cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ülemtalurahvakohus
Liivimaa kubermangus tegutsesid: Lõuna-Eestis Pärnu kreisis Pärnu 1. ülemtalurahvakohus Pärnus (Audru, Vändra, Pärnu-Jaagupi, Mihkli, Tõstamaa, Tori kihelkond), Pärnu 2. ülemtalurahvakohus Voltvetis (Häädemeeste, Halliste, Karksi, Pärnu-Elisabethi, Saarde kihelkond), Saaremaa ülemtalurahvakohus, Tartu kreisis Tartu 1. ülemtalurahvakohus (Palamuse, Maarja- Magdaleena, Äksi, Kodavere, Laiuse, Kursi, Torma kihelkond), Tartu 2. ülemtalurahvakohus (Kambja, Puhja, Nõo, Otepää, Rannu, Rõngu, Sangaste, Võnnu kihelkond), Viljandi 1. ülemtalurahvakohus Viljandis (Viljandi, Kõpu, Helme, Paistu, Tarvastu kihelkond), Viljandi 2. ülemtalurahvakohus Suure-Jaanis (Suure-Jaani, Kolga-Jaani, Põltsamaa, Pilistvere kihelkond), Võru kreisi Võru 1. ülemtalurahvakohus (Urvaste, Hargla, Karula, Rõuge kihelkond), Võru 2. ülemtalurahvakohus (Kanepi, Vastseliina, Põlva, Räpina, Rõuge kihelkond).
Ülemtalurahvakohtud likvideeriti Eesti Ajutise Valitsuse määrusega 18. novembril 1918. aastal.
Kubu tänav
Kubu tänav sai nime 19. aprillil 2000. Tänav sai nime heinateo mõiste kubu järgi (kubu – 'suur seotud vihk').
Äriplaan
Äriplaani ülesehitus sõltub valdkonnast, ärikeskkonna tavadest ja doonororganisatsiooni nõuetest. Äriplaani koostamisel lähtutakse kahest peamisest printsiibist: olulisuse printsiip ja tervikliku kirjeldamise printsiip. Tervikliku kirjeldamise printsiip nõuab, et mistahes äridokumendi peatükk peab andma täieliku teabe, mis on vajalik peatüki sisu mõistmiseks: viited teistele äriplaani osadele on ebasoovitatavad, kordused soovitatavad.
Eestis on toetuste taotlemisel kasutusel neli äriplaani alust:
EAS äriplaani alus koos sinna juurde kuuluvate isegenereeruvate finantsprognoosidega on mõeldud alustavate ettevõtjate stardi- ja kasvutoetuse taotlemiseks EAS-st ning stardilaenu taotlemiseks KredExist.
Töötukassa äriplaani alust kasutatakse sellise äriplaani koostamiseks, millega soovitakse taotleda Töötukassast ettevõtluse alustamise toetust.
PRIA äriplaani alust kasutatakse erinevate Maaelu Arengukava toetuste taotlemisel.
Kodanikuühiskonna Sihtkapitali rakendatava äriplaani aluse keskmes on sotsiaalne ettevõtlus ja erinevalt eelpool kirjeldatud äriplaani alustest on see mõeldud kasutamiseks ühendustele.
Paide linnapea
Paide linnapea on Paide Linnavalitsuse juht.
Äriplaan
Äriplaani sisukorra põhielemendid on
Äriplaani koostamine
Äriplaani koostamise põhjuseks võivad olla näiteks ettevõtte sisemised vajadused (eesmärkide ja tegevuskava dokumenteerimine ja selle tutvustamine, tegevuse planeerimine), investorite kaasamine, laenuvõtmine ja toetuste taotlemine.
Äriplaan koostatakse valdavalt 3–5 aastaks. Samas sõltub valitud ajaperiood äriplaani sisust, eesmärgist ja kavandatava investeeringu elueast. Näiteks on mõistlik tööstuskinnisvara arendamisel koostada äriplaan 15–20 aastaks.
Äriplaan on konfidentsiaalne dokument. Selle tagamiseks kasutatakse sageli konfidentsiaalsuslepinguid. Toetuse taotlemisel on niisuguste lepingute rakendamine keeruline. Sellepärast on mõistlik ettevõtte ärisaladuse seisukohalt oluliste teemade käsitlemisel jääda mõistlikult ülevaatlikuks.
Mikro- ja väikeettevõtte äriplaani mõistlikuks pikkuseks on 15–25 lehekülge pluss lisad.
Tabernaakel
pisi|Tabernaakel Ukraina kirikus Tabernaakel (ka annisäiliti) on kirikus olev anum või kapike, kus hoitakse armulaualeiba ja karikat.
Annisäiliteid esineb õigeusu, roomakatoliku ja anglikaani kirikus.
Tabernaakliga sarnaneb tsiboorium.
Žiguli õlu
thumb|Žiguli õlu Eestis Žiguli (vene keeles Жигулёвское) on tuntud Venemaa, enne Nõukogude Liidu õllemark. Esmalt hakati seda valmistama 1881. aastal Austria ettevõtja Alfred von Vacano juhtimisel Samara õlletehases. Toote algne nimetus oli Венское ehk Viini õlu, ent legendi kohaselt määrati 1934. aastal uueks nimeks Žiguli õlu, sest algne nimi oli "kodanlik".
Nõukogude ajal oli see populaarseim õlu. Õlletarbimise tippajal toodeti seda üle riigi 700 õlletehases. 1938. aastast toodeti seda vastavalt GOST-i standardile. Žiguli ei tohtinud sisaldada vähem kui 2,8% alkoholi ning selles võis olla kuni 15% lisandeid. Žiguli õlut valmistatakse Venemaal tänini ning seda on imporditud ka Eestisse.
Luitekass
Luitekass (Felis margarita) on kassi perekonda kuuluv väikest kasvu kaslane.
Levila
Luitekassi levilaks on Aasia ja Aafrika kõrbed. Ta elab paikades, kus on liiga kuum ja kuiv isegi aafrika metskassi jaoks: Sahara kõrb, Araabia kõrb ning Iraani ja Pakistani kõrbed.
Luitekassi kirjeldas esimesena Victor Loche aastal 1858, kes nimetas ta Felis margarita ' ks Jean Auguste Margueritte'i järgi, kes juhtis ekspeditsiooni, mille käigus luitekass avastati.
Välimus
Luitekass on võrdlemisi väike ja jässakas kass lühikeste jalgade, pika saba ja suurte teravatipuliste kõrvadega. Ta kere on 39–57 cm pikk; saba pikkus on 23–31 cm. Loom kaalub 1,4–3,4 kg. Pea on lai ja kõrvad paiknevad nii, et ta suudab need horisontaalselt peaga ühele joonele suruda või isegi allapoole suunata.
Karva värvus on üle suurema osa kehast kahvatu liivakollane kahkjate triipudega, mis on mõnikord raskesti nähtavad. Kõhu ja lõua alt on karv valge. Enamasti on triibud tugevamad Aafrika alamliigil.
Jalgadel ja sabal on mustad vöödid ja üle põskede on punakad jooned, mis algavad silmade välisnurkades. Talvel võib karvkate olla väga paks ja iga karv võib olla kuni 5,1 cm pikk.
Luitekassil on varvaste vahel pikad karvad. Need moodustavad käpapadjanditele aluse, mis aitab kaitsta neid kõrvetada saamast, kui kass liigub üle kuuma liiva. Tagajalgadel on küünised väikesed ja tömbid, kombineeritud käpapadjandeid katva karvaga aitavad nad looma jäljed segaseks ja raskesti nähtavaks teha.
