cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tõnu Kauba
Tõnu Kauba (sündinud 4. märtsil 1952) on eesti arst, poliitik ja õppejõud.
Aastal 1976 lõpetas ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna.
Kristlik-Demokraatlik Rahvapartei (Moldova)
Kristlik-Demokraatlik Rahvapartei (rumeenia keeles Partidul Popular Creștin Democrat) on Moldovas tegutsev konservatiivne erakond.
Tõnu Kauba
Aastal 1986 kaitses Riia Meditsiiniinstituudis meditsiinikandidaadi kraadi.
Kristlik-Demokraatlik Rahvapartei (Moldova)
See on ainus Moldova parlamendis esindatud erakond, mis toetab riigi ühendamist Rumeeniaga.
Tõnu Kauba
Täiendanud end Grazi Ülikoolis (neuroloogia, 1986-87) ja Lübecki Meditsiiniinstituudis (neuroloogia,1992), TATA INFOTECH LTD (arvutivõrgud, 2003), GLOBAL FUND (Global Funds Monitoring and Evaluation needs, 2004).
Oli Eesti Kongressi saadik, 1995–2003 oli Riigikogu VIII, IX ja X koosseisu liige ja 1993–2005 oli Tartu Linnavolikogu liige. CCM liige 2005-2006. Tallinna Tervishoiu Kõrgkooli lektor alates 2006. aastast ja dotsent 2011.
Isiklikku
Tema isa oli Felix Kauba.
Kristlik-Demokraatlik Rahvapartei (Moldova)
2005. aasta märtsis toimunud parlamendivalimistel toetas seda 9% valijatest. See tagas 101-kohalises parlamendis 11 kohta.
Alates 1994. aastast on erakonda juhtinud Iurie Roșca, kes on praegu ühtlasi Moldova parlamendi asespiiker.
Kristlik-Demokraatlik Rahvapartei on Euroopa Rahvapartei vaatlejaliige ning Rahvusvahelise Demokraatide Liidu ja Euroopa Kristliku Poliitilise Liikumise täisliige.
Oudekki Loone
Kerstin-Oudekki Loone (sündinud 5. veebruaril 1979 Tartus ) on eesti poliitik, politoloog, publitsist ja ettevõtja. Alates 25. aprillist 2019 3. juunini 2022 oli ta XIV Riigikogu asendusliige. Ta oli ka alates 21. novembrist 2015 XIII Riigikogu asendusliige.
Salme Rootare
Salme Rootare (aastani 1937 Salme Maasikas; 26. märts 1913 Tallinn – 21. oktoober 1987 Tallinn) oli eesti maletaja.
Oudekki Loone
Haridus
Oudekki Loone lõpetas 1997. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 2003. aastal Tartu Ülikooli matemaatika ja filosoofia erialal. Aastatel 2003–2005 oli ta Tallinna Ülikooli politoloogiamagistrant, 2005. aastal kaitses ta magistrikraadi väitekirjaga "Suveräänsus ja immigratsioonipiirangute õigustatavus" (juhendaja Raivo Vetik). Samast aastast on ta Tallinna Ülikoolis Riigiteaduste instituudis doktorant.
Salme Rootare
Ta lõpetas aastal 1931 Elfriede Lenderi Eragümnaasiumi.
Oudekki Loone
Haridus
Aastatel 2009–2013 oli Oudekki Loone Tallinna Ülikooli rahvusvahelise ja võrdleva poliitika lektor. Alates 2012. aastast juhendab ta valimisvaatlusealast kursust Veneetsias asuva kõrghariduskonsortsiumi European Inter-University Centre for Human Rights and Democratisation (EIUC) juures.
Salme Rootare
Ta tuli 15 korda Eesti meistriks (1945, 1948, 1949, 1950, 1954, 1956, 1957, 1960, 1962, 1964, 1966, 1969, 1970, 1971 ja 1972).
Oudekki Loone
Töökäik ja poliitiline tegevus
Oudekki Loone töötas Arte Allegras režissöörina, kus tegi lühifilmi, muusikavideo ning mõned imago- ja reklaamfilmid Eesti ja Saksa tellijatele.
Salme Rootare
1957. aastal sai ta naiste rahvusvaheliseks meistriks.
Oudekki Loone
Töökäik ja poliitiline tegevus
Oudekki Loone osales vasakpoolses 8. mai liikumises ja liikumises Ei Politseiriigile.
Koporje linnus
pisi|Koporje kindluse sissepääs (mai, 2006)
Salme Rootare
Salme Rootare saavutas 1959. aastal male maailmameistrivõistluste pretendentide turniiril Plovdivis 4.–5. koha jagamise (kolmandaks tuli Larissa Volpert, hilisem Tartu Ülikooli professor).
Oudekki Loone
Töökäik ja poliitiline tegevus
2013. aasta detsembris astus Loone Keskerakonda, mis tema sõnul "on ainus erakond, kes hoolib päriselt tavalistest Eestimaa inimestest, kes teevad oma igapäevast tööd." Loone hinnangul on Keskerakond ka Tallinna valitsemisega väga hästi hakkama saanud.
Salme Rootare
Isiklikku
Salme Rootare oli abielus Vidrik Rootarega.
Mopti piirkond
Piirneb põhjas Timbuktu piirkonnaga, kagus Ségou piirkonnaga ja edelas Burkina Fasoga.
Koporje linnus
Koporje linnus (ka Koporje kindlus, vene Копорская крепость) on keskaegne linnus Venemaal Leningradi oblastis Lomonossovi rajoonis Koporjes. Linnus jääb Koporka jõe kaldale ja Isuri kõrgustiku servale. pisi|Koporje linnus 17. sajandil Koporje puitlinnus ehitati Liivimaa ordu poolt 1237. aastal ja Koporje kivilinnus taasehitati Novgorodi vabariigi aladel 1279. aastal Vladimiri suurvürsti Dmitri Aleksandrovitši korraldusel, piirkonna kontrolliks ja kaitseks Saksa ordu lainemise vastu.
Mopti piirkond
Loodus
Läbi piirkonna voolab Nigeri jõgi, millega ühineb Mopti linna juures Bani jõgi.
Piirkonda jäävad Nigeri jõe delta Mopti linna ümbruses, kivine tasandik Bankassi läheduses Burkina Faso piiri ääres ning Mali kõrgeim punkt Hombori mäel (1153 m) Hombori linna lähistel.
Rahvastik
Peamised rahvusgrupid on bozod, songaid, dogonid, fulbed ja bambarad.
Koporje linnus
Liivi sõjas ja Põhjasõjas oli linnus mitmeid kordi nii venelaste kui rootslaste käes.
2001. aastal võeti linnus Venemaal muinsuskaitse alla.
Mopti piirkond
Rahvastik
Piirkonna suurimad linnad on Mopti, Sévaré, Djenné, Bandiagara, Bankass ja Youvarou.
Koporje linnus
Koporje linnusepealike loend
Loend on mittetäielik
Mopti piirkond
Majandus
Transpordis on tähtis koht piirkonda läbivatel jõgedel.
Nagu Malis üldiselt, on majanduse aluseks põllumajandus, kuid Mopti piirkonna elanikele on oluline ka kalandus ja turism. Piirkonna tähtsaim vaatamisväärsus on maailma suurim mudast ehitis Djenné suur mošee.
