cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalajoki linn
Kalajoki on linn Soomes Põhja-Pohjanmaa maakonnas. Asub Kalajoki jõe ääres.
Kareputk
Kareputk (Laserpitium L.) on taimede perekond sarikaliste sugukonnast.
Kalajoki linn
Kalajoki vald nimetati linnaks 2002. aastal. 2010 liideti linnaga Himanka vald.
Kareputk
Eestis on levinud kaks liiki:
Kalajoki linn
Naabervallad on Alavieska vald, Kokkola linn, Kannus, Merijärvi vald, Pyhäjoki vald, Sievi vald ja Ylivieska linn.
Lindesnes
thumb|Asendikaart thumb|Lindesnesi tuletorn Lindesnes (norra keeles ka Lindesneshalvøya) on poolsaar Norras Skagerraki ääres Agderi maakonnas Lindesnesi vallas 20 km Vigelandist edelas ja umbes 25 km Oddenist läänes.
Poolsaare otsas paiknev neem on Norra mandriosa kõige lõunapoolsem punkt (57° 58' 46,2797" N, 7° 03' 19,1840" E). Norra mandriosa kõige põhjapoolsem punkt Nordkinn ehk Kinnarodden on sellest 1752 km kaugusel.
21. juunil 2007 pisut pärast kella üheksat hommikul eraldati poolsaar mandrist alates 2005. aastast ehitatud Spangereidi kanaliga (Spangereidkanalen), mistõttu Statens kartverk kvalifitseeris poolsaare ümber saareks ning mõnda aega arvati Norra mandriosa lõunapoolseimaks punktiks Oddenit Skjernøysundeti põhjakaldal Skjernøysundbrua juures Mandali vallas umbes 4 km Mandalist kagus (58° 00' 12,599" N, 07° 30' 47,689" E). Veebruaris 2008 revideeris Statens kartverk oma otsust ning peab nüüd jälle Norra mandriosa lõunapoolseimaks punktiks Lindesnesi neeme, kuid klausliga, et kui pidada Lindesnesi saareks, siis on Norra mandriosa lõunapoolseim punkt Odden. Aastal 2009 otsustas Statens kartverk lõplikult, et kanalist lõuna poole jääv maismaaosa on poolsaar.
Lindesnes on populaarne turismisihtpunkt. Tehakse jalgsi-, suusa-, ratta- ja automatku Lindesnesi ja Nordkapi vahel.
Meresõidu maamärk
Keskajast saadik oli Norra lõunatipus asuv Lindesnesi neem, mida hüüti Neset', üks tähtsamaid maamärke Põhjamere ja Läänemere vahel sõitvatele laevadele, sest selle järgi võeti kurss rannasõiduks. Enamik Skagerraki läbivaid laevu otsis selle üles, sest Norra rannikul sai halva ilma korral ankrusse heita. Taani poolel oli olemas ainult madal ja soppideta Jammerbukt. 16. sajandi lõpus nimetas norra vaimulik ja ajaloolane Peder Claussøn Friis Lindesnesi "selleks ninaks, mida kõik meresõitjad tunnevad".
NaisteMaailm.ee
NaisteMaailm.ee on kõiki Ajakirjade Kirjastuse ajakirju ühendav internetiportaal, mis on suunatud eeskätt naislugejale.
Lindesnes
Tuletorn
Aastal 1655 ehitati neemele tuletorn, mis nüüd on Norra vanim.
NaisteMaailm.ee
Portaalis on ühendatud ajakirjaartiklid ja uudised. NaisteMaailm.ee-s on üle 30 000 artikli aianduse, peresuhete, kokanduse, suguliste vahekordade jms teemadel. Samuti on NaisteMaailmaga liidetud Eesti suurim kokandusportaal Toidutare.ee.
Portaali nimi viitab Eesti kirjaniku Henn-Kaarel Hellati ulmeromaanile "Naiste maailm".
Põhjavesi
Põhjavesi on maakoore ülaosa kivimite ja setete poorides ning lõhedes olev vaba vesi.
Põhjavesi on maapinnaalune vesi. Vaba vesi tähendab seda, et põhjavee hulka ei kuulu kapillaarvesi, kilevesi, hügroskoopsusvesi, niiskus mullas, keemiliselt mineraalide koostisse seotud vesi jne. Põhjavesi liigub maakoores gravitatsioonijõu ning rõhu vähenemise suunas.
Põhjaveest eristatakse pinnavett, mis paikneb veekogudes ning mida uurib hüdroloogia. Atmosfäärset vett uurib meteoroloogia.
Aleksandr Ivaškevitš
Aleksandr Ivaškevitš (sündinud 27. aprillil 1960 Gruusias) on Eesti näitleja, stepptantsija ja koreograaf.
Aleksandr Ivaškevitš õppis aastatel 1978–1982 Harkivi kunstiinstituudis kino- ja teatrinäitleja erialal. 1993. aastal õppis ta New Yorgis Woodpeckersi stepptantsukeskuses ning 1996–1997 Broadway tantsukeskuses.
1985. aastast töötab Aleksandr Ivaškevitš Eestis Vene Draamateatris. Enne seda on ta töötanud Harkivi Vene Teatris, Harkivi Riiklikus Teatris, Läti Balti Laevastiku Leatris ja Kaliningradi Teatris.
1993. aastal asutas ta stepptantsustuudio Duff Tap Studio, kus ta ise on tantsuõpetaja.
Aleksandr Ivaškevitš on teinud koreograafia muusikalidele "No, No, Nanette", "Crazy for you" ja "Chicago".
Bauska foogt
Esimene Bauska foogt on teada aastast 1470, viimane 1559. aastast, mil foogtkond Poola sõjalise võimu all anti.
Bauska foogt polnud kuigi oluline ordukäsknik ega kuulunud ordut juhtinud siseringi. Siiski oli Bauska foogti koht soodne edasise karjääri tegemiseks ordus, foogt Hermann von Brüggeneist sai hiljem ka ordumeister.
Aleksandr Ivaškevitš
Ta on mänginud mitmes Venemaal lavastatud mängufilmis. Näiteks mängib ta peaosa 2010. aastal esilinastunud mängufilmis "Jaroslav".
2000. aastal tunnistas Eesti Teatriliit ta vürst Mõškini kehastamise eest lavastuses "Idioot" aasta parimaks meesnäitlejaks. 2001. aastal võitis ta Tartu festivalil "Draama 2001" auhinna Raudne Roos.
Valik rolle
Repertuaaris
Tants ja koreograafia
Stepptantsustuudio Duff Tap looja ja juht. Ta on osalenud erinevates rahvusvahelistes tantsuprojektides Eestis, USAs, Soomes, Saksamaal, Venemaal ja Bulgaarias. Ta on teinud koreograafia sellistele muusikalidele Eestis nagu „Väike õuduste pood“, „Chicago“, „Crazy for you“, „No, No, Nanette!“. 2005., 2006. ja 2008. aastal osales oma tantsustuudioga Stepptantsu Maailmameistrivõistlustel Saksamaal, Rica linnas, kus saavutas auhinnalisi kohti. Aastatel 1995–2007 ja 2010 organiseeris, produtseeris ja juhtis ta iga-aastast rahvusvahelisele stepptantsupäevale pühendatud kontserti „Jazz & Tapp Show“, millest on osa võtnud muusikud ja tantsijad Ameerikast, Venemaalt, Austriast, Saksamaalt, Prantsusmaalt, Soomest ja isegi Jaapanist.
