cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Osten
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Kirna, Kõljala mõis, Saaremaal Randvere mõis, Kuramaa aladel Saka vasallilinnus, Jaunbrenguļi mõis, Dreiliņi mõis, Āstere mõis, Ungurpilsi mõis jt.
Saaremaa Osten-Sackenid
Osten-Sackenid olid kantud Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse 1741. aasta	nr 78/79 all.
Eestimaa Osten-Sackenid
Osten-Sackenid olid kantud Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse 1800. aasta 9. märtsist nr 263 all ning Kaunispe Osten-Sackenid 1846. aastast.
Kuramaa Osten-Sackenid
Kuramaa Osten-Sackenid olid kantud Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse 1620. aasta 17. oktoobris nr 6, 207, 275, 287, 281 all.
Kriit (perekonnanimi)
Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kriit 38 inimesel: 17 mehel ja 21 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kriit meeste puhul 7376. kohal ja naiste puhul 6388. kohal. Perekonnanime Kriit kandja oli keskmiselt 44 aasta vanune. Perekonnanimi Kriit oli levinuim Põlva maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 2,86.
Greenwich Village
Greenwich Village, tuntud ka kui "the Village", on naabruskond Lower Manhattani lääneosas New Yorgis Ameerika Ühendriikides. Greenwich Village on 0,75 ruutkilomeetrit suur ja seal elab 22 785 inimest. Kohalikud kutsuvad Greenwich Village'is elavat inimest villager ' iks.
pisi|239x239px|vasakul|Greenwich Village
Maksev sõitja
Maksev sõitja on elukutseliste autovõidusõidu meeskonda kuuluv sõitja, kes oma töö eest tasu ei saa või maksab meeskonnas olemise eest peale. Seda võidakse teha selleks, et saada võidusõidus kogemusi või et saada osa võidusõitja elustiilist samas omamata piisavaid oskuseid, et kandideerida palgalise sõitja kohale.
Mõnikord nimetatakse sellist inimest ka sõidu ostjaks (ride buyer) või härrasmehest sõitjaks (gentleman driver).
Maksvad sõitjad on levinud nähtus paljudes madalam taseme sarjades, eriti GP2 sarjas, Formula 3 sarjas, NASCAR Xfinity sarjas ja Indy Lights'is. Siiski on ka tipptasemel sarjades nagu Vormel 1, Champ Car, IndyCar Series ja NASCAR Sprint Cup olnud palju maksvaid sõitjaid.
Formula 1
Minevikus olid F1 eeskirjad sõitjate vahetamise kohta hooaja jooksul äärmiselt liberaalsed, mis julgustas mõnda meeskonda leidma oma autodesse maksvaid sõitjaid, mõnikord ainult ühe või kahe võidusõidu ajaks. Frank Williamsi Racing Cars (Frank Williamsi ja Patrick Headi ülieduka WilliamsF1 meeskonna eelkäija) oli eriti viljakad maksvate sõitjate leidmisel – 1975. ja ka 1976. aastal sõitis selles meeskonnas kümme sõitjat. Sellele järgnevalt muudeti eeskirjad sõitjate vahetamise kohta karmimaks.
Maksvaid sõitjaid kasutavad meeskonnad on tihti pigem aeglasemad ja rahaliselt nõrgemas seisus. Kuigi maksev sõitja toob tihti väga vajalikku rahastust, on nende lepingutes tavapärane punkt tiimis osaluse ja mõju omandamise kohta. Selline sõltuvus sõitjast võib tiimile halvasti mõjuda juhul kui sõitja otsustab tiimist lahkuda ning tema asemele kedagi teist leida ei suudeta. Tiim ei pruugi suuta eelarvesse tekkinud auku täita kuna eelnevad halvad tulemused muudavad sponsorite leidmise keeruliseks. Üks selline juhtum viis näiteks Forti kokkuvarisemisele, kui pärast 1995. aasta F1 hooaega otsustas jõukas brasiillane Pedro Diniz vahetada koha Fortis Ligieri vastu. Forti lahkus F1st pärast 1996. aasta Saksamaa Grand Prix’d.
Endised Formula 1 sõitjad Ricardo Rosset ja Alex Yoong olid tuntud selle pärast, kui palju raha nende pered kulutasid meeste F1 karjääri rahastamiseks. Neid ja ka teisi maksvaid sõitjaid, nagu Giovanni Lavaggi ja Jean-Denis Délétraz, seostatakse tavaliselt kehvemate tulemustega võrreldes nende sõitjatega, kes saavad tiimilt oma teenuste eest palka. Dinizit toetas tema perekond, kuid kogu oma karjääri jooksul suutis ta näidata teiste maksvate sõitjatega võrreldes häid tulemusi. Kuue aasta jooksul sai ta kokku 10 meistrivõistluste punkti (kaks korda viienda koha punktid ja kaks korda kuuenda koha punktid, seda ajal kui vaid esimesed kümme lõpetajat said punkte. Hiljem on saanud punkte esimesed kaheksa ja tänapäeval esimesed kümme lõpetajat. Tänapäevase süsteemi järgi oleks Dinizi nimel 26 punktikohal lõpetatud etappi), samas kui paljud teised maksvad sõitjaid ei saanud ühtki punkti.
Kuid ka paljud edukad sõitjad, näiteks mitmekordsed F1 maailmameistrid Niki Lauda, Michael Schumacher ja Fernando Alonso alustasid oma karjääri maksvate sõitjatena. Niki Lauda võttis välja laenu oma elukindlustuse eest, et startida Formula 2 ja ka Formula 1 sarjas. F1 arvestuses suutis ta BRM ja Ferrari tiimidele piisavalt muljet avaldada, et saada nende palgaliseks sõitjaks ja seeläbi oma laenu tagasi maksta. Välja arvatud Lauda puhul, tuleb märkida, et neid peeti väga andekateks ja paljutõotavateks sõitjateks enne nende F1 karjääri algust ning neid rahastasid pigem tootjad kui perefondid või ettevõtted, millel pole sidemeid võidusõiduga.
Tänapäeval on maksvaid sõitjaid raskem määratleda. Paljud nüüdsest F1 maksvatest sõitjatest saavad ette näidata häid tulemusi. Sergio Pérez, Pastor Maldonado, Marcus Ericsson, Felipe Nasr, Esteban Gutiérrez, Rio Haryanto, Will Stevens, Jolyon Palmer ja Lance Stroll on kõik GP2 / GP3 / Euro F3 sarjades võite võtnud, nendega sarnasel tasemel sõitjad liiguvad tihti edasi F1-sarja. Asjaolu, et nad saavad tiimile ka rahalist toetust tuua, muudab nad tiimide jaoks oma konkurentidest ahvatlevamaks.
Teised sarjad
Mõned sarjad on üles seatud nii, et madalam sarja meistrivõistluste esikoha omanikule pakutakse tasuta kohta kõrgemas sarjas. Näiteks INDYCAR pakub auhinnaks Mazda poolt kinnimakstud kohta kõrgemas sarjas. Noortest sõitjatest koosneva grupi vahel toimuva erivõistluse auhinnaks on 150 000 $ ja rehvipakett. Sõitja, kes võidab USA F2000 rahvuslikud meistrivõistlused, võidab 300 000 $, mida saab kasutada Pro Mazda meistrivõistlustel koha saamiseks ja lisaks kaks komplekti rehve iga etapi jaoks. Pro Mazda sarja võitjale antakse koht Indy Lights sarjas ja Indy Lightsi meister saab osaleda vähemalt kolmel Indy Car etapil, millest üks on Indianapolis 500.