Silmad on suured ja värvilt rohekaskollased, nina on must. Silmade limaskest on must. Koos suurte kõrvadega on ka kuulmisbullad ebatavaliselt suured, andes kassile võimsa kuulmismeele, ilmselt, et aidata tal kuulda liiva seest kostvaid vibratsioone. Sarnaseid kohandumisi võib leida ka teistel kõrbeloomadel, näiteks fennek.
Elukeskkond
Nagu nimigi viitab, elavad luitekassid ainult kuivades ja liivastes kõrbetes ja liivaluidetel. Nad eelistavad tasast maastikku hõreda taimestikuga ja väldivad väga lagedaid kohti, kus toitu ei leidu. Nad võivad ellu jääda temperatuurides −5 °C kuni 52 °C. Ekstreemsetes ilmaoludes peituvad nad urgudesse. Kuigi nad joovad, kui vesi on saadaval, on nad suutelised ellu jääma ka ainult oma toidust tuleva vedeliku peal.
Käitumine
Väljaspool paaritumishooaega elavad luitekassid üksikult. Nad elavad urgudes, kasutades enamasti mahajäetud rebase- või okasseaurge või suurendades liivahiirte või teiste näriliste kaevatud urge. Luitekassi urg on tavaliselt sirge, ühe sissepääsuga ja kuni 3 meetrit pikk. Luitekass väljub urust pärast videvikku, et jahtida närilisi, sisalikke, linde ja putukaid. Nad hiilivad maa lähedal ja kasutavad igasugust saadaolevat katet. et end kaitsta. Oma suurte kõrvadega kuulatavad nad saaki ning hakkavad kiiresti kaevama, kui seda maa all kuulevad. Kuna luitekass omandab endale tarviliku veekoguse saagi söömisest, püsib ta enamasti veekogudest eemal, et end teiste kiskjate eest kaitsta.
Luitekassid kogunevad salkadesse ainult paaritumiseks, seega on nende loendamine keeruline ülesanne. Tundub siiski, et nende arvukus on Araabia kõrbes kahanenud, kuna nende saak väheneb. Luitekassid võivad öö jooksul saagiotsinguil liikuda 5–10 kilomeetrit, kuid erinevalt enamikust kassidest ei kaitse nad oma territooriumi ja võivad isegi kordamööda üksteise urgudes elada. Luitekassi ohustavad inimesed, hundid, maod ja röövlinnud.
Luitekassid suhtlevad omavahel kasutades lõhna- ja kraapimismärgistusi. Nad teevad kodukassidega sarnaseid häälitsusi, kuid ka valje kõrgetoonilisi haukuvaid hääli.
Paljunemine ja eluring
Jooksuaeg kestab viis-kuus päeva, mille ajal luitekassid hauguvad ja teevad rohkem lõhnamärgistusi. Keskmiselt on pesakonnas kolm poega, kes sünnivad pärast 59–66-päevast tiinust, tavaliselt aprillis või mais, kuigi mõnedes piirkondades sünnitavad luitekassid kaks pesakonda aastas. Kassipojad kaaluvad vastsündinutena 39–80 grammi ja neil on täpiline kahvatukollane või punakas karv. Nad kasvavad võrdlemisi kiirelt, viis kuud pärast sündimist on nad saavutanud kolmveerand oma lõplikust kasvust. Luitekassid on oma esimese eluaasta lõpuks täielikult iseseisvad ja saavad varsti pärast seda suguküpseks. Pole teada, kui vanaks luitekassid vabas looduses elavad, kuid vangistuses võivad nad elada kuni 13-aastaseks.
Alamliigid
Luitekassil on kuus alamliiki:
Vaatleja (ajakiri)
Vaatleja on 2000. aastast ilmuv Tartu Tähetorni Astronoomiaringi koostatav elektrooniline astronoomiaajakiri.
Kilde tänav
Kilde tänav sai nime 25. septembril 1998. Tänav on saanud nime Kilde talu järgi.
Vaatleja (ajakiri)
Ajakirjas avaldatakse astronoomiateemalisi kirjutisi.
Håkan Loob
Per Håkan Loob (sündinud 3. juulil 1960) on isa poolt eesti päritolu Rootsi jäähokimängija ja sporditegelane. Ta mängis elukutselisena jäähokit klubis Färjestad BK Rootsi liigas Elitserien ja klubis Calgary Flames USA National Hockey League'is (NHL). Ta on Färjestadi hokipresident. Loobi peetakse üheks Rootsi kõigi aegade parimaist hokimängijatest, 1994. aastal pälvis ta Rootsi meeskonnas mängides Lillehammeri taliolümpiamängudel kuldmedali.
Tunnustus
1998. aastal võeti Loob vastu Rahvusvahelise Jäähokiföderatsiooni Kuulsuse Halli ning 2012. aastal Rootsi jäähoki kuulsuse halli. 2005. aastal asutas Elitserien tema auks Håkan Loobi karika, mis antakse liiga parimale väravakütile. Färjestad loobus kasutamast tema numbrit 5.
Hirvepargi miiting
pisi|Hirvepargi miitingu mälestustahvel Lindamäe müüril Hirvepargis, 2011 Hirvepargi miiting oli 23. augustil 1987 Tallinnas Hirvepargis toimunud esimene rahva omaalgatuslik poliitiline meeleavaldus okupeeritud Eestis, mille eesmärgiks oli nõuda avalikult Molotovi-Ribbentropi pakti ja selle salaprotokollide avalikustamist ning pakti tagajärgede likvideerimist.
Ajalugu
Algselt pidi miiting toimuma Raekoja platsil, kuid viimasel hetkel tühistas linnavalitsus selleks antud loa. Miilitsa nõudmisel suunduti edasi Harjumäele. Kanti loosungeid "Molotov-Ribbentropi sobing avalikuks!", "Enesemääramisõigust Baltimaadele!", "Tühistada Molotov-Ribbentropi leping!", "Stalinlikud timukad kohtu alla!", "Vabadust Enn Tartole ja Mart Niklusele!" jt.
Koosolekule leiti sobiv koht Hirvepargi treppidel. Avakõnes rääkis peakorraldaja Tiit Madisson Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahel sõlmitud mittekallaletungi lepingust ja selle salajastest lisaprotokollidest, mis jagasid Ida-Euroopa mõjusfäärideks. Esmakordselt avalikustati lepingu rakendamisest põhjustatud inimohvrite arv ja tõstatati küsimus Eesti omariikluse taastamisest. Mitmetuhandelise kuulajaskonna ees esinesid kõnedega Heiki Ahonen, Erik Udam, Villu Rooda, Lagle Parek, Jüri Mikk, Roman Bode, Kalju Mätik, vastasleeri esindaja kommunist Platon Afanasjev ning luuletustega Merle Jääger ja Raivo Raave. Ühiselt lauldi laulu "Meil merevood on vabad". Lagle Pareki üleskutset end stalinismi ohvrite monumendi algatusrühma kirja panna järgis üle saja inimese.
Eesti NSV meedias asuti miitingut tigedalt maha tegema. Seda nimetati välismaiseks sekkumiseks NSV Liidu siseasjadesse ja fašistide sepitsuseks. Ajalehtedes ilmusid paskvillilaadsed kirjutised, milles püüti Madissoni, Parekit ja Mikku kujutada lihtlabaste varaste ja sulidena, provokaatoritena, kes moonutavad ajalugu.
Meeleavaldusele kogunenud kuni seitsmetuhandelist rahvahulka ei osanud oodata ei võimud ega korraldajad.
