cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uraan (planeet)
Sisemine struktuur
Kuigi ülaltoodud mudel on standardne, pole see siiski ainulaadne ja esineb ka muid vaatlustulemusi rahuldavaid mudeleid. Näiteks kui jäises vahevöös on märkimisväärsel hulgal segunenud kivimeid ja vesinikku, siis jää kogumass on sisemuses väiksem ja vastavalt oleks kivimite ja vesiniku kogumass suurem. Praegusel ajal ei võimalda olemasolev andmete hulk teadlastel kindlaks teha, milline arvutusmudel on korrektne. Vedeliku esinemine Uraani sisemises struktuuris näitab, et planeedil puudub tahke pind. Gaasiline atmosfäär muutub järk-järgult sisemisteks vedelikukihtideks. Lihtsustamiseks on planeedi tinglikuks pinnaks võetud pöörlev lame sferoid punktis, kus atmosfääri rõhk on 1 bar (100 kPa). Selle ekvatoriaalne ja polaarraadius on vastavalt 25 559 ± 4 ja 24 973 ± 20 km. Seda pinda kasutatakse artiklis edaspidi kõrguste nullpunktina.
Sisemine soojus
Uraani sisemine soojus on märkimisväärselt madalam kui teistel hiidplaneetidel, mis tähendab, et Uraanil on üsna madal soojusvoog. Siiani on selgusetu, miks see nii on. Neptuun, mis on ligilähedaselt Uraani-suurune ja sarnase keemilise koostisega, kiirgab Uraanist 2,61 korda rohkem soojusenergiat kosmosesse kui Päikeselt vastu saab. Uraanist eraldub aga vaid veidi ülemäärast soojust. Kogu Uraanist kiirguv infrapunakiirguse osa spektris on vaid 1,06 ± 0,08 korda suurem kui atmosfääris absorbeeruv päikesekiirgus. Kogu Uraanist eralduv soojusvoog on 0,042 ± 0,047 W/m2, mis on madalam kui Maalt eralduv soojusvoog (0,075 W/m2). Uraani tropopausis mõõdetud planeedi madalaim temperatuur oli 49 K (−224 °C), mis teeb Uraanist Päikesesüsteemi kõige külmema planeedi.
Selgitamaks nii madalate temperatuuride esinemist, on esitatud erinevaid hüpoteese. Neist ühe järgi kaotas Uraan oma soojuse suure taevakehaga kokkupõrke tagajärjel, jättes tuumale vaid jääksoojuse. Teise hüpoteesi järgi esineb Uraani ülemistes kihtides barjäär, mis takistab tuuma soojuse jõudmist pinnani. Näiteks võib konvektsioon toimuda erinevates kihtides, mis takistab soojusjuhtivust ülespoole.
Koostis
Uraani atmosfääri koostis erineb ülejäänud planeedi keemilisest koostisest, koosnedes peamiselt divesinikust ja heeliumist. Heeliumi molaarne fraktsioon ehk aatomite hulk ühes gaasi molekulis on troposfääri ülaosas 0,15 ± 0,03, mis vastab massiprotsendile 26 ± 5. See suurus on väga lähedane heeliumi osatähtsusele varajase arengustaadiumi Päikeses (massiprotsentides 27,5 ± 1), mis viitab sellele, et heeliumi pole planeedi tsentris nagu Jupiteril või Saturnil. Uraani atmosfääri kolmandaks oluliseks koostisosaks on metaan (CH4). Metaanis neeldub rohkesti päikesekiirguse kollast ja punast spektriosa, mistõttu peegelduvad tagasi sinised ja rohelised kiired. Seetõttu paistabki Uraan meile sinakasrohelisena. Metaani molekulid moodustavad 2,3% atmosfäärist molaarse fraktsioonina allpool metaanipilve rõhuga 1,3 bar (130 kPa); süsiniku koguhulk metaanis on aga 20–30 korda suurem kui Päikeses. Metaani mooliprotsent väheneb atmosfääri ülaosas, kuna seal esinevad ekstreemselt madalad temperatuurid, mis vähendavad küllastumise astet ja põhjustavad üleliigse metaani jäätumist. Vähem lenduvate ühendite (ammoniaak, vesi, vesiniksulfiid) olemasolu kohta sügavamas atmosfääris on väga vähe teada. Arvatavalt on nende kogused samuti suuremad kui Päikeses. Koos metaaniga on Uraani stratosfäärist leitud jälgi süsivesinikest, mis on arvatavalt tekkinud ultraviolettkiirguse indutseeritud fotodissotsiatsiooni ajal. Nende hulka kuuluvad etaan (CH3C2H), atsetüleen (C2H2), metüülatsetüleen (CH3C2H) ja diatsetüleen (C2HC2H). Spektroskoopia abil on atmosfääri ülaosast leitud veel jälgi veeaurust, vingugaasist ja süsihappegaasist, mis on sinna sattunud sellistest välistest allikatest nagu kosmiline tolm ja komeedid.
Troposfäär
pisi|400px|Temperatuuri profiil Uraani troposfääris ja madalamas stratosfääris Uraani troposfäär on atmosfääri kõige madalam ja tihedam osa ning seda iseloomustab temperatuuri vähenemine kõrguse kasvamisel. Troposfääri põhjas kõrgusel −300 km on temperatuur 320 K (47 °C) ja 50 km kõrgusel 53 K (−220 °C). Troposfääri kõige külmemas ülemises osas (tropopausis) varieerub temperatuur vahemikus 49–57 K (−224...−216 °C), sõltudes planeedi laiuskraadist. Tropopausi piirkond võtab enda kanda planeedi peamise osa infrapunakiirguse emissioonist, määrates seega Uraani efektiivse temperatuuri 59,1 ± 0,3 K (−214,1 ± 0,3 °C). Troposfääris on arvatavalt keerukas pilvede struktuur; veepilved asuvad hüpoteetiliselt rõhu vahemikus 50–100 bar (5–10 MPa), ammooniumvesiniksulfiidi (NH4HS) pilved vahemikus 20–40 bar (2–4 MPa), ammoniaagi või vesiniksulfiidi pilved vahemikus 3–10 bar (0,3–1 MPa) ja lõpuks vahetult avastatud õhukesed metaanipilved vahemikus 1–2 bar (0,1–0,2 MPa). Troposfäär on atmosfääri väga dünaamiline osa. Seal esinevad tugevad tuuled, eredad pilved ja aastaaegade vaheldumised, mida käsitletakse artiklis allpool.