Fansub
Fansub (lühend fansubtiitritest) on asjaarmastajate (mitteametlike tõlkijate) tehtud välismaiste filmide või programmide subtiitertõlge.
Maksev sõitja
Teised sarjad
Maksvad sõitjad on tavalised Stock Car sarjades ja eriti madalama taseme sarjades nagu Xfinity Series ja ARCA Racing Series. Ka NASCAR Sprint Cupis on mitu maksvat sõitjat nagu näiteks Michael Annett ja Paul Menard, kes võiti Brickyard 400 aastal 2011 ja sõitis ka Chase for the Sprint Cupis aastal 2015. Stock Car sarjades on olnud ka juhtumeid, kus maksvad sõitjad on jäänud maksete tegemiseks hätta. Näide sellest on 2015. aastal Kyle Busch Motorsportsi algatatud kohtuasi sõitja Justin Bostoni vastu, kes ei suutnud oma koha eest tiimis õigeaegselt tasuda.
Fansub
Protsess
Fansubide tegemist nimetatakse fansubinguks ja tegijat fansuberiks. Tavaliselt moodustavad fansuberid töörühmad ja jagavad töö omavahel ära. Esimene fansubbitud meediamaterjal oli VHS ja Betamax lindid.
Varajasi fansube loodi analoogvideo redigeerimise seadmetega. Kõigepealt hangiti tõlkimata allikmaterjali koopia, seda saadi tavaliselt poes müüdavatelt laserplaatidelt. Võidi kasutada ka VHS-linte või isegi omatehtud salvestist, kuid see tähendas madalamat kvaliteeti valmistootes. Seejärel tõlgiti dialoog skriptiks, mis oli dialoogiga ajastatud, ja valiti välimuse parandamiseks trükistiil. Kaks populaarsemat programmi, mida selles protsessis kasutati, olid JACOsub Commodore Amiga jaoks ja Substation Alpha MS Windowsi jaoks. Järgmine samm oli luua üks või enam kõrge kvaliteediga koopiaid valmis fansubist, et sellest saaks teha järgnevaid koopiaid. Fansuber mängis läbi arvutis, mis on varustatud genlockiga, subtiitriteta video, et luua subtiitrid ja seejärel asetas nad töötlemata signaalile. Riistvara poolest valiti enamasti Amiga arvuti, sest kõige professionaalsemad genlockid olid erakordselt kallid. Lõpuks salvestati lõplik toodang. Esimene koopia salvestati enamasti S-VHS-lindile, püüdes maksimeerida kvaliteeti, kuigi mõned fansuberid olid sunnitud kasutama halvema kvaliteediga, kuid odavamat VHS-i või Beetat. Kui see sai valmis, saadeti esimene koopia turustajale.
Digisubtiitrid
pisi|Anime tõlkimine subtitreerimisprogrammiga Internet võimaldab tegeleda koostöö põhise fansubinguga, kus iga fansubi meeskonnaliige täidab vaid ühe ülesande. Online fansubbingu kogukonnad suudavad väljastada täieliku subtiitritega episoodi (sealhulgas töötada karaoke, kana, ja kanji laulude tõlkega, samuti täiendavate märkuste ja tõlkemärgetega) 24 tunni jooksul peale selle episoodi esimest ilmumist Jaapanis.
Fansubi tootmine algab subtitreerimata videoallika ehk "raw" hankimisega, mis tavaliselt on pärit DVD-lt, VHS lintidelt, telesaadetest, peer-to-peer võrkudest ja otse Jaapani-põhistelt kontaktidelt. Seejärel vaatab tõlkija video üle ja loob stsenaariumi põhjal ajakoodidega tekstifaili, mis sisaldab ka asjakohaseid märkusi. Sama seeriat või episoodi võivad iseseisvalt subtitreerida mitmed grupid erineva kvaliteediga. Fansubi grupid tõlgivad mõnikord ümber veaohtlikke fansube. Tõlgitud tekstil on määratud alguse ja lõpu ajad, et tagada subtiitrite kuvamist dialoogi ajal ning kadumist vaikuse ajal. Skripti loevad üle toimetaja ja tõlke kontroll, et tagada loomuliku ja sidusa inglise keele, mis jääks truuks algsele tähendusele. Trükiladuja vormistab dialoogi, märgid, tõlkija märkmed jne. Seejärel teostavad rühmad kvaliteedikontrolli, et leida mis tahes viimaseid vigu.
Kodeerijad võtavad skriptifaili ja loovad ühe subtiitritega videofaili, mis on sageli kindla failisuuruse või videokvaliteediga. "Kõvad" subtiitrid, või hard subs, on materjali sisse kodeeritud ja on seega raske eemaldada videolt kaotamata selle kvaliteeti. "Pehmed" subtiitrid, või soft subs, on subtiitrid, mida rakendatakse taasesituse ajal subtiitri andmefailist, mis on koos videofailiga (MKV-, OGM- jne) või eraldi failis (.aas, .srt, jne.). Pehmeid subtiitreid saab muuta ka suuremates resolutsioonides, mis võib lihtsustada lugemist kui vaataja parandab faili kvaliteeti, kuid neid on raskem sulandada videole (näiteks pööratud tekst/liikuv tekst). Kõvad subtiitrid on traditsiooniliselt olnud populaarsemad kui pehmed, videomängija toe puudumise ja plagiaadiohu tõttu, kuid nüüd väljastab enamik fansub gruppe softsub versiooni oma töödest.
Tulemuseks on arvuti videofail, mida saab jaotada CD, DVD, DDL, P2P tarkvara kaudu ja failide jagamise keskkonnas IRC. Jaotusega tegeleb tavaliselt kindel meeskond või "distro" meeskond, mis koosneb ühest või mitmest isikust, kellel on väga suure üleslaadimiskiirusega server.
Eelfansubid (1970ndate algus)
Esimene dokumenteeritud Jaapani animatsioon, mida USA-s näidati, "The Tale of the White Serpent", oli eetris 1961. aasta 15. märtsil. Kuni 1970. aastate lõpuni olid Jaapani telejaamade saated mõeldud ainult väga väikestele lastele. Varsti pärast videomagnetofonide väljatulemist novembris 1975 post- "Astro Boy" animed hakkasid levima üle kogu Ameerika Ühendriikide. Märtsis 1976, USA telejaamad hakkasid näitama selliseid super roboti saateid nagu "Getter Robo" ja tänu videomakkide levikule, võisid fännid neid salvestada ja näidata oma sõpradele. Fred Patten kirjeldab oma esimest kokkupuudet animega Los Angelese Ulme Seltsis (LASFS) 1976. aastal, kui ta kohtus ühe fänniga, kes oli varajase Sony betamax – tehnoloogia kasutaja.1977. aasta maiks asutas ta koos grupi fännidega Ameerika Ühendriikide esimese anime klubi, Cartoon/Fantasy Organisatsiooni (C/FO).
Sel ajastul oli sotsiaalselt vastuvõetav näidata animed publikule, autoriteedi, mida esindasid vähesed Ühendriikide bürood, nõusolekuta. Mõned, kes küsisid nõusolekut said vastuseks alati "ei". Jaapani firmad tegid selgeks, et nad olid teadlikud Ameerika Ühendriikides toimuva lubamatu leviku ja näitamisega, aga teadsid ka, et fännid ei saanud sellest kasumit. Nad küsisid fännidelt abi endi reklaamimisel, näiteks Toei Animatsioon palus C/FO abi San Diego Comic-Coni turu-uuringutes. Alates 1978. aastast püüdsid Jaapani firmad luua filiaale USA-s, aga peale ühe filmi, "The Sea Prince and the Fire Child", litsentseeritud RSA / Columbia Pictures Home Videole, mõistsid nad, et ei ole USA turul edukad ja viimane anime äriühingu filiaal suleti 1982. aastal.
