cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konklaav
Protseduurireeglid
Konklaav koguneb 15–20 päeva jooksul peale paavsti surma või tagasiastumist Sixtuse kabelis. Juhul kui kõik valimisõiguslikud kardinalid on Vatikani jõudnud, võib konklaav alata ka varem.
Pärast missat sisenevad kardinalid liturgilist hümni "Veni Creator" lauldes Sixtuse kabelisse, kus nad annavad vande, et nad järgivad konklaavi reegleid, hoiavad hääletamise saladust ega lepi omavahel tulemustes kokku. Ka teised konklaavile lubatud isikud, kes hoolitsevad kardinalide eest, on kohustatud andma vaikimisvande. Pärast seda saadetakse kõik kõrvalised isikud kabelist minema ja kardinalide kolleegiumi dekaan otsustab valijatega hääletamise alustamise üle.
Paavsti valimisi juhib camerlengo, kellele määratakse abiks kolm häältelugejat. Hääletatakse voorude kaupa.
Hääletamisel saavad kardinalid hääletussedeli – skrutiiniumi, millele on kirjutatud "Eligo in summum pontificem" ('valin paavstiks'). Iga kardinal kirjutab skrutiiniumile selle kardinali nime, kes tema meelest uueks paavstiks kõige paremini sobib. Seejärel läheb iga kardinal oma skrutiiniumiga altari juurde, kus tõstab skrutiiniumi kõrgele, näidates, et ta on hääletanud, ning skrutiinium pannakse pateenile ja seejärel karikasse. Üks häältelugeja raputab skrutiiniumid segi, teine loeb need üle. Kui skrutiiniumite arv erineb konklaavil viibivate kardinalide arvust, jäävad need läbi lugemata ja põletatakse. Vastasel korral alustatakse häälte lugemist. Kaks häältelugejat märgivad iga skrutiiniumi puhul üksteise järel kandidaadi nime paberile ja annavad skrutiiniumi üle kolmandale häältelugejale, kes loeb nime valjusti ette. Kui skrutiiniumil on kirjas rohkem kui üks nimi, siis seda skrutiiniumi häälte lugemisel ei arvestata. Ka iseenda poolt antud hääl loetakse kehtetuks. Viimane häältelugeja ajab skrutiiniumi nõela abil niidi otsa (nõel torgatakse läbi sõna Eligo). Kui skrutiiniumid on läbi vaadatud, seotakse niidiotsad kokku ja skrutiiniumid asetatakse anumasse. Nüüd loetakse hääled kokku, kolm kardinali kontrollivad skrutiiniumid ja häältelugejate märkmed üle. Pärast hääletamist põletavad häältelugejad märkmed; neid abistavad konklaavi sekretär ja tseremooniameister. Sixtuse kabeli korstnast tõusev valge suits annab teada valimiste õnnestumisest, ebaõnnestumise korral väljub kabeli korstnast tume suits. Johannes Paulus II lisas arusaamatuste vältimiseks ühe märguandena uue paavsti valimise tähistamiseks kirikukellade helistamise.
Papilė vald
Papilė vald (leedu keeles Papilės seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Akmenė rajoonis.
Konklaav
Protseduurireeglid
Kardinalid hääletavad esimesel päeval pärastlõunal, seejärel kaks korda igal hommikul ja kaks korda pärastlõunal. Pärast esimesest üheksast tulemusteta voorust koosnevat tsüklit peavad kardinalid pühenduma ühel päeval palvetamisele ning võimaliku lahenduse enne hääletamise jätkamist läbi arutama. Hiljem saavad nad seda teha iga seitsmenda ebaõnnestunud hääletusvooru järel. Konklaavi ajal peavad kardinalid igal hommikul missat ja igal õhtul vesperit.
Et osutuda valituks, peab kandidaat saama kaks kolmandikku osalevate kardinalide häältest. Vajaliku häälte arvu saanult küsitakse, kas ta tunnustab valimisi ja millise nime ta endale ametisse astudes võtab. Uus paavst võtab endale ametisse astudes uue nime umbes 80 senikasutatud nime seast või valib täiesti uue nime, nagu toimus viimati 2013. aastal.
Seejärel vannuvad teised kardinalid uuele paavstile truudust. Uus paavst riietub paavstirüüsse ja siis minnakse Vatikani paavstipalee palkonile, kus kardinaldiakon-seenior (või juhul kui tema osutus valituks, siis konklaavil osalev vanim kardinaldiakon) teatab aklamatsiooniga paavsti valimisest järgmiselt:
Seejärel ilmub uus paavst palkonile ja annab oma õnnistuse. Seejärel toimub ametisse pühitsemise tseremoonia, kus paavst saab palliumi, ja võib toimuda kroonimine tiaaraga, millest viimased paavstid on loobunud. Juhul kui valitud paavst pole veel ordineeritud piiskopiks, toimub enne ametisse pühitsemise tseremooniat piiskopiks ordineerimine.
Ajalugu
Praegune paavstivalimiste kord kodifitseeriti ppõhijoontes 1274. aastal. Ülevaade üksikutest paavstivalimistest on lehel Paavstivalimiste loend.