Atmosfääri ülaosa
Uraani atmosfääri keskosas asub stratosfäär, kus temperatuur tõuseb koos kõrguse kasvamisega alates 53 K (−220 °C) tropopausis kuni 800...850 K (527...577 °C) termosfääri põhjas. Stratosfääri soojenemist põhjustab ultraviolettkiirguse absorbeerumine ja infrapunakiirguse eraldumine metaanist ja teistest süsivesinikest, mis moodustuvad selles atmosfääri osas metaani fotodissotsiatsiooni käigus. Soojus liigub stratosfääri ka kuumast termosfäärist. Süsivesinikud on koondunud küllaltki õhukesse kihti kõrgusel 100–300 km, kus rõhk on 10–0,1 mbar (1000–10 kPa) ja temperatuur 75–170 K (−198...−103 °C). Kõige rohkem on süsivesinikest esindatud metaan, atsetüleen ja etaan, mooliprotsendiga vesinikku 10−5. Sellele on ligilähedane vingugaasi mooliprotsent nendel kõrgustel. Raskematel süsivesinikel ja süsihappegaasil on mooliprotsent kolme suurusjärgu võrra väiksem. Vee küllastusaste on ca 7×10−9. Etaan ja atsetüleen hakkavad stratosfääri madalamas ja külmemas piirkonnas ning tropopausis (allpool 10 mBar taset) kondenseeruma ja moodustuvad vine kihid, mis võivad olla üheks Uraani ühtlase välimuse tekitajaks. Süsivesinike kontsentratsioon vinest ülalpool on märkimisväärselt madalam kui teistel hiidplaneetidel. Uraani atmosfääri äärmine kiht on termosfäär ja koroona, millel on ühtlane temperatuur 800–850 K. Nii kõrge temperatuuri allikad on teadmata, sest nii ultraviolettkiirgus kui ka virmaliste aktiivsus ei suuda sellist energiat toota. Kesine soojusjuhtivus, mis on tekkinud süsivesinike puudumise tõttu, võib stratosfääris ülalpool 0,1 mBar taset samuti soojenemisele kaasa aidata. Lisaks molekulaarsele vesinikule, esineb termosfääris-koroonas palju vabu vesiniku aatomeid. Nende väike mass koos kõrgete temperatuuridega selgitavad, miks koroona ulatub nii kaugele kui 50 000 km, see on umbes terve Uraani diameeter. Selline koroona on Uraani ainulaadne tunnus. Selle mõjude hulka kuulub Uraani orbiidil liikuvate väikeste osakeste endasse tõmbamine, mis põhjustab Uraani rõngastes oleva kosmilise tolmu puudujääki. Uraani termosfäär koos stratosfääri ülaosaga vastab Uraani ionosfäärile. Vaatlused näitavad, et ionosfäär paikneb kõrgusvahemikus 2000 – 10 000 km. Uraani ionosfäär on tihedam kui Saturnil või Neptuunil, mis võib olla tingitud madalast süsivesinike kontsentratsioonist stratosfääris. Ionosfääri toidab peamiselt Päikese ultraviolettkiirgus, mille tihedus sõltub Päikese aktiivsusest. Uraani virmaliste aktiivsus võrreldes Jupiteri ja Saturniga pole eriti märkimisväärne.
Uraani rõngad
pisi|Foto Uraani rõngastest, millest eredaim on ε-rõngas pisi|Uraani rõngaste süsteem Uraani keeruline rõngaste süsteem avastati 1977. aastal Päikesesüsteemis järjekorras teisena Saturni rõngaste järel. Rõngad koosnevad väga tumedatest osakestest, mille suurus varieerub mõnest mikromeetrist kuni mõnekümne meetrini. Praegu tuntakse 13 eristatavat rõngast, neist eredaim on ε (epsilon) rõngas. Kõik rõngad peale kahe on väga kitsad – nende laius on tavaliselt mõni kilomeeter. Rõngad on tõenäoliselt planeedist nooremad; dünaamika kaalutlused näitavad, et nad ei tekkinud planeediga ühel ajal. Rõngaste materjal võib olla pärit ühelt (või mitmelt) kaaslaselt, mis purunes kokkupõrke tagajärjel. Paljudest kaaslase purunenud tükkidest jäid vaid vähesed stabiilsesse tsooni, moodustades tänapäevased rõngad.
William Herschel kirjeldas võimalikku Uraani rõngast 1789. aastal, kuid praegusel ajal kaheldakse selle võimalikkuses, sest rõngad on küllaltki ähmased ja neid ei suudetud märgata järgneva paari sajandi jooksul. Siiski kirjeldas Herschel täpselt epsiloni rõnga suurust, selle nurka Maa suhtes, punakat värvust ja selle muutusi, kui Uraan tiirles ümber Päikese.
10. märtsil 1977 avastati Uraani rõngaste süsteem transpordilennukis töötava observatooriumi (Kuiper Airborne) abil pooljuhuslikult. Astronoomide rühm planeeris uurida Uraani atmosfääri, kasutades tähe SAO 158687 jäämist planeedi varju. Vaatluste analüüsil märgati, et täht kadus viiel korral hetkeks vaateväljast enne, kui ta jäi täielikult planeedi varju. Sellest tulenevalt oletati, et Uraanil on vähemalt viie rõngaga oma rõngaste süsteem. Hiljem avastati veel neli rõngast. Rõngastest saadi esimesed täpsemad fotod, kui planeedist möödus 1986. aastal Voyager 2. Kosmoseaparaadi abil avastati veel kaks ähmast rõngast, mis tegi rõngaste koguarvuks 11.
2005. aasta detsembris avastati Hubble'i teleskoobi abil veel kaks rõngast. Suurim neist asub planeedist kaks korda kaugemal kui varem avastatud rõngad. Need uued rõngad asuvad planeedist nii kaugel, et nende eristamiseks kasutatakse mõistet "välimine rõngaste süsteem". Hubble'i kosmoseteleskoobi abil avastati veel kaks väikest planeedi kaaslast, millest üks (Mab) jagab oma orbiiti kõige kaugema rõngaga. Uute rõngastega kokku teatakse nüüdisajal 13 Uraani rõngast. 2006. aasta aprillis tehti Kecki Observatooriumi fotode abil kindlaks uute rõngaste värvused: kaugeim on sinine ja eelviimane punane. Välimise rõnga sinise värvuse põhjustajaks peetakse ühe hüpoteesi alusel rõngamaterjalis olevaid väga väikseid jäätükke, mis on pärit Mabi pinnalt. Kontrastina on Uraani lähedased rõngad enamasti hallid.
Magnetväli
pisi|300px|vasakul|Uraani magnetväli Voyager 2 möödalennu ajal 1986. aastal. S ja N on magnetiline lõuna- ja põhjapoolus Enne Voyager 2 möödalendu 1986. aastal polnud Uraani magnetosfääri uuritud ja selle olemust ei tuntud. Voyager 2 abil saadud andmed näitasid, et Uraani magnetväli on üsna omapärane, kuna see ei pärine planeedi geomeetrilisest tsentrist ning on lisaks planeedi pöörlemistelje suhtes 59° nurga all. Magnetiline dipool on nihkunud planeedi tsentrist lõunapooluse suunas kolmandiku planeedi raadiuse võrra. Selline ebatavaline geomeetriline asend tekitab tugevalt mittesümmeetrilise magnetosfääri, kus magnetvälja tugevus võib lõunapoolkeral langeda kuni 0,1 gausini (10 µT) ja põhjapoolkeral tõusta kuni 1,1 gausini (110 µT). Keskmine magnetvälja tugevus planeedi tinglikul pinnal on 0,23 gaussi (23 µT). Võrdluseks on Maa magnetväli mõlemal poolusel enam-vähem võrdne ja Maa "magnetiline ekvaator" on peaaegu paralleelne geograafilise ekvaatoriga. Uraani dipoolmoment on 50 korda suurem kui Maa oma. Sarnaselt Uraaniga on ka Neptuuni magnetväli nihkunud ja pöörlemistelje suhtes nurga all. Ühe hüpoteesi järgi on "jäägigantide" (Uraan ja Neptuun) magnetväljad tekkinud suhteliselt madala sügavusega ookeanide (vesi-ammoniaak) liikumisel, erinevalt Maa-tüüpi planeetidest ja "gaasigigantidest" (Jupiter ja Saturn), kus magnetvälja tekitajaks on planeedi tuum.