Fleming
Fleming oli Rootsi-Soome päritolu aadlisuguvõsa.
Suguvõsast on esimesena mainitud (vahemikus 1366–1406) rüütlit Peter Fleming'ut.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Aakre, Purtse mõis.
Codlea
Codlea (saksa keeles Zeiden, ungari keeles Feketehalom) on linn Rumeenias Transilvaanias Brașovi maakonnas. Codlea asub maakonnakeskuse Brașovi kesklinnast ligikaudu 13 km lääneloodes.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Codlea elanikest rumeenlasi 82,59%, mustlasi 5,16%, ungarlasi 2,62% ja teitest rahvustest inimesi 1,16%. Rahvus oli teadmata 8,45%-l elanikest.
Saksa ordu rajas aastatel 1211–1225 piirkonda viis kindlust, sealhulgas ka Schwarzburgi kindluse. Schwarzburgi kindlust on ürikutes esmamainitud 1265. aastal. Piirkonda asusid elama saksi kolonistid, kes rajasid oma asula ka Schwarzburgii kindluse juurde. Tatarlased hävitasid kindluse 1345. aastal ja seda ei ehitatud enam uuesti üles. Asulat on nimega "Cidinis" ürikutes esmamainitud 1377. aastal.
Codlea sai linnaõigused 1950. aastal.
Harilik aeduba
Harilik aeduba ehk türgi uba on liblikõieliste sugukonna aedoa perekonda kuuluv üheaastane rohttaim.
Kirjeldus
Juurestik on hästi arenenud. Põhiline juuremass asub pindmises kihis, kuid juured võivad tungida ka kuni 1 m sügavusele.
Vars võib olla erineva pikkusega. Eristatakse puhmikulisi (25–45 cm kõrgusi), poolväänduvaid (kuni 1,5 m) ja väänduvaid (2–5 m) vorme.
Viljaks on kaun, mis võib olla väga varieeruva kujuga – sirge, kõver, lame, silinderjas.
Seemned on mitmesuguse värvusega: valged, kollakad, mustad, pruunid, kirjud jne. Kujult võivad seemned olla elliptilised, ruljad või neerukujulised.
Levila
Pärineb Kesk- ja Lõuna-Ameerikast.
Kasutamine
Aedoa kaunu kasutatakse aedviljana. Toiduks tarvitatakse poolvalminud kaunu ja seemneid termiliselt töödeldult või konserveeritult. Toored kaunad ja seemned on lektiinisisalduse tõttu mürgised. Euroopa suurimad kasvatajad on Itaalia, Hispaania, Belgia, Kreeka ja Rumeenia.
Tootmine maailmas
2017. aastal toodeti 110 riigis 24,2 mln tonni aeduba.
Tabivere RSK
Tabivere RSK on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tabiveres.
Tabivere RSK on FC Tabivere õigusjärglane.
Maardu Kunstide Kool
Maardu Kunstide Kool on huvikool Harju maakonnas Maardu linnas aadressil Keemikute 19.
1989. aastal avati Maardu Gümnaasiumis Maardu Muusikakool. Õppetööd alustati algul neljal erialal: klaver, kitarr, akordion ja bajaan. 1993. aastal asuti uude majja aadressil Keemikute 19, mis oli ehitatud 1965. aastal ühiselamuks. Esialgu tegutses kool ainult maja teisel korrusel. 1998. aastal avati kaks uut eriala: kunsti- ja balletiklass ja Maardu Muusikakool nimetati ümber Maardu Kunstide Kooliks. Kooli arenedes loodi uued aineklassid: löökriistade-, puhkpilli- ja lauluklass.
Norman J.W. Goda
Norman J.W. Goda (sündinud 1959) on Ameerika ajaloolane ja mitme ajalooraamatu autor.
Aberoti
Aberoti ehk Tammiku-Haberisti oli küla Jõhvi kihelkonnas, tänapäeval asuvad küla maad Ida-Virumaal Jõhvi valla Pajualuse küla alal.
Norman J.W. Goda
Goda on spetsialiseerunud natsionaalsotsialismiaegse Saksamaa ajaloole ja holokaustile.
Norman J.W. Goda on Norman and Irma Braman Professor of Holocaust Studies. Goda on Põhja-Carolina Ülikooli filosoofiadoktor.
Aberoti
Küla kaotati ametlikult 1977. aastal.
1959. aastal elas Aberoti külas 70 inimest, 1970. aastal 52.
Norman J.W. Goda
Teosed (osaline)
Goda artikleid on ilmunud sellistes ajakirjades nagu Journal of Modern History, The International History Review, The Journal of Contemporary History ja Antisemitism Studies.
Harry Liivak
Lapsepõlves elas Viljandis. II maailmasõja algul emigreerus Taani, kus õppis rakenduskunsti.
Arvatavasti 1948. aastal siirdus elama Rootsi (1948?) Stockholmi Segeltorpi linnaossa. Rootsis õppis ta edasi rakenduskunsti ning töötas rakenduskunsti ja dekoratsioonide alal. Avaldas oma karikatuure Rootsi ajalehes Stockholms-Tidingen Eestlastele.
1951. aastal siirdus elama Montréali, kus töötas rakenduskunstnikuna ettevõttes Taylor Advertising Limited. 1955. aastal toimus Ameerika Ühendriikides New Yorgis rahvusvaheline reklaamifirmade näitus, millest võtsid osa ka Kanada suuremad reklaamifirmad, teiste seas Taylor Advertising Limited Harry Liivaku loodud reklaamikavanditega, mis said sellel näitusel esikoha ja auhinnaks kuldraha.
Hiljem töötas Liivak Montreali Eesti Teatris dekoraatorina. Kanadas elades avaldas oma karikatuure ajalehes Vaba Eestlane. Hiljem siirdus elama Ameerika Ühendriikidesse New Yorki, kus ta ka suri.
Ta oli Korp! Sakala vilistlane.
Anşār al-Islām
Ansar al-Islam (arabia keeles ‏أنصار الإسلام‎, Anṣār al-Islām‚ Islami kaitsjad) on 2003. aastal asutatud kurdide islamistlik rühmitus Põhja-Iraagis. Kontaktid al-Qaida ja Ansar al-Sunnaga.
Rahulike elanike vastu suunatud enesetapurünnakute tõttu on terroriorganisatsioon.
Boyfriend (Dove Cameroni laul)
"Boyfriend" on Ameerika laulja Dove Cameroni laul, mis avaldati 11. veebruaril 2022 Disruptor Recordsi ja Columbia Recordsi kaudu tema peatselt ilmuva debüütstuudioalbumi juhtsinglina. Laulu kirjutasid Cameron, Delacey, Evan Blair ja Skyler Stonestreet ning produtseeris Evan Blair.
Heiner Rank
Heiner Rank (11. detsember 1931 Nowawes (tänapäeval Potsdam) – 17. november 2014 Berliin) oli saksa kirjanik. Põhiliselt on ta kirjutanud kriminaalromaane, kuid on loonud ka ulmekirjandust.