XVII üldtantsupidu
XVII üldtantsupidu toimus 2. – 4. juulini 2004. aastal Tallinnas. Pidu kandis Tõnis Mäe laulu järgi nimetust "Las jääda ükski mets". Metsateemalise tantsupeo eel istutasid tantsupidulised koos teiste vabatahtlikega talgu korras Eesti metsadesse miljon puud.
Tantsupeo pealavastaja oli Kalev Järvela. Segarühmade üldjuhid olid Linda Pihu, Sille Kapper, Maido Saar ja Kadri Tiis, täiskasvanute üldjuhid Angela Arraste ja Erika Põlendik, naisrühmade üldjuht Helle-Mare Kõmmus ning võimlemisrühmade üldjuht Ingrid Virks.
Esinema pääses ligi 11 000-st kirja pannud tantsijast 7136. Plaanitud kolmest etendusest jäi teine vihma tõttu ära.
Nõmmekingsepad (1938)
"Nõmmekingsepad" on 1938. aastal valminud Soome mängufilm. Film tugineb Aleksis Kivi samanimelisele külakomöödiale.
Filmi režissöör on Wilho Ilmari, kellest 1943. aastal sai esimene Soome teatrikooli direktor.
Toyama prefektuur
Toyama prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas Jaapani mere kaldal.
Loodus
Suuremad jõed on Kurobe ja Shinju.
Sümbolid
Toyama prefektuuri tunnuslind on lumepüü (Lagopus mutus), tunnuspuu on jaapani krüptomeeria (Cryptomeria japonica) ja tunnuslill tulp (Tulipa) õis.
Haldusjaotus
Toyama prefektuur on jaotatud 15 omavalitsusüksuseks, millest 10 on linnad (市 shi).
Majandus
Prefktuuris on arenenud bioteholoogia- ja infotehnoloogiatööstus, mis tugineb odavale hüdroenergiale. Tähtsal kohal on ka riisikasvatus ja kalandus.
Markko Märtin
pisi|Markko Märtin 2004 Küprose rallil pisi|Markko Märtin 2005 Küprose rallil
Markko Märtin (sündinud 10. novembril 1975 Tartus) on Eesti ettevõtja ja endine autorallisõitja.
Markko Märtin on esimene eestlasest rallisõitja, kes on võitnud autoralli maailmameistrivõistluste etapi (2003 Kreekas). Hiljem võitis ta etappe veel 2003. aastal Soomes ning 2004. aastal Mehhikos, Prantsusmaal ja Hispaanias.
Alates 2002. aastast elab ta Monacos.
Karjäär
Esimese MM-stardi tegi Markko Soome rallil 1997 Toyota Celica Turbo 4WD roolis.
Enne 2000. aastat olid Märtini paarimeesteks Jaanus Robi, Hardi Zupping, Robert Lepikson. Kuni 2000. aastani oli Markko kaardilugeja Toomas Kitsing, pärast seda Michael Park. Märtin ja Park polnud pelgalt ühe meeskonna liikmed, vaid ka väga head sõbrad.
18. septembril 2005 hukkus Park Walesis sõidetud Suurbritannia ralli 15. kiiruskatsel teelt väljasõidu tagajärjel. Auto sõitis täiskiirusel vasakkurvis teelt välja vastu puud. Auto parempoolne uks sai tugeva löögi ja Park sai kohapeal surma. See oli WRC-s üle 12 aasta esimene võistleja surmaga lõppenud õnnetus. Eelmine surmaga lõppenud õnnetus toimus 1993. aasta Austraalia rallil, kui sai surma kaardilugeja Rodger Freeth.
Märtin oli sügavas šokis ja toimetati haiglasse. Silmaga nähtavaid vigastusi tal polnud. Ta üksnes lonkas pisut paremat jalga. Saadud põrutus tekitas talle ka ajutisi nägemisprobleeme.
Õnnetuse tõttu katkestas Märtin 2005. aasta hooaja üldarvestuses 4. kohalt. Peugeot' tehasetiimis jätkas hooaega tema asemel rootslane Daniel Carlsson.
Märtin oli 2011–2013 Eesti Autospordi Liidu juhatuse liige.
2000
Maailmameistrivõistlustel 1 punkt. Autod: Toyota Corolla WRC, Subaru Impreza WRC.
2001–2005
¹ – Pärast 11. etappi
Rallimeeskond Eestis
2005. aasta lõpus panid Märtin ja Eesti Autospordi Liit kokku erameeskonna. Selle nimeks sai Subaru – E.O.S Rally Team. 2007. aasta hooajal oli meeskonna nimi Subaru – Finest Rally Team. Meeskond sõitis Inglismaal Prodrive'i tehases toodetud Subarutega. Võisteldi N-rühmas.
Esimesel hooajal kuulusid meeskonda Rainer Aus ja Martin Rauam. Aus oli noor ja andekas 18-aastane rallisõitja, kes oli tulnud 2005. aastal Lada VFTS-iga Eesti meistriks ning varem kahel aastal (2003 ja 2004) noorte meistriks. Ausi kaardilugejaks oli esimesel hooajal kogenud Toomas Kasak. Teine võistleja oli 21-aastane Martin Rauam, kelle kaardilugeja oli Kristo Kraag.
Meeskond tõestas end juba esimesel võistlusaastal. Esimese võistlusena osaleti 2006. aasta Viru rallil. Ralli üldvõidu võtsid N-rühma autol Rainer Aus ja Toomas Kasak. See oli Ausile alles kolmas ralli nelikveolise autoga. Teine võit tuli juba järgmiselt rallilt, milleks oli Lõuna-Eesti ralli. Seal võitsid N-rühma pingelises heitluses Martin Rauam ja Kristo Kraag, kusjuures viimasel katsel läks Rauamil käigukast katki ning ta pidi sõitma pool katset viienda käiguga. Sellest hoolimata kindlustas ta endale N-rühma võidu. Martin Rauam tuli sel hooajal Eesti meistriks ja Rainer Aus oli viies.
2007. aastal jätkasid tiimis Aus, kelle kaardilugejaks sai endine Rauami paarimees Kristo Kraag. Rauami vahetas välja Egon Kaur, kelle kaardilugejaks on Simo Koskinen. Rauam sõitis 2007. aastal PWRC sarjas.
Äritegevus
11. aprillil 2007 sai teatavaks, et Märtin ostis umbes 50 miljoni Eesti krooni eest AS Pleione, mis seni oli müünud Chevrolet' autosid. Seni oli AS Pleione kuulunud Sandu Hubanile ja Gabriel Kasele. Sama aasta 4. juunist hakkas AS Pleione kandma uut ärinime AS Autospirit. Septembri keskpaigas sai Autospirit õiguse Nissani sõidukeid Eestis edasi müüa.
Märtin on 2009. aastast kirjastuse Presshouse suuromanik.
Brigitta Davidjants
Brigitta Davidjants (sündinud 13. juulil 1983) on Eesti muusikateadlane.