Vaatamata Uraani magnetosfääri kummalisele paiknemisele, on selle muud parameetrid sarnased ülejäänud planeetide magnetosfääride omadega: selle ees on päikesetuule lööklaineala umbes 23 Uraani raadiuse kaugusel, on olemas magnetopaus 16 Uraani raadiuse kaugusel, täielikult väljakujunenud magnetvälja saba ja Van Alleni vööd. Üldiselt erineb Uraani magnetosfäär Jupiteri omast ja sarnaneb pigem Saturni omaga. Uraani magnetvälja saba jätab enda järel kosmosesse miljonite kilomeetrite pikkuse jälje, mis planeedi külgsuunalise pöörlemise tõttu on veninud spiraalikujuliseks. Uraani magnetosfäär sisaldab laetud osakesi: prootoneid ja elektrone koos väikese koguse H2+ ioonidega. Raskemaid ioone pole leitud. Paljud nendest osakestest on arvatavalt pärit kuumast koroonast. Ioonide ja elektronide energiad võivad küündida vastavalt 4 ja 1,2 megaelektronvoldini. Madala energiaga (alla 1 keV) ioonide tihedus on magnetosfääri siseosas ca 2 cm−3. Osakeste arvukust mõjutavad otseselt Uraani kaaslased, mis jätavad magnetosfääris liikudes maha märkimisväärsed tühimikud. Osakeste vool on piisavalt kõrge, et põhjustada tumenemist või kaaslaste murendamist astronoomiliselt lühikese ajavahemiku jooksul (100 000 aastat). See võib olla põhjuseks, miks Uraani kaaslased ja rõngad on ühtlaselt tumeda tooniga. Uraani virmalised on suhteliselt hästi välja kujunenud, neid on nähtud eredate kaartena ümber mõlema magnetpooluse. Võrreldes Jupiteriga on Uraani virmalised suhteliselt väikese osatähtsusega planeedi termosfääri energiabilansis.
Kliima
pisi|Uraani lõunapoolkera ligilähedaselt loomulikes värvides (vasakul) ja lühikestel [[lainepikkustel (paremal), kus on näha ähmased pilvepiirid ja atmosfääri ulatus]] Uraani atmosfäär on ultraviolettkiirguse ja nähtava valguse lainepikkustel erakordselt ühtlane ja ilmetu, võrreldes teiste hiidplaneetidega. Kui Voyager 2 möödus Uraanist 1986. aastal, registreeriti tervel planeedil kokku kümme pilve. Selline pilvede vähesus on seotud planeedi madala sisemise soojusega, mis on väiksem kui teistel hiidplaneetidel. Uraani madalaim registreeritud temperatuur on 49 K (−224 °C), mis teeb temast kõige külmema planeedi Päikesesüsteemis.
Vöödiline struktuur, tuuled ja pilved
pisi|vasakul|Uraani laiuskraadide-suunalised tuulekiirused 1986. aastal leiti Voyager 2 abil, et nähtava Uraani lõunapoolkera võib jaotada kaheks regiooniks: ere polaarmüts ja tumedad ekvatoriaalsed vööndid. Piir kahe regiooni vahel kulgeb ligilähedaselt mööda −45° laiuskraadi. Kitsas vöönd vahemikus −45...–50° on planeedi suurematest piirkondadest kõige heledam. Seda kutsutakse lõunapoolseks "kraeks". Polaarmüts ja hele vöönd on arvatavalt tihedate metaanpilvede regioon, kus rõhk on vahemikus 1,3–2 bar. Peale laiaulatusliku vöödilise struktuuri uuris Voyager 2 kokku kümmet väikest ja eredat pilve, millest enamik asus mõni kraad heledast vööndist põhja pool. Kõikide teiste tunnuste järgi nägi Uraan 1986. aastal välja nagu dünaamiliselt surnud planeet. Kahjuks toimus Voyager 2 möödalend planeedi lõunapoolkera suve keskel, mistõttu ei olnud võimalik uurida põhjapoolkera. Alates 21. sajandi algusest muutus põhjapoolkera nähtavaks ning seda uuriti Hubble'i kosmoseteleskoobi ja Kecki teleskoobi abil. Vaatluste tulemusel ei nähtud põhjapoolkeral heledat vööndit ega polaarmütsi. Seega on Uraan asümmeetriline: hele polaarmüts on olemas lõunapoolusel, kuid puudub põhjapoolusel. Kui 2007. aastal möödus Uraani võrdpäevsus, kadus lõunapoolne hele vöönd peaaegu täielikult ning samal ajal ilmus nõrk põhjapoolne hele vöönd 45° laiuskraadi lähedusse. pisi|Esimene märgatud tume laik Uraanil. Foto aastast 2006 1990. aastatel kasvas oluliselt uute eredate pilvede registreerimine, kuna kasutati järjest kõrgema resolutsiooniga kaameraid. Enamik neist avastati põhjapoolkeral, kuna see muutus järjest rohkem nähtavaks. Varasem arvamus, et eredaid pilvi on tumedamal planeedi poolkeral kergem avastada, ei olnud korrektne: uute avastatud pilvede hulk on olnud märkimisväärne. Siiski on poolkerade pilvede tunnustes erinevusi. Põhjapoolkera pilved on väiksemad, kontrastsemad ja eredamad ning asuvad enamasti suurematel kõrgustel. Pilvede eluiga sõltub tavaliselt nende suurusest. Mõned väiksemad pilved püsivad koos vaid mõne tunni, samal ajal on vähemalt üks lõunapoolkera pilvedest eksisteerinud Voyageri möödalennust alates. Viimased vaatlused on näidanud, et Uraani pilvede tunnused on küllaltki sarnased Neptuuni pilvede omadega. Näiteks märgati 2006. aastal Uraanil esmakordselt tumedat laiku, samal ajal on nood aga Neptuunil küllaltki tavalised. Spekuleeritakse arvamusega, et Uraan muutub pärast pööripäeva Neptuuniga rohkem sarnaseks.
Mitmete pilvetunnuste jälgimine võimaldas avastada laiuskraadidesuunalised tuuled, mis puhuvad Uraani troposfääri ülaosas. Ekvaatori piirkonnas puhuvad tuuled aga planeedi pöörlemisele vastupidises suunas. Nende kiirus on −100...–50 m/s. Tuule kiirused suurenevad ekvaatorist eemaldudes ja vaibuvad ±20° laiuskraadil, kus esinevad kõige madalamad troposfääri temperatuurid. Poolustele lähenedes hakkavad tuuled puhuma planeedi pöörlemisega samas suunas ning suurenevad, saavutades maksimumi ±60° laiuskraadil ning vaibuvad seejärel poolustel. −40° laiuskraadil on tuule kiirused vahemikus 150...200 m/s. Kuna planeedi hele vöönd takistab pilvede jälgimist, pole selles regioonis võimalik tuule kiirust mõõta. Kontrastina esinevad põhjapoolkera tugevaimad tuuled (kuni 240 m/s) +50° laiuskraadi lähedal.
Aastaaegade vaheldumine
Uraani poole aasta (alates 1950) fotomeetria andmed näitasid regulaarseid muudatusi kahe spektrijoone heleduses, kus maksimum saabus päikeseseisaku ja miinimum võrdpäevsuse ajal. Samasugust regulaarset muutumist (maksimumiga päikeseseisaku ajal) märgati 1960. aastate alguses troposfääri põhja mikrolainete mõõtmisel. Stratosfääri temperatuuri mõõtmised, mida alustati 1970. aastate alguses, näitasid samuti maksimaalseid suurusi 1986. aasta päikeseseisaku ajal.