Haldusjaotus
thumb|Mopti piirkonna cercle 'id
Mopti piirkond jaguneb kaheksaks cercle 'iks, mis jaotatakse 108 vallaks. Cercle 'id on järgmised:
Oudekki Loone
Töökäik ja poliitiline tegevus
Ta oli 2014. aastal Keskerakonna kandidaat Euroopa Parlamenti ning sai 1087 häält.
20. mail 2016 hääletas Keskerakonna juhatus Oudekki Loone kandidatuuri erakonna peasekretäriks, häälte vahekorraga 8:9 jäi ta valimata. 24. mail 2016 valis erakonna juhatus Oudekki Loone poliitikast lahkunud Priit Toobali asemele häälte vahekorraga 10:4 siiski Keskerakonna peasekretäriks. 25. septembril 2016 vabastas Keskerakonna juhatus Oudekki Loone peasekretäri ametist. Vabastamise poolt oli 9 juhatuse liiget; vabastamise vastu hääletasid Yana Toom, Mihhail Kõlvart ja Erki Savisaar; üks juhatuse liige oli erapooletu. Juhatuse koosolekult puudusid esimees Edgar Savisaar, Olga Ivanova, Siret Kotka ja Kalev Kallo. Keskerakonna esimees Edgar Savisaar, mitmed juhatuse liikmed ja erakonna liidrid olid seisukohal, et Eesti Keskerakonna põhikirjale tuginedes oli otsus kõrvaldada Oudekki Loone peasekretäri ametikohalt õigustühine.
7. novembril 2019 valiti Loone NATO Parlamentaarse Assamblee Eesti delegatsiooni juhiks.
2022. aastal asutas ta Itaalias ettevõtte Distilleria Montanari, mis tegeleb alkohoolsete jookide tootmisega. Tal on ettevõttes 15% osalus ja ta on juhatuse asepresident.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 402 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku
Oudekki Loone on Leiki Loone ja Eero Loone tütar. Tema õde on advokaat Piret Loone. Tema vanaema oli ajaloolane Leida Loone.
Teine eesnimi Oudekki pandi talle vadja rahvalauliku Oudekki Figurova auks.
Tsilgutaja
Tsilgutaja ehk Mauri on küla Võrumaal Rõuge vallas.
Küla keskosa läbib ida-läänesuunaliselt Luutsniku–Ruusmäe tee.
Küla põhjaosas asuvad kolm järve: Paavõlka järv,Tsilgutaja Väikejärv ja Tsilgutaja järv.
pisi|280px|Tsilgutaja Väikejärv.
Keiko Abe
Keiko Abe (安倍 圭子 Abe Keiko; sündinud 18. aprillil 1937 Tōkyōs) on jaapani naishelilooja. Nooruses oli ta tuntud marimbamängija.
Tokyos algkoolis õppides alustas ta ksülofoni mängimist. 13-aastaselt võitis ta Jaapani ringhäälingu talendivõistluse ning hakkas raadios esinema. Ta sai Tōkyōs ka bakalaureuse- ja magistrikraadi muusikahariduse erialal.
1962. aastal lõi ta koos kahe sõbraga Xebec Marimba Trio, mis esitas levimuusikat ja rahvamuusika seadeid ning salvestas mitu albumit. Ta juhtis muusikasaateid televisioonis ja raadios.
Ta on kaasa aidanud marimbamängu arengule nii mängutehnika kui ka repertuaari vallas ning alates 1963. aastast tegi koostööd Yamaha Corporationiga tänapäevase kontsertmarimba väljaarendamisel. Tema õhutusel suurendati marimba ulatust neljalt oktaavilt viiele, mis on saanud standardiks.
Tema helilooming on saanud marimbarepertuaari tähtsaks osaks.
Hiiurootslased
Esimesed rootslased jõudsid Hiiumaale tõenäoliselt juba 13. sajandi keskel. Suurem sisseränne toimus umbes sajandi pärast. Nad maksid ordule aastas 20 Riia marka, kuid pärisorjusest olid nad vabad.
August Jukk
August Jukk (28. september 1897 Härjanurme vald, Tartumaa – 7. märts 1958) oli eesti advokaat.
Hiiurootslased
Rootslasest aadlik Jakob De la Gardie tõstis pärast 1624. aastal Hiiumaa omandamist makse ja kohustas talupoegi mõisa heaks tööd tegema. Nemad aga ei andnud alla ja vägikaikavedu mõisnikega kestis veel pärast Põhjasõdagi, kui Eesti oli juba Vene tsaaririigi koosseisus.
August Jukk
Ta õppis 1922–1926 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikoolis õigusteadust, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Hiiurootslased
18. sajandil kuulusid reigirootslased Kõrgessaare mõisnikule Karl Magnus Stenbockile, kes ei tunnistanud seda, et nad ei pidanud mõisale tööd tegema. 1779. aastal kutsusid rootslased oma õigusi kaitsma saksa juristi Heinrich Ernst Stoeckeri. Kuid suurem edu jäi saavutamata. Rootslased võisid jääda Stenbocki maadele vaid 1781. aasta märtsini. Kohtusaaga hakkas silma vürst Grigori Potjomkinile, kes vastutas Musta mere ääres vallutatud alade koloniseerimise eest. Ta tegi Katariina Teisele ettepaneku reigirootslased Dnepri äärde ümber asustada ning Katariina andis välja sellekohase ukaasi.
August Jukk
Osales Vabadussõjas. 1934. aastal valiti ta Jõgeva alevivanemaks, kuid loobus ametit vastu võtmast. Alates 1935. aastast tegutses ta vandeadvokaadina Jõgeval.
Soomus (täpsustus)
"Soomus" on midagi või kedagi kaitsev või kattev moodustis.
Mõiste all peetakse kõige sagedamini silmas zooloogilist tähendust ehk loomade soomuseid, näiteks kalasoomused.
Mõiste on kasutusel ka teistes valdkondades:
Hiiurootslased
20. augustil 1781 peeti viimane palvus Reigi koguduse õpetaja Carl Forsmanni juhatusel Ristimäel, kuhu püstitati esimene rist, seejärel alustasid reigirootslased teed Lõuna-Ukrainasse. Kokku oli minejaid 1319 (mõnedel andmetel 1200), kellest üle 350 olid lapsed. Nii jäid tolleaegsed rootslaste külad Malvaste, Mudaste, Kodeste, Kidaste, Tahkuna ja Reigi tühjaks. Järgmisel kevadel jõudsid umbes pooled küüditatud Lõuna-Ukrainasse (ülejäänud surid teel).
Hiiurootslaste vanad külad Reigi (rootsi keeles Reike) on Paul Ariste tõlkinud "Suitsu" ja Kärdla (rootsi keeles Kärrdal) "Soooru", mis ei jäta mingit kahtlust nende rootsilisele tekkele.
Jääkeegel 2010. aasta taliolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Curling Jääkeegel 2010. aasta taliolümpiamängudel toimus 16. – 27. veebruarini Vancouveris Hillcrest Parkis.
Võistluste süsteem oli sama, mis eelmistel olümpiamängudel Torinos, ehk nii mehed kui naised mängisid kümne võistkonnaga alarühmas kõigi vastu. Seejärel pääsesid neli paremat poolfinaali, mille võitjad pääsesid omakorda edasi finaali ja kaotajad selgitasid pronksmedali saaja.
