tüve "vägi" tõlgitakse inglise keelde iga kord erinevalt - vägistama/ rape, vägi/army, vägijook/potion. Teisiti öeldes, eesti ja inglise semantiliste ressursside vahel puudub 1:1 suhe ning puudub isegi 1:M või M:1 suhe, põhiosas on tegemist laia silmaringi ja suurt kogemust nõudva M:M suhtega.
Piroplasmoos
Piroplasmoos ehk babesioos on hemolüütilise aneemiaga kulgev raske haigus, mille põhjustajaks on vere punalibledes parasiteeriv ainurakne. Haigus levib puukide vahendusel ning kujutab ohtu eelkõige lemmikloomadele. Puugi kui haigustekitaja kandja ehk siirutaja toitumisel satuvad haigustekitajad looma organismi, kus need kinnituvad pärast nakatumist erütrotsüütidele.
Kuigi haiguse peamine levikuala on Lõuna-Euroopa, Aasia, Ameerika (v.a külmemad alad) ja Aafrika, siis kliima muutusega ja lemmikloomade reisimise ja impordiga on haigustekitajad liikunud enam Ida-Euroopasse. Poolas, Leedus ja Lätis on haigustekitaja kohalikult kinnitatud; Eestis registreeritud haigusjuhud on valdavalt seotud eelneva reisimise ajalooga.
Haiguse avaldumine
Haiguse tõttu tekib punaliblede enneaegne lagunemine ehk hemolüüs – sellest tuleneb kehvveresus ehk aneemia. Erütrotsüütide lagunemise tagajärjel väheneb ka vere hemoglobiinisisaldus. See kutsubki esile sekundaarsete kliiniliste tunnuste tekke. Väga sagedasti esimene kliiniline tunnus, mida omanikud märkavad on tumepruun või isegi verine uriin, mis on hemolüüsi tagajärjel. Loomad võivad muutuda loiuks, keelduda söögist, nende limaskestad muutuda kollakaks; rasketel juhtudel loomad kollabeeruvad ja võivad hakata krambitama.
Aneemiale järgnevad sümptomid:
Ravi
Piroplasmoosi diagnoosimiseks tehakse vereproov, kus määratakse haigustekitaja olemasolu. Raske haiguse ravi on komplitseeritud, sest spetsiifiline ravim, mis babeesiaid hävitaks, võib olla raskesti kättesaadav. Lisaks tuleb tegeleda muude kõrvalnähtudega, mida tekitab äge hemolüüs. Ravi õigeaegne alustamine on väga oluline.
Ennetamine
Piroplasmoosi vältimine sõltub eelkõige haigust siirutavate puukide tõrjumisest. Haiguse vastu on ka vaktsiin, kuid see pole kuigi tõhus.
Keskkonnahumanitaaria
Keskkonnahumanitaaria on interdistsiplinaarne uurimisvaldkond, mis uurib inimtegevuse (kultuurilise, majandusliku, poliitilise jm) ja keskkonna keerulisi omavahelisi suhteid. Keskkonnahumanitaarias osalevad ökokriitika, keskkonnaajalugu, ökosemiootika, keskkonnafilosoofia, teaduse ja tehnoloogia uuringud, keskkonnaantropoloogia jm uurimissuunad.
Keskkonnahumanitaaria lähtekohaks on arusaam, et inimkond on osa suuremast ökoloogilisest süsteemist. Keskkonnahumanitaaria uurib looduse ja eri liikide esinemisi kultuuris (kirjanduses, filmis, kunstis), inimese suhtumist keskkonda ja looduse väärtustamist, keskkonna ja eri liikide rolli ühiskondade toimimises ja ajaloos, inimese ja teiste liikide vahelist suhtlemist. Samuti uuritakse ökoloogilise kriisi kultuurilisi põhjuseid, representatsioone ja mõju kultuurile.
Keskkonnahumanitaaria olulised teoreetilised alused on näiteks Bruno Latouri toimija-võrgustiku teooria, Félix Guattari ja Gilles Deleuze’i poststrukturalistlik filosoofia ning Jakob von Uexkülli omailmateooria. Rahvusvaheliselt olulised keskkonnahumanitaaria keskused on Stockholmi Kuninglikus Tehnikainstituudis, Stavangeri Ülikoolis, samuti Rachel Carsoni keskkonna ja ühiskonna keskus Münchenis. Alates 2011. aastast ilmub keskkonnahumanitaaria alane ajakiri Environmental Humanities. Eestis tegelevad keskkonnahumanitaariaga Kadri Tüür, Timo Maran, Ulrike Plath, Kati Lindström.
Aylesbury
Aylesbury on linn Inglismaal, Buckinghamshire'i krahvkonna ja Aylesbury Vale'i ringkonna keskus. Linnas on Kennel Clubi kontor.
Terviklik juhtimiskorraldus
Terviklik juhtimiskorraldus ehk sidus juhtimiskorraldus (inglise integrated management) on määratletud territooriumil ühiskonnaelu valdkondi (sektoreid) siduv, kohalikele oludele kohandatud ja kooskõlastatud juhtimiskorraldus, mis hõlmab tervikliku kontseptuaalse käsitluse raames asjaomaseid organisatsioone, huvirühmi, üksikisikuid.
Vesikondade tervikmajandamine
Vesikondade tervikmajandamine (inglise integrated river basin management) on vesikonna vee- ja maismaa-ala (ühe või mitme valgala) koordineeritud kaitse ja majandamine.
Vesikondade tervikmajandamise eesmärk on säilitada või taastada vee hea ökoloogiline seisund ning kasutada vett ja sellega seotud elustikku ning loodusvarasid jätkusuutlikult.
Księte
Księte sai linnaõigused enne 1356. aastat, kuid kaotas need enne 1400. aastat.
Nõukogude Eesti kirjandus
Mõnes käsitluses võib see hõlmata ka mujal Nõukogude Liidus Eesti kirjanike loodud või eestikeelset kirjandust ning vene keeles kirjutatud teoseid. Väliseesti kirjanduse kõrval nimetatakse Nõukogude Eesti kirjandust ka kodueesti kirjanduseks.