Eelmise põhjapoolkera päikeseseisaku ajal 1944. aastal oli Uraanil näha heleduse kasvu, mis lubab oletada, et põhjapoolus pole alati nii tume. Sellest informatsioonist tuleneb, et nähtav poolus muutub heledamaks mõnda aega enne päikeseseisakut ja tumeneb pärast võrdpäevsust. Nähtavate ja mikrolainete andmete detailne analüüs näitas, et perioodilised heleduse muutused pole täielikult sümmeetrilised päikeseseisakute ajal, mis toob omakorda välja muutused põhja-lõunasuunalisel kliima- ja albeedomustril. 1990. aastatel, kui Uraan kaugenes oma päikeseisakust, tehti teleskoobivaatlustega kindlaks, et lõunapooluse polaarmüts tumenes märgatavalt (v.a lõunapoolne ere vöönd). Samal ajal toimus põhjapoolkeral oluline atmosfääri aktiivsuse kasv seoses pilvede ja tugevate tuulte tekkimisega, toetades ootusi, et hakkab peatselt heledamaks muutuma. See juhtuski 2007. aastal, kui planeedil möödus võrdpäevsus: kahvatu põhjapoolne "krae" muutus heledamaks ja lõunapoolne krae muutus peaaegu nähtamatuks. Laiuskraadide-suunalised tuuled jäid siiski veidi asümmeetriliseks, kuna põhjapoolkeral olid tuuled veidi nõrgemad kui lõunapoolkeral.
Uraani kliima füüsikaliste muutuste toimimine pole siiski päris selge. Suviste ja talviste päikeseseisakute läheduse ajal on Uraani poolkerad suunatud peaaegu otse Päikese poole või temast eemale. Päikesesuunalise poolkera helendamist põhjustab arvatavalt metaanipilvede lokaalne paksenemine ja vine kihid troposfääris. Ere vöönd −45° laiuskraadil on samuti ühenduses metaanipilvedega. Ülejäänud muutusi lõunapooluse piirkonnas võib selgitada muutustega madalamates pilvekihtides. Planeedi mikrolainete aatomispektri muutust põhjustab tõenäoliselt sügava troposfääri tsirkulatsioon, sest paksud pilved ja vine poolustel võivad takistada konvektsiooni.
Päka
Küla kirdenurgas asuvad neli kaitsealust kääbast.
Uraan (planeet)
Kaaslased
300px|pisi|Uraan koos kuue suurema kaaslasega. Vasakult paremale: [[Puck (kuu)|Puck, Miranda, Ariel, Umbriel, Titania ja Oberon]] Uraanil on avastatud 27 looduslikku kaaslast, mis on oma nimed saanud William Shakespeare'i ja Alexander Pope'i teoste tegelaskujude järgi. Uraani viis suuremat kuud on Miranda, Ariel, Umbriel, Titania ja Oberon. Uraani kaaslaste mass on kõige väiksem hiidplaneetide hulgas. Näiteks viie suurema kaaslase kogumass jääb rohkem kui kahekordselt alla Neptuuni suurima kaaslase Tritoni massile. Uraani kaaslastest on suurim Titania, mille raadius on ainult 788,9 km, jäädes sellega Päikesesüsteemi planeetide kaaslaste seas kaheksandale kohale. Kaaslastel on suhteliselt madal albeedo, mis on vahemikus 0,20 (Umbrielil) kuni 0,35 (Arielil). Kuude materjal koosneb umbes 50% kivimitest ja 50% jääst. Jää võib sisaldada ammoniaaki ja süsinikdioksiidi.
Päka
Küla läbib Niitsiku–Võmmorski tee.
Uraan (planeet)
Kaaslased
Kaaslastest paistab Ariel olevat noorim, sest tema pinnal on märgata kõige vähem impaktstruktuure, Umbriel aga vanim. Miranda pinnal on kuni 20 km sügavused murrangud, kihilised astangud ja kaootiline variatsioon erineva vanuse ja tunnustega pinnaste kohta. Miranda varasemat (kui kaaslase orbiit oli praegusest ekstsentrilisem) geoloogilist aktiivsust põhjustas arvatavasti loodejõudude tekitatud energia. Miranda pinnases esinevad ka suured munakujulised moodustised, mis on arvatavalt seotud diapiiride tekkimisega.
Uurimine
pisi|püsti|Viimane Voyager 2 foto Uraanist, kui kosmosesond suundus Neptuuni poole 1986. aastal jõudis Uraani juurde NASA kosmosesond Voyager 2, mille abil on siiani teostatud ainus planeedi uurimine lühikese vahemaa tagant. Samuti ei planeerita lähiajal uue missiooni alustamist. 1977. aastal startinud Voyager 2 jõudis 24. jaanuaril 1986 Uraani pilvepiirist 81 500 km kaugusele, enne kui jätkas teekonda Neptuuni poole. Voyager 2 uuris Uraani atmosfääri struktuuri ja keemilist koostist, kaasa arvatud planeedi unikaalset kliimat, mida põhjustab telje kaldenurk 97,77°. Sondi abil uuriti planeedi viit suurimat kaaslast ja avastati veel 10 uut looduslikku satelliiti. Samuti uuriti selle abil Uraani rõngaid ja avastati kaks uut rõngast. Mitmed teadlasrühmad on teinud ettepaneku võtta ette uus uurimismissioon Uraani juurde.
Uraan kultuuris
Operatsioon "Uraan" oli teise maailmasõja ajal Punaarmee strateegilise pealetungi koodnimi, mille käigus piirati 1942. aastal Stalingradi all ümber Saksa 6. armee.
Astroloogias on planeet Uraan (22px) Veevalaja sodiaagimärgi valitseja.
Loodi looduspark
pisi|[[Sinialliku allikad Loodi looduspargis]] pisi|[[Paistu põrguoru paljand Loodi looduspargis]]
Loodi looduspark on maastikukaitseala Viljandimaal Viljandi vallas. Looduspargi pindala on 3485 ha.
Kaitseala sihtkaitsevööndid
Peale sihtkaitsevööndite kuulub jääb looduspargi alale ka mitu üksikobjekti, näiteks Polli ja Tõllamäe tamm.
Kirjeldus
Looduspark on moodustatud looduslikult mitmekesise maastiku, tasakaalustusalade ja haruldaste liikide elu- ja kasvupaikade kaitseks. Looduspargis on esindatud eriilmelised loodus- ja pärandkultuurmaastikud, haruldaste ja hävimisohus liikide kasvukohad ning elupaigad, kaitstavad looduse üksikobjektid põlispuud, rändrahnud, paljandid.
Sinialliku linnamäe lähedal asuv Siniallikas on tuntud ka ohvriallikana (Sinialliku allikad, järv ja linnamägi), Sinialliku järve põhjaotsas kasvab Sinialliku alpi seedermänd (Ü= 240 cm), Ramsi asula lähedal on Rahetsema mänd (Ü=328 cm). Vaatamisväärsusteks on ka veel Loodi Püstmäe euroopa lehise puistu, Paistu ürgorg (orus leidub hulgaliselt liivakivipaljandeid, neist suurim 15 m kõrge ja 23 m lai "Loodi põrgu"), Polli mäed (huvitava mitmekesise pinnamoega, suhtelise kõrgusega kuni 35 m), Polli tamm (Ü=626 cm), Mustjärve kaldal asuv Holstre Kindralimägi (mäele on maetud Holstre mõisa viimane omanik kindral von Berg), Tilli kadastik, Nõmme liivik (lainjas tasandik, mis on enamuses kaetud männimetsaga), Mäemets, Heimtali park.