Enstrom 480
pisi|Enstrom 480 Enstrom 480 on kerge helikopter, mida toodab Enstrom Helicopter Corporation.
Heiner Rank
1978–1988 juhatas ta Saksa DV Kirjanike Liidu ulmekirjanduse töögruppi.
Enstrom 480
Tehnilised andmed
Esimene lend tehti 7. oktoobril 1989 Ameerikas. Helikopter on varustatud Rolls Royce'i turbiinimootoriga, mille võimsus on 285 hobujõudu. Helikopteri teeb unikaalseks kapteni isekoha paiknemine vasakul. Õhusõidukis on viis istekohta. Masinal on erinevalt Robinson R44-st kolmest labast koosnev pearootor, mille läbimõõt on 9,75 meetrit. Tühjana kaalub Enstrom 760 kg ning maksimaalne stardikaal on 1293 kg. Maksimaalsel lennukõrgusel (3900 m) on kopteriga võimalik lennata maksimaalselt 700 km kaugusele. Õhusõiduki hind uuena ilma lisavarustuseta on 700 000 eurot ning kasutatuna saab selle soetada keskmiselt 350 000 euro eest.
Heiner Rank
Heiner Rank on avaldanud 18 kriminaalromaani (mitmed nendest koos kaasautoritega ja pseudonüümi all). Ta avaldas 1973. aastal ulmeromaani "Die Ohnmacht der Allmächtigen" ("Kõikvõimsate minestus"). Samuti on temalt ilmunud ulmejutud "Schöne Bella" ("Ilus Bella", 1981) ja "Psychoosmose" ("Psühhoosmoos", 1985).
Two Bridges (Manhattan)
Two Bridges on naabruskond, mis asub Manhattanil New Yorgis Ameerika Ühendriikides.
Nimi Two Bridges on tulnud sellest, et naabruskond asub kahe silla – Manhattani ja Brooklyni silla – pealesõidu juures.
pisi|vasakul|Vaade üle [[East Riveri suudme]] pisi|vasakul|[[Manhattani sild ja Brooklyni sild East Riveri vastaskaldal]]
Maksim Kontsevitš
pisi|250px| Maksim Kontsevitš (2007) Maksim Kontsevitš (prantsuse keeles Maxim Kontsevich; vene keeles Максим Львович Концевич Maksim Lvovitš Kontsevitš‎‎; sündinud 25. augustil 1964 Himkis) on vene päritolu Prantsusmaa matemaatik, Crafoordi auhinna ja kahe Läbimurde auhinna laureaat.
Ta töötab 1999. aastast Põhja-Prantsusmaal asuvas süvauuringute instituudis Institut des hautes études scientifiques matemaatikaprofessorina. 1993. aastal tuli ta ideele luua homoloogiline peegelsümmeetria. 1998. aastal pälvis ta Fieldsi medali sõlmede invariandi (Kontsevitši invariant) loomise ja Edward Witteni hüpoteesi tõestuse eest. Hüpotees väitis, et esitatud kvantgravitatsiooni mudelitest on kaks neist samaväärsed.
2012. aastal sai ta Läbimurde auhinna fundamentaalfüüsikas olulise panuse eest matemaatilise füüsika valdkonnas (sealhulgas sõlmede teooria alal) ja homoloogilise peegelsümmeetria väljatöötamise eest stringiteoorias. 2015. aastal anti talle Läbimurde auhind matemaatikas tõhusa panuse eest mitmes matemaatika valdkonnas, sealhulgas algebralise geomeetria, deformatsiooniteooria, sümplektilise topoloogia, homoloogilise algebra ja dünaamiliste süsteemide teooria alal.
Haridus- ja töökäik
pisi|Maksim Kontsevitš (2007) pisi|100px|Fieldsi medal Ta astus 1980. aastal 16-aastaselt Moskva riikliku ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonda matemaatika erialale. Seal oli tema juhendajaks Izrail Gelfand, keda Kontsevitš peab 20. sajandi üheks väljapaistvamaks matemaatikuks. Ülikooli kolmandal kursusel kirjutas Kontsevitš artikli 26-mõõtmelisest ruumist superstringiteoorias.
Pärast ülikooli lõpetamist 1985. aastal, asus ta tööle NSV Liidu Teaduste Akadeemia Harkevitši-nimelisse informatsiooniinstituuti. 1992. aastal sai ta Bonni Ülikoolist filosoofiadoktori kraadi matemaatikas. Seejärel töötas ta Princetonis, Berkeleys ja Harvardis.
Praegu töötab ta Pariisi külje all asuvas süvauuringute instituudis Institut des hautes études scientifiques professorina. Ühtlasi on ta Ameerika Ühendriikides Rutgersi ülikooli distingeeritud külalisprofessor. Ta jätkab koostööd ka Moskvas asuva Harkevitši-nimelise informatsiooniinstituudiga.
Isiklikku
Ta mängib tšellot. 1993. aastal abiellus. 1999. aastal sai ta koos abikaasaga lisaks Venemaa kodakondsusele ka Prantsusmaa kodakondsuse.
Tema isa on orientalist Lev Kontsevitš.
Voldemar Soiver
Voldemar Soiver (1927–1997) oli eesti klaasikunstnik.
Voldemar Soiver lõpetas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi Maks Roosma õpilasena 1955. aastal.
Ta töötas Tarbeklaasis, Djatkovo kristallitehases ja 1963–1967 tehases "Krasnõi Gigant". Alates 1967. aastast ja pensionile jäämiseni töötas Voldemar Soiver Penza kunstikooli õppejõuna.
Nanny
"Nanny" (inglise keeles "The Nanny") on USA-s aastatel 1993–1999 telejaama CBS jaoks toodetud komöödiasari lapsehoidja Fran Fine'ist. Sarja stsenaristid on nimiosa mänginud Fran Drescher ja tema toonane abikaasa Peter Marc Jacobson.
Esimeses osas töötas juudi päritolu kosmeetik Francine Joy "Fran" Fine oma poiss-sõbra Danny Imperiali juures Queensi linnaosas. Kui Danny jättis ta maha ja vallandas ühekorraga, töötas ta algul kosmeetikatoodete proovireisijana. Kord sattus ta Broadway produtsendi Maxwell Sheffieldi ukse taha, kes pidas teda lapsehoidja kandidaadiks. Nii sai Fran Sheffieldide kolme lapse – Maggie, Brightoni ja Gracie – lapsehoidjaks. Ta võitis laste südamed, ehkki nood olid varem mitu lapsehoidjat suutnud eemale peletada.
Williamsburg (Brooklyn)
Williamsburg on 5,64 ruutkilomeetrit suur ja seal elab 32 926 inimest. Keskmine inimene Williamsburgis teenib 30 694 eurot ehk 35 499 dollarit aastas.
Inna Malva
Ta oli IX üldtantsupeol neiuderühma üldjuhi assistent ning X ja XI üldtantsupeol naisrühmade üldjuhi assistent.
Juta Kivimäe
Juta Kivimäe (sündinud 10. detsembril 1952 Pärnus) on eesti kunstiajaloolane.
Valev Laube
Valev Laube (sündinud 21. veebruaril 1995) on eesti kunstnik, disainer, mänedžer ja produtsent. Laube on New Yorgis kujundus- ja turundusfirma The VL Studios üks asutajatest ja praegune loominguline juht.
Ta on lõpetanud 2014. aastal rahvusvahelise keskkooli United World College of Adriatic Itaalias ja 2018. aastal Rochesteri Ülikooli Ameerika Ühendriikides digitaalmeedia ja kunsti erialal.