Osavõtjad
Olümpiaturniirile pääsesid 10 riiki, nii meestel kui ka naistel. Kanada sai korraldajana kohe pääsme. Ülejäänud 9 riiki selgitati 2007., 2008. ja 2009. aasta maailmameistrivõistluste tulemuste põhjal. Punkte jagati MMil osalenud 12 riigile järgnevalt: 14-12-10-9-8-7-6-5-4-3-2-1. 2007. a. MMil sama arvu võite saavutanud võistkonnad jagasid omavahel ka vastavad punktid. Järgmistel aastatel sai omavahelis(t)e mängu(de) parem kõrgema koha. Šotimaa võistkond toob punkte Suurbritanniale.
Meeste eelringi järjestus
Võrdsete võitude korral arvestti omavaheliste mängude edukust. Rootsi ja Suurbritannia pidasid neljanda finalisti selgitamiseks lisamängu.
Meeste finaalmängud
Haamer tähistab viimast kivi esimeses voorus.
Naiste finaalmängud
Haamer tähistab viimast kivi esimeses voorus.
Teele Viira
Teele Viira (sündinud 29. juuli 1988) on eesti poplaulja.
Gümnaasiumi ajal mängis ta FC Kuressaare naiskonnas (numbri 7 all) jalgpalli.
Abituriendina jõudis ta 2007. aastal Eesti Koolimissi lõppvõistlusele.
Muusikaline tegevus
pisi|Teele Viira laulmas [[Õllesummeril (2012)]] Laulmist hakkas õppima 16-aastaselt Laine Lehto juhendamisel huvikoolis Inspira. 2005. aastal osales Eesti Televisiooni laulusaates "Kaks takti ette" ning kolm aastat hiljem Nuku- ja Noorsooteatri segakoori lauljana "Laululahingus". Konkursil Eesti Laul 2011 astus ta üles võiduloo "Rockefeller Street" taustalauljana. 2013. aastal hakkas ta laulma ansamblis Sounds of September.
"Eesti otsib superstaari"
Viira osales telesaates "Eesti otsib superstaari" ja saavutas 5. koha.
23-aastane Teele Viira jõudis superstaari lõppvõistlusele Tallinnas toimunud eelvooru kaudu. Kohtunikud saatsid Teele Viira finaali 27. märtsil 2011 "tütarlaste nädala" 1. stuudiovoorus, kus ta esitas Kings of Leoni laulu "Sex on Fire".
Koostöö teatriga
Märtsis 2010 esietendunud nukuteatri noortemuusikalis "Keskkoolimuusikal" mängis Teele Viira kandvat rolli, mustanahalist Taylor McKessiet. Augustis 2011 esines ta Viimsis Rannarahva Muuseumi hoovis muusikalises lastelavastuses "Limpa ja mereröövlid".
Teletöö
Teele Viira on olnud saadete "Laulupealinn", "Tantsi tagumik trimmi", "Eesti asi" ja "Reisijaht" saatejuht.
Isiklikku
Talle meeldib pokkerit mängida, tegeleb konstallatsiooniteraapiaga.
Tal on poeg Charlie (s 2018) ja tütar (2021).
Viited
pisi|Teele Viira akustilise kavaga esinemas (2012)
Sokraatiline meetod
Sokraatiline meetod on küsimuste ja vastuste varal toimuv õppeviis.
See on nime saanud Sokratese järgi, kes õpetas küsimuste-vastuste vormis. Sokratese õpilase Platoni tekstid on põhiliselt dialoogid, mille peategelane on sokraatilist meetodit kasutav Sokrates (näiteks "Kriton"). Sokraatilises dialoogis toimuvat vestlust võib nimetada ka dialektiliseks.
Sokraatilist meetodit rakendatakse kõige enam USA ülikoolide õigusteaduskondades, aga ka mõningates psühhoteraapia suundades.
Dualism
Dualismi all mõeldakse filosoofias tavaliselt positsiooni, mis peab vaimset ja materiaalset alget iseseisvalt eksisteerivateks.
Vaata ka
Dualismus (Ontologie) Dualisme (philosophie de l'esprit) Dualizam (filozofija)
Nikolai Vestmaa
Nikolai Vestmaa (15. detsember 1898 Tori vald, Pärnumaa – 18. juuni 1983 Sydney) oli eesti loomaarst.
Õppis 1920 (vabakuulaja) ja 1922–1925 (lõpetas) Tartu Ülikoolis loomaarstiteadust.
Peep Jänes
pisi|Peep Jänes (2009) Peep Jänes (sündinud 26. detsembril 1936 Rakveres) on eesti arhitekt ja üks olulisemaid modernismi viljelejaid Eesti arhitektuuri ajaloos.
Haridus
Ta lõpetas 1955. aastal Tallinna 2. Keskkooli (kuldmedaliga) ning õppis aastatel 1955–1958 Tallinna Polütehnilises Instituudis ehitust ja 1958–1963 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas arhitektina.
Töö
Ta tegutses peamiselt 1970. ja 1980. aastatel. Ta töötas aastatel 1963–1968 ja 1975–1993 Eesti Projektis, 1968–1975 Maaehitusprojektis ning aastast 1994 Kolde projektis.
Alates 1964. aastast on Peep Jänes Arhitektuuri Liidu liige.
Looming
Peep Jänes on Eesti üks olulisemaid Nõukogude aja arhitekte, kes lõi keerulisel ajal julgeid vormilisi lahendusi. Tema arhitektuuristiil on valdavalt modernistlik.
Tema poolsada aastat kestnud loomeperioodi iseloomustavad hästi suured avalikud ehitised ja märgilise tähendusega objektid. Ta on projekteerinud üle 300 ehitise, projekti ja konkursitöö.
Peep Jänes on öelnud: "Arhitektuuri alustamine on mäng. Ma ei ole kunagi pidanud õigeks midagi kramplikult esimesest hetkest taga ajada, ikka mängid alguses ja alles hiljem läheb töö tõsisemaks."
Jänes on Pirita Olümpiaspordikeskuse arhitekt (1975–1980, koos Henno Sepmanni, Ants Raidi ja Himm Looveeriga. 1980; NSV Liidu riikliku preemia 1981 ja Rahvusvahelise Arhitektide Liidu (UIA) biennaali "Interarch 83" auhind).
Muuhulgas oli ta Estonia teatri rekonstrueerimise üks arhitekte.
Lisaks on ta projekteerinud eramuid ja aiamaju.
Isiklikku
Tema tütred on teatrikunstnik Pille Jänes ja sisearhitekt Signe Stokas.
Soomus (sõjandus)
Soomus on inimesi, lahingumasinaid, laevu ja kaitseehitisi relvade purustava toime eest kaitsev kiht.
Sõjatehnikas kasutatakse peamiselt terassoomust.
Alessandro Volta
pisi|Alessandro Volta Alessandro Giuseppe Antonio Anastasio Volta (18. veebruar 1745 Lombardia, Como – 5. märts 1827 Como) oli itaalia füüsik, kes tegi mitmeid avastusi elektri alal. Tema järgi sai on saanud nimetuse pingeühik volt.