Eeskujud
12. sajandi hakati Itaalia linnkommuunides otsima vahendeid ametikohtade täitmiseks ilma välise mõjutamiseta ja sõltumatult sisetülidest. "Vabasid" valimisi hakati nõudma eriti investituuritüli aegsete ekstsesside tõttu. Kõigepealt määrati mitmesugustel viisidel (aklamatsioon, nimetamine ametieellaste või neutraalsete isikute poolt, mitme järjestatud häälega hääletamine, liisuheitmine) valijamehed või valijameeste valijamehed. Ametikandja valisid välismõjudest vabana valijamehed. Kõige varasemad näited on teada Genovast (1157), Pisast (1162/64) ja Pistoiast: "Valijamehed (electores consulum) valiti omakorda valijameeste valijameeste (electores electorum consulum) poolt; viimaseid olevat arusaadavuse huvides (...) nimetatud eelvalijateks. Ka Veneetsias määrasid 1178. aastal neli eelvalijat 40 valijameest järgmise doodži nimetamiseks (...). Tavajuhul sooritavad valijamehed valimise õiguspäraselt ja kõigile siduvalt; nende määramisega on algselt seotud üldsuse kohustus otsust aktsepteerida, mis on tagatud vandega." Valijamehed pidid omakorda andma vande valida kõikidest välistest mõjudest ja huvidest vabana parima äratundmise ja südametunnistuse järgi kõige parem, kõige sobivam. Sageli nõuti ka valijameeste otsuse ühehäälsust.
Paavstivalimised enne konklaavi sätestamist
Esimesed Rooma piiskopid olid tõenäoliselt määratud Rooma koguduse asutajate poolt. Pärimuse järgi olid need Peetrus ja mõned tema kaastöölised.
Varsti hakkasid Roomas ja mujal piiskoppe määrama kiriku esindajad ja piiskopkonna usklikud koos naaberdiötseeside piiskoppidega.
Alguses ei olnud Rooma piiskopi (paavst)i valimiseks kindlat menetlust. Kuni 11. sajandini valisid paavsti Roomas peetud rahvakogunemistel Rooma elanikud ja vaimulikud. Erandina nimetasid mõned paavstid endale järeltulijad (Felix IV, Bonifatius II) või määras paavsti ametisse Saksa-Rooma keiser (Clemens II) ja vaimulikkond pidi teda tunnustama. Keskajal esines sageli manipulatsioone ja vastupaavstide valimist.
Seoses segadustega aastatel 1058–1059 toimunud paavstivalimistel kogunes 1059. aasta ülestõusmispühade ajal Lateraanis sinod ("lihavõttesinod") paavsti valimise korra otsustamiseks. Nicolaus II avaldas 13. aprillil 1059 bulla "In nomine Domini", mis nägi ette, et paavsti valivad kardinalpiiskopid, seejärel kaasatakse nõupidamiseks kardinalpreestrid ja kardinaldiakonid ning lõpuks on tarvis rahva nõusolekut. Paavst pidi olema Rooma vaimulikkonna liige, kuid ta võis olla ka mujalt pärit. Valimised tuli pidada Roomas, erandjuhtudel võis seda teha ka mujal. De facto ja järgnevas arengus said niiviisi kardinalidest ainsad paavsti valijad ning ilmalikud valitsejad jäeti valimisest formaalselt kõrvale. Keisrile jäi siiski kinnitamisõigus. Seda valimiskorda kasutati esimest korda 1061. aastal. Aastal 1198 kasutati Innocentius III valimisel esmakordselt hääletussedeleid.
Lateraani II kirikukogul aprillis 1139 sätestati, et paavsti valimistel võivad osaleda kõik kardinalid.
19. märtsil 1179 Lateraani III kirikukogul avaldatud dekreedis "Licet de vitanda" sätestati, et paavst osutub valituks mitte vähem kui 2/3 kardinalide häältega. Samuti kinnitati kõikide kardinalide õigust osaleda paavstivalimisel.
Konklaavide ajalugu
16.–18. juulil 1216, pärast Innocentius III surma, toimusid Perugias paavsti (Honorius III) valimised isolatsioonis, mistõttu neid valimisi peetakse esimeseks faktiliseks konklaaviks.
pisi|Paavst [[Gregorius X, kes määras paavsti valimise vormiks konklaavi]]
1274. aastal Lyoni II kirikukogul avaldatud konstitutsioonis "Ubi periculum" sätestati esmakordselt konklaavi protseduurireeglid. Selle järgi algab konklaav mitte varem kui 10 päeva pärast paavsti surma. Konklaav toimub paavsti surmakohas või sellele võimalikult lähedal. Kardinalid peavad kogunema suletud ruumi, kus neil tuleb elada kuni paavsti valimiseni ja neile on ekskommunikatsiooni ähvardusel keelatud suhtlemine välisilmaga.
Hadrianus V ja Johannes XXI tühistasid konklaavi reeglid ja ajavahemikul augustist 1276 detsembrini 1294 ei peetud konklaave, vaid valimisi.
Papilė vald
Valla pindala on 238 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 3183 inimest. Valla keskus on Papilė alev (aastal 2011 oli seal 1449 elanikku). Vallamaja asub aadressil J.Basanavičiaus g. 23. Vallavanem on Antanas Vaičius. pisi|Vallamaja pisi|Jurakalnis pisi|Kairiškiai koolimaja pisi|Šiaudinė kirik pisi|Šiliškiai künnapuu
Vallas on ka paar huutorit:
Konklaav
Konklaavide ajalugu
1294. aastal taastas Coelestinus V paavsti valimise konklaavil ja sätestas, et paavsti valitakse kas:
Gregorius XV sätestas 15. novembril 1621 avaldatud apostliku konstitutsiooniga "Aeterni patris" ja 12. märtsil 1622 avaldatud bullaga "Decet romanum pontificem" konklaavi protseduurireeglid.
Paulus IV sätestas, et paavstiks ei tohi valida ketserluses süüdistatud isikut. Sixtus V kohustas 1586 paavsti valima maksimaalselt 70 kardinali. Paulus VI sätestas, et üle 80 aastased kardinalid ei tohi osaleda konklaavil ja paavsti võib valida maksimaalselt 120 kardinali.