Juta Kivimäe
Töötas 1978. aastast Eesti Rahvusraamatukogus vanembibliograafina. Alates 1983. aastast töötab ta Eesti Kunstimuuseumis. Oli aastatel 1983–1991 Kristjan Raua majamuuseumi juhataja, alates 1999. aastast muuseumi skulptuurikogu juhatajana.
Loominguline tegevus
On kirjutanud kaassõnu Eesti Lastekirjanduse Keskuse väljaannetele, kunstikataloogidele jmt, jooksvat kriitikat ja näituste tutvustusi ajalehtedele ja ajakirjadele, käsikirju dokumentaalsetele kunstifilmidele. Kunstiteaduslikus uurimistöös on keskendunud 20. sajandi esimese poole eesti kunstiajaloole ning Teise maailmasõja järgsete aastakümnete ja nõukogude perioodi modernistliku skulptuuri arengutele
Valev Laube
Looming
Alates 2017. aastast on ta New Yorgis muusikalide "Kalevala the Musical" ja "Singing Revolution: The Musical" brändi mänedžer.
Roland Sutt
Roland Sutt (hüüdnimega Roll; sündinud 19. veebruaril 1972) on eesti trummar.
Ta on mänginud ansamblites Nyrok City, Onu Bella Bänd ja Vennaskond.
A-Rosa Donna
pisi|A-Rosa Donna ja Bolero Budapestis A-Rosa Donna (registreeritud nimi A'Rosa Donna) on neljatekiline Saksamaa jõereisilaev.
2001. aastal tellis Saksamaa Deutsche Seereederei ja Briti laevakompanii P&O ühisettevõte Seetours Neptun Werftilt Rostock-Warnemündes kaks sama tüüpi neljatekilist jõereisilaeva. Seereederei soovis lisaks ookeanireisidele, mida ta korraldas laevaga A-Rosa Blu, hakata sama kaubamärgi all korraldama ka jõereise Doonaul ja vajas selleks sobivaid laevu. Neptun Werft pidi laevade projekti muudatusi tegema, et need vastaksid 2001 kehtima hakanud uutele Euroopa Liidu eeskirjadele parvlaevade osas. Need laevad (A-Rosa Bella ja A-Rosa Donna) anti tellijale üle 2002. aasta märtsis.
Need laevad ei saanud üle Läänemere, Kieli kanali, Põhjamere, Waddenzee, Reini ja Maini Doonuale sõita, sest nad olid 14,4 m laiad, aga Reini-Maini-Doonau kanal on kuni 11,4 m laiustele laevadele mõeldud. Seepärast laaditi need laevad praamide ehk pontoonide peale ja viidi puksiiride abil Musta mere sadamasse Constanţasse, kust nad sõitsid omal jõul üle Doonau – Musta mere kanali Oltenitani, kuhu saabusid 22 päeva pärast väljumist Rostockist.
9. mail 2002 toimus A-Rosa Bella esmareis. See viis Doonau deltast Passausse. A-Rosa Donna järgnes 10. mail sama teed pidi.
2003 likvideeriti ühisettevõte Seetours. A-Rosa oli üks kolmest kaubamärgist, mis jäi Deutsche Seereedereile, kes hakkas seda valitsema oma tütarettevõtte Arkona kaudu. Alates 2009 on laeva omanik laevakompanii A-Rosa Flussschiff GmbH. See ettevõte tekkis siis, kui jõelaevandusega tegeleva osakonna juhatus kõik DSR-i jõelaevad emafirmalt välja ostis ja iseseisvat äri alustas.
Laev sõidab Doonau-äärsete linnade Passau (Saksamaa)–Viin–Budapest–Belgrad–Vilkovo (Ukraina) vahet. Tehniline hooldus toimub Linzis. Laeva kodusadam on Rostockis, aga sinna ei saa laev omal jõul sõita.
Tehnilised andmed
Laev on 124,5 m pikk ja 14,4 m lai. Tema süvis on 1,47–1,87 m ja laev ulatub veepinnast 6,96 m kõrgemale. Laeva veeväljasurve on 1850 tonni. Laev suudab arendada kiirust 13 sõlme.
Laeval on 4 tekki, 100 kajutit ja 242 reisijakohta. Laevaperes on 50 liiget.
Laeva peamasina moodustavad 2 MTU diiselmasinat, kumbki võimsusega 0,8 MW, kokku 1,6 MW. Sõuseadme moodustavad 2 Schotteli põtkurit, mida käitab diiselmootor võimsusega 220 kW. Elektrisüsteemi toidet juhitakse 3 MAN-i diiselgeneraatori abil, millest igaühe võimsus on 380 kW. Lisaks on laeval Deutzi varugeneraator võimsusega 37 kW.
Laeva sisustus
Laeval on 100 neljatärnikajutit. Kõik need on kahekohalised ja nende pindala on 14,5–16,5 m². Kõigis kajutites on konditsioneer, dušš, kahekohaline voodi, seif ja lameekraanteler. Keskmisel tekil on 48 kajutil rõdu. Alumisel tekil on 42 tagumises kajutis lisadiivan. Kaks alumist tekki on ette nähtud üksnes puhkekohaks reisijatele ja laevaperele.
Ülemisel tekil on vööri eesosas klaasist seintega puhkesaal, kus on baar ja lava. Sellest tagapool asub tervise- ja heaolukeskus, kus on massaažiruum, jõusaal ja kaks sauna. Laeva keskosas on sissepääsu lähedal kauplus. Laeva restorani taga on lahtine ahtritekk. Lahtisel tekil on bassein, päevitamisala, puttamise griin golfimängijate jaoks ja grillimiskoht. Osa lahtisest tekist on kaetav varikatusega.
Mürknastiklased
Mürknastiklased (Elapidae) on maoliste alamseltsi kuuluv madude sugukond.
Mürknastiklaste sugukonna madude hammustus on loomadele eluohtlik ja võib surmavaks saada. Samas peavad teadlased neid ka meditsiiniliselt olulisteks mürkmadudeks. Mitmetelt mürknastiklaste sugukonda liigitatud madudelt lüpstud süljest on hakatud valmistama mitmesuguseid ravimeid.
Klassifikatsioon
pisi|[[Aipysurus laevis]] pisi|[[Must mamba]] pisi|[[Oxyoranus]] pisi|[[Micrurus tener]] pisi|[[kuningkobra (Ophiophagus hannah)]] pisi|[[Hemachatus haemachatus]] pisi|[[Oxyuranus microlepidotus]] pisi|[[Laticauda colubrina]]
Mürknastiklaste sugukond jagatakse roomajate andmebaasis 354 liigiks.
Anatoomia ja füsioloogia
Mürknastiklastel on südame juures paaris-sagaraline tüümus. Parem kops on hästi arenenud. Oluliseks suhtlemisvahendiks ja haistmiselundiks on Jacobsoni elund. Isasloomade kopulatsioonielundiks on paariline hemipeenis, mis on hästi varustatud. Emasloomad on nii ovipaarid kui vivipaarid.
Mürgisus
Austraalias tabab igal aastal ligi 3000 inimest maohammustus, aga kõikide hammustuste käigus ei erita madu sülge. 10% hammustatuist on tulnud manustada vastumürki. Aastas sureb teadaolevalt üksnes 5 inimest nende maohammustuste tagajärjel.
Dipsina
Dipsina on maoperekond.
Levila
Neid võib kohata Namiibias, Botswana lõunaosas ja Lõuna-Aafrika Vabariigis.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Dipsina multimaculata seisuga 29.03.2014.