Looduspargis kasvavad kaitsealused taimeliigid: suur käopõll, harilik käoraamat, kahelehine käokeel, kahkjaspunane sõrmkäpp, kuradi-sõrmkäpp, vööthuul-sõrmkäpp. Pesitsevad liigid: musträhn, kolmvarvas-rähn, hallpea-rähn. Teised kaitsealused loomaliigid: rabakonn.
Ajalugu
Mitmed looduspargi osad olid kaitse alla võetud juba enne pargi moodustamist: 1959. aastal Paistu ürgorg, 1964. aastal Sinialliku allikad, järv ja linnamägi, Kindralimägi, Loodi Püstmäe lehisepuistu, Heimtali park ja Tõllamägi. Looduspark moodustati 1992. aastal, ühendamaks piirkonnas asuvaid maastikukaitsealasid ja üksikobjekte. Aastal 1997 eraldati looduspargist Viljandi maastikukaitseala ja looduskaitseliselt väheväärtuslikud haritavad maad.
Täpsusklass
Täpsusklass määrab ära detaili tolerantsid, mis leitakse piirhälvete tabelitest.
Pääväkese
Pääväkese (ka: Päevakese) on küla Võru maakonnas Orava vallas Mädajõe ääres.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Põlva maakonnas Orava vallas.
Külast voolavad läbi Suuroja ja Lambaoja, mis liituvad enne Mädajõkke suubumist.
Külas sündisid kirjanik ja poliitik Karl Ast ning tema vend Gottlieb Ast, seal on sündinud ka tõlkija Friedrich Kõlli.
Seal asuvad Päevakese allikas ja Läte Kahkvas.
Lüli ülekandesuhe
Lüli ülekandesuhe on tegur, mis iseloomustab koostislüli muutuse mõju sulgevale lülile.
Niederstriegis
Niederstriegis on asula Saksamaal Saksimaa liidumaa Kesk-Saksimaa kreisis Niederstriegise vallas.
Hajdúböszörmény
Hajdúböszörmény on linn Ungari idaosas Hajdú-Bihari komitaadis, Hajdúböszörményi kreisi halduskeskus.
Linnal on Ungaris ainulaadne ringikujuline põhiplaan.
Aastal 2007 oli linnas 31 900, aastal 2009 31 800 elanikku ja 2022. aasta alguses 29 728 elanikku.
Max Laosson
pisi|Max Laossoni haud Max Laosson (10. august 1904 Tarvastu vald – 4. september 1992 Tallinn) oli eesti kirjanduskriitik, publitsist ja NLKP funktsionäär.
Eesti Kirjanike Liidu liige.
Max Laosson sündis algkooliõpetaja pojana Viljandimaal, õppis Tartus Hugo Treffneri gümnaasiumis ja Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Aastatel 1940–1941 töötas Tartu kirjastusühingu Loodus direktorina, marksismi-leninismi õppejõuna ja ajalehe Tartu Kommunist vastutava toimetajana.
Poliitiline tegevus
Max Laosson oli II Riigivolikogu (hilisema nimega Eesti NSV Ülemnõukogu I koosseis) liige (valimised 14. ja 15. juulil 1940, liikmete nimekiri avaldati Valimiste peakomitee otsusega 17. juulil 1940. Vastvalitud Riigivolikogu võttis 21. juulil 1940 vastu deklaratsiooni riigivõimust Eestis, millega Eesti kuulutati Nõukogude Sotsialistlikuks Vabariigiks (RT 1940, 74, 733).
1941. aastal Suvesõjas oli Laosson Mustvee hävituspataljoni komissar. Teise maailmasõja ajal töötas M. Laosson NSV Liidus rindeväeosade ja tagala ajalehtede (Punaväelane jt) vastutava sekretäri ja toimetajana ning Leningradi Eesti raadio peatoimetjana. 1944. aasta aprillist oli M. Laosson EK(b)P Tartumaa Komitee sekretär. 1944. aasta riikliku plaani eduka täitmise eest autasustati M. Laossoni Isamaasõja I järgu ordeniga ning 1945. aastal Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium autasustas teda aukirjaga.
Max Laosson sai tuntuks oma kõnega EK(b)P Keskkomitee VIII pleenumil (1950), kus süüdistas mitmeid tuntud kultuuritegelasi (Nigol Andresen, Johannes Semper, Adamson-Eric, Hans Kruus jt) kodanlikus natsionalismis, antimarksismis jne. Selle pleenumi otsuste tagajärjel sattusid süüdistatud tagakiusamise alla ja neid represseeriti. Laialdase tuntuse ja tolleaegse tunnustuse nii ENSV (Laossonile anti 1950 Nõukogude Eesti preemia) kui liidu tasandil pälvis Laossoni artikkel "Mõningaist eesti kirjandusteaduse ja kirjanduskriitika küsimustest" (1949 ajakirjades Eesti Bolševik ja Looming), milles hindas ümber 20. sajandi eesti kirjanikke stalinliku kultuurigenotsiidi printsiipidest lähtudes. Artiklist sai mõneks ajaks normatiivne eeskuju teistele kriitikutele. 1950–53 oli ta Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Kunstide Valitsuse juhataja.
1974. aastal autasustati Maks Laossoni Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga "Kauaaegse tegevuse eest eesti nõukogude kirjanduse arendamisel, aktiivse ühiskondliku töö eest ning seoses seitsmekümnenda sünnipäevaga"
Sündinud 11. detsembril
''Siin artiklis loetletakse 11. detsembril sündinud tuntud inimesi.
Piusa
Piusa on küla Võru maakonnas Võru vallas. Kohanime Piusa etümoloogia on ebaselge. Võimalik, et see on seotud sõna pikk lõunaeesti vormiga piune.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Põlva maakonnas Orava vallas.
Külast jookseb läbi Valga–Petseri raudtee ning sellel asub Piusa raudteejaam. Jaamas peatuvad suveperioodil (maist augustini) Elroni reisirongid liinil Tartu–Koidula–Piusa.
Seal asub Piusa liivamaardla. Liiva kaevandamise käigus on moodustatud ka Piusa koopad ning pärast kaevandamise lõppu on koobaste ja seal elavate nahkhiirte kaitseks loodud Piusa koobastiku looduskaitseala.
Mööda külaterritooriumi lõunakülge voolab Piusa jõgi. Jõeäärset ala kaitstakse Piusa-Võmmorski hoiuala koosseisus.
Raudtee ja jõe vahelisel alal asub arvukalt kaitsealuseid kääpaid.
Mõõtmestamine
Mõõtmestamiseks kasutatakse distantsjooni, mõõtjooni, mõõtjooneotsi, ühisnullpunkte ja mõõtarve.
Ümar iileks
Ümar iileks (Ilex rotunda) on astelpõõsaliste sugukonda iileksi perekonda kuuluv puu, mis on levinud Ida-Aasias.
Ümar iileks on igihaljas puu, mis kasvab kuni 10 m kõrguseks. Võrsed on tumepruunid ja paljad. Lehed on vahelduvad, 4–11 cm pikkused ja 3–4 cm laiused, paljad ja terve leheservaga. Leheroots 12–28 mm pikk. Õitseb mais ja juunis. Isasõies on 4–5 tolmukat, emasõies ümar roheline emakas ja väga lühikesed tolmukad. Kroonlehed on pikemad kui tupplehed ja tahapoole kaardus. Ümarad punased 5–8 cm diameetriga viljad valmivad oktoobris ja püsivad kuni märtsini.
Ümar iileks on levinud Jaapanis, Koreas (Jeju ja Bogili saarel), Hiinas, Taiwanis ja Indohiinas.
Kaug-Ida maades kasutatakse ümarat iileksit dekoratiivsete viljade tõttu palju linnahaljastuses.