LNB
LNB (lühend sõnadest low-noise block ’madala müraga blokk’) on satelliittelevisiooni vastuvõtul satelliiditaldriku fookuses paiknev võimendus-muundusplokk. Antenniseadme paraboolreflektor koondab elektromagnetlainete energia LNB kiirgurelemendile, mis muundab elektromagnetvälja energia kõrgsageduslikuks elektrivooluks. Selle vooluga edastatavat ülinõrka signaali võimendab väga madala omamüraga võimendi. Võimendatud signaali sagedust madaldatakse sagedusmuunduris (samal põhimõttel kui superheterodüünvastuvõtjas). Ploki väljundist juhitakse signaal võimalikult vähese kaoga koaksiaalkaabli või valguskaabli kaudu vastuvõtjasse (satelliidituunerisse, telerisse).
Brigitta Davidjants
Ta on õppinud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, Jerevani konservatooriumis, Ankara Ülikoolis ja Helsingi Ülikoolis. 2007. aastal kaitses ta EMTAs magistritöö teemal "Orientalism ja muusika: erinevatest lähtekohtadest armeenia rahvalaulude transkriptsioonides" ning 2016. aastal doktoriväitekirja "Armenian national identity construction: from diaspora to music".
LNB
pisi|Avatud ruuporkiirguriga LNB pisi| Vaade LNB trükkplaadile. [[Lainejuht|Lainejuhina toimiva ruuporkiirguri ümaras avas on ülal ja vasakul näha vardad, milles neile koondatud elektromagnetväli tekitab kõrgsagedusliku elektrisignaali; see on ühtlasi ploki elektriline sisendsignaal]]
Brigitta Davidjants
Davidjants töötab lektorina Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias ning Tallinna Ülikoolis.
Tõlked
Ta on tõlkinud vene ja inglise keelest eesti keelde Anna Politkovskaja "Vene päeviku" (Eesti Päevaleht, 2007), armeenia keelest muinasjutte teoses "Muinasjutusild : armeenia, aseri ja gruusia muinasjutud" (Vilnius, 2007) ja inglise keelest Sofka Zinovieffi teose "Punane printsess: revolutsiooniline elu" (Eesti Päevaleht, 2010).
LNB
Võimendus ja sagedusmuundus
LNB võimendab kõigepealt raadiosagedusliku elektrisignaali pinget spetsiaalsete mikrolainetransistoridega 50–60 dB kogu satelliittelevisiooni ribas 10,70–12,75 GHz (see jaguneb alumiseks ribaks 10,70–11,80 GHz ja ülemiseks ribaks 11,60–12,75 GHz) ning muundab siis need kandesageduste ribad esimeseks  vahesageduseks. Nii alumine kui ka ülemine riba mahutatakse kahe sagedusmuunduri abil vahesageduste ribasse 950–2150 MHz; selleks läheb vaja kaht sagedusmuundurit ostsillaatorisagedustega: 9,75 ja 10,6 GHz ja kaht vahesagedusvõimendit.
Kuna satelliidivastuvõtul ei kasutata signaali kandesageduse muutmisel üht kindlat vahesagedust (nagu raadiotes ja telerites), vaid kindlat ostsillaatorisagedust, siis kujuneb sagedusmuundamisel ühe sageduse asemel vahesagedusriba, mida võimendatakse juba ka plokis; edasine võimendamine toimub teisel vahesagedusel vastuvõtjas (teleri tuuneris).
Ostsillaatoreid lülitatakse automaatselt ümber vastuvõtjast antava 22-kilohertsise tüürpingega. Eri polarisatsioonitasandeid (horisontaalne, vertikaalne) lülitatakse ümber alalispingega. Ümberlülitamissignaalid nagu ka toitepinge antakse plokki koaksiaalkaabli kaudu satelliidivastuvõtjast kanalite valimisel. Kasutatakse spetsiaalset ja võimalikult lühikest satelliidikaablit, et signaal liigselt ei nõrgeneks.
Mitme väljundiga LNB
Kui antenniga soovitakse ühendada mitu tuunerit või tuunerile lisaks ja videosalvestit, on võimalik ühe väljundiga LNB (Single LNB) asemel kasutada kahe, nelja või kaheksa väljundiga plokki (Twin-LNB, Quattro-LNB, Octo-LNB).
Kahelt lähestikuselt satelliidilt (nt Astra 19,2° ja Hotbird 13°) saab signaale vastu võtta ühe taldriku ja laia vastuvõtupeaga (Duo-LNB või  Monoblock-LNB). Satelliite kommuteeritakse ploki koosseisu kuuluva DiSEqC-lülitiga.
Erineva sagedusega signaalid samas kaablis
Vahesagedussignaali edastamiseks kasutatakse mõnikord diplekserit, mille abil signaal liidetakse samasse kaablisse koos maapealse leviga televisiooni vastuvõtu antenni signaaliga. Vastuvõtja poolel eraldatakse need signaalid siis üksteisest teise diplekseriga, mis suunab maapealse TV signaali telerisse ja satelliittelevisiooni signaali satelliit-TV vastuvõtjasse.
Marvin Hier
Marvin Hier (sündinud 1939 New Yorgis) on USA dokumentaalfilmistsenarist ja -produtsent ning Simon Wiesenthali keskuse dekaan ja asutaja.
Produtsendina on ta võitnud kaks Oscarit (1981. aastal filmi "Genocide" eest ja 1997. aastal filmi "The Long Way Home" eest).
Paul Wintrebert
Paul Marie Joseph Wintrebert (28. juuli 1867 – 3. mai 1966) oli prantsuse embrüoloog ja arengubioloogia teoreetik.
Hariduselt kirurg, pühendus ta seejärel selgroogsete eksperimentaalsele embrüoloogiale. Oli Pariisi Ülikooli võrdleva anatoomia professor aastast 1923. Alates 14. novembrist 1938 oli ta Prantsuse Teaduste Akadeemia liige (anatoomia ja zooloogia sektsioonis).
Ta kirjeldas põhjalikult konna Discoglossus varast arengukäiku. Ta kirjeldused erinesid Walter Vogt'i kirjeldustest konna Bombinator arengukäigu kohta, mis viis avaliku konfliktini tema ja eriti ta belgia kolleegide, sealhulgas Albert Dalcq'i (1893–1973) vahel.
Ta võttis arvatavasti esimesena kasutusele tsütoskeleti (cytosquelette) termini (aastal 1931).
Tema vaateid võib iseloomustada kui radikaalset epigeneetikat. Ta arendas füsioloogilise epigeneesi teooriat (Wintrebert, 1963), mille kohaselt areng on füsioloogiliste seisundite rida, kus eelnev seisund määrab järgneva. Seega pole organismi areng mingite algete poolt eeldetermineeritud, nagu preformistlik vaade eeldab.
Oma evolutsioonilisi vaateid nimetas ta keemiliseks lamarkismiks (Wintrebert, 1962). Üheksakümnendail eluaastail avaldas ta raamatute triloogia, milles esitas oma teoreetilised vaated: "Elusolend on oma evolutsiooni looja" (1962), "Elusolendi iseareng" (1963), ja "Eksistentsialismist sünnitatud olemine" (1965).
Fukushima prefektuur
Fukushima prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas Vaikse ookeani kaldal.
Loodus
Idaosas paikneb Abukuma ahelik, lääneosas Ōu aheliku lõunaosa. Suurim jõgi on Abukuma jõgi ja suurim järv Inawashiro järv.
Sümbolid
Fukushima prefektuuri tunnuslind on jaapani kärbsenäpp (Ficedula narcissina), tunnuspuu on jaapani tselkva (Zelkova serrata) ja tunnuslill lühiviljaline rododendron (Rhododendron brachycarpum).