Johannes Paulus II sätestas apostliku konstitutsiooniga "Universi Dominici Gregis", et kui 30 valimisvooru (12 valimispäeval) ei too valimistel selgust, otsustab lõpliku tulemuse 31 voorus lihthäälteenamus eelmises voorus kahe enim hääli saanud kandidaadi vahel. Benedictus XVI tühistas 11. juunil 2007 selle otsuse ja taastas senise nõude, et igas voorus on valituks osutumiseks vajalik 2/3 häältest. Ta sätestas 22. veebruaril 2013, et konklaav võib alata enne 15 päeva möödumist paavsti surmast või tagasiastumisest ainult juhul, kui kõik osaleda soovivad valimisõiguslikud kardinalid on Vatikani jõudnud. Samuti võib konklaavi algust mõjuval põhjusel edasi lükata, kuid konklaav peab algama hiljemalt 20 päeva pärast paavsti surma või tagasiastumist.
Statistika
Aastatel 1276–2013 peeti 76 konklaavi, kus valiti paavst. Enne seda valisid paavsti kardinalid, kuid mitte konklaavil, lisaks ei valinud kardinalid ajavahemikul augustist 1276 detsembrini 1294 paavsti konklaavi reeglite järgi. Peale selle peeti aastatel 1328–1439 veel 8 pseudokonklaavi, millel valitud isikut peetakse vastupaavstiks.
Kõige pikemad konklaavid
Kõige kauem valisid kardinalid paavsti novembrist 1268 kuni 1. septembrini 1271 (Gregorius X), kuid mitte konklaavil. Ka 5. aprillist 1292 kuni 5. juulini 1294 ei valitud paavsti (Coelestinus V) konklaavi reeglite järgi.
Kõige lühemad konklaavid
Kõige rohkem kardinale konklaavil
Kõige vähem kardinale konklaavil
Nicolaus III valimistel 1277 osales 7 kardinali, kuid nad ei valinud paavsti konklaavil.
Joanne Woodward
pisi|Joanne Woodward (1971) Joanne Gignilliat Trimmier Woodward (sündinud 27. veebruaril 1930 Thomasville'is Thomase maakonnas Georgia osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja, produtsent ja filantroop.
Ta on saanud Oscari, kolm Primetime Emmyt ja kolm Kuldgloobust.
1957. aasta rolli eest filmis "Eve kolm nägu" sai ta Oscari ja Kuldgloobuse. Ta on mänginud ka filmides "Rachel, Rachel" (1968), "Võidumees" (1969) ja "Gammakiirte mõju karikakarde kasvule" (1972).
Pärast Olivia de Havillandi surma juulis 2020 on ta vanim elusolev Oscari võitja.
Isiklikku
Ta oli abielus Paul Newmaniga alates 1958. aastast. Lapsed Nell ja Melissa Newman on samuti tuntud.
Konklaav
Statistika
Kõige rohkem riike esindatud
Konklaavil kõige rohkem võetud nimed
Ainult üks kord on paavstid konklaavil võtnud nimeks Eugenius (Eugenius IV), Calixtus (Calixtus III), Marcellus (Marcellus II) ja Franciscus.
Konklaavil paavstiks saanute rahvus
Viimane konklaav, mis toimus väljaspool Roomat
Viimane konklaav, mis toimus väljaspool Itaaliat
Viimane paavst, kes ei viibinud enda valimise ajal konklaavil
Kõige rohkem konklaavidel osalenud kardinal
Vanim konklaavil osalenud kardinal
Noorim konklaavil osalenud kardinal
Viimane mittekardinal, kes valiti paavstiks
Konklaavilt kõige rohkem puudunud kardinale
Viimane veto konklaavil
Kõige rohkem paavsti valijate surmajuhtumeid
Kamieniuki
Kamieniuki on agrolinnake (endine küla) Valgevenes Bresti oblastis Kamianieci rajoonis, Kamieniuki külanõukogu keskus. Kamieniuki asub merepinnast 153 meetri kõrgusel, Pravaja Lasnaja kaldal.
Kamieniukis asub Białowieża laane rahvuspargi administratiivkeskus, selle juures asub ka rahvuspargi loodust tutvustav muuseum. Küla lähedal Bialowieza laanes asub Valgevene Jõuluvana loss. Teised vaatamisväärsused on kaks muinasasulat, neist vanema, kiviaegse asulapaiga jurues asus ka muinaslinnus.
Hollenfelsi loss
thumb|Hollenfelsi loss Hollenfelsi loss (letseburgi keeles Buerg Huelmes, prantsuse keeles château de Hollenfels, saksa keeles Burg Hollenfels) on Kesk-Luksemburgis Seitsme lossi orus asuv loss.
Hollenfelsi loss asub samanimelise küla lõunaküljel. Lossi juurde viib väike puidust treppide ja kõnniteedega rada, kus on näha kivis olevad õõnsused. Nimi Hollenfels ('õõnes kivi') tulebki sellest, et kalju, millele loss ehitati, on täis maa-aluseid käike. Lossi juurest viib metsarada Marienthali kloostri juurde.
Hooned
Hollenfelsi loss koosneb 39 meetri kõrgusest donjon 'ist, nurgatornist, kardinseinast ja eluhoonetest. Lossi pääseb vallikraavini ulatuva müürisilla kaudu.
Viiekorruseline donjon on üks selle piirkonna keskaegse arhitektuuri ilmekamaid näiteid. Arhivaalidest selgub, et donjon ehitati 1380. aastal. 39 meetri kõrgune donjon on ka ainus algsest lossist säilinud hoone. Selle seina kõrgus on 23 meetrit, katusekonstruktsiooni kõrgus on 16 meetrit. Donjon 'i põhiplaan on 14 × 12,5 meetrit. Kitsast keerdtrepist pääseb korrustele, kus on väga hästi säilinud võlvitud toad: kõige madalamal korrusel asub ahi ja köök, seejärel teenijate söögituba, gooti saal lossi isandatele ja kabel, mida kasutati ka magamistoana, ja relvakamber. Donjon 'i tubades on palju huvitavaid elemente: paksudesse seintesse tehtud aknad, suured nikerdatud kaunistustega lahtised korstnad, sõjariistad, maaliline keskaegne tualetiala, kabelis olev vitraažidega kaunistatud altar, skulptuurid.