Peaaegu pool sajandit olid poliitilised algatused Eestis olnud kommunistliku partei täieliku kontrolli all. Hirvepargi miiting oli esimene suur omaalgatuslik rahvuslik-poliitiline meeleavaldus, millesse võimud Gorbatšovi perestroika ja glasnosti tingimustes otseselt ei sekkunud. Kommunistlikus parteis ja KGB-s valitses uues olukorras ebakindlus ja segadus. Rahvas haistis vabadust ja kogus tasapisi julgust. Hirvepargis ei nõutud veel otseselt iseseisvust ja Eesti Vabariigi taastamist, ent korraldajad olid tabanud okupatsioonivõimu kõige õrnemat kohta – Molotovi-Ribbentropi pakti ja selle salaprotokollide avalikustamine tähendas ajaloolise vale ja Nõukogude võimu ebalegitiimsuse paljastamist. Hirvepargi meeleavaldus oma nõudmiste õigusliku rõhuasetusega valmistas ette Eesti Vabariigi taastamise õigusliku järjepidevuse alusel 20. augustil 1991. aastal.
Mitmesugust
2009. aastal kuulutas Euroopa Parlament 23. augusti – Molotovi-Ribbentropi pakti allkirjastamise kuupäeva – stalinismi ja natsismi ohvrite mälestuspäevaks.
Jägala sõjaväebaas
Ajalugu
Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liidu ajal olid seal Nõukogude väed. Ajavahemikul 1992–2002 kasutas baasi Eesti 1. jalaväebrigaad. Pärast 1. jalaväebrigaadi lahkumist kasutasid baasi mõnda aega Kaitseliidu üksused, ent nad ei tegutsenud seal pidevalt. Jägalas toimus paar reservüksuste täiendusõpet.
Distants
Distants (ladina sõnast distantia) on vahemaa.
Sõna on mitmes valdkonnas kasutusel terminina:
"Distants" on Janno Jürgensi film 2012. aastast.
Vladimir Tributs
Vladimir Tributs (vene keeles Владимир Филиппович Трибуц; 15. juuli/28. juuli 1900 Peterburi – 30. august 1977 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväejuht, ta oli aastatel 1937–1947 Balti laevastiku ülem, aastast 1943 admiral.
Ta sündis aastal 1900 Peterburis, tema suguvõsa oli pärit Minski kubermangust.
Venemaa kodusõja ajal teenis ta Volga-Kaspia sõjaväelaevastikus.
Kotkas (tähtkuju)
pisi|Kotka tähtkuju kaart pisi|Kotkas öötaevas Kotkas (ladina Aquila, lühend Aql) on põhjataeva tähtkuju.
Kotkas on üks Ptolemaiose Almagestis loetletud 48 tähtkujust.
Kotka tähtkuju katab 652 ruutkraadi taevast ja on ulatuselt 88 tähtkuju seas 22. kohal. Selle heledaim täht on Altair (α Aquilae) tähesuurusega 0,76m ja kaugusega vaid 17 valgusaastat.
Eestis on Kotkas aasta läbi nähtav, kuid parim vaatlusaeg on suvi.
Glycerius
pisi|253x253px|Keiser Glyceriuse solidus (kuldmünt). Glycerius (?- ca. 500 pKr) oli Lääne-Rooma keiser aastatel 473-474 ja Salona piiskop 474- ca. 500.
Elulugu
Peale keiser Olybriuse valitsusaja lõppu ei suutnud Ida-Rooma keiser Leo I uut keisrit valida. Seega kuulutas järgmise Burgundia kuningas Gundobad. Keisri valis ta omade seast, ihukaitseväe ülema Glyceriuse, kes tõusis oma uuele ametipostile märtsis 473 Ravennas.
Glyceriuse valitsemisajal olid probleemiks ostrogoodid, kes tahtsid liikude Itaaliasse. Selle suutis Glycerius diplomaatiaga ära hoida ning ostrogoodid läksid hoopis Galliasse.
Tagajärjed
Peale Glyceriuse troonilt lahkumist sai järgmiseks keisriks Julius Nepos. Tänu Glyceriuse tegutsemisele hoiti ära ostrogootide invasioon Itaaliale.
Brumov-Bylnice
Brumov-Bylnice paikneb merepinnast 330 meetri kõrgusel.
Brumovit on seoses siinse lossiga esmamainitud 1255. aastal. 1964. aastal ühendati Brumovi ja Bylnice asulad. 1. jaanuaril 1965 sai Brumov-Bylnice linnaõigused.
Kahlu tänav
Kahlu tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Pikaliiva asumis.
Kahlu tänav sai nime 23. veebruaril 2000. Tänav on saanud nime heinateo mõiste "kahl" järgi (kahl – 'kohevil tuust, kimp').
Lev Rudnev
Lev Vladimirovitš Rudnev (vene keeles Лев Владимирович Руднев; 13. märts 1885 Opotška – 19. november 1956 Moskva) oli nõukogude arhitekt ja juhtiv praktik stalinistliku arhitektuuri alal.
Elulugu
Rudnev sündis Pihkva oblastis Opotška linna kooliõpetaja peres. Ta lõpetas Riia Reaalkooli (praegu Riia 1. Riiklik Gümnaasium) ja astus 1906. aastal Keiserlikku Peterburi Kunstiakadeemiasse. Akadeemias õppis ta Leon Benoisi käe all maalimist ja Ivan Fomini käe all arhitektuuri. 1911. aastast oli Rudnev edukas arhitektuurivõistlustel ja 1915. aastal sai temast diplomeeritud spetsialist.
Pärast Veebruarirevolutsiooni võitis Rudnev konkursi, mille tulemusel rajati Petrogradi Marsi väljakule Revolutsioonivõitlejate Monument.
Pärast Teise maailmasõja lõppu osales Rudnev varemetes Voroneži, Stalingradi, Riia ja Moskva rekonstrueerimisel. Aastail 1922–1948 oli Rudnev Leningradi Kunstiakadeemia (endise Keiserliku Peterburi Kunstiakadeemia) professor ja aastail 1948–1952 Moskva Arhitektuuriinstituudi professor. Rudnev oli ka Nõukogude Arhitektuuriakadeemia liige.
Rudnevi tähelepanuväärseim arhitektuuriteos on Lomonossovi Moskva Riikliku Ülikooli ansambel Vorobjovi (tollal Lenini) mägedel (1948–1953; projekteeritud koos S. Tšernõšoviga, P. Abrosimoviga, A. Hrjakoviga ja insener V. Nasonoviga). Poola pealinnas Varssavis asuv Kultuuri ja Teaduse Palee (1952–1955) meenutab selgelt ansambli skulptuurset stiili.
Hilton London Metropole
pisi|Hilton London Metropole Hilton London Metropole on neljatärnihotell, mis asub 225 Edgware Roadil Suurbritannia pealinnas Londonis.
Komposter (augustaja)
pisi|Komposter [[Bratislava trollibussis]] Komposter on seade piletite, talongide vms augustamiseks nende märgistamise eesmärgil.
Kompostreid kasutatakse näiteks ühissõidukites, et märgistada reisija sõidupilet kasutatuks.
Enn Parve (näitleja)
Enn Parve (kodanikunimega Eugen Pavlov; 26. mai 1910 Tallinn – 10. detsember 1952 Tallinn) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1927 Tallinna vene gümnaasiumi. Ta töötas 1929–1935 peamiselt elektrikuna.
Aastatel 1935–1944 mängis ta Tallinna Töölisteatris. Aastatel 1944–1945 mängis ta Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. Aastatel 1945–1949 oli ta Haapsalu kultuurimaja kunstiline juht. Aastatel 1949–1951 oli ta Vanemuise teatri näitleja. Aastal 1951 oli ta Lõuna-Eesti Teatri ja aastatel 1951–1952 Rakvere Teatri peanäitejuht.