Holm
pisi|Surnud nõukogude sõdurid Holmis 1942. aasta jaanuaris. Holm on linn Venemaal Novgorodi oblastis, Holmi rajooni keskus. Asub Lovati jõe ääres Novgorodist 200 km lõuna pool.
Holmi on esmamainitud 1144. aastal. Linna arengut soodustas asend viikingite ida veetee ääres. 1777. aastal sai Holm linnaõigused ning muudeti Pihkva kubermangu maakonnalinnaks.
Linnas on 2016. aasta seisuga 3500 elanikku. 1939. aastal oli linnas üle 6000 elaniku.
Rebasmäe
Rebasmäe (kohalik hääldus Rebäsmäe; varasema nimega ka Rebasemäe) on küla Võru maakonnas Võru vallas Tartu–Petseri raudtee ääres.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Põlva maakonnas Orava vallas.
Küla lähistel voolab tumedaveeline Rebasmäe oja. Raudteest põhja poole jääval alal on oja ümbruse metsade kaitseks moodustatud Rebasmäe hoiuala. Oja ääres asuvad ka Rebasmäe allikas ja kaitsealused Rebasmäe kuused. Küla piires suubub sellesse Kamnitsa oja.
Küla loodenurgas asuvad Põrguhavva soo ja Sükävhavva soo. Nende juures on Ilumetsa meteoriidikraatrid.
Külast läände jääb Meenikunno looduskaitseala.
Küla läbib Ilumetsa–Rõssa tee.
1977. aastal liideti Rebasmäe külaga Huulõ.
Ida-Viru maavalitsus
Ida-Viru maavalitsus oli Ida-Viru maavanema valitsusasutuseks Ida-Viru maakonnas. See asus aadressil Keskväljak 1, Jõhvi, Ida-Virumaa.
Ida-Viru maavalitsus korraldas maavanema asjaajamist ja tehnilist teenindamist.
Maavalitsuse põhitegevusteks oli maakorraldusalaste, maareformialaste, sotsiaal- ja tervishoiualaste, haridusalaste, noorsooalaste, kultuurialaste, spordialaste, regionaalarengualaste, planeeringualaste, ettevõtlusalaste, majandusalaste, ühistranspordialaste, rahvastiku toimingute alaste, perekonnaseisualaste, infrastruktuurialaste ja keskkonnaalaste ülesannete täitmine, regionaalse arengu programmide elluviimine ning Euroopa Liiduga seonduv riigisisene teavitustegevus maakonnas.
Eesti maavalitsuste tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018.
Kaanon (muusika)
Kaanon on muusikas imitatsiooni läbiviimise reegel ja läbiviimine ise.
Kaanoni mõiste
Kaanon juurdus 15. sajandil kompositsioonimeetodina, mille puhul polüfoonilise heliteose ülejäänud hääled tuletati imitatsiooni abil rangete reeglite komplekti alusel vähemalt ühest algsest häälest.
Ostrau vald
Ostrau vald on kahe valla nimi:
Kaanon (muusika)
Kaanoni mõiste
Kaanoni mõiste selles tähenduses kasvas välja 1300ndatel alanud suundumusest nimetada mensuraalnotatsiooni tehnilisi reegleid kaanoniteks.
Alates 15. sajandist hakkas kaanonireeglite komplektide põhjal arenema välja fuuga ning kaanonit hakati nimetama fuga ad canonem ' iks ehk "reegleid järgivaks fuugaks".
Alates 18. sajandist nimetatakse kaanoniteks kõiki selliseid muusikalisi faktuure, mille puhul muud hääled on tuletatud vähemalt ühest algsest häälest.
Kaanoni loomise oskust peeti haritud muusiku tunnuseks.
Kaanonitüübid
Tuntuim ja tavalisim kaanonitüüp on rangel imitatsioonil põhinev range kaanon, mille puhul polüfoonilise faktuuri vähemalt kaks ajalises nihkes häält on struktuurselt täielikult identsed. Range kaanoni puhul võivad hääled sisse astuda ka transponeeritult, st erinevatelt astmetelt.
Range kaanon võib olla nii lõpetatud kui ka lõputu ehk n-ö ringkaanon (saksa keeles Ringkanon ehk Zirkelkanon, inglise keeles round). Lõputuid ringkaanoneid noteeriti ka ringikujulise noodisüsteemi abil. Oli vägagi võimalik, et teine hääl võis hakata liikuma hoopis teistpidi (imitatsioon retrograadis) või tulla sisse mõnelt teiselt astmelt, mida tähistati näiteks erineva noodivõtme abil. Lõputu kaanon võib olla: Sümmeetrilisi lõputa kaanoneid kirjutatakse tavaliselt liitkontrapunktis. Sõltuvalt kaanonis osalevate häälte arvust kas topelt-, kolmik-, nelik- jne kontrapunktis. Erandiks on lõputa kaanon priimis, mida võib kirjutada lihtkontrapunktis.
Kui range kaanoni käigus toimub modulatsioon uude helistikku, siis nimetatakse sellist kaanonit ka kaanonlikuks sekventsiks ehk spiraalkaanoniks (saksa keeles Spiralkanon). Kaanonlikku sekventsi iseloomustavad järgmised intervallilised näitajad: Kaanoniintervall, sekventsiintervall ja kontrapunktiintervall on seotud valemiga, mille kohaselt 'sekventsiintervall = MODkontrapunktiintervall(2*kaanoniintervall)'.
Kui kaanoni teisi hääli võrreldes algse häälega pikendada (augmentatsioon) või lühendada (diminutsioon), nimetatakse sellist kaanonit vastavalt kas augmentatsioon- või diminutsioonkaanoniks. Augmentatsiooni ja diminutsiooni kasutati juba mensuraalnotatsiooni aegadel kui häälte vahel tekitati erinevaid vältuste suhete kombinatsioone. Kaanoneid, milles ühe hääle vältused suhtuvad teatud kindlal moel (näiteks suhtega 1/2 või 1/3) teise hääle vältustesse, nimetati ka proportsioonkaanoniteks (Proportionskanon). Proportsioonkaanoni üheks kuulsamaks näiteks on teine Agnus Dei Josquin Desprez' missast "Missa L'homme armé super voces musicales" ning Johannes Ockeghemi "Missa Prolationum". Proportsioonikaanoneid leidub ka näiteks Johann Sebastian Bachi "Muusikalises ohvris" või Arvo Pärdi teoses "Cantus Benjamin Britteni mälestuseks" (1977).
Vähikaanoni ehk retrograadkaanoni (saksa keeles Krebskanon ehk Kreuzkanon) puhul imiteerib teine meloodia algset meloodiat vastupidises suunas.
Peegelkaanoni ehk inversioonkaanoni (saksa keeles Spiegelkanon ehk Inversionskanon ehk Intervallumkehrungskanon) puhul on teise hääle intervallid võrreldes algse häälega ümeber pööratud. Näiteks, kui algses hääles toimub tertsikäik üles, siis teises hääles toimub tertsikäik alla.
Vähikaanoni ja peegelkaanoni kombinatsiooni nimetatakse peegelvähkkaanoniks (saksa keeles Spiegelkrebskanon). Peegelvähkkaanoneid pandi kirja ka nii, et neli lauljat võisid istuda sama noodipaberi neljas küljes ja alustada oma meloodiaga igaüks omast paberi nurgast.
Kui kaanoni läbiviimine toimub vahelduval moel, nimetatakse kaanonit ka polümorfseks kaanoniks (saksa keeles polymorpher Kanon).