Purskkaev
Purskkaevust läheb salajane käik, mille kaudu oli vanasti võimalik ümberpiiratud lossi salaja toitu tuua ja sealt inimesi evakueerida. Soovimatute külaliste korral tõmmati purskkaevu kohal olevad lauad eemale, et külalised kukuksid kas kaevu või vähemalt ei jõuaks kohe lossi. Osa salajase käigu lõike on praegugi veel alles.
Ajalugu
Esimest korda mainitakse Hollenfelsi kirjalikes allikates 1041. aastal, mil lossi isandana nimetatakse Isenbald von Holfelsit. 1129. aastal on kirjutatud, et Hollenfelsi isandale ja rüütlile Ludolfile ja tema naisele Sarale anti vaid 400 meetri kaugusel asuva Marienthali kloostri veeõigused. 1238. aastal mainitakse lossi isandana Eckerhardus von Holefelsi (ka Eckhard von Hollenfels). Seega oli ehitis ilmselt juba 11. sajandil olemas. Donjon ehitati aga alles 1380. aastal ja kümmekond aastat hiljem jagati kindlus kahe isanda vahel – kuni 1477. aastani kuulus loss Hollenfelsidele ja Autelitele/Elteritele. Aastal 1477 mainitakse Hollenfelsi rüütlit, kes langes Nancy lahingus.
Aastatel 1480–1681 oli Hollenfelsi lossil palju omanikke, ja mitte ainult järjestikku, vaid ka üksteise kõrval, sest kinnistu oli jagatud kolme isanda vahel: Ansembourgi Rollingenid (de Raville'id), Reini Greiffenklaud, Salmi Raugrafid. 1600. aastal läks loss kolonel Sebastian von Tynneri valdusse, kes ostis kogu lossi endale 1624. aastal. Tynneri valdusest läks loss von Hohensteini ja lõpuks van Broeckhoven de Hollenfeltzi ja d'Arendoncki valdusse. 1632. aastal kinkis Sebastian Tynner mõisa ja lossi edasi oma naiseõele, Brabanti 's Hertogenboschi nõuniku Pieter van Broeckhoveni lesele Lucia von Hohensteinile, kes suri Hollenfelsis umbes 1640. aastal. Sebastian Tynner oli abielus Maria von Hohensteiniga (suri 1628). Maria ja Lucia isa oli Christoffel von Hohenstein, kes oli Peter Ernst von Mansfeldi teenistuses olnud ohvitser. Hollenfelsi päris lõpuks Lucia ja Pieter van Broeckhoveni poeg Jan Martijn van Broeckhoven, kelle valdusse läks 1643. aastal ka Arendonk. Jan Martijn van Broeckhoven jättis oma valdused 1649. aastal Amalia van Solmsile.
1787. aastal nimetati Hollenfels krahvkonnaks. 21. veebruaril 1787 anti Jean-Frédéric-Joseph de Brias'le krahvitiitel (Hollenfeltzi (Hollenfelsi) krahv).
1818. aastal müüs tema järeltulija Louis-Antoine lossi Belgia Luxembourgi provintsi kubernerile Jean-Baptiste Thornile (Thorn-Suttor de Remich), kellele kuulus juba Schoenfelsi loss. Aastatel1 1820–1920 oli loss hüljatud ja lagunes. Thorn müüs mõlemad lossid 1840. aastal Brüsseli senaatorile Englerile, kes pärandas need edasi oma väimehele parun Goethalsile.
1920. aastal võttis lossi enda valdusse Charles von den Poll, kes kujundas elumaja 1921. aastal ümber uusbarokkstiilis hooneks. Loss oli suuresti varemetes ja selle restaureeris 1929. aastaks Luksemburgi arhitekt J. Schoenberg.
Osilia
Osilia oli 1873. aastal (teistel andmetel 1875 ) Kuressaares Saaremaa rüütelkonna tegelase Karl Otto Heinrich Konstantin von Buxhoevedeni (1827–1876) eestvõttel asutatud laevaselts. Selts tegutses 1919. aastani.
Hollenfelsi loss
Ajalugu
Aastatel 1945–1948 oli lossis sõjavangide laager.
Osilia
Seltsi laevad pidasid ühendust Riia (tollal Liivimaa keskus) ja mandri raudteesadamatega. 1875. aastal ostis aktsiaselts uue 364 brt mahutavusega kiirauriku (350 hj ja kiirus 10 sõlme) Konstantin. Posti-, reisijate- ja kaubaveo laevaliini lähtesadamaks sai Kuressaare, kust läks laev Riiga ja tagasi Kuressaare kaudu Paldiskisse. 1904. aastast sõitis laev ainult Haapsaluni, sest Balti raudtee oli pikendatud Haapsaluni.
Hollenfelsi loss
Loss praegu
1948. aastal sai Hollenfelsi lossi omanikuks Luksemburgi riik. 1973. aastal paigaldati donjon 'ile uus katus. Nii peatati selle edasine lagunemine. Seejärel avati 18. sajandil rajatud eesõuel olevas hoones noortehostel. 1975. aastal avati donjon 'is ja lossis noorte- ja ökoloogiakeskus, mis nimetati hiljem ümber säästva arengu hariduskeskuseks. Sellest ajast peale on põlvkondade viisi noori saanud avastada Hollenfelsi lossi võlu ja tarkust.
Osilia
1902. aastal omandas laevaselts seoses jäämurdja ehitusega puksiiri General Surovtsev, 1911. aastal omandati ka moodne reisilaev Osilia.
Tormimurd
Tormimurd ehk tuulemurd on tuule mõjul tüvest murtud puu, mille juurestik on mullas.
Tervete puude murdumine sõltub valdavalt tuulekiirusest, mitte tüve jämedusest.