Haldusjaotus
Fukushima prefektuur on jaotatud 61 omavalitsuseks, millest 13 on linnad (市 shi).
Elhonen Saks
Elhonen Saks (9. aprill 1927 Valga – 10. juuli 2014) oli juudi päritolu Eesti publitsist ja ehitusinsener.
Fukushima prefektuur
Majandus
Tööstus tugineb tuumaenergiale. Prefektuuris asuvad Fukushima I tuumaelektrijaam ja Fukushima II tuumaelektrijaam. Rannikul on oluline kalandus, sisemaal põllumajandus. Majandusele andis suure tagasilöögi 2011. aasta Sendai maavärin.
Elhonen Saks
Aastatel 1946–1951 õppis ta Tallinna Polütehnilises Instituudis. Töötas ehitusalal. 1991. aastal asutas ta kirjastuse Aviv.
Tema õde oli tõlkija Ita Saks.
Penitsilliin
thumb|Penitsilliini tuumstruktuur. "R" on muutuv rühm. thumb|Penitsilliini tuumstruktuur. Kolmemõõtmeline kujutis. Penitsilliinid on antibiootikumide klass, mida saadakse perekonna Penicillium seentest.
Penitsilliinid on ajalooliselt tähtsad, sest tegu oli esimeste ravimitega, mis ravisid varem tõsiseid haigusi nagu süüfilist ja stafülokokinakkusi. Ehkki penitsilliine kasutatakse laialdaselt ka tänapäeval, on paljud bakterite tüübid nende suhtes resistentsed.
Kõik penitsilliinid on beetalaktaam-antibiootikumid ning neid kasutatakse peamiselt grampositiivsete bakterite tekitatud haiguste ravis.
Enamik penitsilliine on 6-aminopenitsillaanhappe derivaadid, mis erinevad üksteisest asenduse poolest aminorühma külgahelas.
Bensüülpenitsilliin ehk penitsilliin G oli esimene antibiootikum, mida meditsiinis laialt kasutati. Selle avastamine on omistatud Alexander Flemingile (1928), kes koos tema masstootmise meetodi loojate Ernst Boris Chaini ja Howard Walter Floreyga pälvis 1945 Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna.
Penitsilliinide toimemehhanism ei ole täielikult teada.
Avastamine
Penitsilliini avastajaks peetakse šoti teadlast, Nobeli auhinna laureaati Alexander Flemingit, kes 1928 avastas, et sobival substraadil kasvanud pintselhallik eritab antibiootiliste omadustega ainet, mille ta nimetas penitsilliiniks. Sellest sai alguse antibiootikumide avastamise ajastu. Penitsilliini kui ravimi väljatöötajateks peetakse Howard Walter Floreyt, Ernst Chaini ja Norman Heatleyt.
Siiski on Penicillium 'i bakteriostaatilisest toimest teateid juba enne Flemingit. Sinise hallitusega (tõenäoliselt Penicillium) leiva kasutamine mädaste haavade raviks on rahvameditsiinis teada olnud keskajast saadik. Esimene avaldatud teade kuulub John Tyndallile Kuningliku Seltsi väljaandes 1876. Ernest Duchesne kirjeldas seda 1897. aasta artiklis, mida Pasteuri Instituut autori nooruse tõttu avaldamiseks vastu ei võtnud. Märtsis 2000 avaldasid San José San Juan de Diosi haigla arstid Costa Rica arsti Clodomiro Picado Twighti (1887–1944) käsikirjad. Need kirjeldasid Picado vaatlusi perekonna Penicillium seente toimest ajavahemikul 1915–1927. Picado teatas oma avastustest Pariisi Teaduste Akadeemiale. Eižens Zemmers viis aastail 1869-1870 rea katseid, kus kasutas hallituse eoseid hobuste raviks, avaldades oma töö aastal 1870.
12. veebruaril 1941 katsetati penitsilliini esimest korda inimese peal.
1952. aasta toodeti ainuüksi USA-s rohkem kui 300 tonni penitsilliini.
Toime
Penitsilliinil on in vitro bakteritevastane toime. In vivo toime ei ole päris selge, võimalik, et antibiootikum kinnitub mikroorganismi pinnale või absorbeeritakse mikroorganismi poolt nii, et rakuhingamine saab inhibeeritud, glutamiini ja lüsiini assimilatsioon ja nukleiinide lagundamine blokeeritud.
Ülesküntud uudismaa
"Ülesküntud uudismaa" ("Поднятая целина") on vene kirjaniku Mihhail Šolohhovi romaan, mis kirjeldab kollektiviseerimist Doni jõe äärses külas. Romaan koosneb kahest osast, millest esimene osa ilmus 1932 ja teine 1959.
Romaanis on värvikalt kujutatud erinevaid inimtüüpe, nagu linnast saadetud agitaator, keevaline Nagulnov või elutark Štšukari-taat. Lõkkele löövad armastusestki kangemad kired, mis puhkesid oma maatüki pärast.
Romaan edastab Stalini seisukohti ja isegi tsiteerib tema artikleid, kuid lugu ei ole jutustatud päris ühemõttelisena.
Teist osa kirjutas autor ligi kolmkümmend aastat. Seda peetakse kunstiliselt nõrgemaks. Palju tähelepanu on seal pühendatud Štšukari-taadi koomilisele kujule.
Eesti keeles anti romaani esimene osa välja Venemaal 1935 Eduard Jürgenfeldti tõlkes ning Tallinnas Friedrich Kõlli tõlkes 1947 (kordustrükid 1954, 1966, 1975 ja 1980). Teine osa ilmus eesti keeles Tallinnas 1961 Otto Samma tõlkes (kordustrükid 1966, 1975 ja 1980).
Aastal 1959 valmis romaani ainetel Lenfilmis Aleksandr Gennadijevitš Ivanovi film "Ülesküntud uudismaa", mis esilinastus 27. aprillil 1960 ja oli väga menukas (30,2 miljonit kinokülastust).
Šolohhovi autorsus on seatud kahtluse alla.
Anguilla
Anguilla on Suurbritannia meretagune ala, millel on omavalitsus. Ta hõlmab Anguilla saare, Sombrero ning hulga teisi saarekesi, mis moodustavad kõige põhjapoolsema osa Väikeste Antillide Tuulepealsetest saartest Kariibi mere ja Atlandi ookeani vahel.
Anguilla kuulub ajavööndisse UTC−4:00.
Anguilla on Suurbritannia meretagune ala. Riigipeaks on Suurbritannia monarh (praegu Charles III), keda esindab saarel kuberner.
Valitsusjuht on kohapeal valitav peaminister (chief minister).
Sebeži rajoon
Rajooni pindala on 3110 km², elanike arv on umbes 20 000. Rajoonis on 434 asulat, rajoonikeskus on Sebeži linn. Rajoonis on kaks alevit: Idritsa ja Sosnovõi Bor.
Anguilla
Ametlik keel on inglise keel.
Sümbolid ja tähised
Anguilla deviis on Each Endeavouring, All Achieving.
Üladomeen on .ai
Majandus
Rahaühik on Ida-Kariibi dollar (XCD).
Tarbimine
Tarbimine ehk konsumeerimine ehk konsumptsioon on majandusteaduse järgi isikute vajaduste rahuldamine kaupade või teenuste ostmise teel.