Nõukogude Eesti kirjandusele vastandub kirjandusloos väliseesti kirjandus, mille lõid Eesti kirjanikud eesti keeles väljaspool Nõukogude Liitu. Kuna Nõukogude okupatsiooni ajal kehtis Eesti NSV-s ametliku ideoloogiana marksism-leninism, mis oli kapitalistlike riikide vastu vaenulik, sõja ajal lääneriikidesse põgenenud eesti kogukond oli aga enamjaolt kommunismi ja Nõukogude Liidu vastane, kujunes eesti kirjandusel kaks teineteise suhtes ideoloogiliselt ning seetõttu vähemalt pealispindseltki vastandlikku haru. Praktikas ei kandnud iga kirjanik muidugi kohustuslikku ideoloogiat, kuid trükki pääsemiseks tuli Nõukogude Eestis seda vähemalt teeselda, vähesed vasakpoolsed väliseesti kirjanikud aga ei saanud endale lubada Nõukogude-sõbralikkust lugejate suhtumise tõttu.
Nõukogude kirjanduse ainus lubatav kunstivool oli enamiku vältel käsitletavast perioodist sotsialistlik realism. Samas ei tähenda see, et 1940. aastaist 1980. lõpuni olnuks kogu Eestis loodud kirjandus sisult ja vormilt ühesugune. Ehkki Nõukogude Liidus oli kirjandus välismaailma kunstivoolude muutustest mõnevõrra eraldatud ning kõiki suundumusi siin kaasa teha ei saanud, varieerusid lubatavuse piirid suuresti.
Nõukogude Eesti kirjandusele on iseloomulikud tihedad suhted riikliku kontrolli, tsensuuri ning ametlike tunnustus- ja karistusmehhanismidega. Mitu nõukogude eesti kirjanikku – näiteks August Jakobson, Juhan Smuul – on täitnud rolle Eesti NSV ametlikes võimustruktuurides. Juhan Smuul pälvis 1952. aastal ja Hans Leberecht 1953. aastal Stalini preemia.
Eesti nüüdiskirjandus
pisi|[[Indrek Hargla loodud Melchior Wakenstede tegelaskuju on jõudnud mitmetesse raamatutesse ja filmidesse]] Eesti nüüdiskirjandus on tänapäeval Eestis loodud või eestikeelne kirjandus. Nüüdiskirjanduse alguseks loetakse üldjuhul ligikaudu 1990. aastat, sellele eelnes Eestis Nõukogude Eesti kirjandus ehk kodueesti kirjandus, Läänes pagulaseestlaste seas aga eesti pagulaskirjandus ehk väliseesti kirjandus.
Eesti nüüdiskirjandusele on paljude kirjandusülevaadete järgi iseloomulik fragmentaarsus, milles ei domineeri ükski kindel kirjandusvool ega stiil. Küll on seda iseloomustatud niisuguste märksõnadega nagu kapitalistlik realism (vastandina varasemale sotsialistlikule realismile) ja uusausus. Luules valitseb vabavärss.
Eesti 2000. aastate kirjandust on iseloomustatud selliste väljenditega nagu kapitalistlik realism ja uusausus. Ka nüüdsed rühmitused nagu TNT! ei ole osutunud püsivaiks. Taas on esile tõusnud sotsiaalsed teemad, sealhulgas naiskirjandus ning lõhe eesti- ja venekeelse kogukonna ajalookäsituste vahel. Ajalooteemade käsitlusega on torganud silma Ene Mihkelson ja Soome autor Sofi Oksanen, keda tugevate Eesti-sidemete tõttu võib osalt ka Eesti kirjanikuks pidada. Irooniliselt on kujutanud eesti rahvuslikku identiteeti Andrus Kivirähk, kuid ka luuletaja Indrek Mesikepp (fs) ning laiemalt ulme- ja kriminaalromaanikirjanikuna tuntud Indrek Hargla.
Musée de l'Air et de l'Espace
Musée de l'Air et de l'Espace du Bourget on Prantsusmaa kõige olulisem lennundusmuuseum; see on vanim ja üks suurimaid maailmas. Osa näitusest asub saalides, millest olulisim on “Grande Galerie”; kõige vähem habras lennukid on avatud. Muuseumi reserve (teiste hulgas üle 150 lennuki) hoitakse peamiselt lennujaama edelas, Dugny valla territooriumil.
Muuseumi sissepääs on tasuline, välja arvatud kuu esimene pühapäev.
Põlvnemise tuvastamine kohtus
Põlvnemist kui perekonnaõiguslikku õigussuhet on võimalik tuvastada lasta kohtul.
Perekonnaseaduse kohaselt võib isaduse tuvastada kohus, kui lapse sünni ajal ei olnud lapse ema abielus või kui isadust ei ole ükski mees omaks võtnud. Kohus võib isaduse tuvastada ka juhul, kui varasem isadus on vaidlustatud ning kohus on tuvastanud, et laps ei põlvne mehest, kelle isadus vaidlustati. Isaduse tuvastamine on niisiis võimalik vaid juhul, kui kui kedagi ei ole veel lapse isana rahvastikuregistrisse kantud. Kui rahvastikuregistris on aga isakanne olemas, tuleb isaduse tuvastamiseks eelnevalt vaidlustada eelnev kanne.
Olenevalt sellest, kas põlvnemist tuvastatakse elavast või surnud isikust, käib põlvnemise tuvastamine kohtus hagimenetluse või hagita menetlusena. Olemuslikult on tegu mõlemal puhul kujundushagiga, kuivõrd kohus loob tuvastamise tulemusena õigussuhte, mis eelnevalt puudus.
Riigikohus on leidnud, et samadel põhimõtetel on võimalik tuvastada põlvnemist ka emast. Küll aga ei ole võimalik kaheastmeline põlvnemise tuvastamine, st põlvnemise tuvastamine vanavanemast.
Ka ei saa tuvastada lapse isana doonorit, kelle seemnerakke on kasutatud kunstlikuks viljastamiseks.
Põlvnemise tuvastamine hagimenetluses
Kui põlvnemise tuvastamist soovib isik, kes peab end lapse isaks, tuleb kohtusse esitada tuvastushagi, mille aluseks on perekonnaseaduse § 95 ning tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 368 lg 1. Sellisel juhul saab isaduse tuvastamise otsustada kohus mehe hagi põhjal, mis on esitatud lapse vastu.
Kui põlvnemise tuvastamist soovib laps või lapse ema, tuleb esitada hagi mehe vastu, kellest põlvnemist soovitakse tuvastada.