Isiklikku
Ta oli aastast 1943 abielus Erika Torgeriga.
Jo Hyeon-woo
Jo Hyeon-woo (sündinud 25. septembril 1991 Seoulis) on Lõuna-Korea jalgpallur, kes mängib väravavahina Lõuna-Korea kõrgliiga klubis Ulsan Hyundai ja Lõuna-Korea jalgpallikoondises.
Aastatel 2013–2019 mängis ta Lõuna-Korea kõrgliigas Daegu FC. 2018. aastal võitis ta Daeguga Lõuna-Korea karikavõistlused.
2020. aastal liitus ta Ulsaniga. 2020. aastal võitis ta Ulsaniga AFC Meistrite Liiga.
Aastatel 2015–2020 on Jo kuuel hooajal järjest valitud Lõuna-Korea kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
Lõuna-Korea jalgpallikoondises debüteeris Jo 2015. aastal. Ta on kuulunud Lõuna-Korea koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Aasia meistrivõistlustel. 2018. aastal võitis ta Lõuna-Korea võistkonnaga kuldmedali Aasia mängude jalgpalliturniiril.
Besaanmast
Besaanmast on vähemalt kahemastilise laeva vöörist ahtri suunas loetuna tagumine ja ühtlasi vööripoolsema(te)st madalam laevamast.
Laev võib kanda merel besaanmasti kahvlis riigilippu.
Purjelaeval on besaanmastis sageli kas kahvelpuri (koos topseliga) või bermuudapuri, harvem ka raapurjed. Besaanmasti pikendust ehk jätku nimetatakse besaantengiks.
Vasilde küla
Vasildõ (vene keeles Настахино (Nastahhino)) on küla Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis. Ajalooliselt jäi küla Setumaale Vaaksaarõ nulka.
Vasildõ küla on setude küla, mis täna asub täpselt tänase Eesti Vabariigi ja Venemaa ajutise kontrolljoone ääres – piirijoon ja Vene piirivalve torn on kohe Vasilde külasse sissesõidul Meremäe või Kitse poolt. Vene keeles on peale teist maailmasõda küla nimena kasutusel Nastahino. Arvis Kiristaja koostatud "Setomaa kohanimed"(Seto Instituudi Toimetised 1, lk. 181-182) on Vasildõ küla nime kohta kirjas, et küla nimena on kasutatud Nastki (1585), Nastahino (1897b, 1904, 1970b, 1988), Nastahina (1900a), Vasilte (1900b, 1928), Vasildõ (1904, 1996), Nastahhino (1996), Nastahino (2010). - küla Pankovitsa (vallas, külanõukogus), Meremäe vallas. Alates aprillist 2015 liideti Pamnkjovitsa vald Petseri linnasundusega ja sellega muutus ka Vasildõ küla administratiivne alluvus. Peale aastat 1991 on Vasildõ külas kolmes talus alles suveperemehed, kes elavad muul ajal Peterburis. Võrumaa tuntud poliitiku Ülo Tuliku(1957-2022) ema sünnikodus (Kallaste pere talus) elab Peterburist pärit naine, kes töötas varem lillemüüjana Leningradis ja kes elanud vist ainsana külas mõnel aastal talvelgi. Lahe pere talus on nüüd suveperenaiseks Peterburis asuva kuulsa Lezgafti Kehakultuuri Instituudi dotsent.Kui peale 1991 tuli külasse Vene piirivalve (neil küla piiril vaatlustorn), siis on tee Kirova mõisa kaudu külasse päris heal tasemel tee korda tehtud (küll pole veel mustkatet) ja külasse on piirivalve jaoks toodud uus betoonpostidega elektriliin, mida varem ei tahetud aastakümneid Vasildõ külani tuua.
Vasildõ küla kuulub peale teist maailmasõda Pihkva oblasti Petseri rajooni, Pankjavitsa külanõukogu alla (kuni 2015). Vasildõ küla rahva jaoks on kodukirikuks olnud Pankjavitsa õigeusu kirik[1] ning küla mattis oma lahkunuid just selle kiriku surnuaiale. Petserist sai Vasilde külla nii, et tuli sõita bussiga Pankjavitsa ja seal hakata liikuma Krantsova küla poole, kus tuli pöörata vasakule suunduvale külavahe teele, mis tõi otse Vasildõ külla. Muidugi oli võimalik käänata enne Krantsovat Kirova mõisa suunas ja tulla sealtkaudu Vasildõ külla. Kirova mõis tegutses kuni 1939-1940. Näiteks Vasildõ küla Vasildõ talu peremees Peeter Vasilde (Vasildõ Pietre) (1888-1930) töötas lisaks talu pidamisele Kirova mõisa viinaköögis. Kui vaja tulla Vasildõ külla Võrust, siis sõideti Petseri bussiga Kitse peatusse (seal praegu piirijoon, aga piiriületust enam pole) või siis bussidega mis Meremäelt keerasid Obinitsa peale, siis tuli maha minna Meremäel (bussipeatus oli peaaegu kooli vastas) ja keerata samalt poolt külateele, mis viis läbi ümbruskonna väiksemate külade Vasildõ külla, kus küla teises otsas jagunes tee kaheks, paremale läks tee Kirova mõisa poole (mille varemed külast paistavad) ja sealt juba kas Pankovitsa või mujale või siis pöörata vasakule, mis viib Krantsova küla juurde ja seal võimalik keerata paremale Pankovitsa suunas ja vasakule Eesti poole. Praegusel ajal ilmselt peab üle piiri minema Koidulast ja sõitma Kirovosse – seal asus see Kirova mõis (alles vaid mõisahoonete varemed).
Vasildõ küla koordinaadid: 57kr 42min 55,93sek 27kr 28min 26,99sek
Vasildõ küla talud ja pered:
Kui Vasilde külasse tulla Meremäe või siis Kitse poolt algas külatänav (mis nagu Lydia Koidula laulus), siis vasakut kätt:
1.    Kindluse pere talu
2.    Lahe pere talu
3.    Vasilde pere talu – Vasilde ja Ambo talu vahelt läks vasakule väike külatee, mis viis metsa ja küla karjamaadele
4.    Ambo pere talu (oli külavahetee otsas, sest siit läks vasakule tee Krantsova küla poole, mille ääres siis oli juba Parve pere talu)
5.    Parve pere talu
Meremäe poolt tulles paremat kätt külateel jäid:
1.    Kallaste pere talu – oli kohakuti Lahe pere taluga (väravate järgi), aga aia osa ulatus ka Vasilde pere talu maaga kohakuti.
2.    Pilve pere talu (Ambo taluga peaaegu kohakuti, Pilve talu külatee otsas ja veidi nagu paremale mineva tee ääres, mis viis siis Kirova mõisa poole) ja sealt edasi Krantsova-Pankovitsa teele
[1] Pankjavitsa Nikolai Imetegija kirik. Pankjavitsa Nikolai esimene puust kirik põles ära 1871. aastal, puidust ristikujuline kirik, puust, valmis 1877. aastal ja oli Vabadussõja ajal oli korduvalt lahingtule all. 2009. aastal valmis uus kirikuhoone, mis pühitsetud Nikolai Imetegija kirikuks.
Karl Lembit Sibul
thumb|Aspirant Karl Lembit Sibul Karl Lembit Sibul (9. jaanuar 1916 Viluste – 22. aprill 1997 Hagen) eesti muusik, rahvalaulude koguja, pedagoog, dirigent, orkestrijuht.
Haridustee
Sündis Sibula talus Viluste külas Võrumaal. Lõpetas Viluste algkooli, aastal 1937 Petseri Ühisgümnaasiumi ja aastal 1940 Kõrgema Sõjakooli.