Tarbimise saab liigitada kaheks:
Eratarbimiskulutused sõltuvad eelkõige indiviidide tulude suurusest. Eratarbimiskulutuste ja tulude vahelise seose esitas J. M. Keynes. Keynesi tarbimisfunktsioon selgitab seaduspärasust, et tarbimine küll suureneb tulude tõustes, kuid osa tulude kasvust suunatakse ka säästudeks. Eksisteerib tuludest sõltumatu autonoomne tarbimine.
Teise tarbimisfunktsiooni aluseks on püsiva sissetuleku hüpotees, mille pakkus välja Milton Friedman 1957. aastal. Püsiva sissetuleku hüpoteesi kohaselt püüab tarbija maksimeerida tarbimise kasulikkust pikemaajaliselt ja ta soovib tarbida igal perioodil võrdselt, sest nii on tarbimise kasulikkus kõige suurem. Optimaalse koguse arvutamiseks kasutab ta oma eluaja oodatavat sissetulekut, mille jagab terve eluaja peale võrdsetesse osadesse. Tarbimine ei sõltu enam sama perioodi sissetulekust, vaid ainult oodatavast sissetulekust ning võib suureneda või väheneda vaid juhul, kui muutuvad ootused tulevaste rahavoogude osas. Friedmani teooria põhineb eeldusel, et inimene on oma valikutes ratsionaalne.
Sellist olukorda, kus inimeste tarbimiskäitumine ei sõltu sellest, kas valitsus tõstab makse või finantseerib riigi kulutusi laenu võttes, nimetatakse Ricardo samasuseks. Ricardo samasuse kehtides ei suurenda valitsuse kulutuste kasv kogumajanduse tarbimist kuna inimesed vähendavad tarbimist.
Osasid leibkondi puudutavad likviidsuspiirangud rohkem kui teisi. Elutsükli teooria järgi on piiratud noorte inimeste tarbimine, kuna sissetulekud pole veel jõudnud eluea keskmisele tasemele. Ajutiselt on sissetulek eluea keskmisest madalam ka töötutel. Püsiva sissetuleku puudumine vähendab nii säästmise kui ka laenuvõtmise võimet. Ka osal töötavast elanikkonnast võivad esineda likviidsuspiirangud, kui nende sissetuleku ei ole regulaarne või on tulevikus ebakindel.
Tootmise ja tarbimise omavaheline seos
Karl Marx jaotas tarbimise subjektiivseks ja objektiivseks tarbimiseks, mis toimuvad üheaegselt. (Tarbimise duaalne loomus). Ta leidis, et tööstuses tarbitakse näiteks tööliste tööjõudu ehk tarbimine on tootmises sama nagu teised materjalid, mida seal kasutatakse. Siin artiklis eelnevalt kirjeldatud tarbimise käsitlustes on arvestatud vaid lõpptarbijatega ja jäetud välja ettevõtluses uue toote või teenuse jaoks tarbitud tooted ja teenused. Marx leidis, et tootmine on samal ajal ka tarbimine ning tootmine viib tarbimiseni ja vastupidi. Toode muutub tooteks alles siis, kui teda tarbitakse. Näiteks on kleit alles siis kleit, kui keegi ta ka selga paneb. Toode pole toode vaid sellepärast, et ta on materialiseerunud tegevus, vaid kuna ta on aktiivse subjekti objekt. Tootmine mitte ainult ei loo vajaduste rahuldamise materjale, vaid ta loob ka vajadust materjalide järele. Ehk tootmine ei tooda mitte ainult subjekti jaoks objekti jaoks vaid ka objekti jaoks subjekti.
Sündinud 22. oktoobril
''Siin artiklis loetletakse 22.oktoobril sündinud tuntud inimesi.
Kann (täpsustus)
Kann võib tähendada järgmist:
Nõmmekingsepad
Näidendi põhjal on valminud ka mitu filmi:
"Nõmmekingsepad" Eesti teatris
Eestis on Aleksis Kivi näidendit "Nõmmekingsepad" lavastatud Linnateatris ja Rakvere Teatris.
Linnateatris esietendus 22. septembril 1974. Lavastaja Mikk Mikiver, kunstnik Aime Unt.
Osatäitjad:
Rakvere teatris esietendus 2000. aastal. Lavastaja Ingo Normet, kujundaja Vadim Fomitšev.
2008. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
thumb|Ametlik logo 2008. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 42. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 8.–17. veebruarini Östersundis Rootsis.
Tulemused
thumb|265px|Östersundi laskesuusatamise staadion
10 km sprint
Kuupäev: 9. veebruar Osavõtjaid: 114 Lõpetajaid: 114 Maailmameister 2007: Ole Einar Björndalen Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
12,5 km jälitussõit
Kuupäev: 10. veebruar Osavõtjaid: 60 Lõpetajaid: 60 Maailmameister 2007: Ole Einar Björndalen Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
15 km ühisstardist sõit
Kuupäev: 17. veebruar Osavõtjaid: 30 Lõpetajaid: 30 Maailmameister 2007: Michael Greis Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
20 km eraldistardist sõit
Kuupäev: 14. veebruar Osavõtjaid: 112 Lõpetajaid: 109 Maailmameister 2007: Raphael Poiree Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
4x7,5 km teatesõit
Kuupäev: 16. veebruar Osavõtjaid: 24 võistkonda Lõpetajaid: 24 võistkonda Maailmameister 2007: Ivan Tšerezov, Maksim Tšudov, Dmitri Jarošenko, Nikolai Kruglov Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
7,5 km sprint
Kuupäev: 9. veebruar Osavõtjaid: 96 (Stardileht) Lõpetajaid: 94 Maailmameister 2007: Magdalena Neuner Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
10 km jälitussõit
Kuupäev: 10. veebruar Osavõtjaid: 60 (Stardileht) Lõpetajaid: 55 Maailmameister 2007: Magdalena Neuner Ametlikud tulemused
<br style="clear:both;" />
12,5 km ühisstardist sõit
Kuupäev: 16. veebruar Osavõtjaid: 30 (Stardileht) Lõpetajaid: 30 Maailmameister 2007: Andrea Henkel Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
15 km eraldistardist sõit
Kuupäev: 14. veebruar Osavõtjaid: 93 (Stardileht) Lõpetajaid: 91 Maailmameister 2007: Linda Grubben Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
4x6 km teatesõit
Kuupäev: 17. veebruar Osavõtjaid: 21 võistkonda (Stardileht) Lõpetajaid: 20 võistkonda Maailmameister 2007: Martina Glagow, Andrea Henkel, Magdalena Neuner, Kati Wilhelm Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
2x6+2x7,5 km segateatesõit
thumb|300px|Segateatevõistluse võitjate autasustamine Kuupäev: 12. veebruar Osavõtjaid: 19 võistkonda {Stardileht[ Lõpetajaid: 19 võistkonda Maailmameister 2007: Helena Jonsson, Anna Carin Olofsson, Björn Ferry, Carl Johan Bergman Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Medalid
<br style="clear:both;" />
Erki Aule
Haridus
Erki Aule on lõpetanud Tallinna 17. Keskkooli 1988. aastal. Pärast teenistust Nõukogude armees (1988–1990) õppis Tallinna Pedagoogikaülikoolis eesti filoloogiat (lõpetas 1995) ja Venemaa Teatrikunsti Instituudi (GITIS) magistriõppes lavastamist (lõpetas 2005).