Eluloost
Alessandro Volta sai hariduse Comos. Aastal 1779 sai temast 25 aastaks Pavia ülikooli professor.
Aastal 1810 tõstis Napoleon ta krahviseisusse.
Teadustegevus
Volta leiutas elektrofoori (1775), tundliku elektroskoobi (1781) ja elektromeetri.
Ta avastas kontaktelektri (1795) ja järjestas metallid kontaktpotensiaalide vahe järgi (1801). Volta avastas ka metaani (1776 aastal).
Muu
Alessandro Volta järgi nimetati Tallinnas 1900. aastal tegevust alustanud Volta tehas ja selle järgi Volta tänav.
136
136. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 80. aastad 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad - 130. aastad - 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad
Aastad: 131 132 133 134 135 - 136 - 137 138 139 140 141
Ivan Gontšarov
pisi|Ivan Gontšarov. [[Ivan Kramskoi maal (1865)]] Ivan Gontšarov (vene Иван Александрович Гончаров; 18. juuni (vkj 6. juuni) 1812 Simbirsk – 27. september (vkj 15. september) 1891 Peterburi) oli vene kirjanik.
Elukäik
Gontšarov sündis Simbirskis, mis tänapäeval kannab nime Uljanovsk. Tema isa oli jõukas viljakaupmees.
Aastatel 1822–1830 õppis Gontšarov Moskvas kaubandust, mis sel ajal tähendas keeli, maatundmist, matemaatikat ja asjaajamisoskust. Edasi suundus ta Moskva ülikooli filoloogiat õppima, kuid 1831–1834 väldanud õpingud lõppesid kraadi saamata.
1834–1835 oli Gontšarov oma kodulinnas kuberneri kantseleiülem ning 1835–1852 töötas ta tõlgina rahandusministeeriumis.
Gontšarov osales sekretärina admiral (hiljemini krahv) Jefimi Putjatini juhitud ekspeditsioonil Jaapanisse, mille eesmärk oli kaubandussuhteid edendada. Aastatel 1852–1854 toimunud missioon osutus edukaks.
Aastatel 1856–1868 oli Gontšarov mitmel korral ametis tsensuuriametnikuna.
1859–1864 oli tal tüli Ivan Turgeneviga, süüdistades viimast loomevargustes.
Oma viimastel eluaastatel suvitas kirjanik Narva-Jõesuus. Ta suri 1891. aastal Peterburis.
Benjamin Limo
Benjamin Kipkoech Limo (sündinud 23. augustil 1974 Kaptagetis) on Keenia kergejõustiklane (5000 m jooksja). Maailmameister 5000 m jooksus (2005).
Ta võistleb ka muudel jooksudistantsidel 1500 meetrist kuni 10 000 meetrini.
Sõrve (täpsustus)
Sõrve on mitmetähenduslik sõna:
Brera pinakoteek
thumb|300px|Brera pinakoteegi siseõu Brera pinakoteek (itaalia Pinacoteca di Brera) on kunstimuuseum Milanos, kus on üks Itaalia suuremaid kunstikogusid. Muuseum asub 17. sajandist pärit Palazzo di Brera 's.
18. sajandil asutati seal Kunstiakadeemia (Accademia di Belle Arti), mille juurde tekkis aegamööda kunstikogu.
Breras asub üks paremaid Itaalia renessanss- ja barokkmaali kollektsioone maailmas. Leidub ka Itaalia kuulsate nüüdisaegsete kunstnike teoseid. Mitte-Itaalia kunstnikest on esindatud El Greco, Rembrandt, Rubens, van Dyck.
Kunstikogusid eksponeeritakse 38 saalis. Teosed on pärit kirikutest ja kloostritest üle Euroopa, hiljem on kogu pidevalt täiendatud ostude toel.
Kaaristutega õuel seisab Napoleoni pronkskuju. Tema muutis Brera rahvusgaleriiks, konfiskeerides eksponaate kirikult ja ülikutelt.
Kuulsamate Breras esindatud kunstnike seas on Piero della Francesca, Giovanni Bellini (kaks maali Madonnast lapsega), Gentile Bellini, Raffael, Andrea Mantegna, Francesco Filippini (Il Maglio, La Strigliatura della canapa), Tintoretto ("Püha Markuse surnukeha leidmine"), Paolo Veronese ("Jeesus aias") ja Caravaggio.
Aadress
Via Brera 28, Milano
Närapää
Närapää on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Oaas
Oaas on kõrbest ümbritsetud piiratud ulatusega viljakas ala.
Oaasid paiknevad tavaliselt seal, kus põhjaveehorisont lõikub maapinnaga ja kus seetõttu tekivad allikad ja järved.
Praegu asuvad neis kohtades linnad.
Erastvere
Erastvere on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Külas asub Erastvere järv. Järve kagukaldal asuvad Erastvere mõisa süda ja mõisa kalmistu.
Erastverega liideti 1977. aastal Kolovere ja 2021. aastal Soodoma.
August Stern
August Stern (25. november 1894 Taevere vald, Viljandimaa – 20. juuli 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Rudolf Auendorf
Rudolf Auendorf (9. august 1897 Lepna, Kadrina kihelkond – 1970) oli Eesti NSV välisministri kohusetäitja 1950 kuni märts 1951.
August Stern
1919. aastal ülendati ta leitnandiks, 1924. aastal kapteniks, 1933. aastal majoriks, 1940. aastal kolonelleitnandiks.
Jõgehara
Jõgehara on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
August Stern
Ta arreteeriti 7. oktoobril 1941. Hukati Norillagis.
Jõgehara
Külast voolab läbi Võhandu jõgi, mida sellel lõigul kutsutakse ka Pühäjõeks. Küla piires asuvad Kurvitsa järv ja Hüüdre järv.
Endel Inglist
Endel Inglist (23. september 1906 Ambla vald, Järvamaa – 4. oktoober 1945 Tallinn) oli Eesti Vabariigi Rahvuskomitee liige ja Otto Tiefi valitsuse kaastööline.
Ta lõpetas 1925. aastal Ambla Gümnaasiumi. Ta õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1925–1926 õigusteaduskonnas ja aastatel 1929–1931 õigusteaduskonna majandusosakonnas. Akadeemiliselt kuulus ta EÜS Ühendusse.
Töötas Eesti Tarvitajateühisuste Keskühisuse (ETK) ametnikuna Tallinnas. Elas 1939. aastast Valingul.
Teise maailmasõja ajal
Töötas Saksa okupatsiooni ajal Eesti Tarbijate Kooperatiivi tööstuskaupade osakonna ja keskbaasi juhatajana.
Alates oktoobrist 1944 varjas end Nõukogude okupatsioonivõimude eest. Koju pöördumisel arreteeriti 11. detsembril 1944 varitsuse poolt. Mõisteti 28. augustil 1945 erinõupidamise otsusega surma.
Báthory dünastia
Báthory on Ungari aadlisuguvõsa, kes valitses Transilvaaniat 1571–1613 (vaheaegadega) ning Poolat 1575–1586.