Samal aastal sai temast ohvitser ning suunati teenima Võrus lokeerunud 201. Pioneeripataljoni. See oli valus aeg, mil EW tasapisi – läbi piinade, surmade, kannatuste – kadus ja peatselt leidsid EKV-s teeninud mehed end vägisi Eesti okupeerinud Punaarmee ridadest. Nii läks ka Karl Sibulaga.
Sõda
Sõja puhkedes viidi ta oma meestega läbi Petseri Venemaale, kus osaleti lahingutes Porhovi all. Eesti väeosa andis end in corpore sakslastele vangi. Järgnes lühike sõjavangiperiood veebruarini 1942. Tagasi Eestisse, kus täiendas end mitmes sõjaväe õppelaagris. Otsis oma kohta, kuni 28. augustil 1942 loodi Eesti Leegion – astus sinna. Võttis 3. Eesti SS-vabatahtlike brigaadiga osa lahingutest Neveli all, olles Staf. Juhan Tuulingu juhitud SS-Rgt.43. (hiljem kandis numbrimärki 46) pioneerikompanii ülem. Veebruar-märts Teise vabadussõja lahingud Narva rindel, kus 4. märtsi 1944 õhtul sai Vepsküla all haavata. Ravi ühes Tallinna hospitalis, kust evakueeriti sügisel 1944 Saksamaale. Neuhammeris jälle koos meestega, nüüd juba 20. Eesti SS-Diviisi nime kandvas eestlaste löögirusikas. SS-Rgt.46. pioneerikompanii ülem. Osales oma meestega lahinguis Oppelni all. 10. veebruaril 1945 suunati SS-Jagdverbände „Ost“ ridadesse, mis koosnes peaasjalikult fallschirmjägeritest ja baltisakslastest. Asja teeb huvitavaks see, et need kurikuulsad ja üsna salastatud üksused kuulusid legendaarse SS-Ostubaf. Otto Skorzeny alluvusse.
Vangistus
Aprillis 1945 langes Elbe all ameeriklaste kätte vangi. Hiljem anti vangid üle prantslastele, mis tähendas vangistust kindluse vanglas Ré saarel maini 1946. Prantslased andsid ta üle NSV Liidule. Järgnes vangla Brandenburgis ja hiljem Siberi GULAG aastani 1955. Muusikat õppis iseseisvalt vangilaagrites muusikutest kaasvangidelt (nt heliloojalt ja Moskva Konservatooriumi professorilt Aleksandr Veprikult (Александр Моисеевич Веприк) harmooniat, muusikateooriat, akordioni, orkestrijuhtimist).
Töö
Pärast vabanemist oli Verhoturje ja hiljem Sverdlovski Filharmoonia orkestrijuht. Tagasi Eestisse 1961. aastal. Lõpetas aastal 1968 Tartu Muusikakooli (praegu Heino Elleri nimeline) koorijuhtimise erialal (õpetaja Helgi Sirmais). Aastal 1975 Lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi orkestrijuhtimise ja dirigeerimise erialal (professor Heino Rannap). Aastal 1973 asutas ta Antsla Muusikakooli, olles aastani 1987 selle kooli direktor, akordioni-, puhkpilli- ja solfedžoõpetaja. Kogus rahvalaule. Töötas Antsla ja Vana-Antsla orkestri- ja ringijuhina. Juhatas puhkpilli-, rahvapilli- ja estraadiorkestrit, sega-, nais- ja meeskoori ning nais-ja meesansamblit. 1987. aastal emigreerus Saksamaale. Ka Saksamaal tegeles Karl Lembit Sibul eesti rahvamuusikaga. Organiseeris Hagenis külakapelli, millega käis esinemas eestlaste kogunemistel ja kokkutulekutel Kölnis, Bonnis ja muudes saksa linnades. Kapell osales XXII üldlaulupeol 1994. aastal ning andis kontserdi Tallinna Raekoja platsil.
Suri Saksamaal Hagenis. Maetud perekonna hauaplatsile Räpina Ristipalo kalmistul.
Isiklikku
Abikaasa Adelina Sibul (sündinud Ballach) 26.07.1926 Josepstahl – 22.07.2009 Hagen
Poeg Jaan Willem Sibul s.1956
Poeg Toomas Sibul s.1962
Tõnis Arro
pisi|260x260px|Tõnis Arro (2014)Tõnis Arro (sündinud 10. mail 1960 Tartus) on eesti ettevõtja, konsultant ja tõlkija.
Ta on lõpetanud 1978. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia erialal.
Kaaruti tänav
Kaaruti tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Pikaliiva asumis.
Tõnis Arro
14. märtsil 2012 sai ta avaliku konkursi kaudu Eesti Arengufondi juhatuse esimeheks. Ta töötas Arengufondi juhina 1. aprillist 2012 kuni 24. juulini 2014. Samal ajal oli Tõnis Arro ka Arengufondi investeerimisettevõtte SmartCap juhatuse liige, alates oktoobrist 2013 nõukogu esimees. Ta on tõlkinud ja toimetanud ilu- ja teabekirjandust.
Kaaruti tänav
Kaaruti tänav sai nime 20. novembril 2013.
Tõnis Arro
Arro on kaasasutaja järgmistes organisatsioonides: Eesti Psühholoogide Liit, Eesti Kognitiivse ja Käitumisteraapia Assotsiatsioon, Eesti Personalitöö Arendamise Ühing, Eesti Reservohvitseride Kogu ja ICF Estonia.
Aastatel 2012–2014 omandas Arro rahvusvahelise kootsingu kvalifikatsiooni Suurbritannias (Academy of Executive Coaching: master practitioner).
Los Alamose maakond
pisi|Asend New Mexico osariigis pisi|[[Chicoma Mountain]] Los Alamose maakond (Los Alamos County) on maakond USA-s New Mexico osariigis. Geograafilised koordinaadid on.
Maakonna halduskeskus on Los Alamos.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 17 950. Aastal 2000 oli elanike arv 18 343.
Los Alamose maakond on väikseim maakond New Mexicos.
Ajalugu
Los Alamose maakond moodustati 1949. aastal.
Trubtševski rajoon
Trubtševski rajoon (vene keeles Трубчевский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Brjanski oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Trubtševski linn.
Rajoon piirneb põhjas Võgonitši rajooniga, kirdes Navlja rajooniga, idas Suzemka rajooniga, lõunas Sumõ oblastiga (Ukraina), läänes Pogari rajooniga ja loodes Potšepi rajooniga.
Rajooni pindala on 1843,2 km². Elanike arv oli 2017. aastal 34 661.
Trubtševski rajooni asulad kuuluvad kahe linnaasunduse (Trubtševski linna ja Belaja Berjozka alevi) ja neljateistkümne külaasunduse koosseisu.
Heidi Aadma
Ta lõpetas 2007. aastal Tartu Ülikooli teatriteaduse erialal.
Trubtševski rajoon
Rajooni tähtsamad jõed on Desna, Nerussa ja Posor.
Forpost
pisi|ForpostForpost (vene keeles Форпост – 'tunnimees') on Venemaa sõjaline luuredroon, mis on ehitatud Iisraeli Searcheri drooni litsentsiga ja võetud kasutusele 2014. aastal.
Trubtševski rajoon
Trubtševski ja Suzemka rajoonis on biosfäärikaitseala Brjanski mets.