Põlvnemise tuvastamine hagita menetluses
Kui põlvnemist soovitakse tuvastada surnud isikust, tehakse seda avalduse alusel hagita menetluses. Avalduse põlvnemise tuvastamiseks isikust, kes on surnud, võib esitada isik, kelle põlvnemise tuvastamist taotletakse, tema eestkostja või valla- või linnavalitsus. Avalduses tuleb esitada asjaolud, mille alusel võib vanemaks pidada isikut, kellest põlvnemist tuvastatakse või mille alusel ei saa vanemaks pidada isikut, kes on vanemana kantud sünniakti või rahvastikuregistrisse.
Isaduse tõendamine kohtus
Põlvnemise tuvastamisel kohtus võivad tõenditeks olla tunnistaja ütlus, menetlusosalise vande all antud seletus, dokumentaalne tõend, asitõend, vaatlus ning eksperdiarvamus. Põlvnemisasjas (nii hagimenetluses kui hagita menetluses) võib kohus seejuures tõendeid koguda ka omal algatusel. Hagita menetluses võib tõendiks olla ka menetlusosalise seletus, mis ei ole antud vande all.
Riigikohus on selgitanud, et tänapäeval saab bioloogilist põlvnemist kõige usaldusväärsemalt kindlaks teha molekulaargeneetilise uuringuga ning kui see peaks osutuma võimatuks, saab põlvnemist tuvastada ka muude asjaolude alusel. Seejuures peab isik põlvnemise tuvastamisel vajalikku ekspertiisi tegemist üldjuhul ka taluma. Põlvnemise ekspertiisist keeldumise korral võib kohus määrata ekspertiisi tegemise kohustuslikus korras. Uurimisest korduva õigustamatu keeldumise puhul võib ekspertiisi teha sundkorras kohtu määruse alusel, kaasates vajaduse korral politsei.
Proovi andmisest keeldumine võib kõne alla tulla vaid juhul, kui vastava proovi andmine võib põhjustada uuritavale või tema lähisugulastele eeldatavasti tervisekahjustust. Riigikohus on ühtlasi leidnud, et isiku proovi andmisest korduvat õigustamatut keeldumist tuleb tõlgendada selle isiku kahjuks, kuna annab aluse arvata, et isik peab võimalikuks, et ta on lapse isa, ja kardab seetõttu ekspertiisi tulemust.
Apollodoros Damaskusest
pisi|Apollodoros Damaskusest Apollodoros Damaskusest (kreeka keeles: Ἀπολλόδωρος) oli süüria-kreeka päritolu vanarooma insener ja arhitekt (akme 2. sajandi algus). Ta oli keiser Traianuse ülemarhitekt. Keiser Hadrianuse ajal sattus ta ebasoosingusse.
Ta oli pärit Damaskusest, Rooma keisririigi Süüria provintsist.
Ta ehitas Roomas keiser Traianuse sõjaliste võitude auks Traianuse foorumi (väljakuansambel valmis 112. aastal) ja püstitas sellele väljakule Traianuse samba (valmis 112, samba pidulik avamine aastal 113). Ajavahemikus 114–117 valmis Beneventos Apollodorose ehitatud Traianuse triumfikaar.
Arvatakse, et paljuavalise Alconétari kivivõlvsilla (üldpikkus 290 m, suurima ava sille 15 m) Hispaanias üle Tejo jõe ehitas samuti Apollodoros.
Teadus
Ta kirjutas uurimuse piiramismasinatest "Πολιορκητικά" ('Piiramismasinad').
Mälestuse jäädvustamine
Apollodorose järgi nimetati üks Merkuuri kraatritest.
Artur Skrõpnik
Artur Skrõpnik (sündinud 8. aprillil 1967) on eesti kitarrist.
Ta on varem mänginud ansamblites Nice Try, House Of Games, Backdoors, The Jumpin' Wheels, nüüd mängib ansamblis The Tri-Tones.
Mõisaküla (Jõgeva)
Küla on mainitud 1922.
1977. aastal liideti Mõisaküla, Lehtmetsa, Kasvandiku, Kirikuküla, Rava ja Vanatänava küla Laiusevälja külaks.
Ababdad
Ababdad räägivad bedža keele ababda murret. Paljud räägivad ka araabia keelt.
Kesk-Leedu Vabariik
Kesk-Leedu Vabariik (poola Republika Litwy Środkowej, leedu Vidurio Lietuvos Respublika, valgevene Рэспубліка Сярэдняе Літвы) või Kesk-Leedu (poola Litwa Środkowa, leedu Vidurio Lietuva või Vidurinė Lietuva, valgevene Сярэдняя Літва) oli lühiealine poliitiline üksus, mis ei saanud rahvusvahelist tunnustust. Vabariik loodi aastal 1920 pärast Lucjan Żeligowski juhitud Poola armee 1. Leedu–Valgevene jalaväediviisi sõdurite korraldatud mässu, mida toetasid Poola õhujõud, ratsavägi ja suurtükivägi. Paiknedes ümber Leedu suurvürstiriigi ajaloolise pealinna Vilna (leedu Vilnius, poola Wilno), oli üksus 18 kuu jooksul kui puhverriik Poola, millest ta sõltus, ja Leedu, mis ala endale nõudis, vahel. Pärast mitmeid viivitusi leidsid 8. jaanuaril 1922 aset vaidlustatud valimised ja territoorium annekteeriti Poolasse.
Mõned pidasid vabariiki Poolast sõltuvaks nukuriigiks. Esialgu Poola valitsus eitas, et oli vastutav vale lipu all tegutsemises, mis selle üksuse tekitas, kuid Poola juht Józef Piłsudski tunnistas hiljem, et tema isiklikult käskis Żeligowskil teeselda, et ta tegutseb kui mässav Poola ohvitser.
Poola-Leedu piir interbellumiperioodil, kuigi tunnustatud Antanti Suursaadikute konverentsi ja Rahvasteliidu poolt, ei olnud tunnustatud Leedu poolt. Aastal 1931 tegi rahvusvaheline kohus Haagis avalduse, et Poola-poolne linna hõivamine oli rahvusvahelise õiguse rikkumine.
Õiguslik seisund
Enamus ajaloolasi nõustub sellega, et riik vajas Poola toetust. Mõned ajaloolased viitavad Kesk-Leedu Vabariigile kui mööndusteta riigile, samas teised iseloomustavad seda mõistetega nagu nukuriik, nukuvabariik, niinimetatud riik, kunstlik moodustis või teeseldud riik.