Hevsurethi
pisi|Hevsurethi Hevsurethi (varem ka Hevsureti, gruusia keeles ხევსურეთი) on ajalooline piirkond Gruusia idaosas. Hevsurethi asub Kaukasuse mägedes Venemaa (Tšetšeeni Vabariigi) piiri ääres.
Tänapäeval kuulub Hevsurethi Mtshetha-Mthianethi piirkonda.
Hevsurethi tähtsaim asula on Šatili küla, mis asub merepinnast 1400 meetri kõrgusel.
Piirkonna põliselanikud on grusiinide etniline rühm hevsurid. Minevikus olid hevsurid vabastatud kõigist maksudest, nende ülesanne oli Gruusia põhjapiiri kaitse. Hevsurid kuuluvad Gruusia kirikusse, kuid neil on säilinud ka eelkristlikke traditsioone. 1950. aastatel asustati paljud hevsurid tasandikule ja mitmed mägikülad jäid tühjaks.
Agu Timmi
1979 lõpetas Timmi Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli, 1984 Tartu Riikliku Ülikooli. 1984–1987 oli ta Paide rajooni siseasjade osakonna uurija, 1987–1993 Järva maakohtu kohtunik.
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste koosseisud
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste finaalturniirile Saksamaal pääses 32 meeskonda 8 alagrupis. Mängude ja väravate arv on uuendatud enne turniiri.
Agu Timmi
7. aprillil 1994 nimetas president Lennart Meri Riigikohtu üldkogu ettepanekul Agu Timmi Tartu Ringkonnakohtu teise astme kohtunikuks. Tema teenistussuhte viimane päev Tartu apellatsioonikohtus oli 30. juunil 2017.
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste koosseisud
Costa Rica
Väravavahid:
Jean Giraudoux
pisi|Jean Giraudoux (1927) Hippolyte Jean Giraudoux [ippol'it ža(n) žirod'u] (29. oktoober 1882 Bellac, Haute-Vienne – 31. jaanuar 1944 Pariis) oli prantsuse kirjanik ja diplomaat. Teda peetakse kahe maailmasõja vahelise perioodi üheks tähtsamaks prantsuse näitekirjanikuks.
Agu Timmi
Agu Timmi on Eesti Kohtunike Ühingu üks asutajatest, kuid tänaseks enam mitte ühingu liige.
Jean Giraudoux
Elukäik
Giraudoux sündis Lõuna-Prantsusmaal Haute-Vienne'i departemangus Bellaci linnakeses inseneri pojana. Ta õppis Châteauroux' lütseumis ning seejärel stipendiaadina Pariisis École Normale Supérieure'is ja Sorbonne'is humanitaarteadusi. 1905. aastal asus ta stipendiaadina õppima Müncheni ülikooli, 1907–1908 töötas ta prantsuse keele lektorina Harvardi ülikoolis. Naasnud Prantsusmaale, loobus ta kavatsusest hakata gümnaasiumiõpetajaks ning tegutses Pariisis vabakutselise kirjanikuna.
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste koosseisud
Costa Rica
Kaitsjad:
Jean Giraudoux
Elukäik
1909. aastal avaldas Giraudoux oma esimese jutukogu "Provinciales", järgmisel aastal asus ta tööle ajalehemagnaadi Bruneau-Varilla erasekretärina ning avaldas jutustusi ja kirjanduskriitikat tolle väljaantavas ajalehes Le Matin.
Jonathan Rhys Meyers
pisi|Jonathan Rhys Meyers Jonathan Rhys Meyers (sündinud Jonathan Michael Francis O'Keeffe; 27. juulil 1977 Dublinis) on Kuldgloobusega pärjatud iiri näitleja.
Jean Giraudoux
Elukäik
1910. aastal otsustas Giraudoux hakata diplomaadiks ning astus Prantsuse välisministeeriumi teenistusse, kus ta töötas peaaegu pidevalt kuni 1940. aastani, mil ta keeldus koostööst Vichy valitsusega ja läks erru.
Jonathan Rhys Meyers
Lapsepõlv
Jonathan sündis Dublinis, kuid aasta vanusena kolis tema pere County Corki. Kui Rhys-Meyers oli kolmeaastane, jättis isa pere maha ning Jonny ja tema kolm nooremat venda jäid ema kasvatada. Rhys-Meyers veetis tormilise lapsepõlve, olles mõnda aega lastekodus. Koolist visati ta lõplikult välja 16-aastaselt.
Õnnelikuna, et sai koolist eemale, veetis ta aega kohalikus ujulas, kus ta avastas Hubbard Casting. Tulevaste osatäitjate otsijad soovitasid Rhys-Meyersil osaleda David Puttnami produtseeritud filmi "War of the Buttons" (1994) proovis. Kolme proovipäeva järel ei saanud ta siiski rolli ning loobus mõttest näitlejaks püüelda. Mõne aja pärast sai ta kõne, kus teda kutsuti osalema Knorri supi kampaanias. Kuigi alguses häbenes ta reklaami abil saadud tähelepanu, pakuti talle varsti osa mängufilmis.
Jean Giraudoux
Elukäik
Pärast Esimese maailmasõja puhkemist suundus Giraudoux 1914. aastal rindele. Ta võttis osa Marne'i ja Gallipoli lahingust ning sai mitu korda haavata. Esimese kirjanikuna sai ta Auleegioni ordeni.
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste koosseisud
Costa Rica
Ründajad:
Jonathan Rhys Meyers
Karjäär
Tema mängufilmidebüüt oli väike roll filmis "A Man of No Importance" (1994). Rhys-Meyersi esimene peaosa oli filmis "The Disappearance of Finbar" (1996).
Järgnes Michael Collinsi mõrvari roll Neil Jordani filmis "Michael Collins" (1996).