Forpost
2009. aasta aprillis ostis Venemaa 12 miljoni dollari eest kaks Searcher II-d uurimiseks. 13. oktoobril 2010 sõlmiti 300 miljoni dollari suurune leping Searcher II kokkupanekuks Iisraeli komponentidest Kaasani helikopteritehases. 2012. aastal alustas Uurali tsiviillennunduse tehas (UZGA) mehitamata luuredroonide tootmist.
Näitusel Armija-2021 demonstreeriti Forposti koos riputatud Kh-UAV raketikonteineriga (juhitava raketi Kornet-D ATGM variant).
Heidi Aadma
Ta töötab Eesti Teatri Agentuuris dramaturgina.
Tartu Püha Luuka kirik
thumb|Tartu Püha Luuka kirik 2007. aastal. Vaade läänest Tartu Püha Luuka kirik on 2002. aastal EMK Tartu Püha Luuka kogudusele valminud kirik Tartu linnas, aadressil Vallikraavi tänav 16a.
Kiriku projekteeris arhitekt Indrek Allmann. Projekt jätkab stiililt 1931. aastal arhitekt Engelhard Corjuse poolt kogudusele projekteeritud, ent Nõukogude okupatsiooni ja Teise maailmasõja tõttu ehitamata jäänud uue kiriku funktsionalistlikku joont.
Kahekorruselise kiriku ettenähtud kahest ehitusetapist on läbitud esimene, mil rajati väike saal, kohvik ja muud ruumid. Teises ehitusetapis lisatakse suur saal koos vastavate abiruumidega. Rangelt ida-läänesuunalise saalide asetusega kiriku 25 meetri kõrguse torni ruumiline ristimotiiv on ümbruskonnas majade vahelt jälgitav. Kaugvaated kirikule avanevad ka mitmelt poolt Vallikraavi tänavalt. Ehitatud kirik on pälvinud 2002. aasta Tartu parima uusehitise tiitli.
Asukoht
Tartu Püha Luuka kirik asub EMK Tartu Püha Luuka koguduse ajaloolisel krundil vallikraavi serval. Enne kui kogudus 1926. aastal krundi jumalateenistuste jm kiriklikeks tegevusteks ostis, paiknes seal arstiteaduse professori ja kirurgi Werner Zoege von Manteuffeli villa.
Heidi Aadma
Artikleid
Ta on kirjutanud teatrikriitikat.
Travee
pisi|Travee halliga: kolmelöövilisel ruumil koosneb travee kolmest [[võlvikust]] pisi|Ühelöövilisel kirikul moodustab travee üks võlvik. Üks Prantsusmaa [[Lyoni kirik]] Travee on kirikuarhitektuuris löövidega kiriku võlvistiku põiksuunaline osa, mis ulatub ühest pikiseinast teiseni. Näiteks kolmelöövilisel ruumil koosneb travee kolmest võlvikust. Traveest räägitakse eelkõige basiilika võlvistiku juures. Ühelöövilise kiriku puhul on travee sama mis võlvik.
Aleksander Tšutšelov
Aleksander Tšutšelov (26. aprill 1933 Tallinn – 1. jaanuar 2017) oli Eesti purjetaja.
Ta lõpetas aastal 1953 Tallinna 23. Keskkooli ja aastal 1959 laevaehitusinsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi.
1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas võitis ta Nõukogude Liidu eest võisteldes Finn-klassis hõbemedali. Kulla võitis taanlane Paul Elvstrøm. Neli aastat hiljem Tōkyōs peetud olümpiamängudel sai ta paadiklassis 12. koha.
NSV Liidu meister Finn-klassis 1964. aastal ja Soling-klassis 1974 ja 1975.
Isiklikku
Tema isa oli jääpurjetaja Dmitri Tšutšelov. Tema onu Nikolai Tšutšelov oli purjetaja, jääpurjetaja, kiiruisutaja ja jalgrattur, teine onu Andrei Tšutšelov oli jääpurjetaja ja purjetaja.
Purjetajad hüüdsid teda Šurkaks.
Maaja keel
Maaja keel ehk jukateegi keel on maaja keelkonda kuuluv keel, mida räägitakse Mehhikos Campeche ja Quintana Roo osariigis, Yucatáni poolsaarel ning Belize'is. Mehhikos kõneleb jukateegi keelt 735 000 inimest, kokku on kõnelejate arv 766 000. Jukateegi keel on keeleteadlaste antud nimetus, eristamaks seda teistest maaja keelkonda kuuluvatest keeltest. Emakeelena kõnelejad nimetavad oma keelt lihtsalt maaja keeleks.
Vokaalid
Jukateegi keeles on 5 vokaali: /i/ /u/ /e/ /a/ /o/ Vokaalidele võivad järgneda poolvokaalid /w/ ja /y/, moodustamaks diftonge, näiteks /ay/ /oy/.
Jukateegi keeles on vokaale võimalik hääldada viiel erineval viisil, hääldusest oleneb sõna tähendus.
Konsonandid
Jukateegi keeles on 19 konsonanti.
Süntaks
Sõnajärg on jukateegi keeles VSO (verb-subjekt-objekt).
Adjektiivid
Adjektiivid moodustatakse substantiividest, lisades vastav afiks (pet – ring; petel – ümmargune).
Pronoomenid
Pronoomenei on kahte liiki: ühed tähistavad ainult alust, teised võivad tähistada nii alust kui ka sihitist. Pronoomenitel esinevad ainsuses ja mitmuses erinevad vormid.
Verbid
Mõnikord on verbid ja substantiivid eristatavad vaid lausestruktuuri järgi. Verbid pöörduvad kolmes põhivormis (sihiline, sihitu ja passiivne) ning igal pöördel on neli erinevat vormi.
Kirjaviis
Jukateegi keeles on kasutusel häälikkiri, mis põhineb ladina tähestikul.
Keelenäide
Teeche' a tsiikbal maaya? – Kas sa räägid jukateegi keelt?
Chen jumpit – Jah, veidi
Huvitavat
On võimalik, et kaks ingliskeelset sõna pärinevad jukateegi keelest. Shark (hai) võib pärineda sõnast xoc (kala) ja cigar (sigar) sõnast sik’ar (sigaretiks keeratud tubakalehed), mis tuleneb sõnast sic (tubakas).
Oskar Gnadenteich
Oskar Gnadenteich (8. jaanuar 1911 Tartu – 8. mai 2007 Toronto) oli eesti vaimulik.
Lõpetas Tartu Kommertsgümnaasiumi aastal 1932. Pärast gümnaasiumi lõpetamist oli ajateenistuses 4. ja 3. suurtükiväegrupis 1931–1932, lähetatud kaitseväe ühendatud õppeasutistesse, lõpetas Sõjakooli aspirantide klassi kursuse suurtükiväe alal 1932, lipnik 1933. Alustas õpinguid Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, kuid õpingud katkesid, kuna töötas üliõpilasena pidevalt ajalehes Postimees.
Septembris 1944 põgenes ta koos Postimehe rahvaga Saksamaale. Sealt sattus aasta pärast koos umbes 700 eesti sõjapõgenikuga Taani, kus ordineeritud õpetaja puudumisel hakkas ta kaasmaalasi usuliselt teenima, põgenikelaagri lähedal asuvas Lindenvangi kirikus. 1948. aastal siirdus ta Inglismaale, kus jätkas teoloogiaõpinguid Oxfordi ülikoolis Wycliff Hallis ja Londonis. Prooviaastal oli ta E.E.L.K. Londoni koguduses ja ordineeriti õpetajaks 28. jaanuaril 1951.
Soomepoiste muuseum
Soomepoiste muuseum (ka: Soomepoiste memoriaalmuuseum) on Tartu vallas Äksi alevikus asuv muuseum, mis tutvustab soomepoiste sõjategevust Soomes ja Eestis.