Alfred Schmidt
__SISUKORDEES__ __DISAMBIG__
Pika talu kuusk
Pika talu kuusk on kaitsealune kuusk Põlva maakonnas Kanepi vallas Ihamaru külas Kuuse talu juures (kaitse alla võtmise aktis Pika talu juures). Puu võeti kaitse alla 2003.
Puu ümbermõõt on 260 cm ja kõrgus 32 m.
Itaalia jalgpallistaadionite loend
Alltoodud tabelis on loetletud Itaalia jalgpallistaadionid (mahutavusega vähemalt 15 tuhat pealtvaatajat; mõned allosundatuist on kasutatavad veel ka teiste spordialade viljelemiseks).
Chappie
"Chappie" on Lõuna-Aafrika Vabariigist pärit filmilavastaja Neill Blomkampi 2015. aastal valminud ulmefilm, mille aluseks on Blomkampi ja tema abikaasa Terri Tatchelli kirjutatud stsenaarium.
Sisukokkuvõte
Filmi tegevus toimub lähituleviku Lõuna-Aafrika Vabariigis, kus kuritegevuse ohjeldamisega tegelevad peamiselt ettevõtte Tetravaal välja töötatud politseirobotid. Kui enamkasutatava robotimudeli väljatöötaja Deon Williams (Dev Patel) ei saa firma tegevjuhilt (Sigourney Weaver) luba proovida robotite peal oma katselist programmi, mis annaks neile eneseteadvuse, varastab ta firmast mahakandmisele mõeldud mudeli ja installeerib programmi sinna. Paraku sattub see mõtlemis- ja tundevõimega robot (Sharlto Copley) kurjategijate jõugu kätte, kes annavad talle nimeks Chappie ja soovivad rakendada teda röövide korraldamisel. Deoni põhirivaal, sõjaväelise taustaga insener Vincent Moore (Hugh Jackman) kasutab olukorda ära, et saboteerida kõiki Deoni loodud roboteid ja tõestada enda loodud robotimudeli paremust. Chappie jaoks tähendab see meeleheitliku võitluse algust iseenda, oma looja ja nende teadvuse säilitamise nimel.
Irina Nikulnikova
Irina Nikulnikova (aastani 1980 Irina Ignatova; sündinud 8. augustil 1947 Puhja vallas Tartumaal) on vene päritolu Eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu
Irina Nikulnikova on agronoomi tütar.
Nikulnikova lõpetas 1965 Tartu 4. Keskkooli, 1971 EPA veterinaariateaduskonna ning kaitses 2000. aastal EPMÜ-s magistrikraadi veterinaarmeditsiinis väitekirjaga "Veiste papillomatoosi diagnostika ja ravi". Ta on töötanud 1971–76 EPA kirurgia ja sünnitusabi kateedris veterinaararsti ja õppejõuna, 1976–94 assistendina, 1994–2000 EPMÜ teraapia instituudis assistendi ja 2004 lektorina. 2005. aastast on Nikulnikova EMÜ veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi lektor. Ta on lugenud üld- ja erikirurgiat, oftalmoloogiat, radioloogiat ja röntgenoloogiat.
Teadustöö
Irina Nikulnikova uurimisvaldkonnad on koepreparaatide kasutamine, koduloomade haigused ja esmaabi ning veterinaarkirurgia. Ta on avaldanud üle 10 teadustrükise.
Šlokenbeka vasallilinnus
Šlokenbeka vasallilinnus (läti keeles ka Slokumberga, saksa keeles Schlockenbeck – 'Lukuoja' või 'Lukujõe') oli Liivi ordule kuuluva Tukumsi ordulinnuse abilinnus ja asub Engure piirkonna (Engures novads) Smārde valla (Smārdes pagasts) Milzkalnē külas Slocene jõe (saksa keeles Schlocke-Fluss) põhjakaldal.
Venemaa keisririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Kuramaa kubermangu Tukumsi ülemhauptmannschafti (saksa keeles Oberhauptmannschaft Tuckum) Tukumsi hauptmannschaftkonnas.
Aadress: "Šlokenbekas muižas ansamblis", Milzkalne, Smārde vald, Engure piirkond. Tel: 63182354 (Teedemuuseum), 29904147 (mõis), e-pasts: muzejs@lvceli.lv, info@slokenbeka.lv, www.slokenbeka.lv, GPS 56.9760160 23.2261073
Nimekujud
Schlocke jõe ("Luku" jõgi) järgi nimetati ka uus Tukumsi abilinnus Schlockenbekiks ("Lukuoja"). Sama Riia tee ääres, otsejoones 26 km kaugusel (maanteed mööda abilinnusest u 37 km) Lielupe ("Suurjõgi") jõe vasakul kaldal oli maantee jõeületuskohal Sloka (Schlock – "Lukk") asula ja mõis, mis praegu moodustavad Jūrmala läänepoolse linnaosa. Otsejoones Kuramaale pääsu takistas seal Sloka raba ja järv. Seepärast keeras maantee seal keskajal Riia lahe rannaäärsetele luidetele, ehk siis looduslikud takistused "lukustasid" otsepääsu Kuramaale ja Tukumsi ordulinnuse – Kuramaa "väravate" juurde.
Asukoht
Linnus asetseb Slocene jõe selles kohas ligi 500 meetri laiuseks avarduva ürgoru kagupoolse nõlva peaaegu jõeni eenduval madalamal astangul, mis moodustab mugava sillapea jõe ületuseks. Linnuse lähedale jäi ka teerist: lääne poole läks maantee 4,5 km kaugusel asuvasse Tukumsi ordulinnusesse ja alevisse; põhja poole kulges maantee 11 km kaugusel oleva Riia lahe suunas, kust sai edasi Riiga; ida poole viis maantee suure soo ääres asetsevate Valguma järvedeni, lõunasse sai üle jõe minnes Jelgava (Miitavi) ordulinnuse ja uue lõunapoolse Riia–Preisimaa maantee suunas.
Linnus algusaegadest Liivi sõja alguseni
1484 ründasid riialased kodusõja käigus Liivi ordu vastu Tukumsi linnust. Linnus vallutati ja rööviti koos selle külje all olnud alevikuga paljaks ning süüdati põlema, foogt vangistati. Arvatakse, et pärast seda ehitas vasall Werner von Butlar Šlokenbekale esimesed kindlustused.
1511. aastal olevat ajalookirjanduses teavet, et Werneri poeg Dietrich von Butlar müünud oma maja ja maad Tukumsis ja läinud elama Šlokenbeka linnusmõisa.
1541. aasta 9. mail andis meister Wennemar endised Butlari läänid rahuldustundega üle veendunud katoliiklasele Dietrich Schenkingile.
1544. aasta 19. jaanuaril on linnusekohta esimest korda kirjalikult mainitud, kui "Šloka nimelises paigas oja ääres" (an der beke der hoerten Schloke) seoses lääniraamatu üleandmisega Schenkingile. Viimane sai linnuse ja ka patronaažiõigused Tukumsi ja Kandava kihelkonnakirikute üle, mis kuulusid enne samuti Butlarile. Samal aastal pidas linnus vaatamata oma nõrgale konstruktsioonile vastu selle aja sõjatehnikareeglite järgi läbi viidud piiramisele. Vasall Butler tahtis linnust jõuga oma valdusse tagasi saada, kuid sai kaotuse osaliseks.