Etniline ja riiklik taust
Pärast Poola jagamisi annekteeriti enamus maid, mis varem kuulusid Leedu suurvürstiriigile, Venemaa Keisririigi poolt. Keiserlik valitsus viis äsjaomandatud maadel kasvavalt ellu venestamispoliitikat, mis hoogustus pärast Jaanuariülestõusu nurjumist 1864. aastal. Kohalike asukate diskrimineerimine sisaldas piiranguid ja keelde poola, leedu (vaata Leedu keele trükikeeld), valgevene ja ukraina (vaata Valujevi ringkiri) keelte kasutamisele. Nendel meetmetel oli siiski piiratud mõju poolastamise jõupingutustele, mida võttis ette Poola patriootlik juhtkond Vilniuse haridusringkonnas. Sarnaseid jõupingutusi järgis 19. sajandil Leedu rahvuslik taassünd, mis püüdis eemalduda nii Poola kui ka Vene mõjudest.
pisi|[[Józef Piłsudski kakskeelne Läkitus endise Leedu Suurhertsogiriigi kodanikele (aprill 1919)]]
Piirkonna rahvusliku koostise üle on pikalt vaieldud, kuna rahvaloendusi sellest ajast ja kohast on sageli peetud ebausaldusväärseteks. Vastavalt Venemaa Keisririigi esimesele rahvaloendusele aastal 1897 jagunes Vilna kubermangu rahvastik järgmiselt:
1916. aasta sakslaste rahvaloendus Vilniuse piirkonnas teatas siiski kardinaalselt teistsugustest arvudest.
Kesk-Leedu territooriumil, arvestamata kogu Vilniuse piirkonda territoorium, elasid:
Venemaa rahvaloendused (aastast 1897 ja varem) alahindasid poolakate arvu kriitiliselt. Need loendused olid võltsitud, kuna sageli alahinnati teiste rahvuste arvukust venelaste kasuks, kes moodustasid väga väikese osa Vene impeeriumi lääneosast.
Mõlemal rahvaloendusel oli raskusi püüdega kategoriseerida oma subjekte. Etnograafid 1890. aastatel kohtusid sageli nendega, kes kirjeldasid end nii leedulaste kui ka poolakatena. Vastavalt Saksa rahvaloenduse analüütikule, "Rahvuse objektiivselt määramise tingimused põrkuvad suurematele raskustele".
Poliitika
Esimese maailmasõja tulemusena saavutasid nii Poola kui ka Leedu iseseisvuse. Nende vahel tekkis varsti konflikt, kui nii Leedu kui ka Poola nõudsid Vilniuse (poola Wilno) piirkonda. Demograafiliselt jagunes Vilnius peaaegu võrdselt poolakate ja juutide vahel, kus leedulased moodustasid kogurahvastikust väiksema osa (umbes 17–18% rahvastikust, vastavalt Vene 1897. ja Saksa 1916. aasta rahvaloendustele). Leedulased uskusid sellest hoolimata, et nende ajalooline nõue linnale (Leedu suurvürstiriigi endine pealinn) oli tähtsam ja keeldusid tunnistamast ühtegi Poola nõuet linnale ja ümbritsevale alale.
Kui Poola püüdis Józef Piłsudski juhtimisel luua Poola-juhitavat föderatsiooni alal, millesse kuulus arvukalt etnilisi mitte-Poola territooriume (Międzymorze), püüdis Leedu luua täielikult iseseisvat riiki, millesse kuuluks Vilniuse piirkond. Kaks varasemat 20. sajandi rahvaloendust näitasid, et leedukeelsed olid piirkonnas vähemuses. Leedu võimud väitsid siiski, et enamus siin elavatest inimestest, isegi kui nad ei räägi leedu keelt ja peavad end poolakateks, olid poolastatud (või venestatud) leedulased.
Olukorra tegi veel keerulisemaks kahe Poola fraktsiooni olemasolu täiesti erinevate vaadetega moodsa Poola riigi loomisest. Üks partei, mida juhtis Roman Dmowski, nägi Poolat rahvusriigina, teine, mida juhtis Józef Piłsudski, soovis taastada Rzeczpospolita. Mõlemad parteid kavatsesid võtta Vilniuse poolakad uude riiki. Piłsudski püüdis taastada Leedu suurvürstiriiki kantonaalse struktuurina, Międzymorze föderatsiooni osana:
Lõpuks Piłsudski plaan nurjus; tema vastu olid nii Leedu valitsus kui ka Dmowski fraktsioon Poolas. Dmowski fraktsiooni esindaja Stanisław Grabski juhtis läbirääkimisi Riia rahuks Vene SFNV-ga, kus ta lükkas tagasi Nõukogude pakkumise territooriumidele Minsk kantoni moodustamiseks (Dmowski eelistas Poolat, mis oleks väiksem, kuid suurema poolakate osakaaluga). Mitte-poolakate enamusega territooriumide kaasamine oleks nõrgendanud toetust Dmowskile.
Poola-Leedu sõda
pisi|Kaart, mis näitab Poola rahvastiku osakaalu Kesk-Leedus, u. 1920
Esimese maailmasõja lõppedes oli endise Leedu suurvürstiriigi ala jagatud Poola Vabariigi, Valgevene Rahvavabariigi ja Leedu Vabariigi vahel. Pärast Nõukogude-Poola sõja algust muutus järgmise kahe aasta jooksul kontroll Vilniuse ja selle ümbruse üle sageli. Aastal 1919 okupeeris territooriumi lühidalt Punaarmee, mis võitis kohalikke omakaitseüksusi, kuid varsti pärast seda suruti venelased Poola armee poolt tagasi. 1920. aastal okupeeris Punaarmee Vilniuse piirkonda teist korda. Siiski, kui Punaarmeed Varssavi lahingus võideti, otsustasid nõukogulased anda linna tagasi Leedule. Poola-Leedu sõda puhkes, kui Leedu ja Poola põrkusid 26. augustil 1920 Suwałki piirkonnas. Rahvasteliit sekkus ja korraldas Suwałkis läbirääkimised. Rahvasteliit rääkis välja relvarahu, mis sõlmiti 7. oktoobril 1920, jättes Vilniuse linna Leedule. Suwałki kokkulepe jõustus kell 12:00 10. oktoobril 1920.
Siiski käivitasid kindral Lucjan Żeligowski ja 1. Leedu–Valgevene jalaväediviis koos kohalike Poola asukatega 8. oktoobril üllatusrünnaku nõrkade Leedu vägede vastu piirkonnas, enamus neist taganes. Poola eitas kogu vastutust teo eest, väites, et Żeligowski tegutses täielikult omal initsiatiivil. See versioon sündmusest sai uue tähenduse augustis 1923, kui Piłsudski, rääkides avalikkusele Vilniuse teatris, väitis, et rünnak võeti ette tema otsesel käsul. Piirkonna Poolasse annekteerimise asemel kuulutas Żeligowski välja uue riigi, Kesk-Leedu Vabariigi.