Waldorf Astoria Berlin
pisi|305x305px|Waldorf Astoria Berlin öösel Waldorf Astoria Berlin on luksushotell, mis asub Saksamaa pealinnas, Berliinis. Hotell asub Berlin City West-i südames. Hotell avati 3. jaanuaril 2013, ja on esimene Waldorf Astoria brändinimega hotell Saksamaal. Hotelli on 32 korrust ja hoone on 112 meetrit kõrge. Zoofenster
Õhuheliisolatsioon
Õhuheliisolatsioonivõime R’w (dB) iseloomustab hoone piirdetarindite võimet nõrgendada õhus (ühest ruumist teise või väliskeskkonnast ruumi) levivat heli. Mida suurem on R’w, seda vähem müra läbi piirdetarindi tungib.
Hargi tänav
Hargi tänav sai nime 30. oktoobril 1998. Tänav on saanud nime põllutööriista hargi järgi.
Arne Järvesaar
Arne Järvesaar (sündinud 26. juulil 1955 Pärnus) on eesti näitleja ja muusik.
Ta lõpetas 1973. aastal Pärnu 1. Keskkooli. Õppis aastatel 1978–1979 Pärnu Teatri õppestuudios. Oli aastatel 1979–1986 Pärnu Draamateatri lavatööline ja näitleja. Hiljem on ta tegutsenud Pärnus muusikuna.
Isiklikku
Arne Järvesaar on olnud abielus näitleja Merike Tatsiga.
Surnud 14. aprillil
''Siin on loetletud 14. aprillil surnud tuntud inimesi.
Robert Viiber
Robert Viiber (sündinud 31. jaanuaril 1997 Rakveres) on eesti võrkpallur.
Alates 2015. aastast on ta olnud Eesti võrkpallikoondise liige ning hooajast 2023/24 mängib ta Rumeenia kõrgliigaklubis CSA Bucuresti Steaua.
Noortekoondis
Robert kuulus aastatel 2012–2017 Eesti noormeestekoondisse (sündinud 1997 ja hiljem), kelle treeneriteks olid Oliver Lüütsepp ja Ülari Kaibald. Suurematel rahvusvahelistel võistlustel valikturniiridest kaugemale ei jõutud.
Eesti võrkpallikoondis
Robert liitus esmakordselt Eesti võrkpallikoondisega 2015. aastal, kui kuulus koondise nimekirja Euroopa Liiga mängudel. Ta on esindanud Eestit Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril ühel korral (2021). Euroopa Liigas on ta kuulunud koondisse viiel turniiril (2018, 2019 alagrupifaasis, 2021, 2022 ja 2023).
2011–2017 Eesti meistriliigas
Robert Viiber oli Rakvere Spordikooli kasvandik ning hooaja 2011/12 keskel (vaid 14-aastaselt) sai ta esimesed mängud Eesti meistriliiga tasemel kohaliku võistkonna Rakvere Grossi Toidukaubad ridades. Ta sai mänguaega üldiselt vahetusmängijana Ronald Järve asemel ajal, kui põhisidemängija Hardi Paas oli vigastusega eemal. Robert kuulus meeskonda (uue nimega Rakvere FruitXpress) uuel hooajal (2012/13) olles taas põhiliselt varumängija rollis. Meeskond osales mõlemal hooajal Eesti karika- ja meistrivõistlustel ning Schenker Liigas, kuid medalimängudele ei jõutud.
Hooajal 2013/14 alustas tegevust Rakvere võrkpalliklubi, kuhu kuulus ka Robert. Samal aastal asus ta Audentese Spordikooli õppima ning kuulus ka Danpower Võru/NK ridadesse. Meeskonnad võtsid osa samuti nii Eesti karika- ja meistrivõistlustest kui Schenker Liigast, kuid kummagi meeskonnaga medalitele ei jõutud.
Hooajaks 2014/15 vahetas Viiber klubi ning liitus Bigbank Tartuga, kus ta mängis kolm järjestikust hooaega. Nende kolme hooaja jooksul võideti ühel korral Schenker Liiga ning jõuti kahel korral finaali Eesti meistrivõistlustel. Esimesel hooajal (2014/15) osaleti ka CEV Cupi eelringis ja CEV Challenge Cupil, kus jõuti 1/16 finaali. Kui algselt võeti Robert Bulgaaria sidemängija Georgi Topalovi kõrval teiseks sidemängijaks, siis juba esimese hooaja alguses suutis ta murda end põhikoosseisu.
2017–... Välisliigades
Hooajaks 2017/18 sõlmis ta oma esimese välislepingu ning liitus Portugali meistriliigaklubiga Fonte do Bastardo, kus ta täitis põhiliselt vahetusmängija rolli. Klubi osales tugevuselt kolmandas Eurosarjas, CEV Challenge Cupil, kus jäädi pidama 1/16 finaalis. Portugali meistriliigas saadi viies koht ning Portugali karikavõistlustel langeti konkurentsist veerandfinaalis.
Hooajaks 2018/19 siirdus ta Tšehhi meistriliigaklubisse Odolena Voda Aero põhisidemängijaks ning esindas meeskonda kaks hooaega. Esimesel hooajal jäädi Tšehhi karikavõistlustel pidama eelringi ning Tšehhi meistrivõistlustel jõuti veerandfinaali. Teisel hooajal (2019/20) jäädi taas Tšehhi karikavõistlustel pidama eelringidega; Tšehhi meistriliiga hooaeg peatati kevadel koroonapandeemia tõttu ning play-offideni ei jõutud.
Hooajaks 2020/21 vahetas Robert Tšehhi siseselt klubi ning sõlmis lepingu Tšehhi meistriliigaklubiga Pribrami Kocouris, kus ta sai täita põhisidemängija rolli. Klubi alustas hooaega väga kehvasti, olles aasta lõpus liigatabeli viimasel positsioonil. 2020. aasta lõpus vahetaski Viiber koduklubi ning siirdus Itaalia esiliigaklubisse Cantu Pool Libertas. Klubi jõudis Itaalia esiliigas veerandfinaali, mis andis lõppkohaks põhiturniiri tulemuste alusel kaheksanda. Viiber oli meeskonna põhisidemängija.
Hooajaks 2021/22 liitus ta Prantsusmaa esiliigaklubiga Grand Nancy. Klubi osales Prantsusmaa karikavõistlustel, kus eelringist edasi ei pääsetud. Prantsusmaa esiliiga lõpetati kolmanda kohaga. Viiber kuulus üldiselt meeskonna põhikoosseisu.
Hooajaks 2022/23 siirdus ta Rumeenia meistriliigaklubisse SCM Craiova, kus ta hakkas kandma juba harjumuspärast põhisidemängija rolli. Klubi osales tugevuselt teises Eurosarjas, CEV Cupil, kus jäädi pidama 1/16 finaali. Võideti Rumeenia karikavõistlused ning saadi Rumeenia meistriliigas kolmas koht.
Klubivõrkpall
Balti liiga
Riikide meistrivõistlused
Välismaa esiliigad
Riikide karikavõistlused
Acone
Acone on küla (lielciems) Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub merepinnast 10 meetri kõrgusel valla loodeosas. Acone põhjaservaks on Riia-Ērgļi raudtee, varem asus seal Acone raudteepeatus. Acone asub Riia lähistel, sinna sõidavad ka Riia linnaliinibussid. Külla jäävad bussipeatused Acone, Ciemats, Dārziņi, Silabrieži ja Pārvalde. Seal asub Riia II soojuselektrijaam.
Maadlus 1964. aasta suveolümpiamängudel
Maadlusturniir 1964. aasta suveolümpiamängudel peeti Jaapanis Tōkyōis.