Töö
pisi|[[Ines Aru ja Erki Aule. Salong-Teater 1994]] Aastatel 1994–2003 töötas ta lavastajana Salong-Teatris. Pärast GITISe lõpetamist on olnud vabakutseline, tegutsedes muu hulgas näitlejana improteatris Impeerium, aga ka firmade koolitajana, erinevate sündmuste õhtujuhina, näitekirjanikuna ja lasteteatri Trumm eestvedajana. Ta on olnud ka animafilmide dublaaži režissöör ning lugenud animafilmide ja reklaamide tekste.
Emma Goldman
Emma Goldman (27. juuni 1869 – 14. mai 1940) oli Venemaa Keisririigi haldusüksuse Kaunase kubermangu juudi perekonnast pärit anarhist-kommunist.
Erki Aule
Töö
Ta on töötanud saatejuhina raadiotes Star FM, Raadio 2, Klassikaraadio ja Raadio B3.
Emma Goldman
Ta oli esimese laine feminist, kes pälvis tähelepanu oma anarhistlike kirjutiste ja kõnedega. Ta on tuntud ka nimega Punane Emma (Red Emma). Goldmanil oli oluline roll anarhismi arengus.
Erki Aule
Töö
Ta on joonistanud karikatuure, mida on avaldatud ajakirjas Pikker.
Emma Goldman
Elulugu
Emma Goldman sündis väikekodanlikus juudi peres Kaunases. Kui Emma oli 13-aastane, kolis ta perekond Peterburi, kus veidi varem oli keiser Aleksander II-le tehtud atentaat. Emma hakkas tööle korsetivabrikus. Seal puutus ta kokku revolutsiooniliste ideedega ja luges Nikolai Tšernõševski raamatut "Mida teha". See raamat pani temas idanema anarhistlikud ideed ja iseseisva maailmavaate.
Erki Aule
Töö
Ta on Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu liige.
Emma Goldman
Elulugu
17-aastaselt emigreerus ta koos oma vanema õe Helenega New Yorgi osariigi lääneossa Rochesteri, kus elas nende õde Lena. Emma töötas mitu aastat tekstiilivabrikus ja abiellus 1887. aastal tööklaaslase Jacob Kersneriga. Asjaolu, et pärast Heinaturu mässu poodi neli anarhisti üles, tõmbas Emma Goldman anarhistliku liikumise poole ning 20-aastaselt sai temast revolutsionäär. Hiljem lahkus ta perekonna juurest: kõigepealt kolis New Havenisse ja siis New Yorki. Et säilitada enda Ameerika Ühendriikide kodakondsus, ei lasknud ta abielu lahutada. New Yorgis tutvus ta Alexander Berkmaniga, kes oli tuntud Ameerika Ühendriikide anarhist. Neist said elukaaslased.
Goldmani katse õigustada Berkmani atentaati Henry Clay Frickile 1892. aastal tegi temast ametivõimude silmis eriti soovimatu isiku. Berkman istus vangis 14 aastat ja vabanes 1906. Emma ise sattus vanglasse 1893, kui ta avalikult soovitas töötutele: "Küsi tööd. Kui sulle ei anta tööd, küsi leiba. Kui sulle ei anta tööd ega leiba, võta leiba." Teda süüdistati avaliku vaenu õhutamises ja ta mõisteti aastaks vangi.
Koos üheksa kaaslasega langes ta 10. septembril 1901 uuesti vangi, kui nad üritasid mõrvata president William McKinleyt. Ta vabastati asitõendite puudumisel 24. septembril. 11. veebruaril 1916 arreteeriti ta uuesti, kuna ta levitas sündimuse reguleerimise alast kirjandust. Ta väitis koos teiste feministidega, et abort on traagiline sotsiaalsete tingimuste tulemus.
Kolmandat korda sattus ta vanglasse 1917, kui ta organiseeris Esimese maailmasõja vastaseid demonstratsioone. Ta oli vangis kaks aastat ja pärast seda saadeti ta Ameerika Ühendriikidest välja Venemaale. Edgar Hoover, kes ta väljasaatmise korraldas, kutsus teda "üheks kõige ohtlikumaks anarhistiks Ameerikas".
Ta elas aastaid Lõuna-Prantsusmaal, kus kirjutas autobiograafia "Elades oma elu" ("Living My Life") ja teisi teoseid.
1936 läks Goldman Hispaaniasse, et toetada Hispaania kodusõda ja võidelda Francisco Franco fašismi vastu. Ta osales seal Londoni Ibeeria Anarhistliku Föderatsiooni ingliskeelse korrespondendina.
Emma Goldman suri Torontos 14. mail 1940. Ta surnukeha viidi Ameerika Ühendriikidesse ja maeti Chicago lähedal asuvale surnuaiale. Tema hauakivile on kirjutatud: "Vabadus ei lasku rahvale iseenesest, rahvas peab tõusma vabaduseni".
Villu Kangur
pisi|[[Siim Aimla, Villu Kangur ja Riho Sibul XI noorte laulu- ja tantsupeol pärast "Liivimaa pastoraali" esitust]] Villu Kangur (sündinud 27. novembril 1957 Pärnus) on eesti näitleja, tõlkija, luuletaja ja stsenarist.
Ta on lõpetanud Pärnu 2. Keskkooli 1976. aastal.
Kangur on olnud aastatel 1976–1979 Draamateatri lavatööline ja administraator ning 1979–1982 Noorsooteatri administraator ja 1982–1992 näitleja.
Komöödiasarjade stsenarist
Villu Kangur on komöödiasarjade "Salmonid" (1993, ETV), "Hajameelselt abielus" (2005, ETV), "A ja B" (2014, Kanal 2) stsenarist või kaasstsenarist.
Ta on üks ETV komöödiasarja "Kitsas king" (1986–1987) sketšide autoreid.
2010. aastast on ta koos Gert Kiileriga olnud ETV komöödiasarja "ENSV" ja 2019. aastast koos Piret Jaaksiga "EnsV" kaasstsenarist.
Näitekirjanduse tõlkija
Villu Kangur on tõlkinud (peamiselt koos Tõnu Ojaga) näidendeid ja muusikale (Ken Campbelli „Vana kuningas Cole”, Jerry Hermani „La Cage aux folles ehk Linnupuur”, Alan Menkeni „Väike õuduste pood”, Claude-Michel Schönbergi „Hüljatud” ja „Miss Saigon”, Jim Jacobsi ja Warren Casey „Grease”, Tom Waitsi, Robert Wilsoni ja William Burroughsi „Black Rider”).
Luuletuste ja laulutekstide autor
Villu Kangur on kirjutanud sadu laulutekste, mille seas on Tõnis Mäe komponeeritud ja esitatud "Palve" ja "Püha Elmo tuled", Ultima Thule "Liivimaa pastoraal" ning Justamendi "Ilm on hukas" ja "Tamula vanake"
Perkūnas
pisi|Legendide kohaselt on Perkūnast selle [[Stelmužė külas asuva tamme juures kummardatud juba 1500 aastat]] Perkūnas (ka Diviriks, Dundulis, Bruzgulis, Dievaitis, Grumutis, Dundutis, Dūdų senis, Tarškulis, Tarškutis, Blizgulis) on leedu mütoloogias äikese, vihma ja viljakuse jumalus, ka sõjajumal, taevane õigluse kaitsja ja kurjade vaimude hävitaja.