Suure kiituse teenis ta kriitikutelt Brian Slade'i osa eest filmis "Velvet Goldmine" (1998) ning Briti miniseriaalis "Gormenghast" Steerpike'i rolli eest. Sümpaatse rolli tegi ta jalgpallitreenerina filmis "Tribla nagu Beckham" (2002).
Jean Giraudoux
Elukäik
1935. aastal külastas Giraudoux Eestit.
Afrikandrid
Lisaks Lõuna-Aafrika Vabariigile elab neid Namiibias ning vähemal hulgal ka Lesothos, Svaasimaal, Botswanas, Zimbabwes, Sambias, Malawis ja Mosambiigis.
Afrikandreid on hinnanguliselt 3,1 miljonit. Lõuna-Aafrika Vabariigi valgetest moodustavad nad umbes 60%.
Afrikandrid peavad Lõuna-Aafrikat oma kodumaaks, mistõttu nad ei soovi Aafrikast kaugete esivanemate kodumaale Euroopasse "tagasi minna". Nii Buuri sõdade kui ka hilisemate rassikonfliktide ajal on nad kaitsnud oma kultuuri ja õigust Aafrikas elada.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 18 afrikandrit.
Ajalugu
Afrikandrid on 1652. aastast alates Hea Lootuse neeme piirkonda elama asunud hollandlastest talupoegade ja käsitööliste järeltulijad. 17.–18. sajandil segunes nendega Saksamaalt ja Prantsusmaalt ümber asunuid (hugenotid). Nad asusid elama Kapimaale, kuhu Hollandi Ida-India Kompanii oli 1652 rajanud varustusjaama. Buurid elatusid peamiselt veisekasvatusest ja kaubandusest. Järgnenud poole sajandi jooksul kogunes neid Hollandi Kapi kolooniasse umbes 2000. Nad olid ranged kalvinistid ja pidasid end Jumalast väljavalituteks, kellel on õigus seda maad ja selle põliselanikke valitseda.
Aastal 1806 läks Kapi koloonia Suurbritannia valdusse. Peagi tekkis buuridel Briti võimudega konflikt. Aastatel 1835–1843 rändasid paljud buurid välja Natali ning teisele poole Oranje ja Vaali jõge, kus nad rajasid Transvaali ja Oranje Vabariigi ning teisi lühikest aega eksisteerinud riike. Nendes riikides kehtis range rassieraldus. Inglise-Buuri sõja (1899–1902) tagajärjel kaotasid need riigid iseseisvuse. Rassieraldusideoloogia säilitas afrikandrite tugeva toetuse ning selle alusel kujunes välja apartheidipoliitika, mida viis ellu Lõuna-Aafrika Vabariigis 1948–1994 võimul olnud Lõuna-Aafrika Rahvuslik Partei, kus domineerisid afrikandrid.
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste koosseisud
Costa Rica
Peatreener: Alexandre Guimaraes
Vardenis
Vardenis (armeenia keeles Վարդենիս) on linn Armeenia Gegharkhunikhi maakonna kagunurgas.
Linn asub Masriki jõe orus.
Vardenis paikneb pealinnast Jerevanist 170 km kaugusel ja maakonnakeskusest Gavarist 75 kilomeetri kaugusel.
Linna haldusala on 3006 hektarit, millest linn ise hõlmab 736 hektarit.
Linnastaatuse sai Vardenis 1995. aastal.
Mazinghem
pisi|Mazinghemi vallamaja
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste koosseisud
Ecuador
Väravavahid:
Mazinghem
Mazinghem on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste koosseisud
Ecuador
Kaitsjad:
Mazinghem
Mazinghem asub u. 19 km Béthune'ist loodes ja 53 km Lille'ist läänes, teede D943 ja D186 ristumiskoha ümbruses.
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste koosseisud
Ecuador
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Luis Fernando Suárez
Poola
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Paweł Janas
Saksamaa
Väravavahid:
Kaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Jürgen Klinsmann
Inglismaa
Väravavahid:
Zaļmežnieki
Zaļmežnieki (latgali Zaļmežnīki) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Madona piirkonnas Barkava vallas.
Zaļmežnieki asub valla keskosas. Sinna jääb Zaļmežnieki bussipeatus.
Küla jääb osaliselt Teiči looduskaitseala kaitsevööndisse. Looduskaitse all on Zaļmežnieki tamm ümbermõõduga 4,27 meetrit.
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste koosseisud
Inglismaa
Poolkaitsjad:
Zaļmežnieki
Aastal 2008 oli külas 34 elanikku.
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste koosseisud
Inglismaa
Ründajad:
Peatreener: Sven-Göran Eriksson
Paraguay
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Anibal Ruiz
Rootsi
Väravavahid:
Kaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Lars Lagerback
Trinidad ja Tobago
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Leo Beenhakker
Argentina
Väravavahid:
Kaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Jose Pekerman
Elevandiluurannik
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Holland
Väravavahid:
Kaitsjad:
Ründajad
Peatreener: Marco van Basten
Serbia ja Montenegro
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Ilja Petković
Angola
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Luís Oliveira Gonçalves
Iraan
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Branko Ivanković
Mehhiko
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Ricardo La Volpe
Portugal
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Luiz Felipe Scolari
Ghana
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Ratomir Dujkovic
Itaalia
Väravavahid:
Kaitsjad:
Peatreener: Marcello Lippi
Tšehhi
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Karel Brückner
USA
Väravavahid :
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Bruce Arena
Austraalia
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Guus Hiddink
Brasiilia
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Carlos Alberto Parreira
Horvaatia
Väravavahid:
Kaitsjad
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Zlatko Kranjčar
Jaapan
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Zico
Lõuna-Korea
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Dick Advocaat
Prantsusmaa
Väravavahid:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Raymond Domenech
Šveits
Väravavahid:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Togo
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Otto Pfister
Hispaania
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Luis Aragonés
Saudi Araabia
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Marcos Paquetá
Tuneesia
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Roger Lemerre
Ukraina
Väravavahid:
Kaitsjad:
Poolkaitsjad:
Ründajad:
Peatreener: Oleg Blohhin
KSA Silmakeskus
KSA Silmakeskus on ettevõte, mille tegevusala on lasermeetodil lühinägelikkuse korrigeerimine.