Linnus Liivi sõjast Poola-Rootsi sõjani
1570ndatel andis hertsog Ketler endistele vasallidele läänistatud maad, nagu Šlokenbeka, Seme, Vecmoka jt. neile pärisomandiks, lootes sellega võita omale toetust aadelkonna hulgas.
1573 suri Dietrich Schenking ning 1580. aasta 6. detsembril jagasid tema 6 poega pärandi omavahel. Šlokembeka sai omale Mathias Schenking, kes maksis ülejäänud vendadele nende osa välja. Pärast isa surma sai Mathias (Tyso) ka endise Tukumsi ordulinnuse pealikuks (hauptmanniks).
1605. aastal, alanud Poola-Rootsi sõja käigus ja veidi enne suurt Salaspilsi lahingut, maandasid rootslased mererannal Plienciemsi juures 4000-mehelise dessandi. Sealt kulges 18 km pikkune maantee põhjas otse Tukumsisse. Rootslased ründasid Tukumsit, kaitseta linnus hõivati ja pandi põlema, linnuseülem Mathias Schenking võeti vangi. Lähedalasuv Šlokenberga oli küll Tukumsi abilinnus, kuid tulirelvade kasvanud võimsuse tõttu samuti mitte eriti kindel varjupaik.
1610 sai Schenkingite perekond vastavalt Gothaerdi privileegile endise Šlokenbeka ordulääni ka ametlikult enda nimele, st. valdus muutus alloodiks. Mathiase vend Otto Schenking tõusis samal ajal poolakate nn Üleväina Liivimaal moodustatud Võnnu piiskopkonna peapiiskopiks.
1622 tulid Riiast 40 rootsi sõdurit kolonel Aserseni juhtimisel öösel mereäärt mööda vargsi Tukumsisse, tungisid linnusesse ja võtsid hertsogi õuemarssali ja linnuse komandandi Mathias Schenkingi järjekordselt vangi. Edasi hõivasid nad Šlokenbeka vasallilinnuse, kuhu kohalik aadelkond oli sõja eest oma varad varjule toonud. Sealt said nad hea saagi ja suundusid rahulolevalt tagasi Riiga.
Linnus-mõis hertsogkonna ajast II maailmasõjani
1678–1701, Putkammerite ajal toimus vanas vasallilinnuses ümberehitusi. Kompleksi kohandati rohkem põllumajandusliku mõisa vajadustest lähtuvalt. Läänepoolse kaitsemüüri külge ehitati ait. Vana puidust mõisa härrastemaja asus linnuse keskel.
Juhan Kuslap
Juhan Kuslap (11. juuni 1910 Laiuse vald, Tartumaa – 6. september 1990 Stockholm, Rootsi) oli Eesti kinokroonika režissöör ja filmioperaator.
Šlokenbeka vasallilinnus
Linnus-mõis hertsogkonna ajast II maailmasõjani
1688 ehitati põhja- ja lõunapoolse kaitsemüüri keskele väravatornid, mis asusid ühel teljel üksteise vastas. Linnusemüüri äärde seati samuti sisse piiritusevabrik, ehitati lehmalaut ja võlvkelder, küün jm põllumajandushooned. Läänepoolse kaitsemüüri keskel asunud torn ehitati ümber aidaks. Nähtavasti lammutati torni madalamaks. Hoonete fassaadid kaunistati tellis- ja kipsilustustega.
1701 ründas linnust ka Rootsi sõjavägi ja hõivas selle.
XVIII sajandi keskel, Grothuside ajal, jätkati majandushoonete – aidad ja küünid – rajamist.
Krediidiasutus
Pank ja ühistupank erinevad omandivormi poolest. Pank on aktsiaselts, millel on krediidiasutuse tegevusluba. Ühistupank on hoiu-laenuühistu, millel on krediidiasutuse tegevusluba.
Šlokenbeka vasallilinnus
Linnus-mõis hertsogkonna ajast II maailmasõjani
1752 (1772) kaunistati väravatorne klassitsistlikus stiilis ja ehitati neile peale mansardkatused. Sajandi lõpus püstitati põhjaseina külge maakividest laut. 1789–1808 kasutas omanik suvekoduna Durbe mõisat.
Majanduslikus mõttes oli XIX sajandi alguseks tegemist hästitöötava ja omanikule head tulu toova mõisaga. Samal ajal kolisid omanikud elama lähedalasuvasse, uude avarasse ja moodsasse tellistest ehitatud Durbe mõisa.
1841–1845, Bulmeringide ajal ehitati vana teenijatemaja asemele kaitsemüüri edelanurka puidust elumaja.
1860ndatel ehitati Reckede poolt piirituseärist saadud rahaga uued majandushooned Šlokenbekale. Ümberehitused kestsid umbkaudu aastatel 1869–1903 Ludvig von der Recke korraldamisel.
1865. aastal külastas Šlokenbekat kunstnik Julius Johan Dering (1818–1896), kes kirjutas oma mälestustes, et XIX sajandi lõpus lammutati ümberehituste ajal vana puidust mõisahoone, n-ö pealinnus, millest jäid alles ainult vundamendimüürid. Vanad laskeavad laskepesadega jäid näha ainult linnuse läänemüüris, mujal jäid nad hoonete sisse. Sealolles tutvus Dering ka vanade dokumentidega, mida hoiti ühe väravatorni kohal asuvas toas.
Esimese maailmasõja ajal asus linnusmõisas Saksa armee rindelähedane laatsaret.
1923 andis Läti riik Šlokenbeka Tukumsi metskonnale, kuid viimane ei hoolinud kinnistu ehitistest ja need hakkasid lagunema. Ka pärast teist maailmasõda seisid hooned kasutuseta.
1926 mõõdistas linnusmõisat läti ajaloolane ja arheoloog H. Pīrangs.
Šlokenbeka II maailmasõjast tänapäevani
1949. aastani oli Šlokenbekas masinatraktorijaam (MTJ). Siis anti mõis Läti NSV Ministrite Nõukogu Teedevalitsusele, et sinna saaks ladustada teehooldustehnikat. Kompleksi ei hooldatud, nii mõnelgi hoonel kukkus katus sisse ja hooned muutusid varemeteks.
1990. aastast kasutas mõisakompleksi Tukumsi teedeehitusfirma Šlokenbeka.
1997. aastal anti mõisakompleks üle Läti Vabariigi Sideministeeriumile ja samal aastal lülitati see ka Euroopa kultuuripärandi nimekirja. Sinna kuulumist märgib sinise lipu tähis, mis on Lätis 100 lossil ja mõisal.
2000. aastal viidi teedemuuseum koos eksponaatidega üle Ogrest Šlokenbekasse.
2013. aasta juulis toimusid väiksemamahulised arheoloogilised väljakaevamised Läti Teaduste Akadeemia ajalooteaduste doktori Rūdolfs Brūzi juhtimisel paigas, kus kavatseti taastada hoone Teedemuuseumi väljapaneku laiendamise tarbeks. Läti Mälestiste Kaitse Inspektsioon palus uurida, kuivõrd suures ulatuses on antud objektil mullatööd võimalikud. Kultuurikihi leiuaineses oli ka üks XVI–XVII sajandi Hispaania münt, vitraažakna klaas, ahjukahleid, portselani, keraamikat, musketikuule, hobuserakmeid jpm.