Juan Fernándeze saarestik
thumb|300px|Juan Fernándeze saarestiku kaart Juan Fernándeze saarestik on Tšiilile kuuluv saarestik Vaikses ookeanis. Pindala 185 ruutkilomeetrit. Koosneb mitmest saarest, millest suurimad on Robinson Crusoe saar, Alejandro Selkirki saar ja Santa Clara saar. Saared on mägised, kõrgus kuni 1650 meetrit.
thumb|300px|Kalamehed Juan Fernándeze saarestiku juures
Ann Must
Ann Must (aastatel 1982–1990 Ann Viikberg; sündinud 8. märtsil 1953 Tallinnas) on eesti kirjanik ja tõlkija.
Ta õppis Tallinna 46. Keskkoolis, Tartu Kaugõppekeskkoolis ja Tartu Riiklikus Ülikoolis (lõpetas eesti filoloogina). Ta on töötanud ajakirja Sina ja Mina toimetuses vanemtoimetajana, ajalehtede Sirp ja Kultuurimaa toimetuses, ajakirja Kultuur ja Elu lisa Eesti Elu peatoimetajana ning olnud lektor Pedagoogikaülikoolis ja Kunstiakadeemias.
Looming
Ann Must on avaldanud ilukirjandust alates aastast 1969. Novellikogudes "Tuba" ja "Vastu valgust" on näiliselt juhuslike elupiltide kaudu edasi antud noore naise hingeelu tema isiksuseks vormumise perioodil. Ta on avaldanud ka luulet ja arvustusi. Viimasel ajal on Must vabakutseline kirjanik ja tõlkija.
Kollane
Kollane on spektrivärvus nähtava valguse spektri lõigus, mis vastab lainepikkuste vahemikule ~575–585 nanomeetrit ja paikneb rohelise ja oranži vahel. Eesti keele seletav sõnaraamat defineerib kollast värvust selle värvusega objektide järgi nagu võilille õied, sidrun või õled. Sõna kollane kuulub eesti keele 11 põhivärvinime hulka.
Etümoloogia
Urmas Sutrop on pidanud võimalikuks sõna kollane tuletatust sõnast kuld või hoopiski kold.
Sõnavara
Regilaulus on värvinimi kollane haruldane, selle asemel kasutatakse kuldne. Johann Gutslaffi 1648. aastal ilmunud lõunaeestimurdelises sõnaraamatus on saksa gelb vasteks kuldane, kõllane ja Heinrich Gösekeni põhjaeestimurdelises sõnaraamatus 1660. aastast kuldne, kullane.
Andrus Saareste Eesti keele mõistelises sõnaraamatus esinevad kollase murdeliste variantide ja vastetena koldne, kõllane, vahakas, vahane, leet, leetjas, rebu, rebukas, haabjas, paatjas, paadikas (hobuse kohta), võik (hobuse kohta).
Kollaseid värvitoone tähistatakse eesti keeles enamjaolt liitomadussõnaga, kus sõna kollane ette on lisatud võrdlusalust märkiv täiendosa. See võib olla ainult nimetavas käändes (õlgkollane, mesikollane, väävelkollane) või nii nimetavas kui ka omastavas käändes, näiteks paralleelvormid sidrunkollane ja sidrunikollane.
Värviõpetuses
Subtraktiivses värvisünteesis, CMY-värvimudelis, millel põhineb näiteks värvitrükk, on kollane üks kolmest primaarvärvusest. Segades kollast magentapunasega on tulemuseks soojatooniline punane, tsüaansinisega segades roheline värv.
Aditiivses värvisünteesis, RGB-värvimudelis, on kollane sekundaarvärvus, mis tekib punase ja rohelise valguse liitumisel.
Kromaatilistest värvustest on kollane kõige heledam ja suurima valgusenergiaga. Kollase komplementaarvärvus on aditiivselt violettsinine, subtraktiivselt sinakasviolett.
Kollane erinevates värvisüsteemides
Erinevates värvuste korrastamise süsteemides pole primaarkollaseks või standardseks kollaseks peetav värvus üks ja sama, vaid need võivad toonilt erineda.
Orgaanilised pigmendid taimedes
Enamus eluslooduses leiduvatest kollastest ja oranžidest värvidest tuleb orgaanilistest pigmentidest karotenoididest. Puulehtede kloroplastides ja kromoplastides leiduvad karotenoidid, näiteks ksantofüllid, jäävad suvekuudel klorofülli rohelise värvuse varju, ent sügisel, kui klorofüll laguneb, muudavad kollased ja punased pigmendid puulehed värviliseks.
Samal põhjusel toimub värvuse muutus valmivates viljades, mis sisaldavad rohkelt karotenoide. Vilja kollane või oranž värvus on eredam ja nähtavam rohelisest ning toimib peibutisena loomadele, kes vilju toiduks tarvitades aitavad viljas olevail seemneil levida.
Suure osa putuktolmlejate õistaimede õied on kollast värvi. Kollaste õitega taimi tolmeldavad eelkõige mesilased ja kimalased. Meemesilase silmas olevate kolme liiki retseptorite tundlikkuskõverate harjad jäävad päikesevalguse spektri kollase, sinise ja inimsilmale nähtamatu ultravioleti piirkonda ja mesilased külastavadki eelistatult kollaseid ja siniseid õisi.
Mineraalid ja anorgaanilised pigmendid
Kollase värvusega on looduses ehedana leiduv metall kuld.
Auripigment on mineraal, mida juba väga ammu ajaloos on pulbristatult kasutatud värvipigmendina kollase värvi, nn kuningkollase valmistamiseks. Inimajaloo vanimate värvipigmentide hulka kuulub ka kollane värvimuld ooker.
Kollased pigmendid maalikunstis
Ajaloos on maalikunstis kõige varem kasutatud looduslikke anorgaanilisi värvipigmente, esimesed sünteetilised kollased pigmendid luuakse 14.–15. sajandil. Uute kollaste pigmentide sünteesimise kõrgaeg jääb 19. sajandi esimesse poolde. Igal ajalooperioodil on kollaseid pigmente loodud ka orgaaniliste värvainete segamisel side- ja täiteainetega.
Kollane värv värvitaimedest
Kollast värvust tekstiilikiudude jm materjali värvimisel annavad :
Kurkumi, annaatot, safranit ja safloori kasutatakse ka toidu värvimiseks.
Eestis kasvavatest taimedest annavad kollaseid toone tekstiilile paljud taimeliigid, näiteks harilik sibul (sibulakoor), hall lepp (koor), aru- ja sookask (lehed), värvmadar (juured, peitsita), kortsleht, kanarbik, kummel, sookail, rukis, kõrvenõges, kattekold, põldosi, põdrasamblik (taime ürt), soolikarohi, nurmenukk, mets-harakputk, kollane karikakar (õied).
Kollane värvipsühholoogias
Kuna kollane kuulub subjektiivselt nn kergete värvide hulka, muudab ta esemed ning pinnad optiliselt kergemaks ning näib neid tõstvat ja lähendavat.
Kollast iseloomustatakse ergutava, kerge, rõõmsa, stimuleeriva ja helge värvusena. Selle värvuse meeldivakstunnistamist seostatakse aktiivsete elujaatavate ja erksate inimestega.