Kaanoneid kirjutati tihti ka nii, et välja kirjutatud oli ainult üks hääl ja sinna juurde käiv mõistatusliku tekstina reeglite komplekt. Sellist kaanonit nimetati mõistatuskaanoniks (Rätselkanon).
Baton Rouge
Baton Rouge on linn Ameerika Ühendriikides, Louisiana osariigi pealinn.
Baton Rouge asub Mississippi jõe ääres ning on üks USA lõunaosariikide olulisemaid tööstus- ja naftakeemiakeskusi ning sadamaid.
Linn asutati 1719. aastal Prantsusmaa sõjalise tugipunktina. Alates 16. jaanuarist 1817 on Baton Rouge Ameerika Ühendriikide koosseisus.
1947. aastal ühendati linn koos East Baton Rouge'i vallaga ühiseks konsolideeritud linn-vallaks.
pisi|tühi|Baton Rouge
Lubbock
pisi|Lubbock pisi|[[Texase Tehnikaülikooli College of Education]] Lubbock on linn Ameerika Ühendriikides Texase osariigis, Lubbocki maakonna halduskeskus. Linn paikneb osariigi kirdeosas Llano Estacado piirkonnas Amarillost 190 km kaugusel lõunas.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 258 870. 2010. aastal oli seal 229 573 elanikku. See on elanike arvult osariigi 11. linn.
Lubbocki hüüdnimi on "Hub City".
1951. aasta augustis novembrini nähti Lubbocki kohal taevas valguslaike (tuntud kui Lubbocki tuled), mida peeti ufodeks.
Lubbockis valitseb poolkõrbeline kliima. Suved on kuumad, õhutemperatuur võib tõusta üle 40 °C. Talved on päikeselised ja võrdlemisi pehmed, kuid öösiti võib õhutemperatuur langeda alla nulli. Aastane keskmine sademete hulk on 485 mm. Lumesadu võib esineda peamiselt detsembrist veebruarini. Keskmine tuulekiirus on Lubbockis aastas 5,5 m/s, millega on see üks tuulisemaid linnu USA-s. Kõrgeim mõõdetud õhutemperatuur Lubbockis on 46 °C, mis mõõdeti 27. juunil 1994. Madalaim temperatuur mõõdeti 8. veebruaril 1933, mil oli −27 °C külma.
Peamiseks majandusharuks on puuvillkasvatus.
Linnas asub 1923. aastal asutatud Texase Tehnikaülikool (Texas Tech University).
Linna teenindab Lubbock Preston Smithi rahvusvaheline lennujaam. Tähtsaim maantee on Interstate 27, mis ühendab linna Amarilloga.
Lubbockis on sündinud Buddy Holly. Lubbockis asub etendus- ja kujutava kunsti keskus Buddy Holly Center.
Lembit Virkus
Lembit Virkus (7. november 1932 – 11. märts 1972) oli eesti kergejõustiklane.
Alustas 15-aastaselt omapäi jooksutreeninguid, aastast 1954 jätkas Elmot Heido juhendamisel ning Hubert Pärnakivi treeningu- ja võistluspartnerina.
Ta oli Eesti meister 5000 m jooksus aastatel 1956, 1959, 1960 ja 10 000 m jooksus aastatel 1956, 1957, 1959-1961, 1964 ja 1966. Sai 1959. aastal NSV Liidu meistrivõistlustel hõbemedali 10 000 m jooksus.
Sündinud 12. detsembril
''Siin artiklis loetletakse 12. detsembril sündinud tuntud inimesi.
Schlei-Ostsee maakond
Schlei-Ostsee maakond on haldusüksus Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Rendsburg-Eckernförde kreisis.
Maakond moodustati 1. jaanuaril 2008 Schlei maakonna, Schwanseni ja Windeby maakonna liitumise teel. Uue maakonna halduskeskuseks sai Eckernförde.
Haldusjaotus
Schlei-Ostsee maakond jaguneb 19 vallaks:
B'nai B'rith
B'nai B'rith (eesti keeles Lepingu Pojad) on 1843. aastal New Yorgis asutatud siiani tegutsev juutide organisatsioon.
Orava
Orava on küla Võru maakonnas Võru vallas Vastseliina–Värska maantee ääres. Orava on Tallinnast 285 km ja Põlvast 42 km kaugusel.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) oli küla Põlva maakonnas asunud Orava valla halduskeskus.
Külas asuvad ambulatoorium, apteek, kool jms. Orava metskonna keskus ja Orava raudteejaam asuvad naaberkülas Rõssas. Kultuurimaja asub Hanikases.
Orava küla läbib Vastseliina–Värska maantee ning vaid mõne kilomeetri kaugusele jäävad kaks raudteeliini: lõunas Valga–Petseri raudtee (lähim jaam Piusa) ning kirdes Tartu–Petseri raudtee.
Ajalugu
Orava ümbrus kuulus varem (1561) Vastseliina linnuse piirkonda ja anti Liivi sõja ajal Petseri kloostrile. Tollal tunti küla Suur-Vaigusitsana (Большая Вайгужицы).
Orava nimi ilmus ürikusse 1638 (Oraw Laur). 17. sajandil rajati Vastseliina karjamõisana Orava mõis (Orrawa, hiljem Waldeck). Omaette mõisaks sai see 19. sajandi keskel. Märtsis 1700 toimus Oraval talurahvarahutus, mille käigus mõis rüüstati.
Eesti Vabadussõjas 13.–30. märtsil 1919, pidasid Lõunarindel Eesti rahvavägi ja Nõukogude Venemaa Punaarmee rohkem kui kahe nädala kestel ägedaid lahinguid Orava mõisa ümbruses. Punaarmee lootis sellest piirkonnast võtta ette suurema pealetungi Võru ja Tartu suunas. Rahvavägi seevastu püüdis suruda vastase Pihkva järveni, lühendades seeläbi liialt pikaks veninud rindejoont.
Nõukogude okupatsiooniperioodil asus külas Orava sovhoosi keskus.
Loodus
Külas asuvad Orava järv, Orava Mustjärv ja Solda järv.
Külast voolab läbi Kamnitsa oja.
Kultuurimälestised
Kultuurimälestistena on kaitse alla võetud mitmed endise Orava mõisa hooned (tõllakuur, aidavaremed, mõisa abihoone ja teenijatemaja mantelkorsten).
Mõisaansambli juures paikneb 1934. aastal avatud ja 1989. aastal taastatud Orava Vabadussõja mälestussammas.
Küla territooriumi lõunaosas asuvad mitmed kaitsealused kääpad ja arheoloogiamälestis Kalmato lohk.
Soe (Võru)
Soe on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Põlva maakonnas Orava vallas.
Küla lähistel paikneb Soe soo.
Küla läbib Karisilla–Petseri maantee, mille ääres asus Soe kõrts.
Jönköping
Jönköping on linn Rootsis, Jönköpingi lääni ja Jönköpingi valla keskus. Asub Vätterni lõunakaldal.
Jönköping sai linnaõigused 1284. aastal. Linn oli mitme Rootsi riigipäeva toimumiskohaks. 1612. aastal põletasid taganevad rootslesed linna maha, et taanlased seal peavarju ei saaks.
Barista
thumb|Suurbritannia võistleja James Hoffmann baristade maailmameistrivõistlustel Barista on teenindustöötaja, kes valmistab espressomasinaga kohvi ja kohvijooke. Sõna barista pärineb itaalia keelest ja tähendab kohvikubaarimeest. Tema tööks on kohvi ja alkohoolsete jookide müük.