KSA Silmakeskusel on Eestis kaks (Tallinnas ja Tartus) ning Soomes üks kliinik (Helsingis).
Jānis Žīgurs
Jānis Žīgurs (perekonnanimi saksapäraselt Schigur; 1. märts 1915 Viljandi – 30. august 1988) oli läti kirjanik ja tõlkija.
Töötas Läti Raadios ja hiljem Läti Nukuteatris.
Tõlkis muu hulgas eesti keelest läti keelde Mait Metsanurga, A. H. Tammsaare ja Juhan Smuuli teoseid.
Ta hukkus jalakäijana autoõnnetuses.
Isiklikku
Tema tütar on Anna Žīgure.
Seemnealge
Seemnealgeks (ovulum; vanem nimetus seemnepung) nimetatakse seemnetaimede emaka sigimikus olevat rakkude kogumit, paljasseemnetaimedel asuvad seemnealgmed aga käbisoomuste vahel.
Seemnealgmed kinnituvad platsentale ja saavad toitained seemnealgme jala ehk funiikuluse (funiculus) kaudu. Kohta, kus lõpevad seemnealgme jalg ja selle juhtkimp ning algab seemnealge, nimetatakse kalatsaks.
Seemnealget ümbritseb üks või kaks integumenti ehk katet (välimine ja sisemine). Nimetatud katted on epidermaalset päritolu, seetõttu võib neis eristada kolme kutiikula kihti: välimine kiht katab välimist integumenti, keskmine on integumentide vahel ning sisemine paikneb nutselli ja sisemise integumendi vahel.
Seemnealgme tipus katete vahel on tolmukäik (mikropüül), harilikult tungib tolmutoru seemnealgmesse viljastamisel just sealt.
Seemnealgmete arv on igas seemnepesas varieeruv, nii on üks seemnealge, näiteks kirburohul (Polygonum sp.); kaks madaral (Galium sp.); kolm piimalillel (Euphorbia sp.) või mitu magunal (Papaver sp.).
Tolmukäigu ja platsenta vastastikuse asendi alusel eristatakse kaht seemnealgme põhitüüpi:
Seemnealgmed on seemnetaimede sugulisel paljunemisel hädavajalikud organid, mutatsioonid seemnealgmete ontogeneesis võivad kriitiliseks osutuda.
Pärast seemne- ja munaraku ühinemist (viljastumine) areneb seemnealge seemneks.
Teadusasutustes tehakse katseid viljastamata seemnealgmetega.
Seemnealge vastab sõnajalgtaimede megasporangiumile.
Tartu Ülikooli Euroopa kolledž
Tartu Ülikooli Euroopa kolledž (ka Tartu Ülikooli eurokolledž) oli Tartu Ülikooli struktuuriüksus, mis andis haridust kahe magistriõppeprogrammi ("Euroopa õpingud" ja "Euroopa Liidu – Venemaa uuringud") ning täiendusõppekursuste raames.
Kolledž asutati 24. aprillil 1998. Selle eellaseks oli EuroFaculty projekt. Loomise ajendiks oli kasvav nõudlus Euroopa Liiduga seotud täiend- ja ümberõppe järele ja Eesti soov saada Liidu liikmesriigiks. Kolledžit juhtis Kristiina Tõnnisson. 1. jaanuaril 2016 liideti Euroopa kolledž Johan Skytte poliitikauuringute instituudiga.
Kolledžis on õppinud lisaks Eesti üliõpilastele ka välistudengeid kõigist maailmajagudest.
Hollandikeelne Vikipeedia
pisi|Logo Hollandikeelne Vikipeedia (hollandi keeles Nederlandstalige Wikipedia) on Vikipeedia hollandikeelne versioon.
Hollandikeelne Vikipeedia sai alguse 19. juunil 2001.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
54% hollandikeelse Vikipeedia artiklitest on bottide loodud.
17. detsembril 2011 ületas hollandikeelse Vikipeedia artiklite arv 1 000 000 piiri. 8. märtsil 2020 ületas artiklite arv 2 000 000 piiri.
Kotkakodu
Kotkakodu oli noorteorganisatsiooni Noored Kotkad keskne laagritaristu Kubija järve ääres. See ei ole säilinud.
Ajalugu
Kotkakodu tarbeks osteti Haridusministeeriumi ja Kaitseliidu rahastusel endine suurem suvila, mis asus otse Kubija järve ääres. Suvila kohandati 1938. aasta suve jooksul noortelaagri vajadusteks ja avati 1938. aasta augustis. Avamisel osalesid Haridusministeeriumi noortenõunik Juhan Maisma, Noorte Kotkaste peavanem kolonel Jaan Maide, Noorte Kotkaste peastaabi ülem Johann Tedersoo ja umbes sada noortejuhti malevatest.
1939. aasta suvel osales Kotkakodu laagrites kokku 204 noorkotkast. Korraga oli kohal umbes 45 noort ja 6 kuni 10 täiskasvanut. Jätkus maja ümbruse korrastamine ja välja ehitamine noorte kätetööna.
Timmi
Timmi on eesti perekonnanimi.
Kotkakodu
Ajalugu
Pärast Teist maailmasõda paigutati Kotkakodu ruumidesse Võru-Kubija sanatoorium-puhkekodu. 1952. aastal toimus sanatooriumis tulekahju, mille tagajärjel sai peahoone tugevalt kahjustada ja lammutati hiljem.