Ühekrooniline
Ühekroonilised on erinevad rahamärgid:
Kollane
Kollane värv ruumis
Siseruumis mõjub suure küllastatusega kollane värv (kaadmiumkollane, sidrunkollane või väävelkollane) pealetükkivana, kriiskavana ja müraaistingut näiliselt tugevdavana, eriti väikeses ruumis. Seepärast soovitatakse siseruumides suurtel pindadel kasutada valgega helendatud ja teiste toonidega murtud kollaseid toone, mis näitavad ruumi avaramana. Keskmise kromaatilisusega kollased, nagu liivakollane või ookerkollane, näivad rõõmsana ja päikesepaistelisena. Eriti soovitatakse kollast ruumidesse, kuhu ulatub vähe loomulikku valgust. Võrreldes valge laega näib helekollane lagi kõrgemana, heledama ja säravamana.
Aktsendina, väikeste laikudena mõjub kollane värvus rõõmustavalt ja masendust tõrjuvalt. Tumedate värvidega (must, violett, tumesinine, kirsipunane) moodustab kollane tähelepanu äratavaid kontraste, mis pikaajaliselt nägemisväljas olles võivad hakata mõjuma ärritavana. Näiteks võib kollase ja tumehalli kontrasti kasutada trepikojas või mõnes muus ruumis, kus reeglina pikalt ei viibita, kuid mitte elu- ega ammugi magamistoas.
Hea nähtavuse tõttu on kollasel suur tähtsus hoiatava värvina, kombinatsioonis mustaga kasutatakse seda liiklusmärkidel, etteulatuvate masinaosade, peidetud astmete jm markeerimiseks.
Kollane värv materjalidel
Kollase psühholoogilisele olemusele vastavad paremini siledad ja läikivad materjalid, tekstiilidest näiteks siid või atlass. Samas on kollane pind väga tundlik määrdumise suhtes, vähimgi määrdumus paneb selle mõjuma eemaletõukava ja ebasõbralikuna.
Enamiku kodumaiste puiduliikide naturaalne värvitoon jääb kollase ja punase värvuse vahemikku, kollasele lähemal asuvad mänd ja kuusk, kask, naturaalne tamm ja pöök. Heledad oranži poole kalduvad kollased toonid loovad sooja, sõbraliku ja rõõmustava atmosfääri, peale puidu on põrandatel hea valik naturaalse linoleumi kollakas värv.
Turunduses
pisi|Kollane raam [[Otepääl]] Kollane on elurõõmus, soe, tähelepanu haarav, kuid liiga palju kollast värvi pika aja jooksul kipub silma väsitama. Must tekst kollasel taustal on kõrgeima kontrastiga kombinatsioon (hea variant, kui taotletakse kiiret tähelepanu). Kollast soovitatakse kujunduses kasutada, kui kutsutakse sihtrühma üles midagi tegema, mitte niivõrd üldise kujundusvärvina.
Kuna kollane äratab tähelepanu, seostub kasu ja kvaliteediga, siis arvatakse, et kollased lilled maja ees aitavad seda edukamalt müüa.
Negatiivsed seosed
Kollane on nooruse, idealismi , kujutlusvõime , inspiratsiooni ja lootuse  värv. Kollane sümboliseerib vaimsust ja filosoofiat.
Kollane on ka arguse, saamahimu , pettuse , armukadeduse ja haiguse värv.
Kollane heraldikas
Heraldikas on kollane värvus heraldilise tinktuuri kulla asendustoon. Heraldikas tähistab kuld kuulsust ja hiilgust, heldust ja suuremeelsust, püsivust, truudust ning vaimu ülenemist.
Kollane esineb 43% riigilippudest.
Lippudel ja vappidel sümboliseerib kollane tavaliselt päikest, tuld, soojust, kõrbe ja õnne. Sama allegooria on kollasel tähel.
Religioon
Hindudele sümboliseerib kollane päikest ja Šiva põhjapoolset nägu.
Budistidele on kollane alandlikkuse ja loobumise värv, kuna algselt kandsid kõik buda mungad safrankollaseid rüüsid.
Kristluses sümboliseerib kollane Juudast, juute ja ketsereid. Kollast ei kasutata liturgilise värvina katoliku kirikus, kuid puhast sügavkollast kasutatakse kuldse asendustoonina õigeusu kirikutekstiilidel.
Islamisusulistele on kollane päikese värv, mis sümboliseerib algatust ja algust üldisemalt ning võitlust.
Muud ajaloolised tähendused
Kollane värvus kui kulla, päikese ja valguse toonile kõige lähemal olev värvus on juba väga vanadest aegadest seostunud sümboolselt kirgastumise ja hiilgusega. Vana-Egiptuse vaaraode jumalikkuse sümbol oli juba alates esimestest dünastiatest kollane kuld.
Hiina kultuuris on kollane täiuslikkuse värv. Kollasega seostuvad vaid väärtuslikud omadused, nagu kuulsus, tarkus ja harmoonia. Seda seost on oletatud tulenevat kohaliku kollase väga viljaka lössipinnase eluloovast jõust. Viiest värvist, mis hiinlastel on nelja ilmakaare ja neid ühendava keskme sümboleiks, on kollane keskme värv ja keisri kui riigi keskme sümbolina sai kollane ka keisri värviks. Pärimuslik jumalasarnane esimene keiser, kes tõi inimestele kultuuri, kannab nime Huangdi 'Kollane Keiser'.
Qingi dünastia Hiina (1636–1912) riigilipp oli kollast värvi, mis inglise keeles on andnud nime värvitoonile Imperial Yellow ('keiserlik kollane') ning kollane värv oli riietuses ja ruumides lubatud vaid keisrile ja tema perekonnale.
Maiade kultuuris tähistas kollane värvus lõunasuunda ja selle jumalaid, kellele lõunas elavad inimesed pidid tooma kollast värvi ohvriande. Lõunasuunda seostati Päikesega.
Ameerika Ühendriikides on kollane üks armee värve ning kollasest on seal kujunenud ka sõduri kojusaabumise tunnus. Ühe traditsiooni kohaselt tervitatakse sõdureid kollaste lintide sidumisega puude külge.
Kollane värv tähistusena
Kollane lipp rannas tähendab, et ujumine on ohutu vaid kogenutele.
Autospordis tähistab üks või kaks kollast lippu ohtu rajal.
Rinnas kantav kollane lint tähendab solidaarsust. Näiteks on see toetusavaldus kaasmaalastele, kes viibivad keerulistes oludes, sümboliseerides taaskohtumise ootust ning lootust.
Kollane lint koera kaelarihmal tähendab "see koer vajab ruumi". Kasutatakse näiteks juhul, kui loom on tulnud varjupaigast ja omanik ei tea veel kõiki tema reaktsioone, või kui seltsiv ja mänguhimuline koer peab terviserikke või ravi tõttu olema rahulikumal režiimil.
Spordis tähendab kollane hoiatuskaart enamikul aladel mängija hoiatamist (punane kaart tähendab mängija eemaldamist). Esimest kollast kaarti näidati jalgpallis IX maailmameistrivõistluste esimeses mängus 1970. aastal 31. mail NSV Liidu ja Mehhiko mängu ajal.
Jalgrattaspordivõistlustel eraldab kollane värvitoon liidrit teistest võistlejatest. Traditsioon, mille kohaselt jalgrattavõistluse liider kannab kollast särki, sai alguse 1919. aasta Tour de France'il.
Kollase lipu heiskamine laeval tähendab, et seal on puhkenud epideemia.