Leedu valitsus viidi Leedu suuruselt teise linna Kaunasesse. Relvastatud konfliktid Kaunase ja Kesk-Leedu vahel jätkusid mõne nädala, kuid kumbki pool ei saavutanud märkimisväärset edu. Rahvasteliidu vahendustegevuse tagajärjel sõlmiti 21. novembril uus relvarahu ja 27. novembril rahu.
Kesk-Leedu Vabariik
12. oktoobril 1920 teatas Żeligowski Ajutise valitsuse loomisest. 7. jaanuaril 1921 moodustati tema dekreediga kohtud ja politsei ning Kesk-Leedu kodanikuõigused tagati kõigile, kes elasid piirkonnas 1. jaanuaril 1919 või viis aastat enne 1. augustit 1914. Riigi sümbolid olid punane lipp Poola valge kotka ja Leedu pahoniaga. Selle vapp oli segu Poola, Leedu ja Vilniuse sümbolitest ning meenutas Rzeczpospolita vappi.
Ulatuslikud diplomaatilised läbirääkimised jätkusid varjatult. Leedu tegi ettepaneku luua Lääne-Leedu (leedu keel kui ametlik keel) ja Kesk-Leedu (poola keel kui ametlik keel) konföderatsioon. Poola lisas tingimuse, et uus riik peab olema ka föderatsioonis Poolaga, järgides Józef Piłsudski eesmärki luua Międzymorze föderatsioon. Leedulased lükkasid selle tingimuse tagasi. Natsionalistlike meeleolude tõusuga kogu Euroopas kartsid paljud leedulased, et selline föderatsioon, meenutades Rzeczpospolitad sajandeid tagasi, võiks olla ohuks Leedu kultuurile, kuna Rzeczpospolita aegadel poolastusid paljud Leedu aadlikud Poola kultuuri mõju all.
Üldvalimised Kesk-Leedus kuulutati välja 9. jaanuariks 1921 ja neid valimisi juhtivad määrused tuli välja anda enne 28. novembrit 1920. Siiski lükati Rahvasteliidu vahendustegevuse tagajärjel ja valimiste Leedu boikoti tõttu valimised edasi.
Vahendustegevus
pisi|330px|Valitud eraldusjooni võitluste ajal Kesk-Leedu eest
Rahukõnelusi peeti Rahvasteliidu egiidi all. Esialgne kokkulepe allkirjastati mõlema poole poolt 29. novembril 1920 ja kõnelused algasid 3. märtsil 1921. Rahvasteliit kaalus Poola ettepanekut plebistsiidist Kesk-Leedu tuleviku osas. Kompromissina kaaluti "Hymansi plaani" (Paul Hymansi järgi). Plaan sisaldas 15 punkti, nende seas:
pisi|266px|Vilniuse piirkonna Poolaga liitmise pidustused, 1922
Resolutsioon
Pärast kõneluste nurjumist Brüsselis pinged piirkonnas kasvasid. Kõige olulisem probleem oli suur armee Kesk-Leedu alal (27 000). Kindral Lucjan Żeligowski otsustas anda võimu tsiviilvalitsusele ja kinnitas valimiste aja (8. jaanuar 1922). Toimus suur valimiste propagandakampaania, kuna poolakad püüdsid võita teiste piirkonnas esindatud rahvusgruppide toetust. Poola valitsust süüdistati ka erinevates sunnipoliitikates (nagu Leedu ajalehtede sulgemine või valimisrikkumised, nagu valijalt kehtiva dokumendi mitteküsimine). Valimisi boikoteerisid leedulased, enamus juute ja mõned valgevenelased. Poolakad oli ainus suur rahvusgrupp, kellest enamus valis.
Tagajärjed
Mõned ajaloolased on väitnud, et kui Poola poleks vallandanud Nõukogude-Poola sõda, siis NSV Liit oleks Leedu alad vallutanud ja riik poleks järgnevaks kaheks aastakümneks iseseisvaks saanud.
Bryson Ahhaiast
Bryson Ahhaiast (kreeka Βρύσων, 4. sajand eKr) oli vanakreeka filosoof, Megara koolkonna esindaja, kes oli pärit Ahhaia maakonnast.
Brysoni kohta on teada väga vähe ning tema teostest ja seisukohtadest ei ole teadaolevalt fragmente ja parafraase säilinud. Väidetavasti oli ta Stilponi ja Kleinomachose õpilane, mistõttu peetakse teda tavaliselt Megara koolkonna esindajaks. Ta oli küünik Kratese, skeptik Pyrrhoni ja kürenaiku Theodorose õpetaja.
Kuigi mõnikord on sofist Herakleia Brysonit peetud Megara koolkonna esindaja Ahhaia Brysoniga samaks isikuks (vt nt "Suda" artiklit "Sokrates" ), siis väga suure tõenäosusega on tegemist erinevate ajalooliste isikutega.
Lestrem
pisi|Lestrem
Lestrem (hollandi: De Stroom; pikardi: Létrin) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike põllumajandus- ja kergetööstuslinn asub u. 13 km Béthune'ist põhjas ja 31 km Lille'ist läänes, teede D122, D178 ja D975 ristumiskoha ümbruses, Lawe jõe kallastel.
pisi|tühi|
Ajalugu
Linn hävines Esimese maailmasõja ajal. 1940. aastal toimus lahingus Prantsusmaa pärast Le Paradisi asunduses valla lõunaosas Briti vägede veresaun. Sõpruslinnaks on Swanland Inglismaal East Riding of Yorkshire'is.
Kalev Velthut
Kalev Velthut (sündinud 23. jaanuaril 1955) on Eesti klarnetist, ERSO orkestrant 1975–2005.
Rahvusvaheliste konkursside laureaat: Šiauliai 1983 II preemia ja Odessa 1983 II preemia.
Reet Laul
Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna Muusikakooli ja 1962. aastal Tallinna Riiklik Konservatooriumi Laine Metsa klaveriklassi.
Isiklikku
Tema abikaasa oli koorijuht Venno Laul, nende tütar on arst Meeli Hirvonen ja poeg ettevõtja Indrek Laul.
Martin Saks
Ta õppis aastatel 1922–1934 kunstikoolis Pallas. Nikolai Triigi juures õppis ta maalikunsti ning alates 1929. aastast Anton Starkopfi juures skulptuuri.