Ta oli leedu eelkristliku rahvausundi panteoni keskne kuju, Pikker, piksejumal, ka sõja- ja viljakusjumal, õigluse ja moraali kaitsja, "jumala vits". Hall vanamees, käes sarv või vasar; elab mäel või taevas, sõidab tulise kaarikuga ja heidab välgunooli, abiliseks sepp Kalvis. Ka teda ennast on kujutatud sepana; taevaseks sepaks oli ka Perkūnase antipood ja vastane Teliavelis, kelle puhul võib tugevaid ühisjooni leida hiljem kristlikuks kuradiks moondunud vembuka kurivaimu Velniasega, kellega Perkūnas paljudes müütides võitleb. Perkūnase naine oli Perkūnija; mõnedel andmetel oli neil neli poega – neli aastaaega. Ühes müüdis kavatseb Perkūnas abielluda, aga Velnias röövib tema pruudi Žemyna, kellest saab Vaiva – vikerkaar. Perkūnas ajab naise minema ja Dievas pagendab ta taevast mäe otsa, kus kasvab kõrge tamm. Tamme otsa varjub kurat, kelle pihta Perkūnas välke heidab. Mõnes müüdis on Perkūnase abikaasaks Päike, kes petab teda Kuuga, mille järel Perkūnas lööb Kuu mõõgaga pooleks. Teistes lugudes Kuu hülgab Päikese ja Perkūnas karistab teda. Perkūnas on muuhulgas madude vaenlane.
Landesveer
Landesveer ehk Balti landesveer ehk Balti maakaitse (saksa Baltische Landeswehr 'balti maakaitse') oli Kuramaa ja Liivimaa rüütelkonna korraldatud väekoondis.
Landesveer loodi Saksa okupatsioonivägede nõusolekul ja toetusel kaitseks Venemaa enamlaste vastu, kuigi algselt oli selle loomise eesmärgiks Saksamaale ustava Balti hertsogiriigi rajamine. Landesveeri moodustamine algas Läti baltisakslaste algatusel. Landesveeri loomisel ei lähtutud rahvusprintsiibist, sinna võis astuda iga baltisakslastele lojaalne isik. Balti maakaitse esialgse Riia kaitsesalga moodustamise initsiaator oli endine Venemaa keisririigi 1. järgu kapten Georg von Taube.
Landesveeri moodustamine
pisi|[[Rüdiger von der Goltz]] Landesveeri hakati looma novembris 1918, seadusliku aluse andis selle loomisele 7. detsembril 1918 endise Saksa Ober Osti peavoliniku Lätis August Winnigi ja Läti ajutise valitsuse juhi Kārlis Ulmanise vahel sõlmitud leping Saksa okupatsioonivõimudega ühise kaitse loomise kohta enamlaste vastu. Eestis moodustati samal ajal baltisakslaste kaitseüksused, mis hiljem koondati ühiseks Balti pataljoniks (Freiwilligen Baltenbataillon) ning osales lojaalsena Eesti riigile võitlustes Eesti vabadussõjas Nõukogude Venemaa vastu.
Landesveer moodustati Lätis pärast Saksamaa kaotust Esimeses maailmasõjas Antandi riikidele, kuid kapitulatsioonitingimuste kohaselt pidid Lätis viibivad Saksa väed tagama moodustatava Läti riigi terviklikkuse. 1918. aasta oktoobri keskel alustasid Nõukogude Venemaa Läänerinde 7. armee koosseisu kuulunud Läti kütipolgud taanduvate Saksa vägede kannul pealetungile ja hõivasid suure osa Läti territooriumist ning kuulutasid 1918. aasta 17. detsembril Punaarmee poolt hõivatud Valga linnas välja manifesti Läti tööliste ja talupoegade ajutise valitsuse moodustamisest.
1918. aasta 18. novembril kuulutati iseseisva demokraatliku Läti riigi pooldajate ja Kārlis Ulmanise ja Jānis Čakste juhtimisel Läti Rahvanõukogu poolt välja iseseisev Läti Vabariik, kuid reaalset kontrolli Läti üle omamata ei suutnud Läti vabariigi valitsus osutada vastupanu Punaarmee ja Läti punaste küttide regulaararmeele ning Läti kommunistlik valitsus suutis vallutada enamiku Läti territooriumist. Esimese maailmasõja ajal Vene keiserliku armee koosseisus moodustatud Läti rahvusväeosad (Läti kütipolgud) olid 1917. aasta revolutsioonide ajal erinevalt Eesti rahvusväeosadest bolševiseerunud ning toetasid Nõukogude Venemaa bolševistlikku juhtkonda ja Läti sovetiseerimist ning proletariaadi diktatuuri kehtestamist Lätis. Jaanuaris 1919 langes Punaarmee ja Läti punaste küttide vägede kätte ka Jelgava ning Läti Ajutine Valitsus eesotsas peaminister Kārlis Ulmanisega evakueerus riigi läänepiiril asuvasse Liepājasse. pisi|Hans von Manteuffel
Juhtkond ja koosseis
1919. aasta jaanuaris oli landesveeri koosseisus:
Landesveer Läti vabadussõjas
Landesveer allus koos Rauddiviisiga Lätis paikneva Saksa VI Reservkorpuse juhile kindral krahv Rüdiger von der Goltzile.
Mais 1919 kuulus landesveeri ridadesse 6000 meest, kellest 3600 olid baltisakslased, 400 riigisakslased ja 1830 lätlased.
Landesveeri sõda
Lätis paikneva Saksa väekoondise, mille koosseisu kuulus ka landesveer, ja Eesti Vabariigi vahelist sõjalist konflikti nimetatakse Eesti ajalookäsitluses Landesveeri sõjaks. pisi|Landeswehri struktuurskeem
Heinrich Bochmann
Heinrich Bochmann (23. jaanuar / 3. veebruar 1776 Pärnu – 19. juuni / 1. juuli 1835 Audru) oli Liivimaa vaimulik.
Bochmann õppis Königsbergi ülikoolis.
Ta oli aastatel 1798–1808 Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja ja 1808–1835 Audru Püha Risti koguduse õpetaja ning 1828–1835 ühtlasi Pärnu praostkonna praost.
Ta tegi kaastööd Johann Heinrich Rosenplänteri Beiträgele: (I, 11–13) pealkirjaga "Poesien der Ehsten" 2 pulmalaulu, ühe kiigelaulu ja (II, 71–74), 4 muud eesti rahvalaulu. Ta lisas rahvalauludele oma kommentaarid, mis peegeldab tolleaegse sakslase vaateid eestlaste kohta.
Arnold Ravel
Arnold Ravel (6. august 1925 – 28. juuli 2009) oli eesti tõlkija ja toimetaja. Tema töö tulemusel on eesti keeles kättesaadavad kümned rootsi kirjanduse tippteosed.
Ravel omandas kõigepealt Tihemetsa metsatehnilises tehnikumis metsandushariduse, hiljem õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis, kus omandas eesti filoloogi kutse.
Aastatel 1954–2000 töötas ta Eesti Riiklikus Kirjastuses ja hiljem selle baasil asutatud kirjastuses Eesti Raamat toimetajana, tehes paralleelselt tõlketööd. Kokku tõlkis ta 46 aasta kestel vene ja rootsi keelest umbes 40 raamatut.