Timmi
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Timmi 32 mehel ja 30 naisel. Perekonnanimede levikult on Timmi meeste puhul 3589. ja naiste puhul 4343. kohal.
Perekonnanime Timmi kandja on keskmiselt 39 aasta vanune (mediaanvanus on 35). Kõige levinum on perekonnanimi Timmi vanuserühmas 20–24, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,01. Perekonnanimi Timmi on levinuim Võru maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 7,07.
Kotkakodu
Kirjeldus
Üks laagrivahetus kestis kaks nädalat.
Usbeki Kultuurikeskus Safar
Usbeki Kultuurikeskus Safar on Eestis elavaid usbekke ühendav organisatsioon. Organisatsiooni juhataja on Lola Sahhibnazarova.
Organisatsioon asutati 1999.
1998-2014 tegutses organisatsiooni eestvõttel Usbeki pühapäevakool.
Sirutiškise mõis
pisi|Sirutiškise mõisa peahoone Sirutiškise mõis (leedu Sirutiškio dvaras) on endine mõis Leedus Kėdainiai rajoonis Surviliškise valla Sirutiškise külas.
Ajalugu
Algselt kandis mõis Panevėžysi mõisa nime. XVIII sajandil sai mõisa omanikuks Simonas Sirutis; tema järgi sai mõis praeguse nime. Sirutiškise mõisa nime kasutati esimest korda 1760. aastal. XIX sajandi lõpus läks mõis Komarowskite suguvõsa valdusse, kes rajasid ka praeguse mõisakompleksi. Tol perioodil oli ümbruskonnas veel kolm mõisa; esimene neist kuulus Stankiewiczitele, teine Sworonowiczitele, kolmas Macenowiczitele, aga need ehitised pole tänapäevani säilinud.
Mõisakompleks
left|pisi|Kuivati
Mõisakompleksist on säilinud kahekorruseline uusklassitsistlik peahoone. Seda iseloomustab rikkalik dekoor, ent hoone on üsna halvas seisukorras. Risaliit on asümmeetriline, hoone katusel on vaatetorn. Hoone ja mõisakompleksi rajas kruusakarjääri kaldale A. Komarowski. Pärast seda, kui nõukogude võim oli mõisa võõrandanud, asusid hoones põhikool, kultuurimaja, raamatukogu, elektriseadmete tehas ja koduloomuuseum. Hoone omanik on tänapäeval Viktor Uspasskihh.
Ülejäänud mõisakompleksist on säilinud vaid üks kuivati ja kuue hektari suurune Nevėžise jõe äärde laskuv park. Pargis kasvavad tammed, saared, vahtrad ja Euroopa lehised. Pargist viib kuuseallee rahulasse, kuhu on maetud mõisa omanikud.
Aspar (perekond)
Aspar (Asparagus) on aspariliste sugukonda arvatud taimeperekond.
Saulius Vilius
Saulius Vilius (sündinud 15. detsembril 1971 Šiauliais) on leedu alpinist ja matkategelane.
Ta on viie kaheksatuhandelise vallutamisega Baltimaade edukamaid mägironijaid.
Alpinism
Mägironimisega hakkas ta tegelema 1987. aastal. Ta ronis kahel aastal järjest Tian Shanis Han-Tengri (7010 m) tippu (1998, 1999) ja tõusis 2002. aastal Pamiiris Lenini mäetippu (7134 m).
Tõusud kaheksatuhandeliste tippu
Oma esimese kaheksatuhandelise tippu jõudis ta 2003. aastal, kui ta Eesti Himaalaja ekspeditsiooni koosseisus tõusis 22. mail koos Alar Sikuga Džomolungmale (8848 m) mäe põhjaküljelt (Tiibeti poolt).
2004. aastal ebaõnnestus tal tipputõus Xixabangmale (8027 m) Himaalajas.
2006. aastal üritas ta teha talvist soolotõusu Dhaulagirile (8167 m). Üritus luhtus.
2008. aastal viidi läbi tema juhtimisel Leedu Himaalaja ekspeditsioon Dhaulagirile (8167 m), pühendatud Dainius Makauskase mälestuseks. Seekord tippu ei jõutud.
Lühinägevus
Lühinägevus ehk müoopia on nägemissüsteemi omapära, mille puhul kaugelasuvaid objekte on raskem selgena näha kui lähedalasuvaid objekte. Selle põhjuseks on see, et silmamuna on veidi pikem kui tavalisel silmal ning valguskiired koonduvad mitte õigesse kohta võrkkestale, vaid võrkkesta ette. Lühinägelikud ehk müoobid ei näe kaugele hästi, samas lugemisega neil reeglina probleeme ei ole.
Holmesi maakond
Holmesi maakond on maakond mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Fuego
Fuego (hispaania keeles Volcán de Fuego – tule vulkaan) on kihtvulkaan Guatemala lääneosas. Asub Antigua Guatemala linna lähedal, riigi üks aktiivsemaid vulkaane. Vulkaani kõrgus on 3763 meetrit.
Theodor Künnapas
Theodor Michael Künnapas (16. aprill 1902 Pärnumaa, Tori vald – 27. mai 1994 Stockholm) oli Eesti päritolu psühholoog, filosoof ja pedagoog, kes põgenes Teise maailmasõja lõpus Eestist ja tegi suurema osa oma teadustööst Stockholmi Ülikoolis Rootsis.
Haridus
Theodor Michael Künnapas õppis Kilingi-Nõmme algkoolis, Tori kihelkonnakoolis, Pärnu linnakoolis ja Pärnu linna ühisreaalgümnaasiumis. 1922. aastal astus Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonda, mille lõpetas 1928. aastal filosoofiamagistri kraadiga. 1959. aastal kaitses Künnapas Stockholmis filosoofiadoktori kraadi, dissertatsiooni teema oli "Visual field as a frame of reference. With special regard to the vertical-horizontal illusion".