Aastatel 1940–1941 oli ta õppejõud Konrad Mäe nimelises Riigi Kõrgemas Kunstikoolis, 1943–1944 Kõrgematel Kujutava Kunsti Kursustel, 1944–1951 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis, 1951–1962 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis (kuni 1955. aastani Tartu osakonnas).
Martin Saksa loomingu parima osa moodustab figuurplastika, eriti Vasalemma marmorist tundlikud ja dekoratiivsed naisaktid.
Ta on loonud ka monumente, sealhulgas Vastseliina Vabadussõja mälestussamba.
Isiklikku
Tema tütar oli kunstnik Vilja Volens.
Merilehm
Merilehm on müütiline olend.
Merilehm on tuntud erakordselt suure piimaanni poolest. Vahel harva tulevad merilehmad kaldale ning inimesel õnnestub loom kinni püüda vaid tema ümber täisringi tehes. Merilehmade kari kuulub mere valitsejale (haldjale, kuningale vm).
Merilehma motiivi on kasutanud Andrus Kivirähk oma romaanis "Rehepapp".
Putki
Putki on paikkond (varem küla) Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas Mustanina küla alal.
Küla on mainitud 1913. Küla hääbus pärast Teist maailmasõda.
Küla läheduses toimus 1944 Putki lahing.
Maailmapärand
Maailmapärandi kaitseks on vastu võetud UNESCO maailmapärandi kaitse konventsioon.
Maailmapärandi hulka kuuluvaid olulisemaid objekte loetletakse UNESCO maailmapärandi nimistus, mida koostab UNESCO maailmapärandi komitee.
Mõiste
UNESCO maailmapärandi keskuse (UNESCO World Heritage Centre) väljaandes World Heritage Information Kit (2008: 5) defineeritakse maailmapärand järgmiselt: "Maailmapärand on meie mineviku pärandus, see, millega me elame koos täna ning mille me anname üle tulevastele põlvedele." ("World Heritage is our legacy from the past, what we live with today, and what we pass on to future generations.")
Kategooriad
UNESCO määratleb maailmapärandit järgmistes kategooriates:
Päite asundus
Päite asundus oli asundus Virumaal.
Gąsawa
Gąsawa (saksa keeles Gonsawa, 1939–1945 Gerlingen) on küla Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Żnini maakonnas, Gąsawa valla halduskeskus. Gąsawa asub Żninist umbes 8 km lõunas ja Bydgoszczist ligikaudu 43 km lõunaedelas.
Gąsawat on esmamainitud 1136. aastal. Gąsawa sai linnaõigused 1388. aastal, kuid kaotas need 1934. aastal.
Perli andmebaas
Perli andmebaas (ka "perlibaas" või "Perli superandmebaas") on 1990ndate lõpul koostatud ja peamiselt CD-romidel ringelnud andmebaas, mis sisaldas elanikeregistri ja autoregistri andmeid, telefoninumbreid, maksuvõlgnevusi, haldusõigusrikkumisi, lisapaketina olid baasiga seotud ka Eesti Mobiiltelefoni kõneeristused. Baasi nimetus tuleneb väidetavalt selle koostanud arvutispetsialist Imre Perli nimest.
Roll X-tee juures
Perlibaasi näol realiseerus keskse andmebaasi kompromiteerimise oht 1996. aastal Eestis esmakordselt ja kuigi andmeleket pole kunagi avalikult tunnistatud, siiski oli see kogemus 1998. aastal algatatud X-tee arhitektuuriliste valikute juures üks olulisi tõukejõude.
Baasi illegaalsus
Imre Perlit baasi koostamises süüdi ei mõistetud.
UNESCO maailmapärandi kaitse konventsioon
UNESCO maailmapärandi kaitse konventsioon (inglise Convention Concerning the Protection of the World Cultural and Natural Heritage) on 1972. aastal Pariisis vastu võetud maailma erilise loodus- ja kultuuripärandi kaitse korraldamise meede, et tagada nende säilimine tulevastele põlvedele.
Konventsiooniga on liitunud 187 riiki. Pärandi nimekirja on 2011. aasta seisuga kantud 936 paika kogu maailmast; Eestist Tallinna vanalinn (1997) ja Struve geodeetiline kaar (2005).
Pavel Batitski
Elukäik
Pavel Batitski sündis Venemaa Keisririigis Harkivi kubermangus Harkivis töölisperekonnas. 1922. aastaks oli saanud neli klassi haridust, misjärel asus omandama kutset Harkivi Sirbi ja Vasara mootoriehitusetehases.
Folkloorifestival
Folkloorifestival on festival, kus osalevad folkloori viljelevad harrastusgrupid (folkloorirühmad) ja üksikesinejad. Folkloorifestival võib olla kas piirkondlik, üleriigiline või rahvusvaheline.
Pavel Batitski
Elukäik
1924. aasta oktoobris liitus Punaarmeega ning astus Harkivi sõjakooli, 1926. aastal õppis edasi sõjalises ratsaväekoolis, mille lõpetas 1929. Sama aasta märtsist kuni maini 1935 teenis ratsaväes Valgevene sõjaväeringkonnas.
1938. aastal lõpetas kiitusega Mihhail Frunze nimelise Sõjaakadeemia operatiivasjade erialal ning töötas Punaarmee kindralstaabis.
1939. aasta septembrist kuni 1940. aasta detsembrini viibis Batitski komandeeringus Hiinas, kus oli sõjaline nõunik Chiang Kai-sheki juures. Ülesande lõppedes määrati motoriseeritud brigaadide staabiülemaks Kaunasesse. 1941. aasta märtsist oli 202. motoriseeritud diviisi staabiülem, dislotseerudes Balti erisõjaväeringkonnas.
Lières
pisi|Lières'i vallamaja
Pavel Batitski
Elukäik
1941. aasta juunis puhkenud sõjas NSV Liidu ja Saksamaa vahel võitles Batitski algul Leedus Šiauliais, 1941. aasta septembrist oli 26. laskurdiviisi staabiülem, novembrist viibis Looderindel 11. armee 254. laskurdiviisi komandörina. Üksus näitas head vastupanuvõimet lahingutes Demjanski kotis 1942. aasta jaanuarist maini.