Acone
Küla rajati nõukogude perioodil kui soojuselektrijaama tööliste asula. Algselt oli see nimetu, Acone nime hakkas see kandma alles pärast Läti taasiseseisvumist. Lisaks elektrijaama tööliste elamutele asub küla lääneosas ka väikeseid suvilakrunte.
Maadlus 1964. aasta suveolümpiamängudel
Medalialad
Nii Kreeka-Rooma kui ka vabamaadluses võisteldi kaheksas kaalus: kuni 52 kg, kuni 57 kg, kuni 63 kg, kuni 70 kg, kuni 78 kg, kuni 87 kg, kuni 97 kg ja üle 97 kg.
Acone
Külas kasvav tamm ümbermõõduga 4,11 meetrit on looduskaitse all.
Aastal 2022 oli külas 551 elanikku.
Acone nime on varem kandnud ka valla teine küla Acones dārzs.
pisi|tühi|Acones asub soojuselektrijaam
Acones dārzs
Acones dārzs (vanasti ka Acone, tõlkes Acone aed) on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Virmaline
Aastal 1898 hakkas Virmalise asemel ilmuma ajaleht Uus Aeg.
Aastal 1898 oli ajalehe trükiarv 1500 eksemplari.
Suur film
Linateoses pilatakse filme "Narnia lood: lõvi, nõid ja riidekapp", "Harry Potter", "Charlie ja šokolaadivabrik", "Superman" ja "Kariibi mere piraadid".
Belovežje rahvuspark
Belovežje rahvuspargi all võidakse mõista:
Nikolai Poljakov
Nikolai Poljakov (vene keeles Николай Поляков; sündinud 14. juunil 1951 Leningradis) on Eesti purjetaja. 1980. aasta suveolümpiamängude raames toimunud Tallinna purjeregatil võitis ta Nõukogude Liidu Solingu-meeskonnas võisteldes hõbemedali.
1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis tuli Poljakov Nõukogude Liidu Solingu-meeskonnas 4. kohale, 1988. aasta suveolümpiamängudel Sŏulis 10. kohale. Samal alal võitis ta 1980 ja 1987 Euroopa meistrivõistlustel kulla ning 1987 maailmameistrivõistlustel pronksi. 1972–88 oli ta kümnekordne Nõukogude Liidu meister ning 1986 Hea Tahte mängude võitja.
1987 tunnistati Poljakov maailma parimaks Solingu soodimeheks ja 1988 oli ta üks maailma parima Solingu meeskonna karika võitjaist.
Jungfrau
Jungfrau (tõlkes "neiu, neitsi") on üks Berni Alpide peamisi tippe, mis asub põhjapoolse Berni kantoni ja lõunapoolse Valais' kantoni vahel, poolel teel Interlakeni ja Fieschi vahel. Koos Eigeri ja Mönchiga moodustab Jungfrau massiivse mägedeseina, kust avaneb vaade Berni ülamaale ja Šveitsi platoole, mis on üks silmapaistvamaid vaatamisväärsusi Šveitsi Alpides.
Tippu jõudsid esimestena 3. augustil 1811 Meyeri vennad Aaraust ja kaks kaljukitsekütti Valais'st. Tõus järgnes pikale ekspeditsioonile üle Berni Alpide liustike ja kõrgete kurude. Alles 1865. aastal avati otsesem tee põhjapoolsel küljel.
Etümoloogia
"Neitsi" tipp oli 18. sajandi lõpu ja 19. sajandi romantismis tugevalt romantiseeritud kui "jumalanna" või "preestrinna". Selle tipp, mida peeti ligipääsmatuks, jäi puutumata kuni 19. sajandini. Pärast Šveitsi alpinisti Johann Rudolf Meyeri esimest mäkketõusu 1811. aastal hakati tippu naljatamisi nimetama "Mme Meyer" (proua Meyer).
Geograafiline taust
Poliitiliselt on Jungfrau (ja selle massiiv) jaotatud Lauterbrunneni (Bern) ja Fieschertali (Valais) valdade vahel. See on Finsteraarhorni ja Aletschhorni järel kõrguselt kolmas mägi Berni Alpides, vastavalt 12 ja 8 km eemal. Kuid Thuni järvest ja suuremast osast Berni kantonist on see kõige silmatorkavam ja lähim Berni ülamaa tippudele, kõrguste erinevusega 3600 m mäetipu ja Interlakeni vahel. See ja põhjakülje äärmuslik järskus tagasid talle ligipääsmatuse varajase maine.
thumb|left|Jungfrau ja Lauterbrunneni org vaadatuna Interlakenist
Jungfrau on Lauterbrunneni ja Grindelwaldi orgudes domineeriva hiiglasliku 10 km seina läänepoolseim ja kõrgeim punkt. Seina moodustavad mõned Alpide suurimad joondatud põhjaküljed, kus Mönch (4107 m) ja Eiger (3967 m) on Jungfraust ida pool, ning sellest avaneb kuni 3 km kõrguselt vaade põhja pool asuvatele orgudele. Jungfrau on Eigerist u 6 km kaugusel; koos kahe mäe vahelise Mönchi tipuga, 3,5 km kaugusel Jungfraust. Jungfraujoch on sadul Jungfrau ja Mönchi vahel ning Eigerjoch on sadul Mönchi ja Eigeri vahel. Seina pikendavad idasuunas Fiescherwand ja läänesuunas Lauterbrunneni sein, kuigi need kulgevad Jungfrau ja Eigeriga võrreldes eri suundades.
Kõrguste erinevus sügava Lauterbrunneni oru (800 m) ja mäetipu vahel on eriti nähtav Mürreni piirkonnast. Orupõhjast mäemassiivist läänes on kõrgusetõus 4 km horisontaalse vahemaa korral rohkem kui 3 km.
Maastikud Jungfrau ümbruses on äärmiselt kontrastsed. Vastupidi pöörituslikele järsakutele selle loodeosas kerkib mäe kagupool u 3500 m kõrgusel Jungfraufirni ülemisest lumest, mis on üks Aletschi liustiku peamisi toitjaid. Kagupoolne 20 km pikkune Aletschi org on asustamata ja seda ümbritsevad sarnase maastikuga naaberorud. Piirkond tervikuna on suurim liustikuala mitte ainult Alpides, vaid ka Euroopas.
Ronimisajalugu
thumb|Vaade Jungfrau tipust üle [[Aletschi liustiku ja Konkordiaplatzi]]
1811. aastal jõudsid rikka Aarau kaupmeheperekonna pea Johann Rudolf Meyeri (1739–1813) pojad, vennad Johann Rudolf (1768–1825) ja Hieronymus Meyer koos mitme teenija ja Guttannenist ühes võetud pakikandjaga esmalt Grimseli kuru kaudu Valais' kantonisse ja ületasid Beichi kuru, liustikukuru üle Oberaletschi liustiku Lötschentali tippu. Seal lisasid nad oma seltskonda kaks kohalikku kaljukitsekütti Alois Volkeni ja Joseph Bortisi ning läbisid Lötschenlücke enne Aletschfirni (Aletschi liustiku lääneharu) jõudmist, kus nad rajasid Aletschhornist põhja pool baaslaagri. Pärast seda, kui Guttanneni pakikandja üle Lötschenlücke üksi tagasi saadeti, jõudis seltskond lõpuks 3. augustil Rottalsatteli poolt Jungfrau tippu. Seejärel läbisid nad kaks Valais' lähtepunktis nimetatud kuru ja läksid koju taas üle Grimseli kuru. thumb|upright|left|Tipp Rottalsatteli lähedalt. Pange tähele ronijaid vasakul