Kollase lindiga piiratakse liikluses ala, kus on toimunud avarii; kollaste joontega märgitakse liikluskorralduse ajutisi muudatusi; kollast vilkurit tuleb kasutada teetöömasinatel ja robotliikuril.
"Kollane lint"
"Kollane lint" (ukraina keeles Жовта стрічка) on vastupanuliikumine, mis tekkis okupeeritud Hersonis 2022. aasta aprillis reaktsioonina Venemaa relvastatud sissetungile Ukrainasse. Liikumise eesmärk on Lõuna-Hersoni piirkonna koordinaatori sõnul "muuta elu vene okupantide jaoks väljakannatamatuks ja kasutada kõiki vahendeid nende plaanide nurjamiseks."
Kohanimed
Kollane jõgi on vanemas kirjanduses kasutusel Huang He nimena.
Tallinnas Raua asumis asub Kollane tänav.
Väljendid
Eesti ilu- ja ajakirjanduses tuleb ette väljend "kollane kadedus" eriti suure kadeduse kohta.
Kollane ajakirjandus
Väljend "kollane ajakirjandus", "kollane ajaleht" käib nn kõmulehtede kohta, ajalehtede kohta, mis kasutavad oma trükiarvu suurendamiseks kõmu-uudiste avaldamist.
Kollane pass
Kollane pass või kollane pilet tähendasid varasematel aegadel prostituutidele välja antud isikutunnistus-tegevusluba.
Kollane rass
Seda väljendit on varasematel aegadel kasutatud mongoliidsesse põhirassi kuuluvate rahvaste nimetusena, ka lihtsalt mitmuses nimisõnana "kollased".
Puritaan
pisi Puritaan (ladina keeles pūritas - 'puhtus') oli ajalooliselt "puhtausuline" ehk range usulise elukorraldusega protestantliku usulahu liige Inglismaal või Uus-Inglismaal 16. ja 17. sajandil.
Tänapäeval tähistab see pigem liialdatud usulist rangust ning silmakirjalikku kõlblust.
Hombori mägi
Hombori mägi on mägi Malis Mopti piirkonnas, Hombori linna lähistel. Kõrgeim punkt (1153 meetrit) on ühtlasi Mali kõrgeim punkt.
Oluline arheoloogiline piirkond, mis asustati umbes 2000 aastat tagasi.
Smolino lahing
Eellugu
1501. aasta juunis sõlmisid liivimaalased liidu Leeduga Moskva suurvürstiriigi vastu. Et aga Leedu suurvürst Aleksander oli samal aastal asunud taotlema Poola krooni, siis lasus sõja põhiraskus liivimaalaste õlul. Sama aasta augustis oli Wolter von Plettenberg tunginud tugeva orduväega Pihkvamaale, kuid polnud suutnud suurt midagi korda saata. 1501. aasta lõpul ning järgmise algul tungisid Moskva väed korduvalt Liivimaa pinnale ning rüüstasid Tartu piiskopkonda ning teisi alasid kuni Viljandi ja Võnnuni. Pärast seda soovisid Tartu piiskop ja Harju-Viru vasalkond Moskvaga rahu sõlmida, ent see oleks toonud kaasa väga ebasoodsa rahu. Seetõttu otsustas Plettenberg kõigest hoolimata sõda jätkata ning surus 1502. aasta alguse maapäeval oma tahtmise ka läbi.
Sama aasta septembri alguses liikus Plettenberg arvatavasti veidi üle 5000-mehelise sõjaväega, kus 2500 ratsanikku (Christian Bomhoweri "Eynne schonne hysthorie" järgi 2000 ratsanikku) ja umbes sama palju jalaväelasi, lisaks veel ka teadmata arv talupoegadest abivägesid, taas Pihkva territooriumile. Ka sedakorda ei saanud ta loota Leedu toetusele ning püüdis seetõttu Pihkvat kiirelt vallutada, enne kui Moskva abiväed Novgorodist kohale jõuavad. Liivimaalased suutsidki kolm eeslinna vallutada, kuid pihkvalased alustasid seejärel läbirääkimisi, lootes nõnda aega abivägede saabumiseni venitada. Plettenbergi kiire vallutuse plaan kukkuski läbi ning ta otsustas oma vägedega Pihkva alt taanduda. Sellest umbes 40 kilomeetrit edelas asuva Smolino järve ääres seadis ta oma väed aga lahingukorda ning jäi venelaste rünnakut ootama.
Lahing
Venelaste tõenäoliselt kuni 18 000-meheline abivägi Novgorodist (Bomhoweri 72 000 ja Balthasar Russowi kuni 90 000 meest on ilmselged liialdused) ründas liivimaalasi 13. septembril. Arvatavasti ei oodanud nad Plettenbergi poolt erilist vastupanu ning arvasid sakslasi põgenemas olevat, mistõttu ei astunud nad liivimaalaste vastu korralikus lahingurivis. Siiski oli nende päralt arvuline ülekaal ning nad suutsid tõenäoliselt hävitada peamiselt eestlastest või lätlastest koosnenud moonavoori. Liivimaalaste peavägi seisis sellest ilmselt eraldi ning venelased püüdsid seda seejärel arvatavasti sisse piirata. Liivimaalaste vägi oli jagatud kolme gruppi: vasakut tiiba juhtis Riia peapiiskop Michael Hildebrand, peaväge Plettenberg ning paremat tiiba ordu maamarssal Johann von dem Broele. Venelaste väe kõige võitlusvõimelisemad osad moodustasid aga tatarlased ja saksa palgasõdurid. Algul suutsid venelased peapiiskopi vägedest läbi murda, jõudes Liivimaa vägede lahingulipuni, kuid maamarssal tuli talle õigel ajal appi ning kolmekordse raskeratsaväe rünnaku ja väidetavalt ka Plettenbergi välikahurite tulega aeti venelased põgenema. Neid jälitama siiski ei asutud, sest väed olid lahingust kurnatud. Liivimaalased nägid selles otsustavat võitu ning Smolino lahingule järgnenud päev, ristiülendamispüha 14. septembril, nimetati peapiiskop Hildebrandi korraldusel võidupühaks, mida tähistati kuni Vana-Liivimaa eksistentsi lõpuni.
Tagajärjed
Smolino lahing jäi Liivimaa-Moskva sõja viimaseks kokkupõrkeks, ehkki rahu sõlmiti alles järgmisel aastal. Pole selge, kas lahingu või juba rahu poole tüürimise tõttu, ei tunginud Vene väed enam ka Liivimaa territooriumile, pärast venelaste lüüasaamist Smolino lahingus olevat Liivimaa piirilt Narva juures tagasi pöördunud 12 000-meheline vägi, kuid see teade pole päris tõekindel. Plettenberg ei saanud igal juhul sõda jätkata, ehkki ta seda taotles, sest Leedu otsustas samuti, ilmselt juba enne Smolino lahingut, rahu sõlmimise kasuks. Nii ei saanud Plettenberg Smolino lahingu võitu ära kasutada ning pidi sõlmima rahu, mis sisuliselt kinnitas sõjaeelse olukorra. Rahu pikendati enam-vähem samadel tingimustel veel 1509., 1521., 1531. ja 1551. aastal. Ka siin pole selge, kuivõrd suurt rolli lahingu võitmine rahulepingu osas mängis, tihti on seda peetud põhjuseks, miks venelased järgneva poole sajandi jooksul Liivimaad enam ei rünnanud, kuid professionaalne ajalookirjutus on eriti viimasel ajal selles üldiselt kahelnud. Smolino lahingu selgeimaks tagajärjeks oli aga Christian Bomhoweri teose "Eynne schonne hysthorie" ('üks ilus lugu') avaldamine, mis propagandistlikus võtmes rõhutas Vene ohu suurust Liivimaale ning tõstis väga rõhutatult esile Plettenbergi imetabast võitu Smolino lahingus. Kahtlemata tugevdas lahingu võitmine ka Plettenbergi autoriteeti nii Liivimaa-siseselt kui ka välispoliitiliselt, mistõttu ta jäi kuni oma surmani Liivimaa vaieldamatult mõjukaimaks poliitikuks.