Lières
Lières (lääneflaami: Lier) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Pavel Batitski
Elukäik
1943. aasta juulist oli Batitski 73. laskurkorpuse komandör ning võitles Voroneži lähistel Stepi rinde, 1. Ukraina rinde ja 2. Ukraina rinde koosseisus. Kahel korral osales tema laskurkorpus Dnepri forsseerimisel: algul lõunas ja seejärel jõe põhjapoolses osas. Alates 1944. aasta aprillist juhtis Batitski 50. laskurkorpust. Kuni sõja lõpuni võitles Batitski Babrujskis, Baranavičyis, Brestis, forsseeris Bugi jõge ning osales lahingutes Ida-Preisimaa ja Praha pärast.
Pruun-harjasvöölane
Taksonoomia, süstemaatika ja klassifikatsioon
Liigi esmakirjeldaja on Anselme Gaëtan Desmarest (1804). Ta andis liigile nimeks Loricatus villosus. Aluseks oli Félix de Azara teade pruun-harjasvöölase kohta "Le Tatou Velu", mille ta oli 1801 avaldanud raamatus "Essais sur l'Histoire Naturelle des Quadrupèdes de la Province du Paraguay".
Pavel Batitski
Elukäik
Pärast sõda, märtsist 1946 juhtis Batitski 128. laskurkorpust. 1948. aastal lõpetas kuldmedaliga K. E. Vorošilovi nimelise Kõrgema Sõjalise Akadeemia. Pärast õpinguid, juunist septembrini oli 73. laskurkopruse komandör, seejärel aga Moskva rajooni õhutõrje staabiülem.
Lières
Lières asub u. 16 km Béthune'ist loodes ja 53 km Lille'ist läänes, teede D185 ja D91 ristumiskoha ümbruses, Nave'i jõe kallastel.
Pavel Batitski
Elukäik
Veebruarist 1950 kuni sama aasta septembrini aitas Hiina Rahvavabariigis Shanghais üles ehitada õhutõrjet Taiwani vastu. Septembrist 1950 määrati Õhuvägede Peastaabi ülemaks, 1953. aasta juulist Moskva sõjaväeringkonna ülema asetäitja. 23. detsembril 1953 vastavalt NSV Liidu Ülemkohtu Erikohtu otsusele lasi maha Lavrenti Beria. 1954. aasta maist mehhaniseeritud armee komandör, augustist 1954 Moskva õhuvägede komandör.
1965. aasta märtsist NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi ülema esimene asetäitja, 1966. aasta juulist riikliku õhutõrje ülemjuhataja, Varssavi Lepingu Organisatsiooni õhujõudude ülema asetäitja ning NSV Liidu kaitseministri esimene asetäitja. 1970. aastal osales NSV Liidu sõjaline nõunikuna Egiptuse poolel Iisraeli-Egiptuse sõjas.
Lières
pisi|tühi|
Pavel Batitski
Elukäik
Tekkinud konflikti tõttu lahkus 1978. aastal omal soovil armeest ning oli kuni oma elu lõpuni kindralinspektori nominaalsel ametikohal NSV Liidu Kaitseministeeriumis.
Pruun-harjasvöölane
Taksonoomia, süstemaatika ja klassifikatsioon
Kohalik rahvas guaraniid nimetavad pruun-harjasvöölast tatu poju´i, kusjuures poju käib esikäppade nõeljate küüniste kohta ning i tähendab 'väike'.
Pavel Batitski
Elukäik
Pavel Fjodorovitš Batitski suri 17. veebruaril 1984 Moskvas ja on maetud Novodevitšje kalmistule.
Pavel Batitski oli kommunistliku partei liige 1938. aastast, NLKP Keskkomitee liige 1966. aastast ja NSV Liidu Ülemnõukogu saadik aastatel 1954–1984.
Pruun-harjasvöölane
Taksonoomia, süstemaatika ja klassifikatsioon
Pruun-harjasvöölane kuulub harjasvöölase (Chaetophractus) perekonda, kus on veel kaks liiki. See perekond kuulub vöölaste (Dasypodidae) sugukonna harjasvöölaste alamsugukonda (Euphractinae). Lähim sugulane on perekond kuusvöölane (Euphractus). Kaugem sugulane on perekond Zaedyus samast alamsugukonnast. Harjasvöölaste lähim sugulane on alamsugukond Chlamyphorinae, kuhu kuulub perekond Chlamyphorus. Kaugem sugulane on alamsugukond Tolypeutinae, kuhu muu hulgas kuukuvad perekonnad keravöölane (Tolypeutes) ja paljassaba (Cabassous). Harjasvöölased ja alamsugukond Tolypeutinae lahknesid molekulaargeneetika andmetel juba Oligotseenis üle 33 miljoni aasta tagasi. Perekond harjasvöölane ise lahknes Hilis-Miotseenis umbes 6 miljonit aastat tagasi.
Pruun-harjasvöölane kujunes välja võib-olla pampa piirkonnast, sealt on teada ka vanimad fossiilileiud. Need pärinevad Chapadamalalist Buenos Airese provintsist ja nad dateeritakse Pliotseeni umbes 4–3,2 miljonit aastat tagasi. Nad on ühtlasi vanim tõend harjasvöölase perekonnast. Võib-olla jõudis pruun-harjasvöölane praegusesse Patagooniasse alles pärast viimase külmaja temperatuurimiinimumi (pärast Pleistotseeni jäätumisi) 16 000 aastat tagasi, millele viitab selle piirkonna asurkondade väga suur geneetiline mitmekesisus.
Pruun-harjasvöölasel pole teada alamliike.
Levila
Ta elab peamiselt Lõuna-Ameerika lõunaosas ida pool Ande. Levila ulatub Brasiilia äärmisest lääneosast Boliivia kaguosa ning Paraguay lääne- ja loodeosa Argentinani ja Tšiili idaosani. Peamine asuala on Argentina kuni mandri lõunatipuni. Levila pindala on 2,53 miljonit km², asurkonna tihedus ei ole aga teada.
Hoolimata sarnasest kliimast ei ela ta Uruguays; tõenäoliselt on levikut takistanud veetõkkeks olev Río de la Plata.
Väiksemad asurkonnad asustati Tulemaa saarele alates 1982. aastast naftapuuraukude töölistele toiduks, ja need paljunesid kiiresti.
Osa levilast kattub harjasvöölase valge-harjasvöölase ja kuusvöölase levilaga.
Välimus
Pruun-harjasvöölase tüvepikkus on 26–34 cm, saba pikkus on 11–16 cm. Ta on üks suuremaid vöölasi, harjasvöölase perekonnas suurim.