Ehitus
Tegemist on põhja-lõunasuunalise pikliku ja ebakorrapärase ristküliku kujulise tulirelvadele kohandatud kastell-linnusega. Ehitusstiili järgi on see Kuramaa tüüpi maantee-laagerkastell. Otstarbe järgi oli see sõjaväelaager-aitlinnus, mis pidi abistama ka Tukumsi pealinnust rünnaku korral. Ühtlasi oli see ka lisavõõrastemaja elava liiklusega Riia–Tukumsi–Kandava–Kuldiga–Grobina–Meemeli–Preisimaa maanteel. See oli keskaja lõpu poole kõige idapoolsem kindlus sellel ühendusteel ja kõige lähem Riiale. Kivist oli linnuse ringkaitsemüür, sellele toetusid linnuse sees mõned harvad puithooned. Piklike laskeavadega müüri peal oli ka kaitsekäik.
Juhan Kuslap
Kuslap lõpetas 1928. aastal Hugo Treffneri gümnaasiumi ja selle järel reservlipnikuna Sõjakooli. Õppis Tartu ülikooli usuteaduskonnas ja õigusteaduskonnas. Kuslap kuulus EÜS Põhjalasse.
Šlokenbeka vasallilinnus
Ehitus
Kuna linnus oli ehitatud jõeoru kagunõlva eenduvale ja madalduvale platoole, siis oli linnuse kagunurk u 5 meetrit madalamal, kui loodenurk. Ilmselt pidi loodenurga ümber olema kaevatud ka mingisugune vallikraav. Ristkülikukujulise rajatise müüripikkused on 128 m; 111,5 m; 123 m (51+72 m) ja 84 meetrit, mis teeb linnuse põhiplaani pindalaks kokku 12 250 m2 ehk üle 1,2 ha. Kaitseringmüür on 1 m paksune ja laotud maakividest. Tellist mõõtmetega 24–25 cm x 13–14 cm x 7–7,5 cm on kasutatud ainult kõrgete laskepilude, mis kohati algavad üsna maapinna lähedalt, vooderdamiseks. Läänepoolses seinas paiknevad laskeavad iga 5 m järel. Säilinud on neid täielikult või osaliselt kokku 35: 14 lääneseinas, 5 põhjaseinas, 8 idaseinas ja 8 lõunaseinas. Ülejäänud laskepiludega seinad ja seinafragmendid lõhuti osade majandus- ja eluhoonete taasülesladumise käigus. Laskepilud olid müüri välispinnal 142 cm kõrged ja 15 cm laiad ning siseküljel 175 cm kõrged ja 80 cm laiad. Laskeavad hoidsid vajadusel tule all ka põhjapoolsest teeristist tulevat ja piki linnusemüüri idakülge veskitammi peale kulgevat maanteed. Linnus oli tulirelvadega varustatud jalaväegarnisoni (palgasõdurite) majutamiseks, kusjuures eraldi positsioone suurtükkide jaoks ei olnud. Ilmselt piirduti kergete tulirelvadega.
Juhan Kuslap
1934. aastal asus tööle stuudios Eesti Kultuurfilm produktsioonijuhatajana, kus tema põhitööks oli Eesti nädalaringvaate tegemine, mida näidati kinodes.
Šlokenbeka vasallilinnus
Ehitus
XIX sajandi seisuga oli enam-vähem hoonestamata ainult kompleksi läänemüür, ei ole teada, kas ka keskajal oli hoonete paigutus selline. Algse värava – sissepääsu koht linnusesse ei ole määratletud, kuid arvatavasti oli neid ainult üks. Praegused 2 peaväravat – lõuna- ja põhjapoolne – on rajatud hiljem mõisaajal, kui linnus oli oma sõjalise tähtsuse juba kaotanud. Linnusealal on toimunud väiksemamahulisi arheoloogilisi väljakaevamisi. Varem olid Läti territooriumil sarnased kompleksid Biksti, Vārvē, Zlēkāse ja Stukmaņi mõisad, kuid nendes kohtades on kaitsemüür hävinud.
Praegune seisukord
See on ainukene Lätis nii täielikult sellisel kujul säilinud väikelinnus-mõis või laiendatud hooviga kindlustatud mõisahoone XV sajandist. Praegu asub sealses kompleksis Läti teedemuuseum, kus on välja pandud kõik teedeehitusega seotu suunaviitadest teerullideni. Mõisa-linnusekompleks on enamjaolt restaureeritud ja konserveeritud, uuesti on taastatud ka osa hooneid. Keskaegne on enamjaolt säilinud linnuse kaitseringmüür, milles on 31 laskepilu.
Juhan Kuslap
Kuslapile määrati stipendium ja ta täiendas end filmi alal Berliinis, Pariisis, Helsingis ja Moskvas. Seoses tööga filmikroonikas nägi ja jäädvustas Kuslap sündmusi Eesti okupeerimisel 1940. aastal. Ta on rääkinud sellest ajast Eesti Televisiooni saatesarjas "Ülemere meenutusi" (1989).
Šlokenbeka vasallilinnus
Praegune seisukord
Linnusmõisa juures on vaatamisväärsed veel Slocene jõel asuv sild lõunapoolse väravatorni vastas, sinna lähedale jäävad ka vana veski, mis on ehitatud enne 1780. aastat, ja veskitiik. Veski juures on obelisk edumeelsele ja rahva hulgas lugupeetud parunile Mathias Dietrich Reinhold von der Reckele ning läheduses asub Reckede perekonna matusekabel.
Juhan Kuslap
Saksa okupatsiooni ajal 1942–1943 töötas Ostlandfilmi korrespondendina Tallinnas.
Šlokenbeka vasallilinnus
Praegune seisukord
Riikliku tähtsusega arheoloogiaobjekt nr 2324, riikliku tähtsusega arhitektuurimälestusmärk nr 6838.
Linnuse-mõisakompleksi haldab praegu PSIA "Šlokenbekas pils".
Juhan Kuslap
Filme
(Mittetäielik loetelu)
Sõjakooli park
thumb|Sõjakooli pargi mänguväljak Foto: Ave Maria Mõistlik, 11. juuni 2020 thumb|Sõjakooli pargi tiik Foto: Ave Maria Mõistlik, 11. juuni 2020 Sõjakooli park on park Tallinnas Kristiine linnaosas Marsi tänava, Tammsaare tee ja Sõjakooli tänava vahelisel alal Tondi Selveri ja Tondi kasarmute juures. Alal on mänguväljak lastele ja tiik.
Nimi anti pargile siin paiknenud sõjakooli puhkeala järgi. Park korrastati 2009. aastal.
Kurultai
Kurultai (mongoolia keeles: Хуралда, hääldus Khuruldai; türgi keeles: kurultay) ehk üldkogu oli mongolite khaanide ja türklaste liidrite juhitav poliitiline organ.
Sõna tüveks on "khur" (kogunema/arutama), mis on tulnud türgi- ja mongolikeelsest sõnast "khural" (poliitiline "koosolek" või "kokkutulek"). Khuraldai (kirjutatakse Khuraldai) või Khuraldaan tähendab "kogunemist" ehk sõna otseses mõttes "sisemist kogunemist". Sõna tüvi on sama, mis mongoli keeles – khurim, mis tähendab "pidusöömingut" või "pulma" ning otsetõlkes suurejoonelist festivali steppides. Tänapäeval kasutatakse seda rohkem pulma tähenduse edasiandmisel.
Aju tõrres
pisi|Aju tõrres usub arvuti edastatud impulsside tõttu, et ta kõnnib Aju tõrres ehk vaadiaju on filosoofiline mõtteeksperiment, millega tõstatatakse muuhulgas küsimusi eetika, teadmiste ja inimolemuse osas.