Hinnanguid
thumb|Wolter von Plettenbergi büst Võnnu kirikus, mis loodi 1853. aastal Liivimaa rüütelkonna poolt Smolino lahingu võidu mälestuseks
Smolino lahingut on aja jooksul hinnatud erinevalt. Bomhoweri "Eynne schonne hysthorie" meelest on tegu üliolulise sündmusega, seda näidatakse tõelise imena, Plettenbergi võrdleb ta koguni Juudas Makkabeusega, kes oma rahva hukatusest päästis. Kuid kaugemate tagajärgede osas on ta tagasihoidlikum, sest lahingu kaasaegsena teadis ta, et selle järel sõlmitud rahuleping polnud liivimaalastele kuigivõrd soodus, neid kujutati lepinguvormelis koguni rahupalujatena. Väfa ülistavalt kirjutas sellest aga Balthasar Russow, kelle jaoks oli tegu tõeliselt imetabase võiduga, mis taganud Liivimaale poole sajandi pikkuse rahuaja, mida suurvürst ise palunud. Selle rahuaja kestel sai toimuda reformatsioon ning seega päästis Plettenberg, ehkki ise katoliiklaseks jäädes, ka liivimaalaste hinged, andes võimaluse levida Russowi seisukohalt ainuõigel usul luterlusel. Ükski teine kaasaegne lahingust otseselt ei kirjuta, kuid ka Johann Renner on rõhutatult esile tõstnud Plettenbergi tegevust, paigutades kõik tema võidud küll 1501. aasta alla.
18. sajandil, professionaalse baltisaksa ajalookirjutuse tekkides lahingule eriti suurt tähelepanu ei pööratud. Wilhelm Christian Friebe andis oma ajalooteoses Plettenbergile küllaltki negatiivse hinnangu, arvates, et Smolino lahingut ei tuleks lugeda kuigivõrd oluliseks sündmuseks. Küll aga hindas Plettenbergi ja Smolinot üllataval kombel muidu orduvaenulik Garlieb Helwig Merkel, kes uskus, et ehkki lahingul Venemaa seisukohast suurt tähtsust polnud, päästis selle võitmine Liivimaa kindlast hävingust. Hoopis teistsugused seisukohad kerkisid esile 19. sajandil, kui kiiresti arenes rahvuslusideoloogia. Siis hakati Plettenbergis nägema baltisaksa rahvuskangelast ning Smolino lahingust sai lääne kultuuri eelposti päästmine idamaisest türanniast. Hiljem, natsiaegsel Saksamaal, sai Plettenbergist peaaegu et kogu Lääne tsivilisatsiooni päästja, sest Vene tsaaridel olnud toona plaanis jõuda juba Elbe kallastele, kuid ränk kaotus Smolino lahingus sundinud neid ümber orienteeruma itta. Seega oli Smolino lahingu näol tegu justkui sakslaste vastega Vene-poolsele Jäälahingu mõõdutundetule ülistamisele, ehkki niivõrd tuntuks ei saanud see kunagi. Baltisakslaste jaoks on Plettenberg ja Smolino lahing siiski jäänud olulisteks kuni 21. sajandini. Tihti korratakse Merkeli seisukohta, et lahing oli oluline just seetõttu, et seda ei kaotatud, kuid selle otseselt positiivset tähendust on tunduvalt raskem välja tuua.
Vene ajalookirjutuses pole Smolinole kuigivõrd tähelepanu pööratud. Vene allikates on lahingut hinnatud küllaltki tähtsusetu kokkupõrkena, kuid tunnistatud Vene vägede lüüasaamist. Nõukogude Liidu ajal püüti sellest üldiselt vaikides mööda minna või üritati seda koguni näidata saksa agressorite peatamisena Pihkva juures.
Eesti ajalookirjutuses on Smolino lahingusse suhtutud neutraalsemalt. 1920. aastatel võeti Vana-Liivimaa poliitilise ajaloo osas üldiselt üle baltisakslaste kontseptsioonid, kuid Plettenbergi suhtuti tunduvalt leigemalt. Smolino lahingus nähti samuti otsustavat võitu, kuid lisati juurde, et tegelikus poliitilises olukorras see suurt midagi ei muutnud. Nõukogude ajal pidid eesti ajaloolased järgima ametlikku joont ning Smolino jäi üldiselt tähelepanuta, ka 1991. aasta järel pole keegi seda teemat põhjalikumalt uurinud.
Jaanus Raidal
Jaanus Raidal (sündinud Heino Heinrich Jürgenson 19. septembril 1963 Tartus) on Eesti poliitik.
Haridus
Jaanus Raidal lõpetas 1981. aastal Otepää Keskkooli, 1983. aastal Tallinna 15. Tehnikakooli kokana ning 1996. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majandusökonomistina.
Poliitiline tegevus
Aastatel 1989–1993 oli Raidal Otepää linnapea. Ta on olnud ka linnavolikogu esimees ja Otepää vallavanem.
Raidal oli Eesti Kongressi liige.
Aastal 1992 valiti Jaanus Raidal ERSP nimekirjas VII Riigikogu liikmeks. Riigikogus oli ta maaelu ja regionaalpoliitika komisjoni esimees. Raidali eestvedamisel töötati välja Eesti Vabariigi haldusreformi kontseptsioon ja teesid ning reformikava.
Aastal 1996 sai temast Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi esindaja Eestis.
Raidal on olnud Eesti Rohelise Liikumise (1988), Eesti Demokraatliku Tööerakonna (1988–1992), Tuleviku Eesti Erakonna (1993–1999), Erakonna Eestimaa Rohelised (2006–2007) ja Rahvaliidu (2006–2012) liige. 2017. aasta oktoobrist kuulub Jaanus Raidal Eesti Keskerakonda (soovitajad: Mihhail Korb ja Jüri Konrad).
Pärast 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisi valiti Raidal Otepää vallavolikogu esimeheks. Sellel ametikohal töötas ta kuni 25. maini 2010. 12. novembril 2013 valiti Raidal taas Otepää vallavolikogu esimeheks. 2021 aasta kohalike omavalitsuste valimistel kandideeris Jaanus Raidal Otepää vallavolikokku Eesti Keskerakonna nimekirjas, saades 87 häält, mis oli piirkonnas 11. tulemus. Saadud hääled jätsid aga Raidali napilt volikogust välja.
Ühiskondlik tegevus
Jaanus Raidal osales 2004. aastal tõsielusarjas "Džunglistaar".