Toimetajana oli tema esimeseks tööks taani kirjaniku Martin Andersen Nexø romaani "Vallutaja Pelle" tõlke toimetamine. Raamat ilmus eesti keeles 1954. aastal. Hiljem toimetas Ravel näiteks raamatusarjades "Nobeli laureaadid" ja "Põhjamaade romaan" ilmunud Skandinaavia autorite teoseid.
Tõlkijana oli tema esimene suurem töö Arnold Alšvangi biograafilise uurimuse "Beethoven" eestindamine. Raamat ilmus eesti keeles 1957. aastal. Ta on tõlkinud eesti keelde järgmiste nimekate rootsi autorite teoseid: Kerstin Ekman, Lennart Frick, Artur Lundkvist, Vilhelm Moberg, Pär Lagerkvist, August Strindberg, Hjalmar Söderberg jpt. Raveli viimaseks trükis ilmunud tõlkeks jäi 2004. aastal ilmunud Carl Jonas Love Almquisti teos "Sobib küll".
1970. aastast oli Arnold Ravel Eesti Kirjanike Liidu liige.
Arnold Ravel maeti 8. augustil 2009 Metsakalmistule.
Klaxons
Klaxons on Londonis tegutsev 2005. aastal asutatud indie rock 'i ansambel.
Pärast paljude vinüülplaatide väljaandmist mitme iseseisva plaadifirma kaudu ning pärast edukate singlite "Magick" ja "Golden Skans" väljaandmist avaldas bänd 29. jaanuaril 2007 oma esimese debüütalbumi "Myths of the Near Future". Album võitis 2007. aastal Mercury auhinna. Pärast festivalidel esinemist ja mööda maailma turneedel esinemist (sh NME Indie Rave Tour) 2006.–2007. aastal hakkas bänd 2007. aasta juulis töötama oma järgmise albumi kallal.
Ansambli asutamine (2005–2006)
Jamie Reynolds elas 20. eluaastate algul Bournemouthis ja Southamptonis. Ta kukkus välja Greenwichi Ülikooli filosoofiaõpingutelt, et töötada plaadipoes, enne kui ta kolis Londonisse ning koondati. Ta kohtus James Rightoni ja Simon Taylor-Davisega, kes oli ta tüdruksõbra toakaaslane. Righton töötas sel ajal õpetajana. Kõik kolm olid enne mänginud mitmes bändis, sh Reef ja Oasise kaveribändides. Simon ja James kasvasid üles Stratford-upon-Avonis, kus nad käisid samas koolis. Nad jagasid maja Pull Tiger Tail liikmetega New Crossis Londonis ning esitasid põgusalt "Hollywood Is a Verb" 2004. aastal.
James õpetas Simoni kitarri mängima ja Reynoldsi raha eest ostsid nad stuudiokomplekti. Nad alustasid salvestamist ja laivis esinemist Klaxons (Not Centaurs) nime all, sh esinemine 2006. aasta Camden Crawlil. Bändi nimi tuli Filippo Tommaso Marinetti futurismiteksti "The Futurist Manifesto" tsitaadist. Algselt mängis bänd trummar Finnigan Kiddiga aastal 2005, kuni Kidd lahkus, et mängida New Cross bändiga Hatcham Social. Bänd lisas asenduseks trummari Steffan Halperini ja kinnitas tema osalust bändis 2007. aastal antud intervjuus Prefix Magazinele. Halperinist sai poolametlikult bändi neljas liige, ta lisati MySpace'i lehele ja ta esines mitmes intervjuus. Enamasti puudub ta bändi muusikavideotest, esinedes ainult videos "Atlantis to Interzone" ja 2007. aasta uuesti avaldatud videos "Gravity's Rainbow".
Esimesed salvestised (2006)
Klaxonsi debüütsingel "Gravity's Rainbow" ilmus 29. märtsil 2006 Angular Recordsi kaudu. Välja anti kõigest 500 eksemplari, mis kõik olid trükid 7-tollistele vinüülidele ja bändi enda kaunistatud. Radio 1 Steve Lamacq oli esimene DJ, kes mängis bändi muusikat ja kutsus nad mängima Maida Vale Stuudiosse laivsessioonile. Bändi teine singel "Atlantis to Interzone" anti välja 12. juunil samal aastal. See oli nende esimene väljalase iseseisva plaadifirma Merok Records alt. See viis edasise koostööni NME-ga. Lugu mängiti raadios nii Zane Lowe kui ka Jo Whiley poolt, kes eksikombel nimetasid lugu korduvalt "Atlantis to Interscope'iks". Ka Zane Lowe tegi sama vea. Nad andsid välja oma esimese pikendatud albumi "Xan Valleys" 16. oktoobril 2006. See anti välja Austraalia plaadifirma Modular Recordings kaudu ning sisaldas nende kaht esimest singlit ja mitut remiksi.
Debüütalbum (2006–2008)
Augustis 2006 kirjutas bänd alla väidetavalt 500 000 naela väärt lepingule Polydor Recordsiga, millele järgnesid arvukad pakkumised erinevatelt plaadifirmadelt. Mis puudutab summat, ütles James Righton, et tasu oli "absurdselt ekslik" ning et bänd kirjutas lepingule alla märkimisväärselt väiksema summa eest tingimusel, et nad saavad oma enda brändinime Rinse Recordsis. Bänd andis välja laulu "It's Not Over Yet" kaverversioon laulust, mis originaalis kõlas Grace'i esituses. Plaadil sisaldus laul "My Love", mis sai UK Singles Charts edetabelis 13 koha.
Nende debüütalbum "Myths of the Near Future" tuli välja 29. jaanuaril 2007. See sai UK albumiedetabelis teise koha, seda võitis vaid Norah Jonesi album "Not Too Late".
20. septembril 2007 avalikustati, et bänd laseb välja topeltalbumi, milles sisaldub 27 lugu, mis on eksklusiivselt Reynoldsi poolt miksitud. Nimega A Bugged Out Mix käis bänd Miss Kittini, Erol Alkani, Felix Da Housecati ja Simian Mobile Disco jälgedes. See lasti avalikult välja 1. oktoobril 2007.
Klaxons andis välja uue laulu, millele on avaldanud tugevat mõju progressiivsed mõjud, mis on üks võimalik muusikasuund, kuhu uus album kalduda võib, paljastas hiljuti NME. Kitarrist Simon Taylor-Davis ütles: "Me tahame teha midagi, mis on suurem ja pehmem ja valjem ja vähem täpsem ning raskemalt töödeldud – lihtsalt paljude vastuoludega. Ma arvan, et see tuleb nagu eelmine plaat, aga rohkem paistes. Me oleme kuulanud palju Euroopa progressiivset muusikat ning dubsteppi ja tantsumuusikat ja folki. Tegelikult suurt hulka erinevaid asju. On üks lugu, mida me oleme heliproovis mänginud, see on selline massiivne progressiivne heliteos."
Klaxons esines Brit Awards 2008 ajal, mis toimus 20. veebruaril 2008 Londonis, koos Rihannaga lauluga "Umbrella", millele oli "Golden Skans" taustale miksitud.
Klaxons võitis parima albumi tiitli 2008 NME Awardsil, mis toimus Londonis Indigo2 Arenal 28. veebruaril 2008. See järgnes pärast parima uue bändi tiitli võitmist aasta varem. Klaxons võitis ka kategooriates "Parim rahvusvaheline album" ja "Parim rahvusvaheline track" "Golden Skansi" eest esimesel American NME awardsil, mis toimus Los Angeleses California osariigis.