Jönköping
Jönköpingiga on kokku kasvanud Huskvarna, mis on tänapäeval Jönköpingi linnaosa.
Barista
Sõltuvalt seadmete suurusest on kogenud barista suuteline valmistama kuni 100 espressot tunnis.
Maailma parimat baristat valitakse alates 2000. ja Eesti parimat alates 2004. aastast.
Eestlased maailmameistrivõistlustel:
Ostrau
Ostrau on mitme koha nimi:
Leevike
Leevike (Pyrrhula pyrrhula) on linnuliik vintlaste sugukonnast leevikese perekonnas.
Levik
Leevike elutseb Euroopas ja terves Aasias. Ta on paigalind, kuid paljud põhja pool elavad isendid liiguvad talvel lõuna poole. Leevikeste arvuks Euroopas hinnatakse 15–28 miljonit isendit. Eestis hinnatakse leevikese pesitsusaegne arvukus 100 000 – 200 000 paarile, talvist arvukust 100 000 – 300 000 isendile.
Välimus ja tunnused
Leevikesel on tüse keha, lühike kael ja peenikesed jalad.
Leevikesel on selgelt avalduv sooline dimorfism. Mõlemale sugupoolele on tunnuslikud lühike jäme nokk ja must pealagi, tiivavööt ja päranipuala on valged. Isaslinnu puguala, rind ja kõhualune on punased, selg on sinakashall. Jalad on mustjaspruunid. Emaslinnu selg on pruunikashall, puguala, rind ja kõhualune on helepruunid kerge roosaka alatooniga.
Leevikesed on umbes 15–19 cm pikkused. Tiibade siruulatus on umbes 24 cm. Kehakaal on umbes 26 g.
Leevike erineb kõigist teistest värvulistest ümara ja tömbi akrosoomiga spermatosoidi poolest.
Häälitsused ja laul
Leevikese laul on väga vaikne ning koosneb katkendlikest viledest, kurinatest ja kriiksuvatest helidest. Lennu ajal esitatav sidehüüd on tasane "bitt-bitt". Kutsehüüd on tasane "djü-djü".
Elupaigad
pisi Eelistab kuusikuid, kuuse-segametsi ja parke.
Pesitsemine
pisi|Leevikese munad Pesa ehitab põõsasse või puu otsa enamasti 120–180 cm kõrgusele. Mais täituvas kurnas on 4–7 muna. Haudumine kestab 12–14 päeva ja haub vaid emaslind, keda isaslind toidab. Pojad viibivad pesas umbes 15 päeva ja neid toidavad mõlemad vanalinnud.
Toitumine
Leevike toitub metsikute rohttaimede seemnetest, viljapuude pungadest ja marjadest.
Looduskaitse
Aastal 2008 kuulutas Venemaa linnukaitse liit leevikese aasta linnuks.
Nimi
Leevikese rahvapärased nimetused on krüügitaja, lüübik, tuitsutaja, toompapp, puupapp, puntpaabuke, paap, tomp ja tombak.
Magdalena Neuner
Magdalena Neuner (Lena Neuner; sündinud 9. veebruaril 1987 Garmisch-Partenkirchenis) on saksa endine laskesuusataja. Ta on kõigi aegade edukaim naislaskesuusataja, maailmameister ja kahekordne olümpiavõitja (2010). 21-aastaselt sai temast noorim laskesuusataja, kes on võitnud laskesuusatamise maailma karika. Kokku võitis ta maailma karika kolmel korral. Märtsis 2012 loobus ta tippspordist, tuues põhjuseks motivatsioonipuuduse ja soovi pöörduda tagasi normaalse elu juurde.
Neuner saavutas läbimurde maailma laskesuusatajate tippu 2006–2007 hooajal, kui ta võitis seitse maailmakarikavõistluste etappi. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Anterselvas võitis ta kolm kuldmedalit: 7 km sprindis, 10 km tagaajamisvõistluses ja 4×6 km teatesõidus. Sprindivõistluses tuli ta maailmameistriks 2,3 sekundilise eduga Anna Carin Olofssoni ees, mõlemad eksisid korra nii püsti, kui lamades laskmises ja olid sunnitud sõitma trahviringe. Tagaajamisvõistluses eksis Neuner neli korda lasketiirus, kuid tuli ikkagi maailmameistriks, lõpetades enne Linda Grubbenit. Teatevõistluses sõitis ta kolmandat vahetust Saksamaa võistkonnas, kes tuli rohkem kui minutilise eduga võitjaks Prantsusmaa ees.
2008. aasta MM-il Östersundis tuli Neuner 12,5 km ühisstardiga sõidus maailmameistriks neljast trahviringist hoolimata. Edu teiseks tulnud Tora Bergeri ees oli kolm sekundit. Segateatevõistluses sõitis ta teist vahetust maailmameistriks tulnud Saksamaa võistkonnas.
Juunioride maailmameistriks tuli Neuner aastatel 2004–2008 kokku seitse korda: kolm korda sprindis, kaks korda tagaajamisvõistluses ja teatevõistluses. Lisaks võitis ta veel neli hõbemedalit. Neuner on üks kiiremaid suusatajaid naiste laskesuusatamise ajaloos.
Maailmameistrivõistlustel
thumb|Magdalena Neuner [[2008. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused|2008. aasta MM-il Östersundis.]]
Maailma karika etappide võidud
Magdalena Neuner on seni osalenud ( seisuga 24. jaanuar 2010 ) kokku 86 maailma karikavõistluste etapil ja jõudnud poodiumile 29 korda, millest 16 korral kõige kõrgemale astmele.
Rõssa
Rõssa on küla Võru maakonnas Võru vallas Tartu–Petseri raudtee ääres.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Põlva maakonnas Orava vallas.
Külas asub Orava raudteejaam, kus peatuvad reisirongid liinil Tartu–Koidula. Orava küla on ka lähim kohalik keskus, see asub Rõssa külast edelas umbes 4 km kaugusel.
Küla idapiiril voolab Mädajõgi, lääneossa jääb mitu sood.
Rõssa küla kirdenurgas asub vana linnusekoht.
Clavivox
Clavivox on USA helilooja Raymond Scotti 1952. aastal leiutatud ja 1956. aastal patenteeritud klahvpill-süntesaator ja sekventser.
Scott oli enne seda ehitanud teremini leluks oma tütrele Carriele. Oma esimeses Clavivoxi prototüübis kasutas ta noore Bob Moogi (kes oli 25 aastat noorem kui Scott) ehitatud teremini. Pill võimaldas portamento 't 3 oktavi piires. Hiljem lisas ta Clavivoxile helitugevuse kõvera mähisjoone mudeli (ADSR envelope), vibraato ja muid efekte.
Hilisemad Clavivoxid kasutasid valgust helikõrguse ja tämbri reguleerimiseks (valgus lasti läbi fotofilmi fotoelemendi). Pill oli Control Voltage 'iga juhitud.
Glive
Glive on Eesti levimuusikaansambel, mis asutati Gerli Padari eestvedamisel avaliku konkursi alusel 2. juunil 2005.
Stiili poolest ei saa Glive'i liigitada ühtegi kindlasse žanri, kuid sugemeid leidub nii rokkmuusikast, metal ' ist, funk ' ist, džässist.
2005. aasta juulis ilmus neil esimene singel "Mental Abuse".
Gerli Padar võttis osa 2007. aastal Eurolaulu konkursist, mille ta võitis. Eelvoorus olid temaga koos laval ka Erko Laurimaa, Sten Kivistik ja Johanna Münter.
Prahova maakond
Prahova maakond on Rumeenia 1. järgu haldusüksus.