Kaal on 1–3,9 kg, keskmiselt 2,4 kg. Vangistuses võivad nad minna palju raskemaks, sest neil on kalduvus rasva koguda.
Nagu vöölastel ikka, on keha kaetud seljakilbisega, mis ulatub jalgade ülemise osani. See koosneb mitmest väikeste luuplaadikeste reast ning jätab kokkuvõttes väga lameda mulje. Õla- ja vaagnavöö kohal olevad piirkonnad on jäigemas ühenduses. Nende vahel on 7–8 liikuvat vööd, mis samuti koosnevad väikestest luuplaadikestest. Lisakaitseks on neil sarnased kuklal ning kuni 8 cm laiuse saba alusel sarnased vööjad moodustised.
Seljakilbisel kasvavad üksikud pikad ja paksud karvad, külgmistel kehaosadel, jalgadel, kõhul ja põskedel on karv tihedam. Karvade värv varieerub mustast seljal ja külgedel heledamate toonideni peamiselt kõhul.
Nahk ja kilbis on tumepruunid, külgedelt pisut heledamad.
Lühikesed, ainult 6,7 cm pikkused jäsemed lõpevad viie varbaga, mida kaitsevad küünised. Küünised on külgedelt lamedad ning kasvavad esikäppadel 1,5–2,5 cm pikkusteks.
Füsioloogia iseärasused
Kui pruun-harjasvöölase sõõrmed on täielikult mullaga kaetud, suudab ta kopsud õhuga täita, sest ta saab mullaosakeste vahel olevat õhku hingata, ilma et mullaosakesed ninaõõnde ja kopsu satuksid; filtrina toimivad väikesed nahavoldid.
Meeled
Nagu enamikul vöölastel, on pruun-harjasvöölasel vähearenenud nägemine. Kuulmine ja haistmine on hästi arenenud.
Elupaik
pisi|Pruun-harjasvöölane [[Wrocławi loomaaed|Wrocławi loomaaias]] Elupaigaks on sageli avatud kuivad kuni poolkõrbelised maastikud. Nii esineb teda Gran Chaco kuivmetsades ja okaspõõsasavannides, samuti Patagoonia mägipõõsarohtlates ja pampas. Mõnikord kohatakse teda ka maaharimispiirkondades.
Toitumine
Pruun-harjasvöölane on omnivoor. Mao- ja soolesisaldisest leiti üle 60% vilju, mis pärinesid eelkõige kuiva Gran Chaco piirkonna taimedelt (näiteks tsesalpiiniad, prosoopised, kreektürnid ja kalepuud), samuti kaktustelt (näiteks perekonnast Quiabentia). Ülejäänu on valdavalt putukad, eelkõige termiidid ja sipelgad. Taimse ja loomse toidu hulk sõltub aastaajast, näiteks sööb loom talvel rohkem putukaid kui suvel. Vaatluste järgi võib pruun-harjasvöölane süüa ka raibet. Aktiivselt jahib ta ka väiksemaid selgroogseid nagu kahepaikseid ja roomajaid, mõnikord väidetud jaht lambatalledele ei ole seni kinnitust leidnud. Tihedama inimasustusega aladel käib pruun-harjasvöölane ka kanamunade kallal, samuti sööb ta nandumune.
On teada, et pruun-harjasvöölane saab kaua ilma veeta läbi, mis on vajalik kuivades piirkondades ellujäämiseks.
Aktiivsuse päevaaeg
Pruun-harjasvöölane on nii päevase kui ka öise eluviisiga.
Maa-alune eluviis, urud ja käigud
Pruun-harjasvöölane on võimas kaevaja.
Artur Saks
Artur Saks (8. detsember 1910 Tartu – 1. september 1982 Tallinn) oli eesti jurist, ENSV Advokaatide Kolleegiumi Presiidiumi esimees 1966-1972.
Pruun-harjasvöölane
Maa-alune eluviis, urud ja käigud
Ta rajab maa-aluseid urge ja käike, mis võivad olla väga keerulised. Ta elab osalt maa all ise kaevatud ehitistes, mis mõnikord on ka väga lähedal inimasulatele. Suurema osa ajast veedab ta maa all.
Sissekäik on allatuult. Selle laius on kuni 20 cm ja kõrgus 15–20 cm. See viib viltu mulda, all aga kulgevad käigud pigem horisontaalselt.
On teada erinevaid ehitiste tüüpe. Pehmes liivases mullas on ehitised suhteliselt lihtsad ning ulatuvad umbes 50 cm sügavusele ning on kuni 70 cm pikkused. Need lihtsad koopad on sageli mõeldud toitumiseks ja kaitseks kiskjate eest.
Tunduvalt keerukamad ehitised on kõvemas, sageli lubjases pinnases ning need on umbes 1 m sügavused ja kuni 4,9 m pikkused. Nad koosnevad osalt mitmest mõnikord tähekujuliselt asetsevast käigust ja kambrist. Kambrid ise on 20–30 cm pikkused ja 50 cm kõrgused. Selliseid ehitisi kasutab pruun-harjasvöölane pidevaks elamiseks või poegade kasvatamiseks. Neid rajatakse aladele, mida ei ähvarda üleujutused.
Uni
Mõlemat tüüpi urge kasutab pruun-harjasvöölane ka magamiseks. Ta magab selili või kõhuli. Uneaeg on kuni 6 tundi.
Häälitsused
Emased, keda urgude ja käikude ehitamisel häiritakse, urisevad. Vangistusest on teada ka röhkimine. Imevad pojad nurruvad nagu kassid.
Paljunemine
Paaritumine leiab aset peamiselt novembrist maini. Isased kosivad emaseid, nuuskides nende suguelundeid.
Tiinus kestab umbes 60–75 päeva. Reeglina sünnib kaks poega, enamasti üks isane, teine emane. Sünnitus kestab umbes 10 minutit ja leiab aset peidukohas.
Pojad saavad suguküpseks 9-kuuselt.
Eluiga
Maksimaalne eluiga on 20 aastat.
Vaenlased
Pruun-harjasvöölase vaenlased on eelkõige puuma ja jaaguar. Mõnikord tapavad neid (enamasti poegi) ka rebased. Alates 1990ndatest on puumad ja jaaguarid hakanud pruun-harjasvöölaste vastu elavamat huvi tundma, mis võib olla seotud nende põhitoiduse viskatšade arvukuse vähenemisega. Inimasustusega aladel langevad pruun-harjasvöölased mõnikord ka koerte ohvriks.